stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eupyridai

| Eupyridai> Εὐπυρίδαι.Sijainti |
| --- | --- |
 Eupyridai
Koordinaatit:  38°3′59″N, 23°42′41″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kamateró, Ágioi Anárgyroi-Kamateró, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Leontis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Eupyridēs (Εὐπυρίδης)
Bulen jäseniä:  2
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eupyridai (m.kreik. Εὐπυρίδαι, lat. Eupyridae) oli antiikin aikainen Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Eupyridai sijaitsi suunnilleen nykyisen Kamaterón kaupungin tienoilla Ágioi Anárgyroi-Kamaterón kunnan alueella.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Eupyridēs (Εὐπυρίδης).
Anthedon (Boiotia)

| Anthedon> Ἀνθηδών.Sijainti |
| --- | --- |
 Anthedon
Koordinaatit:  38°29′59″N, 23°26′43″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Anthidóna, Chalkída, Euboia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Boiotia
Aiheesta muualla
  Anthedon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anthedon (m.kreik. Ἀνθηδών, Anthēdōn) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Boiotiassa Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyisen Chalkídan kunnan Anthidónan kylää.
Maantiede

Anthedonin kaupunki sijaitsi Boiotiassa Pohjoisen Euboianlahden rannassa Messapion (nyk. Messápio) -vuoren juurella, noin 13 kilometriä länsiluoteeseen Khalkiista. Herakleides Kritikos laski kaupungin etäisyydeksi Khalkiista 70 stadioninmittaa, mikä täsmää hyvin todellisen etäisyyden kanssa, ja Thebasta 160 stadionia. Kaupungin paikka oli noin 1,5 kilometriä länteen nykyisestä Anthidónan kylästä ja noin 2,3 kilometriä pohjoiseen Loukísian kylästä.
Anthedonin kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Anthēdonia (Ἀνθηδονία). Sen kooksi on arvioitu noin 85 neliökilometriä. Seudun maaperän sanotaan olleen huonoa. Sen viini oli kuitenkin arvostettua. Alue rajautui lounaassa Theban poliksen alueeseen ja kaakossa Tanagran poliksen alueeseen.
Historia

Anthedonin paikka on ollut asuttu viimeistään neoliittisella eli myöhemmällä kivikaudella sekä mykeneläisellä kaudella eli Kreikan myöhemmällä pronssikaudella. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan Laivaluettelossa, jossa se mainitaan Boiotian kaukaisimpana kaupunkina. Anthedonlaiset johtivat alkuperänsä merenjumala Glaukokseen, jonka kotipaikka Anthedon kreikkalaisessa mytologiassa oli. Kaupungin perustajana pidettiin heeros Anthasta. Anthedonlaiset vaikuttavat olleen eri heimoa kuin muun Boiotian asukkaat, ja Lykofron kuvaa heitä traakialaisiksi. Herakleides kuvaa heidän olleen pääosin merenkulkijoita ja laivanrakentajia sekä kalastajia, jotka saivat elantonsa kalan, purppuran ja merisienten kaupasta.
Amerikkalaisten arkeologien piirroksia Anthedonin kaivauksista vuodelta 1889. Ylempänä satama-allas ja raunioita, alempana rauniot (stoa ja basilikakirkko) yksityiskohtaisemmin.
Anthedonin varsinaisesta historiasta tunnetaan vain joitakin käänteitä. Kaupunki kuului Theban alaisuuteen vuoteen 387 eaa. saakka. Tämän jälkeen se oli itsenäinen osana Boiotian liittoa, mutta toimi oletettavasti Theban laivastotukikohtana Theban hegemonian aikana 371–362 eaa. Sulla tuhosi Anthedonin roomalaisella kaudella vuonna 86 eaa. samaan aikaan kuin Larymnan ja Halain. Kaupunki ja sen satama kunnostettiin myöhemmällä keisarikaudella 300-luvulla jaa. Kaupunki oli olemassa vielä ainakin myöhäisantiikin aikana 500-luvulla jaa.
Olympian kisojen voittoja Anthedonilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin kaksi: anthedonlainen Nikon voitti pankrationin sekä vuonna 300 eaa. että 296 eaa. Hän saavutti voittoja myös kaikissa muissakin panhelleenisissä kisoissa; yhteensä voittoja oli kahdeksan. Anthedonista olivat kotoisin myös runoilijatar Myrtis ja taidemaalari Leonidas. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Anthēdonios (Άνθηδόνιος) ja Anthadonios (Ἀνθάδονιος), myöhemmin latinaksi Anthedonius.
Anthedonin arkeologiset kaivaukset aloitettiin vuonna 1889. Niitä suorittivat amerikkalaiset arkeologit American School of Classical Studies at Athens -koulusta.
Rakennukset ja löydökset

Anthedonin kaupunki oli rakennettu pienen sataman ympärille. Kaupungin paikalta on tehty löytöjä geometriselta, arkaaiselta ja klassiselta kaudelta.
Akropolis ja kaupunginmuurit
Anthedonin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi pieni noin 20–30 metriä korkea kukkula, joka sijaitsi rannalla satamalahden itäpuolella. Se oli linnoitettu omilla muureillaan. Kaupunginmuurit, jotka on ajoitettu hellenistiselle kaudelle, ympäröivät akropoliin lisäksi myös alakaupungin sataman ympärillä. Ne sulkivat sisäänsä noin 30 hehtaarin kokoisen alueen, jonka koko pohjois-eteläsuunnassa oli noin 550–650 metriä ja itä-länsisuunnassa noin 600 metriä. Muureissa oli torneja.
Satama ja agora
Kaupungin satama-altaan koko oli noin 130 × 120 metriä. Sitä suojasi kaksi aallonmurtajaa, toinen pohjoisen ja toinen idän puolelta. Kummastakin on jäljellä osa, niin että ne näkyvät hyvin edelleen.
Kaupungin agoran arvellaan sijainneen lähellä satamaa. Herakleideen mukaan agora oli reunustettu kaksikerroksisella stoalla eli pylväshallilla, ja siellä oli istutettuja puita. Satama-altaan etelälaidalta on löydetty rakennus, jota arvallaan samaksi stoaksi. Sen eteläpuolelta on löydetty varhaiskristillisen apsiksella varustetun basilikakirkon rauniot.
Pyhäköt ja muut julkiset rakennukset
Kaupungin gymnasion oli omistettu Zeus Karaiokselle, joka oli kaupungin suojelija, sekä heeros Anthakselle. Pausaniaan mukaan kaupungin keskellä oli kabiireille omistettu pyhä lehto, joka ympäröi kyseisten jumalten temppeliä. Sen lähellä oli Demeterille ja Korelle omistettu temppeli. Kaupunginmuurien ulkopuolella oli Dionysokselle omistettu temppeli. Sen uskotaan olevan sama kuin kaupungin kaakkoispuolelta löydetty temppeli, jonka perustusten koko oli 10,47 × 6,05 metriä.
Muut rakennukset
Kaupungissa näytettiin Ifimedeian hautaa. Muurien ulkopuolella oli paikka nimeltä ”Glaukoksen hyppy”, jonka luonnetta ei tiedetä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anthedon Wikimedia Commonsissa
Eumolpidit

Eumolpidit (m.kreik. Εὐμολπίδαι, Eumolpidai, lat. Eumolpidae) oli antiikin kreikkalainen eleusislainen eupatridi- eli ylimyssuku, joka katsoi periytyvänsä Eumolpoksesta. Suku oli yksi Attikan vanhoista papillisista suvuista, ja sen tehtäviin kuului Eleusiin mysteereistä vastaaminen yhdessä keryksien suvun kanssa.
Eumolpidit olivat kunnioitetuin kaikista attikalaisista pappissuvuista. Heidän esi-isänään pidettyä Eumolposta pidettiin Eleusiin mysteerien perustajana. Mysteerien hierofantti (ἱεροφάντης, hierofantēs) oli aina eumolpidien suvusta, koska Eumolpoksen katsottiin olleen ensimmäinen hierofanttina toiminut.
Hierofanttia avusti neljä henkilöä (ἐπιμεληταὶ τῶν μυστηρίων, epimelētai tōn mystēriōn), joista yksi oli myös eumolpidi. Muilla suvun jäsenillä ei vaikuta olleen erityisiä tehtäviä mysteereissä, mutta osa muista tehtävistä kuului keryksien suvulle. Lisäksi eumolpodien tuli tietyissä tilanteissa rukoilla valtion puolesta yhdessä keryksien kanssa. Suvuille kuului yhdessä myös kultin varoista huolehtiminen.
Eumolpideilla (kuten mahdollisesti myös kerykseillä) oli myös tiettyjä oikeudellisia tehtäviä tapauksissa, joissa mysteereitä oli loukattu (ἀσέβεια, asebeia). Syyte saattoi olla kahta muotoa, tuomitseminen eumolpidien edesä (δικάζεσθαι πρὸς Εὐμολπίδας, dikazesthai pros Eumolpidas) tai kuninkaan edessä (φράζειν πρὸς τὸν βασιλέα, frazein pros ton basilea), mutta niissä lienee ollut kyse käytännössä samasta asiasta. Näissä tapauksissa kuningasarkontti toimi oikeuden puheenjohtajana (εἰσαγωγεὺς/ἡγεμὼν δικαστηρίου, eisagōgeus/hēgemōn dikastēriū) ja eumolpidit valamiehinä. Tätä lakia ei ollut kirjoitettu ylös vaan se perustui pelkästään perinteeseen, jota ainoastaan eumolpideilla oli oikeus tulkita (ἐξηγεῖσθαι, eksēgeisthai) tai soveltaa uusiin tilanteisiin. Rangaistukseksi eumolpidit saattoivat määrätä henkilön suljettavaksi pois mysteereistä tai alennettavaksi mysteereihin vihitystä (μύστης, mystēs) vihkimättömäksi.
Tämä kertoo siitä, että demokraattisessa Ateenassa vanhalle aristokratialle oli jätetty vain muodollisia oikeuden- ja vallankäytön tehtäviä. Niinpä kun antiikin lähteissä mainitaan, että Eleusiin pyhimpiin tiloihin astumisesta tai turvananojan merkkinä toimineen oksan (ἱκετηρία, hiketēria) laittamisesta väärään paikkaan tai väärään aikaan seurasi kuolemanrangaistus, voidaan olla melko varmoja, ettei pelkästään eumolpideilla ollut valtaa päättää asiasta. Joissakin tapauksissa, joissa henkilö tuomittiin törkeistä rikkomuksista valtiota vastaan, kansa paitsi lähetti tuomitun maanpakoon myös langetti tämän päälle eumolpidien lausuman kirouksen. Tällöinkin eumolpidit saattoivat lausua kyseisen kirouksen vain kansan määräyksestä, ja saattoivat myöhemmin joutua perumaan sen ja puhdistamaan aiemmin kiroamansa henkilön.
Etyylimalonihappo

| Etyylimalonihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-etyylipropaanidihappo
CAS-numero:  601-75-2
PubChem CID:  11756
SMILES:  CCC(C(=O)O)C(=O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H8O4
Moolimassa:  132,114 g/mol
Sulamispiste:  114 °C 
Liukoisuus veteen:  Veteen 71,2 g/l (25 °C) 
Etyylimalonihappo (C5H8O4) on dikarboksyylihappo ja  malonihapon etyylijohdannainen. Etyylimalonihappo on osa isoleusiiniaminohapon aineenvaihduntaa.
Muodostuminen

K. Stalder havaitsi vuonna 1959, että etyylimalonihappo on normaali osa ihmisen ja rotan virtsaa. Hän esitti yhdisteen muodostuvan osana isoleusiinin metaboliaa ja välituotteena olevan 2-etyyliakryylihappoa ja 2-etyylihydrakryylihappoa. 2-etyylihydrakryylihapon muuntuminen etyylimalonihapoksi on hyvin samankaltainen kuin 3-hydroksi-isovoihapon muuntuminen metyylimalonihapoksi valiinin metaboliassa. Molemmissa on semialdehydivälituote. Muodostunut etyylimalonihappo eritetään kehosta nopeasti pois virtsan mukana.
Etyylimalonihappoa syntyy myös rasvahappojen hapettumisen yhteydessä tapahtuvassa butyryyli-CoA:n karboksylaatiossa.
Etyylimalonihappoaineenvaihdunnan sairauksia

Etyylimalonihappoaineenvaihduntaan on yhdistetty monia sairauksia. Jamaikalainen oksennustauti johtuu raakojen, entsyymitoimintaa haittaavia yhdisteitä sisältävien hedelmien syönnistä. Geenivirheestä aiheutuva butyryyli-KoA-dehydrogenaasientsyymin puute kohottaa etyylimalonihappopitoisuuksia.
Etyylimalonihappopitoisuus on korkea eräässä harvinaisessa enkefalopatiasairaudessa. Sairaus periytyy resessiivisesti ja aiheuttaa muun muassa epileptisiä kohtauksia, huonovointisuutta ja akrosyanoosia.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: Ethylmalonic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Ethylmalonic acid (englanniksi)
ChemBlink: Ethylmalonic acid (englanniksi)
HMS Anson (79)

| HMS Anson |
| --- | --- |
 HMS Anson

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter, Wallsend
Kölinlasku:  20. heinäkuuta 1937
Laskettu vesille:  24. helmikuuta 1940
Palveluskäyttöön:  22. kesäkuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  marraskuu 1951
Loppuvaihe:  romutettu 18. toukokuuta 1957
Tekniset tiedot
Uppouma:  36 727 t (tyhjä) 42 076 t (kuormattu)
Pituus:  227,1 m
Leveys:  31,4 m
Syväys:  10,5 m
Koneteho:  110 300 shp
Nopeus:  29,25 solmua
Miehistöä:  1 553-1 558 rauhanaikana 1 900 sodanaikana
Aseistus
Aseistus:  10 × BL 14" (355,6 mm) Mk VII -tykkiä 16 × QF 5,25" (133,4 mm) MK I -tykkiä 4 × QF 2 naulan Mk VI -ilmatorjuntatykkiä 8 × Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykkiä 65 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 2 lentokonetta
HMS Anson (viirinumero 79) oli Britannian kuninkaallisen laivaston King George V -luokan taistelulaiva, joka laskettiin vesille 24. helmikuuta 1940. Alun perin aluksen nimeksi piti tulla HMS Jellicoe, mutta aluksen nimi vaihdettiin Ansoniksi helmikuussa 1940. Anson oli ainoa alus luokassaan, joka ei laukaissut pääaseitaan vihollisen alusta vastaan.
Valmistus

Aluksen rakentaminen keskeytettiin toukokuussa 1941 samoin kuin sisaraluksensa HMS Howen, kun telakoilla keskityttiin kauppa-alusten ja saattoalusten rakentamiseen ja töitä jatkettiin vasta kuusi kuukautta myöhemmin.
Aluksella oli valmistuessaan kuusi kaksinaulaista Mk VI -ilmatorjuntatykkiä ja 18 yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Alukseen oli asennettu myös tyyppien 271, 281, 282, 284 sekä 285 tutkat.
Palvelus > Pohjois-Atlantti

Käyttöönoton jälkeen Anson liitettiin osaksi Scapa Flow'n sijoitettua Kotilaivastoa. Syyskuussa 1942 aluksen ensimmäinen tehtävä oli toimia saattueen PQ18 kaukosuojauksen lippulaivana. Alus oli vastaavassa tehtävässä joulukuun lopulla saattueessa JW51B/RA51, jolloin käytiin Barentsinmeren taistelu saattueen lähisuojauksen ja Saksan laivaston risteilijöiden Lützowin ja Admiral Hipperin välillä. Kaukosuojaus ei kerennyt mukaan taisteluun.
Anson oli seuraavan kerran osana kaukosuojausta saattueessa JW52/RA52 tammikuussa 1943. Alukseen ilmatorjuntaa vahvennettiin lisäämällä 18 (sekä mahdollisesti 4 vielä lisääkin) 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Heinäkuussa alus purjehti pitkin Norjan rannikkoa yhdessä Yhdysvaltain laivaston taistelulaivojen USS Alabama ja USS South Dakota sekä raskaita aluksia suojanneen saattueen kanssa. Alus oli Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksen USS Rangerin kaukosuojana sen tehdessä rynnäkön Bodøn alueen laivaliikennettä vastaan 4. lokakuuta.
Marraskuussa Jäämeren saattueet aloitettiin uudelleen ja Anson oli taas saattueen JW54/RA54 kaukosuojaosaston lippulaivana. Saattueen JW57 kaukosaattueeseen osallistuessaan alus osallistui HMS Furiousin helmikuussa 1944 Norjan rannikolle tekemän rynnäkön (Operaatio Bayleaf) suojaamiseen.
Alus purjehti seuraavaan kaukosuojatehtävään 30. maaliskuuta suojatessaan saattuetta JW58. Tehtävän suoritettuaan alus 3. huhtikuuta liittyi osaksi laivasto-osastoa, jossa oli kaksi tukialusta ja neljä saattuetukialusta. Osaston tehtävänä oli tuhota Altavuonosta paikannettu Saksan laivaston taistelulaiva Tirpitz (Operaatio Tungsten). Operaatio saattoi Tirpitzin joksikin aikaa toimintakyvyttömäksi.
Alus suojasi toista tukialusosastoa yrityksessä Tirpitzin tuhoamiseksi 21.huhtikuuta, mutta ilmahyökkäykset 24. ja 25. huhtikuuta eivät onnistuneet huonon sään vuoksi. Seuraava ilmahyökkäys 26. huhtikuuta tehtiin Bodøn meriliikennettä vastaan. Alus oli mukana suojausosastossa tehtäessä seuraavat yritykset Tirpitzin tuhoamiseksi 12. ja 28. toukokuuta. Kesäkuussa alukselle annettiin käskyä siirtyä telakalle Tyynelle valtamerelle siirtymiseksi. Alus oli Devonportin telakalla heinäkuusta 1944 7. maaliskuuta 1945 saakka.
Telakalla alukseen ilmatorjunta-aseistusta lisättiin kahdella neliputkisella 40 millimetrin, neljällä kahden naulan neliputkisella Mk VII ja kahdella kahdeksanputkisella Mk VI -ilmatorjuntatykillä. Näiden lisäksi asennettiin vielä kahdeksan kaksiputkista sähköisesti ohjattua Mk V -tykkiä ja kahdeksan yksiputkista 20 millimetrin tykkiä. Kaksi 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä signaalikannelta korvattiin kahdella kaksinaulaisella neliputkisella Mk VII tykillä.
Aluksen ilmatorjunnan tulenjohtojärjestelmä (HACS Mk V) korvattiin HACS Mk VI -järjestelmällä. Samoin tutkajärjestelmää uudistettiin lisäämällä tyyppien 262, 271, 275, 277, 281B ja 291 tutkat samoin lisättiin ohjusten häirintäjärjestelmä 651. Tutkat tyypit 274, 281, 282, 285 poistettiin. Lentokoneisiin liittyvät rakenteet poistettiin.
Palvelus > Tyynimeri

Palvelukseen palattuaan Anson aloitti 25. huhtikuuta 1945 purjehduksen Sydneyyn yhdessä sisaraluksensa HMS Duke of Yorkin kanssa. Alus liittyi osaksi Tyynenmeren laivastoa Sydneyssä heinäkuussa eikä siten osallistunut taistelutoimiin alueella. Alus oli lippulaivana miehitettäessä Hongkong 29. elokuuta ja alueen japanilaisten antautumisasiakirja allekirjoitettiin aluksen kannella 16. syyskuuta. Alus oli tukikohta-aluksena Hongkongissa (lukuun ottamatta marraskuussa ollutta lyhyttä komennusta Tokioon vartioalukseksi) joulukuuhun. Se vapautti lokakuussa sisaraluksensa HMS King George V:n 1. taistelulaivaviirikön lippulaivan tehtävästä. Aluksen vapautti tehtävistään Duke of York joulukuussa, minkä jälkeen se siirtyi Sydneyyn telakalle.
Telakalla aluksesta poistettiin kaikki muut paitsi kaksi 20 millimetrin tykkiä sekä puolikannen kaksinaulaiset Mk VII -tykit.
Sodan jälkeen

Telakalta paluun jälkeen Anson palasi miehitysvalvontaan Japanin aluevesille ennen paluutaan Hongkongiin, mistä alus aloitti kotimatkansa 21. kesäkuuta 1946. Alus purjehti 1946 Sydneystä Hobartiin noutamaan Gloucesterin herttuan ja herttuattaren ja kuljetti heidät Sydneyyn. Alus saapui Englantiin 29. heinäkuuta.
Taistelulaiva oli telakalla huollossa heinäkuusta lokakuuhun, minkä jälkeen se liittyi koulutuslaivastoon 19. lokakuuta. Jäljelle jääneet ilmatorjuntatykit poistettiin aluksesta, mutta kuusi yksiputkista Boforsin 40 millimetrin -ilmatorjuntatykkiä sekä jostakin kummasta syystä yksi Oerlikonin 20 millimetrin ilmatorjuntatykki asennettiin takakannelle. Alus valmisteltiin reserviin siirtoa varten marraskuussa 1949 ja siirrettiin reserviin elokuussa 1950. Alus ankkuroitiin Clydeen ja laitettiin poistolistalle 30. huhtikuuta 1957. Alus myytiin Shipbreaking Industries yhtiölle romutettavaksi ja saapui Faslaneen romutettavaksi 17. joulukuuta 1957.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Anson (79) Wikimedia Commonsissa
King George V -luokan taistelulaivat
Anson suojaamassa Jäämeren saattueita
Anson ampuu Pohjanmerellä
Andromakhe (Euripides)

| Andromakhe> Ἀνδρομάχη |
| --- | --- |
 Vangittu Andromakhe. Frederic Leightonin maalaus, n. 1886–1888.
Kirjoittaja:  Euripides
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Aihe:  Andromakhen elämä orjana
Tapahtumapaikka ja -aika:  Fthia Troijan sodan jälkeen
Kantaesitys:  428–424 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Andromakhe palvelijaneito Hermione Menelaos Andromakhen lapsi (Molossos) Peleus Hermionen imettäjä Orestes sanansaattaja Thetis
Kuoro:  Fthian naisia
Andromakhe (m.kreik. Ἀνδρομάχη, Andromakhē, lat. Andromache) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jonka aiheena on Troijan prinsessa Andromakhen elämä orjana Troijan sodan jälkeen sekä ristiriita hänen isäntänsä uuden vaimon Hermionen kanssa. Sen kantaesitys oli noin vuonna 428–424 eaa.
Historia

Euripideen Andromakhen tarkkaa ajoitusta ei tunneta, mutta sen kantaesitys ajoitetaan peloponnesolaissodan alkuvaiheeseen noin vuosiin 428–424 eaa. Euripides kirjoitti noin kymmenen vuotta myöhemmin tragedian Troijan naiset (415 eaa.), joka käsitteli samaa teemaa, Troijan naisten tuntoja hävityn sodan jälkeen.
Sisältö

Näytelmä koostuu 1 288 runosäkeestä. Se sijoittuu Fthiaan Troijan sodan jälkeen, ja sen kuoro (khoros) koostuu Fthian naisista.
Sisältö > Tausta

Andromakhe oli Hektorin puoliso ja Troijan prinsessa. Akhilleus surmasi Hektorin sodassa. Kreikkalaiset heittivät Hektorin ja Andromakhen pojan Astyanaksin alas Troijan muureilta siinä pelossa, että tämä kasvaisi aikuiseksi ja kostaisi isänsä ja kotikaupunkinsa puolesta. Andromakhe itse päätyi Akhilleuksen pojan Neoptolemoksen orjaksi, ja hänet viettiin Fthiaan.
Vuodet kuluivat ja Andromakhe sai Neoptolemokselle pojan nimeltä Molossos. Neoptolemos nai Hermionen, Spartan kuninkaan Menelaoksen ja Helenan tyttären. Vaikka Andromakhe on edelleen omistautunut kuolleelle miehelleen Hektorille, hän on samalla mustasukkainen Hermionesta ja hautoo kostoa. Hän pelkää oman ja lapsensa hengen puolesta, piilottaa Molossoksen ja hakee turvaa Thetiksen, Akhilleuksen äidin, temppelistä.
Sisältö > Juoni

Näytelmä alkaa siitä, että Andromakhe pitää kiinni Thetiin alttarista kuin turvananoja ja lausuu prologin, jossa valittaa onnettomuuksiaan – Troijan tuhoa, Hektorin ja Astyanaksin kuolemaa sekä orjuuttamista Neoptolemokselle – sekä sitä, että Neoptolemoksen uusi puoliso Hermione ja Menelaos vainoavat häntä. Hän paljastaa, että Neoptolemos on lähtenyt kysymään neuvoa Delfoin oraakkelilta. Andromakhe on piilottanut Molossoksen siinä pelossa, että Menelaos yrittäisi Neoptolemoksen poissaollessa surmata sekä lapsen että hänet itsensä.
Palvelijaneito saapuu ja varoittaa, että Menelaos tietää pojan olinpaikan ja on matkalla hakemaan tätä. Andromakhe taivuttelee palvelijan hakemaan apua Peleukselta, Thetiksen puolisolta eli Neoptoleksen isoisältä. Tämän jälkeen hän valittaa onnettomuuksiaan uudelleen ja itkee Thetiksen patsaan jalkojen juuressa.
Seuraa Fthian naisten muodostaman kuoron parodos eli sisääntulo. Naiset sanovat haluavansa auttaa Andromakhea ja yrittävät taivutella tämän jättämään pyhäkön. Samalla hetkellä, kun kuoro ilmaisee pelkonsa siitä, että Hermione löytäisi heidät, tämä saapuu, kerskaten arvoasemallaan, vauraudellaan ja vapaudellaan.
Hermionen ja Andromakhen välille muodostuu pitkä agon-keskustelu, jossa kumpikin esittää pitkiä retorisia puheita ja syyttää toistaan. Hermione syyttää Andromakhea itämaisesta noituudesta, jolla on tehnyt hänestä hedelmättömän, yrittäen kääntää hänen aviomiehensä puoleensa hänen syrjäyttämisekseen. Hän vaatii Andromakhea ymmärtämään asemansa, ja tuomitsee kaikki troijalaiset barbaareiksi, jotka harjoittavat insestiä ja polygamiaa. Andromakhe taas esittää olevansa laillisempi vaimo Neoptolemokselle kuin lapseton Hermione, ja kuvaa, että nainen saavuttaa miehensä kiintymyksen ennemmin hyveellisyydellä kuin varoillaan tai kauneudella ja muilla naisellisilla ominaisuuksilla.
Kun Menelaos saapuu ja ilmoittaa löytäneensä Andromakhen pojan, Andromakhe sallii viedä itsensä pois. Vanhan Peleuksen puuttuminen asiaan kuitenkin pelastaa heidät. Seuraavaksi paikalle saapuu odottamatta Orestes, joka on surmannut Neoptolemoksen Delfoissa. Hän vie mukanaan Hermionen, joka oli kihlattu hänelle ennen kuin Neoptolemos oli tullut vaatimaan tätä. Neoptolemoksen kuolemasta kerrotaan. Thetis saapuu paikalle deus ex machina ja järjestää asiat kuntoon.
Tulkintoja

Näytelmän rakenne vaikuttaa hajanaiselta, sillä se yrittää seurata samanaikaisesti Andromakhea ja tämän poikaa, Hermionea sekä Peleusta, ja lopuksi näyttäytyy vielä Oresteskin. Toisaalta näytelmä voidaan nähdä tämän suhteen omaperäisenä ja kokeellisena. Loppuratkaisu vaikuttaa kuitenkin lattealta ja kuluneelta, ja Euripidesta onkin syytetty samanlaisen loppuratkaisun käytöstä useissa näytelmissään.
Näytelmä esittää Spartan kuninkaan Menelaoksen sekä Hermionen hyvin huonossa valossa. Menelaos kuvataan arroganttina tyrannina ja Hermione murhanhimoisena. Tämä voi liittyä siihen, että Ateena soti näytelmän esitysaikaan peloponnesolaissotaa Spartaa vastaan, ja näin näytelmä heijastelee atenaalaisten tuntoja spartalaisia kohtaan.
Näytelmän päätemana voidaan nähdä sodan aikaansaama tragedia sekä sen vaikutukset sekä voittajille että voitetuille. Tämä traagisuus näkyy paitsi Andromakhessa, joka on orjuutettu ja naitettu miehensä surmaajalle, myös Peleuksessa, joka menetti sodassa poikansa Akhilleuksen. Troijan sodan voidaan nähdä kuvaavan näytelmässä peloponnesolaissotaa myyttiseen aikaan etäännytettynä.
Toinen pääteema on naisten asema ja luonne, missä vastakkain asettuvat hyvin erilaiset Hermione ja Andromakhe. Näytelmässä on myös misogyynisiä piirteitä, mistä Euripidesta on usein syytetty. Tällä kertaa siihen viittaavat ajatukset tulevat naisten itsensä suusta, pääosin Hermionelta mutta myös Andromakhelta.
Kirjallisuutta > Suomennos

Euripides: Andromakhe. Suomentanut Liisa Kaski. Teoksessa Euripides: Alkestis, Foinikian naiset, Turvananojat, Hekabe, Andromakhe, Rhesos.  (Suomennos Liisa Kaski, Tua Korhonen ja Vesa Vahtikari)  Teos, 2020.  ISBN 978-952-363-040-6