stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Blake

Geoge Blake 1950-luvulla.
George Blake (synt. Georg Behar; 11. marraskuuta 1922 Rotterdam, Alankomaat – 26. joulukuuta 2020 Moskova, Venäjä) oli kylmän sodan aikainen vakooja ja kaksoisagentti. Ollessaan Ison-Britannian tiedustelupalvelun MI6:n palveluksessa 1950-luvulla hän ryhtyi salaa vakoilemaan Neuvostoliiton hyväksi. Blake jäi kiinni vuonna 1961. Paettuaan vankilasta vuonna 1966 hän asettui asumaan Neuvostoliittoon.
Elämänvaiheet > Lapsuus

Blake syntyi Hollannissa ja puhui äidinkielenään hollantia. Hänen egyptiläinen sefardijuutalainen isänsä oli palvellut Britannian armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa, äiti oli hollantilainen. Isänsä kautta Blake sai Britannian kansalaisuuden. Hän asui isänsä kuoltua vuosina 1934–1939 sukulaisten luona Kairossa Egyptissä, mutta palasi Hollantiin.
Elämänvaiheet > Myöhemmät vaiheet

Blake onnistui pakenemaan Lontoossa sijaitsevasta Wormwood Scrubsin vankilasta 22. lokakuuta 1966. Pakoa avustivat kaksi rauhanaktivistia ja Blaken sellitoveri Sean Bourke. Avustajat heittivät Blakelle pakoköyden vankilan muurin yli ja salakuljettivat hänet Itä-Berliiniin matkailuautossa. Blake pakeni Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli myöhemmin muun muassa Maailmantalouden ja kansainvälisten suhteiden instituutissa. Hän ystävystyi toisen Neuvostoliittoon loikanneen entisen kaksoisagentin, Kim Philbyn kanssa. Blake sai KGB:ssä everstiluutnantin arvon ja myöhemmin eläkkeen. Hän julkaisi vuonna 1990 omaelämäkerran No Other Choice. Hän säilytti uskonsa kommunismiin myös Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen. Blake asui datsallaan Kratovossa lähellä Moskovaa. Vuonna 2007 Venäjän presidentti Vladimir Putin myönsi hänelle ystävyyden kunniamerkin.
Blake kuoli Moskovassa 98-vuotiaana vuonna 2020. Presidentti Putin kommentoi kuolintietoa:
»Eversti Blake oli loistava ammattilainen – erityisen karaistunut ja rohkea. Vaikean ja jännitteisen työnsä vuosina hän antoi aidosti mittaamattoman panoksen strategisen pariteetin takaamiseksi, rauhan säilyttämiseksi planeetallamme.»
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Blake Wikimedia Commonsissa
Gertrud von Ungern

Gertrud von Ungern (k. 13. lokakuuta 1649) oli baltiansaksalainen aatelisnainen, joka hallitsi 1600-luvun alkupuolella suuria läänityksiä Kaakkois-Suomessa.
Von Ungernin isä oli arkkipiispallinen neuvos Fabian Jürgeninpoika von Ungern auf Eichenangern und Allendorf ja äiti Gertrud von dem Wolde. Hänen puolisonsa oli ratsumestari Henrik (Heinrich) Wrede, joka omisti Wredenhoffin perintötilan Liivinmaalla. Henrik Wrede palveli Ruotsia Puolan sodassa ja kaatui vuonna 1605 Kirkholman taistelussa pelastettuaan kuningas Kaarle IX:n hengen antamalla hevosensa tälle. Kiitoksena Kaarle palkitsi Wreden leskeä lahjoittamalla tälle vuonna 1606 Porvoon pitäjästä 49 talon verotulot. Vuonna 1608 Wreden perillisille lahjoitettiin läänityksenä lähes koko Elimäen neljänneskunta, yhteensä 131 tilaa. Läänitys laajeni myöhemmin käsittämään yli 200 tilaa Elimäellä. He saivat nämä maat ikuiseksi rälssiksi ja oikeuden perustaa alueelle säteri haluamaansa paikkaan. Von Ungern päätti asettua asumaan näille maille ja alkoi hoitaa läänityksiä alaikäisten lastensa puolesta. Hänen toisena puolisonaan oli vuodesta 1609 kamarineuvos Joakim Berendes, joka auttoi häntä läänitysten hoidossa vuonna 1623 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Von Ungern perusti asuinpaikakseen Elimäelle Peippolan kartanon, johon liitettiin viisi autiotilaa ja myöhemmin ajan kuluessa kaikki Peippolan kylän tilat. Kahta poikaansa varten hän perusti läänityksilleen myös kaksi muuta kartanoa, Hämeenkylän ja Anjalan kartanot. Hän antoi Peippolan pojalleen Casper Wredelle ja asui itse Anjalan kartanossa. Von Ungern kehitti kartanoistaan mallikelpoisia suurtiloja, mutta Liivinmaalla vallinneeseen maaorjuuteen tottuneena hän kohteli lahjoitusmaansa suomalaisia talonpoikia ankarasti. Kartanoiden maita kasvatettiin häätämällä läheisten talojen omistajia mailtaan, ja lisäksi talonpojat houkuteltiin hyväksymään sopimuksenvarainen verotus, jonka nojalla heidän päivätyövelvollisuutensa voitiin moninkertaistaa kuudesta työpäivästä vuodessa aina yhteen päivään viikossa. 1640-luvulla talonpojat tekivät vastarintaa päivätyölakoilla, joita puitiin myöhemmin oikeudessa. Turun hovioikeus ratkaisi vuonna 1653 jutun Wreden suvun hyväksi, jolloin lakkoilua johtanut talonpoika Matti Sihvo hirtettiin henkipattona. Von Ungern oli kuollut jo muutamaa vuotta aiemmin. Hänet on haudattu Porvoon tuomiokirkkoon.
Henrik Wredellä ja Gertrud von Ungernilla oli kaksi poikaa, Casper ja Carl Henrik Wrede, joista jälkimmäinen sai nimityksen maaherraksi. Heistä polveutuu Wrede af Elimä -aatelissuku, joka omisti vuosisatojen ajan useita kartanoita von Ungernille lahjoitetuilla mailla. Joakim Berendeksen kanssa von Ungernilla oli kolme lasta, joista yksi oli kenraalimajuri Fabian Berendes.
Großer Tiergarten

Großer Tiergarten
Näkymä puistoon
Großer Tiergarten, lyhyemmin Tiergarten (suom. eläinpuisto), on kuuluisa puisto Berliinin keskustassa, Tiergartenin kaupunginosassa. Puisto on pinta-alaltaan (210 hehtaaria) Berliinin laajin. Sen suurin pituus itä-länsi-suunnassa on noin kolme kilometriä ja pohjois-etelä-suunnassa noin yksi kilometri.
Puisto on saanut nimensä siitä, että se perustettiin 1500-luvulla alun perin Brandenburgin vaaliruhtinaiden metsästysalueeksi. Sen suunnittelussa ovat aikojen saatossa olleet mukana useat maisema-arkkitehdit. Suurta merkitystä oli Peter Joseph Lennén suunnitelmalla, joka toteutettiin 1830-luvulla.
Puiston läpi kulkee Straße des 17. Juni, joka on yksi Berliinin tunnetuimmista kaduista. Keskellä puistoa on nimellä Großer Stern tunnettu liikenneympyrä, jonka keskelle on sijoitettu Siegessäule-voitonpylväs. Muihin puiston alueella sijaitseviin merkittäviin kohteisiin kuuluvat Bellevuen linna, Haus der Kulturen der Welt ja Tiergartenin neuvostomonumentti. Monet Berliinin tunnetuimmista nähtävyyksistä sijaitsevat aivan Tiergartenin laidoilla, muun muassa Brandenburgin portti, Valtiopäivätalo, Potsdamer Platz ja Zoologischer Garten.
Nykyisin puisto on tärkeä berliiniläisten virkistäytymispaikka sekä monien suurtapahtumien järjestämispaikka.
Panoraamanäkymä yli Tiergarteniin Siegessäulen huipulta
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoja Tiergartenista Berliinin kaupungin sivuilla (saksaksi)
Tietoja Tiergartenista European City Parks -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
360° Panorama Tiergarten
Hamish Peacock

| Mitalit> Maa:  Australia.Miesten yleisurheilu.Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Australia.Miesten yleisurheilu.Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Australia.Miesten yleisurheilu.Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut  | Maa:  Australia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ostrava 2007 | keihäänheitto |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Gold Coast 2018 | keihäänheitto |  |
|  Pronssia | Glasgow 2014 | keihäänheitto |  |
Hamish Peacock (s. 15. lokakuuta 1990) on australialainen keihäänheittäjä, joka edustaa seuratasolla Eastern Suburbs Athletics Clubia. Peacockin ennätys on toukokuussa 2016 Hobartissa heitetty 84,39.
Peacock voitti vuonna 2007 alle 18-vuotiaiden MM-hopeaa Tuomas Laaksosen voittaessa kultaa. Peacock osallistui myös vuoden 2013 MM-kisoihin Moskovaan, jossa hän jäi karsintaan tuloksella 76,33. Kansainyhteisön kisoissa 2014 Glasgow’ssa Peacock saavutti pronssia heitettyään finaalissa 81,75. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2015, Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän sai hopeaa tuloksella 82,59.
Peacockin veli Huw on myös yleisurheilija. Hän kilpailee moukarinheitossa.
Käännös suomeksi
Hamka

Haji Abdul Malik Karim Amrullah Hamka (s. 17. helmikuuta 1908 Maninjau, Länsi-Sumatra Indonesia - 24. heinäkuuta 1981 Indonesia) oli merkittävä indonesialainen kirjailija, ulema ja poliitikko. Hänen isänsä, syekh Abdul Karim Amrullah, paremmin tunnettu nimellä Haji Rasul, johti ja innosti uudistusliikettä Sumatralla. 1970-luvulla Hamka johti Majelis Ulama Indonesiaa, joka oli suurin muslimijärjestö Indonesiassa Nahdlatul Ulaman ja Muhammadiyahin ohella. Alankomaiden siirtomaavallan aikana Hamka toimi useiden indonesialaisten lehtien päätoimittajana.
Ford Transit (1986)

Kolmannen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 1986–1994.
Ford Transit III (1986–1994)

| Ford Transit III |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Belgia  Iso-Britannia  Turkki
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1986–1994
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto
Edeltäjä:  Ford Transit II
Seuraaja:  Ford Transit IV
Iskutilavuus:  1,6–3,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto neliveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti 4-vaihteinen automaatti
Mitat
Akseliväli:  2 815–3 570 mm
Täysin uuden Transitin suunnitteluprojekti käynnistettiin 1980-luvun alussa koodimerkinnällä VE6. Tarkoituksena oli luoda edeltäjäänsä sekä suurikokoisempi että monikäyttöisempi auto, jonka paino ei kuitenkaan kohoaisi ratkaisevasti aikaisempaa suuremmaksi. Muotoilu muuttui vanhaan malliin verrattuna radikaalisti; se oli huomattavasti aiempaa pyöreämpää ja linjakkaampaa. Fordin ilmoittama ilmanvastuskerroin 0,37 edusti pakettiautomarkkinoilla aikakauden huippua. Kehittyneemmän teknologian ja alhaisemman ilmanvastuksesen ansiosta polttoaineenkulutusta saatiin pudotettua noin kahdeksalla prosentilla.
Ford Transit III (1986–1994) > Vastaanotto

Koska suuren suosion saavuttaneen automallin täydellinen uudistaminen on aina riskialtista, ottivat autolehdet uutuusmallin heti suurennuslasin alle. Ford oli käyttänyt valtavasti rahaa, vaivaa ja aikaa uuden Transitin kehitykseen, ja siksi sopi myös odottaa lopputuloksen olevan onnistunut suoritus. Sekä asiakaskunta että lehditö ottivat kolmannen sukupolven Transitin vastaan innolla, ja mallin myynti alkoi toivotulla tavalla.
Ford Transit III (1986–1994) > Suuria uudistuksia

1980-luvun puoliväliin tultaessa autonvalmistajat yksi toisensa jälkeen alkoivat siirtyä erilliseen etupyöräntuentaan pakettiautoissaan. Näin päätettiin tehdä myös Transitin tapauksessa. Kuitenkin pitkäakselivälisessä mallissa säilytettiin yksinkertaisempi jäykkä akselirakenne. Lyhytakselivälisten Transitien erillistuennan suunnittelussa kiinnitettiin erityistä huomiota ajo-ominaisuuksiin ja mukavuuteen. Aluksi tarkoituksena oli käyttää pyöräntuennassa tavanomaisia MacPherson-joustintukia, mutta jalkatilojen maksimoimiseksi päädyttiin vähemmän tilaa vievään ratkaisuun.
Toinen merkittävä uudistus oli kiertokuulatyyppisen ohjausvaihteen korvaaminen hammastanko-ohjauksella lyhytakselivälisissä versioissa. Pitkäakselivälisissä Transiteissa vanha ohjausvaihde säilyi.
Kuljettajan viihtyvyyden lisäämiseksi ohjaamon ergonomiaan tehtiin suuria parannuksia. Kojelaudan suunnittelussa otettiin mallia hyväksi havaitusta Ford Granadan kojelaudasta. Istuimet olivat aikakauden mittapuun mukaan varsin henkilöautomaiset ja siten mukavat. Tuulilasi oli pinta-alaltaan erittäin suuri, ja samoin sivuikkunoista kuljettajalla oli huomattavasti aikaisempaa parempi näkyvyys.
Ford Transit III (1986–1994) > Moottorit

Moottorivalikoima säilyi pitkälti ennallaan siirryttäessä kolmanteen sukupolveen. Tuohon aikaan dieselmoottorit hallitsivat jo pakettiautomarkkinoita, mutta saatavilla tietenkin oli myös bensiinimoottoreita. Transitiin oli tarjolla 1,6- ja 2,0-litraiset Pinto-moottorit, jotka ovat OHC-tyyppisiä, eli nokka-akseli sijaitsee sylinterikannen yhteydessä, eikä työntötankoja siten tarvita. Myös englantilaisperäisiä 3,0-litraisia Essex-V6-moottoreita asennettiin jonkin verran Transiteihin, mutta nämä valmistuivat ainoastaan Etelä-Afrikassa, josta ne kuljetettiin kokoonpanotehtaille Eurooppaan. Vaihteistona tarjottiin ensi kertaa viisivaihteista manuaalia, joka perustui Sierra- ja Granada-malleissa käytettyyn vaihteistoon. Se oli saatavilla kaikkien moottorien yhteyteen lukuun ottamatta 1,6-litraista bensiinimoottoria. Vakiona kuitenkin oli edelleen neliportainen vaihteisto.
Ford esitteli vuonna 1988 täysin uuden suorasuihkutusdieselin, joka oli 2,5-litrainen. Erityistä huomiota moottorin kehityksessä oli kiinnitetty pakokaasupäästöjen vähentämiseen.
Ford Transit III (1986–1994) > Vuoden 1991 kasvojenkohotus

Lokakuussa 1991 tuotiin markkinoille kasvojenkohotuksen läpikäynyt Transit, jonka koodimerkinnäksi tuli VE64. Ulkonäköä enemmän keskityttiin uudistamaan tekniikkaa aina akselivälejä myöten. Alkuperäisessä kolmannen sukupolven mallissa pisin akseliväli oli ollut 3 020 millimetriä, mutta uudistuksen myötä se kasvoi melkoisesti, jopa 3 570 millimetriin asti. Lyhyt akseliväli puolestaan piteni 2 815 millimetristä 2 835 millimetriin. Merkittävää oli myös se, että pitkäakselivälisissäkin versioissa siirryttiin nyt etupyörien erillistuentaan ja hammastanko-ohjaukseen. Samoin paripyöristä luovuttiin pitkäakselivälisissä malleissa. Huomiota kiinnitettiin lisäksi kolariturvallisuuteen jäykistämällä korirakennetta, uudistamalla etupään rakenne ja suunnittelemalla istuinten ja turvavöiden kiinnityspisteet uudelleen. Etupyöriin asennettiin tuuletetut jarrulevyt, ja takana rumpujarrujen kokoa kasvatettiin paremman jarrutustehon takaamiseksi. Lisävarusteena sai myös ABS-jarrut.
Moottoriuudistuksista merkittävin oli 100-hevosvoimainen turboahdettu suorasuihkutusdiesel. Myös vanhempaan vapaasti hengittävään versioon tehtiin useita parannuksia. Kyseistä moottoria sai joko 70 tai 80 hevosvoiman versiona. Essex-moottoreista luovuttiin tässä vaiheessa, mutta saksalaisperäisiä V6-moottoreita sai yhä Transitiin halutessaan. Niiden valmistus oli kuitenkin melko vähäistä, sillä V6 vaati erilaiset välityssuhteet ja joitain alustamuutoksia. Bensiinimoottorien osuus myynnistä oli kääntynyt laskuun, mutta toki nekin oli edelleen pidettävä ajan tasalla. Esimerkiksi kaasuttimesta luovuttiin, ja siirryttiin käyttämään elektronisesti ohjattua polttoaineen suihkutusta. Transitiin tarjottuja 2,0 litran 87- ja 96-hevosvoimaisia Pinto-moottoreita käytettiin myös Sierran, Granadan ja Scorpion voimanlähteinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Transit (1986) Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Transit (1991) Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin Ford Transit.
György Grozer

György (Georg) Grozer
György Grozer (tunnetaan myös nimellä Georg Grozer; s. 27. marraskuuta 1984 Budapest, Unkari) on unkarilaissyntyinen saksalainen lentopalloilija. Grozer voitti Saksan lentopallomaajoukkueen kanssa MM-pronssia vuonna 2014 ja Euroliigan vuonna 2009. Seuratasolla hakkurin paikalla pelaava Grozer edustaa venäläistä Belogorie Belgorodia. Seuraa hän on edustanut vuodesta 2012 asti. Belogorien kanssa Grozer on voittanut muun muassa lentopallon Mestareiden liigan kaudella 2013-2014. Hänet on valittu Euroliigan parhaaksi pistemieheksi vuonna 2008 ja seuraavana vuonna Euroliigan parhaaksi parhaaksi blokkaajaksi. Grozer on isokokoinen pelaaja, hän on 200 senttimetriä pitkä ja painaa 102 kilogrammaa.
Käännös suomeksi
György Horkai

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montréal 1976 |  |  |
|  Pronssia | Moskova 1980 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Cali 1975 |  |  |
|  Hopeaa | Länsi-Berliini 1978 |  |  |
|  Hopeaa | Guayaquil 1982 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1974 |  |  |
|  Kultaa | Jönköping 1977 |  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1983 |  |  |
|  Pronssia | Split 1981 |  |  |
György Horkai (s. 1. heinäkuuta 1954 Budapest) on unkarilainen vesipalloilija, olympiavoittaja ja euroopanmestari.
Horkai voitti Unkarin maajoukkueessa olympiakultaa Montréalissa 1976 ja olympiapronssia Moskovassa 1980, kolme MM-hopeaa 1975, 1978 ja 1982 sekä neljä EM-mitalia joista kaksi kultaa (1974, 1977), hopeaa (1983) ja pronssia (1981).
Gavi

| Gavi |
| --- | --- |

 vaakuna
 Gavi
 Koordinaatit: 44°41′19″N, 8°48′37″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Alessandrian maakunta
Korkeus:  233 m
Väkiluku:  4 454 
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.comune.gavi.al.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gavi (piemonteksi Gavi ) on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Alessandrian maakunnan. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 4 454 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gavi Wikimedia Commonsissa
Alessandrian maakunta
Acqui Terme | Albera Ligure | Alessandria | Alfiano Natta | Alice Bel Colle | Alluvioni Cambiò | Altavilla Monferrato | Alzano Scrivia | Arquata Scrivia | Avolasca | Balzola | Basaluzzo | Bassignana | Belforte Monferrato | Bergamasco | Berzano di Tortona | Bistagno | Borghetto di Borbera | Borgo San Martino | Borgoratto Alessandrino | Bosco Marengo | Bosio | Bozzole | Brignano-Frascata | Cabella Ligure | Camagna Monferrato | Camino | Cantalupo Ligure | Capriata d’Orba | Carbonara Scrivia | Carentino | Carezzano | Carpeneto | Carrega Ligure | Carrosio | Cartosio | Casal Cermelli | Casale Monferrato | Casaleggio Boiro | Casalnoceto | Casasco | Cassano Spinola | Cassine | Cassinelle | Castellania | Castellar Guidobono | Castellazzo Bormida | Castelletto Merli | Castelletto Monferrato | Castelletto d’Erro | Castelletto d’Orba | Castelnuovo Bormida | Castelnuovo Scrivia | Castelspina | Cavatore | Cella Monte | Cereseto | Cerreto Grue | Cerrina Monferrato | Coniolo | Conzano | Costa Vescovato | Cremolino | Cuccaro Monferrato | Denice | Dernice | Fabbrica Curone | Felizzano | Fraconalto | Francavilla Bisio | Frascaro | Frassinello Monferrato | Frassineto Po | Fresonara | Frugarolo | Fubine | Gabiano | Gamalero | Garbagna | Gavazzana | Gavi | Giarole | Gremiasco | Grognardo | Grondona | Guazzora | Isola Sant’Antonio | Lerma | Lu | Malvicino | Masio | Melazzo | Merana | Mirabello Monferrato | Molare | Molino dei Torti | Mombello Monferrato | Momperone | Moncestino | Mongiardino Ligure | Monleale | Montacuto | Montaldeo | Montaldo Bormida | Montecastello | Montechiaro d’Acqui | Montegioco | Montemarzino | Morano sul Po | Morbello | Mornese | Morsasco | Murisengo | Novi Ligure | Occimiano | Odalengo Grande | Odalengo Piccolo | Olivola | Orsara Bormida | Ottiglio | Ovada | Oviglio | Ozzano Monferrato | Paderna | Pareto | Parodi Ligure | Pasturana | Pecetto di Valenza | Pietra Marazzi | Piovera | Pomaro Monferrato | Pontecurone | Pontestura | Ponti | Ponzano Monferrato | Ponzone | Pozzol Groppo | Pozzolo Formigaro | Prasco | Predosa | Quargnento | Quattordio | Ricaldone | Rivalta Bormida | Rivarone | Rocca Grimalda | Roccaforte Ligure | Rocchetta Ligure | Rosignano Monferrato | Sala Monferrato | Sale | San Cristoforo | San Giorgio Monferrato | San Salvatore Monferrato | San Sebastiano Curone | Sant’Agata Fossili | Sardigliano | Sarezzano | Serralunga di Crea | Serravalle Scrivia | Sezzadio | Silvano d’Orba | Solero | Solonghello | Spigno Monferrato | Spineto Scrivia | Stazzano | Strevi | Tagliolo Monferrato | Tassarolo | Terruggia | Terzo | Ticineto | Tortona | Treville | Trisobbio | Valenza | Valmacca | Vignale Monferrato | Vignole Borbera | Viguzzolo | Villadeati | Villalvernia | Villamiroglio | Villanova Monferrato | Villaromagnano | Visone | Volpedo | Volpeglino | Voltaggio
Gigantti (tavarataloketju)

| Gigantti Oy Ab |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Kaikkeen löytyy ratkaisu
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1998
Toimitusjohtaja:  Niko Sandström
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  kodinelektroniikan vähittäiskauppa
Tuotteet:  kodinelektroniikka
Liikevaihto:  596 miljoonaa euroa (2020)
Liikevoitto:  3,48 miljoonaa euroa (2020)
Henkilöstö:  936 (2020)
Emoyhtiö:  Elkjøp
Omistaja:  Currys plc
Kotisivu:  www.gigantti.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gigantti  on norjalaisomisteinen Suomessa toimiva kodinelektroniikkaketju. Gigantti-ketjuun kuuluu 42 myymälää ympäri Suomen, verkkokauppa gigantti.fi, Helsingissä sijaitseva asiakaspalvelukeskus ja Gigantti Yritysmyyntipisteet. Tuotevalikoimaan kuuluu kodinelektroniikan ja -koneiden lisäksi myös keittiökalusteita. Gigantin liikevaihto tilikaudella 2018–2019 oli 563 miljoonaa euroa, ja yritys työllistää Suomessa yli 1 100 henkeä.
Gigantti on osa norjalaista Elkjøp-konsernia, jonka puolestaan omistaa monikansallinen yhtiö Currys plc. Gigantin toimitusjohtajana aloitti 1. joulukuuta 2020 Laura Tarkka, Trygve Hilleslandin väistyttyä tehtävästä. Tätä ennen Giganttia johti Irmeli Rytkönen.
Tuotteiden jakelu myymälöihin ja asiakkaille tapahtuu Ruotsin Jönköpingissä sijaitsevan Elkjøpin keskusvaraston kautta. 107 000 neliömetrin kokoinen keskusvarasto toimittaa tuotteet Gigantin myymälöihin ja asiakkaille kaikkialla Pohjoismaissa. Gigantin keskusvarastolla kulkee oma junarata ja osa keskusvarastosta on täysin automatisoitu, joten tuotteita voidaan lastata ja purkaa tehokkaasti. Keskusvarasto toimittaa noin 1500 tilausta tunnissa ja siellä työskentelee ympäri vuoden vakituisesti lähes 300 henkeä kolmessa vuorossa. Myyntisesonkeina työntekijöitä on noin 550.
Gigantin ensimmäinen myymälä avattiin Vantaan Tammistoon 16. syyskuuta 1999. Myymälässä vieraili avajaispäivänä yli 15 000 ihmistä, mikä on Pohjoismaiden ennätys.
Gigantti avasi 2017 Gigantti Phonehouse -nimisen myymäläketjun, joka keskittyy matkapuhelimiin. Myymälät sijoittuvat kaupunkien keskustoihin ja kauppakeskuksiin. Gigantti Phonehouse on kauppakeskuskonsepti, jonka myymälät ovat huomattavasti perinteisiä Gigantteja pienempiä.
Gigantin logo ennen syksyä 2014
Toimintatapa

Suomessa Gigantti perusti aluksi myymälöitä keskustojen ulkopuolelle etenkin alueille, joiden ostopotentiaali oli vähintään 100 000 asukasta. Poikkeuksiakin oli, kuten Lappeenrannan Gigantti, jonka vaikutusalueella on noin 45 000 asukasta. Vuoden 2003 alussa Gigantilla oli kaksi myymälää Tampereella ja yksi Espoossa, Jyväskylässä, Kaarinassa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Oulussa, Turussa ja Vantaalla. Ensimmäisten vuosien toiminta Suomessa oli raskaasti tappiollista suurten alkuinvestointien vuoksi.
Gigantin ja muiden Elkjøpiin kuuluvien ketjujen valikoima pyritään pitämään mahdollisimman samana kaikkialla, ja ostotoiminnassa ohitetaan tukkuporras ja maahantuojat ja neuvotellaan suoraan tavarantoimittajien kanssa
Myymälät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Espoo Lommila  Suomenoja Megastore  Helsinki Itäkeskus  Forum  Kaari  Redi Hämeenlinna  Iisalmi  Joensuu  Jyväskylä  Järvenpää  Kajaani  Kokkola  |  Kotka  Kuopio  Lahti  Lappeenranta  Lohja  Loimaa  Mikkeli  Nurmijärvi Klaukkala  Oulu Megastore  Pieksämäki  Pori  Porvoo  Raasepori Tammisaari  Raisio Megastore  |  Rovaniemi  Salo  Seinäjoki  Tampere Kaleva  Lielahti Megastore  Tornio  Turku Skanssi Megastore  Vaasa  Vantaa Tammisto Megastore  Varkaus  Ylivieska  |
Elkjøp-konserni

Gigantin omistava norjalainen Elkjøp-ketju sai alkunsa 1960-luvulla. Elkjøp perustettiin Norjassa 1962, kun 33 kauppiasta aloitti ostoyhteistyön ja perusti Elektrokjøpin, josta sittemmin tuli Elkjøp. Elektrokjøp myi aluksi vain kodinkoneita, mutta jo kaksi vuotta perustamisen jälkeen valikoimaa laajennettiin elektroniikkatuotteisiin. Vuonna 1984 otettiin käyttöön tavaratalokonsepti, jossa kodinkoneet, viihde-elektroniikka, tietokoneet ja puhelimet kerättiin saman katon alle. Elkjøp oli jo 1990-luvun alussa saavuttanut markkinajohtajan aseman Norjassa ja silloin päätettiin ensimmäisenä toimijana alalla ottaa askel pohjoismaisille markkinoille. Laajentumisvauhti oli nopea: Elkjøp-konserni aloitti toimintansa Ruotsissa 1994, Tanskassa 1996, Islannissa 1998 ja Suomessa 1999. Elkjøp-konserni toimii Suomen lisäksi muissa Pohjoismaissa seuraavilla nimillä:[lähde? ]
Elkjøp (Norja)
Elgiganten (Ruotsi ja Tanska)
Elko (Islanti)
Elding (Färsaaret)