Aimery de Lusignan
Hallitsija > Kahden valtakunnan kuningas

Kuningas Henrik I putosi palatsinsa ikkunasta ja kuoli Akkossa 10. syyskuuta 1197. Ylhäissyntyinen ja köyhä, Galilean ruhtinas ja Jerusalemin senesalkki Raoul de Saint Omer (k. 1220) oli yksi oman veljensä Hugues II de Saint Omerin ehdottamista mahdollisista ehdokkaista kuninkaan seuraajaksi, mutta ritariveljeistöjen suurmestarit vastustivat tätä kiivaasti hänen varattomuutensa vuoksi. (Saint Omer teki Aimeryä vastaan murhayrityksen vuonna 1198 ja karkotettiin maasta.) Muutamaa päivää myöhemmin Al-Adil I, Egyptin aijubi-sulttaani, miehitti Jaffan.
Mainzin arkkipiispa Conrad von Wittelsbach, joka saapui Akkoon 20. syyskuuta, oli ensimmäinen, joka ehdotti kruunun tarjoamista Aimerylle. Koska Aimeryn ensimmäinen puoliso oli kuollut, hän saattoi avioitua leskeytyneen Jerusalemin kuningatar Isabella I:n kanssa. Vaikka Jerusalemin patriarkka Aymar totesi, että avioliitto olisi epäkanoninen, Tyroksen arkkipiispa Joscius aloitti neuvottelut Aimeryn kanssa, joka hyväksyi tarjouksen. Patriarkka myös peruutti vastalauseensa ja kruunasi Aimeryn ja Isabellan kuninkaaksi ja kuningattareksi Tyroksessa tammikuussa 1198.
Kyproksen armeija taisteli Jerusalemin kuningaskunnan puolesta Aimeryn valtakauden aikana, mutta muuten hän hallitsi kahta valtakuntaansa erikseen. Jo ennen kruunaustaan Aimery yhdisti joukkonsa saksalaisten ristiretkeläisten kanssa, jotka olivat Brabantin herttua Henrik I:n komennossa aloittaakseen sotaretken aijubidien joukkoja vastaan. He pakottivat Al-Adilin vetäytymään ja valloittivat Beirutin 21. lokakuuta. Hän piiritti Toronin, mutta hänen täytyi keskeyttää piiritys 2. helmikuuta, koska saksalaiset ristiretkeläiset päättivät palata Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan saatuaan tietää, että keisari Henrik VI oli kuollut.
Aimery allekirjoitti aselevon sulttaani Al-Adilin kanssa 1. heinäkuuta 1198 ja piti rannikon Akkosta Antiokiaan asti ristiretkeläisten hallussa vielä viisi vuotta ja kahdeksan kuukautta. Bysantin keisari Aleksios III Angelos oli kiinnostunut saamaan Kyproksen takaisin osaksi omaa valtakuntaansa. Hän lupasi auttaa uuden ristiretken järjestämisessä, jos paavi Innocentius III julistaisi Aimeryn ekskommunikaatioon ja näin olisi vuonna 1201 mahdollistanut bysanttilaisten joukkojen tekemän saaren valtauksen. Innocentius kieltäytyi ja totesi, että Bysantin valtakunta oli menettänyt oikeutensa Kyprokseen Rikhard I Leijonamielen valloitettua joukkoineen saaren vuonna 1191.
Aimery säilytti rauhan muslimien kanssa, vaikka Reynald II de Dampierre, joka saapui 300 ranskalaisen ristiretkeläisen johtajana, vaati häntä aloittamaan sotaretken muslimeja vastaan vuoden 1202 alussa. Kun Aimery muistutti tätä, että yli 300 sotilasta tarvitaan käymään sotaa aijubideja vastaan, Reynald lähti Jerusalemin kuningaskunnasta Antiokian ruhtinaskuntaan. Egyptiläinen emiiri valloitti Sidonin lähellä sijaitsevan linnoituksen, josta käsin hän teki ryöstöretkiä ympäröivälle alueelle. Koska Al-Adil ei onnistunut pakottamaan emiiriä kunnioittamaan aselepoa, Aimeryn laivasto takavarikoi 20 egyptiläistä alusta ja hyökkäsi Al-Adilin valtakuntaan. Al-Adilin poika Al-Mu'azzam Isa ryösti kostoksi Akkon alueen. Toukokuussa 1204 Aimeryn laivasto valtasi pienen kaupungin Niilin suistossa. Aimeryn ja Al-Adilin lähettiläät allekirjoittivat uuden kuuden vuoden aselevon syyskuussa 1204. Al-Adil luovutti Jaffan ja Ramlehin Jerusalemin kuningaskunnalle ja helpotti kristittyjen pyhiinvaeltajien vierailuja Jerusalemissa ja Nasaretissa.