stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Julian Serlachius
Teoksia

Lärobok i sakrätten enligt gällande finsk rätt 1. Akademiska bokhandeln, Helsingfors 1899
Osuustoimintalaki : ohjeita sen käyttämiseen ; kirj. Axel Wilhelm Granström ja Johan Julian Serlachius. Pellervon kirjasto n:o 5. Pellervo-seura, Helsinki 1901
Lärobok i obligationsrättens allmänna del enligt finsk rätt. Häft 1. Akademiska bokhandeln, Helsingfors 1902
Lärobok i obligationsrättens allmänna del enligt finsk rätt. Häft 2. Akademiska bokhandeln, Helsingfors 1902
Professorn J. N. Langs föreläsningar öfver vattenrätten ; utgifna efter professorn Langs död af Julian Serlachius. Yrjö Weilin, Helsingfors 1905, 2. painos 1908, suomeksi nimellä Professori J. N. Lang'in vesioikeuden-luennot : julkaistut professori Lang'in kuoleman jälkeen ; suomentanut Väinö Anthoni ; painosta toim. Julian Serlachius. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 125. Helsinki 1910
Samling af Justitiedepartementets domar i tvistemål under åren 1829-1865. Helsingfors 1905
Till Borgå Järnvägs Aktiebolag : Utlåtanden rörande bolagets rätt till subvention af Borgå stad ; kirj. Julian Serlachius ja Rudolf Elving. Helsingfors 1908
Finsk vattenrätt allmänfattligt framställd. Söderström, Helsingfors 1909
Suomen yleisen obligatsionioikeuden oppikirja ; suomentanut Rafael Erich. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1909
Sakrätten enligt gällande finsk rätt 1-2. Andra omarbetade uppl. Söderström, Helsingfors 1912
Kommentar till lagen om vattenrätten. Första häftet. Söderström, Helsingfors 1913
Kommentar till lagen om vattenrätten. Andra häftet. Söderström, Helsingfors 1913
Kommentar till lagen om vattenrätten. Tredje häftet. Söderström, Helsingfors 1914
Kommentar till lagen om vattenrätten. Fjärde häftet. Söderström, Helsingfors 1914
Suomen esineoikeus pääpiirteittäin ; suomentanut Onni Karhunen. Tietosanakirja, Helsinki 1920
Suomen yleisen obligatsionioikeuden oppikirja ; suomentanut Rafael Erich ; uudemman lainsäädännön aiheuttamilla lisäyksillä täydentänyt Lauri Cederberg. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 122. Helsinki 1927
Julian Talbot

| Julian Talbot |
| --- | --- |
 Julian Talbot jäällä vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1985 (ikä 39) Wahnapitae, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–
Aik. seurat:  Alaska Aces (ECHL) Providence Bruins (AHL) Peoria Rivermen (AHL)  Lake Erie Monsters (AHL) Eisbären Berlin (DEL) EC KAC (EBEL) Eispiraten Crimmitschau (DEL2) Nottingham Panthers (EIHL)
Julian Talbot (s. 24. maaliskuuta 1985) on kanadalainen uransa lopettanua jääkiekkoilija.
Tilastot

Käännös suomeksi
Julien BriseBois

Julien BriseBois (s. 24. tammikuuta 1977 Quebec) on kanadalainen jääkiekkovaikuttaja  ja nykyinen NHL-seura Tampa Bay Lightningin toimitusjohtaja.
Ura > Montreal Canadiens

Montreal Canadiensin organisaatio palkkasi BriseBoisin lainopilliseksi ja sopimusneuvottelujen neuvonantajaksi syyskuussa 2001. Heinäkuussa 2003 hänet nimettiin organisaation jääkiekkotoimintojen johtajaksi. Heinäkuussa 2006 BriseBoisista tuli Canadiensin AHL~joukkueen Hamilton Bulldogsin toimitusjohtaja. Ensimmäisellä kaudella 2006-2007 BriseBoisin alaisuudessa Hamilton Bulldogs voitti AHL:n mestaruuden Calder Cupin.
Ura > Tampa Bay Lightning

Heinäkuussa 2010 Tampa Bay Lightningin organisaation toimitusjohtaja Steve Yzerman palkkasi BriseBoisin organisaation apulaistoimitusjohtajaksi. BriseBoisin vastuulla oli AHL-joukkue Norfolk Admiralsin johtaminen. Elokuussa 2010 BriseBois palkkasi Jon Cooperin Admiralsin päävalmentajaksi. Myöhemmin Cooperista tuli Lightningin päävalmentaja. Kaudella 2011-2012 Admirals voitti Caldsr Cupin. Syyskuussa 2018 BriseBoisista tuli Tampa Bay Lightningin toimitusjohtajana. BriseBoisin ensimmäisellä kaudella Lightningin toimitusjohtajana Lightning voitti runkosarjassa 62 ottelua ja voitti runkosarjan parhaan joukkuueen palkinnon Presidents Trophyn ensimmäistä kertaa organisaation historiassa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Julien BriseBois
Käännös suomeksi
Kabardian autonominen alue

Kabardian autonominen alue (myös Kabardien autonominen alue), oli lyhytikäinen hallintoalue Neuvosto-Venäjällä Pohjois-Kaukasiassa. Se sijaitsi nykyisen Kabardi-Balkarian tasavallan alueella. Kabardian autonominen alue perustettiin kabardien asuinalueen ydinosasta 1. syyskuuta 1921. Seuraavana vuonna autonomista aluetta laajennettiin ja siitä muodostettiin Kabardi-Balkarian autonominen alue.
Joensuun seutukunta

| Joensuun seutukunta |
| --- | --- |

 sijainti 
Väkiluku:  127 165 10:nneksi suurin 31.12.2021 
Joensuun seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Karjalan maakunnassa. Siihen kuuluu kahdeksan kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 122. Joensuun seutukunnassa asuu 127 215 henkilöä.
Kunnat

| Vaakuna | Kunta | Väkiluku (2024) | Maa- pinta-ala (km²) | Väestön- tiheys (as> /km²) | Kunnallis- vero (2024) | Suomen- kieliset (2023) | Ruotsin- kieliset (2023) | Muun- kieliset (2023) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Heinävesi | 2 956 | 1 030 | 3 | 8.8 % | 97 % | 0,3 % | 4 % |
|  | Ilomantsi | 4 401 | 2 763 | 2 | 8.4 % | 95 % | 0,2 % | 4 % |
|  | Joensuu | 78 204 | 2 382 | 33 | 7.9 % | 92 % | 0,1 % | 7 % |
|  | Juuka | 4 188 | 1 502 | 3 | 8.5 % | 98 % | 0 % | 3 % |
|  | Kontiolahti | 15 071 | 800 | 19 | 8.4 % | 98 % | 0,1 % | 2 % |
|  | Liperi | 11 956 | 727 | 16 | 8.9 % | 98 % | 0 % | 2 % |
|  | Outokumpu | 6 416 | 446 | 14 | 8.9 % | 93 % | 0,1 % | 6 % |
|  | Polvijärvi | 4 023 | 805 | 5 | 8.5 % | 99 % | 0,1 % | 2 % |
|  | yhteensä | 127 215 | 10 454 | 12 |  | 94 % | 0,1 % | 6 % |
Historia

1. tammikuuta 1994 annetussa seutukuntajaossa Joensuun seutukuntaan kuuluvat Joensuun kaupunki sekä Liperin, Kontiolahden, Enon, Kiihtelysvaaran ja Pyhäselän kunnat.
1. tammikuuta 2005 Joensuu, Kiihtelysvaara ja Ilomantsin seutukunnasta Tuupovaara yhdistyivät Joensuun kaupunkiin, Outokummun ja Ilomantsin seutukunnat lakkautettiin jolloin seutukuntaan siirtyivät Outokummun kaupunki sekä Polvijärven ja Ilomantsin kunnat.
1. tammikuuta 2009 seutukunnan kunnista Eno ja Pyhäselkä liittyivät Joensuun kaupunkiin.
1. tammikuuta 2010 Juuka siirtyi seutukuntaan Pielisen Karjalan seutukunnasta.
1. tammikuuta 2021 Heinävesi siirtyi seutukuntaan Savonlinnan seutukunnasta.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1990 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
| Joensuun seutukunnan väestönkehitys 1990–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1990 | 1990 |    | 125 356 | 125 356 |
| 1995 | 1995 |    | 127 625 | 127 625 |
| 2000 | 2000 |    | 125 865 | 125 865 |
| 2005 | 2005 |    | 126 343 | 126 343 |
| 2010 | 2010 |    | 126 897 | 126 897 |
| 2015 | 2015 |    | 128 318 | 128 318 |
| 2020 | 2020 |    | 127 011 | 127 011 |
Lähde: Tilastokeskus.
Aiheesta muualla

Joensuun seutu - Josek
Heinäveden kunnan kotisivut
Ilomantsin kunnan kotisivut
Joensuun kaupungin kotisivut
Juuan kunnan kotisivut
Kontiolahden kunnan kotisivut
Liperin kunnan kotisivut
Outokummun kaupungin kotisivut
Polvijärven kunnan kotisivut
Pohjois-Karjalan maakunnan seutukunnat
Justin Elie

Justin Elie
Justin Elie (1. syyskuuta 1883 Port-au-Prince – 1931) oli haitilainen taidemusiikin säveltäjä ja pianisti. Valmistuttuaan vuonna 1905 hän työskenteli Ranskassa ja Länsi-Intian saaristossa.
Aiheesta muualla

Justin Elie (englanniksi)
Julian Schmitz

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | joukkuekilpailu |  |
Julian Frank Schmitz (15. syyskuuta 1881 Hoboken, New Jersey – 5. heinäkuuta 1943) oli yhdysvaltalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa, jossa hän oli mukana saamassa joukkuevoimistelussa hopeaa ja jäi moniottelun yksilökilpailussa 57. sijalle.
Kabardi-Balkarian autonominen alue

Kabardi-Balkarian autonominen alue oli hallintoalue Pohjois-Kaukasiassa Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa. Se käsitti suunnilleen nykyisen Kabardi-Balkarian tasavallan.
Kabardi-Balkarian autonominen alue perustettiin vuonna 1922 yhdistämällä Kabardian autonominen alue ja balkaarien asuinalueen ydinalue. Autonominen alue korotettiin Kabardi-Balkarian autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi 5. joulukuuta 1936.
Justin Fontaine

| Justin Fontaine |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1987 (ikä 36) Bonnyville
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  Kölner Haie
Sarja:  DEL
Pelinumero:  41
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  Houston Aeros (AHL) Minnesota Wild (NHL) Hartford Wolf Pack (AHL) Bakersfield Condors (AHL) Dinamo Minsk (KHL) Kunlun Red Star (KHL)
Justin Fontaine (s. 6. marraskuuta 1987) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa DEL-seura Kölner Haiessa.
Ura

19. huhtikuuta 2011 Minnesota Wild kiinnitti vapaana pelaajana olleen Fontainen tulokassopimuksella. Kaudella 2013–2014 Fontaine teki ensimmäisen NHL-maalinsa Dallas Starsia vastaan 12. lokakuuta 2013 käydyssä ottelussa vain 12 minuuttia ensimmäisen erän alun jälkeen. Kyseessä oli Minnesotan seurahistorian nopein maali. Myöhemmin samana iltana Matthew Dumba teki myös ensimmäisen maalinsa. Fontaine viimeisteli uransa ensimmäisen hattutempun 9. tammikuuta 2014 Phoenix Coyotesia vastaan.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Justin Fontaine
Käännös suomeksi
Justice Christopher

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 24. joulukuuta 1981
Syntymäpaikka: Jos, Nigeria
Kuolinaika: 9. maaliskuuta 2022 (40 vuotta)
Kuolinpaikka: Jos, Nigeria
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Paino: 80 kg
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999 |  Katsina United | – | (–) |
| 2000 |  Port Harcourt Sharks | – | (–) |
| 2001 |  Bendel Insurance | – | (–) |
| 2001–2002 |  Royal Antwerp | 14 | (1) |
| 2002–2003 |  Levski Sofia | 2 | (0) |
| 2004 |  Trelleborg | 13 | (0) |
| 2005–2006 |  Alania Vladikavkaz | 7 | (0) |
| 2006 | →  Alania Vladikavkaz II | – | (–) |
| 2006–2007 |  Herfølge | 11 | (0) |
| 2012 |  Nasarawa United | – | (–) |
| Yhteensä | Yhteensä | 47 | (1) |
Maajoukkue
| 2001–2002 |  Nigeria | 11 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. tammikuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 7. tammikuuta 2015.
Justice Christopher (24. joulukuuta 1981 Jos, Nigeria – 9. maaliskuuta 2022 Jos, Nigeria) oli nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Christopher pelasi Nigerian maajoukkueessa 11 ottelua vuosina 2001–2002. Hän oli mukana Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2002 ja MM-kilpailuissa samana vuonna. AM-kilpailuissa hän pelasi yhden ottelun: täydet minuutit 1–0-voitossa Malia vastaan ja MM-kilpailuissa kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa, joista kahdessa hän oli aloituskokoonpanossa.
Arvokisaottelut

AM-kilpailut 2002:
9.2.  Mali– Nigeria 0–1 (90 min)
MM-kilpailut 2002:
2.6.  Argentiina– Nigeria 1–0 ( 73')
7.6.  Ruotsi– Nigeria 2–1 (90 min)
12.6.  Nigeria– Englanti 0–0 (90 min)
Julian Ryerson

Julian Ryerson vuonna 2023.
Julian Ryerson (s. 17. marraskuuta 1997 Lyngdal) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 183-senttimetrinen. Hän on edustanut saksalaista Borussia Dortmundia vuodesta 2023. Hän pelasi Norjan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2020.
Ryerson edusti norjalaista Vikingiä vuodesta 2013 ja pääsi Vikingin edustusjoukkueessa kentälle Eliteserienissä ensimmäisen kerran vuonna 2015. Hän pelasi kolmen kauden aikana Vikingissä 48 pääsarjaottelua ja teki niissä neljä maalia. Kaudella 2018 hän jatkoi seurassa toisella sarjatasolla OBOS-ligaenissa. Kesällä 2018 hän siirtyi Saksaan Union Berliniin. Hän pelasi ensimmäisellä Berliinin-kaudellaan 2. Bundesliigassa kahdeksan ottelua ja yhden nousukarsintaottelun. Kaudella 2019–2020 Union Berlin pelasi Bundesliigassa ja Ryersonille kertyi 14 liigaottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 24 bundesliigaottelua. Kaudella 2021–2022 Ryerson pelasi 28 bundesliigaottelua ja teki loka-marraskuussa maalin peräkkäisissä otteluissa Bayern Müncheniä ja Kölniä vastaan. Kauden 2022–2023 alkupuoliskolla hän pelasi Union Berlinissä 13 bundesliigaottelua ja kuusi ottleua Eurooppa-liigassa.
Ryerson siirtyi Bundesliigan Borussia Dortmundiin viiden miljoonan euron siirtosummalla tammikuussa 2023. Hän pelasi loppukauden aikana Bundesliigassa 17 ottelua ja teki toisessa ottelussaan maalin Mainzia vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi yhden ottelun.
Ryerson pelasi Norjan alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Norjan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Itävaltaa vastaan. Hän on pelannut heinäkuun 2023 loppuun mennessä 19 A-maaottelua ja ollut niissä seitsemän kertaa avauskokoonpanossa.
Juri Bulgakov-Golitsyn

Ruhtinas Juri Mihailovitš Bulgakov-Golitsyn (ven. Юрий Михайлович Булгаков-Голицын, k. 1561, Pihkova) oli Pihkovan namestnik ja Suuren Novgorodin maaherra.
Perhe

Hän oli voivodi, ruhtinas Mihail Bulgakovin poika, joka sai kutsumanimen Golitsa. Golitsynin-sukunimi perustuu Mihail Bulgakovin kutsumanimeen. Ruhtinas Juri Mihailovitš allekirjoitti sukunimensä kahdella eri tavalla: Bulgakov tai Bulgakov-Golitsyn. Hän sai kaksi poikaa, Vasilin ja Ivanin.
Ura

Bulgakov-Golitsyn aloitti virkailijana vuonna vuonna 1525, mutta tuntemattomasta syystä hän joutui luopumaan tehtävästään vuonna 1530.
Vuonna 1531 hänet lähetettiin Moskovan suuriruhtinaskunnan edustajana tapaamaan Unkarin ja Böömin kuningas Ferdinand I:tä. Tapaamisen tarkoituksena oli lujittaa Moskovan ja Unkarin välisiä suhteita.
Bulgakov-Golitsyn korotettiin pajariksi ja pajariduuman jäseneksi vuonna 1540. Moskovan ruhtinas Iivana IV oli tuolloin seitsemän-vuotias ja ruhtinas Belsky vaikutti Bulgakov-Golitsynin korottamiseksi pajarin arvoon.
Bulgakov-Golitsyn lähetettiin Moskovasta Pahkrajoen luo puolustamaan Moskovaa Krimin kaanikunnan hyökkäystä vastaan. Kaani Salgi-Girey johti kaanikunnan hyökkäystä.
Tsaari Iivana Julma lähetti hänet Volgaa pitkin kohti Kazanin kaupunkia vuonna 1549. Tsaarin määräyksestä hän rakennutti Sviyazhskin linnoituksen vuonna 1550. Bulgakov-Golitsyn sai tsaarilta määräyksen markustaa Kazaniin ja istuttaa Shikh-Aley uudeksi hallitsijaksi. Hän osallistui Kazanin piiritykseen vuonna 1552 ja oli merkittävässä asemassa kaupungin valtaamisessa. Golitsyn-Bulgakovin rykmentti osallistui Kazanin kaupungin miehitykseen vuosina 1554-1555.
Hän toimi suurlähettiläänä Unkarissa vuodesta 1551. Hänet nimitettiin Pihkovan kuvernööriksi vuonna 1557. Bulgakov-Golitsyn nimitettiin Novgorodin maaherraksi vuonna 1560.
Juri Budanov

Juri Dmitrijevitš Budanov (ven. Юрий Дмитриевич Буданов, 24. marraskuuta 1963 – 10. kesäkuuta 2011) oli Venäjän armeijan panssarijoukkojen eversti, joka tuomittiin tšetšeenitytön kaappauksesta ja murhasta vuonna 2000.
Budanov syntyi Donetskin alueella Ukrainassa. Neuvostoliiton hajotessa hän palveli Valko-Venäjällä, mutta kieltäytyi maan kansalaisuudesta ja sai siirron Siperian sotilaspiiriin. Hän palveli Tšetšenian sodassa.
Rikostuomio

Helmikuussa 2000 Budanovin panssarirykmentti oli sijoitettuna Tangi-Chun ulkopuolelle. Budanov asetettiin syytteeseen 27. maaliskuuta 2000 tapahtuneista Elza Kungajevan kaappauksesta, raiskauksesta ja murhasta. Raiskausta lukuun ottamatta hänet tuomittiin syylliseksi. Budanov sekä hänen alaisensa, kersantit Grigorijev ja Li-En-Shou sekä sotamies Jegorov, olivat saapuneet kylään puolenyön jälkeen ja vieneet Kungajevan tämän kotoa leirille, jossa hänet oli kuristettu noin kello 03. Tämän jälkeen ruumis oli haudattu metsään.
28. maaliskuuta ruumis kaivettiin ylös ja palautettiin perheelleen. Vainaja haudattiin seuraavana päivänä. Hautajaisissa olivat mukana joukkojen komentajat kenraalieversti Valeri Baranov, kenraalimajuri Valeri Gerasimov ja kenraalimajuri Verbitski, jotka lupasivat, että tapaus tutkittaisiin.
Budanov pidätettiin 29. maaliskuuta. Tapauksesta suoritettiin oikeudenkäynti vuosina 2001–2003.
Budanov vapautettiin ensimmäisen kerran joulukuussa 2002, kun oikeus tuomitsi hänen olleen väliaikaisesti syyntakeeton, ja hänet määrättiin psykiatriseen pakkohoitoon.
Venäjän korkein oikeus määräsi uuden oikeudenkäynnin. Siinä Budanov tuomittiin syylliseksi. Hänet tuomittiin kymmenen vuoden vankeuteen sekä menettämään sotilasarvonsa ja kunniamerkkinsä.
Kungajevan perheen asianajaja Stanislav Markelov ammuttiin tammikuussa 2009.
Kuolema

Tuntematon hyökkääjä ampui vaimennetulla pistoolilla 10. kesäkuuta 2011 klo 12:30 Moskovan Komsomolski Prospektilla Budanovia kuusi kertaa ja pakeni autolla. Hylätty pakoauto löytyi myöhemmin.
Julian Stryjkowski

| Julian Stryjkowski |
| --- | --- |
 Julian Stryjkowski mahdollisesti ennen vuotta 1950.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1905 Stryj, nyk. Ukraina, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 1996 (90–91 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: puola
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Julian Stryjkowski (1905 Stryj, nyk. Ukraina – 1996) oli puolalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän työskenteli kriitikkona, opettajana, toimittajana ja toimi vuosina 1949–1951 Roomassa Puolan tietotoimiston kirjeenvaihtajana.
Stryjkowskin teosten aiheena on Puolan juutalaisten kohtalo ennen toista maailmansotaa ja sen jälkeen.
Teoksia > Romaanit

Bieg do Fragalà, 1951
Głosy w ciemności, 1956
Czarna róża, 1962
Austeria, 1966
Sen Azrila, 1975
Przybysz z Narbony, 1978
Wielki strach, 1980
Tommaso del Cavaliere, 1982
Echo, 1988
To samo, ale inaczej, 1990.
Teoksia > Esseitä ja tarinoita

Pożegnanie z Italią, 1954
Imię własne: opowiadania, 1961
Sodoma. Sztuka w trzech aktach, 1963
Na wierzbach... nasze skrzypce, 1974
Odpowiedź, 1982
Martwa fala, 1983
Król Dawid żyje!, 1984
Syriusz, 1984
Juda Makabi, 1986
Sarna albo Rozmowa Szatana z chłopcem, aniołem i Lucyferem, 1992
Milczenie, 1993.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julian Stryjkowski Wikimedia Commonsissa
Johan Granqvist

Johan Granqvist (alun perin Juho Juhonpoika; 29. elokuuta 1829 Iitti, Suomen suuriruhtinaskunta – 15. helmikuuta 1882 Iitti, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen nimismies, kunnankirjuri, itseoppinut kynäilijä ja lauluntekijä.
Granqvist on tullut lähinnä tunnetuksi laulun En voi sua unhottaa poies (Kaipaus) tekijänä.
Elämä

Granqvist oli syntyisin Iitistä, torpparin poika, jonka seurakunnan lukkari Johan Engberg otti palvelukseensa. Alkuoppinsa hän sai lukkarin perheessä, jossa oppi myös ruotsin kielen ja pääsi lopulta lukkarinkokelaaksi. Granqvist ryhtyi kirjoittamaan pitäjänuutisia eri lehtiin, varsinkin Suomettareen. Hän kirjoitti myös runoja, soitti viulua ja esitti laatimiaan arkkivirsiä hautajaisissa. Kokemuksensa onnettomasta rakkaussuhteesta esimiehensä lukkarin tyttäreen hän puki sanoiksi ja säveliksi Kaipaus-laulussa. Lyhyen aikaa siltavoutina toimittuaan Granqvist muutti sittemmin ensin Tammelaan ja sitten Mikkeliin. Toimittuaan lääninhallituksen kanslistina hänet nimitettiin nimismieheksi Mikkelin pitäjään. Kuitenkin jo muutaman vuoden kuluttua vuonna 1866 hän joutui talous- ja virkaepäselvyyksien vuoksi eroamaan tehtävästään. Loppuelämänsä hän toimi kotipaikallaan Iitissä asioitsijana ja Iitin ensimmäisenä kunnansihteerinä.
Kaipaus-laulu

Kaipaus-laulu julkaistiin ensimmäisen kerran koulunopettaja F. V. Illbergin vuonna 1867 kokoomassa suomalaisten kansanlaulujen ja -tanssien kokoelmassa. Kaipaus on siinä ensimmäisenä. Se esitellään Juvan ja Mikkelin pitäjistä olevana kansanlauluna. Tällä oli ratkaiseva merkitys myös laulun myöhempien julkaisujen kannalta. Kansanlaululla ymmärrettiin tuolloin kansan keskuudessa suosittuja lauluja, jolloin niiden alkuperäiseen tekijään ei huomiota kiinnitetty. Seuraavana vuonna Illbergin kirjan ilmestymisestä haluttiin kuitenkin oikaista Kaipaus-laulun alkuperä: kyse oli entisen nimismies Granqvistin laulu- ja nuottikirjasta peräisin olevasta sävellyksestä. Tämän korjauksen Granqvist itse vahvisti omassa vastineessaan. Laulun sanat ja sävel ovat hänen vuonna 1855 Iitissä tekemät, joskin alun perin vain yksityiseen käyttöön tarkoitetut.
Säilyneet kirjoitelmat

15 runoa (runokatkelmaa)
viisi virsimukaelmaa (käännöstä)
vajaa 20 sanomalehtikirjoitusta
kaksi kirjettä
Kirjallisuus

Esa Palletvuori 2008. Erään kansanlaulun tarina. Teoksessa Kansanestetiikka. Kalevalaseuran vuosikirja 87. Toimittaneet Seppo Knuuttila ja Ulla Piela. SKS,  Helsinki.
Juri Danilovitš

Juri Danilovitš
Juri Danilovitš, ristimänimi Georgi (ven. Ю́рий Дани́лович), (1270-1280 -luvun vaihde/1281 Moskovan ruhtinaskunta – 21. marraskuuta 1325, Sarai, Kultaisen ordan valtakunta) oli Moskovan ruhtinas vuosina 1303-1325 ja Vladimirin suuriruhtinas vuodesta 1317. Hän johti Novgorodin joukkoja ruotsalaisia vastaan taisteluissa, joiden päätteeksi solmittiin Suomen itärajan määritellyt Pähkinäsaaren rauha vuonna 1323.
Suku ja perhe

Juri Danilovitš oli isänsä Moskovan ruhtinas Danielin vanhin poika ja peri Moskovan ruhtinaskunnan ja Pereslavlin isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1303. Juri Danilovitš puolusti Pereslavl-Zalesskia Vladimirin suuriruhtinas Andrei III:tta vastaan. Andrein kuoltua seuraavana vuonna Juri alkoi kilpailla Vladimirin suuriruhtinaan asemasta tittelin perineen Tverin ruhtinas Mikaelin kanssa.
Koska Jurin isä ruhtinas Daniel ei ollut koskaan ollut Vladimirin suuriruhtinas, hänen jälkeläisillä, kuten hänen pojallaan Jurilla ei ollut laillista oikeutta Vladimirin suuriruhtinaskunnan valtaistuimeen vakiintuneen perimiskäytännön mukaisesti. Tästä syystä Kultaisen ordan kaani Toqta myönsi Tverin ruhtinas Mihailille Vladimirin suuriruhtinaan arvonimen, kun Gorodetsin ruhtinas Andrei kuoli 27. heinäkuuta 1304. Hänen veljenpoikansa Juri kapinoi tätä nimitystä vastaan, mutta Tverin joukkojen kaksi sotaretkeä Moskovaa vastaan ​​vuosina 1305 ja 1308 pakottivat Jurin noudattamaan kaanin päätöstä. Kun Tverin armeija piiritti Pereslavlia ja Moskovaa, Mikael meni Kultaisen ordan hoviin Saraihin, missä kaani korotti hänet vuonna 1305 muita ruhtinaita korkeammaksi eli suuriruhtinaaksi.
Juri Danilovits oli naimissa kaksi kertaa:
Ensimmäinen vaimo vuodesta 1297, Rostovin ruhtinas Konstantin Borisovitšin tytär, jonka nimeä ei tiedetä.
avioliitosta syntyi Sofia Jurjevna, joka nai Tverin ruhtinas Konstantin Mihailovitšin.
Toinen vaimo vuodesta 1317 Kontšaka, ortodoksiksi kastettuna Agafia (k. 1318), Togrulin tytär, kaani Mengu-Timurin tyttärentytär; kaani Tohtan veljentytär.