stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pentin linnavuori
Hoitaminen

Museovirasto aloitti linnavuoren raivauksen vuonna 1994, jolloin sen puustoa harvennettiin ja samalla avattiin näkymää ympäröivälle peltoaukealle.
Pentin linnavuori on mukana Pirkanmaan maakuntamuseon Adoptoi monumentti -ohjelmassa. Vuonna 2016 tamperelainen luonnonsuojeluyhdistys Villi vyöhyke linnavuoren hoitoonsa aikoen kunnostaa sen 1200-luvun mukaiseen tilaan.
Aiheesta muualla

Pentin linnavuori Pirkanmaan maakuntamuseon Adoptoi monumentti -ohjelma
Villi vyöhyke ry:n kotisivut
Suomen muinaislinnat
| --- | --- |
Ahvenanmaa:  Borgbodan linnavuori • Borgdalsbergin linnavuori • Borgön linnavuori • Hammarlandin linnavuori • Jomalan linnavuori • Svelandsberget
Etelä-Karjala:  Kannuksen linnavuori • Kuivaketveleen linnavuori • Lassilan linnavuori • Pieni Linnamäki • Turasalon linnavuori • Sarajärven linnavuori • Suuri Pyhäkalan Linnavuori
Etelä-Savo:  Haukiveden linnasaari • Ihanteensalon linnavuori • Ikoinniemen linnavuori • Otavan linnavuori • Otralan linnavuori • Sairilan linnavuori • Sulkavan linnavuori • Vatilan linnavuori
Kanta-Häme:  Aulangonlinna • Hakoisten linnavuori • Hakovuori • Hangastenmäen linnavuori • Hyypiönvuori • Kestinpäänkallio • Kiianlinna • Kotkonlinna • Kyläkallio • Lammin Linnamäki • Laurinkallio • Lippilinnanmäki • Mantereenlinna • Palvaanlinna • Piilosaari • Tenholan linnavuori • Teponlinna • Unikkolinna
Keski-Suomi:  Linnasenvuori • Pukinvuori • Päijälän linnavuori
Kymenlaakso:  Kirkkovuori • Kuoppalan linnavuori • Salmenkylän Linnamäki
Pirkanmaa:  Apianlahden linnosaari • Arasalon linnavuori • Eskolanvuori • Hiukkasaari • Huntilan linnavuori • Kaakilan linnankallio • Kirvunlinna • Lammelan muinaislinna • Nuutajärven linnavuori • Pentin linnavuori • Pirunlinna • Rapolan muinaislinna • Rutajärven linnavuori • Siuron linnavuori • Valkkisten linnamäki • Veneslinna
Pohjois-Karjala:  Havukkakallio • Linnalampi
Päijät-Häme:  Hankaan linnavuori • Hämeenkosken linnakallio • Kapatuosian linnavuori • Kiiluanmäen linnoitus • Nuppilinna • Pyhäjärven linnanmäki • Salajärven Linnakallio • Villampi • Virmailan linnasaari
Satakunta:  Harolan linnaluoto • Kauttuan linnavuori • Kokemäen linna • Liinmaan linna • Räätikäsvuori
Uusimaa:  Bocklintin linnavuori • Bonäsholmenin linnavuori • Grabbacka • Haveråkersberget • Husholmenin linna • Iso Linnanmäki • Junkarsborg • Pöykärin linnavuori • Riddarkilin viikinkivallit • Sipoonlinna • Skällbergetin muinaislinna • Sutarkullan linnavuori • Uusipöylin linnavuori • Vartiokylän linnavuori
Varsinais-Suomi:  Borgholmin linnasaari • Bårnholm • Hakastaron linna • Hautvuori • Huttalan linnavuori • Häävälän linnamäki • Kajamonvuori • Kaskalan Linnanmäki • Kaupinlinna • Kirkkelinna • Knuuttilan linnasmäki • Koljolan linnavuori • Kulhon linnavuori • Kuuvanvuori • Kärmeorvonmäki • Lallisen linnavuori • Lankvuori • Lautkankareen linnamäki • Liedon Vanhalinna • Luonnonmaan linnavuori • Mynämäen linnavuori • Nakolinna • Nousiaisten linnamäki • Nousiaisten linnavuori • Pailinnan linnamäki • Prusin linnasmäki • Pussilan linnavuori • Pöylän linnanmäki • Pöytiön linnamäki • Rekottilan linnavuori • Repolan Linnavuori • Rikalan Linnamäki • Muurmäki • Seppälän linnavuoret • Tontereenmäki • Vaimaron linnavuoret • Veitakkalan linnavuori • Viikan linnavuori • Vinkkilän linnavuori • Yltjärven linnavuori
Petter Ervast

Petter Ervast (28. toukokuuta 1814 Kalajoki – 19. kesäkuuta 1857 Kajaani) oli suomalainen lääkäri, joka esitteli tohtorinväitöskirjassaan ensimmäistä kertaa luettelon Suomessa tavattavista luonnonvaraisista lääkekasveista.
Ervastin vanhemmat olivat Kalajoen tervavaraston hoitaja Petter Ervast (1778–1814) ja hänen toinen puolisonsa Brita Frosterus. Ervast kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1830. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1834, filosofian maisteriksi 1836, lääketieteen kandidaatiksi 1837, lääketieteen lisensiaatiksi 1839 ja lääketieteen tohtoriksi 1840.
Ervastin ruotsinkielisessä tohtorinväitöskirjassa Om Finlands inhemska Läkemedel esiteltiin 210 Suomessa luonnonvaraisina esiintyvää lääkekasvia ja kuvattiin niiden käyttötapoja.
Ervast toimi 1836–1839 lääkintöylihallituksen kanslistina. Hän oli Raahen kaupunginlääkärinä vuodesta 1839 alkaen ja Raahen piirilääkärinä vuodesta 1845 alkaen. Viimeksi Ervast toimi Elias Lönnrotin seuraajana Kajaanin piirilääkärinä ja Kajaanin linnanlääkärinä 1854–1857.
Petter Ervast oli naimisissa ranskalaista hugenottisukua olleen Augusta Vilhelmina Basilierin (1815–1900) kanssa. Heidän poikiaan olivat rautatiehallituksen tilastokonttorin johtaja, valtiopäivämies Petter Edvard Ervast (1841–1899), tilastollisen päätoimiston aktuaari August Wilhelm Ervast (1845–1900) ja Lapinmaan tuomiokunnan tuomari Johan Fredrik Ervast (1844–1886). Teosofian uranuurtaja Suomessa Pekka Ervast oli Petter Edvard Ervastin poika.
Aiheesta muualla

Petter Ervastin tohtorinväitöskirjan Om Finlands inhemska Läkemedel digitoitu versio (Google kirjat)
Ervastin väitöskirjan digitoitu versio Heldassa
Nampula (maakunta)

| Nampula |
| --- | --- |
 Nivali-vuori Nampulassa.
 Nampulan maakunnan sijainti Mosambikissa.
 Koordinaatit: 15.1175°S, 39.2641°E 
Valtio:  Mosambik
Maakunta:  Nampula
Piirit:  23 kpl
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Nampula
 – kuvernööri:  Manuel Rodrigues
Pinta-ala  ():  81 606 km²
Väkiluku (2021)  ():  6 335 335 121
Kielet:  portugali (virallinen); maakunnallisena paikalliskielenä (línguas nacionais) makua
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  MZ-N
 
Governo da Província de Nampula
Nampula on yksi Mosambikin pohjoisimmista maakunnista. Sen pinta-ala on 81 606 neliökilometriä. Vuonna 2021 asukasluku oli 6,3 miljoonaa, ja se oli Mosambikin runsasväkisin maakunta. Nampulan maakunta rajoittuu idässä Intian valtamereen, lounaassa Zambezian maakuntaan sekä pohjoisessa Niassan ja Cabo Delgadon maakuntiin.
Nivalin kylän kaivo Nampulassa
Nampulan maakunta OSM-karttana. Voit muuttaa mittakaavaa +/--painikkeilla tai voit avata kartan.
Maakunnan pääkaupunki on nimeltään Nampula. Portugalilaisten vallan aikana tämän provinssin nimi oli Mozambique, mutta kun siitä tuli koko valtion nimi, maakunta sai uuden nimen pääkaupunkinsa mukaan.
Nampulan maasto on vaihtelevaa: miombo-savanni vuorottelee graniittisten kallioiden kanssa.
Nampula on pohjoisen Mosambikin koulutuksellinen ja taloudellinen keskus. Siellä toimii toistakymmentä yliopistoa. Alue on liikenteellisesti tärkeä seutu. Nacalan käytävänä tunnettu liikenneväylä muodostaa pitkälle länteen ulottuvan ratayhteyden, ja tuo sisämaan naapurimaillekin (kuten Malawille) meriyhteyden Mosambikin pääsatamiin kuuluvan Nacalan sataman kautta.
Moçambiquensaari (port. Ilha de Moçambique) 
Nampulan saaristossa naisilla on tapana tehdä kasvonaamioita erään kasvin juuresta jauhetusta massasta.
Piirit ja kaupungit > Kaupungit

| Kaupunki | Piiritai kaupunki | Väkiluku | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| Angoche | Angochen piiri | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 |  |
| Ilha de Moçambique | Ilha de Moçambiquen piiri | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 |  |
| Monapo | Monapon piiri | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 |  |
| Mossuril | Mossurilin piiri | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Kaupungiksi 2022 |
| Nacala (Nacala Porto) | Nacala | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 |  |
| Nampula | Nampula | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 |  |
| Ribaué | Ribauen piiri | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 |  |
Aiheesta muualla

Anuário Estatístico, Província de Nampula 2021 - Statistical Yearbook 2021  2022. Instituto Nacional de Estatística, ine.gov.mz. Viitattu 11.10.2023. (portugaliksi)
Mosambikin maakunnat
Cabo Delgado
Gaza
Inhambane
Manica
Maputo
Maputo (kaupunki)
Nampula
Niassa
Sofala
Tete
Zambezia
Philip Pargeter

Philip Pargeter vuonna 2010.
Philip Pargeter (s. 13. kesäkuuta 1933 Wolverhampton) on brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Birminghamin arkkihiippakuntaan 21. helmikuuta 1959 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Valentinianan titulaaripiispaksi 20. marraskuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. helmikuuta 1990. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Noël Léon Couve de Murville, jota avustivat Joseph Gray ja Geoffrey Burke.
Pargeter jäi eläkkeelle 31. heinäkuuta 2009.
Mustat maalaukset

Malli ”mustien maalausten” mahdollisesta alkuperäisestä sijoittelusta Quinta del Sordon kahden allekkaisen huoneen seinillä. Alkuperäisiä sijainteja ei tiedetä varmasti.
Mustat maalaukset (esp. Pinturas negras) on yhteisnimitys neljälletoista maalaukselle, jotka espanjalainen taidemaalari Francisco de Goya maalasi vanhoilla päivillään vuosina 1820–1823 maaseutuasuntonsa Quinta del Sordon seinille. Nimitys viittaa sekä maalausten tummaan väriskaalaan että niiden synkkiin aiheisiin. Useat maalauksista esittävät ahdistavia ja painajaismaisia näkyjä, joista osa liittyy mytologiaan tai yliluonnollisiin tapahtumiin. Osa esittää rumannäköisiä ihmisiä.
Goya ei nimennyt mustia maalauksiaan eikä jättänyt jälkeensä mitään selityksiä niiden aiheista tai sisällöstä. Ne tunnetaan nykyään seuraavilla nimillä: Una manola, Pyhiinvaellus San Isidron lähteelle (Peregrinación a la Fuente de San Isidro), Asmodea, Atropos/Kohtalot (Átropos/Las Parcas), Kaksintaistelu nuijilla (Duelo a garrotazos), Kaksi munkkia (Dos frailes), Pyhiinvaellus San Isidroon (La Romería de San Isidro), Noitasapatti/Suuri vuohipukki (El aquelarre/El Gran Cabrón), Kaksi syövää vanhusta (Dos viejos comiendo), Saturnus syö poikansa (Saturno devorando a un hijo), Judit ja Holofernes (Judit y Holofernes), Kaksi naista ja mies (Dos mujeres y un hombre), Lukeminen/Poliitikot (La lectura/Los políticos) ja Hautautuva koira (Perro semihundido).
Historia

Goya hankki Madridin lähellä Manzanaresjoen rannalla sijainneen, nimellä Quinta del Sordo (”kuuron miehen talo”) tunnetun talon omistukseensa vuonna 1819. Hän maalasi yhteensä neljätoista seinämaalausta talon kahteen huoneeseen, joista toinen oli ala- ja toinen yläkerrassa. Goya lienee aloittanut teosten maalaamisen vuonna 1820 parannuttuaan osittain vakavasta sairaudesta. Syyskuussa 1823 hän lahjoitti koko talon 17-vuotiaalle pojanpojalleen ja lähti pian sen jälkeen Espanjasta, joten maalausten on täytynyt valmistua tuohon ajankohtaan mennessä. Mustia maalauksia ei ollut tarkoitettu julkisuuteen ja Goya maalasi ne öljyväreillä suoraan seinille. Töiden yksityinen ja henkilökohtainen luonne antoi hänelle suuren vapauden niiden sisällön suhteen.
Mustista maalauksista tehtiin 1820- ja 1830-luvuilla kaksi inventaariota, mutta ne pysyivät suurelle yleisölle tuntemattomina, kunnes ranskalainen Charles Yriarte julkaisi vuonna 1867 niiden kuvaukset Goyaa käsitelleessä kirjassaan. Vuonna 1873 ranskalainen liikemies Émile d’Erlanger osti Quinta del Sordon talon ja määräsi seinämaalaukset siirrettäviksi kankaalle. Teokset kärsivät pahasti siirtämisprosessin yhteydessä ja suuri osa alkuperäisestä maalista menetettiin. Siirtämisestä vastasi restauroija Salvador Martínez Cubells. Maalaukset olivat näytteillä Pariisissa vuonna 1878. Vuonna 1881 ne lahjoitettiin Espanjan valtiolle ja vuodesta 1889 ne ovat olleet näytteillä Madridin Museo del Pradossa. Alkuperäinen talo purettiin vuonna 1909.
Muun muassa saksalaiset ekspressionistit ja surrealistinen liike olivat sitä mieltä, että Goyan ”mustat maalaukset” muodostavat modernin taiteen alkupisteen.
Vuonna 2003 espanjalainen professori Juan José Junquera väitti, että mustat maalaukset eivät olisikaan Goyan maalaamia, sillä hänen mukaansa Quinta del Sordon yläkerta olisi rakennettu vasta Goyan kuoleman jälkeen. Hänen arvelunsa mukaan teokset olisikin maalannut taiteilijan poika Javier de Goya joskus myöhemmin.
Kuvagalleria

Saturnus syö poikansa
Hautautuva koira
Judit ja Holofernes
Kaksi naista ja mies
Lukeminen
Kaksi munkkia
Noitasapatti
Asmodea
Atropos/Kohtalot
Kaksintaistelu nuijilla
Pyhiinvaellus San Isidroon
Pyhiinvaellus San Isidron lähteelle
Kaksi syövää vanhusta
Una manola
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mustat maalaukset Wikimedia Commonsissa
Papuankukastaja

| Papuankukastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kukastajat Dicaeidae
Suku::  Kukastajat Dicaeum
Laji::  geelvinkianum
Kaksiosainen nimi
 Dicaeum geelvinkianum  Meyer, 1874 
Katso myös
   Papuankukastaja Wikispeciesissä   Papuankukastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Papuankukastaja (Dicaeum geelvinkianum) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Papuankukastajaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen alemmilla korkeuksilla, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Paul Lansky

Paul Lansky (s. 18. kesäkuuta 1944 New Yorkissa) on elektronisen musiikin säveltäjä, joka on tehnyt musiikkia 1970-luvulta saakka. Hän on George Perlen oppilas, ja itse on nykyään musiikin säveltämisen professori Princetonin yliopistossa, ja häntä pidetään yhtenä elektronisen musiikin pioneerinä.
Radioheadin kappaleessa "Idioteque," yhtyeen vuoden 2000 albumilta Kid A, on huomattava sample Lanskyn nauhalta "Mild und Leise" (1973), joka taas "sämplää" Richard Wagnerin "Tristan und Isoldea". Lansky on kirjoittanut esseen Radioheadista, ja essee löytyy kirjasta The Music and Art of Radiohead, ja myös internetistä  (Arkistoitu – Internet Archive).
Lansky on pahamaineisen gangsterin Meyer Lanskyn veljenpoika.
Diskografia

Smalltalk, 1990
Homebrew, 1992
More Than Idle Chatter, 1994
Fantasies And Tableaux, 1994
Folk Images, 1995
Things She Carried, 1997
Conversation Pieces, 1998
Ride, 2001
Alphabet Book, 2002
Music Box, 2006
Etudes and Parodies, 2007
Aiheesta muualla

Paul Lanskyn kotisivut Princeton.edu:ssa (englanniksi)
Lyhyt biografia ja kuva (englanniksi)
Artikkeli Lanskysta ja hänen haastattelunsa
Oulankajoki

| Oulankajoki |
| --- | --- |
 Oulankajokea Karhunkierroksen varrelta.
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Suomi, Venäjä
Itsehallintoalue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhi
Maakunnat:  Lappi
Kunnat:  Salla
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Koutajoen vesistö
Valuma-alue:  Oulankajoen valuma-alue
Pinta-ala:  5 566 km²  
Pääuoman pituus:  Louhen piiri
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Ylimmäinen Ulkujärvi  Salla
 :  66.7037°N, 28.6134°E
Laskupaikka:  Pääjärvi, Venäjä 
 :  66.1816°N, 30.6446°E
Läpivirtausjärvet:  Paanajärvi
Sivu-uomat:  Savinajoki, Aventojoki, Kitkajoki, Kuusinkijoki
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  252 m
Laskukorkeus:  101 m
Korkeusero:  151 m
Pituus:  135 km  
Kaltevuus:  0,75 m/km
Keskiylivirtaama:  241 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  25,5 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  5,08 m³/s (MNQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Oulankajoki
Oulankajoen alajuoksua Venäjän puolella nähtynä Kivakkatunturita.
Oulankajoki (ven. Оланга, Olanga ) on Koutajoen vesistöön kuuluva joki Suomessa ja Karjalan tasavallassa Venäjällä. Oulankajoki on 135 kilometriä pitkä ja nykyisin siitä on Suomen puolella 105 kilometriä ja Venäjän puolella 30 kilometriä.
Joen kulku

Oulankajoki saa alkunsa Sallasta, josta se virtaa kohti etelää. Kuusamon kunnan puolelle tultuaan joki kääntyy kaakkoon ja virtaa Venäjän puolelle Karjalan tasavallan Louhen piirin alueelle. Rajan ylitettyään joki virtaa itään syvän ja kapean Paanajärven (noin 132 m mpy.) läpi, kääntyy jälleen kaakkoon ja laskee Pääjärveen.
Suomen puolella suurimmat kosket ovat Taivalköngäs ja Kiutaköngäs. Joki virtaa yläjuoksulla noin 100 metriä ympäristöään alempana kuluttamassaan jokilaaksossa. Alajuoksulla joen ympäristö on alavaa maastoa ja joki meanderoi hiekkaisessa maaperässä. Meanderointi ja tulvien vaikutukset rajoittavat kasvillisuuden esiintymistä joen lähiympäristössä. Suomen puolella Oulankajokeen yhtyy pohjoisesta Savinajoki ja etelästä Aventojoki sekä itärajan tuntumassa Kitkajoki. Heti Venäjän puolella siihen laskee ennen Paanajärveä Suomen puolelta Kuusinkijoki.
Talvinen näkymä joesta Paanajärven kansallispuistossa
Joen kuluttamia hiekkaisia joenäyräitä
Kiutaköngäs Kuusamossa
Kivakkakoski ennen Pääjärveä
Hydrologiaa

Oulankajoki tulvii keväisin, joskus syyssateiden johdosta syksylläkin. Tulvahuippu osuu yleisimmin toukokuun toiselle viikolle. Tulvaa seurataan laajasti ja ihmiset tulevat katsomaan Oulankajoen jäiden lähtöä.
Venäjällä joen alajuoksulla suoritetuista virtaamien määrityksistä ei ole tietoa, mutta Suomen puolella niitä on mitattu Oulangan tutkimusasemalla . Vuosina 1966–1990 mitattiin keskivirtaamaksi (MQ) 23,9 m³/s ja vuosina 1990–2000 25,5 m³/s. Muut virtaamien tilastolliset arvot olivat vuosina 1966–1990 (HQ) 462 m³/s, (MHQ) 271 m³/s, (MNQ) 4,92 m³/s ja (NQ) 3,10 m³/s. Vuosina 1990–2000 ne olivat (HQ) 404 m³/s, (MHQ) 241 m³/s, (MNQ) 5,08 m³/s ja (NQ) 3,37 m³/s.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Oulangan tutkimusasemalla on seurattu joen veden kemiallista tilaa vuodesta 1966 mittaamalla veden arvoja neljästi vuodessa. Vedenlaatu on ollut yleensä erinomainen, mutta 1990-luvulla sen arvosana laski hyväksi. Esimerkiksi happipitoisuus on pystytellyt yleensä 70–75 % välissä, fosforipitoisuus on laskenut 1980-luvulta arvosta 19-20 mikrogrammaa litrassa vettä ( μg/l) arvoon 16-17 μg/l 2000-luvun alkuun tultaessa. Samalla aikavälillä ovat typpipitoisuudet laskeneet arvosta 350 μg/l arvoon 200 μg/l.
Luontoarvoja > Suojelualueita

Suuri osa Suomen puolella olevasta joesta kuuluu Oulangan kansallispuistoon. Venäjän puoleinen osa puolestaan kuuluu Paanajärven kansallispuistoon. Oulankajoen luonnon- ja kulttuurimaisemat ovat Ympäristöministeriön nimeämä kansallismaisema. Oulankajoki on erittäin näkyvästi esillä suositulla retkeilyreitillä Karhunkierroksella ja on teemana Oulangan luontokeskuksen pysyvässä luontonäyttelyssä.
Historiaa

Ennen vuoden 1944 alueluovutuksia  lähes koko joki oli Suomen puolella. Oulankajoen suussa Pääjärven rannalla oli Oulangansuu-niminen kylä, joka oli Oulangan kunnan kirkonkylä. Nykyisin kylä on autio.
Valuma-alue

Oulankajoen valuma-alueen pinta-ala on Paanajärven rantaan mitattuna 5 566 km² (tai 5 330  km²), joka on 29,6 % koko Koutajoen 18 800 km² suuruisesta valuma-alueesta Vienanmeren rantaan mitattuna. Valuma-alueen yläjuoksulta jää 4 915 km² (88 %) Suomen puolelle ja alajuoksulla 651 km² (12 %) Venäjän puolelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulankajoki Wikimedia Commonsissa
Philip Oakey

| Philip Oakey |
| --- | --- |
 Philip Oakey vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1955 (ikä 69)
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, tuottaja
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1977–
Tyylilajit:  synthpop, uusi aalto, elektroninen musiikki
Yhtyeet:  The Human League
Levy-yhtiöt:  Fast Product Virgin Records EMI EastWest Papillon Wall of Sound
Aiheesta muualla
www.philipoakey.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Philip ”Phil” Oakey (s. 2. lokakuuta 1955 Hinckley, Leicestershire, Englanti) on englantilainen säveltäjä, laulaja, lauluntekijä ja tuottaja.
Hän muutti nuorena isänsä vaihtaessa työpaikkaansa Sheffieldiin, jossa hän opiskeli King Edward VII Schoolissa. Oakey lopetti koulunkäynnin 18-vuotiaana ja työskenteli sen jälkeen useissa työpaikoissa, muun muassa yliopiston kirjakaupassa. Hän oli naimisissa kouluaikaisen tyttöystävänsä kanssa mutta avioliitto ei kestänyt kauan ja he erosivat vuonna 1980.
Oakey on toiminut Human League -yhtyeen laulajana.
Philip Murphy

| Mitalit> Maa:   Irlanti.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Irlanti.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Irlanti.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Irlanti> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lahti 2002 | Trap, joukkue |  |
|  Hopeaa | Nikosia 2007 | Trap |  |
|  Pronssia | Nikosia 2007 | Trap, joukkue |  |
Philip Murphy (s. 12. toukokuuta 1958 Kilkenny) on irlantilainen haulikkoampuja.
Philip Murphy on saavuttanut MM-kilpailuissa trapissa joukkuemaailmanmestaruuden Lahdessa 2002, sekä henkilökohtaista hopeaa ja joukkuepronssia Nikosiassa 2007.
Peledui

| Пеледуй, Peledui Пеледуй, Peleduj |
| --- | --- |
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Uluus:  Lenskin piiri
Perustettu:  1938 
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Väkiluku (2007):  4 667
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Peledui (ven. Пеледуй, jak. Пеледуй, Peleduj) on kaupunkikunta ja taajama Lenskin piirissä Sahan tasavallassa. Peledui sijaitsee piirin eteläosassa, Peleduijoen suulla Lenajoen länsirannalla, 199 kilometriä Lenskistä lounaaseen. Kuntaan kuuluu Peleduin kaupunkimainen taajama ja Krestovski lesoutšastok -niminen kyläasutus ("Krestovskin metsäpalsta"), joka sijaitsee 32 kilometriä Peleduin taajamasta koilliseen.
Peleduissa on jokisatama ja meijeri. Krestovskissa on metsäteollisuutta. Peleduissa on keskiasteen koulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo, kauppa ja terveyskeskus.
Asukasluvun kehitys:
5 900 (1989)
4 667 (2007)
Vuonna 1989 asukkaista asui Peleduissa 5 400 ja Krestovskissa 500. Vuonna 1999 Peleduissa oli 5 200 asukasta ja vuonna  2001  Krestovskissa 232 asukasta. Vuonna 2007 Peleduissa oli 4 600 asukasta ja Krestovskissa 67 asukasta.
Pentti Heikkilä

Pentti Heikkilä 1960-luvulla.
Pentti Reino Heikkilä (16. heinäkuuta 1915 Vihti – 7. helmikuuta 1997 Helsinki) oli vuorineuvos, joka toimi Amer-Tupakan toimitusjohtajana 1955–1972, Sitä ennen hän oli Lemminkäisen palveluksessa, vuodesta 1945 toimitusjohtajana.
Nuoruudessaan 1930-luvun puolivälissä Pentti Heikkilä oli Suomen kärkipään pikajuoksijoita. Hänen huippuvuotensa oli vuosi 1936, jolloin hän sijoittui Kalevan kisojen 100:lla ja 200:lla metrillä neljänneksi. Hän juoksi samana vuonna omat ennätyksensä 100 metrillä 10,8 ja 200 metrillä 22,5. Hän osallistui myös olympiakarsintoihin valittaessa Suomen pikaviestijoukkueen neljättä viestinviejää Berliinin olympialaisiin. Valituksi tuli Toivo Ahjopalo Heikkilän hävitessä karsintakisan.
Papuankottarainen

| Papuankottarainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Kiiltokottaraiset Aplonis
Laji::  mystacea
Kaksiosainen nimi
 Aplonis mystacea  (Ogilvie-Grant, 1911) 
Katso myös
   Papuankottarainen Wikispeciesissä   Papuankottarainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Papuankottarainen (Aplonis mystacea) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Papuankottaraista tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen populaation arvellaan olevan huono ja laji on huonosti tunnettu.
Elinympäristö

Papuankottarainen elää alamaan metsissä, mutta myös vuorilla 580 metrin korkeuteen asti.
Patrick Dwyer (jääkiekkoilija)

| Patrick Dwyer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1983 (ikä 41) Spokane, Washington, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  MODO Hockey
Sarja:  SHL
Pelinumero:  39
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Aik. seurat:  Carolina Hurricanes   Arizona Coyotes
NHL-varaus:  116. varaus, 2002 Atlanta Thrashers
Patrick Dwyer (s. 22. kesäkuuta 1983 Spokane, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue MODO Hockeyssa. Hän on Atlanta Thrashersin neljännen kierroksen varaus vuoden 2002 varaustilaisuudesta.
Tilastot

Käännös suomeksi
Pelopidit

Pelopidien sukukunta (m.kreik. Pelopidai) käsittää kreikkalaisessa mytologiassa ensisijaisesti Pelopsin kaksi poikaa – Atreuksen ja Thyesteen. Laajemmassa yhteydessä pelopideiksi voidaan kutsua kaikkia Pelopsista periytyviä jälkipolvia.