stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Algoritmi
Algoritmin käsite ja historia

Algoritmien tutkimus alkoi matematiikan aiheena ja algoritmit ovat tietojenkäsittelytieteessä keskeinen käsite. Epämuodollisesti algoritmi on joukko askeleita, joka määrittää miten tehtävä suoritetaan. Esimerkiksi on olemassa algoritmeja ruuanlaittoon (reseptejä), ohjeet paikan löytämiseen kaupungissa (suuntaohjeet), pesukoneen käyttöön (käyttöohjeet), musiikin soittamiseen (nuottikirjoitus) ja taikatemppujen suorittamiseen.
Algoritmeja ovat jo nekin koulun alaluokilla opetetut menetelmät (allekkain kertomisesta ja jakokulmassa jakamisesta), joilla mitkä tahansa luvut voidaan kertoa tai jakaa keskenään, mutta toisinaan termillä on tarkoitettu nimenomaan Eukleideen algoritmia kahden kokonaisluvun suurimman yhteisen tekijän etsimiseksi. Nykyisin algoritmin käsite kuitenkin liittyy ennen kaikkea tietokoneiden ohjelmointiin ja tietojenkäsittelytieteeseen, joissa niillä on erityisen suuri merkitys etenkin tietorakenteiden yhteydessä.
Universaalia Turingin konetta on käytetty määrittelemään mitä on mahdollista ratkaista laskennallisesti: kun jokin ongelma ei ole ratkaistavissa universaalilla koneella se ei ole ratkaistavissa laskennallisesti lainkaan.
Churchin–Turingin teesi ehdottaa, että algoritmi on vastaava kuin Turingin kone.
On väitetty, että Churchin–Turingin teesi oli vain askel ymmärtämään algoritmeja, mutta että se ei ratkaissut ongelmaa mikä algoritmi on.
Algoritmeissa sekä tietokoneilla että ilman tietokonetta informaation käsittelyyn liittyy abstraktio todellisesta maailmasta: tietokoneelle valittu data on ongelman ratkaisun kannalta olennainen osa, jotta voidaan saada haluttu lopputulos.
Sana algoritmi tulee persialaisen matemaatikon ja tähtitieteilijän Muhammed ibn-Musa al-Khwarizmin nimestä. Al-Khwarizmi kirjoitti kirjan Kitab al jabr wa'l-muqābala, josta on peräisin sana "algebra".
Sana "algoritmi" ilmestyi vuonna 1957 Webster's New World Dictionary -sanakirjassa.
Ada Lovelace julkaisi vuonna 1843 kuvauksen ("Note G") askeleittain tehtävästä toimintojen sarjasta matemaattisen ongelman ratkaisemiseen, jota on kutsuttu ensimmäiseksi julkaistuksi algoritmiksi tietokoneelle.
Algoritminen periaate

Esimerkkinä algoritmista voidaan käyttää Eukleideen algoritmia suurimman yhteisen nimittäjän löytämiseen kahdelle luvulle. Kahdelle positiiviselle kokonaisluvulle m ja n voidaan löytää suurin yhteinen nimittäjä seuraavasti:
(etsi jakojäännös) Jaa m luvulla n ja aseta r jakojäännökseksi. (Tällöin 0 ≤ r < n).
(onko jakojäännös nolla?) Jos r on yhtä kuin nolla (r = 0), algoritmi päättyy; n on vastaus.
(vähennä) Aseta m arvoksi n (m ← n) ja n arvoksi r (n ← r) ja palaa ensimmäiseen askeleeseen.
Eukleides ei esittänyt algoritmiaan tässä muodossa, mutta tätä voidaan käyttää esimerkkinä algoritmien esitystavasta.
Algoritmin käsitteen määrittelyyn liittyy viisi ominaisuutta:
Äärellisyys: algoritmin on aina päätyttävä äärellisellä määrällä askeleita. Määrä voi olla suuri, mutta kuitenkin rajallinen.
Tarkkarajaisuus: algoritmin jokainen askel on oltava täsmällisesti määritelty. Toiminnot on kuvattava ilman monia tulkintoja jokaiselle tapaukselle.
Syötteet: algoritmilla on nolla tai useampia syötteitä eli alkuarvoja tai arvot päätellään dynaamisesti suorituksen aikana.
Tulosteet: algoritmilla on yksi tai useampi lopputuloste eli arvoja, jotka liittyvät syötteisiin.
Tehokkuus: algoritmin odotetaan olevan tehokas siten, että sen toiminnot ovat yksinkertaisia ja periaatteessa suoritettavissa rajallisella määrällä aikaa käyttäen kynää ja paperia.
Algoritmit riippuvat tietorakenteiden suunnittelusta ja tietyt algoritmit ja rakenteet ovat toisia tehokkaampia samaan tarkoitukseen. Kun algoritmin kuvauksen pitää olla riittävän tarkka ihmisen ymmärrettäväksi niin tietokoneohjelman pitää olla sopiva tietokoneen suoritettavaksi. Tietokone tarvitsee lisää informaatiota formaalilla kielellä, jolloin algoritmi toteutetaan jollakin ohjelmointikielellä.
Algoritmien analyysi

Algoritmien analyysi koskee pääasiassa algoritmin muisti- (tila) ja aikavaatimuksia (kompleksisuus). Muistivaatimuksien määrittelyyn käytettävät tekniikat ovat alijoukko aikavaatimuksen määrittelyyn käytettävistä. Algoritmin aikavaatimus määritetään ratkottavan ongelmajoukon koon funktiona.
Perinteisesti algoritmien analyysi koskee operaatioiden ja vaiheiden määrän laskemiseen, joka oli perusteltu tapa aikana, jolloin tietokone käytti enemmän aikaa operaation suorittamiseen kuin muistihakuun. Nykyään suorituksen kustannus on merkittävästi pienempi kuin tiedon muistista hakemisen kustannus ja tämän seurauksena monien algoritmien suoritusaikaa hallitsee muistiviittausten määrä sekä välimuistihutien määrä. Tästä johtuen algoritmien suunnittelussa on otettava huomioon muistilatenssi.
Analyysissa voi usein keskittyä heikoimpaan suoritusaikaan eli pisimpään suoritusaikaan millä tahansa syötteellä. Heikoin suoritusaika on antaa ylärajan suoritusajalle. Tietyille algoritmeille heikoin tapaus tapahtuu usein. "Keskivertotapaus" voi olla karkeasti ottaen yhtä huono kuin heikoin. Myös suoritusajan kasvutahti on merkittävä.
Algoritmien suunnittelu

Algoritmi on menetelmä tietyn tehtävän suorittamiseen ja ollakseen hyödyllinen algoritmin on ratkaistava yleinen täsmällisesti määritelty ongelma. Algoritminen ongelma määritellään kuvaamalla tapaukset (instanssit), joissa sen on toimittava ja sen tuloste jonkin tapauksen suorittamisen jälkeen. Erottelu yleiseen ongelmaan ja ongelman tapaukseen on olennainen. Yleisen tapauksen tunnistaminen on ensimmäinen askel ratkaisemiseen.
Hyvällä algoritmilla on kolme haluttavaa ominaisuutta: oikeellisuus, tehokkuus sekä toteutuksen helppous. Kaikki ominaisuudet eivät ole aina yhtä aikaa saavutettavia. Tietorakenteen vaihtaminen ei vaikuta oikeellisuuteen, mutta se voi tarjota vaihtoehtoja ja vaikuttaa operaatioiden tehokkuuteen, jolloin suorituskyky voi parantua dramaattisesti. Haastavimmat ongelmat algoritmeissa liittyvät optimointiin, jolloin etsitään ratkaisua, joka maksimoi tai minimoi funktion.
Lakiasiat

Ohjelmistopatenttien käsittely on kiistanalaista, mutta patenttien laajentaminen algoritmeihin on tyrmätty. "Matemaattisia algoritmeja" ei ole voinut patentoida, mutta eräät ihmiset sijoittavat tietokoneohjelman toteuttaman algoritmin eri kategoriaan pohtiessaan patentoivuutta.
Muutamia algoritmeja

Hakualgoritmit
Lajittelualgoritmit
Valinta-algoritmit
Kryptografiset tiivistealgoritmit
Hajautusalgoritmit
Pakkausalgoritmit
Merkkijonohakualgoritmit
A*-algoritmi
FFT, nopea Fourier'n muunnos
Bresenhamin algoritmi
Dijkstran algoritmi
Myös äänen- ja kuvanpakkaukseen liittyvät koodekit käyttävät erilaisia algoritmeja.
Matemaattisia algoritmeja:
Eukleideen algoritmi
Eratostheneen seula
Neliöjuurialgoritmit
Newtonin menetelmä
Kirjallisuutta

Brookshear, J. Glenn (1989). Theory of Computation: Formal Languages, Automata, and Complexity. Redwood City, California: Benjamin/Cummings Publish Company, Inc. ISBN 0-8053-0143-7.
A. Aho, J. Hopcroft, J. Ullman: The Design and Analysis of Computer Algorithms.  Addison-Wesley, 1974.  ISBN 978-0201000290  (englanniksi)
Knuth, Donald E.: Fundamental Algorithms, The Art of Computer Programming.  Addison-Wesley Publishing Company, 1976.  (englanniksi)
Wirth, Niklaus: Algorithms + Data Structures = Programs.  Prentice-Hall, 1976.  ISBN 0-13-022418-9  (englanniksi)
Kaleva, Osmo: Numeerinen analyysi.  (Opintomoniste 163)  Tampere:  TTKK, 1993.  ISBN 951-721-941-5
Goodrich, Michael T. & Tamassia, Roberto: Algorithm Design and Applications.  Wiley, 2014.  ISBN 978-1-118-33591-8  (englanniksi)
Kleinberg, Jon & Tardos, Eva: Algorithm Design.  Pearson, 2005.  ISBN 978-0321295354  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Algorithm Encyclopedia of Mathematics (englanniksi)
Ada Lovelacen tekemä diagrammi Bernoullin lukujen laskemiseen.
Vuokaavioiden esimerkkejä algoritmista.
Ferd’nand

Ferd’nand-strippi vuodelta 2005.
Ferd’nand on tanskalainen sarjakuva, jota kirjoitti ja aluksi piirsi nimimerkki Mik eli tanskalainen Henning Dahl Mikkelsen vuodesta 1937 aina kuolemaansa eli vuoteen 1982 asti. Vuosina 1968–1989 piirtäjä oli yhdysvaltalainen Al Plastino (aikaisemmin Teräsmies-piirtäjä); Mikkelsenin kuoleman jälkeen sarjat signeerattiin ”Al + Mik”. Sittemmin sarjan piirtäjänä on ollut tanskalainen taiteilija Henrik Rehr vuoteen 2012 saakka, jolloin sarjan teko päättyi. Vanhoja sarjakuvajaksoja on sittemmin julkaistu ajanmukaistettuna, niin että esimerkiksi vanhanaikainen putkiradio on korvattu stereolaitteistolla ja vanha automalli nykyaikaisella.
Sarja on siitä erikoinen, että siinä ei ole puhekuplia, vaan se on pantomiimi. Siksi se onkin levinnyt moniin maihin.
Aamulehti on julkaissut sarjaa nimellä Aapeli. Hufvudstadsbladetissa sarjaa on julkaistu keskeytyksettä lokakuusta 1937 alkaen. 1950-luvulla sarjaa julkaistiin Suomessa vuosialbumeina.
Aiheesta muualla

Comicartfans. (englanniksi)
Toonopedia.
Lambiek.net.
Alttarikaappi

Veit Stossin alttarikaappi Pyhän Marian kirkossa Krakovassa.
Alttarikaappi eli siipialttari on moniosainen alttaritaulu, joka kehittyi 1300-luvulla Keski-Euroopassa. Alttarikaapit ovat usein triptyykkejä.
Kristillinen alttari oli alun perin pöytä, jonka ympärille seurakunta kokoontui nauttimaan ehtoollista. Varhaisessa kirkossa ja keskiajan alussa pappi johti messun vapaasti seisovan ”pöytäalttarin” takaa kohti seurakuntaa. Myöhemmin keskiajalla tämä tapa katosi, ja tilalle tuli käytäntö, jonka mukaan pappi vietti messua yksin, seisten alttaripöydän edessä. Tätä tapaa vahvisti myös alttarin pyhyyden korostaminen ja sen seurauksena alttaripöytä siirrettiin kirkon kuorin itäseinään ja siitä kehittyi ”alttarilaite” taiteellisine koristuksineen. Niihin kuuluu myös alttarikaappi, joka ripustettiin kuorin itäseinään, seinän vieressä olevan alttarin yläpuolelle.
Alttarikaapin rakenne

Alttarikaappi koostuu kahdesta tai useammasta hartauskuvasta. Uskonnollisaiheiset kuvat voivat olla maalauksia, reliefejä tai pieniä veistoksia. Siipialttari sijoitetaan kirkossa alttarin taakse tai alttaripöydän yläpuolelle. Jos se on sijoitettu kuoriin seinästä irralleen, kaapin molemmat puolet voidaan maalata. Alttarikaapin veistoksin ja maalauksin varustettua jalustaa nimitetään predellaksi.
Kehityshistoriaa

Alun perin kristillinen alttari oli pöytä, jonka sivuissa oli maalauksia, puuleikkauksia ja metallipakotuksia. Vähitellen mukaan tuli pyhäinjäännöksiä suojaava maalauksin kuvitettu seinäke, joka oli usein kolmiosainen. Siitä kehittyi 1200-luvulla pyhimyskaappi. Vähitellen 1300-luvulla yleistyivät alttarikaapit, jotka ovat enemmänkin kokoontaitettavia ja muunneltavia alttaritauluja kuin varsinaisesti kaappeja.
Alttarikaappeja tehtiin kirkkoihin eniten 1400-luvulla. Niiden tilalle tulivat ensin Italiasta alkaen alttariseinät 1500-luvulla ja kevyemmät alttaritaulut 1800-luvulla.
Tunnettuja alttarikaappeja

Mestari Francke: Kalannin kirkon Pyhän Barbaran alttarikaappi, Kansallismuseo, Helsinki
Pala d'Oro, Basilica di San Marco, Venetsia
Hubert ja Jan van Eyck: Gentin alttari 1432
Matthias Grünewald: Isenheimin alttari 1512–1516
Veit Stoss: Veit Stossin alttari Krakovan Marian kirkossa
Saksalaisen renessanssimaalarin Matthias Grünewaldin kuuluisa kaksoissiipikaappi Isenheimin alttari 1512—1516.
Sama alttarikaappi eri tavoin avattuna. Isenheimin alttarikaappia voidaan muunnella niin, että saadaan kolme erilaista näkymää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alttarikaappi Wikimedia Commonsissa
Ruotsalaisen Botkyrkan kirkon alttarikaappi. Valmistettu Antwerpenissä n. 1525
W34-ydinkärki

W34-ydinkärki oli yhdysvaltalainen varhainen ydinpommi, joka suunniteltiin ja otettiin käyttöön 1960-luvulla ohjusten taistelukärjeksi.
W34 oli 43 cm halkaisijaltaan ja 86 cm pitkä. Pelkän ytimen paino oli 141–145 kg tarkasta valmistusmallista riippuen. Ydinräjähteen räjähdysteho oli 11 kilotonnia.
Tätä taistelukärkeä käytettiin useissa sovelluksissa: Mark 101 Lulu ydinsyvyyspommi, Mark 45 torpedo ja Mark 105 Hotpoint ydinpommi.
Mark 101 Lulu pommeja valmistettiin vuodesta 1958 alkaen ja ne olivat palveluskäytössä vuoteen 1971. Kokonaistuotantomäärä oli 2 000 kappaletta. Mark 45 torpedoa tuotettiin vuodesta 1958 ja käytettiin aina 1976 saakka; 600 kappaletta näitä aseita valmistettiin. The Mark 105 ydinasetta valmistettiin 1958–1965 yhteensä 600 kappaletta.
Rakenteeltaan W34 oli ns. kiihdytetty fissiopommi, joka toimi imploosio-periaatteella. Joissakin lähteissä sanotaan sen olleen identtinen B28 vetypommin fissio-primääriräjähteen kanssa.
Käännös suomeksi
Carmen Amaya

| Carmen Amaya |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1913 Barcelona
Kuollut: 19. marraskuuta 1963 (50 vuotta) Begur
Ammatti:  flamencotanssija
Carmen Amaya (2. marraskuuta 1913 – 19. marraskuuta 1963) oli kansainvälisesti kuuluisa romanitaustainen espanjalainen flamencotanssija. Hän tanssi lapsesta saakka, teki ensiesiintymisensä Pariisissa 1929 ja muutti Yhdysvaltoihin 1936. Hän esiintyi Valkoisessa talossa sekä Franklin Rooseveltille 1944 että Harry S. Trumanille 1953. Hänen uransa jäi traagisella tavalla kesken hänen kuollessa munuaistautiin Begurissa vain 50-vuotiaana. Hänet on haudattu kotikaupunkiinsa Barcelonaan, tarkemmin Montjuïcin Cementiri del Sud-Oestiin.
Amayan maskuliinista tanssityyliä on yritetty usein jäljitellä, mutta hänen sanotaan olleen jäljittelemätön. Hän käytti tanssiessaan miesten käyttämää tiukasti istuvaa traje cortoa.
Filmografia

Amayan tanssia on tallennettu useisiin elokuviin
1935 - La Hija de Juan Simón (J.L.Sáenz de Heredia & N.M. Sobrevila, Espanja)
1936 - Don Viduo de Rodríguez (G. Mihura, Espanja)
1939 - María de la O (Francisco Elías, Espanja)
1942 - Aires de Andalucía ((J. Luis Cabezas, Espanja)
1942 - Maravilloa del toreo (Rafael Sevilla, Meksiko)
1942 - Panama Hattie (Harry Joe Brown, USA)
1942 - Silk, Blood and Sunshine (Fernando A. Rivero, Meksiko)
1944 - Carmen Amaya and her troupe of Gypsy Dancers and Musicians (Yhdysvallat)
1944 - Knickerbocker Holiday (Harry Joe Brown, Yhdysvallat)
1944 - Follow the Boys (A. Edward Sutherland, Yhdysvallat)
1944 - Dreams of Glory (Harry Joe Brown, Yhdysvallat)
1945 - Los Amores de un Torero (José Díaz Morales, Meksiko)
1945 - See my Lawyer (Edward F. Cline, Yhdysvallat)
1953 - Quand te tues-tu? (Émile Couzinet, Ranska)
1954 - Dringue, Castrito y la lámpara de Aladino (Luis Moglia Barth, Argentiina)
1958 - Música en la Noche (Tito Davison, Meksiko)
1963 - Los Tarantos (Rovira Beleta, Espanja)
Kirjallisuutta

Queen of the Gypsies. The Life and Legend of Carmen Amaya. Sevilla: Paco, 1999 ISBN 0964637413.
Aiheesta muualla

Carmen Amaya, star de Hollywood (Arkistoitu – Internet Archive). (espanjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Aarne Alve

Aarne Alve
Aarne Johannes Alve (5. kesäkuuta 1894 Heinävesi – 26. syyskuuta 1937) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Fredrik Alve ja Hanna Kristiina Astrén. Hänen puolisonsa oli Fanny Augusta Rekola. Aarne Johannes Alve kävi viisi luokkaa Kuopion suomalaista yhteiskoulua, Saksassa hän opiskeli kaksi lukukautta Mittweiden teknisessä opistossa, sekä yhden lukukauden Tampereen teknisessä opistossa. Kouvolan yhteislyseossa hän suoritti 7. luokan yksityisesti vuonna 1932. Sotilas pedagogisen kurssin hän suoritti vuonna 1925.
Jääkäriaika

Aarne Johannes Alve liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. helmikuuta 1916, hänet siirrettiin 1. marraskuuta 1917 pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Rintamakomennuksen jälkeen hän osallistui Libaussa kesällä 1917 rautatienrakennuskursseille.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 5. jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1918 pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Suomen sisällissodassa hän osallistui taisteluihin Kuokkalassa ja Ollilassa sekä etenemiseen Rajajoella.
Palvelu Suomen armeijassa

Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 12. tammikuuta 1918 esikuntavääpeliksi pioneerikoulutuspataljoonaan. 11. syyskuuta 1918 hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan joukkueenjohtajaksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin 2. pioneeripataljoonan 2. komppaniaan joukkueenjohtajaksi ja 1. maaliskuuta 1921 1. komppaniaan talouspäälliköksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi. 11. kesäkuuta 1922 hänet komennettiin pataljoonan 2. komppanian päälliköksi. Armeijasta hän erosi 25. marraskuuta 1922. Armeijasta eronsa jälkeen hän toimi Kajaanin suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Aarne Johannes Alve astui uudelleen armeijan palvelukseen 17. lokakuuta 1923 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Pohjois-Savon rykmentin 1. komppaniaan, josta tehtävästä hänet siirrettiin 11. tammikuuta 1924 rykmentin majoitusmestariksi. Kesällä 1924 hänet siirrettiin nuoremmaksi upseeriksi Rautatiepataljoonaan. Vuodet 1924–1927 hän toimi aliupseerikoulun johtajana. Pioneeripataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä vuodet 1927–1929. Teknisen toimiston päälliköksi hänet nimitettiin vuonna 1929 ja tässä tehtävässä hän toimi aina vuoteen 1935 asti. Vuonna 1935 hänet siirrettiin Yleisesikunnan linnoitustoimiston toimistoupseeriksi, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Hän kuoli vuonna 1937 ja hänet on haudattu Toijalaan.
Luottamustoimet

Rautatiepataljoonan kunnianeuvoston puheenjohtajana 1925–1927
3. Divisioonan kunnianeuvoston jäsen 1928.
Pioneeripataljoonan kunnianeuvoston varapuheenjohtajana 1934.
Jääkäripataljoona saapuu paraatista Libaussa kesällä 1917. Joukkoa johtaa ratsailta luutnantti Basse ja häntä seuraa pataljoonan pioneerikomppania.
Amerikanlammas

| Amerikanlammas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Suku::  Lampaat Ovis
Laji::  canadensis
Kaksiosainen nimi
 Ovis canadensis  Shaw, 1804 

Katso myös
   Amerikanlammas Wikispeciesissä   Amerikanlammas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanlammas eli paksusarvilammas (Ovis canadensis) on pohjoisamerikkalainen villilammaslaji. Laji  on tullut Siperiasta Pohjois-Amerikkaan jo yli 100 000 vuotta sitten.lähde?
Tuntomerkit

Amerikanlampaan karvoitus on ruskeasta vaaleankeltaiseen, mutta turpa, peräpeili, vatsa ja takajalkojen takasivut vaaleammat ja häntä on tumma. Sarvet ovat paksut, ne kiertyvät ympyräksi ja  voivat painaa 6–15 kg eli 8–12 prosenttia koko eläimen painosta. Naaraalla sarvet ovat aina suoremmat ja lyhyemmät kuin uroksella. Sarvet alkavat kasvaa vasta noin kahden kuukauden ikäisenä, vaikka karitsan luutappien aiheet voi erottaa jo aikaisemmin ja ne kasvavat koko eläimen eliniän ajan.
Uroksen pituus on 160–195 senttiä, säkäkorkeus 90–105 senttiä ja paino 57–135 kiloa. Naaraan pituus 128–158 senttiä, säkäkorkeus 75–90 senttiä ja paino 34–72 kiloa. Paksusarvilampaan hännän pituus on 7–15 senttiä.
Amerikanlampaan keskimääräinen elinikä on 9 vuotta, mutta ne voivat elää jopa 24-vuotiaiksi.
Levinneisyys

Amerikanlampaat elävät vuoristoissa ja aavikoilla. Ennen laji oli levinnyt laajemmalle, mutta nykyisin sitä on jäljellä vain hajanaisina populaationa Kanadassa Brittiläisen Kolumbian ja Albertan provinsseissa, Yhdysvaltain länsiosissa ja Pohjois-Meksikossa. Uusia kantoja on istutettu erityisesti Washingtoniin, Oregonin, Pohjois- ja Etelä-Dakotan sekä Uuden Meksikon osavaltioihin. Pohjois-Amerikan pohjoisosissa amerikanlampaan korvaa alaskanlammas.
Kesän amerikanlammas viettää noin 3000 metrin korkeudessa, mutta Sierra Nevadassa se kiipeää jopa 4500 metrin korkeudessa olevilla rinteillä. Talvella lampaat laskeutuvat metsäisille seuduille 800–1600 metrin korkeuteen.
Ravinto

Amerikanlammas on kasvinsyöjä. Kesät lampaat viettävät korkeilla laidunmailla syöden heinäkasveja ja ruohoja ja keräävät mahdollisimman paljon kalsiumia ja fosforia talven varalle. Amerikanlammas voi syödä myös lupiinia ja pärskäjuurta toisin kuin muut kasvinsyöjät, joille ne ovat myrkyllisiä. Juolavehnää ja natoja se karttaa. Suolakiviä ne nuolevat mielellään, sillä amerikanlampaat tarvitsevat kivennäissuoloja. Juomaveden ne saavat puroista, joita vuoristossa on runsaasti.
Amerikanlammas märehtii ja lepää päivän aikana 4–5 kertaa omissa lepokuopissaan, jotka se merkitsee virtsallaan jokaisella käynnillään. Lepokuoppansa se kaivaa noin 30 senttiä syväksi ja metrin pitkäksi sekä nukkuu siellä yönsä.
Talvella amerikanlampaat yrittävät löytää syötävää lumen alta kaivamalla sitä sorkallaan. Jos lunta on paljon, ne etsivät tuulten paljaiksi tai ohutlumisiksi lakaisemia paikkoja. Amerikanlammas ei selviydy paikoissa, joilla saattaa pyryttää lunta pari metriä vuodessa. Talvisin lampaat menevät märehtimään puiden suojaan.
AMO-F-15

| AMO-F-15 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  AMO
Valmistusvuodet:  1924–1931
Tuotantomäärä:  6,285
Korimalli:  2-ovinen lava-auto
Seuraaja:  AMO-2
Tekniset tiedot
Moottori:  Fiat 53A
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali
AMO-F-15 oli ensimmäinen venäläisen AMO-tehtaan (nykyään ZiL) valmistama, sarjatuotantona valmistettu kuorma-auto vuodelta 1924. Se perustuu italialaiseen Fiat 15-malliin ja korvattiin vuonna 1930 AMO-2-mallilla.
Ajoneuvon pohjalta rakennettiin erilaisia malleja: lava-autoja, linja-autoja, paloautoja, ambulansseja ja armeijalle-tehtyjä panssaroituja versioita.
Historia

Alun perin lisenssin alaisen kuorma-auton tuotannon oli määrä alkaa pian vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen. Sotatapahtumien vuoksi AMO joutui aluksi rajoittumaan Fiatilta ostettujen komponenttien kokoamiseen. Vasta vuonna 1924 AMO-F-15, joka oli Fiat F-15:n kopio, aloitettiin itsenäiseen sarjatuotantoon.
Ajoneuvoon tehtiin useita muutoksia tuotantohistorian aikana. Vuodesta 1925 vuoteen 1926 jäähdyttimen muoto muuttui. Vuodesta 1927 lähtien lokasuojat olivat uuden muotoisia ja auto sai kiinteän katoksen. Vuonna 1928 asennettiin ensimmäistä kertaa sähköinen valaistusjärjestelmä ja äänitorvi. Vuonna 1930 ohjauspyörä siirrettiin vasemmalle.
Vuoteen 1931 mennessä valmistetuista kuorma-autoista valmistettiin 6 285 kappaletta, joista 3 227 oli toiseksi viimeisenä tuotantovuonna. Vuodesta 1930 lähtien valmistettiin uutta kuorma-autotyyppiä AMO-2:lla ja lokakuussa 1931 AMO-3:n ilmestyessä AMO-F-15:n tuotanto lopetettiin.
Tekniset tiedot

Seuraavat tekniset tiedot koskevat lavalla varustettua versiota.
Iskutilavuus: 4396 cm³
Teho: 35 hv
Isku: 100 mm / 140 mm
Koko pituus: 5050 mm
Leveys: 1760 mm
Korkeus: 2250 mm
Akseliväli: 3070 mm
Maavara: 225 mm
Vaihteisto: 4-vaihteinen vaihteisto
Ajoneuvon valaistus: kaasulämmitteinen, sähköinen vuodelta 1928
Tyhjä paino: 2050 kg
Kantavuus: 1500 kg
Kokonaispaino: 3550 kg
Renkaan mitat: 885 × 185 mm
Huippunopeus: 50 km/h
Polttoaineenkulutus: 28 l/100 km
Säiliön tilavuus: 70L
Suurin neuvoteltavissa oleva kaltevuus: 12°
Suurin kaltevuus, jolla voidaan ajaa: 10°
Kahluu syvyys: 600 mm
Asettelu: 4×2