stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peterborough Petes
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 30 |  | Easton Rye | L | 2006 | Peterborough, Ontario, Kanada |
| 31 |  | Zachary Bowen | L | 2005 | Kanata, Ontario, Kanada |
| 34 |  | Masen Johnston | R | 2007 | Peterborough, Ontario, Kanada |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 3 |  | Thanasi Marentette | L | 2007 | Windsor, Ontario, Kanada |
| 4 |  | Calum Hartnell | L | 2007 | Nepean, Ontario, Kanada |
| 5 |  | Martin Matějíček | L | 2005 | Jihlava, Tšekki |
| 6 |  | Grayden Strohack | L | 2006 | Waterloo, Ontario, Kanada |
| 7 |  | Genc Ula | L | 2008 | Chappaqua, New York, Yhdysvallat |
| 8 |  | Liam Ladds | R | 2007 | Ilderton, Ontario, Kanada |
| 9 |  | Blake Gowan | L | 2008 | Kingston, Ontario, Kanada |
| 12 |  | Matthew Jenken | R | 2005 | Ilderton, Ontario, Kanada |
| 15 |  | Carson Cameron | R | 2007 | Bobcaygeon, Ontario, Kanada |
| 17 |  | Rio Kaiser | L | 2006 | Berliini, Saksa |
| 25 |  | Kaiden Thatcher | R | 2007 | Bethany, Ontario, Kanada |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 10 |  | Adam Levac | R | KH | 2008 | Embrun, Ontario, Kanada |
| 11 |  | Brody Partridge | L | KH | 2006 | Picton, Ontario, Kanada |
| 13 |  | Gavin Bryant | L | KH | 2004 | Ingersoll, Ontario, Kanada |
| 14 |  | Quinton Pagé | L | VLH | 2005 | Kincardine, Ontario, Kanada |
| 16 |  | Brady Stonehouse | L | OLH | 2004 | Blenheim, Ontario, Kanada |
| 18 |  | Francis Parish | R | OLH | 2007 | Richmond Hill, Ontario, Kanada |
| 19 |  | Caden Taylor | L | VLH | 2007 | Shanty Bay, Ontario, Kanada |
| 21 |  | Dylan Turcotte | L | VLH | 2007 | Orleans, Ontario, Kanada |
| 22 |  | Nicolas Addy | R | OLH | 2007 | Casselman, Ontario, Kanada |
| 23 |  | Jonathan Melee | L | VLH | 2004 | Rockland, Ontario, Kanada |
| 26 |  | Aiden Young | L | VLH | 2007 | London, Ontario, Kanada |
| 27 |  | Colin Fitzgerald | R | KH | 2008 | Peterborough, Ontario, Kanada |
| 28 |  | Brennan Faulkner | L | VLH | 2005 | London, Ontario, Kanada |
| 29 |  | Braydon McCallum | R | KH | 2006 | Delhi, Ontario, Kanada |
Lähde: EliteProspects
Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Rob Wilson
Apuvalmentaja & Henkilöstöjohtaja: Patrick O'Connor
Apuvalmentaja: Nate Oke
Apuvalmentaja: Andrew Verner
Videovalmentaja: Noah Bucholtz
Videovalmentaja & Toimitusjohtajan erityisavustaja: Alex Darling
Mentaalivalmentaja: Brenley Shapiro
Fysiikkavalmentaja & Huoltopäällikkö: Brian Miller
Toimitusjohtaja: Mike Oke
Kykyjenetsinnänjohtaja: Chris McNamara
Fysiikkavalmennuksenjohtaja: Josh Gillam
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Peterborough Petesin verkkosivut (englanniksi)
Peterborough Petesin EliteProspects sivut
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- |
| Itäinen | Keskinen | Keskilänsi | Läntinen |
| Belleville Bulls | Barrie Colts | Erie Otters | Flint Firebirds |
| Kingston Frontenacs | North Bay Battalion | Guelph Storm | Saginaw Spirit |
| Oshawa Generals | Mississauga Steelheads | Kitchener Rangers | Sarnia Sting |
| Ottawa 67's | Niagara IceDogs | London Knights | Sault Ste. Marie Greyhounds |
| Peterborough Petes | Sudbury Wolves | Owen Sound Attack | Windsor Spitfires |
Amerikanstaffordshirenterrieri

| Amerikanstaffordshirenterrieri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa rekisteröity 3099
Alkuperäinen käyttö:  härkä- ja koiratappelut, rottien metsästys, maatilojen yleistyökoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira, työkoira
Elinikä:  12–16 vuotta
Muita nimityksiä:  Amstaffi, American Staffordshire Terrier, ameerika stafforshire’i terjer, AmStaff
FCI-luokitus:  ryhmä 3 Terrierit alaryhmä 3 Bull-tyyppiset terrierit #286
Ulkonäkö
Paino:  korkeuden ja painon on oltava suhteessa toisiinsa
Säkäkorkeus:  nartulla 43–45,5 cm, uroksella 45,5–48 cm
Väritys:  Mikä tahansa yksivärinen, kirjava tai laikukas on sallittu. Täysin valkoinen, yli 80 % valkoinen, musta punaruskein merkein ja maksanruskea väri eivät ole suositeltavia.
Amerikanstaffordshirenterrieri (engl. American Staffordshire Terrier) on yhdysvaltalainen koirarotu. Suomeen ensimmäinen amerikanstafforshirenterrieri saapui vuonna 1985, saksalainen Rachel Vom Simba-Camp. Ensimmäinen kyseisen rodun pentue syntyi Suomessa vuonna 1987.
Ulkonäkö

Amerikanstaffordshirenterrieri on vankkarakenteinen, keskikokoinen koira. Rotumääritelmän suosittelema säkäkorkeus on uroksilla 45–48 cm ja nartuilla 43–45,5 cm. Pää on keskipitkä ja leveäkalloinen, otsapenger erottuu selkeästi. Leuat ovat voimakkaat, purenta on leikkaava. Kaula on keskipitkä, paksu ja hieman kaartunut. Silmät ovat tummat, pyöreät ja syvällä ja sijaitsevat kaukana toisistaan. Rotu on kokoonsa nähden hyvin voimakas. Typistämättömien korvien tulee olla puolipystyt tai ruusumaiset.
Karvapeite on lyhyt ja tiivis. Värityksistä sallitaan kaikki. Valkoinen, yli 80-prosenttisesti valkoinen, musta punaruskein merkein sekä maksanruskea eivät ole suositeltavia. Vaaleat silmät ja muunvärinen kuin musta kirsu katsotaan virheiksi.
Luonne ja käyttäytyminen

Amerikanstaffordshirenterrieri on urhea, peloton ja reviiritietoinen, ei kuitenkaan haukkuherkkä koira. Sen luonteen tulee olla avoin ja aktiivinen, ei kyräilevä tai salakavala. Hermorakenteen ja kivunsiedon tulee olla hyvä. Urokset ovat tyypillisesti itsenäisempiä, itsepäisempiä ja tasaluontoisempia, mutta kovaluonteisia ja taipuvaisia dominointiin. Nartut ovat pehmeämpiä ja käyttävät enemmän oveluutta pyrkiessään niskan päälle.
Amerikanstaffordshirenterrieri pyrkii työskentelemään ihmisen kanssa, mutta se ei ole palveluskoiramaisen aulis ja tarvitsee runsaasti motivointia. Aktivoinnin jäädessä vajalliseksi koira tuhoaa herkästi ympäristöään. Rodulla on taipumusta olla aikuisena hyökkäävä muita saman sukupuolen koiria kohtaan. Tätä piirrettä voi hillitä huolellisella kasvatuksella ja koirakontaktien valvomisella pentuajasta alkaen.
Amerikanstaffordshirenterrierinarttu tulee sukukypsäksi noin kuuden-seitsemän kuukauden iässä ja juoksut jatkuvat puolivuosittain sen elämän loppuun saakka. Uros alkaa tehdä virtsamerkkailua ja kiinnostua nartuista kuudesta kahteentoista kuukauden ikäisenä. Rodun tyypillinen ensimmäisen uhmaiän alkamisajankohta on kahdeksasta kymmeneen kuukauden iässä ja toinen uhmaikä koittaa noin kahden vuoden iässä. Määrätietoisella ja oikeanlaisella kasvatuksella uroksestakin tulee sävyisä ja rauhallinen koira. Vääränlainen kasvatus johtaa helposti sietämättömään käytökseen .
Rodun kasvattaminen Tanskassa on ollut kiellettyä vuodesta 2010.
Kasvatus on kielletty myös Norjassa.
Alkuperä

Rotu kehitettiin alun perin amerikanpitbullterrierin näyttelyversioksi. 1930-luvulla pitbullterriereiden harrastajat olivat pitäneet koiristaan rekisteriä United Kennel Clubissa jo yli 30 vuoden ajan, minkä vuoksi yleinen mielipide oli, että rotu ansaitsi tulla virallisesti tunnustetuksi. Koska laittomat koiratappelut olivat rodun keskuudessa edelleen yleisiä, American Kennel Club joutui harkitsemaan asiaa tarkkaan: se halusi rekisteröidä aidon amerikkalaisen rodun, mutta ei voinut hyväksyä tappeluita. Ratkaisuna se antoi rodulle uuden nimen ja vaati ettei yhtäkään sen rekisteröimää yksilöä käytettäisi koiratappeluihin. Täten rotu rekisteröitiin vuonna 1935 nimellä "staffordshirenterrieri", mutta myöhemmin kun myös englantilaisperäinen staffordshirenbullterrieri hyväksyttiin AKC:iin, kookkaampaa rotua päätettiin kutsua amerikanstaffordshirenterrieriksi – jollaisena se tunnettiin vuodesta 1972 alkaen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Amstaffit.com - Amstaffiaiheinen keskustelupalsta
Amerikanstaffordshirenterrieri
Stephen Greenleaf

| Stephen Greenleaf> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1942 (ikä 82–83) Washington, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tyylilajit:  salapoliisikirjallisuus
Esikoisteos:  englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Stephen Greenleaf (Howell) (1942 Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jännityskirjailija.
Greenleafin teosten tapahtumayhmpäristö on San Francisco ympäristöineen. Päähenkilö on yksityisetsivä John Marschall Tanner. Teokset jatkavat yhdysvaltalaista kovaksikeitettyä dekkariperinnettä.
Suomennetut teokset

Avaintodistaja (State's evidence), suom. Kaarina Jaatinen, Karisto 1985 Sarja: Dekkaristo ISBN 951-23-2206-4
Erolista (The ditto list), suom. Leena Vallisaari, Gummerus 1986 ISBN 951-864-069-6
Viimeinen toivomus (Death bed), suom. Eero Mänttäri, Karisto 1986 ISBN 951-23-2302-8
Syyttömyyden hinta (Beyond blame), suom.  Eero Mänttäri, William Shakespearen runot suom. Aale Tynni, Karisto 1987 ISBN 951-23-2373-7
Ääni puhelimessa (Toll call), suom. Eero Mänttäri, Karisto 1988 ISBN 951-23-2486-5
Vihan varjo (Fatal obsession), suom. Eero Mänttäri, Karisto 1990 ISBN 951-23-2842-9
Kova hinta (Impact), suom. Eero Mänttäri, Karisto 1991 ISBN 951-23-2935-2
Vakava virhe (Grave error), suom. Eero Mänttäri, Karisto 1992 ISBN 951-23-3140-3
Iris, suom. Heikki Sarkkila, teoksessa Pimeiden kujien kulkijat (The mammoth book of private eye stories), toim. Bill Pronzini, Martin H. Greenberg, Book Studio 1992 Sarja: Collector antologia: 1 ISBN 951-611-487-3
Steve Jackson (brittiläinen pelisuunnittelija)

Steve Jackson (s. 20. toukokuuta 1951) on brittiläinen pelisuunnittelija, kirjoittaja ja peliarvostelija.
Jackson aloitti uransa pelien parissa vuonna 1974 itsenäisenä toimittajana Games & Puzzles -lehdelle. Vuoden 1975 alulla Jackson oli mukana perustamassa Games Workshop -yhtiötä koulutovereidensa John Peaken ja Ian Livingstonen kanssa. He alkoivat julkaista Owl Weasel -nimistä kuukausittaista jäsenlehteä, jota kirjoitti pääasiassa Jackson. Vuonna 1980 Jackson ja Livingstone tapasivat Games Day -kokouksessa Penguin Booksin toimittaja Geraldine Cooken, jonka he suostuttelivat harkitsemaan roolipeliharrastuksesta kertovan kirjan julkaisemista. Sen oli alun perin tarkoitus olla opas, mutta idea interaktiivisesta pelikirjasta tuntui heistä paremmalta.
Kirjan menestyksen jälkeen Jackson suunnitteli ensimmäisen puhelimella pelattavan pelin, joka sai nimekseen F.I.S.T..
Hänet sekoitetaan usein Steve Jacksoniin,  yhdysvaltalaiseen roolipelien suunnittelijaan.
Aiheesta muualla

Steve Jackson MobyGames -sivustolla
Steve Jacksonin haastattelu[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Stenocactus

| Stenocactus |
| --- | --- |
 Stenocactus coptonogonus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit, Embryophyta
Alakaari::  putkilokasvit, Tracheophyta
Luokka::  siemenkasvit, Spermatophyta
Alaluokka::  koppisiemeniset, Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  kaktuskasvit, Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cacteae
Suku::  Stenocactus (K. Schumann) A. W. Hill 1933
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stenocactus on meksikolainen kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi viittaa varren kapeisiin uraväleihin (kreikan stenos 'kapea'). Rautakaktukset (Ferocactus) ovat läheisimmät sukulaiset.
Tuntomerkit

Suvun kaktukset ovat pienikokoisia, tavallisesti yksivartisia ja lähes pallomaisia tai lyhyen lieriömäisiä. Urat ovat syviä ja niiden välit teräväharjuisia, usein aaltoilevia, ja toisinaan ne muodostavat kyhmyjä kasvin ollessa nuori. Kussakin harjussa on muutama areoli. Piikit ovat suoria tai ylöspäin kaarevia, eivät koskaan koukkumaisia. Areolin yläosan piikit ovat kookkaita ja usein tikarimaisia. Kukat ovat pieniä, lyhyen suppilomaisia tai kellomaisia ja niissä on valkoiset kehälehdet, joissa on ruskehtavat tai violetinväriset keskisuonet. Pohjuksessa on suomuja. Hedelmä on pieni, tavallisesti pallomainen, kalpean vihreä, hieman suomuinen, kuiva ja avautuu sivultaan. Siemenet ovat leveän soikeita ja kiiltävän mustanruskeita; pinta on kovera.
Levinneisyys

Lajit kasvavat pääasiassa Chihuahuan autiomaassa Meksikon pohjois- ja keskiosassa.
Lajit

Kansainvälinen tutkijaryhmä (International Cactaceae Systematics Group) piti Stenocactus-suvun erillään rautakaktusten suvusta, johon se joidenkin tutkijoiden mielestä voitaisiin liittää, ja sisällytti siihen kymmenen lajia, joista kolmen systemaattinen asema arvioitiin epävarmaksi (S. hastatus, S. rectispinus ja S. sulfureus).
Stenocactus coptonogonus
Stenocactus crispatus
Stenocactus hastatus
Stenocactus multicostatus
Stenocactus obvallatus
Stenocactus ochoterenanus
Stenocactus phyllacanthus
Stenocactus rectispinus
Stenocactus sulfureus
Stenocactus vaupelianus
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus

Taiteilijan näkemys kuvitteellisen punaisen kääpiön planeetan pinnasta. Kuvassa näkyy taivaalla myös kaksoistähti, jota punainen kääpiö kiertää.
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus on käsite, jolla tarkoitetaan elämän mahdollisuuden arviointia ja kartoittamista punaista kääpiötähteä kiertävillä planeetoilla ja kuilla. Aurinkoa kevyemmät punaiset kääpiöt ovat hyvin yleisiä ja tämän takia ne ovat varteenotettavia mahdollisesti elämää sisältäviä planeettakuntia. Punaisen kääpiötähden planeetan tai kuun elinkelpoisuutta lisää näiden tähtien pitkä ikä. Mutta sitä vähentää näissä tähdissä monesti esiintyvät rajut röntgenpurkaukset, suuret tähdenpilkut, planeettojen yleinen vuorovesilukkiutuminen ja mahdollinen veden vähyys. Lähellä olevan keskustähden vetovoima ja radan pienikin soikeus luovat planeetan pinnalle tulivuoritoiminnan, joka karkaavalla kasvihuoneilmiöllä kuumentaa planeetan kuumaksi kuin uuni. Mini-Neptunus saattaa tähden pitkän eliniän aikana ajautua elinkelpoiselle vyöhykkeelle, ja menettää elämälle sopimattoman kaasuvaippansa.
Vuorovesilukkiutuminen

Elinkelpoinen planeetta on planeetta, jonka pinnalla voi olla elämää. Tällaisella planeetalla on vettä ja kaasukehä, se ei ole liian kuuma, eikä liian kylmä. Jos planeetta pyörii hyvin hitaasti, sen yöt ovat hyvin kylmiä ja päivät kuumia. Jos jokin pieni kappale on hyvin lähellä isompaa kappaletta, isompi kappale hidastaa pyörimistä ja lopulta lukitsee kappaleen pyörimisen samaksi kuin pienen kappaleen kiertoaika. Esimerkiksi Kuun pyöriminen on lukkiutunut samaksi kuin sen kiertoaika siten, että kuu kääntää aina saman puolen maata kohti. Aurinko on lukinnut Merkuriuksen pyörimään tahdissa 2/3 (2/3 resonanssissa kiertoajan suhteen) hidastamalla vetovoimallaan pyörimistä. Tätä ilmiötä sanotaan vuorovesilukkiutumiseksi. Nyt on tiedossa että esimerkiksi aurinkoa huomattavasti himmeämmän Proxima Centaurin Maata vastaava etäisyys on 0,007 AU. Tästä päätellen tähti lukitsee sitä kiertävän kappaleen nopeasti paikoilleen, vaikka Proximan massa on noin 12 % Auringon massasta.
”Pyörimätön” planeetta

Silloin planeetan päivänpuolella on Auringon alla kuumaa, ja koko yön puoli on kylmä. Siellä olisi luultavasti suuri jäätikkö. Lämpötila laskee planeetan valon ja varjon rajaa kohti mentäessä vyöhykkeittäin. Tällöin elämää voisi olla planeetan päivänpuolella, kapealla rengasmaisella vyöhykkeellä noin 70 leveysasteella. Vyöhykkeen leveys saattaa olla vain muutama sata kilometriä. On oletettu, että planeetan lukkiutuessa paikoilleen sen kaasukehä ja vesikin jäätyisivät pimeälle puolelle, tai osa niistä haihtuisi kuumalta päivänpuolelta avaruuteen.
Vuorovesivoimat vaikuttavat muutenkin negatiivisesti: niiden takia syntyvä olematon akselikallistuma tuottaa epätasaisen ilmaston. Vielä pahempaa on, että alle 0,3 MO tähden seuralaiselle vuorovesivoimien takia syntyy voimakasta tulivuoritoimintaa, joka purkaa suuret määrät kasvihuonekaasuja. Tämä keittää planeetan vedet pois, ja muuttaa planeetan Venusta muistuttavaksi pätsiksi . Ilmiö vaikuttaa eniten keveillä alle 0,15 Auringon massaisilla planeetoilla, soikeilla e > 0,05 radoilla, ja supermaapalloilla, jotka ovat maata suurempia
Joshin vuonna 1997 tekemien tutkimusten mukaan planeetalla voisi olla nestemäistä vettä, jos sen hiilidioksidi-ilmakehän paine olisi 1–1,5 bar, ja kaasukehä voisi pysyä, jos paine olisi 30 mbar. Tällöin punaisen kääpiön elinkelpoisen vyöhykkeen planeetoilla voisi monissa tapauksissa olla kaasukehä, ja joissain tapauksissa vettäkin. Lähellä planeettaa kiertävä suuri kuu voisi murtaa vuorovesilukkiutumisen. Joshin mukaan kaasukehä siirtää tehokkaasti virtauksillaan lämpöä yöpuolelle jo 0,1 bar paineisena, jos siinä on vesihöyryä ja hiilidioksidia. Toisten laskelmien mukaan maan tyyppinen planeetta, jolla on suuret meret, pysy elinkelpoisena, mutta jos vesimäärä on 10 % maan vesimäärästä, yöpuolelle syntyy jäätikkö ja päivän puoli kuivaa. Kaasukehän pilvet tasaavat ja siirtävät myös lämpöä. Samoin 10 % kaasukehän paine Maan ilmakehään verrattuna, 100 mbar, riittää tasaamaan planeetan lämpötiloja. Maan kokoisella vesimaailmalla olisi yönpuolella –33 °C pakkanen ja muutaman kymmenen metrin jääkerros.
Keskustähden säteily ja hiukkasvirta

Punaisen kääpiön säteilystä tulee suurin osa infrapuna-alueella, kun Aurinko säteilee eniten keltaisella alueella, jonka alue aiheuttaa kasvien yhteyttämisen lehtivihreässä. Tämä saattaa olla ongelmallista elämän kannalta, koska infrapunan energia on pienempi kuin näkyvän valon. Monet mikroskooppisen pienet eliöt tuottavat energiaa maan pinnalla kemosynteesissä mm. hajottamalla rikkiyhdisteitä, joten ne eivät ole riippuvaisia fotosynteesistä ja tämänkin mukaan elämä ainakin joillain punaisen kääpiön planeetan kohdilla saattaa olla mahdollista. M-tähden pitkäaaltoinen säteily lämmittää kaasukehän hiilidioksidia ja sen vesihöyryä enemmän kuin Auringon lyhytaaltoinen säteily maan ilmakehää. Niinpä elinkelpoinen vyöhyke on kauempana kuin mitä saattaisi ennustaa.
Proximassa ja monissa muissa punaisissa kääpiöissä tapahtuu voimakkaita flare-purkauksia, koska se on niin sanottu flare-tähti. Nämä purkaukset säteilevät tappavaa röntgensäteilyä ja äärimmäistä ultraviolettia EUV:ta. Tätä lyhytaaltoista säteilyä tulee punaisesta kääpiöstä sen ”hiljaisessa” vaiheessa noin 100 kertaa niin paljon kuin Auringosta.
Flare on tyypillisesti 300, mutta saattaa hyvinkin olla 10 000 kertaa Auringon vastaavaa voimakkaampi. Mutta elämälle vaarallisen voimakkaita todella isoja flareja esiintyy vain suhteellisen nuorilla alle 1,2 miljardin vuoden ikäisillä punaisilla kääpiöillä. Tähtituulet ja koronapurkaukset puhaltavat keveimmillä M-tähdillä varsin helposti kaasukehän pois.
Mutta vuorovesilukkiutumisen tuottama hidas planeetan pyöriminen saattaa riittää tuottamaan planeetalle kyllin voimakkaan magneettikentän muuttamalla sen sisuksen sulan raudan virtauksia sopiviksi. Helpoiten tämä tapahtuu planeetoilla, joilla on Maan ydintä suurempi rautaydin. Toisaalta magneettikenttä ei suojaa Maatakaan täysin koronapurkauksilta. Revontulet ovat punaisen kääpiön lähellä jopa 100 000 kertaa voimakkaampia kuin Maassa, ja niitä esiintyisi siellä keskileveysasteillakin.
Punaisten kääpiöiden pilkkuisuus himmentää usein niiden valoa jopa 40 % kuukausiksi kerrallaan eli paljon enemmän kuin Auringon pilkkuisuus, mikä aiheuttaa usein toistuvia talvia, jotka pahimmillaan jäädyttävät mahdolliset planeetan meret pysyvästi. Se usein esitetty väite, ettei punaisilla kääpiöillä voi olla planeettoja, on uusien tutkimusten mukaan väärä, koska punaisilta kääpiöiltä on löydetty jopa 10 Maan massaisia supermaapalloja. Tunnetuin planeettojen ympäröimä punainen kääpiö on Gliese 581.
Jättiläisplaneetan elinkelpoinen kuu

Vetinen ja/tai Maata muistuttava suurikuu kiertää jättiläisplaneettaa. Tämän vuorovesivoimat ovat suurempia kuin keskustähden. Näin kuun pyörähdysaika on sama kuin sen kiertoaika planeetan ympäri. Tällöin kuulla on, tosin yleensä melko pitkä päivä ja yö. Näin kuu voisi ainakin teoriassa olla elinkelpoinen.
Suuri määrä elinkelpoisia planeettoja ?

Euroopan observatorion Eso:n tutkijat sanoivat maaliskuussa 2012, että 40 %:lla punaisista kääpiöistä saattaa olla elinkelpoinen planeetta. Koska punaiset kääpiöt ovat hyvin yleisiä, tämä nostaisi elämälle sopivien planeettojen määrää huomattavasti verrattuna ajatukseen, jonka mukaan elinkelpoisia planeettoja olisi auringon tyyppisillä tähdillä.
Kaasukehä katoaa ?

Yhdeltäkään tutkitulta punaisen kääpiön maan kokoiselta planeetalta ei ole löydetty Maan ikaasukehän tapaista paksua kaasukehää.  Laskelmien mukaan alle 0.4 Auringon massaisella planeetalla on harvoin kaasukehä elinkelpoisella vyöhykkellä, silloin kun
planeettajärjestelmän ikä on yli 5 miljardia vuotta. Tämän mukaan esimerkiksi TOI 700d:llä ei ole kaasukehää.
Toisaalta laskujen mukaan 10 miljardin vuoden ikäisellä punaisella kääpiöllä voisi olla planeetallaan elinkelpoisella vyöhykkeellä kaasukehä, jos tähden massa on noin 0.2-0.5 Auringon massaa.
Liian kuivaa elämälle?

Aurinkokuntamme synnyn alussa Aurinkoa ympäröi pikkuplaneettavyöhyke, josta planeetat syntyivät. Tätä sanotaan ainekiekoksi. Maapallon kohdalla oli hyvin kuumaa, eikä täällä ollut nestemäistä vettä. Mutta ulompana Aurinkokunnassamme oli vetisiä pikkuplaneettoja lumirajan takana. Näitä ajautui vetovoimavuorovaikutusten takia Maan radalle. Tietokonelaskujen mukaan punaista kääpiötä ympäröivä pikkuplaneettakiekko oli harvempi kuin Aurinkoa ympäröinyt. Tällöin kiekon pikkuplaneetat kohtasivat ja vuorovaikuttivat toisiinsa harvemmin. Niinpä vetisiä pikkuplaneettoja tuli elinkelpoiselle etäisyydelle vähemmän. Lisäksi tällä etäisyydellä ainekiekko oli Maata vastaavaa kiekon osaa kuumempi.
Tutkijat Ida ja Tian väittävät, että punaiselle kääpiölle synty mieluummin valtamerimaailma tai aavikkoplaneetta, kuin keksivetinen Maan tyyppinen planeetta. Niinpä Idan ja Tianin mukaan punaisille kääpiöille syntyneistä 9000 Maan kokoisesta planeetasta 292 sijaitsi elämänvyöhykkeellä. 220 oli näistä hyvin kuivia. 60 oli valtameriplaneettoja. 12:lla oli suunnilleen sama määrä vettä kuin Maalla. Mutta Auringon massaiselle tähdelle syntyi elämänvyöhykkeelle 91 planeettaa, joista 45 kuivaa, mutta 27 keskivetistä niin kuin Maakin on.
Mutta jos Maan vesi on lähinnä peräisin Jupiterin Maan radalle singonneista komeetoista ja pikkuplaneetoista, yllä kuvatulla kuivuusteorialla ei olisi suurta merkitystä punaisten kääpiöiden tapauksessakaan.
Mini-Neptunuksen kehitys elinkelpoiseksi

Myös mini-Neptunus voi vaeltaa kääpiötähden pitkän eliniän aikana lähelle keskustähteään, menettää paksun kaasukehänsä ja tulla ehkä elinkelpoiseksi vesiplaneetaksi. Lisäksi joillakin avaruuden alueilla raaka-ainekiekon erilainen kemiallinen koostumus saattoi vähentää veden määrää.
Taiteilijan näkemys punaisen kääpiön yli kulkevasta planeetasta.
Tähdenpilkkuja punaisen kääpiön pinnalla.
Jättiläisplaneettaa kiertävä kuu, jonka meressä on ehkä elämää.
Fosfamidoni

| Fosfamidoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-kloori-3-(dietyyliamino)-1-metyyli-3-okso-1-propenyylidimetyylifosfaatti
CAS-numero:  13171-21-6
PubChem CID:  25750
SMILES:  P(OC(=C(C(N(CC)CC)=O)Cl)C)(OC)(OC)=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H19PNClO5
Moolimassa:  299,682 g/mol
Tiheys:  0,21 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Fosfamidoni (C10H19PNClO5) on tyydyttymättömiin organofosfaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa tuhoeläinten torjuntaan.