stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kupittaankatu
Koulut, liikkeet ja huoltoasema

Kuninkaankartanonkadun kulmaan, osoitteeseen Kupittaankatu 89b, valmistui 1950-luvulla uudisrakennus Turun normaalilyseolle. Sittemmin siinä ovat toimineet Turun Steiner-koulu ja Turun seudun musiikkiopisto.
Kupittaankadun eteläpuolelle Sepänkadun ja Purokadun väliselle alueelle valmistui Unto Toivosen suunnittelemana vuosina 1956–1958 Puropellon koulu, aiemmilta nimiltään Keskusjatkokoulu ja Itäinen kansalaiskoulu.
Kupittaankadun eteläpuolelle, osoitteeseen Kupittaankatu 146 Askaistentien ja Uittamontien väliin valmistui liikekeskus vuonna 1979. Siihen asettuivat tuolloin muun muassa pankki, posti, valintamyymälä ja baari sekä myöhemmin muun muassa apteekki. Pankkikonttori lakkautettiin vuonna 2018. Yksittäisiä liikkeitä toimii myös Kupittaankadun puutaloissa.
Uudenmaantullin luona eli Kupittaan- ja Uudenmaankadun kulmassa on pitkään sijainnut huoltoasema. Nyttemmin huoltamorakennus on purettu ja paikalla on enää polttoaineen tankkauspiste.
Kadun eteläpuoli

Kupittaankadun eteläpuolta reunustaa I kaupunginosan alueella Kupittaanpuisto. II kaupunginosan puolella huoltoasemakulmauksen jälkeen alkaa vuodesta 1940 rakennettu ruotsalaisten lahjoittamien pienten omakotitalojen alue, ns. Ruotsalaistalot. Puropellon koulu katkaisee pientaloalueen yhden korttelin matkalta. Purokadun jälkeisessä korttelissa on säilynyt vaakamestari Johan Christian Trappin 1830-luvulla rakennuttama pihapiiri. Puutalojen ketju jatkuu Askaistentien ja Uittamontien väliselle liikekeskukselle saakka, ja siitä eteenpäin kadun varrella on omakotitaloja.
Kupittaankadun kerrostaloja, numerot 19, 17 ja 15.
Kupittaankadun kerrostaloja, numerot 27, 25 ja 23 kuvattuna Tähtitorninkadun kulmasta.
Kupittaankadun puutaloja Tervahovinkadun risteyksestä koilliseen, numero 97:n kaksi keltaista taloa, 95, 93, jne.
Liikekeskus Kupittaankatu 146:ssa.
Leirikesä

Leirikesä ry on Pääkaupunkiseudun partiolaisten perustama yhdistys, joka järjestää kaikille lapsille avointa kesä- ja talvileiritoimintaa. Toimintaa rahoittaa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus. Leiritoiminnalle on leimallista telttamajoitus (kesäleireillä) sekä vahva panostus ohjelmallisuuteen.
Leirejä järjestetään Kiljavan Leirikeskuksessa koko koulujen kesäloman ajan. Talvisin Kiljavan Leirikeskuksessa järjestetään kahdesta kolmeen talvileiriä. Aiemmin leirejä järjestettiin myös Hangossa Bengtsårin leirisaarella alku- sekä keskikesällä.
Leirikesä on SOSTEn jäsenjärjestö.
Historia

Toiminta on alkanut vuonna 1954, kun Helsingin Partiopoikapiirin Kilmulassa pidetyille Stadin kundin kesäleireille alettiin ottaa myös ei-partiolaisia mukaan. 1950- ja 1960-luvuilla leiritoiminta oli vielä varsin erilaista, kun ohjaajia saattoi olla 5-6 ja leirillä kerrallaan jopa 200 poikaa.
1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa leiritoimintaan osallistuvien määrä oli laskenut ja kesän 1972 leirinjohtajat Paavo Holopainen ja Eero Nieminen (nyk. Nerelli-Antell) uudistivat leiritoimintaa mm. laajentamalla voimakkaasti leireistä tiedottamista, ottamalla tytöt mukaan leireille (vrt. Suomen Partiolaisten perustaminen samana vuonna), sekä vaihtamalla leirien nimeksi Kiljavan Leirikesä. Uudistukset onnistuivat ja leiritoimintaan osallistui aiempaa enemmän lapsia.
Vuonna 1981 Pääkaupunkiseudun Partiolaiset päätti perustaa Leirikesä-nimisen yhdistyksen huolehtimaan kasvaneesta leiritoiminnasta yhdessä muiden PäPan lähiyhteisöjen kanssa. Samalla tuli mahdolliseksi saada Raha-automaattiyhdistyksen avustusta leiritoimintaan. Leirikesä ry oli kuitenkin tiiviisti yhteydessä partiopiiriin, mm. toiminnanjohtajana toimi PäPa:n toiminnanjohtaja miltei 20 vuotta ja kaikki toimistopalvelut ostettiin pitkään PäPalta.
1980-luvun lopussa Raha-automaattiyhdistykseltä saatiin avustusta oman leirikeskuksen hankintaan ja rakentamiseen ja saadulla avustuksella ostettiin PäPa:lta osa Kiljavan leirikeskuksesta ja rakennettiin uudisrakennus Kassu. Partiolaisten tarpeet huomioitiin suunnittelussa erittäin tarkasti ja alueesta toteutettiin yksi yhteinäinen leirialue kahden vierekkäisen sijaan.
Vuonna 1998 kasvaneiden Raha-automaattiyhdistyksen avustusvarojen turvin perustettiin toinen kesäleiripaikka Hankoon Bengtsårin leirisaarelle ja uutta kesäleiripaikkaa luotsasi useamman kesän ajan Marju Hilli (nyk. Rantanen). Samalla voitiin palkata Leirikesän ensimmäinen kokoaikainen työntekijä. Vuonna 2001 aloitti ensimmäinen kokoaikainen toiminnanjohtaja ja PäPa:n kanssa yhteisestä toiminnanjohtajasta luovuttiin. Niin sanottua Benkun Leirikesää järjestettiin vuosina 1998-2013 kaikille avoimena leiritoimintana.
2000-luvulla leireillä on käynyt vuosittain noin 2000 lasta ja leiritoiminta täyttää Kiljavan Leirikeskuksen täyteen koulujen loma-aikoina sekä kesäisin että talvisin.
Leirikesä järjestää nykyään sekä yöleirejä että päiväleirejä koulujen loma-aikoina. Päiväleiritoiminta tuli yöleirien rinnalle ensimmäisen kerran vuonna 2017. Yöleirit keräävät noin 2000 lasta vuosittain ja päiväleirit yli 1000 lasta.
Aiheesta muualla

Leirikesä ry.
Lentulus Batiatus

Gnaeus Cornelius Lentulus Batiatus (tai, Vatia) oli roomalainen gladiaattorikoulun omistaja (lat. ludus gladiatorius) Capuassa lähellä Vesuvius-vuorta Etelä-Italiassa. Koulu on jäänyt historiankirjoitukseen, koska sieltä pakeni traakialaisen orjan Spartacuksen johdolla 70−78 orjaa vuonna 73 eaa. Tämä tapahtuma aloitti kolmantena orjasotana tunnetun Spartacuksen johtaman orjakapinan (73−71 eaa.).
Identiteetti

Cambridgen ja Harvardin latinan professorina tunnettu Shackleton Bailey on arvellut, että antiikin historioitsijoiden mainitsema nimi "Batiatus" saattaisi olla korruptoitunut muoto cognomenista Vatia, mikä tarkoittaisi, että Cornelius Lentulus Vatia olisi ollut Cornelius Lentulus-sukuun adoptoitu mies, joka on syntyään ollut Servilius-suvun Vatia haaraan kuuluva Servilius Vatia. Toinen vaihtoehto on, että hän olisi ollut Corneliuksen suvun Lentulus-haaraan kuulunut mies, joka olisi adoptoitu Servilius Vatian sukuhaaraan.
Populaarikulttuurissa

Peter Ustinov esitti Batiatusta Stanley Kubrickin elokuvassa Spartacus vuonna 1960 saaden roolistaan parhaan sivuosanäyttelijän Oscarin.
Ian McNeice esitti Batiatusta vuoden 2004 minisarjassa Spartacus.
John Hannah esitti Batiatusta Starz-televisiokanavan televisiosarjoissa Spartacus: Blood and Sand (2010) ja Spartacus: Gods of the Arena (2011).
Lappilanmäki

Lappilanmäki on yksi Kokkolan asuinalueista. Se rakennettiin 1990-luvulla. Sen jälkeen alue on kasvanut voimakkaasti.
Asuntokanta koostuu pääasiassa vaaleanvärisistä omakotitaloista, ja useimmat sivukaduista ovat hevosenkengän mallisia.
Lancia Thema

| Lancia Thema |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Lancia
Valmistusvuodet:  1984–1994
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Lancia Gamma Lancia Trevi
Seuraaja:  Lancia Kappa
Teknisesti samankaltaisia:  Alfa Romeo 164 Fiat Croma Saab 9000
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Fiat Tipo 4
Moottori:  R4 V6 V8
Iskutilavuus:  2,0–3,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Lancia Thema on Lancian vuosina 1984–1994 valmistama edustusluokan automalli, joka korvasi Lancia Gamman ja Trevin. Mallin seuraajaksi tuli Lancia Kappa.
Lancia Thema SW
Giorgetto Giugiaron suunnittelema Thema esiteltiin Torinon autonäyttelyssä marraskuussa 1984. Se oli osa italialais-ruotsalaista Tipo 4 -yhteistyöhanketta, jonka tuloksina syntyivät myös Alfa Romeo 164, Saab 9000 ja Fiat Croma. Näistä Thema ja 9000 olivat ensimmäisinä esitellyt mallit.
Lancia Thema 8.32
Bensiinimoottoreina olivat vapaasti hengittävä 2,0-litrainen (120 hv), turboahdettu 2,0-litrainen (165 hv) sekä 2,8-litrainen V6 (147 hv). Ainoa dieselmoottori oli turboahdettu 2,5-litrainen (100 hv).
Facelift-mallin (1988) Lancia Thema.
Neliovisen sedanin rinnalle esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 1986 Pininfarinan muotoilema viisiovinen farmarimalli. Edellisenä vuonna Zagato oli suunnitellut farmarikorisen konseptimallin Themasta, mutta tuotantoon eteni lopulta Pininfarinan versio. Thema oli Tipo 4 -hankkeen automalleista ainoa, jonka sai farmarikorisena.
Vuonna 1986 mallistoa täydensi huippumalli Thema 8.32, jossa oli moottorina Ferrarin 2,9-litrainen V8. Mallimerkintä tulee moottorin kahdeksasta sylinteristä ja 32 venttiilistä.
Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 1988 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Thema, joka sai muun muassa uudenmalliset ajovalot. 2,0-litraiset moottorit muuttuivat 16-venttiilisiksi perusmallia lukuun ottamatta.
Facelift-mallin (1992) Lancia Thema.
Toisen kasvojenkohotuksen kokenut malli esiteltiin syyskuussa 1992 Pariisin autonäyttelyssä. Tällöin muun muassa etupuskuri vaihtui uuteen. V6-malli sai uuden Alfa Romeolta peräisin olevan 3,0-litraisen moottorin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lancia Thema Wikimedia Commonsissa
Lancian (Lancia Automobiles S.p.A.) automallit
Käärmeenpää

| Käärmeenpää |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Channoidei
Heimo::  Käärmeenpäät Channidae
Suku::  Channa
Laji::  asiatica
Kaksiosainen nimi
 Channa asiatica  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Käärmeenpää Wikispeciesissä   Käärmeenpää Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Käärmeenpää (Channa asiatica) on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji. Carl von Linné kuvaili lajin tieteelle vuonna 1758.
Ulkonäkö ja koko

Käärmeenpään pohjaväritys on musta. Kyljessä on ruskeiden laikkujen yhtenäinen rivi. Lajin tavallinen pituus on noin 9 senttimetriä. Pisin tavattu yksilö oli 20 senttimetrin.
Elinympäristö ja levinneisyys

Laji elää trooppisissa, 22–28 celsiusasteen lämpöisissä olosuhteissa. Sen uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.
Käärmeenparrat

| Käärmeenparrat |
| --- | --- |
 Isokäärmeenparta (Ophiopogon jaburan)
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Parsakasvit Asparagaceae
Suku::  Käärmeenparrat Ophiopogon  Ker Gawl.
Katso myös
   Käärmeenparrat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käärmeenparrat (Ophiopogon, óphis = käärme, pogon = parta) on parsakasvien suku, joka on aiemmin kuulunut ruskuskasveihin. Suvussa on lähes 80 lajia. Niitä esiintyy alkuperäisenä Itä- ja Kaakkois-Aasiassa, eniten Kiinassa. Käärmeenparrat ovat monivuotisia juurakollisia ruohoja. Monet lajit kasvavat tuppaina heinämäisiä lehtiä.
Käärmeenpartalajeja

isokäärmeenparta eli leveälehtikäärmeenparta (Ophiopogon jaburan)
mukulakäärmeparta eli japaninkäärmeparta, pikkukäärmeenparta (Ophiopogon japonicus)
mustakäärmeenparta (Ophiopogon planiscapus)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Käärmeenparrat (Ophiopogon)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ophiopogon
Flora of China: Ophiopogon (englanniksi)
Liisi Hallas

Liisi Hallas 1930-luvun alussa.
Liisi Hallas (15. joulukuuta 1901 Helsinki – 18. elokuuta 1984 Tampere) oli suomalainen tanssitaiteilija. Hänellä oli Tampereella balettikoulu vuodesta 1941. Hänen koulussaan opiskeli muun muassa Birgitta Kiviniemi, jolla itsellään oli myöhemmin Tampereella balettikoulu. Oppilaat muistavat Hallaksen ankarana opettajana, joka ei puhunut yksityiselämästään.
Hallas suunnitteli elokuvan Kuningas kulkureitten tanssit.
Hallas sai Suomen tanssitaiteilijoiden liiton koreografiakilpailussa 1948 ensimmäisen palkinnon. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1956.
Leokoreion

| Leokoreion> Λεωκόρειον |
| --- | --- |
 Raunioita Leokoreionin paikalla.
Sijainti:  Agora, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′34″N, 23°43′21″E
Rakennustyyppi:  pyhäkkö
Valmistumisvuosi:  noin 450–400 eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Leokoreion (m.kreik. Λεωκόρειον, Leōkoreion) oli antiikin aikainen pyhäkkö Ateenan Agoralla Kreikassa.
Leokoreion rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450–400 eaa. Antiikin aikaisten tekstilähteiden mukaan pyhäkkö olisi ollut olemassa kuitenkin jo 500-luvulla eaa. Pyhäkkö mahdollisesti tuhoutui persialaisten hyökkäyksessä vuonna 480 eaa., jolloin paikalla olisi myöhemmin ollut uudempi pyhäkkörakennelma. Pyhäkön nimen kerrottiin tulleen Leoksen tyttäristä (Leos + korai), jotka myytin mukaan uhrattiin, jotta kaupunki selviytyisi kulkutaudista. Pyhäkkö oli mahdollisesti pyhitetty näille tyttärille. Paikalta on löydetty tyypillisesti naisille osoitettuja uhrilahjoja, kuten koruja ja kangaspuiden painoja. Toisaalta nimen selitys on voinut syntyä myöhemmin. Tyranni Hipparkhos murhattiin Leokoreionin luona vuonna 514 eaa.
Leokoreion oli pieni aitauksella ympäröity pyhäkkö, joka sijaitsi Agoran pohjoislaidalla Kuninkaallisen stoan ja Zeuksen stoan edustalla. Paikka oli keskeinen, sillä se sijaitsi merkittävässä risteyksessä Panathenaia-juhlan tien ja toisen tien kulmauksessa. Aitauksen sivut olivat noin 2,8 metriä pitkät ja niiden korkeus oli noin 1,2 metriä. Aitaus ympäröi pienen luonnonkallion paljastuman, joka oli ollut pyhä paikka jo varhaisina aikoina. Aitauksen oviaukko oli pohjoispuolella. Pyhäkköön liittyi sen pohjoispuolella ollut kaivo, jolla oli joku yhteys pyhäkön kulttiin.
Nykyisin Leokoreionin paikka sijaitsee aivan Agoran pohjoisosan halkaisevan Ateenan metron Linjan 1 pohjoispuolella.
Leslie Dixon

Leslie Dixon (s. 1970) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -tuottaja.
Ura

Dixon tunnetaan käsikirjoittajana muun muassa elokuvista Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä (1993), Hairspray (2007) ja Rajaton (2011). Hän oli Saturn-palkintoehdokkaana elokuvan Perjantai on pahin (2003) käsikirjoituksesta.
Yksityiselämä

Dixon on valokuvaaja Dorothea Langen ja maalari Maynard Dixonin tyttärentytär. Hän on naimisissa käsikirjoittaja Tom Ropelewskin kanssa. He asuvat Beverly Hillsissä, Kaliforniassa.
Filmografia

Overboard (1987; käsikirjoittaja)
Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä (1993; käsikirjoittaja)
Hei, kuka puhuu nyt (1993; tuottaja)
That Old Feeling (1997; tuottaja sekä käsikirjoittaja)
Seikkailija Thomas Crown (1999; käsikirjoittaja)
Anna hyvän kiertää (2000; käsikirjoittaja)
The Next Best Thing (2000; tuottaja)
Perjantai on pahin (2003; käsikirjoittaja)
Jospa se vain olisi totta (2005; käsikirjoittaja)
Hairspray (käsikirjoittaja)
Sekaisin suhteessa (2007; käsikirjoittaja)
Rajaton (2011; käsikirjoittaja sekä tuottaja)
Gone Girl (2014; tuottaja)
Aiheesta muualla

Leslie Dixon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lessie Sachs

Lessie Sachsin piirros julkaistu Der Orchideengarten-julkaisussa, vuonna 1919.
Lessie Sachs (1897–1942) oli saksalainen, juutalaistaustainen, Yhdysvalloissa vaikuttanut kuvataiteilija ja runoilija.
Lessie Sachs syntyi nykyisen Puolan alueella, Breslaussa. Hänen isänsä oli kuuluisa neurologi, Heinrich Sachs. Koulunsa Sachs suoritti Breslaussa ja Münchenissä, missä hän opiskeli taideteollisuutta.
Sachs kirjoitti etupäässä lyyristä rakkausrunoutta. Hänen runojaan julkaistiin ensiksi Simplicissimus-lehdessä. Sen jälkeen niitä julkaistiin sanomalehdissä ja joitakin luettiin radiossa. Vuonna 1933 hän solmi avioliiton itävaltalaisen pianistin ja säveltäjän, Josef Wagnerin kanssa. Pariskunnalle syntyi tytär, Dorothée.
Monien muiden juutalaisten tapaan Sachs totesi olevan parasta muuttaa Saksasta Yhdysvaltoihin. Perhe asettui New Yorkiin. Pieni Saksasta emigroituneiden juutalaisten lehti "Aufbau" julkaisi hänen runouttaan.
Sachs kuoli vuonna 1942. Kaksi vuotta myöhemmin hänen miehensä julkaisi hänen runokokoelmansa johon esipuheen kirjoitti Heinrich Mann. Hänen kirjallista jäämistöään säilyttää Leo Beck -instituutti.
Sachs työskenteli kuvataiteilijana. Pienilevikkinen saksalainen fantasialehti "Der Orchideengarten" joka ilmestyi vuosina 1919–1921 julkaisi hänen piirroksiaan.
Lisää runoilijasta

httP://www.deutsche-liebeslyrik.de/sachs_lessie.htm
Larry Houston

Larry Houston on yhdysvaltalainen animaattori, tuottaja ja animaatio-ohjaaja, joka on työskennellyt animaation parissa vuodesta 1980 lähtien. Enimmäkseen hän on ollut eri Marveliin perustuvien animaatioiden parissa, kuten Hämähäkkimies, Spider-Man and His Amazing Friends, Hulk, Pryde of the X-Men, X-Men ja Ultimate Avengers 2. Näiden lisäksi muita sarjoja ovat olleet Thundarr barbaari, Action Force, Action Force: The Movie, Turtles – mutanttikilpikonnat, RoboCop, Kapteeni Planeetta, RoboCop: Alpha Commando ja Prätkähiiret.
Leominster

| Leominster |
| --- | --- |
 High Street Leominsterin keskustassa.
 fiLeominster 
 52°13′59″N, 2°43′59″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Länsi-Midlands
Yhtenäishallintopiiri:  Herefordshire
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  3,22 km²
Väestö
Väkiluku (2018):  11 633
Väestötiheys:  3 613 as./km²
 www.leominstertowncouncil.gov.uk 
Leominster [ˈlɛmstər] on vajaan 12 000 asukkaan maaseutukaupunki ja kunta (civil parish) Herefordshiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, Wyejokeen laskevan Lyggjoen varrella. Kaupunki elää pääasiallisesti maataloudesta, ja siellä on karja- ja lammastori. Siellä valmistetaan myös maanviljelystyökaluja.
Leominster syntyi vuonna 660 perustetun anglosaksilaisen luostarin ympärille. Nykyinen Pyhän Pietarin ja Paavalin kirkko oli aikaisemmin osa luostaria. Aluksi kaupunki tunnettiin kymrinkielisellä nimellä Llanllienni, joka tarkoitti ’kirkkoa virroilla’. Saksilaiset nimesivät sen uudelleen Lady Godivan aviomiehen Herefordin jaarli Leofricin mukaan, ja Domesday bookissa siitä käytetään nimeä Leofminstrein.
Leominster sai vaurautensa keskiajalla villasta, joka oli peräisin paikallisista ryelandlampaista. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1554. Keskustassa on yhä kapeat, keskiaikaiset kadut, joiden varrella on tudortyylisiä rakennuksia, kuten 1600-luvulla rakennettu ristikkorakenteinen kaupungintalo. Church- ja Etnamkaduilla on yrjöjenaikaisia rivitaloja.
Li-Fi

Li-Fi eli Light Fidelity on vapaassa tilassa toteutuvan optisen tiedonsiirron tekniikka, joka perustuu LED-valon välkyttämiseen miljoonia kertoja sekunnissa ja vastaanottoon fotodiodilla. Datan lähetin voi olla samalla myös valaisin, tai toisinpäin sanottuna LED-valo on samalla myös langaton datansiirtoväline. Näkyvän valon avulla tekniikka kykenee siirtämään dataa jopa 12,5 gigabitin sekuntinopeudella.
Li-Fin käyttökohteet ovat vastaavia kuin esimerkiksi WLAN- tai Wi-Fi-datansiirrolla. Sitä voi käyttää täydentäjänä kapasiteetin kasvattamisessa.selvennä. Jos molemmissa päissä on lähetin ja vastaanotin valolle voidaan Lifiä käyttää kaksisuuntaiseen viestintään. Hybridijärjestelyssä esimerkiksi Lifi lähettää yhteen suuntaan ja wlan tai bluetooth toiseen suuntaan.
Lichfieldin tuomiokirkko

| Lichfieldin tuomiokirkko |
| --- | --- |
 Katedraalin pääsisäänkäynti
Sijainti:  Lichfield, Englanti
Koordinaatit:  52°41′08″N, 001°49′50″W
Seurakunta:  Englannin kirkko
Rakentamisvuosi:  n. 1195–1340
Tyylisuunta:  Gotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lichfieldin tuomiokirkko on ainoa englantilainen katedraali, jossa on kolme tornia. Se sijaitsee Lichfieldissa Englannissa. Tuomiokirkko kärsi pahoja vaurioita sisällissodassa, jolloin kaikki lasimaalaukset tuhoutuivat.
Historia

Katedraalin historian katsotaan alkavan piispa Chad Mercialaisesta, joka siirsi piispanistuimen Lichfieldiin. Hänet on haudattu nykyisen rakennuksen alla sijaitsevaan anglosaksien aikaiseen kirkkoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lichfieldin tuomiokirkko Wikimedia Commonsissa
Katedraalin viralliset sivut
Leadership in Energy and Environmental Design

The University of Texas at Dallas Yliopiston rakennus Texasissa, jolla on osavaltion ensimmäinen LEED Platina -arvosana.
LEED (Leadership in Energy and Environmental Design) on yhdysvaltalainen vihreiden kiinteistöjen sertifiointijärjestelmä, jonka avulla pyritään vähentämään rakentamisen ja kiinteistöjen käytön aikaista ympäristökuormitusta. Järjestelmän on kehittänyt ja sitä ylläpitää U.S. Green Building Council (USGBC). LEED-sertifioinnissa riippumattoman osapuoli arvioi, onko rakennus, tila tai yhdyskunta suunniteltu ja rakennettu ympäristötehokkaasti. Sertifikaatin kriteereihin kuuluu mm. energiankulutuksen vähentäminen, tehokas vedenkäyttö, hiilidioksidipäästöjen vähentäminen, sisäilman laadunparannus ja kohteen sijainti.
Järjestelmä on ollut käytössä Yhdysvalloissa vuodesta 2000, ja sen käyttö on yleistynyt sen jälkeen yhä enemmän myös muissa maissa. LEED on luonteeltaan avoin ja läpinäkyvä järjestelmä, jonka sisällöstä vastaavat kaikki USGBC:n jäsenet, eli siihen liittyneet eri jäsenyritykset ja -organisaatiot.
Luokitusjärjestelmä

LEED-ympäristöluokitusjärjestelmässä on yhdeksän erilaisille rakennuksille tarkoitettua luokkaa:
Uudisrakentaminen (New Construction)
Kiinteistöjen käyttö ja ylläpito (Existing Buildings: Operations & Maintenance)
Kaupalliset sisätilat (Commercial Interiors)
Rakenteet ja ulkovaippa (Core & Shell)
Koulut (Schools)
Vähittäiskauppa (Retail)
Terveydenhuolto (Healthcare)
Asunnot (Homes)
Lähiympäristön kehittäminen (Neighborhood Development)
Rakennuksen on mahdollista saavuttaa pisteitä eri pistekategorioissa:
Kestävä tontti ja lähiympäristö (Sustainable Sites)
Veden käyttö (Water Efficiency)
Energia ja ilmakehä (Energy and Atmosphere)
Materiaalit, kierrätys ja jätteet (Materials and Resources)
Sisäympäristön laatu (Indoor Environmental Quality)
Sijainti ja yhteydet (Locations and Linkages)
Koulutus (Awareness and Education)
Suunnitteluinnovaatiot (Innovation in Design)
Paikalliset olosuhteet (Regional Priority)
Rakennus saa ansaittujen pisteiden perusteella LEED-arvosanan:
Sertifioitu (Certified) 40–49 pistettä
Hopea (Silver) 50–59 pistettä
Kulta (Gold) 60–79 pistettä
Platina (Platinum) 80 pistettä tai enemmän
Prosessikuvaus

Green Building Certification Institute (GBCI) myöntää rakennukselle LEED-sertifikaatin, jos sille lähetetty hakemus täyttää sertifiointijärjestelmän vähimmäisvaatimukset. Hakemisen tekee yleensä siihen erikoistunut ammattilainen, joka kokoaa tarvittavan aineiston sertifiointia varten.
LEED ammattilaisten akkreditointi

USGBC:n alainen Green Building Certification Institute (GBCI) myöntää LEED AP (LEED Accredited Professional), LEED AP Fellow ja LEED Green Associate akkreditointeja yksittäisille henkilöille. Näin pyritään varmistamaan, että ammattilaisilla on alan viimeisin koulutus.
Järjestelmän edut ja haitat

LEED:in käyttäminen nostaa rakennushankkeen kustannuksia. Suunnitteluun ja konsultointiin kuluu enemmän aikaa. Lisäksi varsinaisen sertifikaatin hakuprosessi on hankkeelle lisäkustannus.
Kuitenkin sertifioidun rakennuksen elinkaarikustannukset voidaan olettaa tavanomaista pienemmiksi. Järjestelmää käyttämällä säästetään energiaa ja tuotetaan vähemmän kasvihuonepäästöjä. Kiinteistön viihtyvyyteen ja ympäristön terveellisyyteen kiinnitetään erityistä huomiota. LEED toimii myös ohjaustyökaluna kiinteistönomistajille ja käyttäjille rakennuksen toiminnan tehostamisessa ja käyttökustannusten pienentämisessä.
LEED:iä voidaan hyödyntää rakennushankkeen tavoitteiden asettelussa, suunnittelun ohjauksessa ja tavoitteiden toteutumisen seurannassa.
Järjestelmä ei kuitenkaan vielä ota tarpeeksi huomioon paikallisia olosuhteita ja rakennuksen sijaintia.
LEED Suomessa

Suomen ensimmäinen LEED-sertifikaatti myönnettiin Lahdessa sijaitsevalle kauppakeskus Triolle kesäkuussa 2009. USGBC ylläpitää listaa kaikista sertifioiduista kohteista eri maissa. LEED sertifiointipalveluja tarjoavat Suomessa mm. arkkitehti- ja insinööritoimistot.
Aiheesta muualla

Green Building Council Finland
U.S. Green Building Council