Belfast
Historia

Kaupungin englanninkielinen nimi Belfast tulee sen alkuperäisestä iirinkielisestä nimestä Béal Feirsde, jonka kirjoitusasuksi vakiintui myöhemmin Béal Feirste. Sana béal tarkoittaa suuta, kun taas feirsde/feirste on särkkää tai vuorovesikahlaamoa tarkoittavan sanan fearsaid genetiivimuoto. Nimeä Béal Feirsde kantaa myös eräs Mayon kreivikunnassa sijaitseva kylä, joka on kuitenkin englanninnettu Belfarsad. Ulsterinskotissa kaupungista on käytetty nimiä Bilfawst, Bilfaust, Baelfawst
Varhaisimmat arkeologiset todisteet ihmistoiminnasta Belfastin alueella on neoliittiselta kaudelta. Kaupungin esihistoriallisiin jäänteisiin kuuluu muun muassa rautakautinen Giant’s Ringin linnoitus. Normannivalloittaja John de Courcyn vuonna 1171 rakennuttama linna säilyi 1600-luvun alkuun saakka.
Belfastin nykyhistorian katsotaan alkaneen 1611, kun Arthur Chichester rakensi kaupunkiin uuden linnan. Hän vaikutti selvästi Belfastin laajenemiseen, ja kaupunginoikeudet se sai vuonna 1613. Ulsterin uudisasutus toi 1600-luvun alussa sinne asukkaita Skotlannista ja Englannista. Heitä seurasivat 1600-luvun lopulla Ranskasta paenneet hugenotit. Belfastin väkiluku oli kasvanut vuoteen 1685 mennessä noin 2 000:nteen.
Belfastin merkitys koko Ulsterille muuttui 1700-luvulla, ja se ohitti Lisburnin hallintokaupunkina ja Carrickfergusin satamakaupunkina. Siitä tuli myös Ulsterin pellavateollisuuden keskus. Ranskalaiset hugenotit olivat erityisesti luomassa kaupungin pellavateollisuutta. Vaikka puuvillateollisuus ei saanut kaupungissa jalansijaa, siihen laitetut panostukset hyödyttivät pellavateollisuutta, minkä seurauksena Belfastista kasvoi koko maailman suurimpia pellavakeskuksia. Kaupunkiin kehittyi myös laivanrakennusteollisuutta, kun William Ritchie oli perustanut sinne telakan 1791 ja kuivatelakan 1796. Teollisesta vallankumouksesta lähtien Belfastin merkittävin laivateollisyritys on ollut Harland and Wolff, joka rakensi muun muassa matkustajalaiva Titanicin, ja tämän sisaralukset.
Teollistumisen kehityksen myötä Belfastiin rakennettiin paljon tiilitaloja tehtaiden ja telakoiden työntekijöitä varten. Kaupungin väkiluku kasvoi vuodesta 1800 ensimmäisen maailmansodan alkuun 20 000:sta noin 400 000:nteen, ja se haastoi Dublinin Irlannin suurimpana kaupunkina.
Irlanti jaettiin 1920, minkä jälkeen Belfastista tuli Pohjois-Irlannin pääkaupunki. Kaupungin teollisuuden kehitys alkoi taittua, vaikkakin se joutui rappiolle varsinaisesti vasta toisen maailmansodan jälkeen. Belfast vaurioitui pahoin vuoden 1941 ilmapommituksissa. Perinteiset teollisuudenalat on 1970-luvun alun jälkeen ollut murroksessa, kun pellava- ja laivanrakennusteollisuus ovat murentuneet. Näiden tilalle on tullut palveluammatteja, ruokateollisuutta ja koneidenvalmistusta.
Ulsterissa käynnistyi 1968 katolisten kansalaisoikeusliikehdintä. Belfastissa tapahtui vuoden 1969 jälkeen Pohjois-Irlannin levottomuuksien aikana runsaasti väkivallantekoja, pommi-iskuja, murhia ja turvallisuusjoukkojen aiheuttamia väkivaltaisuuksia. Belfastissa vuonna 1998 tehty pitkänperjantain sopimus oli päättämässä levottomuuksia. Sen jälkeen Belfastiin on investoitu huomattavasti rahaa ja kaupungin keskustaa on kehitetty uudestaan.