stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kōtetsu
CSS Stonewall

Yhdysvaltain sisällissodan konfederaatiohallitus tilasi Ranskasta L’Arman Brosilta Bordeaux’sta M. Armanin suunnitteleman Sphinxiksi nimetyn aluksen. Alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1864 ja se valmistui 25. lokakuuta. Valmistunut alus oli puurunkoinen ja se oli suojattu valurautakuorella. Potkurit olivat tavanomaisesti poikkeavat ja alus oli varustettu kaksoisperäsimellä ja kaksoikölillä. Epätavanomaisten ratkaisujen tarkoituksena oli parantaa aluksen ohjattavuutta. Alus saavutti koeajoissa 9. lokakuuta täydellä teholla 10,8 solmun ja vain toisella koneella 5,5 solmun nopeuden. Aluksen sisaralus Cheops liitettiin Preussin laivastoon nimellä SMS Prinz Adalbert.
Ranskan hallitus kuitenkin kielsi laivan myymisen Etelävaltioille, ja laiva pitikin myydä aluksi Tanskaan nimellä KDM Stærkodder. Laivan jouduttua Yhdysvaltain liittovaltion alusten USS Sacramenton ja USS Niagaran piirittämäksi Corunnaan, kauppa kuitenkin kariutui. Alus nimettiin CCS Stonewalliksi ja se myytiin lopulta Ranskan valtiolta salaa Etelävaltioille.
”Hirveän” CSS Stonewallin saapuminen Amerikkaan oli Yhdysvaltojen painajainen. Useat laivat yrittivätkin estää aluksen matkaa Atlantilla, näiden joukossa muun muassa USS Kearsarge ja USS Sacramento. Vaiheikkaan Atlantin ylityksen jälkeen Stonewall saapui viimein Pohjois-Amerikkaan hieman ennen sisällissodan loppua – liian myöhään tehdäkseen mitään merkittävää sodassa. Kun alus lokakuussa 1864 aloitti palveluksensa, olivat Etelävaltiot jo lähellä häviötä ja sen instituutiot sekasorrossa ja hajoamassa. Alus antautui vuonna 1865 liittovaltion joukoille.
Japanin laivastossa

Stonewall myytiin Bakufulle vuonna 1867 osaksi armeijan ja laivaston modernisointia. Bakufu oli jo maksanut 30 000 Yhdysvaltain dollaria aluksesta, ja viimeiset 10 000 dollaria piti maksaa laivan saapuessa Japaniin. Amerikkalainen miehistö toimitti aluksen Japaniin ja se saapui 24. huhtikuuta 1868 Jokohamaan. Kuitenkin Boshin-sota syttyi Bakufun ja keisarille uskollisten joukkojen välillä, ja länsimaat ottivat neutraalin kannan sotaan. Länsimaat vetivät sotilasavustajansa pois Japanista ja keskeyttivät sotilastarvikkeiden toimituksen. Alus kuitenkin palautettiin Yhdysvaltain valvontaan ja se toimitettiin alkuvuodesta 1869 Meiji-hallitukselle, joka liitti sen laivastoonsa ensimmäisen laivueen lippulaivaksi nimellä Kōtetsu (’panssaroitu’).
Alus lähetettiin 20. huhtikuuta yhdessä seitsemän muun höyrysotalaivan kanssa kohti pohjoista Hokkaidōta, missä aluksen tarkoituksena oli taistella Ezon tasavaltaa muodostavia shōgunin joukkoja vastaan. Kōtetsulla oli myös entisiä ranskalaisia sotilasavustajia avustamassa japanilaisia modernien sotalaivojen käytössä.
25. maaliskuuta 1869 Miyakon laivastotaistelussa Kōtetsu onnistuneesti torjui shōgunin Kaitenin yöllisen yllätyshyökkäyksen. Tämä torjuntavoitto johtui pääosin aluksen Gatling-tykistä. Tämän jälkeen alus otti osaa maihinnousuun Hokkaidōlle ja useisiin pieniin taisteluihin osana Hakodaten meritaistelua.
Kōtetsu nimettiin joulukuussa 1871 uudelleen Azumaksi rannikkopanssarilaivaksi luokiteltuna, jolloin se myös aseistettiin uudelleen yhdeksän tuuman Armstrong MLR -tykillä ja neljällä 6,5 tuuman Parrot MLR -tykillä. Vain kaksi kuukautta myöhemmin alus sijoitettiin reserviin ja se poistettiin palveluksesta 28. tammikuuta 1888 maattuaan ankkurissa ruostumassa. Alus riisuttiin aseista ja se muutettiin satamalaivaksi.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: ei | Keisarillisen Japanin laivaston taistelulaivaluokat | Seuraaja: Ryūjō |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kōtetsu Wikimedia Commonsissa
Kyminlinnan seisake

Kyminlinnan seisake (lyh. Kln) on rautatieliikennepaikka Kotkan Hovinsaaren pohjoispäässä sijaitsevassa Kyminlinnan kaupunginosassa. Seisake sijaitsee Kotkan radalla Kyminlinnan eritasoliittymän ja Kyminlinnan linnoituksen yhteydessä. Sillä pysähtyvät kaikki Kouvolan ja Kotkan sataman väliset lähijunat ja se on Karhulan, Korelan, Lankilan ja Kolkkalan kaupunginosien lähin rautatieseisake.
Historia

Kyminlinnan rautatieasema rakennettiin alkujaan Kotkan radan valmistumisen yhteydessä vuonna 1890. Alueella oli Rautatiehallituksen silloisen pääarkkitehdin Bruno Granholmin suunnittelema, kansallisromanttista tyyliä noudattanut asemarakennus, jonka miehitys lakkautettiin 1970-luvulla ja joka lopulta purettiin vuonna 1983. Kyminlinnassa on ollut myös ratapiha, nykyisin pelkäksi seisakkeeksi muuttuneella liikennepaikalla on pelkkä lasinen katos.
Uudistus

Seisake rakennettiin uudestaan vuonna 2014 Kyminlinnan liittymän remontin yhteydessä. Uudelleenrakennuksen yhteydessä kulkuyhteyksien parantamiseksi seisake siirrettiin Kymintien jalkakäytävän puolelle ja sen yhteyteen rakennettiin kymmenen auton pysäköintialue.
Laurent Nkunda

Laurent Nkunda alias Laurent Nkundabatware (s. 2. helmikuuta 1967) on entinen Kongon demokraattinen tasavallan asevoimien kenraali, joka johti Itä-Kongossa Pohjois-Kivussa toimivaa kapinallisryhmäänsä, joka tukee Kongon tutseja ja naapurimaan Ruandan tutsihallitusta.
Nkunda on entinen psykologian opiskelija, joka matkusti Ruandan kansanmurhan aikaan Ruandaan tukemaan tutsien Ruandan isänmaallista rintamaa (RPF) hutujen hallitsemaa kansanmurhaa tekevää armeijaa vastaan. RPF:n voitettua sisällissodan Nkunda palasi Kongoon.
Hän taisteli ensimmäisessä Kongon sisällissodassa Laurent-Désiré Kabilan ja Joseph Kabilan rinnalla Mobutu Sese Sekoa vastaan, joka syöstiin vallasta.
Toisen Kongon sisällissodan alkaessa Nkunda liittyi 1998 kapinallisryhmään Rassemblement Congolais pour la Démocratie (RCD-Goma) taistellen lähinnä tutsien rinnalla. Häntä syytettiin toukokuussa 2002 160 kapinallisen teloituksesta Kisanganissa. Vuonna 2003 sodan lähestyessä loppuaan Nkunda liittyi Kongon demokraattisen tasavallan siirtymäkauden hallituksen armeijaan everstinä ja hänet ylennettiin 2004 kenraaliksi. Hän sanoutui pian irti hallituksen alaisuudesta ja vetäytyi joukkoineen Masisin metsiin Pohjois-Kivuun.
Nkunda on ilmoittanut suojelevansa Kongon tutsivähemmistöä maahan paenneilta kansanmurhaajajoukkioilta. Samalla paikallisia on pakotettu kaivamaan kultaa, timantteja, kasseriittia (tinadioksidi) ja muita mineraaleja, jotka viedään maailmalle Ruandan pääkaupungin Kigalin kautta.
Nkundan ryhmittymä aiheutti levottomuuksia Pohjois-Kivussa lokakuusta 2008 lähtien, mikä ajoi 200 000 paikallista pakolaisiksi. Nkundan joukot etenivät lähellä Gomaa ja hänen raportoitiin saavan apua Ruandaa johtavan Paul Kagamen hallitukselta. Nkunda uhkasi myös kaataa maan hallituksen.
Nkunda on harras helluntailainen ja kirkon pastori. Hän sanoo myös suuren osa joukkojaan kääntyneen.
Nkundan sissijoukon Kansan puolustuksen kansallisen kongressin toiset johtajat ilmoittivat tammikuussa 2009 Nkundan syrjäyttämisestä ja liittyivät Kongon armeijan rinnalle riisumaan aseista toista sissiryhmää, FDLR:ta.
Nkunda pidätettiin 22. tammikuuta 2009 Ruandan puolella rajaa.
Aiheesta muualla

D.R. Congo: Arrest Laurent Nkunda For War Crimes (Arkistoitu – Internet Archive), HRW, 1.2.2006
Lentotila

Lentotilan käyttöönotto Nexus 5 -puhelimessa.
Lentotila eli lentokonetila (engl. aeroplane mode, airplane mode tai flight mode) on tietoteknisissä laitteissa valittava asetus, joka poistaa kaikki radioverkot käytöstä.
Lentokonetila on tärkeimmillään autopilotin ohjatessa lentokonetta, koska silloin häiriösignaalit haittaavat todennäköisesti eniten, kun taas  manuaalisesti lennettäessä lentokonetila ei välttämättä ole niin suuri turvallisuusriski[lähde? ]. Lentotila poistaa käytöstä matkapuhelinverkot, WLAN:in, Bluetoothin, GPS:n, NFC:n ja FM-radion. Nimensä mukaisesti lentotila kehitettiin alkujaan puhelinten käytön helpottamiseksi lentokoneessa. Lentokonetilan ansiosta lentokoneen viestintää häiritsevät radiosignaalit katoavat ilman puhelimen sammuttamista. Lentotila on puhelinten lisäksi käytössä läppäreissä, tableteissa ja älykelloissa. Lentotilaa voi käyttää myös akun säästämiseksi, sillä radioverkkojen poistaminen käytöstä vähentää virrankulutusta.
Lentotilan tyypilliset kuvakkeet
Luettelo Canonin kameroista
Digitaaliset järjestelmäkamerat

Canonin ja Kodakin yhteistyönä valmistuneet mallit:
EOS 1N DCS 3 (1995, ensimmäinen digikamera ammattilaisille, kuvakoko 1268×1012 pikseliä)
EOS DCS 1 (1995)
EOS D2000 (1998)
EOS D6000 (1998)
Canonin mallit 2000–2009:
EOS D30 (2000)
EOS-1D (2001)
EOS D60 (2002)
EOS-1Ds (2002)
EOS 10D (2003)
EOS 300D (2003)
EOS-1D Mark II (2004)
EOS-1Ds Mark II (2004)
EOS 20D (2004)
EOS 350D (2005)
EOS 20Da (2005, japanese model only)
EOS-1D Mark II N (2005)
EOS 5D (2005)
EOS 30D (2006)
EOS 400D (2006)
EOS-1D Mark III (2007)
EOS 40D (2007)
EOS-1Ds Mark III (2007)
EOS 450D (2008)
EOS 1000D (2008)
EOS 50D (2008)
EOS 5D Mark II (2008)
EOS 500D (2009)
EOS 7D (2009)
EOS-1D Mark IV (2009)
Canonin mallit 2010–2016:
EOS 550D (2010)
EOS 60D (2010)
EOS 600D (2011)
EOS 1100D (2011)
EOS 5D Mark III (2012)
EOS 60Da (2012)
EOS 650D (2012)
EOS-1D X (2012)
EOS-1D C (2012)
EOS 6D (2012)
EOS 100D (2013)
EOS 700D (2013)
EOS 70D (2013)
EOS 1200D (2014)
EOS 7D Mark II (2014)
EOS 750D (2015)
EOS 760D (2015)
EOS 5DS / 5DS R (2015)
EOS-1D X Mark II (2016)
EOS 80D (2016)
EOS 1300D (2016)
EOS 5D Mark IV (2016)
Canonin uusi R-sarja:
EOS R (2019)
EOS RP (2019)
EOS Ra (2019)
Filmijärjestelmäkamerat > F-sarja

FX (1964, CdS-valotusmittari, palautuva peili)
FP (1964, FX ilman valotusmittaria)
Pellix (1965, valonmittaus objektiivin läpi, liikkumaton puoliläpäisevä peili)
FT tai FT-QL (1966, pistemittaus himmennetyllä aukolla, filmin pikalataus)
Pellix QL (1966, filmin pikalataus)
TL (1968)
F-1 (1971, huippuluokan ammattilaisrunko)
FTb (1971, täyden aukon valonmittaus, pistemittaus, salama-automatiikka, filmin pikalataus)
F-1 High Speed (1972, puoliläpäisevä Pellix-peili, 4–9 kuvaa sekunnissa)
FTb-N (1973)
EF (1973, valotusautomatiikka)
TX (1975, pelkistetty versio FTb:stä)
TLb (1976, täyden aukon mittaus, edullinen)
F-1 (1976, ”nuorennettu ammattikuvaajien toivomuksin”)
uusi F-1 (1981)
F-1 High Speed (1984, 16 kuvaa sekunnissa, maailman nopein)
Filmijärjestelmäkamerat > A-sarja

AE-1 (1976, valotusautomatiikka ym. elektroniikkaa)
AT-1 (1976, AE-1:n riisuttu versio)
A-1 (1978, monipuolinen, A-, S- ja P-valotusautomatiikat, lisää elektroniikkaa)
AV-1 (1979, pieni ja helppo, A-, S- ja P-automatiikat)
AE-1 Program (1981, useita valotusohjelmia)
AL-1 QF (1982, helppokäyttöinen, optisähköinen automaattitarkennus)
Filmijärjestelmäkamerat > T-sarja

T50 (1983, halpa ja helppokäyttöinen muovirunko)
T70 (1984, 8 bitin mikroprosessori, helppokäyttöinen)
T80 (1985, automaattitarkennus ym. helppokäyttöisyyttä)
T90 (1985, uusi pyöristetty muotoilu, suunnittelijana Luigi Colani; iso ja monipuolinen, ei kuitenkaan automaattitarkennusta)
T60 (1990, halpa ja helppokäyttöinen, viimeinen FD-objektiiveja käyttävä)
Filmijärjestelmäkamerat > EOS-sarja

EOS 650 (1987, automaattitarkennukseen perustuva, uudet EF-objektiivit, vanhat FD-objektiivit eivät enää käyneet)
EOS 620 (kehittyneempi vaikka pienempi mallinumero, mm. nopeampi suljin)
EOS 750 ja 750 QD (1989, pelkistettyjä program-automaatteja, minimäärä säätöjä)
EOS 850 (1989, halvempi kuin 750, ei kiinteää salamaa)
EOS 600, 630 ja 630 QD (1989, ennakoiva automaattitarkennus)
EOS 1 (1989, sarjan ensimmäinen ammattilaisrunko)
EOS RT (1989, kuin EOS 600, mutta kiinteä puolipeili)
EOS 10, 10S, 10QD (viivakoodiohjelmointi, 3 pisteen tarkennus)
EOS 700 / 700 QD
EOS 1000 / 1000F QD / 1000 QD (1990, harrastelijarunko, myyntimenestys)
EOS 100, 100 QD (1992, riisuttu versio EOS 10:stä, hiljainen)
EOS 1000FN QD (1993, helppokäyttöinen ja kevyt harrastajarunko)
EOS 5 / A2 / A2E / 5 QD (1993, katseohjattu tarkennus, 5 kuvaa sekunnissa)
EOS 500 / Rebel XS / Kiss (1993, suositun EOS 1000:n seuraaja)
EOS Rebel X
EOS 1N (1994, ammattilaisrungon päivitys)
EOS 1N HS
EOS 1N DP
EOS 5000 / 888 (1995, pelkistetty harrastelijarunko)
EOS 1N RS (1995, kiinteä Pellix-peili, 10 kuvaa sekunnissa)
EOS 50 / 50E / 55 / Elan II / Elan IIE /
EOS 500N / Rebel G / New EOS Kiss
EOS IX / IX E (1997, käytti kinofilmin sijasta uutta APS-filmiformaattia)
EOS IX 7 / IX 50 / IX Lite
EOS 3
EOS 3000 / 88
EOS 300 / Rebel 2000 / Kiss III
EOS 1V, viimeisenä tuotannossa ollut Canon-filmikamera, lopetettu 2018
EOS 30 / Elan 7E / Date / 7 / Date 33
EOS Kiss III L
EOS 300N / Date / 66 / Rebel XS N Date
EOS 300V / Rebel TI / Kiss 5
EOS 3000V / Rebel K2 / Kiss Lite
EOS 30V / 33V / Elan 7NE / Elan 7N / 7s
EOS 300X / Rebel T2 / Kiss 7
Filmijärjestelmäkamerat > Filmikompaktikamerat (pokkari)

Canonet-sarja (1960-luvun alusta 1980-luvun alkuun)
Canon Prima -sarja (1980–1990-luvut)
AF-35 M, ML (automaattitarkennus)
Canon 50 Snappy (automaattitarkennus)
Filmijärjestelmäkamerat > IXUS / IXY / ELPH-sarja

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  IXUS Z65 / ELPH LT270 / IXY230 (1996)  IXUS Z90 / ELPH 490Z / IXY G (1996)  IXUS AF-S / ELPH 10 AF / IXY 20 (1996)  IXUS FF25 / ELPH 10 / IXY 10 (1996)  IXY GE (1997) |  Z60 IX / ELPH 260Z / IXY 25 (1997)  IXUS L-1 / ELPH Jr. / IXY 310 (1997)  IXUS / ELPH / IXY Limited Kit (1997)  IXUS Z70 / ELPH 370Z / IXY 330 (1998)  IXUS M-1 / ELPH LT / IXY 210 (1998) |  IXUS AF (1999)  IXUS FF (1999)  IXUS II / ELPH 2 / IXY 320 (1999)  IXUS X-1 / ELPH SPORT / IXY D5 (1999)  IXUS Z50 / ELPH LT260 / IXY 220 (2000) |  IXUS Z65 / ELPH LT270 / IXY 230 (2001)  IXUS CONCEPT SUMMER / ELPH SHADES GRACIER (2002)  IXUS CONCEPT ARANCIA / ELPH SHADES SUNSHINE (2002)  IXUS III / ELPH Z3 / IXY i |
Canon EOS 20D vuodelta 2004.
Vuonna 1971 ensiesitellyn Canon F-1-ammattikameran olympiakisamalli vuodelta 1984.
Canon T80 vuodelta 1985.
Käpy Paavilainen

Olarin kirkko Merituulentien puolelta.
Vaasan yliopisto
Käpy Paavilainen (o.s. Ritva Marjatta Petäjä, s. 8. toukokuuta 1947) on suomalainen arkkitehti. Hänellä on arkkitehtitoimisto yhdessä miehensä Simon kanssa. Toimiston tunnettuja töitä ovat olleet mm. Olarin kirkko (1981), Suomen suurlähetystö Tallinnassa (1996), Vaasan yliopisto (1994) sekä Kuntien eläkevakuutuksen (KEVA) toimitalo Helsingin Unioninkadulla (2005).
Käpy Paavilainen on arkkitehtien Keijo ja Marja Petäjä tytär.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käpy Paavilainen Wikimedia Commonsissa
Luettelo Cape Canaveralin ja Merritt Islandin laukaisualustoista

Merritt Islandin ja Cape Canaveralin laukaisualustojen kartta
Näkymä CCSFS:n laukaisualustoille LC-36, 40 ja 41
Tämä on luettelo Floridan Cape Canaveralin ja Merritt Islandin laukaisualustoista.
Kennedyn avaruuskeskus

NASAn siviilikäytössä olevalla Kennedyn avaruuskeskuksella on yksi laukaisukompleksi Merritt Islandilla. Kompleksia käytettiin vuosina 1968–1975 kolmeentoista Saturn V-laukaisuun, kolmeen miehitetyn Skylab-laukaisuun, sekä Apollo-Sojuz -ohjelmaan. Vuosina 1981–2011 kompleksista laukaistiin kaikkiaan 135 avaruussukkulalentoa, sekä yksi Constellation-ohjelmaan kuuluneen Ares I-X:n koelaukaisu vuonna 2009.
| Alusta | Tila | Käyttö |
| --- | --- | --- |
| Launch Complex 39A | Alusta on liisattu SpaceX:lle, joka muunteli sitä omille kantoraketeilleen sopivaksi toukokuussa 2015. | Aikaisempia: Saturn V, Space Shuttle Nykyisiä: miehitetty Falcon 9, Falcon Heavy |
| Launch Complex 39B | Alustan muuntelutyöt Space Launch System:ille soveltuvaksi olivat käynnissä toukokuussa 2015. | Aikaisempia: Saturn V, Saturn IB (Skylab ja Apollo-Sojuz), Space Shuttle Tulevia: Space Launch System |
Cape Canaveral Air Force Station

Yhdysvaltain avaruusvoimien 45th Space Wingin sotilaskäytössä olevalla Cape Canaveral Space Force Station (CCSFS) on useita laukaisukomplekseja Cape Canaveralissa. Sen alustoja on käytetty kaikkiin Apollo-ohjelmaa edeltäviin yhdysvaltalaisiin miehitettyihin laukaisuihin, sekä useisiin varhaisiin Yhdysvaltain puolustusministeriön ja NASAn laukaisuihin. CCSFS on nykyisin toinen puolustusministeriön pääasiallisessa käytössä olevista laukaisukeskuksista, toisen ollessa Vandenbergin lentotukikohta Kaliforniassa. Luettelon aktiiviset alustat ja kantoraketit on lihavoitu.
Cape Canaveral Air Force Station > Käytössä olevat alustat

| Alusta | Tila | Käyttö |
| --- | --- | --- |
| Space Launch Complex 13 | Odottaa | Nykyinen: SpaceX:n Falcon 9- ja Falcon Heavy-rakettien ensimmäisten vaiheiden laskeutumispaikka  Aiemmin: Atlas, Atlas-Agena |
| Space Launch Complex 37B | Käytössä | Nykyinen: Delta IV  Aiemmin:  Saturn I, Saturn IB |
| Space Launch Complex 40 | Käytössä | Nykyinen: Falcon 9 kuorma- ja satelliitti-lennot  Aiemmin: Titan III, Titan IV |
| Space Launch Complex 41 | Käytössä | Nykyinen: Atlas V  Aiemmin:  Titan III, Titan IV |
Cape Canaveral Air Force Station > Käyttämättömät alustat

| Alusta | Tila | Käyttö |
| --- | --- | --- |
| Launch Complex 1 | Ei käytössä | Snark, Matador, Aerostat |
| Launch Complex 2 | Ei käytössä | Snark, Matador, Aerostat |
| Launch Complex 3 | Ei käytössä | Bumper-WAC, BOMARC, Polaris, X-17 |
| Launch Complex 4 | Ei käytössä | RV-A-10, BOMARC, Redstone, Snark, Matador |
| Launch Complex 4A | Ei käytössä | BOMARC |
| Launch Complex 5 | Ei käytössä | Jupiter, Redstone, Mercury/Redstone.  Alustalta laukaistiin kaikki kuusi miehitettyä ja miehittämätöntä Mercury/Redstone-laukaisua. |
| Launch Complex 6 | Ei käytössä | Redstone, Jupiter |
| Launch Complex 9 | Ei käytössä | Navaho |
| Launch Complex 10 | Ei käytössä | Jason, Draco, Nike Tomahawk |
| Launch Complex 11 | Ei käytössä | Atlas |
| Launch Complex 12 | Ei käytössä | Atlas, Atlas-Agena |
| Launch Complex 14 | Ei käytössä | Atlas, Mercury/Atlas D, Atlas Agena Alustalta laukaistiin kaikki neljä Mercury/Atlas-laukaisua. |
| Launch Complex 15 | Ei käytössä | Titan I, Titan II |
| Launch Complex 16 | Ei käytössä | Titan I, Titan II, Pershing |
| Launch Complex 17A | Ei käytössä | Thor, Delta |
| Launch Complex 17B | Ei käytössä | Thor, Delta |
| Launch Complex 18 | Ei käytössä | Viking, Vanguard, Thor, Blue Scout Junior,  Blue Scout |
| Launch Complex 19 | Ei käytössä | Titan I, Gemini/Titan II.   Alustalta laukaistiin kaikki kymmenen miehitettyä Gemini/Titan II-laukaisua. |
| Launch Complex 20 | Ei käytössä | Titan I, Titan III, Starbird, Prospector, Aries, LCLV, Super Loki |
| Launch Complex 21 | Ei käytössä | Goose, Mace |
| Launch Complex 22 | Ei käytössä | Goose, Mace |
| Launch Complex 25 | Ei käytössä | Polaris, X-17, Poseidon, Trident I |
| Launch Complex 26 | Ei käytössä | Jupiter, Redstone  Explorer 1-laukaisupaikka (ensimmäinen onnistunut yhdysvaltalainen satelliitti) |
| Launch Complex 29 | Ei käytössä | Polaris |
| Launch Complex 30 | Ei käytössä | Pershing |
| Launch Complex 31 | Ei käytössä | Minuteman, Pershing. Käytetty Challenger-sukkulan hautapaikkana |
| Launch Complex 32 | Ei käytössä | Minuteman |
| Launch Complex 34 | Ei käytössä | Saturn I, Saturn IB.  Alustalla sattui Apollo 1:n palo ja siltä laukaistiin Apollo 7 |
| Launch Complex 37A | Ei käytössä | Saturn I, Saturn IB (ei käytetty) |
| Launch Complex 43 | Purettu | Super Loki |
| Launch Complex 45 | Ei käytössä | Roland (ei käytetty) |
Spaceport Florida

| Alusta | Tila | Käyttö |
| --- | --- | --- |
| Space Launch Complex 36A | Ei käytössä | Atlas/Centaur, Atlas II |
| Space Launch Complex 36B | Ei käytössä | Atlas, Atlas II, Atlas III |
| Space Launch Complex 46 | Odottaa uudelleenaktivointia | Athena (aikaisempi ja tuleva), Trident II |
Muut

| Paikka | Tila | Käyttö |
| --- | --- | --- |
| Atlantic Missile Range drop zone | Ei käytössä | High Virgo, Bold Orion, Hound Dog, Skybolt |
| Grand Turk Island drop zone | Ei käytössä |  |
| Mobile Launch Area | Ei käytössä | Lark, Matador, MX-775, Snark |
| SLBM Launch Area | Ei käytössä | Polaris, Poseidon, Trident |
| Shuttle Landing Facility | Käytössä | Pegasus |
| Cape Canaveral AFS Skid Strip | Käytössä | Navaho, Pegasus, Pegasus XL |
| Patrick AFB | Ei käytössä | Matador |
Aiheesta muualla

Encyclopedia Astronautica entry
Google Earth Merritt Island Tour
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:List of Cape Canaveral and Merritt Island launch sites
Käännös suomeksi
Lauri Olavi Routila

Lauri Olavi Routila (vuoteen 1936 Rosenberg; 30. syyskuuta 1934 Pori – 20. tammikuuta 2020 Jyväskylä) oli suomalainen filosofi, fenomenologi ja Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen professori.
Koulutus ja ura

Routila suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa vuosina 1956–1959. Lisensiaatiksi hän valmistui sieltä vuonna 1962 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1969 aiheenaan Aristoteleen filosofia. Routila toimi Turun yliopiston filosofian assistenttina vuosina 1960–1969, filosofian vt. professorina 1970–1971 ja filosofian dosenttina vuosina 1970–1999. Hän oli Suomen Akatemian vanhempi tutkija vuosina 1971–1977 ja 1979–1980 sekä Hampurin yliopiston filosofian professori vuonna 1978. Hänet nimitettiin Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen professoriksi vuonna 1985. Virkanimike muuttui sittemmin taiteentutkimuksen professoriksi, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1999 asti. Routila toimi myös Kustannusliike ja kirjapaino Clarionin toimitusjohtajana ja graafisena suunnittelijana vuosina 1980–1983.
Julkaisuja

Die aristotelische Idee der Ersten Philosophie: Untersuchungen zur onto-theologischen Verfassung der Metaphysik des Aristoteles. Acta Philosophica Fennica, 23. Amsterdam: North-Holland, 1969.
Filosofian tila ja tulevaisuus. Toimittaneet Jaakko Hintikka ja Lauri Olavi Routila. Helsinki: Weilin+Göös, 1970.
Über Zeichen, Sinn und Wahrheit. Annales Universitatis Turkuensis, B Humaniora, 117. Turku: Turun yliopisto, 1970.
"Taide, kieli ja taiteen kieli", Estetiikan kenttä, s. 151–170. Toimittaneet Markku Envall, Aarne Kinnunen ja Yrjö Sepänmaa. Helsinki: WSOY, 1972.
"Uusplatonisesta taiteen filosofiasta", Antiikin estetiikka, s. 149–183. Toimittaneet Aarne Kinnunen ja Teivas Oksala. Helsinki: WSOY, 1977.
Taidekasvatuksen tieteenala. Keuruu: Clarion, 1985.
Miten teen tiedettä taiteesta: Johdatusta taiteentutkimukseen ja taiteen teoriaan. Keuruu: Clarion, 1986.
"A Theory of Art for Art Education", Art and Beyond: Finnish Approaches to Aesthetics, s. 104–125. Edited by Ossi Naukkarinen and Olli Immonen. Lahti: International Institute of Applied Aesthetics & Helsinki: Suomen Estetiikan seura, 1995.
Leijonat 2011

| Leijonat 2011 Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1. kesäkuuta 2011
 Tyylilaji: suomipop, pop, rock
 Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment Finland
Listasijoitukset
 Albumilista # 1
muut julkaisut
|   | Leijonat 2011 2011 | Leijonat 2012 2012 |
Leijonat 2011 – Virallinen Leijonat -kokoelma on kevään 2011 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuiden jälkeen julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää maailmanmestaruuskilpailuissa soitettuja kappaleita, joista nousi isoja hittejä, soiden runsaasti muun muassa radiossa kisojen aikana ja niiden jälkeen.