stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän hyökkäys Ukrainaan – kesä–elokuu 2022
Elokuu 2022 > 8.-31. elokuuta > Tiistaina 30. elokuuta

Kansainvälisen atomienergiajärjestö IAEA:n asettama, Zaporižžjan ydinvoimalan toimintaa ja turvallisuutta tarkastamaan tullut valtuuskunta saapui Kiovaan.
Ukrainan raportoitiin osuneen Antonivkan maantiesillan vieressä toimineeseen, vaurioitettua tuhottua siltayhteyttä korvaavaan venäläiseen, lossina toimivaan proomulauttaan.
Yhdysvaltalaisarvion mukaan Venäjä on saanut käyttöönsä ensimmäisen erän iranilaisia taktisia, aseistettavia drooneja. Iranilaisvalmisteisia drooneja tultaneen käyttämään Ukrainassa. Venäjän mahdollisesti hankkimina droonimalleina mainitaan Qods Mohajer-6 (en:Qods Mohajer-6) sekä HESA Shahed-129 ja HESA Shahed-191.  Venäläiset ovat havainneet kuitenkin osassa drooneista toimintahäiriöitä.
Euroopan unionin uutisoitiin valmistelevan ukrainalaissotilaiden kouluttamisoperaatiota Ukrainan naapurimaissa. Lisäksi Ukrainan uutisoitiin käyttävän muun muassa puusta tehtyjä raketinheitinjäljitelmiä venäläisten tiedustelulennokkien huijaamiseksi ja kalliiden, esimerkiksi Mustaltamereltä ammuttavien risteilyohjusten kuluttamiseksi.
Elokuu 2022 > 8.-31. elokuuta > Keskiviikkona 31. elokuuta

Usealta paikkakunnalta Hersonin alueella raportoitiin voimakkaista räjähdyksistä. Alueella oli menossa Ukrainan vastahyökkäys venäläisiä maahantunkeutujia vastaan. Räjähdyksiä raportoitiin muun muassa venäläisjoukkojen miehittämästä Nova Kah’ovkan kaupungista ja sen lähistöllä sijaitsevan vesivoimalan yhteydessä Dneprin ylittävän sillan seutuvilta. Myös Antonivkan sillan luona tapahtui räjähdyksiä, samoin sen eteläpuolella sijaitsevan Oleškyn kaupungin alueella. Yhdysvaltalaisen ajatushautomo ISW:n mukaan Venäjä esittää viestinnässään, että Ukrainan vastahyökkäys olisi epäonnistunut. ISW huomauttaa kuitenkin, että mittavien sotilasoperaatioiden kuten Ukrainan vastahyökkäyksen onnistumista tai epäonnistumista ei voida arvioida vielä päivän tai viikon kuluttua.
Operaationsa turvaamiseksi Ukrainan sotilaallinen ja valtiollinen johto esittivät viestimille ja sosiaalisen median käyttäjille toivomuksen, ettei Ukrainan vastahyökkäyksen yksityiskohtaisesta tilanteesta tai sen jatkumisesta esitettäisi tarkkoja tilannetietoja tai ennusteita.
Jatkuu

Jatkuu artikkelissa Venäjän hyökkäys Ukrainaan - syys-joulukuu 2022
Krementšukin kauppakeskus tulessa ohjusiskun jäljiltä
Poliisi tutkimassa Venäjän ohjusiskun jälkiä Harkovan kansallisen kasvatustieteellisen yliopiston pääkampuksella Harkovassa 6. heinäkuuta 2022.
Räjähdyksiä Sakyn lentotukikohdassa Novofedorivkan taajamassa 9. elokuuta 2022.
Ukrainan itsenäisyyspäivä 24. elokuuta. Presidentti ja hänen puolisonsa vievät kukkia Maidanin kansannousun uhrien kunnioittamiseksi Kiovassa.
Viheltäjätangara

| Viheltäjätangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Hedelmätangarat Anisognathus
Laji::  somptuosus
Kaksiosainen nimi
 Anisognathus somptuosus  (Lesson, 1831) 
Alalajit 
 A. s. alamoris  A. s. antioquiae  A. s. baezae  A. s. cyanopterus  A. s. flavinucha  A. s. somptuosus  A. s. venezuelanus  A. s. victorini  A. s. virididorsalis 
Katso myös
   Viheltäjätangara Wikispeciesissä   Viheltäjätangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viheltäjätangara (Anisognathus somptuosus) on Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan viheltäjätangara on 18–19 cm. Viheltäjätangaran otsa, naaman sivut ja selkä ovat väriltään mustat. Päälaella on kirkkaan keltainen viiru. Mustien siipien kupeet, siipipeili ja yläperä ovat väriltään kirkkaan turkoosinsiniset. Perä voi olla myös joillakin alalajeilla vihreä. Kurkku, rinta ja vatsa ovat lajilla väritykseltään kirkkaan keltaiset. Ulkonäöltään viheltäjätangara muistuttaa keltahedelmätangaraa (Anisognathus notabilis), mutta eroaa nokan muodon ja selän oliivinvihreän värin perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viheltäjätangaraa tavataan Andeilta alueelta, joka ulottuu Venezuelasta Ecuadorin, Kolumbian ja Perun kautta Boliviaan. Linnun elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien laidat. Viheltäjätangaran elinympäristöt sijaitsevat yleensä 1 400–2 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Viheltäjätangarat liikkuvat pareittain tai pienissä 3–10 yksilöä käsittävissä parvissa. Laji saattaa muodostaa myös sekaparvia. Linnut liikkuvat lehvästön joukossa etsiessään ravintoaan hedelmiä ja hyönteisiä.
Viheltäjätangaran pesimäkausi kestää toukokuulta syyskuulle. Kuppimainen ruohoista rakennettu pesä sijaitsee puussa. Naaras rakentaa pesän yksin ja munii kolmesta viiteen munaa. Naaras myös hautoo munat yksin, mutta koiras ruokkii hautovaa naarasta ja kuoriutuneita poikasia.
Lidija Skoblikova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lidija Skoblikova |  Lidija Skoblikova |  Lidija Skoblikova |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Naisten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | 1 500 m |  |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | 3 000 m |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | 500 m |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | 1 000 m |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | 1 500 m |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | 3 000 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Karuizawa 1963 | yleisluistelu |  |
|  Kultaa | Kristinehamn 1964 | yleisluistelu |  |
|  Hopeaa | Imatra 1962 | yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Sverdlovsk 1959 | yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Östersund 1960 | yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Tønsberg 1961 | yleisluistelu |  |
Lidija Pavlovna Skoblikova (ven. Лидия Павловна Скобликова, s. 8. maaliskuuta 1939 Zlatoust, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen pikaluistelija ja kuusinkertainen olympiavoittaja. Hän on olympialaisten historian menestynein pikaluistelija kultamitalien määrässä ja ensimmäinen urheilija, joka saavutti talviolympialaisista kuusi kultamitalia.
Ura

Vuonna 1959 Skoblikova pääsi Neuvostoliiton maajoukkueeseen sijoittumalla kolmanneksi maansa mestaruuskilpailuissa. Samana vuonna yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa Sverdlovskissa hän oli myös pronssilla. Seuraavana vuonna hän voitti Östersundin MM-kilpailuissa 500 ja 3 000 metrin matkat mutta kaatuminen 1 000 metrillä pudotti Skoblikovan pronssille. Squaw Valleyssä järjestettyihin olympialaisin Skoblikova lähti yhtenä suosikeista. Ensimmäisellä matkallaan 1 500 metrillä hän rikkoi maailmanennätyksen ajallaan 2.25,2 ja otti kultaa. Toisen voittonsa Skoblikova otti 3 000 metrillä, ja 1 000 metrillä hän sijoittui neljänneksi.
Seuraavina vuosina Skoblikova jatkoi menestystään MM-kisoissa. Hän otti pronssia Tønsbergissä 1961, hopeaa Imatralla 1962 sekä lopulta kultaa Karuizawassa 1963 ja Kristinehamnissa 1964.
Vuoden 1964 talviolympialaisissa Innsbruckissa Skoblikova osallistui kaikille neljälle luistelumatkalle ja voitti kultaa jokaisesta. Hänestä tuli näin ensimmäinen urheilija, joka on saavuttanut kuusi kultamitalia talviolympialaisista. Lisäksi Skoblikova oli ensimmäinen urheilija, joka voitti yksissä talvikisoissa neljä henkilökohtaista kultamitalia. Skoblikovan ennätyksen rikkoi Eric Heiden viemällä viisi kultaa vuoden 1980 talviolympialaisista.
Skoblikova jätti kilpakentät kahdeksi kaudeksi. Hän palasi kuitenkin luistinradoille uudelleen vuonna 1967 ja rikkoi 3 000 metrin maailmanennätyksen tammikuussa. Skoblikova ei kuitenkaan enää palannut arvokisojen palkintokorokkeelle. MM-kilpailuissa Deventerissä 1967 hän oli neljäs ja Helsingissä 1968 seitsemäs. Grenoblen olympialaisissa 1968 hän sijoittui 3 000 metrillä kuudenneksi ja 1 500 metrillä 11:nneksi. Vuonna 1969 Skoblikova lopetti uransa. Hän ei voittanut urallaan ainuttakaan Neuvostoliiton mestaruutta.
Aiheesta muualla

Skoblikovan profiili KOK:n sivuilla
Skylla ja Kharybdis

Johann Heinrich Füsslin maalaus Odysseuksesta Skyllan ja Kharybdiin välissä (1794-1796).
Skylla ja Kharybdis (m.kreik. Σκύλλα ja Χάρυβδις) ovat kaksi kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvää merihirviötä, jotka asustivat kapean Messinansalmen molemmin puolin niin, että salmesta kulkevan laivan oli pakko kulkea jommankumman läheltä. Tarun mukaan toisella rannalla olleessa kallioluolassa asui Skylla; tällä oli kuusi koiran päätä, joilla se nappasi mukaansa ohikulkevasta laivasta kuusi miestä. Toisella rannalla  Kharybdis taas muodosti suuren vesipyörteen, joka imaisi mukaansa koko ohikulkevan laivan.
Skylark (kappale)

”Skylark” on Hoagy Carmichaelin säveltämä ja Johnny Mercerin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1941. Siitä tuli ilmestyessään hitti ja se esiintyi Your Hit Parade -ohjelmassa 12 kertaa. Kappaleen ovat levyttäneet useat pop- ja jazzartistit ja sitä pidetään jazzstandardina. ”Skylark” oli Carmichaelin ja Mercerin ensimmäisiä yhteisiä kappaleita, ja miesten menestyksekäs yhteistyö jatkui 1970-luvun alkupuolelle asti.
Sävellyksen alkuperäinen nimi oli ”Bix Lix” ja se oli tarkoitettu Carmichaelin vuonna 1931 kuolleesta ystävästä Bix Beiderbeckestä kertovaan musikaaliin. Musikaali ei kuitenkaan koskaan päässyt tuotantovaiheeseen, joten Carmichael julkaisi sen itsenäisenä kappaleena Mercerin lisäämällä sanoituksella. Kappaleesta tuli hitti heti ilmestyttyään: vuonna 1942 sillä nousivat listoille Glenn Miller, Harry James, Dinah Shore ja Bing Crosby. Gene Krupan orkesteri nauhoitti tunnetun jazzversion laulaja Anita O’Dayn ja trumpetisti Roy Eldridgen kanssa vuonna 1941.
Mercerin elämäkerran kirjoittaja Philip Furian mukaan Mercer pyrki kappaleen sanoissa ilmaisemaan kaipuutaan näyttelijä Judy Garlandia kohtaan myrskyisän suhteen jälkeen.
Skorpionit (puolisotilaallinen järjestö)

Skorpionit oli Bosnian serbeistä muodostettu vapaaehtoinen siviilikaarti, joka aktiivisin kausi sijoittui Bosnian sotaan 1992-1995. Kaarti sai nimensä Tšekkoslovakiassa kehitetystä Škorpion-konepistoolista.

Skorpionit aloittivat toimintansa kroatialaisen Vukovarin kaupungin piirityksen aikoihin syksyllä 1991. Vastaavanlaisia ryhmiä syntyi tuolloin yhtenään. Serbiarmeijan viralliset johtajat palkkasivat näitä puolisotilaallisia osastoja kylvämään terroria siviiliväestön keskuudessa.
Skorpioneja johtivat kaksi veljestä: Slobodan "Boca" Medic ja Aleksandr “Gulja” Medic. Ryhmä koostui aluksi lähinnä kroatialaisista etnisistä serbeistä. Skorpionit liikkuivat laajalti sodan aikana. Ne toimivat aluksi Kroatiassa, sitten läntisessä Bosniassa ja lopuksi itäisessä Bosniassa, jossa skorpionit osallistuivat Srebrenican joukkomurhaan, jossa murhattiin noin 7000-8000 muslimilasta, nuorta ja aikuista heinäkuussa 1995. Skorpionit olivat mukana joukkomurhissa ja sotarikoksissa vielä Kosovossa 1999, mutta vuosituhannen vaihteeseen mennessä ryhmä oli kuihtunut olemattomaksi ja lakkautettiin.
Belgradin humanitäärisen oikeuskeskuksen johtaja Natasa Kandic julkaisi keväällä 2005 videonauhan, jossa näkyi skorpioneiden jäseniä teloittamassa musliminuorukaisia Srebrenicassa. Kun video näytettiin Serbian televisiossa, useita skorpionien entisiä jäseniä pidätettiin sotarikoksista epäiltynä heti lähetyksen jälkeen. Seuranneessa oikeudenkäynnissä viisi entistä skorpionia tuomittiin eri pituisiin vankeusrangaistuksiin. Ryhmän johtajat, Medicin veljekset, saivat molemmat 20 vuoden vankilatuomion.
Aiheesta muualla

Dejan Anastasjevic: Scorpions' Trail (englanniksi)
Srebrenica 1995-2005 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) sivu sisältää myös tallenteen uutislähetyksestä, jossa on pätkiä skorpionien teloitusvideosta.
Sakari Aartelo

Sakari Aartelo (s. 24. elokuuta 1941 Pori) on suomalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria

Aartelo on vakuutustarkastaja Aulis Aartelon ja luontaishoitaja Oili (Olga) Tammisen poika. Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1960 ja valmistui arkkitehdiksi vuonna 1968. Tekniikan lisensiaatin tutkinnon Aartelo suoritti vuonna 1976. Hän toimi Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston aluearkkitehtina vuosina 1971–1972 ja Teknillisen korkeakoulun assistenttina ja yliassistenttina vuosina 1972–1981. Arkkitehtitoimistoa hän alkoi pitää vuodesta 1979, tuolloin Esa Piirosen kanssa.
Suunnittelutöitä

Aartelo on suunnitellut useita julkisia rakennuksia ja rakennelmia. Esa Piirosen kanssa suunniteltuja töitä ovat muun muassa seuraavat:
Rautavaaran kirkko, Rautavaara, 1982
Turkiseläintutkimuksen koeasema, Kannus, 1982
Hansasilta, Itäkeskus, Helsinki, 1984 (Vuoden teräsrakenne 1986)
Itä-Suomen yliopiston kasvitieteellisen puutarhan rakennukset, Joensuu, 1985
Kurkimäen korttelitalo, Helsinki, 1989
Tampere-talo, Tampere, 1990
Malmin hautausmaan laajennusosa, ns. Viikin kolmio, Helsinki, 1990
Aartelo on suunnitellut myös muun muassa Lepolan siunauskappelin Valkealassa Kouvolassa. Töistään Aartelo on saanut useita palkintoja ja niitä on lunastettu kilpailuissa.
Kuvia

Rautavaaran kirkko, 1982.
Hansasilta, 1984.
Tampere-talo, 1990.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sakari Aartelo Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  ULAN
Skotlanninkäpylintu

| Skotlanninkäpylintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Käpylinnut Loxia
Laji::  scotica
Kaksiosainen nimi
 Loxia scotica  Hartert, 1904 
Katso myös
   Skotlanninkäpylintu Wikispeciesissä   Skotlanninkäpylintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Skotlanninkäpylintu (Loxia scotica) on Pohjois-Skotlannin vanhoissa mäntymetsissä elävä laji. Sen pituus on noin 15½ – 17 cm. Lintu käyttää ravinnokseen männyn siemeniä; sen voimakas nokka, jossa on ristiinmenevät koukut sekä ylä- että alanokassa, on soveltunut juuri kävynsuomujen halkaisemiseen ja siementen kaivamiseen kävyn sisältä.
Lisääntyminen

Skotlanninkäpylintu tekee myös pesänsä mäntyyn. Pari etsii joskus yhdessä sopivaa pesäpaikkaa, mutta tavallisesti naaras valitsee pesän paikan. Naaras rakentaa yleensä yksin pesän männyn latvaosaan oksalle tai rungon haaraan, 6–18 m:n korkeuteen. Pesä on hyvin rakennettu kuivista oksista, jäkälistä ja sammalista, sekä vuorattu juurilla, karvoilla ja höyhenillä. Muninta alkaa usein jo helmikuussa, tavallisesti kuitenkin maalis–huhtikuussa. Munia on tavallisesti 4 tai 3, harvoin 5 ja poikkeuksellisesti 6 tai 2. Muna on kooltaan 21,6 × 15,9 mm. Haudonta alkaa jo ensimmäisestä munasta, jos sää on kylmä. Vain naaras hautoo, ja koiras käy säännöllisesti ruokkimassa sitä muutaman kerran, 7–10 kertaa, päivässä. Haudonnan kesto on 12½–14½ päivää, keskimäärin 13,2 päivää. Poikaset kuoriutuvat eri aikaisesti ja lähtevät pesästä lentokykyisinä noin 3 viikon ikäisinä. Poikue pysyttelee emojen hoivissa vielä usean viikon ajan.
Laji kuuluu peippojen heimoon (Fringillidae) ja sen lähimpiä sukulaisia ovat kirjosiipikäpylintu (Loxia leucoptera), isokäpylintu (Loxia pytyopsittacus) ja pikkukäpylintu (Loxia curvirostra), jotka kaikki pesivät myös Suomessa. Ulkonäöltään sitä on vaikea erottaa kahdesta jälkimmäisestä, tosin lajit eivät juurikaan kohtaa normaaleilla pesimäalueillaan. Tosin pikkukäpylintujen massavaellukset toisinaan ulottuvat myös Skotlantiin. Kaikki käpylinnut ovat paikkalintuja, mutta tekevät vaelluksia ravinnon perässä havupuiden siementen katovuosina. Skotlanninkäpylinnun vaellukset ovat huonosti tunnettuja, mutta havaintojen mukaan vaellukset eivät juurikaan ulotu Skotlannin ulkopuolelle, eivätkä skotlanninkäpylinnut ilmeisestikään liity vaeltaviin pikkukäpylintuparviin.
Skotlanninkäpylintuja arvioitiin pesivän 300–1 250 paria vuonna 1988. 1970-luvun alussa yksilömääräksi arvioitiin keskimäärin 1 500 aikuista lintua. Laji on siis maapallon mittakaavassa erittäin harvinainen.
Skotlanninkäpylintua ei ole tavattu Suomessa.
Skopin

Skopinin vaakuna vuodelta 1779.
Skopin (ven. Скопи́н) on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan vesistöön kuuluvan Verda-joen rannalla 168 kilometriä Rjazanista etelään. Kaupunki on Skopinin piirin keskus. Sen kautta kulkee Uzlovajan ja Rjažskin välinen rautatie (Skopinin asema). Asukkaita on 31 700 henkeä (vuonna 2007).
Skopinin paikalla on mahdollisesti sijainnut muinainen Verdejevin kaupunki. 1100-luvulta lähtien tunnetaan Liharevski Gorodištše -niminen linnoitus, joka myöhemmin suojasi Moskovan ruhtinaskunnan kaakkoisrajaa. Skopinin kaupunki on perustettu vuonna 1663. Vuonna 1778 siitä tuli Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla se oli yksi läänin huomattavimpia maaseutukaupunkeja. 1800-luvun lopulla rakennettiin rautatie ja seudulla ryhdyttiin kaivamaan ruskohiiltä. Paikallista savea käytettiin keramiikan tuotantoon. Toisessa maailmansodassa Skopin oli saksalaisten miehittämä marras-joulukuussa 1941.
Nykyään Skopinissa on mm. koneenrakennus-, lasi-, keramiikka- ja tekstiiliteollisuutta. Kaupungissa toimii vuonna 1987 perustettu kotiseutumuseo. Keskustassa on säilynyt vuonna 1818 rakennettu Pyhän Georgioksen kirkko.
Ystävyyskaupungit

Stolin, Valko-Venäjä (2014)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Skopinin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
Skopinin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Rjazanin alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Rjazan

Kasimov | Korablino | Mihailov | Novomitšurinsk | Rybnoe | Rjažsk | Sasovo | Skopin | Spas-Klepiki | Spassk-Rjazanski | Šatsk
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut

Vuoden 2012 SM-viestit Porissa.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut on vuosittain järjestettävä kaksipäiväinen yleisurheilukilpailu, johon osallistuvat seurojen viestijoukkueet. Ohjelmassa on miesten ja naisten yleisten sarjojen lisäksi 19-, 17- ja 15-vuotiaiden sarjat. Ensimmäistä kertaa viestijuoksun Suomen-mestaruuksista kilpailtiin Porissa vuonna 1910. Vuonna 2012 Porissa järjestettiin sadannet viestijuoksun SM-kilpailut.
Vuosina 1987–1991 järjestettiin erillinen maantieviestin SM-kilpailu.
Sarjat ja matkat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | 4 × 100 m | 4 × 400 m | 4 000 metrin viesti (DMR-viesti) | 3 × 3 000 m kävely |  |  |
| Naiset | 4 × 100 m | 4 × 400 m | 4 000 metrin viesti (DMR-viesti) | 3 × 3 000 m kävely |  |  |
Sekaviestit (M+N): 4 × 1 500 m,  juoksujärjestys parillisina vuosina M–N–M–N ja parittomina N–M–N–M.
| M/N 19 | 4 × 100 m | 4 × 400 m | 3 × 800 m | 4 × 100 m aidat |  |  |
| M/N 17 | 4 × 100 m | 4 × 300 m | 3 × 800 m | 4 × 100 m aidat |  |  |
| M/N 15 | 4 × 100 m |  | 4 × 800 m | 4 × 80 m aidat |  |  |
4 000 metrin viestissä (DMR-viesti, engl. Distance Medley Relay) osuudet järjestyksessään 1 200 m, 400 m, 800 m ja 1 600 m.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | 4 × 100 m | 4 × 400 m | 4 × 800 m | 4 × 1 500 m |  | 3 × 3 000 m kävely |
| Naiset | 4 × 100 m | 4 × 400 m | 4 × 800 m |  |  | 3 × 3 000 m kävely |
| M/N 19 | 4 × 100 m | 4 × 400 m | 3 × 800 m |  | 4 × 100 m aidat |  |
| M/N 17 | 4 × 100 m | 4 × 300 m | 3 × 800 m |  | 4 × 100 m aidat |  |
| M/N 15 | 4 × 100 m |  | 4 × 800 m |  | 4 × 80 m aidat |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut Wikimedia Commonsissa
Skandium

Skandium (Sc) on harvinaisiin maametalleihin kuuluva metallinen alkuaine, jonka järjestysluku on 21. Se on hopeisen valkeaa ja kiiltävää sekä verraten kevyttä. Ruotsalainen kemisti Lars Fredrik Nilson löysi skandiumin vuonna 1879.
Historia

Ruotsalainen kemisti Lars Fredrik Nilson löysi skandiumin tutkiessaan mineraaleja eukseniitti, joka oli peräisin Aredalista Norjasta, ja gadoliniitti, joka oli Ytterbystä Ruotsista. Tarkoituksena oli tutkia harvinaisten maametallien kemiallisia ja fysikaalisia ominaisuuksia Sven Otto Petterssonin kanssa. Edellä mainituista mineraaleista Nilson uutti 63 grammaa erbiamaalajia (nimi viittaa erbiumiin). Tästä hän löysi edelleen uuden alkuaineen, joka sopi ruotsalaisen kemistin ja geologin Per Teodor Cleven mukaan Dmitri Mendelejevin ennustamaan ekaboriin (sanskritin eka = yksi). Nilson nimesi uuden alkuaineen skandiumiksi, koska se oli löydetty Skandinavian mineraalista. Ruotsalainen fyysikko Tobias Robert Thalén varmisti kohta alkuaineen olemassaolon löytämällä erbian spektristä aiemmin tuntemattomia viivoja. Vasta vuonna 1937 valmistettiin metallista skandiumia liuoksesta, joka sisälsi kaliumkloridia (KCl), litiumkloridia (LiCl) ja skandiumkloridia (ScCl3).
Fysikaaliset ominaisuudet

Skandium on vaaleanharmaa, kiiltävä ja hieman pehmeä metalli. Se on kohtalaisen pysyvää ilmassa, mutta saattaa hitaasti saada kellertävää väriä pintaan muodostuvan skandiumoksidikerroksen (Sc2O3) vaikutuksesta.
Skandiumilla on kaksi allotrooppista muotoa. α-skandiumin kiderakenne on heksagonaalinen tiivispakkaus (a = 330,88 pm ja c = 526,80 pm) huoneenlämpötilassa. Skandiumin β-muoto on tilakeskinen kuutiollinen (bcc), jolle on arvioitu a = 373 pm, kun lämpötila ylittää 1 337 °C.
Skandium on paramagneettista aina absoluuttisesta nollapisteestä sulamispisteeseensä (1 541 °C) saakka. Siitä tulee suprajohtavaa lähellä absoluuttista nollapistettä alle −273,1 °C lämpötilassa kun paine ylittää 186 kilobaaria.
Kemialliset ominaisuudet

Yhdisteissään skandiumilla ei ole d-elektroneja elektronirakenteissaan, eikä siis varsinaisia siirtymäalkuaineen ominaisuuksia. Skandiumin kemialliset ominaisuudet liittyvät kiinteästi lantanoidien ja aktinoidien kemiaan, joita se muistuttaa enemmän kuin esimerkiksi alumiinia tai titaania.
Skandium käyttäytyy useimmiten samoin kuin lantanoidit hapetusluvulla +3. Kuitenkin jotkin sen ominaisuudet ovat erilaisia johtuen sen merkittävästi pienemmästä ionisäteestä (166 pm koordinaatioluvulla 12), verrattuna harvinaisten maametallien ionisäteen keskiarvoon (182 pm koordinaatioluvulla 12). Tästä johtuen Sc3+-ioni on verrattain vahva happo ja muodostaa komplekseja helpommin kuin harvinaiset maametallit yleensä.
Skandium liukenee hitaasti laimeisiinkin happoihin, poikkeuksena vetyfluoridin liuos, sillä siinä skandiummetallin pintaan muodostuu suojaava skandiumfluoridin (ScF3) kerros.
Isotoopit

Kaikki luonnosta löytyvä skandium on 45Sc-isotooppia. Ainoan pysyvän isotoopin lisäksi sille tunnetaan yli 20 radioisotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 36–60. Niistä pitkäikäisin on vuonna 1936 löydetty 46Sc, jonka puoliintumisaika on hieman alle 84 päivää. Seuraavaksi stabiileimmat ovat 47Sc, jonka puoliintumisajaksi on mitattu 3,35 päivää, 48Sc (noin 43,7 tuntia) ja 44Sc (4 tuntia). Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle neljä tuntia, useimmilla alle muutaman minuutin. Lisäksi skandiumilla on viisi meta­stabiilia ydinisomeeria.
Isotoopit, joiden massat ovat alle ainoan pysyvän isotoopin 45Sc massan, hajoavat pääasiassa elektronisieppauksella; sitä raskaammat isotoopit hajoavat enimmäkseen β--hajoamisella. Keveiden isotooppien hajoamistuotteet ovat yleensä kalsiumin isotooppeja, pysyvää isotooppia raskaammat taas useimmiten hajoavat titaanin isotoopeiksi. 44Sc hajoaa poikkeuksellisesti β+-hajoamisella.