stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Enkelit ja demonit (elokuva)
Tarina > Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Hanks  | … |  Robert Langdon, Harvardin yliopiston symbologian opettaja   |
|  Ayelet Zurer  | … |  Vittoria Vetra, CERNin tutkija   |
|  Ewan McGregor  | … |  Camerlengo Patrick McKenna (kirjoissa Carlo Ventresca).   |
|  Stellan Skarsgård  | … |  komentaja Maxmilian Richter   |
|  Pierfrancesco Favino   | … |  Ernesto Olivetti   |
|  David Pasquesi  | … |  Claudio Vincenz   |
|  Nikolaj Lie Kaas  | … |  salamurhaaja ("herra Gray")   |
|  Armin Mueller-Stahl  | … |  kardinaali Strauss (kirjoissa Mortati)   |
|  Thure Lindhardt  | … |  luutnantti Chartrand, Sveitsiläiskaartin upseeri   |
|  Elya Baskin  | … |  kardinaali Petrov, konklaavin jäsen   |
Vastaanotto

Vatikaani pitää elokuvaa kaupallisena ja epätarkkana kuvauksena kirkosta. Suomen Katolisen tiedotuskeskuksen johtaja Marko Tervaportti luonnehti elokuvan faktatietoutta ”karmaisevan huonoksi”. Vatikaanin puolivirallinen sanomalehti L'Osservatore Romano luonnehti elokuvaa ”harmittomaksi viihteeksi” ja ehdotti kirkolle uutta esiintymistapaa tiedotusvälineissä, sen sijaan että se pitää Dan Brownin kaltaisten kirjailijoiden menestystä uhkana.
Uusisuomi.fi:n kriitikko Mikko Piela arvioi Enkeleiden ja demonien olevan hyvä Rooman turistimainos ja kohtalainen jännäri, mutta ei juuri muuta.
Aiheesta muualla

Ebert, Roger: The Vatican's ticking time bomb: Where's MapQuest when we need it? RogerEbert.com.  13.5.2009. Viitattu 19.5.2021. (englanniksi)
Orr, Christopher: The Movie Review: 'Angels & Demons' The Atlantic.  15.5.2009. Viitattu 19.5.2021. (englanniksi)
Brooks, Xan: Angels & Demons The Guardian.  15.5.2009. Viitattu 19.5.2021. (englanniksi)
Fondation Maeght

Fondation Maeghtin rakennus, Saint-Paul-de-Vence, Ranska.
Fondation Maeght [mɑɡ] on nykytaiteen museo Saint-Paul-de-Vencessa noin 25 kilometrin päässä Nizzasta. Sen perustivat Marguerite ja Aimé Maeght vuonna 1964. Museon kokoelmissa on monien merkittävien 1900-luvun taidemaalarien ja kuvanveistäjien teoksia.
Museon tilat suunnitteli arkkitehti Josep Lluís Sert yhteistyössä niiden taiteilijoiden kanssa, joiden usein monumentaalisia töitä on museossa saumattomasti integroituina sen puutarhoihin ja rakennuksiin. Marc Chagallin ja Pierre Tal-Coatin mosaiikit ovat suoraan seinällä, Joan Miron töitä on omassa labyrintissään. Pol Buryltä on suihkulähde, Georges Braquelta allas ja lasimaalaus ja Alberto Giacomettilta sisäpiha.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fondation Maeght Wikimedia Commonsissa
Renaissance (Diablon albumi)

| Renaissance Diablo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 5. marraskuuta – 12. joulukuuta 2001
 Studio : Fantom Studio, Tampere
 Julkaistu: 18. helmikuuta 2002
 Tuottaja(t): Samu Oittinen & Diablo
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 40.20
 Levy-yhtiö: Poko
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 14.
Diablon muut julkaisut
| Elegance in Black 2000 | Renaissance 2002 | Eternium 2004 |
Singlet albumilta Renaissance
 ”Intomesee” Julkaistu: huhtikuu 2002
Renaissance on Diablon toinen studioalbumi, joka julkaistiin 18. helmikuuta 2002. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 14.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Utriainen & Nygård.
Angel – 4.22
Icon of Flesh – 4.24
Tunnel of Pain – 3.27
C22 – 3.48
Creatures Deception – 3.59
Hollow Point – 4.30
Intomesee – 3.48
Enemy – 3.47
A Fear – 4.00
Renaissance – 4.09
Kokoonpano

Rainer Nygård – laulu, kitarat
Marko Utriainen – kitara
Aadolf Virtanen – basso
Heikki Malmberg – rummut
Arvostelut

Soundi:
Aiheesta muualla

Renaissance (Diablon albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Renaissance (Diablon albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Rautatieläisten talo (Tampere)

Rautatieläisten talo Tampereella
Rautatieläisten talo sijaitsee Tampereella Hämeenkatu 2:ssa. Uusrenessanssityylisen talon suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm 1896. Talo oli alun perin kaksikerroksinen, mutta sitä korotettiin 1921 yhdellä kerroksella. Kun Hämeenkadun ja Rautatienkadun pintaa alennettiin Tampereen uuden päärautatieaseman rakennustöiden yhteydessä 1930-luvulla, Rautatieläisten talon kellarikerros muutettiin vuonna 1937 liiketiloiksi niin, että talo on nykyisin nelikerroksinen.
Talo rakennettiin alun perin rautatievirkamiesten asuintaloksi. Nykyisin siinä on liike- ja toimistotiloja. Talo nimettiin vuonna 1997 Berthaksi siinä aikoinaan asuneen asemapäällikkö Johan Gustav Johanssonin rouvan Berthan mukaan.
Rakennus on suojeltu asemakaavalla vuonna 1996.
Aiheesta muualla

Vanha graniittiseinä uudeksi, Aamulehti, 08.10.1937, nro 271, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Henrik II Pyhä

Henrik II ja hänen puolisonsa Kunigunde, itävaltalainen kuva 1400-luvulta.
Henrik II Pyhä (6. toukokuuta 973 tai 978 Bad Abbach tai Hildesheim – 13. heinäkuuta 1024 Grona) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1002–1024. Sitä ennen hän oli vuodesta 995 Baijerin herttua nimellä Henrik IV. Hän oli saksilaisen suvun viimeinen hallitsija.
Nuoruus

Henrik II oli Otto Suuren nuoremman veljen, Baijerin herttuan Henrik I:n pojan, herttua Henrik II Toraisan (Heinrich der Zänker) ja Burgundin kuninkaan Konradin tyttären Giselan vanhin poika. Nuoruutensa Henrik vietti Hildesheimissa, jossa hän sai katedraalikoulussa hengellisen peruskoulutuksen. Hän jatkoi opintoja Regensburgissa piispa Wolfgangin johdolla. Henrik ehti hallita Baijeria isänsä kanssahallitsijana muutaman vuoden ennen tämän kuolemaa, jonka jälkeen Baijerin aatelisto valitsi Henrikin Baijerin herttuaksi Henrik IV -nimisenä.
Noin vuonna 1000 Henrik avioitui Luxemburgin kreivin Sigfridin tyttären Kunigunden kanssa. Avioliitto oli Henrikille erittäin hyödyllinen, sillä näin hän pääsi valtakunnan merkittävimpään sukuun.
Saksan kuninkaaksi

Keisari Otto III kuoli Italiassa lapsettomana, jolloin Henrik hänen pikkuserkkunaan oli lähin perillinen. Kuningas valittiin kuitenkin vaalikokouksessa. Siinä oli äänioikeus ylimmällä aatelistolla ja ensi kertaa myös kirkollisilla ylimyksillä. Vaimonsa suvun ja saksilaisten kannattajiensa avulla Henrik valittiin Saksan kuninkaaksi Mainzissa 7. kesäkuuta 1002. Kuninkaaksi kruunaamisen suoritti arkkipiispa Willigis.
Heti kruunajaisten jälkeen Henrik II teki vanhan, jo pitkään unohduksessa olleen merovingiläisen tavan mukaan, puoli vuotta kestäneen kiertomatkan valtakunnassaan: Thüringeniin, Saksiin, Schwabeniin, Baijeriin ja Lothringeniin. Jo matkansa alussa hän joutui välienselvittelyyn kruunua tavoitelleen Schwabenin herttuan Hermann II:n kanssa. Padebornissa hän kruunasi vaimonsa kuningattareksi, Merseburgissa Saksin lääninherrat vannoivat uskollisuutta uudelle kuninkaalle, Duisburgissa Lothringenin papisto otti vastaan uuden kuninkaan. Aachenissa hänen kuninkuutensa sai viimesilauksen hänen istuuduttuaan Kaarle Suuren valtaistuimelle.
Henrik II tarvitsi myös Italian kuninkaan arvon. Veronan piispa Otbert kutsui Henrik II Italiaan. Hän teki ensin vuonna 1004 sotaretken Pohjois-Italiaan, jossa Ivrean maakreivi Arduin oli Otto III:n kuoltua julistautunut Lombardian kuninkaaksi merkittävien piispojen tuella. Sotaretken aikana Henrik II kruunattiin Paviassa 14. toukokuuta 1004 Lombardian kuninkaaksi (Rex Langobardorum). Keisarin kruunua Henrik ei vielä saavuttanut, sillä paavi Johannes XVIII oli hänen tiukka vastustajansa. Vuoden lopussa Henrik palasi pohjoiseen.
Puolan sotaretket

Henrikin hallitustoimissa oli sama ristiriita kuin hänen edeltäjällään: kiihkeä uskonnollisuus ja toisaalta kuoleman ja hävityksen aiheuttaminen sotarekillä.
Vuosien 1004 ja 1018 välillä Henrik II teki kolme pitkää sotaretkeä Puolan herttuaa Boleslawia vastaan. Boleslaw oli 25. kesäkuuta 1002 käynyt vakuuttamassa uskollisuuttaan juuri valitulle kuningas Henrik II:lle Merseburgissa. Heidän välilleen tuli kuitenkin kiistaa Thüringenin herttuan Ekkehardin, Boleslawin velipuolen, kuoltua. Boleslaw joutui attentaattiin, jossa lukuisia hänen seurueensa puolalaisia sai surmansa. Boleslaw väitti Henrik II:n järjestäneen väijytyksen. Kiista eskaloitui sodaksi.
Boleslawin oli äitinsä kautta perinyt Böömin, mikä teki Puolasta Itämereltä Karpaateille ulottuvan valtion, joka alkoi kilpailla Henrik II:n valtakunnan kanssa. Henrik II suuntasikin ensimmäisen sotaretkensä Prahaan, josta Boleslaw oli kuitenkin ehtinyt jo poistua. Böömin herttua vahvisti vasallisuhteensa Henrik II:een.
Elokuussa 1005 Henrik II lähti uudelle sotaretkelle Magdeburgista Elben ylitse kohti itää edeten Oderille ja Poseniin, jossa Henrik II ja Boleslaw solmivat sittemmin rauhan.
Vuonna 1007 Henrik II irtisanoi rauhansopimuksen, minkä seurauksena Boleslaw ryösti Magdeburgin ja tappoi ja vangitsi sen väestön. Vihollisuudet saatiin ratkaistuksi vuonna 1013 Merseburgin rauhassa, jossa Boleslaw tunnusti Henrik II:n lääninherrakseen, vastapalvelukseksi hän sai pitää läänityksenään Meissenin ja osia Ostmarkista.
Keisariksi

Toisin kuin Henrik II:n edeltäjät Otto II ja Otto III, hän keskittyi hallinnossaan enemmän Alppien pohjoispuolisten alueitten asioihin, eikä hän vaikuttanut edeltäjiensä lailla paavin valintaan, mikä oli nyt lähes täysin italialaisen aateliston käsissä. Paavi Benedictus VIII:n valinta vuonna 1012 oli hajottanut Italian aateliston rivejä, ja uusi paavi suhtautui Henrik II:een suopeasti. Henrik II perusti Bambergin hiippakunnan ja Benediktus VIII vahvisti perustamisen ja tarjosi samalla keisarin arvoa Henrikille.
Henrik II saapui helmikuussa 1013 Roomaan, jossa hänet otettiin juhlallisesti vastaan ja kruunattiin Pietarinkirkossa 14. helmikuuta 1013 keisariksi yhdessä puolisonsa kanssa.
Neljäs sotaretki Boleslawia vastaan

Keisariksi kruunauksen jälkeen Henrik II aloitti neljännen sotaretkensä Boleslawia vastaan. Henrik II oli pyytänyt vasalliltaan tukea Rooman-matkalleen, mutta Boleslaw ei ollut sitä antanut, koska ei pitänyt ajatuksesta kruunata Henrik II:n keisariksi. Lisäksi jännitystä heidän välilleen oli aiheuttanut skisma Kiovan kruununperimyksestä. Vuonna 1015 Henrik II varusti suuren armeijan ja ylitti Oderin yhdessä Saksin herttuan Bernhard von Sachsenin ja Böömin ruhtinaan Udalrich Süden armeijoiden kanssa. Taistelut olivat kovia ja aiheuttivat puolalaisille suuria tappioita, mutta saksalaisten tappiot olivat myös niin suuria, että Henrik II:n oli vedettävä armeijansa 1016 takaisin Merseburgiin. Vuonna 1017 Henrik II teki viimeisen yrityksen kukistaa Boleslawin. Keisarilliset joukot saivat Puolan armeijan ajettua Niemczan linnaan, jota ne alkoivat piirittää, mutta piiritys epäonnistui saksalaisjoukkojen keskuudessa raivonneen taudin takia. Henrik II vetäytyi jälleen Merseburgiin.
Keisari Henkrik II solmi 30. tammikuuta 1018 Bautzen rauhan Puolan herttuan, myöhemmin kuninkaan, Boleslaw Chrobryn kanssa. Hän joutui tunnustamaan Puolan tasavertaiseksi kumppaniksi ja luovuttamaan Boleslawille läänityksenä Lausitzin ja Milzenerlandin.
Suhteet Bysanttiin

Henrikin kruunaaminen keisariksi toi väistämättä vaikeuksia suhteissa Bysanttiin, joka piti hallussaan Etelä-Italiaa. Bysantin keisari Basileios II rakensi linnoja ja linnoituksia Etelä-Italiaan vahvistaakseen Bysantin vaatimuksia alueesta. Paavin pyynnöstä Henrik II teki vuonna 1021 sotaretken Pohjois-Apuliaan, jossa hän piiritti Bysantin vahvaa Troian linnaketta. Piiritys ei tuottanut tuloksia, ja Henrik joutui vetäytymään, mutta Bysanttikaan ei pystynyt hyödyntämään Henrik II:n vetäytymistä, koska keisari Basileios II kuoli jo 1025 ja hänen suunnitelmansa Etelä-Italian suhteen kariutuivat.
Henrik II:n kuolema

Henrik II kuoli Göttingenissä sijainneessa palatsissaan Pfalz Gronassa vuosia vaivanneisiin munuaiskiviongelmiin. Hänet haudattiin Bambergin tuomiokirkkoon. Henrik II:n avioliitto oli lapseton, mikä aiheutti jälleen kuninkaan- ja keisarinkruunuun kohdistuneen valtakamppailun.
Henrik II hallitsijana

Henrik II oli reaalipoliitikko, joka jatkoi edeltäjänsä Otto III viitoittamalla tiellä rakentaen keisarikuntaa, joka koostui sekä saksalaisesta että italialaisesta osasta. Itään tehtyjen sotaretkien kohteena oli puolalaisten lisäksi pakanalliset lutizenit, jotka Henrik II yritti saada kristillisen kirkon pariin. Idänpolitiikassa Henrik II ajoi vahvistuvan Puolan pysyttämistä keisarin vasallina.
Henrik II:n kirkkopolitiikalle oli olennaista vahva luostareiden tukeminen ja uusien perustaminen. Se ei ollut pelkkää hurskaan hallitsijan hyväntahtoista toimintaa, vaan taustalla oli pyrkimys saada tukea keisariudelle vaikutusvaltaisilta kirkkoruhtinailta ja päästä itse vaikuttamaan kirkkopolitiikkaan. Vuonna 1146 paavi Eugenius III julisti Henrik II:n pyhimykseksi kiitoksena länsislaavien käännyttämisestä ja Bambergin hiippakunnan perustamisesta. Henrik II:n puoliso Kunigunde julistettiin pyhäksi vuonna 1200.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik II Pyhä Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Otto III | Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan hallitsija  1014–1024 | Seuraaja: Konrad II |
Henrik II kruunataan. Miniatyyrimaalauksessa itse Kristus kruunaa Henrikin.
Qatarin kansalliskirjasto

| Qatarin kansalliskirjasto>  مكتبة قطر الوطنية  |
| --- | --- |
 Qatarin keväällä 2018 käyttöön vihittyä kansalliskirjastoa Dohassa.
Sijainti:  Doha, Qatar
Koordinaatit:  25.3182°N, 51.4417°E
Tyyppi:  kansalliskirjasto
Perustettu:  2018 (avattu)
Kokoelman koko:  45 000 m2
Kotisivut
Qatarin kansalliskirjasto (arab. مكتبة قطر الوطنية‎, Maktaba Qaṭar al-Waṭaniyya; engl. Qatar National Library) on Qatarin pääkaupungissa Dohassa toimiva kansalliskirjasto. Kirjaston johtajana työskentelee Sohair Wastawy.
Sisänäkymä.
Qatarin kansalliskirjastolle rakennettiin uudisrakennus vuosina 2012-2018. Sen suunniteltiin arkkitehti Rem Koolhaasin johdolla  kansainvälisesti tunnetussa alankomaalaisessa arkkitehtitoimisto OMA:ssa (Office for Metropolitan Architecture). Kansalliskirjasto rakennettiin ja vihittiin käyttöön huhtikuussa 2018.
Qatarin aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan lukutaitoisia 93,2 prosenttia (vuonna 2016). Vaikka väestön valtaosa muodostuu vierastyövoimasta, maa myöntää vain hyvin vähän pysyviä oleskelulupia maahan. On epäselvää, missä määrin vuosiakin maassa työskentelevien vierastyöläisten lukutaitoa on arvioitu väestön lukutaitoa tilastoitaessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Qatar National Library by OMA (youtube.com/)
Qatar National Library (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (oma.eu)
Shibām

| Shibām (شبام) |
| --- | --- |

 Shibām
 Koordinaatit: 15°55′11″N, 48°37′42″E 
Valtio:   Jemen
Maakunta:  Hadramaut
Piirikunta:  Shibam
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1117 km²
Väkiluku (2000):  48 000
 – Väestötiheys:  43 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3
 Lähteet:  = Pinta-ala ja väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shibām (arab. شبام‎) on historiallinen kaupunki, joka sijaitsee Wadi Hadramaoutin tulvatasangolla, Hadramautin maakunnassa, Jemenissä. Sen linnoitettu vanhakaupunki valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1982, sillä se on yksi varhaisimpia ja parhaiten säilyneitä esimerkkejä kaupunkisuunnittelusta, joka perustuu kerrosrakentamiseen. Korkeiden tornitalojensa vuoksi kaupunkia kutsutaan joskus leikillisesti Aavikon Chicagoksi tai Manhattaniksi. Vuonna 2000 tehdyn väestönlaskennan mukaan Shibāmissa oli noin 48 000 asukasta, joista yli 3 000 asui vanhassakaupungissa.
Historia

Shibām syntyi 200-luvulla vilkkaan suitsuketien varrelle ja toimi satoja vuosia Hadramautin pääkaupunkina. Kaupungin vaurauden lähde oli temppeliolibaanin aromaattinen pihka, olibaanihartsi, jota myydään sen kaduilla edelleen. Tuottoisa suitsukekauppa houkutteli myös vihamielisiä beduiineja, joiden ryöstöyrityksiä vastaan kaupungin ympärille pystytettiin puolisuunnikkaan muotoinen muuri.
Vanhakaupunki kasvoi puoli kilometriä pitkälle kukkulalle, jossa se oli turvassa wadin vuotuiselta tulvimiselta. Suurin osa kaupungin viidestäsadasta kerrostalosta rakennettiin 1500-luvulla noudattaen tiheää ruutuasemakaavaa. Muutama rakennus on kuitenkin peräisin islamin alkuajoilta: esimerkiksi perjantaimoskeijan vanhimmat osat rakennettiin jo 800-luvulla Harun al-Rašidin, abbasidien kalifin, valtakaudella. Kaupungin hallinnollisena keskuksena toiminut linna on puolestaan 1200-luvulta.
Pitkän historiansa aikana Shibāmia ovat hallinneet monet Hadramoutin emiiri- ja sulttaanikunnat. Kaupunki kuului pitkään läheiselle Kathîrin sulttaanikunnalle, jonka syrjäytti 1800-luvun puolivälissä Adeninlahdelta käsin levinnyt Qu’aitin sulttaanikunta. Vuosina 1967–1990 Shibām oli osa sosialistista Jemenin demokraattista kansantasavaltaa. Kommunistien valtakaudella ja sitä seuranneina taloudellisesti epävakaina vuosina vanhakaupunki rappeutui ja menetti yli puolet asukkaistaan.
Arkkitehtuuri

Shibāmin vanhankaupungin talot on muurattu mutatiilistä ja ne ovat läpileikkaukseltaan puolisuunnikkaan muotoiset. Ylimmissä kerroksissa on käytetty pienempiä tiiliä kuin alimmissa kerroksissa, jotta talot eivät sortuisi oman painonsa alle. Taloissa on koristeelliset, puiset kaari-ikkunat ja ovet ja yleensä viisi tai kuusi kerrosta. Kaupungin korkein rakennus on kahdeksankerroksinen ja sen huippu kohoaa 29,15 metrin korkeudelle katutasosta ja 36,51 metrin korkeudelle wadin pohjasta. Mutatiilien rapautuessa aikojen saatossa taloja on jouduttu korjaamaan moneen otteeseen, ja tällä hetkellä niiden keski-ikä on 100–200 vuotta. Kaupungin vanhin kerrostalo on Jarhoumin talo, jonka iäksi arvioidaan lähes 400 vuotta. Talojen rakenteita uhkaavat jokavuotiset rankkasateet, joiden vaikutuksia asukkaat yrittävät lieventää rappaamalla julkisivut kipsillä ja kalkilla.
Kussakin talossa asuu tavallisesti vain yksi perhe, joka käyttää ensimmäistä kerrosta ruokavarastona, toista kerrosta eläinsuojana ja ylempiä kerroksia asuinhuoneistona. Pitämällä kotieläimiä kotinsa alakerrassa asukkaat eivät nähneet nälkää, jos kaupunki joutui pitkän piirityksen kohteeksi. Kolmannessa kerroksessa ovat miesten huoneet ja neljännessä kerroksessa naisten huoneet, keittiö sekä perheen olohuone. Tätä ylemmissä kerroksissa ovat makuuhuoneet sekä kattoterassi, jota käytetään kesällä nukkumiseen. Joidenkin talojen yläkerroksia yhdistävät kapeat sillat, joita pitkin naiset voivat vierailla toistensa luona laskeutumatta kadulle. Ennen vanhaan asukkaat käyttivät siltoja myös pakoreittinä talosta toiseen, kun taloihin tunkeutui rosvoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shibām Wikimedia Commonsissa
Lyhytelokuva Shibāmista, UNESCO World Heritage Center
Näkymä Shibāmin vanhankaupungin kujilta
Fenderi

Lieriömäisiä lepuuttajia.
Fenderi eli fendari eli lepuuttaja on veneen kylkeen tai laituriin kiinnitettävä pehmuste, jonka tarkoitus on suojata hankautumiselta yms. Fenderit valmistetaan tavallisesti vahvasta muovista ja täytetään ilmalla. Yleensä ne ovat muodoltaan pyöreäpäisiä lieriöitä, joskus palloja tai litteitä tyynyjä.
Fendereitä käytetään kaikenkokoisissa veneissä estämään kylkien vahingoittuminen rantautuessa tai tuulen työntäessä venettä laituria vasten. Veneilyalan liikkeet myyvät erikokoisia ja -värisiä fendereitä. Fenderin voi valmistaa myös itse köydestä punomalla.
Revisionismi

Revisionismi tarkoittaa seuraavia:
marxilainen revisionismi, marxilaisuuden uudistaminen
historiallinen revisionismi, näkemys, jonka mukaan osa nykyisestä historiankirjoituksesta on vääristeltyä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Revisionismi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Revinnäiskirjonta

Reikäommel nenäliinan reunassa.
Revinnäiskirjonta on kirjontaa, jossa kankaasta poistetaan lankoja ja jäljelle jääneet langat vahvistetaan pistettävän langan avulla erilaisiksi ryhmiksi ja aukoista muodostuviksi kuvioiksi. Aukkoja voidaan myös täyttää langalla muodostaen erilaisia koristekuvioita. Revinnäistä kirjontaa kutsutaan usein myös reikäompeluksi. Siihen liittyvät taidot lienevät harrastelijoille tunnetuimpia sukkien parsimisen kautta.
Reikäompeleisiin kuuluvat kuitenkin myös haastavammat leikkaukset, kuten kapeat reikäraidat, joissa kankaasta ei poisteta lankoja lainkaan tai niitä poistetaan yhdestä kahteen. Pakotetussa reikäompeleessa reikäkuviot saadaan aikaiseksi kankaaseen ommeltuja pistoja kiristämällä, jolloin kankaan langat siirtyvät muodostaen reikiä. Sama työtapa on käytössä myös harvassa pohjaompelussa, jossa kangas koristellaan kiristämällä kankaan lankoja erilaisia pistoja käyttäen pitsimäiseksi pinnaksi. Pohjaompelusta käytetään myös nimitystä kiristysompelu.  Karjalan alueella sekä revinnäistä että pakotettua reikäompelua on kutsuttu myös nyhdännäiskirjonnaksi .
Revinnäisessä lankoja voidaan purkaa joko kuteen tai loimen suuntaan tai molempiin suuntiin. Yhteen suuntaan puretun revinnäisen leveys vaihtelee kapeasta reikäraidasta monta kymmentä senttiä leveään revinnäispintaan. Sekä kude- että loimilankoja purkamalla aikaan saatuja revinnäistyyppejä kutsutaan ristikkorevinnäisiksi. Vahvistamattomissa ristikkorevinnäisissä malli ommellaan suoraan puretulle ristikkopohjalle. Vahvistetuissa ristikkorevinnäisissä purettu ristikkopohja vahvistetaan ryhmittelemällä jäljelle jätetyt loimi- ja kudelangat luotospistojen avulla selkeäksi ruudukoksi ja vasta tämän jälkeen ruudukko koristellaan erilaisin pistoin ja pujotuksin.
Suomessa revinnäisompelua käytettiin tekstiilien koristeluun yleisesti jo 1700–1800-lukujen taitteessa. Vaikutteet revinnäiskoristeluihin ovat tulleet sekä idästä että etelästä. Läntisen Suomen alueella etenkin Pohjanmaalla mm. naisten ja miesten paitojen etumusten ja kaulusten sekä liinavaatteiden koristelussa käytettiin leveää yhteen suuntaan purettua sidepistorevinnästä, ns. Pohjanmaan revinnäistä. Sidepistorevinnäinen koostuu luotospistoin päällystetyistä lankapylväistä, jotka on yhdistetty toisiinsa sidepistoin. Idässä revinnäiskirjonta on ollut runsaampaa ja komeita ristikkorevinnäisiä ommeltiin mm. lakanan pitkälle sivulle, käspaikkoihin, naisten päähineisiin  sekä paitojen kauluksiin ja hihansuihin. Ristikkorevinnäisissä aiheena on ollut mm. linnut, ihmiset, elämänpuut, kasvit tai ratsastaja-aiheet sekä selkeinä geometrisina pintoina että tyyliteltyinä rikasmuotoisina aiheina. Etelä-Karjalassa ommeltiin muista poikkeavaa vahvistamatonta ristikkorevinnäistä, Joutsenon ristikkorevinnäistä, jossa revinnäisreikien väliin jätettiin kangasneliöitä ja reikiä voitiin täyttää sidepistoristikoilla tai paulapistoilla.
Hoodoo (albumi)

| Hoodoo John Fogerty |
| --- | --- | --- |

Vuoden 1985 Euroopan bootleg-painoksen kansikuva
Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: ei julkaistu virallisesti
 Tuottaja(t): John Fogerty
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Asylum
John Fogertyn muut julkaisut
| John Fogerty 1975 | Hoodoo 1976 | Centerfield 1985 |
Hoodoo on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä John Fogertyn kolmas sooloalbumi. Se äänitettiin vuonna 1976, mutta sitä ei koskaan julkaistu virallisesti.[lähde? ]
Kappaleet

You Got the Magic – 3.43
Between the Lines – 3.40
Leave My Woman Alone – 3.09 (säv. Ray Charles)
Marchin' to Blarney – 3.18
Hoodoo Man – 2.55
Telephone – 2.55
Evil Thing – 3.40
Henrietta – 2.58 (säv. James "Jimmy Dee" Fore, Larry Hitzfeld)
On the Run – 3.32
Aiheesta muualla

Hoodoo discogs.com -sivustolla (englanniksi)