stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ian McDonald (muusikko)

| Ian McDonald |
| --- | --- |
 Ian McDonald vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ian Richard McDonald
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1946
Kuollut: 9. helmikuuta 2022 (75 vuotta)
Muusikko
Aktiivisena:  1968–2022
Tyylilajit:  rock, progressiivinen rock, fuusiojazz, hard rock
Soittimet:  saksofoni, huilu, kosketinsoittimet, kitara
Yhtyeet:  King Crimson, Foreigner
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ian Richard McDonald (25. kesäkuuta 1946 – 9. helmikuuta 2022) oli brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten progressiivisen rockin yhtyeen King Crimsonin perustajajäsenenä sekä yhdysvaltalaisen hard rock -yhtyeen Foreignerin perustajajäsenenä. McDonald toimi myös sessiomuusikkona soittaen etupäässä saksofonia.
McDonald julkaisi myös yhden sooloalbumin, Drivers Eyesin, vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Ian McDonald Allmusic-sivustolla (englanniksi)
| n k King Crimson |
| --- | --- |
 Robert Fripp  Mel Collins  Tony Levin  Pat Mastelotto  Gavin Harrison  Jakko Jakszyk   Greg Lake  Peter Giles  Gordon Haskell  Boz Burrell  John Wetton  Adrian Belew  Trey Gunn  Michael Giles  Andy McCulloch  Ian Wallace  Jamie Muir  Bill Bruford  Bill Rieflin  Peter Sinfield  Richard Palmer-James  Ian McDonald  David Cross 
Albumit:  In the Court of the Crimson King  In the Wake of Poseidon  Lizard  Islands  Larks’ Tongues in Aspic  Starless and Bible Black  Red  Discipline  Beat  Three of a Perfect Pair  THRAK  The ConstruKction of Light  The Power to Believe 
Livealbumit:  Cirkus: The Young Persons’ Guide to King Crimson Live  Epitaph  Ladies of the Road  Earthbound  The Great Deceiver  USA  The Night Watch  Absent Lovers: Live in Montreal  B’Boom: Live in Argentina  THRaKaTTaK  Vrooom Vrooom  The ProjeKcts  The Deception of the Thrush: A Beginners' Guide to ProjeKcts  Heavy ConstruKction  EleKtrik: Live in Japan  The Power To Believe Tour Box  Live at the Orpheum  Live in Toronto  Radical Action to Unseat the Hold of Monkey Mind  Live in Chicago  Live in Vienna  Meltdown: Live in Mexico City 
EP:t ja singlet: 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove
Heikki Timonen (kauppaneuvos)

Heikki Antti Tapio Timonen (10. kesäkuuta 1943 Helsinki – 11. heinäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Timosen vanhemmat olivat kauppaneuvos Hugo Emil Timonen ja Aune Kaipainen ja puoliso vuodesta 1967 ekonomi Kaija Leino. Timonen tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1962 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1966 ja kauppatieteiden maisteriksi 1968. Hän oli Lelumyynti Ky:n palveluksessa vuodesta 1964, Oy Escofin Ab:n palveluksessa vuodesta 1968 ja Machineryssä johtokunnan jäsen vuodesta 1964, hallintosuunnittelija 1966–1968, osastopäällikkö 1969–1972, hallintojohtaja 1973–1976, toimitusjohtaja 1977–1998, hallituksen jäsen vuodesta 1987 ja päätoiminen hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1999. Timosella oli myös lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Hän oli Suomen mestari käsipallossa helsinkiläisen urheiluseura Unionin joukkueessa 1960 ja 1964. Pakistanin kunniakonsuli Timonen oli vuodesta 1982 ja kunniapääkonsuli vuodesta 1990. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1999. Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu nimesi hänen kunniatohtorikseen 2011.
N’Djamenan kansainvälinen lentoasema

N’Djamenan kansainvälinen lentoasema eli Hassan Djamous -lentoasema (IATA: NDJ, ICAO: FTTJ) on sekä siviili- että sotilaskäytössä oleva lentoasema, joka palvelee Tšadin pääkaupunkia N’Djamenaa. Lentoasemalla on asfalttinen kiitotie, jonka pituus on 2 800 metriä ja leveys 45 metriä. Lentoasema on toiminnassa ympäri vuorokauden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta N’Djamenan kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Eisleben

| Lutherstadt Eisleben |
| --- | --- |

 vaakuna
 Lutherstadt Eisleben
 Koordinaatit: 51°31′N, 11°33′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Saksi-Anhalt
Piirikunta:  Mansfeld-Südharz
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  143,81 km²
Korkeus:  114 m
Väkiluku:  25 285
 – Väestötiheys:  176 as./km²
 
 www.eisleben.eu  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eisleben (virallisesti Lutherstadt Eisleben) on Saksan kaupunki Saksi-Anhaltin osavaltiossa.
Ensimmäinen säilynyt maininta Eislebenistä on vuodelta 994. Siitä tuli osa Preussia vuonna 1815. Kaupungin pinta-ala on 143,81 km² ja väkiluku noin 25 285 (2011).lähde?
Martti Luther syntyi ja kuoli Eislebenissä, mistä juontuu kaupungin pitempi nimi Lutherstadt Eisleben. Kaupungissa sijaitsevat Lutherin synnyin- ja kuolintalo kuuluvat yhdessä Wittenbergin Luther-kohteiden kanssa UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Tunnettuja eislebeniläisiä

Gertrud Suuri (1256–1302), abbedissa, kirjailija ja pyhimys
Martti Luther (1483–1546), uskonpuhdistaja
Johannes Agricola (1494–1566), uskonpuhdistaja
Caspar Schütz (1540–1596), historioitsija
Ludwig Geyer (1779–1821), näyttelijä ja näytelmäkirjailija
Thomas Lange (s. 1964), soudun maailmanmestari 1980–1990-luvuilla
Timo Hoffmann (s. 1974), nyrkkeilijä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut. (saksaksi)
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Aachenin tuomiokirkko
Alppien paalutalot
Augustusburg ja Falkenlust
Bamberg
Bauhaus-kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Bayreuthin oopperatalo
Bergpark Wilhelmshöhe
Berliinin modernistiset asuinalueet
Corveyn luostari
Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe
Dessau-Wörlitzin puutarha
Fagus-Werk
Hedeby ja Danevirke
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Kölnin tuomiokirkko
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Lorschin luostari
Luther-muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Lyypekki
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue
Museumsinsel Berliinissä
Muskaunpuisto (jaettu Puolan kanssa)
Naumburgin katedraali
Quedlinburg
Rammelsbergin kaivokset, Goslar ja Ylä-Harzin vesihuoltojärjestelmä
Regensburg
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman rajalinjat (jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa)
Sanssouci, Neues Palais, Charlottenburgin linna
Speicherstadt ja Kontorhausviertel Hampurissa
Speyerin tuomiokirkko
Stralsund ja Wismar
Vattimeri (jaettu Alankomaiden ja Tanskan kanssa)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Weimar
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivokset Essenissä
Tony Levin

| Tony Levin |
| --- | --- |
 Tony Levin soittamassa Chapman Stickiä vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1946 (ikä 78)
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1970-
Tyylilajit:  Progressiivinen rock, progressiivinen metalli, jazz, fuusiojazz, rock
Soittimet:  Chapman Stick, bassokitara, kontrabasso, laulu, syntetisaattori
Yhtyeet:  King Crimson, Liquid Tension Experiment, Peter Gabriel, Stick Men
Levy-yhtiöt:  Papa bear
Aiheesta muualla
www.tonylevin.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anthony Frederick "Tony" Levin (s. 6. kesäkuuta 1946 Boston) on yhdysvaltalainen basisti.
Levin alkoi soittaa kontrabassoa noin kymmenvuotiaana. High school -aikoinaan hän soitti tuubaa ja pääasiassa klassista musiikkia. Hän muutti 1970-luvulla New York Cityyn ja alkoi soittaa bassoa sessiomuusikkona. Vuosikymmenen lopussa hän liittyi Peter Gabrielin yhtyeeseen, minkä ansiosta hän alkoi esiintyä myös konserteissa. Samaan aikaan hän opetteli soittamaan Chapman Stickiä.
Vuonna 1980 Levinistä tuli King Crimson -yhtyeen jäsen. Levinin ja King Crimsonin tiet erosivat 1990-luvun lopussa, jonka jälkeen Levin soitti muun muassa Liquid Tension Experiment -yhtyeessä, kunnes liittyi jälleen King Crimsoniin vuonna 2004.
Soolojulkaisut

World Diary (1993)
Waters of Eden (2000)
Pieces of the Sun (2001)
Double Espresso (2002)
Resonator (2006)
Stick Man (2007)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tony Levinin viralliset kotisivut
| n k King Crimson |
| --- | --- |
 Robert Fripp  Mel Collins  Tony Levin  Pat Mastelotto  Gavin Harrison  Jakko Jakszyk   Greg Lake  Peter Giles  Gordon Haskell  Boz Burrell  John Wetton  Adrian Belew  Trey Gunn  Michael Giles  Andy McCulloch  Ian Wallace  Jamie Muir  Bill Bruford  Bill Rieflin  Peter Sinfield  Richard Palmer-James  Ian McDonald  David Cross 
Albumit:  In the Court of the Crimson King  In the Wake of Poseidon  Lizard  Islands  Larks’ Tongues in Aspic  Starless and Bible Black  Red  Discipline  Beat  Three of a Perfect Pair  THRAK  The ConstruKction of Light  The Power to Believe 
Livealbumit:  Cirkus: The Young Persons’ Guide to King Crimson Live  Epitaph  Ladies of the Road  Earthbound  The Great Deceiver  USA  The Night Watch  Absent Lovers: Live in Montreal  B’Boom: Live in Argentina  THRaKaTTaK  Vrooom Vrooom  The ProjeKcts  The Deception of the Thrush: A Beginners' Guide to ProjeKcts  Heavy ConstruKction  EleKtrik: Live in Japan  The Power To Believe Tour Box  Live at the Orpheum  Live in Toronto  Radical Action to Unseat the Hold of Monkey Mind  Live in Chicago  Live in Vienna  Meltdown: Live in Mexico City 
EP:t ja singlet: 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz
Arvid Broms

Arvid Broms (vuoteen 1933 Arvi Oskari Autere, 5. kesäkuuta 1910 Helsinki – 10. toukokuuta 1968 Lappajärvi)  oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti varhaisena suomalaisena surrealistina. Surrealismin ohella hän edusti eri vaiheissa levotonta uraansa kubismia ja symbolismia, mutta myös perinteistä realistista maalaustyyliä.
Perhetausta

Bromsin vanhemmat olivat pankinjohtaja, Maakuntain Keskus-Pankki Oy:n apulaisjohtaja Oskar Adolf Jonathan Autere (e. Broms, 1881–1928) ja Anni Aejmelaeus.
Ura

Broms suoritti ylioppilastutkinnon 1929 ja aloitti lakitieteen opinnot Helsingin yliopistossa mutta opiskeli samall Helsingin yliopiston piirustussalissa ja seurasi taidehistorian luentoja. Sittemmin Broms opiskeli  Pariisissa Académie de la Grande Chaumièressa ja Académie Colarossissa, puolalaissyntyisen Moise Kislingin johdolla sekä Harold Speedin yksityisoppilaana Lontoossalähde?. Vaikutteita Broms imi monelta suunnalta, taidehistoriasta jopa 1400-luvun taiteesta.
Jo uransa alkuvaiheessa Broms aiheutti kansallisen kuvataideskandaalin tärvelemällä esikoisnäyttelynsä maalaukset puukolla. Ulosottomiehet sinetöivät 1. maaliskuuta 1939 Kumlinin taidesalongissa Helsingissä pidetyssä Suomen surrealististen taiteilijain näyttelyssä esillä olleet Bromsin taulut ja piirustukset ulosmittaussineteillä, minkä jälkeen Broms rikkoi kaikki nämä työnsä. Broms huomautti että vuoden 1932 Bernin sopimuksen mukaan näytteille asetettuja tauluja ei saanut viedä pois ulosmittaustarkoituksessa. 1957 hän maalasi Porthanian ala-aulaan monumentaalimuraalin Eteenpäin – ylöspäin, jota pidetään Suomen ensimmäisenä täysin abstraktina julkisena seinämaalauksena. Lappajärven kantakrouviin vuonna 1968 syntynyt maalaussarja Lappajärven kunnan historiasta jäi Bromsin viimeiseksi teokseksi.
Bromsin tuotanto oli epätasainen, ja lisäksi hänen edustuksensa pääkaupunkiseudun näyttelyissä oli vähäinen. Tätä arvellaan syyksi siihen, että muut varhaiset modernistit, kuten Otto Mäkilä, Edvin Lydén ja Ole Kandelin, jättivät hänet varjoonsa.
Yksityiselämä

Ihmisenä Broms oli huomiota herättävä persoonallisuus, joka nousi mielellään seuran keskipisteeksi. Epävakaa luonne aiheutti lukuisia ongelmia hänen elämässään. Taiteilijan toiminnasta puuttui esimerkiksi suunnitelmallisuus pahasti. Hän kärsi alkoholismista ja sortui pikkurikollisuuteen. Vaasan lääninvankilan kolmiosainen alttaritaulun Minä olen tie (1950) Broms maalasi suorittaessaan siellä rangaistustaan varkauksista ja väärennöksestä.
Broms saapui syksyllä 1934 Kuopioon Pariisista ja koetti huonolla menestyksellä lähestyä laulajatar Marian Andersonia tämän pitäessä konserttia Kuopiossa. Broms väitti sitten saaneensa toimen Marian Andersonin yksityissihteerinä ja luvan maalata tämän muotokuvan; kumpikaan väite ei pitänyt paikkaansa. Kun Anderson matkusti Suomesta ulkomaille Broms seurasi häntä Ruotsiin, josta hänet kuitenkin palautettiin Kuopioon. Helmikuussa 1935 hän syyllistyi shekkiväärennykseen ja poistui sitten Kuopiosta tiettävästi taas Ruotsiin.
Broms oli viidesti naimisissa, ja hänellä oli kaksi lasta toisesta avioliitostaan 1939–1945. Hän ehti olla suhteessa lisäksi muun muassa itseään 11 vuotta vanhemman näyttelijä Emmi Jurkan kanssa. Myöhemmin juoruttiin yleisesti, että Broms olisi ollut Jussi Jurkan biologinen isä, mutta sitä ei koskaan todennettu DNA-testillä. Jussi Jurkka oli kuitenkin kantamassa Bromsin arkkua hänen hautajaisissaan.
Arvid Bromsista käytettiin myös kutsumanimiä Arvi ja Arvee sekä Rompsi. Monia paikkakuntia kierrettyään taiteilija asui elämänsä viimeisen vuosikymmenen vuodesta 1958 lähtien Lappajärvellä. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Kuoleman jälkeen

Myöhemmin taiteilijan tuotantoa on esitelty ainakin kahdessa suuressa näyttelyssä Etelä-Pohjanmaalla: Seinäjoen taidehallissa 1984 ja Nelimarkka-museossa Alajärvellä 2008. Kirjailija Antti Tuuri julkaisi 2019 Bromsista elämäkerrallisen romaanin Levoton mieli.
Julkisia teoksia

Minä olen tie. Alttaritaulu. Vaasan lääninvankila. 1950.
Eteenpäin – ylöspäin. Seinämaalaus. Helsingin yliopiston Porthania-rakennus. 1957.
Lakeuden kansan vaellus. Seinämaalaus. Seinäjoen maakuntatalo. 1958.
Lappajärven kunnan historiaa esittelevä maalaussarja. Lappajärven kantakrouvi. 1968.
Kirjallisuutta

Tuuri, Antti: Levoton mieli. Romaani. Otava, 2019.
Aiheesta muualla

Arvid Broms Kansallisgallerian kokoelmissa
Kirjav@ - Valtion taidemuseon kirjaston kokoelmatietokanta
Melleri, Jorma: "Antti Tuuri hyvässä vedossa – Boheemielämää Lappajärvellä". Blogikirjoitus. UusiSuomi.fi, 19.9.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo
Larks’ Tongues in Aspic

| Larks' Tongues in Aspic King Crimson |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1973
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 1973
 Tuottaja(t): King Crimson
 Tyylilaji: progressiivinen rock kokeellinen rock
 Kesto: 46.37
 Levy-yhtiö: Island Records
King Crimsonin muut julkaisut
| Islands 1971 | Larks' Tongues in Aspic 1973 | Starless and Bible Black 1974 |
Larks' Tongues In Aspic on englantilaisen progressiivista rockia soittavan  King Crimsonin viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1973.
Albumi alkaa pitkällä instrumentaalikappaleella "Larks' Tongues in Aspic, Part One". Tätä seuraa kolme laulua sisältävää kappaletta "Book of Saturday", "Exiles" ja "Easy Money". Kaksi viimeisintä kappaletta "The Talking Drum" ja "Larks' Tongues in Aspic, Part Two" ovat instrumentaalikappaleita.
Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltäneet David Cross, Robert Fripp, John Wetton, Bill Bruford ja Jamie Muir sekä sanoittanut Richard Palmer-James ellei toisin mainita.
A-puoli
Larks' Tongues in Aspic, Part One – 13.36
Book of Saturday – 2.49 (säv. Fripp, Wetton)
Exiles – 7.40 (säv. Cross, Fripp)
B-puoli
Easy Money – 7.54 (säv. Fripp, Wetton)
The Talking Drum – 7.26
Larks' Tongues in Aspic, Part Two – 7.12 (säv. Fripp)
Jäsenet

Robert Fripp - kitara, mellotron, koneet, sähköpiano
John Wetton - basso, laulut, piano
Bill Bruford - rummut
David Cross - viulu, mellotron, huilu, sähköpiano
Jamie Muir - lyömäsoittimet
Emily Brontë

| Emily Brontë |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1818 Thornton, Yorkshire
Kuollut: 19. joulukuuta 1848 (30 vuotta) Haworth, Yorkshire
Ammatti:  kirjailija, kotiopettaja
Vanhemmat:  Patrick Brontë   Maria Branwell Brontë
Kirjailija
Salanimi: Ellis Bell
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Humiseva harju (1847)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Emily Jane Brontë (30. heinäkuuta 1818 – 19. joulukuuta 1848) oli englantilainen prosaisti ja runoilija. Hän oli yksi niin kutsutuista Brontën kirjailijasisarista. Hänen sisariaan olivat Charlotte ja Anne Brontë. Brontën ensimmäinen romaani oli vuonna 1847 julkaistu Humiseva harju. Se jäi hänen ainoaksi romaanikseen, mutta riitti viemään hänen nimensä maailmankirjallisuuden historiaan. Elinaikanaan Brontë julkaisi lisäksi runokokoelman Poems by Currer, Ellis, and Acton Bell, joka sisälsi sekä hänen että hänen sisariensa runoja. Brontë kuoli tuberkuloosiin joulukuussa vuonna 1848 vain 30-vuotiaana.
Elämä > Nuoruus

Emily Brontë syntyi 30. heinäkuuta vuonna 1818 Yorkshiren Thorntonissa, missä hänen isänsä Patrick Brontë toimi pappina. Hän oli viides pastori Brontën ja tämän vaimon Maria Branwell Brontën kuudesta lapsesta. Vuonna 1821 Brontën perhe muutti Thorntonista Yorkshiren Haworthiin, mistä perheen isä oli saanut töitä paikallisesta pappilasta. Vielä samana vuonna perheen äiti Maria kuoli syöpään, ja Brontë ja hänen viisi sisarustaan jäivät isänsä ja ankaran, uskonnollisen tätinsä huollettaviksi.
Kolme vuotta myöhemmin vuonna 1824 Brontë päätettiin lähettää yhdessä vanhempien sisariensa Charlotten, Marian ja Elizabethin kanssa opiskelemaan sisäoppilaitokseen. Koulussa oli huono hygienia ja niukasti ravintoa saatavilla, minkä johdosta perheen kaksi vanhempaa tytärtä Maria ja Elizabeth sairastuivat ja lopulta kuolivat vuonna 1825. Tämän jälkeen Emily ja Charlotte Brontë noudettiin pikaisesti kotiin. Kotona heidän Patrick-isänsä alkoi vastata heidän opinnoistaan ja opetti sekä heitä että heidän kahta muuta elossa olevaa sisarustaan Annea ja Branwellia. Haworthin pappilassa karujen nummien keskellä ei ollut paljon viihdettä lapsille, ja neljä yksinäistä ja äiditöntä sisarusta alkoivat viihdyttää itseään keksimillään erilaisilla mielikuvitusleikeillä. Opittuaan kirjoittamaan alkoivat he muun muassa kirjoittaa ja kuvittaa omia kertomuksiaan, jotka sijoittuivat esimerkiksi Angrian, Gondalin ja Gaaldinen mielikuvitusmaailmoihin. Lisäksi isän kirjahylly tarjosi paljon luettavaa, ja sisarukset tunsivat jo nuoresta pitäen William Shakespearen, John Miltonin, George Gordon Byronin ja Walter Scottin teokset.
Elämä > Myöhempi elämä

Vuonna 1835 Emily Brontë yritettiin lähettää uudelleen kouluun, tällä kertaa Roe Headiin, jossa hänen vanhempi sisarensa Charlotte oli jo oppilaana. Brontë ei kuitenkaan sopeutunut uuteen kouluunsa ja kärsi kovasta koti-ikävästä. Hän palasikin jo parin kuukauden kuluttua takaisin kotiinsa Haworthiin. Myöhemmin Brontë yritti muutamaan otteeseen toimia kotiopettajattarena. Hän piti kotiopettajattaren työtä kuitenkin orjuuttavana ja palasi jälleen Haworthiin. Brontë, joka oli luonteeltaan eristäytyvä, oli onnellisin ollessaan kotona ja rakasti yksinäisiä kävelyretkiä koiransa kanssa Yorkshiren nummilla. Sisarensa Charlotten mukaan Brontëssa oli aina jotain salaperäistä ja selittämätöntä. Hänellä ei ollut sisartensa lisäksi yhtäkään läheistä ystävää, ja hän oli kiinnostunut mystiikasta. Viimeisen matkansa kotoa Brontë teki vuonna 1842 matkustaessaan yhdessä Charlotten kanssa Brysseliin opiskelemaan kieliä. Hän palasi vielä samana vuonna takaisin Haworthiin eikä enää sen jälkeen poistunut kotoaan.
Elämä > Viimeiset vuodet

Viimeiset vuotensa Brontë hoiti alkoholisoitunutta ja oopiumia käyttävää veljeään Branwelliä kirjoittaen samalla runojaan ja myöhemmin ainoaksi jäänyttä romaaniansa Humiseva harju. Vuonna 1846 Brontën sisarukset julkaisivat yhdessä ensimmäisen yhteisen runokokoelmansa Poems, jonka he kirjoittivat salanimillä Currer, Ellis ja Acton Bell. Kokoelmaa myytiin vain muutama kappale, mutta Brontën runot saivat jonkin verran huomiota osakseen. Samana vuonna Emily Brontë alkoi kirjoittaa esikoisromaaniaan Humiseva harju. Romaani valmistui vuotta myöhemmin vuonna 1847. Kustantaja Thomas C. Newby julkaisi sen Ellis Bellin salanimellä vielä samana vuonna. Humiseva harju sai ristiriitaisen vastaanoton eikä myynyt kovin hyvin. Emily Brontën veli Branwell kuoli syyskuussa vuonna 1848. Hänen hautajaisissaan Emily Brontë itse vilustui ja sairastui tuberkuloosiin. Hän kieltäytyi vastaanottamasta hoitoa ja kuoli 19. joulukuuta vuonna 1848 ollessaan vasta 30-vuotias. Hänet haudattiin Brontën perheen sukuhautaan Haworthin Pyhän Mikaelin ja kaikkien enkelien kirkkoon.
Kirjallinen tuotanto > Poems

Vuonna 1846 julkaistiin Brontën sisarten ensimmäinen yhteinen runokokoelma Poems by Currer, Ellis, and Acton Bell, vapaasti suomennettuna Currer, Ellis ja Acton Bellin runoja. Kokoelma oli sisarten ensimmäinen julkaistu teos. Välttääkseen naiskirjailijoita koskevia ennakkoluuloja ja tullakseen arvostelluiksi kirjoitustensa vuoksi sukupuoltensa sijaan he päättivät ottaa käyttöönsä maskuliiniset salanimet, ja Emily Brontë valitsi salanimekseen Ellisin. Brontët maksoivat itse kokoelman painokustannukset lontoolaisessa Aylott and Jonesissa. Ensi julkaisunsa aikaan kokoelma ei menestynyt hyvin, ja sitä myytiin vain muutama kappale. Emily Brontën runot saivat kuitenkin jonkin verran huomiota osakseen. Kokoelman saamasta vastaanotosta huolimatta sisaret jatkoivat kirjoittamista, ja Brontë ryhtyi kirjoittamaan proosaa, ensimmäistä ja ainoaksi jäänyttä romaaniaan Humisevaa harjua. Runokokoelma julkaistiin uudelleen vuonna 1850 Brontën jo kuoltua, sillä kiinnostus Brontën sisarten tuotantoa kohtaan oli vuosien varrella kasvanut. Charlotte keräsi uuteen painokseen jo menehtyneiden sisartensa ennen julkaisemattomia runoja. Kokoelman toinen painos menestyi ensimmäistä huomattavasti paremmin.
Kirjallinen tuotanto > Humiseva harju

Brontë alkoi kirjoittaa ensimmäinen romaaniaan Humisevaa harjua sisarien yhteisen runokokoelman Poems julkaisun jälkeen vuonna 1846. Brontën kotiseuduille Yorkshireen sijoittuva eriluokkaisten lapsuudenystävysten Heathcliffin ja Catherinen kiihkeästä, mutta tuhoon tuomitusta rakkaudesta kertova romaani valmistui vuotta myöhemmin vuonna 1847. Kustantaja Thomas C. Newby julkaisi sen vielä samana vuonna. Kuten runokokoelma, myös Humiseva harju julkaistiin salanimellä Ellis Bell. Humisevasta harjusta ei tullut heti menestystä kuten Brontën sisaren Charlotten samana vuonna julkaistusta teoksesta Kotiopettajattaren romaanista. Ensi julkaisunsa aikaan romaani kohtasi ristiriitaisen vastaanoton, sai osakseen runsaasti paheksuntaa ja myi huonosti. Kriitikot ja lukijat kauhistelivat sen henkilöiden karkeaa käytöstä ja pitivät sitä hienostumattomana ja epämoraalisena. Useat heistä pitivät kuitenkin sen tarinankerrontaa voimakkaana ja kirjailijaa itseään taidokkaana. Kirjailijan sukupuolen paljastuttua jotkut epäilijät väittivät, että kirjan oli kirjoittanut Brontën veli Branwell, sillä heidän mukaansa kukaan niin rajoitetuissa ympyröissä elänyt naimaton naishenkilö kuten Brontë ei olisi voinut keksiä niin intohimoista ja väkivaltaista tarinaa. Nykypäivänä Humisevaa harjua pidetään yhtenä englantilaisen kirjallisuuden hienoimmista klassikoista. Yleensä myöhemmät kriitikot ovat lisäksi pitäneet Humisevaa harjua Brontën kirjailijasisarusten teoksista parhaimpana. Romaani jäi Brontën ainoaksi, mutta se riitti viemään hänen nimensä maailmankirjallisuuden historiaan.