stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurokoodi
Historia

Eurokoodien kehittäminen alkoi vuonna 1975. Niiden tarkoitus oli poistaa kaupan esteitä Rooman sopimuksen hengessä. Vuonna 1984 komissio julkaisi ensimmäiset eurokoodit. Vuonna 1989 tuli voimaan EU:n rakennustuotedirektiivi, jossa määriteltiin ensimmäisen kerran vaatimukset, jotka rakennustuotteiden tulee täyttää. Vuonna 1989 komissio antoi CEN:lle mandaatin eurokoodien valmisteluun. Ensimmäinen nk. ENV-eurokoodi  julkaistiin vuonna 1992 ja ensimmäinen varsinainen eurokoodi EN-standardina 2000-luvun alkuvuosina.
Eurokoodin osat

Eurokoodi-järjestelmä sisältää seuraavat pääosat:
EN 1990 Eurokoodi 0: Suunnittelun perusteet
EN 1991 Eurokoodi 1: Rakenteiden kuormitukset
EN 1992 Eurokoodi 2: Betonirakenteiden suunnittelu
EN 1993 Eurokoodi 3: Teräsrakenteiden suunnittelu
EN 1994 Eurokoodi 4: Teräs-betoniliittorakenteiden suunnittelu
EN 1995 Eurokoodi 5: Puurakenteiden suunnittelu
EN 1996 Eurokoodi 6: Muurattujen rakenteiden suunnittelu
EN 1997 Eurokoodi 7: Geotekninen suunnittelu
EN 1998 Eurokoodi 8: Rakenteiden suunnittelu kestävyyden suhteen maanjäristyksessä
EN 1999 Eurokoodi 9: Alumiinirakenteiden suunnittelu
EN 19100 Eurokoodi 10: Lasirakenteiden suunnittelu
Yhteensä standardeja on 59.
Kohderyhmä

Eurokoodit on tarkoitettu ensisijaisesti kokeneille suunnittelijoille. Muita tunnistettuja käyttäjäryhmiä ovat esim. nuoremmat suunnittelijat, erityisasiantuntijat, rakennustuotteiden valmistajat, ohjelmistovalmistajat, opettajat, viranomaiset, rakennuttajat sekä muiden teknisten komiteoiden jäsenet.
Kansalliset valinnat

Eurokoodit sisältävät kansallisia valintoja. Niitä käytetään eurokoodeissa käytännössä kolmesta syystä:
maantieteellisten, geologisten ja ilmasto-olosuhteiden eroavaisuuksian takia,
rakenteiden kansalliseen luotettavuustasoon ei voi puuttua eurokoodeilla
joistain asioista ei saavuteta konsensusta, koska suunnittelukulttuuri on erilainen eri maissa.
Ko. kohdat on merkitty viittauksella kansalliseen liitteeseen. Talonrakentamisen osalta kansallisen liitteen laatii ympäristöministeriö. Ne on julkaistu osana Rakentamismääräyskokoelmaa. Infrarakenteiden osalta kansallisen liitteen julkaisee Liikenne- ja viestintäministeriö. Siltarakenteiden osalta kansallisen liitteen julkaisee Väylävirasto.
Tällä hetkellä kansallisia valintoja on yhteensä 1055.
Toinen sukupolvi

Eurokoodien toisen sukupolven valmistelu aloitettiin vuonna 2015. Kaikkien osien on tarkoitus olla valmiina vuonna 2025. Uudistuksen yhteydessä julkaistaan kokonaan uusia eurokoodi-osia ja toisaalta joitain vanhoja osia on yhdistetty. Suomessa toisen sukupolven eurokoodit on tarkoitus ottaa käyttöön viimeistään vuonna 2028.
Uusina asioina on esimerkiksi kantavien lasirakenteiden suunnittelu, kuitu-polymeerirakenteiden suunnittelu, jääkuormat sekä aaltojen ja vuoroveden aiheuttamat kuormat. Myös ilmaston muutoksen huomioiminen ja rakenteiden vaurionsietokyvyn parantaminen on huomioitu aiempaa selkeämmin.
Uudistuksen tarkoituksena on
mahdollistaa innovaatiot aiempaa paremmin
vähentää kansallisia valintoja
parantaa käytettävyyttä.
Käyttö maailmalla

Eurokoodit ovat laajalti käytössä Euroopassa. Niitä käytetään kaikissa EU- ja EFTA-maissa sekä Britanniassa. Euroopan maista ainoastaan Venäjällä, Albaniassa ja joissain entisen Jugoslavian maissa käyttöä vasta suunnitellaan. Myös monissa Aasian ja Afrikan maissa pohditaan eurokoodin käyttöönottoa.
Aiheesta muualla

https://eurocodes.jrc.ec.europa.eu/en-eurocodes
http://www.eurocodes.fi
Finnish Music Quarterly

Finnish Music Quarterly on vuonna 1985 perustettu suomalainen musiikkilehti, joka kertoo englannin kielellä suomalaisesta musiikkikulttuurista. Vuoden 2015 alusta lukien lehteä on julkaissut Music Finland, minkä lisäksi sen toiminnassa ovat mukana Sibelius-Akatemia, Suomen Säveltäjät ja Muusikoiden liitto. Lehti ilmestyi paperisena 1985–2005, jonka jälkeen sen rinnalla alettiin julkaista verkkoversiota. Vuoden 2022 jälkeen lehteä on julkaistu ainoastaan verkossa.
Aiheesta muualla

Finnish Music Quarterly -lehden verkkosivut
France Football

France Football on arvostettu ranskalainen jalkapalloa käsittelevä aikakauslehti.
Lehti on vuodesta 1956 lähtien myöntänyt vuosittain arvostetun Kultaisen pallon.
Vuoden pelaaja

France Football on valinnut vuoden ranskalaisen pelaajan vuodesta 1959 lähtien. Vuoteen 1995 saakka vain Ranskassa pelanneet ranskalaiset pystyivät saamaan palkinnon.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1959 : Jules Sbroglia (SCO Angers)  1960 : Raymond Kopa (Stade de Reims)  1961 : Khennane Mahi (Stade Rennais)  1962 : André Lerond (Stade Français)  1963 : Yvon Douis (AS Monaco)  1964 : Marcel Artelesa (AS Monaco)  1965 : Philippe Gondet (FC Nantes)  1966 : Philippe Gondet (FC Nantes)  1967 : Bernard Bosquier (AS Saint-Étienne)  1968 : Bernard Bosquier (AS Saint-Étienne)  1969 : Hervé Revelli (AS Saint-Étienne)  1970 : Georges Camus (AS Saint-Étienne)  1971 : Georges Camus (AS Saint-Étienne)  1972 : Marius Trésor (AC Ajaccio  1973 : Georges Bereta (AS Saint-Étienne)  1974 : Georges Bereta (AS Saint-Étienne)  1975 : Jean-Marc Guillou (SCO Angers)  1976 : Michel Platini (AS Nancy)  1977 : Michel Platini (AS Nancy)  1978 : Jean Petit (AS Monaco) |  1979 : Maxime Bossis (FC Nantes)  1980 : Jean-François Larios (AS Saint-Étienne)  1981 : Maxime Bossis (FC Nantes)  1982 : Alain Giresse (FC Girondins de Bordeaux)  1983 : Alain Giresse (FC Girondins de Bordeaux)  1984 : Jean Tigana (FC Girondins de Bordeaux)  1985 : Luis Fernández (Paris Saint-Germain)  1986 : Manuel Amoros (AS Monaco)  1987 : Alain Giresse (Olympique Marseille)  1988 : Stéphane Paille (FC Sochaux)  1989 : Jean-Pierre Papin (Olympique Marseille)  1990 : Laurent Blanc (Montpellier HSC  1991 : Jean-Pierre Papin (Olympique Marseille)  1992 : Alain Roche (AJ Auxerre)  1993 : David Ginola (Paris Saint-Germain)  1994 : Bernard Lama (Paris Saint-Germain)  1995 : Vincent Guérin (Paris Saint-Germain)  1996 : Didier Deschamps (Juventus FC)  1997 : Lilian Thuram (Parma FC)  1998 : Zinedine Zidane (Juventus FC) |  1999 : Sylvain Wiltord (FC Girondins de Bordeaux)  2000 : Thierry Henry (Arsenal FC)  2001 : Patrick Vieira (Arsenal FC)  2002 : Zinedine Zidane (Real Madrid)  2003 : Thierry Henry (Arsenal FC)  2004 : Thierry Henry (Arsenal FC)  2005 : Thierry Henry (Arsenal FC)  2006 : Thierry Henry (Arsenal FC)  2007 : Franck Ribéry (Olympique Marseille)  2008 : Franck Ribéry (Bayern München)  2009 : Yoann Gourcuff (FC Girondins de Bordeaux)  2010 : Samir Nasri (Arsenal FC)  2011 : Karim Benzema (Real Madrid CF)  2012 : Karim Benzema (Real Madrid CF)  2013 : Franck Ribéry (Bayern München  2014 : Karim Benzema (Real Madrid CF)  2015 : Blaise Matuidi (Paris Saint-Germain)  2016 : Antoine Griezmann (Atlético Madrid  2017 : N'Golo Kanté (Chelsea)  2018 : Kylian Mbappé (Paris SG) |
Vuoden valmentaja

France Football on valinnut vuoden ranskalaisen valmentajan vuodesta 1970 lähtien.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1970 : Albert Batteux (AS Saint-Étienne) ja Mario Zatelli (Olympique de Marseille)  1971 : Kader Firoud (Nîmes Olympique) ja Jean Prouff (Stade Rennais FC)  1972 : Jean Snella (OGC Nice)  1973 : Robert Herbin (AS Saint-Étienne)  1974 : Pierre Cahuzac (SC Bastia)  1975 : Georges Huart (FC Metz)  1976 : Robert Herbin (AS Saint-Étienne)  1977 : Pierre Cahuzac (SC Bastia)  1978 : Gilbert Gress (RC Strasbourg)  1979 : Michel Le Milinaire (Stade Lavallois)  1980 : René Hauss (FC Sochaux-Montbéliard) ja Jean Vincent (FC Nantes)  1981 : Aimé Jacquet (Girondins de Bordeaux)  1982 : Michel Hidalgo (Ranskan maajoukkue)  1983 : Michel Le Milinaire (Stade Lavallois)  1984 : Aimé Jacquet (Girondins de Bordeaux)  1985 : Jean-Claude Suaudeau (FC Nantes)  1986 : Guy Roux (AJ Auxerre)  1987 : Jean Fernandez (AS Cannes)  1988 : Guy Roux (AJ Auxerre)  1989 : Gérard Gili (Olympique de Marseille) |  1990 : Henryk Kasperczak (Montpellier HSC)  1991 : Daniel Jeandupeux (SM Caen)  1992 : Jean-Claude Suaudeau (FC Nantes)  1993 : Luis Fernandez (Paris Saint-Germain)  1994 : Jean-Claude Suaudeau (FC Nantes)  1995 : Francis Smerecki (En Avant de Guingamp)  1996 : Guy Roux (AJ Auxerre)  1997 : Jean Tigana (AS Monaco)  1998 : Aimé Jacquet (Ranskan maajoukkue)  1999 : Élie Baup (Girondins de Bordeaux)  2000 : Alex Dupont (FC Gueugnon&CS Sedan Ardennes)  2001 : Vahid Halilhodzic (Lille OSC)  2002 : Jacques Santini (Olympique Lyonnais&Ranskan maajoukkue)  2003 : Didier Deschamps (AS Monaco)  2004 : Paul Le Guen (Olympique Lyonnais)  2005 : Claude Puel (Lille OSC)  2006 : Pablo Correa (AS Nancy-Lorraine)  2007 : Pablo Correa (AS Nancy-Lorraine)  2008 : Arsène Wenger (Arsenal FC)  2009 : Laurent Blanc (Girondins de Bordeaux) |  2010 : Didier Deschamps (Olympique Marseille)  2011: Rudi Garcia (Lille OSC)  2012 : René Girard (Montpellier HSC)  2013 : Rudi Garcia (AS Roma)  2014 : Rudi Garcia (AS Roma)  2015 : Laurent Blanc (Paris Saint-Germain)  2016 : Zinédine Zidane (Real Madrid)  2017 : Zinédine Zidane (Real Madrid)  2018 : Didier Deschamps (Ranskan maajoukkue) |
Aiheesta muualla

France Football (ranskaksi)
Gloria Grant

| Glory Grant |
| --- | --- |
Luoja(t):  Gerry Conway   Ross Andru
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Amazing Spider-Man nro 140
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Gloria "Glory" Grant
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Daily Bugle
Henkilöllisyydet:  Glory
Voimat:  ei supervoimia
Suhteet
Sukulaiset:  Cal (setä), Yvonne (siskontytär), Ramon (serkku)
Gloria Grant on kuvitteellinen hahmo Marvelin sarjakuvamaailmassa. Hän on J. Jonah Jamesonin sihteeri ja Peter Parkerin ystävä. Hän kuuluu Hämähäkkimies-sarjakuvaseikkailujen sivuhahmoihin. Hänen ensiesiintymisensä oli Amazing Spider-Man #140 -lehdessä, ja hänet loivat Gerry Conway ja Ross Andru.
Gloria Grant muissa medioissa

Gloria Grant esiintyy Hämähäkkimies-animaatiosarjassa J. Jonah Jamesonin sihteerinä, eikä hänellä ole varsinaisen tärkeää roolia sarjassa lainkaan (lukuun ottamatta Kameleontin muuttumista häneksi hetkeksi aikaa). Jaksot, jossa Gloria Grant sarjassa nähdään, ovat: 13 "Kameleontti" ja 42 "Syyllinen". Hahmon äänenä kuullaan Nell Carter.
Frou Frou

| Frou Frou |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2002–
Tyylilaji:  Ambient, Electronica, Pop
Kotipaikka:  Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Imogen Heap   Guy Sigsworth  
Levy-yhtiö:  Island Records   MCA Records  
Aiheesta muualla
MySpace - Frou Frou
Infobox OKNimi-testi OK: 
Frou Frou on englantilainen elektronista musiikkia soittava duo, joka koostuu Imogen Heapista ja Guy Sigsworthista. He molemmat kirjoittavat kappaleita, tuottavat sekä soittavat instrumentteja yhtyeen kappaleilla, mutta Heap toimii myös laulajana.
Frou Frou julkaisi ainoan albuminsa Details vuonna 2002. Tämän jälkeen Heap ja Sigsworth ovat keskittyneet soolouriinsa ja muihin projekteihin, mutta pitävät mahdollisena myös tulevaa yhteistyötä.
Diskografia > Albumit

Details (2002)
Diskografia > Singlet

Breathe In (2002)
Let Go (promo) (2002)
Must Be Dreaming (2002)
It's Good to Be in Love (2003)
Aiheesta muualla

Frou Frou Myspacessa (englanniksi)
MusicBrainz - Frou Frou
Imogen Heapin virallinen kotisivu
Guy Sigsworthin virallinen kotisivu
Imogen Heap Myspacessa (englanniksi)
Guy Sigsworth Myspacessa (englanniksi)
Espanjan edustajainhuone

| Espanjan edustajainhuone Congreso de los Diputados de España |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  Alahuone
Johto
Puhemies:  Meritxell Batet (PSOE)
Varapuhemies:  Alfonso Rodríguez Gómez de Celis (PSOE)
Kokoonpano
Edustajia:  350 
Puolueet:  Hallitus (153)      PSOE (120)       Unidas Podemos (35)      Podemos (26)       En Comú Podem (7)       En Común (2) Hallituksen tukipuolueet (12)      EAJ-PNV (6)       Más País (2)       BNG (1)       ¡Teruel Existe! (1)       NCa (1) Oppositio (183)      PP (88)       Vox (52)       ERC (13)       Cs (10)       Junts per Catalunya (8)       EH Bildu (5)       CUP-PR (2)       CCa-PNC (1)       NA+ (2)       PRC (1)       Més Compromís (1)       FAC (1)
Vaalit
Valintatapa:  Listavaali D’Hondtin menetelmä
Viimeisimmät vaalit:  23. heinäkuuta 2023
Kokouspaikka
 
 Palacio de las Cortes Madrid, Espanja
Kotisivut
 http://www.congreso.es Congreso de los Diputados
Espanjan edustajainhuone (esp. Congreso de los Diputados) on Espanjan parlamentin alahuone. Edustajainhuoneeseen valitaan joka neljäs vuosi 350 edustajaa. Edustajat valitaan D'Hondtin menetelmällä. Puheenjohtaja on Meritxell Batet.
Perustuslain mukaan edustajainhuoneen velvollisuus on huolehtia hallituksen muodostamisesta ja vahvistaa senaatin tekemät muutosehdotukset kaikkiin ehdotettuihin lakeihin. Edustajainhuone myös valmistelee valtion budjetin..
Viimeisimmät vaalit pidettiin heinäkuussa 2023, ja niissä työväenpuolue menetti suurimman puolueen asemansa kansanpuolueelle. Tämän vaalivoitto oli kuitenkin niin niukka, että maassa joudutaan mahdollisesti pitämään uudet vaalit.
Yksi edustajainhuoneen toiminnasta raportoiva media on Canal Parlamento, jonka omistaa edustajainhuone. Sen ohjelmistoon kuuluvat muun muassa live-lähetykset edustajainhuoneen istunnoista..
Edustajainhuoneessa toimii myös lahjapuoti.
Galleria

Edustajainhuoneen vaakuna
Edustajainhuoneen julkisivu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espanjan edustajainhuone Wikimedia Commonsissa
France 4

| France 4 |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  31. maaliskuuta 2005
Omistaja:  France Télévisions
Kuvaformaatti:  16:9 576i (SDTV) 16:9 1080i (HDTV)
Katsojaosuus:  1,2% (2020, )
Tunnuslause:  4 fois plus ensemble ("4 kertaa enemmän yhdessä")
Maa:   Ranska
Kieli:  ranska
Kotisivu:  France.tv accueil
Infobox OKNimi-testi OK: 
France 4 on ranskalainen julkisen palvelun televisiokanava, jonka omistaa France Télévisions, jonka puolestaan omistaa Ranskan valtio. Se perustettiin keväällä 2005 korvaamaan aiempi Festival-kanava. France 4 keskittyy tapahtumiin sekä nuorten ohjelmiin. Kanavan tunnusväri on violetti.
Kanava oli tarkoitus lopettaa elokuussa 2020 yhdessä France Ô:n kanssa, mutta sai vuoden lisäaikaa, sillä sen tarjonta oli osoittautunut hyödylliseksi, kun koronaviruspandemian takia koulut oli jouduttu sulkemaan.
Historia

France 4:n edeltäjä oli vuonna 1996 perustettu Festival, joka keskittyi elokuviin ja televisiosarjoihin. Sen omistivat France 2 (28 %), France 3 (28 %), brittiläinen Carlton Communications (28 %), Arte (11 %) sekä amerikkalais-hollantilainen Regency Monarchy (5 %).
Maaliskuun lopussa 2005, samaan aikaan kun Ranskassa otettiin käyttöön digilähetykset, Festival uudistettiin ja se sai uuden nimen France 4. Kanavan omistajaksi tulivat France Télévisions (89 %) ja Arte (11 %). Uusi kanava laajensi ohjelmistoaan muun muassa kulttuuritapahtumiin ja urheiluun.
Vuonna 2009 Arte myi osuutensa kanavasta France Télévisionsille 4,62 miljoonalla eurolla. Samana vuonna uusi laki kielsi France 4:ää, kuten kaikkia muitakin France Télévisionsin kanavia, näyttämästä mainoksia iltakahdeksan ja aamukuuden välillä.
Vuonna 2014 France 4:n strategiaa uudistettiin ja siitä tuli nuorisolle suunnattu kanava. Ohjelmisto suunniteltiin niin, että päivällä näytettiin lapsille suunnattuja ohjelmia ja illalla kohdeyleisönä olivat nuoret aikuiset.
Vuonna 2016 strategiaa muutettiin jälleen, ja nyt illan kohdeyleisöksi otettiin perheet.
Vuonna 2018 Ranskan kulttuuriministeriö ilmoitti, että France 4 televisiokanavana lakkautettaisiin viimeistään vuonna 2020 ja nuorta yleisöä tavoiteltaisiin jatkossa muilla tavoin kuin perinteisellä televisiolla. Lakkautusta kuitenkin lykättiin elokuussa 2020 vuodella, kun koronaepidemian aikana kanavan tarjonta oli osoittautunut pedagogisesti hyödylliseksi, kun koulut oli jouduttu fyysisesti sulkemaan. Toukokuussa 2021 presidentti Emmanuel Macron ilmoitti, että France 4:ää ei lakkautetakaan.
Ohjelmisto

France 4:n kohdeyleisö on vuosien varrella vaihdellut, mutta tällä hetkellä se esittää lastenohjelmia päivisin ja nuorille aikuisille suunnattua ohjelmistoa iltaisin. Ohjelmisto koostuu muun muassa televisiosarjoista, elokuvista, dokumenteista, musiikkiohjelmista ja urheilusta.
Aiheesta muualla

Kanavan kotisivut
France Télévisions
| --- | --- |
Omat televisiokanavat::   France 2  France 3  France 4  France 5  France Info  La Première 
Osaomistajana::   TV5Monde  Arte  Euronews 
Jäsenyydet::   Euroopan yleisradiounioni 
Kanavan logo vuosina 2008-11 sekä 2014-18
Gustaf Viktor Toppelius

Gustaf Viktor Toppelius (23. joulukuuta 1825 Oulu – 25. helmikuuta 1906 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Toppeliuksen vanhemmat olivat Oulun kaupunginlääkäri, lääketieteen tohtori, professori Gustaf Toppelius ja Maria Calamnius ja puoliso vuodesta 1860 Jenny Hedvig Carolina Morsing.  Toppelius tuli 1842 oppilaaksi Haminan kadettikouluun ja määrättiin sieltä 1848 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 2. ratsastavan tykistöprikaatiin. Sen mukana hän osallistui Unkarin vallankumouksen kukistamiseen 1849. Vuonna 1850 Toppelius sai siirron Siperian linjakasakkajoukkoihin, mistä hänet komennettiin huhtikuussa 1852 aliluutnanttina tilapäiseksi kertaajaksi Haminan kadettikouluun.
Vakinaiseksi opettajaksi kadettikouluun Toppelius hyväksyttiin vuoden 1853 alussa ja hän toimi tehtävässä peräti 36 vuotta. Toppelius opetti tykistö- ja linnoitusoppia ja tekniikkaa 1853–1889, ruotsia 1856–1865, historiaa 1858–1889, maantiedettä 1864, Venäjän maantiedettä ja historiaa 1868–1878 sekä piirustusta 1880–1889. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1854, alikapteeniksi 1857, kapteeniksi 1861, everstiluutnantiksi 1869 ja everstiksi 1873. Toppelius sai eron kadettikoulun opettajan virasta ja sotapalveluksesta kenraalimajurina keväällä 1889.
Toppelius oli Haminan kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1881 ja 1884–1888 ja osallistui muutenkin aktiivisesti kaupungin ja sen asukkaiden olojen kehittämiseen. Reserviin siirryttyään hän muutti Helsinkiin.  Toppelius opiskeli Helena Blavatskyn maailmankatsomusta, kirjoittaen siitä tutkielman Är en kungsväg till vetande möjlig? En fråga, besvarad af erfarenheten i våra dagar (1891), joka oli ensimmäisiä Suomessa ilmestyneitä aiheeseen liittyviä teoksia.
Gustaf Vilhelm Jansson

Gustaf Vilhelm Jansson (23. helmikuuta 1879 Pietarsaari – 12. kesäkuuta 1942 Kauniainen) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Rautatiehallituksen ylijohtaja.
Janssonin vanhemmat olivat ratamestari Gustaf Jansson ja Lovisa Nyman ja puoliso vuodesta 1904 Alexandra Gorbatoff. Jansson tuli ylioppilaaksi 1898 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1902. Hän toimi Helsingin ratajakson apulaisinsinöörinä 1902, ratainsinöörinä Pietarissa vuodesta 1905, rautateiden piirihallituksen piiripäällikkönä Helsingissä vuodesta 1913, Rautatiehallituksen vt. pääjohtajana 1917 ja pääjohtajana apulaisena samasta vuodesta, sekä ylijohtajana vuodesta 1923. Jansson oli jäsen tai puheenjohtaja useissa alansa komiteoissa ja toimikunnissa ja osallistui alan monien seurojen ja yhdistysten toimintaan.
Gustaf Viktor Eklund (pappi)

Gustaf Viktor Eklund (6. heinäkuuta 1843 Porvoo – 25. helmikuuta 1883 Porvoo) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies.
Eklundin vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Gustaf Eklund ja Gustava Kristina Lindholm ja puoliso vuodesta 1869 Olga Amanda Miller (k. 1882). Eklund tuli ylioppilaaksi Porvoon lukiosta, suoritti teologian erotutkinnon 1866 ja vihittiin papiksi 1868. Varapastorin arvon hän sai 1883. Eklund oli Porvoon maaseurakunnan kappalainen vuodesta 1873, toimittuaan sitä ennen pappina Mikkelissä. Hän oli pappissäädyssä valtiopäivämies 1882.
Falcon 9 laukaisu 20

Falcon 9 laukaisu 20 (myös Orbcomm OG2 M2) on SpaceX:n Falcon 9 v1.2 -kantoraketin laukaisu, joka vei 11 Orbcomm OG2 -tietoliikennesatelliittia matalalle Maan kiertoradalle. Falcon 9 -raketin ensimmäinen vaihe laskeutui Landing Zone 1 -laskeutumisalustalle, joka sijaitsee muutama kilometri etelään raketin laukaisupaikalta. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun kiertoratalaukaisuihin kykenevän kantoraketin vaihe saatiin ehjänä talteen moottoroidun laskeutumisen jälkeen.
Kyseessä on myös ensimmäinen laukaisu sitten kesäkuun CRS-7-rahtilennon, jolla Falcon 9 v1.1 -raketti tuhoutui 139 sekuntia laukaisun jälkeen. Edeltäneen onnettomuuden vuoksi tehtyjen muutosten lisäksi rakettiin oli tehty lukuisia muita päivityksiä, jotka esimerkiksi paransivat sen suorituskykyä.
Lento

Lentoa edeltävä laukaisualustalla tehtävä koepoltto oli tarkoitus suorittaa 16. joulukuuta, mutta poltto viivästyi raketin kryogeenisissä lämpötiloissa olevan polttoaineen tuottamien ongelmien vuoksi. Laukaisu oli alun perin tarkoitus tapahtua 19. joulukuuta 2015.
Laukaisu tapahtui lopulta 22. joulukuuta 2015 kello 1:29 UTC-aikaa. Ensimmäinen vaihe sammui noin 2 minuuttia ja 20 sekuntia laukaisun jälkeen, ja irtosi toisesta hetkeä myöhemmin. Toinen vaihe jatkoi satelliittien viemistä kiertoradalle, ensimmäisen tehdessä moottoroidun pystylaskeutumisen Landing Zone 1 -alustalle Cape Canaveral Air Force Stationiin noin kymmenen minuuttia lentoon lähdön jälkeen. SpaceX oli yrittänyt vastaavia rakettivaiheen laskeutumisia merellä sijainneelle lautalle aiempien laukaisujen yhteydessä, mutta nämä olivat päättyneet raketin tuhoutumiseen kovan laskeutumisen seurauksena. Orbcomm-laukaisun laskeutuminen oli ensimmäinen kerta, kun kiertoratalaukaisuihin kykenevän kantoraketin vaihe saatiin ehjänä talteen moottoroidun laskeutumisen jälkeen.
Toinen vaihe käynnistyi 11 sekuntia vaiheiden irtautumisen jälkeen tehden noin seitsemän ja puolen minuutin polton. Sen kyydissä olleet satelliitit vapautettiin kuudessa erässä noin 14 minuuttia laukaisun jälkeen.
Hyötykuorma

Lennon hyötykuormana oli 11 Orbcomm OG2 -tietoliikennesatelliittia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Falcon 9 laukaisu 20 Wikimedia Commonsissa
Mäkinen, Jari: Falcon 9 palaa lentoon ja yrittää taas laskeutumista – suomalaissatelliitin aikataulu myös kyseessä tiedetuubi.fi.  20.12.2015. Tiedetuubi. Viitattu 21.12.2015.
Orbcomm OG2 -laukaisun ensimmäinen vaihe SpaceX:n SLC-40 -alustan kokoamishallissa.
Ensimmäinen rakettivaihe laskeutumassa Landing Zone 1 -laskeutumisalustalle.
Fargo Force

| Fargo Force |
| --- | --- |

Perustettu:  2008
Kaupunki:   Fargo, Pohjois-Dakota
Kotiareena:  Scheels Arena
Sarjataso:  USHL
Konferenssi:  Läntinen
Värit:                
Toimitusjohtaja:   John Marks
Päävalmentaja:   John Marks
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fargo Force on vuonna 2008 perustettu yhdysvaltalainen juniorijääkiekkoseura, joka pelaa USHL:ssa. 
Seura on kotoisin Fargosta Pohjois-Dakotasta.
Aiheesta muualla

Fargo Forcen verkkosivut (englanniksi)
Ferri

Ferri voi tarkoittaa seuraavia:
Fabio Ferri (s. 1970), italialainen näyttelijä
Gabriella Ferri (1942–2004), italialainen kabareeartisti
Jean-Yves Ferri (s. 1959), ranskalainen sarjakuvataiteilija
Jordan Ferri (s. 1992), ranskalainen jalkapalloilija
ferri-ioni, rauta(III)-ionin (Fe3+) vanha nimitys
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ferri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Finnish Graffiti

Finnish Graffiti on albumi, jolle on koottu Suomipopin alkuaikojen musiikkia. Sen alaotsikoita ovat Suomalaisen rockin historiaa vol. 1 ja Rautalankaa ja Beat-musiikkia 1961-1965.