stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Portugalin Grand Prix 1993
Aika-ajot

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 0 |  Damon Hill | Williams-Renault | 1.11,494 |   |
| 2 | 2 |  Alain Prost | Williams-Renault | 1.11,683 | + 0,189 |
| 3 | 7 |  Mika Häkkinen | McLaren-Ford | 1.12,443 | + 0,949 |
| 4 | 8 |  Ayrton Senna | McLaren-Ford | 1.12,491 | + 0,997 |
| 5 | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 1.13,101 | + 1,607 |
| 6 | 5 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 1.13,403 | + 1,909 |
| 7 | 6 |  Riccardo Patrese | Benetton-Ford | 1.13,863 | + 2,369 |
| 8 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 1.13,933 | + 2,439 |
| 9 | 9 |  Derek Warwick | Footwork-Mugen-Honda | 1.14,388 | + 2,894 |
| 10 | 26 |  Mark Blundell | Ligier-Renault | 1.14,577 | + 3,083 |
| 11 | 25 |  Martin Brundle | Ligier-Renault | 1.14,708 | + 3,214 |
| 12 | 30 |  Jyrki Järvilehto | Sauber-Ilmor | 1.14,833 | + 3,339 |
| 13 | 29 |  Karl Wendlinger | Sauber-Ilmor | 1.15,016 | + 3,522 |
| 14 | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 1.15,183 | + 3,689 |
| 15 | 14 |  Rubens Barrichello | Jordan-Hart | 1.15,433 | + 3,939 |
| 16 | 10 |  Aguri Suzuki | Footwork-Mugen-Honda | 1.15,491 | + 3,997 |
| 17 | 4 |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Yamaha | 1.15,904 | + 4,410 |
| 18 | 11 |  Pedro Lamy | Lotus-Ford | 1.15,920 | + 4,426 |
| 19 | 24 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 1.15,942 | + 4,448 |
| 20 | 19 |  Philippe Alliot | Larrousse-Lamborghini | 1.16,144 | + 4,650 |
| 21 | 3 |  Ukyo Katayama | Tyrrell-Yamaha | 1.16,186 | + 4,692 |
| 22 | 20 |  Érik Comas | Larrousse-Lamborghini | 1.16,417 | + 4,923 |
| 23 | 15 |  Emanuele Naspetti | Jordan-Hart | 1.16,566 | + 5,072 |
| 24 | 23 |  Christian Fittipaldi | Minardi-Ford | 1.16,651 | + 5,157 |
| 25 | 21 |  Michele Alboreto | Lola-Ferrari | 1.17,188 | + 5,624 |
| 26 | 22 |  Luca Badoer | Lola-Ferrari | 1.17,739 | + 6,245 |
Kilpailun tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierroksia | Aika/keskeytyssyy | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 71 | 1.32.46,309 | 6 | 10 |
| 2 | 2 |  Alain Prost | Williams-Renault | 71 | + 0,982 | 2 | 6 |
| 3 | 0 |  Damon Hill | Williams-Renault | 71 | + 8,206 | 1 | 4 |
| 4 | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 71 | + 1.07,605 | 5 | 3 |
| 5 | 29 |  Karl Wendlinger | Sauber-Ilmor | 70 | + 1 krs. | 13 | 2 |
| 6 | 25 |  Martin Brundle | Ligier-Renault | 70 | + 1 krs. | 11 | 1 |
| 7 | 30 |  Jyrki Järvilehto | Sauber-Ilmor | 69 | + 2 krs. | 12 |   |
| 8 | 24 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 69 | + 2 krs. | 19 |   |
| 9 | 23 |  Christian Fittipaldi | Minardi-Ford | 69 | + 2 krs. | 24 |   |
| 10 | 19 |  Philippe Alliot | Larrousse-Lamborghini | 69 | + 2 krs. | 20 |   |
| 11 | 20 |  Érik Comas | Larrousse-Lamborghini | 68 | + 3 krs. | 22 |   |
| 12 | 4 |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Yamaha | 68 | + 3 krs. | 17 |   |
| 13 | 14 |  Rubens Barrichello | Jordan-Hart | 68 | + 3 krs. | 15 |   |
| 14 | 22 |  Luca Badoer | Lola-Ferrari | 68 | + 3 krs. | 26 |   |
| 15 | 9 |  Derek Warwick | Footwork-Mugen-Honda | 63 | Kolari (Patrese) | 9 |   |
| 16 | 6 |  Riccardo Patrese | Benetton-Ford | 63 | Kolari (Warwick) | 7 |   |
| Kesk. | 11 |  Pedro Lamy | Lotus-Ford | 61 | Ulosajo | 18 |   |
| Kesk. | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 60 | Ulosajo | 14 |   |
| Kesk. | 26 |  Mark Blundell | Ligier-Renault | 51 | Kolari (Wendlinger) | 10 |   |
| Kesk. | 21 |  Michele Alboreto | Lola-Ferrari | 38 | Vaihdelaatikko | 25 |   |
| Kesk. | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 35 | Ulosajo | 8 |   |
| Kesk. | 7 |  Mika Häkkinen | McLaren-Ford | 32 | Ulosajo | 3 |   |
| Kesk. | 10 |  Aguri Suzuki | Footwork-Mugen-Honda | 27 | Vaihdelaatikko | 16 |   |
| Kesk. | 8 |  Ayrton Senna | McLaren-Ford | 19 | Moottori | 4 |   |
| Kesk. | 3 |  Ukyo Katayama | Tyrrell-Yamaha | 12 | Ulosajo | 21 |   |
| Kesk. | 15 |  Emanuele Naspetti | Jordan-Hart | 8 | Moottori | 23 |   |
Muuta

Damon Hill starttasi kilpailuun muiden takaa, koska hänen auto sammui lämmittelykierroksella
Michael Schumacher ylitti 100 MM-pisteen rajan
Hondan	200. GP
Renault'n toinen kuljettajien mestaruus
Lola-Ferrarin viimeinen kilpailu
Muuta > Johtokierrokset

| Kuljettaja | Talli | Kierrokset |
| --- | --- | --- |
|  Jean Alesi | Ferrari | 1–19 |
|  Alain Prost | Williams-Renault | 20–29 |
|  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 30–71 |
Kilpailun jälkeen > MM-tilanne -kuljettajat

|  | Sija | Kuljettaja | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1. |  Alain Prost | Williams-Renault | 87 |
|  | 2. |  Damon Hill | Williams-Renault | 62 |
|  | 3. |  Ayrton Senna | McLaren-Ford | 53 |
|  | 4. |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 52 |
|  | 5. |  Riccardo Patrese | Benetton-Ford | 20 |
|  | 6. |  Jean Alesi | Ferrari | 13 |
|  | 7. |  Martin Brundle | Ligier-Renault | 12 |
|  | 8. |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 11 |
|  | 9. |  Mark Blundell | Ligier-Renault | 10 |
|  | 10. |  Gerhard Berger | Ferrari | 10 |
Kilpailun jälkeen > Valmistajien MM-tilanne

|  | Sija | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1. |  Williams-Renault | 149 |
|  | 2. |  Benetton-Ford | 72 |
|  | 3. |  McLaren-Ford | 60 |
|  | 4. |  Ferrari | 23 |
|  | 5. |  Ligier-Renault | 22 |
|  | 6. |  Lotus-Ford | 12 |
Aiheesta muualla

Kuvia kilpailusta (Arkistoitu – Internet Archive)
YouTube – Kilpailun parhaat palat
Formula 1 -luokan Portugalin Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 | 2025 | 2026 | 2027 | 2028 | 2029 |
Radat: Circuito da Boavista (1958, 1960) Monsanto Park (1959) Autódromo do Estoril (1984–1996) Autódromo Internacional do Algarve (2020–2021)
Formula 1 -kausi 1993
Etelä-Afrikka |  Brasilia |  Eurooppa |  San Marino |  Espanja |  Monaco |  Kanada 
  Ranska |  Iso-Britannia |  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Portugali 
  Japani |  Australia
Otto Lehkosuo

Otto Lehkosuo 2022
Otto Lehkosuo (s. 31. joulukuuta 1996) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Suomen miesten maajoukkueessa 15 ottelua. Niissä hän on tehnyt seitsemän maalia ja saanut yhdeksän syöttöpistettä. Hän on edustanut Suomea alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015 ja pelaa miesten MM-kilpailuissa 2021 noustuaan varamiehen paikalta joukkueeseen pois jääneen Krister Savosen tilalle.
Lehkosuo on edustanut Salibandyliigassa espoolaista Westend Indiansia kaudesta 2014–2015 alkaen. Hän on ennen kauden 2021–2022 alkua pelannut liigassa 155 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 53 maalia ja antanut 51 maalisyöttöä, sekä 30 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt kahdeksan maalia ja saanut 11 syöttöpistettä.
Otto Lehkosuon sisko Lilli Lehkosuo on cheerleadingin MM-mitalisti. Heidän isänsä Ari Lehkosuo ja setänsä Mika Lehkosuo ovat pelanneet jalkapalloa, ja jälkimmäinen on menestynyt myös jalkapallovalmentajana.
Padasjoen kirkonkylä

| Padasjoen kirkonkylä |
| --- | --- |
 Padasjoen kirkonkylä
 Koordinaatit: 61.3518°N, 25.2770°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Päijät-Häme
Kunta:  Padasjoki
Kirjallinen maininta:  1442
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kirkonkylä, taajama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,69 km²
Väkiluku (2020):  1 436
 – Väestötiheys:  252,4 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2020 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Padasjoen kirkonkylä on Padasjoen kunnan keskustaajama Päijät-Hämeen maakunnan länsiosassa, linnuntietä noin 46 kilometriä maakuntakeskus Lahdesta luoteeseen. Padasjoen kirkonkylä sijaitsee Päijänteen lounaisrannalla, Päijänteen länsipuolella sijaitsevasta Kirkkolammelta laskevan, nykyisin Kirkkojokena tunnetun joen ympäristössä.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2020 lopussa Padasjoen kirkonkylän pinta-ala oli 5,69 neliökilometriä ja väkiluku 1 436. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnanosien rajauksesta.
Nykyinen Padasjoen kirkko (1928).
Kiinteän asutuksen arvioidaan saapuneen nykyisen Padasjoen kunnan Päijänteen rannan läheisiin osiin rautakauden lopulla, arviolta vuoden 700 tietämillä Hauholta. Padasjoen seurakunta oli aluksi osa Hollolan seurakuntaa, sittemmin kuului Sysmään ja itsenäistyi viimeistään vuonna 1471. Padasjoen hallintopitäjä muodostettiin kuitenkin jo 1400-luvun alussa.
Padasjoki mainitaan kirjallisissa lähteissä vuosina 1442 (Padasj[oki]), 1466 (Padas Joki Sochn), 1504 (Padasjoki sochn) ja 1540 (Pasiokii Sokn).
Padasjoen pitäjän nimitys on muodostunut Kirkkolammista Päijänteeseen laskevan
joen mukaan. Tämän joen nimi oli aiemmin Padasjoki; nykyisin sitä kutsutaan Kirkkojoeksi.
Kirkonkylälläkin oli aikoinaan joen mukaan nimi Jokioinen (Jokijoine[n] 1543, Jokios 1547). Tätä ennen, vuoden 1539 maakirjassa sama seutu esiintyi Inkilän nimellä. Sanalle Padas on esitetty useita vaihtoehtoisia selityksiä.
Open Society Institute

| Open Society Institute |
| --- | --- |

Perustettu:  1993
Perustaja:  George Soros
Päämaja:  New York, New York, Yhdysvallat
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Open Society Institute on kansallisten Soros-säätiöiden hallinnollinen ydin. Se on perustettu vuonna 1993. Sitä rahoittaa ja johtaa George Soros. Säätiön tavoitteisiin kuuluu mm. demokraattisen hallinnon, ihmisoikeuksien sekä sosiaalisten uudistusten edistäminen. Paikallistasolla säätiö pyrkii edistämään lainsäädännön noudattamista, julkista terveydenhuoltoa, koulutusta sekä vaihtoehtoisia tiedotusvälineitä. Lisäksi säätiö osallistuu korruption vastaiseen taisteluun eri alueilla.
Ensimmäiset Soros-säätiöt perustettiin New Yorkiin ja Budapestiin 1983. Open Society Institute muodostettiin eri maissa toimivien Soros-säätiöiden kattojärjestöksi 1993. Nimi vaihtui myöhemmin muotoon Open Society Foundations.
Säätiö toimi Itä-Euroopassa 1980–1990-lukujen vaihteessa, jotka kävivät läpi vallankumoukset kommunismista suoraan fundamentalistiseen kapitalismiin. Naomi Kleinin mukaan ns. shokkiterapian taustalla oli paitsi Jefferey Sachs myös George Soros. Suomessa säätiötä johtaa lakiasiainjohtaja Minna Järvenpää. Säätiön nimi on peräisin Karl Popperin käsitteestä "avoin yhteiskunta".
Unkarissa toiminnan alussa mm. lahjoitettiin valokopiokoneita yliopistoille ja kirjastoille, jotta valtion monopoli tiedonvälitykseen murtuisi.
Sorosin ohjelmat ovat tukeneet mm. mustia ja latinoita ja Black Lives Matter -liikettä Yhdysvalloissa ja Euroopan romaneja. Yhdysvaltain vuoden 2016 presidentinvaalien jälkeen Open Society ilmoitti käyttävänsä kymmenen miljoonaa vihapuheen torjumiseen, jota Sorosin mukaan Trumpin kampanja lietsoi. Muualla säätiö on tukenut terveydenhuoltoa ja pakolaisten oloja. Toimintaan kuuluu myös sukupuolirikoksista tuomitsevat liikkuvat oikeusistuimet Kongossa.
Soros on kehottanut Euroopan ja muun maailman kehittyneitä maita ottamaan lisää siirtolaisia. Open Societyn toiminta on vihastuttanut nationalistisia hallituksia ja poliitikkoja esim. Unkarissa, Makedoniassa, Puolassa ja muissa Euroopan maissa, sillä säätiön katsotaan sekaantuvan maiden sisäisiin asioihin ja pakottamaan valtiot ottamaan maahanmuuttajia.
Unkari sääti kesäkuussa 2018 "Stop Soros" -nimellä kulkevat lait, jotka tekivät laittomaksi avustaa maassa laittomasti oleskelevia ulkomaalaisia.
Unkarin pääministeri Viktor Orbánin mukaan Soros on edistänyt massamaahanmuuttoa Eurooppaan.
Sorosin säätiöt ovat lahjoittaneet vuodesta 1984 lähtien 32 miljardia dollaria eli nykyrahassa noin 27 miljardia euroa liberaalien aatteiden hyväksi.
Vuonna 2017 Soros siirsi valtaosan omaisuudestaan, lähes 18 miljardia US-dollaria säätiölle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Open Society Institute Wikimedia Commonsissa
kotisivu (englanniksi)
Open Society Institute:n 2004 vuosikertomus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Orwo

Orwo-tehdas Saksan Wolfenissa.
Orwo oli alun perin itäsaksalaisen filmejä sekä magneettisia ääninauhoja valmistaneen valtionyhtiön VEB Film- und Chemiefaserwerk Agfa Wolfen tuotemerkki. Se tulee saksan kielen sanoista original Wolfen, joka viittaa tehtaan sijaintipaikkaan Wolfeniin. Tuotemerkki sai alkunsa vuonna 1964. Itä-Saksan ja Neuvostoliiton romahdettua 1990-luvun alussa tehdas yksityistettiin ja pilkottiin. Nykyisin Orwo-merkillä valmistaa mustavalkofilmejä Wolfenissa toimiva FilmoTec.
Historiaa

Saksalainen Wolfenin kaupunki oli ennen toista maailmansotaa yksi Agfa-kemikaaliyhtiön tuotantopaikoista, joka oli valmistanut valoherkkiä filmejä jo vuodesta 1910. Wolfenissa syntyi muun muassa Agfacolor ja muita yhtiön filmityyppejä. Toisen maailmansodan jälkeen Wolfen jäi Itä-Saksan puolelle, ja liittoutuneet antoivat neuvostojoukkojen tehtäväksi huolehtia Agfan tehtaista. He veivät paljon tuotantotekniikkaa ja -menetelmiä Neuvostoliittoon, jossa ne loivat pohjaa muun muassa Sovcolor-elokuvafilmin tuotannolle. Vuonna 1953 Itä-Saksan valtio sai tehtaan omistukseensa ja neuvotteli Länsi-Saksan Leverkuseniin siirtyneen Agfan kanssa oikeuden myydä valmistamiaan filmejä Agfa-tuotemerkillä Itä-Saksassa, kun taas Agfa käyttäisi merkkiään muualla maailmassa. Itäsaksalaistehtaan tuotannon viemiseksi myös muualle maailmaan kehitettiin vuonna 1964 tuotemerkki Orwo, jota alettiin viedä Britanniaan ja muualle Länsi-Euroopan maihin edullisena mutta hieman epätasalaatuisena vaihtoehtona Agfan ja Kodakin tuotteille.
Suomeen Orwo-filmejä toi Einar Ahlströmin perustamaan ja sittemmin hänen poikansa Kauko Ahlströmin omistamaan yhtiöryhmään kuulunut Orwo Oy. Ahlströmien toinen yritys Rego toi maahan itäsaksalaisia autoja kuten Zwickau, Ifa, Trabant ja Wartburg.
Itäsaksalaisesta tehtaasta tuli noin 15 000 työntekijällään maailman toiseksi suurin filmitehdas. Wolfen ja sen naapurikaupunki Bitterfeld (nykyisin yhdistyneet kunnaksi Bitterfeld-Wolfen) tunnettiin kemianteollisuutensa takia Euroopan saastuneimpiin kuuluvina, ja niiden puhdistamisessa Saksojen yhdistyessä oli valtava työ.
Vuonna 1991 saksalaiset Andreas Richter, Roland Ackermann ja Jirg Marx ostivat Orwon sähköisen kuvantuotannon liiketoiminnot. Filmituotanto joutui vaikeuksiin, ja yksityistetty yritys kärsi parikin konkurssia. Nykyisin Orwo on Wolfenissa toimivan, mustavalkoisiin elokuvafilmeihin erikoistuneen FilmoTec GmbH:n tuotemerkki, jota myydään alan ammattilaisille ympäri maailman. Arkistokelpoisia Orwo-filmejä käyttävät muiden muassa kongressin kirjasto ja Smithsonian-instituutti Yhdysvalloissa.
Itä-Saksan aikana Orwo-filmejä tehtiin myös Berliinissä, jossa yhä seisova seitsenkerroksinen tehdaskiinteistö on nyt elävän musiikin esityspaikka nimeltä ORWOhaus.
ORWO NP 20 (<1980s)
ORWO NP22 (<1990)
ORWO CHROM UT21 - 135 film (<1990)
Perforated ORWO film (70 mm) USSR (<1990)
1980s ORWO CHROM (<1990)
Magnetic tape packaging (<1990)
ORWO Audio Cassette(<1990)
ORWO PAN 400 (< 1994)
ORWO UN 54 in 30,5m / 100ft can (ORWO FilmoTec GmbH,2016)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orwo Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:ORWO
Käännös suomeksi
Onni Muusari

Onni Muusari : Taiteilija Juvela 1912.
Onni Alfred Muusari (20. heinäkuuta 1890 Nurmes – 4. lokakuuta 1917 Hyvinkää) oli suomalainen kuvittaja ja taidemaalari.
Muusari opiskeli Viipurin taiteen ystävien piirustuskoulussa vuosina 1906–1908 ja 1910 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1909. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1912, 1913 ja 1914. Muusari toimi pilapiirtäjänä, kuvittajana ja kirjankansien suunnittelijana.
Muusari kuoli keuhkotautiin 27-vuotiaana lokakuussa 1917. Hänen veljensä oli taiteilija Janne Muusari.
Teoksia

Shakinpelaajat. 1910
Kiirankietäjät : öljymaalaus. 1911
Kaksi kulkuria : lyijykynä-, värikynä- ja vesivärityö. 1912
Kaksi naista : tussi- ja värikynätyö. 1912
Taiteilija Juvela : lyijykynä- ja vesivärityö. 1912
Hetki : öljymaalaus. 1914
Kirjankuvituksia

Iivo Härkönen : Suomen kansan seikkailusatuja : kolmas sarja suomalaisia satuja : lapsille ja nuorisolle ; kuvittanut Onni Muusari. Valistuksen lastenkirjasto 6. Valistus, Helsinki 1914, 2. uud. painos 1920, 2. painoksen näköispainos Salakirjat, Helsinki 2013
Lauri Hannikainen : Pohjolan poikia : kaksi kertomusta perimmästä pohjolasta ; kuvittaneet Onni Muusari ja Ilmari Haapakoski. Valistuksen lastenkirjasto 8. Valistus, Helsinki 1916
Aapinen : kotiopetusta ja pienten kouluja varten ; toimittanut August Kanninen ; kannen ja kuvituksen signeeraus Onni Muusari. Valistus, Helsinki 1918
Haltiattarien linna : Venny Soldan-Brofeldtin, Alexander Paischeffin ja Onni Muusarin kuvittamia satuja ; toim. Marja Peltonen ; sadut Immi Hellén ym. Valistus, Helsinki 1978, sadut ilmestyneet Valistuksen Joulupukki-lehdessä vuosina 1905-1937.
Kirjallisuutta

Laurila-Hakulinen, Raisa : Onni Muusari 1890-1917, Janne Muusari 1886-1966 : Hyvinkään taidemuseo 6.-29.11.1992, näyttelyjulkaisu. Hyvinkään taidemuseo, Hyvinkää 1993
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Onni Muusari Wikimedia Commonsissa
Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Onni Muusari
Open Source Initiative

| Open Source Initiative |
| --- | --- |

Perustettu:  helmikuussa 1998
Päämaja:  San Francisco, Kalifornia
Puheenjohtaja:  Michael Tiemann
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Open Source Initiative (OSI) on järjestö, joka pyrkii edistämään avoimen lähdekoodin ohjelmistojen käyttöä. Järjestö on määritellyt avoimen lähdekoodin tunnuspiirteet. Järjestön perusti helmikuussa 1998 Bruce Perens ja Eric S. Raymond. Raymond toimi puheenjohtajana helmikuuhun 2005. Nykyinen puheenjohtaja on Michael Tiemann.
Perensin mukaan OSI perustettiin edistämään vapaan ohjelmiston saatavuutta laajemmalle yleisölle ("ei-hakkerit").
OSI on julkaissut The Open Source Definition -dokumentin, jossa määritellään avoimen lähdekoodin piirteet OSI Certified -merkille.
OSI on julkaissut Open Software License -lisenssin avoimelle lähdekoodille.
Suhde vapaan ohjelmiston liikkeeseen

Free Software Foundationin perustaja Richard Stallman on kritisoinut avoimen lähdekoodin liikettä. Stallmanin mukaan näkemykset eroavat perusperiaatteissa, mutta ovat samanlaiset käytännön suosituksissa. Stallmanin mukaan yritykset pyrkivät hyötymään avoimesta lähdekoodista osallistumatta sen kehitykseen ja että ne eivät kunnioita käyttäjien oikeuksia.
Käännös suomeksi
Open Source Virtual Reality

| OSVR Hacker Developer Kit |
| --- | --- |
 OSVR Hacker Developer Kit 1.4
Tyyppi:  virtuaalitodellisuuslasit
Valmistaja(t):  Razer
Ääni:  3,5 mm plugi
Liitännät:  USB 3.0, HDMI
Alusta:  Microsoft Windows, OS X, Android, Linux
Aiheesta muualla
Kotisivut
Open Source Virtual Reality eli OSVR on avoimen lähdekoodin ohjelmistoprojekti, jonka tavoitteena on mahdollistaa kaikkien valmistajien virtuaalilasien ja peliohjainten toimivuus kaikissa peleissä. Projektilla on myös Razerin ja Sensicsin kehittämät virtuaalilasit joiden projekti väittää olevan avoin laite ja jonka käyttämän ohjelmiston lähdekoodi on avoin, mutta tammikuuhun 2017 mennessä projekti ei ole julkaissut FPGA:n RTL-firmwarea eikä mikrokontrollerin firmwarea. Tähän mennessä julkaistut laitetiedot ovat Razerin omisteisen lisenssin alaisuudessa.
Virtuaalilasien ensimmäinen versio, Hacker Development Kit 1.0, julkistettiin CES-messuilla tammikuussa 2015. Razer julkisti kaksi paranneltua versiota ja alkoi toimittaa niitä valituille kehittäjille saman vuoden heinäkuussa. Ennakkotilaukset avattiin kuluttajille lokakuussa ja toimitukset alkoivat marraskuussa 2015. Virtuaalilasien 2.0-versio julkaistiin kesäkuussa 2016. Valve lisäsi Steam-pelialustaansa OSVR-tuen 23. marraskuuta 2016.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Otto Leodolter

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Squaw Valley 1960 | normaalimäki |  |
Otto Franz Leodolter (18. maaliskuuta 1936 Mariazell, Steiermark – 16. joulukuuta 2020) oli itävaltalainen mäkihyppääjä. Hän oli ensimmäinen itävaltalainen mäkihypyn olympiamitalisti.
Leodolter saavutti Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 normaalimäen pronssia. Tuohon aikaan olympiamitalit laskettiin myös MM-mitaliksi. Cortina d'Ampezzossa 1956 hän sijoittui 30:nneksi, Innsbruckissa 1964 suurmäessä 17:nneksi ja normaalimäessä 28:nneksi.
Leodolter sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa toiseksi vuodenvaihteessa 1960–1961, kolmanneksi 1959–1960, kuudenneksi 1957–1958 ja 1958–1959 sekä kahdeksanneksi 1955–1956. Hän sijoittui mäkiviikon osakilpailuissa toiseksi Innsbruckissa ja Bischofshofenissa tammikuussa 1960. Seuraavana talvena hän oli kolmas Oberstdorfissa ja Innsbruckissa sekä toinen Bischofshofenissa.
Leodolter voitti Salpausselän kisojen mäkikilpailun 1961, jolloin hän jakoi voiton Veikko Kankkosen ja Koba Tsakadzen kanssa, sekä 1962. Hän hyppäsi Holmenkollbakkenin mäkiennätyksen 71,5 metriä vuonna 1959. Hän voitti Itävallan-mestaruuden 1958, 1959, 1961 ja 1962.
Otto Lehtipuu

Otto Lehtipuu heinäkuussa 2012.
Otto Kimmo Johannes Lehtipuu (s. 1968) on VR-Yhtymän ympäristö- ja yhteiskuntasuhdejohtaja ja entinen Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Lehtipuu oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2001–2012. Varavaltuutettuna hän on toiminut 1996–2000 ja uudestaan 2013–. Helsingin kaupunginhallituksessa Lehtipuu istui vuodet 1998–2008. Kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja hän oli 2003–2008. Vihreiden valtuustoryhmän johtoon Lehtipuu nousi syksyllä 2003 Minerva Krohnin tilalle, joka siirtyi Helsingin kaupunginvaltuuston johtoon. Lehtipuu itse nousi Helsingin kaupunginvaltuuston johtoon vuoden 2008 kunnallisvaalien jälkeen.
Otto Lehtipuu on ollut ehdokkaana vuosien 1999, 2003 ja 2007 eduskuntavaaleissa. Jälkimmäisissä hän sai hieman yli 2 000 ääntä.
Lehtipuu on myös Stadion-säätiön hallituksen puheenjohtaja.
Lehtipuu on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Ennen nimittämistään ympäristö- ja yhteiskuntasuhdejohtajaksi hän toimi VR:n ympäristöpäällikkönä.