stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian europarlamenttivaalit 2019

Vuoden 2019 europarlamenttivaalit järjestettiin Italiassa 26. toukokuuta 2019. Maasta valittiin 73 edustajaa europarlamenttiin.
Vaalien ylivoimainen voittaja oli Pohjoisen liitto, joka yhdessä toisen nationalistisen puolueen, Viiden tähden liikkeen, kanssa sai yli 50 % äänistä. Pohjoisen liiton vaalitulos ylitti ennusteet, joiden mukaan puolue olisi saanut 27–31 % äänistä.
Vaalien tulokset provinsseittain:

     Pohjoisen liitto

     Demokraattinen puolue

     Viiden tähden liike

     Südtiroler Volkspartei
Tulokset

Italian europarlamenttivaalien 2019 tulokset
| Puolue | Puolue | Europuolue | Europuolue | Äänet> Ääniä | Äänet> % | Äänet> +/– | Paikat | Paikat> +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Pohjoisen liitto |  | ID | 9 175 208 | 34,26 | +28,12 | 28 |  23 |
|  | Demokraattinen puolue |  | ESP | 6 089 853 | 22,74 | -18,03 | 19 |  12 |
|  | Viiden tähden liike |  | EFDD | 4 569 089 | 17,06 | -4,11 | 14 |  3 |
|  | Forza Italia |  | EPP | 2 351 673 | 8,78 | -8,04 | 6 |  7 |
|  | Italian veljet |  | ECR | 1 726 189 | 6,44 | +2,78 | 5 |  5 |
|  | Più Europa |  | ALDE | 833 443 | 3,11 | Uusi | 0 | Uusi |
|  | Europa Verde |  | EGP | 621 492 | 2,32 | +1,41 | 0 |  |
|  | La Sinistra |  | PEL | 469 943 | 1,75 | -2,29 | 0 |  3 |
|  | Italian kommunistinen puolue |  | Euroopan kommunististen puolueiden aloite | 235 542 | 0,88 | Uusi | 0 | Uusi |
|  | Partito Animalista Italiano |  | Euroopan eläinoikeuspuolue | 160 270 | 0,60 | Uusi | 0 | Uusi |
|  | Südtiroler Volkspartei |  | EPP | 142 185 | 0,53 | +0,03 | 1 |  |
|  | Alternativa Popolare |  | EPP | 114 531 | 0,43 | Uusi | 0 | Uusi |
|  | CasaPound–Destre Unite |  | AENM | 89 142 | 0,33 | Uusi | 0 | Uusi |
|  | Popolari per l'Italia |  | EPP | 80 553 | 0,30 | Uusi | 0 | Uusi |
|  | Italian piraattipuolue |  | PPEU | 60 809 | 0,23 | Uusi | 0 | Uusi |
|  | Forza Nuova |  | APF | 41 077 | 0,15 | Uusi | 0 | Uusi |
|  | Autonomie per l'Europa |  | EFA | 17 692 | 0,07 | Uusi | 0 | Uusi |
|  | Movimento Politico Pensiero Azione |  | Sitoutumaton | 5 041 | 0,02 | Uusi | 0 | Uusi |

| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 27 780 855 | 100 % |  | 73 |  |

| Hyväksyttyjä ääniä | Hyväksyttyjä ääniä | Hyväksyttyjä ääniä | Hyväksyttyjä ääniä | 26 783 732 | 96,41 |  |  |  |
| Tyhjiä ja hylättyjä | Tyhjiä ja hylättyjä | Tyhjiä ja hylättyjä | Tyhjiä ja hylättyjä | 994 450 | 3,59 |  |  |  |
| Äänestäneitä | Äänestäneitä | Äänestäneitä | Äänestäneitä | 27 780 855 | 54,50 |  |  |  |
| Äänioikeutettuja | Äänioikeutettuja | Äänioikeutettuja | Äänioikeutettuja | 50 977 280 |  |  |  |  |

 Lähde: Italian vaaliviranomainen (Arkistoitu – Internet Archive)
Shin-Etsu Chemical

| Shin-Etsu Chemical Co> , Ltd. |
| --- | --- |


Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö (Co., Ltd.)
ISIN:  JP3371200001
Perustettu:  1926
Kotipaikka:  Chiyoda, Tokio, Japani
Toimiala:  kemikaalit, synteettinen hartsi
Huomioitavaa:  www.shinetsu.co.jp
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shin-Etsu Chemical Co., Ltd. (jap. 信越化学工業株式会社, Shin’etsu Kagaku Kōgyō kabushiki-gaisha) on kemianalan yritys, jonka pääkonttori sijaitsee Tokiossa, Japanissa.
Se on yksi TOPIX Core30:n ja Nikkei 225:n osakkeista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (japaniksi)
Sauli Zinovjev

Sauli Zinovjev, 2014
Sauli Zinovjev (s. 1988 Lahti) on suomalainen säveltäjä. Zinovjev on opiskellut pianonsoittoa Lahden konservatoriossa sekä sävellystä Sibelius-Akatemiassa ja Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa Saksassa, opettajinaan Tapio Nevanlinna sekä Wolfgang Rihm.
Zinovjev on keskittynyt orkesterimusiikkiin, ja hänen teoksiaan ovat esittäneet esimerkiksi viulisti Pekka Kuusisto ja kapellimestarit Klaus Mäkelä, Andre de Ridder, Okko Kamu, Johannes Gustavsson ja Ville Matvejeff muun muassa Ruotsin ja Suomen Radion sinfoniaorkestereiden, Tapiola Sinfoniettan ja Kymi Sinfoniettan sekä Lahden, Tampereen, Turun, Jyväskylän ja Oulun kaupunginorkesterin konserteissa.
Konserttikaudella 2019–2020 Zinovjevin musiikki debytoi Bambergin Sinfoniaorkesterin, Lausannen Kamariorkesterin ja National Arts Centre Ottawan konserteissa. Radion sinfoniaorkesteri kantaesittää tammikuussa 2022 Zinovjevilta yhdessä Ruotsin RSO:n kanssa tilaamansa pianokonserton solistinaan Víkingur Ólafsson.
Zinovjevin kamarimusiikkia on ollut esillä muun muassa Turun musiikkijuhlilla (residenssisäveltäjä, 2019) ja Rusk-festivaalilla (säveltäjävieras, 2017). Marraskuussa 2014 Zinovjevin orkesteriteos Gryf sai kolmannen palkinnon kolmannessa kansainvälisessä Uuno Klami -sävellyskilpailussa.
Sauli Zinovjevin puoliso on pianisti Hanna-Mari Zinovjev.
Teoksia

Wiegenlied (2021), orkesteri
Pianokonsertto (2019), 27', piano ja orkesteri (2333/4331/1+3/solo pf./archi), Suomen ja Ruotsin radion sinfoniaorkesterien yhteistilaus
Un Grande Sospiro (2018), 22', orkesteri (2222/2200/2/archi), Lausannen kamariorkesterin, Tapiola ja Kymi Sinfoniettojen yhteistilaus
Die Welt - Ein Tor (2017), 16', sello ja orkesteri (2222/2200/1+1/solo vlc./archi), Paulon Säätiön tilausteos
Viulukonsertto Der Leiermann (2017), 23', viulu ja orkesteri (2232/4330/1+1/hp/solo vln./archi), Oulu Sinfonian tilausteos
Batteria (2016), 11', orkesteri (3333/4331/1+3/1/pf/archi), Radion Sinfoniaorkesterin tilausteos
Pianokvartetto Chasse-Neige (2014), 11', (vl/vla/vlc/pf)
Gryf (2013), 16', orkesteri (2222/2210/1+1/archi)
Aiheesta muualla

Sauli Zinovjevin kotisivut
James Kenneth Stephen

James Kenneth Stephen vuonna 1892.
James Kenneth Stephen (25. helmikuuta 1859 – 3. helmikuuta 1892) oli englantilainen runoilija ja kuningas Edvard VII:n pojan, prinssi Albert Victorin, opettaja.
Stephenin vanhemmat olivat lakimies James Fitzjames Stephen, josta tuli myöhemmin baronetti ja Mary Richenda Cunningham. James Kenneth tunnettiin nuoruudessaan perheenjäsenten ja tuttavien keskuudessa kutsumanimellä "Jem". Vuonna 1883 Stephenistä tuli Clarencen ja Avondalen herttuan, prinssi Albert Victorin opettaja. Stephen tunnettiin pikkutarkkana ja hyvänä puhujana.
Stephen kirjoitti osittain satiirisia runoja, mutta joissakin runoissa hän kirjoitti naisista halveksuvaan ja vihaiseen sävyyn. Tämä herätti huomiota ja Stephenin otaksuttiin vihaavan naisia.
Stephen kuoli vuonna 1892 vain 20 päivää oppilaansa prinssi Albert Victorin jälkeen. Kuolinsyyksi todettiin mania.
Viiltäjä-Jack-epäilyt

Vuonna 1886 Stephen sai onnettomuuden seurauksena vakavia päävammoja ja hänellä todettiin kaksisuuntainen mielialahäiriö, josta hän kärsi monta vuotta. Hän joutui mielialahäiriön vuoksi myös mielisairaalaan Northamptoniin.
Ilmeisen naisvihan ja mielisairauden johdosta Stephen yhdistettiin Viiltäjä-Jackin murhiin. Erään teorian mukaan Stephen halusi vaientaa prostituoidut, jotta hänen oppilaansa prinssi Albert Victorin salasuhde erään prostituoidun kanssa ei paljastuisi. Näitä väitteitä ei ole voitu osoittaa paikkansa pitäviksi, mutta todellisuudessa prinssi Albert Victorilla oli ollut suhde prostituoituun, minkä johdosta prinssiä oli kiristetty.
Jagdbombergeschwader 41

| Jagdbombergeschwader 41 (JaBoG 41) |
| --- | --- |

Toiminnassa:  16. lokakuuta 1959 - 31. maaliskuuta 1993
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Aselajit:  ilmavoimat
Rooli:  hävittäjätorjunta ja maajoukkojen tukeminen
Tukikohta:  Husumin lentotukikohta
Kalusto:  Alpha Jet
Jagdbombergeschwader 41 (JaBoG 41) oli Saksan ilmavoimien hävittäjäpommittajalennosto, joka oli sijoitettu Husumin lentotukikohtaan. Lennoston kalustona olivat Alpha Jetit.
Historia

Jagdbombergeschwader 34:n 1. laivue nimettiin 24. marraskuuta 1958 perustettavan Jagdbombergeschwader 35:n 1. laivueeksi Nörvenichin lentotukikohdassa, missä lennoston esikunta ja 2. laivue perustettiin 20. tammikuuta 1959. Lennosto vastaanotti 17. maaliskuuta ensimmäiset Republic F-84F Thunderstreakit. Lennosto siirrettiin elo-syyskuussa Husumin lentotukikohtaan, missä se todettiin virallisesti perustetuksi 16. lokakuuta.
Lennoston organisaatiota järjestettiin 1. lokakuuta 1961 uudelleen muodostamalla lento-osasto, tekninen osasto ja lentokenttäosasto. Syyskuussa 1962 lennoston 1. laivue liitettiin osaksi Naton 2. taktista ilma-armeijaa (2 ATAF). Toukokuussa 1963 lennosto vastaanotti ensimmäiset Fiat G.91 -koneet ja viimeinen F-84F poistui 15. toukokuuta 1965. Lennosto nimettiin 1. tammikuuta 1966 uudelleen Leichtes Kampfgeschwader 41:ksi ja edelleen 1. lokakuuta 1980 Jagdbombergeschwader 41:ksi.
Lennosto aloitti 1982 Fiat G.91 -koneiden vaihtamisen Alpha Jeteihin. Saksan ilmavoimien uudelleenorganisoinnin yhteydessä lennosto lakkautettiin 31. maaliskuuta 1993.
Komentajat

JaboG 35:n komentajina ovat olleet:
everstiluutnantti Karl Henze 1. huhtikuuta 1959 - 30. syyskuuta 1963
majuri Gerhard Limberg 1. lokakuuta 1963 - 31. joulukuuta 1965
LeKG 41:n komentajina ovat olleet:
majuri Gerhard Limberg -helmikuu 1968
eversti Dieter Hein helmikuu 1968 - lokakuu 1974
eversti Christmuth Eberlein lokakuu 1974 - syyskuu 1977
everstiluutnantti Reinhard Mesch lokakuu 1977 - syyskuu 1980
JaboG 41:n komentajina ovat olleet:
everstiluutnantti Reinhard Mesch lokakuu 1980 - huhtikuu 1982
eversti Jürgen Schlüter huhtikuu 1982 - maaliskuu 1984
eversti Hans-Dieter Ruhle huhtikuu 1984 - syyskuu 1986
eversti Jürgen Knoppe lokakuu 1986 - syyskuu 1989
eversti Dirk Weimar lokakuu 1989 - maaliskuu 1993
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jagdbombergeschwader 41 Wikimedia Commonsissa
Ivana Helsinki Paola Suhonen

| Markkinointi P>  Suhonen Oy |
| --- | --- |

Perustettu:  1998 edeltäjä Markkinointi Pentti Suhonen Kommandiittiyhtiö perustettu 1973
Avainhenkilöt:  Paola Suhonen Pirjo Suhonen Pentti Suhonen
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  teollinen muotoilu vaatteiden tukkukauppa
Tuotteet:  muotoilu ja suunnittelu
Kotisivu:  www.ivanahelsinki.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ivana Helsinki Paola Suhonen on suomalainen muotitalo. Paola Suhonen perusti Ivana Helsinki -tuotemerkin siskonsa Pirjo Suhosen kanssa vuonna 1998, aluksi nimi oli Ivana Finlandia. Ivana Helsinki on ensimmäinen pohjoismainen yritys, joka on valittu Pariisin muotiviikon päänäytöksiin ja New Yorkin muotiviikkojen viralliseen näytöskalenteriin. Ivana Helsingin brändiin kuuluvat suomalainen käsityö, kirkkaat värit ja omaperäiset kuvioinnit. Tuotemerkin alla tuotetaan nykyään myös elokuvia. Toimitusjohtajana toimii siskosten isä Pentti Suhonen. Ivana Helsingin toimistotilat ja konseptimyymälä sijaitsevat Helsingin Marjaniemessä. Vuonna 2012 Ivana Helsinki avasi toisen konseptimyymälänsä New Yorkin Nolita-kaupunginosaan. Yritys toimii virallisesti nimellä Markkinointi P. Suhonen Oy.
Historia

Paola Suhonen perusti Ivana Helsinki -tuotemerkin siskonsa Pirjo Suhosen kanssa vuonna 1998. Ensimmäinen mallisto lanseerattiin saman vuoden elokuussa. Materiaalina oli yksi ainoa kangas, tummansininen denim ja mallistossa seitsemän tuotetta. Kansainvälisessä mediassa Ivana Helsingin tyyli on saanut hyvin huomiota.
Vuonna 2007 Ivana Helsinki osallistui Diamond, Stripes and Revolver -mallistollaan ainoana pohjoismaisena yrityksenä ja ensimmäisenä suomalaisena yrityksenä Pariisin muotiviikoille. Seuraavana vuonna yritys valittiin Pariisin muotiviikon päänäytöksiin ensimmäisenä pohjoismaisena yrityksenä. Syyskuussa 2010 Ivana Helsinki esitteli ensimmäisen mallistonsa New Yorkin muotiviikkojen virallisessa IMG-kalenterissa.. Ivana Helsinki on ainoa pohjoismainen muodinalan toimija, joka on hyväksytty sekä Pariisin että New Yorkin muotiviikkojen viralliseen näytöskalenteriin.
Vuonna 2010 Ivana Trump ilmoitti haastaneensa Ivana Helsingin oikeuteen nimensä hyödyntämisestä. Tammikuussa 2011 nimen kirjoitusasua muutettiin muotoon Ivana Helsinki Paola Suhonen.
Ivana Helsinki 15 vuotta – Matkalla kotiin -näyttely

Ivana Helsinki kaikki mallistot 15 vuoden ajalta olivat vuonna 2013 esillä Designmuseossa. Näyttelyn nimi oli Ivana Helsinki 15 vuotta – Matkalla kotiin.
Kokemukset työkulttuurista

Ylen haastattelemien entisten Ivana Helsingin työntekijöiden ja harjoittelijoiden mukaan ketjun pop-up-myymälöiden myyntityöstä vastasivat pääasiassa palkattomat harjoittelijat. Haastateltujen mukaan Paola Suhonen käyttäytyi työntekijöitään kohtaan aggressiivisesti, minkä lisäksi työntekijät joutuivat tekemään yrityksen toimintaan liittymättömiä töitä. Suhonen on jyrkästi kiistänyt väitteet.. Suhoseen kohdistuneet väitteet ovat kohdanneet mediassa myös kovaa arvostelua. Ivana Helsingistä esitettyjen väitteiden on katsottu olleen osa sosiaalisen median vaikuttajien generoimaa Suhoseen kohdistunutta maalituskampanjaa.
Aiheesta muualla

Ivana Helsingin kotisivut
Ivana Helsinki avaa pysyvän myymälän New Yorkiin
Contemporary magazin, ISSUE 60, Focus: IVANAhelsinki
Design Finlandin sivuilla oleva Paola Suhosen haastattelu Spring-Summer 2008-mallistosta ja Pariisin muotiviikosta.
Fashion Finland, IVANAhelsinki: Salmiakkia, raitaa ja bambeja (Artikkeli Diamond, Stripes and Revolver-malliston muotinäytöksestä Helsingissä, kuvia)
Jagdbombergeschwader 32

| Jagdbombergeschwader 32 (JaBoG 32) |
| --- | --- |

Toiminnassa:  7. heinäkuuta 1956 - 31. maaliskuuta 2013
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Aselajit:  ilmavoimat
Rooli:  maavoimien tukeminen
Osa joukkoa:  1. Luftwaffendivision
Koko:  noin 1 800 sotilasta
Tukikohta:  Lechfeldin lentotukikohta
Kalusto:  Panavia Tornado IDS
Komentajat
Nykyinen komentaja:  everstiluutnantti Thomas Dohler
Jagdbombergeschwader 32 (JaBoG 32) oli Saksan ilmavoimien hävittäjäpommittajalennosto, joka oli sijoitettu Etelä-Saksaan Lechfeldin lentotukikohtaan. Lennoston kalustona olivat Panavia Tornado IDS:t ja ECR:t vastustajan ilmapuolustuksen lamauttamiseksi.
Historia

Lennosto perustettiin vuonna 1957 Lechfeldin lentotukikohdassa, missä se virallisesti aktivoitiin 22. heinäkuuta 1958. Perustettaessa kalustona olivat Republic F-84F Thunderstreak-hävittäjät. Lennosto vastaanotti ensimmäiset Lockheed F-104 Starfighterit vuonna 1964, ja tukikohdasta poistui viimeinen Thunderstreak 13. heinäkuuta 1966.  Lennosto vastaanotti 27. heinäkuuta 1984 ensimmäiset Panavia Tornado IDS:t.
Vuonna 1991 lennostoon kuului 35 Panavia Tornado ECR:ää, jolloin siitä tuli ilmavoimien ainoa vastustajan ilmapuolustuksen lamauttamiseen (SEAD) kykenevä lennosto. Lennoston ECR:t siirrettiin 17. heinäkuuta 1995 San Damianon lentotukikohtaan Italiaan, mistä ne lensivät elokuussa SEAD-lentoja Bosnia-Herzegovinan alueella Naton operaatio Deliberate Forcessa. Lennot olivat Saksan ilmavoimien ensimmäisiä sotalentoja toisen maailmansodan jälkeen.lähde tarkemmin?
Lennosto osallistui 24. maaliskuuta - 11. kesäkuuta 1999 Jugoslaviaa vastaan suunnattuun Naton operaatio Allied Forceen. AGM-88 HARM ohjuksin varustetut Tornado ECR:t, joiden tehtävänä oli vastustajan ilmapuolustuksen lamauttaminen, saattoivat liittoutuneiden lentokoneita Jugoslavian ilmatilassa. Lennosto käytti operaatiossa kaikkiaan 236 HARM-ohjusta.
Vuonna 2008 Saksan ilmavoimien ensimmäinen naislentäjä Ulrike Flender liittyi lennostoon. Lokakuussa 2011 Saksan puolustusministeriö ilmoitti asevoimien uudelleen organisoinnista, minkä seurauksena lennosto lakkautettiin 31. maaliskuuta 2013. Lennoston kalusto ja henkilöstö liitettiin Aufklärungsgeschwader 51:n ensimmäiseen laivueeseen (1. lokakuuta 2013 alkaen Taktisches Luftwaffengeschwader 51).
Komentajat

Lennoston komentajina ovat olleet:
everstiluutnantti Siegfried Barth 22. heinäkuuta 1958 - 26. lokakuuta 1961
eversti Paul Schauder 27. lokakuuta 1961 - 30. syyskuuta 1964
eversti Hans Klaffenbach 1. lokakuuta 1964 - 31. maaliskuuta 1972
eversti Jürgen Schultze-Röhl 1. huhtikuuta 1972 - 30. syyskuuta 1973
eversti Hans-Joachim Griese 1. lokakuuta 1973 - 30. syyskuuta 1976
eversti Dieter Seebeck 1. lokakuuta 1976 - 30. syyskuuta 1980
eversti Gerd Gloystein 1. lokakuuta 1980 - 30. kesäkuuta 1982
eversti Friedrich Morgenstern 1. heinäkuuta 1982 - 30. syyskuuta 1984
eversti Helmut Ochsenkühn 1. lokakuuta 1984 - 4. helmikuuta 1988
eversti Walter Jertz 5. helmikuuta 1988 - 25. syyskuuta 1990
eversti Bernd Bretschneider 26. syyskuuta 1990 - 30. huhtikuuta 1994
eversti Johan-Georg Dora 1. toukokuuta 1994 - 14. toukokuuta 1996
eversti Hans-Georg Schmidt 15. toukokuuta 1996 - 15. joulukuuta 1998
eversti Peter Schelzig 16. joulukuuta 1998 - 2001
eversti Peter Stütz 2001 - 2003
eversti Bernhard Martin 2003 - 2006
eversti Burkhard Kollmann 18. tammikuuta 2006 - 2009
eversti Stefan Scheibl 2009 - 2012
everstiluutnantti Thomas Dohler 2012 - 2013
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jagdbombergeschwader 32 Wikimedia Commonsissa
Shin'ichi Kameoka

| Shin'ichi Kameoka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1972 (ikä 52)
Ammatti:  Videopelisuunnittelija Brownie Brownin pääjohtaja
Shin'ichi Kameoka (jap. 亀岡慎一, Kameoka Shin'ichi, s. 23. maaliskuuta 1972) on japanilainen videopelisuunnittelija, joka toimii Nintendon omistaman Brownie Brown -studion pääjohtajana. Kameoka on työskennellyt lähinnä hahmosuunnittelijana useissa roolipeleissä, esimerkkinä Square Enixn tuottama Seiken densetsu -sarja. Hän on toiminut myös art directorina SaGa Frontierissa ja tuottajana Mother 3:ssa.
Pelit

| Peli | Julkaistu | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Secret of Mana | 1993 | Hahmosuunnittelija |
| Seiken densetsu 3 | 1995 | Hahmosuunnittelija |
| SaGa Frontier | 1997 | Art director |
| Seiken densetsu: Legend of Mana | 1999 | Hahmojen kuvittaja, hahmojen graafisen suunnittelun johtaja |
| Chocobo Stallion | 1999 | Hahmosuunnittelija |
| Magical Vacation | 2001 | Animaatio-ohjaaja, hahmosuunnittelija, tuottaja |
| Sword of Mana | 2003 | Hahmosuunnittelija, käsikirjoituksen sovittaja |
| Mother 3 | 2006 | Tuottaja |
| Magical Starsign | 2006 | Hahmosuunnittelija |
Aiheesta muualla

Shin'ichi Kameoka MobyGamesissa (englanniksi)
Schirmer

Schirmer on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Adolf Schirmer (1850–1930), norjalainen arkkitehti
Heinrich Ernst Schirmer (1814–1887), saksalainen arkkitehti
Marcel Schirmer ("Schmier", s. 1966), saksalainen laulaja ja basisti
Ulf Schirmer (s. 1959), saksalainen kapellimestari
Øistein Schirmer (1879–1947), norjalainen voimistelija ja olympiavoittaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Schipholin tulipalo

| Schipholin tulipalo |
| --- | --- |
Päivämäärä:  26. lokakuuta 2005
Tapahtumapaikka:  Schiphol-Oostin pidätys­keskus, Haarlemmermeer, Alankomaat
Syy:  tuntematon
Kuolleita:  11
Loukkaantuneita:  15
Schipholin tulipalo (holl. Schipholbrand) oli Schiphol-Oostin pidätyskeskuksessa Alankomaiden Haarlemmermeerissä 26. lokakuuta 2005 syttynyt tulipalo. Palossa kuoli 11 laittomasti maassa oleskelevaa henkilöä, joiden väliaikaisena säilönä rakennuksen palanutta siipeä käytettiin. Juuri ennen puoltayötä syttyneessä palossa loukkaantui lisäksi 15 ihmistä.
Palo syttyi pidätyskeskuksen K-siiven sellissä 11, jossa oli syttymishetkellä yksi pidätetty henkilö. Palon aiheutti todennäköisesti joko tupakoiminen vuoteessa tai tahallinen sytyttäminen.
Shimotsuma

| Shimotsuma (下妻市) |
| --- | --- |
 Sanuma
 lippu:  symboli
 Shimotsuman sijainti Ibarakin prefektuurissa
 Shimotsuma
 Koordinaatit: 36°11′04″N, 139°58′03″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Ibarakin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  80,88 km²
Väkiluku (08/2020):  41 614
 – Väestötiheys:  515 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Mänty
 – Kukka:  Chrysanthemum morifolium
 
 https://www.city.shimotsuma.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shimotsuma (jap. 下妻市, Shimotsuma-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Ibarakin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Kinu- ja Kokaijokien välissä. Kaupunkiin kuuluu muun muassa Sanuma eli Sajärvi. Shimotsumassa on 41 614 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 80,88 neliökilometriä.
Shimotsumaa palvelee Kantō-rautateiden Jōsō-linja.
Kuvia

Waiwai Dome
Shimotsuman rautatieasema
Prefektuurintie 334 Shimotsumassa
Shimotsuman kantakaupunki vuoden 1990 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shimotsuma Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Shin Mūmin (vuoden 1972 animaatiosarja)

| Shin Mūmin |
| --- | --- |
新ムーミン   (Shin Mūmin)
Genre: fantasia 
TV-anime
Ohjaaja: Rintaro Masami Iwasaki
Studio: Mushi Production
Lähetyskanavat:  Fuji TV
Alkuperäinen lähetyskierros: 9. tammikuuta 1972 – 31. joulukuuta 1972
Jaksojen määrä: 52 
Shin Mūmin (jap. 新ムーミン, suom. "Uusi Muumi") on animaatiosarja, joka on tehty Muumeista. Se oli jatkoa vuosina 1969-70 esitetylle Mūmin-animelle. Sen tuotti Mushi Production ja sarjan ohjasi Rintaro. Jaksoja tehtiin kaiken kaikkiaan 52. Edeltäjäänsä nähden sarja perustui hieman uskollisemmin Janssonin tarinoihin, eikä Jansson suhtautunut tähän yhtä nihkeästi kuin ensimmäiseen sarjaan. Kuten edeltääjänsä, myöskään tätä sarjaa ei ole esitetty Suomessa.
Tuotanto

Sarjaa alettiin tuottamaan edellisen sarjan uudelleen tehtynä versiona, sen jälkeen kun Tove Jansson sanoi sarjan tekijöille, ettei sarjasta tullut sellainen kun hän olisi halunnut.
Toisin kuin edeltäjänsä, sarja oli paljon lähempänä alkuperäisteoksia.
Aiheesta muualla

Muumibrändi Japanissa (Arkistoitu – Internet Archive) Eija Niskanen, Tove Jansson -seura (2010)
Muumit
| --- | --- |
Hahmot:   Muumipeikko  Muumimamma  Muumipappa  Nuuskamuikkunen  Pikku Myy  Nipsu  Niiskuneiti  Niisku  Haisuli  Hattivatit  Mörkö  Hemuli  Vilijonkka  Mymmeli  Noita  Aliisa  Tuu-tikki  Surku  Poliisimestari  Tiuhti ja Viuhti  Piisamirotta  Hosuli  Juksu  Fredrikson 
Paikat:   Muumilaakso  Muumitalo 
Kirjat:   Muumit ja suuri tuhotulva  Muumipeikko ja pyrstötähti  Taikurin hattu  Muumipapan urotyöt  Vaarallinen juhannus  Taikatalvi  Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia  Muumipappa ja meri  Muumilaakson marraskuu 
Kuvakirjat:   Kuinkas sitten kävikään?  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Vaarallinen matka  Outo vieras Muumitalossa 
Televisiosarjat:   Die Muminfamilie (1959) jaksot  Muumipeikko (1969) jaksot  Mūmin (1969) jaksot  Shin Mūmin (1972) jaksot  Mumindalen (1973) jaksot  Muumien maailma (1978) jaksot  Muumilaakson tarinoita (1990) hahmot  jaksot  Muumilaakso (2019) hahmot  jaksot 
Elokuvat:   Muumipeikko ja pyrstötähti (1992)  Muumi ja vaarallinen juhannus (2008)  Muumi ja punainen pyrstötähti (2010)  Muumit Rivieralla (2014)  Muumien taikatalvi (2017)  Muumipeikko ja pyrstötähti (2021)  Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut (2021) 
Lyhytelokuvat:   Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Kuinkas sitten kävikään? 
Sarjakuva:  Muumipeikko (sarjakuva)
Videopelit:   Muumit piilosilla  Muumit meren aalloilla  Suuri Muumijuhla  Muumit ja Taikurin hattu  Muumit ja Näkymätön lapsi  Moomin’s Tale  Muumit ja Taikatalvi  Muumit ja Taikalamppu  Muumipappa kalassa  Muumit ja Salaperäiset huudot  Muumit ja Suuri syysjuhla  Nuuskamuikkunen – Muumilaakson melodia 
Lautapelit:   Muumien hillojahti  Muumien purnukkajahti  Muumipeli 
Muuta:   Muumimaailma  Muumimuseo  muumimuki  Luettelo Muumimukeista
Siberut

Siberut
Joki saarella
| --- | --- |
Sijainti:  Länsi-Sumatra Mentawaisaaret Indonesia
Korkein kohta:  Simatombotombo, 384 m
Pinta-ala:  4 030 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  30 000
Suurin kaupunki:  Muarasiberut
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Siberut on Indonesiassa sijaitsevien Mentawaisaarten saariryhmän suurin ja pohjoisin saari. Se sijaitsee Sumatrasta länteen. Joulukuussa 2004 tapahtuneen Intian valtameren maanjäristyksen aiheuttama tsunami iski Siberutiin, mutta ketään siellä ei tiettävästi kuollut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siberut Wikimedia Commonsissa