stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolonos (demos)

| Kolonos> Κολωνός.Sijainti |
| --- | --- |
 Kolonos
Koordinaatit:  37°59′57″N, 23°43′19″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kolonós, Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Aigeis
Trittys:  asty
Demonyymi:  ek Kolōnū (ἐκ Κολωνοῦ), Kolōnēthen (Κολωνῆθεν), Kolōneus (Κολωνεύς)
Bulen jäseniä:  2
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Aiheesta muualla
  Kolonos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolonos (m.kreik. Κολωνός, Kolōnos, lat. Colonus) oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Kolonos sijaitsi lähellä Akatemiaa ja Kefissos-jokea noin kymmenen stadioninmitan päässä Dipylon-portilta luoteeseen. Sen nimi on peräisin alueen Kolonos Hippeioksen kukkulasta.  Demoksesta on perinyt nimensä Ateenan nykyinen Kolonóksen kaupunginosa, joka sijaitsee samalla alueella.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa.
Kolonoksessa oli Poseidonille omistettu temppeli, Eumenidien, Theseuksen ja Oidipuksen pyhäköt sekä Athenen, Demeterin, Zeuksen ja Prometheuksen alttarit. Tragediakirjailija Sofokles oli kotoisin Kolonoksesta, ja sinne sijoittui tämän näytelmä Oidipus Kolonoksessa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymejä ek Kolōnū (ἐκ Κολωνοῦ), Kolōnēthen (Κολωνῆθεν) tai Kolōneus (Κολωνεύς).
Severus Konkola

Severus Konkola vaimonsa kanssa (Kuva: Vanhan Jämsän historia).
Severus Juhonpoika Konkola, (9. syyskuuta 1832 Vesanka, Jyväskylän pitäjä – 26. marraskuuta 1898 Jämsä) oli jämsäläinen talonpoika, liikemies ja patruuna.
Konkolan vanhemmat Johannes Halinen ja Eeva-Stiina Koljonen omistivat Halilan talon Jyväskylän Vesangassa. Severuksella oli veli, Kalle Halinen, mutta hän itse otti sukunimensä Konkolan talon mukaan, jonka hän osti vuonna 1856 Jämsän Juokslahdelta.
Konkola loi vaatimattomista lähtökohdista merkittävän omaisuuden harjoittamalla elintarviketukkukauppaa ja erityisesti puukauppaa Krimin sodan jälkeen. Aluksi hän välitti Keski-Suomen elintarvikkeita rannikkokaupunkeihin ja Pietariin ja myöhemmin puutavaraa Etelä-Suomen sahoille. Konkola hankki omistukseensa useita maatiloja, lopulta niitä oli kolmattakymmentä. Hän harjoitti puutavaran sahausta ensin Korpilahden Saakoskella ja Jämsänkoskella sekä vuodesta 1888 Jämsän kirkolle perustamallaan sahalla, jonka yhteydessä toimivat myös mylly ja meijeri.
Historiaan Konkola jää myös Päijänteen säännöllisen höyrylaivaliikenteen aloittajana. Hänen omistamansa Jämsä-niminen laiva kulki vuodesta 1877 alkaen pitkään Vesijärvi-Jyväskylä-reitillä. Hänellä oli myös viisi hinaajaa.
Konkolan pienikokoinen raskastekoinen kansanmiehen olemus ja räväkät liiketoimet ovat jääneet elämään kansanperinteessä muun muassa Jämsän äijän hahmossa ja lukuisissa kaskuissa. Konkolan motto oli: "Mittään ei voi voittaa, jos ei mittään uskalla." Vaikka hän oli itse vain heikosti kirjoitustaitoinen, hän muun muassa rakennutti Jämsän kirkolle kansakoulun ja rahoitti Suomalaisen teatterin vierailun Jämsään vuonna 1876.
Perhe

Konkolan puoliso oli vuodesta 1857 Gustava Hägglin (k. 1916), heillä oli yhdeksän lasta. Lapsista liikemiehen lahjoja osoittivat vanhin poika Severus Konkola nuorempi, josta tuli myös valtiopäivämies, sekä Anton Konkola, joka teki aloitteen Kansallis-Osake-Pankin konttorin perustamisesta Jämsään.
Aiheesta muualla

Huvimatka Päijänteellä vuonna 1866 (Arkistoitu – Internet Archive). Finnica Keski-Suomi.
Puunhankinta sahoille ja sellutehtaalle 1800-1920. Jämsän jokilaakson museo (Museo24).
Oikea aatelistila - Vitikkalan kartano. Jämsän jokilaakson museo (Museo24).
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Komentoviiri

Tasavallan presidentin viiri
Komentoviiri, joissakin hakuteoksissa päällikkyysviiri, on tiettyyn virka- tai luottamustehtävään liittyvä erityisviiri. Lähes kaikki komentoviirit ovat malliltaan lippuviirejä; vain merivoimilla on kieppuvia viirejä. Useimmat niistä ovat kaksikielekkeisiä niin sanottuja leveäviirejä.
Presidentin viiri

Tasavallan presidentin viiriä käytetään ensisijaisesti merellä ja se nostetaan alukseen, jossa presidentti on ja lasketaan heti hänen poistuessaan. Maa-ajoneuvoissa eli lähinnä presidenttiä kuljettavissa autoissa sen paikalla käytetään presidentin lipusta tehtyä pienoislippua.
Presidentin viiri tehtiin alun perin vuonna 1918 valtionhoitaja Mannerheimille  eräänlaisena kompromissina lippukiistan ollessa vielä käynnissä, ja se jäi käyttöön kun valtionhoitaja luovutti tehtävänsä tasavallan presidentille.
Sotaviiri

Sotaviiri on noin kolme metriä pitkä valkea kaksikielekkeinen viiri, jonka tangonpuoleisessa tyvessä on Suomen pienoislippu.
Merenkulkulaitoksen ja Tullilaitoksen viirit

Merenkulkulaitoksen päälliköllä oli oma komentoviirinsä, samoin merivoimien eri päälliköillä.
Merenkulkulaitoksen aluksille tarkoitettu kaksihaarainen toimintaviiri säilyi varsinaisen laitoksen loppuun asti.         
Sitä käytettiin silloin kun alus oli virkatehtävässä liikkeellä.
Viiristä on olemassa kaksi versiota eli alkuperäisellä Suomen vaakunalla varustetulla erikoismerkillä ja viimeksi käytössä olleella jossa oli uusi kompassimerkki.
Rajavartiolaitoksen viirit

Rajavartiolaitoksella on kaksi omaa komentoviiriä, samoin merivartioston komentajalla omansa
Venekerhojen viirit

Yleisin komentoviiri on venekerhon kommodorin viiri; se on pursilipun pohjalle tehty kaksikielekkeinen leveäviiri, jossa on kyseisen seuran erikoismerkki. Varakommodorin komentoviiri on muuten samanlainen mutta siinä on alareunassa sininen paarre
Merivoimien sotaviiri
Tullilaitoksen veneviiri
Laivaston eri komentoviirit
Merenkulkulaitoksen omat viirit. Näissä kappaleissa on jo uusittu kompassiruusu-erikoismerkki
Rajavartioston komentajien ja Merivartioston komentajan viiri
Merenkävijät ry:n kommodorin viiri
Konstantinus (paavi)

| Konstantinus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 664 Tyros
Kuollut: 9. huhtikuuta 715 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  25. maaliskuuta 708
Paavius päättyi:  9. huhtikuuta 715
Edeltäjä:  Sisinnius
Seuraaja:  Pyhä Gregorius II
Konstantinus (664–9. huhtikuuta 715) oli paavina 25. maaliskuuta 708 – 9. huhtikuuta 715. Hän oli sukujuuriltaan syyrialainen. Vuosina 710–711 hän oli Konstantinopolissa keisari Justinianus II:n kutsusta. Tämä halusi sovitella vuoden 692 kirkolliskokouksen jälkeen nousseita erimielisyyksiä idän ja lännen kirkkojen välillä. Konstantinus nimesi pääneuvottelijaksen Gregoriuksen, josta tuli myöhemmin paavi Gregorius II. Jonkinlainen konsensus saavutettiinkin, mutta Justianus kuoli pian neuvottelujen päätyttyä. Uusi keisari oli monotelitismin kannattaja.
Antti Kontiola

Antti Kontiola on suomalainen taitoluistelija.
Kontiola on kolminkertainen Pohjoismaiden-mestari vuosilta 1980–1982 sekä kuusinkertainen Suomen-mestari vuosilta 1978–1981 ja 1983–1984. Hän sijoittui Euroopan-mestaruuskilpailuissa 16:nneksi vuonna 1980 ja 20:nneksi vuonna 1979. Hän edusti Helsingin Taitoluisteluklubia.
Käännös suomeksi
Kontiolahden vaakuna

Kontiolahden vaakuna
Kontiolahden vaakuna on Kontiolahden kunnan tunnus ja aiheeltaan puhuva vaakuna. Tukinuitossa käytetty uittohaka viittaa lisäksi metsänhoidon merkitykseen alueen taloudessa.
Vaakunan selitys on ”hopeisessa kentässä pystyssä karhu olallaan uittohaka, kaikki mustaa, paitsi karhun varukset ja uittohaan varsi punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Aarno Liuksiala, ja Kontiolahden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. joulukuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 27. helmikuuta 1953.
Komisuo

Komisuon koulu kesällä 2014. Vuonna 1883 perustettu koulu sijaitsee kylän vanhalla tontilla nykyisen Suomusjärventien varressa.
Komisuo on kylä Kiikalassa Salossa.
Sijainti

Komisuon kylä sijaitsee välittömästi Kiikalan kirkonkylän kaakkoispuolella. Komisuon lähimpiä naapurikyliä ovat Kiikalan kirkonkylä lännessä sekä Kiikalan Saari ja Pappila etelässä. Lounaassa nykyään pelloksi kuivatetun Kurajärven vastarannalla on Kiikalan Hitola. Idässä kylän takamaat rajautuvat Kiikalan Lasikylään (vuoteen 1963 Hidoisenpyöli), koillisessa Someron, aiemmin Somerniemen Kaskistoon ja pohjoisessa Someron Terttilän sekä Kiikalan Satakosken kyliin.
Luonnonympäristö

Komisuo on yksi 1900-luvulla viljelysmaaksi kuivatetun Kiikalan Kurajärven entisistä rantakylistä yhdessä järven länsirannalla sijainneiden Kiikalan, Hitolan ja Vanhakylän sekä järven itärannalla sijainneiden Saaren, Pappilan ja Silvan kanssa.  Entisten suoniittyjen, nykyisten alavien peltojen halki virtaa kylän sivuitse pohjoisesta aiemmin Kurajärveen laskenut, nyt järven ohi suoraan Hitolanjokeen johdettu Satakoskenoja.
Kylän itä- ja pohjoisosiin ulottuu Kolmanteen salpausselkään kuuluva Kiikalannummen reunamuodostumakompleksi, josta laajoja alueita sisältyy Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualueeseen. Täällä kylän rajapaikkoina ovat Kiikalan Pappilaa ja Lasikylää vastaan rauhoitettu Kultalähde sekä Kiikalan lasikylää ja Someron Kaskistoa vastaan niin ikään rauhoitettu Lamminlähde. Pappilan kylän rajalla harjualueella ja Natura-suojelualueella on puoliksi Pappilan, puoliksi Komisuon kylän puolella Lammenjärvi.
Järvistä ja lähteistä Kultalähteen lasku-uomana on Natura-alueeseen kuuluvan Lammensuon halki virtaava luonnontilainen Kultalähteenoja. Lamminlähteen lasku-uomana on metsäojitusten pahoin muuttama Huhdinoja. Yhdessä Someron puolelta Kertomuksenjärvestä alkunsa saavan Kertomuksenojan kanssa nämä yhtyvät Satakoskenojaksi, joka virtaa ensin luoteeseen mutta kääntyy sitten kylän pohjoisrajalla etelään. Lähellä Kurajärveä Satakoskenojaan yhtyy vielä Lammenjärvestä alkunsa saava Lamminoja.
Historia

Kylän vanhoja taloja ovat olleet Isoperhe, Nalkki ja Toperi. Näistä Isoperhe jakautui vuonna 1759 Yli- ja Ali-Isoperheeksi ja Toperista alettiin samoihin aikoihin käyttää sen nykyistä nimeä Jussila. Kylän historiallinen tonttimaa, jonka paikalla nykyään on Komisuon koulu, on sijainnut Kurajärven rannassa ja ollut muilta suunnilta alavien suoniittyjen ympäröimä. Isonjaon seurauksena kylän kaikki talot ovat sittemmin siirtyneet vanhalta kylätontilta pois eri puolille laajoja kylävainioita sijoittuville nykyisille paikoilleen.
Palvelut ja liikenne

Komisuolla toimii 2010-luvulla Salon kaupungin kouluverkkoon kuuluva, vuonna 1883 toimintansa aloittanut Komisuon koulu. Se on Kiikalan kouluista vanhin ja oli vuonna 2014 yhdessä Rekijoen koulun kanssa toinen entisen Kiikalan kunnan alueella toimivista Salon kouluista. Muutoin pääosa  lähipalveluista saadaan viereisestä Kiikalan kirkonkylästä. Kylän sijainti Kiikalassa on liikenteellisesti keskeinen sen sijaitessa kirkonkylän vieressä ja samalla Kiikalasta Suomusjärvelle johtavan yhdystien 2410 varressa, jonka kautta muodostuu edelleen yhteys valtatielle 1.
Tunnettuja komisuolaisia

Tunnettuihin komisuolaisiin kuuluu Komisuon Nalkin tilan isäntänä toiminut agronomi Arimo Uusitalo (s. 1942), jonka luottamustoimiin ovat kuuluneet muun muassa Metsäliitto Oyj:n ja Raisio Oyj:n hallituksen puheenjohtajuudet.
Kongoni

| Kongoni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Lehmäantiloopit Alcelaphinae
Suku::  Kongonit Alcelaphus
Laji::  buselaphus
Kaksiosainen nimi
 Alcelaphus buselaphus  (Pallas, 1766) 
Alalajit
 6 alalajia, katso teksti 
Katso myös
   Kongoni Wikispeciesissä   Kongoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kongoni eli punalehmäantilooppi (Alcelaphus buselaphus) on afrikkalainen lehmäantilooppien alaheimoon kuuluva sorkkaeläinlaji.
Ulkonäkö ja koko

Kongonin säkäkorkeus on 1,1–1,5 metriä. Uros on tummanruskea, naaras kellanruskea.
Alalajit

Kongonilla on kuusi alalajia, joista yksi on kuollut sukupuuttoon. Myös kontsiantilooppi (Alcelaphus lichtensteinii) ja kaama-antilooppi (Alcelaphus caama) on toisinaan luokiteltu kongonin alalajeiksi, mutta nykyisin ne katsotaan yleensä omiksi lajeikseen.
Alalajit:
†A. b. buselaphus – pohjanlehmäantilooppi eli bubal
A. b. cokii –  kongoni
A. b. lelwel –  lelwel eli jacksoninlehmäantilooppi
A. b. major –  lännenlehmäantilooppi
A. b. swaynei –  swaynenlehmäantilooppi
A. b. tora – tora
Levinneisyys ja elinympäristö

Kongonit elävät ruohosavanneilla ja pärjäävät pitkänkin heinän keskellä. Lajia tavattiin aiemmin laajoilla alueilla Afrikassa, mutta nykyisin sitä on jäljellä enää osissa Botswanaa, Namibiaa, Etiopiaa, Tansaniaa ja Keniaa. Sukupuuttoon kuolleen bubalin levinneisyys ulottui pohjoisessa mahdollisesti Palestiinaan saakka.
Koinee

Alkukreikka
(n. 2000 eaa.)
Mykeneläinen kreikka
(n. 1600–1100 eaa.)
Muinaiskreikka
Homeerinen kreikka
Klassinen kreikka
(n. 800–300 eaa.)
Koinee-kreikka
(n. 300 eaa.–330)
Bysantin kreikka
(n. 330–1453)
Nykykreikka
(1453–)
Katharévousa
Dimotikí
Kreikan kielikiista
Katso myös
Kreikkalaisen kirjaimiston historia
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Koinee-kreikka (m.kreik. ἡ κοινὴ διάλεκτος, hē koinē dialektos, ’yleismurre’) oli hellenistisellä kaudella kehittynyt kreikan kielen muoto tai sekamurre, joka edustaa muinaiskreikan kehityksen myöhempää vaihetta. Sitä käytettiin noin vuosina 330 eaa.–600 jaa. Koinee kehittyi klassisesta kreikasta ja erityisesti Attikan murteesta. Se kehittyi Bysantin kreikaksi ja loi tätä kautta pohjan nykykreikalle. Koineeta voidaan kutsua myös hellenistiseksi tai yleiskreikaksi tai Uuden testamentin kreikaksi.
Koinee oli kreikkalaisten ensimmäinen yhteinen murre. Se on merkittävä länsimaisen sivistyksen kannalta, sillä se oli paitsi ensimmäinen ”kansainvälinen” kieli tai lingua franca, myös Uuden testamentin ja koko kristillisen Raamatun kaanonin alkuperäinen kieli ja kristinuskon levittämisen väline. Koinee oli epävirallisesti Rooman valtakunnan toinen tai, ylemmissä yhteiskuntaluokissa sekä valtakunnan itäosissa, jopa ensimmäinen kieli.
Historia

Alun perin kaikilla kreikkalaisilla kaupunkivaltioilla oli oma paikallinen murteensa. Eri murteiden puhujat ymmärsivät toisiaan, mutta usein rajallisesti. Koinee alkoi muodostua yhteiseksi kreikan murteeksi Aleksanteri Suuren sotajoukkojen keskuudessa. Aleksanterin johtama Makedonian valtakunta oli alistanut valtaansa suurimman osan muista kreikkalaisista valtioista ja valloitti ennen pitkää suuren osan silloin tunnetusta maailmasta. Tällöin kieli tuli käyttöön Egyptistä aina Intiaan saakka.
Vaikka koinee muotoutui myöhäisklassisella ajalla, tämän jälkiklassisen kielen symbolisena syntymäajankohtana voidaan pitää Aleksanteri Suuren kuolemaa ja hellenistisen ajan alkua vuonna 323 eaa. Koinee-vaiheen voidaan katsoa päättyneen antiikin ajan lopulla, jolloin kreikan kielen historiassa siirrytään Bysantin kreikan eli keskiajan kreikan aikaan, symbolisesti Konstantinopolin perustamisesta vuonna 330. Näin koinee-vaihe kattaa Kreikan historiasta koko hellenistisen ja Rooman vallan ajan päättyen keskiajan alkuun.
Historia > Nimitys koinee

Nimitys "koinee" (κοινή, "yhteinen", "yleinen") on ollut aiemmin käytössä usealle kreikan kielen murteelle. Apollonios Dyskolos ja Aelius Herodianus viittasivat koineella alkukreikkaan. Jotkut muut taas ovat käyttäneet sitä kaikista kansanmurteista jotka poikkesivat kirjakielestä. Kun koineesta tuli vähitellen kirjallisuuden kieli, jotkut erottivat siitä kaksi muotoa: helleenisen kreikan, joka oli kirjallisuuden ”jälki-klassinen” muoto, ja koinee-kreikan eli yleisen kreikan, joka oli puhuttu yleinen muoto. Jotkut ovat käyttäneet koineesta nimitystä ”aleksandrialainen murre” (περὶ τῆς Ἀλεξανδρέων διαλέκτου, peri tēs Aleksandreōn dialektū), joka tarkoitti Aleksanteri Suuren sotajoukkojen levittämää murretta.
Historia > Juuret

Kreikan kielen yhteismurteen lingvistiset juuret ovat olleet epäselviä antiikin ajasta saakka. Hellenistisenä aikana oppineet pitivät koineeta neljän merkittävimmän klassisen kreikan murteen, attikalaisen, joonialaisen, aiolialaisen ja doorilaisen murteen, sekoittumisen seurauksena. Tämän vuoksi siitä käytettiin nimitystä ”neljän yhdistelmä” (ἡ ἐκ τῶν τεττάρων συνεστῶσα, hē ek tōn tettarōn synestōsa). Tätä näkemystä tuki 1800-luvun alkupuolella itävaltalainen lingvisti Paul Kretschmer teoksessaan Die Entstehung der Koine (1901), kun taas saksalainen tutkija Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff ja ranskalainen lingvisti Antoine Meillet katsoivat koineen olevan yksinkertaistettu muoto joonialaisesta kreikasta, perustuen kielen attikalais-joonialaisiin aineksiin, kuten σσ:n käyttö ττ:n sijasta ja ρσ:n käyttö ρρ:n sijasta. Nykyisin laajimmin hyväksytty näkemys on kreikkalaisen lingvistin Geórgios Chatzidákiksen esittämä. Hän todisti, että vaikka koinee onkin sekoitus neljästä päämurteesta, sen vakaana ytimenä oli attikalainen kreikka. Näin koineen voidaan katsoa olevan yksinkertaistettua attikaa, attikan ja kolmen muun murteen sekoitus. Muiden kuin attikalaisten ainesten vaikutus vaihtelee riippuen siitä, missä päin hellenististä maailmaa kieltä puhuttiin. Näin esimerkiksi joonialaisissa siirtokunnissa puhutussa koineessa olisi ollut enemmän joonialaisia piirteitä kuin muilla alueilla. Kirjallisuuden koinee muistuttaa attikaa siinä määrin, että sitä kutsutaan joskus yleisattikaksi.
Koinee perustui Attikan murteeseen oletettavasti ennen kaikkea sen vuoksi, että se oli Makedonian valtakunnan Filippos II:n aikana virallisesti käyttöön ottama kielimuoto. Makedonialaisten oma kreikka, makedonian kieli tai murre, oli muille kreikkalaisille osin käsittämätöntä ja ainakin sitä pidettiin barbaarisena. Makedonian kreikkalaisuuden osoittamiseksi (tai kreikkalaistamiseksi) kieli vaihdettiin attikaksi. Makedonian valloitusten kautta se levisi koko kreikkalaisen alueen yhteismurteeksi, mutta yksinkertaistetummassa muodossa. Näin se oli sopivampaa tavallisten, moniin eri kansoihin kuuluneiden ihmisten yhteiseksi kieleksi.
Piirteitä

Koinee on monin tavoin äänteiltään ja kieliopiltaan yksinkertaistettua klassista kreikkaa. Koinee-kreikan lähteiden tutkimus paljastaa muinaiskreikassa tapahtuneita rakenteellisia muutoksia sekä fonologiassa, morfologiassa, syntaksissa, sanastossa että muissa puhutun kielen aineksissa. Yleensä uudet muodot ovat aluksi harvinaisia ja yleistyvät asteittaisesti kunnes niistä tulee vakiintuneita. Monet nykykreikan klassisesta kreikasta poikkeavat piirteet ovat jäljitettävissä koinee-kreikkaan. Koska suuri osa klassisen kreikan ja nykykreikan välillä tapahtuneista muutoksista tapahtui jo koinee-kreikan valtakaudelle siirryttäessä, koinee on tekstilajista riippuen osin ymmärrettävää myös klassista kreikkaa taitamattomalle nykykreikan osaajalle.
Piirteitä > Fonologia

Vanha ero pitkien ja lyhyiden vokaalien välillä hävisi vähitellen ja toiselta vuosisadalta eaa. lähtien kaikki vokaalit olivat merkityksen suhteen isokronisia.
Sananpainon merkitseminen muuttui sävelkorkeuden vaihteluun perustuvasta ns. sävelaksentista äänenvoimakkuuteen perustuvaan painotukseen. Painollista tavua ei enää erotettu muista tavuista poikkeavalla sävelkorkeudella vaan suuremmalla äänenvoimakkuudella.
Aspiraatti eli glottaalinen frikatiivi /h/, joka oli jo aiemmin kadonnut joonialaisesta ja aiolialaisesta murteesta, alettiin jättää lausumatta ja merkitsemättä.
Pitkät diftongit αι, ηι, ωι, jotka klassisessa kreikassa koostuivat pitkästä vokaalista ja sitä seuraavasta ι-äänteestä, menettivät loppuosansa ja alkoivat ääntyä samoin kuin vastaava pitkä vokaali α, η, ω. Kadonnutta loppuosaa merkinnyt ι-kirjain alettiin myöhemmin kirjoittaa edeltävän vokaalin alle (ns. iota subscriptum).
Diftongit αι, ει, οι ja υι muuttuivat yksinkertaisiksi vokaaleiksi. Samalla tavalla αι, jonka boiotialaiset olivat ääntäneet pitkäksi ε:ksi neljänneltä vuosisadalta eaa. ja kirjoittaneet η:ksi (esimerkiksi πής, χήρε, μέμφομη), muuttui myös koineessa ensin pitkäksi ja sitten lyhyeksi ε:ksi. Pitkä vokaali/diftongi ει oli jo supistunut ι:ksi viidennellä vuosisadalla eaa. muun muassa Argoksessa ja neljännellä vuosisadalla eaa. Korintissa (esimerkiksi ΛΕΓΙΣ, klass. kreikassa λέγεις) ja se sai tämän ääntämyksen myös koineessa. Diftongit οι ja υι saivat nykyisen ranskan kielen u:n ääntämyksen ([y]), joka kesti 900-luvulle. Tämä aiheutti yleisesti kirjoitusvirheitä υ:n ja οι:n välillä. Pitkä vokaali/diftongi ου sai latinan u:n ääntämyksen kuudennella vuosisadalla eaa. ja on säilyttänyt sen nykyaikaan.
Diftongien αυ ja ευ loppuosa kaventui (denti)labiaaliseksi frikatiiviksi /v/ joka ääntyi soinnittomana [f] ennen soinnittomia äänteitä kuten θ, κ, ξ, π, σ, τ, φ, χ ja ψ.
Yksinkertaiset vokaalit ovat säilyttäneet muinaisen ääntämyksensä, paitsi η, joka sulautui myöhäisantiikin mittaan ι-vokaaliin sekä υ, joka säilytti pyöreähuulisen ääntämyksensä (kuten ransk. u, suom. y tai saks. ü) myöhään keskiajalle asti ennen kuin tämäkin sulautui vokaaliin ι (itasismi).
Konsonantit säilyttivät samoin muinaisen ääntämyksensä suuressa määrin, paitsi β, γ, δ, φ, θ, χ ja ζ. Soinnilliset klusiilit β, γ ja δ, jotka alun perin lausuttiin b, g, d, saivat nykyiset frikatiiviääntämyksensä v, gh ja dh ([v], [ɣ], [ð]), paitsi silloin kun ne esiintyivät nasaalikonsonantin (μ, ν) jälkeen, jolloin ne säilyivät klusiileina (esimerkiksi γαμβρός - γαmbρός, άνδρας - άndρας, άγγελος - άŋgελος). Konsonantit φ, θ ja χ, jotka lausuttiin alun perin aspiraatteina (ph, th ja kh, kuten englannin, saksan tai ruotsin vastaavat konsonantit p, t, k sanan alussa vokaalin edellä), saivat nykyiset ääntämykset f, th ja h ([f], [θ] ja [x]). Kirjain ζ, joka luokitellaan edelleen kaksoiskonsonantiksi kirjainten ξ ja ψ kanssa, koska se merkitsi klassisessa kreikassa äänneyhdistelmää σδ (/sd/, ääntyi [zd]), yksinkertaistui nykykreikan mukaiseksi äänteeksi (soinnillinen [z], kuten engl. z, saksan s vokaalien välissä, venäjän з).
Piirteitä > Kielioppi

Koinee-kreikan kieliopillisia piirteitä ovat muun muassa:
Epäsäännöllisten muotojen väheneminen kautta kieliopin:
Yksitavuiset substantiivit, jotka taipuvat epäsäännöllisesti, ovat korvautuneet.
Kolmannen deklinaation adjektiivit ovat harvinaisia.
Komparatiivimuotojen epäsäännölliset muodot ovat muuttuneet säännöllisiksi.
Harvinaisemmat -μι (-mi) -päätteiset verbit ovat saaneet -ω (-ō) -päätteiset muodot.
Ensimmäisen aoristin mukaiset säännölliset verbimuodot ovat korvanneet toisen aoristin mukaiset epäsäännölliset muodot.
Pronomineja käytetään tilanteissa, joissa klassisessa kreikassa niitä ei olisi tarvittu.
Prepositioita käytetään myös tilanteissa, joissa klassisessa kreikassa olisi riittänyt pelkkä sanan taivutusmuoto.
Akkusatiivin käyttö yhä useampien prepositioiden yhteydessä, siinä missä klassisessa kreikassa olisi käytetty datiivia tai genetiiviä.
Duaalin vähittäinen katoaminen.
Optatiivin vähittäinen katoaminen.
Medium-muotoisten verbien käyttö on korvattu aktiivimuotoisten verbien käytöllä yhdessä refleksiivipronominien kanssa.
Lauserakenne on yksinkertaisempi ja lauseet seuraavat toisiaan suoraviivaisemmin.
Erityisesti Uuden testamentin kreikassa lukuisat semitismit eli arameasta tai hepreasta peräisin olevat sanat ja ilmaisut.
Esimerkkejä > Isä meidän -rukous

Translitteraatio tutkijoiden rekonstruoiman, oletetun ajanmukaisen ääntämisen mukaan:
Translitteraatio nykyisellä lausumisella Kreikan ortodoksisen kirkon mukaan:
Esimerkkejä > Nikean uskontunnustus

Translitteraatio tutkijoiden rekonstruoiman, oletetun ajanmukaisen ääntämisen mukaan: