stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Windsorin iloiset rouvat
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hannu Marttila: Kunhan pysytään järjen rajoissa[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomien blogit 4.12.2006.
Peter Winch

| Peter Winch> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. tammikuuta 1926 Walthamstow, Lontoo
Kuollut: 27. huhtikuuta 1997 (71 vuotta)
Kansalaisuus:  brittiläinen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oxfordin yliopisto
Tutkimusalue:  filosofia
Peter Guy Winch (14. tammikuuta 1926 Walthamstow, Lontoo – 27. huhtikuuta 1997) oli brittiläinen filosofi. Hänet on parhaiten tunnettu yhteiskuntatieteiden, etiikan ja uskonnonfilosofian tutkimuksistaan. Hänen tunnetuin teoksensa on Yhteiskuntatieteet ja filosofia (1958).
Teoksia

The Idea of a Social Science and its Relation to Philosophy (1958, suom. Yhteiskuntatieteet ja filosofia, 1979)
Studies in the Philosophy of Wittgenstein (toim.) (1969)
Ethics And Action (1972)
Understanding a Primitive Society (1972, artikkeli)
Trying to Make Sense (1987)
Simone Weil, the Just Balance (1989)
Kirjallisuutta suomeksi

Winch, Peter: Yhteiskuntatieteet ja filosofia.  ((The idea of a social science and its relation to philosophy, 1958.) Suomennos Ilkka Malinen)  Jyväskylä:  Gummerus, 1979.  ISBN 951-20-1723-7
Aiheesta muualla

Colin Lyasin Peter Winch-sivusto (englanniksi)
Rupert Readin Peter Winch-sivusto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Sergei Suhorutšenkov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten pyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 | maantieajo |  |
Sergei Nikolajevitš Suhorutšenkov (ven. Сергей Николаевич Сухорученков, s. 10. elokuuta 1956) on venäläinen pyöräilijä, joka edusti Neuvostoliittoa. Hän voitti maantieajon olympiakultaa  vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa.
Suhorutšenkov on myös Rauhanajon kaksinkertainen voittaja vuosilta 1979 ja 1984.
Käännös suomeksi
Jaakko Suikkari

Jaakko Johannes Suikkari (20. syyskuuta 1925 Punkaharju – 28. joulukuuta 2014 Varkaus) oli suomalainen olympia- ja EM-kilpailuissa kilpaillut pikajuoksija.
Yleisurheilun EM-kilpailuissa Brysselissä 1950 Suikkari juoksi Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi. Henkilökohtaisessa 200 metrin juoksussa hän karsiutui alkuerissä. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hän karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä. Suikkari kilpaili maaottelussa Ruotsia vastaan vuonna 1950 ja Norjaa vastaan vuonna 1952.
Kotimaassaan "Jaska" Suikkari edusti Punkaharjun Urheilijoita, Varkauden Kenttä-Veikkoja ja Warkauden Urheilijoita. Hän saavutti SM-pronssia 400 metrin juoksussa 1950 sekä sijoittui 400 metrillä neljänneksi 1952 ja 100 metrillä viidenneksi 1949. Hänen henkilökohtaiset ennätyksensä olivat 100 metrillä 10,9 s, 200 metrillä 22,6 s, 400 metrillä 49,3 s ja pituushypyssä 690 cm.
Jaakko Suikkari toimi Warkauden Urheilijoiden puheenjohtajana vuosina 1961–1965.
Sudogda

Sudogdan vaakuna vuodelta 1781.
Sudogda (ven. Су́догда) on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmaan laskevan Sudogda-joen rannalla 40 kilometriä Vladimirista kaakkoon. Kaupunki on Sudogdan piirin keskus. Asukkaita on 12 400 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta tunnetaan 1600-luvulta lähtien. Vuonna 1778 siitä tuli Vladimirin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. Nykyään Sudogdassa on lasikuitutehdas, pellavanjalostusta, huonekalu- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sudogdan kaupungin sivusto (venäjäksi)
Sudogdan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Suh’odilsk

| Suh’odilsk Суходільськ |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Suh’odilsk
 Koordinaatit: 48.3510°N, 39.7350°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Dovžanskin piiri
Kaupungiksi:  1972
Väkiluku (2021):  20 474
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suh’odilsk (ukr. Суходільськ; ven. Суходoльск, Suhodolsk); vuoteen 1972 saakka Verh’nodivannen kylä (ukr. Верхньодуванне) on kaivoskaupunki itäisen Ukrainan Luhanskin alueen kaakkoisosissa Dovžanskin piirissä. Kaupunki sijaitsee 45 kilometriä Luhanskista kaakkoon ja noin 38 kilometriä piirikeskus Dovžanskistä pohjoiseen.
Vuoden 2021 alun väestöarvion mukaan kaupungissa asui 20 474 henkeä. Väestönlaskennassa 2001 asukkaita oli 23 739, joista 7,3 prosenttia oli etnisesti ukrainalaisia, 92,4 prosenttia venäläisiä ja 0,3 prosenttia muita.
Kaupungin lounaispuolitse kulkee Sorokynestä (eli vuonna 2016 uudelleennimetystä Krasnodonista, jota nimeä venäläismiehittäjä yhä käyttää) Luhanskiin johtava eurooppatie E 40 (valtatie M04). Kaupungin etelälaidalla on Sorokynen kaupungin kanssa yhteinen rautatieasema (vokzal stantsija Krasnodon). Venäjän raja sijaitsee linnuntietä runsas kahdeksan kilometriä Suh’odilskstä itään.
Aiempi Verh’nodivannen kylä nimettiin vuonna 1972 Suh’odilskiksi ja sille annetriin kaupungin asema. Kaupunki kuului pitkään Krasnodonin (nyk. Sorokynen) kaupunkipiirin alaisuuteen. Ukrainan aluehallinnollisessa uudistuksessa  Suh’odilsk siirtyi periaatteessa kaupunkipiiristä osaksi Dovžanskin piiriä. Vuodesta 2014 kaupunkia ovat kuitenkin miehittäneet niin sanotun Luhanskin kansantasavallan joukot (Venäjän nukkevaltio).
Tammikuun keskilämpötila on -7,5 °C, heinäkuun +22,0 °C. Vuotuinen sademäärä on 440 mm.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suh’odilsk Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Суходільськ
Käännös suomeksi
Patrick Suffo

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Patrick Suffo Kengne
Syntymäaika: 17. tammikuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Ebolowa, Kamerun
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 176 cm
Junioriseurat
1995: Tonnerre Yaoundé
1995–1996: Nantes
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–1997 | → Barcelona B (laina) | 26 | (7) |
| 1997–2000 | Nantes | 30 | (4) |
| 1997–1998 | → Nantes B | 13 | (6) |
| 2000–2002 | Sheffield United | 36 | (5) |
| 2002–2003 | Numancia | 23 | (6) |
| 2003 | Al-Hilal | – | (–) |
| 2003–2005 | Coventry City | 48 | (10) |
| 2005 | Dubai | – | (–) |
| 2005 | Odd Grenland | 11 | (4) |
| 2006–2007 | Maccabi Petah Tikva | 37 | (7) |
| 2007 | Ashdod | 4 | (1) |
| 2008 | Puertollano | 11 | (0) |
| 2008–2009 | Wrexham | 14 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 253 | (52) |
Maajoukkue
| 1995–2002 | Kamerun | 21 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Kamerun> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sydney 2000 |  |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Mali 2002 |  |  |
Patrick Suffo Kengne (s. 17. tammikuuta 1978 Ebolowa, Kamerun) on kamerunilainen peliuransa lopettanut jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Suffo on Afrikan-mestari ja olympiavoittaja.
Suffo voitti Nantesissa Ranskan cupin kausina 1998–1999 ja 1999–2000. Ligue 1:ssä hän edusti Nantesia 30 ottelussa. Lisäksi Suffo edusti muun muassa Barcelona B:tä ja Numanciaa Espanjan Segunda Divisiónissa sekä Sheffield Unitedia ja Coventry Cityä Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Kamerunin maajoukkueessa Suffo pelasi 21 ottelua ja teki kolme maalia vuosina 1995–2002. Hän oli mukana MM-kilpailuissa Etelä-Koreassa ja Japanissa 2002, missä hän tuli kahdessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle, sekä Afrikan-mestaruuskilpailuissa Burkina Fasossa 1998 ja Malissa 2002, jossa Kamerun voitti mestaruuden. Lisäksi Suffo oli voittamassa kultaa kesäolympialaisissa 2000.
Suikujärvi (järvi)

| Suikujärvi Шуезеро, Šujezero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Belomorskin piiri
Paikkakunta:  Sosnavitsa
Koordinaatit:  64°26′21″N, 34°01′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suiunjoki
Laskujoki:  Suiunjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  104 m
Pituus:  17,2 km
Leveys:  5,2 km
Rantaviiva:  52,2 km
Pinta-ala:  41,9 km²
Tilavuus:  0,226 km³
Keskisyvyys:  5,3 m
Suurin syvyys:  16,2 m
Valuma-alue:  141 km²
 fiSuikujärvi 
Suikujärvi (ven. Шу́езеро, Šujezero) on Suiunjoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Sosnavitsan kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 41,9 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 141 neliökilometriä, keskisyvyys 5,4 metriä ja tilavuus 0,226 kuutiokilometriä.
Suikujärvi laskee Suiunjoen kautta Vienanmereen. Sen kalalajeja ovat siika, muikku, harjus, hauki, särki, säyne, made, ahven ja kiiski.
Järven länsirannalla sijaitsevat Suikujärven ja Lehdon kylät.
Suda (joki)

| Suda |
| --- | --- |
 Sudajokea.
Alkulähde:  Nožeman ja Kološman yhtymä
Laskupaikka:  Rybinskin tekojärvi
Maat:  Venäjä
Pituus:  184 km
Virtaama:  134 m³/s
Valuma-alue:  13 500 km²
Suda (ven. Су́да) on Volgan vesistöön kuuluva joki Vologdan alueella Venäjällä. Sen pituus on 184 kilometriä, valuma-alueen laajuus 13 500 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 134 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Vepsän ylängöltä Nožema- ja Kološmajokien yhtymäkohdasta, virtaa Mologan ja Šeksnan alangolla ja laskee Volgan muodostamaan Rybinskin tekojärveen. Suurimmat sivujoet ovat Labokša, Kolp, Šogda ja Andoga.
Suda on liikennöintikelpoinen Kolpjoen suuhun asti. Sen varrella sijaitsee Borisovo-Sudskojen kuntakeskus ja Sudan taajama.
Aiheesta muualla

Suda Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Hr. Ms. Witte de With (1928)

| Hr>  Ms. Witte de With |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Witte de With

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fijenoord, Rotterdam
Kölinlasku:  28. toukokuuta 1927
Laskettu vesille:  11. syyskuuta 1928
Palveluskäyttöön:  20. helmikuuta 1930
Loppuvaihe:  miehistönsä upottama 2. maaliskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 337 t (standardi) 1 666 t (kuormattu)
Pituus:  98 m
Leveys:  9,53 m
Syväys:  2,97 m
Koneteho:  31 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  149
Aseistus
Aseistus:  4 × 12 cm -tykkiä 1 × 7,6 cm ilmatorjuntatykkiä 4 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 6 × 533 mm torpedoputkea 1 × Fokker C.VIIW -kellukekone
Hr. Ms. Witte de With oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Fijenoordilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 28. toukokuuta 1927. Alus laskettiin vesille 11. syyskuuta 1928 ja se otettiin palvelukseen 20. helmikuuta 1930.
Palvelus

Alus osallistui 16. marraskuuta 1935 laivastovieraluun Saigonissa risteilijä Hr. Ms. Sumatran ja sisaraluksensa  Hr. Ms. Van Galenin kanssa.
Alus osallistui laivastoparaatiin 23. elokuuta Surabayassa. Se osallistui 13. marraskuuta laivastovierailuun Singaporessa yhdessä Java-luokan risteilijöiden, Hr. Ms. Evertsenin ja Hr. Ms. Piet Heinin kanssa. Ennen vierailua osasto harjoitteli Etelä-Kiinan merellä.
Alus osallistui 27. helmikuuta 1942 Jaavanameren taisteluun. Se suojasi taistelussa vaurioitunutta Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijää HMS Exeteriä paluumatkalla Surabayaan. Witte de With joutui pari päivää myöhemmin 1. maaliskuuta keisarillisen Japanin lentokoneiden hyökkäyksen kohteeksi. Alus vaurioitui hyökkäyksessä ja sen miehistö upotti aluksensa seuraavana päivänä.
Suhteellisuusteoriaa runoilijoille

| Suhteellisuusteoriaa runoilijoille |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kari Enqvist
Genre:  fysiikka
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  211
ISBN:  951-0-30082-9

Edeltävä:  Vien rucolan takaisin
Seuraava:  Monimutkaisuus: Elävän olemassaolomme perusta
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suhteellisuusteoriaa runoilijoille on Kari Enqvistin vuonna 2005 ilmestynyt kirja Albert Einsteinin suhteellisuusteoriasta.
Aiheesta muualla

Tuula Laatikainen: Elämäntyönä Einstein[vanhentunut linkki]. Tekniikka & talous 24.2.2005.
Jukka Koskelainen: Vertauskuvien maailmankaikkeus[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 3.4.2005.
Wicked Lester

| Wicked Lester> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1970–1973
Tyylilaji:  rock (1970-1972), hard rock (1973)
Kotipaikka:  New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Paul Stanley, kitara, laulu   Ace Frehley, kitara   Gene Simmons, bassokitara, laulu   Peter Criss, rummut  
Entiset jäsenet:  Stephen Coronel, kitara   Brooke Ostander, kosketinsoittimet   Tony Zarrela, rummut  
Levy-yhtiö:  Mercury Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wicked Lester oli vuosina 1970–1973 toiminut yhdysvaltalainen rockyhtye, jossa soittivat Gene Klein (myöhemmin Gene Simmons), Stanley Eisen (myöhemmin Paul Stanley), Stephen Coronel, Brooke Ostrander ja Tony Zarella.
Wicked Lester esiintyi alkuperäiskokoonpanossaan vain kaksi kertaa. Molemmat esiintymiset olivat vuonna 1971. Vuonna 1972 Gene Simmons ja Paul Stanley päättivät, että he haluavat perustaa yhtyeen, joka soittaa rankempaa rockia, ja jossa soittajat ovat enemmän toistensa näköisiä. Koska Wicked Lesterin muut jäsenet eivät hyväksyneet erottamista bändistä, Stanley ja Simmons erosivat itse Wicked Lesteristä kesällä 1972 ja päättivät perustaa uuden yhtyeen. Uudeksi rumpaliksi valittiin vuoden 1972 syksyllä koe-esiintymisten jälkeen Peter Criss ja yhtye harjoitteli aluksi triona. Jouluna 1972 Wicked Lesteriin kiinnitettiin lehti-ilmoitusten perusteella koesoittoon ilmestynyt kitaristi Ace Frehley. Tammikuussa 1973 Wicked Lesterin nimi oli jo vaihtunut ja kvartetti esiintyi 30. tammikuuta 1973 ensimmäisen kerran nimellä Kiss.
Wicked Lesterin kaksi kappaletta, "She" ja "Love Her All I Can", päätyivät hieman muunneltuina versioina vuoden 1975 Kiss-albumille Dressed to Kill. "She"-kappaleen alkuperäinen riffi oli tallella, mutta Wicked Lesterin käyttämät conga-rummut, huilu ja lauluharmoniat oli riisuttu kokonaan pois Kiss-versiosta. Sen sijaan "Love Her All I Can" on Dressed to Kill -albumilla hyvin samankaltaisena versiona kuin Wicked Lesterin singlellä vuonna 1972.
Wicked Lesterin esikoisalbumi Wicked Lester ei koskaan päätynyt levitykseen, mutta osa sen kappaleista julkaistiin vuonna 2001 osana Kiss-kokoelmaa The Box Set.
Historia > Wicked Lesterin esiasteet

Vuonna 1970 New York Cityn taidelukiosta valmistunut Stanley Eisen eli Paul Stanley oli valmistumisensa aikaan menettänyt kaiken kiinnostuksensa jatkaa opintojaan kuvataiteiden parissa. Stanley oli kiinnostunut enemmän muusikonurasta, ja lopetettuaan opintonsa hän keskittyi kehittämään perustamaansa yhtyettä nimeltä Uncle Joe. Yhtyeessä johtajana toiminut Stanley ajautui erimielisyyksiin yhtyeen toisen kitaristin Matt Raelin kanssa, mikä johti Raelin eroamiseen yhtyeestä. Rumpali Neil Teeman suositteli Stanleyn pyytämään Stephen Coronelia yhtyeen uudeksi kitaristiksi, ja hän päättikin liittyä Uncle Joeen.
Stanleyn aiempien yhtyeprojektien tapaisesti myöskään Uncle Joe ei jäänyt kovinkaan pitkäikäiseksi yhtyeeksi. Yhtye hajosi, mutta ollessaan käymässä Coronelin asunnolla Stanley tutustui basisti Gene Kleiniin eli Gene Simmonsiin. Aluksi he eivät tulleet toimeen ollenkaan, ja Stanley halveksi ylimielisesti käyttäytynyttä Geneä. Stephen Coronel oli liittynyt Simmonsin perustamaan yhtyeeseen nimeltä Bullfrog Bheer, mutta palasi pian takaisin New Yorkiin perustaakseen uuden yhtyeen Stanleyn kanssa. Coronel ehdotti, että he pyytäisivät Geneä liittymään yhtyeen basistiksi, mutta Stanley ei hyväksynyt ehdotusta ja ilmoitti lähtevänsä yhtyeestä, jos Gene vastaavasti liittyisi mukaan.
Tällä välin Gene oli laittanut newyorkilaiseen Village Voice-lehteen ilmoituksen jossa hän tarjosi kitaralaitteitaan vuokralle. Ensimmäinen tarjoukseen tarttunut muusikko oli kosketinsoittaja Brooke Ostander, joka toimi musiikinopettajana New Jerseyssä. Gene ja Brooke ystävystyivät ja aloittivat yhdessä säveltämisen ja demojen nauhoittamisen vuoden 1971 tienoilla. Gene oli lähestynyt levytyssopimuksen toivossa Janus Records -nimistä pientä levy-yhtiötä, joka oli luvannut Genelle levytyssopimuksen jos hän saisi pystytettyä ympärilleen kunnon kokoonpanon. Stephen Coroneliin yhteyttä ottaessaan Gene myöntyi myös Coronelin ehdotukselle Stanleyn ottamisesta mukaan. Näin yhtyeen ensimmäinen kokoonpano alkoi muovautua, ja rumpali Tony Zarellan liittymisen myötä yhtye oli valmis levyttämään. Aluksi yhtye toimi nimellä Rainbow, mutta myöhemmin nimeksi vaihdettiin Wicked Lester.
Historia > Studioalbumin levyttäminen

Vuoden 1972 alkupuoli kului Wicked Lesterin osalta ahkeran harjoittelun ja satunnaisen keikkailun lomassa. Gene oli mitätöinyt puheet levytyssopimuksesta Janus Recordsin kanssa koska pelkäsi, ettei yhtiö olisi osannut markkinoida rock-yhtyettä. Yhtyeen ura polki paikallaan, kunnes Stanley tutustui Elextric Lady -studiolla työskentelevään äänittäjä Ron Johnseniin. Hän innostui uudesta tuttavuudestaan, joka oli äänittäjänä luvannut järjestää Wicked Lesterille ajan studiolle. Ottaessaan puhelimitse yhteyttä studiolle hänet yhdistettiinkin äänittäjä Ron Johnsenille, joka ei ollut kuitenkaan koskaan kuullutkaan Stanleysta - kävi ilmi, että Stanley oli tutustunut studiolla työskennelleeseen Ron -nimiseen siivoojaan. Erheestä huolimatta Stanley havaitsi tilaisuutensa ja alkoi soitella "oikealle" Ron Johnsenille useita kertoja päivässä, ja Stanleyn pitkän suostuttelun jälkeen Johnsen suostui saapumaan yhtyeen treeneihin seuratakseen yhtyeen soittoa. Nähtyään yhtyeen soittavan Johnsen lupasi äänittää Wicked Lesterille demonauhan Electric Ladyn tiloissa, ja jos yhtye saisi levytyssopimuksen, hän myös tuottaisi yhtyeen debyyttialbumin.
Aika ja kuukaudet kuitenkin vierivät, eikä Johnsenista kuulunut yhtyeen suuntaan mitään. Näin ollen Wicked Lester hajosi, sillä yhtyeellä ei ollut enää varaa jatkaa odottamista. Tämän jälkeen Johnsen kuitenkin otti yhteyttä, ja Stanley kutsui erimielisyyksiin ajautuneet yhtyetoverit uudelleen kokoon. Lopulta CBS osti Wicked Lesterin albumin työstöversion, mutta albumia ei ole vielä tähän päivään mennessäkään julkaistu. Kun Kiss lopulta löi läpi, Gene ja Paul ostivat Wicked Lesterin debyyttialbumin nauhat takaisin CBS:ltä, koska he eivät halunneet vanhan yhtyeensä albumin tahraavan juuri maailmansuosioon nousseen Kissin uraa.
Love Her All I Can on hard rock yhtye Kissin kappale vuodelta 1975. Kappale Ilmestyi yhtyeen kolmannelle albumille Dressed to Kill, mutta se oli ilmestynyt sitä aiemmin yhtyeen esikokoonpanon Wicked Lesterin debyyttialbumilla. Yhtyeen jäsenetkin pitivät materiaalia kuitenkin hirvittävänä, joten he eivät koskaan julkaisseet Wicked Lesterin albumia. Kun Kiss oli levyttämässä kolmatta albumiaan, heille iski pieni kappalepula. Siksi Paul Stanley kaivoi kappaleen esiin arkistoista ja Kiss soitti sen albumilleen. Kappaleen laulavat Paul Stanley ja Gene Simmons.lähde?
Jäsenet > Alkuperäiset

Paul Stanley – kitara, laulu
Gene Simmons – basso, laulu
Stephen Coronel – soolokitara
Brooke Ostander – koskettimet
Tony Zarrela – rummut
Jäsenet > Viimeisin kokoonpano

Paul Stanley – kitara, laulu
Gene Simmons – basso, laulu
Ace Frehley – soolokitara
Peter Criss – rummut
Tästä kokoonpanosta muodostui lopulta Kiss-yhtyeen alkuperäiskokoonpano.
Julkaisut > Studiolevyt

Wicked Lester (1971)
Julkaisut > Singlet

Wicked lester (1971)
She (1972)
Love Her All I Can (1972)
Suijanjoki

| Suijanjoki |
| --- | --- |

Alkulähde:  Inkeri
Laskupaikka:  Ortesjoki
Maat:  Venäjä
Pituus:  63 km
Valuma-alue:  475 km²
Suijanjoki tai Suidajoki (ven. Су́йда, Suida) on Ortesjoen sivujoki Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Sen pituus on 63 kilometriä ja sadealue 475 neliökilometriä. Joki saa alkunsa suosta lähellä Tihkovitsan kylää ja laskee Ortesjokeen Uustian kylän kohdalla. Myllykylässä entinen mylly muodostaa patoaltaan.
Aiheesta muualla

Suijanjoki Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Suijanjoki Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Niklaus Wirth

| Niklaus Wirth |
| --- | --- |
 Niklaus Wirth luennoimassa
Henkilötiedot
Koko nimi:  Niklaus Emil Wirth
Syntynyt: 15. helmikuuta 1934 Winterthur
Kuollut: 1. tammikuuta 2024 (89 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  ETH Zürich Université Laval Kalifornian yliopisto, Berkeley
Väitöstyön ohjaaja:  Harry Huskey ja Edward Feigenbaum
Tutkimusalue:  tietojenkäsittelytiede
Palkinnot:  Turing-palkinto IEEE Computer Pioneer
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
people.inf.ethz.ch/wirth
Niklaus Emil Wirth (15. helmikuuta 1934 Winterthur – 1. tammikuuta 2024) oli sveitsiläinen tietojenkäsittelytieteilijä.
Wirth valmistui insinööriksi 1959 Sveitsin liittovaltion teknillisestä korkeakoulusta (ETH) Zürichissä. Vuonna 1960 hän sai diplomi-insinöörin arvon Laval-yliopistosta Kanadassa ja 1963 tohtorin arvon Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä.
Wirth työskenteli 1963–1967 tietotekniikan apulaisprofessorina Stanfordin yliopistossa ennen kuin sai 1968 professorin viran ETH Zürichistä. Hän työskenteli kaksi vuotta myös Xerox PARC:ssa Kaliforniassa. Wirth jäi eläkkeelle huhtikuussa 1999.
Wirth on suunnitellut Algol W-, Euler-, Pascal-, Modula-, Modula-2- ja Oberon-ohjelmointikielet. Hän oli myös mukana suunnittelemassa Lola-laitteistosuunnittelu- ja simulointijärjestelmää. Wirth sai Turing-palkinnon vuonna 1984 suunnittelemistaan ohjelmointikielistä Euler, Algol W, Modula ja Pascal. Wirth on saanut myös muun muassa IEEE Computer Society Pioneer Award -palkinnon 1987.
Wirthin kaksi ensimmäistä ohjelmointikieltä olivat Euler (1965) ja PL/360 (1968), joiden jälkeen hänet kutsuttiin mukaan työryhmään kehittämään Algol-kielen seuraavaa versiota Algol-60:n seuraajaksi. Wirthin ehdottama Algol W oli yksinkertaisempi kuin Adriaan van Wijngaardenin ehdotus, josta tuli Algol-68. Ehdotuksen hylkäyksen jälkeen Wirth lähti Algol-kielen työryhmästä ja muokkasi ehdotuksestaan Pascal-kielen. Pascal oli yksinkertainen ja joustava kieli, joka oli suunniteltu nopeaan kääntämiseen tehokkaaksi koodiksi. Pascal säilytti Algolin rakenteen, mutta karsi monimutkaisuutta ja lisäsi tuen käyttäjän määrittämille tietotyypeille. Pascal otettiin käyttöön vuonna 1971 opetuksessa ETH:ssa, josta se levisi muihin yliopistoihin. Kielen yksinkertaisuus ja tehokkuus teki siitä suositun henkilökohtaisissa tietokoneissa, joissa oli rajallisesti muistia ja tallennustilaa.
Wirth vaikutti ETH:ssa Lilith-työaseman ja sen seuraajan Ceresin kehitykseen.
Oberon System -järjestelmän kehitykseen kehitettiin Oberon-ohjelmointikieli, jota käytettiin Modula-2:n sijaan.
Wirthin kuuluisin artikkeli on Program Development by Stepwise Refinement ja hänen merkittävin teoksensa Algorithms + Data Structures = Programs.
Wirthin mukaan on nimetty tietojen­käsittely­alalla sanan­parreksi tullut Wirthin laki. Väitteen mukaan ohjelmistot hidastuvat nopeammin kuin Mooren lain mukainen tietokoneiden suorituskyvyn kasvu.
Teoksia

Wirth, Niklaus: Algorithms + Data Structures = Programs.  Prentice-Hall, 1976.  ISBN 0-13-022418-9