Golem (kirja)
Teoksen vaiheet > Kirjoittaminen

Meyrinkin tiedetään haaveilleen romaanin kirjoittamisesta jo Prahan-vuosinaan. Epäselvää on, kuinka vakavissaan hän suunnitteli kirjoitushanketta tai oliko kyse Golemista. Kirjoitustyö alkoi mahdollisesti jo vuonna 1904. Ensimmäinen varma viittaus Golemiin on tammikuulta 1907. Tuolloin Meyrink kertoi aloittaneensa pienoisromaanin, joka ilmestyisi ensin jatkosarjana März-lehdessä ja heti perään kirjana. Meyrink oli jo kirjoittanut ensimmäiset 26 sivua ja suunnitteli lopulliseksi pituudeksi noin 150–200 konekirjoitettua liuskaa. Kuvittajaksi Meyrink kaavaili Alfred Kubinia ja julkaisijaksi März-aikakauslehteä. Kubinin oli määrä saada kukn luku sen valmistuttua ja piirtää välittömästi siihen sopiva kuva. Marraskuuhun 1908 mennessä Meyrinkin kirjoitustahti oli kuitenkin hidastunut huomattavasti, ja Kubin käytti valmiit kuvat vuonna 1909 ilmestyneessä romaanissaan Die andere Seite (”Toinen puoli”).
Cathy S. Gelbinin (2011) mukaan Meyrinkin alkuperäisenä suunnitelmana oli kirjoittaa novelli Simplicissimus-satiirilehteen. Hahmojen ja sivujuonien runsauden vuoksi käsikirjoitus paisui nopeasti pitkäksi ja sekavaksi. Vuoden 1908 kirjeenvaihdossaan Meyrink väitti romaanin olevan viimeistelyvaiheessa, mikä ei ilmeisesti kuitenkaan pitänyt paikkaansa. Golemin kolmas luku ”Praha” ilmestyi aikakauslehti Panissa vuonna 1911. Lehden mukaan romaani oli lähes valmis, mutta todellisuudessa Panin versio kolmannesta luvusta poikkeaa selvästi myöhemmästä. Vuoteen 1912 mennessä Meyrink oli saanut kaksi ensimmäistä lukua valmiiksi ja tarjosi niitä ekspressionistiseen kirjallisuuteen erikoistuneelle Kurt Wolffille. Wolff oli saksanjuutalainen kustantaja, joka julkaisi myös Franz Kafkan, Franz Werfelin, Else Lasker-Schülerin ja Karl Krausin tekstejä. Maaliskuussa 1912 Meyrink ja Wolff sopivat Golemin julkaisusta. Seuraavan vuoden tammikuussa Meyrinkin vaimo pyysi kuitenkin kustantajalta ensimmäiset luvut takaisin, koska Meyrink oli alkanut työstää romaania uudelleen ja halusi varmistaa kokonaisuuden olevan sisäisesti johdonmukainen. Helmikuussa Meyrink ilmoitti romaanin olevan periaatteessa valmis, mikäli kustantaja piti välitöntä julkaisua välttämättömänä. Wolffin vastalauseista huolimatta romaani valmistui vasta syksyllä 1913.
Golemin kirjoittamisen aikoihin Meyrink käänsi Charles Dickensiä saksaksi. Dickensin kaupunkimiljööt, groteskit henkilöhahmot ja voimakkaiden tunteiden kuvaukset todennäköisesti vaikuttivat Golemin tyyliin. Joidenkin lähteiden mukaan työnimenä olisi ollut Der ewige Jude (”Ikuinen juutalainen” eli vaeltava juutalainen). Tämä lienee kuitenkin Meyrinkin kuoleman jälkeen levinnyt väärään muistikuvaan perustuva virhekäsitys: Der ewige Jude oli Meyrinkin toisen romaanin Das grüne Gesicht (”Vihreät kasvot”, 1916) alkuperäinen nimi. Panin 1911 julkaisemassa katkelmassa romaanin nimeksi mainitaan Der Stein der Tiefe (”Kivi syvyydestä”).
Kirjoitusprosessin loppu oli vaikea: Meyrink joutui karsimaan runsaasti ylimääräistä materiaalia ja järjestämään monimutkaisen tarinan toimivaksi kokonaisuudeksi. Meyrink ei ollut aiemmin kirjoittanut kuin lyhyitä novelleja, joten romaanimittaisen tekstin hallitseminen tuotti hänelle suuria vaikeuksia. Joidenkin lähteiden mukaan prahanjuutalainen kirjailija Max Brod auttoi Meyrinkiä käsikirjoituksen viimeistelyssä. Mahdollisesti Brod myös valisti Meyrinkiä kabbalan suhteen, joskaan Brod itse ei mainitse tätä muistelmissaan. Toisen lähteen mukaan romaanin rakenteen suunnittelussa auttoi intialaisen mytologian asiantuntija ja matemaatikko Felix Noeggerath, joka laati hahmojen välisiä suhteita havainnollistavan kaavion. Koska suurin osa hahmoista ei vaikuttanut juoneen mitenkään, Meyrink karsi hahmojen määrän 120:sta noin 30:een. Kuten Meyrinkin kohdalla usein, tämänkään tarinan todenperäisyydestä ei ole varmuutta. Edellä mainitun, romaanin alkuperäisestä nimestä erehtyneen muistelon mukaan Meyrink saneli Golemin lopullisen version sanelukoneelle, minkä jälkeen kirjuri puhtaaksikirjoitti tekstin.