stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi talviolympialaisissa 2006
Suomen joukkue > Jääkiekko > Naiset

| --- | --- |
Maalivahdit: Maija Hassinen ja Noora Räty
Puolustajat: Satu Kiipeli, Kati Kovalainen, Hanna Kuoppala, Emma Laaksonen, Terhi Mertanen, Heidi Pelttari ja Saija Sirviö
Hyökkääjät: Sari Fisk, Satu Hoikkala, Oona Parviainen, Mari Pehkonen, Marja-Helena Pälvilä, Karoliina Rantamäki, Mari Saarinen, Eveliina Similä, Nora Tallus, Saara Tuominen ja Satu Tuominen
Alkusarja
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 11. helmikuuta |  Suomi | 3–0 (2–0,0–0,1–0) |  Saksa |
| 13. helmikuuta |  Suomi | 4–0 (1–0,0–0,3–0) |  Sveitsi |
| 14. helmikuuta |  Yhdysvallat | 7–3 (1–2,1–1,5–0) |  Suomi |
Suomi oli lohkonsa toinen.
| Joukkue | O | V | T | H | Maaliero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Suomi | 3 | 2 | 0 | 1 | 10–7 | 4 |
Välierä
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 17. helmikuuta |  Kanada | 6–0 (2–0,2–0,2–0) |  Suomi |
Pronssiottelu
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 20. helmikuuta |  Suomi | 0–4 (0–3,0–1,0–0) |  Yhdysvallat |
Suomen joukkue > Lumilautailu > Miehet

| urheilija | sijoitus | tulos | kilpailu | pvm |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Antti Autti | 5. | 39,1 | lumikouru | 12.2. |
| Janne Korpi | karsinnan 14. | 39,1 | lumikouru | 12.2. |
| Markku Koski | 3. | 41,5 | lumikouru | 12.2. |
| Risto Mattila | 10. | 35,8 | lumikouru | 12.2. |
Toni-Markus Turunen: Varamies, ei kilpaillut
Miikka Hast: Kotiin jäänyt varamies
Suomen joukkue > Lumilautailu > Naiset

| urheilija | sijoitus | tulos | kilpailu | pvm |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Niina Sarias | karsinnan 24. | 1.24,96 | parisuurpujottelu | 23.2. |
Suomen joukkue > Maastohiihto > Miehet

| urheilija | sijoitus | tulos | kilpailu | pvm |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sami Jauhojärvi, Tero Similä, Olli Ohtonen ja Teemu Kattilakoski | 10. | +2.50,4 | 4x10 km viesti | 19.2. |
| Lauri Pyykönen ja Keijo Kurttila | 5. | 17.21,5 (+18,6) | parisprintti | 14.2. |
| Sami Jauhojärvi | 21. | 1.17.58,1 (+57,3) | takaa-ajo | 12.2. |
| Sami Jauhojärvi | 10. | 39.15,3 (+1.14,0) | 15 km (p) | 17.2. |
| Sami Jauhojärvi | Viestin avausosuus | Viestin avausosuus | Viestin avausosuus | 19.2. |
| Teemu Kattilakoski | Viestin ankkuriosuus | Viestin ankkuriosuus | Viestin ankkuriosuus | 19.2. |
| Teemu Kattilakoski | 43. | 2:09:26.2 (+3:14.4) | 50 km (v) | 26.2. |
| Keijo Kurttila | 5. puolivälierässä | 2.25,1 | sprintti | 22.2. |
Ville Nousiainen: Loukkaantui kisojen alla. Osallistui kuitenkin 50 km hiihtoon, jossa keskeytti 10 km jälkeen.
| Ville Nousiainen | Keskeytti | Keskeytti | 50 km (v) | 26.2. |
| Lauri Pyykönen | 55. | 42.10,4 (+4.09,1) | 15 km (p) | 17.2. |
| Lauri Pyykönen | 6. puolivälierässä | 2.28,6 | sprintti | 22.2. |
| Tero Similä | 34. | 1.20.04,5 (+3.03,7) | takaa-ajo | 12.2. |
| Tero Similä | 33. | 40.44,5 (+2.43,2) | 15 km (p) | 17.2. |
| Tero Similä | Viestissä toinen osuus | Viestissä toinen osuus | Viestissä toinen osuus | 19.2. |
Olli Ohtonen: Valittiin kotiin jääväksi varamieheksi, mutta kisojen alla Ohtonen valittiin loukkaantuneen Nousiaisen tilalle hiihdon takaa-ajoon. Ohtonen ei kuitenkaan osallistunut takaa-ajoon, koska hän loukkasi nilkkansa ennen kisaa.
| Olli Ohtonen | 49. | 41.47,4 (+3.46,1) | 15 km (p) | 17.2. |
| Olli Ohtonen | Viestissä kolmas osuus | Viestissä kolmas osuus | Viestissä kolmas osuus | 19.2. |
| Olli Ohtonen | 52. | 2:11:54.7 (+5:42.9) | 50 km (v) | 26.2. |
Suomen joukkue > Maastohiihto > Naiset

| urheilija | sijoitus | tulos | kilpailu | pvm |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Aino-Kaisa Saarinen,  Virpi Kuitunen,  Riitta-Liisa Lassila,  Kati Venäläinen | 7. |  | 4x5 km viesti | 18.2. |
| Aino-Kaisa Saarinen ja  Virpi Kuitunen | pronssia |  | parisprintti | 14.2. |
| Virpi Kuitunen | parisprintin viimeinen osuus | parisprintin viimeinen osuus | parisprintin viimeinen osuus | 14.2. |
| Virpi Kuitunen | 9. |  | 10 km (p) | 16.2. |
| Virpi Kuitunen | viestin toinen osuus | viestin toinen osuus | viestin toinen osuus | 18.2. |
| Virpi Kuitunen | viides |  | sprintti | 22.2. |
| Virpi Kuitunen | keskeytys | keskeytys | 30 km (v) | 24.2. |
| Elina Hietamäki | 33. |  | takaa-ajo | 12.2. |
| Riitta-Liisa Lassila | 13. |  | takaa-ajo | 12.2. |
| Riitta-Liisa Lassila | 36. |  | 10 km (p) | 16.2. |
| Riitta-Liisa Lassila | viestin kolmas osuus | viestin kolmas osuus | viestin kolmas osuus | 18.2. |
| Riitta-Liisa Lassila | 23. | 1.26.55,4 | 30 km (v) | 24.2. |
| Aino-Kaisa Saarinen | parisprintin ensimmäinen osuus | parisprintin ensimmäinen osuus | parisprintin ensimmäinen osuus | 14.2. |
| Aino-Kaisa Saarinen | 7. |  | 10 km (p) | 16.2. |
| Aino-Kaisa Saarinen | viestin avausosuus | viestin avausosuus | viestin avausosuus | 18.2. |
| Aino-Kaisa Saarinen | 17. | 1.25.41,8 | 30 km (v) | 24.2. |
| Kati Venäläinen | 44. |  | 10 km (p) | 16.2. |
| Kati Venäläinen | viestin ankkuriosuus | viestin ankkuriosuus | viestin ankkuriosuus | 18.2. |
| Kirsi Välimaa | 34. |  | takaa-ajo | 12.2. |
Suomen joukkue > Mäkihyppy

| urheilija | sijoitus | tulos | kilpailu | pvm |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tami Kiuru, Janne Happonen, Janne Ahonen ja Matti Hautamäki | 2. | 976,6; +7,4 | joukkuemäki | 20.2. |
| Janne Ahonen | 6. | 261,5 | normaalimäki | 12.2. |
| Janne Ahonen | 9. | 234,1 | suurmäki | 18.2. |
| Janne Happonen | 28. | 225,0 | normaalimäki | 12.2. |
| Matti Hautamäki | 2. | 265,5 | normaalimäki | 12.2. |
|  | 5. | 242,4 | suurmäki | 18.2. |
Joonas Ikonen: Ei päässyt yhteenkään kilpailuun Suomen joukkueen sisäisestä karsinnasta
| Risto Jussilainen | 35. |  | suurmäki | 18.2. |
| Tami Kiuru | 31. |  | normaalimäki | 12.2. |
| Tami Kiuru | 18. | 214,0 | suurmäki | 18.2. |
Suomen joukkue > Pikaluistelu

| urheilija | sijoitus | tulos | kilpailu | pvm |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Janne Hänninen | 15. | 1.11,25 | 500 m | 12.2. |
| Janne Hänninen | 25. | 1.10,83 | 1000 m | 18.2. |
| Pekka Koskela | 10. | 1.11,09 | 500 m | 12.2. |
| Pekka Koskela | 31. | 1.11,45 | 1000 m | 18.2. |
| Mika Poutala | 22. | 1.11,74 | 500 m | 12.2. |
| Mika Poutala | 26. | 1.11,03 | 1 000 m | 18.2. |
| Risto Rosendahl | 37. | 1.12,60 | 1 000 m | 18.2. |
| Risto Rosendahl | 24. | 1.49,51 | 1 500 m | 21.2. |
Suomen joukkue > Taitoluistelu

| urheilija | sijoitus | tulos | kilpailu | pvm |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kiira Korpi | 16. | 137,20 | taitoluistelu | 21.2. ja 23.2. |
| Susanna Pöykiö | 13. | 143,22 | taitoluistelu | 21.2. ja 23.2. |
Alisa Drei: Kotiin jäänyt varanainen
Suomen joukkue > Yhdistetty hiihto

| urheilija | sijoitus | kilpailu | pvm |
| --- | --- | --- | --- |
| Anssi Koivuranta, Antti Kuisma, Hannu Manninen, Jaakko Tallus | pronssia | viesti | 15. - 16.2. |
| Anssi Koivuranta | 25. | normaalikilpailu | 11.2. |
| Anssi Koivuranta | 11. | sprintti | 21.2. |
| Antti Kuisma | 17. | normaalikilpailu | 11.2. |
| Hannu Manninen | yhdeksäs | normaalikilpailu | 11.2. |
| Hannu Manninen | 12. | sprintti | 21.2. |
| Janne Ryynänen | 37. | sprintti | 21.2. |
| Jaakko Tallus | viides | normaalikilpailu | 11.2. |
| Jaakko Tallus | viides | sprintti | 21.2. |
| Jouni Kaitainen | - | kotiin jäänyt varamies | 11.2. |
Rahapalkinnot

Ensimmäistä kertaa Suomen olympiakomitea palkitsi suomalaisia mitaliurheilijoita rahapalkinnoilla. Yksilölajien kultamitalisti sai 20 000 euroa, hopeamitalisti 10 000 euroa ja pronssimitalisti 5 000 euroa. Joukkuelajeissa kullasta sai 5 000, hopeasta 2 500 ja pronssista 1 000 euroa. Naisten jääkiekkojoukkueen kannuste oli kullasta 40 000, hopeasta 30 000 ja pronssista 20 000 euroa. Miesten jääkiekkojoukkueelle palkintorahoja ei maksettu.
Rahoitusjärjestelmän pyörittämiseen ei käytetty valtionavustuksia, vaan rahat olivat peräisin yhteistyöyrityksiltä. Bonukset menivät urheilijoiden valmennusrahastoihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Olympiakomitean ja Suomen Paralympiakomitean olympiakisasivut[vanhentunut linkki]
Torinon olympialaisten viralliset sivut web.archive.org:ssa
Valtiot talviolympialaisissa 2006
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afrikka |  Algeria |  Etelä-Afrikka |  Etiopia |  Kenia |  Marokko |  Senegal |
| Aasia |  Hongkong |  Intia |  Iran |  Japani |  Kazakstan |  Kiina |
| Aasia |  Kiinan Taipei |  Etelä-Korea |  Kirgisia |  Libanon |  Mongolia |  Nepal |
| Aasia |  Pohjois-Korea |  Tadžikistan |  Thaimaa |  Uzbekistan |  |  |
| Eurooppa |  Alankomaat |  Albania |  Andorra |  Armenia |  Azerbaidžan |  Belgia |
| Eurooppa |  Bosnia ja Hertsegovina |  Bulgaria |  Espanja |  Georgia |  Irlanti |  Islanti |
| Eurooppa |  Iso-Britannia |  Israel |  Italia |  Itävalta |  Kreikka |  Kroatia |
| Eurooppa |  Kypros |  Latvia |  Liechtenstein |  Liettua |  Luxemburg |  Pohjois-Makedonia |
| Eurooppa |  Moldova |  Monaco |  Norja |  Puola |  Portugali |  Ranska |
| Eurooppa |  Romania |  Ruotsi |  Saksa |  San Marino |  Serbia ja Montenegro |  Slovakia |
| Eurooppa |  Slovenia |  Suomi |  Sveitsi |  Tanska |  Tšekki |  Turkki |
| Eurooppa |  Ukraina |  Unkari |  Valko-Venäjä |  Venäjä |  Viro |  |
| Amerikka |  Argentiina |  Bermuda |  Brasilia |  Chile |  Costa Rica |  Venezuela |
| Amerikka |  Kanada |  Yhdysvallat |  Yhdysvaltain Neitsytsaaret |  Yhdysvaltain Neitsytsaaret |  |  |
| Oseania |  Australia |  Uusi-Seelanti |  |  |  |  |
4x5 km viestin palkintojenjako.
Thomas W. Ferebee

Kuvassa Ferebee sekä Norden 9B-pommitähtäin. Pommitustehtävä Enola Gay:llä on juuri täytetty.
Thomas Wilson Ferebee (9. marraskuuta 1918 Mocksville, Pohjois-Carolina – 16. maaliskuuta 2000 Windermere, Florida) oli yhdysvaltalainen eversti, joka tunnetaan Little Boy (suom. Pikkupoika) -atomipommin pudottamisesta Hiroshimaan. Ferebee oli Enola Gayn pommittaja. Hän osallistui myös Vietnamin sotaan, mihin kuitenkin vain lyhyen aikaa vuonna 1965. Ferebee toimi pommitusmiehistöissä Boeingin B-17, B-29, B-47 sekä B-52-tyyppien raskaissa pommikoneissa.
Ferebee vammautui urheillessaan lievästi nuoruudessaan. Hän sai polvivamman pelatessaan amerikkalaista jalkapalloa. Toisen maailmansodan syttymisen jälkeen hän kunnostautui pommitustehtävissä Euroopan rintamalla, sekä suorittaen 63 pommihyökkäystehtävää. Ferebee osallistui muiden muassa Abbevillen tukikohdan pommitukseen.
Majurin arvoisena Ferebee oli yksikön koulutustehtävistä vastaavia henkilöitä 509. Erillisessä Pommitusrykmentissä aluksi Wendoverissa. Hän myös vastasi omalta osaltaan muiden pommittajien koulutusohjelmasta ja oli samalla yksikön pommittajana eli esimiehenä. Jatkuvien harjoitusten ansiosta Ferebeen tarkkuustulokset eli harjoitusosumat olivat hyvin korkealuokkaisia, ja sen vuoksi hän oli pommittajana Hiroshimassa.
Kun kirjailijat Max Morgan Witts ja Gordon Thomas haastattelivat Thomas Ferebeetä, hän totesi roolistaan pommin pudottajana:"Jonkunhan se oli tehtävä". Haastattelijat julkaisivat kirjan Enola Gay – pommikone Hiroshiman yllä.
Kuvassa 509. Erillisen Pommitusrykmentin esikuntaa: vasemmalta Van Kirk, Tibbets, sekä Ferebee.
Vietnamin sodan jälkeen Thomas Ferebee palveli kiinteistönvälittäjänä, jäätyään eläkkeelle ilmavoimista everstinä vuonna 1970. Hän harrasti myös pienviljelyä sekä retkeilyä. Ferebee vieraili Nagasakissa heti toisen maailmansodan jälkeen. Hän menehtyi haimasyöpään.
Kirjallisuutta

Herlin, Hans: Hiroshiman lentäjät. Jyväskylä: Gummerus, 1961.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Thomas W. Lamont

Thomas W. Lamont vuonna 1922.
Thomas William Lamont, Jr. (30. syyskuuta 1870 Claverack, New York, Yhdysvallat – 2. helmikuuta 1948) oli yhdysvaltalainen pankinjohtaja.
Lamont valmistui Phillips Exeter Academysta 1888 ja suoritti tutkinnon Harvardin yliopistossa 1892. Koottuaan omaisuutta hänestä tuli oppilaitoksensa antelias lahjoittaja. Hän rahoitti muun muassa Lamont Libraryn rakennuksen. Vuoden 1910 jälkeen hänestä tuli J. P. Morgan & Co:n osakas hän toimi rahoitusalan neuvojana ulkomailla 1920- ja 1930-luvulla. Vuonna 1919 Pariisin rauhanneuvottelujen aikana, joiden seurauksena saatiin aikaan Versaillesin sopimus, Lamont valittiin Yhdysvaltojen delegaatioon Yhdysvaltojen valtiovarainministeriön edustajana.
Vuoden 1929 pörssiromahduksen aikana hän toimi tarmokkaasti palauttaakseen luottamuksen pörssiin. Benito Mussolini sai hänen takaamansa lainan.
Lamont oli puolivirallisissa tehtävissä vuonna 1920 Japanissa puolustamassa Yhdysvaltojen taloudellisia etuja Aasiassa. Hän ei kuitenkaan ottanut kovin voimakkaasti kantaa japanilaisten pyrkimyksiin laajentaa vaikutusvaltaansa Mantšuriassa.
Hän toimi presidenttien Woodrow Wilson ja Herbert Hoover neuvonantajana.
Aiheesta muualla

Harvard Busines School (Arkistoitu – Internet Archive)
Lentokoneteollisuuden historia

Yhdysvaltalaisia naistyöntekijöitä Douglas Aircraftin tehtaalla Long Beachissa, Kaliforniassa lokakuussa 1942 A-20 Boston pommikonetta viimeistelemässä
Lentokoneteollisuuden historian voidaan katsoa alkaneen teollisen lentokoneenrakennuksen käynnistymisestä. Vuonna 1904 Orville ja Wilbur Wrightin toimittivat Yhdysvaltain maavoimille The Flyer -lentokoneen. Lentokoneita kehittivät alasta kiinnostuneet miehet ensimmäisen maailmansodan alkuun asti. Moni ”lentokonetehdas” suunnitteli ja rakensi vain yhden konetyypin ja ajautui mahdollisesta hyvästä myynnistä huolimatta konkurssiin. Useat, etenkin sanomalehtien toteuttamat, ennätyskilpailut toivat sponsorirahaa alalle. Asevoimat olivat asiakkaita, mutta tilaukset määrällisesti pieniä.
Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäinen maailmansota loi useita isompia lentokonetehtaita, joista osa jatkoi toimintaa sodan jälkeenkin. Kuuluisin esimerkki on Fokker, joka toimi Saksassa koko sodan ajan ja siirtyi sitten Hollantiin. Se kehitti hävittäjälentokoneeseen synkronoidun konekiväärin, joka ampui potkurin lapojen välistä. Tämä toi hävittäjälentokoneeseen merkittävän suorituskykylisän.
Sodan aikana rakennettiin eräitä lentokonetyyppejä tuhansia kappaleita. Lentäjien tilastollinen elinikä rintamalla saapumisesta alkaen oli vain muutamia viikkoja, joka lisäsi koneiden tuotantoa. Sinänsä lentäjien elinikä sodassa ei ollut jalkaväen sotilaita pienempi, mutta upseereille se oli alempi. Se, että esimerkiksi Saksassa ilma-ase oli suoraan ylimmän sodanjohdon alaisuudessa, joka tarvitsi positiivista propagandaa, teki lentäjistä muuten voittoisiin siirtomaasotiin tottuneille Euroopan maille ikävän sodan sankareita.
1930-luku

1930-luvun alku toi käyttöön suurempia matkustajakoneita, esimerkiksi Junkers Ju-2 ja Douglas DC-1. Tämä mahdollisti suuremmat matkustajamäärät reittiliikenteessä.
1930-luvun varustelukierre tuotti nykyiset suuret lentokonetehtaat. 1930-luvulta alkaen kylmän sodan loppuun asti useimmat Euroopan maat omasivat oman lentokoneteollisuuden kansallisen turvallisuuden vuoksi: ts. maa pystyi ainakin kokoamaan ja huoltamaan sotilaskoneita omin voimin. Tässä toiminnassa ei ollut voiton tuottamisen paineita ennen 1980-luvun loppua. Monet yhtiöt olivat joko valtion omistamia tai perustuivat siihen, että maan ilmavoimat tilasivat siltä riittävän määrän koneita. Lentokoneteollisuuden tilauskannasta oli tuolloin 60–80 % sotilaslentokoneita.
Tämä aika loi lentokoneteollisuuden nykyään tunnetut tehtaat (joista enin osa on nykyisin Boeing-, EADS- ja Northrop-Grumman-yhtiöihin fuusioituja): esimerkiksi Heinkel, Messerschmitt, Junkers, McDonnell, Grumman, Mikojan, Suhoi, Antonov, Tupolev, Iljušin. Englannissa pääsuunnittelijat eivät pystyneet perustamaan omia yhtiöitä.
Metallipintalevyt, nestejäähdytetyt moottorit, sisäänvedettävä laskuteline ja radiosuunnistuslaitteet muuttivat lentokoneen monimutkaisemmaksi järjestelmäksi. Sen suunnitteluun ja tuotantoon tarvittiin enemmän työvoimaa ja tehtaiden koko kasvoi.
Suomessa Valtion lentokonetehdas siirtyi Suomenlinnasta Tampereelle tuotannon kasvaessa merkittävästi.
Toinen maailmansota

Toinen maailmansota loi modernin lentokoneen: luovuttiin kahdesta tasosta, siirryttiin maakoneisiin, joissa on sisäänvedettävä laskuteline, ja sodan lopulla myös paineistettu ohjaamo, heittoistuin ynnä muuta sellaista. Merkittävin muutos oli siirtyminen mäntämoottoreista ja potkureista suihkumoottoreihin.
Useista lentokoneista tehtiin kymmenien tuhansien koneiden valmistussarjoja. Lentopommitusten teho ei vastannut sitä, mitä uskottiin ennen sotaa, mutta koneiden tuotantoa pommikoneiden suuret menetykset kasvattivat merkittävästi. Koneiden kokoonpano oli merkittävä avaus naisten teollisuustyölle metalliteollisuudessa. Tehtaiden laatujärjestelmiä alettiin kehittää voimallisesti.
Suunniteltuja hävittäjä- ym. lentokonetyyppejä oli eri versioineen satoja. Tällöin teollisuuden ja yliopistojen välinen yhteistyö tiivistyi.
1940- ja 1950-luvut

Vuonna 1947 Bell X-1-koelentokone ylitti vaakalennossa äänennopeuden ja 1950-luvulla hävittäjälentokoneiden huippunopeus nousi 2 Machin tienoille, jota vain harvat konetyypit ovat sen jälkeen ylittäneet.
1950-luvun puolivälin jälkeen Neuvostoliiton vetypommin koelaukaisu vuonna 1953 siirsi osan lentokonetuotannosta ballistisiin ohjuksiin.
Suihkumatkustajakone De Havilland Comet toi esiin suuren teknisen muutoksen lastentaudit koneiden tuhoutuessa väsymisvaurioihin suunnitteluvirheen takia. Yhdysvallat oli rakentanut paineistettuja pommikoneita jo toiseen maailmansotaan ja vältti virheet. Sen ilmaliikenneteollisuus pitäytyi mäntämoottorikoneissa kunnes suihkumoottorin luotettavuus oli kehitetty sotilaskoneissa tarpeeksi pitkälle.
Saksan ja sen liittolaisten lentokoneteollisuus siirtyi muiden tuotteiden valmistukseen aina 1950-luvun puoliväliin asti, jolloin kylmä sota oli riittävä motivaatio muun muassa Baijerin lentokoneteollisuuden elvytykseen. Tätä ennen Saksan lentokoneteollisuutta oli ainakin avainhenkilöiden muuton avulla siirretty muun muassa Espanjaan, Argentiinaan, Egyptiin ja Intiaan (Kurt Tank). Jo toisen maailmansodan viimeisen vuoden aikana Saksan teknologiaa muun muassa ohjusalalla oli siirretty Japaniin. Ohjusteollisuudessa teknologiaa siirtyi Saksasta kaikkiin sodan voittaneisiin maihin.
Ranska panosti saamansa Marshall-avun pitkälle teknologiankehitykseen, muun muassa lentokoneisiin. Se käytti paljon saksalaisia sodanaikaisia suunnitelmia ja suunnittelijoita. Myös esimerkiksi Tšekkoslovakia rakensi Me-262-hävittäjistä oman kansallisen version 1940-luvun puolivälin jälkeen.
Suomen Valmet lopetti lentokoneiden suunnittelun vuonna 1958 miltei 20 vuoden ajaksi.
1960- ja 1970-luvut

Matkustajalentokone saavutti huippunopeuden (noin) 0,9 Mach 1960-luvulla eikä sen ylittäminen ole osoittautunut taloudellisesti mahdolliseksi vaikka 1960-luvulla kehitettiin kaksi ylisoonista matkustajakonetta.
Jo 1960-luku oli lentokoneteollisuuden pudotuspeliä, jossa suunniteltavien ja rakennettavien koneiden tyyppien määrät ja valmistusvolyymit laskivat etenkin sotilaskoneiden yksikköhinnan noustessa erittäin suureksi. Yhdysvalloissa Douglas ajautui rahoitusvaikeuksiin ja McDonnell osti sen 1969. Lockheed vetäytyi L-1011-koneen myötä siviilimarkkinoilta. Euroopassa lukuisat englantilaiset, ranskalaiset ja saksalaiset yhtiöt alkoivat fuusioitua.
1973 nk. öljykriisi ja ilmaterrorismiksi kutsutut konekaappaukset eivät loppujen lopuksi tuoneet suurta muutosta Euroopan lentokoneteollisuuteen.
Yhdysvalloissa Vietnamin sota loi helikoptereiden tuotantoon kysyntähuipun.
Isojen maiden yhteishankkeet – kuten Tornado-hävittäjä tai Alpha Jet-harjoitushävittäjä – lisääntyivät. 1970-luvulla käytiin Naton ”vuosisadan asekauppa”, kun Starfighter korvattiin F-16-koneella.
Avaruusohjelma, etenkin miehitetyt lennot, tulivat merkittäväksi osaksi Yhdysvaltain lentokoneteollisuuden tuotantoa.
Kylmän sodan loppu

1980-luku oli kylmän sodan viimeinen varusteluhuippu, jonka aloitti Jimmy Carter vastaten Neuvostoliiton aktiivisuuden lisääntymiseen Väli-Amerikassa, Afrikassa ja Afganistanissa. Reaganin ensimmäinen presidenttiyskausi toi moneen kertaan peruutetun strategisen pommikoneen B-1 tuotantoon, mutta vain alisoonisena versiona. Risteilyohjukset alkoivat syrjäyttää miehitettyä lentokonetta pommikoneen roolissa.
Avaruussukkula oli tuolloin vielä lupaus avaruuden sotilaallisesta käytöstä kuten myöhempi Tähtien sota -ohjelma (SDI). Pääosa Länsi-Euroopan valtioista odotti poliittista ratkaisua Neuvostoliiton ja sen ydinohjusten uhkaan.
Ranska, Neuvostoliitto ja Italia nousivat merkittäviksi sotilaslentokoneiden ja -helikoptereiden viejiksi ostajien ollessa pääosin arabimaita. Intia alkoi saada esimerkiksi uudempia MiG-27-hävittäjiä kuin Neuvostoliiton ilmavoimat.
Airbus Industries -konsortio pystyi tuottamaan Airbus A300 -koneen, jossa oli merkittäviä teknisiä uudistuksia (mm. fly-by-wire, josta Airbusin kohdalla esiintyi urbaaneja legendoja koneiden jäämisestä pyörimään taivaalle aikana, jolloin Yhdysvalloissa oli mainonnassa otettu käyttöön negatiivinen markkinointi) ja joka saavutti merkityksellisen markkinaosuuden.
Pudotuspeli > Matkustajakoneet

1990-luvulla lentokoneteollisuus on EU-maissa ja Yhdysvalloissa konsolodoitunut. Suuria matkustajakoneita jäi EU:hun valmistamaan Airbus Industries ja ATR yhtiöt ja Yhdysvaltoihin Boeing. Euroopassa kokonaisten lentokoneiden valmistuksen ovat lopettaneet muun muassa Valmet Suomessa (ks. Suomen lentokoneteollisuus) ja Fokker Hollannissa. Itä-Euroopan maiden lentokoneteollisuus etsii rooliaan, kun Varsovan liitto ei enää osta niiden tuotteita. Venäjällä toimivat Iljušin, Tupolev ja Jakovlev  ja Ukrainassa Antonov, mutta kotimarkkina ei ole niiden hallussa. Vienti Kiinaan ja Intiaan korvaa tätä. Brasilia on luonut voimakkaan Embraer-yhtiön syöttöliikennekoneisen kokoluokkaan. Aasian maista mikään ei ole voimakkaasti pyrkinyt lentokonetuotantoon. Vain Kiinalla on merkittävä määrä venäläisten konetyyppien lisenssivalmistusta.
2000-luvun alussa Yhdysvallat ja EU ovat uudistaneet perinteisen kiistansa siitä, kumpi rikkoo WTO:n sääntöjä antamalla liikaa tuotekehitystukea siviililentokoneita valmistavalle teollisuudelle eli Airbusille ja Boeingille.
Pudotuspeli > Sotilaskoneet

Sotilaslentokoneita ja helikoptereita koskeva teollisuuden konsolidaatio on kesken.
Sotilaslentokoneiden kohdalla se tapahtuu Eurofighter Typhoon, F/A-35 Joint Strike Fighter ja F-22 Raptor-hävittäjien kauppojen jälkeen.
Venäjällä on Suhoi- ja MiG-tehtaita ajettu yhteen, ilman tulosta. Venäjän lentokoneteollisuus on alkanut pienimuotoisen yhteistyön amerikkalaisten ja Länsi-Euroopan yhtiöiden kanssa. Vienti Kiinaan, Intiaan ja esimerkiksi Malesiaan ja Indonesiaan on merkittävää.
Pudotuspeli > Muu ilmailu

Yleisilmailu vahvistui 1990-luvun nousukauden aikana, mutta on hiljentynyt sen jälkeen. Tämä on näkynyt muun muassa siinä, ettei uusia yleisilmailun konetyyppejä juurikaan tule markkinoille.
Myös purjelennon 1930-luvulta 1980-luvulle jatkunut vilkas harrastuskausi on hiljentynyt eikä uusia merkittävästi parempi purjelentokoneita ole tullut markkinoille.
Fokker E.II:n synkronoitu 7,92 mm konekivääri (IMG 08)
Schneider Trophy esillä Science Museumissa
Locheed P-38 Lightningin valmistuslinja
B-24 Liberatoreita rakenteilla Consolidated Aircraft Corporationin San Diegon tehtailla 1944
Airbus A380:n valmistus on jakautunut useiden maiden kesken. Kuvassa valmistuslinjan eri osien reitit kokoonpanotehtaalle.