stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kastanjaselkätyranni

| Kastanjaselkätyranni |
| --- | --- |
 Naaras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Ruskoselkätyrannit Lessonia
Laji::  rufa
Kaksiosainen nimi
 Lessonia rufa  (Gmelin, 1789) 
Katso myös
   Kastanjaselkätyranni Wikispeciesissä   Kastanjaselkätyranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kastanjaselkätyranni (Lessonia rufa) on Etelä-Amerikassa elävä varpuslintu. Se on pieni avointen maiden lintu, jota tavataan mantereen eteläosassa. Naaraat ovat ruskehtavia ja koiraat mustia lukuun ottamatta selän hyvin erottuvaa kastanjanruskeaa laikkua. Ne ovat saaneet Chilessä nimen Colegial eli ”koulupoika”, koska koiraiden läikkä muistuttaa koululaisen nahasta tehtyä kirjalaukkua. Kastanjaselkätyranni on joskus luettu samaan lajiin ruskoselkätyrannin kanssa.
Koko ja ulkonäkö

Kastanjaselkätyranni on pienikokoinen lintu, jonka pituus on 11,5–12,5 senttiä. Lajin lyhyt nokka sekä jalat ovat mustat. Jalan takakynsi on hyvin pitkä. Koiraiden höyhenpuku on musta, lukuun ottamatta selässä olevaa selvästi erottuvaa kastanjanruskeaa laikkua. Naaraat ovat selvästi eri värisiä. Niiden pää ja kaula ovat ruskehtavanharmaat ja selkä haalean punaruskea. Siivet ovat pääosin mustat ja niissä on myös juovia. Vatsapuoli vaaleantuhkanharmaa. Nuoret linnut ovat hyvin samanvärisiä kuin naaraat, mutta niiden selkä on punaruskeampi.
Kastanjaselkätyranni muistuttaa ulkonäöltään ruskoselkätyrannia, mutta kastanjaselkätyrannit ovat pienempiä. Lisäksi niiden naarailla vatsapuoli on haaleampi, niillä on näkyvät siipikuviot ja pyrstön reunat ovat valkoiset. Naaraat voidaan sekoittaa myös pahtamaatyranneihin, joiden selästä puuttuu kuitenkin kastanjaselkätyranninaaraille ominainen punaruskea häivähdys.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kastanjaselkätyrannin pesintäalue ulottuu Keski-Chilestä ja Keski-Argentiinasta Tulimaahan. Talveksi ne muuttavat pohjoiseen Argentiinaan Pohjois-Chileen, Etelä-, ja Itä-Boliviaan, Paraguayhin, Uruguayhin, ja Brasilian kaakkoiskärkeen. Harhailijana lajia on tavattu myös Falklandinsaarilla ja Antarktiksen alueella.
Lajin elinympäristöä ovat avoimet maat, joilla kasvaa lyhyttä ruohoa tai on paljasta maata. Sen elinpaikat ovat lähellä marskimaita, rannikkolaguuneja, soita, rannikkoa tai järvenrantoja. Kastanjaselkätyrannin elinympäristö on yleensä alle 1 000 metrin korkeudessa merenpinnasta, mutta sitä on tavattu jopa 2 000 metrin korkeudessa.
Elintavat

Kastanjaselkätyranni on hyvin aktiivinen lintu. Se liikkuu lähinnä maassa, mutta sitä näkee usein myös istumassa matalissa pensailla ja aidoilla sekä kivillä ja kummuilla. Pesintäajan ulkopuolella se liikkuu pieninä, löyhinä ryhminä. Ravinto koostuu hyönteisistä, joita se saalistaa maassa juosten, ja tekee usein pyrähdyksiä ilmaankin nappaamaan niitä.
Lisääntymisaika ulottuu syyskuulta tammikuuhun. Etelässä pesivät kastanjaselkätyrannit lisääntyvät myöhemmin kuin pohjoisen lajitoverit. Koiraat tekevät soitimella 10–15 metrin pyrähdyksiä ylös ilmaan. Kuppimainen pesä rakennetaan varvuista, pienistä oksista, juurista, ja heinästä. Se sijaitsee usein ulkonevan kasvillisuuden alla, kallionkielekkeellä, marskimaan heinikossa tai matalassa pensaassa. Naaras munii pesään kahdesta neljään munaa. Koiras ei osallistu poikasten hoitoon millään tavalla, joten työ jää kokonaan naaraan vastuulle. Kun poikaset ovat tulleet lentokykyisiksi ja pystyvät lentämään pitkiä matkoja, ne muuttavat emonsa kanssa pohjoiseen.
Kastanjaselkätyrannikoiras Rio Grande do Sulissa Brasiliassa.
Göteborgs Morgonpost

| Göteborgs Morgonpost |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  sanomalehti
Perustettu:  1896
Lakkautettu:  1950
Sitoutuneisuus:  konservatiivinen
Kotikunta:  Göteborg
Kotimaa:  Ruotsi
Kieli:  ruotsi
Göteborgs Morgonpost (vuosina 1896–1906 Morgonposten) oli Göteborgissa vuosina 1896–1950 ilmestynyt päivälehti. Se oli poliittiselta kannaltaan konservatiivinen. Göteborgs Morgonpostin perustivat entiset Göteborgs-Postenin toimittajat, kun kyseinen lehti siirtyi liberaaliin omistukseen.
Tunnettuja toimittajia

Aron Jonason
Maria Silfvan-Westerlund

Maria Silfvanin hauta Oulun hautausmaalla.
Maria Elisabeth Silfvan-Westerlund (25. maaliskuuta 1802, Turku – 10. syyskuuta 1865 Oulu) oli suomalainen näyttelijä.
Maria Silfvan oli kotoisin Turusta. Tarinan mukaan hän olisi aloittanut teatteriuran makeisten- ja lipunmyyjänä. Myöhemmin kun hän sai osia näyteltäväkseen, paljastui Marian luontainen lahjakkuus näyttelemiseen. Hänen ensimmäinen aviomiehensä Evert Lemke kuului samaan näyttelijäseurueeseen.
Toisen aviomiehensä Carl Wilhelm Westerlundin mukana Maria siirtyi Ouluun, jossa hänen miehensä omisti yhdistetyn teatteri- ja ravintolakiinteistön ns.  Westerlundin salongin. Salongin teatterikatsomoon mahtui peräti 600 katsojaa. Salonki sijaitsi nykyisen Oulun kaupungintalon tontilla, mutta paloi Oulun palossa 1882.
Maria Silfvanin mukaan on Oulussa nimetty puisto vuonna 2005. 
Hänestä on tehty myös näytelmä. Vesa Tapio Valon näytelmän Maria Silfvan ensi-ilta oli Oulun kaupunginteatterissa vuonna 2002. Näytelmä on käännetty myös saksaksi.
Maria Silfvan-Westerlund kuoli ennen miestään ja hänet on haudattu Oulun hautausmaalle samaan hautaan miehensä ja tämän toisen vaimon kanssa. Hautakivessä lukee Suomen ensimmäinen näyttelijätär.
Samuel Fredrik von Born

Samuel Fredrik von Born (2. heinäkuuta 1782 Loviisa – 15. marraskuuta 1850 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja sotilas.
Monien muiden aikansa virkamiesten tavoin von Bornin ura alkoi armeijasta. Hän kävi Haapaniemen kadettikoulun ja aloitti upseerina armeijassa. Von Born otti osaa Suomen sotaan 1808-1809. Hän erosi Ruotsin armeijan palveluksesta everstiluutnanttina vuonna 1810 ja muutti takaisin Suomeen.
Von Born nimitettiin Oulun läänin maaherran Carl Henrik Ehrenstolpen sijaiseksi vuonna 1819 ja seuraavana vuonna varsinaiseksi maaherraksi. Von Bornin virkakauteen sijoittuu Oulun suurpalo vuonna 1822. Varsin lyhyeksi jääneen virkakauden tärkeimpiin saavutuksiin kuuluukin lähinnä palon tuhojen helpottaminen ja palon jälkeisen jälleenrakennuksen aloittaminen.
Von Bornin maaherrakausi päättyi vuonna 1826 kun hänet nimitettiin Suomen senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi.
Samuel Fredrik von Bornin pojanpoika oli poliitikko ja vapaaherra Viktor Magnus von Born.
Hautalan mukaan von Born on Ruotsin pitkäaikaisen pääministerin Olof Palmen isänäidin isoisä.
Norran

| Norran |
| --- | --- |

 Lehden toimitus Skellefteåssa.
Entiset nimet:  Norra Västerbotten (1910–2010)
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Norr Media AB
ISSN:  ISSN 1103-9752
Levikki:  18 800 (2021)
Perustettu:  1910
Päätoimittaja:  Lars Andersson
Kotikunta:  Skellefteå
Kotimaa:   Ruotsi
Ilmestymistiheys:  ma-la
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Norran (vuoteen 2010 saakka Norra Västerbotten) on ruotsalainen Skellefteåssa ilmestyvä sanomalehti. Se on perustettu vuonna 1910 ja ilmestyy kuutena päivänä viikossa. Se kuuluu NTM-mediakonserniin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (ruotsiksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norran Wikimedia Commonsissa
| n k NTM-konserni |
| --- | --- |
 Corren  Enköpings-Posten  Eskilstuna-Kuriren  Folkbladet  Gotlands Allehanda  Gotlands Tidningar  Katrineholms-Kuriren  Motala & Vadstena Tidning  Norran  Norrbottens-Kuriren  Norrköpings Tidningar  Norrländska Socialdemokraten  Piteå-Tidningen  Södermanlands Nyheter  Upsala Nya Tidning  Vimmerby Tidning  Västerviks-Tidningen
Ioninvaihto

Ioninvahtaja
Ioninvaihto on prosessi, jossa liuoksessa olevat ionit, kationit tai anionit, vaihdetaan kiinteän matriisin sisältämiin anioneihin tai kationeihin. Ioninvaihdolla on sovellutuksia veden käsittelyssä, analyyttisessä kemiassa ja biotekniikassa.
Yleistä ioninvaihdosta

Kationinvaihdossa liuoksen kationit vaihtuvat kiinteän matriisin sisältämiin protoneihin tai muihin metallikationeihin, tyypillisimmin natriumioneihin. Vaihdettaessa muita metalli-ioneja natriumioneiksi liuoksen pH ei muutu, mutta metallikationin vaihtaminen protoneiksi laskee liuoksen pH-arvoa. Kationinvaihto voidaan kuvata seuraavalla reaktioyhtälöllä:
Anioninvaihtajat ovat positiivisesti varautuneita ja vaihtavat liuoksen anioneja tyypillisesti hydroksidi- tai kloridi-ioneiksi. Tätä menetelmää käytetään esimerkiksi humushappojen poistamiseen vesistä. Anioninvaihdon toimintaa voidaan kuvata reaktioyhtälöllä:
Ioninvaihtomateriaaleja > Ioninvaihtohartsit

Ionivaihtohartsit ovat muoveja, jotka sisältävät joko positiivisesti tai negatiivisesti varautuneita ryhmiä. Negatiivisesti varautuneet kationinvaihtohartsit voidaan jakaa kahteen tyyppiin, joille on yhteistä suurempi affiniteetti muihin positiivisesti varautuneisiin ioneihin tai yhdisteisiin kuin protoneihin. Voimakkaasti happamissa kationinvaihtohartseissa hartsi koostuu ristisilloitetusta styreeni-divinyylibentseenikopolymeeristä. Polymeeri sulfonoidaan joko väkevän rikkihapon tai klooririkkihapon avulla, jolloin saadaan sulfonihapporyhmiä sisältävää hartsia. Heikosti happamia karboksyyliryhmiä sisältäviä anioninvaihtohartseja valmistetaan hydrolysoimalla polymetyylimetakrylaattia tai polyakryylinitriiliä, jolloin saadaan polyakryylihappoa. Karboksyyliryhmiä sisältävillä kationinvaihtohartseilla on erityisen suuri affiniteetti maa-alkalimetallien ioneihin ja muihin kaksiarvoisiin kationeihin.
Anioninvaihtohartsit sisältävät positiivisesti varautuneita ryhmiä, jotka ovat usein tertiäärisiä amiineja. Ne ovat emäksisiä ja luovuttavat liuokseen hydroksyyli-ioneja muiden anionien tilalle. Anioninvaihtohartsit voidaan jakaa kahteen ryhmään: heikosti ja vahvasti emäksisiin anioninvaihtajiin. Anioninvaihtajissa polymeerirunkona voi olla polystyreenirunko, joka on ensin käsitelty kloorimetyylimetyylieetterillä, jolloin on saatu kloorimetyloitu johdannainen. Johdannainen reagoi ammoniakin tai amiinien kanssa muodostaen aminojohdannaisia. Yleisimmin käytetyt vahvasti emäksiset anioninvaihtohartsit sisältävät kvaternäärisiä ammoniumryhmiä, esimerkiksi bentsyylitrimetyyliammoniumryhmän, ja vaihtavat liuoksesta lähes kaikki anionit hydroksidi-ioneiksi. Heikommin emäksiset, esimerkiksi tertiäärisiä amiiniryhmiä sisältävät anioninvaihtajat vaihtavat hydroksidi-ioneja ainoastaan vahvojen happojen anioneihin. Myös polyakryylipohjaisia hartseja voidaan käyttää anioninvaihtajina.
Ioninvaihtohartsit voivat perustua myös kelaatioon. Tällöin hartsissa on usein esimerkiksi tioliryhmiä, jotka sitoutuvat raskasmetalleihin. Iminodietikkahappo-, aminofosfonihappo- ja amidoksiiniryhmiä sisältävien ioninvaihtohartsien kelatoimiskyky on riippuvainen liuoksen happamuudesta, jolloin metalleja voidaan erottaa selektiivisesti toisistaan pH:ta vaihtelemalla.
Ioninvaihtomateriaaleja > Ioninvaihtogeelit

Ioninvaihtogeelit sisältävät matriisina joko selluloosa- tai dekstraanipolymeerin, joihin on liitetty happamia tai emäksisiä ryhmiä. Tyypillisiä happamia ryhmiä ovat karboksimetyyli- ja sulfopropyyli- tai sulfoetyyliryhmät ja emäksisiä ryhmiä kvaternääriset ammoniumryhmät ja dietyyliaminoetyyliryhmät. Ioninvaihtogeelien varaustiheys on pienempi kuin ioninvaihtohartseilla ja ne sitoutuvat erityisesti makromolekyyleihin, kuten proteiineihin.
Ioninvaihdon sovellutuksia > Ioninvaihtokromatografia

Ioninvaihtokromatografia on kromatografiamenetelmä, jota käytetään analyyttisen kemian tutkimuksissa. Ioninvaihtokromatografiassa komponenttien eluutionopeus riippuu stationäärifaasin ja näytteen komponenttien välisistä vuorovaikutuksista. Jos stationäärifaasi sisältää negatiivisesti varautuneita ryhmiä, niin ulkoisesti varauksettomat ja negatiivisesti varautuneet yhdisteet kulkeutuvat kolonnin läpi nopeammin kuin positiivisesti varautuneet ja voidaan erottaa niistä. Tällöin ioninvaihtaja on tyypiltään kationinvaihtaja. Vastaavasti stationäärifaasin ollessa positiivisesti varautunut anioninvaihtaja, kulkeutuvat negatiivisesti varautuneet komponentit kromatografiakolonnin läpi hitaammin. Retentioaikaan vaikuttaa myös komponentin koko ja eluutioliuoksen pH.
Ioninvaihtokromatografiaa hyödynnetään muun muassa biokemiassa ja biotekniikassa proteiinien erottamiseen toisistaan. Proteiinit erottuvat kolonnissa kokonaisvarauksensa perusteella. Positiivisesti varautuneet proteiinit erottuvat negatiivisesti varautuneita karboksimetyyliryhmiä sisältävissä kolonneissa ja negatiivisesti varautuneet proteiinit positiivisesti varautuneita dietyyliaminoetyyliryhmiä sisältävissä kolonneissa. Proteiinit voidaan vapauttaa huuhtelemalla kolonni natriumkloridiliuoksella tai eluutioliuoksen pH:ta muuttamalla. Proteiinien erottamiseen käytetään myös ioninvaihtokalvoja. Kalvojen etuna hartsitäytteisiin kolonneihin on suurempi kapasiteetti sekä helppo steriloitavuus.
Ioninvaihdon sovellutuksia > Vedenkäsittely

Vedenkäsittelyssä ioninvaihtoa käytetään erityisesti veden pehmentämiseen ja deionisointiin. Veden pehmentämisessä veden kovuutta lisäävät kalsium- ja magnesiumionit sitoutuvat kationinvaihtomatriisiin ja vapauttavat liuokseen natriumioneja, mikä pehmentää veden. Vedenpehmennyksen yhteydessä poistuu vedestä magnesiumin ja kalsiumin lisäksi usein myös rauta- ja mangaani-ioneja. Deionisaatiossa puhdistettava vesi ohjataan sekä anioninvaihtimen että kationinvaihtimen läpi. Kationinvaihtohartsi on vahvasti hapan, jolloin kationit vaihtuvat protoneiksi, ja anioninvaihtohartsina käytetään usein heikosti emäksistä hartsia, joka vaihtaa anionit hydroksidi-ioneiksi. Hydroksidi-ionit ja protonit reagoivat keskenään muodostaen vettä.
Ioninvaihtohartsia
Proteiinien puhdistukseen käytettävä ioninvaihtokolonni
Jean Kittrell

Ethel Jean Kittrell (o.s. McCarty; 1927 Birmingham, Alabama – 14. elokuuta 2018 Edwardsville, Illinois) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -laulaja. Hän esitti perinteistä jazzia, swingiä ja ragtimea.
Kittrell aloitti pianonsoiton nuorena kirkossa ja sai musiikin teoriassa oppiarvon Mississippin Blue Mountain Collegesta. Hän aloitti jazzuransa 1950-luvun loppupuolella säestäen miestään, trumpetisti Ed Kittrelliä eri kokoonpanoissa. Pariskunta muutti 1960-luvun puolessavälissä eteläiseen Illinoisiin. Kittrell aloitti esiintymisen solistina 1960-luvun loppupuolella. Vuonna 1973 hän väitteli filosofian tohtoriksi brittiläisessä kirjallisuudessa Southern Illinois University Carbondalesta. Kittrell jatkoi jazzuraansa, vaikka opetti kymmenen vuoden ajan Southern Illinois University Edwardsvillessa. Hän toimi kokoonpanoissa St. Louis Rivermen, Jazz Incredibles ja Old St. Louis Levee Band. Kittrell esiintyi usein Robert E. Lee -höyrylaivassa. Hän teki esiintymisiä jazzfestivaaleilla eri puolilla Yhdysvaltoja, Euroopassa ja Aasiassa. Näihin festivaaleihin kuului Bredan jazzfestivaali.
Kittrell oli Southern Illinois University Edwardsvillen englannin kielen laitoksen puheenjohtaja vuosina 1987–1990. Vuonna 2009 yliopistoon perustettiin Jean Kittrell -jazzstipendi. Kittrell lopetti aktiivisen uransa muusikkona vuonna 2008, mutta teki vielä satunnaisia vierailevia esiintymisiä St. Louis Rivermen -kokoonpanossa, jota tuolloin johti tuubansoittaja Red Lehr. Kittrell otettiin Alabama Jazz Hall of Fameen vuonna 2015. Hänellä oli kaksi tytärtä, joista yksi kuoli ennen häntä.
Phillip Watts

Phillip Watts on brittiläinen biologi ja professori. Hän toimii Jyväskylän yliopistossa evoluutiogenetiikan professorina vuodesta 2019. Evoluutiogenetiikan tutkijana Watts on erikoistunut ekologiseen genomiikkaan ja suojelugenomiikkaan. Hän tutkii esimerkiksi biologisten organismien geneettistä rakennetta ja erilaisten genotyyppien mukautumista.
Akateeminen ura

Phillip C. Watts opiskeli biologiaa Liverpoolin yliopistossa ja valmistui sieltä kandidaatiksi. Hän väitteli vuonna 1997 Liverpoolin yliopistossa tohtoriksi. Valmistumisen jälkeen Watts on työskennellyt post-doc-tutkijana vesistöjen ja kalakantojen tutkimukseen erikoistuneessa CEFAS:issa (CEFAS, Centre for Environment Fisheries and Aquacultural Science), joka toimii Lowetoftissa, Britanniassa. Sen ohella Watts on toiminut tutkijatohtorina Stirlingin yliopistossa ja kehityshankkeessa ILRI:ssa (International Livestock Research Institute) Nairobissa.
Vuodesta 2005 Watts on työskennellyt Liverpoolin yliopistossa lehtorina ja sittemmin vuodesta 2009 yliopistonopettajana. Opetustyön ohella hän teki myös tutkimusta. Hän oli välillä (2011–2012) 14 kuukauden mittaisella tutkimusvapaalla vakinaisesta toimestaan Liverpoolissa ja teki tutkimustyötä Jyväskylän yliopistossa. Vuodesta 2014 hän on toiminut Oulun yliopistossa yliopistotutkijana ja ekologian apulaisprofessorina. Pestin myötä hän muutti asumaan Ouluun. Oulussa hän tutki mm. kaivostoiminnan ympäristövaikutuksia genetiikan ja evoluutiobilogian näkökulmasta. Watts nimitettiin toukokuussa 2019 evoluutiogenetiikan professoriksi Jyväskylän yliopistoon ja hän aloitti toimessaan kesäkuun alussa 2019. Tieteellisen työn ohella Watts on toiminut arvioitsijana tieteellisissä lehdissä ja erilaisten rahoittajatahojen projekteissa.
Professori Watts on ohjannut useita pro gradu-tutkielmia ja väitöskirjoja Suomessa ja Isossa-Britanniassa. Researchgate-palvelun tietojen mukaan Watts on huhtikuuhun 2019 mennessä julkaissut 216 tieteellistä artikkelia. Näistä useat on julkaistu kansainvälisissä vertaistarvioiduissa tieteellisissä julkaisuissa.
Tutkimustyö

Evoluutiobiologina Watts on erikoistunut populaatio-, suojelu- ja käyttäytymisgenetiikan ja -genomiikan sekä metagenomiikan tutkimukseen. Hän tekee sekä kenttätutkimusta että laboratoriokokeita, joihin hän yhdistää erilaisia genetiikan ja genomiikan tutkimusmenetelmiä. Tutkimustyön tavoitteena on määrittää organismien, kuten mikrobien ja nisäkkäiden, kelpoisuuteen vaikuttavia tekijöitä. Molekulaaris-geneettisiä markkereita käytetään erilaisten biologisten tutkimusongelmien kartoittamisessa. Esimerkkejä sovelluksista ovat esimerkiksi suojelualueiden koon määrittäminen, populaation rakenteen lähde-nielu-mallien tunnistaminen sekä antropogeenisten ympäristönmuutoksien organismeille aiheuttamien ekologis-evolutiivisten seurausten määritteleminen.
Toimiessaan Britanniassa Watts tutki populaatioiden geneettistä rakennetta ja kelpoisuutta määrittäviä tekijöitä hentosudenkorennoilla. Hän käytti tutkimuslajeina Coenagrion mercuriale -korentoa (Coenagrion mercuriale) ja eteläntytönkorentoa (Coenagrion puella). Hän on tutkinut myös populaatioiden geneettistä rakennetta ja sen sopeutumista ympäristössä tapahtuviin muutoksiin tutkimalla merissä eläviä alkueliöitä eli protisteja. Wattsin tutkimusryhmän tarkastelukohteena oli eräs eukarioottisiin mikrobeihin kuuluva mikrobi (Oxyrrhis marina).
Tutkimusvapaan aikana Jyväskylässä vuonna 2011 Watts aloitti evoluutioekologian ja käyttäytymisekologian tutkimuksen nisäkkäillä käyttäen tutkimuslajina metsämyyrää. Hän on tehnyt tutkimusyhteistyötä mm. Tapio Mappeksen ja Esa Koskelan kanssa. Käyttäytymisekologian tutkimus perustuu siihen, että geenit säätelevät suurta osaa eläinten käyttäytymispiirteistä. Wattsin tutkimusprojektin pohjana on biologi Eija Lönnin pitkäaikainen perustutkimus, jossa Lönn on selvittänyt, miten neurohormonien vasopressiinin ja oksitosiinin reseptorien määrä ja sijainti aivoissa vaikuttaa nisäkkäiden seksuaalikäyttäytymiseen ja jälkeläisten hoitoon. Professori Watts on tämän tutkimuksen pohjalta selvittänyt, miten polymorfismi säilyy geeneissä (vasopressiinin ja oksitosiinin reseptorigeenit), joilla on olennainen merkitys nisäkkäiden sosio-seksusaalisessa käyttäytymisessä.
Professori Watts on yhteistyössä useiden muiden tutkijoiden kanssa selvittänyt, millaisia ekologis-evolutiivisia vaikutuksia eliöihin syntyi Tšernobylin ydinturman vaikutuksesta, kun radioaktiivinen laskeuma saastutti eliöiden elinalueita. Tutkimuksessa tarkasteltiin erilaisten molekulaaristen tekniikoiden avulla joitakin geneettisiä, epigeneettisiä ja genomisia muutoksia, joita eliöissä tapahtui niiden altistuttua ionisoivalle radioaktiiviselle säteilylle. Wattsin erityisen mielenkiinnon kohteena ovat olleet erilaiset DNA:n suojaus- ja korjausmekanismit.
Eräs Wattsin viimeisimmistä evoluutiobiologian tutkimushankkeita (vuosina 2017–2020) Oulun yliopistossa on käsitellyt kaivostoiminnan vaikutuksia arktisten alueiden villieläinten niin kutsuttuun molekulaariseen ikääntymiseen.
Aiheesta muualla

Professori Watts Researchgate.net-palvelussa (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID  Scopus
Carl E. Junnelius

Carl Erik Junnelius (5. elokuuta 1812 Oulu – 7. helmikuuta 1861 Oulu) oli oululainen laivanvarustaja, kauppias ja merikapteeni.
Perhe

Carl Erik Junneliuksen vanhemmat olivat oululainen raatimies, laivanvarustaja ja kauppias Carl Fredrik Junnelius ja Maria o.s. Junnel. 14-lapsisen perheen kotitila sijaitsi Ala-Laanilassa, jossa he harjoittivat nautakarjan-, lampaan- ja hevosenkasvatusta. Carl oppi isänsä laivanvarustaja-ammatin jo nuorena ollessaan isän mukana satamassa ja merimatkoilla.
Carl E. Junneliuksen puoliso oli Birgitta Christiana Damlin Helsingistä, heillä oli kuusi lasta. Lapsista nuorin John Wiliam Junnelius oli isänsä tavoin merenkulkija. Hän valmistui merikapteeniksi 1876,  asui Englannin Liverpoolissa ja purjehti Amerikkaan ja Välimerelle. Hän hukkui Pencobayssa Australiassa Cambrian Monarch -nimisen laivan haaksirikossa 1904.


.
Ura

Carl E. Junnelius suoritti kirjurin opinnot 1827–1833 Uudessakaarlepyyssä ja sai kauppaporvarin oikeudet Oulussa 1833 ja kauppalaivurin oikeudet vuonna 1837 (skeppareborgare och coopvaerdieskeppare). Hän toimi kapteenina laivoilla Annette (1837), Toimi (1837), Jalo (1838), Agusta (1839), Paris (1839, 1842–1843), Mesack (1840–1841), Avance (1843–1844, 1846–1848), Toivo (1848) ja Veljet (1852).
Laivurioikeudet saatuaan Junnelius aloitti vientitoiminnan. Hänen laivojensa varustamon varastot sijaitsivat Oulun Kajaanintullissa ja Pikkukustaassa. Vientitavara oli etupäässä pikeä ja tervaa. Junnelius Omisti Holapan tilan Muhoksen Päivärinteeltä, 1/8 maatilasta Oulujoen pitäjän Oulunsuusta, talon Oulun kaupungista (I-kortteli) ja huvilan Oulun Toppilansaaresta. Lisäksi hän omisti Iin Haminassa viisinurkkaisen kaupan. Hän oli Oulun kauppaseuran pitkäaikaisin jäsen.
Laivat

Toivo (kuunari) 1850–53,
Maria (kuunari) 1847–50,
Veljet (priki) 1852.
Jalo (priki)
Paris (kuunari) 1844
Mesack (kuunari) 1840–54 yhdessä Petter Christian Junneliuksen kanssa.
Avance (kuunari) 1844
Junneliuksen laivoista Avance, Toivo, Maria ja Veljet haaksirikkoutuivat. Mesack ja Superbe joutuivat englantilaisten polttamiksi Oolannin sodan aikana 1854 Toppilan satamassa. Carl. E. Junnelius toimi päävarustajana Jalo-purjealuksella 1857–1860. Junneliuksen laivat purjehtivat etupäässä Itämeren satamiin, Englantiin ja Välimeren maihin.
Nerikes Allehanda

| Nerikes Allehanda> NA |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Bonnier
ISSN:  ISSN 1103-971X
Levikki:  37 100 (2021)
Perustettu:  1843
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton liberaali
Kotikunta:  Örebro
Kotimaa:  Ruotsi
Ilmestymistiheys:  ma–su
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Nerikes Allehanda (lyh. NA) on Ruotsin Örebrossa ilmestyvä seitsenpäiväinen sanomalehti. Se on perustettu vuonna 1843 ja se kuuluu Bonnier-konserniin. Poliittiselta kannaltaan lehti on sitoutumaton liberaali.
Syksyllä 2007 Nerikes Allehanda oli yksi monista ruotsalaisista sanomalehdistä, jotka julkaisivat Lars Vilksin piirroksen profeetta Muhammedista liikenneympyräkoirana. Lehteen kohdistui tämän jälkeen uhkauksia, muun muassa päätoimittaja sai tappouhkauksen islamistiselta terroristiryhmältä.