stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuorten sävellahja

Nuorten sävellahja oli Yleisradion rinnakkaisohjelmassa lauantaisin klo 16.05–17.00 lähetetty nuortenohjelma 1960-luvulta aina 1980-luvun loppupuolelle. Ohjelma koostui nuorison "terkuista" toisilleen ja toivekappaleista. Ohjelma sai huippuaikoina yli miljoona kuuntelijaa. Ohjelman esikuvana oli aikuisille ja iäkkäämmille kuuntelijoille suunnattu Esko Mustosen juontama Sävellahja 22000. Terveisten ja toivekappaleen hintana oli nuorten itsensä määrittelemä summa vaihtuvaan hyväntekeväisyyskohteeseen.
Numero ohjelman nimessä viittasi tilinnumeroon, johon hyväntekeväisyysvaroja koottiin (Nuorten sävellahjassa se oli 22 001). Ohjelman suosio perustui edulliseen lähetysaikaan, mutta varsinkin siihen, että siinä soitettiin nimenomaan nuorten itse toivomia levyjä. Ohjelman ensimmäiset juontajat olivat vielä kallellaan hieman perinteisemmän musiikin suuntaan, mutta 1970-luvun puolella ohjelman vetovastuu siirtyi tekijöille, jotka olivat lähempänä tärkeimmän kuulijakunnan ikää. 1980-luvun rocksukupolvea edustaneille Nuorten sävellahjan toimittajille Sävelradio, joka oli aikoinaan perustettu yleisön vaatimuksesta ja piraattiradioiden paineessa, oli jo suorastaan varsinainen kirosana.
Ohjelman juontajana toimi Jake Nyman, josta tuli suosittu yleisradiomies Nuorten sävellahjan johdosta. Ohjelman ensimmäinen juontaja oli Juhani Lavén, joka juonsi ohjelmaa vuosina 1967–1971. Muitakin juontajia ohjelmalla oli: Oras "Oki" Pikkarainen, Holle Holopainen, Liisa Lääveri, Kirsti Pohjaväre, Outi Popp, Leo Friman ja Tapani Ripatti. Kirsti Pohjaväre oli kesällä 1979 juontajaksi tullessaan vain 17-vuotias. Juontajakunnan nuorentamisella pyrittiin tietoisesti saamaan nimenomaan nuoriso radioiden ääreen. Samaan operaatioon kuului, että Jake Nyman ja Holle Holopainen olivat käynnistämässä kesällä 1980 aloittanutta Rockradiota, jonka suosio syrjäytti Nuorten sävellahjan 1980-luvun aikana.
Ohjelma oli varsin suosittu koko 1970-luvun. Vuosikymmenen aikana se saavutti parhaimmillaan liki 1,2 miljoonaa kuuntelijaa ja oli Yleisradion kuunnelluin ohjelma. Ylen ruotsinkielisellä kanavalla lähetettiin vastaavaa ohjelmaa Ungdomens gåva i toner. 1980-luvun lopulla ohjelman suosio alkoi hiipua nuorten radionkuuntelun siirryttyä vuonna 1985 alkaneille kaupallisille kanaville. Suomenkielisen ohjelman nimeksi tuli Kummilahja – 22001, sitä lähetettiin Radiomafia-kanavalla ja entisten kymmenien haasteiden sijasta yksi ohjelmajakso piti koostaa vain muutaman haasteen varaan.
Entisten nuorten sävellahja

Nykyään ohjelman perinteitä jatkaa Entisten nuorten sävellahja, jossa muistellaan huolettomia koulu- ja nuoruusvuosia ja toteutetaan menneitten vuosikymmenten nuorisomusiikkitoiveita. Juontajina vuorottelevat Kikka Pohjaväre ja Juha-Pekka Taskinen sekä aiemmin myös Jari Vesa. Ohjelmaan osallistutaan tekstiviestein ja netin kautta.
Entisten nuorten sävellahja > Parodiaa

Radion huumoriohjelmassa Alivaltiosihteeri on esitetty Entisten nuorten sävellahjasta parodia "Entisten presidenttien sävellahja", johon entiset presidentit saivat soittaa. Soittajina sketsissä olivat entiset presidentit Martti Ahtisaari ja Mauno Koivisto, joista Koivisto toivoi "Porilaisten marssia" venäjäksi laulettuna.
Nusku

Nusku tai Nuska on mesopotamialainen valon ja tulen jumala. Hän on Enlilin poika ja tulen jumala Gibilin isä. Nusku on noitien ja demonien vihollinen. Hänen symbolinsa on lamppu.
Auni Nuolivaara

Auni Nuolivaara vuonna 1943.
Auni Elisabeth Nuolivaara (vuoteen 1906 Lagus, vuoteen 1909 Hirvensalo; 22. toukokuuta 1883 Korpilahti – 26. lokakuuta 1972 Tampere) oli suomalainen kirjailija, taidemaalari ja kuoronjohtaja. Hänet muistetaan lähinnä teoksestaan Paimen, piika ja emäntä, jolla hän voitti kustannusliike Otavan suuren romaanikilpailun 1936.
Henkilöhistoria

Nuolivaaran vanhemmat olivat lehtori Selim Johan Evert Lagus ja Lydia Aleksandra Dahlstöm. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta tyttökoulusta 1903 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Heinolan seminaarista 1905. Nuolivaara toimi opettajana ensin Savonlinnassa ja sitten Mikkelin lähellä Otavan kansanopistossa. Hän meni naimisiin Otavan kansanopiston johtajan Armas Isak Nuolivaaran kanssa 1909. 1910-luvulla Nuolivaara teki useita opintomatkoja ja oleskeli Roomassa 1914–1915 opiskellen taidetta sekä Genevessä Sveitsissä 1916–1917 opiskellen laulua. Otavan kansanopiston opettajana hän toimi vuoteen 1925 saakka ja sen jälkeen 1926–1927 Oriveden kansanopiston opettajana. Taidenäyttelyt Nuolivaara järjesti Mikkelissä 1920 ja Kotkassa ja Savonlinnassa 1921. Hän toimi myös useiden kuorojen johtajana.
Kanslianeuvos Lauri Hirvensalo oli Nuolivaaran veli.
Kirjallinen tuotanto

Ensimmäisen kirjansa Nuolivaara julkaisi 1927 ja ennen Otavan romaanikilpailun voittoa 1936 hän ehti julkaista kolme kirjaa. Mainitun kilpailun voittanut teos Paimen, piika ja emäntä kertoo päähenkilön Katrin noususta piikatytöstä suuren talon emännäksi ja noudattaa 1930-luvun lukevan yleisön enemmistön kirjallista makua. Traditionaaliseen maalaiskuvaukseen yhdistettiin myös nykyaikaisempia aineksia eli itsenäinen naispäähenkilö, mutta perinteiset arvot säilyivät kunniassa. Nuolivaaran kirjasta ja sen kahdesta jatko-osasta Isäntä ja emäntä ja Päivä ja ehtoo julkaistiin Saksassa lyhennetty versio 1940 nimellä Kleine standhafte Katri ja sitä painettiin 155 000 kappaletta vuoteen 1952 mennessä. Paimen, piika ja emäntä käännettiin myös viron, latvian, unkarin, norjan, hollannin ja japanin kielelle. Vuonna 1984 Nippon Animation teki kirjan pohjalta Japanissa 49-osaisen piirrosanimaatiosarjan Makiba no shōjo Katri. Nuolivaara julkaisi voittonsa jälkeen vielä neljä romaania, mutta ne eivät saavuttaneet vastaavaa suosiota.
Romaanin Paimen, piika ja emäntä tapahtumat ja henkilöt perustuivat Längelmäellä syntyneen Kustaava Helanderin (1873–1948) kirjallisiin ja suullisiin muistiinmerkintöihin 1800-luvun kansanelämästä Längelmäellä. Helander asui sittemmin 1930-luvulla Viipurissa Auni Nuolivaaran pihapiirissä ja kävi iltaisin tarinoimassa Nuolivaarojen luona. Armas Nuolivaaran ehdotuksesta Auni Nuolivaara alkoi kirjoittaa romaaniansa Kustaava Helanderin aiheista. Kustaava Helander avusti kirjoitustyötä ja antoi ilmeisesti omia käsikirjoituksiaankin Auni Nuolivaaran käyttöön. Palkkioksi hän sai 10 prosenttia kirjan tuotosta itselleen.
Teokset

Sinä olet se mies...! 1927.
Soilon perijät. 1928.
Kuin haavanlehti. 1929.
Paimen, piika ja emäntä. 1936.
Isäntä ja emäntä. 1937. Roland af Hällström ohjasi kirjaan perustuvan elokuvan Paimen, piika ja emäntä 1938.
Päivä ja ehtoo. 1938.
Kiitollisuuden yrtti. 1939.
Äidin kesäloma, näytelmä. 1939.
Paimen, piika ja emäntä. Lyhennetty laitos. 1943.
Kukkiva kesä: kylätarina. 1948.
Seitsemänkymmentä kertaa seitsemän. 1948.
Syy oli minun, tarina äidistä ja hänen lapsistaan. 1952.
Paimen, piika ja emäntä: 1. Paimen ja piika. 1959.
Paimen, piika ja emäntä: 2. Isäntä ja emäntä; Päivä ja ehtoo. 1959.
Marcuksen salaisuus. 1959.
Aiheesta muualla

Perheenäiti voitti romaanikilpailun. Viljo Kojo haastattelee kirjailija Auni Nuolivaaraa, Suomen Kuvalehti, 05.12.1936, nro 49, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Korea 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Nuojuan vesivoimalaitos

| Nuojuan vesivoimalaitos |
| --- | --- |
 Voimalaitoksen rakenteita ja alakanavaa
Valtio:  Suomi 
Sijainti:  Vaala 
Koordinaatit:  64°34′37″N, 26°42′47″E
Rakentaminen alkoi:  1949 (syksy) 
Valmistunut:  1955 (tammikuu) 
Pato
Tyyppi:  säännöstelypato, gravitaatiopato (betoni), maapato
Vesistö:  Oulujoen vesistö 
Joki tai koski:  Oulujoki 
Valuma-alue:  20 369 km²  
Keskivirtaama:  255 m³/s  
Juoksutuskanavia:  2 
Muu rakenne:  uittokouru ja nippunosturi 
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Pyteränlampi,  Oulujoki
Keskikorkeus:  109 m  mpy. 
Voimalaitos
Tyyppi:  jokivoimalaitos
Käyttötarkoitus:  vesivoima
Pudotuskorkeus:  22 m  
Rakennevirtaama:  450 m³/s  
Turbiinit:  3 × Kaplan (29 MW) 
Kapasiteetti:  85 – 87 MW  
Vuosituotanto:  365 GWh 
 fiNuojuan vesivoimalaitos 
Commons:  luokka
Nuojuan vesivoimalaitos on Vaalan Nuojualla Oulujoessa sijaitseva jokivoimalaitos. Sen omistaa Fortum Oyj.
Pato

Voimalaitoksen pato on sijoitettu koskijakson alimman Nuojuankosken niskan kohdalle ja voimalan alakanava on kaivettu syvemmälle kosken pohjaan. Kun vedenpinta nousi, peittyivät kosket ja niiden väliset suvannot veden alle. Näitä kutsuttiin nimellä Oulujoen Niskakoskiksi. Nuojuan voimalan patoaltaaseen jäivät Nuojua, Kovero, Pyterä, Oterma ja Siitari. Pato kulkee poikittain jokilaakson yli ja se on kartan mukaan 320 metriä pitkä. Betonipadon osuus on noin 130 metriä ja loput on maapatoa. Jokilaakso on niin syvä, ettei rantapenkereille ole tarvinnut rakentaa maapatoa.
Voimalaitos

Voimalassa toimii pystyasennossa kolme Kaplan-turbiinia, joiden kapasiteetti on 29 megawattia (MW). Kun joessa on virtaama yli 450 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), tuottaa se sähköenergiaa 87 MW:n teholla. Joen keskivirtaamalla tuotetaan vuodessa 365 gigawattituntia (GWh) sähköä. Voimalan putouskorkeus on patoaltaan ylimmällä vedenpinnan korkeudella 22 metriä.
Sähkögeneraattorien 10 500 voltin jännite nostetaan muuntamossa 110 000 ja 220 000 voltin jännitteeseen siirtolinjoja varten. Voimalan kauko-ohjaus tehdään Pyhäkosken vesivoimalaitoksesta käsin.
Historiaa

Voimalan rakensi Oulujoki Oy, sen teknisestä suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy ja arkkitehtisuunnittelusta Aarne Ervi, joka suunnitteli myös Nuojuan alueen asuinrakennuksia. Muutaman kilometrin päässä sijaitsevan Jylhämän voimalaitostyömailta alkoi vuonna 1949 vapautua työvoimaa, jotka pidettiin työssä työttömyysmäärärahojen turvin töissä kahdella uudella Nuojuan ja Pällin voimalaitostyömailla. Näillä työskenteli yhteensä noin 2 000 henkilöä. Syksyllä 1950 aloitettiin voimalaitoksen rakentaminen ja ensimmäisen voimakoneiston asennus alkoi vuonna 1954 ja viimeinen valmistui tammikuussa 1955. Vesiturbiinit olivat Tampellan ja Karlstads Mekaniska verkstadin valmistamiaja niitä käytettiin 136 kierrosta minuutissa . Sähkögeneraattorit saksalaisen AEG:n valmistamia. Niiden kapasiteetti oli 30 MVA ja ne tuottivat sähköä 10 500 voltin jännitteellä. Nuojuan voimalaitos oli rakentamiskustannuksiinsa nähden Oulujoen voimaloista edullisin.
Vuonna 2009 ilmoitettiin Nuojuan kapasiteetiksi 80 MW, vuosittaiseksi tuotannoksi 380 GWh ja sen rakennevirtaamaksi 450 m³/s . Vuonna 2016 uudistettiin kolmannen vesiturbiinin juoksupyörä ja sähkögeneraattori. Tämä paransi kolmannen turbiinin kapasiteettia 6 MW ja voimalan kapasiteetti nousi 87 megawattiin.
Aiheesta muualla

Vasala, Paavo (toim.): Vesivoimaa Oulujoesta 50 vuotta, s. 44. Oulujoki, 1991. ISBN 952-90-2754-0.
Oulujokivarren voimalaitosrakentaminen (valokuvia)
Oulujoen vesivoimalaitokset
Vaala
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Enonlahti  Jaalanka  Jylhämä  Järvikylä  Kangaskylä  Kankari  Liminpuro  Manamansalo  Neittävä  Nimisjärvi  Nuojua  Oterma  Pelso  Salmenranta  Suutarinkylä  Säräisniemi  Veneheitto 
Muuta Vaalaan liittyvää:  Alassalmen lossi  Jylhämän vesivoimalaitos  Nuojuan rautatieasema  Nuojuan vesivoimalaitos  Rokua  Rokuan kansallispuisto  Rautatieasema  Siikajoen uittokanava  Säräisniemen kirkko  Säräisniemen kotiseutumuseo  Vaalankurkun rautatiesilta 
Järvet ja joet:  Järvenjärvi  Kutujoki  Nimisjärvi  Oulujärvi  Paatinjärvi  Neittävänjoki  Oulujoki
Sulo Nurmela

| Sulo Nurmela |
| --- | --- |
 Sulo Nurmela vuonna 1937
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. helmikuuta 1908 Miehikkälä, Suomi
Kuollut: 13. elokuuta 1999 (91 vuotta) Hamina, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Vehkalahden Veikot
Laji:  maastohiihto 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Garmisch-Partenkirchen 1936 | 4×10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sollefteå 1934 | 18 km |  |
|  Kultaa | Sollefteå 1934 | 4×10 km |  |
|  Kultaa | Vysoké Tatry 1935 | 4×10 km |  |
Sulo Nurmela (13. helmikuuta 1908 Miehikkälä – 13. elokuuta 1999 Hamina) oli suomalainen kilpahiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän hiihti Suomen joukkueen avausosuuden Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisten 4 × 10 kilometrin viestihiihdossa.
Seuratasolla Nurmela edusti Miehikkälän Vilkasta ja Vehkalahden Veikkoja. Hänen näköispatsaansa paljastettiin Vehkalahdella helmikuussa 2008.
Saavutuksia

olympiakultaa Garmisch-Partenkirchen 1936 (maastohiihto, 4 × 10 km viesti)
kolme maailmanmestaruutta: 1934 (18 km ja viesti) ja 1935 (viesti)
kolme voittoa Salpausselän kisoissa vuosina 1934, 1935 ja 1937
Kirjallisuutta

Lauri Järvinen: Sulo Nurmela: Hiihdon aatelinen (ISBN 952-90-4357-0 , 1992)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)
Nureongi

| Nureongi |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Etelä-Korea
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Alkuperäinen käyttö:  liharuoka, paariakoira
Nykyinen käyttö:  liharuoka, vahtikoira
Elinikä:  10–14 vuotta
Muita nimityksiä:  Nurŏngi, Noo-Rung-Yee, Hwangu, Ddong-Gae, Korean Edible Dog, Koreansk Hund
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  13-25 kg
Säkäkorkeus:  cm
Väritys:  keltainen tai tan
Nureongi (hanguliksi 누렁이), toiselta nimeltään hwangu (hanguliksi 황구; hanjaksi 黃狗) on eteläkorealainen koirarotu, jota kasvatetaan lähinnä liharuuaksi.
Ulkonäkö

Nureongi on keskikokoinen alkukantainen paariakoira. Rotu ei ole yhdenkään virallisen rotujärjestön virallisesti tunnustama, mutta korealaiset maanviljelijät ovat jalostaneet sitä pitkään sopivaksi lihakarjaksi, ja sillä on tiettyjä ominaispiirteitä kuten lyhyt ruskea tai kellertävä karvapeite, suhteellisen kookas runko ja musta kirsu. Nureongi on kookkaampi kuin koreanjindonkoira. Sillä on yleensä riippuvat korvat.
Alkuperä

Nureongi ja hwangu tarkoittavat molemmat sananmukaisesti keltaista koiraa. Rotua kutsutaan usein myös nimellä ddong-gae (똥개), joka merkitsee sontakoiraa tai paskakoiraa, koska se söi selviytyäkseen ihmisten ulosteita.
Korealaiset pitävät koiraa sekarotuisena eikä sillä ole virallista nimeä. Vuonna 2008 Korean hallitus käytti (keskustellessaan ehdotuksesta laillistaa ainoastaan nämä tietyt koirat lihanjalostuskäyttöön tehden samalla muiden rotujen käytöstä ko. tarkoitukseen laitonta) termiä nureongi tarkoittaen tätä rotua. Ehdotusta ei hyväksytty.
Korealaisilla on erilliset kiinalaiset termit lemmikkikoiralle, villikoiralle ja sudelle (견;犬) sekä lihakarjana käytetyille koirille (구; 狗). Nureongia pidetään maultaan valkoista tai mustaa koiraa parempana.
Korealaiset koiranlihakasvattajat uskovat, että kun koiraa kiduttaa mahdollisimman raa'asti, lihasta tulee maukkaampaa. Vierasmaalaisten koirien mausta ei yleensä pidetä, joten rotua kasvatetaan puhtaana. Noin neljäsosa korealaisista syö koiranlihaa. Nureongia käytetään toisinaan ennen liharuoaksi tappamista vahtikoirana.
Käännös suomeksi
Ragnar Nurkse

Ragnar Nurkse (5. lokakuuta 1907 Käru, Viro – 6. toukokuuta 1959 Mont Pèlerin, Chardonne, Vaud, Sveitsi)  oli virolainen taloustieteilijä ja yksi tunnetuimmista virolaisista tiedemiehistä.
Ragnar Nurksen isä oli ammatiltaan metsuri ja äiti kuului Viron ruotsinkieliseen vähemmistöön. Nurkse kävi koulunsa Tallinnan perinteisessä huippukoulussa Domschule zu Revalissa ja valmistui erinomaisin arvosanoin. Sieltä hän siirtyi jatkamaan opintojaan Tarton yliopistoon, missä hän opiskeli sekä lakia että taloustiedettä. Jo opiskeluaikoinaan Nurkse suunnitteli luovansa uransa etupäässä ulkomailla. Taloustieteiden opintojaan Nurkse jatkoi Edinburghissa ja vuosina 1932–1934 Wienissä. Vuodet 1934–1945 hän työskenteli Kansainliiton sihteeristössä vastuualueenaan talousasiat ja vuosittaisen talouskatsauksen toimittaminen.
Toinen maailmansota ja Viron neuvostomiehitys saivat Nurksen siirtymään pysyvästi ulkomaille ja luomaan uraa Yhdysvalloissa. Vuonna 1946 hän avioitui Harriet Bergerin kanssa ja liitosta syntyi kaksi poikaa, joista Dennis Nurkse on luonut uraa runoilijana. Tulevan puolisonsa Nurkse oli tavannut laivalla, ollessaan matkalla Portugalista Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1947 Ragnar Nurkse nimitettiin Columbian yliopiston professoriksi. Vuonna 1953 hän julkaisi teoksen ”Pääoman muodostumisen ongelmista alikehittyneissä maissa”, jota pidetään alansa klassikkona. Kuuluisuutta saavutti myös hänen 1944 ilmestynyt tutkimuksensa maailmansotien välisten vuosien talousolosuhteista. Luentomatkoja hän teki Rio de Janeiroon , Kairoon, Pariisiin ja Roomaan.
Ragnar Nurkse oli saapunut luennoimasta Tukholmasta Genevaan keväällä vuonna 1959, kun hän ulkoillessaan sai massiivisen sydänkohtauksen, johon hän menehtyi.
Nurksea muistettiin syntymänsä satavuotispäivänä paljastamalla hänen lapsuuspaikkakunnallaan Kärussa muistokivi.
Teokset

1934 The Schematic Representation of the Structure of Production
1945 Conditions of International Monetary Equilibirium
1953 Problems of Capital-formation in Underdeveloped Countries
1959 Patterns of Trade and Development
1961 Equilibrium and Growth in the World Economy
Nurkse, Ragnar. Trade and Development. Rainer Kattel, Jan A. Kregel and Erik S. Reinert, eds. London – New York: Anthem, 2009. (ISBN 1843317877) Collection of all key works by Nurkse.
Aiheesta muualla

Hans-Heinrich Bass: Ragnar Nurkse's Development Theory: Influences and Perceptions. In: R. Kattel, J. A. Kregel, E. S. Reinert (Hrsg.): Ragnar Nurkse (1907–2007). Classical Development Economics and its Relevance for Today. London: Anthem Press, S. 183–202. (PDF; 94 kB)
Kattel, Rainer, Jan A. Kregel and Erik S. Reinert, eds. Ragnar Nurkse (1907–2007): Classical Development Economics and its Relevance for Today. London – New York: Anthem, 2009. (ISBN 1843317869)
Kukk, Kalev (2004). (Re)discovering Ragnar Nurkse (Arkistoitu – Internet Archive). Kroon & Economy No. 1, 2004.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Mathematics Genealogy Project 
Muut:  SNAC  IdRef
Pekka Nurmi

Pekka Nurmi (28. syyskuuta 1944 Pori – 27. toukokuuta 2011) oli suomalainen Porissa asunut sosiaalineuvos ja vähäosaisia auttaneen Elämän Eliksiiri ry:n toiminnanjohtaja. Häntä kutsuttiin myös "Porin Hurstiksi".
Pekka Nurmi syntyi Porin Vähäraumalla työläisperheen kuopuksena. Kotoa lähdettyään hän vietti kiertelevää elämää vaihtaen työ- ja asuinpaikkaa tiheään tahtiin. Päihteiden käyttö johti myös rikoksiin ja vankilatuomioihin. Tämä kierre katkesi vasta kun Nurmi tuli uskoon vuonna 1981. Hän perusti Poriin vähäosaisia auttavan Elämän Eliksiiri-yhdistyksen ja oli 10 vuoden ajan yhdistyksen toiminnanjohtajana. Yhdistys jakoi vuonna 2007 66 000 ruokakassia ja vuonna 2009 jo yli 80 000 ruokakassia. Työstään Nurmi sai sosiaalineuvoksen arvonimen. Pekka Nurmi kuoli toukokuussa 2011 keuhkosyöpään.
Kirjallisuutta

Marjukka Haukilammi : Pummista neuvokseksi — Pekka Nurmi, Porin Hursti. Kustannus HD, Loimaa 2009 ISBN 9789525556551
Aiheesta muualla

Pekka Nurmen 60-vuotissyntymäpäivillä 26.9.2004 kuvattu video Youtubessa
Juho Nummela

Juho Aukusti Nummela (23. elokuuta 1891 Hinnerjoki – 27. helmikuuta 1972) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanianvääpelinä.
Perhe ja koulutus

Nummelan vanhemmat olivat maanviljelijä Juhan Fredrik Nummela ja Helena Justiina Rantala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Hulda Katariina Nakkilan kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1926. Hän osallistui sotilaskoulutukseen sotilasohjaajakurssilla Turengissa vuonna 1921 ja kävi armeijan upseerien täydennyskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1924 sekä suoritti aseidenhoitokurssin Helsingissä vuonna 1925.
Jääkärikausi

Nummela työskenteli maanviljelijänä Hinnerjoella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 3. maaliskuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän osallistui myös vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Nummela astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan vääpeliksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Nummela palasi joukko-osastoonsa sisällissodan jälkeen 21. toukokuuta 1918 haavoistaan parannuttuaan. Hänet siirrettiin 15. heinäkuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Pioneerikoulutuspataljoonan 1. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 9. lokakuuta 1918, mutta palveli vielä kesällä 1919 lyhyen ajan Rajamaan suojeluskuntain vartiopataljoonassa.
Sotilasuraansa hän jatkoi liittymällä heinäkuun alussa 1919 heimosotiin luettavaan Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hänet sijoitettiin 1. rykmenttiin kuuluvan Hämäläisen pataljoonan 2. komppanian päälliköksi. Hän osallistui retkikunnalla taisteluihin Yläjoen kylässä. Nummela erosi retkikunnasta 3. syyskuuta 1919 ja liittyi sen jälkeen suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin 1.  lokakuuta 1919 paikallispäälliköksi Hinnerjoen suojeluskuntaan. Hinnerjoelta hän muutti Honkilahdelle missä hän toimi paikallispäällikkönä 1. maaliskuuta - 30. huhtikuuta 1921 välisen ajan, jonka jälkeen hän muutti Poriin, missä hän toimi 1. kesäkuuta 1921 - 1. syyskuuta 1922 välisen ajan Porin suojeluskuutapiirin 2. sotilasohjaajana. Porista hän muutti Nilsiään missä hän toimi paikallispäällikkönä 1. heinäkuuta 1923 – 1. tammikuuta 1924 välisen ajan Nilsiän suojeluskunnassa. Nilsiästä Nummela siirtyi seuraavaksi Ouluun, missä hän toimi 1. tammikuuta 1924 alkaen Oulun suojeluskuntapiirin toisena sotilasohjaajana ja 1. tammikuuta 1926 alkaen ensimmäisenä sotilasohjaajana. Suojeluskunnista hän erosi 31. elokuuta 1926.
Talvi- ja jatkosota

Nummela osallistui talvisotaan Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirin VII alueen päällikkönä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin päälliköksi 234. Ilmasuojelukomppaniaan, missä hän palvelikin koko sodan ajan. Hänet haudattiin Laitilaan.