stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Duende (taiteessa)
Esimerkkejä

Maaliskuussa 2005  Jan Zwicky yhdisti termin nykymusiikkiin Royal Ontario Museossa pidetyssä konferenssissa:
(Toinen tapa, jolla musiikki voi olla uutta on) kun siinä on duende. "Mustat äänet" (l. synkkyys), joiksi Lorca niitä kutsui, ovat musiikkia, jossa kuuluu kuolema. Duende elää mustissa äänissa ja laulajan äänen säröissä. Olemme tottuneet sen olemassaoloon jazzissa ja bluesissa, mutta se on läsnä myös klassisen musiikin säveltäjien teoksissa. Erityisesti niiden säveltäjien, jotka olivat kiinnostuneita äänen fyysisistä dimensioista sekä äänestä yhtenä maailman fyysisenä ominaisuutena.
Myös australialainen muusikko Nick Cave on ilmaissut oman tulkintansa duendesta vuonna 1999 Wienissä pitämässään luennossa, jossa hän käsitteli rakkauslauluja:
"Luennossaan "The Theory and Function of Duende" Federico García Lorca yrittää valaista sitä aavemaista ja selittämätöntä surua, joka elää joidenkin taideteosten keskiössä. "Kaikessa mustia ääniä sisältävässä on duende", Lorca sanoo "mystinen voima, jonka kaikki tuntevat, mutta ainoakaan filosofi ei osaa selittää." Nykyrockissa harvoin kuulee sitä surua josta Lorca puhuu. Innostusta usein ja vihaa joskus, mutta harvoin todellista surua. Bob Dylanilla se oli aina läsnä. Leonard Cohen erikoistuu siihen. Se seuraa Van Morrisonia kuin musta koira ja vaikka hän yrittää karttaa sitä, hän ei voi paeta. Tom Waits ja Neil Young osaavat kutsua sen luokseen. Se vainoaa Polly Harveyta. Ystäväni Dirty Threellä sitä on ämpäreittäin. Spiritualized-bändi on kiinnostunut siitä. Tindersticks epätoivoisesti hamuaa sitä, mutta vaikuttaa siltä että duende on liian hento selvitäkseen kehittyvän teknologian ja kiihtyvän musiikkibisneksen pyörteissä. Ehkä rahassa ei vain ole surua, ei duendea dollareissa. Suru tai duende vaatii tilaa hengittää. Melankolia vihaa kiirettä. Se kelluu hiljaisuudessa ja sitä pitää osata käsitellä varoen.
Kaikissa rakkauslauluissa pitää olla duende. Rakkauslaulut eivät ole koskaan täysin onnellisia. Laulut, joihin ei ole kirjoitettu kipua tai kaipuuta eivät ole rakkauslauluja lainkaan, vaan ennemminkin rakkauslauluiksi naamioituneita vihalauluja, joihin ei pidä luottaa. Nämä laulut kieltävät meiltä sekä humaaniuden että oikeutemme olla surullisia. Radioaallot ovat pullollaan niitä. Todellisten rakkauslaulujen kuuluu värähdellä surua ja murhetta. Kirjailija, joka kieltäytyy tutkailemasta sydämen pimeämpiä puolia, ei koskaan kykene kirjoittamaan uskottavasti rakkauden taiasta ja ilosta."
Aiheesta muualla

duendeart.org (Arkistoitu – Internet Archive)
Nick Caven Rakkauslaululuento
Lorca CloseUp
George Easton

George Easton Unitaksen peliasussa vuonna 1909.
George Wylie Easton (1883 Bo'ness – 13. maaliskuuta 1966 Surbiton) oli Suomessa pitkään vaikuttanut skottilainen liikemies ja urheilija. Puutavara-alalla toiminut Easton asui Suomessa 1900-luvun alusta vuoteen 1939, jolloin hän muutti takaisin Skotlantiin.
Easton saapui Pietarsaareen vuonna 1903 ja aloitti kaupungissa välittömästi jalkapallotoiminnan. Kolme vuotta myöhemmin hän muutti naapurikaupunkiin Kokkolaan, jossa Eastonin ansiosta levisi myös suuri innostus lajiin. Myöhemmin Easton toimi jalkapallon parissa pääasiallisesti Viipurin Reippaan vapaaehtoisena pelaajavalmentajana. Vuonna 1908 hän voitti Suomen mestaruuden Unitaksen riveissä.
Jalkapallon lisäksi Easton kunnostautui lyhyen matkan juoksussa. Vuonna 1910 hän juoksi 200 m aikaan 23,4 s, mikä oli 0,2 s alle silloisen Suomen ennätyksen. Mestaruustitteliä ei Eastonille ulkomaan kansalaisena katsottu voitavan antaa. Eastonin aika 100 m:llä vuonna 1910 oli 10,8 s. Vuonna 1907 hän oli juossut matkan epäviralliseen aikaan 10,4 s.
Vuonna 1909 George Easton hankki curling-välineet Viipurin Reippaalle. Seuraavana talvena Eastonin johtama suomalaisjoukkue voitti Viipurin talvikisoissa Pietarin englantilaisjoukkueen lukemilla 15–10. 1920-luvulla Viipurin Reippaan pelaajavalmentajan tehtävistä vetäytyneen Eastonin viimeinen urheilutapahtuma lienee ollut jalkapallon veteraaniottelu Helsingissä 1933.
Torsten Edgren

Torsten Edgren (oik.) ja Kalevi Kivistö (vas.) Suomen merimuseon avajaisissa 1981.
Torsten Erik Ragnarsson Edgren (18. toukokuuta 1934 Helsinki – 29. marraskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen arkeologi.
Edgren oli kiinnostunut kivikaudesta, keramiikkatyyleistä, savi-idoleista ja punamultahaudoista. Hän kartoitti Harolan muinaisjäännösaluetta ensimmäisenä kenttätyönnään vuonna 1955. Edgren valmistui filosofian kandidaatiksi 1961 ja väitteli tohtoriksi 1966.
Edgren työskenteli vuodesta 1967 alkaen tutkijana ja dosenttina eri tehtävissä Turun yliopistossa, Åbo Akademissa, Uppsalan yliopistossa ja Helsingin yliopistossa. Vuosina 1972–1992 hän työskenteli Museoviraston tutkimusosaston johtajana ja sen jälkeen arkeologian osaston johtajana, kunnes jäi eläkkeelle 1999. Edgren toimi Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtajana 1991–1998. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1998.
Eugénie (Ranskan keisarinna)

| Eugénie |
| --- | --- |
 Kreivitär de Teba
 Keisarinna Eugénie, Franz Xaver Winterhalterin maalaama virallinen muotokuva 1853. Jalokiviseppä Gabriel Lemonnier'n suunnittelema helmillä koristeltu timanttitiara kuuluu Ranskan kruununjalokiviin, joka hankittiin Louvren kokoelmiin 1992.
Ranskalaisten keisarinna
Valtakausi:  30. tammikuuta 1853 – 4. syyskuuta 1870

Syntynyt:  María Eugenia Ignacia Agustina de Palafox y Kirkpatrick 5. toukokuuta 1826 Granada, Espanja
Kuollut:  11. heinäkuuta 1920 (94 vuotta) Lirian palatsi, Madrid, Espanja
Hautapaikka:  St Michael's Abbey, Farnborough, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Puoliso:  Napoleon III  (vih. 1853; k. 1873)
Lapset:  Napoléon Eugène Louis
Suku:  Bonaparte (avioliiton kautta)
Isä:  Cipriano de Palafox y Portocarrero
Äiti:  María Manuela Enriqueta Kirkpatrick de Closeburn y Grivegnée
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Nimikirjoitus:  
Eugénie, kreivitär de Teba (alkujaan María Eugenia Ignacia Agustina de Palafox y Kirkpatrick); (5. toukokuuta 1826 Granada, Espanja – 11. heinäkuuta 1920 Madrid) oli espanjalaissyntyinen aatelinen, Ranskan toisen keisarikunnan keisarinna ja keisari Napoleon III:n puoliso.
Hänellä oli miehensä hallituskautena suuri vaikutusvalta Ranskan ulkopolitiikkaan ja hän toimi kolmesti sijaishallitsijana keisarin poissaollessa.
Avioliitto

Louis Napoleon julistautui Ranskan keisariksi nimellä Napoleon III 2. joulukuuta 1852 ja parin siviiivihkiminen tapahtui 29. tammikuuta 1853 Tuileries'n linnassa ja seuraavana päivänä uskonnollisin menoin Notre-Damen katedraalissa. Eugénie määriteltiin "valtaistuimen koristeeksi" puheessa, jonka Napoleon III piti hallituksen elimille. Hän odotti vaimonsa olevan "katolinen ja hurskas" ja "viehättävä, suloinen ja hyvä, [täten palauttaen] keisarinna Joséphinen hyveet". Tällä tavoin keisari korosti sitä yhteiskunnallista roolia, jota hän halusi puolisonsa esittävän.
Kruununprinssi Napoléon Eugène Louis Bonaparte syntyi 16. maaliskuuta 1856, jonka jälkeen aviollinen elämä puolisoitten välillä loppui Eugénien tahdosta. Hän piti seksuaalista kanssakäymistä miehensä kanssa "inhottavana."
Keisarinna

Eugénien tehtävänä oli hurmata yläluokka ja voittaa heidät puolelleen. Hän oli erittäin taitava keskustelija, ja hänet tunnettiin erityisesti erinomaisena emännänä Compiègnen kuninkaallisessa palatsissa, jossa hovi vietti aikaa joka kesä. Napoleon III:n kansliapäällikkö Émile Ollivier huomautti, että keisarinna ei ollut täysin  päässyt eroon nuoruuden kiihkeydestään: hänellä oli "Cervantèsin sankarittaren" henki: spontaani, ylenpalttinen ja jopa harkitsematon. Hän itse myönsi usein toivoneensa, että hän voisi ottaa takaisin liian kiihkeästi sanomansa asiat.
Eugénie oli kiinnostunut sukulinjansa jatkuvuudesta ja hän alkoi ottaa aktiivista roolia politiikassa. Hän toimi kolmesti sijaishallitsijana miehensä ollessa estynyt hoitamaan tehtäviään: keisarin ollessa sotimassa Italiassa vuonna 1859, matkalla Algeriassa vuonna 1865 ja johtaessa sotatoimia Ranskan–Saksan sodan aikana vuonna 1870.
Hän matkusti Egyptiin avaamaan Suezin kanavaa vuonna 1869 ja edusti virallisesti puolisoaan aina, kun tämä matkusti Ranskan ulkopuolelle. Vuonna 1860 hän vieraili Algeriassa Napoleonin kanssa. Hän kannatti voimakkaasti naisten tasa-arvoa; hän painosti opetusministeriötä antamaan ensimmäisen naiselle myönnettävän ylioppilastutkintotodistuksen Julie Victoire Daubiélle ja yritti saada Académie Françaisea valitsemaan kirjailija George Sandin ensimmäiseksi naisjäsenekseen siinä kuitenkaan onnistumatta. Hän tuki opetusministeri Victor Duruyn työtä tyttöjen koulutuksen hyväksi.
Eugénien on arveltu vaikuttaneen Napoleon III:n päätökseen aloittaa sotaretki Meksikoon vuonna 1861. Vakaumuksellisena katolilaisena hän kannatti ultramontanismia ja vastusti puolisonsa tukea Italian yhdistymiselle, koska se johti paavin maallisen vallan vähenemiseen. Mahdollisesti Eugénien vaikutuksesta Ranska miehitti Napoleon III:n kaudella pitkään Roomaa suojellakseen Kirkkovaltiota. Keisarinna osallistui useasti myös Ranskan ministerineuvoston kokouksiin.
Espanjalaisen syntyperänsä vuoksi Eugénie vastusti erityisen voimakkaasti preussilaisen ruhtinaan asettamista Espanjan valtaistuimelle vuoden 1870 kiistassa, joka johti sodan syttymiseen Ranskan ja Preussin välille. Miehensä lähdettyä johtamaan sotatoimia hän toimi 23. heinäkuuta alkaen sijaishallitsijana ja nimitti Émile Ollivierin eron jälkeen kreivi Palikaon pääministeriksi.
Keisarinna > Hyväntekeväisyystyö

Eugénie oli perusteellisesti tekemisissä köyhien auttamisen kanssa. Hän elvytti hyväntekeväisyysjärjestö Société maternellen (Äitiyhdistys), jonka Marie-Antoinette oli perustanut. Hän vieraili kolerapotilaiden luona vuosien 1865 ja 1866 epidemioitten aikana ja kantoi huolta vankilassa olevien lasten kohtalosta.
Muotivaikuttaja

Keisarinna oli "ehkä viimeinen kuninkaallinen henkilö, jolla oli suora ja välitön vaikutus muotiin". Hän määritteli aikalaismuodillle suunnan aikana, jolloin Pariisin luksusteollisuus kukoisti. Keisarinnan pukuja, hänen suosimiaan värejä ja kampauksia "à l'impératrice" kopioitiin innokkaasti kaikkialla Euroopassa ja Amerikassa. Hän oli kuuluisa laajoista krinoliineistaan ​​ja pukeutumisesta pitkin päivää. Hänellä oli eri asu aamulla, iltapäivällä, illalla ja juhlissa myöhään yöllä. Brittiläinen satiirinen aikakauslehti Punch antoi hänelle nimityksiä "muodin kuningatar", "Imperatrice de la Mode", "Krinoliinin kreivitär" ja "turnyyrin jumalatar".
Hän ei koskaan käyttänyt samaa pukua kahdesti, ja tällä tavoin hän tilasi ja osti valtavan vaatevaraston, jonka hän antoi kaksi kertaa vuodessa hovinaisilleen näiden vaatepalkkana. Hänen suosikkimuotitaiteilijansa, couturier Charles Frederick Worth toimitti hänelle satoja pukuja vuosien varrella ja hänet nimitettiin hovin viralliseksi pukuvalmistajaksi vuonna 1869. 1860-luvun lopulla hän aiheutti muutoksen muodissa hylkäämällä krinoliinin ​​ja omaksumalla Worthin "uuden" kapeamman siluetin, jossa hame oli laskostettu selkäpuolella olevan tyrnyyrin eli tukirakenteen päälle.
Hänellä oli myös laaja ja ainutlaatuinen koru- ja jalokivikokoelma, josta myytiin vuonna 1872 Lontoossa Christie's huutokauppakamarissa yli 1,125 miljoonalla frangilla 123 erilaista kokonaisuutta, joihin kuului virheettömistä suurista helmistä tehtyjä moninkertaisia helminauhoja sekä keisarinnan suosikkijalokivistä timanteista ja kolumbialaisista smaragdeista valmistettuja diadeemeja, kaulakoruja, rannekoruja, hius- sekä pukukoruja ja viuhkoja. Heti kun Eugénie oli kihlautunut 22. tammikuuta 1853 Louis Napoleonin kanssa, hän pyysi nähdä Ranskan kruununjalokivet ja ryhtyi muokkaamaan niitä oman makunsa mukaisiksi. Hovijalokiviseppä Gabriel Lemonnier loi upean helmi- ja timantti-corsagen eli puvun miehustassa käytettävän riipuskorun 1700-luvun tyyliin. Sen keskellä loisti maailman suurin, yli 22 grammaa painava La Regente helmi, jonka keisari Napoléon I oli ostanut puolisolleen Marie-Louiselle vuonna 1811.
Koruista suurimman osan omisti 1900-luvulla brasilialainen seurapiirinainen ja keräilijä Aimée de Heeren (1903–2006).
Taiteiden suosija

Eugénien vaikutus ulottui myös koristetaiteeseen. Hän oli kuningatar Marie Antoinetten suuri ihailija ja sisusti omat huoneistonsa Ludvig XV:n ja Ludvig XVI:n tyylien inspiroimana. Muotiin tuli 1700-luvun ranskalainen muotoilu, jota alettiin kutsua "Ludvig XVI Keisarinna -tyyliksi".
Historioitsija Nancy Nichols Barkerin mukaan hänen ihailunsa Marie Antoinettea kohtaan " ... oli miltei pakkomielle. Hän keräsi tämän muotokuvia ja rihkamaa, asui tämän huoneistossa Saint-Cloudin linnassa, rakennutti pienoismallin Petit Trianonista puistoonsa ja antautui usein Itävallan suurlähettiläs kreivi Joseph Alexander Hübnerin kanssa synkkiin keskusteluihin marttyyrikuningattaren kohtalosta." Hän antoi tehdä Grand Trianonista ja Petit Trianonista museon, jotka avattiin vuonna 1867.
Vuonna 1863 keisarinna perusti Fontainebleaun palatsiin aasialaisen taiteen museon nimeltä Le Musée chinois (Kiinalainen museo). Hän valvoi ja valikoi tarkasti museonsa näytteillepanoa, jonka muodostivat diplomaattilahjat, jotka Siamin kuningaskunnan lähetystö antoi hänelle vuonna 1861, sekä saaliista, jonka ranskalaiset joukot ryöstivät Pekingin ulkopuolella sijaitsevasta Vanhasta kesäpalatsista lokakuussa 1860 toisen oopiumisodan aikana. Kenraali Charles Cousin-Montauban oli lähettänyt laatikollisia tästä saaliista lahjaksi Eugénielle lahjaksi, ja ensimmäinen lähetys saapui helmikuussa 1861. Kokoelmassa on noin 800 esinettä, joista 300 on peräisin Kesäpalatsin ryöstösaaliista.
Hän oli kuvanveistäjä Camille Claudelin suojelija. Joskus hän otti kantaa kiistanalaisten taiteilijoiden puolustamiseen, esimerkiksi Charles Baudelairen runokokoelman "Les Fleurs du mal" (Pahan kukat) sensuuritapauksessa vuonna 1857, vaikkakin turhaan.
Maanpako

Sedanin taistelun tappion ja keisarin antautumisen jälkeen Ranska julistettiin tasavallaksi. Eugénie pakeni Pariisista 4. syyskuuta 1870 ja matkusti laivalla kolme päivää myöhemmin Deauvillen satamasta Englantiin.
Englannissa Eugénie asettui asumaan vuokralle kalustettuun Camden Place -nimiseen taloon Chislehurstin kylään Kentiin lähelle Lontoota. Valtansa menettänyt Napoleon III muutti vaimonsa perässä vapauduttuaan sotavankeudesta maaliskuussa 1871. Napoleon kuoli maanpaossa tammikuussa 1873, minkä jälkeen Eugénie pyrki yhteistyössä Ranskan bonapartistien kanssa saamaan poikansa valtaistuimelle. Hankkeen huonosta menestyksestä huolimatta entisen keisarinnan ja kruununprinssin matkat manner-Euroopassa herättivät huomiota ja huolta tasavaltaisessa Ranskassa.
Suunnitelmat kariutuivat lopullisesti kruununprinssi Napoléon Eugène Louisin kuoltua tiedusteluretkellä heinäkuussa 1879 Zulu-sodassa Etelä-Afrikassa. Eugénie ei koskaan toipunut poikansa kuolemasta. Hän teki pyhiinvaellusmatkan poikansa kuolinpaikalle Zulumaahan. Tämän jälkeen Eugénie luopui poliittisista pyrkimyksistään, asui loppuikänsä Englannissa ja otti maanpaossa olevan grand damen roolin.
Teban kreivitär Eugénie kuoli 94-vuotiaana Lirían palatsissa Madridissa heinäkuussa 1920 vieraillessaan sisarensa pojanpojan Alban herttua Jacobo Fitz-James Stuartin (1878–1953) luona synnyinmaassaan Espanjassa. Hänet on haudattu miehensä ja poikansa kanssa keisarilliseen kappeliin benediktiiniluostari St Michael's Abbey'in kirkkoon, Farnborough'in, jonka hän rakennutti perheelleen vuosina 1879-1881.
Aiheesta lisää

Keisarinna Eugénien käyttämiä ja omistamia jalokivikoruja - www.royal-magazin-de (saksaksi ja englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eugénie (Ranskan keisarinna) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Keisarinna Eugénie rukoilemassa, Gustave Le Gray 1856
Keisarinna Eugénie, puoliso Napoleon III ja heidän poikansa prinssi Eugène 1860-luku
Keisarinna Eugénie ratsailla naistensatulassa, Charles-Édouard Boutibonne
Keisarinna Eugénie hovinaistensa ympäröimänä, Franz Xaver Winterhalter 1855
Keisarinna Eugénie, päässä kultaseppä Eugène Fontenayn vuonna 1858 suunnittelma kolumbialaisilla smaragdeilla koristettu timanttidiadeemi, ja kaulassa moninkertaisia helminauhoja.
Keisarinna Eugénie pukeutuneena Marie-Antoinetteksi, Franz Xaver Winterhalter 1854
Keisarinna Eugénie poikansa kuoleman jälkeen surupuvussa 1880
Keisarinna Eugénien hauta alttarin yläpuolella, St Michael's Abbey, Farnborough
Keisarinna Eugénie hovipuvussa, Franz Xaver Winterhalter 1862
Keisarinna Eugénie, Franz Xaver Winterhalter 1857
Amy Dumas

| Amy Dumas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1975 (ikä 49) Fort Lauderdale, Florida
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Showpainija
Kehänimet:  Lita Angelica Conquistador Uno Miss Congeniality
Aktiivisena:  1999-
Pituus:  168 cm
Paino:  61 kg
Kouluttajat:  Dory Funk Jr., Ricky Santana
Amy Christine Dumas (s. 14. huhtikuuta 1975 Fort Lauderdale) on yhdysvaltalainen showpainija, joka tunnetaan parhaiten työskentylystään World Wrestling Entertainment-organisaatiossa kehänimellä Lita. Hän on nelinkertainen WWF/WWE Women's Champion-mestari ja hänet on valittu WWE Hall of Fame-kunniagalleriaan vuonna 2014.
Dumas on nelinkertainen WWF/WWE Women's Champion-mestari ja kuului yhteen showpainin suosituimmista joukkueista Team Xtremeen (Hardy Boyz), Jeff ja Matt Hardyn kanssa. Hän on ollut WWE:n historian suosituimpia naispainijoita, ja hänen korkealentoinen ja fyysinen painityylinsä hankki Litalle suuren fanikunnan. Historiastaan huolimatta Dumas sai osakseen huonoa julkisuutta osallisuudestaan todellisen elämän kolmiodraamassa pitkäaikaisen poikaystävänsä Matt Hardyn ja WWE-painija Edgen (oik. Adam Copeland) kanssa.
Ura

Dumas aloitti painiuransa nähtyään Rey Mysterio Jr.:n painivan World Championship Wrestlingin Monday Night Nitro-ohjelmassa; hän halusi tietää lisää showpainista, ja matkusti Meksikoon katsomaan paikallisia esityksiä ja opettelemaan painia. Työskenneltyään jonkin aikaa ns. independent-promootioissa Dumas'lle tarjottiin sopimusta Extreme Championship Wrestlingin kanssa 1999. Hän debytoi ECW:ssä kehätyttönä nimellä Miss Congeniality, ja myöhemmin esiintyi nimellä Angelica. ECW:n suuri tähti Rob Van Dam esitteli Dumas'n Dory Funk nuoremmalle, joka kutsui hänet oppimaan painia perheensä perustamaan Funking Conservatoryyn Floridassa loppuvuodesta 1999. Koulutuksen päätteeksi Funkit tekivät hänen esiintymisistään videon ja lähettivät sen silloiselle World Wrestling Federationille. WWF palkkasi hänet saman vuoden lopussa, ja Lita debytoi helmikuussa 2000.
Lita aloitti WWF-uransa Essa Riosin kehätyttönä, ja kun Riosin ura ei edennyt, Lita yhdistettiin Hardy Boyziin (silloin vielä nimellä Team Xtreme), jotka hän tunsi ennestään. Litan ja Hardy Boyzien suosio nousi, ja Lita keksi tällöin uuden punk-henkisemmän imagonsa.
Toukokuussa 2002 Dumas vieraili Foxin sarjan Dark Angel päätösjaksossa, ja kuvausten aikana erään stunttinäyttelijän virhe aiheutti hänelle vakavan kaulavamman. Leikkauksen jälkeen hän oli vuoden sivussa painikehästä, ja ryhtyi lokakuussa Sunday Night Heatin selostajaksi. Lita palasi kehään huhtikuussa 2003.
Litan seitsenvuotinen ura WWE:ssä päättyi sopimuskauden loputtua marraskuussa 2006 Survivor Seriesissä. Amy Dumas aikoo keskittyä jatkossa muun muassa perustamaansa punk-yhtye Luchagorsiin ja teatterissa näyttelemiseen. Häntä voi satunnaisesti nähdä esiintymässä UWF:ssä. (United Wrestling Federation)
Ura > Lita-Edge-Matt Hardy -kolmiodraama

Dumas'lla oli ollut suhde Matt Hardyyn jo WWF-uransa alkuajoista, ja suhde oli myös kirjoitettu osaksi juonia. 2004 keväällä aloitettiin juoni jossa Lita tuli raskaaksi Kanelle, ja Matt Hardyn hävittyä ottelun Kanelle SummerSlam-tapahtumassa Litan oli mentävä naimisiin Kanen kanssa. Litan raskaus päättyi keskenmenoon Gene Snitskyn lyötyä Kanea tuolilla, jonka jälkeen Kane kaatui "raskaana" olevan Litan päälle.
Toukokuussa 2005 Matt Hardy paljasti webbisivullaan epäilevänsä Dumas'n pettäneen häntä Edgen (oik. Adam Copeland) kanssa. Etenkin Hardyn fanit reagoivat tapaukseen voimakkaasti, ja kun vain muutama viikko myöhemmin Hardy erotettiin WWE:n palveluksesta, Dumas'n huono maine vain kasvoi.
Tapaus kirjoitettiin WWE:n juoneen; toukokuun 16. 2005 päivän RAWssa Lita petti "aviomiehensä" Kanen ja lyöttäytyi Edgen seuraan. Lita hankki myöhemmin avioeron ja ryhtyi käytännössä Edgen kehätytöksi. Hän muutti myös pukeutumistaan, siirtyen aikaisemmista punk-vaatteistaan erittäin paljastaviin paitoihin.
Heinäkuussa 2005 Matt Hardy palasi yllättäen WWE:n palkkalistoille, ja taisteli Edgen kanssa Litasta. Matt kuitenkin lopulta hävisi ottelun jonka tuloksena hän joutui siirtymään toisen ohjelman puolelle, ja Mattin ja Litan yhteistyö televisiossa oli lopullisesti ohi.
Matt sai kuitenkin Smackdownissa vielä yhden tilaisuuden:Taboo Tuesday:ssa joukkuematsissa josta Edge kuitenkin livisti.
Mestaruudet ja saavutukset

WWF/WWE
WWF/E Women's Championship (4 kertaa)
WWE Women's Tag Team Championship (kerran) yhdessä Becky Lynchin kanssa
Women's Championship Tournament voitto 2006
WWE Hall of Fame (Luokka 2014)
Lita on nelinkertainen WWF/WWE Women's Champion-mestari
Lita yhdessä the Hardy Boyzin kanssa vuonna 2001
Luettelo Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkeistä

Luettelo Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkeistä sisältää Karjalaan jääneiden vainajien muistoksi pystytettyjä muistomerkkejä Suomessa.
Muistomerkit ovat sijaintikunnan mukaisessa järjestyksessä. Tässä luettelossa on 247 on Suomessa olevaa muistomerkkiä.
Julkisilta paikoilta poistetut ja tuhoutuneet teokset

| Teos | Kunta | Aiempi sijainti | Nykyinen sijainti | Tekijä | Paljastettu | Poistettu/ tuhoutunut | Syy | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karjalan neito -patsas (Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki) | Mäntsälä | Mäntsälän hautausmaa, Vanha Porvoontie 8, Mäntsälän kirkonkylä | ei tiedossa | Varja, HeikkiHeikki Varja | 1965 | 2023 | Veistos varastettu syyskuussa 2023. |  |  |
Huomautuksia

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  Karttalinkki likimääräinen.
1 2 3 4  Karttalinkki hautausmaalle.
↑  Lähteessä mainittu rukoushuone on purettu 2017.
Dzyanin kirja

Dzyanin kirja on väitetty ikivanha tiibetiläinen runomuotoon (stanza) kirjoitettu kirja, joka käsittelee mm. ihmiskunnan syntyä ja muinaisia tapahtumia. Teosofian perustajan Helena Blavatskyn mukaan Dzyanin kirja kuuluu maailman vanhimpiin käsikirjoituksiin, ja se on kirjoitettu vihittyjen pyhällä kielellä. Kirja toimii perustana Blavatskyn Salaiselle Opille, joka on yksi Teosofisen liikkeen tärkeimpiä teoksia. Blavatskyn mukaan Dzyanin kahteentoista runoon sisältyy useita satoja säkeitä. Salaisen Opin toisen osan alussa hän toistaa niistä 49.
Dzyanin kirjan olemassaolosta ei ole muuta todistusaineistoa kuin Blavatskyn väitteet.
Aiheesta muualla

Salainen oppi - Dzyanin runot (Arkistoitu – Internet Archive)
Edsöre

Edsöre (suom. rauhavalanlaki, muinaisruotsin valantekoa tarkoittava sana) eli rauhanlait oli Ruotsin keskiaikainen, maakuntalakien rinnalla voimassa ollut lainsäädäntö, joka syntyi kuninkaan tai ylhäisten miesten tekemällä valalla. Birger-jaarli loi perinteiden perusteella edsöre-lainsäädännön, jota Maunu Ladonlukko uudisti, laajensi ja julkaisi 1279 Alsnön säännössä. Edsöre tarkoitti erityisesti rauhanvalalakeja, joista tärkeimmät olivat kirkko-, koti-, käräjä- ja naisrauhan turvaavat lait. Ruotsin keskiaikainen maanlaki ja kaupunginlaki sisälsivät edsöre-kaaren eli kuninkaanvalan eli valasakkokaaren, joka säilyi vuoden 1734 lakiin asti. Tämäkin laki tunsi vielä edsöre-rikokset, mutta kuninkaallinen asetus, joka annettiin 20 tammikuuta 1779, kumosi edsöre-käsitteen muilta kuin tapon ja murhan osalta. Lopullisesti edsöre-käsite hävisi vuoden 1889 rikoslain myötä.