stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beirut
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Solidere
| n k Arabimaiden pääkaupungit |
| --- | --- |
Afrikka:  Alger, Algeria  Kairo, Egypti  Djibouti, Djibouti  Khartum, Sudan  Mogadishu, Somalia  Moroni, Komorit  Nouakchott, Mauritania  Rabat, Marokko  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia 
Aasia:  Abu Dhabi, Yhdistyneet arabiemiraatit  Amman, Jordania  Bagdad, Irak  Beirut, Libanon  Damaskos, Syyria  Doha, Qatar  Ramallah (de facto), Palestiina  Kuwait, Kuwait  Manama, Bahrain  Masqat, Oman  Riad, Saudi Arabia  Sanaa, Jemen 
Beirut satelliittikuvassa.
Roomalaisia pylväitä.
Juhlijoita Marttyyrien aukiolla 22. marraskuuta 1943.
Beirutin Marttyyrien aukio vuonna 1982.
Pyhän Yrjön maroniittikatedraali ja Mohammad Al-Aminin moskeija.
Hahlavuoren kalliomaalaus

| Hahlavuoren kalliomaalaus |
| --- | --- |

Sijainti
 Hahlavuoren kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°49.833′0″N, 26°27.351′0″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Aiheesta muualla
  Hahlavuoren kalliomaalaus Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hahlavuoren  kalliomaalaus sijaitsee  Hirvensalmen kunnassa  Puulaveden Kaiskonselän länsirannalla.
Löytäminen ja tutkimus

Kalliomaalauksen löysivät Asko Husso ja Kari Pietarinen vuonna 1990. Maalaus herätti heti mielenkiinnon, koska arkeologit Juhani Grönhagen ja Martti Koponen sekä Timo Sepänmaa tarkastivat sen samana vuonna. Kohde on ajoitettu kivikautiseksi.
Maalaus

Pystykallio, joka on lohkeillut voimakkaasti, sijaitsee koilliseen aukeavassa kallioseinämässä. Vesirajan ja kalliopinnan välissä sijaitsee kalliosta irronneet kivet louhikkona. Kuvakenttä sijaitsee kallion juurella yli 6 metriä järven pinnan yläpuolella ja on kooltaan 2,2×1,5 metriä. Sen yleisilme on punertava, joka ilmeisesti johtuu levinneestä punaväristä ja lukuisista kuvioista. Maalaus on ilmeisesti maalattu kallion juurella seisten.
Kuvakentästä erottuu yli 20 kuvion osaa, joista osa on tunnistettavia kuvioita. Kuvakentästä erottuvat ainakin yksi vasemmalle katsovat hirvi, joka on ääriviivoin maalattu. Kaksi muuta hirveä on maalattu täyteisesti ja ne katsovat oikealle. Muut kolme peuraeläintä ovat epätäydellisiä tai tikkumaisesti maalattuja kuvioita ja niiden lajin määritys peuraksi tai hirveksi on vaikeaa, vaikka yksikin on maalattu 32 senttimetrin mittaiseksi. Kolme selvästi erottuvaa ihmishahmoa kohottaa käsiään (adorantti asento). Niiden pää on ilmaistu pisteellä paitsi "tukevalla" hahmolla, jolla se on kolmion muotoinen. "Tukevalla" on käsissään kaksi "keppiä", yksi suora ja toinen kaareva. Myös Lusin kalliomaalauksessa on kolmiopäinen ja paksuraajainen hahmo.
Erityinen hahmo on neljäs ihmishahmo, jonka asento on pää alaspäin. Tällaisia kuvioita on myös Verijärven-, Haukkavuoren- ja Pyhänpään kalliomaalauksissa. "Sukeltajan" pää on nuolenkärjen muotoinen. Vaikuttaa siltä, että "sukeltajan" jalka koskettaa peuraeläimen jalkaa. Tällaisia ihmisen ja hirven kosketuksia esiintyy Suomessa kolmessa muussakin kohteessa. "Tukevan" hahmon yläpuolella oleva kuvio on ehkä geometrinen. Se esittää niin sanottua "kalottia" eli puoliympyrää, jonka halkaisee keskeltä pystyjana. Se on 20 senttimetrin levyinen. Muut kuviot ovat huonosti säilyneitä eikä niiden motiivia hahmota.
On huomattu, että Hahlavuoren- ja Astuvansalmen maalaukset muistuttavat aiheiltaan toisiaan. Myös Verijärven kalliomaalauksella on hirven ja ihmisen kosketuskuvio vain 40 kilometrin päässä. Norjan Altassa Ole Pedersen kentässä 11 on Vitträskin kalliomaalauksen verkon tapaisen kuvion vieressä myös peuraeläin, joka koskettaa pää alaspäin "sukeltavaa" hahmoa.
Hirvensalmen Hahlavuoren kalliomaalauksen ympäristö
Ian Hacking

| Ian Hacking |
| --- | --- |
 Ian Hacking
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. helmikuuta 1936 (ikä 88) Vancouver, Kanada
Kuollut: 10. toukokuuta 2023 (87 vuotta)
Kansalaisuus:  Kanada
Arvonimi: CC, FRSC, FBA
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Casimir Lewy
Instituutti:  Toronton yliopisto
Tutkimusalue:  filosofia, tieteenfilosofia
Aiheesta muualla
Ian Hacking (18. helmikuuta 1936 Vancouver – 10. toukokuuta 2023) oli kanadalainen filosofi ja Toronton yliopiston filosofian professori.
Hacking väitteli 1962 tohtoriksi Cambridgen yliopistota ja opetti 1964–1969 Brittiläisen Kolumbian yliopistossa, 1969–1974 Cambridgessä ja 1975–1982 Stanfordin yliopistossa. Toronton yliopistossa hän opetti 1982–2004, ja professuurin hän sai 1991.
Hacking erikoistui tieteenfilosofiaan, johon hän toi historiallista näkökulmaa Thomas Kuhnin tavoin. Ian Hacking on tunnettu myös monista kielifilosofiaa ja todennäköisyysteoriaa koskevista teoksistaan.
Teoksia > Suomeksi

The Social Construction of What? (1999), suomeksi Mitä sosiaalinen konstruktionismi on?.  (Suomentanut Inkeri Koskinen)  Tampere:  Vastapaino, 2008.  ISBN 978-951-768-224-4
Teoksia > Englanniksi

The Logic of Statistical Inference (1965)
The Emergence of Probability (1975)
Why Does Language Matter to Philosophy? (1975)
Representing and Intervening (1983)
The Taming of Chance (1990)
Scientific Revolutions (1990)
Rewriting the Soul: Multiple Personality and the Sciences of Memory (1995)
Mad Travellers: Reflections on the Reality of Transient Mental Illness (1998)
An Introduction to Probability and Inductive Logic (2001)
Historical Ontology (2002)
Aiheesta muualla

Professor Ian M. Hacking University of Toronto. Arkistoitu 30.8.2009. Viitattu 17.8.2020. (englanniksi)
Koskensita, Risto: Arvio Mitä sosiaalinen konstruktionismi on? -teoksesta Paatos 1/10. Arkistoitu 23.4.2010. Viitattu 1.1.2010.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  PhilPeople  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ian Hacking
Käännös suomeksi
Riikka Hakola

Riikka Johanna Hakola (7. joulukuuta 1962 Seinäjoki – 5. helmikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Koulutukseltaan hän oli musiikin maisteri.
Riikka Hakola opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa sekä yksityisesti Lontoossa, New Yorkissa, Milanossa ja Wienissä. Hän voitti 1987 Kangasniemen laulukilpailun ja sai samana vuonna toisen palkinnon Timo Mustakallio -laulukilpailussa. Hakola vieraili Suomen Kansallisoopperan solistina vuodesta 1990; lisäksi hän esiintyi Moskovan Bolšoi-teatterissa ja muun muassa useissa Pohjoismaiden, Saksan ja Yhdysvaltojen oopperataloissa.
Hakolan esittämien yli 40 roolin joukossa ovat muun muassa Violetta (La Traviata), Donna Anna (oopperasta Don Giovanni), Fiordiligi (Così fan tutte), Lucia di Lammermoor, Micaëla (Carmen), Arabella, Anna Bolena, Rosina (Sevillan parturi) ja Gilda (Rigoletto).
Hakola kantaesitti myös suomalaisia sävellyksiä ja oli mukana TV-oopperoissa. Hän esiintyi orkesterien solistina yli 20 maassa. Hakola harrasti ratsastusta, jossa hän saavutti SM-hopean juniorien kouluratsastuksessa vuosina 1980 ja 1981.
Riikka Hakolan sisar on mediataiteilija Marikki Hakola.
Ada Hakoniemi

| Ada Hakoniemi> Ada Onnela.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. helmikuuta 1908 Vaasa
Kuollut: 29. kesäkuuta 1994 (86 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Uran tiedot
Laji:  Uinti
Ada Elisabeth Hakoniemi (o.s. Onnela, 14. helmikuuta 1908 Vaasa – 29. kesäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen uimari ja taidemaalari. Hän voitti 100 metrin vapaauinnissa Suomen-mestaruuden vuosina 1927–1929.
Ada Onnelan pikkusisko Greta Onnela oli uimahypyissä olympiaedustaja ja moninkertainen Suomen-mestari.
Haapalampi (Karjalan tasavallan kunta)

| Haapalampi Хаапала́мпи |
| --- | --- |
 Haapalampi
 Koordinaatit: 61°38′55″N, 30°35′29″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Sortavalan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  878,5 km²
Väkiluku (2010):  2 400
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haapalammen kunta Sortavalan piirin kartalla.
Haapalampi (ven. Хаапала́мпи) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Sortavalan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Savainjoen rannalla yhdeksän kilometriä Sortavalasta lounaaseen. Taajamassa on vajaa tuhat ja kunnassa 2 400 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus

Haapalammen kunnan pinta-ala on 878,5 neliökilometriä. Se rajoittuu lounaassa Lahdenpohjan piiriin, luoteessa Suomeen, koillisessa Sortavalan piirin Kaalamon kuntaan ja kaakossa Sortavalaan ja Laatokkaan. Pinta-alasta 79,8 % on metsää ja 12,0 % maatalousmaata.
Kunnan alueella virtaavat Kiteenjoki, Savainjoki, Sahijoki, Rajajoki ja Heinäjoki. Järviä ovat Laatokan lisäksi Pyhäjärvi, Hympölänjärvi, Koitisjärvi, Kangasjärvi, Kuokkajärvi, Lavijärvi, Ahvenjärvi, Poikelusjärvi ja Pitkäjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rakennuskivi, hiekka, sora, turve ja savi. Kunnan alueella sijaitsee Laatokan saariston luonnon suojelua varten perustettu Sortavalan rauhoitusalue. Seudulle suunnitellaan Laatokan saariston kansallispuistoa.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 14 asutuskeskusta: Hotinlahti, Kuokkaniemi, Lavijärvi, Meijeri (entinen Otsoinen), Niemelänhovi, Rautalahti, Reuskula, Tarulinna, Tuoksjärvi, Tuokslahti, Uusikylä, Vuorio (entinen Kiislahti), Zaozjornyi ja Sortavalan sovhoosin asutus. Asukasmäärältään suurimmat keskukset ovat Haapalammen ohella noin 550 asukkaan Zaozjornyi ja noin 250 asukkaan Hotinlahti ja Niemelänhovi. Rautalahdessa ja Uudessakylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Kunnan alueella on lähes kaksikymmentä puutarhapalsta- ja huvila-aluetta.
Historia

Haapalampi mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ennen talvi- ja jatkosotaa se kuului Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaan Sortavalan maalaiskuntaan.
Sodan jälkeen Haapalammelle perustettiin Stalinille nimetty kolhoosi, joka sai vuonna 1953 nimen Zarja. Myöhemmin se liitettiin Bolševik-sovhoosiin, jonka keskus siirrettiin Haapalammelle vuonna 1967. Karjanhoitoon erikoistunut maatila oli aikanaan yksi Karjalan tasavallan parhaista. Vuonna 1999 se nimettiin pitkäaikaisen johtajansa Aleksandr Dzjubenkon mukaan.
Ennen vuoden 2006 kuntauudistusta Haapalampi oli Esikaupunkialue-nimisen, Sortavalan kaupungin hallinnon alaisuuteen kuuluneen kyläneuvostoalueen keskus. Osa nykyisestä Haapalammen kunnasta kuului Rautakankaan kyläneuvostoalueeseen.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Sortavalan välinen rautatie sekä maantie A121.
Paikallisia elinkeinoja ovat metsätalous, puunjalostus ja hyötykaivannaisten louhiminen. Lavijärvellä on kalanviljelylaitos. Dzjubenkon sovhoosi, joka aikaisemmin oli Haapalammen tärkein tuotantolaitos, on lopettanut toimintansa. Suurin osa työvoimasta käy töissä Sortavalassa.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja joukko kauppoja. Eräitä julkisia palveluja on myös Zaozjornyissa ja Niemelänhovissa.
Nähtävyydet ja matkailu

Meijerin lähellä ja Reuskulassa on kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Niemelänhovin rakennukset, Kuokkaniemen rautatieasema ja Meijerin kerhotalo. Haapalammella ja Zaozjornyissa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikat.
Matkailijoita houkuttelevat Laatokan saariston luonto, seudun kalastus- ja metsästysmahdollisuudet sekä historialliset kohteet. Majoituspalveluja tarjoaa 40-paikkainen Winterin huvila Tarulinnassa. Niemelänhoviin on rakenteilla 120-paikkainen matkailukeskus. Haapalammen lähellä sijaitsee lomakylä.
Aiheesta muualla

Haapalammen kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Haapalammen kunta Sortavalan piirin sivustolla (venäjäksi)
Haldin (yritys)

Ab Haldin Oy oli vaasalainen vuodesta 1936 vuoteen 1978 toiminut yritys, joka rakensi linja-autojen koreja tuotenimellä Boxer. Nykyisin Oy Haldin Ab on pietarsaarelaisen bussiyhtiö Ab Haldin & Rose Oy:n tilausajoja tekevä sisar- tai tytäryhtiö.
Vuonna 1936 perustettu Ab Haldin Oy toi 1940-luvun lopulla Suomeen uuden autokorivalmistusmenetelmän, jonka oli kehittänyt Svenska Karosseri Verkstäderna Ab Ruotsin Katrineholmissa. Boxer-koriksi nimitetty rakenne muodostui kantavasta vanerikuoresta ja liimaamalla tehdystä kehikosta.  Haldin otti Boxer-sanan käyttöön myös tuotemerkkinään.
Vuonna 1956 Ab Haldin Oy oli viidenneksi suurin suomalainen autokorivalmistaja 51 uuden korin ja kahdeksan täyskorjauksen tuotantomäärällä. Kahta vuosikymmentä myöhemmin 1975 Haldin oli yhä yksi merkittävimmistä korirakentajista 79 kappaleella.
Haldinin Boxer-korien tilaajia olivat muiden muassa Eero Lumiahon Liikenne, Suomen Turistiauto ja Savonlinja.
Guggenheim Helsinki -suunnitelma

Guggenheim Helsinki on Solomon R. Guggenheimin säätiön suunnitelma taidemuseon rakentamiseksi Helsinkiin. Helsingin kaupunki tiedotti tammikuussa 2011 tilanneensa säätiöltä yhteistyöselvityksen museon aikaansaamiseksi. Säätiö on voittoa tuottamaton organisaatio, jonka tehtävänä on kerätä, säilyttää ja tulkita modernia- ja nykytaidetta sekä tutkia eri kulttuurien ideoita kuratoriaalisten ja kasvatuksellisten ja yhteistyöaloitteiden kautta. Hankesuunnitelma julkistettiin Helsingissä tammikuussa 2011, mutta kaupunginhallitus hylkäsi sen toukokuussa 2012 äänin 8–7.
Guggenheimin säätiö julkaisi uuden suunnitelmaehdotuksen syyskuussa 2013. Tammikuussa 2014 kaupunginhallitus hyväksyi arkkitehtuurikilpailun ja varasi tontin Etelärannasta Guggenheim-säätiölle äänin 10–5. Yleinen, kaksiosainen arkkitehtuurikilpailu museolle käynnistyi toukokuussa 2014. Kilpailun tulokset julkistettiin kesäkuussa 2015, jolloin kuudesta finalistista voittajaksi valittiin ranskalaisen Moreau Kusunoki Architect -arkkitehtitoimiston ehdotus.
Taustaa

Tammikuussa 2011 tiedotettiin Helsingin kaupungin tilaamasta yhteistyöselvityksestä Guggenheim Helsinki -museon aikaansaamiseksi. Selvityksen kahden miljoonan euron kustannukset maksoivat kaupunki, Berndt Arellin johtama Svenska Kulturfonden sekä Pirjo Ståhlen johtama Suomen Kulttuurirahasto. Helsingin kaupunkia selvitystyössä edusti Helsingin taidemuseon johtaja Janne Gallen-Kallela-Sirén.
Päätös selvityksestä tehtiin useita kuukausia kestäneiden alustavien keskustelujen jälkeen. Helsingin kaupunginhallitus hyväksyi kaupungin ja Guggenheimin säätiön välisen sopimuksen selvityksen aloittamisen 17. tammikuuta 2011. Alustava työ ja kaupunginhallituksen päätös olivat salassa pidettäviä. Asia julkistettiin 18. tammikuuta 2011. Selvityksen oli määrä valmistua vuoden 2011 loppuun mennessä.
Selvityksen laativat Guggenheimin henkilökunnan jäsenet Ari Wisemanin säätiön ja apulaisjohtajan Juan Ignacio Vidarten johdolla.selvennä Selvitystyöhön palkattiin myös ulkopuolisia konsultteja, kuten monikansallinen Boston Consulting Group. Helsingin kaupungin edustaja Gallen-Kallela-Sirén arveli, että hankkeen toteutuessa Guggenheim Helsinki -museo valmistuisi vuosina 2017–2018.
Selvityksessä kartoitettiin Suomeen kaavaillun uudistavan ja monialaisen taidemuseon mahdollisia tehtäviä ja rakenteita sekä sitä, millaiseksi museon näyttelytoiminta ja pedagoginen ohjelmisto voisi muodostua. Tarkastelun kohteina oli myös suunnitellun museon suhde Helsingin nykyisiin kuvataidelaitoksiin, museon taloudelliset vaikutukset sekä Guggenheimin säätiön rooli hankkeessa. Selvityksen lähtökohtana oli museon toiminta-ajatuksen ja sisällön pohdinta, ja sen tavoitteena oli hahmottaa millainen 2000-luvun museo voisi olla.
Ensimmäinen ehdotus 2011–2012 > Lisenssimaksu Guggenheim-säätiölle

Lisenssimaksu Guggenheim-säätiölle olisi noin 23,4 miljoonaa euroa 20 ensimmäiseltä vuodelta eli 1,3 miljoonaa euroa vuodessa. Keskustelu kävi kiivaana museon puolesta ja vastaan.
Ensimmäinen ehdotus 2011–2012 > Tuen tarve

Suunnitelman mukaan museon käyttökustannukset olisivat 14,5 miljoonaa euroa vuodessa. Laskelmassa tulot olisivat 7,7 miljoonaa, joten museo tarvitsisi vuosittain kaupungilta 6,8 miljoonan euron tuen. Laskelmassa kävijämääräksi arvioitiin 500 000–550 000 henkeä vuodessa. Sen saavuttamista on epäilty, koska Ateneumissa ja Kiasmassa vieraili yhteensä vain 361 000 kävijää vuonna 2011. Kävijämääräarvio perustui muun muassa vastaaviksi arvioitujen museoiden kävijämääriin muissa Pohjoismaissa. Nykyisin Helsingin taidemuseon nettomenot ovat 4,3 miljoonaa euroa. Hankkeen arvostelijat pelkäsivät, että samalla Helsingin kaupungin taidemuseo lopetettaisiin ja sen toiminnot hajautetaan. Esimerkiksi kulttuurineuvos Tuula Arkio oli huolissaan: ”Miten käy suomalaiselle kuvataiteelle ja kuvataiteilijoille? Kaupungin taidemuseon hajotessa moni näyttely jää pitämättä.” Vuoden 2013 ehdotuksessa yhteistyö Helsingin kaupungin taidemuseon kanssa jätettiin pois.
Ensimmäinen ehdotus 2011–2012 > Jääviysepäily

Taidemuseon johtaja Janne Gallen-Kallela-Sirénin jääviydestä tehtiin selvityspyyntö eduskunnan oikeusasiamiehelle. Jääviysepäily syntyi Gallen-Kallela-Sirénin jäsenyydestä Ekoport Turku -yhtiön hallituksessa, jonka puheenjohtaja on Guggenheim-säätiön Carl-Gustaf Ehrnrooth.
Helsingin kaupungin oikeuspalveluiden tulkinnan mukaan Gallen-Kallela-Sirén ei ollut hankkeessa esteellinen. Apulaiskaupunginjohtaja Tuula Haataisen mukaan Ekoportin ja kaupungin välillä ei ollut liikesuhdetta eikä kilpailutilannetta. Lisäksi yhtiön toimiala ei liittynyt taidemuseoon tai Guggenheim-hankkeeseen. Toukokuussa 2012 apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin antoi kuitenkin asiasta moitteita ja katsoi Gallen-Kallela-Sirénin puolueettomuuden vaarantuneen Guggenheim-hankkeessa. Sakslin piti Gallen-Kallela-Sirénin menettelyä asiassa moitittavana, koska hänelle oli hankkeen valmistelun aikana kehittynyt erityinen ja kiinteä sidonnaisuus Ekoport Turku Oy:n hallituksen jäsenyyden ja hänen puolisonsa työsuhteen kautta Guggenheim-säätiön hallituksen suomalaiseen jäseneen ja tätä kautta myös säätiöön ja itse hankkeeseen. Syyskuussa 2020 Taide-lehti uutisoi, että Ehrnrooth on jättänyt Guggenheimin säätiön hallituksen.
Ensimmäinen ehdotus 2011–2012 > Vertailu Bilbaoon

Julkisessa keskustelussa on viitattu Bilbaon Guggenheim-museon menestykseen. Toisaalta ”Bilbao-ilmiötä” ei ole onnistuttu toistamaan muissa Guggenheimin museohankkeissa. Boston Consulting Groupin analyysissä, johon viralliset kävijämääräarviot perustuivat, vertailukohtana käytettiin kuitenkin Bilbaon museon sijasta Ruotsin Moderna Museeta, Tanskan Louisiana Modern Art -museota sekä mm. Norjan Nasjonalmuseet.
Guggenheim Bilbao oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa toteutunut Guggenheimin yhteistyöhanke rakennuksena. Se toi Baskimaahan yli miljardi dollaria ensimmäisenä viitenä toimintavuotenaan, enemmän kuin kymmenen kertaa museon rakennuskustannukset ja yli 190 miljoonaa dollaria paikallisina verotuloina. Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen kertoi suunnitteluryhmänsä keskustelleen Bilbao Guggenheimin ja Baskialueen ihmisten kanssa ja kuulemansa olleen innostavan. Vuonna 1997 valmistuneesta Bilbaon Guggenheimista on tullut eräänlainen malli muille talousvaikeuksissa ponnisteleville kaupungeille, jotka ovat kosiskelleet Guggenheimin säätiötä mahdollisuudesta museon rakentamiselle. Soveltuvuustutkimuksia on tehty useiden kaupunkien, kuten Rio de Janeiron ja Taiwanin Taichungin kanssa, mutta hankkeet eivät ole toteutuneet, kuten eivät myöskään toiveet museon rakentamisesta Hongkongiin. Hankkeista on toteutumassa Guggenheim Abu Dhabi, joka valmistunee vuonna 2017.
Ensimmäinen ehdotus 2011–2012 > Hankkeen 1. kaatuminen

Hanke kaatui ensimmäisen kerran 2. toukokuuta 2012 Helsingin kaupunginhallituksen äänestyksessä äänin 8–7. Hanketta vastustivat enemmistö vihreistä, SDP, vasemmistoliitto ja perussuomalaiset. Kannattajia olivat kokoomuksen ja RKP:n edustajat. Säätiön pääjohtaja Richard Armstrong kertoi haluavansa museon yhä Helsinkiin.
Toukokuussa 2013 Solomon R. Guggenheim -säätiö valitsi kansainvälisen viestintä- ja PR-toimisto Miltton Groupin viestinnän yhteistyökumppanikseen Suomessa. Milttonin yhteistyö koskee säätiön varainhankintaa sekä vaikuttaja- ja mediaviestintää.
Toinen ehdotus 2013

Guggenheim-säätiö julkaisi syyskuussa 2013 Helsingissä uuden ehdotuksen, jossa se esitti avoimen kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun järjestämistä uuden taidemuseon rakentamiseksi Helsinkiin. Kilpailu toteutettaisiin yksityisin varoin. Aiemmassa ehdotuksessa museon sijainniksi ehdotettiin Katajanokkaa, mutta uudessa ehdotuksessa säätiön mielestä paras paikka olisi Etelärannan ja Laivasillankadun risteyksessä Helsingin Olympiaterminaalin kyljessä. Säätiö toivoi Helsingin kaupungin tekevän päätöksen syksyn 2013 aikana tontin varaamisesta arkkitehtuurikilpailua varten.
Uudessa ehdotuksessa taidemuseon vuosittaisiksi kuluiksi kaavaillaan noin 13 miljoonaa euroa, joka on noin kymmenen prosenttia vähemmän kuin ensimmäisessä ehdotuksessa. Vuosittainen hallintomaksu on puolitettu aiemmasta kahdesta miljoonasta eurosta miljoonaan euroon. Tämä niin sanottu lisenssimaksu rahoitettaisiin yksityisin varoin.
Taidemuseon vuosittaiseksi kävijämääräksi arvioitiin uudessakin ehdotuksessa 550 000 kävijää. Sen positiivisiksi talousvaikutuksiksi arvioitiin 41 miljoonaa euroa vuodessa, ja sen on arvioitu työllistävän runsaat sata henkilöä. Epäsuoriksi työllisyysvaikutuksiksi ehdotuksessa arvioitiin yli 300 työpaikkaa.
Uudessa suunnitelmassa hanketta ei ole kytketty Helsingin taidemuseoon.
Toinen ehdotus 2013 > Tukea hankkeelle

Useat museojohtajat ilmaisivat tukensa uudellekin hankkeelle, kuten aikaisempaankin ehdotukseen. Designmuseon johtajan Jukka Savolaisen mielestä museo ei ole keneltäkään pois. Arkkitehtuurimuseon johtaja Juulia Kauste sanoi odottavansa mielenkiinnolla hanketta, koska siinä on mahdollisuuksia synergiaan. Espoon modernin taiteen museon Emman johtaja Pilvi Kalhama uskoi, että Guggenheimin museo voisi alkuvuosinaan saada tavoittelemansa 300 000 kotimaista kävijää. Hänen mukaansa museo kiinnostaisi aluksi rakennuksenkin takia, mutta myöhemmin pitäisi olla jatkuvia vetonauloja, jotta tavoite saataisiin täyteen. Kalhaman mukaan vakituisena museokäyntinä tavoite on kova.
Tunnetut arkkitehdit ilmaisivat osallistuvansa arkkitehtuurikisaan, vaikka kilpailu järjestettäisiin kaikille avoimena kilpailuna. Arkkitehti Frank Gehry kertoi osallistuvansa mielellään kisaan. New Yorkin World Trade Centerin muistomerkkikisan voittanut norjalainen arkkitehtitoimisto Snøhetta ilmaisi olevansa kiinnostunut.