stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Löfgren

Löfgren, Lövgren, Löwgren on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anna-Lena Löfgren (1944–2010), ruotsalainen laulaja
Dick Lövgren (s. 1980), ruotsalainen basisti
Elisabeth Löfgren (1851–1931), suomalainen opettaja, suomentaja ja naisasialiikkeen pioneeri
Erik Johan Löfgren (1825–1884), suomalainen taidemaalari
Gösta Löfgren (1891–1932), suomalainen jalkapalloilija
Gösta Löfgren (1923–2006), ruotsalainen jalkapalloilija
Maria Löfgren (s. 1968), suomalainen työmarkkinajohtaja
Marianne Löfgren (1910–1957), ruotsalainen näyttelijä
Mikael Löfgren (s. 1969), ruotsalainen ampumahiihtäjä
Orvar Löfgren (s. 1943), ruotsalainen kansatieteilijä ja kansatieteen emeritusprofessori
Signe Löfgren (1897–1969), suomalainen ylilääkäri ja professori
Ulf Löfgren (1931–2011), ruotsalainen kuvittaja ja kirjailija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Mamoru Shiragami

| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten lentopallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten lentopallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten lentopallo. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Miesten lentopallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
Mamoru Shiragami (jap. 白神 守; 28. helmikuuta 1944 Taiwan – maaliskuu 2014) oli japanilainen lentopalloilija. Hän kuului lajissa hopeaa saaneeseen Japanin miesten joukkueeseen vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa.
Naselle

Naselle on Tyynenmeren rannalla Yhdysvalloissa Washingtonin osavaltiossa Pacificin piirikunnassa sijaitseva asutuskeskus, joka sijaitsee 37 kilometrin päässä Columbiajoen suusta Nasellejoen laaksossa. Vuonna 2020 Nasellen asukasluku oli 421. Naselle sai nimensä aikaisemmin alueella asuneen nisal-intiaaniheimon mukaan. Naselleen asettui paljon suomalaisia siirtolaisia, ja vuodesta 1982 alkaen Nasellessa on pidetty joka toinen vuosi Finnish-American Folk Festival -juhlat. Vuonna 2006 järjestettiin Nasellessa yhdessä läheisen Oregonin osavaltiossa sijaitsevan Astorian kaupungin kanssa FinnFest USA -juhlat.
Nasellen asutus syntyi 1880-luvulla, kun Columbiajoella kalastajina toimineita Pohjanmaan miehiä siirtyi kalastuskauden päätyttyä uudisasukkaiksi Nasellejoen laaksoon. Pian alueen metsävarat houkuttelivat paikalle metsäyhtiöitä, ja Naselle vaurastui metsähakkuiden ansiosta. Metsätalous on edelleen alueen tärkein elinkeino[lähde? ].
Tunnettuja asukkaita

Oscar Wirkkala, metsuri ja keksijä
Wilho Saari, kanteleensoittaja ja opettaja
Käännös suomeksi
Na (kana)

な hiraganalla tai ナ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan /na/, ja ne ovat kana-aakkostojen 21. sijalla to- ja ni-tavujen välissä.
Alkuperä

Hiragana な ja katakana ナ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 奈.
Latinisaatio

Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä: « na ».
Kirjoitus

Hiragana な kirjoitetaan neljällä vedolla:
Lyhyt vaakaveto vasemmalta oikealle.
Hieman diagonaalinen, vasemmalle suuntaava pystyveto, joka lävistää ensimmäisen vedon.
Lyhyt diagonaalinen veto edellisten oikealle puolelle.
Kolmannen vedon alapuolelle pystynä alkava veto, joka tekee vasemmalle lenkin ja päättyy alas oikealle.
Katakana ナ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Vaakaveto vasemmalta oikealle.
Pystyveto, joka lävistää ensimmäisen vedon keskikohdan ja kääntyy loivasti vasemmalle.
Tietotekniikassa

Unicode-merkinnät:
な: U+306A
ナ: U+30CA
Vetojen järjestys merkille な.
Vetojen järjestys merkille ナ.
Natal (kaupunki)

| Natal |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna

 Koordinaatit: 05°47′42″S, 35°12′32″W 
Valtio:   Brasilia
Osavaltio:  Rio Grande do Norte
Hallinto:  
 – Pormestari:  Carlos Eduardo Nunes Alves (2013–2017)
Pinta-ala:  
 – Josta vettä:  170,3 km² 
Väkiluku (2012):  817 590
 – Väestötiheys:  4800,9 as./km²
 – Metropolialue:  1 375 052
Aikavyöhyke:  UTC-3
Código postal (CEP):  59010-xxx – 59129-xxx
 
 www.natal.rn.gov.br 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Natal on Rio Grande do Norten osavaltion pääkaupunki Brasiliassa. Sen pinta-ala on 170 neliökilometriä ja asukasluku noin 810 000 (2011).[lähde? ] Kaupunki sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla ja Potengijoen suulla.
Maantiede

Natal sijaitsee Rio Grande do Norten osavaltiossa Atlantin valtameren rannikolla ja Potenjijoen suulla. Potenji jakaa kaupungin pohjoiseen ja eteläiseen osaan. Natalin rannikkoalueella on useita hiekkarantoja.
Natalin lempinimi on ”Cidade do Sol” (”auringon kaupunki”). Sen trooppinen ilmasto takaa noin 300 aurinkoista päivää vuodessa ja vuoden keskilämpötilaksi noin 28 astetta.
Historia

Portugalilaiset yrittivät asuttaa Natalin seutua 1530-luvulla, mutta asuttaminen epäonnistui ranskalaisten merirosvojen takia. Brasilian yhdeksäs kenraalikuvernööri Francisco de Sousa määräsi vuonna 1597 ranskalaismerirosvot häädettäväksi. Retkikunta saapui Potengijoen suulle 25. joulukuuta 1597, ja kaksitoista päivää myöhemmin, loppiaisena, sinne alettiin rakentaa linnoitusta, joka tunnetaan Itämaan tietäjien mukaan Forte dos Reis Magosina.
Jerônimo de Albuquerque määritteli 25. joulukuuta 1599 kylän rajat, ja kylä nimettiin Nataliksi, joka tarkoittaa portugaliksi joulua. Ei ole kuitenkaan varmuutta, saiko kylä nimensä vuoden 1597 joulupäivästä, jolloin portugalilaisretkikunta nousi maihin, vai päivästä, jolloin kylän rajat määriteltiin.
Natal ja sen ympäristö olivat Hollannin hallussa 1633–1654. Kaupunki kasvoi hitaasti, eikä siitä tullut siirtomaa-aikana merkittävää sokeriruo’on tuottajaa sen hiekkaisen maaperän takia. Natalin ympäristön talous perusti pitkään sisämaan karjankasvattamiselle. Natalin asukasluku oli 1800-luvun lopulla kasvanut noin 16 000:een.
Natalin merkitys kasvoi toisen maailmansodan aikana. Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt tapasi kaupungissa Brasilian presidentin Getúlio Vargasin. Natalia käytettiin sodan aikana väliasemana, jonka kautta huollettiin erityisesti liittoutuneiden Afrikan-joukkoja, koska Natal on Brasilian kaupungeista lähimpänä Afrikkaa. Nataliin rakennettiin uutta infrastruktuuria, ja sinne muutti tuhansia uusia asukkaita, mikä kaksinkertaisti kaupungin asukasluvun, joka oli ennen sotaa vielä alle 40 000.
Sodan jälkeen Natal jatkoi kasvuaan, ja kaupungin rannoilla alkoi kehittyneen infrastruktuurin ansiosta virrata myös turisteja. Kaupungin ranta-alueelle rakennettiin 1980-luvulla merkittävä Via Costeiran rantabulevardi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natal Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut
Natal Travel Guide (Arkistoitu – Internet Archive)
Natal illalla.
Mamoun alue

| Mamoun alue Région de Mamou |
| --- | --- |
 Sijainti
 Koordinaatit: 10.3736°N, 12.0848°W 
Valtio:  Guinea
Luonnonmaantieteellinen alue:  Keski-Guinea
Prefektuurit:  3 kpl
Aliprefektuurit:  33 kpl
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mamou
Pinta-ala:  17 074 km²
Väkiluku (2014):  731 188
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  GN-M
Mamoun alue (ransk. Région de Mamou) on yksi Guinean kahdeksasta ylimmän tason hallintoalueesta. Alueen pinta-ala on 17 074 neliökilometriä ja väkiluku oli 731 188 vuonna 2014. Hallinnollinen keskus on Mamou.
Aluetta rajaavat lännessä Guinean Kindian, pohjoisessa Labén ja idässä Faranahin alueet sekä etelässä Sierra Leonen tasavalta.
Mamoun alueeseen kuuluu kolme prefektuuria, jotka jakautuvat paikallistasolla yhteensä 33 aliprefektuuriin:
Dalaban prefektuuri (ISO 3166-2 -koodi: GN-DL), väkiluku 133 677 (2014), hallintokeskus Dalaba
Mamoun  prefektuuri (GN-MM), väkiluku 318 981 (2014), hallintokeskus Mamou
Pitan prefektuuri (GN-PI), väkiluku 278 530 (2014), hallintokeskus Pita
Mamoun alue muodostaa osan Keski-Guinean luonnonmaantieteellisesta alueesta (ransk. Moyenne Guinée)..
Musta huumori

Ruutuhyppelyruudukko kerrostalon katon reunalla Barcelonassa (esimerkki mustasta huumorista).
Musta huumori tai hirtehishuumori on huumorin, komedian ja satiirin laji, jossa normaalisti vakavina ja traagisina pidettyjä asioita käsitellään humoristisesti tai satiirisesti. Mustaa huumoria käytetään yleisesti kirjallisuudessa, teatterissa ja elokuvissa.
Musta huumori kuvaa groteskein keinoin maailman absurdiutta, paradoksaalisuutta ja julmuutta yksilön näkökannalta. Musta huumori ei hyväksy mitään yleistä jakamatonta käsitystä todellisuudesta vaan korostaa kaiken suhteellisuutta. Tällöin asetetaan myös vakavat ”pyhät” arvot ja itsestäänselvyydet naurunalaisiksi.
Musta komedia

Musta komedia on komedia, jossa huumoria ammennetaan yleensä traagisina pidetyistä asioista: kyseessä on mustaa huumoria hyödyntävä komedia. Termi ilmaantui käyttöön 1900-luvulla. Se on luultavasti peräisin kirjailija Jean Anouilh'lta, sillä hän itse sijoitti näytelmiänsä muun muassa luokkiin pièces roses ja pièces noirs (vaaleanpunaiset ja mustat näytelmät). Patrice Pavis määrittelee mustan komedian pessimistiseksi genreksi, joka on lähellä tragikoomista, mutta komediaa on vain sen nimessä ja traaginen ratkaisu puuttuu. Esimerkkejä mustasta komediasta ovat Anouilh'in "mustien näytelmien" ohella muun muassa William Shakespearen Venetsian kauppias ja Mitta mitasta sekä Friedrich Dürrenmattin Vanhan naisen vierailu.
Musta huumori käsitteenä

Mustan huumorin käsitettä on vaikea määritellä. Kun ajatellaan ilmaisutyyliä ja elämänkatsomuksellista näkemystä, voidaan sanoa mustan huumorin sivuavan eksistentialismia. Eksistentialismi näkee maailman kaaosmaisena paikkana ilman pysyviä arvoja, mutta sisältää kuitenkin kunnioitusta yksilöä kohtaan. Musta huumori siirtää perspektiivin ulkoisiin tekijöihin, yksilön ympäristöön. Ympäröivä maailma kuvataan eräänlaisena päättymättömänä labyrinttina, jossa yksilö yhteiskunnan, arvojen ja aatteiden kurimuksessa yrittää turhaan luoda järjestystä elämäänsä.
Mustalle huumorille on tyypillistä, ettei yksilölle anneta pakomahdollisuutta. Esimerkiksi kirjailija tarkastelee kiihkottomasti romaanihenkilönsä turhia pyrkimyksiä rakentaa järjestystä maailman kaoottisuudesta ja esittää asioiden perimmäisen suhteellisuuden: lopullista ehdotonta totuutta ei ole olemassa. Koska lopullista ratkaisua ei koskaan löydy, mustaa huumoria käyttävä kirjailija ei kerronnassaan voi olla tiukasti sitoutunut mihinkään maailmankatsomukselliseen, eettiseen tai uskonnolliseen järjestelmään.
Mustaa huumoria voidaan myös pitää eräänlaisena ahdistuksen, tuskan ja sairauden estetisointina. Esimerkiksi Joseph Heller kertoo mustan huumorin värittämässä teoksessaan Me sotasankarit (Catch-22)  taistelulentäjistä sodan kurimuksessa, kuolemanpelon ja ahdistuksen keskellä. Mustaa huumoria on juuri se, että tilanne esitetään koomisessa valossa.[lähde? ]
Historia

Mustaan huumoriin viitataan kirjallisuudentutkimuksessa vaihtelevasti muun muassa tekniikkana, sävynä, asenteena tai genrenä. Mustalla huumorilla on juurensa jo 1700-luvun satiireissa (esimerkiksi Jonathan Swift) ja 1800-luvun alun romanttisessa ironiassa. Nykyisenlaisena genrenä siitä ryhdyttiin kuitenkin puhumaan vasta toisen maailmansodan jälkeen, kun sekä Eurooppaan että Amerikkaan ilmaantui yhä enemmän kirjailijoita, joiden tuotantoa yhdisti kammottavien, ironisten ja groteskien tilanteiden hyväksikäyttö komiikan lähteenä ja samalla ihmisen saattaminen naurettavaan tai mielettömään valoon. Tunnettuja kirjailijoita Euroopassa ovat olleet muun muassa Samuel Beckett ja Eugéne Ionesco ja Atlantin toisella puolella esimerkiksi Kurt Vonnegut, Joseph Heller ja John Hawkes.[lähde? ]
Esimerkkejä mustasta huumorista

Mustaa huumoria edustaa esimerkiksi Samuel Beckettin näytelmän Huomenna hän tulee (engl. Waiting for Godot) kohtaus, jossa mies ottaa pois vyönsä hirttäytyäkseen sillä ja hänen housunsa putoavat.
Toinen esimerkki mustasta huumorista on aikuisille katselijoille suunnattu televisiosarja Happy Tree Friends, muutaman minuutin pituisista jaksoista koostuva lyhytpiirrossarja. Sarjan päähenkilöt ovat pieniä metsäneläimiä, jotka ajautuvat koomisiin ja väkivaltaisiin tilanteisiin yrittäessään selvitä jokapäiväisistä arkisista rutiineista.
Joseph Hellerin romaanissa Me sotasankarit armeijan sääntöjen mukaan taistelulentäjille ainoa mahdollisuus saada vapautus lennoilta on todistaa olevansa mielisairas. Toisaalta kuka tahansa järkevä ihminen hakisi vapautusta hengenvaarallisilta lennoilta. Vapautusta anova lentäjä siis todistaa jo hakemuksellaan olevansa täysjärkinen, eikä vapautusta näin ollen voida myöntää (ns. Catch-22).
André Franquinin sarjakuva Mustat sivut sisälsi runsaasti mustaa huumoria. Lähes kaikissa vitseissä aiheena on väkivaltainen kuolema tai muu kärsimys, johon liittyy jotain ironista. Sarjan nimellä oli kaksoismerkitys, sillä Franquin käytti mustavalkoisissa piirroksissa poikkeuksellisen paljon mustaa pintaa.
Sanaleikkiin perustuvaa ironiaa: umpikujakyltti (engl. dead end) hautausmaan vieressä.
Martti Ruola

Martti Olavi Ruola (8. heinäkuuta 1917 Kustavi – 18. syyskuuta 1988 Turku) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Ruolan vanhemmat olivat maanviljelijä Jalmari Taavetti Ruola ja emäntä Aksa Laiho ja puoliso vuodesta 1946 Anni Aleksandra Saarinen. Ruola kävi kansakoulun ja työskenteli sitten erilaisissa tehtävissä. Opiskeltuaan Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa hän valmistui talvisodan jälkeen keväällä 1941 rakennusmestariksi. Myös jatkosotaan osallistunut Ruola teki sotien jälkeen rakennusalan töitä, kunnes ryhtyi veljensä Urho Ruolan kanssa  urakoimaan rakennuksia vuonna 1947. Rakennustoimisto Ruolasta, myöhemmin Rakennus-Ruola, kehittyi veljesten johdossa Suomen merkittävimpiä rakennusalan yrityksiä ja elementti- ja aluerakentamisen edelläkävijöitä. Vuonna 1964 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Martti Ruola myi omistuksensa rakennusyhtiöstä vuonna 1981 Urho Ruolalle ja tämän pojalle, mutta toimi vielä senkin jälkeen rakennusalalla. Hän oli myös aktiivinen rakennusalan ja työnantaja- sekä rakennusmestareiden järjestöissä. Sotilasarvoltaan Ruola oli reservin ylikersantti (1967).
Naserdine Kraouche

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 27. elokuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Thionville, Ranska
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 177 senttimetriä
Junioriseurat
1985–1994 1994–1998:  Clouange  Metz
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1998–2000 2000–2004 2004–2006 2006–2007 |  Metz  KAA Gent  Charleroi  TuS Koblenz | 9 (0) 90 (16) 49 (3) |
Maajoukkue
| 1999–2005 |  Algeria | 36 (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Naserdine Kraouche (s. 27. elokuuta 1979 Thionville, Ranska) on ranskalais-algerialainen entinen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Kraouche pelasi suurimman osan urastaan Belgiassa. Hän lopetti uransa 28-vuotiaana Saksassa Koblenzissa.
Maajoukkueura

Kraouche edusti Algerian maajoukkuetta vuosina 1999–2005 pelaten 36 ottelua, joissa syntyi kolme maalia. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa 6. kesäkuuta 1999 Tunisiaa vastaan.
Kraouche oli mukana vuosien 2000, 2002 ja 2004 Afrikan kisoissa.
Martti Rautajärvi

Martti Rautajärvi, vuoteen 1906 Blomgren (11. tammikuuta 1868 Pyhäjärvi Vpl – 30. lokakuuta 1927) oli suomalainen opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Rautajärven vanhemmat olivat rovasti Otto Gustaf Blomgren ja Hilma Charlotta Rehbinder ja puoliso vuodesta 1895 Naemi Wilhelmina Sillfors. Rautajärvi kävi Suomalaista klassillista lyseota, mutta valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1890. Hän toimi valmistuttuaan maanviljelijänä ja sitten opettajana, ensin Saarijärven Tarvaalan maanviljelys- ja karjakkokoulussa ja myöhemmin Peltosalmella karjanhoito- ja maanviljelyskoulussa ja Nurmeksessa Haapapuron maanviljelys- ja karjakkokouluissa 1897–1904. Nurmeksessa Rautajärvi oli samalla meijerin isännöitsijä. Myös Soanlahdella Rautajärvi toimi maanviljelys- ja karjakkokoulun opettajana ja johtajana. Pohjois-Karjalassa ollessaan Rautajärvi toimi lisäksi Metsähallituksen metsäkasöörinä. Vuonna 1908 hän siirtyi Mikkelin maalaiskuntaan Otavan maatalouskoulun johtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti aina kuolemaansa asti. Rautajärvi oli Mikkelin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen ja hänellä oli myös maatalousalan kansallisia luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Rautajärvi sai vuonna 1926.
Martti Rauhala

Martti Rauhala (28. syyskuuta 1928 Nivala – 18. huhtikuuta 2012 Kokkola) oli suomalainen opettaja ja virolaisen kirjallisuuden suomentaja.
Rauhala teki ensimmäisen suomennoksensa sattumalta, kun Karisto otti häneen yhteyttä. Innostus syttyi, kun hän osallistui Tukholmassa 1963 järjestettyyn pakolaiskirjailijoiden Viron itsenäisyysjuhlaan. Hän käänsi proosaa ja runoa yhteensä kaksitoista kirjaa. Runosuomennoksista merkittävimmät kuuluvat Ivar Ivaskin ja Kalju Lepikin tuotantoon. Hän kirjoitti myös artikkeleita Viron kirjallisuudesta sekä aihetta koskevan tietosanakirja-artikkelin Spectrumiin.
Viron valtio myönsi Rauhalalle Viron Valkoisen Tähden kunniamerkin.
Negaraku

Negaraku eli Negara Ku on Malesian kansallislaulu. Se valittiin Malesian kansallislauluksi vuonna 1957. Laulun säveltäjänä pidetään Pierre Jean de Berangeria ja sanoittajana Tunku Abdul Rahman Putraa. Kappaleen sanoitukset ovat malaijin kielellä ja kappaleen nimi tarkoittaa sillä "Minun maani." Kansallislaulun lisäksi Malesian osavaltioilla ja territorioilla on käytössä omat itsenäisyyttä edeltäneet alueelliset laulunsa. 1990–luvun alussa hallinto muutti kansallislaulun nopeatempoisemmaksi marssiksi, mutta kansan tyytymättömyyden myötä palautti sen alkuperäiseen muotoonsa vuonna 2003.
Sanoitukset

Negaraku, tanah tumpahnya darahku,

Rakyat hidup, bersatu dan maju,

|Rahmat bahagia, Tuhan kurniakan,

Raja kita, selamat bertakhta.|*2
NRP Foca (1917)

| NRP Foca |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  La Spezia
Kölinlasku:  1915
Laskettu vesille:  18. huhtikuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  1935
Tekniset tiedot
Uppouma:  260 t (pinnalla) 389 t (sukellus)
Pituus:  45,0 m
Leveys:  4,2 m
Syväys:  3,1 m
Koneteho:  2-akselinen, 2 × 6-sylinteristä Fiat-dieselmoottoria 550 bhp 2 × sähkömoottoria 400 shp
Nopeus:  14,2 solmua
Miehistöä:  21
Aseistus
Aseistus:  2 × 457 mm torpedoputkea
NRP Foca oli Portugalin laivaston vuonna 1917 vesillelaskettu Foca-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin La Speziasta, missä köli laskettiin 1915. Alus laskettiin vesille 18. huhtikuuta 1917.
Palvelus

Alus poistettiin laivastoluettelosta vuonna 1935.
NRP General Pereira D’Eça (F477)

| NRP General Pereira D’Eça |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Blohm + Voss
Kölinlasku:  lokakuu 1968
Laskettu vesille:  26. heinäkuuta 1969
Palveluskäyttöön:  10. lokakuuta 1970
Poistui palveluskäytöstä:  2010
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 252 t (standardi) 1 401 t (kuormattu)
Pituus:  84,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,3 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  2 × OEW Pielstick -dieselmoottoria, 10 500 hv
Nopeus:  24,4 solmua
Miehistöä:  93
Aseistus
Aseistus:  2 × 76 mm/50 Mk33 -tykkiä 2 × Bofors 40 mm/70 M/1958 1 × Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 2 × syvyyspommikiskoa
NRP General Pereira D’Eça (runkonumero F477) oli Portugalin laivaston vuonna 1969 vesillelaskettu João Coutinho -luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Blohm + Vossilta Saksasta, missä köli laskettiin lokakuussa 1968. Se laskettiin vesille 26. heinäkuuta 1969 ja otettiin palvelukseen 10. lokakuuta 1970.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 2010.
Negatiivi (kuva)

Positiivi.
Negatiivi.
Negatiivi on valokuva, joka toistaa kuvauskohteen vaaleat kohdat tummina ja tummat vaaleina. Värivalokuvauksessa negatiivi esittää myös värit niiden vastaväreinä. Valtaosa digivalokuvausta edeltäneestä kemiallisesta valokuvauksesta perustuu negatiivien käyttöön kuvanvalmistuksen välivaiheena: piilevä negatiivikuva muodostuu kamerassa valoherkällä emulsiolla pinnoitetulle läpinäkyvälle filmille, se saadaan esiin käsittelemällä filmi kehitysprosessissa, ja lopullinen valokuva valotetaan sitten negatiivin läpi valokuvapaperille, joka  kehitetään näkyväksi positiivikuvaksi.
Valokuvauksen lisäksi negatiivimenetelmää käytetään myös filmiä käyttävässä elokuvauksessa: kuvaustilanteessa kamerassa kulkee väri- tai mustavalkonegatiivifilmi, joka kehitetään ja negatiivikuva valotetaan sitten toiselle filminauhalle, jolle muodostuu positiivinen kuva.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Negatiivi (kuva) Wikimedia Commonsissa
NRP Golfinho (1934)

| NRP Golfinho |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Barrow
Kölinlasku:  9. maaliskuuta 1933
Laskettu vesille:  30. toukokuuta 1934
Palveluskäyttöön:  1935
Poistui palveluskäytöstä:  1950-luvulla
Tekniset tiedot
Uppouma:  800 t (pinnalla) 1 092 t (sukellus)
Pituus:  69,23 m
Leveys:  6,50 m
Syväys:  3,86 m
Koneteho:  2-akselinen Vickers-dieselmoottori 2 300 bhp 2 × sähkömoottoria 1 000 shp
Nopeus:  16,5 solmua (pinnalla) 9,25 solmua (sukellus)
Miehistöä:  36
Aseistus
Aseistus:  1 × BL 4" -tykki 2 × konekivääriä 6 x 533 mm torpedoputkea
NRP Golfinho oli Portugalin laivaston vuonna 1934 vesillelaskettu Delfim-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Vickersiltä Barrow'sta, missä köli laskettiin 9. maaliskuuta 1933. Alus laskettiin vesille 30. toukokuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 1935.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1950-luvulla.
Maat Mons

Maat Mons
Maat Mons on Venuksen korkein tulivuori, joka kohoaa 8 kilometriä planeetan keskimääräistä pinnankorkeutta ylemmäs. Vuoren läpimitta on 395 kilometriä. Maat Mons on nimetty egyptiläisen oikeuden ja totuuden jumalattaren Maatin mukaan.
Maat Mons Vuoren huipulla on suuri kaldera, jonka läpimitta on noin 30 kilometriä. Kalderan sisällä on viisi pienempää kraatteria. Tulivuori on luotainten havaintojen mukaan ollut aktiivinen melko äskettäin.
Löberödin linna

Löberödin linna
Löberödin linna on Ruotsissa Eslövin kunnassa sijaitseva rakennus. Ei ole varmaa, että koska Löberödin säteritila on perustettu, mutta siitä on ensimmäiset maininnat 1400-luvulla. Varmaa on, että se on kuulunut useille Tanskan ja Skånen tärkeille aatelissuvuille.
Paikalla on sijainnut harmaakivestä tehty Anne Brahen 1620-luvulla rakennuttama linna. Anne Brahen kuoleman jälkeen linna meni perinnöksi hänen sisarpuolensa Esle Brahen pojalle Henrik Ramelille ja säilyi Ramelin suvussa yli 140 vuotta. Nykyisen päärakennuksen rakentamisen aloitti skånelainen linnanrakentaja "Bygge-Hans" Ramel, joka muun muassa rakensi pohjoisen siiven ja korvasi neliskulmaisen tornin nykyisellä kahdeksankulmaisella. Koko rakennukseen tehtiin uusi harjakatto ja puutarhan puolelle tehtiin kolmisivuinen lisärakennus. Christina Sparren ja Jacob de la Gardien aikana tehtiin paljon muutoksia: esimerkiksi tiiliseinät rapattiin, lisärakennuksen yläosaa muutettiin kirjaston valaisemiseksi, kanava otettiin pois ja tehtiin uusia talousrakennuksia. Puutarhaa laajennettiin, sinne tehtiin kasvihuone, englantilainen puutarha ja rakennettiin järvi.
1996 laitettiin linna myyntiin ja 1997 se siirtyi Knut Ramelille. Sittemmin linna, puisto ja kaikki rakennukset on remontoitu; osittain palautettu vanhaa, mutta myös uudistettu ajanmukaiseksi. Päärakennuksen modernisointi ja remontti on tehty tukholmalaisen arkkitehdin Greger Palmstiernan piirustusten mukaan. Puiston restauroinnin suunnittelivat maisema-arkkitehti Barbara Johnson Klagstorpista ja Mats Knutsson Sjöbosta.
Aiheesta muualla

Linnan esittely Eslövin kunnan sivuilla (ruotsiksi)
NRP Espadarte (1934)

| NRP Espadarte |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Barrow
Kölinlasku:  9. maaliskuuta 1933
Laskettu vesille:  30. toukokuuta 1934
Palveluskäyttöön:  1935
Poistui palveluskäytöstä:  1950-luvulla
Tekniset tiedot
Uppouma:  800 t (pinnalla) 1 092 t (sukellus)
Pituus:  69,23 m
Leveys:  6,50 m
Syväys:  3,86 m
Koneteho:  2-akselinen Vickers-dieselmoottori 2 300 bhp 2 × sähkömoottoria 1 000 shp
Nopeus:  16,5 solmua (pinnalla) 9,25 solmua (sukellus)
Miehistöä:  36
Aseistus
Aseistus:  1 × BL 4" -tykki 2 × konekivääriä 6 x 533 mm torpedoputkea
NRP Espadarte oli Portugalin laivaston vuonna 1934 vesillelaskettu Delfim-luokan sukellusvene.