stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sisilian alue
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sisilia Wikimedia Commonsissa
| n k Italian alueet sekä maakunnat ja metropolikaupungit |
| --- | --- | --- |
| Abruzzo | Chieti • L’Aquila • Pescara • Teramo |  |
| Apulia | Bari • Barletta-Andria-Trani • Brindisi • Foggia • Lecce • Taranto |  |
| Aostanlaakso | Aoste |  |
| Basilicata | Matera • Potenza |  |
| Calabria | Catanzaro • Cosenza • Crotone • Reggio Calabria • Vibo Valentia |  |
| Campania | Avellino • Benevento • Caserta • Napoli • Salerno |  |
| Emilia-Romagna | Bologna • Ferrara • Forlì-Cesena • Modena • Parma • Piacenza • Ravenna • Reggio Emilia • Rimini |  |
| Friuli-Venezia Giulia | Gorizia • Pordenone • Trieste • Udine |  |
| Latium | Frosinone • Latina • Rieti • Rooma • Viterbo |  |
| Liguria | Genova • Imperia • La Spezia • Savona |  |
| Lombardia | Bergamo • Brescia • Como • Cremona • Lecco • Lodi • Mantova • Milano • Monza • Pavia • Sondrio • Varese |  |
| Marche | Ancona • Ascoli Piceno • Fermo • Macerata • Pesaro e Urbino |  |
| Molise | Campobasso • Isernia |  |
| Piemonte | Alessandria • Asti • Biella • Cuneo • Novara • Torino • Verbano-Cusio-Ossola • Vercelli |  |
| Sardinia | Cagliari • Etelä-Sardinia • Nuoro • Oristano • Sassari |  |
| Sisilia | Agrigento • Caltanissetta • Catania • Enna • Messina • Palermo • Ragusa • Syrakusa • Trapani |  |
| Toscana | Arezzo • Firenze • Grosseto • Livorno • Lucca • Massa-Carrara • Pisa • Pistoia • Prato • Siena |  |
| Trentino-Etelä-Tiroli | Etelä-Tiroli • Trento |  |
| Umbria | Perugia • Terni |  |
| Veneto | Belluno • Padova • Rovigo • Treviso • Venetsia • Verona • Vicenza |  |
Rusobauhinia

| Rusobauhinia |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Yläkaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Caesalpinioideae
Tribus::  Cercideae
Suku::  Bauhiniat Bauhinia
Laji::  galpinii
Kaksiosainen nimi
 Bauhinia galpinii  N.E.Br. 
Katso myös
   Rusobauhinia Wikispeciesissä   Rusobauhinia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rusobauhinia (Bauhinia galpinii) on hernekasveihin kuuluva pensas tai puuvartinen köynnös. Se kasvaa luonnonvaraisena eteläisen Afrikan itärannikolla.
Rusobauhinialla on kaksiosaiset, perhosen siipiä muistuttavat lehdet ja tiilenpunaiset kukat. Sitä kasvatetaan koristekasvina.
Naantalin Energia

| Naantalin Energia Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Edullista sähköä – ja kaupungissa kaikki hyvin!
Perustettu:  1912
Toimitusjohtaja:  Pasi Haarala
Kotipaikka:  Naantali, Suomi
Toiminta-alue:  Sähkön siirtopalvelut Naantalin alue, Sähköenergian myyminen koko Suomi
Toimiala:  Energian myynti ja jakelu
Liikevaihto:  10,3 milj. € (2008)
Henkilöstö:  15
Omistaja:  Naantalin kaupunki
Kotisivu:  www.naantalinenergia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Naantalin Energia Oy (ennen Naantalin kaupungin sähkölaitos) on vuonna 1912 perustettu ja 1994 yhtiöitetty Naantalin kaupungin omistama sähkölaitos. Yhtiön asiakkaina on noin 5 400 kotitaloutta ja yritystä. Vuonna 2004 Naantalin Energialla oli 95 % markkina-osuus naantalilaisista asiakkaista. Noin puolet yhtiön myymästä sähköstä meni Naantalin ulkopuolelle.
Vuonna 2008 Naantalin Energian myymän sähkön alkuperä oli ydinvoima 44 %, uusiutuvat energialähteet 41% ja fossiiliset energialähteet 15 %.
Naantalin kaupunki aikoi myydä Naantalin Energian 14,2 miljoonalla eurolla Turku Energialle vuonna 2008. Asiasta oli tehty jo aiesopimus, mutta asia aiheutta paljon keskustelua ja vastustusta, joten kaupunki luopui myymisestä.
Naantalin Energia päätti hankkia noin 3 megawatin osuuden Fennovoimasta marraskuussa 2010. Tulevaisuudessa Naantalin Energian omalla sähköntuotannolla kyetään kattamaan noin 25 % naantalilaisten asiakkaiden vuoden sähköntarpeesta, kun ennen yhtiö joutui ostamaan kaikki sähkönsä ostosähkönä. Naantalin Energia Oy omistaa Fennovoiman suomalaista omistajaa, Voimaosakeyhtiö SF:ää, Katternö Kärnkraft Oy Ab:n kautta.
Muita Katternö Kärnkraft Oy Ab:n omistajia ovat: Oy Herrfors Ab, Koillis-Satakunnan Sähkö Oy, Kruunupyyn Sähkölaitos Oy, Lammaisten Energia Oy, Pietarsaaren Energia Oy, Uudenkaarlepyyn Voimalaitos Oy, Valkeakosken Energia Oy, Vetelin Energia Oy ja Nor-Maali Oy.
Kirjallisuus

Puottula, Raino: Naantalin kaupungin sähkölaitos 1912–1972.  Naantali:  Naantalin kaupunki, 1973.
Puottula, Raino: Naantalin kaupungin sähkölaitos 1912–1982.  Naantali:  Naantalin kaupunki, 1983.
Välimäki, Matti: Naantalin sata sähköistä vuotta 1912–2012.  Naantali:  Naantalin Energia Oy, 2012.  Teoksen verkkoversio.[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla

Naantalin Energian kotisivut
Goldschmidtin luokittelu

Goldschmidtin luokittelu eli Goldschmidtin diagrammi on norjalaisen mineralogin Victor Moritz Goldschmidtin (1888–1947) laatima luokittelu, jolla pyritään selittämään luonnossa esiintyvien alkuaineiden suhteellinen runsaus maan kuoressa ja ytimessä.  Luokittelussa alkuaineet jaetaan eri ryhmiin sen mukaan, ovatko ne rikastuneet pääasiassa oksideina tai happipitoisina suoloina Maan kuoreen (litofiiliset alkuaineet), sulfidimineraaleihin (kalkofiiliset alkuaineet), ytimeen (siderofiiliset alkuaineet) vai ilmakehään (atmofiiliset alkuaineet). Viimeksi mainituille on tyypillistä, että alkuaine tai jokin yhdiste, jossa se esiintyy, on kaasumainen tai helposti haihtuva nestemäinen.
Eri ryhmiin kuuluvat alkuaineet

Joidenkin alkuaineiden voidaan katsoa kuuluvaan useampaankin luokkaan. Seuraavassa taulukossa ne on luokiteltu sen mukaan, missä niillä on kaikkein suurin taipumus esiintyä.
Goldschmidtin luokittelu alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä
| ryhmä →> ↓ Jakso | 1> ryhmä →.↓ Jakso | 2> ryhmä →.↓ Jakso |  | 3> . | 4> . | 5> . | 6> . | 7> . | 8> . | 9> . | 10> . | 11> . | 12> . | 13> . | 14> . | 15> . | 16> . | 17> . | 18> . |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 H |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 He |
| 2 | 3 Li | 4 Be |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 B | 6 C | 7 N | 8 O | 9 F | 10 Ne |
| 3 | 11 Na | 12 Mg |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 13 Al | 14 Si | 15 P | 16 S | 17 Cl | 18 Ar |
| 4 | 19 K | 20 Ca |  | 21 Sc | 22 Ti | 23 V | 24 Cr | 25 Mn | 26 Fe | 27 Co | 28 Ni | 29 Cu | 30 Zn | 31 Ga | 32 Ge | 33 As | 34 Se | 35 Br | 36 Kr |
| 5 | 37 Rb | 38 Sr |  | 39 Y | 40 Zr | 41 Nb | 42 Mo | 43 Tc | 44 Ru | 45 Rh | 46 Pd | 47 Ag | 48 Cd | 49 In | 50 Sn | 51 Sb | 52 Te | 53 I | 54 Xe |
| 6 | 55 Cs | 56 Ba |  | 71 Lu | 72 Hf | 73 Ta | 74 W | 75 Re | 76 Os | 77 Ir | 78 Pt | 79 Au | 80 Hg | 81 Tl | 82 Pb | 83 Bi | 84 Po | 85 At | 86 Rn |
| 7 | 87 Fr | 88 Ra |  | 103 Lr | 104 Rf | 105 Db | 106 Sg | 107 Bh | 108 Hs | 109 Mt | 110 Ds | 111 Rg | 112 Cn | 113 Nh | 114 Fl | 115 Mc | 116 Lv | 117 Ts | 118 Og |
 : 
|  |  |  |  | 57 La | 58 Ce | 59 Pr | 60 Nd | 61 Pm | 62 Sm | 63 Eu | 64 Gd | 65 Tb | 66 Dy | 67 Ho | 68 Er | 69 Tm | 70 Yb |  |  |
|  |  |  |  | 89 Ac | 90 Th | 91 Pa | 92 U | 93 Np | 94 Pu | 95 Am | 96 Cm | 97 Bk | 98 Cf | 99 Es | 100 Fm | 101 Md | 102 No |  |  |
Goldschmidtin luokittelu:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Litofiiliset | Siderofiiliset | Kalkofiiliset | Aerofiiliset | Vain hivenmäärin esiintyvät tai keinotekoisesti valmistetut |
Siderofiiliset alkuaineet

Siderofiilisiä ("rautaa rakastavia") ovat ne siirtymämetallit, joilla on taipumus vajota Maan ytimeen, koska ne liukenevat helposti rautaan joko kiinteänä liuoksena tai sulassa tilassa. Vahvasti siderofiilisiä alkuaineita ovat rutenium, rodium, palladium, renium, osmium, iridium, platina ja kulta
, heikommin siderofiilisiä koboltti, nikkeli, molybdeeni, hopea ja volframi. Myös mangaania, niobia, vanadiinia ja kromia pidetään toisinaan siderofiilisinä, mutta niiden luokittelu riippuu oletetusta lämpötilasta ja paineesta.. Joissakin lähteissä siderofiilisiksi on luokiteltu lisäksi germanium, vaikka se ei ole siirtymämetalli.
Useimmilla siderofiilisillä alkuaineilla ei ole lainkaan taipumusta muodostaa yhdisteitä hapen kanssa. Esimerkiksi kullan oksidit ovat hyvin epävakaita. Nämä alkuaineet muodostavat vahvempia sidoksia hiilen ja rikin kanssa, mutta niidenkin kanssa heikommin kuin kalkofiiliset alkuaineet. Maan ytimen tiheissä kerroksissa ne muodostavat sen sijaan metallisodoksia raudan kanssa, joka suuren paineen vuoksi pysyy siellä kiinteässä tilassa.
Muista siderofiilisistä alkuaineista poiketen rauta, mangaani ja molybdeeni kuitenkin muodostavat vahvoja sidoksia hapen kanssa. Maan alkuaikoina, jolloin ilmakehässä ei ollut vapaata happea, ne kuitenkin esiintyivät vapaina alkuaineina, ja silloin mangaani ja molybdeeni sekoittuivat niin helposti rautaan, etteivät ne rikastuneet pääasiassa silikaateista muodostuvaan Maan kuoreen. Rautaa sen sijaan on runaasti sekä Maan kuoressa että ytimessä.
Koska siderofiiliset alkuaineet ovat suurimmalta osaltaan keskittyneet Maan tiheään ytimeen, Maan kuoressa useimpia niistä on vain niukasti. Muutamat niistä onkin vanhastaan tunnettu kallisarvoisina jalometalleina.  Niiden pitoisuudet maan kuoressa ovat useita suuruusluokkia pienemmät kuin aurinkokunnan aineessa keskimäärin. Reniumia on maan kuoressa vähemmän kuin yksi miljardisosa, vähiten kaikista siirtymämetalleista.   Taloudellisesti hyödynnettävät jalometallien malmit ovat yleensä syntyneet erittäin mafisten kivilajien eroosion tuloksena, mutta niissäkään niiden pitoisuudet eivät yleensä ole kovin suuret. Koska niitä kuitenkin esiintyy runsaammin Maan vaipassa ja ytimessä, siderofiilisten alkuaineiden uskotaan muodostavan maapallon koko massasta, ydin mukaan luettuna, suunnilleen yhtä suuren osan kuin koko aurinkokunnankin massasta.
Atmofiiliset alkuaineet

Atmofiilisiä alkuaineita ovat vety, hiili, typpi ja jalokaasut.
Atmofiilisiä alkuaineita sanotaan myös haihtuviksi alkuaineiksi. Määritelmän mukaan niitä ovat alkuaineet, joita enimmäkseen esiintyy Maan pinnalla tai sen yläpuolella, koska ne Maan pinnalla vallitsevissa lämpötiloissa ovat nestemäisiä tai kaasumaisia. Jalokaasut eivät muodosta vakaita yhdisteitä ja esiintyvät yksiatomisina kaasuina. Myös typpi voi esiintyä yksiatomisena, mutta pääasiassa se esiintyy kaksiatomisina molekyyleinä, joissa oleva sidos on niin voimakas että kaikki typen oksidit ovat termodynaamisesti epävakaita ja hajoavat vähitellen vapaaksi typeksi ja hapeksi. Niinpä kun ilmakehään fotosynteesin vaikutuksesta alkoi kertyä vapaata happea, ammoniakki hapettui sen vaikutuksesta vesihöyryksi ja molekyyliseksi typeksi, jota nykyisin on neljä viidesosaa Maan ilmakehästä. Myös hiili luokitellaan atmofiiliseksi, koska se muodostaa hyvin lujia kaksois- ja kolmoissidoksia hapen kanssa hiilimonoksidissa ja hiilidioksidissa. Hiilidioksidi on ilmassa neljänneksi eniten esiintyvä kaasu. Myös hiilimonoksidia päätyy ilmakehään muun muassa tulivuorista ja metsäpaloista sekä myös ihmisen toiminnan tuloksena, mutta sitä esiintyy vain hivenmäärin, sillä se hapettuu muutamassa kuukaudessa hiilidioksidiksi.
Vety, jota maapallolla on enimmäkseen yhdisteenään, vetenä, on myös luokiteltu atmofiiliseksi. Vesi on luokiteltu haihtuvaksi, koska suurin osa siitä on nesteenä tai höyrynä, joskin sitä on maan pinnalla myös kiinteänä jäänä.
Koska atmofiiliset alkuaineet joko ovat kaasuja tai muodostavat haihtuvia hydridejä, ne muodostavat Maan massasta paljon pienemmän osan kuin Aurinkokunnan kokonaismassasta, sillä Maan syntyvaiheissa suuri osa näistä alkuaineista poistui avaruuteen. Raskaimmat jalokaasut krypton ja ksenon ovat Maassa vähiten esiintyvät vakaat (ei-radioaktiiviset) alkuaineet.
Hiven- ja keinotekoiset alkuaineet

Keinotekoiset alkuaineet on jätetty luokittelun ulkopuolelle, sillä niitä ei esiinny luonnossa.
Keinotekoisiin alkuaineisiin rinnastetaan myös ne radioaktiiviset alkuaineet, joita luonnossa esiintyy vain hivenmäärin: teknetium, prometium, polonium, astatiini, radon, frankium, radium, aktinium, protaktinium, neptunium ja plutonium. Niitä esiintyy luonnossa vain niiden pitkäikäisistä emoaineista, uraanista ja toriumista, alkavien hajoamissarjojen välijäseninä tai niistä muiden ydinreaktioiden tuloksena syntyneinä
Kemiallisten ominaisuuksiensa perusteella esimerkiksi polonium voitaisiin luokitella kalkofiiliseksi, mutta koska sitä esiintyy vain uraanipitoisissa mineraaleissa uraanista syntyneenä, esiintymisensä perusteella se voitaisiin luokitella litofiiliseksi. Edes radon, vaikka onkin kaasu, ei lyhytikäisyytensä vuoksi yleensä ehdi kulkeutua kovin kauas sen synnyttäneesä uraaniesiintymästä, ennen kuin se jo hajoaa. Tutkimuksen, tekniikan ja lääketieteen tarpeisiin näitä alkuaineita valmistetaan keinotekoisesti ydinreaktoreissa , sillä niiden eristäminen uraanimalmeista, joissa  niitä on vain hivenmäärin, olisi hyvin työlästä ja kallista.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Goldschmidt classification
Alkuaineiden yleisyys Maan ylemmässä kuoressa manneralueilla atomien lukumäärällä mitattuna järjestysluvun funktiona. Harvinaisimpia (keltaisella merkittyjä) eivät ole raskaimmat vaan Goldsmithin siderofiilisiksi luokittelemat alkuaineet. Niitä on Maan kuoressa vain vähän, koska ne ovat suurimmaksi osaksi vajonneet Maan ytimeen. Meteoroideissa niiden pitoisuudet ovat selvästi suurempia kuin Maan kuoressa. Harvinaisia Maan kuoressa ovat myös seleeni ja telluuri, koska ne muodostavat haihtuvia hydridejä, jotka aikojen kuluessa ovat poistuneet ilmakehästä ulkoavaruuteen.
Käännös suomeksi
Sankarihauta

Suomen postilaitos julkaisi vuonna 1968 kolmimerkkisen sarjan. Yhdestä niistä kuvattiin sankarihautaa ja sitä vartioivaa sotilasta.
Forssan sankarihauta
Sankarihauta on hauta, johon on haudattu sodassa, suoraan sodan seurauksena tai sotatoimialueella kuolleita sotilaita ja heidän palvelustoimiinsa rinnastettavia eli sankarivainajia.
Sankarihaudoista on käytetty Suomessa myös muita nimityksiä, kuten veljeshauta Venäjän esimerkin mukaan.
Sankarihaudat Suomessa

Suomen itsenäisyyden ajan sankarihautoja ovat vuoden 1918 sisällissodan molempien osapuolten kaatuneiden, teloitettujen ja vankileireillä kuolleiden haudat sekä talvi-, jatko- ja Lapin sodan (1939–1945) vuoksi kuolleiden suomalaisten haudat. Joillakin Suomen sankarihaudoilla on virallinen valtiollinen tunnustus. Niitä hoidetaan ja ylläpidetään julkisen vallan palveluna, jotta estettäisiin niiden hävittäminen hoitamattomina tavanomaisessa järjestyksessä.
Se, että Suomen sankarihaudat sijaitsevat yleisten hautausmaiden yhteydessä vainajien kotipaikkakunnilla, johtuu sisällissodan aikaisesta tavasta lähettää vainajat haudattavaksi kotiseudulleen, mikä jatkui toisen maailmansodankin aikana.
Suomessa on noin 630 sankarihautausmaata.
Sankarihaudat Suomessa > Punaisten haudat sisällissodan ajalta

Kuolleita punaisia ei aina voitu osassa Suomea haudata kirkkomaahan sisäpoliittisista syistä, mutta suuressa osassa maata kuolleiden punaisten ruumiit voitiin siirtää hyvin pian kirkkomaahan yhteen joukkohautaan. Sinne ei saatu kuitenkaan pystyttää muistomerkkiä eikä niiden läheisyydessä sallittu muiden kuin lähiomaisten yksityisiä muistotilaisuuksia. Tilanne muuttui täysin vasta vuonna 1944 Suomen kärsittyä tappion Neuvostoliitolle jatkosodassa ja punaisten maallisia jäännöksiä voitiin haudata yleisimminkin hautausmaille, joilla valkoisten sankarihaudat jo sijaitsivat: Esimerkiksi Helsingin pitäjän seurakunnan sankarihautatoimikunta oli järjestämässä muistomerkkiä punaisten hautausmaalle Hiekkaharjuun. Myös Huittisissa seurakunnan ja kunnan kustantama punaisten sankarivainajien muistomerkki paljastettiin vuonna 1950 samassa tilaisuudessa toisen maailmansodan sankarivainajille muistomerkin kanssa.
Sankarihaudat Suomessa > Saksalaiset sankarihaudat

Monissa maissa kaatuneet on saatettu haudata ulkomaille suurille sotilashautausmaille. Sodan aikana esimerkiksi monet saksalaiset kaatuneet haudattiin sotatoimialueelle. Tällöin hautausmaat jäivät vetäytymisen toteutuessa vihollisen haltuun, jolloin niitä ei välttämättä hoidettu, vaan niitä jopa hävitettiin tai ne hävisivät luonnollisesti ruohotuttuaan ja puisten ristien tai muiden hautamuistomerkkien lahottua. Suomessa Rovaniemellä sekä Vantaan Itä-Hakkilassa on edelleen hoidettu saksalainen sotilashautausmaa.
Kaatuneiden saksalaisten SS-miesten haudoille ei laitettu kristillisestä vakaumuksesta kertovia ristejä, koska SS-järjestö oli osittain perusajatukseltaan kristillisyydestä riippumaton ja ideologiansa mukaan moderni uudistusjärjestö, jossa oli myös muinaisgermaanisen mytologian piirteitä.
Sankarihaudat Suomessa > Seppeleenlaskut

Suomen valtioneuvosto laskee kaatuneiden muistopäivänä Helsingissä muistoseppeleet sisällissodassa kaatuneiden valkoisten haudalle vanhassa kirkkopuistossa, punaisten ja toisen maailmansodan takia kuolleiden haudoille Malmin hautausmaalla sekä toisen maailmansodan vuoksi kuolleiden Sankariristille Hietaniemen sankarihautausmaalla, ortodoksien, juutalaisten ja tataarien Islam-seurakunnan sankarihaudoille. Tasavallan presidentti laskee itsenäisyyspäivänä seppeleen Hietaniemen sankariristille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sankarihauta Wikimedia Commonsissa
Pohjois-Haagan veljeshauta.
Viron vapaussodan suomalaisten vapaaehtoisten sankarihauta Helsingin Vanhassa kirkkopuistossa
Naantalin maalaiskunnan vaakuna

Naantalin maalaiskunnan vaakuna (1958–1963)
Naantalin maalaiskunnan vaakuna oli Naantalin maalaiskunnan tunnus. Se on saanut aiheensa sanonnasta loistaa kuin Naantalin aurinko sekä puisesta aurinkotunnuksesta, joka oli asetettu koristeeksi 1750-luvun lopulla rakennetun tullihuoneen tulliportin päälle, kaupungin ja maalaiskunnan välille.
Vaakunaselityksestä on huomattava, että vaakunan vahvistamisen aikaan säde- ja liekkikoroja ei vielä eroteltu toisistaan, vaan tämä tapahtui vasta huomattavasti myöhemmin Olof Erikssonin teoksessa Heraldiikka ja symbolit: Opas heraldisten tunnusten muotoilun perusteisiin vuonna 1982. Nykyisin kuvion ulkoreuna selitettäisiin sädekoroksi, ja sitä on käytetty heraldiikassa kuvaamaan valon – ei lämmön – säteilyä.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kultainen ulkoreunaltaan liekkikoroinen vihkiristi.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Naantalin maalaiskunnan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 30. syyskuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 24. marraskuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1964 Naantalin maalaiskunnan liityttyä Naantalin kaupunkiin.
Akseli Kurenmaa

| Akseli Kurenmaa |
| --- | --- |
 1944
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. marraskuuta 1900 Kivennapa
Kuollut: 19. kesäkuuta 1968 (67 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1923–1960
Komentajuudet:  JR1:n komentaja (1947–1949) RUK:n johtaja (1954–1955) PsPr:n komentaja (1955–1959)
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Kunniamerkit:  SVR 1. lk komentajamerkki VR 1 miekkojen kera
Arvi Akseli Kurenmaa (vuoteen 1935 Karlsson; 17. marraskuuta 1900 Kivennapa – 19. kesäkuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. Hänen vanhempansa olivat ylikonstaapeli Akseli Karlsson sekä Maria Paavolainen. Osallistui vapaussotaan valkoisten puolella 1918. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Terijoen yhteiskoulusta 1920. Hän suoritti varusmiespalveluksensa Karjalan Kaartin Rykmentissä 1923. Hän suoritti Kadettikoulun 1.12.1923–30.9.1925 (6. kadettikurssi).
Sotilasura

Valmistumisensa jälkeen hän oli Jääkäripataljoona 1:ssä nuorempana upseerina, komppanian päällikkönä ja yleisesikuntaupseerina 1925–1937. Hänet ylennettiin 1927 luutnantiksi ja 1931 kapteeniksi. Hän suoritti Sotakorkeakoulussa yleisesikuntaupseeritutkinnon 1937–1939, jonka jälkeen hänet komennettiin majurina Taistelukouluun opettajaksi 1939.
Talvisodassa hän oli 5. Divisioonan esikunnassa operatiivisen toimiston päällikkönä ja esikuntapäällikkönä. Välirauhan aikana hän oli Helsingin sotilasläänin esikunnan esikuntapäällikkönä.
Jatkosodassa hän oli 12. Divisioonan esikuntapäällikkönä, Kotijoukkojen esikunnassa liikekannallepanotoimiston päällikkönä, jalkaväkirykmentti 33:n komentajana 25.3.1943–13.11.1944. Hän toimi Maasotakoululla yleisen taktiikan tuntiopettajana 1942. Jalkaväkirykmentti 33:n kotiuttamisen jälkeen (Lapin sodassa) 1. Divisioonan esikuntapäällikkönä. Hänet ylennettiin everstiksi 23.6.1944.
Sodan jälkeen hän oli 1. Divisioonan esikunnassa 1945–1947, josta hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 1:n komentajaksi 26.4.1947–24.2.1949. Komentajan tehtävän jälkeen hän palasi 1. divisioonan esikuntaan esikuntapäälliköksi 1949–1954. Hän toimi Reserviupseerikoulun johtajana 1954–1955 ja hänet ylennettiin kenraalimajuriksi, kun hän siirtyi Panssariprikaatin komentajaksi 30.3.1955–22.3.1959 ja edelleen 1. divisioonan komentajaksi 1959. Hän toimi jalkaväen tarkastajana ylennettynä kenraaliluutnantiksi 1959–1960. Hän erosi palveluksesta vuonna 1960.
Ns. asekätkentäjutun yhteydessä Kurenmaa oli pidätettynä noin 3 kuukauden ajan.
Akseli Kurenmaan puoliso oli Oili Törnroos, jonka kanssa hän sai lapset Pekka Akseli (1933-2004), Marja Inkeri, Jaakko Arvi sekä Eeva Katri.
Kunniamerkit

Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan komentajamerkki
Vapaudenristi 1. luokka miekkojen kera
2.lk Vapaudenristi tammenlehvien kera
2.lk Vapaudenristi miekkojen kera
3.lk Vapaudenristi miekkojen kera
Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki
Suojeluskuntain ansioristi
Vapaussodan muistomitali
Talvisodan muistomitali
Jatkosodan muistomitali
Libanon (vuoden 2009 elokuva)

| Libanon> Lebanon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Samuel Maoz
Käsikirjoittaja:  Samuel Maoz
Tuottaja:  Moshe Edri Einat Bikel (käännä suomeksi) Leon Edery Ilann Girard Benjamina Mirnik Uri Sabag David Silber
Säveltäjä:  Nicolas Becker
Kuvaaja:  Giora Bejach
Leikkaaja:  Arik Leibovitch
Pääosat:  Yoav Donat Itay Tiran Oshri Cohen Michael Moshonov Zohar Shtrauss
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Israel
Tuotantoyhtiö:  Sony Pictures Entertainment
Levittäjä:  Sony Pictures Classics
Ensi-ilta:   15. lokakuuta 2009 (Israel)
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  heprea
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Libanon on israelilainen sotaelokuva, joka sai Kultainen leijona -palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla 2009. Israelilaisen Samuel Maozin ohjaama elokuva käsittelee Libanonin sotaa vuonna 1982, ja se kertoo sodasta panssarivaunun miehistön silmin. Elokuvaa on verrattu asetelmiltaan saksalaiseen Sukellusvene U-96 sotaelokuvaan. Elokuva perustuu osin Maozin omiin traumaattisiin sotakokemuksiin. Ohjaaja on kertonut, että vasta 20 vuoden kuluttua hän pystyi ryhtymään omakohtaisen aiheen käsittelyyn.
Juoni

Elokuva alkaa, kun Israelin armeijan panssarivaunu saa käskyn siirtyä uuteen kohtaamispaikkaan. Vaunun miehistö koostuu neljästä asevelvollisesta, jotka eivät ole tuttuja toisilleen. Kohtaamispaikassa Israelin armeijan majuri tulee puhuttelemaan vaunuun sen miehistöä. Miehistölle kerrotaan, että heidät on alistettu majurin joukkueen suojaamiseen hänelle määrätyssä tehtävässä, jonka yksityiskohtia tämä ei heille kerro. Se kuitenkin kerrotaan, että tehtävä on Israelin rajan pohjoispuolella Libanonissa.
Elokuvassa kuvataan, miten lähes ahdistavan ahtaassa taistelupanssarissa nuoret varusmiehet saavat taistelun tulikasteesa ja miten se heihin vaikuttaa ja heitä muuttaa. Elokuvan tapahtuma-aika on runsas vuorokausi. Hyökkäykseen johtaneista tapahtumista vaunun miehistöllä on vain sirpalemaista tietoa, mikä lisää miehistön ahdistusta ja keskinäistä eripuraa.
Suuri osa elokuvaa on kuvattu vaunun sisällä tai vaunun periskoopin kautta pimeällä valonvahvistajalla.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Oshri Cohen  | … |  Hertzel (lataaja)   |
|  Zohar Shtrauss  | … |  Jamil (ampuja)   |
|  Michael Moshonov  | … |  Yigal (vaunun ajaja)   |
|  Itay Tiran  | … |  Assi (vaunun johtaja)   |
|  Yoav Donat  | … |  Majuri Shmulik   |
|  Reymond Amsalem  | … |  Libanonilainen äiti   |
|  Dudu Tassa  | … |  Syyrialainen sotavanki   |
|  Itay Tiran  | … |  komentava Falangisti    |