stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skolastiikka
Skolastinen menetelmä > Kirjallisuus

Skolastikot kehittivät kaksi kirjallisuuden lajia. Ensimmäistä kutsuttiin nimellä questiones (”kysymykset”). Tähän lajiin kuuluvissa teoksissa skolastista menetelmää sovellettiin johonkin tiettyyn kysymykseen, sen sijaan että olisi käsitelty jonkun tietyn oppineen näkemyksiä. Esimerkki tällaisesta kysymyksestä voisi olla ”Onko sallittua surmata itsepuolustukseksi?”. Skolastikko viittasi useisiin eri lähteisiin ja etsi niistä sekä puoltavia että vastustavia mielipiteitä.
Toinen kirjallisuuslaji oli summa. Kyseessä oli laaja kaikki kysymykset sisältävä järjestelmä, jonka tarkoituksena oli vastata kaikkiin kristinuskoa koskeviin kysymyksiin joita vain voitaisiin esittää. Näin vastaus kysymykseen voitaisiin aina löytää summasta, ja sitä voitaisiin käyttää lähteenä, jos uusia kysymyksiä nousisi esille. Merkittävin ja laajin keskiajalla kirjoitettu summa on Tuomas Akvinolaisen Summa theologiae, joka sisälsi koko kristinuskon teologian yhteenvedon.
Skolastinen menetelmä > Opetusmenetelmät

Skolastisella koululla oli kaksi opetusmenetelmää. Ensimmäistä kutsuttiin nimellä lectio (”luento”) tai expositio (”selitys”). Kyseessä oli luentomuotoinen kommentaari käsittelyssä olevasta teoksesta valittuun kohtaan. Opettaja tai opettajana toiminut opiskelija luki tekstin, selittäen ja tulkiten joitakin sanoja tai ajatuksia. Kysymykset eivät kuitenkaan olleet sallittuja, vaan oppilaiden tuli olla hiljaa koko luennon ajan.
Toinen menetelmä oli nimeltään disputatio (”väittely”), joka toimi skolastisen menetelmän ytimenä. Kyseessä oli väitöksen muodossa suoritettu jostain teoksesta valitun kohdan käsittely, joka alkoi kysymyksellä. Näin se muistutti muodoltaan quaestionea. Väittelyitä oli kahdenlaisia. Ensimmäistä kutsuttiin nimellä ordinaria. Siinä käsiteltävä asia oli julkistettu etukäteen. Toinen oli nimeltään de quolibet (de quodlibet). Siinä opiskelijat esittivät kysymyksiä opettajalle ilman valmistautumista ennakkoon. Opettaja muodosti vastauksen väitöstilanteessa. Hän siteerasi arvovaltaisia teoksia, kuten Raamattua, todistaakseen näkemyksensä. Oppilaat saattoivat puolestaan kumota näkemyksen. Väittelyn aikana joku piti kirjaa sanotusta. Sen loputtua opettaja teki yhteenvedon käytetyistä argumenteista tukeutuen muistiinpanoihin. Hänellä oli seuraavaan päivään asti aikaa muodostaa lopullinen näkemyksensä, jonka tuli vastata kaikkiin esitettyihin vastaväitteisiin.
Historia > Kristitty skolastiikka

Kristitty skolastiikka pyrki yhdistämään antiikin tieteet kristinuskoon ja Raamattuun. Tunnetuin keskiajan kristitty skolastikko on Tuomas Akvinolainen, ja tunnetuin oppisuunta hänen oppinsa tomismi.
Korkeaskolastisena aikana noin vuosina 1250-1350 skolastiikka eteni teologiasta luonnonfilosofiaan, psykologiaan, tieto-oppiin ja tieteenfilosofiaan. Espanjassa skolastikot vaikuttivat merkittävästi myös talousteoriaan, millä oli suuri vaikutus myöhempään itävaltalaiseen koulukuntaan. Kirkon opit sitoivat kuitenkin kaikkia skolastikkoja, eikä tiettyjä uskonkysymyksiä voitu koskaan käsitellä ilman vaaraa harhaoppisuussyytöksistä.
Humanismin aikana 1400- ja 1500-luvuilla skolastikot joutuivat tieteen kehityksestä syrjään ja lopulta skolastiikka unohdettiin lähes kokonaan. Tähän aikaan syntyi käsitys skolastiikasta kankeana, muodollisena, vanhanaikaisena ja sopimattomana tapana harrastaa filosofiaa – huonolla latinalla kirjoitettuna saivarteluna.
Katolisessa kirkossa skolastiikka heräsi uudelleen henkiin 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alkupuolella. Tällöin skolastikoista tehtiin uudelleen tunnettuja, kuitenkin keskittyen lähinnä muutamiin skolastikkoihin ja heidän ajatteluunsa, erityisesti Tuomas Akvinolaiseen. Näin syntyi uustomismi, joka jatkaa alkuperäisen tomismin perinnettä. Tässä yhteydessä skolastisia menetelmiä käytetään teologisten ja metafyysisten asioiden käsittelyssä, mutta harvoin  muilla alueilla.
Merkittävimpiä kristittyjä skolastikkoja olivat:
Pierre Abélard
Petrus Lombardus
Roger Bacon
Albert Suuri
Tuomas Akvinolainen
Duns Scotus
Vilhelm Occamilainen
Kristityt skolastikot käyttivät auktoriteetteina erityisesti seuraavia:
Aristoteles (”Filosofi”), erityisesti Organon ja Metafysiikka
Averroës (”Kommentaattori”), kommentaarit Aristoteleen teoksiin
Boëthius, Filosofian lohdutus
Kirkkoisä Augustinus
Platon, erityisesti Timaios
Petrus Lombardus, erityisesti Sentenssit
Raamattu
Historia > Islamilainen skolastiikka

Islamilainen skolastiikka pyrki yhdistämään aristotelismin ja Koraanin opetukset.
Islamilaisia skolastikkoja olivat muun muassa Avicenna ja Averroës.
Historia > Juutalainen skolastiikka

Juutalainen skolastiikka, jota edusti Maimonides, pyrki yhdistämään aristotelismin ja heprealaisen Raamatun Tanakhin opetukset.
Historia > Skolastiikan vastustus

Renessanssin myötä skolastiikkaa alettiin yleisesti vastustaa. Jo keskiajalla skolastiikkaa olivat vastustaneet mystikot. Myöhemmin skolastiikan vastustuksen nousuun vaikuttivat muun muassa uskonpuhdistus ja nykyaikaisen luonnontieteen synty.
Muun muassa Martti Luther teki töitä skolastiikan syrjäyttämiseksi teologisten tiedekuntien opetuksesta. Hän katsoi, että skolastiikan pyrkimykset yhdistää filosofia ja teologia olivat vääriä; hänen mukaansa ne oli pidettävä erillään toisistaan. Eräs skolastikkojen tekemä virhe oli Lutherin mukaan se, että he olivat erehtyneet luulemaan samojen sanojen merkitsevän Raamatussa ja kreikkalaisten filosofien teoksissa samaa asiaa. Koska sanojen merkitys oli eri tai muuttunut, myös tehdyt johtopäätökset olivat vääriä. Seurauksena Raamatun ilmoitus ja Aristoteleen ajatukset, kuten tämän ihmiskäsitys, olivat sekoittuneet toisiinsa, ja näin Raamatun todellinen ilmoitus oli hukkunut. Luther katsoikin skolastisen teologian olevan lopunajan ilmiö, Antikristuksen ase, jolla se yritti peittää Kristuksen näkyvistä.
Skolastiikkaa vastustettiin myös ortodoksisessa kirkossa. Gregorios Palamas ja Nikolaos Kabasilas vastustivat sitä jo keskiajalla. Myös modernit ortodoksiteologit, kuten Georges Floronsky, ovat tunnettuja skolastiikan kritiikistään.
Muita merkittäviä skolastiikan vastustajia olivat muun muassa Galileo Galilei, René Descartes, Thomas Hobbes ja Robert Boyle. Galilei pilkkasi skolastikkoja Dialogissaan, antaen skolastikolleen yksinkertaiseen viittaavan nimen Simplicio.
Kirjallisuutta

Russell, Bertrand: Länsimaisen filosofian historia 1: Vanhan ajan filosofia, katolinen filosofia.  ((History of Western Philosophy, 1946.) Suomentanut J. A. Hollo. 9. painos)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-17867-5
Tuomas Akvinolainen: Summa theologiae.  ((Alkuteos: Summa theologiae.) Valikoiden suomentanut J.-P. Rentto)  Helsinki: Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-765-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turner, William: Scholasticism Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Scholasticism
Tuomas Akvinolaisen Summa theologiae.
Tuomas Akvinolainen.
Petrus Lombarduksen Sentenssit.
Käännös suomeksi
Pariser–Parr–Pople-menetelmä

Pariser–Parr–Pople-menetelmä tai Pariser–Pople–Parr-menetelmä tai PPP-menetelmä on semi-empiirinen laskennallisen kemian menetelmä, jossa hyödynnetään kvanttikemiallisia periaatteita molekyylien elektronirakenteiden ja värähtelytilojen laskemiseen π-elektroniapproksimaation avulla. Menetelmän kehittivät Rudolph Pariser, Robert Parr ja John Pople, jotka julkaisivat sen ensimmäisen kerran vuonna 1953. Pariser–Parr–Pople-menetelmää käytetään erityisesti aromaattisten yhdisteiden ja muiden konjugoituneita kaksoissidoksia sisältävien yhdisteiden laskennalliseen tutkimukseen. Menetelmä ottaa paremmin huomioon elektronien väliset hylkivät vuorovaikutukset verrattuna yksinkertaisimpiin malleihin kuten Hartree-Fock-menetelmään
Pariser–Parr–Pople-menetelmä soveltuu vain π-elektronisysteemien laskentaan ja σ-elektronien oletetaan muodostavan muodostavan verkoston, joka pitää molekyylien p-orbitaalit oikeassa geometriassa. Menetelmässä lasketaan jokaiselle kaksoissidokselle sen п-sidosluonne ρ esimerkiksi molekyylille A=B-C=D voidaan laskea ρAB ja ρCD. Molekyylin atomien väliset sidospituudet R, voimavakio k ja pyörimisenergia riippuvat ρ:n arvosta seuraavasti:
missä βBC on resonanssiparametri. Pariser–Parr–Pople-menetelmä on iteratiivinen. Menetelmässä lasketaan parametri ρ π-systeemeille ja tämän jälkeen lasketaan parametrin R ja V. Parametrien jälkeen laskettu molekyyligeometria optimoidaan ja parametrit lasketaan uudelleen. Tätä jatketaan kunnes ero kahden iterointikierroksen välillä on merkityksetön.
Pariser–Parr–Pople-menetelmää käytetään erityisesti konjugoituneiden tyydyttymättömien yhdisteiden UV-spektrien sekä singletti- ja triplettiviritystilojen laskemiseen. Menetelmä antaa suhteellisen hyvin kokeellisiin tuloksiin yhteensopivia tuloksia ja menetelmää voidaan parantaa konfiguraatiovuorovaikutuslaskujen avulla.
Slummi

Suurkaupunkien slummeja
Rocinha Rio de Janeirossa, Brasiliassa
Cité Soleil Port-au-Princessä, Haitissa
Kibera Nairobissa, Keniassa
slummi Jakartassa, Indonesiassa
township Kapkaupungissa, Etelä-Afrikassa
Dharavi Mumbaissa, Intiassa
Slummi on kaupungin, erityisesti suurkaupungin, köyhälistökortteli tai laajempi köyhien asuinalue. Nimitystä käytetään kielteisessä merkityksessä, eivätkä slummien asukkaat itse yleensä käytä sitä omasta asuinalueestaan.
Slummin asuintalot ovat heikkolaatuisia ja puutteellisesti huollettuja. Asukastiheys on suuri, mikä tekee slummista epäterveellisen, turvattoman ja epäsuositun asuinpaikan.
Määritelmä

Yhdistyneiden kansakuntien määritelmien mukaan ihminen elää slummissa, jos häneltä puuttuu yksi tai useampi seuraavista:
mahdollisuus käyttää puhdasta vettä (vettä on oltava riittävästi, se ei saa olla liian kallista ja sitä on saatava ilman kohtuutonta vaivaa)
toimiva viemäröinti (käymälän ei tarvitse olla perheen oma, mutta sen käyttäjiä ei saa olla kohtuuttoman suurta määrää)
riittävästi elintilaa (yhtä huonetta ei saa olla jakamassa useampi kuin kolme ihmistä)
pysyvään käyttöön tarkoitettu asunto (kodin tulee suojata erilaisilta sääolosuhteilta ja sen on sijaittava asumiseen tarkoitetulla alueella)
oikeus hallinnoida omaa asuntoa (asukkaita ei voida häätää mielivaltaisesti).
Synty

Slummi voi syntyä usealla tavalla. Keskiluokalle rakennettu asuinalue voi rappeutua huollon puutteessa, jolloin alue slummiutuu ja alkuperäiset asukkaat muuttavat pois ja tilalle alkaa tulla köyhää väkeä. Jotkin slummit ovat olleet slummeja synnystään asti, koska rakennuttajat eivät ole halunneet tai osanneet rakentaa kunnollisia taloja, tai kun taloihin on sallittu muuttaa liian paljon väkeä.
Asuinolot

Ihmisiä asuu slummeissa, koska heillä ei ole varaa asua muualla. Moni slummin lapsi tai aikuinenkaan asukas ei koskaan käy slummin ulkopuolella, ja sosiaalinen liikkuvuus onkin hyvin pientä. Köyhyydellä on monia haitallisia sosiaalisia vaikutuksia slummin yhteisöön. Matala tulotaso aiheuttaa puutetta koulutuksesta ja terveydenhoidosta. Vanhempien köyhyyden vuoksi lapset joutuvat aikuistumaan jo varhain. Moni nuori slummin asukas valitsee vaihtoehtojen puutteessa rikollisen uran, ja siksi slummeissa onkin paljon rikollisuutta.
Slummissa on usein oma sosiaalinen järjestyksensä, ja etenkin slummin etniset vähemmistöt ja maahanmuuttajaryhmät muodostavat omat tiiviit sosiaaliset verkostonsa. Jos jotain ryhmää syrjitään, se voi muodostaa geton, jolla tarkoitetaan saman etnisen ryhmän asuttamaa aluetta. Kaikki getot tosin eivät ole slummeja.
Historia ja nykytilanne

Slummeja ja kaupunkien köyhälistöä on aina ollut, mutta nimitys otettiin käyttöön vasta 1820-luvulla Lontoon yhteydessä. Slummit alkoivat laajeta teollisuuskaupunkien synnyn myötä sekä siirtomaiden satamakaupungeissa. Niitä kasvoi etenkin kaupunkien keskustaan, ja asukkaat olivat matalapalkkaisia työläisiä.
Länsimaissa, Itä-Euroopassa ja teollistuneessa Itä-Aasiassa slummit harvinaistuivat 1900-luvun aikana. Niiden katoamisen syitä ovat tulotason nousu, esikaupungistuminen sekä kaupunkien uudet rakennus-, turvallisuus- ja puhtaussäännökset. Nykyisin slummeja on kuitenkin kaikkialla kehitysmaissa. Suurimmissa slummeissa on satojatuhansia asukkaita, ja niitä voi pitää kokonaan omina kaupunkeinaan. Kehitysmaiden slummit eivät ole kasvaneet teollisuustyön pohjalta, kuten länsimaiden slummit, vaan ne kasvavat maaseudun köyhälistön muuttaessa huonoja elinoloja pakoon kaupunkien laitamille. Kehitysmaiden slummien asukkailla ei useinkaan ole asumisoikeutta tontillaan, joten heidät on helppo häätää, eikä omistajilla ole syytä kehittää aluetta. Kaupunkien laidoilla on toisaalta enemmän tilaa kuin keskustoissa, joten niiden asukastiheyskin on pienempi kuin keskustaslummeissa, eikä lapsikuolleisuus ole yhtä suuri. Sijainnin haittapuoli on pitkät etäisyydet työpaikkoihin.
Joissain maissa slummeja on purettu ja asukkaat asutettu toisaalle tai jätetty oman onnensa nojaan. 1970-luvulta lähtien kehittyneiden maiden kaupunkien slummeja on myös pyritty kunnostamaan.
Slummeissa asuvien määrät ja osuudet kaupunkiväestöstä

Yhdistyneiden kansakuntien mukaan vuonna 2014 kehitysmaiden slummeissa asui yhteensä 881 miljoonaa ihmistä eli 29,7 prosenttia kehitysmaiden kaupunkiväestöstä. Slummien asukkaiden absoluuttinen määrä oli noussut 90 miljoonalla vuodesta 2000, mutta heidän osuutensa kaupunkiväestöstä oli laskenut 9,7 prosenttiyksikköä.
Maanosista suhteellisesti eniten slummeissa asuu Saharan eteläpuolisen Afrikan kaupunkiväestöä, noin 56 prosenttia. Etelä-Aasian slummeissa asuu 31 %, Kaakkois-Aasian slummeissa 28 %, Itä-Aasian slummeissa 26 %, Pohjois-Afrikan slummeissa 12 %, Latinalaisen Amerikan ja Karibian slummeissa 21 %, Länsi-Aasian slummeissa 25 % ja Oseanian slummeissa 24 % kaupunkiväestöstä.
Maailman suurimmat slummit vuonna 2016 Maailman talousfoorumin mukaan:
| # | Slummi | Kaupunki | Maa | Asukasluku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Orangi Town | Karachi |  Pakistan | 2 400 000 |
| 2. | Ciudad Neza | México |  Meksiko | 1 200 000 |
| 3. | Dharavi | Mumbai |  Intia | 1 000 000 |
| 4. | Kibera | Nairobi |  Kenia |    700 000 |
| 5. | Khayelitsha | Kapkaupunki |  Etelä-Afrikka |    400 000 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Slummit parantavat maailmaa Voima.  18.2.2013. Viitattu 2.2.2020.
Parhaat, uudet versiot

| Parhaat, uudet versiot Kirka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : MTV-studiot
 Julkaistu: 1990
 Formaatti: LP, MC, CD
 Levy-yhtiö: Flamingo Music
Listasijoitukset
 Suomi: 18. (kesäkuu 1990)
Kirkan muut julkaisut
| Anna käsi 1989 | Parhaat, uudet versiot 1990 | Ota lähellesi 1990 |
Parhaat, uudet versiot on suomalaislaulaja Kirkan vuonna 1990 julkaistu albumi, joka sisältää uusia versioita hänen vanhoista kappaleistaan. Levy nousi listalla sijalle 18, ja sitä myytiin kultalevyyn oikeuttavat 25 000 kappaletta. Albumista oli tarkoitus julkaista myös kakkososa, jota ei kuitenkaan koskaan tehty.
Kappaleet

Sanoitukset Pertti Reponen
Sovitukset Juha Björninen
A-puoli
Pääsi rinnallein painuu – 3.37 (”Put Your Head on My Shoulder”, säv. Paul Anka)
Varrella virran – 3.11 (”Down by the River”, säv. Albert Hammond & Mike Hazlewood)
Ehkä suukon antaa saan – 3.11 (”Happy Birthday Sweet Sixteen”, säv. Neil Sedaka & Howard Greenfield)
Silta yli synkän virran – 4.44 (”Bridge over Troubled Water”, säv. Paul Simon)
Hetki lyö – 3.36 (”Beat the Clock”, säv. Richard Gottehrer & Jon Stroll)
B-puoli
Leijat – 3.44 (”Kites”, säv. Lee Pockriss & Hal Hackady)
Kulman kundit – 3.22 (”Down on the Corner”, säv. John Fogerty)
Alku kaiken kauniin – 3.47 (säv. Claes af Geijerstam)
Okolona River Bottom Band – 3.38 (säv. Bobbie Gentry)
Viimeiseen mieheen – 3.22 (”Only One Woman”, säv. Barry, Robin & Maurice Gibb)
Risto Parjanne

| Risto Parjanne> Kotkan kaupunginjohtaja |
| --- | --- |
 1986–1991  
Edeltäjä:  Pauli Sutela
Seuraaja:  Hannu Tapiola
Oulun kaupunginjohtaja
 1991–1999  
Edeltäjä:  Ilmo Paananen
Seuraaja:  Kari Nenonen
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1946 (ikä 78) Kouvola
Tiedot
Puolue:  SDP
Risto Juhani Parjanne (s. 28. syyskuuta 1946 Kouvola) on Suomen kuntien yhteistyöelimen Kuntaliitto ry:n entinen toimitusjohtaja. Hänen toimialueensa kattoi muun muassa liiton konsernijohdon, valtion ja kuntien väliset suhteet, liiton kansainväliset suhteet ja viestinnän. Kuntaliitossa hänellä oli selkeä työnjako varatoimitusjohtajien Timo Kietäväisen ja Kari-Pekka Mäki-Lohiluoman kanssa. Parjanne kuului myös sisäasiainministeriön kunnallistalouden ja hallinnon neuvottelukuntaan.
Ennen tätä Risto Parjanne toimi Oulun kaupunginjohtajana 1991–1999. Nuoruutensa Parjanne on viettänyt Kouvolassa.
Puoluetaustaltaan Parjanne on sosialidemokraatti ja koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri.
Parjanne herätti huomiota syksyllä 2007 vaatimalla rajauksia hyvinvointipalveluihin kuntien talouden pelastamiseksi. Parjanne vaatii kansalaisten julkisten palveluiden omavastuun nostamista. Tämä tehtäisiin hänen mukaansa esimerkiksi lukioiden maksullisuudella, terveydenhuollon maksukorotuksilla sekä aluesairaaloiden vähentämisellä. Toisaalta Parjanne haluaa peruskoulun olevan jatkossakin maksuton. Keväällä 2009 Parjanne ehdotti maksuja kuntien harrastuspalveluille. Hänen mukaansa kuntalaisten omavastuuta harrastetoiminnasta joudutaan miettimään.
Kuntaliitosten suhteen Parjanne oli myönteisellä kannalla, eikä hän vaatinut esimerkiksi yhdistettäville kunnille yhteistä maarajaa.
Parikkala (lehti)

Lehden näytenumeron etusivu.
Parikkala oli Parikkalassa vuosina 1909–1910 ilmestynyt paikallislehti.
Vanhasuomalainen Parikkala perustettiin taustaltaan nuorsuomalaisen Parikkalan Sanomien kilpailijaksi. Sen vastaavana toimittajana ja julkaisijana toimi Olli Juntunen. Savonlinnassa kerran viikossa painettu lehti ilmestyi vain vuoden ajan ennen kuin se kärsi tappion kilpailijalleen.
Aiheesta muualla

Parikkala digitoituna kansalliskirjastossa
Antanas Smetona

| Antanas Smetona |
| --- | --- |

Liettuan 1. ja 6. presidentti
 4. huhtikuuta 1919 – 19. kesäkuuta 1920  
Pääministeri:  Pranas Dovydaitis Mykolas Sleževičius Ernestas Galvanauskas
Seuraaja:  Aleksandras Stulginskis
 17. joulukuuta 1926 – 15. kesäkuuta 1940  
Pääministeri:  Augustinas Voldemaras Juozas Tūbelis Vladas Mironas Jonas Černius Antanas Merkys
Edeltäjä:  Aleksandras Stulginskis
Seuraaja:  Antanas Merkys
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. elokuuta 1874  Užulėnis, Kaunasin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 9. tammikuuta 1944  Cleveland, Ohio, Yhdysvallat
Puoliso:  Sofija Chodakauskaitė-Smetonienė
Tiedot
Puolue:  Liettuan nationalistinen liitto
 Nimikirjoitus
Antanas Smetona (10. elokuuta 1874 – 9. tammikuuta 1944) oli Liettuan keskeisiä poliittisia hahmoja maailmansotien välisenä aikana. Hän toimi maansa ensimmäisenä presidenttinä vuosina 1919–1920. Vuosina 1926–1940 hän oli Liettuan viimeinen presidentti diktaattorin valtuuksin ennen kuin Neuvostoliitto miehitti sen. Smetona kuoli maanpaossa Yhdysvalloissa.
Elämäkerta > Nuoruus

Antanas Smetona syntyi köyhään maanviljelijäperheeseen Užulėnisissä lähellä nykyistä Ukmergėä Kaunasin kuvernementissa. Hän kävi peruskoulunsa Taujenaissa ja lukion Palangassa. Jonas Jablonskisin ja Vincas Kudirkan tavoin hän kuului nuorena itsenäisyysmielisiin opiskelijajärjestöihin. Hän järjesti 1896 mielenosoituksen, jossa vastustettiin osallistumispakkoa ortodoksisen kirkon menoihin. Tämän takia hänet erotettiin koulustaan. Hän suoritti kuitenkin lukionsa loppuun Pietarissa ja jatkoi lakiopintoihin paikallisessa yliopistossa.
Smetona osallistui liettualaisen opiskelijajärjestön toimintaan ja oli mukana julkaisemassa Venäjällä kiellettyjä liettualaisia julkaisuja. Smetona pidätettiin vuonna 1899, mutta hänet vapautettiin vain kahden viikon jälkeen. Tämän jälkeen hän suoritti opintonsa loppuun ja valmistui vuonna 1902. Hän työskenteli maatalouspankissa Vilnassa, liittyi Liettuan demokraattiseen puolueeseen (LDP) ja nousi nopeasti sen arvojärjestyksessä. Kun aiemmin voimassa ollut kielto liettuankielisestä julkaisutoimesta kumottiin, hän alkoi toimittaa vuonna 1904 lehteä nimeltä Vilniaus žinios. Vuonna 1907 hän jätti LDP:n ja alkoi julkaista nationalistista Viltis–lehteä yhdessä Juozas Tumas-Vaižgantasin kanssa. Hän jätti lehden vuonna 1913 ja alkoi julkaista toista lehteä nimeltä Vairas.
Elämäkerta > Liettuan itsenäistyminen

Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Saksa eteni Liettuaan ja Smetona pysyi Vilnassa. Vuoden 1916 kesällä hän vetosi saksalaisviranomaisiin itsenäisen Liettuan puolesta. Saksalaiset perustivatkin 18. syyskuuta 1917 Liettuan neuvoston (Lietuvos Taryba), jonka puheenjohtajaksi Smetona valittiin. Saksalaiset olivat valmiita hyväksymään Liettuan itsenäisyyden sillä ehdolla, että maa pysyisi sen liittolaisena. Smetona kannatti ajatusta, mutta suurin osa neuvoston jäsenistä vastusti sitä. Tämän johdosta hän erosi virastaan, mutta nousi uudestaan neuvoston puheenjohtajaksi vain vähän myöhemmin ja oli allekirjoittamassa Liettuan itsenäisyysjulistusta 16. helmikuuta 1918. Sillä ei kuitenkaan ollut käytännön merkitystä, koska maa oli saksalaisjoukkojen miehittämänä. Tilanne muuttui, kun Saksa hyväksyi tappionsa sodassa. Liettuan ensimmäinen hallitus astui virkaansa vasta 11. marraskuuta samana vuonna Augustinas Voldemarasin johdolla.
Vuoden 1918 lopulta 1919 alkuun Smetona oli Berliiniissä varmistamassa saksalaisjoukkojen vetäytymistä Liettuasta. Hän myös vieraili Skandinavian maissa pyytämässä maalleen taloudellista ja poliittista tukea. Palattuaan kotimaahansa hänestä tuli sen ensimmäinen presidentti väliaikaisen perustuslain nojalla. Hän erosi tehtävästään perustuslakikomission vaalien jälkeen 19. kesäkuuta 1920 ja luovutti virkansa Aleksandras Stulginskisille. Smetona ja hänen kansallinen edistyspuolueensa eivät saaneet yhtään paikkaa parlamenttivaaleissa 1922 ja 1923. Suurin syy tähän oli heidän haluttomuutensa suureen maauudistukseen. Vuonna 1923 Smetonasta tuli hallinnon edustaja Memelin alueella, mutta hän erosi tehtävästään jouduttuaan erimielisyyksiin pääministeri Ernestas Galvanauskasin kanssa. Tämän jälkeen hän jatkoi jonkin aikaa julkaisutoimintaa ja opetti esimerkiksi filosofiaa ja etiikkaa yliopistossa Kaunasissa. Smetona sai vihdoin paikan parlamentissa vaaleissa toukokuussa 1926.
Elämäkerta > Vallankahvassa

Vuoden 1926 joulukuussa Smetonan kannattajat armeijan ja kristillisdemokraattisen puolueen tukemana suorittivat vallankaappauksen. Smetona valittiin presidentiksi Seimasin äänestyksessä, johon boikottien takia osallistui alle puolet kansanedustajista. Seuraavan vuoden elokuussa Smetona hajotti parlamentin. Sitä seuraavan vuoden toukokuussa tehtiin puolestaan presidentin valtaa lisänneitä perustuslakimuutoksia. Smetona kehitti oman henkilökulttinsa, ja häntä pidettiin kansakunnan johtajana (Tautos Vadas). Vuosina 1931 ja 1938 vaaleissa hänet valittiin uusille kausille virassaan presidenttinä. Ulkopolitiikassaan Smetona nojautui länteen ja maa kieltäytyi luomasta suhteita Puolaan Vilnan kysymyksen takia, kunnes Puola pakotti maan luomaan ne uhkavaatimuksella vuonna 1938.
Elämäkerta > Neuvostomiehitys ja maanpako

Toisen maailmansodan syttyessä 1939 Smetona yritti aluksi säilyttää Liettuan puolueettomuuden. Lokakuussa hän hyväksyi Neuvostoliiton tarjouksen antaa Vilnan alue takaisin Liettualle ja vastaavasti neuvostojoukkojen sijoittamisen tukikohtiin Liettuassa. Tämä ei estänyt Neuvostoliiton uhkavaatimusta ja maan miehitystä kesäkuussa 1940. Smetona yritti aluksi saada hallituksen hyväksymään aseellisen vastarinnan, mutta kun enemmistö oli tätä vastaan, hän erosi ja jätti tehtävänsä pääministeri Antanas Merkysille. Sitten hän ylitti rajan Saksaan ja jatkoi sieltä edelleen perheensä mukanaan Sveitsiin ja Yhdysvaltoihin, jonne hän saapui vuoden 1941 alussa. Hän kuoli tulipalossa poikansa kotona 9. tammikuuta 1944 Clevelandissa.