stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hippasos

Hippasos (m.kreik. Ἵππασος, n. 500 eaa.) oli kreikkalainen pythagoralaisiin kuulunut esisokraattinen filosofi. Hän oli kotoisin Metapontionista, Suur-Kreikasta.
Hippasos oli Pythagoraan oppilas. Hänen sanotaan keksineen, että luvun 2 neliöjuuri on irrationaaliluku. Kun luku oli osoittautunut irrationaaliseksi, pythagoralaiset surmasivat hänet, sillä lukumaagikkoina he eivät halunneet uskoa, että niin perustavanlaatuinen luku voisi olla loputtoman pitkä ja jaksoton.
Hippasos oli myös ensimmäisiä, joka tutki akustiikkaa ja resonanssi-ilmiötä. Hänen alkuperäisistä töistään on säilynyt vain vähän.
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Hippasoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hippasoksen elämäkerta (kreikaksi)
Nikolaus Hirschl

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 | yli 87 kg |  |
Miesten vapaapaini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 | yli 87 kg |  |
Nikolaus "Micki" Hirschl (20. maaliskuuta 1908 Wien, Itävalta – 10. lokakuuta 1991) oli itävaltalainen painija. Hän saavutti urallaan kaksi olympiapronssia Los Angelesin olympialaisissa 1932 sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa että vapaapainissa yli 87 kg sarjassa. Hän edusti SC Hakoah Wieniä, ja oli 1930-luvulla seuran tunnetuin jäsen.
Nikolaus syntyi 1908 Wienissä juutalaiseen sukuun. Tuon ajan Itävallassa oli voimakasta juutalaisvaistaisuutta, ja Hirschl joutui nuorena hyökkäysten kohteeksi. Hän oli 20- ja 30-luvulla Itävallan parhaimpia painijoita ja hän voittikin kaksi olympiapronssia Los Angelesissa 1932. Vuoden 1932 makkabiadeissa hän voitti kreikkalais-roomalaisen painisarjan. Hän ei voinut osallistua Berliinin olympialaisiin 1936, sillä hän oli paennut Itävallasta 1934. Hän toimi useasti Hakoahin uimajaoston henkivartijana.
Emil Hirschfeld

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Emil Hirschfeld Amsterdamin olympialaisissa vuonna 1928. |  Emil Hirschfeld Amsterdamin olympialaisissa vuonna 1928. |  Emil Hirschfeld Amsterdamin olympialaisissa vuonna 1928. |  |
Maa:   Saksa
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | kuulantyöntö |  |
Emil Hirschfeld (s. 31. heinäkuuta 1903 Danzig – 23. helmikuuta 1968 Itä-Berliini) oli saksalainen kuulantyöntäjä.
Hirschfeld työnsi urallaan kahdesti kuulantyönnön virallisen maailmanennätyksen sekä lisäksi useita ennätyksiä, joita ei kirjattu Kansainvälisen yleisurheiluliiton ennätyslistoille. Ensimmäisen kerran hänestä tuli virallinen ennätysmies, kun hän vei ennätyksen Ralph Roselta 6. toukokuuta 1928 tuloksellaan 15,79 m. Noin 2,5 kuukautta myöhemmin John Kuck otti Amsterdamin olympialaisissa ennätyksen itselleen mutta samana vuonna 26. elokuuta Bochumissa Hirschfeld palasi maailmanennätysmieheksi työntämällä ensimmäisenä kuulantyöntäjänä virallisesti yli 16 metriä tuloksellaan 16,04 m. Ennätys säilyi hänen nimissään kesäkuuhun 1932, jolloin Zygmunt Heljasz työnsi senttimetrin verran pidemmälle.
Hirschfeldin paras arvokisasaavutus oli olympiapronssi Amsterdamin 1928 kisoista. Siellä hänen tuloksensa oli 15,72 m.
Hippa (mytologia)

Hippa eli Hiippa eli Hiippo eli Hippo eli Vippo eli Viipeli Viippo on suomalainen taruolento, metsän kuningas, metsänhaltija.
Monissa metsämiehen loitsuissa Hipalta pyydetään riistaa. Paimenten loitsuissa Hippaa käsketään pitämään karhut erossa karjasta. Hippa koettiin usein parrakkaaksi miesolennoksi ja metsän kuninkaaksi, kuten käy ilmi seuraavista yleisistä loitsun säkeistä:
Näin loitsutaan Mythologia Fennicassa
HIPPA, (Ylimmäinen metän Kuningas) Faunus el. Pan, tärkein Metsänjumala, kenties sama, joka on nimeltään Kuippana, ajaisi Metsäeläimet pyydyksiin ja ansoihin, minkä jälkeen häntä turhaan huudetaan:
Loru Gananderin kirjasta Ruotsiksi
(Suomennos)
Satunnaisesti Hippa saattoi olla myös nainen:
Hippa-nimitys tulee mahdollisesti olennon hiippalakista, korkeasta suiposta päähineestä.  Myös hippa-leikki on saanut nimensä siitä, että pelivälineenä on joskus käytetty korkeaa hattua.
Kotikissan kerrotaan syntyrunoissa saaneen alkunsa saunan kiukaalta halliparran hautomana. Kissa ruumiin osat tulivat sudesta, kyykäärmeestä ja neidosta.
Hippa on runoissa yhdistetty toisinaan Kuippanaan.
Lähteitä

Christfrid Ganander: Mythologia Fennica  s.15 (1789)
Erkki Itkonen (toim.): Suomen sanojen alkuperä A–K.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1992.  ISBN 951-717-692-9
Jari Hirsimäki

Jari Hirsimäki (s. 1. lokakuuta 1961 Valkeakoski) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa vuosina 1979–1996 ja voitti neljä Suomen-mestaruutta. Kaudella 1990–1991 hänet valittiin Kultaleijona-palkinnon saajaksi. Pääasiassa vasempana laitahyökkääjänä pelannut "Lätty" Hirsimäki on 178 cm pitkä ja painoi pelivuosinaan 78 kg.
Hirsimäki edusti SM-liigassa Tampereen Koo-Vee:ta, Turun Palloseuraa ja  Turun Tovereita. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 305 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 101 + 153 = 254 ja jäähymääränsä 231 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 41 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 18 + 19 = 37 ja jäähyminuutteja 20. Hän voitti TPS:n joukkueessa neljä Suomen-mestaruutta.
Hirsimäki pelasi Suomen maajoukkueessa viisi maaottelua, joissa hän teki yhden maalin ja sai yhden syöttöpisteen.
Timo Hirsimäki

| Timo Hirsimäki |
| --- | --- |
 Ilveksen Timo Hirsimäki (oik.) ja HIFK:n Väinö Kolkka ottelun tiimellyksessä vuonna 1971.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1948 Kiikka
Kuollut: 6. maaliskuuta 2015 (66 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  176 cm
Paino:  75 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1965–1977
Seurat:  Ilves FoPS
Timo Hirsimäki (28. huhtikuuta 1948 Kiikka – 6. maaliskuuta 2015) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1965–1977 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Suomen maajoukkueessa hän pelasi kymmenen maaottelua.
Hirsimäki edusti pääsarjaurallaan Tampereen Ilvestä vuosina 1965–1972 ja Forssan Palloseuraa vuosina 1975–1977. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 222 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 28 + 45 = 73 ja jäähymääränsä 146 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1966 ja 1972 sekä saavutti lisäksi kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Pelaamissaan kymmenessä maaottelussa Hirsimäki teki kaksi maalia ja sai viisi syöttöpistettä.
Timo Hirsimäki ja Jukka Hirsimäki olivat veljeksiä.
Alex Hintze

Hintze vuonna 1888. Kuva: Daniel Nyblin.
Alex tai Alexander Hintze (12. syyskuuta 1846 Viipuri – 21. syyskuuta 1924 Heinola) oli suomalainen toimittaja ja urheilun vaikuttajahenkilö.
Hitze on tunnettu Sporten: tidning för manligt idrott -lehden päätoimittajan työstään. Sporten oli ensimmäinen suomalainen urheilulehti. Hintze vaikutti muutenkin laajasti ja monipuolisesti urheiluun, muun muassa perustamalla useita urheiluseuroja. Ensimmäisen niistä, hiihtoseuran, hän perusti jo koululaisena Helsingissä.
Koulunkäynnin jälkeen Hintze matkusteli ja opiskeli kieliä ja perehtyi urheilun yhteydessä myös kalastukseen, metsästykseen ja ammuntaan: vuonna 1869 hän oli yksi Helsingin Ampujayhdistyksen perustajista. Vuonna 1875 Hintze siirtyi opettajaksi Kuopioon ja jo samana vuonna siellä pidettiin hänen järjestämänsä soutukilpailut. Hintze harrasti purjehdusta ja hän perusti 1870-luvulla Kuopion purjehdusseuran ja Kuopion metsästysseuran. Vuonna 1877 perustettiin hänen aloitteensa perustaalla Tampereelle metsästys- ja ampumaseura sekä shakkiklubi.
Hintze palasi kuitenkin takaisin Helsinkiin ja alkoi toimittaa vuodesta 1881 Sporten-lehteä, aluksi taiteilija Frans Mexmontan kanssa, mutta jo vuoden kuluttua yksinään. Hän toimitti lehteä vuoteen 1893 saakka. Hänen 1882 perustamansa Sportklubben i Helsingfors -seura järjesti Helsingin ensimmäiset hiihtokilpailut. Luovuttuaan Sporten-lehdestä Hintze siirtyi Tidskrift för jägare och fiskare -lehden toimittajaksi. Hintze perusti 1890-luvulla Helsingin Kennelklubin ja hän oli perustamassa myös useita kalastusklubeja.
Hintze oli toimelias ja teräväkielinenkin henkilö, joka ehti aloittaa ja vaihtaa tehtäviä monta kertaa mutta puolusti silti aina todellisia aatteellisia urheiluintressejä, kuten hän itse asian ilmaisi.
Julkaisuja

Om warg- och lojagt. Finska Jagtföreningen, Helsingfors 1881, suomeksi nimellä Neuwoja sutten ja ilwesten pyytämiseen. Suomen Jahti-yhdistys, Helsinki 1881
1803-1893: 90 vuotta kestänyt kehno hoito metsästyksen alalla; suomennos Alex. Hintzen toimittaman Tidskrift för Jägare och Fiskare nimisen aikakauslehden 6 vihkosta. Helsinki 1894
Petolintujen jalat kuvitettuina kuntien ohjeeksi tapporahoja suoritettaessa: merkityt tapporahamäärät on kunta metsästyslain 25 §:n nojalla velvollinen suorittamaan - Raffågelfötter afbildade till vägledning för kommunena vid utbetalning af skottpenningar.  Lilius & Hertzberg, Helsinki 1906
Käännöksiä

Pathfinder : Om dressyr af pointer och setter; öfvers. från 2. engelska uppl. af A. H. Skrifter utgifna af Finska Kennelklubben, 1. Helsingfors 1890
Cantabria

| Comunidad Autónoma de Cantabria |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti Espanjassa
Valtio:  Espanja
Piirikuntia:  10
Kuntia:  102
Itsehallinto:  11. tammikuuta 1981
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Santander
 – Aluejohtaja:  María José Sáenz de Buruaga (Kansanpuolue (Espanja))
Edustus:  Espanjan parlamentti
 – Kongressi:  5 paikkaa
 – Senaatti:  5 paikkaa
Pinta-ala:  5 321 km² (15.)
Väkiluku (2017):  580 295 (16.)
 – väestötiheys:  110 as./km²
Kielet:  espanja, asturia-leónin kielen kantabrian murre
Symbolit:  
 – Kansallislaulu:  Himno a la Montaña
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  S
 
Gobierno de Cantabria
Cantabria (esp. Cantabria) on yksi Espanjan 17 itsehallintoalueesta ja yksi Espanjan 50 maakunnasta. Se on jaettu edelleen seitsemään piiriin. Cantabrian rajanaapurit ovat Baskimaa (Biskajan maakunta), etelässä Kastilia ja León (León, Palencia ja Burgos), lännessä Asturia ja pohjoisessa Atlantin Biskajanlahti.
Cantabria on saanut nimensä ennen roomalaisia alueella eläneeltä kelttiläiseltä cantabri-kansalta. Ennen itsehallintojärjestelmän käyttöönottoa Cantabria tunnettiin Santanderin maakuntana.
Cantabria jakaa vuoristossa sijaitsevan Picos de Europan kansallispuiston Asturian ja Leónin maakuntien kanssa. Vuoristo kohoaa jopa 2 500 metrin korkeuteen. Atlantin rannikon läheisyyden vuoksi sademäärät kohoavat jopa 1 200 millimetriin vuodessa ja ilmasto on viileämpi kuin muualla Espanjassa.
Kieli

Itsehallintoalueen ainoa virallinen kieli on espanja. Alueella puhutaan kuitenkin yhä jonkin verran hyvin uhanalaista seudun alkuperäiskieltä kantabrian murretta, jota huolimatta sen läheisestä sukulaisuussuhteesta espanjaan ei kuitenkaan pidetä nykyään espanjan vaan asturia-leónin kielen murteena.
Aluejako

Cantabria on jaettu kymmeneen piirikuntatasoiseen comarca-nimiseen alueeseen, jotka jakaantuvat vielä kaikkiaan 102 kuntaan, joista kullakin on oma kaupungin- tai kunnanvaltuustonsa.
Aluejako > Suurimmat kaupungit

|  | Kaupunki | Asukasluku (2017) |
| --- | --- | --- |
| 1. | Santander | 171 951 |
| 2. | Torrelavega | 52 034 |
| 3. | Castro-Urdiales | 31 817 |
| 4. | Camargo | 30 556 |
| 5. | Piélagos | 24 918 |
| 6. | El Astillero | 18 120 |
| 7. | Santa Cruz de Bezana | 12 818 |
| 8. | Laredo | 11 347 |
| 9. | Santoña | 11 004 |
| 10. | Los Corrales de Buelna | 10 912 |
Talous

Cantabrian työvoimasta 5,8 prosenttia työskentelee alkutuotannon, 30,3 prosenttia jalostuksen ja 63,8 prosenttia palvelusektorilla. Maaliskuussa 2007 Cantabrian työttömyysprosentti oli 8,11 prosenttia, kun se koko Espanjassa oli 9,44.
Urheilu

Perinteinen kantabrialainen urheilulaji on paikallinen keilailupeli, josta harjoitetaan eri alueilla neljää erityylistä muotoa. Rannikolla suosittu laji on soutu, jota on perinteisesti harjoitettu kalastusveneillä. Suurin jalkapalloseura on Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa pelaava Racing Santander. Menestynein koripalloseura on Alega Cantabria (Torrelavega).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cantabria Wikimedia Commonsissa
Espanjan itsehallintoalueet
Andalusia
Aragonia
Asturia
Baleaarit
Baskimaa
Cantabria
Extremadura
Galicia
Kanariansaaret
Kastilia-La Mancha
Kastilia ja León
Katalonia
Madrid
Murcia
Navarra
La Rioja
Valencia
Espanjan maakunnat
Álava
Albacete
Alicante
Almería
Asturia
Ávila
Badajoz
Baleaarit
Barcelona
Biskaja
Burgos
Cáceres
Cádiz
Castellón
Ciudad Real
Córdoba
A Coruña
Cuenca
Gipuzkoa
Girona
Granada
Guadalajara
Huelva
Huesca
Jaén
Kantabria
León
Lleida
Lugo
Madrid
Málaga
Murcia
Navarra
Ourense
Palencia
Las Palmas
Pontevedra
La Rioja
Salamanca
Santa Cruz de Tenerife
Segovia
Sevilla
Soria
Tarragona
Teruel
Toledo
Valencia
Valladolid
Zamora
Zaragoza
Santa Marinan kylä Entrambasaguasin kunnassa Cantabriassa.
Hinnøya

Hinnøya
Hinnøya on merkitty karttaan punaisella
| --- | --- |
Sijainti:  Pohjois-Norja
Saariryhmä:  Lofootit, Vesterålen
Vesialue:  Norjanmeri 
Korkein kohta:  1 262
Pinta-ala:  2 198 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  32 101 (2001)
Suurin kaupunki:  Harstad
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hinnøya on Pohjois-Norjassa sijaitseva saari ja se kuuluu sekä Lofoottien että Vesterålenin saariryhmiin. Sen pinta-ala on 2 198 km² ja se onkin suurin rannikolla sijaitseva saari Norjassa.
Hinnøyan länsiosa kuuluu Vesterålenin saaristoalueeseen, kun taas saaren lounaisosa kuuluu Lofootteihin.
Saaren pääasutuskeskus on Harstadin kaupunki, missä asuu yli kaksikymmentätuhatta asukasta. Ympäri Hinnøyaa on myös kyliä, kuten Borkenes, Lødingen, Sigerfjord ja Sørvik.
Saaren muinaisnorjalainen nimi oli Hinn. Loppuosa øya, mikä tarkoittaa saarta, lisättiin myöhemmin.
Maantiede

Tromssan ja Nordlandin lääniin kuuluvassa Hinnøyassa on lukuisia vuonoja. Alueella on myös rosoista ja vuoristoista maastoa, kuten saaren eteläosassa, jonka Møysalenin kansallispuistossa sijaitsee myös saaren korkein vuori Møysalen (1 262 m). Läntisemmästä Lofoottien saaresta, Austvågøyasta, saaren erottaa Raftsundet-salmi. Saari on sekä Nordlandin että Tromssan ja Finnmarkin läänin alueella ja sen osia kuuluu kahdeksalle kunnalle, jotka ovat Lødingen, Hadsel, Vågan, Sortland, Kvæfjord, Andøy, Harstad ja Tjeldsund.
Liikenne

Hinnøya on yhdistetty mantereeseen Tjeldsundin sillalla ja lännessä Langøyan saareen Sortlandin sillalla. Saaren pohjoisosa puolestaan on yhdistetty Andøyaan Andøyn sillalla.
Maisemaa Gullesfjordbotnin lähistöllä
Käännös suomeksi
Hinkuyskä

| Hinkuyskä |
| --- | --- |
 Hinkuyskästä kärsivä nuori poika.
Luokitus
ICD-10:  A37
ICD-9:  033
MedlinePlus:  001561
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Hinkuyskä on Bordetella pertussis -bakteerin aiheuttama sairaus, jonka tyypillinen oire on puuskittainen yskä. Yskät saattavat kestää jopa kuukausia. Yli kahden viikon yskässä on syytä epäillä hinkuyskätartuntaa. Hinkuyskän itämisaika on 1–2 viikkoa. Sairaus tarttuu ihmisestä toiseen pisaratartuntana. Hinkuyskä on tartuntakykyinen kuitenkin vain sen alkuvaiheissa. Hinkuyskää voidaan lievittää ja sen tarttuvuutta vähentää antibiooteilla, erityisesti makrolideilla. On tosin vuonna 2024 ilmaantunut Kiinassa myös näille antibiooteille vastustuskykisiä bakteerikantoja, mutta vaara ei Euroopassa ole vielä suuri.
Hinkuyskää vastaan rokotetaan laajamittaisesti. Hinkuyskäinfektioita voi kuitenkin esiintyä pienillä lapsilla, joilla ei ole tautia vastaan täyttä rokotussuojaa. Rokottamattomalle lapselle hinkuyskä voi olla hengenvaarallinen.
Maailman terveysjärjestö (WHO) on arvioinut hinkuyskän aiheuttavan vuosittain 50 miljoonaa sairastapausta ja 300 000 kuolemaa. Suomessa aloitettiin yleiset hinkuyskärokotukset 1952, mikä merkittävästi vähensi sairastuvuutta ja kuolleisuutta. 2000-luvulle tultaessa tautitapaukset lisääntyivät, mikä saattaa liittyä bakteerin virulenssitekijöiden muutoksiin. 2000-luvun alussa hinkuyskä oli Suomessa ainoa lasten yleiseen rokotusohjelmaan kuuluva tauti, jonka esiintyvyys lisääntyi. Sairastamisen tai rokotuksen jälkeinen immuniteetti kestää vain muutamia vuosia, joten etenkin nuorilla ja aikuisilla hinkuyskää esiintyy enenevästi.
Historia

Vaikka hinkuyskän oireet ovat varsin tunnusomaiset, siitä ei ole historiassa mainintoja ennen kuin ranskalainen Guillaume De Baillou kirjasi ylös useita kuolemantapauksia vaatineen epidemian Pariisissa vuonna 1578. Myös vuonna 1519 Britanniaa koetellutta chyne cowgh -tautia pidetään nykyisin hinkuyskänä. Onkin arveltu, että juuri noihin aikoihin jokin Bordetella bronchiseptica -bakteerin kanta mutatoitui niin, että siirtymä eläimistä ihmisiin tuli mahdolliseksi. Hinkuyskän nykyinen englanninkielinen nimitys whooping cough esiintyy ensi kerran lontoolaisten kuolinsyitä käsittelevässä tilastossa vuodelta 1701.
Taudinaiheuttaja löytyi, kun Jules Bordet ja Octave Gengou onnistuivat vuonna 1906 ensimmäisinä kasvattamaan ja eristämään Bordetella pertussis -bakteerin. Pian tämän jälkeen Gengou valmisti ensimmäisen hinkuyskärokotteen. Tanskalainen Thorvald Madsen järjesti vuosina 1923–1924 kenttäkokeen, jossa koehenkilöinä toimivat färsaarelaiset. Kokeen tuloksena hän totesi, ettei hinkuyskärokote estä saamasta tautia, mutta kuolleisuus ja vakavat tautimuodot hävisivät lähes kokonaan. Amerikkalaiset Pearl Kendrick ja Grace Eldering kehittivät tapettuun hinkuyskäbakteeriin perustuvan rokotteen. Sitä testattiin 712 amerikkalaislapselle, joista vain neljä sai oireisen taudin. Kendrickin ja Elderingin rokote sai myyntiluvan 1943, ja 1940-luvun loppuun mennessä oli jo markkinoilla useiden eri valmistajien hinkuyskärokotteita. Hinkuyskärokote liitettiin osaksi kurkkumätä-jäykkäkouristusrokotetta vuonna 1948, mikä on nykyäänkin sen vakiintunut antotapa.
Kokonaisista tapetuista hinkuyskäbakteereista koostunut rokote (whole-cell Pertussis, wP) aiheutti runsaasti haittavaikutuksia ja 1970-luvun alussa läntisessä Euroopassa osa vanhemmista oli alkanut laiminlyödä lastensa suojaamista hinkuyskältä. Kun Japanissa kaksi lasta kuoli hinkuyskärokotteeseen yhdistettyihin haittoihin, rokote kiellettiin siellä kokonaan, ja parissa vuodessa hinkuyskän ilmaantuvuus Japanissa kasvoi yli 60-kertaiseksi vaatien satoja kuolonuhreja. Samanlaiset, liian alhaiseksi laskeneesta rokotekattavuudesta aiheutuneet, epidemiat koettiin myös Ruotsissa (1980-luvulla) ja Britanniassa (1970-luvun lopulla). Näissä epidemioissa kuoli kymmeniä lapsia.
Ensimmäinen asellulaarinen eli soluton hinkuyskärokote (acellular Pertussis, aP) kehitettiin Japanissa. Se sai myyntiluvan Japanissa 1981. Soluttoman rokotteen etulinjan vaikuttavuustutkimusta tehtiin 1986 tuolloin epidemiasta kärsivässä Ruotsissa. Soluttomaan teknologiaan perustuvat rokotteet hyväksyttiin käyttöön Yhdysvalloissa 1996. Soluttomat rokotteet aiheuttavat merkittävästi vähemmän haittoja, mutta keskustelu niiden tehokkuudesta kokosolurokotteisiin verrattuna on jatkunut tähän päivään. Aivan 2000-luvun ensikymmenluvun lopulta alkaen on havaittu paikoitellen merkittävääkin hinkuyskätapausten määrän kasvua monien maiden korkeasta rokotekattavuudesta huolimatta. Ilmiön syynä ovat ilmeisesti mutaatiot hinkuyskäbakteerien omissa antigeeneissä, jolloin vanhojen bakteerikantojen antigeeneihin perustuvien rokotteiden antama suoja jää heikoksi.
Aiheesta muualla

Elomaa, Annika: Bordetella pertussis - Vaccination and Strain Variation (Arkistoitu – Internet Archive) Väitöskirja. 2008. Turun yliopisto.
Hinkuyskä (Arkistoitu – Internet Archive) Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Pertussis (englanniksi)
Mayo Clinic: Whooping cough (englanniksi)
Hinkuyskä paranee lentämällä! Mielenkiintoisia kokeita Saksassa, Seura, 26.10.1938, nro 43, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hirven syylätauti

Syylätauti koitui tämän vuotiaan hirvinuorukaisen kohtaloksi.
Hirven syylätauti eli papillomatoosi-fibromatoosi on Suomessakin ajoittain esiintyvä virusperäinen hirven kasvaintauti. Se näkyy iholla tai muuallakin elimistössä nesteen täyttäminä syylämäisinä muodostumina. Kyseinen sairaus ei tartu muihin eläimiin, vaikka virus geneettisesti muistuttaakin muun muassa metsäkauriin papilloomavirusta. Se ei ole kovin yleinen, mutta toisinaan sitä kerrotaan tavatun metsästetyissä tai kolariyksilöissä. Syylätautista hirveä ei tavallisesti suositella ravinnoksi, mutta lieväoireisen hyväkuntoisen yksilön lihoja voi käyttää, koska tauti on pääasiallisesti nahassa, joka kannattaa hävittää.
Calamity Jane

| Calamity Jane> Martha Jane Canary |
| --- | --- |
 Calamity Jane tiedustelijan varusteissa. Hänellä oli tapana pukeutua miesten vaatteisiin.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1852 tai 1856 Princeton, Missouri
Kuollut: 1. elokuuta 1903 Terry, Etelä-Dakota
Ammatti:  tiedustelija ja villin lännen legenda
Martha Jane Canary (tai Cannary) alias Calamity Jane (1. toukokuuta 1852 tai 1856 Princeton, Missouri − 1. elokuuta 1903 Terry, Etelä-Dakota) oli legendaarinen villin lännen hahmo. Hän sai mainetta seikkailijana, sotilastiedustelijana ja pyssysankari Wild Bill Hickokin ystävänä. Janen epätavallisesta ja värikkäästä elämäntarinasta, sankariteoista ja tempauksista tuli jo hänen elinaikanaan suosittu villin lännen legenda, joka tosin perustuu vain pieneltä osin todellisuuteen.
Elämäkerta > Varhaisvaiheet

Oman kertomansa mukaan Calamity Jane eli Martha Jane Canary (tai Cannary) syntyi Princetonissa Missourissa 1. toukokuuta 1852. Virallista syntymätodistusta ei kuitenkaan ole olemassa. Joidenkin aikalaisväitteiden mukaan Canary olisikin syntynyt Iowassa ja hänen syntymävuotensa olisi jotain vuosien 1844 ja 1860 välillä. Vuoden 1860 väestönlaskenta-asiakirjojen mukaan Mercerin piirikunnassa asuneella Robert W. Canarylla ja hänen vaimollaan Charlottella oli nelivuotias, Missourissa syntynyt Martha-tytär. Tämän perusteella Janen todellinen syntymävuosi olisikin todennäköisimmin 1856 eikä 1852.
Varhaisten elämäkerturien mukaan Janen kapinallinen ja villi luonne näkyi jo lapsuudessa. Myytyään maatilansa Canaryt muuttivat joskus vuoden 1863 tienoilla Keskilännestä Oregonin reittiä pitkin länteen Kalliovuorten kaivosseudulle Montanaan. Pitkän vankkurimatkan aikana Jane opetteli metsästämään miesten mukana.
Montanassa Canaryt asuivat useassa pikkukaupungissa, kuten Virginia Cityssä, Nevada Cityssä ja Blackfootissa. Robert ja Charlotte Canary kuolivat vuosien 1866–1867 aikana, ja lapset jäivät orvoiksi. Janen arvellaan lähteneen isänsä kuoleman jälkeen kiertelemään seutua ja asuneen eri paikoissa Montanassa ja Wyomingissa. Yksittäisten ja historiallisesti epäluotettavien havaintojen mukaan hän olisi muun muassa työskennellyt bordellissa ja saluunatyttönä, ryöstänyt kaupan, ostanut tarvikkeita sairaille kaivosmiehille sekä johtanut rahtaajia rautateillä. Vuoden 1869 väestönlaskennassa Janen kerrottiin olleen 15-vuotias ja asuneen Piedmontissa Wyomingissa.
Elämäkerta > Custerin tiedustelijana

Jane kertoo elämäkerrassaan liittyneensä vuonna 1870 kenraali Custerin joukkoihin Fort Russellissa Wyomingissa. Sieltä joukot siirtyivät Arizonaan, missä Jane työskenteli tiedustelijana ja tottui samalla pukeutumaan ratsuväen univormuun. Jane palveli useissa linnakkeissa ja oli mukana monella vaarallisella sotaretkellä. Hän väitti olleensa tunnettu koko lännen rohkeimpana ratsastajana ja yhtenä parhaista ampujista. Janen sotilasurasta ei kuitenkaan ole mitään historiallisia todisteita – häntä ei mainita armeijan palkkalistoilla tiedustelijana, eivätkä hänen antamansa paikannimet ja vuosiluvut täsmää Custerin todellisiin liikkeisiin. Erinäiset silminnäkijähavainnot kertovat hänen sen sijaan työskennelleen erilaisissa sekalaisissa töissä noina vuosina.