stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pilpala

Pilpala on kylä Lopen kunnan eteläosassa Kanta-Hämeen maakunnassa. Sekä Lopelle, Karkkilaan että Läyliäisiin on kylästä matkaa noin 14 kilometriä.
Pilpala ja sen silloiset kaksi taloa mainitaan ensi kerran laamannintuomiossa vuodelta 1452. Pilpala sekä naapurikylät Hunsala ja Teväntö ovatkin Lopen kunnan vanhimpia kyliä. Pilpalan keskeisiä maatiloja ovat olleet Hyrrynmäellä sijainneet Hyrry, Olli ja Lättilä. Sotien jälkeen Pilpalassa asui viitisensataa ihmistä, ja kylässä toimi sahalaitos, mylly sekä kaksi kauppaa, Osuusliike Ahjo ja Läyliäisten Osuuskauppa. 2010-luvun alkupuolella asukkaita oli pari-kolmesataa.
Hyrrynmäen juurella on Etelä-Suomen suurin lähde, kahden hehtaarin suuruinen Hyrryn lähde. Se on luontoarvojensa ansiosta liitetty Metso-suojeluohjelmaan.
Pilpalan vesimyllyn rakensi vuonna 1895 pertteliläinen Juho Sacklin. Vesisaha toimi kosken rannalla 1700-luvun lopulta 1900-luvun alkuun. Myllymaisemaan liittyy kaksi hirsistä asuinrakennusta sekä seuratalo 1900-luvun alkupuolelta. Myllyltä kulkee polku uimapaikalle Näkyvänlammelle.
Vuonna 1923 ensi-iltansa saaneen Erkki Karun elokuvan Nummisuutarit ulkokohtauksia kuvattiin Hunsalan ja Pilpalan kylissä.
Pilpalan myllyn ja kosken luona kuvattiin vuonna 1958 ensi-iltansa saanutta elokuvaa Nuori mylläri.
Tuoreimpia nähtävyyksiä Pilpalassa on Cafe Lättis, etenkin motoristien suosiossa oleva persoonallinen kesäkahvila, joka on rakennettu vanhasta kiskobussin eli tuttavallisemmin "lättähatun" vaunusta.
Vuonna 2021 Pilpalan kylät eli Pilpala, Hunsala ja Teväntö valittiin Kanta-Hämeen vuoden kyläksi.
Kirjallisuutta

Suorsa, Salli (toim.): Kolmen kylän kirja. Elämää Pilpalan, Hunsalan ja Tevännön kylissä menneistä ajoista nykypäivään.  Pilpalan kylät, 2005.  ISBN 952-91-8789-0.
Lopen kylät
Hunsala
Joentaka
Kormu
Launonen
Lopen kirkonkylä
Läyliäinen
Ourajoki
Pilpala
Räyskälä
Sajaniemi
Salonkylä
Teväntö
Topeno
Vojakkala
Pilottijakso

Pilottijaksoksi tai lyhyemmin pilotiksi kutsutaan televisiosarjaan tehtävää ensimmäistä, esittelyluontoista jaksoa, jolla pyritään saamaan tuottajat ja yleisö kiinnostumaan sarjasta. Joskus pilottijakso on televisioelokuvan mittainen, ja mikäli siitä lähdetään tekemään sarjaa, hahmoihin ja juoneen saatetaan tehdä suuriakin muutoksia. Vain pieni osa piloteista päätyy sarjaksi asti.
Studioille ja katsojille termi pilotti merkitsee usein eri asiaa. Katsojille pilotti tarkoittaa usein sarjan ensimmäistä julkaistua jaksoa, kun taas studiolle sillä viitataan jaksoa, jolla tekijät myyvät sarjaa heille. Esimerkiksi sarjaa Lost Girl myytiin Showcase-kanavalle pilottijaksolla ”Vexed”, joka on todellisuudessa ensimmäisen kauden kahdeksas jakso.
Välillä studioille esitettyä pilottijaksoa ei näytetä katsojille ollenkaan. Esimerkiksi The Big Bang Theoryn CBS:lle esittelemä pilotti kiinnosti heitä ideana, joten he tilasivat toisen pilottijakson sarjan tuottajilta. Uusi versio toimi pohjana katsojille tutulle sarjalle.
Aiheesta muualla

No Smooth Ride on TV Networks's Road to Diversity (englanniksi)
Roxolana Roslak

Roxolana Audry Roslak (s. 11. helmikuuta 1940) on ukrainalaissyntyinen, vuonna 1953 Kanadan kansalaisuuden saanut oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli lapsena Edmontonissa J. B. Carmichaelin oppilaana. Myöhemmin hän sai opetusta Toronton yliopistossa ja The Royal Conservatory of Musicissa Howell Glynneltä, Irene Jessneriltä ja Ernesto Vinciltä. Hän sai taiteilijadiplominsa vuonna 1964.
Roslak teki Canadian Opera Company -debyyttinsä vuonna 1963 Millinerin roolissa Ruusunkavaljeerissa. Vietettyään kauden 1965–1966 Covent Gardenissa hän palasi Torontoon vuonna 1967 ja teki Margueriten roolin Harry Somersin Louis Riel -oopperassa, jossa hän esiintyi paitsi Kanadassa, myös Yhdysvalloissa. Muihin Roslakin Canadian Opera Company -rooleihin ovat lukeutuneet Musettan, Donna Elviran ja Micaëlan roolit. Hän teki monia esiintymisiä Stuart Hamiltonin Opera in Concert -sarjassa ja lauloi Odarkan roolin Anatol Vah’njanynin oopperan Kupalo Pohjois-Amerikan-ensiesityksessä Torontossa 13. kesäkuuta 1979. Hän toisti kyseisen roolin teoksen esityksessä Edmontonissa vuonna 1981.
Roslak esiintyi myös resitalistina ja oratorioissa. Hän oli Toronton Mendelssohn-kuoron solistina sen Euroopan-kiertueella vuonna 1972. New Yorkin -debyyttinsä hän teki 19. joulukuuta 1978 Stuart Hamiltonin, Patricia Parrin, Lorand Fenyvesin ja Daniel Dombin toimiessa säestäjinä. Roslak myös levytti Glenn Gouldin kanssa Paul Hindemithin Das Marienlebenin, ja hänet palkittiin siitä vuonna 1979 Juno-palkinnolla. Hän sai toisenkin Juno-palkinnon vuonna 1983.
Roslak tilasi ja kantaesitti teokset Dr. Faustus (Larysa Kuzmenko, 1984) ja Of Bells, Birds and Bees (Jean McPhailin ja Stuart Hamiltonin kanssa; Lothar Klein, 1985). Hän esiintyi myös Srul Irving Glickin The Hour Has Come -teoksen kantaesityksessä helmikuussa 1985. Vuonna 1986 hän aloitti opetustyöt The Royal Conservatory of Musicissa.
Pontechianale

Chianalen kylä on yksi Italian kauneimmista.
Pontechianale on runsaan 200 asukkaan kunta Italian luoteisosassa lähellä Ranskan rajaa. 1 620 metriä merenpinnan yläpuolella sijaitseva kunta kuuluu Cuneon maakuntaan Piemonten hallintoalueella. Se sijaitsee runsaat sata kilometriä Torinosta lounaaseen.
Pontechianalessa sijaitseva Chianalen kylä (hallintotyypiltään frazione) kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön I Borghi più belli d’Italia. 1 800 metrin korkeudella sijaitsevan kylän läpi kulkee Varaitajoki, jonka ylittää vanha kivisilta. Sillan lähellä on kylän keskusaukio suihkulähteineen. Aukion laidalla on 1300-luvulta peräisin oleva yksinkertainen kirkko kellotorneineen. Keskeisen kadun Chemin Royalin varrella on entinen kalvinistinen kirkko Casa Martinet.
Princetonin yliopisto

| Princetonin yliopisto> Princeton University |
| --- | --- |
  

Motto:  Dei sub numine viget
Perustettu:  1746
Tyyppi:  Yksityinen
Säätiön varat:  13 miljardia dollaria
Rehtori:  Christopher L. Eisgruber
Henkilökunta:  1 103
Opiskelijoita:  4 635
Jatko-opiskelijoita:  1 975
Sijainti:  Princeton, New Jersey  Yhdysvallat
Kampus:  Lähiö, 600 eekkeriä
Maskotti:  Tiikerit
Yhteistyö:  Ivy League
Sivusto:  www.princeton.edu
Princetonin yliopisto New Jerseyssä Yhdysvalloissa on vuonna 1746 perustettu, Yhdysvaltojen neljänneksi vanhin yliopisto. Sitä arvostetaan etenkin poliitikkojen, arkkitehtien ja teknisen alan oppilaitoksena.
Tutkimusaloista näkyvimpiin nousi fysiikka, nykyisin muun muassa plasmafysiikka, kun Albert Einstein päätyi toisen maailmansodan jälkeen professoriksi Princetoniin. Princeton kuuluu Yhdysvaltojen Ivy Leagueksi kutsuttujen eliittiyliopistojen joukkoon. Princeton on yksi Yhdysvaltojen rikkaimmista yliopistoista ja neljänneksi rikkain yliopisto maailmassa noin 16 miljardin dollarin omaisuudella. Princeton sijoittuu usein kärkitiloille maailman yliopistojen välisissä vertailuissa.
Muista Ivy League -yliopistoista Princeton eroaa maineeltaan siinä, että se panostaa myös perustutkinto-opiskelijoihin. Siellä voi suorittaa alemman tutkinnon sekä luonnontieteissä ja teknologiassa (B.S.E) että humanistisella puolella (B.A).
Princetonin Blair Hall.
Princeton eroaa muista yliopistoista myös siten, että sillä ei ole esimerkiksi lääketieteellistä, oikeustieteellistä eikä kauppatieteellistä tiedekuntaa. Princeton painottaa muun muassa teknologiaa, luonnontieteitä ja humanistisia tieteitä.
Princetonin arvostetuin ja kuuluisin yksikkö on Woodrow Wilson School of Public and International Affairs, joka valmistaa oppilaita julkisiin ja kansainvälisiin tehtäviin.
Princetonin yliopistoa on perinteisesti pidetty hyvin valikoivana ja elitistisenä oppilaitoksena, johon aiemmin hyväksyttiin vain valkoihoisia, ei juuri edes juutalaisia. 2010-luvulla yliopisto on avannut oviaan ja yli kolminkertaistanut liittovaltion Pell Grant -apurahan turvin opiskelevien vähävaraisten lahjakkuuksien osuuden opiskelijavalinnoissa. Vuonna 2007 valmistuneiden joukossa heitä oli 6,5 prosenttia, vuonna 2017 valmistuneiden 15 prosenttia ja vuonna 2017 aloittavien joukossa 21 prosenttia.
Rehtorit

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Princetonin yliopiston rehtoreina:
| --- | --- |
 1747: Jonathan Dickinson  1748–1757: Aaron Burr, Sr.  1757-1758: David Cowell  1758: Jonathan Edwards  1758–1759: Jacob Green  1759–1761: Samuel Davies  1761-1766: Samuel Finley  1767–1768: John Blair  1768–1794: John Witherspoon  1795–1812: Samuel S. Smith  1812–1822: Ashbel Green  1822–1823: Philip Lindsley  1823–1854: James Carnahan :  1854–1868: John Maclean Jr.  1868–1888: James McCosh  1888–1902: Francis L. Patton  1902–1910: Woodrow Wilson  1910–1912: John A. Stewart  1912–1932: John G. Hibben  1932–1933: Edward D. Duffield  1933–1957: Harold W. Dodds  1957–1972: Robert F. Goheen  1972–1988: William G. Bowen  1988–2001: Harold T. Shapiro  2001–2013: Shirley M. Tilghman  2013– Christopher L. Eisgruber
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Princetonin yliopisto Wikimedia Commonsissa
Princetonin yliopiston kotisivut
Ristiinleikkaus

Ristiinleikkaus tai vuorottaisleikkaus on elokuvatekniikka, jossa kaksi tai useampi eri paikassa tapahtuvaa kohtausta tai jaksoa liitetään toisiinsa. Näin saadaan luotua tunne rinnakkaisista tapahtumista. Tällaista leikkausta käytetään esimerkiksi takaa-ajokohtauksessa jännityksen nostamiseksi tai kahden erilaisen kohtauksen vertailemiseen.
Ruperto Chapí

Ruperto Chapí
Ruperto Chapí (27. maaliskuuta 1851 – 25. maaliskuuta 1909) oli espanjalainen säveltäjä. Hän kuuluu yhdessä Tomás Bretónin kanssa zarzuelan tunnetuimpiin nimiin, mutta sävelsi myös oopperan Margarita la tornera (ensiesitys 1909).
Chapí syntyi Villenassa, Alicantessa, valencialaisen parturin pojaksi. Hän kuoli Madridissa 57-vuotiaana.
Teoksia

Sinfonía en Re (1880)
La tempestad (1882)
La bruja (1887)
Mujer y reina (1891)
El rey que rabió (1891)
El tambor de granaderos (1894)
La revoltosa (1897)
Margarita la tornera (1909)
Ruperto Herrera

| Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Kuuba> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 1972 |  |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Pronssia | Cali 1971 |  |  |
Ruperto Herrera Tabio (s. 6. joulukuuta 1949 Havanna) on kuubalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Herrera voitti Kuuban miesten maajoukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972 ja Pan-Amerikan kisojen pronssia Calissa 1971. Hän kilpaili Kuuban joukkueessa myös Méxicon 1968, Montréalin 1976 ja Moskovan 1980 kesäolympialaisissa sekä vuosien 1970 ja 1974 MM-kilpailuissa.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Kuuban joukkue – Kesäolympialaiset 1972
4 Domecq |
5 R. Herrera |
6 Roca |
7 Chappé |
8 Álvarez |
9 Cañizares |
10 Pérez |
11 Calderón |
12 T. Herrera |
13 Varona |
14 Urgellés |
15 Standard |
Valmentaja Ortega
Roosa Kosonen

Roosa Kosonen (s. 13. helmikuuta 2000) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut naisten Korisliigassa kaudesta 2016–2017 alkaen.
Kosonen on lappeenrantalaisseura Catzin kasvatti. Hän nousi naisten Korisliigassa pelaavaan Catzin edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017 ja pelasi tuolloin runkosarjassa 17 ottelussa keskimäärin yli yhdeksän minuuttia ja pudotuspeleissä kuudessa ottelussa keskimäärin yli 11 minuuttia. Catz saavutti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2017–2018 Kosonen pelasi 27 runkosarjaottelussa keskimäärin yli 22 minuuttia ja kymmenessä pudotuspelissä lähes saman verran. Joukkue saavutti SM-hopeaa. Kaudella 2018–2019 Kososen vastuu oli lisääntynyt niin, että hän pelasi 27 runkosarjaottelussa keskimäärin yli 32 minuuttia ja 11 pudotuspelissä hieman alle 32 minuuttia. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 8,0 pistettä ja otti 5,7 levypalloa. Pudotuspeleissä hänen vastaavat lukemansa olivat 8,5 ja 4,9. Catz saavutti jälleen SM-hopeaa.
Kosonen on pelannut Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 20 ottelua ja 18-vuotiaiden maajoukkueessa 22 ottelua.
Roosa Kanerva

| Roosa Kanerva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17.11.1999
Kansalaisuus:  suomi
Uran tiedot
Laji:  uimahyppy
Seura:  Vantaa Diving
Valmentaja:  Tania Piekkanen
Roosa Kanerva (s. 17. maaliskuuta 1999) on suomalainen uimahyppääjä.
Vuoden 2019 EM-kisoissa Kiovassa, Ukrainassa Kanerva sijoittui naisten 1 metrin ponnahduslaudan alkuerässä 23. sijalle.
Käännös suomeksi
Roosa Karppinen

Roosa Karppinen (s. 25. heinäkuuta 2002) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Rovaniemen Palloseuran junioreissa ja edusti seuran naisjoukkuetta Ykkösessä kausina 2018–2020. Kaudeksi 2021 hän siirtyi Kansallisessa liigassa pelaavaan Tampereen Ilvekseen ja pelasi ensimmäisen liigaottelunsa huhtikuussa 2021 FC Honkaa vastaan. Hän pelasi kauden aikana 24 liigaottelua.
Karppinen pelasi aiemmin jääkiekkoa muun muassa Mestiksessä Rovaniemen Kiekon joukkueessa.
Ristiinpukeutuminen

Kolme drag queenia, naisten vaatteisiin pukeutunutta miespuolista drag-esiintyjää.
Ristiinpukeutuminen on pukeutumista vastakkaisen sukupuolen vaatteisiin.
Ristiinpukeutuja voi olla transvestiitti, jolla on sukupuolinen halu esiintyä pukeutumisensa kautta vastakkaiseen sukupuoleen kuuluvana. Transvestiittinen fetisisti saa ristiinpukeutumisesta seksuaalista nautintoa.
Ristiinpukeutuminen kuuluu myös länsimaiseen ja aasialaiseen teatteri- ja tanssiperinteeseen. Sitä on käytetty esimerkiksi antiikin ajan teatterissa, Shakespearen näytelmissä, kabukissa, oopperassa ja baletissa. Burleski ja drag show hyödyntävät ristiinpukeutumista. Myös monissa elokuvissa on valeasukohtauksia, joissa miehet naamioituvat naisiksi tai päinvastoin.
Peledsiika

| Peledsiika |
| --- | --- |
 Piirretty peledsiika
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Lohikalat Salmoniformes
Heimo::  Lohet Salmonidae
Suku::  Coregonus
Laji::  peled
Kaksiosainen nimi
 Coregonus peled  (Gmelin, 1789) 
Katso myös
   Peledsiika Wikispeciesissä   Peledsiika Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peledsiika (Coregonus peled) on siperialainen muikkua muistuttava lohikala, jota 1960-luvulta saakka on istutettu joihinkin Suomen vesistöihin, erityisesti maan pohjoisosassa.
Tuntomerkit

Hopeinen peledsiika muistuttaa nimestään huolimatta enemmän muikkua kuin alkuperäistä suomalaista siikaa. Selvimmin peledsiian erottaa näistä lajeista leukojen perusteella. Peledsiian leuat ovat lähes samanmittaiset, kun taas siialla yläleuka on selvästi alaleukaa pidempi ja muikulla päinvastoin. Suurikokoisten peledsiikojen ruumis on korkea, pienikokoisten matala. Kyljet ovat hopeanhohtoiset ja selkä on tumma, lähes musta. Vatsa puolestaan on vitivalkoinen. Pituus lajilla on tavanomaisesti 25–45 cm ja paino 300–1 500 g. Peledsiian pää on vartaloon nähden pieni, ja laji on myös suomalaista siikaa pulleampi.
Levinneisyys

Peledsiian luontainen levinneisyys Venäjällä kattaa Vienanmereen laskevan Mezenjoen ja Koillis-Siperiassa olevan Kolymajoen välisen alueen. Suurin osa peledsiioista on järvipopulaatioita, mutta myös vaeltavia jokikantoja ja jokisuissa eläviä estuaaripopulaatioita esiintyy.
Nykyisin peledsiikaa on istutettu eri puolille Eurooppaa. Sitä tavataan Länsi-Venäjällä, Baltian maissa, Puolassa, Suomessa ja Tšekin tasavallassa. Nämä tuontipopulaatiot elävät pääasiassa jatkuvien istutusten varassa, luonnossa lisääntyminen on satunnaista.
Levinneisyys > Istutukset Suomessa

Suomeen tuotu peledsiika on lähtöisin siperialaisen Objoen keskijuoksulla olevan Endyrjärven populaatiosta. Vuonna 1965 maahan tuotiin ensi kerran mätimunia Pietarin lähistöllä sijaitsevasta kalanviljelylaitokselta. Tuonnin tarkoituksena oli saada vesistöihin sopiva siikalaji, joka kasvattaisi kalaveden arvoa. Peledsiikaa istutettiin aluksi sekä rannikolle että useisiin järviin.
Se menestyi kuitenkin huonosti, paitsi alkuun Lokan ja Porttipahdan tekojärvissä, joissa se joinakin vuosina lisääntyi luontaisestikin. Lisääntyminen loppui kuitenkin ilmeisesti voimakkaan säännöstelyn aiheuttaman kudun tuhoutumisen takia 1990-luvulla.
Elintavat

Peledsiian tärkeintä ravintoa on eläinplankton. Sen ohella se syö pohjaeläimiä ja pinnalla olevia hyönteisiä. Mahoista on löydetty joskus myös vesikasveja ja kalanpoikasia. Peledsiiat kerääntyvät syönnökselle sellaisiin paikkoihin, joissa ne pystyvät hyödyntämään tarvitsemaansa ravintoa koko avovesikauden ajan. Peledsiika on vapaan veden parvikala, joka välttää kasvillisuusalueita. Veden laadun suhteen se on vaatimattomampi kuin muut Coregonus-suvun lajit.
Lisääntyminen ja elinikä

Laji lisääntyy eri aikoina eri osissa levinneisyysaluetta. Lapin tekojärvissä se lisääntyy yleensä vasta joulukuussa jäiden alla. Siperiassa elää kantoja, jotka lisääntyvät jo syyskuussa. Kutu tapahtuu 2–3 metrin syvyydessä hiekka- tai sorapohjalla. Jos kaikki menee hyvin, poikaset kuoriutuvat jo jäiden lähdön aikaan. Vastakuoriutunut poikanen on 8–9 millimetrin pituinen.
Peledsiika on muikun tavoin lyhytikäinen kala. Suomesta Porttipahdan tekojärvestä saatu yksilö oli 9-vuotias, ja tämän pitempään kala ei tiettävästi Suomessa kasva. Alkuperäisistä vesistöistä on harvoin saatu 13–15-vuotiaitakin yksilöitä.
Merkitys ihmiselle

Suomeen tuodusta peledsiiasta ei tullut suosittua ruokakalaa, koska sitä ei pidetty yhtä maukkaana kuin kotimaisia muikkuja tai siikoja. Kun lisääntyminen pääsi alkuun, pohjoisen tekojärvissä pyydettiin verkoilla ja troolilla vuosina 1992–1993 150 tonnin vuosisaaliita. Tuolloin peledsiikaa markkinoitiin iskevämmällä nimellä polarmuikku, joka sittemmin kiellettiin harhaanjohtavana. Luontaisen lisääntymisen päätyttyä saalismäärä on hiipunut. Esimerkiksi vuonna 1999 vuosisaalis jäi vain neljään tonniin.
Kalakannan hoito

Peledsiikakannan ylläpitö vaatii jatkuvia istutuksia luontaisen lisääntymisen ollessa sattumanvaraista. Kun lisääntyminen onnistuu, tärkein hoitotoimenpide on kalastuksen oikea säätely. Tutkijat ovat kehottaneet jatkamaan säännöllisiä istutuksia Lapin tekojärviin tiheydellä 15–20 kappaletta hehtaaria kohti vuosittain.
Aiheesta muualla

Peledsiika, Coregonus peled LuontoPortti. Viitattu 16.10.2020.
Peledsiika (Coregonus peled) Vieraslajit.fi. Viitattu 16.10.2020.
Peledsiika – Coregonus peled Laji.fi. Viitattu 16.10.2020.
Coregonus peled (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Coregonus peled (TSN 161969) itis.gov. Viitattu 16.10.2020. (englanniksi)
Ronkkaus

Ronkkaus on suomalaiseen pistokirjontaperinteeseen kuuluvaa kirjontaa. Ronkkauksessa pienillä vinoruuduilla muodostetaan verkkomainen pinta kankaalle.
Aiheesta muualla

Toini-Inkeri Kaukonen: "Ronkkaus". Suomen Museo 75. 1968.
Phnom Penh

| Phnom Penh (ភ្នំពេញ) |
| --- | --- |

 Phnom Penh
 Koordinaatit: 11°33′N, 104°55′E 
Valtio:   Kambodža
Väkiluku (2019):  2 281 951
 
 www.phnompenh.gov.kh 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Phnom Penh satelliitista kuvattuna.
Katunäkymä Phnom Penhistä.
Phnom Penh eli Phnum Pénh (khmeriksi ភ្នំពេញ) on Kambodžan pääkaupunki. Se on aluehallinnolliselta asemaltaan maakunnantasoinen kunta, jonka pinta-ala on 375 km². Vuoden 2019 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 2,3 miljoonaa.
Historia

Phnom Penh on saanut nimensä vuonna 1373 rakennetun temppelin Wat Phnom Daun Penhin mukaan. Siitä tuli pääkaupunki ensimmäisen kerran 1400-luvulla Ponhea Yatin hallintokaudella. Kaupunki menetti vuonna 1497 pääkaupunkiaseman Angkorille, mutta kuningas Norodom toi hovinsa kaupunkiin 1865, missä se on säilynyt siitä asti.
Kaupungin asukasluku laski dramaattisesti punakhmerien hirmuhallinnon aikana – vielä vuonna 1975 Phnom Penhissä asui noin kaksi miljoonaa ihmistä. Punakhmerit tyhjensivät koko kaupungin valtaantulonsa jälkeen 17. huhtikuuta 1975. Phnom Penh oli aavekaupunki yli kolmen vuoden ajan. Vietnamin valloitettua maan Kambodžan–Vietnamin sodassa tammikuussa 1979 alkoi hidas jälleenasuttaminen.
Phnom Penhiä kutsuttiin 1920-luvulla Aasian Pariisiksi. Useamman vuosikymmenten laiminlyönnit näkyvät katukuvassa selvästi. Rauhan vuosikymmenen aikana on jälleenrakennus päässyt vauhtiin ja kaupungin infrastruktuuri on jo suurin osin toiminnassa.
Maantiede

Phnom Penh levittäytyy kolmen joen rannoille: Tonle Sapin, Mekongin ja Bassacin. Sitä ympäröivät alueet ovat alavaa kosteikkoa, ja joskus runsaiden monsuunisateiden aikana joet tulvivat kaupunkiin.
Nähtävyydet

Phnom Penhin nähtävyyksiin kuuluvat
Keskustori ja iltatori
Choeung Ek muistomerkki Pol Potin kauden uhreille
itsenäisyysmonumentti
Kansallismuseo
Jokivarsi ja jokiristeilyt
Kuninkaanlinna
Hopeinen pagoda
Toul Slengin kansanmurhamuseo
Wat Phnomin temppeli
Korkeakoulut

Phnom Penhin yliopisto on maan vanhin korkeakoulu, ja vuonna 2010 siellä oli yli 12 000 opiskelijaa. Yliopiston kaikki kolme kampusta sijaitsevat Phnom Penhin alueella.
Liikenne

Phnom Penhin kansainvälinen lentoasema sijaitsee alle kymmenen kilometriä keskustasta länteen. Se on sekä sotilas- että siviilikäytössä. Mekongjoen varressa on satama, josta laivat pääsevät jokea pitkin myös Etelä-Kiinan merelle. Pääkaupunkina Phnom Penh on maan valtatieverkon solmukohta, ja sieltä liikennöidään linja-autoreittejä maakuntien pääkaupunkeihin sekä Vietnamiin ja Thaimaan rajalle. Kaupungin sisäisessä liikenteessä polkupyörät, moottoripyörät ja mopot ovat suosittuja. Matkailijoille on tarjolla myös polkupyörätakseja eli cycloja. Niiden määrä on kuitenkin vähenemässä: vuonna 2010 kaupungissa oli enää 1 300 cycloa, kun vuonna 1999 niitä oli yli 9 000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Phnom Penh Wikimedia Commonsissa
Kambodžan maakunnat
| --- | --- |
Maakunnat:   Bântéay Méancheăy   Băt Dâmbâng   Kâmpóng Cham  Kâmpóng Chhnăng   Kâmpóng Spœ   Kâmpóng Thum   Kâmpôt  Kândal   Kaôh Kông   Krâchéh  Môndôl Kiri  Ŏtâr Méancheăy  Preăh Vihéar  Poŭthĭsăt   Prey Vêng  Rôtanak Kiri   Siĕm Réab  Stŏeng Trêng  Svay Riĕng   Takêv 
Maakuntatasoiset kunnat:   Kêb  Pailĭn  Phnom Penh  Sihanoukville 
Kambodžan kuninkaallinen palatsi Phnom Penhissä
Pikku Koirajärvi (Pello)

| Pikku Koirajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Pello
Koordinaatit:  66°48′01″N, 24°38′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  67.966.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133 m  
Rantaviiva:  0,43 km  
Pinta-ala:  1,253 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPikku Koirajärvi 
Pikku Koirajärvi  on Lapissa Pellossa Lampsijärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Pahtajoen valuma-alueeseen (67.966) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133 metriä mpy.
Pikku Lihajärvi

| Pikku Lihajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°18′45″N, 24°07′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  67.918.1.021
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,8 m  
Rantaviiva:  0,663 km  
Pinta-ala:  2,219 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPikku Lihajärvi 
Pikku Lihajärvi  on Lapissa Ylitorniolla Kivilompolon kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Portimojärven alueella (67.91), jonka Kallijoen valuma-alueeseen (67.918) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 105,8 metriä mpy.