stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sarah Brightman
Ura

Brightman aloitti uransa Hot Gossip -tanssiryhmän jäsenenä, ja julkaisi useita diskomusiikin singlejä sooloartistina. Vuonna 1981 hän teki ensiesiintymisen West Endissä musikaalissa Cats ja tapasi säveltäjä Andrew Lloyd Webberin, jonka kanssa meni naimisiin. Hän tähditti monia West End- ja Broadway-musikaaleja, mukaan lukien The Phantom of the Opera, jossa hän oli ensimmäinen Christine Daaén roolissa. Musikaali julkaistiin CD:nä vuonna 1987, ja se myi maailmanlaajuisesti 40 miljoonaa kappaletta. [lähde? ]
Lopetettuaan esiintymisen musikaaleissa ja erottuaan Lloyd Webberistä Brightman jatkoi musiikkiuraansa tuottaja Frank Petersonin kanssa, nyt klassisen crossover -musiikin artistina. Häntä kutsutaankenen mukaan? usein kyseisen genren luojaksi, ja hän on yhä yksi sen merkittävimmistä esiintyjistä myytyään yli 30 miljoonaa levyä ja kaksi miljoonaa DVD:tä. Hän on kaikkien aikojen eniten myynyt sopraano. [lähde? ]
Brightmanin vuoden 1996 duetto ”Time to Say Goodbye” italialaisen tenorin Andrea Bocellin kanssa ylsi listojen kärkeen eri puolilla Eurooppaa. Siitä tuli kansainvälinen menestys, ja se myi 12 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä. Brightman on saanut yli 180 kulta- ja platinalevypalkintoa 38 maassa.
Brightman on ensimmäinen artisti, joka on pyydetty kaksi kertaa esiintymään Olympialaisissa; ensimmäisen kerran hän esiintyi vuonna 1992 Barcelonan kesäolympialaisissa espanjalaistenori José Carreraksen kanssa ja vuonna 2008 Pekingissä kiinalaislaulaja Liu Huanin kanssa.
Vuoden 2015 syyskuussa Brightmanin oli tarkoitus viettää kymmenen päivää turistina Kansainvälisellä avaruusasemalla (ISS). Matkan kerrottiin maksavan 52 miljoonaa dollaria (noin 47 miljoonaa euroa), ja Brightman sanoi maksaneensa matkansa itse. Hän aloitti harjoittelun sitä varten Venäjän Tähtikaupungissa tammikuussa 2015. Toukokuussa 2015 Brightman ilmoitti lykkäävänsä harjoittelua ja matkaa perhesyihin vedoten.
Diskografia

The Trees They Grow So High (myös nimellä Early One Morning, 1988)
The Songs That Got Away (1989)
As I Came of Age (1990)
Dive (1993)
Surrender (1995)
Fly (1995)
Timeless (myös nimellä Time to Say Goodbye, 1996)
Eden (1998)
La Luna (2000)
Harem (2003)
Symphony (2008)
A Winter Symphony (2008)
Dreamchaser (2013)
Hymn (2018)
Musikaalit

I And Albert (1973)
Cats (1981)
The Pirates of Penzance (1982)
Masquerade (1982)
Nightingale (1982)
Song and Dance (1984)
Carousel (1987)
Requiem (1985)
The Merry Widow (1985)
The Phantom of the Opera (1986)
Aspects of Love (1990)
Repo! The Genetic Opera (2008)
Aiheesta muualla

Kotisivut (englanniksi)
Sarah Brightman Myspacessa (englanniksi)
Sarah Brightman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sarah Brightman
Käännös suomeksi
Intiantikat

| Intiantikat |
| --- | --- |
 Punaselkätikka (Chrysocolaptes lucidus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Intiantikat Chrysocolaptes  Blyth, 1843

Katso myös
   Intiantikat Wikispeciesissä   Intiantikat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Intiantikat (Chrysocolaptes) on tikkojen heimoon kuuluva lintusuku.
Intiantikkoihin (Chrysocolaptes) kuuluvia lajeja

Intiantikka (Chrysocolaptes festivus)
Punaselkätikka (Chrysocolaptes lucidus)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
John Field

| John Field |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1782 (ikä 242) Dublin
Kuollut: 23. tammikuuta 1837 (54 vuotta) Moskova
Kansalaisuus:  Irlanti
Ammatti:  säveltäjä ja pianisti
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki ja Nokturno 
Soittimet:  piano
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Field (26. heinäkuuta 1782 Dublin – 23. tammikuuta 1837 Moskova) oli irlantilainen säveltäjä ja pianisti.
Field opiskeli pianonsoittoa aluksi isänsä johdolla. Yhdeksänvuotiaana hän aloitti opinnot italialaisen Tommaso Giordanin oppilaana. Hän muutti nuorena isänsä kanssa Lontooseen, jossa hän opiskeli Muzio Clementin johdolla. Clementi otti tähtioppilaansa mukaan lähtiessään 1802 kiertämään Eurooppaa, ja 1803 he päätyivät Pietariin, jonne Field asettui, kun Clementi jatkoi matkaa. Field vietti kepeää elämää, avioitumisestaan huolimatta, ja sävellystyö jäi. Hän konsertoi menestyksekkäästi Moskovassa 1806 ja opetti, oppilainaan Mihail Glinka, Charles Mayer ja muun muassa ukrainalainen kansatieteilijä Mykola Markevytš. Myöhemmin Field sai suurta arvostusta pianistina.[lähde? ]
Fieldin terveys alkoi 1825 horjua alkoholikäytön ja muun huvittelun vuoksi, ja hän lähti Venäjältä 1831, jolloin hän jo sairasti syöpää. Hän asui vuoroin Englannissa ja Pariisissa, kierteli sitten Euroopassa ja palasi Moskovaan 1835 hyvin sairaana. Hän kuoli siellä kahden vuoden kuluttua.
Fieldin tuotanto on viihdyttävää, eikä häntä pidetä suurena lahjakkuutena. Fieldin tunnetuimpia sävellyksiä ovat hänen lukuisat nokturnonsa pianolle, ja häntä pidetäänkin kyseisen sävellysmuodon keksijänä. Muun muassa puolalainen pianisti ja säveltäjä Frédéric Chopin sävelsi 21 nokturnoa Field esikuvanaan.[lähde? ] Muita Fieldin teoksia ovat muun muassa hänen seitsemän pianokonserttoaan. Niistä tunnetuin on toinen, jonka hän sävelsi vuonna 1811.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Field Wikimedia Commonsissa
John Field International Music Score Library Project (englanniksi)
John Fisher

| John Fisher |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1469 Beverley, Yorkshire, Englanti
Kuollut: 22. kesäkuuta 1535 Lontoo
John Fisher (n. 1469 Beverley, Yorkshire, Englanti – 22. kesäkuuta 1535 Lontoo) oli englantilainen kardinaali, Rochesterin piispa ja Cambridgen yliopiston kansleri. Fisher teloitettiin kuningas Henrik VIII:n käskystä Englannin uskonpuhdistuksen aikana, koska hän kieltäytyi hyväksymästä kuningasta Englannin kirkon päämieheksi ja koska hän kannatti katolisen kirkon oppia paavin ylivallasta.
Elämä

Kauppiaan poika Fisher opiskeli Cambridgessa ja vihittiin papiksi vuonna 1491. Hän sai Henrik VII:n äidin Lady Margaret Beaufortin huomion, joka teki hänestä hänen rippi-isänsä ja kappalaisensa. Fisherin vaikutuksesta Margaret perusti Cambridgeen Christ’s Collegen vuonna 1505 ja St. John’s Collegen. Margaretin kuoltua vuonna 1509 Fisher otti vastuun St. John’sista ja vei sen perustamisen loppuun vuonna 1511. Vuonna 1504 hänet nimitettiin Cambridgen kansleriksi ja Rochesterin piispaksi. Hänet nimitettiin yhdeksi englantilaisista piispoista 5. Lateraanikonsiiliin vuonna 1512, mutta hän ei osallistunut kokoukseen.
1520-luvulla Fisher kirjoitti luterilaisuutta ja siihen liittyviä, roomalaiskatolisen kirkon harhaoppisina pitämiä oppeja vastaan, ja sai Manner-Euroopassa mainetta teologina. Englannin ylähuoneessa Fisher vastusti jyrkästi kaikkea valtion puuttumista kirkon asioihin. Fisher puolusti tiukasti katolisen kirkon oppia, mutta humanistina uskoi myös, että joitakin kirkon käytäntöjä olisi uudistettava. Fisher halusi kuitenkin, että tämä uudistus tulisi katolisen kirkon sisältä, ja tuomitsi protestanttisen liikkeen.
Kun Henrik VIII:n ja Katariina Aragonialaisen avioliiton pätevyys asetettiin ensimmäisen kerran avoimesti kyseenalaiseksi vuonna 1527, Fisher vihastutti kuninkaan puolustaessaan Katariinaa ja avioliiton pätevyyttä. Myöhemmin hän saarnasi Lontoossa kuningattaren puolesta. Vuonna 1531 hän vastusti kiivaasti sitä, että Henrikille myönnettäisiin titteli ”Englannin kirkon ja papiston ylin pää”, ja myöhemmin hän hylkäsi vuoden 1534 suprematialain, joka antoi kuninkaalle Englannin kirkon herruuden.
Maaliskuussa 1534 Henrikin avioliitto Katariinan kanssa julistettiin mitätöidyksi ja avioliitto Anne Boleynin kanssa päteväksi. Fisher ja Thomas More kieltäytyivät vannomasta valaa, joka edellytti, että he hylkäisivät paavin, julistaisivat Henrikin ja Katariina avioliiton pätemättömäksi ja tunnustaisivat, että Henrikin ja Anne Boleynin lapset olisivat laillisia kruununperillisiä. He olivat halukkaita hyväksymään perimysoikeuden parlamentin toimivaltaan kuuluvana asiana, mutta he eivät voineet hyväksyä lain muuta osaa, erityisesti koska siinä kiellettiin paavin valta. Vastikään hyväksytyn maanpetoslain nojalla kieltäytyminen tulkittiin maanpetokseksi. Toukokuun 20. päivänä 1535 paavi Paavali III nimitti Fisherin kardinaaliksi, mikä raivostutti Henrik VIII:n. Hänet asetettiin syytteeseen 17. kesäkuuta, tuomittiin maanpetoksesta ja teloitettiin Lontoon Tower Hillillä.
Katolinen kirkko julisti Fisherin pyhimykseksi 19. toukokuuta 1935.
Jeff Tremaine

Jeff Tremaine (2013)
Jeff Tremaine (s. 8. joulukuuta 1966) on yhdysvaltalainen ohjaaja, joka tunnetaan parhaiten luomastaan Jackass -ohjelmasta. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat Jackass: The Movie, Jackass: Number Two ja Wildboyz -sarjan.
Tremaine on myös laulaja Milk-nimisessä yhtyeessä. Yhtyeen musiikkia voi kuulla elokuvassa Jackass: The Movie.
Jaakko Merisalo

Jaakko Merisalo (5. marraskuuta 1878 Laihia – 28. kesäkuuta 1950 Kymi) oli suomalainen kanttori-urkuri, kuoron- ja soittokunnanjohtaja ja säveltäjä.
Merisalo kävi kanttori-urkurikoulun vuonna 1900, ja hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1904 ja 1905. Hän toimi vt. urkurina Teuvalla 1900–1902, kanttori-urkurina Asikkalassa 1902–1909 ja Kymin seurakunnan kanttori-urkurina vuodesta 1909 alkaen.
Merisalo oli Kymin seurakunnan kirkonisännöitsijänä vuodesta 1911 ja Karhulan VPK:n soittokunnan johtajana 1910–1916, Kymin Työväenyhdistyksen soittokunnan johtajana ja Kymin suojeluskunnan soittokunnan johtajana 1919–1925. Asikkalan Nuorisoseuran esimiehenä Merisalo oli 1906–1907 ja Kymin Nuorisoseuran esimiehenä 1915–1916. Vuodesta 1919 alkaen Merisalo oli Kymin seurakunnan kirkkohallinnon jäsenenä ja sihteerinä. Hän toimi myös laulu- ja soittokuntien johtajana ja oli useiden laulu- ja soittojuhlien yleisjohtajana. Merisalo oli Kymen Työväen Näyttämöllä säestäjänä ja orkesterin johtajana ja toimi Kymin työväenopiston sekakuoron johtajana. Merisalo sävelsi muun muassa "Kymenlaakson laulu" -maakuntalaulun. Merisalo oli Suomen Kanttoriurkuriyhdistyksen kunniajäsenenä vuodesta 1932, ja hän sai director cantus -arvonimen vuonna 1919.
Sävellyksiä

"Kymenlaakson laulu" ("Miss’ kohisten virtaa suuret veet’..."), sanoittanut Jalo Sirola.
"Isoisän valssi", sov. Pertti Jalonen.
Salmijärvi (Orivesi, Lauttakulma)

| Salmijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°45′37″N, 24°08′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Venehjoen valuma-alue (35.74)
Laskujoki:  metsäoja 
Järvinumero:  35.744.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  169,4 m  
Rantaviiva:  2,933 km  
Pinta-ala:  11,844 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSalmijärvi 
Salmijärvi  on Pirkanmaalla Oriveden Lauttakulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,8 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se on kaksiosainen järvi, jonka järvialtaat yhdistävät keskellä sijaitseva alle 15 metriä leveä salmi. Se sijaitsee Lauttakulman lounaispuolella Kaukasmaan itäpuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rannat ovat metsämaata. Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä ja sen koillisrannassa sijaitsee entinen maatilan pihapiiri. Muut rannat ovat rakentamattomia. Tilalle tulee tiet Kaanaan ja Hirsilää yhdistävältä yhdystieltä 14281. Järven lounaispuolella tulee metsäautotie rantaan asti.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 169,4 metriä mpy. Siihen on johdettu muutama lyhyt metsäoja. Laskuoja ei ole selvästi erottuva, mutta se vaikuttaa olevan metsäoja.
Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa koillisessa sijaitsevalla maatilalla on paljon peltomaita. Tilalle on rakennettu tie seuraavassa kartassa, mutta pellot on siinä metsitetty.
Jacob Katonon

Jacob Kipngetcih Katonon (s. 5. lokakuuta 1969) on kenialainen yleisurheilija, joka kilpaili hyppylajeissa. Hän hyppäsi Kenian ennätyksen korkeushypyssä, pituushypyssä ja kolmiloikassa.
Katonon karsiutui kolmiloikan loppukilpailusta Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 ja Atlantan olympialaisissa 1996. Vuoden 1994 Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui kolmiloikassa yhdeksänneksi. Vuoden 1995 Afrikan kisoissa hän voitti kolmiloikan ja sijoittui pituushypyssä kolmanneksi.
Henkilökohtaiset ennätykset

Korkeushyppy: 224 (1992)
Pituushyppy: 812 (1995)
Kolmiloikka: 17,12 (1996)
Seasons in the Abyss

| Seasons in the Abyss Slayer |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989 – 1990
 Julkaistu: 9. lokakuuta 1990
 Tuottaja(t): Rick Rubin
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 42.32
 Levy-yhtiö: American
Slayerin muut julkaisut
| South of Heaven 1988 | Seasons in the Abyss 1990 | Decade of Aggression 1991 |
Seasons in the Abyss on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Slayerin viides studioalbumi, joka julkaistiin 9. lokakuuta 1990. Albumin äänitykset alkoivat tammikuussa 1990 Hit City West-studiolla ja päättyivät saman vuoden kesäkuussa Record Plant-studiolla Los Angelesissa.
Albumin tyyli ei ole yhtä melodinen ja hidastempoinen kuin yhtyeen edellinen albumi South of Heaven, mutta ei kuitenkaan yhtä nopea ja aggressiivinen kuin vuonna 1986 ilmestynyt Reign In Blood.  Albumi sai pääosin positiivisen vastaanoton; Allmusic antoi levylle neljä ja puoli tähteä viidestä ja Entertainment Weekly arvosanan B+. Albumi sijoittui Ison-Britannian listoilla sijalle 18 ja saavutti myös sijan 40 Billboard 200-listalla, myyden kultaa Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Äänitykset ja tuotanto

Albumi äänitettiin tammikuun ja kesäkuun välillä vuonna 1990 Hit City West, Hollywood Sound ja Record Plant-studioissa Los Angelesissa. Albumin tuotti Rick Rubin, joka oli myös tuottanut yhtyeen edelliset albumit Reign in Blood ja South of Heaven.
Albumin kahdeksas raita, "Temptation", sisältää yhtyeen laulajan Tom Arayan jälkiäänitettyä laulua, koska kappaleen ensimmäisen oton lauluraitaa ei poistettu toisella otolla. Kappaleen laulun sovitus ei ollut suunniteltu. Araya lauloi kappaleen kahdella tavalla; miten hän itse ajatteli sen kuulostavan parhaalta, ja miten yhtyeen kitaristi Kerry King halusi hänen laulavan. Kun tuottaja Rubin kuuli lopputuloksen ja molemmat lauluraidat, hän ehdotti, että molempia lauluraitoja käytettäisiin kappaleessa.
Albumin tyyli ja lyyriset aiheet

Rolling Stone-lehden levyoppaan Nathan Brackettin mukaan albumi kuvastaa hyvin yhtyeen soundia neljällä ensimmäisellä albumilla. Kappaleet sisältävät monimutkaisia ja nopeita kitarariffejä, sekä hieman hitaampia, melodisempia riffejä. Brackett kuvaili albumin sanoitusten teemoja "musiikiksi, jolla valloitetaan maailmaa".
Entertainment Weekly-lehden kriitikko David Browne kuvaili albumia "naurettavaksi itsensä parodioimiseksi", ja että levy yhdistää synkkää, laulettua vokalisointia sekä raivokasta kitarointia. Blabbermouth.net-sivusto sanoi albumin kuuluvan genren kaikkien aikojen klassikoihin. Sivusto nimesi kappaleet "War Ensemble", "Dead Skin Mask", ja "Seasons in the Abyss" levyn parhaiksi, kuvaillen niiden soundia "kopioimattomaksi".
Allmusicin mukaan albumi yhdistelee South of Heavenin keskitempoista groovea ja aggressiivisia purkauksia Reign in Bloodin tyyliin. Albumin sanoitukset eivät enää käsittele kuolemanjälkeisen elämän demonisia kuvauksia, vaan pyrkivät löytämään konkreettista kauhua tosielämän asioista, kuten sodista, murhista ja ihmisen heikkouksista. Levyltä voi löytää myös yhteiskuntakritiikkiä, mikä todistaa sen, että yhtye ei ihannoi aiheita joista kirjoittaa.
Julkaisu ja vastaanotto

Albumi julkaistiin 9. lokakuuta 1990 Def American Recordsin kautta. Warner Music Group julkaisi levyn uudelleen myöhemmin samana vuonna ja American Recordings vuonna 1994. Vaikka albumi ei ollutkaan tervetullut musiikkiohjelmiin ja radioon, se sai kuitenkin soittoaikaa MTV:n sittemmin lopetetussa Headbanger's Ball-ohjelmassa. Seasons in the Abyss-kappaleesta julkaistiin myös Slayerin ensimmäinen musiikkivideo.
Albumi sai pääosin positiivisen vastaanoton kriitikoilta. College Music Journal kommentoi levyä "veteraanimetallibändin kulinaariseksi munaukseksi" Allmusicin Steve Huey sanoi albumin, joka on yhtyeen kolmas suurelle levy-yhtiölle, "tuovan jonkin verran takaisin Reign in Bloodilla kuultua nopeutta, ja olevan yhtyeen "helposti lähestyttävin" albumi." Levyllä voi hänen mukaansa kuulla koko yhtyeen parasta osaamista terävän ja puhtaan tuotannon avulla. Huey kirjoitti myöhemmin albumin "kuvaavan Reaganin aikaista Amerikkaa korruption ja julmuuden likakaivona ja että musiikki on pirullisen tehokasta, kuten aina".Entertainment Weekly-lehden kriitikko David Browne sanoi, että levyä kuunnellessa "tuntuu, kuin kuuntelisi maailman pisintä speed metal-kappaletta".
J. D. Considine kertoi kappaleesta "War Ensemble": "Se ei ole missään nimessä kaunis kappale. Se on kuultavaa salamasotaa, jonka kertosäe huipentuu sanoihin: 'The final swing is not a drill/It's how many people I can kill'. Se on täynnä kauhukuvia ja koväänisiä kitaroita, joita kuljettaa thrash metallin henkeäsalpaava tahti." Considine kirjoitti myöhemmin, että albumin musiikki "tekee niin tarkan yhteenvedon taistelun paniikista, että armeija itse on käyttänyt Slayerin kappaleita psyykatakseen joukkoja taisteluun Saudi-Arabian aavikoilla". Sputnik Musicin Mike Stagno sanoi, että levy oli loistava paluu Slayerilta.
Albumi saavutti sijan 40 Billboard 200-listalla sekä sijan 18 Ison-Britannian listoilla. Albumi myi myös kultaa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Kappaleet "Seasons in the Abyss" ja "War Ensemble" ovat tähän mennessä saaneet eniten soittoaikaa.
Saavutukset > RIAA:n sertifikaatit

| RIAA:n sertifikaatti | Myöntämispäivä  |
| --- | --- |
kultaa: 4. huhtikuuta 1993
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | War Ensemble | Tom Araya, Jeff Hanneman | Hanneman | 4.54 |  |  |  |  |  |
| 2. | Blood Red | Araya | Hanneman | 2.50 |  |  |  |  |  |
| 3. | Spirit in Black | Kerry King | Hanneman | 4.07 |  |  |  |  |  |
| 4. | Expendable Youth | Araya | King | 4.10 |  |  |  |  |  |
| 5. | Dead Skin Mask | Araya | Hanneman | 5.20 |  |  |  |  |  |
| 6. | Hallowed Point | Araya, Hanneman | Hanneman, King | 3.24 |  |  |  |  |  |
| 7. | Skeletons of Society | King | King | 4.41 |  |  |  |  |  |
| 8. | Temptation | King | King | 3.26 |  |  |  |  |  |
| 9. | Born of Fire | King | Hanneman, King | 3.07 |  |  |  |  |  |
| 10. | Seasons in the Abyss | Araya | Hanneman | 6.36 |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Tom Araya – basso, laulu
Jeff Hanneman – kitara
Kerry King – kitara
Dave Lombardo – rummut
Arviot

Allmusic:
Sputnikmusic:
Aiheesta muualla

Seasons in the Abyss Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Seasons in the Abyss Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Jacob Jonas Estlander

Jakob Jonas Estlander (5. marraskuuta 1782 Lapväärtti – 10. maaliskuuta 1854 Lapväärtti) oli suomalainen kirkkoherra ja kirjailija.
Estlanderin vanhemmat olivat Lapväärtin kirkkoherra Rudolf Josef Estlander ja Anna Maria Högman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1800, valmistui filosofian maisteriksi 1805 ja vihittiin papiksi 1815. Estlander toimi Turun akatemian kirjallisuudenhistorian dosenttina 1807. Vaasan triviaalikoulun vt. kollegana 1807–1811, Oulun triviaalikoulun alempana kollegana 1811–1812 sekä Vaasan triviaalikoulussa vt. konrehtorina 1812–1813, ylempänä kollegana 1812–1818 ja konrehtorina 1818–1824. Estlanderista tuli Lapväärtin kirkkoherra 1824 ja hän sai rovastin arvon 1829. Hän oli vt. lääninrovasti vuodesta 1835 ja vakinainen lääninrovasti vuodesta 1844.
Estlander oli naimisissa vuodesta 1827 Maria Elisabet Rislachiuksen kanssa. Heidän poikiaan olivat Helsingin yliopiston kliinisen kirurgian professori ja valtioneuvos Jakob August Estlander (1831–1881) sekä estetiikan ja nykykansojen kirjallisuuden professori Karl Gustaf Estlander (1834–1910).
Teoksia

Dissertatio academica animadversiones quasdam de poësi Alexandrina sistens. : Quam cons. ampl. fac. phil. Reg. Acad. Ab. publico examini modeste offerunt Jacobus Jon. Estlander, philosophiae magister & respondens Petrus Ulr. Sadelin, stip. Bilmark. Ostrobotnienses. In audit. phys. die XXIX Nov. MDCCCVI. Horis a. m. solitis, väitöskirja. Turku 1806
Kort historik öfver Lappfjärd gamla kyrkans öden : afskedspredikan hållen i sagda kyrka den 30 nov. 1851. Frans Swens, Vasa 1897, Kristinestad 1902
Secret Treaties

| Secret Treaties Blue Öyster Cult |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : CBS-studiot, New York 1973–1974
 Julkaistu: huhtikuu 1974
 Tuottaja(t): Murray Krugman Sandy Pearlman
 Tyylilaji: hard rock progressiivinen rock heavy metal
 Kesto: 38.35
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  53. (kesäkuu 1974)  54.
Blue Öyster Cultin muut julkaisut
| Tyranny and Mutation 1973 | Secret Treaties 1974 | On Your Feet or on Your Knees 1975 |
Secret Treaties on Blue Öyster Cultin vuonna 1974 julkaistu albumi. Albumi on monien kriitikoiden ja fanien mielestä yhtyeen paras albumi, sisältäen yhtyeen klassikoiksi nousseita kappaleita kuten "Career of Evil", "Dominance and Submission" ja "Astronomy". Albumia on myyty kultalevyn arvoisesti Yhdysvalloissa ja se on myös pärjännyt hyvin monien rock-lehtien "paras albumi"-äänestyksissä.
Albumin julkaisu ja vastaanotto

Secret Treaties julkaistiin huhtikuussa 1974. Kannessa oli mustavalkoinen maalaus yhtyeestä ME 262-hävittäjän ympärillä. Albumin kansi jatkoi yhtyeen "mustavalkoista" sarjaa; myös kahden aiemman albumin kannet olivat mustavalkoiset. Singlenä julkaistiin kappale "Career of Evil". Albumi nousi Billboardin listalla sijalle 53. ja siitä tuli lopulta kultalevy vuonna 1992. Yhtyeen suosio kasvoi Pohjois-Amerikassa albumin myytyä edellisiä albumeita paremmin ja BÖC sai jalansijaa myös Euroopassa ja Britanniassa, jossa arvostettu Melody Maker-lehti nimesi albumin "kaikkien aikojen parhaaksi rock-albumiksi" vuonna 1975. Myös Yhdysvalloissa Rolling Stone- ja Creem-lehdet antoivat positiivista palautetta albumista.
Myös yhtyeen fanit ja tämän päivän kriitikot nostavat albumin yhdeksi yhtyeen parhaista. Monet albumin kappaleet (esim. "Career of Evil", "Dominance and Submission", "ME 262" ja "Astronomy") ovat nousseet yhtyeen klassikoihin kuuluviksi ja ovat pysyneet yhtyeen soittolistalla konserteissa. Arvostelijoista mm. Allmusic-sivuston arvostelija kehuu albumin sanoituksia ja soitantaa ja nostaa albumin "yhtyeen ehdottomaksi klassikoksi" ja Sputnik Music-sivuston kriitikko sanoo albumin olevan "viimeinen yhtyeen kolmesta ensimmäisestä voima-albumista" ja pitää albumia "itsestään selvänä menestyksenä". Kerrang!-lehden Don Kayen mukaan "albumin kappaleet sopivat täydellisesti yhteen toistensa kanssa luoden draamaa ja monipuolisuutta jota vain parhaat albumit voivat tarjota".
Albumista julkaistiin bonus-raitoja sisältävä remasteroitu versio vuonna 2001. Varhaisemmissa CD-painoksissa "Cagey Cretins"-kappaleessa on pieni "hyppy" johtuen ilmeisesti nauhavirheestä CD-masteroinnissa. Myös kannessa yhtyeen nimi on vihreällä joissain painoksissa.
Kappaleet > A-puoli

Career of Evil – 3.59 (säv. A. Bouchard/P. Smith)
The Subhuman – 4.39 (säv. E. Bloom/S. Pearlman)
Dominance and Submission – 5.23 (säv. A. Bouchard/E. Bloom/S. Pearlman)
ME 262 – 4.48 (säv. E. Bloom/D. Roeser/S. Pearlman)