Apologia (Aristeides)
Sisältö

»Oi keisari, Jumalan armosta olen saanut tulla tähän maailmaan. Tutkiskeltuani taivasta, maata ja meriä sekä katseltuani aurinkoa ja muita taivaankappaleita aloin hämmästellä maailman kaunista järjestystä. Tajusin, että maailma ja kaikki, mitä siinä on, liikkuu toisen vaikutuksesta. Ja ymmärsin, että niitä liikuttaa Jumala, joka on kätketty niihin ja piilotettu niiltä.»
Aristeideen Apologia pyrkii todistamaan, että vain kristityillä on oikea käsitys Jumalasta. Aristeides aloittaa puheensa filosofisella kuvauksella ja määritelmällä Jumalasta. Hän kuvaa Jumalan maailman luojaksi ja liikuttajaksi, joka on luonnoltaan tutkimaton: Jumala on ”syntymätön, tekemätön, luonnoltaan pysyvä, aluton ja loputon, kuolematon, täydellinen ja käsittämätön”.
Tämän jälkeen Aristeides pyrkii osoittamaan, että muiden uskontojen jumalakuva häviää kristilliselle jumalakuvalle. Hän jakaa maailman ihmiset neljään ryhmään: barbaarit, kreikkalaiset, juutalaiset ja kristityt. Barbaarit juontavat uskontonsa alun Kronoksesta, Rheasta ja muista jumalista, kreikkalaiset Zeuksesta, juutalaiset Abrahamista ja kristityt Jeesuksesta Kristuksesta. Tällaisena puhe on varhaisin tunnettu esitys, jossa kristityt esitetään selkeästi omana identiteetiltään erillisenä ryhmänä pakanoiden ja juutalaisten ohella Rooman valtakunnassa.
Aristeides käsittelee ensin kaldealaisia ja muita, jotka palvovat alkuaineita ja taivaankappaleita; sitten kreikkalaisia, jotka palvovat ihmisiä ja ihmisenkaltaisia jumalia, jotka ovat erehtyväisiä; ja lopuksi egyptiläisiä, jotka palvovat eläimiä. Hän käy läpi monenlaisia näkemyksiä alkuaineista ja taivaankappaleista, sekä esittää, kuinka moninaisia eri jumalia kreikkalaiset ja egyptiläiset palvovat, ja millaista kaikkea vääryyttä näiden jumalien kerrotaan tehneen. Pakanoiden jumalat eivät usein myöskään kykene auttamaan edes itseään, kuinka sitten muita?
Tämän jälkeen Aristeides käsittelee vielä juutalaisia, jotka ovat pakanoita parempia ja näitä lähempänä totuutta, sillä heidän mukaansa Jumala on yksi, kaiken luoja ja kaikkivaltias, eikä ketään toista sovi palvoa. Aristeideen mukaan juutalaiset kuitenkin käytännössä palvovat enkeleitä Jumalan sijasta, ja noudattavat rituaalista lakiaan, vaikkakaan eivät edes täydellisesti.
Parhaita ovat Aristeideen mukaan kristityt, jotka ovat löytäneet totuuden. ”He näet tuntevat Jumalan, taivaan ja maan luojan, ja uskovat häneen”. Aristeides esittää lyhyen tiivistelmän kristillisen uskon pääkohdista, ja painottaa kristillisen elämän hurskautta suhteessa pakanoiden turmeltuneisuuteen. Aristeides kehottaa keisaria lukemaan itse heidän kirjoituksiaan, sillä:
» – – suuri ja ihmeellinen on heidän oppinsa sille, joka haluaa sitä tutkiskella ja ymmärtää sen. Todellakin, tämä on uusi kansa ja heihin on yhdistynyt jotain jumalallista. Ottakaa siis heidän kirjoituksensa ja lukekaa niitä – ja niin voitte huomata, etten ole keksinyt näitä asioita omasta päästäni – – heidän kirjoituksiaan lukeneena olen täysin varma näistä asioista samoin kuin siitä, mikä on tuleva. Tästä syystä velvollisuuteni on osoittaa totuus niille, jotka sitä kaipaavat ja etsivät tulevaa maailmaa.»
Lopuksi Aristeides huomauttaa vielä, että kreikkalaiset parjaavat kristittyjä vain siksi, että heijastavat näihin oman saastaisuutensa. Kristityt sen sijaan ovat oikeamielisiä ja vanhurskaita ja ”säälivät heitä niin kuin sellaisia, jotka ovat jääneet tietoa vaille”. Mutta jos joku kreikkalaisista katuu ja häpeää tekojaan, hänelle annetaan anteeksi se, että hän pilkkasi kristittyjen todellista tietoa.
Puheen sisältö luvuittain on:
Aristeides ei hyödynnä argumentaatiossaan Raamattua, sillä se olisi ollut hyödytöntä pakanayleisölle puhuttaessa. Hänen esittämänsä näkemykset Jumalan luonteesta muistuttavat niitä, mitä esiintyi erityisesti keskiplatonismissa ja stoalaisuudessa. Aristeideen esittämää pakanauskonnon kritiikkiä tunnetaan paljon sekä kreikkalaisilta filosofeilta että satiirikoilta. Uutena ja radikaalimpana puheessa näyttäytyvät kristittyjen monoteismi sekä kristillinen etiikka.