stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anjala (Suomen entinen kunta)

| Anjala> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kouvola |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°41′20″N, 026°48′28″E
Lääni:  Kymen lääni
Maakunta:  Kymenlaakson maakunta
Kuntanumero:  012
Hallinnollinen keskus:  Anjalan kirkonkylä
Perustettu:  
– emäpitäjä:  Elimäki
Liitetty:  1975
– liitoskunnat:  Sippola Anjala
– syntynyt kunta:  Anjalankoski
Pinta-ala:   km²   (1.1.1974)
– maa:  153,5 km²
Väkiluku:  5 692   (31.12.1974)
– väestötiheys:  38,01 as./km²
Anjalan kirkko
Anjalan kartano kuvitettuna Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar (1845-1852)
Anjala on entinen Suomen kunta Kymenlaaksossa Kymijoen länsipuolella. Nykyisin kunnan alue kuuluu Kouvolan kaupunkiin. Kunnan keskusta oli Anjalan kirkonkylä.
Anjalan naapurikunnat olivat Elimäki, Kouvola, Kymi, Ruotsinpyhtää ja Sippola.
Historia

Anjalan rukoushuonekunta on perustettu Elimäelle vuonna 1692. Kappeliseurakunnaksi se muodostui vuonna 1789 ja itsenäistyi 1863.  Itäuusmaalainen Anjalan kunta kuului Uudenmaan lääniin, mutta 1949 se yhdistettiin pääasiassa Viipurin läänin länsiosasta 1945 perustettuun Kymen lääniin.  Sen väkiluku 1944 oli 3 974 henkilöä.
Anjalan kunta yhdistettiin vuonna 1975 Sippolan kunnan kanssa Anjalankosken kauppalaksi, josta tuli 1977 kaupunki. Vuonna 2009 kunnan alueesta tuli muun Anjalankosken kanssa osa Kouvolaa.
Kymijoessa entisten Anjalan ja Sippolan kuntien rajalla on Ankkapurha (Anjalankoski), jonka pituus oli 850 metriä ja pudotus 8,1 metriä.
Kylät ja kulmakunnat

Anjalassa on 4 rekisterikylää (tieto vuodelta 1967):
Ahvio
Anjalan kirkonkylä
Muhniemi
Ummeljoki
Kulmakuntia ovat lisäksi Junkkari, Kaukasuo, Korpi ja Takamaa.
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Anjalan taajamat olivat kirkonkylä (2 202 asukasta) ja Ummeljoki (1 414 asukasta). Lisäksi Sippolasta Inkeroinen ulottui 21 asukkaan ja Myllykoski 13 asukkaan verran Anjalan puolelle.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Anjalan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
| Anjalan väestönkehitys 1880–1970 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 2 313 | 2 313 |
| 1890 | 1890 |    | 2 311 | 2 311 |
| 1900 | 1900 |    | 2 535 | 2 535 |
| 1910 | 1910 |    | 2 805 | 2 805 |
| 1920 | 1920 |    | 3 038 | 3 038 |
| 1930 | 1930 |    | 3 152 | 3 152 |
| 1940 | 1940 |    | 3 769 | 3 769 |
| 1950 | 1950 |    | 5 445 | 5 445 |
| 1960 | 1960 |    | 6 207 | 6 207 |
| 1970 | 1970 |    | 5 972 | 5 972 |
Lähde: Tilastokeskus.
Oppilaitokset

Maatalousoppilaitos
Liikunta ja urheilu

Anjalan Liitto
Anjalan jumppaseura
Sihvakan maauimala
Kentänvuoren pururata
Sihvakan pururata
Wredebyn lentokenttä Muhniemellä
Kulttuuri > Murre

Anjalan alueella puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Anjalan murre kuuluu kaakkoishämäläisen murteen Iitin ryhmään.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Anjalan kartano
Anjalan kirkko (1756)
Ankkapurha
Wreden suvun hautausmaa Sihvakan lammen ja Kirkkovuoren välisessä notkelmassa
Ranta-Pukin  kievarimuseo (Anjala-Seura ry)
kuninkaankuoppa Kirkkovuoren Kymijoelle avautuvalla kallioseinämällä, pääsy hyvin kapean kielekkeen kautta. Seinämään hakattu kirjaimet "A.A.", perimätiedon mukaan joku Kustaa III:n henkivartijoista
Aiheesta muualla

Anjala-Seura ry
Anjala Elää -yhdistys ry
Anjalan VPK
| n k Kymenlaakson maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hamina  Kotka  Kouvola  Miehikkälä  Pyhtää  Virolahti 
Entiset kunnat:  Anjala  Anjalankoski  Elimäki  Haapasaari  Jaala  Karhula  Kuusankoski  Kymi  Sippola  Valkeala  Vehkalahti 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Miinalaiva Pohjanmaa

| Miinalaiva Pohjanmaa |
| --- | --- |
 Miinalaiva Pohjanmaa laiturissa Suomenlinnassa  heinäkuussa 2010.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Wärtsilä Helsingin telakka
Kölinlasku:  toukokuu 1978
Laskettu vesille:  22. elokuuta 1978
Palveluskäyttöön:  8. kesäkuuta 1979
Poistui palveluskäytöstä:  2015
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 450 t
Pituus:  78 m
Leveys:  11,5 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  2 140 kW
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  30 + 50 (120 koululaivana)
Aseistus
Aseistus:  1 × Bofors 57 mm Mk1 1 × Bofors 40 mm/70 2 × 23 Itk 61 2 × 12,7 mm laivakonekivääri
Miinalaiva Pohjanmaa oli Suomen merivoimien vuonna 1979 valmistunut jäissäkulkukykyinen lippulaiva, joka toimi koululaivana vuodesta 1982 vuoteen 2013. Se on nykyisin siviilikäytössä merenmittaustehtävissä nimellä M/S Pohjanmeri. Kriisiaikana laivan tehtävänä oli toimia johtoaluksena ja miinalaivana.
Valmistus

Vuoden 1976 laivastosuunnitelma sisälsi koululaivan hankinnan, millä korvattaisiin palveluksesta poistuva Matti Kurki. Suunnitelman mukaan aluksen tuli olla myös miinalaiva. Alus tilattiin Wärtsilän Helsingin telakalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1978. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta 1978 ja valmistui 1979. Se kastettiin ja luovutettiin 6. kesäkuuta 1979 Hietalahdessa.  Alus otettiin palvelukseen kaksi päivää myöhemmin.
Propulsiojärjestelmänä on kaksi Wärtsilä Vasa 16V22 -dieselmoottoria. Aluksen toimintamatka on 3 500 meripeninkulmaa.
Palvelus

Vuodesta 1982 se toimi merivoimien koululaivana ja teki vuosittain pitkän koulutuspurjehduksen Suomen Joutsenen ja Matti Kurjen perinteitä noudattaen. Aluksen nimi periytyy 1770-luvun saaristolaivaston Pohjanmaa-luokasta.
Alus uudistettiin täysin vuosina 1996–1998, jolloin muun muassa vanha 120 millimetrin keulatykki vaihdettiin 57 millimetrin automaattitykkiin. Aluksen merenkulkujärjestelmät yhdistivät merenkulkututkat sekä ECDIS- ja AIS-järjestelmät saumattomasti yhteen navigoinnin tueksi, jolloin saadaan kattavaa meritilannekuvaa. Aluksen miinoitusjärjestelmä mahdollisti hyvin tarkan, lähes automaattisen miinoituksen.
Vuonna 2011 Pohjanmaa osallistui Euroopan unionin merirosvouden vastaiseen Atalanta-operaatioon Adeninlahdella tehtävänään suojella ruokakuljetuksia. Se saapui alueelle 1. helmikuuta.
Pohjanmaa pysäytti 6. huhtikuuta 2011 aluksen, jota epäiltiin merirosvojen emälaivaksi. Alus pysähtyi vasta, kun sen eteen ammuttiin varoituslaukauksia. Laivalta löytyi aseita ja merirosvoukseen liittyvää materiaalia. Laivan 18 miehistönjäsentä vangittiin. Merirosvoalus räjäytettiin ja upotettiin kolme päivää myöhemmin.
Syksyllä 2013 Hämeenmaa siirrettiin Pansiosta Upinniemeen korvaamaan Pohjanmaan, joka jäi Upinniemeen odottamaan lopullista kohtaloaan. Pohjanmaa laitettiin myyntiin ja poistettiin palveluksesta 2015. Merivoimien komentajan kontra-amiraali Veli-Jukka Pennalan mukaan suunnitelmana oli, että mikäli sopivaa ostajaa ei löydy, se joko romutetaan tai museoidaan.
Palveluksen jälkeen

Laivaa suunniteltiin jo romutettavaksi, kun sopivaa ostajaa ei ensin löytynyt, mutta lopulta sen ostajaksi löytyi valtion omistama Meritaito Oy, jolla on käyttöä sille merenmittaustehtävissä. Sen olisi ollut halukas ostamaan myös turkulainen meripalveluyritys Alfons Håkans, mutta tarjousta ei hyväksytty, koska yritys ei osannut sanoa tarkkaa käyttötarkoitusta. Sitä ei myöskään haluttu museoida, sillä museoinnin kustannukset olisivat tulleet liian kalliiksi.
Kesällä 2016 Meritaito Oy maalasi aluksen siviiliväreihin Perniössä Teijon telakalla. Alukseen myös asennettiin mittalaitteita ja se nimettiin uudelleen Pohjanmereksi. Aiemmin aluksesta oli purettu tykit ja muu sotilasmateriaali Upinniemessä.
Päälliköitä

| --- | --- |
 komentajakapteeni Martti Reunanen 1979  komentajakapteeni Jorma Martikainen 1979–1982  komentajakapteeni Risto Villikari 1982-1983  komentajakapteeni Esko Illi 1984–1986  komentajakapteeni Seppo Sarelius 1986–1987  komentajakapteeni Matti Mäkinen 1987–1990  komentajakapteeni Hans Holmström 1990–1992  komentajakapteeni Hannu Karnaranta 1992–1994 :  komentajakapteeni Risto Haimila 1994-1997  komentajakapteeni Jukka Wäänänen 1997–1999  komentajakapteeni Timo Ståhlhammar 2000–2001  komentajakapteeni Ari Kallio 2002–2004  komentajakapteeni Simo Laine 2005–2007  komentajakapteeni/komentaja Jon von Weissenberg 2007–2010  komentajakapteeni Mika Raunu (s. 1972, aluksen 15. päällikkö) 2010–2015
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miinalaiva Pohjanmaa Wikimedia Commonsissa
Merivoimat: Miinalaiva Pohjanmaa, Koulutuspurjehdus 2005, linkkejä tietoihin (Arkistoitu – Internet Archive)
Merivoimat: Miinalaiva Pohjanmaa – Koulutuspurjehdus 2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
Miinalaiva Pohjanmaa, fregatti Matti Kurki ja fregatti Suomen Joutsen (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Elävä arkisto: Miinalaiva Pohjanmaa merireittien turvaajana ja merirosvojahdissa
Pohjanmaa vuonna 1993 ennen modernisointia alkuperäisen aseistuksen kanssa
Toivo Nupponen

Toivo Nupponen (28. lokakuuta 1897 Helsinki – 1. elokuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kalustealan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Nupposen vanhemmat olivat tehtailija Mikko Nupponen ja Karolina Gustava Vikberg ja puoliso vuodesta 1919 sairaanhoitaja Aino Pitkäpaasi. Nupponen kävi ensin viisi luokkaa Helsingin suomalaista reaalilyseota ja sitten Suomen Liikemiesten Kauppaopiston 1917. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Nupponen oli Oy Vihdin Puuseppien harjoittelija Lahdessa 1913, Kausalan Saha- ja Laivaliikkeen harjoittelija 1915, Lahden Kirjapaino- ja Sanomalehti Oy:n konttoripäällikkö 1917–1918, Osuuskunta Etelä-Suomen Karjakeskuksen konttoripäällikkö 1918–1919, Huonekaluliike Mikko Nupposen apulainen ja prokuristi vuodesta 1919, yhtiön Viipurin liikkeen ja tehtaan johtaja 1921–1940, toinen johtaja Lahdessa 1940 ja johtaja Helsingissä 1940–1942 sekä Huonekaluliike Mikko Nupponen Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1942 ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1954. Hän oli myös Korson Rakennuspuun Myynti Oy:n ja Rakennuspuu Oy:n perustaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1941. Kirjanpidon opettajana Lahden ammattikoulussa ja Lahden yhteiskoulussa Nupponen toimi 1918–1920. Hänellä oli myös erittäin monia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Nupponen sai 1965.
Azerbaidžanin maantiede

| Azerbaidžanin maantiede |
| --- | --- |
 Azerbaidžanin topografinen kartta
Maanosa:  Aasia
Naapurimaat:  Georgia, Venäjä, Armenia, Iran ja Turkki
Tilastot
Pinta-ala:  86 600 km²
 – Sisävesi:  3 983 km² (4,6 %)
Rantaviiva:  713 km
Rajan pituus:  2 468 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Bazardüzü, 4 446 m
Matalin kohta:  Kaspianmeri, −28 m
Pisin joki:  Kura, 1 364 km
Suurin järvi:  Mingəçevirin tekojärvi, 605 km²
Ilmasto
Ilmasto:  mannerilmasto, leuto ilmasto, subtrooppinen ilmasto, aroilmasto
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  maaöljy, maakaasu, rautamalmi, ei-rautametallit, bauksiitti
Azerbaidžan on Aasiassa sijaitseva vuoristoinen sisämaavaltio. Maa rajautuu luoteessa Georgiaan, pohjoisessa Venäjään, lännessä Armeniaan, idässä Kaspianmereen ja etelässä Iraniin. Azerbaidžaniin kuuluu myös eksklaavi Nahitševanin autonominen alue, joka rajautuu Armeniaan, Iraniin ja Turkkiin. Azerbaidžanin pinta-ala on noin 86 600 neliökilometriä. Maassa sijaitsee osa Kaukasuksen kummastakin vuorijonosta.
Topografia, vesistöt ja maankäyttö

Azerbaidžan sijaitsee Lounais-Aasiassa Etelä-Kaukasian alueella. Azerbaidžanin pohjoisosassa on Suur-Kaukasuksen vuorijono ja sen lounaisosassa Vähä-Kaukasus. Maan kaakkoisosassa ovat Talyšvuoret. Azerbaidžanin pinta-alasta noin puolet on 400–1 500 metrin korkeudessa merenpinnasta, yli kaksi viidesosaa alankoa ja viimeinen kymmenesosa yli 1 500 metrin korkeudessa. Korkein kohta on Bazardüzün huippu, jonka korkeus on 4 446 metriä. Seuraavaksi korkeimmat vuoret ovat Şahdağ ja Tufan. Maan alin kohta taas sijaitsee Kaspianmeressä, 28 metriä merenpinnan alapuolella.
Azerbaidžanissa on yli 8 300 jokea, joista yli 5 100 kuuluu Kurajoen valuma-alueeseen, lähes 1 200 Arasjoen valuma-alueeseen ja noin 3 200 laskee suoraan Kaspianmereen. Maassa on 64 yli 50 kilometrin pituista jokea. Järviä on yhteensä noin 450 ja niistä kymmenen on yli viiden neliökilometrin kokoisia. Pisin joki on Kura (1 364 km), suurin järvi Mingəçevirin tekojärvi (605 km²) ja suurin luonnonjärvi Sarısu (66 km²).
Azerbaidžanin pinta-ala on Nahitševanin alue ja Vuoristo-Karabah mukaan luettuna noin 86 600 neliökilometriä. Vuonna siitä 57,6 prosenttia oli maatalousmaata, 22,8 prosenttia viljeltyä maata, 32,1 prosenttia pysyvää laidunta ja 11,3 prosenttia metsää.
Ilmasto

Azerbaidžanin ilmasto on hyvin monipuolinen; sen alueella tavataan lähes kaikkia maailman ilmastotyyppejä. East Anglian yliopiston ilmastotutkimusyksikön tuottaman datan mukaan ajanjaksolla 1991–2020 maan keskimääräinen vuotuinen lämpötila oli 12,9 celsiusastetta ja vuotuinen keskisadanta 413 millimetriä. Suur-Kaukasus estää pohjoisesta puhaltavien kylmien ilmamassojen saapumisen maahan.
Vuoden kuumimpana aikana, heinä-elokuussa, keskilämpötilat vaihtelevat Azerbaidžanissa itäisten ja kaakkoisten osien noin 27:stä celsiusasteesta pohjoisen ja lännen vuoristojen 15–20:een asteeseen. Talvella (marras-helmikuu) keskilämpötila on pääkaupunki Bakussa 3–4 astetta, pohjoisessa ja lännessä taas −5–10 astetta. Azerbaidžanin historian lämpöennätys on 46 celsiusastetta ja historian pakkasennätys −33 astetta, jotka kumpikin ovat mitattu Culfan ja Ordubadin kaupungeissa.
Azerbaidžanin alankoalueilla ilmasto on yleisesti ottaen vähäsateinen ja vuoristossa sateisempi, joskin maan alava ja sateinen kaakkoisosa tekee tähän poikkeuksen. Siellä sijaitseva Lənkəran on maan sateisin paikka 1 600–1 800 millimetrin vuotuisella sadannallaan ja idässä sijaitseva Apšeron maan vähäsateisin kolkka 200–350 millimetrin sadannallaan.
Luonto

Azerbaidžanin kasvillisuus on pääosin aroa, puoliaroa tai vuoristokasvillisuutta. Metsää on maan koillis- ja kaakkoisosissa.
Azerbaidžanin pienestä pinta-alasta huolimatta siellä on monenlaisia ilmasto- ja kasvillisuusvyöhykkeitä subtrooppisesta vuoristokasvillisuuteen, ja tämä on johtanut etenkin lintulajiston monimuotoisuuteen. Siellä on havaittu noin 365 lintulajia flamingoista ja kotkista mehiläissyöjiin. Harvinaisiin nisäkkäisiin kuuluvat kuhertajagaselli (Gazella subgutturosa) ja kaukasianvuorikauris. Kaikkiaan maassa elää 97 nisäkäslajia, 67 matelija- ja sammakkoeläinlajia, 97 kalalajia ja yli 15 tuhatta lajia selkärangattomia.
Ympäristönsuojelu ja maailmanperintö

Azerbaidžanin luontoa suojellaan kansallispuistossa ja eritasoisilla suojelualueilla.
Hirkanin kansallispuisto on perustettu suojelemaan subtrooppista luontoa Lankaran alangolla ja Talyšvuorilta. Siellä elää harvinaisia kasvi- ja eläinlajeja. Şirvanin kansallispuisto Širvanin alangolla on kuhertajagasellin ja vesilintujen lisääntymisaluetta. Ağgölin kansallispuisto suojelee muuttolintujen talvehtimis- ja levähdyspaikkoja. Kaikkiaan Azerbaidžanissa on kahdeksan kansallispuistoa, 11 luonnonpuistoa sekä monia muita luonnonsuojelualueita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Azerbaidžanin maantiede Wikimedia Commonsissa
Nasan satelliittikuva Azerbaidžanista.
Azerbaidžanin ilmastovyöhykkeet Köppenin ilmastoluokituksen mukaan:
  Keskileveysasteiden aro (Bsk)
  Kuumakesäinen mannerilmasto (Dfa)
  Subtrooppinen kostea ilmasto (Cfa)
  Lauhkea meri-ilmasto (Cfb)
Yardimlin metsiä Talyšvuorilla.
Minan kieli

| Mina |
| --- | --- |
Oma nimi:  Gɛ̃, Gɛn gbe
Muu nimi:  gen
Tiedot
Alue:   Togo    Benin
Virallinen kieli:  ei virallista asemaa
Puhujia:  330 000
Kirjaimisto:  latinalainen kirjaimisto
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nigeriläis-kongolaiset kielet
Kieliryhmä:  gbe-kielet
ISO 639-3:  gej
 Ohje 
Minan kieli (myös Gɛ̃, Gɛn gbe, Gen, Gebe, Guin, Mina-Gen ja Popo) on gbe-kieli, jota puhutaan Togon kaakkoisosassa Maritimen ja Beninin Monon departmentissa.
Mina kuuluu voltalais–nigeriläisiin kieliin, jotka ovat suuren afrikkalaisen nigeriläis–kongolaisen kieliperheen haarauma. Muiden gbe-kielten tavoin mina on tonaalinen kieli.
Yleensä minaa puhuvien määräksi on arvioitu yhteensä noin 358 900. Beninissä minaa puhuvia on noin 158 000 (2001) ja Togossa noin 200 900.
Beninin valtio käyttää minaa yhtenä kuudesta kielestä aikuisten lukutaidon kehittämisessä, ja sitä on opetettu peruskouluissa vähäisessä määrin osana monikielisyyskasvatusta vuodesta 2014 alkaen.
Mina–suomi-sanakirja

Säveltäjä Herman Rechberger loi pienen mina–suomi-sanakirjan oltuaan stipendiaattina Villa Karossa vuosina 2003 ja 2004. Siitä julkaistiin ranskaksi laajennettu versio, jota jaettiin vuonna 2007 beniniläisiin ja togolaisiin kouluihin oppikirjaksi. Kirja sisältää johdannon, kieliopin, paljon hyödyllisiä lauseita ja noin 1 500 sanan sanakirjaosion.
Aiheesta muualla

Anni Nieminen, Milakpla gɛngbe – esittelyssä minan kieli, Villa Karo 1.4.2021
Gen (Mina) Omniglot. Simon Ager. Viitattu 12.1.2019. (englanniksi)
Kangni, Atah-Ekoué (1989) La syntaxe du Gẽ: étude syntaxique d'un parler Gbe: le Gẽ du Sud-Togo. Frankfurt: Peter Lang.
Beninin kielet
boko | fon | fulani | gbe-kielet | ifè | joruba | mina | ranska | tammari | tem | toli | waama
Lori Chavez-DeRemer

Lori Chavez-DeRemer on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, jonka Donald Trump on nimennyt ehdokkaakseen Yhdysvaltain työministeriksi Donald Trumpin II hallitukseen tammikuusta 2025 alkaen. Hän on ollut vajaat kaksi vuotta kansanedustaja, ja sitä ennen Happy Valleyn kaupungin pormestari.
Chavez on kotoisin Oregonista, ja hänellä on alueensa ammattiliittojen vankka tuki. Hän oli yksi harvoista republikaaneista, joka tuki alahuoneessa lakiesitystä, joka olisi laajentanut työntekijiden oikeutta liittyä ammattiliittoon. Chavezin valintaa Trumpin listalle on pidetty yllätyksellisenä.
İzmir

| İzmir |
| --- | --- |

 İzmir
 Koordinaatit: 38°26′0″N, 27°09′0″E 
Valtio:  Turkki
Maakunta:  İzmir
Hallinto:  
 – Pormestari:  Tunç Soyer
Väkiluku (2022):  2 948 160
Aikavyöhyke:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
İzmir (kreikkalaiselta nimeltään Smyrna, kreik. Σμύρνη, Smýrni) on Turkin kolmanneksi suurin kaupunki ja maan toiseksi suurin satama.
Se on myös İzmirin maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa oli 2,9 miljoonaa vuonna 2022.
Maantiede

İzmir sijaitsee İzmirinlahden, Egeanmeren rannalla, Kızılçullu-joen suistossa. Liiketoiminta keskitttyy Konakin kaupunginosaan, Karantina ja Güzelyalı ovat suuria asuinalueita. Nykyisen keskustan eteläpuolella on Kadifekale eli vanha kaupunki.
Historia > Antiikki

Kaupungin paikalla on ollut asutusta viimeistään 2000-luvulla eaa. Kreikkalaiset asuttivat paikan viimeistään noin 1050 eaa. Smyrnan ensimmäiset asukkaat olivat aiolialaisia siirtokuntalaisia, ja myöhemmin sen asuttivat joonialaiset. Kaupunki lakkasi olemasta tai ainakin taantui myöhemmällä arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa., mutta perustettiin uudelleen klassisen kauden lopulla 300-luvun eaa. loppupuolella. Antiikin Smyrna kukoisti erityisesti hellenistisellä ja roomalaisella kaudella, jolloin se oli merkittävä satama ja kauppakaupunki.
Historia > Myöhempi kreikkalaisaika

Vanhalta ajalta 1920-luvulle saakka kaupungin asukkaista noin puolet oli kreikkalaisia. Osa kreikkalaisista turkkilaistui, mikä tarkoittaa sitä, että suurimmalla osalla väestöstä on edelleen kreikkalaisia esi-isiä. Izmirissä oli jo silloin (noin 1/4 väestöstä) turkkilaisia. Armenialaisväestö oli alle 1/4 väestöstä. Lisäksi kaupungissa asui pieni määrä juutalaisia, amerikkalaisia ja eurooppalaista alkuperää olevia ns. levanttilaisia. Egeanmeren helmenä tunnettu kaupunki oli vuosisatoja kosmopoliittinen satamakaupunki ja kukoistava kauppapaikka.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Sèvresin rauhansopimuksen mukaan kaupunki ympäristöineen luovutettiin Kreikalle. Turkki ei kuitenkaan rauhansopimusta hyväksynyt, ja Kreikkakin hyökkäsi Smyrnasta syvemmälle Turkkiin. Syyskuussa 1922 Turkin armeija Mustafa Kemalin johdolla syyllistyi Smyrnassa kreikkalaisten ja armenialaisten vainoon. Turkin armeija sytytti 13. syyskuuta 1922 kaupungin kreikkalais- ja armenialaiskaupunginosat palamaan, mikä tunnetaan Smyrnan suurena palona. Arviolta 30 000 ihmistä sai surmansa. Satoja tuhansia jäi kodittomaksi ja lähti pakolaiseksi Kreikkaan.  Arviot vainoissa ja tuhopoltossa surmansa saaneista vaihtelevat. Surmansa saattoi saada jopa 100 000 kaupunkilaista. Lausannen sopimuksen mukaan Kreikan ja Turkin välillä suoritettiin pakollinen väestönvaihto. Kun kreikkalaisten lisäksi myös tuhopoltosta selvinneet armenialaiset muuttivat pois kaupungista, siitä tuli etnisesti lähes puhtaasti turkkilainen.
Historia > Myöhempi historia

Toisen maailmansodan jälkeen Izmir kasvoi nopeasti. NATO:n Kaakkois-Euroopan maajoukkojen päämaja sijoitettiin sinne.
Kaupunki kärsi tuhoja Egeanmeren maanjäristyksessä 30. lokakuuta 2020.
Urheilu

Kaupungissa on kolme Turkin Superliigassa pelannutta jalkapallojoukkuetta: Göztepe SK, Altay SK ja  Karşıyaka SK. İzmir Atatürk Stadionilla järjestetään sekä jalkapallo-otteluita että yleisurheilukilpailuja. Sinne mahtuu yli 50 000 katsojaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta İzmir Wikimedia Commonsissa
İzmir City Guide (Arkistoitu – Internet Archive)
Näkymä İzmiriin.
Aripipratsoli

| --- | --- |


Aripipratsoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
7-{4-[4-(2,3-dikloorifenyyli)piperatsin-1-yyli]butoksi}-3,4-dihydrokinolin-2(1H)-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 129722-12-9
ATC-koodi: N05AX12
PubChem CID: 60795
DrugBank: DB01238
Kemialliset tiedot
Kaava: C23H27N3Cl2O2 
Moolimassa: 448,39 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 87 %
Proteiinisitoutuminen: > 99 %
Metabolia: hepaattinen (CYP2D6, CYP3A4)
Puoliintumisaika: 75 tuntia
Ekskreetio: fekaalinen   renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(US) 
Reseptiluokitus:  reseptivalmiste
Antotapa: oraalinen intramuskulaarinen
Animoitu 3D-rakenne aripipratsolimolekyylistä
Abilify 15mg -lääkelevy
Abilify 15mg -tabletteja
Aripipratsoli (Suomessa valmistenimillä Abilify sekä rinnakkaislääkkeet Aripiprazol, Aripiprazole) on kolmannen sukupolven antipsykootti. Sen on kehittänyt Japanissa Otsuka-yhtymä. Lääke on alun perin Bristol-Meyers-Squibbin tuote.
Aripipratsolia käytetään skitsofrenian, psykoosien ja kaksisuuntaisen mielialahäiriön hoitoon. Lääkettä ei ole hyväksytty dementoituneiden vanhusten muistisairauksiin liittyvien käytöshäiriöiden hoitoon. Aripipratsolia ei valmistajan ohjeista riippuen saa käyttää alle 13–15-vuotiaille. Aripipratsolin määritelty vuorokausiannos (DDD) on 15 mg.
Toiminta

Aripipratsoli sitoutuu useisiin dopamiini- ja serotoniinivastaanottajiin (D2, D3, D4, 5-HT1A, 5-HT2A, 5-HT2C, 5-HT7) sekä alfa-1- ja histamiini H1 -vastaanottajiin. Toisin kuin useimmat psykoosilääkkeet, aripipratsoli on D2 (IA ~50-60%)-, D3 (IA ~30%)-, D4 (IA ~30%)- 5-HT1A (IA ~68%)- 5-HT2A (IA 12.7%)-, 5-HT2C (IA 82%)- ja 5-HT7 (IA 58%)-vastaanottajien osittainen aktivoija. Useimmat epätyypilliset psykoosilääkkeet sitoutuvat ensisijaisesti ekstrastriataalisiin dopamiinireseptoreihin, mutta aripipratsolin sitoutumisaste dopamiinireseptoreihin on korkea koko aivoissa: positroniemissiotomografia osoitti, että aripipratsoli täytti yli 80% dopamiini D2- ja D3-reseptoreista skitsofreniapotilailla. Lääkkeen puoliintumisaika on keskimäärin 75 tuntia. Aineenvaihdunta tapahtuu CYP3A4- ja CYP2D6-entsyymien nopeuttamana.
Tasainen pitoisuus aivoissa saavutetaan 10–14 päivän sisällä.lähde?
Kemia

Aripipratsoli on 2,3-dikloorifenyylipiperatsiini luokan psyykenlääke. Samankaltaisia, joskin uudempia psyykenlääkkeitä ovat esimerkiksi brekspipratsoli ja karipratsiini.