stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asiamies

Asiamies (ruots. ombud, ombudsman, aiemmin: ruots. syssloman) on henkilö, jonka päämies on valtuuttanut tekemään puolestaan jotakin, esimerkiksi tekemään jonkin oikeustoimen tai edustamaan päämiestä oikeudenkäynnissä tai viranomaisen luona. Asiamies ei ole työsuhteessa päämieheen. Asiamies tekee valtuutuksensa rajoissa valtuuttajan nimissä oikeustoimen, jonka perusteella valtuuttaja tulee oikeutetuksi ja velvoitetuksi kolmanteen henkilöön nähden. Asiamiehiä ovat esimerkiksi asianajaja, kauppaedustaja, huolitsija ja komissionsaaja. Virastoilla, säätiöillä ja yhdistyksillä on usein asiamies, joka edustaa niitä tuomioistuimessa tai virastossa. Oikeudenkäyntiasiamieheksi kutsutaan henkilöä, joka edustaa tai avustaa asianosaista tuomioistuimessa.
Asiamiehen asema perustuu yleensä toimeksianto- tai asiamiessopimukseksi kutsuttuun sopimukseen, mutta se voi perustua myös muuhunkin sopimukseen kuten edustussopimukseen. Jos henkilö, jonka kanssa asiamies tulee tekemään oikeustoimen, on tiedossa, päämies voi ilmoittaa tälle valtuutuksesta tiedonannolla. Valtuutus saa olla joko suullinen tai kirjallinen. Asiamiehen käyttö on luvallista riita- ja rikosjutuissa sekä hallintoasioissa, vaikka joissakin tapauksissa syytetyn on saavuttava myös itse oikeuteen. Vain asiamies, joka kuuluu Suomen Asianajajaliittoon, saa käyttää nimitystä asianajaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asiamies Wikimedia Commonsissa
Ašera

Ašera. Terrakottapatsas Juudeasta 8.- 6. vuosisadalta eaa. Eretz Israel Museum.
Ašera on seemiläinen äitijumalatar, jota palvottiin laajalti Syyrian ja Palestiinan alueella. Ašera on Dagonin puoliso ja Baalin äiti. Ašera esiintyy lukuisissa muinaisissa kirjoituksissa, kuten akkadinkielisissä teksteissä nimillä Ašratum/Ašratu ja heettiläisissä lähteissä nimillä Ašerdu/Ašertu. Ašeraa pidetään yleensä samana jumalattarena kuin ugaritilaista (kanaanilaista) ʼAṯirat-jumalatarta, ja ugaritilaisissa lähteissä hänen puolisonsa oli Ēl.
Lähi-idän arkeologiaa tutkineen William G. Deverin mukaan Ašeraa pidettiin Jahven puolisona israelilaisten uskonnossa ennen pakkosiirtolaisuuden aikaa. Siinain niemimaalta on löytynyt ostrakoneja, joissa mainitaan ”Temanin Jahve ja hänen Ašeransa” sekä ”Samarian Jahve ja hänen Ašeransa”.
Raamatussa

Vanha Testamentti mainitsee Ašeran 37 kertaa ("asera-paalu" tai "asera-karsikko" eri käännösten mukaan), esimerkiksi kukistakaa heidän alttarinsa, murskatkaa heidän patsaansa, hakatkaa maahan heidän asera-karsikkonsa ja polttakaa tulessa heidän jumalankuvansa. (5. Mooseksen kirja 7:5). Vanhassa Testamentissa aseralla tarkoitetaan paitsi jumalatarta, myös sitä esittävää veistosta.
Aiheesta muualla

Asera. Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta.
Jaana Holvikivi: Jahve ja hänen Asheransa[vanhentunut linkki]. 15.3.2003.
Nikolai Asejev

Nikolai Asajev 1910-luvulla.
Nikolai Nikolajevitš Asejev (ven. Никола́й Никола́евич Асе́ев; 10. heinäkuuta 1889 Lgov – 16. heinäkuuta 1963 Moskova) oli neuvostoliittolainen runoilija.
Asejev julkaisi ensimmäiset runokokoelmansa vuonna 1914. Hän aloitti symbolistisella ilmauksella, josta siirtyi slaavilaisen mytologian kautta futurismiin ja edelleen vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen myötä vallankumousromantiikkaan sekä myöhemmin stalinismin ylistykseen ja sosialistiseen realismiin.
Asejevin ystäväpiiriin kuului muun muassa runoilija Vladimir Majakovski, johon häntä usein verrattiin. Asejev osallistui myös Sergei Eisensteinin elokuvan Panssarilaiva Potemkinin välitekstien laadintaan. Asejevin runoja on julkaistu suomeksi kokoelmissa Venäjän runotar (Otava, 1946) ja Neuvostolyriikkaa 2 (Tammi, 1979).
Vuonna 1941 Asajeville myönnettiin Stalin-palkinto ja lisäksi hän sai Leninin kunniamerkin sekä Työn Punaisen Lipun kunniamerkin.
Suomennettuja runoja

20 Neuvostoliiton runoilijaa, suomentanut Armas Äikiä, Petroskoi: Valtion kustannusliike 1960
Venäjän runotar, toim. Valentin Kiparsky ja Lauri Viljanen. Otava 1946. – Näköispainos Ntamo 2013
Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Neuvostolyriikkaa 2, toim. Natalia Baschmakoff, Pekka Pesonen ja Raija Rymin, Helsinki: Tammi 1977 ISBN 951-30-3680-4
Uuden runon Venäjä (Sorok russkih sovetskih poetov), toim. Toivo Flink, Petrozavodsk 1989 Karjala ISBN 5-7545-0041-6
Budjonnyjn marssi (Марш Буденного (Marš Budjonnogo)), suom. Lauri Kemiläinen, antologiassa: Venäjän runotar
Dimitrov jylisee, suom. Armas Äikiä, antologiassa: 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Ei, eivät vahvat hiuksesi kullanhohteineen (Не за силу, не за качество...), suom. Pentti Saaritsa, antologioissa: Maailman runosydän ja Neuvostolyriikkaa 2
En näänny pahoinvoinnissa, suom. Armas Äikiä, antologiassa: 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Ivallisin silmin katsot tovin, suom. Armas Äikiä, antologiassa: 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Jollain muulla mielen lumosit (Не за силу, не за качество...), suom. Taisto Summanen, antologiassa: Uuden runon Venäjä
Kuule, Anni, suom. Armas Äikiä, antologiassa: 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Käyttäen talttaa, vasaroita, suom. Armas Äikiä, antologiassa: 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Laulu Paul Robesonista, suom. Armas Äikiä, antologiassa: 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Paju (Iva), suom. Pentti Saaritsa, Raija Ryminin raakakäännöksestä, antologiassa: Neuvostolyriikkaa 2
Parhaiden aika, suom. Armas Äikiä, antologiassa: 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Punatulkut, suom. Taisto Summanen, antologiassa: Uuden runon Venäjä
Siniset husaarit (Синие гусары): 1–5, suom. Pentti Saaritsa, Raija Ryminin raakakäännöksestä, antologiassa: Neuvostolyriikkaa 2
Siniset husaarit (Синие гусары): 1–5, suom. Taisto Summanen, antologiassa: Uuden runon Venäjä
Sää vaihtelee. On lauhaa vuoroin…, suom. Taisto Summanen, antologiassa: Uuden runon Venäjä
Tänään päivä on tavallinen, suom. Armas Äikiä, antologiassa: 20 Neuvostoliiton runoilijaa (Runo on suomentajan muodostaman "Viisi runoa" -sikermän kolmas osa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikolai Asejev Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef
M/S Arctic Sea

| M/S Arctic Sea |
| --- | --- |

Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:   Malta
Kotipaikka:  Valletta
IMO-numero:  8912792
MMSI-numero:  215860000
Tunnuskirjaimet:  9HDN8
Aiemmat nimet:  Okhotskoye  Zim Venezuela ('96-'98)  Alrai ('98-'98) Torm Senegal ('98 -'00)  Jogaila ('00 -'05) 
Omistaja:  Arctic Sea Ltd, Malta
Rakennustelakka:  Sedef Tersanesi Istanbul, Turkki
Kölinlasku:  1991
Luovutettu:  1992
Status:  Romutettu Intiassa vuonna 2021
Tekniset tiedot
Pituus:  97,80 m
Leveys:  17,30 m
Syväys:  6,01 m
Bruttovetoisuus:  4 706 brt
Bruttovetoisuus (GT):  3 988
Koneisto:  MAN B&W 6L35 MC 2 × Blackstone ESL4MK1
Koneteho:  3 360 kW, 2×360 kW
Nopeus:  12,8 / 9,5 kn
Miehistö:  12
Lähteet:  
M/S Arctic Sea (IMO 8912792) oli venäläistaustaisen suomalaisyrityksen omistama, suomalaisyritykselle aikarahdattu maltalainen rahtialus. Se rakennettiin vuonna 1991 Sedef Tersanesi -telakalla Istanbulissa, Turkissa Neuvostoliiton kauppalaivaston käyttöön. Laiva on tunnettu elokuussa 2009 tapahtuneesta katoamisestaan. Viimeisenä vuotenaan nimellä Baby Leen Panaman lipun alla seilannut alus saapui romutettavaksi Intian Alangiin maaliskuussa 2021.
Käyttöhistoria

Alus liikennöi useita vuosia Suomen ja Välimeren satamien välillä, ainakin syksystä 2008 alkaen päätesatamana oli Bejaïa Algeriassa.
Kaappaus

Alus kaapattiin 24. heinäkuuta 2009 vastaisena yönä Gotlannin ja Öölannin välisellä merialueella, lähellä pistettä 57.34977°N, 17.47878°E, noin 20 kilometrin päässä Öölannin pohjoiskärjestä. Alus oli kaappauksen tapahtuessa puutavaralastissa matkalla Pietarsaaresta Bejaïaan, Algeriaan. Laivan miehistö onnistui välittämään tiedon, että noin 8–10 hengen poliiseina esiintynyt kaappaajajoukko valtasi aluksen. Valepoliisien kerrottiin sitoneen miehistön ja ilmoittaneen etsivänsä laivalta huumeita. Kaappaajien vaatimuksesta miehistö kuitenkin ilmoitti, että kaappaajat olisivat poistuneet alukselta 12 tunnin päästä viemättä aluksesta mitään. Alus oli tällöin pisteessä 56.29191°N, 16.87442°E matkalla 2,9 solmun nopeudella luoteeseen kohti Öölantia suuntaan 305 astetta.
Kaappaus > Katoaminen

Viimeinen automaattinen paikkatieto laivalta oli lähetetty 29. heinäkuuta 2009 Englannin kanaalista, pisteestä 49.8305°N, 3.278333°W. Solchart Managementin toimitusjohtaja Viktor Matveev kertoo olleensa viimeisen kerran puhelinyhteydessä laivaan 31.7.2009, jolloin se ilmoitti olevansa Portugalin edustalla. Laivan odotettiin saapuvan Bejaïan satamaan 4.8.2009,, jonne se ei kuitenkaan saapunut.
Kaappaus > Etsinnät

Laivan miehistön omaiset vaativat, että etsintöihin ryhdytään. Venäjän federaatio lähetti neljä alusta etsimään M/S Arctic Seata. 11.8.2009 noin kello 17.30 Arctic Sea -aluksen nimi ilmestyi Algerian Bejaian sataman verkkosivuilla olevaan laivalistaan. Satamaviranomaiset kuitenkin kiistivät tiedon, eikä alusta ollut lisätty viralliseen listaan. Myöhemmin Venäjä lähetti kaksi ydinsukellusvenettä etsimään kadonnutta rahtilaivaa ja sen puutavaralastia. Dosentti Arto Luukkanen ihmetteli Venäjän voimakasta kiinnostusta Arctic Sea -alusta kohtaan. On myös epäilty lastin mukana olleen aseita tai muuten laitonta lastia.
Tosiasiallisesti etsinnässä mukana olevat tahot olivat enimmän osan aikaa tietoisia aluksen liikkeistä, ja julkisuuteen syötettiin virheellistä tietoa, jotta pelastusoperaation suunnitteluun jäi työrauha. Käytännön toimijana operaatiossa oli Venäjän laivasto, mutta osapuolisina oli myös lippuvaltio Maltan ja Suomen viranomaisia. Myös Nato avusti Venäjää.
Tapausta seurannut venäläinen internetjulkaisun Sovfraht Maritime Bulletinin päätoimittaja Mihail Voitenko joutui saamiensa uhkausten jälkeen pakenemaan ulkomaille.
Suomen keskusrikospoliisi vahvistaa, että laivan omistavalta yritykseltä vaadittiin laivasta lunnaita.
Venäjän laivaston edustajat nousivat M/S Arctic Sea -alukseen 17. elokuuta 2009 noin 500 kilometrin päässä Kap Verden saaristosta. Miehistön kerrottiin olevan elossa ja hyväkuntoinen. Toisten lähteiden mukaan miehistöä oli pahoinpidelty, ja heidät sekä kaappaajat siirrettiin laivaston alukseen kuulusteltavaksi.
Kaappaus > Kaappaustilanteen jälkeen

Sekä miehistö että kaappaajat lennätettiin Kap Verdestä Moskovaan kolmella ilmavoimien kuljetuskoneella. Tätäkin on ihmetelty julkisuudessa. Miksi noin 25 henkilön siirtoon tarvittiin kolme suurta kuljetuskonetta? Mm. tämän johdosta aluksen ympärillä on liikkunut erilaisia salaliittoteorioita. Näihin on liitetty se, että alus kävi telakalla Kaliningradissa ennen viimeisintä matkaansa. On muun muassa epäilty, että alukseen rakennettiin salalokeroita. Välillä ilmoitettiin, että alus siirrettäisiin Mustallemerelle Novorossijsksin satamaan tutkittavaksi.. Alus kuitenkin pysyi itäisellä Atlantilla.
Arctic Sea -alus oli määrä luovuttaa syyskuussa aluksi lippuvaltio Maltan viranomaisille, ja sitä kautta edelleen sen suomalaiselle varustajayhtiölle. Malta on kuitenkin ilmoittanut, että sen ei ole tarve toimia välikätenä. Varustaja taas imoittaa olevansa episodin johdosta lähes vararikossa, eikä kykene huolehtimaan aluksen kunnostamisesta. Kaiken lisäksi Espanjan viranomaiset eivät päästäneet alusta Las Palmasin satamaan, jossa luovutuksen oli määrä tapahtua.
Lokakuun lopulla alus hinattiin korjattavaksi Maltalle, jonka lähivesillä alus luovutettiin omistajilleen ja hinattiin Vallettaan korjattavaksi
Kaappaajiksi epäiltyjen omaiset vaativat, että oikeudenkäynti siirretään Suomeen tai Ruotsiin.
Kaappauksesta on tuomittu Venäjällä useita ihmisiä pitkiin vankeusrangaistuksiin. Venäjä syyttää Viron suojelupoliisin entistä työntekijää Eerik-Niiles Krossia yhden tuomitun väitteiden perusteella kaappauksen taustavoimaksi.
Kaappaus > Spekulaatiota lastista

Englantilaisen Sunday Times -sanomalehden mukaan alus kuljetti venäläisvalmisteisia S-300-ilmatorjuntaohjuksia kohti Irania. Artikkelin mukaan ohjukset olisi lastattu alukseen sen telakoinnin yhteydessä Kaliningradissa. Lehti viittaa tiedoissaan Israelin turvallisuuspalvelu Mossadin tietoihin. Ohjusten myyjät ovat tietojen mukaan entisiä Venäjän armeijan upseereja. Lehtitiedon mukaan Mossad lähetti laivalle kaappaajat keskeyttämään sen matkan. Säteilyturvakeskus pyysi lopettamaan säteilymittauksien tekemisen Arctic Sean Pietarsaaren-laituripaikan läheisyydessä.  OMG Kokkola Chemicalsin toimitusjohtaja Jöran Sopon mukaan, Malta Forest Company toimitti heille uraanipitoista rikastetta vuonna 2008.
Kirjallisuutta

Timo Hellenbergin ja Heikki Visurin artikkeli kirjassa Hellenberg, Timo, Talvitie, Heikki, Visuri, Pekka & Volanen, Risto: Myrskyn silmässä. Suomi ja uudet kriisit.  Helsinki:  WSOYpro, 2011.  ISBN 978-951-0-38126-7
Susanna Niinivaara, Arctic Sean arvoitus, Suomen Kuvalehti 20/2012 sivut 24–34 ja Kartta ja tapahtumapäivät
Pekka Sartola, Kaappaus, Päivä Oy, 2010. ISBN 978-952-475-410-1
Aiheesta muualla

Suomalaisen varustamon laiva kaapattiin Ruotsin vesillä (Arkistoitu – Internet Archive)
Suspected Hijacking of Ship in Baltic Sea of Swedish Coast
VesselTracker.com: Kuva Arctic Sea-laivasta vuodelta 2007
Aluksen kulkureitti.
Kesäkuuruoho

| Kesäkuuruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kuuruohot Lunaria
Laji::  annua
Kaksiosainen nimi
 Lunaria annua  L. 
Katso myös
   Kesäkuuruoho Wikispeciesissä   Kesäkuuruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kesäkuuruoho (Lunaria annua) kuuluu heimoon ristikukkaiskasvit (Brassicaceae). Se on hyötykäytössä yksi- ja kaksivuotisena koristekasvina. Kuivia varsia koristeellisine lituineen käytetään myös kuivakukkana. Se kasvaa luonnonvaraisena Euroopan kaakkoisosissa ja Länsi-Aasiassa.
Ulkonäkö ja koko

Korkeus on 60–100 senttimetriä. Sillä on herttamaiset ja isohampaiset lehdet. Pysty jäykkä kukintovarsi kasvaa toisena vuotena. Violeteissa kukissa on ristikkäiset terälehdet. Niistä kasvaa myöhemmin hedelmät: leveänsoikeat litteät lidut. Puutarhassa viljelty kesäkuuruoho viihtyy tuoreessa maassa auringossa tai puolivarjossa.
Kesäkuuruohon tunnistaminen:
Kesäkuuruohon kukat.
Kesäkuuruohon lidut.
Kesäkuuruohon lehti.
Arkaim

| Arkaim> ven. Аркаим, Arkaim |
| --- | --- |
 Linnoituksen jäänteet juhannuksen tienoilla vuonna 2013
Koordinaatit:  52°38′57.34″N, 59°34′17.194″E
Valtio:  Venäjä
Paikkakunta:  Tšeljabinskin alue
Historia
Tyyppi:  asuinpaikka ja muinaislinna
Ajanjakso:  pronssikausi
Huippukausi:  1700–1600 eaa. (keskipronssikausi)
Kulttuuri:  Sintaštan kulttuuri
Alue:  Etelä-Ural
Pinta-ala:  20000 (Arkaimin linnoitus) m²
Pinta-ala:  33 (laakso) km²
Aiheesta muualla
  Arkaim Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linnoituksen kaivauksien paljastamat kohdat ilmavalokuvassa vuonna 2014.
Bolšoi Karagankan joenvartta ja aron maisemaa Arkaimin laaksossa.
Arkaim on arkeologinen kohde Venäjällä Tšeljabinskin alueella Uralvuoriston eteläosan itäpuolisella arolla aivan Kazakstanin vastaisella rajalla. Se sijaitsee Uraljoen sivujoen Bolšoi Karagankan varrella ja sivuhaaransa Utjagankan välisellä niemekkeellä. Arkaimin laakson tutkimukset alkoivat vuonna 1987, kun Bolšoi Karagankaan aiottiin rakentaa tekojärvi ja alueella suoritettiin sen vuoksi arkeologinen kartoitus. Arkaimin historiallinen suojelualue muodostuu jokilaaksossa olevasta 3 300 hehtaarin laajuisesta alueesta, josta on tutkittu erilaisia kohteita kuten esimerkiksi kalmistoa ja linnoitettua kylää. Alue ja sen linnoitus on nimetty lähellä sijaitsevan matalan Arkaimin vuoren mukaan. Linnoitus ajoitetaan 1700–1600 eaa. eli keskipronssikaudelle ja se on kuulunut Sintaštan kulttuuripiiriin.
Tutkimuksia

Alue löydettiin satelliittien ottamista valokuvista vuonna 1952 ja erityisesti joen haarassa sijainneet samankeskiset ympyrät herättivät silloin huomiota. Paikkaa ei silloin tutkittu, mutta tekojärven rakentaminen vuonna 1987 olisi peittänyt kiinnostavan alueen alleen ja silloin laaksoa ryhdyttiin tutkimaan. Tutkijat näkivät lentokoneesta käsin laaksossa kaksi sisäkkäistä ympyrää ja arvasivat löytäneensä jotain kiinnostavaa. Ensimmäiset kaivaukset ylittivät kaikki sille asetetut toiveet ja alueen historiallista arvoa alettiin sekä virastojen välisellä tiedotuksella että julkisella keskustelulla tehdä tunnetuksi. Kampanja alueen suojelemiseksi ja tekojärven rakentamisen estämiseksi oli kiivas, mutta jo vuonna 1991 alueen arvo tunnustettiin virallisesti ja se julistettiin kulttuuriseksi suojelualueeksi. Vaikka tekojärven pato oli rakennettu valmiiksi ja sen allas olisi voitu täyttää saman tien, suostuivat ministeriöt tekemään suojelupäätöksen, koska valtion rahatilanne oli muuttunut Neuvostoliiton romahdettua huonoksi. Aluetta tutkii edelleen Tšeljabinskin valtionyliopisto, joka myös aloitti tutkimukset.
Opastustaulu alueella liikkuville.
Rekonstruktio linnoituksen sisällä.
Majan rekonstruktio.
Tutkijoiden toimipiste ja näyttelytila
Linnoitettu kylä

Bolšoi Karagankan ja sen sivujoen Utjagankan väliseen haaran jäävällä mäellä sijaitsee linnoitetun asuinpaikan jäännökset. Uloimman vallin muodostaman kehän halkaisija on noin 150–180 metriä. Linnoituksen sisällä sijaitsi noin 60 asumusta, jotka sijaitsivat muurein erotetuissa pihoissa. Ulkomuurin sisäpuolella on vielä toinenkin sisämuuri. Ulkomuuria vastaan rakennetuista 35 pihasta oli oviaukot keskusmuuria sen ulkopuolella kiertävälle puupäällysteiselle ympyräkadulle, joka johti ulkomuurilla oleville neljälle portille. Linnoituksen länsipuolella sijaitsi linnoituksen pääportti ja kolme muuta porttia aukesivat eri suuntiin. Sisämuurin sisäpuolella sijaitsi vielä 25 asumuksen pihat, joiden rakenne oli ilmeisesti sama kuin ulkomuurin asumuksilla. Niiden oviaukot johtivat keskellä sijaitsevalle keskusaukiolle, jonka mitat olivat 25×27 metriä.
Asumukset oli rakennettu puolisuunnikkaan muotoisten pihojen sisälle. Useimmat asumukset kattoivat koko pihan ja tutkijat arvelevat useimmissa asumuksissa olleen myös toinen kerros. Pihan pinta-alan suuruus vaihteli 110–200 neliömetriä. Asumuksesta kolmasosa muodosti talouspuolen, joka sisälsi vesikuopan, maakuopan, lieden ja nuotiopaikan. Useimmissa talouksissa oli vielä lisäksi metallurginen masuuni. Pohjakerroksen päällä oli katto ja myös se oli asutettu. Ylä- ja alakerran välillä liikuttiin ilmeisesti tikkaita pitkin. Sadevettä kerättiin katolta asunnon pohjalla oleviin kuoppiin, joita oli kahdesta kolmeen. Metallurgisia töitä varten majassa oli metallien sulatusuuni.
Rengasmaisen ulkomuurin sisäseinän säde on noin 84 metriä. Muurin pohja oli perustettu maapaakuista, joita oli ladottu kaivettuun ojaan kahdeksi matalaksi reunavalliksi. Reunavallien väliin oli kasattu ympäristön kiviä perustaksi ja näiden varaan oli rakennettu tukkipuista kehikoita. Muurin ulkopinta oli polttamattomia savitiiliä, jotka oli muurattu seinään savilaastilla. Muurin täytteeksi kasattiin savea niin, että kovettuessaan muuri on muodostanut sitkeän ja kovan esteen luvatta sisälle pyrkiville. Muurit arvellaan olleen neljästä kuuteen metriä korkeat ja 4,5 metristä kuuteen metriin paksut, ja talojen väliset muurit kolmesta neljään metriä korkeat ja 60 senttimetriä paksut. Ulkomuuria kiersi 1,5–2,5 metriä syvä vallihauta, johon oli johdettu joesta vettä.
Linnoituksen puolustusstrategia perustui kolmeen perusideaan. Linnoituksen ulkomuuri oli korkea ja sitä oli vesivallien takia helppo puolustaa ylhäältä päin. Muurin neljää porttia oli mahdollista murtaa auki, mutta silloin joutui sisäkadulle ja siellä nostettavan puusillan alla olevaan kolmimetriseen kuoppaan. Sinne pudonneet voitiin tappaa talojen katoilta käsin ampumalla tai keihästämällä.
Koska ilmasto oli kuiva ja sateet harvassa, oli kaupungin sisälle rakennettu vedenkeruujärjestelmät, jossa vettä johdettiin syviin kuoppiin puisilla vesiputkilla. Vettä kerättiin ja käsiteltiin ilmeisesti kolmessa vaiheessa. Kaupungin päälle satanut vesi kerättiin ja johdettiin putkia myöten kaivoihin, joissa vesi puhdistettiin aina toiseen kaivoon siirrettäessä. Näin valmistettiin puhdistettua talousvettä.
Elinkeinot

Linnoituksen lähiympäristössä on merkkejä pienialaisista peltopalstoista, joita reunustivat ojat tai kanavat. Ne toimivat kastelujärjestelmän runkoverkkona, johon syötettiin vettä viereisistä joista. Pelloilla viljeltiin ainakin hirssiä, ohraa ja sipulia. Aron heinää hyödynsi paimennettavat eläimet, joita lypsettiin ja teurastettiin. Paimenet asuivat kaukanakin linnoituksesta ja viljelivät siellä peltopalstojaan ja paimensivat karjalaumojaan. He palasivat linnoitukseen joko talveksi tai ulkoisen vaaran uhatessa. Pronssituotteilla, jotka valmistettiin kuparia ja tinaa pronssiksi sekoittaen ja sen jälkeen valamalla, käytiin kauppaa ympäristön asukkaiden kanssa. Tuohon aikaan käytiin pronssiesineillä myös kaukokauppaa. Metallien lisäksi esinevalmistuksessa hyödynnettiin keramiikkaa, kiveä, luuta ja puuta.