stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vastaus (elokuva)
Huomioita

Vastaus kuvattiin talvella 1951–1952 Uudellamaalla, Pirkanmaalla ja Kaakkois-Suomessa. Sisäkuvauspaikkoja olivat useat eteläisen Suomen teollisuuslaitokset (esimerkiksi Kone, Strömberg ja Tampella). Hillmanien taloa esitti Erik Serlachiuksen talo Mäntässä ja talon sisäpuolta Joenniemen kartano niin ikään Mäntässä. Studiossa ei kuvattu lainkaan. Elokuvan taustalla oli Moraalisen varustautumisen liike, jonka keskushahmoihin Viljo Lampela kuului. Vastaus oli Lampelan ensimmäinen näytelmäelokuva. Mukana on myös muun muassa Kone Oy:n pääjohtaja Heikki H. Herlin (yli-insinööri Reunasen roolissa), joka oli Moraalisen varustautumisen voimahahmoja Suomessa.
Vastauksen ylevänä tavoitteena on ratkaista eri yhteiskuntaryhmien väliset mielipide-erot ja ristiriidat. Keinona on ihmisten keskinäiseen rakkauteen pohjautuva yhteisymmärrys. Elokuvan alussa on teksti, joka alkaa: "Tämä elokuva on syntynyt niiden ihmisten työn tuloksena, jotka omassa elämässään ovat läpikäyneet elokuvan esittämän kehityksen, ja se kuvaa todellista elämää todellisilla tapahtumapaikoilla asianomaisten ihmisten esittämänä." Vastauksen kaupallinen menestys oli heikko.
Esko Mäenpää (Viljo Lampela) pitämässä puhetta.
Kosti Vehanen

Vehanen säestää Lea Pilttiä pianolla Itä-Kannaksella 1943.
Keijo Kosti Vehanen (31. elokuuta 1887 Turku – 13. maaliskuuta 1957 Turku) oli suomalainen pianisti. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1905 ja opiskeli vuosina 1907–1910 Helsingin musiikkiopistossa Sigrid Schnéevoigtin oppilaana. Vehanen jatkoi opintojaan Berliinissä, Pariisissa ja Roomassa, jossa häntä opetti Giovanni Sgambati.
Vehanen piti ensikonserttinsa Turussa ja Helsingissä 1912, minkä jälkeen hän konsertoi ja esiintyi orkesterien solistina kotimaan lisäksi Skandinaviassa ja Britanniassa. Vehanen tuli tunnetuksi monien laulajien herkkänä ja taitavana säestäjänä. Tunnetuimpia laulajia olivat Marian Anderson, Aino Ackté, Maikki Järnefelt, Aune Antti, Helge Lindberg ja Titta Ruffo. Vehanen esiintyi yli 3 000 konsertissa neljässä maanosassa.
Marian Anderson ja Kosti Vehanen esittivät yhdessä myös negrospirituaaleja, joiden ei vielä 1930-luvulla yleisesti katsottu sopivan taidelaulajien ohjelmistoon. Toimittaja ja musiikintutkija Minna Lindgrenin mukaan Vehanen toimikin mustaihoisen Andersonin esitaistelijana niin rotu- kuin naiskysymyksissäkin. Lisäksi Vehanen opetti Andersonin laulamaan suomalaisia kansanlauluja suomeksi. Andersonin ja Vehasen yhteisen uran huipentuma oli esiintyminen noin 70 000 kuulijalle Lincoln Memorial -muistomerkin luona Washingtonissa pidetyssä ulkoilmakonsertissa vuonna 1939. Radio ja filmiryhmät välittivät konsertin vielä suuremmalle kuulijakunnalle ympäri maailman.
Vehanen sävelsi pianokappaleita, kansanlaulusovituksia, yksinlauluja, kaksi balettia, viulufantasian ja sellofantasian. Lisäksi Vehanen kirjoitti useita muistelmateoksia.
Kosti Vehasen puoliso vuosina 1924–1929 oli sopraano Signe Liljequist (1876–1958).
Teoksia

Mestarilaulaja Helge Lindberg. Kirja 1929.
Vuosikymmen Marian Andersonin säestäjänä. WSOY 1941 (myös englanniksi nimellä Marian Anderson: A Portrait).
Rapsodia elämästä. WSOY 1944.
Muistojen mosaiikkia. WSOY 1944.
Markiisitar ja muita muistelmia. Kanervan Kustannusliike 1949.
Aiheesta muualla

Aune Antti esittää Oskar Merikannon Vallinkorvan laulun Kosti Vehasen säestämänä (1944). Ylen Elävä Arkisto.
Kosti Vehanen : Gabriele d'Annunzion mailta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 12.07.1931, nro 28, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Armas Launis : Musta laulajatar ja hänen valkoinen säestäjänsä, Suomen Kuvalehti, 06.11.1937, nro 45, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kosti Vehanen on soittanut yht aikaa neljälle kuningattarelle, Kuva, 07.12.1938, nro 25, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Vedenalaishyökkäys Aleksandriaan

Vedenalaishyökkäys Aleksandriaan joulukuussa 1941 oli toisen maailmansodan ensimmäinen pienoissukellusvenehyökkäys. Hyökkäyksessä italialaiset Maiale-sukellustorpedot (suom. porsas) upottivat ja vahingoittivat useita brittiläisiä aluksia Aleksandrian satamassa Egyptissä.
Hyökkäyksen kulku

Kolme italialaista kahden miehen Maiale-pienoissukellusvenettä kuljetettiin Aleksandrian lähistölle pienoisalusten emälaivaksi muutetussa Scirè-sukellusveneessä, jonka päällikkö oli luutnantti, ruhtinas Junio Valerio Borghese. Pienoissukellusveneet onnistuivat tunkeutumaan Aleksandrian satamaan sukellusveneverkon ollessa auki. HMS Valiantiin hyökkäsivät yliluutnantti Luigi Durand de la Penne ja kersantti Emilio Bianchi, HMS Queen Elizabethiin yliluutnantti Antonio Marcelliga ja kersantti Spartaco Schergati, ja laivaston säiliölaiva HMS Sagonaan yliluutnantti Vincenzo Martellotta sekä kersantti Mario Marino. Sukeltajat kiinnittivät räjähdyspanokset brittiläisten laivojen pohjiin. Säiliöalus katkesi kahtia ja taistelulaivojen kattilahuoneet tuhoutuivat. Säiliölaivan vieressä ankkurissa ollut hävittäjä sai lieviä vaurioita.
Ihmishenkiä ei menetetty, koska de la Penne varoitti brittejä viisi minuuttia ennen ensimmäistä räjähdystä, ja miehistöt ehdittiin määrätä kannelle. Myöskään säiliölaivan miehistä ei kuollut kukaan, koska panos oli sijoitettu aluksen painopisteeseen, jossa ei ollut muuta kuin säiliötiloja. Iskun tarkoitus oli levittää öljylasti satamaan ja aiheuttaa sen jälkeen palopommeilla suurtulipalo. Lasti oli kuitenkin huonosti syttyvää raakaöljyä, ja väärin suunnitellut, liian heikkotehoiset pommit jäivät suutareiksi tai sammuivat. Lastista aiheutui kuitenkin mittava öljyvahinko.
De la Penne ja Bianchi joutuivat hyökkäyksen aikana vaikeuksiin. Bianchin hengityslaite meni epäkuntoon ja hän pääsi juuri ja juuri pinnalle ennen tajunnan menoa. de la Penne ei saanut yksinään kiinnitettyä panosta taistelulaivan köliin ja joutui jättämään räjähteen meren pohjalle kohdealuksen alle. Työ vei tunnin. Koska vettä pohjan ja aluksen välissä oli vain noin puolitoista metriä, hän arveli räjähdyksen olevan riittävän voimakas. Hänen voimansa olivat kuitenkin niin lopussa että hänen oli pakko nousta pintaan. de la Penne löysi tajuttoman Bianchin, mutta miehet havaittiin ja vangittiin. Sukellusveneiden akkujen teho ei riittänyt paluumatkaan, joten sukeltajien oli määrä upottaa aluksensa ja varusteensa, uida maihin ja varastaa kalastusvene kotimatkaa varten. Kaikki neljä jäivät kiinni yrittäessään varastaa kalastusveneen. Sotavangit vapautettiin kesällä 1943 Italian irtauduttua sodasta.
Hyökkäyksen seuraukset

Taistelulaivat olivat modernisoituja Queen Elizabeth -luokan aluksia. Räjähdysvauriot keskittyivät suppealle alueelle pohjaa ja osin kattilahuoneisiin. Pohjalevytyksiin repesi noin 12 metriä halkaisijaltaan olleet aukot. HMS Valiant jäi osittain kellumaan, koska laipiot pitivät. Alukset olivat kuitenkin liikuntakyvyttömiä. Alusten kunto ei paljastunut ulkopuolisille, sillä matalan veden ja kovan pohjan vuoksi ne olivat vajonneet vain hiukan. Hämätäkseen tarkkailijoita britit järjestivät molemmilla aluksilla lipunnostoja ja muita juhlatilaisuuksia aivan kuin ne olisivat olleet täydessä taisteluvalmiudessa.
Aleksandrian iskun myötä britit menettivät viimeiset kaksi Välimeren laivaston taistelulaivaansa yli vuodeksi. taistelulaiva HMS Warspite oli joutunut pahojen vaurioiden vuoksi telakalle jo kesäkuussa 1941. Lisäksi saksalainen sukellusvene U-331 komentajanaan kapteeniluutnantti, vapaaherra Hans-Dietrich von Tiesenhausen oli 25. marraskuuta 1941 tuhonnut torpedoillaan Egyptin rannikolla taistelulaiva HMS Barhamin. Tämän johdosta Akselivalloilla oli ehdoton taktinen ylivoima Välimerellä. Benito Mussolini ei kuitenkaan uskonut hyökkäyksen onnistuneen. Seurauksena oli, että Italian liittoutuneita voimakkaampi laivasto pysyi satamissaan, joihin se hiukan myöhemmin tuhottiin, tai otettiin sotasaaliiksi.
De la Penne palkittiin teostaan Italian korkeimmalla kunniamerkillä, Kultaisella mitalilla (ital. Medaglia d’Oro) jouluna 1945. Mitalin myönsi Italian kruununprinssi Umberto, mutta poikkeuksellisesti sen kiinnitti hänen rintaansa HMS Valiantin entinen päällikkö, amiraaliksi kohonnut Sir Charles Morgan kiitokseksi varoituksesta, joka pelasti molempien taistelulaivojen yhteensä 3 400 miehen hengen. Kersantti Bianchi sai astetta alemman Hopeisen mitalin. Muut neljä hyökkääjää olivat saaneet samat mitalit jo kotiin palattuaan kruununprinssin kädestä.
Viimeinen kaksikko (erityisesti de la Penne) oli tehnyt niin runsaasti pakoyrityksiä, että lopulta heidät oli viety sotavankeuteen Intiaan asti, mikä viivästytti heidän kotiinpaluutaan. Kaksikko suostui auttamaan brittejä Italian vaihdettua puolta. He upottivat panoksillaan laitureihin kolme laivaa, jotka saksalaiset aikoivat upottaa La Spezian sataman suulle tukkimaan väylän. Sukeltajille ei uskallettu myöntää brittiläisiä kunniamerkkejä heidän perheisiinsä kohdistuvan koston pelossa. Asia korjattiin italialaisilla kunniamerkeillä sodan loputtua.
Aiheesta muualla

Eddy Bauer: Toinen maailmansota, osa 5. WSOY 1977, ISBN 951-0-05845-9
Kurt von Tippelskirch: Toisen maailmansodan historia, osa 3: Sodan käänne, s. 18–29. WSOY 1962.
Maiale esillä Taorminassa vuonna 2006.
HMS Queen Elizabeth sukellusveneverkkojen ympäröimänä Aleksandrian satamassa.
Varfariini

| --- | --- |

Varfariini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(RS)-4-hydroksi-3-(3-okso-1-fenyylibutyyli)- 2H-kromen-2-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 81-81-2
ATC-koodi: B01AA03
PubChem CID: 6691
DrugBank: APRD00341
Kemialliset tiedot
Kaava: C19H16O4 
Moolimassa: 308,33 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 100 %
Proteiinisitoutuminen: 99,5 %
Metabolia: Maksa: CYP2C9, 2C19, 2C8, 2C18, 1A2 ja 3A4
Puoliintumisaika: 2,5 päivää
Ekskreetio: Renaalinen (92 %)
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D(AU) X(US) 
Reseptiluokitus:  Prescription Only (S4) (AU)POM (UK)  ?-only(US) 
Antotapa: Oraalinen
Varfariini (kauppanimi Marevan) on laajassa käytössä oleva veren hyytymistä estävä lääke, jota käytettiin  aiemmin yleisesti rotanmyrkkynä. Se on 1. sukupolven 4-hydroksikumariini-johdannainen. Varfariinia on yleensä kaupallisesti saatavana vesiliukoisena natriumsuolana eli varfariininatriumina (C19H15NaO4). Puhdas varfariini on hajutonta, mautonta, palavaa, väritöntä–valkoista kiteistä jauhetta, joka ei liukene veteen.
Varfariini syntetisoitiin 1948. Aine otettiin käyttöön 1952 rotanmyrkkynä johon tarkoitukseen sitä käytetään yhä joissain maissa. Varfariini tuotiin vuonna 1954 markkinoille veren hyytymistä estävänä lääkkeenä.
Toimintaperiaate

Varfariinista puhutaan "verenohennuslääkkeenä" vaikkakaan se ei vaikuta mitenkään veren viskositeettiin. Sen ja muiden 4-hydroksikumariinien toiminta perustuu niiden kykyyn keskeyttää sykli, jossa K-vitamiini muuttuu K-vitamiini-epoksidiksi ja takaisin K-vitamiiniksi estämällä VKORC-proteiinin (K-vitamiiniepoksidireduktaasi) toiminnan. Tällöin K-vitamiinin tasot veressä laskevat ja hyytymistekijöiden synteesi häiriintyy kunnes veri ei enää hyydy.
Varfariinihoidon vaikutus perustuu sen kykyyn estää K-vitamiinin vaikutus hyytymistekijöiden synteesiin maksassa. Varfariini on kahden stereoisomeerin, S- ja R-varfariinin, raseeminen seos. Antikoagulaatiovaikutuksen aiheuttaa pääosin S-varfariini. Varfariini ei vaikuta elimistössä jo oleviin hyytymistekijöihin. Varfariinin veren hyytymistä vähentävä vaikutus alkaa siten vähitellen elimistössä jo olevien hyytymistekijöiden vähitellen eliminoituessa.
Sopivan aloitusannostuksen määrittämisessä auttaa potilaan farmakogeneettisten ominaisuuksien tunteminen. Varfariinihoidon yksilölliseen vasteeseen vaikuttavat VKORC1- ja CYP2C9-geenien eri variaatiot, jotka ovat selvitettävissä farmakogeneettisellä testillä.
Lääkekäyttö

Varfariinihoidon käyttöaiheita ovat:
Syvä laskimotromboosi ja sen ehkäisy erityistilanteissa
Keuhkoembolia
Eteisvärinä valikoidusti
Yli 2 vrk vanhan eteisvärinän rytminsiirto
Tekoläpätselvennä
Mitraalistenoosi (hiippaläpän ahtauma, joka estää veren vapaata virtausta vasemmasta eteisestä vasempaan kammioon)
Akuutti (etuseinä)infarkti
Vaikea sydämen vajaatoiminta
Ohimenevä aivoverenkiertohäiriö (TIA) tapauskohtaisesti, ellei ASA(-dipyridamoli) tehoa
Periytyvä tromboosialttius ja sairastettu tromboosi
Varfariinin turva-alue on erittäin kapea ja ihmiset reagoivat siihen lisäksi hyvin yksilöllisesti. Varfariinin lääkekäyttöön liittyy tästä johtuen huomattava yliannostuksen riski. Yliannos johtaa voimakkaaseen ja hallitsemattomaan sisäiseen ja ulkoiseen verenvuotoon, johon aineen käyttö myrkkynä perustuu.. Varfariinimyrkytyksen ensisijainen antidootti eli vastamyrkky on K1-vitamiini. Uusia hyytymistä estäviä lääkkeitä ovat dabigatraani ja rivaroksabaani, jotka eivät vaadi säännöllistä INR-seurantaa.
Varfariinin aineenvaihduntanopeudessa on todettu yli kymmenkertaisia eroja ihmisten välillä, joten halutun hyytymistekijänestovaikutuksen saavuttamiseksi tarvittava annos vaihtelee suuresti ihmisten välillä. Jokaisen potilaan annostaso täytyy määrittää tämän vuoksi yksilöllisesti. Käytännössä tämä tapahtuu seuraamalla hyytymistekijäaktiivisuutta mittaavaa INR-arvoa (international normalized ratio), joka kuvaa veren hyytymisajan pidentymistä normaalista.
Varfariinista sai vuonna 2009 sairausvakuutuskorvausta noin 2,6 % Suomen väestöstä.
Lääkekäyttö > Yhteisvaikutukset

Seuraavilla aineilla on samanaikaisesti käytettynä todettu varfariiniin voimistava vaikutus:
allopurinoli
amiodaroni
amoksisilliini
argatrobaani
asetyylisalisyylihappo
atsapropatsoni
atsitromysiini
A-vitamiini
betsafibraatti
dekstropropoksifeeni
digoksiini
disulfiraami
doksisykliini
erytromysiini
etoposidi
E-vitamiini
fenofibraatti
fenyylibutatsoni
fepratsoni
flukonatsoli
fluorourasiili
flutamidi
fluvastatiini
fluvoksamiini
gatifloksasiini
gemfibrotsiili
grepafloksasiini
ifosfamidi
influenssarokote
interferoni alfa ja beeta
isoniatsidi
itrakonatsoli
kabesitabiini
karboksiuridiini
kefamandoli
kefaleksiini
kefmetatsoli
kefmenoksiimi
kefperatsoni
kefuroksiimi
ketokonatsoli
kinidiini
kiniini
klaritromysiini
klofibraatti
kloraalihydraatti
kodeiini
latamoksefi
leflunomidi
lepirudiini
levofoksasiini
lovastatiini
metolatsoni
metotreksaatti
metronidatsoli
mikonatsoli (myös oraaligeeli)
moksalataami
moksifloksasiini
nalidiksiinihappo
norfloksasiini
ofloksasiini
oksifenbutatsoni
omepratsoli
parasetamoli (vaikutus ilmenee 1-2 viikon yhtäjaksoisen käytön jälkeen)
proguaniili
propafenoni
propranololi
rofekoksibi
roksitromysiini
selekoksibi
simetidiini
simvastatiini
siprofloksasiini
sulfafenatsoli
sulfafuratsoli
sulfametitsoli
sulfametoksatsoli-trimetopriimi
sulfiinipyratsoni
sulfofenuuri
sulindaakki
(anaboliset ja androgeeniset) steroidihormonit
syklofosfamidi
tamoksifeeni
tegafuuri
tetrasykliini
tolmentiini
tramadoli
trastutsumabi
troglitatsoni
tsafirlukasti
tulehduskipulääkkeet (NSAID) (kuten ibuprofeeni, ketoprofeeni, naprokseeni, diklofenaakki, indometasiini ja piroksikaami)
(dekstro)tyroksiini
valproaatti
Seuraavilla aineilla on samanaikaisesti käytettynä todettu varfariiniin heikentävä vaikutus:
atsatiopriini
(barbituraatit)
C-vitamiini
dikloksasilliini
disopyramidi
fenobarbitaali
griseofulviini
karbamatsepiini
kloksasilliini
klooritalidoni
klordiatsepoksidi
merkaptopuriini
mesalatsiini
mitotaani
nafsilliini
nevirapiini
primidoni
rifampisiini
siklosporiini
spironolaktoni
tratsodoni
Myös monet runsaasti K1-vitamiinia sisältävät vihannekset, kuten kaali ja pinaatti heikentävät aineen vaikutusta.
Rotanmyrkkynä

4-hydroksikumariinit ovat laajalti käytössä rotanmyrkkyinä. Varfariini on hajutonta ja mautonta ja tehokasta syötteihin sekoitettuna. Jyrsijät palaavat syömään myrkkysyöttiä päivittäin, kunnes kumulatiivinen myrkytys alkaa vaikuttaa (arvioidaan olevan noin 1 mg/kg/päivä kuuden päivän kuluessa) siten, että rotta kuolee sisäisiin verenvuotoihin. Talkkiin sekoitettuna myrkkyä tarttuu jyrsijän turkkiin ja ihoon josta se eläimen sukiessa joutuu elimistöön. LD50 on 50–500 mg/kg. Välittömän myrkytyksen arvo on 100 mg/m3 (varfariini; useita lajeja).
Varfariinin käyttö rotanmyrkkynä on vähentynyt tehokkaampien "supervarfariinien", kuten bromadiolonin ja brodifakumin käytön myötä. Toisin kuin varfariini, joka poistuu elimistöstä nopeasti, uudemmat myrkyt kertyvät maksaan ja munuaisiin ja vaikuttavat pitempään.
Stereokemia

Varfariinilla on kiraliakeskus (merkittu kuvassa tähdellä) ja 2 enantiomeeriä. Lääkkeet ovat rasemaatteja.
| Enantiomeerit |
| --- | --- |
 CAS: 5543-58-8:  CAS: 5543-57-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hengenpelastajalääke varfariini turvallinen käyttö edellyttää ohjausta ja seurantaa
Fimea: Marevan
Varfariinin kansainvälinen kemikaalikortti
Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus (Fimea): Janne Backman, Onko uusilla oraalisilla antikoagulanteilla vähemmän yhteisvaikutuksia kuin varfariinilla? (Arkistoitu – Internet Archive)
Human Metabolome Database: Warfarin (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Warfarin (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Warfarin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): (S)-Warfarin (englanniksi)
ChemBlink: Warfarin (englanniksi)
Torjunta-aineita
| --- | --- |
Jyrsijät:  Arsenikki  Barium  Bromadioloni  D-vitamiini  Fosfiini  Natriumfluoriasetaatti  Strykniini  Tallium  Taponlehti  Zyklon B  Kumatetralyyli  Varfariini 
Loiset: Malationi
Kasvituholaiset: Dimetoaatti
Rikkakasvit:  glyfosaatti  fenoksietikkahapon johdannaiset  sulfonyyliurea 
Hyönteiset:  Aldriini  dieldriini  Toksafeeni  DDT  Endriini  Klordaani  Mireksi  Heksabromobifenaali  Heptakloori  Klordekoni  Lindaani
Hanna Vehkamäki

| Hanna Vehkamäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. joulukuuta 1969 Helsinki (ikä 55)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  laskennallisen aerosolifysiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 1993, FT 1998)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Oppilaat:  2016 loppuun mennessä 15 väitöskirjaopiskelijaa, joista 13 väitellyt
Palkinnot:  Pohjoismainen aerosolitutkija (2014/ Nordic Society for Aerosol Research, NOSA), Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen (2014-)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Hanna Tuula Katariina Vehkamäki (o.s. Vehkamäki, ent. Arstila, s. 27. joulukuuta 1969 Helsinki) on suomalainen aerosolitutkija ja Helsingin yliopiston laskennallisen aerosolifysiikan professori (12/2009-). Hän on saanut tutkimustyölleen rahoitusta esimerkiksi Suomen Akatemialta ja Euroopan tiedeneuvostolta (ERC).
Vehkamäki kirjoitti ylioppilaaksi Herttoniemen yhteiskoulusta keväällä 1988. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1993 ja tohtoriksi 1998 (teoreettinen fysiikka). Arstilan artikkeliväitöskirja (1997) sisälsi viisi tieteellistä artikkelia ja jotka liittyivät aerosolihiukkasten muodostumiseen (nukleaatioon); työ oli otsikoitu Gas-liquid nucleation in nonideal molecular systems. Väittelynsä jälkeen Vehkamäki toimi tutkijatohtorina University Collegessa Lontoossa, Suomen Akatemian tutkijatohtorina Helsingin yliopistossa, sekä akatemiatutkijana 2003-2009. Hänet nimitettiin teoreettisen fysiikan dosentiksi vuonna 2000.
Vehkamäen tieteellinen tuotanto (pääosin yhdessä työtoveriensa kanssa) käsitti syksyllä 2017 jo yli 150 tieteellistä alkuperäisjulkaisua; kokousjulkaisut ja kirjojen luvut (tms.) mukaan luettuna julkaisuja oli yli 380. Artikkeleihin kuuluu myös tiedemaailman arvostetuimpiin julkaisuihin (Nature, Science) hyväksyttyjä artikkeleita. Vehkamäki on kirjoittanut Springer Verlagin kustantaman oppikirjan Classical Nucleation Theory in Multicomponent Systems (2006 ja 2010).
Vuoden 2016 loppuun mennessä Vehkamäki oli ohjannut yhteensä 13 valmistunutta väitöskirjatyötä. Professori Vehkamäki on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen keväästä 2014 lähtien. Vehkamäki on myös aktiivinen yhdenvertaisuuden edistäjä.
Palkintoja

Helsingin yliopiston Maikki Friberg –palkinto yhdenvertaisuuden edistämisestä (2015)
Suomen aerosolitutkimuksen säätiön arvostetun tutkijan palkinto (2014)
The NOSA (Nordic Society for Aerosol Research) aerosologistipalkinto (2014)
Suomen tiedeakatemian Magnus Ehrnroothin säätiön palkinto (2010)
Aiheesta muualla

Fyy­sik­ko­seu­ran Tut­ki­joi­den yö (29.9.2017): Han­na Veh­ka­mä­ki - Mo­le­kyy­lien ko­sio­me­not (video, 8 min 1 s) (helsinki.fi)
Jenni Frilander (8.3.2016) Professoreista alle kolmannes naisia – Katso naistutkijoiden neuvot nuorille – video (yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Jalkaväkirykmentti 65 (talvisota)

| Jalkaväkirykmentti 65 |
| --- | --- |
 JR 65 joukot palaamassa rauhan solmimisen jälkeen 16. maaliskuuta 1940 Kuhmon rintamalta.
Toiminnassa:  1939 - 1940
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Sodat ja taistelut:  Suomussalmi, Raatteen tie, Kuhmo
Jalkaväkirykmentti 65 oli Suomen puolustusvoimien rykmentti, joka perustettiin Etelä-Pohjanmaan, Satakunta-Hämeen, Keski-Suomen ja Savon sotilaspiirien reserviläisistä, jotka jäivät vaille sijoitusta varsinaisissa perustamispaikoilla kootussa joukoissa ennen talvisotaa.
Rykmentti oli osa 2. täydennysdivisioonaa. Divisioonan nimi muutettiin kenttäarmeijaan liittämisen yhteydessä 22. divisioonaksi. Divisioonan keskittämiskäskyssä 20.joulukuuta 1939, jossa jaossa nimen muutoksen kera, jalkaväkirykmentti 65 (JR 65) liitettiin eversti Siilasvuon 9.Divisioonaan.
Rykmentti osallistui Suomussalmen taisteluihin komentajanaan everstiluutnantti Karl Mandelin. Rykmentti liitettiin Suomussalmen taisteluissa osaksi Ryhmä Susitaivalta. Rykmentti siirrettiin Suomussalmen jälkeen Kuhmoon 20. – 26. tammikuuta 1940, paitsi sen ensimmäinen, majuri Yrjö Hakasen pataljoona, joka siirtyi Kuhmon rintamalla 4. helmikuuta 1940. Kuhmon rintamalla rykmentti osallistui Kiekinkosken, Kuusijoen – Kipelänkankaan ja Luvelahden taisteluihin.
Organisaatio

Ensimmäinen pataljoona (I/JR 65) komentajanaan majuri Yrjö Hakanen 8.11.1939 - 10.4.1940
Toinen  pataljoona (II/JR 65) komentajanaan kapteeni Gustav Schönberg  8.11.1939 - 19.1.1939 ja kapteeni Kalle A. Hyvärinen 20.1. 1940 - 10.4.1940
Kolmas  pataljoona (III/JR 65) komentajanaan kapteeni Mårten Flink 8.11.1939 - 28.2.1940 ja kapteeni Kuistio 29.2.1940 - 10.4.1940
Komentaja(t)

Everstiluutnantti Karl Mandelin 8.11.1939 - 4.3.1940,
Majuri Kaarlo Kaila 5.3.1940 - 29.3.1940,
Everstiluutnantti Frans Ilomäki 30.3.1940 -
Vatianjärvi

| Vatianjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Laukaa, Äänekoski
Koordinaatit:  62°29′26″N, 25°53′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vatianjärven alue (14.33)
Laskujoki:  Kuusaankoski Saraaveteen 
Järvinumero:  14.331.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  89 m  
Pituus:  10,2 km  
Leveys:  1,9 km  
Rantaviiva:  28,4747 km  
Pinta-ala:  6,25573 km²  
Tilavuus:  0,0229539 km³  
Keskisyvyys:  3,67 m  
Suurin syvyys:  25,64 m  
Saaria:  6 
 fiVatianjärvi 
Vatianjärvi  eli Vatiajärvi  on Keski-Suomessa Laukaan Kuusan pohjoispuolella ja sen pohjoisosastaan hieman Äänekosken puolella sijaitseva järvi.