stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Orvokki Mäkinen
Ura

Orvokki Mäkisen taiteellinen ura alkoi kiinnityksellä Suomen Työväen Teatteriin 1949–1953 ja jatkui kiinnityksellä Vaasan Suomalaiseen Teatteriin 1953–1959. Niin ikään 1959 Mäkinen aloitti työnsä kiinnitettynä näyttelijänä Tampereen Teatterissa.
Mäkisen roolitehtäviä olivat muun muassa Margaret (näytelmässä Rakastan sinua marakatti), Eliza (Pygmalion), Vie Talbot (Käärmeennahkatakki), Magda (Kissat) ja Leni (Altonan vangit).
Televisiorooleja Mäkisellä oli jo Tamvision aikana ja edelleen Yle TV2:n tuotannoissa kuten Kiurunkulma sekä Mustat ja punaiset vuodet, jossa hän näytteli naispääosan. Vuonna 1987 Mäkinen näytteli Anttilan Maria televisioelokuvassa Niskavuoren Heta.
Yksityiselämä

Orvokki Mäkisen vanhemmat olivat kirvesmies Lauri Hellgrén ja Lahja Tamminen. Hän avioitui lohjalaissyntyisen lavastaja Veikko Mäkisen (11. heinäkuuta 1928 – 1981) kanssa 1952. Liitto päättyi puolison kuolemaan.
Filmografia > Valkokangaselokuvat

Kuisma ja Helinä (1951) (kreditoimaton)
Kuningas kulkureitten (1953) (kreditoimaton)
Klaani – tarina Sammakoitten suvusta (1984)
Badding (2000)
Filmografia > Televisiotuotannot

Ensimmäinen varoitus (1964)
Verinen lyhty (1964)
Silmänkääntäjä - Eli Jussi Oluvisen matka Hölmölään (1965)
Jouluaatto myllytuvassa (1965)
Kahdeksikko (1967)
Kiurunkulma (1966–1969)
Mustat ja punaiset vuodet (1973)
Pimeän päivän muisto (1977)
Tankki täyteen (1980)
Reinikainen (1982)
Elias vaeltaja (1985)
Niskavuoren Heta (1987)
Terveysasema (1989)
Osakkeet nousussa, Osku (1990)
Lottovoittajien maa (1990)
Tuuli leppeä lounaasta (1991)
Pappa rakas (1993)
Jäämeri (täsmennyssivu)

Jäämeri voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Pohjoinen jäämeri, merialue pohjoisilla napaseuduilla
Eteläinen jäämeri, merialue Etelämantereen ympärillä
Jäämeri, Caspar David Friedrichin maalaus
Jäämeri, Radiopuhelimet-yhtyeen albumi
M/S Jäämeri, Petsamon yhteysliikenteessä 1930-luvulla käytetty rahti- ja matkustajalaiva
Sukunimenä:
Kim Jäämeri (s. 1964), suomalainen kenraali
Labkotec

| Labkotec Oy |
| --- | --- |

 Labkotecin pääkonttori sijaitsee Pirkkalassa.
Tunnuslause:  Measures for a better tomorrow
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1964
Toimitusjohtaja:  Janne Uusinoka
Kotipaikka:  Tampere
Toimiala:  Teollisuuden mittalaitteet ja palvelut
Tuotteet:  Erotinhälyttimet, etävalvonta, jääntunnistus, pinnankorkeuden mittalaitteet, pintakytkimet, tiedonsiirtolaitteet, tunnistintekniikka, analyysi- ja virtausmittaus
Liikevaihto:  11 milj. (2023) 
Liikevoitto:  2,7 milj. (2023) 
Henkilöstö:  50
Emoyhtiö:  Indutrade Oy
Tytäryhtiöt:  Labkotec GmbH
Kotisivu:  https://labkotec.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Labkotec Oy on suomalainen teollisuusalan yritys, joka valmistaa ja myy maailmanlaajuisesti ympäristöturvallisuuden varmistavia hälyttimiä, mittalaitteita ja palveluita kuntien ja teollisuuden kohteisiin, myös räjähdysvaarallisissa ympäristöissä. Labkotecin päätuoteryhmiä ovat erotinhälyttimet, etävalvonta, jääntunnistus, pinnankorkeuden mittalaitteet sekä pintakytkimet ja vuotovalvonta.
Historia > Oy Labko Ab 1964 – 2003

Aate A. Virtanen perusti Oy Labko Ab:n vuonna 1964, josta yrityksen yhtäjaksoisen toiminnan katsotaan alkaneen. Alkuperäinen nimi Labko on lyhenne sanoista "Laboratorio Kojeet".
Yrityksen ensimmäisiä liiketoimintoja olivat esimerkiksi lohiveneiden valmistus ja lohen kasvatus. Liiketoiminta suuntautui kuitenkin nopeasti teknologiaan, ja alkuvaiheessa yritystoiminta perustui Veikko Ilmastin kehittämiin ympäristönsuojelua edistäviin tuotteisiin, kuten puun- ja viljankosteusmittareihin sekä pinnanmittaamiseen, kuten veden ja öljyn rajapinnan mittaamiseen.
Labkon läpimurto oli viljankosteusmittarista kehitetty pinnanmittauslaite, josta alkoi yrityksen matka ympäristönsuojelulaitteiden ja -järjestelmien kehittäjänä ja valmistajana. Myöhemmin liiketoiminta yhdistettiin toiseen päätuotantoalueeseen, lujitemuovisiin säiliöihin ja erottimiin. Labkolle kertyi yli 20 patenttia ja mallisuojaa ympäristönsuojelua edistävistä tuotteista ja tuoteideoista.
Vuonna 1984 Oy Labko Ab vahvisti ympäristönsuojeluun liittyvää mittalaitteiden tuotantoa ostamalla elektroniikkayritys Elarne Ky:n, joka fuusioitiin vuonna 1985 perustettuun Oy Labkotec Ab -nimiseen elektroniikkayritykseen.
Vuonna 1989 yhtiö perusti Tukholmaan tytäryhtiön Labko Sverige Ab. Vuonna 1990 Oy Labko Ab:stä tuli konserniyhtiö Labko-Yhtiöt. Vuonna 1995 perustettiin Labko-Yhtiöihin kuuluva Labko ID Oy Tunnistintekniikka.
Historia > Wavin-Labko Oy 2003 – 2007

Vuonna 2003 Oy Labko Ab:n perheyrityksestä tuli osa kansainvälistä Wavin-konsernia. Yrityksen nimeksi tuli Wavin-Labko Oy ja tanskalaisen Nordisk Wavin A/S:n tytäryhtiö.
Historia > Labkotec Oy 2007 –

Vuonna 2007 yrityksen nimeksi tuli Labkotec Oy mittalaiteliiketoiminnan siirryttyä Indutrade-konsernin omistukseen.
Organisaatio

Labkotec-konsernissa työskentelee noin 50 työntekijää. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Pirkkalassa, samoin kuin tuotanto ja tuotekehitys. Yrityksellä on toimipaikkoja Vantaalla ja Porissa. Labkotec-konserniin kuuluu Saksassa sijaitseva tytäryhtiö Labkotec GmbH ja myyntipiste Tukholmassa.
Tuotteet ja palvelut

Labkotec on tunnettu vaativiin oloihin soveltuvista mittaus- ja etävalvontaratkaisuistaan.
Yritys valmistaa ja markkinoi erotinhälyttimiä, jääntunnistimia, pintakytkimiä, pinnankorkeus- ja virtausmittausjärjestelmiä, räjähdysvaarallisten tilojen laitteita, tiedonsiirtolaitteita, tunnistintekniikkaa ja etävalvontaa.
Labkotec on suomaisen IoT-osaamisen edelläkävijä sekä tuulivoimaloiden jääntunnistuksen pioneeri ja maailmanmarkkinajohtaja. Labkotecin jääntunnistus parantaa tuulivoimaloiden tehokkuutta, käyttöikää ja turvallisuutta.
Yrityksen hälyttimiä, mittalaitteita ja etävalvontaa käytetään laajalti teollisuudessa, tuulivoimaloissa, vesihuollossa, huoltoasemilla, raaka-ainevarastoissa, pumppaamoissa, lentokentillä ja sääasemilla.
Tunnustukset ja palkinnot

Vuoden työnantaja 2002
Aiheesta muualla

Yrityksen verkkosivut
Yrityksen LinkedIn-sivu
John Newton

| John Newton |
| --- | --- |
 John Newton.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1725 Lontoo
Kuollut: 21. joulukuuta 1807 (82 vuotta) Lontoo
Kansalaisuus:  englantilainen
Ammatti:  merimies, pappi, virsirunoilija
Muut tiedot
Uskonto:  kristinusko
#Amazing Grace"  1847 kokoelmassa Southern Harmony.
John Newton (4. elokuuta 1725 Lontoo – 21. joulukuuta 1807 Lontoo) oli englantilainen merimies, orjalaivan kapteeni sekä myöhemmin anglikaanisen kirkon pappi, virsirunoilija ja tunnetun virren ”Amazing Grace” kirjoittaja.
Elämänvaiheet

Newtonin äiti kuoli, kun John oli seitsemän vuoden ikäinen, ja hän joutui lähtemään töihin laivapojaksi. Hänestä kehittyi vuosien mittaan raaka ja häikäilemätön nuorukainen. Jo nuorena hänestä tuli laivanomistaja, joka kuljetti orjia Afrikasta Amerikkaan. Yhdellä tällaisella matkalla vuonna 1748 joutui hänen huonokuntoinen laivansa kovaan myrskyyn. Hän joutui kamppailemaan myrskyn kourissa yksitoista tuntia, mutta selviytyi myrskystä. Newton koki tämän osoituksena Jumalan armosta, joka kohdistui myös kaikkein jumalattomimpiin ihmisiin, ja tämä kokemus muutti hänen elämänsä. Tämä kokemus on vaikuttanut hänen kirjoittamansa virren Amazing grace kirjoittamiseen.
Kuitenkin vasta kuuden vuoden kuluttua hän jätti orjakaupan. Hän jäi töihin Liverpoolin satamaan, mutta pian hän alkoi opiskella teologiaa ja valmistui papiksi ja määrättiin hoitamaan pientä Olneyn seurakuntaa. Siellä hän tutustui runoilija William Cowperiin ja yhdessä he julkaisivat 1779 Olney Hymms -nimisen kokoelman lauluja, josta tuli yksi merkittävimpiä 1700-luvun evankelikaalisista laulu­kokoelmista. Sen 349 laulusta Cowper oli runoillut 67 ja lo­put Newton.
Olneyn vuosien jälkeen Newton toimi vielä 28 vuotta pappina Lontoossa vuodesta 1779. Näiden vuosien aikana hän solmi suhteita orjakauppaa vastustaviin poliitikkoihin, ja hän oli orjakaupan lakkauttamisen taustavaikuttajia 1807 Englannin siirtomaissa.
Tunnetuin hänen kirjoittamansa virsi on virsi ”Amazing Grage”. Virren synnyllä on liittymäkohtia hänen kokemaansa myrskyyn ja siitä selviytymiseen . Virttä pidetään yhtenä maailman laajimmin levinneenä virtenä  Sen ovat suomentaneet Anna-Maija Raittilan ja Anna-Mari Kaskinen, ja se on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan lisävihossa numerolla 932, "Oi ihmeellistä armoa". Siitä on olemassa useita suomennoksia eri virsi- ja laulukirjoissa.
Newtonin virsiä suomenkielisissä virsikirjoissa > Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja

42 On Jeesus nimi ihanin (How sweet the name of Jesus sounds, suom. Olli Vuorinen 1881. Uud. Tytti Jäppinen ja virsikirjakomitea 1979)
932 Oi ihmeellistä armoa (Amazing Gragesäk. 1–4 suom. Anna-Maija Raittila 2000, muok. ja säk. 5–6 suom. Anna-Mari Kaskinen 2014)
Newtonin virsiä suomenkielisissä virsikirjoissa > Ruotsin kirkon virsikirja

52 Tässä, Herra, odotamme (3. säk, Elias Hane Newtonin ”Saviour, visit thy plantation” (1779) muk. 1910, Suom. tuntem. uud. suom. Pekka Kivekäs 1995)
231 Oi ihmeellistä armoa (Amazing Grage, suom. Anna-Maija Raittila 2000)
Newtonin virsiä suomenkielisissä virsikirjoissa > Siionin kannel

220 Oi armon ihme tällaisen (Amazing Grage, suom. Anna-Maija Raittila)
280 On  Jeesus nimi suloisin  (How sweet the name of Jesus sounds, suom. 1881, uud. Lauri Thurén)
Newtonin virsiä suomenkielisissä virsikirjoissa > Hengellinen laulukirja

64 On Jeesus-nimi ihanin )(How sweet the name of Jesus sounds
279 On armo suuri, ihmeinen (Amazing Grage)
Newtonin virsiä suomenkielisissä virsikirjoissa > Cantemus

256 On Jeesus nimi ihanin (suom. Olli Vuorinen 1881. Uud. Tytti Jäppinen ja komitea 1979)
Newtonin virsiä suomenkielisissä virsikirjoissa > Seurakunta laulaa

68 Taasen viikko vierähti (Safetly through another week)
125 Oi Herrani, sain armosi (Amazing Grage, suom. Joel Niininen)
179 On Jeesus-nimi ihanin (How sweet the name of Jesus sounds, suom. Tytti Jäppinen ja virsikirjakomitea 1979)
Huomionosoitukset

GMA Gospel Music-kunniagallerian jäsen (1982)
Alain Sutter

Alain Sutter
Alain Sutter (s. 22. tammikuuta 1968 Bern, Sveitsi) on sveitsiläinen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Sutter edusti urallaan seuratasolla vuosina 1985–1998 kotimaassaan Grasshopperia ja Young Boysia, Saksassa Nürnbergiä, Bayern Müncheniä ja Freiburgia sekä Yhdysvalloissa Dallas Burnia.
Sveitsin maajoukkueessa Sutter pelasi vuosina 1986–1996 62 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen vuoden 1994 MM-kisoissa.
Aiheesta muualla

Kotisivut (saksaksi)
Haastattelu[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Sveitsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1994
1 Pascolo |
2 Hottiger |
3 Quentin |
4 Herr |
5 Geiger |
6 Bregy |
7 Sutter |
8 Ohrel |
9 Knup |
10 Sforza |
11 Chapuisat |
12 Lehmann |
13 Egli |
14 Subiat |
15 Grassi |
16 Bickel |
17 Fournier |
18 Rueda |
19 Studer |
20 Sylvestre |
21 Wyss |
22 Brunner |
Valmentaja Hodgson
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  DDB
Jukka Kuoppamäki

| Jukka Kuoppamäki |
| --- | --- |
 Jukka Kuoppamäki Vihreät Niityt -musiikkitapahtumassa heinäkuussa 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1942 (ikä 82) Helsinki
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, säveltäjä, sanoittaja, äänitetuottaja, kansakoulunopettaja, pappi
Puoliso:  Sirpa Kuoppamäki (vih. 1962)
Lapset:  7 (mukaan lukien Anna)
Muusikko
Laulukielet:  suomi, englanti, saksa
Aktiivisena:  1959–
Tyylilajit:  iskelmä, pop, folk, rock, gospel
Soittimet:  kitara, piano
Yhtyeet:  Neloset, Kukonpojat
Palkinnot
 Kullervo Linnan Säätiön palkinto (1993) Erikois-Emma (2000) Juha Vainio -palkinto (2018) Pro Finlandia (2019) 
Aiheesta muualla
www.jukkakuoppamaki.net
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jukka Kuoppamäki (s. 1. syyskuuta 1942 Helsinki) on suomalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja, lauluntekijä, äänitetuottaja ja pappi. Hän on kirjoittanut noin 2 000 musiikkikappaletta, joissa yleisiä aiheita ovat rakkaus, Suomi ja kaipaus. Kappaleet kuvastavat usein hänen maailmankatsomustaan, ja erityisesti rauhanaate on teemana säilynyt hänen musiikissaan 1960-luvulta asti.
Kuoppamäen muusikon ura alkoi vuonna 1959 lauluyhtye Nelosissa, jossa hän oli kitaraa soittava tenori. Ensimmäiset soolojulkaisut ilmestyivät 1962. Suurimman suosion aikaa Kuoppamäelle oli 1970-luvun ensimmäinen puolisko. Vuosina 1973–1979 Kuoppamäellä oli oma levy-yhtiö Satsanga Records. 1980-luvun hiljaisemman kauden jälkeen Kuoppamäki aktivoitui jälleen 1990-luvun alussa sekä laulajana että säveltäjänä.
Kuoppamäen tunnettuja levytyksiä ovat muun muassa ”Sininen ja valkoinen”, ”Kultaa tai kunniaa”, ”Paljon sanomatta jää”, ”Pieni mies”, ”Kiskot vievät etelään” ja ”Valtatie”. Lisäksi hän on kirjoittanut paljon kappaleita myös muille artisteille, kuten Katri Helenan esittämät ”Ei kauniimpaa” ja ”Anna mulle tähtitaivas”, Jari Sillanpään ”Satulinna” sekä Dannyn ja Aikamiesten ”Tämä taivas, tämä maa”. Sanoituksistaan Kuoppamäelle myönnettiin vuonna 2018 Juha Vainio -palkinto. Hän sai vuonna 2019 Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin.
Kuoppamäki on asunut Saksassa vuodesta 1977 lähtien, jolloin hän aloitti siellä teologian opinnot. Hän työskenteli Kristiyhteisön pappina vuodesta 1980 eläkkeelle jäämiseensä asti 2012.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus (1942–1959)

Jukka Kuoppamäki syntyi Helsingissä 1. syyskuuta 1942. Hänen isänsä oli meriupseeri Lauri Iikka Kuoppamäki (1908–1991) ja äitinsä Irja Tuulikki (o.s. Ruokonen, 1913–2008). Jukka oli perheen keskimmäinen lapsi; hänellä oli viisi vuotta vanhempi sisar Marja sekä kaksi vuotta nuorempi veli Mikko. Kuoppamäet asuivat Töölössä Topeliuksenkatu 15:ssä ja myöhemmin Pohjois-Haagassa.
Koulunkäynnin Jukka aloitti vuonna 1949 Töölön kansakoulussa ja oppikouluun hän meni 1953 Helsingin reaalilyseoon. Jukka harrasti partiota ja 15- tai 16-vuotiaana hän pääsi partioparaatin rumpaliksi. Keväällä 1958 hänelle myönnettiin Mannerheim-solki esimerkillisestä toiminnasta, mitä hän on pitänyt nuoruutensa suurimpana hetkenä. Hän innostui myös purjehduksesta, josta tuli myöhemmin keskeinen tapa viettää vapaa-aikaa.
Musiikista Jukka innostui 15-vuotiaana saatuaan kitaran tätinsä mieheltä, saksalaiselta oopperalaulajalta Paul Schmidtmannilta, ja hän ryhtyi jakamaan lehtiä rahoittaakseen opintonsa Ivan Putilinin kitaratunneilla. Hänen ensimmäinen levynsä oli Louis Armstrongin EP-julkaisu Spirituals. Häneen tekivät vaikutuksen myös ranskalaiset chansonit sekä muun muassa Marty Robbinsin kappale ”Big Iron”. Hän otti myös laulutunteja konservatoriossa. Äänenmurros keskeytti lauluharrastuksen hetkeksi, mutta Paul Schmidtmann sai hänet innostumaan musiikista uudelleen ja syvällisemmin. Myöhemmin Kuoppamäki opiskeli laulua muun muassa Ture Aran avustuksella.
Elämäkerta > Hiljainen 1980-luku (1980–1989)

Kolmen vuoden opintojen jälkeen Jukka Kuoppamäki vihittiin Kristiyhteisön papiksi vuonna 1980. Ensimmäinen papin virka oli Stuttgartissa. Vuonna 1987 hän aloitti työskentelyn Wuppertalissa ja vuoden 1993 tienoilla hän siirtyi Dortmundiin. Hän myös opetti steinerkoulussa.
1980-luvulla Kuoppamäki alkoi siirtyä syrjään suomalaisesta musiikkimaailmasta. Hän kirjoitti vielä jonkin verran kappaleita muille artisteille etenkin vuosikymmenen alkupuoliskolla, mutta omia levyjä ilmestyi 1980-luvulla vain kolme. Vuonna 1982 ilmestyi Kerberos-levymerkillä albumi Puolesta, ei vastaan. Vuonna 1983 Osmo Ruuskasen Bluebird-levymerkki julkaisi livelevyn Villi lintu, joka oli äänitetty konsertissa Studio Juliuksessa. Bluebird julkaisi lisäksi vuonna 1986 studioalbumin Kuningas tai kerjäläinen. Yksikään albumi ei menestynyt kaupallisesti.
Saksassa Kuoppamäki kehitti laulu- ja hengitystekniikkaansa bassolaulaja Fritz Jägerin opettamana. Tyyli edusti italialaista bel cantoa.
Elämäkerta > Seilausta levy-yhtiöiden välillä (2000–2009)

Jukka Kuoppamäki vietti 40-vuotistaiteilijajuhlaansa vuonna 2000. Lisäksi julkaistiin Kuoppamäen siihen asti kattavin kokoelma Kaikki parhaat. Vuonna 2001 ilmestyi uusi studioalbumi Sininen. Kappale ”Sininen kuu” oli tarkoitus julkaista singlenä. Kuoppamäen mukaan hänen levy-yhtiönsä Warner Music väitti teettäneensä sellaisen, vaikka singleä ei todellisuudessa ollut olemassakaan. Kuoppamäki loukkaantui ja lähti yhtiöstä.
Warner Musicista Kuoppamäki siirtyi vuonna Poptorille. Ensimmäinen studiolevy oli vuonna 2002 ilmestynyt Vanhaa viiniä, jonka kappaleella ”Vain fantasiaa” Kuoppamäki pyrki Euroviisuihin. Vuosien 2003 ja 2004 kesinä Kuoppamäki toimi Tammerkosken sillalla -televisio-ohjelman juontajana, mikä innoitti hänet työstämään enimmäkseen lainakappaleita sisältäneen Romanssi-albumin (2003). Vuonna 2004 julkaistiin albumi Minun lauluni, joka koostui pääasiassa vanhojen levytysten uusioversioista. Albumi jäi Kuoppamäen viimeiseksi Poptorille tekemäksi, sillä omien sanojensa mukaan hän ei saanut yhtiöltä tietoja levyjensä myyntiluvuista eikä pankkitililleen rojalteja.
Poptori-yhteistyön päätyttyä Kuoppamäki solmi uuden levytyssopimuksen EMIn kanssa. Kesäkuussa 2006 ilmestyi albumi Suuret tunteet, jonka tunnetuimpia kappaleita ovat ”Sinussa on valo” ja ”Sä kosketit mua”. Albumin kappaleet soivat kohtuullisen paljon radiossa, mutta levystä ei muodostunut menestystä. Vuonna 2006 Kuoppamäki oli myös ehdokkaana Iskelmä-Finlandia-kilpailussa.
Vuoden 2007 alussa Kuoppamäki osallistui Suomen euroviisukarsintaan kahdella kappaleella. ”Pikajuna” karsiutui, mutta ”Levitä siivet” pääsi finaaliin ja sijoittui kymmenenneksi. Molemmat kappaleet julkaistiin helmikuussa 2007 ilmestyneellä Suuret tunteet -albumin uudella versiolla. Vuonna 2008 ilmestyi yhdessä Satakunnan Sotilassoittokunnan kanssa levytetty albumi Sininen ja valkoinen, jolla kerättiin tuottoja Suomen sotaveteraaneille.
Kuoppamäki lähetti EMIlle uusia kappaleita, jotka oli tarkoitus julkaista uudella studioalbumilla vuonna 2008. Levy-yhtiö oli kuitenkin ajautunut talousvaikeuksiin, jolloin se poisti maailmanlaajuisesti listoiltaan heikommin menestyneitä esittäjiä. Kuoppamäki joutui lähtemään, mutta hän levytti EMIlle vielä kaksi kappaletta, jotka olivat uudet versiot kappaleista ”Mies ja kitara” ja ”Anna mulle tähtitaivas”. Ne ilmestyivät toukokuussa 2009 kolmen CD-levyn kokoelmalla Mies ja kitara.
Taiteilijakuva > Teemat

Valtaosa Kuoppamäen kappaleista käsittelee rakkautta. Maarit Niiniluoto on sanonut, että vaikka Kuoppamäellä on aiheeltaan helliä ja kipeitä lauluja yksinäisyydestä ja erosta, päällimmäisin sanoma on kahden ihmisen elinikäinen rakkaus ja kumppanuus. Niiniluodon mukaan Kuoppamäen herkät rakkauslaulut ovat ikään kuin emotionaalisia vastaiskuja ”kaikkialta tulvivalle kaupallistuvalle seksille”.
Muita yleisiä aiheita ovat Suomi ja kaipaus, ja Maarit Niiniluoto on kuvannut Kuoppamäkeä Suomen ja suomalaisuuden tulkitsijaksi. Lauluissa esiintyy usein myös matkustaminen, erityisesti junaa käyttäen. Kuoppamäkeä ei mielletä yhteiskunnallisten laulujen tekijäksi, mutta hänen tuotannostaan löytyy myös kantaa ottavaa materiaalia, kuten kappaleet ”Harmaat miehet”, ”Pieni laulu vapaudesta” ja ”Vastavirtaan”. Erityisesti rauhanaate on teemana säilynyt hänen musiikissaan aina 1960-luvulta asti. Yhteiskunnallisia aiheita enemmän Kuoppamäki käsittelee teemoja, jotka peilaavat hänen henkistä maailmankatsomustaan. 1970-luvulla monet Kuoppamäen kappaleet olivat teemoiltaan esoteerisiä. Esimerkiksi kappale ”Valtatie” kertoo jälleensyntymisestä, johon Kuoppamäki henkilökohtaisesti uskoo. Varsinaisia hengellisiä lauluja Kuoppamäki on kuitenkin levyttänyt vasta 2000-luvulla.
Kotiseuturakkaus on ollut pysyvä teema Kuoppamäen musiikissa 1970-luvulta lähtien. Vuonna 1972 ilmestyneen ”Sinisen ja valkoisen” jälkeen lähes jokaisella albumilla on ollut aihepiiriä sivuava laulu. Teema oli esillä erityisesti niinä Saksan vuosina, kun Kuoppamäki ei työkiireiden ja lyhyiden lomien vuoksi päässyt käymään Suomessa. Muita isänmaallisia iskelmiä ovat muun muassa ”Juuret Suomessa”, ”Minä katson tätä maata”, ”Kalliosaari” ja ”Koti-ikävä”. 1990-luvulla Kuoppamäki syventyi aiempaa voimakkaammin suomalaiseen iskelmä- ja kansanlauluperinteeseen. Tällaisia kappaleita tuolta ajalta ovat esimerkiksi kulkurin elämästä kertova ”Sade on mun kyyneleeni” sekä Taika-tyttären kanssa levytetyt ”Valkeat kesäyöt” ja ”Ruusunpunainen”, jotka ympäristöltään sijoittuvat 1950-luvun Suomeen ja lapsuuden maisemaan. Vuonna 2014 Kuoppamäki julkaisi albumin Perintö, joka käsittelee hänen vanhaa kotikaupunkiaan Helsinkiä.
Kuoppamäen lauluissa on usein optimistinen ja valoisa sanoma. Maarit Niiniluodon mukaan ei ole sattuma, että Kuoppamäki nousi uudelleen suosioon vuonna 1992, kun Suomi oli ajautunut lamaan. Tuolloin Kuoppamäen kirjoittama ja Katri Helenan suosituksi tekemä kappale ”Anna mulle tähtitaivas” toivoi kaikkien puolesta uskoa elämään, valoa pimeään ja rohkeutta jaksaa huomiseen. Myös esimerkiksi kappale ”Aika näyttää” heijastelee Kuoppamäelle ominaista tulevaisuudenuskoa.
Taiteilijakuva > Hyppykeppi

1970-luvulla Jukka Kuoppamäen tavaramerkki oli niin sanottu hyppykeppi. Sopotin laulufestivaaleilla 1973 Jukka ja taustayhtyeeseen kuulunut Mikko Kuoppamäki näkivät puolalaisen folk-tähti Maryla Rodowiczin taustayhtyeessä käytettävän omituista soitinta. Jukka oli sitä mieltä, että vastaava tarvittaisiin myös heidän yhtyeeseen. Suomeen palattuaan Mikko haki rautakaupasta bambuseipään, kellarista vanhan hi-hatin lautaset, tangon ja jousen sekä musiikkikaupasta kiinalaiset puukellot, joissa oli kolme eri ääntä. Näistä osista hän rakensi instrumentin, joka nimettiin hyppykepiksi. Se nähtiin vuoden lopulla television Syksyn sävel -kilpailussa, jonka Jukka Kuoppamäki voitti kappaleella ”Kultaa tai kunniaa”. Mikko soitti hyppykeppiä myös Jukan konserteissa sekä vuoden 1974 euroviisukarsinnassa.
Hyppykepin avulla kappaleisiin saatiin rumpusetin soittaman kompin lisäksi erillinen säestyskuvio. Mikko Kuoppamäki soitti hyppykeppiä niin, että hän löi sitä maahan ensimmäisellä ja kolmannella iskulla, ja soitti kahdeksasosilla toisella kädellään puukelloja. Kappaleen taitteissa hän löi lisäksi kapulalla väli-iskuja olkansa yli hi-hatiin.
Suosio ja tunnustukset

Jukka Kuoppamäen albumeista kaikkiaan kuusi on noussut listalle. Korkeimman listasijoituksen on saavuttanut vuonna 1972 ilmestynyt Valtatie, joka sijoittui 13:nneksi. Muut listalle päässeet albumit ovat Wounded Knee (1973), Laulun taika (1997), Aika näyttää (1997) ja Tästä alkaa rakkaus (1999). Kultalevyyn ovat yltäneet Jukka Kuoppamäen parhaita vol. 1 (1973), Kultaa tai kunniaa (1973) ja Aika näyttää (1997). Listasijoituksella mitattuna Kuoppamäen suurin menestys on single ”Kultaa tai kunniaa” (1973), joka nousi listaykköseksi. Singleistä kymmenen myydyimmän joukkoon ovat yltäneet myös ”Rakkaus on sininen” (1968) ja ”Kiskot vievät etelään” (1969). Top 20 -hittejä ovat olleet ”Ei milloinkaan” (1969), ”Pieni mies” (1971), ”Valtatie” (1972) ja ”Sininen ja valkoinen” (1972). Kuoppamäki ei ole saavuttanut Suomen virallisella listalla sijoituksia vuoden 1999 jälkeen.
Kuoppamäki palkittiin vuonna 1993 Kullervo Linnan Säätiön palkinnolla ja vuonna 2000 Erikois-Emmalla. Hänelle myönnettiin heinäkuussa 2018 sanoituksistaan Juha Vainio -palkinto. Juha Vainion rahaston hallitus palkitsi Kuoppamäen ”hänen mestariteoksistaan ja kestäväksi osoittautuneesta rakkaudestaan sanoittamisen vaikeaan lajiin, jossa kuulijoita puhuttelevat havainnot synnytetään herkällä antennilla ja terävällä kynällä”. Hän sai vuonna 2019 Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin.