stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dikloorioksidi
Valmistus ja käyttö

Teollisuudessa dikloorioksidia valmistetaan pääasiassa kloorin ja natriumkarbonaatin vesiliuoksen välisellä reaktiolla. Reaktiossa syntyy myös hiilidioksidia, vettä ja hypokloorihapoketta, joista dikloorioksidi voidaan erottaa. Laboratorioissa dikloorioksidia valmistetaan tyypillisesti kloorin ja elohopea(II)oksidin välisellä reaktiolla käyttäen liuottimena tetrakloorimetaania.
Dikloorioksidia voidaan käyttää klooriyhdisteiden, kuten kalsiumhypokloriitin, liuottimina käytettävien kloorattujen hiilivetyjen ja kloori-isosyanaattien valmistukseen. Sitä voidaan käyttää myös sellun ja tekstiilien valkaisuun ja puolijohteiden valmistuksessa etsanttina.
Diklooriasetyylikloridi

| Diklooriasetyylikloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,2-diklooriasetyylikloridi
CAS-numero:  79-36-7
PubChem CID:  6593
SMILES:  C(C(=O)Cl)(Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2HCl3O
Moolimassa:  147,378 g/mol
Kiehumispiste:  108–110 °C
Tiheys:  1,532 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
   
Diklooriasetyylikloridi (C2HCl3O) on dikloorietikkahapon happokloridi. Yhdistettä käytetään lähtöaineena valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä.
Ominaisuudet

Diklooriasetyylikloridi on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Se liukenee dietyylieetteriin, mutta reagoi veden ja alkoholien kanssa muodostaen suolahappoa ja dikloorietikkahappoa tai dikloorietikkahapon estereitä ja esteriasetaaleja. Yhdiste reagoi myös ammoniakin ja amiinien kanssa muodostaen amideja tai aminohappoja. Diklooriasetyylikloridin 2-asemassa olevaan hiileen sitoutuneet klooriatomit voivat korvautua paremmilla nukleofiileillä.
Valmistus ja käyttö

Diklooriasetyylikloridia valmistetaan pääasiallisesti hapettamalla trikloorieteeniä hapen avulla. Reaktio suoritetaan 60–200 °C:n lämpötilassa ja katalyytteinä käytetään amiineja tai atsoyhdisteitä. Vähemmän käytettyjä reaktioita ovat pentakloorietaanin ja väkevän rikkihapon välinen reaktio tai diklooriasetyylikloridin valmistus korkeassa paineessa kloroformista ja hiilidioksidista alumiinikloridin toimiessa katalyyttinä.
Diklooriasetyylikloridia käytetään erityisesti dikloorietikkahapon ja dikloorietikkahapon estereiden ja anhydridin valmistuksessa. Yhdistettä käytetään myös sulfonamidilääkkeiden, kloramfenikolin ja herbisidien valmistuksessa.
Aiheesta muualla

Diklooriasetyylikloridin kansainvälinen kemikaalikortti
Diklooriasetyylikloridin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 18.1.2015.
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Dichloroacetyl chloride (englanniksi)
ChemBlink: Dichloroacetyl chloride (englanniksi)
Diklorofeeni

| Diklorofeeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-kloori-2-[(5-kloori-2-hydroksifenyyli)metyyli]fenoli
CAS-numero:  97-23-4
PubChem CID:  3037
SMILES:  C1=CC(=C(C=C1Cl)CC2=C(C=CC(=C2)Cl)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H10Cl2O2
Moolimassa:  269,11 g/mol
Sulamispiste:  177–178 °C
Tiheys:  1,42 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Diklorofeeni (C13H10Cl2O2) on fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään muun muassa fungisidina ja eläinlääketieteessä loismatojen hävittämiseen.
Ominaisuudet

Diklorofeeni on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, di-isopropyylieetteriin ja asetoniin.
Valmistus ja käyttö

Diklorofeenia valmistetaan lisäämällä formaldehydin vesiliuosta rikkihappoa sisältävään p-kloorifenolin metanoliliuokseen. Reaktio tapahtuu 50–65 °C:n lämpötilassa.
Diklorofeenia käytetään maataloudessa Fusarium-suvun homeita vastaan. Sitä voidaan myös käyttää sammalen hävittämiseen nurmikolta, katolta tai seinistä, antimikrobisissa saippuoissa, paperin ja tekstiilien antimikrobisissa käsittelyissä sekä voiteluaineiden säilöntäaineena. 1940-luvulta sitä on käytetty koirien ja kissojen loismatojen häätämiseen ja se tehoaa esimerkiksi heisimatoihin. Se aiheuttaa kuitenkin haittavaikutuksina oksentelua, minkä vuoksi se on suurimmaksi osaksi korvattu pratsikvanteelilla ja niklosamidilla.
Iso-Pyhäjärvi

| Iso-Pyhäjärvi Исо-Пюхяярви |
| --- | --- |
 Iso-Pyhäjärvi Kokonniemestä nähtynä.
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Kunnat:  Suojärvi
Koordinaatit:  62°05′06″N, 32°26′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Laskujoki:  Pyhäjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139 m
Pituus:  7 km
Leveys:  3 km
Rantaviiva:  24,5 km
Pinta-ala:  8,6 km²
Tilavuus:  0,03 km³
Keskisyvyys:  3,5 m
Suurin syvyys:  10,6 m
Valuma-alue:  67 km²
 fiIso-Pyhäjärvi 
Iso-Pyhäjärvi (ven. Исо-Пюхяярви) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Suojärven piirin Suojärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 8,6 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 67,0 neliökilometriä, keskisyvyys 3,5 metriä ja suurin syvyys 10,6 metriä.
Ison-Pyhäjärven kautta virtaa Pyhäjoki. Kalalajeja ovat puutteellisten tietojen mukaan särki ja ahven. Suojärven kaupunki ottaa järvestä käyttövetensä.
Järven lounaisrannalla on sijainnut Kokonniemen kylä ja koillisrannalla Niemisenkylä.
Diketeeni

| Diketeeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-metylideenioksetan-2-oni
CAS-numero:  674-82-8
PubChem CID:  12661
SMILES:  C=C1CC(=O)O1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H4O2
Moolimassa:  84,072 g/mol
Sulamispiste:  –7,5 °C
Kiehumispiste:  127,4 °C
Tiheys:  1,096 g/cm3
Liukoisuus veteen:  274 g/l (25 °C)
Diketeeni (C4H4O2) on tyydyttymätön laktoni ja keteenin dimeeri. Yhdistettä voidaan käyttää kemianteollisuudessa valmistettaessa polymeerejä, lääkkeitä ja väriaineita.
Ominaisuudet

Diketeeni on huoneenlämpötilassa pistävänhajuinen väritön neste. Yhdiste sisältää sekä elektrofiilisen että nukleofiilisen ryhmän, joten se on hyvin reaktiivinen. Yhdiste polymerisoituu varastoitaessa pitkiä aikoja kiteiseksi 3-asetyyli-6-metyyli-2,4-pyraanidioniksi. Yhdiste polymeroituu helposti myös muiden kaksoissidoksia sisältävien yhdisteiden kanssa. Diketeenissä olevan neljäatomisen renkaan rengasjännitys on hyvin suuri, minkä vuoksi monissa sen reaktioissa rengasrakenne avautuu ja tämä toimii reaktioiden ajavana voimana. Tällaisia ovat eräät reaktiot muun muassa nukleofiilien kanssa, esimerkiksi vesi muodostaa tuotteena asetoetikkahappoa. Eräissä sykloadditioissa neliatominen rengasrakenne kuitenkin säilyy. Kuumennettaessa alennetussa paineessa diketeeniä 350–600 °C:n lämpötilaan siitä muodostuu keteeniä.
Valmistus ja käyttö

Diketeeniä valmistetaan tyypillisimmin keteenin tavoin poistamalla vettä etikkahaposta, etikkahappoanhydridistä tai asetonista pyrolyysillä eli kuumentamalla korkeaan lämpötilaan. Reaktiossa muodostuva keteeni dimerisoituu erittäin helposti diketeeniksi. Katalyyttinä prosessissa käytetään trietyylifosfaattia. Diketeenin ja keteenin hyvin suuren reaktiivisuuden vuoksi tuote käytetään usein nopeasti lähellä valmistuspaikkaansa. Vuonna 2006 diketeeniä tuotettiin noin 80 000 tonnia.
Diketeenillä on useita käyttökohteita orgaanisessa synteesissä. Tärkein yhdisteen käyttökohde on asetoetikkahapon esterien eli asetoasetaattien ja asetoetikkahapon amidien valmistus. Lisäksi yhdisteestä voidaan valmistaa polymeerejä, karbonyyliyhdisteitä ja useita heterosyklisiä yhdisteitä, joita käytetään niin lääkkeinä, väreinä, säilöntäaineina kuin tuholaismyrkkyinäkin.
Aiheesta muualla

Diketeenin kansainvälinen kemikaalikortti
Isiksestä ja Osiriksesta

| Isiksestä ja Osiriksesta> Περὶ Ἴσιδος καὶ Ὀσίριδος.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 115
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Isiksestä ja Osiriksesta (m.kreik. Περὶ Ἴσιδος καὶ Ὀσίριδος, Peri Isidos kai Osiridos; lat. De Iside et Osiride) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja V, 26) kuuluva tutkielma, joka käsittelee egyptiläistä myyttiä Isiksestä ja Osiriksesta platonilaisen metafysiikan valossa.
Historia

Plutarkhos kirjoitti Moralian tutkielmat ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alkupuolella. Tutkielman Isiksestä ja Osiriksesta arvioidaan olleen suhteellisen myöhäinen ja peräisin noin vuodelta 115. Teos on osoitettu Klealle, oppineelle Delfoin papittarelle, jolle Plutarkhos osoitti myös tutkielmansa Naisten rohkeita tekoja.
Teos liittyy siihen, että egyptiläinen uskonto oli levinnyt kreikkalaiseen maailmaan viimeistään 300-luvulta eaa. lähtien. Plutarkhos itse oli vieraillut Egyptissä yhden kerran, mutta hänen tuntemuksensa egyptologiasta ei vaikuta olleen kovin syvällistä. Hänen lähteitään olivat muut teokset sekä egyptiläiset papit.
Plutarkhoksen tutkielma on yksi keskeisimpiä antiikin lähteitä Isiksen ja Osiriksen myyttiin. Teoksen käsikirjoitushistoria on suhteellisen huono, mikä tulee ilmi muun muassa erilaisista tekstimuodoista Eusebioksen ja Johannes Stobaioksen tekemissä lainauksissa. Lampriaan tekemässä Plutarkhoksen teosten luettelossa tutkielma on nimellä Isiksestä ja Serapiksesta ja numerolla 118.
Sisältö

Plutarkhos erottaa toisistaan maailman luomista edeltäneen kaoottisen maailman ja luomisen jälkeisen järjestäytyneen maailman eli kosmoksen. Osiris edustaa kaikkeuden vakaata tekijää eli jumalallista järkeä, joka saa kaiken olevaksi muovaamalla sen aineeseen. Hänen voidaan nähdä vastaavan sekä Platonin demiurgia että Hyvän ideaa. Isis ja tämän paha veli Tyfon puolestaan edustavat kosmosta edeltäneen sielun kahta puolta: Isis rationaalista mutta liikkumatonta ja passiivista puolta, ja Tyfon irrationaalista puolta, joka saa aineessa aikaan epäjärjestystä.
Alussa, kun kaikki jumalat olivat vielä Rhean kohdussa, Isis rakastui Osirikseen ja he saivat yhdessä Horuksen, joka vastasi kosmosta mutta oli tuossa vaiheessa vasta kuva tulevassa olevasta maailmasta. Järjestäytynyt kosmos sai alkunsa vasta, kun Isis muuntui järjen (eli Osiriksen) kautta ja otti vastaan kaikki aineelliset ja hengelliset muodot. Näin Plutarkhos tulkitsee Isiksen ja Osiriksen myytin allegorisena kertomuksena jumalasta, olevasta ja luomisesta.
Teoksen metafysiikka muistuttaa Plutarkhoksen tutkielmassa Sielun syntymisestä Timaioksessa esiintyvää kuvausta. Siinä on yhtäläisyyksiä myös klassisen gnostilaisen myytin kanssa sellaisena kuin se esiintyy muun muassa Johanneksen salaisessa kirjassa.
Kirjallisuutta

Plutarch: Isis and Osiris. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume V. Isis and Osiris. The E at Delphi. The Oracles at Delphi No Longer Given in Verse. The Obsolescence of Oracles. Loeb Classical Library 306)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1936.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Plutarch: De Iside et Osiride. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Plutarch: De Iside et Osiride. Perseus. (englanniksi)
Plutarch: Isis and Osiris (englanniksi)
Iso-Vietosen–Raanujärven alue

Iso-Vietosen–Raanujärven alue (vesistöaluetunnus 67.96) on Tengeliönjoen valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 605,64 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 12,76 %. Vesistön alueen alarajana on Kaaranneskoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 944,45 neliökilometriä ja sen järvisyys on 10,15 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Miekojärveen, joka sijaitsee Miekojärven alueella (67.93).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
Iso-Vietosen alue (67.961)
Raanujärven alue (67.962)
Kavantojärven alue (67.963)
Rattosjärven valuma-alue (67.964)
Matalajoen valuma-alue (67.965)
Pahtajoen valuma-alue (67.966)
Nuasjärven valuma-alue (67.967)
Vietosenojan valuma-alue (67.968)
NRP Dili

| NRP Dili |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Poistui palveluskäytöstä:  1933
Tekniset tiedot
Uppouma:  495 t
Pituus:  42,7 m
Leveys:  7,6 m
Syväys:  3,1 m
Koneteho:  500 ihp
Nopeus:  11 solmua
Miehistöä:  72
NRP Dili oli Portugalin laivaston partiovene.
Palvelus

Alus oli asema-aluksena Portugalin Timorilla, kunnes se poistettiin laivastoluettelosta 1938.
Dikvatti

| Dikvatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  85-00-7
PubChem CID:  6794
SMILES:  C1C[N+]2=CC=CC=C2C3=CC=CC=[N+]31.[Br-].[Br-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H12N2Br2
Moolimassa:  344,036 g/mol
Sulamispiste:  337 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,2 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 718 g/l
Dikvatti eli dikvattidibromidi (C12H12N2Br2) on aromaattinen ja heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa dikvatti on vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja vähäisessä määrin esimerkiksi metanoliin ja etanoliin. Muihin orgaanisiin liuottimiin se ei liukene. Dikvatin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se aiheuttaa auringonvalon vaikutuksesta radikaalien esimerkiksi peroksi- ja hydroksiradikaalien muodostumista kasvisoluissa. Nämä radikaalit aiheuttavat soluvaurioita, minkä seurauksena kasvi kuihtuu ja kuolee. Dikvatti on myös myrkyllistä ihmisille. Se ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja sille altistumisesta oireina voivat muun muassa yskä ja huonovointisuus. Yhdiste on myrkyllistä maksalle ja munuaisille ja suuret annokset voivat hengitettynä tai nieltynä johtaa kuolemaan.
Valmistus ja käyttö

Dikvattia valmistetaan 2,2′-bipyridiinin ja 1,2-dibromietaanin välisellä reaktiolla.
Dikvattia käytetään rikkaruohomyrkkynä kasvis-, hedelmä- ja viiniviljelmillä ja vesikasvillisuuden hävittämiseen. Lisäksi sitä käytetään lehtien kuivattamiseen ennen sadonkorjuuta peruna-, soijapapu- ja puuvillapelloilla. Yhdiste levitetään tyypillisesti vesiliuoksena. Dikvatti on hyväksytty kasvinsuojeluaineeksi muun muassa Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen alueella.
Isoantiloopit

| Isoantiloopit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Isoantiloopit Hippotraginae  Brooke, 1876
Suvut
 Saharanantiloopit Addax  Hippotragus  Keihäsantiloopit Oryx 
Katso myös
   Isoantiloopit Wikispeciesissä   Isoantiloopit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isoantiloopit eli hevosantiloopit (Hippotraginae) on nautaeläimiin kuuluva sorkkaeläinten alaheimo, johon luetaan kolme sukua ja kahdeksan lajia.
Eri isoantilooppilajit muistuttavat paljon toisiaan. Ne ovat hyvin kookkaita, suunnilleen hirven tai hevosen kokoisia. Isoantilooppien selkä kohoaa hieman sään kohdalta, utareet ovat nelinisäiset ja turpapeili on hyvin pieni. Kummallakin sukupuolella on pitkät, pituussuunnassa loivakierteiset sarvet, jotka sojottavat joka pystyssä keihäsmäisesti tai kaartuvat sapelimaisesti taaksepäin. Sarvissa on voimakkaita ja poikittaisia harjanteita. Naaraiden sarvet ovat tavallisesti ohuemmat kuin uroksilla. Sukupuolten koko ja tavallisesti myös väritys ovat molemmilla hyvin samanlaisia. Niskassa on hevosmainen, pysty harja, mistä alaheimon nimi ”hevosantiloopit” juontuu. Useimmilla lajeilla on värikkäitä naamakuvioita. Kaikkien isoantilooppilajien poikaset ovat väritykseltään vaaleanruskeita, joilla on vain heikkoja kuvioita.
Varhaisimmat toistaiseksi löydetyt isoantilooppien fossiilit ovat 6,5 miljoonan vuoden takaa Afrikasta. Alaheimo saattoi kuitenkin kehittyä Euraasiassa, josta antiloopit levisivät Afrikkaan ja ylittivät Saharan. 3–1,6 miljoonan vuoden ikäisiä fossiileja on löydetty myös Intiasta ja Euroopasta. Nykyään niitä tavataan enää Afrikassa ja Arabiassa. Alaheimoon kuulunut eteläafrikkalainen siniantilooppi kuoli sukupuuttoon vuoden 1800 tienoilla. Isoantilooppeja elää nykyään vähäpuustoisilla savanneilla, sekä karuilla alueilla kuten aavikoilla. Keihäsantiloopit ja saharanantilooppi ovat mukautuneet aavikoiden oloihin paremmin kuin mitkään muut sorkkaeläimet.
Iskevät sanat

| Iskevät sanat> Listen to Me |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Douglas Day Stewart
Käsikirjoittaja:  Douglas Day Stewart
Säveltäjä:  David Foster
Kuvaaja:  Fred J. Koenekamp
Leikkaaja:  Anne V. Coates Bud S. Smith
Pääosat:  Kirk Cameron Jami Gertz Roy Scheider
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Weintraub Entertainment Group
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  5. toukokuuta 1989 11. toukokuuta 1990 (Suomi)
Kesto:  107 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  4 299 023 USD (USA)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iskevät sanat (Listen to Me) on yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Douglas Day Stewart. Vuonna 1989 ensi-iltansa saaneen elokuvan pääosia näyttelevät Kirk Cameron, Jami Gertz ja Roy Scheider. Elokuva kuvattiin paljolti Malibussa Kaliforniassa.
Juoni

Iskevät sanat keskittyy ryhmään korkeakouluopiskelijoita, jotka kuuluvat väittelyjoukkueeseen fiktiivisessä Kenmont Collegessa. Kaksi päähahmoa, Tucker Muldowney (Cameron) ja Monica Tomanski (Gertz) tulevat vähävaraisemmista perheistä ja ovat voittaneet stipendit Kenmontiin osoitettuaan erityistä puhetaitoa. Molemmat opiskelijat ottaa siipensä suojaan väittelyjoukkueen valmentaja Charlie Nichols (Scheider), joka oli nuoruudessaan tähtiväittelijä. Joukkue voittaa vihdoin mahdollisuuden väitellä aborteista tuomariston edessä. Samalla opiskelijat oppivat elämästä, rakkaudesta, ystävyydestä ja politiikasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kirk Cameron  | … |  Tucker Muldowney   |
|  Jami Gertz  | … |  Monica Tomanski   |
|  Roy Scheider  | … |  Charlie Nichols   |
|  Amanda Peterson  | … |  Donna Lumis   |
|  George Wyner  | … |  Dean Schwimmer   |
|  Anthony Zerbe  | … |  Senator McKellar   |
|  Quinn Cummings  | … |  Susan Hooper   |
|  Christopher Atkins  | … |  Bruce Arlington   |
|  Timothy Dang  | … |  Bobby Chin   |
|  Peter DeLuise  | … |  Cameron Sweet   |
|  Jason Gould  | … |  Hinkelstein   |
|  Yeardley Smith  | … |  Cootz   |
|  Moon Unit Zappa  | … |  Longnecker   |
|  Tom Schanley  | … |  Stewart Shields   |
|  Dan Schneider  | … |  Nathan Gore   |
|  Rance Howard  | … |  Herra Tucker   |
|  Ron Masak  | … |  Herra Tomanski   |
|  Dottie Archibald  | … |  Rouva Tomanski   |
|  Tim Quill  | … |  Garson McKellar   |
|  Jon Matthews  | … |  Braithwaite   |
|  Christopher Rydell  | … |  Tom Lloynd   |
Palkinnot ja ehdokkuudet

Young Artist Awards
Ehdokkuus: "Best Young Actor Starring in a Motion Picture", Kirk Cameron (1990)
Political Film Society
Ehdokkuus: "Human Rights" (1990)
Golden Raspberry Awards
Voitto: "Worst Supporting Actor", Christopher Atkins (1990)
Vastaanotto

Vuoden 1994 Video-oppaassa Bello Romano piti elokuvaa ”laimeana kisailufilminä” ja antoi sille yhden tähden viidestä.
Iso Australian mutka

Ison Australian mutkan tavanomainen määritelmä on merkitty karttaan liilalla ja IHO:n määritelmän mukainen alue keltaisella.
Iso Australian mutka (engl. Great Australian Bight) on Intian valtamereen kuuluva laaja ja myrskyisä merialue, joka levittäytyy puolikuun muotoisena lahtena Australian eteläpuolella. Lahden löysi hollantilainen tutkimusmatkailija Pieter Nuyts vuonna 1627 ja sen karua rannikkoa kartoitti ensimmäisenä englantilainen Matthew Flinders vuonna 1802.
Maantiede

International Hydrographic Organization määrittelee Ison Australian mutkan rajat seuraavasti: pohjoisessa raja seuraa Australian etelärannikkoa Victorian osavaltioon kuuluvasta Cape Otwaysta Länsi-Australian eteläreunalla sijaitsevaan West Cape Hoween. Sieltä raja kulkee avomerta pitkin South West Capeen Tasmaniassa, josta se jatkuu saaren länsirannikkoa pitkin pohjoiseen Cape Grimiin saakka ja edelleen King Islandin kautta takaisin Cape Otwayhyn. Lahden pituus on 2 800 kilometriä lännestä itään ja leveys enimmillään noin 1 000 kilometriä. Pinta-alaltaan se on 950 000 neliökilometriä ja tilavuudeltaan reilut kaksi miljoonaa kuutiokilometriä. Veden keskisyvyys on 2 200 metriä ja suurin tunnettu syvyys 4 500 metriä. Toisen, laajemmin hyväksytyn määritelmän mukaan eteläraja kulkee Cape Carnotista Etelä-Australiassa Cape Pasleyyn Länsi-Australiassa, jolloin lahden pituudeksi tulee ”vain” 1 160 kilometriä.
Lahden pohjoisrannikolle ovat leimallisia jylhät rantakalliot, joiden takana levittäytyy kuivailmastoinen Nullarborin tasanko. Myös rantakallioiden ja meren väliin on muodostunut hiekkainen rannikkotasanko Länsi-Australian kaakkoisreunalle, lähelle Etelä-Australian vastaista rajaa. Lahdella sijaitsevia saariryhmiä ovat Recherchen saaristo Länsi-Australian rannikolla sekä Nuytsin saaristo, Investigator Group ja Whidbeysaaret Etelä-Australian rannikolla. Sen rannikolle on perustettu Nuytslandin luonnonsuojelualue ja Cape Aridin kansallispuisto. Talvisin lahdella puhaltavat voimakkaat länsituulet, joiden vuoksi sen sääolot ovat usein myrskyiset ja arvaamattomat.
Luonto

Biologisesti Iso Australian mutka on maailman vähätuottoisimpia merialueita, sillä se kuuluu lämpimän Leeuwinin virran vaikutuspiiriin, joka estää kylmää ja ravinteikasta pohjavettä kumpuamasta meren pintakerroksiin. Lahden ainutlaatuinen eliöstö onkin kehittynyt selviämään niukan ravinnon turvin ja sisältää paljon lajeja, joita ei tavata missään muualla. Merenpohjassa kasvaa laajoja kelppimetsiä, joissa elää muun muassa taitavasti naamioituneita raitalehvähevosia sekä suuria ja värikkäitä Sepia apama -seepioita. Talvikuukausina lahdelle kerääntyy etelänmustavalaita parittelemaan ja kasvattamaan poikasiaan. Lahden rannoilla elää australianhylkeitä, jotka joutuvat imettämään poikasiaan peräti puolitoista vuotta, jotta nämä selviäisivät karussa elinympäristössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iso Australian mutka Wikimedia Commonsissa
Isoa Australian mutkaa reunustavia jylhiä rantakallioita.
Islamilainen käymäläkulttuuri

Kuolemanenkelit Munkar ja Nakir kiduttavat haudassa  niitä, jotka eläessään ovat haisseet virtsalta. Miniatyyrimaalaus Osmanien valtakunnasta 1200-luvulta.
Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Islamilainen käymäläkulttuuri sisältää islaminuskoon kuuluvan säännöstön siitä, miten muslimin tulee Jumalan lain mukaan käyttäytyä luonnollisilla tarpeilla käydessään. Ohjeet ovat hyvin yksityiskohtaisia. Niihin sopii ajatollah Khomeinin arvio, jonka mukaan "ei ole yhtäkään seikkaa, josta islam ei olisi lausunut mielipidettään."  Toisin kuin kristinuskoon, islamiin sisältyy paljon muitakin rituaalista fyysistä puhtautta koskevia ohjeita, kun taas kristinuskossa puhtausvaatimukset keskittyvät sielun puhtauteen.
Pyhät kirjoitukset

Koraani antaa ohjeita käymäläkäyttäytymisestä ainoastaan yhdessä kohdassa (5:6): "Ja jos olette sairaina tai matkalla tai joku teistä tulee käymälästä, tai olette olleet yhteydessä naisten kanssa, eikä vettä ole saatavissa, niin hangatkaa kasvonne ja kätenne hienolla, puhtaalla hiekalla."  Arvovaltaiset hadith -kokoelmat sisältävät runsaasti tarkentavaa tietoa. Aiheenmukaisiin teemoihin jaettu kokoelma Sunan Abi Dawud alkaa kirjalla "Purification", ja sen ensimmäinen hadith kertoo, miten Muhammed toimi luonnollisille tarpeille mennessään. Vastaavia lukuja on myös muissa kokoelmissa.