stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harold J. Leavitt
Tausta ja koulutus

Harold Jack Leavitt oli Joseph ja May Leavittin 11-lapsisen perheen kuopus. Hän suoritti kandidaattitutkinnon (engl. Bachelor of Science) Harvard Collegessa, maisteritutkinnon Brown Universityssa, sekä tohtoritutkinnon MIT:ssä.
Ura

Leavitt aloitti tutkimuksensa käyttäytymisen merkityksestä organisaation menestykseen jo tohtoriopintojensa aikana MIT:ssä 1940-luvulla. Noihin aikoihin organisaatiotutkijat keskittyivät enimmäkseen numerotietoihin menestyksen mittarina ja ihmisten käyttäytymistä tutkittiin puolestaan lähinnä rottien avulla. Leavitt oli professori Douglas McGregorin teoria Y -tutkimusryhmän ensimmäinen tohtoriopiskelija ja hänen työnsä tuli olemaan merkittävässä osassa humanistisen johtamisajattelun kehittymisessä.
Stanfordin yliopistosta tuli Leavittin pääasiallinen työpaikka hänen uransa loppuun saakka. Hän siirtyi Stanfordiin vuonna 1966 Carnegie Mellonista. Tätä ennen hän oli aloittanut akateemisen uransa Chicagon yliopistossa sekä työskennellyt myös Rensselaer Polytechnic Institutessa.
Tuotanto

Leavitt julkaisi lukuisia kirjoja ja tieteellisiä artikkeleita sekä toimitti kokoomateoksia. Hänen tuotantonsa käsitteli johdonmukaisesti ihmisten suhdetta työhön, ihmisten välisiä suhteita työssä, ryhmiä ja ryhmätyötä ja niiden merkitystä organisaatioissa. Hänen tavoitteenaan oli ymmärtää ja parantaa organisaatioita, jotta niistä tulisi enemmän yksilönvapautta tarjoavia mielekkäitä työympäristöjä, mikä edelleen vaikuttaisi organisaatioiden menestymiseen kokonaisuutena.
Alkuaikojen työssään Leavitt tutki ihmisten käyttäytymistä organisaatioissa. Hänen pääargumenttinsa keskittyi yrityksen menestymisen arviointiin ihmismäisillä mittareilla numeeristen mittareiden ohella. Hänen kuuluisa kirjansa nimeltä Managerial Psychology julkaistiin 1958. Se oli ensimmäisiä organisaatiokäyttäytymisen teoksia, josta tulikin kauppakorkeakoulujen perusopintomateriaalia. Kirjasta on julkaistu viisi painosta ja se on käännetty 18 kielelle. Kirjassa Leavitt toteaa, että yksinkertaisessa päätöksenteossa hyvin organisoitu ja rakenteistettu kommunikaatiojärjestelmä on tehokkain, jotta asiat tulevat tehdyksi. Moninmutkaisiin päätöksiin puolestaan tarvitaan vapaampaa kommunikointia.
Vuonna 1999 Leavitt julkaisi yhdessä vaimonsa, professori Jean Lipman-Blumenin kanssa teoksen Hot Groups, jossa he totesivat tehokkaiden ryhmien auttavan yksittäisiä työntekijöitä menestymään ja edelleen muodostamaan tehokkaita organisaatioita. "Kuuma ryhmä" on asiaansa uskovien työntekijöiden muodostama enemmän tai vähemmän virallinen ryhmä, jolla on yhteinen tavoite ja joka on sitoutunut heitä motivoivaan, jännittävään ja haasteelliseen tavoitteeseen. Kirjaa on käännetty kuudelle kielelle ja the Association of American Publishers valitsi sen parhaaksi liiketalouskirjaksi Yhdysvalloissa samana vuonna.
Läpi koko uransa Leavitt pohti hierarkioiden merkitystä organisaatioissa. Hänen mukaansa hierarkiarakenteet auttavat luomaan hyviä työpaikkoja ja suorituskykyisiä työntekijöitä. Kirjassaan Top Down vuodelta 2005 Leavitt väittää, että uudet organisaatiot eivät ole entisiä matalampia rakenteiltaan päinvastaisista väitteistä huolimatta, vaan että niissä on vain otettu käyttöön uudentyyppisiä hierarkioita. Toisaalta Leavitt toteaa hierarkioiden varjopuolena olevan epä-älyllisen riippuvuuden, epäluottamuksen, konfliktien, imartelukulttuurin, reviiriajattelun ja kommunikaatiokatkosten lisääntymisen, mitkä vaivaavat hänen mukaansa jokaista isoa organisaatiota. Varjopuolista huolimatta hierarkiat ovat hänen mukaansa välttämättömiä monimutkaisten asioiden aikaansaamiseksi ja monimutkaisten ongelmien ratkaisemiseksi.
Tuotanto > Teoksia

Managerial Psychology.  Chicago:  The University of Chicago Press, 1958.  (englanniksi)
Corporate Pathfinders.  Homewood, Ill.:  Dow Jones-Irwin, 1986.  (englanniksi)
Harold J. Leavitt, Jean Lipman-Blumen: Hot Groups.  Oxford University Press, 1999.  ISBN 0195126866  (englanniksi)
Top Down: Why Hierarchies are Here to Stay and How to Manage Them More Effectively.  Harvard Business School Press, 2004.  ISBN 978-1591394983  (englanniksi)
Yksityiselämä

Leavitt oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa Gloria Rosenthal Leavitt kuoli 1985, minkä jälkeen hän avioitui organisaatiotieteiden professori Jean Lipman-Blumenin kanssa. Hänen tyttärensä Emily on sosiaalityöntekijä, poika John Leavitt on antropologian professori Montrealissa, ja poika David Leavitt on kirjailija.
Leavitt tunnettiin lämpimänä ja älyllisesti uteliaana persoonana. Hän oli myös tunnettu makean ruoan, erityisesti makeiden jälkiruokien, ystävä.
Erkka Lehtola

Erkka Lehtola (20. helmikuuta 1937 Helsinki – 16. maaliskuuta 1995 Pelkosenniemi) oli Aamulehden kulttuuritoimittaja. Hän julkaisi useita kulttuurikritiikkiä ja journalismianalyysiä sisältäviä kirjoja. Monet niistä ovat journalistiikan käytäntöjä valaisevia pamfletteja. Lehtola sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon 1985.
Lehtolalla on kaksi poikaa: kolumnisti Jyrki Lehtola ja teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja Juha Lehtola. Erkka Lehtola kuoli Lapissa liikenneonnettomuudessa, jossa olivat osallisina henkilöauto ja linja-auto. Onnettomuudessa kuoli myös hänen puolisonsa Annikki Lehtola sekä yksi muu henkilö. Lisäksi yksi loukkaantui vakavasti.
Teokset

24 kuvaa sekunnissa. Elokuvankatsojan käsikirja.  Porvoo ; Helsinki:  WSOY, 1973.  ISBN 951-0-06003-8
Kovaa pumpulia. Journalistin muistikirjasta.  Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-12001-4
Revitty lippu. Muistiinpanoja Puolasta ja puolalaisuudesta.  Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-13065-6
Pisaratartunta. Arkipäivän journalismia.  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14654-4
Seppälä, Raimo & Lehtola, Erkka: Taitaa olla piru. Olavi Veistäjän elämä ja teatteri.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15844-5
Tempus fugit – aika rientää. Latinaa keskellä arkipäivää.  (Koonneet Annikki ja Erkka Lehtola)  Porvoo:  WSOY, 1994–1995.  ISBN 951-0-19098-5
Missä on lehdistön paikat. Kirjoituksia sanoista ja maailmoista.  (Toimittaneet Jyrki Lehtola ja Raimo Seppälä)  Porvoo:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-22438-3
Mesopotamia (provinssi)

| Mesopotamia Provincia Mesopotamia> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Mesopotamian provinssin alue vuonna 117.
Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooma
Prefektuuri:  Oriens (300-luku–)
Diokeesi:  Oriens (n. 293–)
Nykyinen valtio/alue:  Irak, Syyria, Turkki
Perustettu:  115, uudelleen n. 197
Lakkautettu:  119 väliaikaisesti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Nisibis
Mesopotamia (lat. Provincia Mesopotamia) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Mesopotamiassa nykyisten Irakin,  Syyrian ja Turkin alueilla.
Maantiede

Mesopotamian provinssi käsitti alun perin historiallisen Mesopotamian alueen, nimensä (”Jokien välissä”) mukaisesti alueen Eufrat- ja Tigris-jokien välissä. Siihen kuului nykyisen Irakin pohjoisosa, nykyisen Syyrian itäosa Eufratista itään sekä Turkin kaakkoisosa. Provinssin länsipuolella sijaitsi Syrian provinssi, pohjoispuolella Armenia ja lyhyen aikaa Armenian provinssi ja länsipuolella samoin lyhyen aikaa Assyrian provinssi. Myöhemmässä vaiheessa provinssiin kuului vain Eufratin ja Tigriksen yläjuoksujen välinen alue. Provinssin hallinnollinen keskus oli Nisibis.
Maantiede > Kaupunkeja

Mesopotamian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
| --- | --- |
 Amida  Babylon  Dura-Europos (Dura Europus)  Edessa :  Hatra  Nikeforion (Nicephorium)  Nisibis  Singara
Historia

Mesopotamian provinssi perustettiin keisari Trajanuksen aikana vuonna 115 ja oli olemassa alun perin vain Hadrianuksen aikaan vuoteen 119 saakka, kuitenkin juuri Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Provinssi perustettiin uudelleen pienempänä Septimius Severuksen aikana vuonna 197.
Rooma menetti alueen Persialle 200-luvulla, mutta sai sen takaisin. Tämän jälkeen se toimi puskurivyöhykkeenä itään päin. Osan ajasta sitä hallitsivat vasallikuninkaat. Noin vuodesta 293 lähtien provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Mesopotamia 115–119 |  | Mesopotamia  197– | Mesopotamia | Mesopotamia | (Irak pohjoinen) |
|  | Mesopotamia 115–119 |  | Osroene 195– | Osroene | Osroene | (Syyria Eufrat-joesta itään) |
|  | Assyria 116–118 |  |  |  |  | (Irak koillinen) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Tero Lehterä

| Tero Lehterä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1972 (ikä 52) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  SaiPa
Sarja:  SM-liiga
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–2007
Seurat:  Kiekko-Espoo (I-div/SML) Malmö IF (SEL) Jokerit (SML) Fort Wayne Komets (IHL) Tappara (SML) Blues (SML) HPK (SML) Neftehimik Nižnekamsk (RSL) Torpedo Nižni Novgorod (RML) EHC Basel (NLA) EV Duisburg (DEL) HC Ambrì-Piotta (NLA) Odense Bulldogs (ODL)
NHL-varaus:  235. varaus, 1994 Florida Panthers
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lillehammer 1994 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 1995 | jääkiekko |  |
Tero Juhani Lehterä (s. 21. huhtikuuta 1972 Espoo) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä, maailmanmestari, olympiamitalisti ja Suomen mestari.
Lehterä oli pelaajana mukana voittamassa MM-kultaa vuonna 1995 ja olympiapronssia Lillehammerissa 1994. Hän pelasi 56 A-maaottelua, 19 B-maaottelua, 30 nuorten maaottelua ja 22 poikien maaottelua. Hän oli Lappeenrannan SaiPan päävalmentajana kausilla 2017–2018, 2018–2019 ja 2019–2020.
Elämäkerta

Lehterä on Kiekko-Espoon kasvatti ja hän oli avainasemassa Kiekko-Espoon noustessa SM-liigaan kauden 1991–1992 päätteeksi. Hän teki voittomaalin ratkaisevassa finaalissa Joensuun Jokipoikia vastaan Jere Lehtisen syötöstä. Lehterä saavutti Jokereiden mukana Suomen mestaruuden vuosina 1996 ja 1997. Sen lisäksi hän voitti SM-hopeaa vuosina 2000 ja 2001, SM-pronssia vuonna 2003 ja Euroopan Cupin vuonna 1996. Lehterä pelasi SM-liigaa myös Tapparassa, Espoo Bluesissa sekä Hämeenlinnan Pallokerhossa.
Florida Panthers varasi Lehterän NHL:ään vuoden 1994 varaustilaisuuden 10. kierroksella numerolla 235. Hän pelasi kaudella 1998–1999 Florida Panthersin organisaatiossa, mutta näyttöpaikkaa NHL:stä hän ei koskaan saanut.
Lehterästä tuli kautta aikojen ensimmäinen suomalainen jääkiekkoilija Venäjän liigassa, kun hän pelasi kaudella 2003–2004 Neftehimik Nižnekamskissa.
Lehterä pelasi ulkomailla Yhdysvaltojen ja Venäjän lisäksi Ruotsissa, Sveitsissä, Saksassa ja Tanskassa. Hän lopetti uransa keväällä 2007. Jääkiekkoleijonaksi numerolla 195 Lehterä korotettiin 2009.
Uransa jälkeen hän toimi usean kauden ajan Espoo Bluesin valmennusryhmässä. SaiPa ilmoitti kiinnittäneensä Lehterän päävalmentajaksi kaudelle 2017–2018.
Philadelphia Flyersissa pelannut hyökkääjä Jori Lehterä on Tero Lehterän veljenpoika. Lehterän tytär Nea Lehterä oli mukana voittamassa cheerleadingin maailmanmestaruutta Orlandossa vuonna 2022.
Aiheesta muualla

Tero Lehterä Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Venäjän veikeä valloittaja Tero Lehterä
[vanhentunut linkki]
Lehterän tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Esa Keskinen | Raimo Kilpiö -palkinnon voittaja 1994 | Seuraaja: Jere Lehtinen |
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1995
2 Kiprusoff |
3 Nummelin |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (C) |
6 Niinimaa |
8 Ojanen (A) |
9 Keskinen |
11 Koivu (A) |
13 Palo |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen |
20 Lehtinen |
21 Ylönen |
23 Virta |
24 Kapanen |
26 Strömberg |
27 Lehterä |
30 Tammi |
31 Sulander |
35 Myllys |
40 Nieminen |
52 Summanen |
Valmentaja Curt Lindström
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 1994
1 Kuivalainen |
2 Kiprusoff |
4 Hämäläinen |
5 Jutila |
6 Sormunen |
8 Ojanen |
9 Keskinen |
11 Koivu |
12 Laukkanen |
13 Palo |
14 Helminen |
15 Alatalo |
16 Peltonen |
20 Lehtinen |
23 Virta |
24 Kapanen |
26 Strömberg |
27 Lehterä |
28 Varis |
30 Tammi |
35 Myllys |
40 Nieminen |
42 Mäkelä |
Valmentaja  Curt Lindström
SaiPa – SM-liiga
6 Airola |
7 Niinisaari |
10 Kivenmäki |
11 Karvinen |
12 Strömberg |
18 Heikkilä |
19 Tiihonen |
21 Appelgren (A) |
22 Aho |
23 V. Petman (C) |
28 Niemelä |
30 Piiroinen |
33 Vuorinen |
34 Hutchinson |
38 Žemlička |
39 Lindberg |
44 Kousa (A) |
46 Kiukas |
50 Salminen |
51 Kalapudas |
55 Trejbal |
57 Hokkanen |
59 Granholm |
62 Tauslahti |
63 M. Petman |
70 Naukkarinen |
71 Siikonen (A) |
80 Hiltunen |
81 Klintrup |
91 Loukkojärvi |
93 Laakso |
-- Chapuis |
-- Mařík

Valmentajat Helminen – Hietaniemi – Immonen – Ore – Ropo – Mäkinen
Melbourne

| Melbourne |
| --- | --- |
 Vasemmalta oikealle, ylhäältä alas: 1) Melbournen keskusta, 2) Flinders Street Station, 3) Shine of Remembrance, 4) Federation Square, 5) Melbourne Cricket Ground ja 6) Royal Exhibition Building.
 lippu:  vaakuna
 Melbourne
 Koordinaatit: 37°48′51″S, 144°57′47″E 
Valtio:   Australia
Osavaltio:  Victoria
Kreivikunta:  Bourke
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8 806 km²
Korkeus:  14 m
Väkiluku (2014):  4 442 919
 – Väestötiheys:  1566 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+10
 – Kesäaika:  UTC+11
 
 City of Melbourne  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Melbourne on Australian toiseksi suurin kaupunki (Sydneyn jälkeen) ja Victorian osavaltion pääkaupunki.
Melbourne oli Australian pääkaupunki vuodesta 1901 vuoteen 1927.
Maantiede ja ilmasto

Melbourne sijaitsee Port Phillipin lahden pohjukkaan laskevan Yarrajoen suulla. Melbournen ja meren välissä on Port Phillipin kaupunki. Vuonna 2007 Docklandsin jokisatama-alue nykyisen keskustan lounaispuolella liitettiin varsinaiseen Melbournen kaupunkiin, ja suunnitelmien mukaan siitä tulee yhtä suuri kuin nykyisestä keskusta-alueesta.
Melbournen sää on vaihteleva. Lämpimimmät kuukaudet ovat tammi- ja helmikuu, joiden keskimääräinen päivälämpötila on yli 25 °C. Kylmintä on heinäkuussa, jolloin päivälämpötila on alle 14 °C.
Historia

Monista muista Australian suurista kaupungeista poiketen Melbourne ei ollut alun perin vankilasiirtokunta. Kaupungin perustivat John Batmanin ja John Pascoe Fawknerin johtamat siirtolaiset vuonna 1835. He saapuivat Van Diemenin maasta (nyk. Tasmania), jonka laidunmaat oli jo suurimmaksi osaksi otettu käyttöön, ja asettuivat Port Phillipin lahdelle suojaisan luonnonsataman ja laitumeksi kelpaavan maan houkuttelemina. Siirtolaiset päättivät perustaa kylän noin 10 kilometrin päähän Yarrajoen suulta. Vuonna 1836 kylässä oli jo 13 rakennusta, 142 miestä, 35 naista, 26 900 lammasta, 57 hevosta ja satapäinen nautakarja. Vuonna 1837 Uuden Etelä-Walesin kuvernööri Sir Richard Bourke nimesi kaupungin Melbourneksi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin lordi Melbournen kunniaksi.
Kaupunki kasvoi nopeasti kultarynnäkön seurauksena 1850-luvulla. Vuonna 1851 Victoriasta tuli Uudesta Etelä-Walesista erillinen itsenäinen kolonia ja Melbournesta Victorian pääkaupunki. Tältä aikakaudelta on peräisin useita kaupungin rakennuksia kuten parlamenttitalo, valtiovarainministeriö (1853) ja Melbournen yliopisto (1855).
Väestö

Ennen englantilaisten saapumista 1835 Melbournen aluetta asutti Kulin-kansakunta yli 40 000 vuoden ajan. He ansaitsivat elantonsa kalastamalla Yarrajoella, metsästämällä kenguruita ja muita villieläimiä sekä käymällä kauppaa turkiksilla, ruoalla, kirveillä ja lääkkeillä. Ensimmäiset uudisasukkaat olivat kotoisin Englannista ja Irlannista. 1850-luvun kultakuumeen aikana väkiluku kasvoi nopeasti, ja kaupunkiin asettui huomattava määrä kiinalaisia.
Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin virtasi pakolaisia eri puolilta maailmaa. Vuonna 1976 jo 20 % asukkaista puhui äidinkielenään muuta kuin englantia. 1970-luvun jälkeen kaupunkiin on muuttanut paljon ihmisiä Kambodžasta ja Vietnamista.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Melbournen asukkaista 20,5 % ilmoitti olevansa syntyperältään englantilaisia, 20 % australialaisia, 6,8 % irlantilaisia, 5,6 % italialaisia ja 5,6 % skotlantilaisia.
Liikenne

Melbournen lentoasemalta on kotimaan lentojen lisäksi useita päivittäisiä yhteyksiä sekä Aasiaan, Uuteen-Seelantiin että Yhdysvaltojen länsirannikolle.
Melbournen paikallisjunaverkosto on laaja ja kattaa myös lähikaupunkialueet.
Talous

Melbourne on yksi Australian tärkeimmistä talous-, kauppa- ja teollisuuskeskuksista. Sen satamien kautta viedään mm. vehnää, villaa, hedelmiä sekä maitotaloustuotteita. Kaupungissa on elektroniikka-, konepaja-, autonrakennus-, metallurgian-, kemian-, tekstiili- ja elintarviketehtaita.
Melbournen bruttokansantuote oli vuonna 2012 arviolta 86,7 miljardia dollaria, mikä käsitti 27 prosenttia Victorian osavaltion bruttokansantuotteesta ja 6 prosenttia koko Australian bruttokansantuotteesta. Kaupungissa oli noin 439 000 työpaikkaa. Suurimpia työllistäjiä olivat tieteelliset, tekniset ja asiantuntijapalvelut (71 000 työpaikkaa) sekä finanssi- ja vakuutuspalvelut (60 000 työpaikkaa).
Urheilu

Melbournen suosituimpia urheilulajeja ovat australialainen jalkapallo, jalkapallo, rugby ja kriketti. Kaupungissa pelaa kaksi A-League-tason joukkuetta, Melbourne City FC ja Melbourne Victory FC. Australialainen jalkapallo keksittiin Melbournessa 1850-luvulla, kun koulut halusivat pitää yllä krikettijoukkueidensa kuntoa myös talvella.
Kaupungin tunnetuimmat urheilutapahtumat ovat Australian avoin tennisturnaus tammikuussa, Formula 1 -osakilpailu maaliskuussa ja ravitapahtuma Melbourne Spring Racing Carnival, joka kestää syyskuun lopusta marraskuuhun. Merkittävimpiä urheilupaikkoja ovat Docklands Stadium (vuosina 2009–2018 Etihad Stadium), historiallinen Melbourne Cricket Ground (1853) ja Australian avointen keskuskenttä Rod Laver Arena Melbourne (1988).
Vuoden 1956 kesäolympialaiset järjestettiin Melbournessa. Melbourne aikoo myös hakea Australian olympiakomitean mukaan vuoden 2024 tai 2028 kesäolympialaisia. Hanke ei kuitenkaan onnistunut, koska kisat menivät Pariisiin ja Los Angelesiin historiallisella yhteispäätöksellä 2017.
Näin seuraavat olympialaiset järjestettäneen kaupungissa 2030-2040-luvulla.
Nähtävyyksiä

Kaupungin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi eläintarha, Melbournen museo, Albert Parkin puisto sekä kasvitieteellinen puutarha Royal Botanic Gardens.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melbourne Wikimedia Commonsissa
Dundernews Australian Suomi-yhteisön verkkolehti
Satelliittikuva Melbournen keskustasta Google Maps
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Vatikaani 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  NARA  IdRef 
Port Phillipin lahti ja Melbourne.
Suur-Melbournen kartta.
Sanna Lehtinen

Sanna Tuulia Lehtinen (s. 1981) on suomalainen filosofian tohtori ja estetiikan tutkija. Hän on erikoistunut ympäristö- ja kaupunkiestetiikkaan sekä nykytaiteen filosofiaan. Lehtinen on estetiikan dosentti Helsingin yliopistossa ja toimii päätoimisesti tutkijatohtorina Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa (2020–). Hän työskenteli tutkijatohtorina Helsingin yliopiston Kestävyystieteen instituutissa 2018–2020.
Lehtinen toimi Suomen estetiikan seura ry:n puheenjohtajana ja Suomen edustajana sekä hallituksen jäsenenä estetiikan alan maailman kattojärjestössä IAA:ssa (International Association of Aesthetics) 2019–2021. Hän on toiminut hallituksen jäsenenä kansainvälisessä Kaupunkifilosofian tutkimusverkostossa (Philosophy of the City Research Group) vuodesta 2019.
Keskeisiä julkaisuja

Lehtinen, S. 2021. "Urban Aesthetics and Technology", Oxford Handbook of Philosophy of Technology, toim. S. Vallor. Oxford: Oxford University Press.
Lehtinen, S. & Vihanninjoki, V. 2021. ”Aesthetic Perspectives on Urban Technologies: Conceptualizing and Evaluating the Technology-Driven Changes in the Urban Experience”, in Technology and the City: Towards a Philosophy of Urban Technologies, toim. M. Nagenborg, M. G. Woge, T. Stone & P. Vermaas. Dordrecht: Springer, s. 13–25.
Capdevila-Werning, R. & Lehtinen, S. 2021. "Intergenerational Aesthetics: A Future-Oriented Approach to Aesthetic Theory and Practice", Philosophical Inquiries, vol 9, no. 2 (special issue “Philosophy of Art. New Directions”, toim. E. Caldarola & J. Levinson), s. 175–198.
Lehtinen, S. (toim.) 2020. Topical Issue on Philosophy of the City, Open Philosophy, 3(1).
Lehtinen, S. (toim.) 2020. Special Volume on Urban Aesthetics, Contemporary Aesthetics, Special vol. 8.
Vihanninjoki, V. & Lehtinen, S. 2019. “Moving in the Metropolis: Smart City Solutions and the Urban Everyday Experience”, in Architecture and the Smart City, toim. S. Figueiredo, S. Krishnamurthy & T. Schröder. London & New York: Routledge, s. 210–220.
Lehtinen, S.: Excursions into Everyday Spaces: Mapping Aesthetic Potentiality of Urban Environments through Preaesthetic Sensitivities.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2015.  ISBN 978-951-51-1554-6
Kuisma, Oiva, Lehtinen, Sanna & Mäcklin, Harri (toim.): Paths from the Philosophy of Art to Everyday Aesthetics.  Helsinki:  Suomen Estetiikan Seura ry., 2019.  ISBN 978-952-94-1878-7
Aiheesta muualla

Talot laman aikaan, 9.8.2021, Helsingin Sanomat
"Tämä talo on moderni vitsi" – ”Talotohtori” ja kolme muuta asiantuntijaa lähtivät kierrokselle Helsinkiin, jonka uudesta arkkitehtuurista ei sanominen lopu, 20.9.2020, Helsingin Sanomat
Kau­pun­kies­te­tii­kan tut­ki­ja ha­lu­aa kau­pun­gis­ta kaik­kien olo­huo­neen, 2.3.2020, Helsingin yliopisto
Kohti esteettisesti kestäviä kaupunkiympäristöjä, 18.9.2019, Lahden Yliopistokampus
Tutkija ei tyrmää hampurilaisravintolaa historiallisessa ympäristössä, 25.11.2015, YLE Kotimaa
Sanna Lehtinen Ympäristökasvatuksen tutkimusverkosto SIRENE:n verkkosivuilla
Tutkimus ja käytäntö kohtaavat, 26.9.2017, Suomen Kulttuurirahaston Tieteestä ja Taiteesta -blogi
Leikillisyys (oppimisessa)

Leikillisyys oppimisessa tarkoittaa oppimisympäristöä, joka tarjoaa eri vuorovaikutustilanteissa toteutuvia mahdollisuuksia ohjaamiseen, leikkimiseen ja oppimiseen. Psykologiassa leikin katsotaan olevan lapsen ensisijainen oppimismuoto, jolla tämä oppii sosiaalisia ja kognitiivisia taitoja, kehittää tunteitaan sekä itsetuntoaan. Leikillisyyttä hyödynnetään koulutuksessa lähinnä esikouluissa.
Montessoripedagogiikka korostaa lapsen itseohjautuvaa toimintaa, jota opettaja seuraa, sovittaen lapsen oppimisympäristön tämän kehitystasolleen sopivaksi.