stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1952
Tulokset > Miehet 50 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Viljo Vellonen | Savonlinnan Hiihtoseura | 3.02.04 |
| 2 | August Kiuru | Tainionkosken Urheilijat | 3.03.54 |
| 3 | Väinö Karkia | Savitaipaleen Urheilijat | 3.33.17 |
| 4 | Eero Naapuri | Kainuun Ärjy | 3.06.25 |
| 5 | Uuno Kotala | Kemijärven Urheilijat | 3.07.32 |
| 6 | Aarne Jalkanen | Ounasvaaran Hiihtoseura | 3.07.45 |
Lauantaina 15. maaliskuuta kisattiin Jyväskylässä SM-kisojen miesten 50 kilometriä kahtena 25 kilometrin lenkkinä. Kilpailuaikana vallitsi lumisade. Tultaessa puolimatkaan johdon oli ottanut Savonrannan Kalevi Mononen 1.10 minuutin etumatkalla Kiuruun. Karkia oli jääänyt Kiurusta kaksi sekuntia ja Vellonen Kiurusta 20 sekuntia. Vellonen tuli kärkinimistä ensimmäisenä maaliin, ja hänen aikansa säilytti johtoaseman. Väliaikatiedot olivat kertoneet Monosen edenneen edelleen johtoasemassa, mutta Mononen keskeytti 42,5 kilometrin kohdalla. Lisäksi Kiuru joutui viimeisellä 10 kilometrillä kolariin, jossa hän törmäsi kilpaladulla liikkuneisiin katsojiin. Sen seurauksena Kiurun molemmat sauvat katkesivat menettäen näin aikaa voittotaistelussa. Vellosen voitto tuli lopulta 1.50 minuutilla ennen Kiurua, josta Karkia hävisi 23 sekuntia.
Tulokset > Miehet 3 × 10 kilometriä, viesti

| Sija | Joukkue | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sonkajärven Pahka | Eljas Koistinen   Kauko Oikarinen   Toivo Oikarinen | 1.40.31 |
| 2 | Jämsänkosken Ilves | R.Korhonen   Veini Kontinen   Urpo Korhonen | 1.41.30 |
| 3 | Myllykosken Kilpa-Veikot | Tauno Kirves   Arvo Viitanen   Heikki Hasu | 1.41.44 |
Miesten viesti käytiin sunnuntaina 16. maaliskuuta 12 joukkueen voimin. Lähtöpaikkana Jyväskylässä oli Tuomiojärven jää. Ensimmäiseltä osuudelta kärjessä vaihtoon saapuivat Ilomantsin Urheilijain Talviainen ja Sonkajärven Koistinen. Toisessa vaihdossa Sonkajärven Oikarinen oli venyttänyt johdon 1.5 minuuttiin toisena vaihtoon tulleeseen Savitaipaleen Urheilijoihin. Sonkajärven voitto oli lopulta 59 sekuntia ennen toiseksi noussutta Jämsänkosken Korhosta. Kolmanneksi nousi Myllykoski, jonka ankkuri Hasu nosti seuransa kudenelta sijalta pronsille. Myllykosken jälkeen sijoittuivat Kotkan Into, Savitaipaleen Urheilijat ja Ilomantsin Urheilijat.
Tulokset > Naiset 10 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lydia Wideman | Tampereen Hiihtoseura | 35.57 |
| 2 | Siiri Rantanen | Lahden Hiihtoseura | 37.37 |
| 3 | Mirja Hietamies | Lemin Eskot | 38.41 |
| 4 | Eva Hög | IF Pedersöre Pojkarna | 38.50 |
| 5 | Hilja Pakarinen | Savonrannan Urheilijat | 38.51 |
| 6 | Maire Saloranta | Merrasjärven Metsot | 39.33 |
Lauantaina 15. maaliskuuta kisattiin Jyväskylässä SM-kisojen naisten 10 kilometriä. Oslon talviolympialaisten kolme parasta eli Wideman, Hietamies ja Rantanen, osoittivat paremmuutensa. Heistä erityisesti Wideman osoitti erinomaista kuntoa voittaen Rantasen lähes kahdella minuutilla. Muista naisista Pedersören Eva Hög voitti sekuntitaistossa tuntemattomamman Hilja Pakarisen.
Tulokset > Naiset 3 × 5 kilometriä, viesti

| Sija | Joukkue | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lahden Hiihtoseura | Kaarina Manninen   Suoma Ilves   Siiri Rantanen | 1.01.52 |
| 2 | Virolahden Sampo | Raija Pekonmäki   Ilmi Kummelus   Raija Malmi | 1.01.57 |
| 3 | Ylämaan Pyrkijät | Liisa Rumpu   Helvi Rumpu   Sanna Kiero | 1.02.13 |
Naisten viesti käytiin sunnuntaina 16. maaliskuuta 11 joukkueen voimin. Ensimmäiseltä osuudelta vaihtoon saapui selvässä johdossa Lahden Manninen ennen Ylämaan Liisa Rumpua ja Vihtavuoren Pamauksen olympiameloja Sylvi Saimoa. Toisessa vaihdossa johdon oli ottanut Ylämaan Helvi Rumpu 19 sekunnin johdon ennen Lahden Ilvestä ja Virolahden Kummelusta. Ankkuriosuudella Lahden Siiri Rantanen nosti joukkueensa Suomen mestaruuteen parhaalla ajalla ennen Virolahtea ja Ylämaata. Ankkuriosudella toiseksi parhaan ajan teki Vihtavuoren Sirkka Polkunen. Mitalistien jälkeen sijoittuivat Jämsänkosken Ilves, Vihtavuoren Pamaus ja Valkealan Roima.
Tulokset > Mäkihyppy

| Sija | Kilpailija | Seura | Pisteet | Hyppyjen pituudet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Pentti Uotinen | Lahden Hiihtoseura | 205,4 | 46,5 - 44,5 |
| 2 | Aulis Kallakorpi | Kuusankosken Urheiluseura | 196,8 | 53,0 - 54,0 |
| 3 | Unto Oksanen | Kouvolan Hiihtoseura | 195,9 | 47,5 - 43,5 |
| 4 | Matti Kaakkolahti | Jyväskylän Hiihtoseura | 195,4 | 44,0 - 40,0 |
| 5 | Pentti Heino | Lahden Hiihtoseura | 195,0 | 44,0 - 42,5 |
| 6 | Lasse Johansson | Kouvolan Hiihtoseura | 194,9 | 43,0 - 41,0 |
Mäenlasku jouduttiin käymään sunnuntaina 16. maaliskuuta Jyväskylässä kovassa sivutuulessa. Hyppyjen pituuksia joudutiin tällöin rajoittamaan. Ensimmäisen kierroksen jälkeen järjestys oli Lahden Uotinen. Kuusankosken Kallakorpi, Kouvolan Oksanen. Toisella kierroksella Uotinen hyppäsi vähemän kuin ensimmäisellä, mutta hyppy riitti mestaruuteen.
Tulokset > Yhdistetty

| Sija | Kilpailija | Seura | Pisteet | Hiihto ja mäenlasku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Heikki Hasu | Myllykosken Kilpa-Veikot | 438,9 | 240,0 + 198,9 |
| 2 | Eeti Nieminen | Nokian Urheilijat | 423,15 | 219,85 + 203,3 |
| 3 | Paavo Korhonen | Joutsenon Kullervo | 420,41 | 225,21 + 195,2 |
| 4 | Aulis Sipponen | Jämsänkosken Ilves | 420,25 | 226,85 + 193,4 |
| 5 | Mikko Meriläinen | Sotkamon Jymy | 407,72 | 228,42 + 179,3 |
| 6 | Erkki Lyijynen | Valkeakosken Haka | 406,10 | 228,5 + 177,6 |
Yhdistetyn mäenlaskun alkaessa oli Heikki Hasu ottanut selvän johdon eli yli 2,5 minuutin erolla toiseksi tulleeseen yhdistetyn hiihtäjään Erkki Lyijyseen eli  pisteissä 11,5. Seuraavina Hasun ja Korhosen jälkeen hiihto-osuudella olivat Mikko Meriläinen, Aulis Sipponen ja Paavo Korhonen. Mäkiosuudella Hasu piti kärkipaikkansa. Parhaana nousijana mäkiosuudella oli Eeti Nieminen.
SKP:n Uudenmaan piirijärjestö

| Suomen kommunistisen puolueen  Uudenmaan piirijärjestö ry |
| --- | --- |


Alue:  Uudenmaan vaalipiiri, Uusimaa
Toimisto:  Viljatie 4 B 3. krs 00700 Helsinki
Johto:  Jiri Mäntysalo (puheenjohtaja)  Heikki Ekman (piirisihteeri)
Kansanedustajia:  – / 35 (2023)
Kunnanvaltuutettuja:  0
Aiheesta muualla
Sivusto
SKP:n Uudenmaan piirijärjestö on Suomen Kommunistisen Puolueen toimintaa Uudenmaan vaalipiirissä ohjaava järjestö, jonka piiritoimisto sijaitsee Helsingissä. Piirin puheenjohtaja on Jiri Mäntysalo ja piirisihteeri Heikki Ekman.
Historia

Suomen Kommunistinen Puolue perusti piirijärjestön Uudellemaalle aloittaessaan julkisen toimintansa jatkosodan jälkeen, mutta kannatuksen nostamisessa ilmenneiden ongelmien vuoksi se sulautettiin SKP:n Helsingin piirijärjestöön maaliskuussa 1951.
SKP:n Uudenmaan piirijärjestö perustettiin uudelleen vuonna 1964. Uudenmaan piiriä johti perustamisesta vuoteen 1986 Markus Kainulainen, joka oli 1960-luvulta lähtien yksi SKP:n opposition johtomiehiä ja sen jyrkimmän linjan edustaja. Lokakuussa 1985 SKP:n keskuskomitea erotti Uudenmaan ja muut oppositiopiirit puolueesta. Piirin 131 osastosta 112 ilmoitti loppuvuonna jatkavansa järjestössä ja 19 teki päätöksen eroamisesta. Kaikki piirin kaupunki- ja aluejärjestöt jäivät piirikomitean kannattajille. Uudenmaan piiri oli tämän jälkeen muodostamassa Suomen Kommunistista Puoluetta (yhtenäisyys) (SKPy) ja eronneet liittyivät SKP:n enemmistön muodostamaan SKP:n uusmaalaisten jäsenten piirijärjestöön.
Raittiusyhdistys Sotunkylän Viiri perustettiin piirin toimesta 1960-luvun puolivälissä. Piirijohdon hallinnoiman yhdistyksen kautta hoidettiin aluksi joitakin piirin taloudellisia toimintoja, mutta tehtäviä lisättiin vähitellen ja lopulta lähes koko piirin omaisuus oli Viirin hallussa. Piirin ja yhdistyksen tiet erkanivat alkuvuonna 1988, kun (SKPy:n enemmistölinjaa tukenutta) piirikomiteaa vastustaneet Kommunistien keskusneuvoston kannattajat saivat enemmistön Viirin vuosikokouksessa. Viiri irtisanoi piiritoimiston vuokrasopimuksen aatteellis-poliittisiin erimielisyyksiin vedoten ja kieltäytyi maksamasta velkoja, joita piiri ryhtyi perimään oikeusteitse. Keskusneuvosto perusti toukokuussa Kommunistisen työväenpuolueen (KTP). SKP:n piiritoimisto muutti Vantaan Asematieltä Helsinkiin Karhusuontielle. Nykyään piiritoimisto sijaitsee Malmilla.
Vuosina 1975–1989 piirijärjestö julkaisi lehteä Uudenmaan Työkansa. SKP:n nykyinen pää-äänenkannattaja Tiedonantaja aloitti ilmestymisensä vuonna 1967 Uudenmaan piirijärjestön tiedotteena. Vuosikymmenen lopulla siitä muodostui SKP:n kaikkien oppositiopiirien yhteinen äänenkannattaja.
| --- | --- |
 Piirisihteerit Nestori Nurminen 1944-1945  Jaakko Parkkari 1945  Kaarlo Mäkinen 1945-1948  Aaro Uusitalo 1949-1950  Markus Kainulainen 1964–1986  Kalervo Ilmanen 1986–1989  Pentti Storm 1989–?  Juha-Pekka Väisänen ?-2010  Sippo Kähmi (vt.) 2011-2012  Tiina Sandberg 2010-2018  Jukka Ahokas 2018-2023  Marko Korvela (vt.) 2022-2023  Heikki Ekman 2023- :  Piirin puheenjohtajat Aarno Nieminen 1988  Lena Huldén  Arto Viitaniemi ?-2022  Jiri Mäntysalo 2022-
Aiheesta muualla

SKP:n Uudenmaan piirijärjestö ry
Uudenmaan Näköala (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Kommunistisen Puolueen (1996) piirijärjestöt
Etelä-Karjala |
Helsinki |
Häme |
Joensuu |
Jyväskylä |
Kuopio |
Kymenlaakso |
Oulun lääni |
Pohjanmaa |
Satakunnan seutu |
Lapin lääni |
Tampere |
Turku |
Uusimaa
Emmy Heim

Emilie ”Emmy” Heim (10. syyskuuta 1885 Wien – 13. lokakuuta 1954 Toronto) oli itävaltalaissyntyinen, vuonna 1951 Kanadan kansalaisuuden saanut taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano.
Heim sai varhaisimman musiikinopetuksensa äidiltään; jo seitsemän vuoden iässä hän lauloi Franz Schubertin yksinlauluja. Hän opiskeli Wienissä kolmentoista vuoden ajan Frances Mütterin johdolla ja teki debyyttinsä yksinlaulujen esittäjänä Wienissä vuonna 1911. Ensimmäisen maailmansodan aikana Heim kiersi Saksassa, Itävalta-Unkarissa sekä Puolassa ja lauloi sotilaille. Ensimmäisen avioliittonsa Heim solmi vuonna 1915 kirjailija Emil Alphons Rheinhardtin kanssa. Miehensä kautta hän pääsi tutustumaan Rainer Maria Rilkeen ja Hugo von Hofmannsthaliin. Ensimmäisen avioliiton päätyttyä Heim meni uusiin naimisiin arkkitehti Franz Singerin kanssa.
Heim tulkitsi Schubertin, Robert Schumannin ja Hugo Wolfin yksinlaulujen ohella myös modernimpaa ohjelmistoa. Hänen tuttaviensa joukossa olivat Alban Berg, Arnold Schönberg ja Igor Stravinski. Vuonna 1930 Heimin asuinpaikkana oli Englanti, jossa hän oli debytoinut vuonna 1929. Ennen Itävallan joutumista natsimiehityksen alaiseksi Heim piti kesäisin studiota Salzburgissa. Vuodesta 1934 lähtien hän vietti vähintään kolmasosan vuodesta Kanadassa. Hän tapasi Montrealissa Ernest MacMillanin. Kanadan-ensiesiintymisensä hän teki Toronton Hart House Theatressa 16. lokakuuta 1934. Hän opetti The Royal Conservatory of Musicissa, Torontossa ja piti resitaaleja Montrealissa sekä Massachusettsin Cambridgessa.
Toisen maailmansodan ajan Heim vietti Englannissa ja muun muassa lauloi Punaisen Ristin sairaaloissa. Hän oli vierailevana luennoitsijana Oxfordin ja Cambridgen yliopistoissa. Vuonna 1946 Heim muutti vakituisesti asumaan Kanadaan, jossa hän toimi opetustehtävissä The Royal Conservatory of Musicissa kuolemaansa saakka. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Joan Hall, Frances James, Eileen Law, Margo MacKinnon, Lois Marshall, Joan Maxwell, James Milligan, Mary Morrison, Jan Simons ja Joyce Sullivan.
Samadhi

Samādhi (devanagari:समाधि ; IAST: samādhi) on hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa käytetty termi, jolla tarkoitetaan ei-dualistista tietoisuuden tilaa, jossa objektia havainnoiva mieli tulee yhdeksi objektin kanssa.
Buddhalaisuus

Buddhalaisuudessa meditaatio perustuu kahteen pilariin: mielentyyneyteen (samatha) ja oivallukseen (vipassanā¸ kirjaimellisesti: "kirkas näkeminen").
Buddhalaisuudessa samadhi eli tyyni mieli ei ole itse päämäärä, vaan keino päämäärän saavuttamiseksi. Samadhi toimii työkaluna, jotta siihen voi yhdistää meditatiivisessa tilassa oivalluksen (viisaus), ja siten saavuttaa täydellisen vapautumisen, nirvanan.
Aiheesta muualla

Samadhi (Arkistoitu – Internet Archive)
Samadhi in Puranic texts (vedabase.net)
Etelä-Suomen Autotalo

| Etelä-Suomen Autotalo Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Matkassa mukana
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1992
Toimitusjohtaja:  Olli Laukkanen
Kotipaikka:  Lahti, Suomi
Toimiala:  autojen vähittäismyynti
Tuotteet:  autot
Kotisivu:  esat.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Etelä-Suomen Autotalo Oy on Lahdessa toimiva perheyritys, jonka toimiala on käytettyjen ajoneuvojen kauppa. Yhtiö tunnetaan myös nimeltä Esat, joka on lyhenne Etelä-Suomen Autotalo Oy:stä. Yhtiön nykyinen toiminta jatkaa vuonna 1924 perustetun autoyhtiön Etelä-Suomen Auto Oy:n toimintaa Lahdessa. Yhtiön toimitilat sijaitsevat Lahdessa, mutta toimintaympäristö on valtakunnallinen.
Historia

1924 - Etelä-Suomen Auto Oy perustetaan. Ford-autojen myynti, huolto ja varaosamyynti, Fordson-traktoreiden myynti, huolto ja varaosamyynti.
1938 - Etelä-Suomen Auto Oy avaa täyden palvelun Ford -autotalon Savon Valtatielle, Lahteen.
1980 - Etelä-Suomen Auto Oy myydään. Uusi yhtiö perustetaan ja toiminimeksi valitaan Lahden Autotalo Oy. Ford -myynti, -huolto ja -varaosamyynti jatkuu.
1987 - Lahden Autotalo Oy muuttaa uuteen toimitilaan Malininkadulle Lahteen.
1993 - Etelä-Suomen Autotalo Oy perustetaan jatkamaan Lahden Autotalo Oy:n toimintaa. Ford -myynti, -huolto ja -varaosamyynti jatkuu.
1993 - Etelä-Suomen Autotalo erikoistuu invalidiautojen myyntiin ja varusteluun.
2001 - Etelä-Suomen Autotalo saa Tasavallan Presidentin Innosuomi -palkinnon kehittämästään MOBIVO ajohallintajärjestelmästä.
2004 - Ford merkkiedustuksen lisäksi Etelä-Suomen Autotalo Oy aloittaa Jaguar ja Land Rover jälleenmyynnin ja huolto-/varaosatoiminnan Lahdessa.
2005 - Olli Laukkanen, Joona Laukkanen ja Paavo S. Laukkanen ostavat sukupolvenvaihdoskaupalla osan Etelä-Suomen Autotalo Oy n osakekannasta.
2006 - Suomen Osuuskauppojen keskuskunta SOK ostaa Etelä-Suomen Autotalo Oy n liiketoiminnan liiketoimintakaupalla. Etelä-Suomen Autotalo Oy -osakeyhtiö jää voimaan sellaisenaan.
2013 - Etelä-Suomen Autotalon autokauppatoiminta käynnistyy jälleen.
2014 - Olli Laukkanen, Joona Laukkanen ja Paavo S. Laukkanen ostavat yrityskaupalla loput Etelä-Suomen Autotalo Oy n osakekannasta.
2015 - Etelä-Suomen Autotalo tuo ensimmäisenä suomalaisena autokauppana vaihtoautot suoraan sosiaaliseen mediaan. Vaihtoautojen Facebook -sovellus näyttää ajantasaisen tiedon myytävistä autoissa suoraan Facebookissa.
2015 - Etelä-Suomen Autotalo on ensimmäinen suomalainen autokauppa joka tarjoaa mahdollisuuden hakea luottopäätöstä 24h on-line suoraan autokaupan omasta verkkopalvelusta. Palvelu on toteuttu yhteistyössä OP-Pohjolan kanssa.
2016 - Etelä-Suomen Autotalo oli ensimmäinen suomalainen autokauppa joka otti käyttöönsä 360 asteen sisäkuvat.
Aiheesta muualla

Etelä-Suomen Autotalo Oy:n verkkosivut
Etelä-Suomen Autotalo Facebookissa
Mercedes-Maybach S 600

| Mercedes-Maybach X222 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Mercedes-Maybach
Valmistusvuodet:  2014–2020
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  F-segmentti Ultra-luksusauto
Muotoilija:  Il-hun Yoon Robert Lesnik
Edeltäjä:  Maybach 57 ja 62
Tekniset tiedot
Moottori:  V12 M277
Iskutilavuus:  5 980 cm³
Teho:  530 hv
Vääntö:  830 Nm
Polttoaine:  Bensiini
Polttoainesäiliö:  70 l
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  7-vaihteinen automaatti
Mitat
Pituus:  5246 mm
Leveys:  1899 mm
Korkeus:  1496 mm
Auton yksityiskohtia
Facelift-malli
Mercedes-Maybach S 600 on Mercedes-Benzin valmistama loistoauto. Malli on entistä loistokkaampi versio Mercedeksen lippulaivasta, S-sarjasta.
Yleistä

Vuonna 2015 Mercedes palautti Maybachin mallistoonsa, tällä kertaa muodossa Mercedes-Maybach. S 600 on brändin ensimmäinen malli. Mercedes nimesi myös pidennetyn Pullman-mallin uusimman version Mercedes-Maybach-brändin mukaan.
Maybachin saa neljä- ja viisipaikkaisena.
Mercedes-Benzin automallit
| --- | --- |
Henkilöautot:  A-sarja  B-sarja  C-sarja  CLA-sarja  CLS-sarja  E-sarja  EQA  EQB  EQC  EQE  EQS  EQS SUV  G-sarja  GLA-sarja  GLB-sarja  GLC-sarja  GLE-sarja  GLK-sarja  GLS-sarja  S-sarja  SL-sarja  SLC-sarja 
Yksittäis- ja erikoismallit:  AMG One  AMG GT  AMG X290  Maybach S 600 
Historialliset mallit:  600  630  770  190 
Pakettiautot, tila-autot ja lava-autot:  Citan  EQV  R-sarja  Sprinter  T-sarja  Vaneo  Vito  V-sarja  X-sarja 
Linja-autot:  CapaCity  Citaro  Tourino  Tourismo  Travego  Integro  Vario 
Kuorma-autot:  Actros  Axor  Atego  Econic  Zetros  Unimog (U20, U300/U400/U500, U4000/U5000)
Riuttahaikara

| Riuttahaikara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Haikaralinnut Ciconiiformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae
Suku::  Haikarat Egretta
Laji::  gularis
Kaksiosainen nimi
 Egretta gularis  (Bosc, 1792) 
Katso myös
   Riuttahaikara Wikispeciesissä   Riuttahaikara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Egretta gularis
Riuttahaikara (Egretta gularis) on haikaroiden heimoon kuuluva haikaralaji.
Tuntomerkit

Riuttahaikara on 55-68 senttimetriä pitkä ja sen siipiväli on 88-112 senttimetriä. Lajista esiintyy kaksi eri värimuotoa, valkoinen ja lyijynharmaa. Valkoinen muoto muistuttaa suuresti silkkihaikaraa. Riuttahaikara on samanmuotoinen ja -kokoinen, mutta sen nokka on yleensä hieman pidempi ja tyveltään paksumpi, mutta muuten paksumpi ja yleensä hieman alaspäin kaareva. Nokka ei myöskään ole kokotumma kuten silkkihaikaralla, vaan reunoilta ja kärjestä kellertävä. Jalat ovat harmaanmustat nilakn puoliväliin asti, mutta nilkan alaosat ja varpaat ovat himmeänkeltaiset. Joskus jalat voivat olla laajemminkin kellertävät. Valkoisen värimuodon nuorilla yksilöillä on puvussaan yleensä mustia siipisulkia.
Levinneisyys

Riuttahaikaroita tavataan Länsi-Afrikassa Atlantin rannikolla ja sisämaassa ja Itä-Afrikassa Intian valtameren rannikolla sekä Punaisenmeren ja Arabianmeren ja Persianlahden rannikoilla. Lajin muuttotavoista ei tiedetä paljon, mutta se on luultavasti osittain muuttolintu.
Elinympäristö

Riuttahaikarat suosivat kivi- tai hiekkarantoja ja riuttoja ja särkkiä.
Ravinto

Riuttahaikarat käyttävät ravinnokseen pääasiassa kaloja, äyriäisiä ja nilviäisiä, mutta myös sirkkoja, toukkia ja kastematoja.
Hathor

Hathorin patsas Luxorin museossa.
Hathor (hat-hor eli Horuksen talo) oli muinaisessa Egyptissä palvottu lehmäjumalatar. Hathoria palvottiin koko maassa ja hän oli yksi tärkeimmistä ja vanhimmista jumalattarista.
Hathor kuvattiin yleensä naisena, jonka pään päällä oli lehmänsarvet, joiden välissä oli auringon kehrä. Tässä muodossa hän sotkeutuu helposti jumalatar Isikseen. Temppelin pylväissä Hathor kuvattiin naisena, jolla oli lehmän korvat. Hänet saatettiin kuvata myös kokonaan lehmänä.
Hathor oli yksi varhaisimmista Egyptissä palvotuista jumalista ja hänen palvontansa jatkui pitkälle kreikkalais-roomalaiseen kauteen. Hathorilla oli monia rooleja muun muassa taivaan jumalattarena sekä hautausmaiden suojelijana. Hänet yhdistetään monesti myös äitiyteen ja imetykseen. Hathorin vastuulla oli myös rakkaus, musiikki ja tanssi. Lisäksi hän auttoi sairauksissa ja määräsi ihmisen kohtalon heidän syntymähetkellään.
Taivaanjumalana Hathor käsitettiin valtavana lehmänä, jonka neljä jalkaa kannattelivat taivasta, jonka lehmän muu ruho muodosti. Tässä myyttiversiossa Horus-jumala auringon ilmentymänä lensi joka ilta haukan hahmossa Hathorin suuhun syntyäkseen aamulla uudestaan, ollen näin yhtä aikaa Hathorin puoliso ja poika. Hathor kuvataan usein imettämässä Horusta lehmänhahmossaan. Myöhemmin Isis osittain korvasi Hathorin Horuksen äitinä.
Hathorilla oli myyteissä myös tuhoisa puoli: erään myytin mukaan Hathor alkoi surmata ihmiskuntaa kostaakseen aurinkojumalan puolesta, ja jumalat joutuivat estämään ihmiskunnan hävittämisen juovuttamalla Hathorin, joka vaipui uneen.
Denderassa on hyvin säilynyt ptolemaiolainen Hathorille pyhitetty temppeli.
Hathorin kulttiin kuului riehakkaita juhlia, näistä tärkeimpänä jumalattaren syntymäjuhla. Kosteilla juhlilla oli oma vaikutuksena siihen, että Hathoria pidettiin myös ilonpidon ja rakkauden jumalattarena. Kreikkalais-roomalaisella kaudella Hathor yhdistettiinkin kreikkalaisten jumala Afroditeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hathor Wikimedia Commonsissa
Costee

| Jussi Tiainen |
| --- | --- |
 Costee esiintymässä Simerockissa vuonna 2024.
Henkilötiedot
Muusikko
Taiteilijanimi:  costee
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  alternative, pop
Soittimet:  rummut, kitara, basso
Yhtyeet:  Sima The Reed Fags Auntie Mary Wanhat Pojat
Levy-yhtiöt:   Sony Music  Etenee Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Costee (oik. Jussi Tiainen, s. 1995) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on tullut tunnetuksi Sima-yhtyeen toisena jäsenenä. Hän solmi levytyssopimuksen soolourastaan loppuvuodesta 2017 Etenee Recordsin kanssa. Esikoisalbuminsa hän julkaisi toukokuussa 2019. Toinen albumi julkaistiin elokuussa 2020.
Ennen Sima-yhtyettä Tiainen on ollut mukana The Reed Fags- ja Auntie Mary -indiebändeissä sekä tanssikeikkoja tehneessä Wanhat Pojat -yhtyeessä.
Tiainen osallistui vuoden 2025 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleellaan Sekaisin.
Diskografia

Ehkä joskus tää viel naurattaa (2019)
Kaikki loppuu aina (2020)
Kaikki vampyyrit ei juo verta (2022)
Laila Kantola

Laila Siiri Mielikki Kantola (10. lokakuuta 1902 Turku – 24. joulukuuta 1997) oli suomalainen kirjailija.
Kantola kävi viisi luokkaa Turun suomalaista tyttökoulua ja yhden luokan Turun suomalaista jatko-opistoa. Hän teki matkan Englantiin vuonna 1938. Kantolan vanhemmat olivat kultaseppä Mikko Kantola ja Aina Sofia (o.s. Lindberg). Puoliso oli Teemu Emil Kavanto vuosina 1921–1934 (liitto päättyi eroon).
Teoksia

Nuoren naisen päämäärä : romaani. Otava 1929
Ani : romaani. Gummerus 1959
Johan Alho

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 9. helmikuuta 1907
Syntymäpaikka: Helsinki
Kuolinaika: 14. syyskuuta 1982 (75 vuotta)
Pelipaikka: puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1929–1931 | Vesa | – | (–) |
| 1931–1936 | HJK | 34 | (3) |
Maajoukkue
| 1931 | TUL:n liittojoukkue | – | (–) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Johan ”Jonne” Aksel Alho (9. helmikuuta 1907 Helsinki – 14. syyskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapalloerotuomari. Varsinaisen työuransa hän teki työnjohtajana VR:n palveluksessa.
Pelaajaura

Alho edusti aluksi Työväen Urheiluliittoon kuuluvaa helsinkiläistä Töölön Vesaa, jonka joukkueessa hän voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1930. Vuotta myöhemmin Alho valittiin Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkueeseen Wienin työläisolympialaisiin. Kisojen jälkeen hän loikkasi porvarilliseen Helsingin Jalkapalloklubiin yhdessä Valdemar Virtasen ja Kurt Weckströmin kanssa.
Alho pelasi Töölön Vesassa myös jääpalloa, jossa hän voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1929.
Erotuomarina

Pelaajauransa jälkeen Alho toimi FIFA-erotuomarina vuosina 1941–1956 ja 1958–1961. Hän tuomitsi yhteensä 11 A-maaottelua, joihin kuului muun muassa Tampereella pelattu Helsingin kesäolympialaisten ensimmäisen kierroksen ottelu Ruotsi–Norja. Alho oli päätuomarina myös vuonna 1959 Suomen Cupin finaalissa. Hän sai ensimmäisen kerran jaetun vuoden erotuomari -palkinnon vuonna 1961.
Alho oli kansainvälinen erotuomari myös jääpallossa ja käsipallossa. Hän oli erotuomarina Oslossa järjestetyissä vuoden 1952 talviolympialaisissa, joissa jääpallo oli näytöslajina.