stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Syyssyrikkä
Kuvaus

Syyssyrikkä on 1–4 metriä korkeaksi kasvava kesävihanta pensas, jolla on pitkät ja kaarevat oksat. Lehdet kasvavat vastakkaisesti ja ovat suikeita ja hienosahalaitaisia. Päältä ne ovat tummanvihreitä ja alta huopakarvaisia. Saman kesän versoihin kehittyvät kukinnot ovat kartiomaisia ja tiheitä, pituudeltaan 10–25 cm. Kukat ovat sinipunaisia.
Lajikkeilla kukat voivat olla valkoisia, vaaleanpunaisia, punaisia tai purppuran eri sävyisiä ja kukinnon pituus voi olla jopa 60 cm.
Levinneisyys

Syyssyrikkä on kotoisin Kiinasta. Sitä esiintyy myös Japanissa, missä se on todennäköisesti viljelykarkulainen. Se on levinnyt viljelykarkulaiseksi myös monin paikoin muualle muun muassa Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.
Käyttö

Syyssyrikkä on suosittu koristekasvi, josta on jalostettu runsaasti lajikkeita. Sen kukinnot houkuttelevat runsaasti perhosia, minkä vuoksi se soveltuu hyvin perhospuutarhoihin. Suomessa syyssyrikkä on talvenarka ja sitä voidaan suositella vain maan eteläisimpiin osiin.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Syyssyrikkä (Buddleja davidii)
ITIS: Buddleja davidii (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Buddleja davidii (englanniksi)
Flora of China: Buddleja davidii (englanniksi)
Plant List: Buddleja davidii (englanniksi)
PheroBase: Floral volatiles of Buddleja davidii (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161538  Wikispecies: Buddleja davidii  APA: 5497  APDB: 7350  APNI: 116843  ARKive: buddleja-davidii  BioLib: 40786  Calflora: 1222  Cal-IPC: buddleja-davidii  CoL: NN2L  EoL: 581490  EPPO: BUDDA  EUNIS: 165414  FloraBase: 29705  FNA: 200017825  FoAO2: Buddleja davidii  FoC: 200017825  GBIF: 3173338  GISD: 650  GRIN: 8081  iNaturalist: 75916  IPA: 11608  IPNI: 545734-1  IRMNG: 10203378  ISC: 10314  ITIS: 29914  MichiganFlora: 2675  MoBotPF: 271488  NatureServe: 2.145079  NBN: NHMSYS0000456713  NCBI: 28540  NSWFlora: Buddleja~davidii  NZOR: 78b8aa85-94e6-419c-9aec-1af0443665e7  NZPCN: 3582  Observation.org: 330612  Open Tree of Life: 125854  PfaF: Buddleia davidii  PFI: 4736  Plant List: kew-2685390  PLANTS: BUDA2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:545734-1  RHS: 2448  Tropicos: 19000534  VASCAN: 9319  VicFlora: 337d8fed-3670-4e9a-bca9-e7e332c9729e  WFO: wfo-0000574004
Sähkömonnit

| Sähkömonnit |
| --- | --- |
 Sähkömonni (Malapterurus electricus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Sähkömonnit  Malapteruridae  Bleeker, 1858
Suvut
 Malapterurus  Paradoxoglanis 
Katso myös
   Sähkömonnit Wikispeciesissä   Sähkömonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sähkömonnit (Malapteruridae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Afrikasta.
Lajit ja anatomia

Sähkömonnien heimoon kuuluu 2 sukua ja 19 lajia. Ruumiinraketeeltaan heimon lajit ovat pitkulaisia ja tukevarakenteisia. Suurin laji sähkömonni (Malapterurus electricus) voi saavuttaa 120 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat suomuttomuus, kuonon 3 viiksisäieparia, pienikokoiset silmät, puuttuva selkäevä ja lähellä pyrstöä sijaitseva rasvaevä. Sähkömonnilajeilla on ihonalla lihaskudoksesta muodostunut sähköelin. Sen avulla heimon kalat voivat tuottaa 100–350 V:n sähköiskun.
Levinneisyys ja elintavat

Sähkömonnilajeja tavataan Afrikassa Niilistä ja trooppisen Afrikan joista ja järvistä esimerkiksi Nigerjoesta, ja Tanganjikajärvestä. Ne ovat pääasiassa yöaktiivisia kaloja, jotka ovat melko hitaita uimareita. Ne käyttävät sähköiskuja lähelle tulevan saaliin tainnuttamiseen ja puolustautumiseen.
Aiheesta muualla

ITIS: Malapteruridae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1326591  Wikispecies: Malapteruridae  ADW: Malapteruridae  BioLib: 15728  BOLD: 201080  CoL: 624KQ  EoL: 5096  GBIF: 5159  iNaturalist: 85882  IRMNG: 111657  ITIS: 164140  NCBI: 31001  Open Tree of Life: 87888  Paleobiology Database: 265806  uBio: 4780692  WoRMS: 154658
Sähkötuoli odottaa

| Sähkötuoli odottaa> Beyond a Reasonable Doubt |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:  Douglas Morrow
Tuottaja:  Bert E. Friedlob
Säveltäjä:  Herschel Burke Gilbert
Kuvaaja:  William E. Snyder
Leikkaaja:  Gene Fowler Jr.
Pääosat:   Dana Andrews  Rhonda Fleming 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Pictures
Levittäjä:  RKO Pictures
Ensi-ilta:  5. syyskuuta 1956
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sähkötuoli odottaa (Beyond a Reasonable Doubt) on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1956. Sen on käsikirjoittanut Douglas Morrow, ja siinä ovat pääosissa Dana Andrews ja Joan Fontaine. Elokuva jäi Langin viimeiseksi Yhdysvalloissa.
Tuotanto ja vastaanotto

Rikostarinaa Sähkötuoli odottaa valmisteltiin samaan aikaan kuin Langin edellistä elokuvaa Huulipunamurhaaja. Lang oli mukana elokuvan käsikirjoituksen luomisessa Douglas Morrow’n kanssa. Elokuva perustuikin Morrow’n ideaan.
Elokuvan kuvaukset olivat vaikeat. Lang oli kyllästynyt taistelemaan tuottajia ja näyttelijöitä vastaan, ja toinen pääosanesittäjä Dana Andrews kärsi alkoholismista ja oli usein krapulassa, minkä takia kuvauksia ei pystytty aloittamaan vielä aamupäivällä. Tuottaja Bert E. Friedlob oli Huulipunamurhaajan aikana sallinut Langille melko vapaat kädet, mutta nyt hän oli koko ajan vaatimassa muutoksia.
Lang ei osallistunut elokuvan lopulliseen leikkaamiseen, vaan jätti tämän Gene Fowler Jr.:n vastuulle. Lang lähti viimeisten kuvausten jälkeen kuvauspaikalta ja haukkui tuottaja Friedlobin sekä kertoi, että ei halua enää olla missään tekemisissä Yhdysvaltain elokuvateollisuuden kanssa.
Lang vihasi elokuvaa, mutta Sähkötuoli odottaa menestyi silti kohtuullisesti.
Peter Hyams ohjasi elokuvasta uusintaversion, jonka keskeisimmissä rooleissa ovat Michael Douglas, Amber Tamblyn ja Jesse Metcalfe. Elokuva ilmestyi 2009.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dana Andrews  | … |  Tom Garrett   |
|  Joan Fontaine  | … |  Susan Spencer   |
|  Sidney Blackmer  | … |  Austin Spencer   |
|  Arthur Franz  | … |  Bob Hale   |
|  Philip Bourneuf  | … |  Roy Thompson   |
|  Ed Binns  | … |  komisario Kennedy   |
|  Shepperd Strudwick  | … |  Jonathan Wilson   |
Aiheesta muualla

Sähkötuoli odottaa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sähkötuoli odottaa Elonet.
Särkijärvi (Utajärvi)

Kyläaukea järven länsilaidalla etelään päin.
Särkijärvi on noin 150 asukkaan kylä Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla lähellä Kainuun rajaa. Kylä sijaitsee samannimisen järven rannalla noin 50 kilometrin päässä Utajärven kuntakeskuksesta koilliseen, Puolangalle johtavan seututien 837 varrella. Kylä kuuluu Sanginkylän koulupiiriin. Kesäisin Särkijärven kylän asukasluku moninkertaistuu kesäasukkaiden myötä.
Historia

Särkijärven kylä on Utajärven kunnan vanhin asutuskeskus. Järvi muodostui noin 8 000 vuotta sitten maannousun myötä.
Ensimmäiset kirjalliset merkinnät Särkijärven asukkaista ovat vuoden 1557 verotusluettelossa, jossa mainitaan nimeltä Juho Jurvanen. Vuoden 1570 verotusluettelossa mainitaan myös Heikki Repoinen. Vuoden 1585 verotusluettelossa mainitaan Jurvasen toimivan neljän ja Repoisen kahden talon isäntänä. Tuolloin Särkijärvi kuului Suur-Limingan pitäjään.
Limingan kirkkoherran kertomuksen mukaan vanhan vihan aikana, viidentenä joulupäivänä vuonna 1585 vainolainen hyökkäsi jumalanpalvelukseen kokoontuneiden kyläläisten kimppuun. Hyökkäyksen päätteeksi kylän asukkaat hirtettiin.
Uusi asutus levisi alueelle hitaasti, ja seuraavat maininnat asukkaista ovat vasta vuodelta 1598, jolloin Särkijärvelle saapui Mikko Kinnunen. Vuonna 1607 kylään asettuivat myös Matti Keränen ja Pekka Jurvakainen. Jurvakainen oli sukua kylää aiemmin asuttaneille Jurvakaisille.
Kylän talomäärä pysyi kolmessa aina 1750-luvulle saakka. Vasta vuosina 1750–1800 kylän asutus lähti kasvuun, kun alueelle perustettiin kaikkiaan yksitoista uutta tilaa. Maanviljely, metsästys ja kalastus olivat alueen tärkeimmät elinkeinot. Tärkeitä lisätulonlähteitä olivat tervan, voin ja riistan myynti oululaisille kauppiaille, ja siten hankittiin varoja veronmaksuun sekä suolan ja muun ostotavaran hankintaan.
13. marraskuuta 1854 myönnettiin patruuna Axel Backmanille, kauppias Adolf Laurellille, rakennusmestari Johan Strömbergille ja raatimies Matts Sandströmille lupa perustaa rautaruukki Kurimuksenkosken varrelle. Tämän Kurimon ruukin perustaminen oli tärkeä tapahtuma, sillä se toi työpaikkoja pienelle kylälle. Ruukin yhteydessä oli myös valimo. Toiminta kannatti, ja vuonna 1862 se tuotti 3 500 kippuntaa (560 tonnia) takkirautaa. Kurimon ruukin kirjanpitäjänä toimi 1870-luvun alussa Suomen ensimmäisen naisrunoilijan Isa Aspin isä Jaakko Asp.
Aiheesta muualla

Kalevi Ollila: Talonpojan vuosisata.  Oulu:  Omakustanne (Multiprint Oy), 2012.  ISBN 978-952-93-1604-5  (Jurvalan talon ja samalla Särkijärven kylän historiaa)
Utajarvi.fi — Särkijärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Särkijärvi (Utajärvi) Wikimedia Commonsissa
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas | Alakylä | Ala-Naama | Ala-Niska | Autio | Juorkuna | Järvikylä | Kangaskylä | Kernilä | Kivijärvi | Kormunkylä | Marttisjärvi | Murronkylä | Naamankylä | Niska | Ojakylä | Potku | Sanginkylä | Sipolankylä | Sapilasmaa | Sotka | Särkijärvi | Tervolankylä | Utanen | Ylisuvanto | Yli-Utos
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi | Ahvenlampi (Sanginkylä) | Ahvenlampi (Juorkuna) | Hakojärvi | Iso Karvasjärvi | Iso Kivijärvi | Iso Olvasjärvi | Iso-Timonen | Juorkuna | Kaihlanen | Kirkaslampi | Kivi-Sorsua | Kivijärvi | Korpinen | Kärkkäänjärvi | Lauttalampi | Marttisjärvi | Matkalampi | Mustalampi | Nuanjärvi | Palonen | Penikkajärvi | Pieni Torvenjärvi | Pikku Karvasjärvi | Pikku Olvasjärvi | Pikku-Säynäjä |Pikku-Timonen | Pontema | Puutturinjärvi | Saari-Sorsua | Sanginjärvi | Siiralampi | Sotkajärvi | Särkijärvi | Säynäjä |Torvenjärvi | Vaaranlampi | Valkiaisjärvi | Vähä-Ruohonen
Joet ja purot:  Kiiminkijoki | Kivijoki | Koivujoki | Korpisenoja | Naamanjoki | Nuanjoki | Oilinginoja | Oulujoki | Piltuanjoki | Piltunginjoki | Poikajoki | Potkunjoki | Sanginjoki | Särkijoki | Säynäjäjoki | Tilanjoki | Timo-oja | Utosjoki
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto | Rokuan kansallispuisto
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä | Ahmaskosken silta | Ala-Utoksen voimalaitos | Maijan kivi |  Utajärven kirkko | Utajärven kivipuisto | Utasen voimalaitos
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950) | Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958) | Roomari-patsas (1985) | Veteraanikivi (1991) | Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000) | Runonlaulajien muistomerkki (2003)
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo | Ylisipolan kotiseutumuseo
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema | Niskan seisake | Oulu–Kontiomäki-rata | Rokuan rautatie | Seututie 836 | Seututie 837 | Sotkan seisake | Utajärven rautatieasema | Valtatie 22 | Yhdystie 8300
Kuolleet lehdet

| ”Les Feuilles mortes” (”Kuolleet lehdet”) |
| --- | --- |
Säveltäjä:  Joseph Kosma
Sanoittaja:  Jacques Prévert
Suomentaja:  Kullervo
Julkaistu:  1945
Kieli:  Ranska
”Kuolleet lehdet” (ransk. Les Feuilles mortes) on Joseph Kosman säveltämä ranskalainen laulu vuodelta 1945. Kappaleen esitti näyttelijä ja laulaja Yves Montand elokuvassa Yön portit. Laulu perustui Jacques Prévert'n kirjoittamaan runoon.  Suomenkielinen teksti on Kullervon kirjoittama.
Elokuva Yön portit ei menestynyt kaupallisesti, mutta kappaleesta tuli heti ilmestyttyään suosittu, ja se nosti Montandin tähdeksi. Siitä on tullut pop- ja jazzstandardi Euroopassa ja Yhdysvalloissa, ja sitä esitetään sekä lauluna että instrumentaalina. Ranskaksi sen ovat esittäneet muun muassa Cora Vaucaire, Marcel Mouloudji, Charles Aznavour, Juliette Gréco ja Edith Piaf. Pianisti Roger Williamsin vuoden 1955 instrumentaalilevytyksestä tuli yksi vuoden suurimmista myyntimenestyksistä, ja sitä myytiin yli kaksi miljoonaa kappaletta. Williamsin versio on yhä ainoa pianoinstrumentaali, joka on noussut Billboardin singlelistan kärkeen. Jazzsuosioon kappaleen nostivat vuonna 1957 Coleman Hawkinsin, Dizzy Gillespien ja Duke Ellingtonin levytykset.
Laulun englanninkielinen versio on nimeltään ”Autumn Leaves”, ja sen sanoitti Johnny Mercer vuonna 1949. Ensimmäisenä kappaleen levytti englanniksi Jo Stafford vuonna 1950. Kappaleen mukaan nimettiin vuoden 1956 elokuva Syyslehtiä (Autumn Leaves), jossa laulun esittää Nat King Cole.
Suomeksi kappaleen levytti ensimmäisenä Henry Theel vuonna 1951, sittemmin mm. Olavi Virta (1958), Aikamiehet (1968), Eino Grön (1969) ja Pasi Kaunisto (1976). Myös Georg Ots teki siitä vuonna 1958 oman tulkintansa, jossa hän laulaa ensimmäisen säkeistön ranskaksi ja toisen suomeksi. Harmonikalla kappaleen ovat levyttäneet mm. Matti Viljanen vuonna 1955, Seppo Leino vuonna 1982 ja Taito Vainio vuonna 1987. Agents & Jorma Kääriäinen ovat levyttäneet kappaleen. Topi Sorsakoski on myös levyttänyt kappaleen Kultaa ja timantteja -albumille. Kappaleen ovat esittäneet myös Vesa-Matti Loiri ja Samuli Edelmann elokuvassa Tie pohjoiseen, taustayhtyeenään Kaihon karavaani.
Laulaja-lauluntekijä Serge Gainsbourg kirjoitti kappaleen ”La chanson de Prévert” (”Prévert'n laulu”) tribuuttina ”Kuolleille lehdille”.
Sähköheikko vuorovaikutus

Sähköheikko vuorovaikutus on kahden fysiikan perusvuorovaikutuksen, sähkömagneettisen ja heikon vuorovaikutuksen matemaattinen ja käsitteellinen yhdistelmä. Teorian mukaan sähkömagneettinen ja heikko vuorovaikutus ovat saman sähköheikon voiman kaksi eri puolta, jotka yhdistyvät samaksi voimaksi energian kasvaessa erittäin suureksi.
Teorian 1960-luvulla kehittäneet Sheldon Lee Glashow, Abdus Salam ja Steven Weinberg saivat Nobelin fysiikanpalkinnon sähköheikkoon vuorovaikutusteoriaan johtaneista erillisistä tutkimuksistaan vuonna 1979. Teorian ratkaisevana ennusteena voitaneen pitää sähköisesti neutraalin välibosonin Z0 massan onnistunutta ennustamista.
Sähköheikon vuorovaikutuksen toiminta

Sähköheikossa vuorovaikutuksessa leptonien ja kvarkkien ajatellaan vuorovaikuttavan eräänlaisten virtojen kautta siten, että kvanttiluvuista heikko isospin ja heikko hypervaraus säilyvät. Tällöin sähköisesti varatun välibosonin W+ tai W- välittämissä, niin kutsutuissa varatuissa virroissa elektroni, myoni ja tau esiintyvät aina oman neutriinonsa kanssa. Neutraaleissa virroissa, joita Z-bosoni välittää, hiukkanen-neutriino-parien sekoittuminen olisi periaatteessa mahdollista, mutta sellaista ei ole koskaan havaittu tapahtuvan. Ilmiön selittämiseksi on otaksuttu leptoniluvuksi kutsuttu kvanttiluku, jonka oletetaan säilyvän heikon vuorovaikutuksen reaktioissa. Kvarkkien vuorovaikutukset varatuissa virroissa ovat samantapaisia, mutta ne eivät muodosta yhtä ehdottomia pareja, vaan esimerkiksi u-kvarkki voi esiintyä saman virran reaktioissa d-kvarkin sijaan vaikkapa s-kvarkin kanssa. Joskin todennäköisyys on pienempi. Kvarkkiparien sekoittumisesta koottua matriisia kutsutaan Cabibbon-Kobayashin-Masakawan matriisiksi.
On huomattavaa, että varatuissa virroissa kvarkit voivat sekoittua, mutta voidaan osoittaa, että neutraaleissa virroissa se ei ole mahdollista.
Symmetriat ja spontaani symmetriarikko

Sähköheikkoa vuorovaikutusta kuvaava teoria on mittakenttäteoria, jonka matemaattisen perusrakenteen muodostavat kaksi unitaarista symmetriaryhmää, heikosta vuorovaikutuksesta periytyvä SU(2) sekä sähkömagneettisesta vuorovakutuksesta periytyvä U(1). Tämän vuoksi teoriassa voidaan tehdä mittamuunnoksia neljään suuntaan eli teoriaan sisältyy neljä eri mittabosonia. Näitä merkitään W+, W-, W0 ja B0. Osoittautuu, että sähkövaraukselliset mittabosonit W+ ja W- ovat täsmälleen heikon vuorovaikutuksen W-bosonit, mutta sähköisesti neutraalien bosonien W0 ja B0 tapaus on monimutkaisempi.
Kaikki teorian neljä mittabosonia ovat massattomia. Keskeinen ongelma onkin siinä, että samalla kun sähkömagneettista vuorovaikutusta välittävä fotoni on massaton, heikon vuorovaikutuksen välibosonit ovat huomattavan massiivisia. Tämä kokeellisesti havaittu tosiasia rikkoo mittasymmetrian. Koska sähköheikossa teoriassa itsessään ei ole perustetta symmetrian rikkoutumiselle, tilannetta kutsutaan spontaaniksi symmetriarikoksi. Vakiintunut tapa symmetriarikon selitämiseksi on olettaa kvanttimekaanisen tyhjiön täyttyvän sähköisesti neutraalilla kentällä, jonka kanssa W- ja Z-bosonit, kvarkit ja leptonit vuorovaikuttavat ja saavat näin eräänlaisen tehollisen massan. Sen sijaan fotoni ei vuorovaikuta kentän kanssa ja ainoaksi rikkoutumattomaksi symmetriaksi jää U(1). Voidaan osoittaa, että sähköheikon teorian kannalta on tietyissä tilanteissa energeettisesti edullisempaa että tyhjiön täyttää edelläkuvatun kaltainen kenttä. Tätä oletettua kenttää kutsutaan Higgsin kentäksi, jonka seurauksena pitäisi olla olemassa myös erityinen Higgsin bosoni. Tarkka mekanismi, jonka kautta Higgsin kenttä antaa hiukkasille massan tunnetaan Higgsin mekanismina.
Higgsin mekanismiin liittyy kynnysenergia, jonka vuoksi symmetriarikko tapahtuu vain kun hiukkasten energiat alkavat olla pienempiä kuin välibosonien lepoenergiat (siis lepomassat) eli noin 100 GeV. Siksi varhaisessa maailmankaikkeudessa sähkömagneettista ja heikkoa vuorovaikutusta ei voinut erottaa toisistaan ja toisaalta vuorovaikutukset voidaan palauttaa yhteen riittävän tehokkaissa hiukkaskiihdyttimissä.
Esimerkiksi reaktio
tapahtuu alhaisissa energioissa fotonin välittämänä, mutta noin 25 GeVin energioista alkaen merkittävissä määrin myös Z0-bosonin välittämänä. Energian kasvaessa Z-bosonin merkitys välittäjähiukkasena kasvaa.
Spontaanista symmetriarikosta seuraa myös, että sähköheikon teorian neutraalit mittabosonit W0 ja B0 sekoittuvat, jolloin fotoni γ ja Z-bosoni saadaan näiden lineaarikombinaatioina
ja
Tässä esiintyvä kulma  \theta _{W} tunnetaan heikkona sekoituskulmana ja kokeellisten mittausten perusteella  \sin ^{2}\theta _{W}=0{,}23 eli  \theta _{W}\approx 28^{\circ }. Sallimalla symmetrian rikkotuminen samalla kun vaaditaan sähkövarauksen säilyvän saadaan ennuste välibosonien W ja Z massojen mW ja mZ välillä, nimittäin
Tämän havaittiin pitävän paikkaansa mittaustarkkuuden rajoissa 1970-luvulla, jolloin ensimmäiset Z-bosonin välittämät reaktiot havaittiin kokeellisesti.
Aiheesta muualla

Weinberg S. (1967) "A Model of Leptons". Phys. Rev. Lett. 19, 1264 (englanniksi) Alkuperäisjulkaisu sähköheikolle vuorovaikutukselle sisältäen spontaanin symmetriarikon (vaatii tunnukset)
Novaes S. F. (2000) "Standard Model: An Introduction". arXiv:hep-ph/0001283 (englanniksi)
Kalorinen ilmiö

Kalorinen ilmiö voi viitata:
magneettikalorinen ilmiö
sähkökalorinen ilmiö
elastokalorinen ilmiö
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kalorinen ilmiö”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Säilä

Áron Szilágyi ja Ciprian Gălățanu vuoden 2013 miekkailun maailmanmestaruuskilpailuissa.
Säilä (ransk. Sabre) on urheilulaji, jossa otellaan yksi vastaan yksi säilä-nimisellä miekalla. Säilä on lyömämiekka, jolla saa pisteen myös vastustajan sivaltamisesta. Kaksi muuta miekkailun olympialaislajia kalpa ja floretti ovat pelkästään pistomiekkoja.
Säilän hyväksytty osuma-alue ja valmiusasento.
Säilämiekkailussa hyväksytty osuma-alue on vastustajan vyötäröstä ylöspäin. Ottelualue on muiden lajien tapaan 14 x 1,5–2 metrin suuruinen.
Miekka

Säilä-miekka on nykyaikainen versio klassisesta pohjoisitalialaisesta kaksintaisteluissa käytetystä miekasta. Säilä on kalvan tavoin muokattu urheiluvälineeksi aseesta, jolla historiassa taisteltiin sodassa.
Säilä tarkoittaa paitsi koko miekkaa, myös miekan yhtenäistä perusosaa, jonka muodostavat terä ja ruoto ilman niihin kiinnitettyjä väistintä, kourainta, pontta ja ponnen alusta tai muita lisäosia kuten rysty- ja väistökaaria, väistörenkaita tai kelloa eli kokillia.
Etymologia

Säilä on omaperäinen suomalainen sana, joka on sukua sanalle säle. Suomalaisista miekkailuseuroista yhdellä on säilä nimessään: Saimaan Säilät, Lappeenranta. Parhaiten 2000-luvulla säilämiekkailussa on kuitenkin menestynyt Tapanilan Erän miekkailujaosto. Vuodesta 2012 lähtien Vantaalla on toiminut vain säilämiekkailuun erikoistunut miekkailuseura Säiläklubi ry.
Säilä oli ruotujakolaitoksen aikana myös kohtalaisen tavallinen sotamiehen nimi. Kun ruotusotamies värväytyi, ruotsalaiset upseerit antoivat hänelle suomalaisen alkuperäisnimen tilalle uuden ruotsinkielisen. Säilä eli ruotsiksi Klinga oli hyvin suosittu. Klinga- ja Säilä-nimisiä sukuja elää Suomessa edelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Säilä Wikimedia Commonsissa
Ranskan laivaston upseerin säilä 1800-luvulta.
Villshärad

| Villshärad |
| --- | --- |

 Villshärad
 Koordinaatit: 56°41′41″N, 12°41′45″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Hallandin lääni
Maakunta:  Halland
Kunta:  Halmstad
Väkiluku (2021):  741
Villshärad on taajama Halmstadin kunnassa Hallandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 741 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villshärad Wikimedia Commonsissa
Syyskuu (elokuva)

| Syyskuu> September |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Woody Allen
Käsikirjoittaja:  Woody Allen
Tuottaja:  Robert Greenhut
Säveltäjä:  Art Tatum
Kuvaaja:  Carlo Di Palma
Leikkaaja:  Susan E. Morse
Tuotantosuunnittelija:  Santo Loquasto
Pääosat:  Mia Farrow
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  Orion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1987, Suomessa 1988
Kesto:  79 minuuttia 80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syyskuu (September) on Woody Allenin käsikirjoittama ja ohjaama draamaelokuva vuodelta 1987. Pienimuotoisen, teatterimaisen elokuvan rooleissa näyttelevät Mia Farrow, Sam Waterston, Denholm Elliott, Dianne Wiest ja Elaine Stritch.
Juoni

Syyskuussa Allen pyrki Anton Tšehovin tai Ingmar Bergmanin kaltaiseen ilmaisuun. Tapahtumapaikkana on suuren teatteridiivan Dianen (Strich) huvila Vermontissa, jonne itsemurhaa yrittänyt marttyyrimäinen tytär Lane (Farrow) on tullut asumaan. Vanhempi naapurimies (Elliot) on ihastunut Laneen, mutta Lane rakastaa nuorempaa kirjailijaa (Waterston), joka taas pitää Lanen parhaasta ystävästä, naimisissa olevasta Stephaniesta (Wiest).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mia Farrow  | … |  Lane   |
|  Sam Waterston  | … |  Peter   |
|  Denholm Elliott  | … |  Howard   |
|  Dianne Wiest  | … |  Stephanie   |
|  Elaine Stritch  | … |  Diane  |
Tuotanto

Allen kuvautti elokuvan monet kohtaukset kahteen kertaan ensimmäisen kuvauskäsikirjoituksen ja roolituksen mielestään epäonnistuttua. Ensimmäisessä versiossa äitiä näytteli Maureen O’Sullivan (Mia Farrow’n oikea äiti), ja myös Christopher Walken ja Sam Shepard jäivät pois lopullisesta versiosta. Ensi-illan jälkeen Allen on sanonut, että haluaisi kuvata Syyskuun vielä kolmannenkin kerran.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo pitää Syyskuuta hallitusti ohjattuna ja näyteltynä, mutta ajoittain elottomana. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever on samoilla linjoilla ja antaa elokuvalle kaksi ja puoli tähteä neljästä.