Mantšuria
Historia > Historia vuoden 1860 jälkeen

Myös Kiinalle jäänyt osa Mantšuriaa joutui Venäjän vahvan vaikutusvallan alaiseksi sen jälkeen, kun rakennettiin Kiinan itäinen rautatie Harbinin kautta Vladivostokiin. Torjuakseen Venäjän pyrkimykset alueelle Kiinan hallitus salli han-kiinalaisten muuttaa alueelle, mikä aikaisemmin oli ollut kiellettyä. Näin sai alkunsa Chuang Guandong-liike, joka johti siihen, että alueelle siirtyi runsaasti väestöä varsinkin Shandongin niemimaalta. Vuonna 1921 Harbinissa, Pohjois-Mantšurian suurimmassa kaupungissa, oli jo 300 000 asukasta, joista 100 000 oli venäläisiä. Suuri muuttoliike johti myös siihen, että mantšun kieli hävisi alueella käytöstä.
Boksarikapinan jälkeen vuonna 1900 Venäjä miehitti Kiinan-puoleisen Mantšurian.
Vuosina 1904–1905 käydyn Venäjän–Japanin sodan jälkeen Venäjä joutui palauttamaan alueen Kiinalle, mutta Japani sai siellä pian suuren vaikutus­vallan. Suuri osa Kiinan itäisen rautatien eteläisestä haarasta siirtyi Venäjältä Japanin haltuun ja sai uuden
nimen Etelä-Mantšuriaan rautatie. Venäjän vallan­kumouksen jälkeen vuodesta 1917 lähtien Japanilla oli huomattava vaikutusvalta Venäjän kauko­idässäkin, mutta vuoteen 1925 mennessä Neuvostoliitto oli saanut sen täysin hallintaansa. Mantšuria oli suurten mineraali- ja kivihiiliesiintymiensä vuoksi taloudellisesti tärkeä alue, ja sen maaperä sopii erinomaisesti soijan ja ohran viljelykseen. Ennen toista maailman­sotaa Mantšuria oli Japanille oleellisen tärkeä raaka-aineiden lähde. Elleivät japanilaiset olisi ensin valloittaneet Mantšuriaa, he eivät toden­näköisesti olisi yrittäneetkään toteuttaa suunnitelmiaan Kaakkois-Aasian valloittamiseksi tai ottaneet riskiä hyökätessään Pearl Harboriin ja Brittiläisen imperiumin alueille vuonna 1941.
Ensimmäisen maailman­sodan aikoihin Zhang Zuolin tuli sotilas­komentajaksi, jolla oli suuri vaikutusvalta laajalti Mantšuriassa. Hänen hallitessaan Mantšurian talous kasvoi voimakkaasti, ja kiinalaisia muutti alueelle runsaasti Kiinan muista osista. Japanilaiset murhasivat hänet 2. kesäkuuta 1928, mikä tapaus tunnetaan Huanggutunin väli­kohtauksena. Vuonna 1931 sattuneen Mukdenin väli­kohtauksen ja sitä seuranneen japanilaisten Mantšurian-valloituksen jälkeen japanailaiset julistivat Sisä-Mantšurian muodollisesti itsenäiseksi valtioksi, joka sai nimen Mantšukuo, ja sinne asetettiin nukkehallitsijaksi Qing-dynastian viimeinen, vallasta syösty keisari Pu Yi. Japanin alaisuudessa Mantšu­kuo oli yksi maailman julmimmin hallituista alueista, missä alueen venäläiseen ja kiinalaiseen väestöön kohdistettiin järjestel­mällisiä terrori- ja pelottelu­toimen­piteitä, pidätyksiä, järjestettyjä mellakoita ja muita alistamis­keinoja. Mantšukuota käytettiin myös tuki­alueena, josta käsin oli tarkoitus valloittaa koko Kiina.
Hiroshiman ja Nagasakin pommituksien jälkeen vuonna 1945 Neuvosto­liitto julisti sodan Japanille ja miehitti Mantšukuon, jonka aluetta se piti hallinnassaan vuoteen 1946 saakka, jolloin se palautettiin Kiinalle. Pian tämän jälkeen Kiinan kommunistit ja Kuomintang kävivät taisteluja Mantšurian hallinnasta. Kommunistit voittivat Liaoshenin taistelun ja saivat hallintaansa koko Mantšurian. Neuvosto­liiton tukema Kiinan kommunistinen puolue käytti Mantšuriaa tuki­alueena Kiinan sisällis­sodassa, jonka se voitti vuonna 1949. Tulkinnan­varaiset kohdat vanhoissa sopimuksissa, joilla Ulompi Mantšuria oli aikoinaan luovutettu Venjälle, johtivat kiistoihin eräiden saarien valtiollisesta asemasta. Vuonna 1969 tämä johti raja­kahakkoihin, muun muassa Ussurin raja­väli­kohtaukseen. Vuonna 2004 Venäjä luovutti Yinlongin saaren ja puolet Heixiazia Kiinan kansan­tasa­vallalle, mikä lopetti raja­kiistat.