stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Play-Yan

Play-Yan  on Nintendon julkaisema mediasoitinmoduuli Game Boy Advance, Game Boy Advance SP, Game Boy Micro ja Nintendo DS -käsikonsoleille. Mediasoitin toistaa musiikkia, sekä videoleikkeitä Secure Digital-muistikorteilta.
Play-Yan suunniteltiin alun perin eritoten Game Boy Advance, sekä Game Boy Advance SP -käsikonsoleille, mutta se on täysin yhteensopiva myös Game Boy Micro ja Nintendo DS -käsikonsoleiden kanssa.
Play-Yan tukee minipelejä, joita käyttäjät voivat ladata erillisestä Nintendon palvelusta.
Myöhemmin Play-Yan -moduulista on julkaistu paranneltu versio: Play-Yan Micro.
Ominaisuudet

Toistaa videotiedostoja
Toistaa musiikkia
Sisäinen äänipiiri
Stereo-audio kuulokeliitäntä
Käyttää tallennusmuistina SD (Secure Digital) -muistikortteja (suurin tuettu koko: 2GB)
Kasetin paino: 16g
Kasetin fyysiset mitat: (lev) 58.5 x (kork) 43.4 x (syv) 11.0 mm
Äänen toisto

Äänen pakkaus: MP3 (MPEG1 Layer-3)
MP3 ID -tuki: v1, v1.1, v2
Äänen taajuus: 16kHz, 22.05kHz, 24kHz, 32kHz, 44.1kHz, 48kHz
Äänen siirtonopeus: 16kbps - 320kbps (CBR, VBR, ABR)
Äänipiiri: Broadcom Alphamosaic VC01PXX-ES2
Videon toisto

Videon pakkaus: ASF (G.726, MPEG-4 video)
Kuvakoko: 128x96 (Sub-QCIF), 176x144 (QCIF), 240x176, 320x240 (QVGA), 352x288 (CIF)
Videon siirtonopeus: 64kbps - 1Mbps
Kuvataajuus: 6 - 30fps (ruutua per sekunti)
Äänen siirtonopeus: 32kbps
Äänen taajuus: 8kHz
Ao. tuki saadaan päivittämällä laitteen ohjelmisto (kts Linkit).
Videon pakkaus: MP4 (H.264, MPEG-4 video)
Kuvakoko: 128x96 (Sub-QCIF), 176x144 (QCIF), 240x176, 320x240 (QVGA), 352x288 (CIF)
Videon siirtonopeus: 64kbps - 1Mbps (Megabittiä/s)
Kuvataajuus: 6 - 30fps (ruutua per sekunti)
Äänen siirtonopeus: 16 - 320kbps
Äänen taajuus: 16kHz, 22.05kHz, 24kHz, 32kHz, 44.1kHz, 48kHz
Tulevaisuus

Play-Yan on poistunut myynnistä, koska laitteesta on julkaistu uusi versio Play-Yan Micro.
Play-Yan kasetin saa päivitettyä tukemaan .MP4 (MPEG-4) tiedostoja päivittämällä ohjelmiston. Ohjelmistopäivityksen yhteydessä poistuu tuki erikseen ladattaville minipeleille.
Aiheesta muualla

Ohjelmistopäivitys (tuki MPEG-4 tiedostoille)
RDS-37

RDS-37 (ven. РДС-37, Reaktivnyi Dvigatel Spetsialnyi) oli ensimmäinen Neuvostoliiton 22. joulukuuta 1955 räjäyttämä täysimittainen, kaksivaiheinen (fissio-fuusio) fuusiopommi. Koeräjäytys supistettiin 1,6 megatonniin, aiotusta 3,0 megatonnin räjäytystehosta.
Käännös suomeksi
Röntgenkristallografia

Röntgenkristallografia tai röntgensädekristallografia on röntgentutkimusta, jonka avulla voidaan selvittää molekyylin kolmiulotteinen rakenne. Melkeinpä minkä tahansa aineen, joka saadaan kiteytymään, rakenne voidaan selvittää. Kiteeseen kohdistetaan kapea röntgensäde, joka siroaa elastisesti kiteen elektroneista. Sironneet röntgensäteet havainnoidaan näytteen takana olevalla ilmaisimella, joka yleensä on tasomainen tai sylinteriksi kaareutettu. Kuviosta voidaan ratkaista atomien tai molekyylien paikat kiteessä. Röntgenkristallografiaa käytetään paljon muun muassa proteiinien rakennetutkimuksessa, jossa pyritään selvittämään proteiinien kolmiulotteista rakennetta. Myoglobiini on ensimmäinen proteiini, jonka rakenne selvitettiin röntgenkristallografisesti (Cambridge vuonna 1959). Mallinnetut proteiinit tallennetaan muun muassa Internetin vapaaseen Protein Data Bank-tietokantaan. Myös epäorgaanisia kiteitä, kuten suprajohteita, voidaan tutkia röntgenkristallografialla.
Kiteiden valmistus

Tutkittavan aineen on oltava yksittäiskide, jotta rakenteen määritys olisi mahdollisimman vaivatonta. Kiteytys voi olla rakennetutkimuksen aikaa vievin vaihe, sillä kaikkia aineita ei ole helppo kristallisoida. Esimerkiksi joitain kalvoproteiineja ei ole pystytty saattamaan kidemuotoon. Mahdollisimman täydellisestä kiteestä tulee diffraktiokuvio, jonka avulla rakenne voidaan ratkaista huomattavasti tarkemmin kuin epätäydellisesti kiteytyneestä kiteestä. Mitä isompi kide on, sitä voimakkaampi signaali siitä myös saadaan.
Röntgensäteily

Röntgenkristallografiassa voidaan käyttää monokromaattista röntgensäteilyä, joka sisältää vain yhden aallonpituuden, tai polykromaattista röntgensäteilyä (Laue-menetelmä), joka sisältää useamman aallonpituuden. Perinteisessä menetelmässä röntgensäteily tuotetaan röntgenputkella. Synkrotronilla voidaan nykyään tuottaa huomattavasti röntgenputkea intensiivisempää säteilyä ja sen aallonpituus voidaan monesti valita melko laajalta väliltä. Yleensä mittaukset tehdään monokromaattisella säteilyllä eriaikaisesti joko kahta tai useampaa aallonpituutta käyttäen. Useampaa aallonpituutta käyttämällä ja synkrotronimittauksien intensiteetin takia rakennemallille saadaan näin ollen parempi resoluutio. Käytetty aallonpituus on 0,5–2,5 Ångströmiä.
Kidettä pyöritetään, jotta saataisiin diffraktiokuva joka kulmasta. Kide pidetään yleensä kylmänä nestetypellä, jolloin röntgensäteiden molekyylille aiheuttama vahinko jää pienemmäksi.
Diffraktio

Kun röntgensäteily osuu kiteeseen, säteet siroavat elastisesti menettämättä energiaa ja osuvat kiteen takana olevaan ilmaisimeen. Nykyisin ei enää yleensä käytetä röntgenfilmejä, vaan ilmaisinta, joka siirtää röntgendiffraktiokuvan suoraan tietokoneelle tarkasteltavaksi.
Diffraktiokuvasta voidaan tulkita erinäisiä asioita. Esimerkiksi kuitumaisten molekyylien, kuten DNA:n diffraktiokuva on yleensä X:n mallinen. Diffraktiokuvan täplien perusteella voidaan laskea kiteen alkeiskopin avaruusryhmä sekä atomien sijainti alkeiskopissa Braggin lain avulla. Diffraktiokuvan perusteella rakennetaan myös kiteen elektronitiheyskartta.
Diffraktio > Fourier'n muunnos

Mikä tahansa diffraktiokuva voidaan muuntaa matemaattisella muunnoksella kohteen elektronitiheyskartaksi. Käytetty matemaattinen keino on nimeltään Fourier'n muunnos. Fourier'n sarjan perusidea on, että jaksolliset funktiot voidaan ilmoittaa trigonometristen sini- ja kosinifunktioiden summana. Molekyylin elektronitiheys hilassa voidaan ajatella jaksollisena funktiona. Diffraktiokuvasta puolestaan saadaan tarvittavat trigonometriset funktiot  f(x)=F\sin 2\pi (hx+\alpha ) ja  f(x)=F\cos 2\pi (hx+\alpha ), jossa F vastaa aallon amplitudia, h aallonpituutta ja α vaihetta. Aallonpituus on käytetyn röntgensäteilyn aallonpituus. Amplitudi F saadaan diffraktiokuvan valottuneiden kohtien intensiteetistä, sillä diffraktiokuvassa intensiteetti on amplitudin neliö (I = F2). Fourierin yhtälöissä amplitudi ja vaihe esitetään kompleksilukuna, jota nimitetään rakennetekijäksi (Fh). Vaihe on hankala selvittää, mutta sen selvittäminen on välttämätöntä Fourier'n muunnoksen käytölle. Tieto röntgensäteen vaiheesta katoaa kokeen aikana, ja ongelmaa nimitetään vaiheongelmaksi. Vaiheongelma voidaan kuitenkin ratkaista kiertoteitse.
Fourier'n sarjaa apuna käyttäen saadaan siis rakennettua tietokoneelle molekyylin elektronitiheyskartta. Elektronitiheyskartan sisälle sijoitetaan atomeja, ja näin tietokoneelle saadaan rakennettua molekyylin kolmiulotteinen atomitason malli.
Hienosäätö

Lopuksi röntgenkristallografisesti rakennetulle molekyylimallille on suoritettava hienosäätöä oikean rakenteen varmistamiseksi. Hienosäätöön kuuluu mm. oikeiden sidospituuksien ja -kulmien varmistaminen ja rakenteen laittaminen vähiten energiaa vaativaan muotoon. Myös vesimolekyylit lisätään jälkikäteen.
Ongelmat

Kuten mainittua, joidenkin – etenkin kalvoproteiinien – kiteytys voi olla hankalaa. Röntgensäteily vaurioittaa proteiinia aina jonkin verran, mikä saattaa aiheuttaa eriasteisia hankaluuksia mallintamisen yhteydessä. Matalan resoluution rakennemalleissa on epätarkkuutta, eikä esimerkiksi atomien välisiä etäisyyksiä voi mitata varmuudella resoluution ollessa 3 Å luokkaa. Kiteytetty rakenne ei myöskään välttämättä vastaa kaikilta osin ei-kiteytettyä muotoa. Proteiinien rakennetta nesteessä voidaan tutkia NMR-menetelmällä.
Tulevaisuus

Tulevaisuudessa useiden satojen metrien pituisilla röntgenvapaaelektronilaser-mittausasemilla voidaan tutkia yksittäistä molekyyliä tai proteiinia alle pikosekunnin aikaskaalassa juuri ennen kuin se hajoaa. Tällaisia mittausasemia on rakenteilla maailmalla parhaillaan ja niiden mahdollisuuksia rakennetutkimuksessa kartoitetaan mallintamalla. Jos menetelmä osoittautuu käyttökelpoiseksi, myös heikosti kiteytyvistä proteiineista voidaan saada korkean resoluution 3D-rakenne selville.
Aiheesta muualla

Protein Data Bank (Arkistoitu – Internet Archive)
Dave Lawsonin opetussivut kristallografiasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Pleurotus djamor

| Pleurotus djamor |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Pleurotaceae
Suku::  Isovinokkaat Pleurotus
Laji::  djamor
Kaksiosainen nimi
 Pleurotus djamor  (Rumph. ex Fr.) Boedijn (1959) 
Katso myös
   Pleurotus djamor Wikispeciesissä   Pleurotus djamor Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pleurotus djamor, toisinaan englantilaisittain pinkki osterivinokas, on Pleurotaceae-heimoon kuuluva syömäkelpoinen sienilaji. Saksalaissyntyinen kasvitieteilijä Georg Eberhard Rumphius nimesi sen alun perin Agaricus djamoriksi, ja Elias Magnus Fries hyväksyi tämän nimen vuonna 1821. Se tunnettiin monilla nimillä ennen kuin Karel Bernard Boedijn siirsi sen osterivinokkaiden sukuun vuonna 1959.
Kasvuympäristö ja esiintyvyys

Pleurotus djamor on kotoperäinen sienilaji monissa osissa maailmaa. Se, missä ja milloin ne kasvavat, riippuu niiden erityisestä ympäristöstä. Yleisesti ottaen sieni pitää lämpimästä ja kosteasta ilmastosta, jossa lämpötila vaihtelee 15-25 celsiusasteen välillä. Se suosii ympäristöjä, joissa on riittävästi kosteutta, kuten kosteat metsät ja ruohikkoalueet, joilla sataa usein. Pleurotus djamor on laajalti suosittu trooppisissa maissa, kuten Meksikossa, Brasiliassa, Thaimaassa, Indonesiassa ja Malesiassa, ja sitä esiintyy kaikilla mantereilla paitsi Etelämantereella. Meksikossa se on tunnetuin sieni Tlayacapanissa, Morelosissa, ja eräässä kyselyssä 98,8 prosenttia siihen osallistuneista paikallisista osasi tunnistaa sen. Siellä sen on todettu kasvavan toukokuusta marraskuuhun. Paikalliset keräävät sientä, ja sitä myydään usein toreilla. Paikalliset kutsuvat sitä eri nimillä: "seta", "cazahuate", "orejón", "hongo de pino", "blanco", "oreja de cazahuate".
Ominaisuudet

Pleorotus djamorin makua kuvaillaan lihaisaksi ja kalaisaksi. Kuten useimmat sienet, se on varsin umamimainen. Sen rakenne on sekä lihaisa että pureskeltava. Kun se paistetaan rapeaksi, se muistuttaa pekonia tai jopa kinkkua. Raakana sillä on kuitenkin hapan maku. Pleorotus djamor on englantilaisen nimensä mukaisesti vaaleanpunainen. Sillä on kihartuva, halkaisijaltaan 2–5 cm oleva lakki. Lakin suojukset ovat melko ohuet. Varsi on hyvin lyhyt tai sitä ei ole lainkaan. Koska sienen säilyvyysaika on vain noin vuorokauden, sitä on vain hyvin harvoin saatavilla kaupoissa. Koska sieni tuottaa satoa vain keväästä syksyyn, sitä on saatavilla vain tuona aikana.
Pleorotus djamor koostuu ravitsemuksellisesti 32–48 prosentista hiilihydraatteja ja 20–27 prosentista proteiinia. Se sisältää myös huomattavan vähän rasvaa, mutta useita vitamiineja ja kivennäisaineita, kuten:
B1- ja B2-vitamiinia
D-vitamiinia
Kaliumia
Magnesiumia
Kalsiumia
Sinkkiä
Pleorotus djamorilla on samanlainen ravintoaineprofiili kuin vinokkailla yleensä. Sen proteiini- ja kuitupitoisuus on korkea. Se on myös runsas B-vitamiinien, kaliumin, kuparin, seleenin ja folaatin lähde. Tutkimusten mukaan vinokkaat sisältävät ergotioneiini-nimistä antioksidanttia, joka voi vähentää plakin muodostumista valtimoihin ja parantaa sydämen terveyttä. Tutkimukset osoittavat, että näillä sienillä on voimakkaita antioksidanttisia ja immunologisia vaikutuksia. Lisäksi vuonna 2010 tehty eläinmalli osoitti, että Pleorotus djamor voi lisätä immuniteettitasoja. Kupillinen viipaloituja sieniä sisältää noin 28,4 kaloria, 5,2 grammaa hiilihydraatteja ja 2,85 grammaa proteiinia.
Käyttö

Pleorotus djamorit soveltuvat parhaiten kypsennettäviksi, keitettäviksi, paahdettaviksi tai paistettaviksi. Niitä voidaan paistaa tai sekoittaa muiden vihannesten kanssa, lisätä pastaruokiin, ripotella pizzan päälle, paistaa kananmunien kanssa, lisätä keittoihin, muhennoksiin tai risottoon. Niitä voidaan myös paistaa ja sekoittaa kermapohjaisiin valkoisiin kastikkeisiin maun lisäämiseksi. Lihaisan rakenteensa vuoksi nämä sienet vaativat perusteellista kypsentämistä, jotta niiden maku ja syötävä koostumus kehittyvät. Sienet sopivat hyvin yhteen korianterin, persiljan, mintun, basilikan, valkosipulin, inkiväärin, sipulin, seesamiöljyn, soijakastikkeen, paprikan, punakaalin, broccolinin, maissin, purjon, kvinoan, nuudelien, riisin ja perunoiden kanssa.
Aiheesta muualla

Growing pink oyster mushrooms
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pleurotus djamor
Käännös suomeksi
Portoscuso

| Portoscuso (Portescùsi) |
| --- | --- |
 Sijainti Etelä-Sardinian maakunnassa
 Portoscuso
 Koordinaatit: 39.204°0′0″N, 8.380°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Etelä-Sardinian maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  38,09 km²
Korkeus:  6 m
Väkiluku:  5 150
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09010
Suuntanumero(t):    0781
Rekisterikilpi:  SU
 
 http://www.comune.portoscuso.ci.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Portoscuso (sardiksi Portescùsi) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 5 150 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 38,09 neliökilometriä. Se sijaitsee 6 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Portoscuso Wikimedia Commonsissa
Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
README-tiedosto

README-tiedosto curl -ohjelman asennupaketista.
README-tiedosto eli "Lueminut-tiedosto" on tekstitiedosto, joka kuvailee sitä lukevalle ihmiselle hakemiston tai pakatun tiedoston tiedostoja. Tällainen aputiedosto sisältyy usein ohjelmistojen jakelupaketteihin. Se on tyypillisesti tekstitiedosto, jonka nimi on esimerkiksi README.TXT, README.1ST, READ.ME tai yksinkertaisesti README. Jotkut Microsoft Windows -ohjelmistot saattavat joskus sisältää README.WRI, README.RTF tai README.DOC -nimisenkin tiedoston.
Tämä nimi on valittu, jotta käyttäjä huomaisi tiedoston helposti ja avaisi sen luettavakseen. Nimi on perinteisesti kirjoitettu isoilla kirjaimilla, jotta ympäristöt, jotka lajittelevat isot kirjaimet ennen pieniä näyttäisivät tiedoston mahdollisimman lähellä hakemistolistauksen alkua.
Sisältö sisältää yleisimmin jonkun näistä tai useita näistä:
asetusohjeet
asentamisohjeet
käyttöohjeet
tiedostolistaus
tekijänoikeustiedot ja lisensointitiedot
levittäjän tai ohjelmoijan yhteystiedot
tiedetyt ohjelmointivirheet
ongelmanratkaisu
tekijät ja avustajat
muutosloki
Ilmaus "lue minut -tiedosto" on myös joskus käytetty kuvaavasti ja yleisesti, kun tiedostot eivät ole nimetty "readme"ksi, mutta ovat lueminut -tyyppisiä. lähdekoodilevitykset useilta ilmaisohjelmistopaketeilta, erityisesti Gnits-standardit tai nämä jotka on tuotettu GNU Autotoolsilla, sisältävät yleensä nämä lueminut-tiedostot:
| --- | --- |
README: Yleistä tietoa
AUTHORS: Tekijät
THANKS: Avustajat
ChangeLog: Tietoja sisältävä muutosloki, erityisesti kehittäjille
NEWS: Normaali muutosloki, normaaleille käyttäjille
INSTALL: Asennusohjeet
COPYING / LICENSE: Tekijänoikeus- ja lisenssitiedot
BUGS: Tiedetyt ohjelmointivirheet ja ohjeet uusien ilmoittamiseen

Muut tiedostot yleensä levittävät UKK -tietoja ja TODO -tiedosto joka listaa mahdollisia tulevia muutoksia.
Plaza Hotel

| Plaza Hotel |
| --- | --- |

Osoite:  768 Fifth Avenue, Manhattan, New York City 10019
Sijainti:  Midtown, Manhattan, Yhdysvallat
Rakennustyyppi:  hotelli
Valmistumisvuosi:  1907
Omistaja:  Sahara India Pariwar
Kerrosluku:  20
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Plaza Hotelin julkisivua Central Parkista katsottuna.
Plaza Hotel on New Yorkissa, Viidennen avenuen ja eteläisen Central Parkin kulmalla sijaitseva kuuluisa, ylellinen 19-kerroksinen hotelli. Se avattiin 1. lokakuuta 1907. Hotelli on kuuluisuuksien suosima, ja se on toiminut kuvauspaikkana monessa elokuvassa. Vuonna 1969 New Yorkin kaupungin maamerkkikomissio antoi sille maamerkin aseman.
Historia

Plaza Hotelin rakennuttivat Bernhard Beinecke, Fred Sterry ja Harry S. Black tontille, aiemman, noin 15 vuotta vanhan samannimisen hotellin tilalle. Rakennustyöt kestivät kaksi vuotta ja maksoivat silloisessa rahassa 12 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Rakennuksen ulko- ja sisätilojen suunnittelussa otettiin mallia ranskalaisista palatseista, ja pääsuunnittelijana toimi Henry Janeway Hardenbergh. Hotellista haluttiin tehdä maailman hienostunein, ja sinne tilattiin muun muassa 1 650 kristallikruunua.
Plaza Hotel majoitti alkuun ensisijaisesti lähinnä varakkaita yhdysvaltalaisia. Huomattavan ja tunnetun yhdysvaltalaisen Vanderbiltin suvun edustajat herra ja rouva Alfred Gwynne Vanderbilt olivat ensimmäisiä, jotka kirjautuvat sisään hotelliin. Nykyään heidän kunniakseen hotellissa on ylellinen ja loistokkaasti sisustettu Vanderbilt-sviitti, jossa on muun muassa kolme makuuhuonetta ja joka on yleensä valtionpäämiesten, kuninkaallisten ja muiden tärkeiden vieraiden käytössä.
Omistajanvaihdokset

Hotellin osti 1988 yhdysvaltalainen multimiljonääri Donald Trump 407,5 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla, ja hän totesi tuolloin ostaneensa mestariteoksen, eräänlaisen Mona Lisan, ja kehui ostoaan hienoimmaksi liiketoimekseen.
Trump kuitenkin myi hotellin eteenpäin vuonna 1995 prinssi Al-Waleed bin Talalille ja Millennium & Copthorne Hotelsille, jotka puolestaan myivät sen 657 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla Elad Propertiesille vuonna 2004. Elad Properties sulki hotellin 30. huhtikuuta 2005 entisöidäkeen sen. Entisöinnin jälkeen hotellissa oli 282 hotellihuonetta, ja se siirtyi Fairmont Hotels and Resortsin käsiin. Hotelli aukesi uudestaan asiakkaille maaliskuussa 2008.
Elokuvissa

Plaza Hotel on toiminut useiden elokuvien kuvauspaikkana. Tärkeimmät roolit olivat seuraavissa elokuvissa:
Vaarallinen romanssi (1957)
Paljain jaloin puistossa (1967)
Funny Girl (1968)
Hotelli Plazan riemuhuoneisto (1971)
Parhaat vuotemme (1973)
Rakkautta ensi puraisulla (1979)
Cotton Club (1984)
New Yorkin kuningas (1990)
Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa (1992)
Inside the Osmonds (2001)
Morsianten sota (2009)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plaza Hotel Wikimedia Commonsissa
Plaza Hotelin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia Plaza Hotelista
Pyhä Mauritius

Pyhä Mauritius
Pyhä Mauritius on Mustapäiden veljeskunnan suojeluspyhimys. Hän oli pohjoisafrikkalainen kristitty, joka toimi Rooman legioonan komentajana. Legendan mukaan keisari Maximianus teloitutti Mauritiuksen ja koko hänen 6 600-päisen joukko-osastonsa 200-luvun loppupuolella, koska nämä kieltäytyivät noudattamasta keisarin käskyjä. Eri versioiden mukaan Mauritius joko kieltäytyi surmaamasta kristittyjä uskonveljiään tai uhraamasta pakanajumalille.
Katolisen kirkon pyhimyskalenterin Pyhä Mauritiuksen muistopäivä on 22. syyskuuta. Samana päivänä on suomalaisen kalenterin Maurin nimipäivä.
Sankt Moritzin talviurheilukeskus Sveitsissä on saanut nimensä Mauritiuksen mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhä Mauritius Wikimedia Commonsissa
Pyro

| Pyro |
| --- | --- |
 Pyro
Luoja(t):  Chris Claremont   John Byrne
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Uncanny X-Men #141
Henkilötiedot
Oikea nimi:  St. John Allerdyce
Status:  kuollut
Pituus:  178 cm
Paino:  68 kg
Ryhmäsidokset:  Vapausvoima
Edelliset ryhmäsidokset:  Pahojen Mutanttien Veljeskunta
Voimat:  Tulen hallinta
Pyro (St. John Allerdyce) oli Chris Claremontin ja John Byrnen luoma sarjakuvahahmo ja Ryhmä-X:n vihollinen. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Uncanny X-Men lehdessä tammikuussa 1981.
Historia

Pyro syntyi Sydneyssä, Australiassa ja hän löysi kykynsä teini-iässä, mutta ajatteli ettei se olisi kovin käytännöllinen. Työskenneltyään vuosien ajan Kaakkois-Aasiassa journalistina, Pyro tapasi Mystikko-nimisen mutantin, joka myöhemmin keräsi jäseniä Mutanttien Veljeskuntaan.
Vaikka Pyro ei koskaan toiminut ryhmän alkuperäiselle johtajalle, Magnetolle, hän toimi ryhmässä useiden muiden alaisena. Mystikon veljeskunta tarjosi myöhemmin apua Yhdysvaltain hallitukselle suojelua ja armahdusta vastaan ja se nimettiin uudelleen Freedom Forceksi.
Muutamia vuosia myöhemmin Pyro sairastui perintövirukseen, tappavaan mutanttien tautiin. Hän matkusti pitkiä matkoja löytääkseen lääkettä, mutta tuloksetta. Hän kuoli tautiin hetki sen jälkeen, kun oli pelastanut senaattori Robert Kellyn uudelta Pahojen Mutanttien Veljeskunnalta.
Elokuvissa Pyroa ovat näytelleet kerran Alex Burton ja kahdesti Aaron Stanford.
Purasjärvi (Suomussalmi)

| Purasjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kainuu
Kunnat:  Suomussalmi
Koordinaatit:  64°56′17″N, 29°32′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Oulujoen vesistö (59)
Järveen tulevat joet:  Kivijoki Saarijoki
Järvinumero:  59.653.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  221,2 m 
Rantaviiva:  23,87 km 
Pinta-ala:  4,15 km² 
Tilavuus:  0,0116 km³ 
Keskisyvyys:  2,79 m 
Suurin syvyys:  8,35 m 
Saaria:  3
:  Pirkonsaari Salmensaari
 fiPurasjärvi 
Purasjärvi on matala ylänköjärvi Suomussalmella Kainuun koillisosassa. Sen pinta-ala on 4,2 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 114 kilometriä koilliseen. Suomen ja Venäjän rajavyöhyke sijaitsee noin kaksi kilometriä Purasjärveltä itään.