stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1900-luvun ensikymmen
Tiede ja teknologia

Autot yleistyivät, ja vuonna 1908 yhdysvaltalainen Henry Ford valmisti ensimmäiset T-mallin autonsa, joista tuli hyvin suosittuja. Wrightin veljekset tekivät maailman ensimmäisen moottorilennon vuonna 1903, ja saksalainen Ferdinand von Zeppelin rakensi jäykkärunkoisia ilmalaivoja. Lentomatkustus ei kuitenkaan yleistynyt vielä pariinkymmeneen vuoteen.
Pilvenpiirtäjät yleistyivät Yhdysvalloissa, ja New Yorkiin rakennettiin vuonna 1902 Flatiron Building, joka oli jo 90 metrin korkuinen.
Radiotekniikka kehittyi nopeasti. Italialainen Guglielmo Marconi lähetti vuonna 1901 radioviestin yli Atlantin. Hänet palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla vuonna 1909.
Mikrobien tutkimuksessa saavutettiin merkittäviä tuloksia, ja useita taudinaiheuttajia löydettiin. Karl Landsteiner löysi ihmisen veriryhmät ja Frederick Hopkins löysi vitamiinit. Gregor Mendelin perinnöllisyystutkimukset tulivat yleiseen tietoon, ja geenien merkitys ymmärrettiin.
Fysiikassa Marie ja Pierre Curie palkittiin radioaktiivisuuden keksimisestä vuonna 1903. Albert Einstein julkaisi erityisen suhteellisuusteorian vuonna 1905.
Taide ja kulttuuri

Pariisi oli 1900-luvun alussa kulttuurin pääkaupunki, mitä kuvasti Pariisin maailmannäyttely 1900. Pariisiin hakeutuivat etenkin taidemaalarit ja kirjailijat. Kirjallisuudessa vaikuttavia uusia suuntauksia olivat naturalismi ja symbolismi. Maalaustaiteessa vaikuttivat muun muassa postimpressionismi, fauvismi ja saksalainen ekspressionismi. Pablo Picasso maalasi käänteentekevän maalauksensa Avignonin naiset vuonna 1907, ja Picasso ja Georges Braque kehittivät vuosina 1907–1911 kubismin. Futurismi sai alkunsa Italiassa vuonna 1909. Tonaalisen musiikin rinnalle alettiin säveltää atonaalista musiikkia.
Elokuvateollisuus syntyi, ja elokuvista tuli nopeasti suosittua ajanvietettä etenkin Yhdysvalloissa, jonne perustettiin Hollywoodin elokuvatuotantokeskus. Myös urheilun suosio kasvoi, ja neljän vuoden välein järjestettävät olympialaiset vakiintuivat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 1900-luvun ensikymmen Wikimedia Commonsissa
Agricola: Suomen historian kronologia: 1900-luku
YLE Elävä arkisto: Vuosikymmen 1900
1745

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

11. toukokuuta – Itävallan perimyssota: Ranskalaiset löivät brittiläis-hollantilais-hannoverilaiset joukot Fontenoyn taistelussa.
4. kesäkuuta – Toinen Sleesian sota (osa Itävallan perimyssotaa): Preussilaiset voittivat itävaltalaiset ja saksilaiset joukot Hohenfriedbergin taistelussa Sleesiassa.
30. syyskuuta – Toinen Sleesian sota: Preussilaiset löivät itävaltalaiset Soorin taistelussa Böömissä.
Daniel Jusleniuksen suomi-latina-ruotsi-sanakirja ilmestyi.
Hollantilaiset perustivat Demeraran siirtomaan.
Loviisa perustettiin.
Platina löydettiin.
Kuolleita

20. tammikuuta – Kaarle VII, Baijerin vaaliruhtinas, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari (s. 1697)
25. helmikuuta – Huixian, Kiinan Qianlong-keisarin puoliso (s. 1711)
3. maaliskuuta – Henrik Lilius, suomalainen runoilija ja kirkkoherra (s. 1683)
18. maaliskuuta – Robert Walpole, Ison-Britannian ensimmäinen pääministeri (s. 1676)
25. maaliskuuta – Carl Tuderus, suomalainen kirkkoherra (s. 1675)
10. huhtikuuta – Gregorius Arctopolitanus, suomalainen kirkkoherra ja runoilija (s. 1672)
9. toukokuuta – Tomaso Antonio Vitali, italialainen säveltäjä ja viulisti (s. 1663)
28. toukokuuta – Jonathan Richardson, englantilainen taidemaalari ja taidekeräilijä (s. 1667)
19. lokakuuta – Jonathan Swift, englantilais-irlantilainen kirjailija (s. 1667)
16. marraskuuta – Johann Lukas von Hildebrandt, italialais-itävaltalainen arkkitehti (s. 1668)
22. joulukuuta – Jan Dismas Zelenka, böömiläinen säveltäjä (s. 1679)
25. joulukuuta – Johann Eusebius Schmidt, saksalainen pietistinen pappi ja virsirunoilija (s. 1670)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 1745 Wikimedia Commonsissa
Luigi Comencini

Luigi Comencini vuonna 1971.
Luigi Comencini (8. kesäkuuta 1916 Salò – 6. huhtikuuta 2007 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, jonka ura ulottui kuudelle vuosikymmenelle, 1940-luvun lopulta 1990-luvun alkuun. Comencini on yksi ”italialaisen komedian” huomattavimpia edustajia ja hänet tunnetaan erityisesti erinomaisista lapsikuvauksistaan.
Comencini alkoi kirjoittaa elokuva-arvosteluja opiskellessaan arkkitehtuuria Milanossa. Hän oli mukana perustamassa Italian elokuva-arkistoa. Vuonna 1946 Comencini teki hyvät arvostelut saaneen dokumenttielokuvan Bambini in città (”Lapsia kaupungissa”). Ohjaajan ensimmäinen näytelmäelokuva oli Pikku lurjuksia (Proibito rubare, 1948). Vittorio De Sican ja Gina Lollobrigidan tähdittämästä elokuvasta Leipää, rakkautta ja unelmia (Pane, amore e fantasia, 1953) tuli suuri kaupallinen menestys. Vuonna 1960 Comencini ohjasi toisen maailmansodan aikaan sijoittuvan satiirin Sodan helvetti (Tutti a casa), joka on yksi hänen parhaista teoksistaan.
Lapsikuvaus Incompreso (”Väärinymmärretty”, 1966) tuotti Comencinille hänen ensimmäisen David di Donatello -palkintonsa. Alun perin televisiota varten tehtyä elokuvaa Le avventure di Pinocchio (”Pinokkion seikkailut”, 1971) pidetään kaikkien aikojen parhaana Pinokkio-filmatisointina. Ohjaajan lukuisista komedioista ja lapsikuvauksista viimeiseksi jäi Marcellino (1992).
Comencini menetti oman isänsä teini-iässä ja tutkii elokuvissaan usein lasten ja vanhempien, etenkin poikien ja isien suhdetta. Hänen käsittelytapansakin on usein lapsen ajattelun kaltaista, sekoitus realismia ja fantasiamaailmaa. Italian ”uuden elokuvan” (nuovo cinema italiano) ohjaajat alkoivat myös 1980- ja 1990-luvulla käyttää usein lapsia elokuviensa päähenkilöinä. Näitä ohjaajia olivat Marco Risi, Gianni Amelio, Marco Tullio Giordana, Aurelio Grimaldi, Francesca Archibugi, Nanni Moretti ja Paolo Sorrentino.
Tyttäret myös elokuva-alalla

Luigi Comencinin neljä tytärtäkin toimivat elokuva-alalla, paljolti isänsä kouluttamina. He ovat kirjailija, ohjaaja ja käsikirjoittaja Cristina Comencini, näyttelijä ja tuottaja Eleonora Comencini, ohjaaja ja käsikirjoittaja Francesca Comencini sekä lavastaja ja puvustaja Paola Comencini, joka työskenteli kaikissa isänsä tuotannoissa alkaen vuoden 1980 elokuvasta Eugenio. Francesca Comencini ohjasi elokuvan Le parole di mio padre (”Isäni sanat”, 2001), jonka tekoaikana Luigi Comencini oli jo Parkinsonin tautinsa takia puhekyvytön.
Filmografiaa

Pikku lurjuksia (Proibito rubare, 1948)
Suljettujen verhojen takana (Persiane chiuse, 1951)
Pikku Heidi (Heidi, 1952)
Valkoista orjakauppaa Napolissa (La Tratta delle bianche, 1952)
Leipää, rakkautta ja unelmia (Pane, amore e fantasia, 1954)
Rakkauden huumaa ja mustasukkaisuutta (Pane, amore e gelosia, 1954)
Sodan helvetti (Tutti a casa, 1960)
Pako helvettiin (A cavallo della tigre, 1961)
Buben tyttö (La Ragazza di Bube, 1963)
Kurvikas valehtelijatar (La Bugiarda, 1965)
Toveri Camillo (Il Compagno Don Camillo, 1965)
Nuket (Le Bambole, 1965, yksi ohjaajista)
Incompreso – vita col figlio (1966)
Casanova Venetsiassa (Infanza, vocazione e prime esperienze di Giacomo Casanova veneziano, 1969)
Le avventure di Pinocchio (1971)
Reikä yöpaidassa (Mio Dio, come sono caduta in basso!, 1974)
Stop – mutka matkassa (L'Ingorgo, 1979)
Eugenio (Voltati Eugenio, 1980)
Sydän (Cuore, 1984)
La Storia (tv-minisarja Elsa Moranten romaanista, 1987)
Un ragazzo di Calabria (1987)
Marcellino (1992)
Aiheesta muualla

Luigi Comencini Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Luigi Comencini Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
2-metyylitetrahydrofuraani

| 2-Metyylitetrahydrofuraani |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-metyylioksolaani
CAS-numero:  96-47-9
PubChem CID:  7301
SMILES:  CC1CCCO1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H10O
Moolimassa:  86,13 g/mol
Sulamispiste:  –136 °C
Kiehumispiste:  80,2 °C
Tiheys:  0,854 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 140 g/l (20 °C)
2-Metyylitetrahydrofuraani (C5H10O) on heterosyklinen, eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään liuottimena.
Ominaisuudet

2-Metyylitetrahydrofuraani on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin. Liukoisuus veteen pienenee lämpötilan noustessa. 2-Metyylitetrahydrofuraani liuottaa useita orgaanisia yhdisteitä ja sen liuotinominaisuudet ovat verrattavissa tetrahydrofuraaniin ja dietyylieetteriin. Näihin verrattuna sen sulamispiste on kuitenkin alempi ja kiehumispiste korkeampi. 2-Metyylitetrahydrofuraani ei ole myöskään yhtä myrkyllistä kuin tetrahydrofuraani.
Valmistus ja käyttö

2-Metyylitetrahydrofuraania valmistetaan uusiutuvista raaka-aineista. Biomassasta voidaan valmistaa furfuraalia, josta vedyttämällä saadaan 2-metyylifuraania ja edelleen 2-metyylitetrahydrofuraania. Katalyyttinä käytetään nikkeliä. Toinen valmistustapa on levuliinihapon syklisointi happamissa olosuhteissa, muodostuneen tuotteen vedytys ja kondensaatio rengasrakenteiseksi eetteriksi.
2-Metyylitetrahydrofuraania käytetään liuottimena orgaanisen kemian synteeseissä, erityisesti organometallireagensseja käyttävissä reaktioissa. Etuna esimerkiksi tetrahydrofuraaniin verrattuna on vähäisempi vesiliukoisuus, mikä helpottaa tuotteen puhdistamista, helpompi liuottimen kuivattavuus, laajempi nestemäisen olomuodon lämpötila-alue ja valmistus uusiutuvista raaka-aineista. Ainetta voidaan käyttää liuottimena myös litiumioniakuissa. Yhdiste on tetrahydrofuraania kalliimpaa
1830-luku

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
1830-luku oli vuosikymmen, joka alkoi 1. tammikuuta 1830 ja päättyi 31. joulukuuta 1839. Vuosikymmen oli 1800-luvun neljäs vuosikymmen.
Tapahtui vuosikymmenen aikana

1830-luku oli Suomessa kylmin vuosikymmen sitten kauden 1601–1620 ja vuosien 1695–1696.
1830 – Jaavan sota päättyi.
1830 – Heinäkuun vallankumous johti Ranskan kuningas Kaarle X:n eroon ja Ludvig Filip I:n valtaannousuun.
1830 – Belgian vallankumous johti Belgian itsenäistymiseen Alankomaista.
1830–1833 – suuri värväys Venäjän armeijaan Suomessa: peräti 3 446 suomalaista värvättiin  sotilaspalvelukseen 25 vuodeksi.
1834 – Brittiläinen imperiumi luopui orjuudesta.
1835–1836 – Texasin vallankumous johti Texasin itsenäistymiseen Meksikosta.
1837 – Samuel Morse patentoi lennättimen.
Tekniikka

1830 Edwin Budding patentoi ruohonleikkurin.
1837 Thomas Davenport patentoi ensimmäisen sähkömoottorin
Henkilöitä > Valtionpäämiehiä

Keisari Frans I (Itävalta)
Keisari Ferdinand I (Itävalta)
Kansleri Klemens Wenzel von Metternich (Itävalta)
Keisari, Suomen suuriruhtinas Nikolai I (Venäjä)
Keisari Daoguang (Kiina)
Kuningas Ludvig Filip (Ranska)
Kuningas Fredrik Vilhelm III (Preussi)
Paavi Gregorius XVI
Kuningas Ferdinand VII (Espanja)
Kuningas Kaarle XIV Juhana (Ruotsi)
Kuningas Vilhelm IV (Yhdistynyt kuningaskunta)
Kuningatar Viktoria (Yhdistynyt kuningaskunta)
Pääministeri William Lamb (Yhdistynyt kuningaskunta)
Pääministeri Arthur Wellesley, Wellingtonin herttua (Yhdistynyt kuningaskunta)
Pääministeri Charles Grey (Yhdistynyt kuningaskunta)
Presidentti Andrew Jackson (Yhdysvallat)
Presidentti Martin Van Buren (Yhdysvallat)
Presidentti Sam Houston (Texasin tasavalta)
Presidentti Mirabeau B. Lamar (Texasin tasavalta)
Henkilöitä > Muita

H. C. Andersen, tanskalainen satukirjailija
John C. Calhoun, Yhdysvaltain varapresidentti 1825–1832
Davy Crockett, yhdysvaltalainen ja texasilainen poliitikko ja sotilas
Kaspar Hauser, saksalainen tunnistamaton henkilö
Edgar Allan Poe, yhdysvaltalainen kirjailija
Robert Henrik Rehbinder, Suomen suuriruhtinaskunnan ministerivaltiosihteeri
Robert Stephenson, brittiläinen keksijä ja liikemies
Robert L. Stevens, yhdysvaltalainen keksijä ja liikemies
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Agricola: Suomen historian kronologia: 1830-luku
Colin

| Colin |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  7. marraskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Coleman
Vastineita eri kielissä:  Kolman, Koloman
Nimen alkuperä:  Nikolaus tai gaelinkielinen Cailean
Infobox OKNimi-testi OK: 
Colin on miehen etunimi.
Alkuperältään Colin on diminutiivimuoto ranskalais-englantilaisesta nimestä Col, joka on Nikolaus-nimen lyhentynyt muoto.  Sitä paitsi Colin on myös englantilaistettu muoto harvinaisesta gaelinkielisestä nimestä Cailean, joka merkitsee koiranpentua mutta voidaan käsittää myös muunnokseksi nimestä Columba. Irlannissa nimi esiintyy muodossa Coilean.
Suomessa nimi Colin on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 359 henkilöille. Vuodesta 2020 lähtien Colinin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 7. marraskuuta.
Colin sukunimenä

Margaret Colin (s. 1958), yhdysvaltalainen näyttelijä
Nathalie Colin-Oesterlé (s. 1965), ranskalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
René Drucker Colín (1937–2017), meksikolainen fysiologi ja neurotieteilijä
Kuvitteellisia henkilöitä

Colin, irlantilainen poika elokuvassa The Simpsons Movie
Colin Bridgerton, Bridgerton-sarjan päähenkilö
Colin Creevey, Harry Potter -kirjasarjan henkilö
Colin McKenzie, kuvitteellinen elokuva-alan pioneeri elokuvassa Unohdetut kuvat
Colin Murphy, lääkäri televisiosarjassa Päivien viemää
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Colin Wikimedia Commonsissa
Côn Sơnin vankila

| Côn Sơnin vankila |
| --- | --- |
 Vankilan rakennuksia nykyisin.
Sijainti:  Côn Sơn, Vietnam
Koordinaatit:  8°41′21″N, 106°36′51″E
Rakennustyyppi:  vankila
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Côn Sơnin vankila oli Ranskan siirtomaavallan aikana perustettu ja sittemmin Etelä-Vietnamin kaudella toimintaansa jatkanut vankila Côn Sơnin saarella nykyisessä Vietnamissa. Vankila tuli kuuluisaksi sen vankien erittäin huonoista olosuhteista ja se suljettiin Vietnamin yhdistyttyä vuonna 1975. Nykyisin vankila on avoin matkailijoille.
Sijainti

Côn Sơn on Côn Đảon saariston suurin saari noin 100 kilometriä Vietnamin Cà Maun rannikosta merelle päin. Itse vankila käsitti suurimmillaan 11 vankileiriä, joista sittemmin pahamaineisimmaksi tuli Phú Hàin vankileiri.
Historia

Côn Sơnin vankilan perustivat alueen ranskalaiset siirtomaaisännät vuonna 1862 ja saarelle tuotiin poliittisia vankeja mantereelta. Vankilasta käytettiin joskus lempinimeä Kaakkois-Aasian Pirunsaarena viittauksena toiseen pahamaineiseen ranskalaiseen saarivankilaan. Pirunsaaren esimerkin mukaan vuonna 1939 rakennettiin myös vankilan niin sanotut tiikerihäkit. Tiikerihäkit olivat betonista rakennettuja sellejä, jotka olivat noin puolitoista metriä leveitä ja pari metriä korkeita monttuja, joiden katolla oli kalterit. 1930- ja 1940-luvuilla saarella vankeina oli useita vietnamilaisia kansallismielisiä, kuten Phạm Văn Đồng ja Lê Ðức Thọ. Ranskalaiset luovuttivat vankilan hallinnan Etelä-Vietnamille vuoden 1954 Geneven sopimuksen mukaisesti.
Etelä-Vietnamissa Côn Sơnin vankila oli sotavankileirejä lukuun ottamatta maan suurin vankila. Vankilassa oli noin 9 000 vankia kerrallaan ja se tunnettiin huonoista olosuhteistaan, kidutuksista ja muista laiminlyönneistä. Vuosien 1954 ja 1975 välillä arviolta noin 20 000 vankilassa ollutta kuoli. Vankilassa kuolleita haudattiin viereiselle Hàng Dươngin hautuasmaalle. Viranomaisten kannalta hankalimpia vankeja pistettiin tiikerihäkkeihin, joissa oli viisikin vankia kerrallaan. Tiikerihäkeissä vangit kahlittiin vielä erikseen lattiaan. Monet niiden vangit menettivät kävelykykynsä ja monet kuolivat etenkin tuberkuloosiin. Vietnamin sodan aikana heinäkuussa 1970 vankilalla vierailivat Yhdysvaltain kongressin jäsenet Augustus Hawkins ja William Anderson. Walton kuvaili vankilan toimintaa positiiviseen sävyyn. Mukana oli kuitenkin myös apulaisena toiminut Tom Harkin, jonka ottamia kuvia vankilasta julkaistiin Life-lehden artikkelissa 17. heinäkuuta 1970. Kuvista selvisi vankilan todelliset olosuhteet ja artikkeli loi Yhdysvalloissa yleisen mielikuvan Etelä-Vietnamin hallituksen epäeettisestä ja epädemokraattisesta luonteesta.
Vietnam yhdistyi sodan jälkeen vuonna 1975 ja yhdistyneen Vietnamin viranomaiset sulkivat vankilan. Suuri osa Côn Sơnin saaresta liitettiin sittemmin Côn Đảon kansallispuistoon, jolloin vankilasta tuli nähtävyys saarelle saapuville matkailijoille.
Niin sanottu tiikerihäkki.
Cogito ergo sum

René Descartes (1596–1650).
”Cogito, ergo sum” (latinaa: ”ajattelen, siis olen [olemassa]”) on René Descartesin filosofinen lausuma, josta on tullut länsimaisen rationalismin kulmakivi. Descartes halusi filosofiassaan epäillä kaikkea ja etenkin aistihavaintoja järjestelmällisesti. Kuitenkin hän tuli siihen tulokseen, että kaikesta huolimatta yksi asia on varma: vähintään subjektin henkisen minän, ajattelevan mielen, on oltava olemassa, koska jokinhan epäilee aistien antamaa todistusta. Lausuma kuvaa tätä havaintoa.
Lausuma on käännös Descartesin alkuperäisestä ranskankielisestä lauseesta ”Je pense, donc je suis”, joka esiintyy sekä hänen teoksessaan Metodin esitys (IV) vuodelta 1637 että teoksessa Filosofian periaatteet (I.7) vuodelta 1644. Kokonaisuudessaan lause kuului: ”Ac proinde haec cognitio, ego cogito, ergo sum, est omnium prima et certissima [..]”. Laajemmin Descartes käsittelee ajatusta teoksessaan Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta (II) vuodelta 1641, mutta toisin sanoin.
Cogito ennen Descartesia

Vaikkakin lausuman esittämä ajatus on yleisesti laitettu Descartesin nimiin, useat häntä edeltäneet filosofit ovat esittäneet jossain määrin samanlaisia argumentteja. Jo Aristoteles kirjoitti ”itseään ajattelevasta järjestä” Metafysiikassaan.
Tunnetuimpana lähes samanlaisen ajatuksen, ”Si enim fallor, sum” (”jos erehdyn, niin olen”), esitti kirkkoisä Augustinus teoksessaan Jumalan valtio (XI.26), ennakoiden myös argumenttia vastaan nykyaikana suunnattuja vasta-argumentteja. Augustinus esittää ajatuksen myös teoksessaan Soliloquia seuraavassa muodossa: ”Sinä, joka haluat tietää, tiedätkö, että olet? Minä tiedän sen. Mistä olet tullut? En tiedä. Tunnetko olevasi yksi vai moni? En tiedä. Tunnetko olevasi liikkeessä? En tiedä. Tiedätkö ajattelevasi? Tiedän”. Samalla Augustinus tulee vastanneeksi Pierre Gassendin cogito-argumenttia vastaan suuntaamaan vastaväitteeseen siitä, eikö ”ajattelun” sijasta voisi yhtä hyvin argumentoida vaikka ”ambulo, ergo sum” (”kävelen, siis olen”).
Blaise Pascal antaa ymmärtää, että jo hyvin pian jotkut katsoivat Descartesin lähinnä lainanneen ajatuksen Augustinukselta. Descartes itsekin sai kuulla Augustinuksen ajatelleen hyvin samalla tavalla viimeistään kun tarkistutti tekstiään Marin Mersennen avustuksella. Hän ei kuitenkaan myöntänyt lukeneensa Augustinusta ennen tätä, ainoastaan tämän jälkeen.
Kritiikkiä

Lausumaa on kritisoitu paljon. Enimmäkseen on keskusteltu loogisesta etenemisestä ”ajattelusta” ”olemassaoloon”. Tämä vaikuttaa olevan syllogistinen johtopäätös, joka edellyttää lisäpremissin ”mikä ajattelee, on olemassa”, ja tämä lisäpremissi olisi varmastikin hylätty lausumaa edeltäneen täydellisen epäilyn aikana.
Voidaan väittää, että ”mikä ajattelee, on olemassa” olisi itsestään selvää eikä siksi metodisen epäilyn kohde. Descartes ei kuitenkaan käyttänyt tätä puolustusta. Hän vastasi kritiikkiin myöntämällä lisäpremissin tarpeen, mutta sen sijaan kieltämällä sen että lausuma olisi syllogismi.
Ehkä relevantimpi vastaväite on, onko Descartesin lausuman ”minä” oikeutettu. Bernard Williams tarjoaa teoksessaan Descartes, The Project of Pure Enquiry aiheesta täyden käsittelyn. Tärkein vastaväite, niin kuin Georg Lichtenberg sen esitti, on, että Descartesin olisi ajattelevan olennon olettamisen sijasta pitänyt sanoa vain ”jonkinlaista ajattelua tapahtuu”. Hänen mukaansa Descartes päätteli lausumasta liian paljon — ajattelevan olennon olemassaolo, viittaus ”minään”, oli enemmän kuin päätelmä itsessään oikeutti.
Williams käsittelee vastaväitettä laajasti ja väittää, ettei ole mahdollista käsittää väitettä ”ajattelua on olemassa” ilman, että liittäisi sen johonkin. Ensin vaikuttaa, ettei tämän jonkun kuitenkaan tarvitse olla ajattelija, ”minä”, mutta Williams käy läpi kaikki eri vaihtoehdot osoittaen, ettei mikään niistä ole riittävä. Näin hän päättelee, että Descartesin esittämä lausuman muotoilu on oikeutettu, vaikkakaan Descartes ei välttämättä ymmärtänyt samalla tarkkuudella miksi näin on.
Vaikka edellä kuvatut kaksi argumenttia lausumaa vastaan epäonnistuvat, Williams esittää muita argumentteja. Hän väittää esimerkiksi, että puhuessamme ajattelusta tai sanoessamme ”ajattelen”, olemme tekemisissä jonkin sellaisen kanssa, joka on ymmärrettävissä kolmanneksi persoonaksi: ensimmäisessä tapauksessa kohteena olevien ”ajattelutapahtumien” ja jälkimmäisessä kohteena olevan ajattelevan olennon kanssa. Tällöin ongelmana on introspektioon tai tietoisuutta koskevaan kokemukseemme perustuen se, ettei tietoisuudella ole mitään tapaa päätellä mitään kolmansien persoonien olemassaolosta, sillä tämä vaatisi mahdotonta ajattelua — Descarteshan oli sidottu pelkästään oman tietoisuutensa antamaan todistukseen.
Yleisiä virheitä

Monet jotka kohtaavat lausuman ”ajattelen, siis olen” ensimmäistä kertaa yrittävät kumota sen kääntämällä sen toisin päin ja toteamalla ”en ajattele, siis en ole”. Voitaisiin kuitenkin sanoa esimerkiksi, että kivi ei ajattele, mutta on kuitenkin olemassa, jolloin Descartes olisi ollut väärässä. Tämä on kuitenkin eräs looginen virhepäätelmä, non sequitur — oikea modus tollens -korollaari olisi ”en ole olemassa, siis en ajattele”.
Kirjallisuutta

Abraham, W.E.: ”Disentangling the Cogito”, Mind 83:329 (1974)
Boufoy-Bastick, Z: ”Introducing 'Applicable Knowledge' as a Challenge to the Attainment of Absolute Knowledge”, Sophia Journal of Philosophy, VIII (2005), pp 39–52.
Hatfield, G: Routledge Philosophy Guidebook to Descartes and the Meditations (Routledge, 2003)
Williams, Bernard: Descartes, The Project of Pure Enquiry (Penguin, 1978)