stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Geórgios Tsítas

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Geórgios Tsítas (oikealla) ja Carl Schuhmann. |  Geórgios Tsítas (oikealla) ja Carl Schuhmann. |  Geórgios Tsítas (oikealla) ja Carl Schuhmann. |  |
Maa:   Kreikka
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Ateena 1896 | avoin sarja |  |
Geórgios Tsítas (kreik. Γεώργιος Τσίτας, 1872 İzmir, Osmanien valtakunta – ?) oli kreikkalainen painija ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Ateenan olympialaisissa 1896 avoimessa sarjassa. Turnauksessa Tsítas pääsi ensimmäiseltä kierrokselta läpi ilman ottelua, joten hän oli varma mitalisti. Välierässä hän kohtasi maanmiehensä Stéfanos Christópouloksen ja voitti ottelun. Loppuottelussa Tsítas sai vastaansa Carl Schuhmannin. Ottelu keskeytettiin pimeyden takia 40 minuutin kohdalla. Seuraavana päivänä Schuhmann oli paremmassa kunnossa kuin Tsítas ja nappasi kultamitalin.
Tsítas kuoli vuosien 1940 ja 1945 välillä.
Grigórios Spantidákis

| Grigórios Spantidákis> Γρηγόριος Σπαντιδάκης.Kreikan varapääministeri |
| --- | --- |
 21. huhtikuuta 1967 – 13. joulukuuta 1967  
Seuraaja:  Stylianós Pattakós
Kreikan puolustusministeri
Edeltäjä:  Panagiótis Papaligoúras
Seuraaja:  Geórgios Papadópoulos
Henkilötiedot
Syntynyt: 1909 Réthymno, Kreikka
Kuollut: 1996 Ateena, Kreikka
Ammatti:  sotilas
Lapset:  1
Tiedot
Tutkinnot:  Kreikan sotilasakatemia
Uskonto:  ortodoksisuus
Etnisyys:  kreikkalainen
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Kreikka
Palvelusvuodet:  1931–1967
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Komentajuudet:  yleisesikunnan päällikkö
Taistelut ja sodat:  Italian–Kreikan sota Kreikan taistelu Kreikan vastarintaliike Kreikan sisällissota Kreikan sotilasvallankaappaus 1967
Grigórios Spantidákis (kreik. Γρηγόριος Σπαντιδάκης, 1909–1996) oli kreikkalainen kenraaliluutnantti ja yleisesikunnan päällikkö siinä vaiheessa, kun Kreikan sotilasjuntta nousi valtaan huhtikussa 1967. Hän siirtyi vallankaappauksessa juntan puolelle, ja nimitettiin varapääministeriksi ja puolustusministeriksi.
Nuorena upseerina mukana toisessa maailmansodassa

Spantidákis syntyi Kreetalla ja valmistui upseeriksi vuonna 1931. Sen jälkeen hän taisteli kapteenina Italian-Kreikan sodassa 1940–1941. Akselivaltojen hyökäyttyä Saksan johdolla Kreikkaan huhtikuussa 1941 Spantidákis osallistui taisteluihin ja haavoittui. Kreikan akselimiehityksen aikana hän osallistui natsimiehityksen vastaiseen maanalaiseen Ómiros-vastarintaryhmän toimintaan, ja vuonna 1944 hän pakeni Kairoon ja liittyi maanpaossa olevan Kreikan hallituksen sisäpiiriin.
Sodan jälkeen armeijan korkeissa viroissa

Maailmansodan jälkeen vuonna 1946 hänet ylennettiin majuriksi, ja hän taisteli Kreikan sisällissodan ensi vaiheen taisteluissa. Vuonna 1947 hänet nimitettiin uuden panssarikoulun ensimmäiseksi päälliköksi, jossa hän toimi vuoteen 1949 asti. Samana vuonna hänet ylennettiin everstiluutnantiksi, ja hän toimi sen jälkeen marsalkka Aléxandros Papágoksen esikunnassa. 1950-luvulla hän työskenteli esikunta- ja komentoviroissa mm. Naton palveluksessa. Vuonna 1964 Spantidákis ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja seuraavana vuonna Kreikan armeijan yleisesikunnan päälliköksi.
Mukana everstijuntan vallankaappauksessa ja hallituksessa

Kreikan poliittinen tilanne 1960-luvun puolivälissä johti useiden lyhytikäisten hallitusten syntymiseen ja lopulta armeijan everstien tekemään vallankaappaukseen 21. huhtikuuta 1967.
Asemansa puolesta Spantidákis oli keskeisessä asemassa. Vallanottaneet everstit suunnittelivat syrjäyttävänsä hänet, mutta Spantidákisin siirryttyä tukemaan vallankaapanneita hänet suunniteltiin nimitettäväksi pääministeriksi, mutta kuningas Konstantin II vaati nimittämään hallituksen johtoon siviilin. Näin korkeimman oikeuden syyttäjä Konstantínos Kólliasista tuli pääministeri ja Spantidákisista varapääministeri ja puolustusministeri.
Kaappauksen alkuvaiheessa näytti julkisuuteen siltä, että Spantidákis korkeasta asemastaan johtuen olisi ollut kärkihahmo, mutta pian selvisi todelliset voimamiehet eli prikaatinkenraali Stylianós Pattakós, everstit Geórgios Papadópoulos ja Nikólaos Makarézos.
Spantidákis toimi tehtävissään varapääministerinä ja puolustusministerinä aina kuningas Konstantinin 13. joulukuuta 1978 tapahtuneeseen epäonistuneeseen vastavallankumousyritykseen. Tapahtuman aikaan Spantidákis oli Kreikan edustajana Naton huippukokouksessa Brysselissä, mutta ilmoitti kannattavansa kuninkaan toimintaa. Juntan johtoon noussut ja itsensä tässä vaiheessa pääministeriksi nostanut eversti Papadópoulos erotti Spantidákisin kuten myös aiemman pääministeri Kólliasin.
Hallituksen kaatumisen jälkeen hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen roolistaan ​​siinä. Hänet vapautettiin ennenaikaisesti terveydellisistä syistä ja kuoli vuonna 1996.
Hän kuoli Ateenassa vuonna 1996.
Georgi Panov

| Georgi Panov> Георги Панов.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Georgi Marinov Panov
Syntynyt: 14. marraskuuta 1933 Pleven, Bulgaria
Kuollut: 25. joulukuuta 2016 (83 vuotta)
Kansalaisuus:   Bulgaria
Koripalloilija
Pituus:  188 cm
Paino:  86 kg
Maajoukkueet
:   Bulgaria
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Bulgaria> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Bulgaria 1957 |  |  |
|  Pronssia | Jugoslavia 1961 |  |  |
Georgi Marinov Panov (bulg. Георги Маринов Панов, 14. marraskuuta 1933 Pleven – 25. joulukuuta 2016) oli bulgarialainen koripalloilija.
Panov voitti Bulgarian miesten maajoukkueessa EM-hopeaa Bulgarian-kotikisoissa 1957 ja EM-pronssia Jugoslaviassa 1961. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952 (Bulgaria seitsemäs), Melbournen kesäolympialaisissa 1956 (viides), Rooman kesäolympialaisissa 1960 (16:s), vuoden 1959 MM-kilpailuissa (seitsemäs) ja vuosien 1953 (yhdeksäs), 1955 (neljäs), 1959 (viides) ja 1963 (viides) EM-kilpailuissa. Seuratasolla hän saavutti kahdesti hopeasijan Bulgarian pääsarjassa. Panov kuoli 83-vuotiaana jouluyönä 2016.
Friedrich von Bodenstedt

| Friedrich von Bodenstedt |
| --- | --- |
 Friedrich von Bodenstedt noin vuonna 1860.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Friedrich Martin von Bodenstedt
Syntynyt: 1819
Kuollut: 1892 (72–73 vuotta)
Ammatti:  kirjailija, runoilija, professori, teatterinjohtaja
Kirjailija
Salanimi: Mirza-Schaffy 
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Friedrich Martin von Bodenstedt (1819−1892) oli saksalainen runoilija, professori ja teatterinjohtaja.
Bodenstedt vietti vuodet 1841−1847 Venäjällä, Kaukasiassa ja Armeniassa ja oli sen jälkeen vuodesta 1854 professorina Münchenin yliopistossa, ensin slaavilaisten kielten, sitten 1858 muinaisenglantilaisen kirjallisuuden professorina. Vuosina 1866−1869 hän oli Meiningenin hoviteatterin johtajana. Hänen kirjavaan eikä kovin omaperäiseen tuotantoonsa sisältyy draamoja, kertomuksia, runoja, kertovaisia runoelmia, kirjallisuushistoriallisia esityksiä, matkakertomuksia, runsaasti käännöksiä venäläisestä ja Shakespearen aikaisesta englantilaisesta kirjallisuudesta. Aikanaan sai suurta suosiota Mirzə Şəfi Vazehin runojen julkaisu kokoelmana Lieder des Mirza Schaffy (1851). Venäjän ja Kaukasian oloista hän julkaisi useita teoksia, esimerkiksi Russische Fragmente (kaksi osaa, 1862).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Friedrich von Bodenstedt Wikimedia Commonsissa
Geórgios Zaḯmis

| Mitalit> Maa:   Kreikka.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kreikka.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kreikka.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Kreikka> Miesten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rooma 1960 | Louhi |  |
Geórgios Zaḯmis (kreik. Γεώργιος Ζαΐμης, 28. kesäkuuta 1937 Pireus – 1. toukokuuta 2020 Pireus) oli kreikkalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Zaḯmis voitti Louhi-veneluokan olympiakultaa Roomassa 1960. Venekuntaan kuuluivat hänen lisäkseen kruununprinssi Konstantin ja Odysséas Eskitzóglou. Zaḯmis kilpaili Louhi-luokassa myös Tokion kesäolympialaissa 1964, missä Kreikka sijoittui kahdeksanneksi, ja Méxicon kesäolympialaisissa 1968, missä sijoitus oli 15:s. Zaḯmis kuoli 82-vuotiaana 1. toukokuuta 2020.
George Digweed

George Digweed on yksi maailman parhaista haulikkoampujista. Hän on voittanut maailmanmestaruuden 15 kertaa ja euroopanmestaruuden 12 kertaa.
Aiheesta muualla

George Digweedin kotisivut (englanniksi)
George S. Kaufman

Kaufman vuonna 1928
George S. Kaufman (16. marraskuuta 1889 –  2. kesäkuuta 1961) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, teatteriohjaaja ja journalisti. Hän oli mukana kirjoittamassa kahta Pulitzer-palkittua näytelmää (Of Thee I Sing, 1932 ja You Can't Take it With You, 1937). Hän sai myös Tony-palkinnon parhaasta näytelmän ohjauksesta (Guys and Dolls, 1950).
Kaufmanin vanhemmat olivat saksanjuutalaisia. Hän oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli kirjoittaja Beatrice Bakrow. Myöhemmin oli naimisissa näyttelijä Leueen MacGrathin kanssa.
Teokset

Once in a Lifetime (1930)
Of Thee I Sing (1932)
You Can't Take it With You (1937)
The Man Who Came to Dinner (1939)
The American Way (1939)
Geórgios Vasileíou

Geórgios ”Giórgos” Vasileíou (kreik. Γεώργιος ”Γιώργος” Βασιλείου, s. 20. toukokuuta 1931 Famagusta, Kypros) on kyproslainen poliitikko, joka toimi kolmantena Kyproksen tasavallan presidenttinä vuosina 1988–1993.
Vasileíou on myös Kyproksen Yhdistyneen Demokraattisen puolueen (EDI) perustaja. Hän toimi puolueen puheenjohtajana aina vuoteen 2005 asti. Poliittisten aktiviteettien lisäksi Vasileíou on ollut myös menestyvä liikemies.
Kyproksen EU-jäsenyysneuvotteluissa vuosina 1998–2004 Vasileíou toimi Kyproksen pääneuvottelijana.
Vasileíou on naimisissa Androúlla Vasileíoun kanssa ja parilla on kolme lasta.
Francisco Jiménez de Cisneros

| Francisco Jiménez de Cisneros |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1436 Torrelaguna, Kastilia
Kuollut: 8. marraskuuta 1517 Roa de Duero, Kastilia
Koulutus ja ura
   
 Nimikirjoitus
Francisco Jiménez de Cisneros (myös Ximénez tai Jimenes; 1436 Torrelaguna, Kastilia – 8. marraskuuta 1517 Roa de Duero, Kastilia) oli espanjalainen kardinaali ja valtiomies. Hän oli Espanjan sijaishallitsijana kahdesti vuosina 1506 ja 1516–1517.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francisco Jiménez de Cisneros Wikimedia Commonsissa
Georgios Pisides

| Georgios Pisides> Γεώργιος Πισίδης.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: kreikka
Aikakausi:  600-luku
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Georgios Pisides (m.kreik. Γεώργιος Πισίδης) oli bysanttilainen runoilija, joka eli keisari Herakleioksen (610–641) aikana. Hän on kirjoittanut muodoltaan taidokkaita runoelmia, joissa hän käsittelee osaksi oman aikansa valtiollisia tapauksia, osaksi filosofis-teologisia aiheita, esimerkkinä oppirunoelma Heksaemeron. Lisäksi hän on kirjoittanut epigrammeja ja muuta. Teokset on julkaistu muun muassa Jacques-Paul Mignen Patrologia graecassa.
HMS Furious (47)

| HMS Furious |
| --- | --- |
 HMS Furious

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Armstrong Whitworth, Wallsend
Kölinlasku:  8. kesäkuuta 1915
Laskettu vesille:  15. elokuuta 1916
Palveluskäyttöön:  26. kesäkuuta 1917
Loppuvaihe:  romutettu 15. maaliskuuta 1948
Tekniset tiedot
Uppouma:  19 153 t (standardi) 22 890 t (kuormattu)
Pituus:  240 m
Leveys:  27 m
Syväys:  7,6 m
Koneteho:  91 195 shp (67 MW)
Nopeus:  31,5 solmua
Miehistöä:  880 (taisteluristeilijä) 1 218 (tukialus)
Aseistus
Aseistus:  taisteluristeilijä: 2 × lentokonetta 2 × 18" BL-tykkiä 11 × 5,5" BL-tykkiä 2 × 3" ilmatorjuntatykkiä 4 × 47 mm tykkiä 2 × 21" torpedoputkea lentotukialus: 48 × lentokonetta 12 × 4" tykkiä 48 × QF 2 naulan -tykkiä 22 × 20 mm tykkiä
HMS Furious oli alun perin Courageous-luokan raskaasti aseistettu kevyt risteilijä, joka valmistui tammikuussa 1917 taisteluristeilijäksi, mutta 1922 aloitettiin aluksen muuttaminen lentotukialukseksi.
Alus ja sen sisaralukset HMS Courageous sekä HMS Glorious oli suunniteltu amiraali Fisherin suunnitelmien pohjalta iskuihin Saksan Itämeren satamiin. Siksi ne oli rakennettu normaalia pienemmiksi syväykseltään, jotta ne pystyisivät kulkemaan matalasta Ison-Beltin salmesta.
Suunnitelmat ja niiden toteuttaminen

Kolmas Courageous-luokan aluksista määritettiin hieman erilaiseksi kuin kaksi ensimmäistä. Aluksen pääaseiksi määrättiin kaksi 18 tuuman tykkiä yksitykkisissä torneissa. Asennuksessa piti pitää huolta tornin yhteensopivuudesta 15 tuuman tykkitornin kanssa, jotta ongelmien ilmaantuessa alus voitaisiin ilman lisätöitä muuntaa käyttämään vakio 15-tuumaista tornia.
Tosiasiassa 18 tuuman tykki oli vain suurennettu versio 15-tuumaisesta ja sen suuri suupaine heikensi merkittävästi tykin käyttökelpoisuutta.
Kreikan laivaston tilaamista ja Kuninkaalliselle laivastolle siirretyistä risteilijöistä HMS Birkenheadistä ja HMS Chesteristä saatujen kokemusten perusteella yksittäin asennettujen 5,5 tuuman tykkien teho oli parempi kuin perinteisten kolmiputkisten 4 tuuman tykkien, joita käytettiin muissa luokkaan kuuluvissa aluksissa. Apuaseiksi valittuja 5,5 tuuman tykkejä asennettiin kaksinpuolin takimmaista mastoa, kaksinpuolin savupiippua, yksi keskilaivaan, kaksinpuolin päämastoa, kaksinpuolin savupiipun eteen sekä välikannelle kahtapuolin. Tykkejä asennettiin yhteensä yksitoista.
Muutostyöt ja ensimmäinen maailmansota

Furious oli lähes valmis Armstrong-Whitworthin telakalla Elswickissä, kun Amiraliteetti päätti 26. kesäkuuta 1916 aluksen muuttamisesta lentotukialukseksi. Syynä muutokseen oli Suuren laivaston lentokoneiden puute. Tässä vaiheessa aluksen keulaan tuleva tykkitorni oli edelleen asentamatta. Torni korvattiin nyt lentokonesuojalla sekä keulaan rakennettiin viisto lentoonlähtökansi.
Muutostöiden jälkeen alus valmistui 4. heinäkuuta 1917 ja liitettiin koeajojen jälkeen Suureen laivastoon. Komentaja Dunning teki kaksi onnistunutta laskua alukselle 2. elokuuta Sopwith Pupilla. Dunning sai surmansa yrittäessään uusia suorituksensa 7. elokuuta.
Kun lentotoiminta alukselta oli osoittautunut 1. syyskuuta mennessä lähes mahdottomaksi, alukselle käskettiin 17. lokakuuta asentaa myös takaosaan lentokansi ja lentokonesuojat. Alus palasi marraskuun lopulla rakennuttajille, jotka poistivat takakannen 18 tuuman tykkitornin ammusvarastoineen, samoin poistettiin päämasto sekä keskilaivan 5,5 tuuman tykit sekä torpedoputket. Poistettujen rakenteiden tilalle rakennettiin lentokonesuoja sekä 284 x 70 jalan lentokansi samalle tasolle kuin etukansi. Lentokoneiden savupiippuun törmäämisen estämiseksi rakennettiin suuri verkko, jossa oli pystysuuntaiset vaijerit.
Uudistettu alus otettiin palvelukseen 15. maaliskuuta 1918 Rosythissa Suuren laivaston lentolaivueeseen ja siitä tehtiin samalla kontra-amiraali Phillimoren lippulaiva. Huhtikuussa aloitetuissa laskeutumiskokeissa lentokoneina käytettiin edelleen Sopwith Pupia, jossa oli sukset laskutelineinä, mutta ainoastaan kolme kolmestatoista laskeutumisesta onnistui. Suurin ongelma oli savu, joka aiheutti varjoja ja vääristymiä lentokannelle. Laskeutumista oli edelleen suunniteltava, mutta lentoonlähtö oli mahdollista. Alukselle myös siirrettiin uusia koneita, Sopwithin valmistamia 1 1/2 Struttereita ja 2F1 Cameleita.
Kesäkuussa 1818 aluksen ollessa tiedusteluristeilyllä sitä vastaan hyökkäsi kaksi vesilentokonetta. Alus sai kuitenkin torjuttua hyökkäyksen ilmatorjuntatykeillä ja lähettämällä ilmaan kaksi Sopwith Camelia. Alukselta lähteneet seitsemän Camelia hyökkäsivät 19. heinäkuuta 1918 zeppeliinitukikohtaan Tonderniin Schleswig-Holsteiniin. Hyökkääviin koneisiin oli kuhunkin asennettu kaksi 50 naulan pommia. Hyökkäyksessä saatiin tuhottua kaksi ilmalaivaa.
Sotien välillä

Alus operoi Itämerellä 1919, minkä jälkeen se siirrettiin Rosythiin reserviin marraskuussa 1919 odottamaan muutostöiden alkamista. Aluksen muutostyöt alkoivat 1921 Rosythissä sekä Devonportissa, jolloin alukselle rakennettiin täyspitkä lentokansi ilman savuhormeja ja siltarakenteita. Sille kuitenkin jäi pieni etuosan lentokansi, joka jäi käyttökelvottomaksi lentokoneiden koon ja nopeuden kasvaessa. Aluksen pakokaasut ohjattiin aluksen perään ja siltarakenteet korvattiin avoimella hytillä kannen oikeassa reunassa.
Furious palasi palvelukseen 1925, kunnes se siirrettiin 1931 telakalle muutostöitä varten. Aluksen palatessa seuraavana vuonna palvelukseen perän rakenteita oli muutettu sekä puolikansi oli korotettu kannen tasoon. Se oli modernisoitavana ennen toisen maailmansodan alkua, jolloin sen ilmapuolustusta vahvennettiin kuudeksi kaksiputkiseksi nelituumaiseksi ja kolmeksi kahdeksanputkiseksi kaksinaulaiseksi ilmatorjuntatykiksi sekä alukselle asennettiin kaksi tulenjohtojärjestelmää.
Toinen maailmansota

Alus aloitti palveluksensa toisessa maailmansodassa osana Kotilaivastoa. Aluksen tehtävänä oli suojata saattueita sekä osallistua sukellusveneiden torjuntaan. Norjan sotaretken aikana alus oli osana maihinnousuja tukevaa laivastoa.
Alus siirrettiin Välimerelle 1941 kesällä. Lokakuussa alus oli huollossa Yhdysvalloissa, minkä jälkeen se palasi Välimerelle. Alus osallistui marraskuussa 1942 operaatio Soihtuun.
Uudelleen alus liitettiin osaksi Kotilaivastoa helmikuussa 1943. Alus osallistui Tirpitzin vastaisiin sotatoimiin yhdessä tukialusten HMS Formidablen ja HMS Indefatigablen sekä saattuetukialusten HMS Nabobin ja HMS Trumpeterin kanssa. Tehtävä oli samalla aluksen viimeinen.
Alus siirrettiin syyskuussa 1944 reserviin ja vuotta myöhemmin se sijoitettiin maalilaivaksi.
Sodan jälkeen

Furious poistettiin palveluksesta Euroopan sotatoimien päätyttyä ja siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin romutettavaksi 23. tammikuuta 1948 BISCOlle, joka siirsi työn Arnott Youngille. Alus saapui maaliskuussa hinattuna romuttamolle Dalmuiriin, josta se siirrettiin edelleen Trooniin lopullista romuttamista varten.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fleet Air Arm arkisto HMS Furious
US Navyn HMS Furious historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Royal Navyn HMS Furious sivut
uboat.net HMS Furious
Naval art HMS Furious
HMS Furiousin operaatiohistoria
battleships-cruisers.co.uk HMS Furious
WW1 HMS Furious
ACE pilots HMS Furious
Maritime Request HMS Furious
Courageous-luokan risteilijät/tukialukset
Furious ensimmäisen muutoksen jälkeen
Gelendžik

| Gelendžik (Геленджи́к) |
| --- | --- |
 Rantamaisemaa Gelendžikistä
 lippu:  vaakuna
 Krasnodarin aluepiiri Venäjällä, alla kaupungin sijainti aluepiirissä
 Gelendžik
 Koordinaatit: 44.5610°N, 38.0770°E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Federaatiosubjekti:  Krasnodarin aluepiiri
Väkiluku (2010):  54 980 
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gelendžik (ven. Геленджи́к) on noin 76 830 asukkaan (2018) kaupunki Venäjällä Mustanmeren koillisrannalla Novorossijskin ja Tuapsen välissä Krasnodarin aluepiirissä. Kahden niemen suojaama Gelendžikin poukama on yksi harvoista luonnonsatamista Mustanmeren koillisrannikolla. Kaupunki suosittu kotimaanlomailun kohde.
Gelendžikin lahti ja kaupunkia
Historia

Alueella on ollut asutusta pitkään. Nuoremmalta kivikaudelta on muistomerkkinä dolmeneja, eli megaliittikulttuurin hautamuistomerkkejä ja niiden raunioita. Kantaväestöä olivat kaukasialaiskansoihin kuuluvat adygit. Kaupungin nimi juontuu adyginkielisestä sanasta хъулъыжъый, joka tarkoittaa 'pientä laidunta' tai 'pientä ketoa'.
Gelendžikin poukamassa oli jo 300-luvulla eaa. Torikos-niminen kreikkalainen siirtokunta. Roomalaiset tunsivat paikan nimellä Pagrae, Bysantin aikana kaupunki tunnettiin nimillä Pagra ja Jeptala. Kansainvaellusajalla hunnit ja skyytit hävittivät kaupungin. Keskiajalla Genova piti paikalla Maurolaca-nimistä kauppasatamaa.
Osmanien vallan aikana seudulla käytiin kulta- sekä orjakauppaa. Tšerkessinaiset olivat ilmeisen haluttua kauppatavaraa seraljeihin. Adrianopolin sopimus vuonna 1829 antoi alueen Venäjälle, joka perusti paikalle Gelendžikin linnoituksen. Näihin aikoihin paikassa vaikutti muun muassa kuuluisa venäläinen kirjailija Mihail Lermontov. Krimin sota johti linnoituksen hävitykseen, mutta kasakat saivat kylän uudelleen haltuunsa.
Elinkeinoelämä

Gelendžikin pääelinkeinoksi ovat nousseet matkailu ja kylpylät, joista ensimmäinen on perustettu jo 1901. Gelendžikissä on myös merkittävä merentutkimuksen keskittymä. Neuvostovallan aikana kylpylöitä rakennettiin lisää, ja kaupunkia käytettiin muun muassa kesäiseen virkistystoimintaan. Kaupunkiin on rakennettu myös köysiratoja suurien korkeuserojen vuoksi. Keskellä viininviljelyaluetta sijaitsevat Gelendžikin viinitarhat ovat kuuluisia laadukkaista viineistään.
Georgios Monakhos

| Georgios Monakhos> Γεώργιος Μοναχός.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  kronikoitsija
Kirjailija
Tuotannon kieli: kreikka
Aiheet:  historia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Georgios Monakhos (m.kreik. Γεώργιος Μοναχός, ”Georgios Munkki”) eli Georgios Hamartolos (Γεώργιος Ἁμαρτωλός) oli bysanttilainen kronikoitsija. Hän kirjoitti keisari Mikael III:n aikana (842–867) ”maailmankronikan”, joka alkaa Aadamista ja ulottuu vuoteen 842 jaa. mutta johon myöhemmin on lisätty useita jatkoja (pisimmälle ulottuva vuoteen 1143). Munkkeja varten ja luostarihenkeen toimitetulla teoksella on ollut suunnattoman suuri vaikutus, sillä se on ollut myöhemmän bysanttilaisen kronikkakirjallisuuden perustana ja on levittänyt historiallisen tietämyksen ensi alkeet slaavilaiseen maailmaan. Teoksen on julkaissut Carl de Boor 1904.
Georgios Synkellos

| Georgios Synkellos> Γεώργιος Σύγκελλος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 700-luku
Ammatti:  sihteeri, kronikoitsija
Kirjailija
Tuotannon kieli: kreikka
Aiheet:  historia
Pääteokset:  Ekloge khronografias
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Georgios Synkellos (m.kreik. Γεώργιος Σύγκελλος, 700-luku) oli bysanttilainen kronikankirjoittaja. Hän toimi Konstantinopolin patriarkan Tarasioksen (784–806) sihteerinä. Georgios Synkellos kirjoitti kronikkateoksen Ekloge khronografias, joka alkaa maailman luomisesta ja ulottuu keisari Diocletianukseen (284 jaa.). Teos on julkaistu muun muassa Wilhelm Dindorfin kokoelmassa Corpus scriptorum historiae byzantinae.
Geórgios Seïtarídis

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. kesäkuuta 1981 (ikä 43) 
Syntymäpaikka: Pireus, Kreikka
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: Panathinaikos
Pelinumero: 2 
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1998–2001 2001–2004 2004–2005 2005–2006 2006–2009 2009– | PAS Giannina Panathinaikos Porto Dinamo Moskva Atlético Madrid Panathinaikos | 40 (5) 77 (0) 23 (0) 8 (0) 60 (0)  0 (0) |
Maajoukkue
| 2002– | Kreikka | 35 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. syyskuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. tammikuuta 2007.
Geórgios ”Gioúrkas” Seïtarídis (kreik. Γεώργιος ”Γιούρκας” Σεϊταρίδης, s. 4. kesäkuuta 1981 Pireus, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Panathinaikosia. Seïtarídis kuuluu myös Kreikan maajoukkueen vakiopelaajiin ja pelasi joukkueessa myös maan voittaessa kultaa 2004 EM-kilpailuista. Panathinaikosin lisäksi Seïtarídis on edustanut kotimaassaan PAS Gianninaa sekä ulkomailla portugalilaista FC Portoa, venäläistä Dinamo Moskvaa ja espanjalaista Atlético Madridia.