stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Ylöstalo
Ura > Opiskelu- ja sotavuodet

Ylöstalo valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1935. Hän opiskeli aluksi sekä oikeustiedettä Helsingin yliopistossa että pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa, mutta pian keskittyi yksinään oikeustieteen opintoihin. Opintojensa aikana Ylöstalo toimi myös oikeustieteen opiskelijoiden yhdistyksen Pykälä ry:n puheenjohtajana lukuvuonna 1939–1940.
Ylöstalon opinnot keskeytyivät talvi- ja jatkosodan ajaksi, joista edellisessä hän palveli kotirintamalla ja jälkimmäisessä pioneeripataljoona 15:ssä joukkueenjohtajana ja adjutanttina. Jatkosodan aikana hänelle myönnettiin kahdesti neljännen luokan vapaudenristin sekä Kiestingin motissa osoittamastaan urheudesta saksalainen toisen luokan rautaristi.
Sotien jälkeen Ylöstalo suoritti ylemmän oikeustutkinnon ja lakitieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1945, sai varatuomarin arvon vuonna 1948 sekä väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1953. Hänen väitöskirjansa oli ensimmäinen, joka sai laudaturin arvosanan sen jälkeen, kun lainopillisessa tiedekunnassa oli ryhdytty antamaan väitöskirjoista arvosanoja vuonna 1951. Lisäksi Ylöstalo työskenteli 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa Asianajotoimisto Niilo Lahtisen apulaisena, valtiovarainministeriön ylimääräisenä esittelijänä, korkeimman oikeuden ylimääräisenä esittelijänä ja Helsingin raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä.
Ura > Akateeminen ura

Ylöstalo toimi Helsingin yliopistossa siviili- ja kauppaoikeuden vapaaehtoisena ylimääräisenä assistenttina vuosina 1948–1954 ja siviilioikeuden apulaisena vuosina 1954–1959. Vuonna 1959 hänet nimitettiin T. M. Kivimäeltä vapautuneeseen siviilioikeuden professuurin, jota haki samaan aikaan Simo Zitting. Ylöstalo toimi professuurissa eläkkeelle jäämiseen vuonna 1980 asti. Hän toimi myös oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 1967–1972.
Ylöstalo käsitteli tutkimustoiminnassaan laaja-alaisesti siviilioikeuden eri aloja, mukaan lukien testamentti-, velvoite-, tekijän- ja säätiöoikeutta. Hänen testamenttioikeudelliset tutkimuksensa ilmensivät uudempaa analyyttistä oikeustiedettä, vaikka hän ei eksiplisiittisesti käsitellytkään tutkimusmetodinsa teoreettisia yhteyksiä. Ylöstalo oli myös asianajajajoikeuden uranuurtaja Suomessa. Vuonna 1959 Ylöstalo julkaisi yhdessä T. M. Kivimäen kanssa laatimansa uuden painoksen alunperin jälkimmäisen kirjoittamasta Suomen siviilioikeuden oppikirjasta, joka säilyi pitkään yhtenä tunnetuimmista oikeustieteen oppikirjoista ja jota Ylöstalo vielä myöhemmin päivitti.
Ylöstalolla oli merkittävä vaikutus siviilioikeudellisten tutkijoiden koulutuksessa, ja hän avusti oppilaitaan näiden uralla etenemisessä. Hänet tunnettiin etenkin yleensä kotonaan pitämistään suullisista kuulusteluista, joita hän järjesti säännöllisesti tiedekunnan viimeisenä professorina. Luennoitsijana häntä ei pidetty kovinkaan etevänä. Poliittiselta katsomukseltaan Ylöstalo oli porvarillinen ja konservatiivinen, ja hän vastusti aikansa opiskelijaradikalismia.
Ura > Luottamustehtävät ja tunnustukset

Ylöstalo toimi Suomen Asianajajaliiton sihteerinä vuosina 1957–1986 ja liiton julkaiseman Defensor Legis -aikakauskirja päätoimittajana vuosina 1975–1986. Tänä aikana Ylöstalon on katsottu tosiasiallisesti johtaneen liittoa, ja hän vaikutti tämän kautta merkittävästi Suomen asianajolaitoksen kehitykseen. Ylöstalo toimi myös Keskuskauppakamarin liikekilpailun valvontakomitean puheenjohtaja 1965–1968 ja liiketapalautakunnan puheenjohtaja 1969–1979, Suomen Lakimiesliiton hallituksen jäsenenä 1958–1964, Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsenenä 1973–1984, Suomi-Salaman hallintoneuvoston jäsenenä 1965–1972, Pohjoismaisten lakimieskokousten Suomen paikallisjohtokunnan jäsenenä 1957–1987 sekä Suomen Kansallisteatterin johtokunnan jäsenenä 1960–1978 ja puheenjohtajana 1978–1984. Ylöstalo toimi myös liikejuridiikan asiantuntijatehtävissä etenkin välimiehenä, toimien noin sadassa välimiesoikeudessa jäsenenä tai puheenjohtajana.
Ylöstalo valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1971 ja Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1973. Hän sai Uppsalan yliopiston lakitieteen kunniatohtorin arvon vuonna 1984. Hänelle myönnettiin Suomen Leijonan komentajamerkki 1966, Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki 1972 ja Suomen Lakimiesliiton K. J. Ståhberg -mitali vuonna 1989. Lisäksi Ylöstalolle myönnettiin kunniajäsenyys Pykälä ry:ssä 1962, Suomen Lainopillisessa Yhdistyksessä 1982, Suomen Asianajajaliitossa 1986, Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksessä 1986 ja Suomalaisessa Lakimiesyhdistyksessä 1998. Hänen mukaansa on myös nimetty Asianajajaliiton jakama Matti Ylöstalo -palkinto.
Yksityiselämä

Ylöstalon isä oli Viljo Ylöstalo, joka toimi Teknillisen korkeakoulun sähkö- ja radiotekniikan professorina, ja äiti Ester Ylöstalo. Perheeseen syntyi hänen lisäkseen neljä nuorempaa lasta, joista yksi kuoli muutaman kuukauden ikäisenä. Ylöstalo meni naimisiin Liisa Seppälän kanssa vuonna 1944, ja heille syntyi kolme lasta.
Julkaisuja

Testamentinmoitteesta (Väitöskirja, 1953)
Testamentin tulkinnasta (1954)
Tutkimuksia vekselioikeuden alalta (1956)
Takauksesta (1957, 2. uudistettu painos 1969)
Suomen siviilioikeuden oppikirja: Yleinen osa (T. M. Kivimäen kanssa 1959, 2. uudistettu painos 1964, 3. uudistettu painos 1973)
Asianajajan käsikirja (1964, 2. uudistettu panos 1975, 3. uudistettu painos 1982, 4. uudistettu painos 1988, 5. uudistettu painos Olli Tarkan kanssa 1998, 6. painos 2001)
Saamisen lakkaamisesta (Jouko Halilan kanssa 1965, 2. painos 1967, 3. painos 1971, 4. painos 1979)
Sean Avery

| Sean Avery |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1980 (ikä 44) North York, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Aves
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–2012
Seurat:  Detroit Red Wings (NHL) Los Angeles Kings (NHL) Pelicans (SML) New York Rangers (NHL) Dallas Stars (NHL)
Sean Avery (s. 10. huhtikuuta 1980 North York, Ontario) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Sean Averyn ärsyttävä pelityyli, törkeät kommentit ja käyttäytyminen muita pelaajia kohtaan tekivät hänestä yhden NHL:n vihatuimmista jääkiekkoilijoista. Avery ilmoitti maaliskuussa 2012 lopettavansa uransa, eikä ole sen jälkeen palannut kaukaloon.
Ura > Ensimmäiset ammattilaisvuodet

Toronton lähistöllä North Yorkissa syntynyttä, mutta saman provinssin Pickeringissä kasvanutta Averyä ei varattu koskaan NHL:ään. Detroit Red Wings palkkasi hänet OHL-kauden 1999–2000 jälkeen. Ensimmäisen ammattilaiskautensa Avery pelasi AHL:n Cincinnati Mighty Ducksissa. NHL-debyyttinsä hän teki Detroitissa kaudella 2001–2002, mutta vielä seuraavallakin kaudella hän pelasi puolet kaudesta farmisarjassa. Avery kaupattiin Los Angeles Kingsiin kaudella 2002–2003 Maksim Kuznetsovin ja kahden varausoikeuden kanssa vaihdossa Mathieu Schneideriin.
Ura > Los Angelesin -kaudet

Los Angelesissa Avery vakiinnutti paikkansa NHL:ssä. Kaudella 2003–2004 hän oli NHL:n jäähytilaston ensimmäinen 251 minuutilla. NHL:n työsulun aikana Avery teki sopimuksen Pelicansin kanssa SM-liigassa, mutta pelasi vain kaksi peliä ja lähti yhtäkkiä mitään ilmoittamatta takaisin Pohjois-Amerikkaan. Sittemmin Avery kirjoitti NHL:n pelaajayhdistyksen suljetulle keskustelupalstalle vuodatuksen Suomen huonoista oloista ja surkeasta jääkiekosta, ja kehotti kaikkia NHL-pelaajia välttämään Suomea ja SM-liigaa. Loppukauden Avery edusti UHL:n Motor City Mechanicsia. Työsulun loputtua hän palasi Los Angelesiin ja voitti jälleen kaudella 2005–2006 NHL:n jäähytilaston. Avery teki kauden aikana myös 15 maalia.
Kaudella 2005–2006 Avery nousi otsikoihin puheidensa takia. Ennen kauden alkua hän kommentoi Denis Gauthierin harjoituspelissä antamaa taklausta, jonka tuloksena Jeremy Roenick sai aivotärähdyksen; Averyn mukaan Gauthier oli ”tyypillinen visiiriä pitävä ranskalainen tässä liigassa, joka juoksentelee ympäriinsä ja esittää kovaa jätkää”. Kanadanranskalaiset eivät arvostaneet Averyn kommenttia. Avery pääsi runkosarjan aikana otsikoihin, sillä Edmonton Oilersin musta pelaaja Georges Laraque väitti Averyn haukkuneen häntä apinaksi. Väitettä ei kuitenkaan pystytty todistamaan eikä Averyä rangaistu asiasta mitenkään. Vähän myöhemmin hän sai liigalta tuhannen dollarin sakot sukeltamisesta, ja toisen samanlaisen summan haukuttuaan NHL:n jääkiekkotoiminnan johtajaa julkisesti. Kauden loppupuolella Los Angeles hyllytti Averyn loppukaudeksi.
Ura > New York Rangers ja ”Avery-sääntö”

Los Angeles teki hänen kanssaan kuitenkin jatkosopimuksen kaudesta 2006–2007. Hänet kaupattiin helmikuussa 2007 New York Rangersiin yhdessä John Seymourin kanssa. Vaihdossa Los Angeles sai Jason Wardin, nuoren Marc-Andre Clichen sekä oikeudet Venäjällä pelaavaan Jan Marekiin.  Rangersissa Avery pelasi tutulla pelityylillään, mutta pystyi myös kehittymään pisteiden tekijänä. Loppukaudesta 2006–2007 hän teki Rangersissa 20 pistettä 29 ottelussa. Kaudella 2007–2008 Avery sivusi maaliennätystään ja teki 15 osumaa vaikka oli loukkaantumisen takia sivussa 25 ottelusta.
Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella ottelussa New Jersey Devilsiä vastaan Sean Avery ei ylivoimatilanteessa seurannut lainkaan muuta peliä, vaan keskittyi häiritsemään Devilsin maalivahtia Martin Brodeuria seisten hänen tiellään kasvokkain maalivahdinalueen reunalla ja heiluttaen jatkuvasti käsiään sekä mailaansa aivan Brodeurin kasvojen edessä. Häirintä oli sen laatuista, että seuraavana päivänä liigan kurinpitoryhmä päätti soveltaa vastaavanlaiseen häirintään sääntöpykälää epäurheilijamaisesta käytöksestä.
Ura > Kohu Averyn kommenteista ex-tyttöystävistään

Kesällä 2008 Avery teki Dallas Starsin kanssa neljän vuoden sopimuksen. Joulukuussa 2008 ennen Starsin peliä Calgary Flamesia vastaan Avery kutsui median koolle ja sanoi odottavansa illan ottelua, mutta ihmettelevänsä muiden NHL-pelaajien hinkua päästä hänen "jälkiliukkailleen". Tällä Avery solvasi Calgaryn tähtipakki Dion Phaneufia, joka seurustelee Averyn entisen tyttöystävän näyttelijä Elisha Cuthbertin kanssa. Los Angeles Kingsissä pelaava Jarret Stoll seurustelee myös Averyn entisen tyttöystävän, näyttelijä Rachel Hunterin kanssa, joten herja oli luultavasti tarkoitettu myös hänelle.
NHL asetti Averyn muutaman tunnin sisällä kommenttistaan pelikieltoon, joka määriteltiin muutaman päivän päästä kuuden pelin mittaiseksi. Pelikiellon päättymisen jälkeen Dallas Stars ilmoitti, että Sean Avery ei palaa joukkueeseen. Avery ilmoitti tämän jälkeen ilmoittautuvansa vapaaehtoisesti NHL:n järjestämälle vihanhallintakurssille.
Ura > Paluu Rangersiin

Dallas lähetti Averyn helmikuussa 2009 New York Rangersin farmijoukkueen Hartford Wolf Packin riveihin siirtolistan kautta. Dallas asetti Averyn uudelleen siirtolistalle maaliskuun alussa hieman ennen NHL:n siirtoajan umpeutumista. New York Rangers otti Averyn listalta joukkueeseensa. Maaliskuussa 2012 Avery ilmoitti lopettavansa uransa.
Yliarvostetuin ja vihatuin pelaaja

Keväällä 2007 The Hockey News teki 250 NHL-pelaajalle kyselyn, jossa heiltä kysyttiin mielipiteitä erilaisista peliin liittyvistä asioista. Kysyttäessä liigan yliarvostetuinta pelaajaa, he valitsivat keskuudestaan ykköseksi Sean Averyn, niukasti ennen Bryan McCabea ja Brad Richardsia.
Liigan vihatuimmaksi pelaajaksi nousi myös Sean Avery, joka oli omassa kastissaan äänestystuloksissa. Avery keräsi pelaajilta ääniä yli 20-kertaisesti enemmän kuin esimerkiksi Jarkko Ruutu.
Kuka on NHL:n vihatuin pelaaja:
Sean Avery (168) 66.4%
Jordin Tootoo (14) 5.5%
Darcy Tucker (9) 3.5%
Jarkko Ruutu (8) 3.1%
...
Avery ei ole vastustajien suosiossa, mutta on ansainnut harvinaisia meriittejä kaukalon ulkopuolella. People-lehti on muun muassa valinnut hänet maailman seksikkäimpien elossa olevien miesten listalle. Avery on myös puolustanut seksuaalivähemmistöihin kuuluvien oikeuksia ja luvannut tukea kaapista ulostulevia kiekkoilevia nuoria.
Aiheesta muualla

Sean Avery Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Avery Rangersin paidassa
Sean Avery tekemässä maskia Martin Brodeurin vartioiman maalin edustalla. Averyn toiminta tilanteessa johti uuteen sääntötulkintaan, jonka mukaan vastaavasta maalivahdin häirinnästä annetaan jatkossa kahden minuutin rangaistus epäurheilijamaisesta käytöksestä.
Apollo 13 (elokuva)

| Apollo 13 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ron Howard
Käsikirjoittaja:  William Broyles Jr. Al Reinert Lost Moon -romaani: James Lovell Jeffrey Kluger
Tuottaja:  Brian Grazer
Säveltäjä:  James Horner
Kuvaaja:  Dean Cundey
Leikkaaja:  Daniel P. Hanley Mike Hill
Tuotantosuunnittelija:  Merideth Boswell
Pääosat:  Tom Hanks Kevin Bacon Bill Paxton Gary Sinise Ed Harris Kathleen Quinlan
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MCA/Universal Pictures
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:   30. kesäkuuta 1995    13. lokakuuta 1995
Kesto:  140 min (Imax 116 min)
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  62 M$
Tuotto:  355 237 933 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apollo 13 on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Ron Howardin ohjaama elokuva, joka kertoo epäonnistuneesta Apollo 13 -kuulennosta. William Broyles Jr. ja Al Reinert käsikirjoittivat elokuvan James Lovellin ja Jeffrey Klugerin Lost Moon -kirjan pohjalta. Elokuva on saanut tunnustusta tapahtumien todenmukaisesta kuvauksesta.kenen mukaan?
Vuonna 2002 elokuvasta julkaistiin 24 minuuttia lyhennetty Imax-versio. 2005, kymmenen vuotta ensi-illan jälkeen julkaistiin DVD, joka sisältää molemmat versiot.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Apollo 13:n vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni

Elokuva alkaa takaumalla Apollo 1:n tulipalosta, jota Walter Cronkite selostaa. Monologin jälkeen elokuva siirtyy ensimmäisen kuukävelyn aikaan ja seuraa Maassa astronautti Jim Lovellia. Myöhemmin Lovell esittelee Vehicle Assembly Buildingia vieraille, jolloin Deke Slayton tulee kertomaan Lovellille, että tämä siirretään Apollo 14:stä Apollo 13:n miehistöön.
Lovell ja hänen miehistönsä, Fred Haise ja Ken Mattingly, aloittavat harjoittelun Apollo 13:a varten. Kaksi päivää ennen laukaisua Cape Kennedyssä  Lovellille kerrotaan, että Mattingly on vaarassa sairastua vihurirokkoon. Lovell ei pysty kumoamaan lentolääkärin suositusta ja joutuu vaihtamaan Mattinglyn varamiehistön Jack Swigertiin.
Laukaisu onnistuu, mutta kesken lennon Saturn V -raketin toisen vaiheen keskimmäinen moottori sammuu ennenaikaisesti. Ongelma saadaan korjattua polttamalla muita moottoreita pidempään. Swigert telakoi Apollo-komentomoduuli Odysseyn kuumoduuli Aquariuksen kanssa.
Lennon kolmantena päivänä miehistö tekee tarkistustoimenpiteitä, ja Swigert sekoittaa nestehappisäiliöitä, jolloin tapahtuu räjähdys. Räjähdys rikkoo huoltomoduulin rakenteita ja happea alkaa vuotaa ulos. Kuulaskeutuminen joudutaan perumaan, ja turvallinen kotiinpaluukin alkaa vaikuttaa epävarmalta. Miehistön täytyy sulkea huoltomoduuli ja käyttää kuumoduulia pelastusaluksena matkallaan Kuun kautta kotiin. Komentomoduuli sammutetaan ennen aluksen joutumista Kuun taakse.
Aluksen suunnatessa takaisin Maata kohti ilmenee lisää ongelmia. Virran säästämiseksi miehistö joutuu sammuttamaan myös kuumoduulin ja selviytymään matkasta jäätävän kylmässä aluksessa. Kahden hengen lyhytaikaiseen käyttöön suunnitellun kuumoduulin hiilidioksidisuodattimet alkavat tukkeutua, mutta siitä selvitään sovittamalla komentomoduulin suotimet kuumoduuliin.
Lähellä Maata miehistö joutuu tekemään manuaalisesti riskialttiin kurssinkorjauksen kuumoduulin moottorilla. Maassa Mattingly apureineen saa valmiiksi virrankulutuksen minimoivan uudelleenkäynnistyskeinon, ja hänen opastamanaan miehistö onnistuu käynnistämään komentomoduulin. Huoltomoduuli ja kuumoduuli irrotetaan komentomoduulista, jolloin käy ilmi että huoltomoduuli on pahoin vaurioitunut, ja myös komentomoduulin lämpökilven pelätään vaurioituneen räjähdyksessä.
Laskeutumisen aikainen ionisaatiosta johtuva tietoliikennekatko kestää tavallista pidempään, mutta laskeutuminen onnistuu. Elokuva loppuu Lovellin monologiin, joka päättyy sanoihin:
»Katson ylös Kuuhun ja mietin: milloin me palaamme sinne ja ketkä sen tekevät?»
Todenmukaisuus

Elokuva on tunnettu todellisille tapahtumille uskollisesta kuvauksesta, mutta miehistön välisiä jännitteitä on korostettu ja lisätty dramaturgisista syistä.lähde?
Lennonjohdon ja miehistön välinen dialogi on lähes sanasta sanaan varsinaisen dialogin mukaista. Merkittävimpänä poikkeuksena tästä on myös elokuvan tunnuslauseena toimiva viesti "Houston, we have a problem." Todellisuudessa Swigert sanoi: "Okay, Houston, we've had a problem here." Kommunikaatiokatkoksen takia lennonjohto pyysi tarkennusta, jolloin Lovell sanoi: "Houston, we've had a problem. We've had a main B bus undervolt." Tom Hanks ehdotti elokuvassa käytettyä repliikkiä, jotta kohtauksessa vallitseva kiireellisyyden tunne välittyisi paremmin.
Painottomuutta esittävät kohtaukset kuvattiin NASAn "Vomit Cometissa" eli KC-135-lentokoneessa, jonka lentoradalla voidaan jäljitellä painottomia oloja. Avaruusaluksen sisustan valmisti Kansas Cosmosphere and Space Centerin Space Works, joka entisöi myös oikean Apollo 13 -komentomoduulin.
Oikea lennonjohtokeskus on kolmannessa kerroksessa, mutta elokuvassa se on maan tasalla. Konsultoimassa ollut NASAn työntekijä erehtyi kertomansa mukaan etsimään hissiä unohdettuaan hetkeksi, ettei ollut alkuperäisessä lennonjohtokeskuksessa.
Elokuvan teon aikaan USS Iwo Jima (LPH-2) oli jo romutettu, joten kuvauksissa käytettiin sen sisaralusta, USS New Orleansia (LPH-11).
DVD-julkaisun kommenttiraidalla Jim ja Marilyn Lovell kertovat muun muassa seuraavista poikkeamista, joita tehtäessä otettiin taiteellisia vapauksia:
Elokuvassa Ken Mattinglyn rooliin on yhdistetty monien muiden astronauttien (mm. Charles Duke) ja insinöörien toimintaa.
Saturn V:n ulkopinnan merkinnät, eritoten kolmannen vaiheen osalta, poikkeavat oikeasta.
Jack Swigertin telakointitaidoista ei oikeasti oltu huolissaan.
Elokuvassa olevaa, laukaisua edeltävää tapaamista miehistön ja omaisten kesken ei tapahtunut.
Viimeinen poltto ennen Maahan paluuta kesti todellisuudessa 14 sekuntia ja se tehtiin kohtisuoraan etenemissuuntaan, ei Maata kohti.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Tom Hanks   | … |   Jim Lovell, Apollo 13:n miehistön jäsen   |
|   Kevin Bacon   | … |   Jack Swigert, Apollo 13:n miehistön jäsen   |
|   Bill Paxton   | … |   Fred Haise, Apollo 13:n miehistön jäsen   |
|   Gary Sinise   | … |   Ken Mattingly, Apollo 13:n miehistön jäsen, joka hyllytetään kaksi päivää ennen lentoa   |
|   Ed Harris   | … |   Gene Kranz, lennonjohtaja   |
|   Kathleen Quinlan   | … |   Marilyn Lovell, Jim Lovellin vaimo   |
|   Mary Kate Schellhardt   | … |   Barbara Lovell, Jim Lovellin tytär   |
|   Emily Ann Lloyd   | … |   Susan Lovell, Jim Lovellin tytär   |
|   Miko Hughes   | … |   Jeffrey Lovell, Jim Lovellin poika   |
|   Max Elliott Slade   | … |   James "Jay" Lovell, Jim Lovellin poika   |
|   Jean Speegle Howard   | … |   Blanch Lovell, Jim Lovellin äiti   |
|   Tracy Reiner   | … |   Mary Haise, Fred Haisen vaimo   |
|   David Andrews   | … |   Pete Conrad, astronautti   |
|   Michele Little   | … |   Jane Conrad, Peten Conradin vaimo   |
|   Chris Ellis   | … |   Donald "Deke" Slayton, astronauttien valinnasta vastaava   |
|   Joe Spano   | … |   NASAn johtaja   |
|   Marc McClure   | … |   Glynn Lunney, NASAn insinööri   |
|   Ben Marley   | … |   John Young, astronautti   |
|   Clint Howard   | … |   Sy Liebergot, NASAn lennonohjaaja (EECOM White)   |
|   Loren Dean   | … |   John Aaron, NASAn lennonohjaaja ja insinööri (EECOM Arthur)   |
|   Jim Lovell   | … |   cameorooli USS Iwo Jiman kapteenina   |
Apollo 13 -lennon tunnus
1884

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
Vuosi 1884 oli karkausvuosi, joka alkoi tiistaista.
Tapahtumia

13. helmikuuta – Kuninkuusravien edeltäjänä pidetty Suuri orikilpailu järjestetään ensimmäistä kertaa Hämeenlinnassa.
4. kesäkuuta – Viron lippu vihittiin Viron opiskelijayhdistyksen viralliseksi lipuksi
5. elokuuta – Vapauden patsaan peruskivi muurattiin Bedloe's Islandilla (Liberty Island), New Yorkissa.
15. syyskuuta – Paikallispuudutuksen keksinyt lääkäri Karl Koller julkisti havaintonsa silmälääkärien kongressissa Heidelbergissa
15. marraskuuta alkoi Berliinin konferenssi, jonka kuluessa eurooppalaiset valtiot sopivat Afrikan jaosta etupiireihin käytännössä kokonaan.
6. joulukuuta – Washington-monumentti valmistui Washingtonissa, josta tuli valmistuessaan sen hetken maailman korkein rakennus.
10. joulukuuta – Mark Twainin Huckleberry Finnin seikkailut julkaistiin Lontoossa.
21. joulukuuta – Arlbergin rautatietunneli avattiin liikenteelle Itävallan Tirolissa.
Keisari Aleksanteri III:n perheen ja seurueen perinteinen huvimatka Suomen saaristoon ulottui Turkuun saakka.
Ranska valloitti Laosin, Vietnamin ja Kambodžan.
Washingtonissa pidetyssä kansain­välisessä meridiaani­konferenssissa 22 maata äänesti sen puolesta, että Greenwichin meridiaani valittiin kansain­väliseksi nolla­meridiaaniksi. Samassa kokouksessa Maapallo jaettiin 24 aikavyöhykkeeseen.
Ikaalisten kylpylä perustettiin.
Työläisten pakollinen työtapaturmavakuutus otettiin käyttöön Saksassa.