stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sara Chafak
Televisioesiintymiset

Syksyllä 2013 Chafak osallistui Nelosen esittämään Dancing on Ice -jäätanssiohjelmaan parinaan taitoluistelija Sasha Palomäki. He sijoittuivat kisassa kolmanneksi. Toukokuussa 2014 Fox-kanavalla alettiin esittää Chafakin juontamaa kokkiohjelmaa. Vuonna 2014 Chafak oli mukana Neljän tähden talkoot sekä Neljän tähden illallinen -ohjelmissa. Helmikuussa 2016 Chafak näytteli suomalaistuotetussa Fate-nimisessä lyhytelokuvassa, jota on kuvattu Oulussa ja Los Angelesissa. Chafak oli mukana Nelonen-kanavan esittämässä Selviytyjät Suomi -tosi-tv-sarjassa, joka kuvattiin vuonna 2017. Chafak osallistui myös Nelosen Farmi Suomi -tosi-tv-sarjaan, joka kuvattiin vuonna 2019. Chafak on vieraillut Possessa viisi kertaa. Vuonna 2019 esitettiin Fort Boyardin neljäs kausi, jossa Chafak edusti keltaista tiimiä yhdessä Monika Lindemanin ja Jeffrey Lawmanin kanssa. Chafakilla on pieni sivurooli Tuntematon sotilas -elokuvassa. Vuonna 2020 Sara osallistui Masked Singer Suomi -ohjelmaan Dragonina. Chafak osallistuu keväällä 2022 Nelosella ja Ruutu-suoratoistopalvelussa alkavaan tosi-tv-ohjelmaan Erikoisjoukot.
Opiskelu

Chafak opiskeli kansainvälistä markkinointia virolaisessa Estonian Business Schoolissa englannin kielellä. Heinäkuussa 2014 Chafak esiintyi JVG:n musiikkivideolla. Chafakia on koulukiusattu lapsena. Kokkikoulun aikana Chafak teki harjoittelut helsinkiläisissä hienostoravintoloissa, mutta kokkikoulun jälkeen Chafak työskenteli kahvilassa
Yksityiselämä

Chafakin isä on marokkolaistaustainen. Hänellä on kolme veljeä ja yksi sisko. Chafakin ja Tuomas Varesvuon 14-vuotinen suhde päättyi eroon vuonna 2019.  Sen jälkeen Chafak asui avoliitossa jääkiekkoilija Jeffrey Lawmanin kanssa, josta hän erosi elokuussa 2023.
Chafak tuomittiin helmikuussa 2023 rattijuopumuksesta 55 päiväsakkoon. Hänet oli pysäytetty elokuussa 2022 kolmostiellä Lempäälässä, ja tarkkuusmittauksessa promillemäärä oli ollut 0,75. Chafak on aikaisemmin joutunut ajokieltoon kesällä 2021 ylinopeuden takia ja myös vuoden 2020 lopulla, koska hän oli unohtanut toimittaa Liikenne- ja viestintävirastolle ”muutamia todistuksia”. Hän seurusteli some-alalla toimivan Jeffrey Lawmanin kanssa 2020–2023.
Instagram-kohu

Lokakuussa 2020 Chafak aiheutti somekohun julkaisemalla omalla Instagram-tilillään kuvia, joihin hän ei ollut kysynyt kuvaajien lupia tai merkinnyt kuvien alkuperäisiä julkaisijoita.
Leonore (Ruotsin prinsessa)

| Prinsessa Leonore |
| --- | --- |
 Gotlannin herttuatar
 Prinsessa Leonore toukokuussa 2016.
Syntynyt:  20. helmikuuta 2014 (ikä 10) New York, Yhdysvallat
Koko nimi:  Leonore Lilian Maria
Suku:  Bernadotte
Isä:  Christopher O’Neill
Äiti:  Prinsessa Madeleine
Prinsessa Leonore, Gotlannin herttuatar (Leonore Lilian Maria Bernadotte; s. 20. helmikuuta 2014 New York, Yhdysvallat) on Ruotsin prinsessa Madeleinen ja Christopher O’Neillin ensimmäinen lapsi. Hän on kruununperimysjärjestyksessä kahdeksantena.
Kuningas Kaarle XVI Kustaa päätti syksyllä 2019 että prinsessa Leonorella, eikä hänen sisaruksillaan prinssi Nicolaksella ja prinsessa Adriennella ei ole enää kuninkaalliseen perheeseen kuuluvia oikeuksia, eivätkä he tulevaisuudessa osallistu hovin edustustehtäviin. Heille jo aiemmin myönnetyt herttuattarien ja herttuan tittelit kuitenkin säilyvät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leonore (Ruotsin prinsessa) Wikimedia Commonsissa
Elina Vehkaoja

| Elina Vehkaoja> Henkilötiedot.Näyttelijä |
| --- | --- |
Aktiivisena:  2007–
Merkittävät roolit:  Venla Virkkunen (Lukio)  Laura Maasalo (Nymfit)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Elina Vehkaoja on suomalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat pääosa Venla Virkkusena nuortensarjassa Lukio sekä sivurooli Laura Maasalona fantasia-draamasarjassa Nymfit. Vuonna 2008 Vehkaoja näytteli Salatut elämät -sarjassa Sampsa Tuomalan esittämän Sampo Kaukovaaran armeijassa tapaamaa tyttöystävää Anu Määttää. Vehkaoja on mukana myös elokuvissa Heavy Metal (2007), Maata meren alla (2009) ja Väärät juuret (2009). Hän on näytellyt useissa TV-mainoksissa ja äänenä animaatioissa.
Vehkaoja on opiskellut soveltavaa teatteria ja esittäviä taiteita ja valmistunut teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Metropolia Ammattikorkeakoulusta.
Vehkaoja työskentelee näyttelijä-muusikkona Nukketeatteri Sampossa sekä freelancerina muun muassa lukemalla äänikirjoja ja toimimalla ääninäyttelijänä. Vehkaoja on toinen perustajajäsen lastenmusiikkiorkesteri Päistikkassa, jossa hän soittaa koskettimia ja laulaa.
Aiheesta muualla

Elina Vehkaoja Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elina Vehkaoja Elonetissä.
Megan Hilty

| Megan Hilty |
| --- | --- |
 Megan Hilty vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Megan Kathleen Hilty
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1981 (ikä 43)
Ammatti:  Näyttelijä Laulaja
Puoliso:  Brian Gallagher (2013–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2004–
Merkittävät roolit:  Wicked – Glinda 9 to 5 – Doralee Rhodes Smash – Ivy Lynn
Aiheesta muualla
www.meganhiltyonline.com
IMDb 
Elonet
Megan Kathleen Hilty (s. 29. maaliskuuta 1981) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa televisiosarjoista Smash (2012–2013) ja Sean Saves the World (2013–2014) sekä Broadway-musikaaleista Wicked (2005–2006) ja 9 to 5 (2009).
Ura

Vuonna 2005 Hilty sai Glindan roolin Broadway-musikaalista Wicked, jossa hän näytteli toukokuuhun 2006 asti. Hilty näytteli roolia myös Pohjois-Amerikan kiertueella samana vuonna sekä Los Angelesin tuotannossa vuosina 2007–2009.
Vuonna 2009 Hilty esitti Doralee Rhodesia uudessa Broadway-musikaalissa 9 to 5. Hilty osallistui myös musikaalin suunnittelemiseen.
Hilty on kertonut hakeutuneensa televisiorooleihin saadakseen lisää näkyvyyttä, koska moniin teatterirooleihin halutaan tunnettu nimi. Hilty teki vierailurooleja muun muassa televisiosarjoissa Täydelliset naiset, Bones ja Melissa & Joey. Vuonna 2011 Hilty sai roolin NBC-kanavan musikaalidraamasarjasta Smash. Hiltyn roolihahmo on Broadway-konkari Ivy Lynn, joka tavoittelee Marilyn Monroen roolia uudessa musikaalissa Bombshell. Sarjan tuottajat halusivat rooliin nimenomaan Hiltyn; Hilty oli aiemmin työskennellyt NBC-kanavaa johtavan Robert Greenblattin kanssa musikaalissa 9 to 5. Hilty on sanonut olevansa otettu siitä, että saa olla mukana sarjassa edustamassa teatteriyhteisöä. Smash-sarjaa esitettiin kahden kauden verran vuosina 2012–2013.
Smash-sarjan päätyttyä Hilty sai roolin uudesta komediasarjasta Sean Saves the World, jonka esittäminen alkoi syyskuussa 2013.
Keväällä 2012 Hilty näytteli Herrat pitävät vaaleaveriköistä -näytelmässä Lorelei Leetä, jota Marilyn Monroe oli aikoinaan esittänyt samannimisessä elokuvassa. New York Timesin arvostelussa Hiltyn roolisuoritus arvioitiin paremmaksi kuin Monroen.
Hiltyn ensimmäinen sooloalbumi It Happens All the Time julkaistiin 12. maaliskuuta 2013.
Yksityiselämä

Hilty meni naimisiin Brian Gallagherin kanssa Las Vegasissa 2. marraskuuta 2013.
Aiheesta muualla

Megan Hilty Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tom Hardy

| Tom Hardy |
| --- | --- |
 Tom Hardy San Diegon Comic-Conissa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Edward Thomas Hardy
Syntynyt: 15. syyskuuta 1977 (ikä 47) Hammersmith, Lontoo, Englanti
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja, malli
Puoliso:   Sarah Ward  (vih. 1999; ero 2004)  Charlotte Riley (vih. 2014) 
Lapset:  3
Näyttelijä
Aktiivisena:  1998–
Merkittävät roolit:   RocknRolla  Bronson  Inception  Warrior  Laittomat  Yön ritarin paluu  Locke  The Revenant  Mad Max: Fury Road  Legend  Dunkirk 
Palkinnot
 BIFA  2015 Legend 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Edward Thomas ”Tom” Hardy, CBE (s. 15. syyskuuta 1977 Hammersmith, Lontoo) on englantilainen näyttelijä ja tuottaja. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Isku Mogadishuun, Keinoja kaihtamatta, Bronson, Inception, Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja, Yön ritarin paluu, The Revenant, Dunkirk ja Venom.
Vuonna 2015 hän sai parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa The Revenant.
Taustaa

Hardy syntyi Hammersmithissä Lontoossa vuonna 1977. Hänen isänsä Chips Hardy on kirjailija ja käsikirjoittaja. Hardy on englantilaista ja irlantilaista syntyperää. Hän varttui East Sheenin kaupunginosassa. Hän opiskeli näyttelemistä Richmond Drama Schoolissa ja Drama Centre Londonissa. Nuoruusvuosinaan hän oli ongelmissa virkavallan kanssa, ja kamppaili alkoholi- ja huumeriippuvuuden kanssa, josta hän pääsi eroon vuonna 2003. Hardy on etevä brasilialaisen ju-jutsun harrastaja ja hänellä on lajissa sininen vyö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tom Hardy Wikimedia Commonsissa
Tom Hardy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Burleski

Burleskiesityksen mainos vuodelta 1898.
Burleski (ital. burlesco, ransk. burlesque ’pilaileva, liioitellun hullunkurinen, irvokas, parodioiva, ilveilevä’) tarkoittaa alun perin teatterin keinoin esitettyä parodista huumoriviihdettä, johon yleensä kuuluu sketsejä. Sitä pidetään usein commedia dell’arten suoranaisena jatkajana, joskin termi on syntynyt samoihin aikoihin kuin commedia dell'arte.
Kirjallisuudessa ja kulttuurisena tyylisuuntana burleski tarkoittaa vakavan osoittamista naurettavaksi sen aiheen ja toisaalta tyylin ristiriidan avulla.
Nykyisin burleskilla viitataan usein pohjoisamerikkalaisen 1800-luvun music hall -viihteen pohjalta syntyneeseen kabareen kaltaiseen näyttämöviihteeseen, johon kuuluu huumoria ja stripteasea.
Kirjallisuudessa

1700-luvulla burleski tyylisuunta oli kirjallisuusmuoto, jossa korkeaa aihetta kuvattiin matalalla tyylillä ja päinvastoin. Esimerkiksi ukrainalainen kirjailija Petro Hulak-Artemovskyi sisällytti Ivan Kotljarevskyin perinnettä soveltaen burleskia eläintarinoihinsa, runoihinsa ja Horatiuksen oodien parodioihin.
Amerikkalainen burleski

(1886), Richard Straussin sävellys. Esittäjä Neal O’Doan ja Seattle Philharmonic Orchestra.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Amerikkalaisessa merkityksessään burleskilla tarkoitetaan näyttämöviihdettä, johon kuuluu perinteisesti tanssia, kiusoittelevaa stripteasea ja naisellisen koristeellisia esiintymisasuja.
Yhdysvaltalainen burleski sai alkunsa 1800-luvulla varietee- ja vaudevilleteatterin pohjalta. Lontoossa Englannissa burleski oli ollut suosittua jo 1830-luvulta alkaen. Lontoon burleski oli rohkeaa musiikillista teatteriparodiaa, joka karrikoi tunnettua oopperaa, näytelmää tai balettiesitystä. Burleskin edelläkävijä Yhdysvalloissa oli brittinäyttelijä Lydia Thompson. Hänen British Blondes -ryhmänsä uudisti burleskia näytelmäparodiasta seksikkäämmäksi 1860-luvulta alkaen ja nosti sen suosioon Yhdysvalloissa. Tuon ajan burleskitähdet ja -esitykset olivat hyvin suosittuja, ja jokaisessa Yhdysvaltain suurkaupungissa oli useita burleskipaikkoja. Tanssiesitysten välissä oli koomikkojen esityksiä, ja teatraalisissa esityksissä näkyivät yhä tyylilajin satiiriset juuret.
Thompsonin jälkeen burleski siirtyi keski- ja yläluokkien viihteestä työväenluokan teattereihin. Samalla sen sisältö alkoi painottua entistä enemmän esiintyjien naisellisten muotojen esittelyksi, ja puheroolit ja komedialliset roolit siirtyivät pääosin miehille. Esityksiin tuli mukaan myös eksoottisia elementtejä kuten itämaista tanssia.
Burleskin riisuutumiskohtaukset olivat vielä 1900-luvun alussa melko häveliäitä, ja alastomuuden illuusio luotiin esimerkiksi vartalosukilla ja valaistuksen keinoin. Kun burleski joutui kilpailemaan katsojista elokuvan kanssa 1920-luvulla, burleskiesityksistä alettiin tehdä uskaliaampia. Etenkin Minskyn veljesten huokeista ja striptease-painotteisista burleskituotannoista tuli hyvin suosittuja New Yorkissa. Vuosikymmenen lopulla burleskista olikin tullut stripteasen synonyymi, sillä koomikot ja varietee-esitykset oli alennettu vain show’n täytteeksi. Burleskin suosiota ylläpidettiin myös epätavallisilla esiintyjillä, erilaisilla kikoilla sekä hienolla rekvisiitalla ja lavasteilla.
Burleskin muututtua koko ajan rohkeammaksi ja vulgaarimmaksi, New Yorkin pormestari laittoi tuottajat ja esiintyjät kuriin. Teatteriburleski olikin New Yorkissa lähes kuollut vuoteen 1937 mennessä. Sen jälkeen ala hiipui myös muualla Yhdysvalloissa, ja suurin osa stripteasetaiteilijoista siirtyi esiintymään yökerhoihin.
Burleskin suosio elpyi jälleen 1940-luvulla. Yhdysvaltoihin syntyi burleskiklubeja, ja kiertelevät ”tyttöshow't” esiintyivät tivoliseurueiden teltoissa kautta maan, tuoden esitysmuotoa tutuksi uusille yleisöille. Asenteiden löystyessä ja pornografian yleistyttyä 1960- ja 1970-luvulla burleskista katosi kiusoittelevuus ja siitä tuli yleisön uuden maun mukaista roisia stripteasea. Television viihde-ohjelmissa 1960-luvulla nähtiin vielä perinteistä burleskia, jossa stripteasea oli tosin siistitty. Las Vegasin tanssityttöjen esityksetkin lainailivat edelleen burleskin perinteestä. Elävänä taidemuotona burleski oli kuitenkin jo kadonnut ja sekoittunut moderniin strippaukseen.
Neoburleski

Viime vuosikymmeninä kehittynyt neoburleski on nostanut burleskin jälleen suosioon. Burleskin pariin alkoi pitkän hiljaisuuden jälkeen 1990-luvulla tulla uusia harrastajia swingliikkeestä, rockabillysta, tankotanssista ja muusta tanssista, kuvataiteesta sekä vanhasta glamourista kiinnostuneiden joukosta. Burleskin ja vintagekulttuurin suosiota kasvattivat burleskista tehdyt elokuvat ja stripteasemusiikin uudelleenjulkaisut sekä vanhan pin-up-kuvaston paluu.
Nykyajan neoburleski on laaja-alaisempaa kuin klassinen burleski, sillä se ammentaa paljon sitä useammasta tyylilajista. Neoburleskissa yhdistyy esimerkiksi dragshow’ta, performanssia, luovaa stripteasea, komediaa, parodiaa, satiiria ja friikkishow’ta. Toisaalta klassiseen burleskiin kuuluneet mieskoomikot ovat jääneet neoburleskista pois, sillä vanhoja vitsejä ei enää pidetä huvittavina, ja toisaalta modernien koomikoiden huumorin ei katsota sopivan burleskin vintagetunnelmaan. Nykyburleskin esiintyjät käyttävät yleensä äänitettyä musiikkia, kun perinteinen burleski oli aina elävän musiikin säestämää.
Burleskille on luonteenomaista kepeä naiseuden ylistäminen ja huumori, nykyaikana myös nykypäivän kauneusnormien haastaminen ja erilaisten naisvartaloiden ihannointi. Vaikka burleskiin kuuluukin viekoittelevaa liikehdintää ja riisuutumista, burleskiesiintyjä ei riisu kaikkia vaatteitaan, sillä esityksen tarkoituksena ei ole kiihottaminen vaan kiusoittelu ja viihdyttäminen.
Suomessa

Menneinä aikoina oli Suomessa lähimpänä burleskiteatteria Kabaree Punainen Mylly, joka toimi vuosina 1946–1965 Ossi Elstelän johdolla.
Neoburleski tuli Suomeen 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla. Suomen ensimmäinen burleskifestivaali oli Helsinki Burlesque Festival vuonna 2008 Ravintola Kaisaniemessä.
Tunnettuja artisteja

Bambi Jones, Yhdysvallat
Bettie Page, Yhdysvallat
Blaze Starr, Yhdysvallat
Dirty Martini, Yhdysvallat
Dita Von Teese, Yhdysvallat
Dixie Evans, Yhdysvallat
LouLou D’vil, Suomi
Perle Noire, Yhdysvallat
Satan’s Angel, Yhdysvallat
Tempest Storm, Yhdysvallat
Toni Elling, Yhdysvallat
Kitten de Ville, Yhdysvallat
Imogen Kelly, Australia
Shannon Doah, Yhdysvallat
Kirjallisuutta

Mehr, Marissa: Burleskikirja. Johdatus liioittelun taiteeseen.  Helsinki:  Kosmos, 2019.  ISBN 978-952-7144-86-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Burleski Wikimedia Commonsissa
Burlesk-Instituutti. (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsinki Burlesque Festival.
Turku Burlesque. (Arkistoitu – Internet Archive)
Holy Curves! (Arkistoitu – Internet Archive)
Burleskitaiteilijat ovat kiusoittelun kuningattaria. Ylen Elävä arkisto
Burleskitähti Gypsy Rose Lee vuonna 1956.
Michelle L’Amour vuonna 2007.
Suomalainen burleskiesitys vuonna 2012.
Lila Tretikov

| Lila Tretikov |
| --- | --- |
 Lila Tretikov huhtikuussa 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1978 (ikä 46) Moskova
Ammatti:  ohjelmistoasiantuntija, Wikimedia-säätiön toiminnanjohtaja 2014–2016
Lila Tretikov (ven. Лайла Третиков; s. 25. tammikuuta 1978tarvitaan parempi lähde Moskova) on venäläissyntyinen ohjelmistoasiantuntija. Tretikov nimitettiin toukokuussa 2014 Wikimedia-säätiön toimitusjohtajaksi. Ennen valintaansa hän toimi tietojohtajana asiakkuudenhallintaan keskittyneessä SugarCRM-ohjelmistoyrityksessä. Tretikov erosi Wikimedia-säätiön johtotehtävästään vuonna 2016. Hänen seuraajakseen Wikimedia-säätiön toiminnanjohtajana tuli Katherine Maher.
Tretikovilla on nimissään useita patentteja liittyen tietoaineistoihin ja dynaamisiin ohjelmointiympäristöihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lila Tretikov Wikimedia Commonsissa
User:LilaTretikov, käyttäjäsivu (englanniksi)
Why SugarCRM Hired A CIO, Forbesin videohaastattelu vuodelta 2011 (englanniksi)
Katja Bargum

Katja Bargum 2019.
Katja Bargum (s. 1978) on suomenruotsalainen toimittaja ja tutkija, joka työskentelee Nesslingin säätiössä tiede- ja toiminnanjohtajana. Aiemmin Bargum työskenteli pitkään Yleisradiossa.
Katja Bargum syntyi kirjailija Johan Bargumin ja Eva Marianne Paerschin perheeseen. Näyttelijä Anja Bargum on hänen sisarensa.
Bargum väitteli vuonna 2007 Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellisessä tiedekunnassa evoluutiobiologian alalta aiheenaan muurahaisten sosiaalinen evoluutio. Vuosina 2007–2008 Bargum työskenteli Trends in Ecology and Evolution -lehden vt. päätoimittajana Lontoossa.[lähde? ]
Bargum on toiminut tiedetoimittajana Yleisradion tv- ja radio-ohjelmissa sekä Hufvudstadsbladetissa. Vuonna 2008 Bargum ja professori Hanna Kokko julkaisivat kansantajuisen tietokirjan Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä. Kirjalle myönnettiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinto sekä Svenska litteratursällskapetin palkinto vuonna 2009.
Bargum toimi Tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan puheenjohtajana 2018–2021 ja varapuheenjohtajana kausilla 2012–2018. Bargum oli Oulun yliopiston hallituksen jäsen 2014–2017. Hän on myös ollut Suomen Tiedetoimittajien liiton hallituksen jäsen.
Bargumin kirjoittama ja Jenny Lucanderin kuvittama lastenkirja Muurahaisten ennätyskirja (suom. Veera Antsalo) oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-ehdokas 2022.
Kirjallinen tuotanto

Katja Bargum & Hanna Kokko: Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä, WSOY, 2008
Katja Bargum & Heikki Helanterä: Suuri suomalainen muurahaiskirja, Minerva, 2019
Katja Bargum & Jenny Lucander (kuvitus): Muurahaisten ennätyskirja, Teos, 2022
Katja Bargum & Jenny Lucander (kuvitus): Perhosten ennätyskirja, Teos, 2024
Aiheesta muualla

Katja Bargum Teos-kustantamon sivuilla
Anton Kuivanen

| Anton Kuivanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. toukokuuta 1984 (ikä 40) Pärnu, Viro
Kansalaisuus:  Suomi
Vapaaottelija
Pituus:  176 cm
Paino:  71 kg
Kätisyys:  Oikeakätinen
Taistelutyyli:  paini, nyrkkeily, brasilialainen jujutsu
Tilastot
Ottelut:  38
Voitot:  26
– tyrmäyksellä:  7
– luovutuksella:  8
– päätöksellä:  11
Tappiot:  12
– tyrmäyksellä:  8
– luovutuksella:  3
– päätöksellä:  1
Anton Kuivanen (s. 1. toukokuuta 1984) on suomalainen vapaaottelija. Kuivanen on myös Tony Halmeen jälkeen toinen Ultimate Fighting Championship -organisaatiossa otellut suomalainen.
Kuivanen harjoittelee pääsääntöisesti GB-Gymillä, mutta hän on käynyt treenaamassa ympäri maailmaa, muun muassa Floridassa American Top Teamilla. Hänet on tällä hetkellämilloin? rankattu kevyensarjan maailman 100 parhaan joukkoon ja Euroopan listalla toiseksi.
Vapaaottelu > UFC (2012–2013)

Kuivasen kiinnitys lajin huippuna pidettyyn Ultimate Fighting Championship -organisaatioon julkistettiin 16. tammikuuta 2012. Alun perin Kuivasen oli tarkoitus kohdata C.J. Keith, mutta tämä vetäytyi ottelusta vanhempiaan kohdanneen onnettomuuden takia. Hän otteli ensimmäisen UFC-ottelunsa 15. helmikuuta toista UFC-ensikertalaista, yhdysvaltalaista Justin Salasia vastaan UFC on Fuel TV: Sanchez vs. Ellenberger -tapahtumassa. Kuivanen hävisi ottelun kaikin tuomariäänin (30–27, 30–27, 29–27). Kuivanen oli ensimmäinen UFC:ssä otellut suomalainen sitten Tony Halmeen, joka kohtasi Randy Couturen UFC 13 -tapahtumassa vuonna 1997.
Huhtikuussa 2012 UFC ilmoitti Kuivasen ottelevan seuraavan kerran 21. heinäkuuta UFC 149 -tapahtumassa Kanadan Calgaryssä. Hänen vastustajansa oli Mitch Clarke, painitaustan omaava kanadalaisottelija, joka hävisi UFC-debyyttinsä John Cholishille teknisellä tyrmäyksellä UFC 140 -tapahtumassa.  Kuivanen voitti ottelun Clarkea vastaan tuomariston hajaäänin (29–28, 28–29, 29–28). 23. helmikuuta 2013 hän otteli Anaheimissa pidetyssä UFC 157 -tapahtumassa Ultimate Fighter -voittaja Michael Chiesaa vastaan. Ottelu päättyi Kuivasen tappioon Chiesan saatua hänet luovuttamaan toisessa erässä kuristusotteellaan. Hävittyään kolmesta ottelustaan kaksi Kuivanen menetti UFC-sopimuksensa maaliskuussa 2013.
Vapaaottelu > Cage (2013–)

Suomalainen Cage-promootio ei riisunut Kuivaselta kevyen sarjan mestaruutta tämän UFC-sopimuksen ajaksi ja sopimuksen loputtua Kuivanen palasi puolustamaan mestaruuttaan CAGE 22-tapahtumaan yhdysvaltalaista Jason Pierceä vastaan. Kuivanen voitti kolme erää kestäneen ottelun kaikin tuomariäänin. Seuraavaksi Kuivanen puolusti mestaruuttaan Cage 23-tapahtumassa syyskuussa 2013. Hänet haastoi yhdysvaltalainen Eric Reynolds(17-7-0). Kuivanen arvioitiin ennen ottelua hienoiseksi ennakkosuosikiksi mutta vapaaottelun lisäksi ammattilaisnyrkkeilyssä otellut Reynolds yllätti heti ensimmäisen erän alussa pään sivuun osuneella vasemmalla koukulla joka tiputti Kuivasen mattoon. Reynolds tyrmäsi Kuivasen kahdella jatkolyönnillä ja voitti tältä Cage-promootion kevyen sarjan mestaruuden.
Kuivanen otteli seuraavan kerran Cage 29 -tapahtumassa Helsingissä 28. helmikuuta 2015. Hän voitti täyteen aikaan käydyssä ottelussa kaikin tuomariäänin liettualaisen Sergej Grechichon. Grechichon manageri Marius Mazulis jätti sekä kehä- että arvostelutuomarien toiminnasta ottelussa virallisen valituksen Suomen Vapaaotteluliitolle. Liitto käsitteli protestin ja totesi sen perusteettomaksi.
16. huhtikuuta 2015 Kuivanen otteli Cage 30 -tapahtumassa Helsingissä. Hänen vastustajansa oli Sean Carter.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
UFC-profiili
Haastattelu voitokkaan Cage 22 ottelun jälkeen[vanhentunut linkki]
Profiili Sherdog.comissa
Fight Matrix kevyensarjan ranking
Setä Tamu

| Setä Tamu> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Mikko Tamminen
Syntynyt: 20. elokuuta 1975 (ikä 49) Vaasa
Ammatti:  musiikkituottaja, rap-artisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Setä Tamu Alkaline Alkalyne Tamu
Aktiivisena:  2000–
Tyylilajit:  rap
Yhtyeet:  Vaasalaiset Kansiot Firevision Conquistadors Yön Polte
Levy-yhtiöt:  Kaverikerho
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Setä Tamu (oikealta nimeltään Mikko Tamminen, s. 20. elokuuta 1975 Vaasa) on vaasalainen rap-artisti ja musiikkituottaja. Hän kuului edesmenneeseen Vaasalaiset Kansiot -yhtyeeseen. Hän on myös vieraillut Vapaapudotuksen levyillä. Tamminen on ollut myös Firevision-yhtyeen toinen jäsen.
Vuonna 2000 Setä Tamu julkaisi Kuningas Pähkinän kanssa Kaikki suvussa -EP:n. EP poiki jatkoa vuonna 2003 "Heitä paita v*ttuun" -singlellä, ja vuonna 2004 Kylpyammeellinen hittejä -albumin muodossa. Julkaisut tuotti Setä Tamu. Kuningas Pähkinä ja Setä Tamu julkaisivat vuonna 2011 Syksyllä Palmasiin -nimisen EP:n, joka on ladattavissa ilmaiseksi SoundCloud-musiikkipalvelussa. EP:n kappaleesta "Kannut (Kesä 2011)" on julkaistu musiikkivideo.
Setä Tamu, Kuningas Pähkinä ja Stig muodostavat Yön Polte -nimisen kokoonpanon. Yhtyeen ensimmäinen single "Tyttö sinä olet meritähti" julkaistiin helmikuussa 2012.
Vuonna 2012 Tammisen tuottama ja osittain kirjoittama korealaisen Kara-yhtyeen kappale ”Electric Boy” nousi Japanin singlelistan ykköseksi. Hän on kirjoittanut ja tuottanut musiikkia muillekin kotimaissaan menestyneille artisteille, kuten taiwanilaiselle Jolin Tsaille ja saksalaiselle Glasperlenspiel-yhtyeelle.
Tamminen on vuodesta 2020 julkaissut soolomateriaalia Tamu-nimellä ja suunnittelee ensimmäisen sooloalbumin tekemistä.
Tamminen on ollut tekemässä ja tuottamassa useita suosituksi nousseita kappaleita muun muassa Mariskalle, Robin Packalenille, kuten myös Portion Boysille 2023 UMK-kilpailukappaletta "Samaa taivasta katsotaan".