Aspergerin oireyhtymä
Diagnostiset kriteerit

Aspergerin oireyhtymän diagnoosin voi saada aiheeseen perehtyneeltä neurologilta tai neuropsykiatriaan perehtyneeltä psykiatrilta. Oireiden pitää olla ollut havaittavissa jo potilaan lapsuusaikana. Eri lääkäreiden noudattamat diagnoosikäytännöt poikkeavat kuitenkin toisistaan, koska kaikki lääkärit eivät noudata sairausluokituksen diagnostisia kriteereitä. Aspergerin oireyhtymän diagnoosi saatetaan antaa esimerkiksi kielen kehityksen häiriöistä kärsivälle lapselle tai jopa älyllisesti kehitysvammaiselle ihmiselle. Marja-Leena Mattilan epidemiologisessa väitöstutkimuksessa havaittiin, että kymmenestä lapsesta neljälle, joille oli annettu ICD-luokituksen mukainen Aspergerin oireyhtymän diagnoosi tai jotka eivät olleet saaneet diagnoosia mutta jotka oli luokiteltu Asperger-piirteisiksi, olisi ICD-luokituksen mukaan pitänyt antaa autismin (lapsuusiän autismi F84.0 tai epätyypillinen autismi F84.1) diagnoosi. Christopher Gillbergin vuonna 1989 julkaisemien kriteerien mukaan heilläkin olisi ollut Aspergerin oireyhtymä, mutta Gillbergin kriteerit eivät ole saaneet missään maassa virallista asemaa.
Useamman viikon ympärivuorokautiset laitostarkkailujaksot ovat joissain kunnissa edelleen yleisiä lapsia diagnosoitaessa.
Aspergerin oireyhtymä ilmaistaan koodinumerolla F84.5. Oireyhtymän diagnosoimiseksi vaaditaan karkeasti ilmaistuna toteutuviksi seuraavat kohdat:
Esiintyy laadullisia poikkeavuuksia keskinäisessä sosiaalisessa vuorovaikutuksessa ja viestinnässä; vaaditaan kaksi neljästä kriteereissä tarkemmin eritellystä piirteestä.
Esiintyy kaiken kattava syventyminen yhteen tai useampaan mielenkiinnon kohteeseen (yleisin tapaus) tai pakonomainen tarve noudattaa epätarkoituksenmukaisia päivittäisiä tottumuksia ja rituaaleja tai kaavamaisia ja toistavia motorisia maneereja tai lapsuudenaikainen alituinen syventyminen lelujen osatekijöihin, kuten tuoksuun, pintamateriaaliin, ääneen tai värinään.
Kielellisessä tai kognitiivisessa kehityksessä ei ole merkittävää yleistä viivästyneisyyttä. Motorinen kömpelyys on yleistä, mutta se ei ole diagnoosin edellytys.
Yksittäiset erityistaidot ovat yleisiä, mutta ne eivät ole diagnoosin edellytys.
Poikkeavaa käyttäytymistä ei voida pitää seurauksena seuraavista psyykkisistä tai kehityksellisistä häiriöistä:
Erityisosatekijätön skitsofrenia (F20.6)
Skitsotyyppinen häiriö (F21)
Pakko-oireinen häiriö (F42)
Vaativa persoonallisuus (F60.5)
Muu laaja-alainen kehityshäiriö (F84.0–F84.4)
Lapsuusiän reaktiivinen kiintymyssuhdehäiriö (F94.1)
Lapsuuden kiintymyssuhteiden estottomuus (F94.2).
Jotkut tutkijat ovat kuitenkin havainneet, että Asperger-henkilötkin voivat sairastua pakko-oireiseen häiriöön, ja esittäneet diagnoosikriteereiden korjaamista tältä osin.
Yhdysvalloissa ja Ruotsissa käytetään ICD:n sijaan Amerikan psykiatrisen yhdistyksen kehittämää mielenterveydellisten ongelmien referenssiopasta DSM. Suurin osa maailmalla tehtävästä Asperger-tutkimuksesta on tehty henkilöillä, joille on annettu DSM:n mukainen Asperger-diagnoosi. Näitä tutkimustuloksia ei voida siksi yleistää sellaisinaan suomalaiseen Asperger-väestöön, koska ICD ja DSM eivät ole yhteismitallisia. Yhdysvalloissa käytetään laajalti Szatmarin tutkimusryhmän kehittelemiä epävirallisia kriteereitä. Myös ruotsalainen Christopher Gillberg on kehittänyt oman kriteeristönsä Aspergerin oireyhtymän diagnosointiin.