stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turvapaikanhaku Suomessa
Ongelmat > Vapaaehtoinen palaaminen

Turvapaikanhakijan on myös mahdollista palata vapaaehtoisesti Suomesta. Marraskuussa 2024 uutisoitiin, että vapaaehtoiseen tuettuun paluuseen takaisin kotimaahansa tarttuu vain murto-osa Suomessa olevista turvapaikanhakijoista. Palaajille tarjotaan mahdollisuutena hankkia muun muassa aaseja niin kutsuttuna hyödyketukena, koska merkittävällä osalla palaajista on työtaustaa maatalouden parissa. Suurin osa tuetusta kotimaahan paluusta maksetaan hyödyketukena. Hyödyketukea voidaan myöntää pien- ja mikroyritystoiminnan perustamiseen, koulutuspalveluihin, terveydenhuoltokuluihin, asunnon vuokraamiseen tai hankintaan ja kodin kalusteisiin, mutta ei kuitenkaan viihde-elektroniikkaan. Palaaja ei itse saa yleensä avustusta, vaan Kansainvälinen siirtolaisuusjärjestö IOM hoitaa tarvikkeiden hankintoja palaavien kotimaassa, joko suoraan tai kuitteja vastaan. Pieni osa kaikista eri vuosina Suomesta kotimaahan palanneista ei ole myöskään saanut mitään avustusta. Petteri Orpon hallituksen yksi keskeisistä maahanmuuton rajoittamisen tavoitteista on ollut lisätä vapaaehtoista paluuta. Se oli myös Maahanmuuttoviraston vuoden 2024 tulostavoitteita. Vuoden 2024 alussa vapaaehtoisen paluun tuen ylärajaa korotettiin 5 000 eurosta 5 300 euroon. Korotuksella halutaan turvapaikanhakijat poistumaan pikaisesti Suomesta ensimmäisen kielteisen turvapaikkapäätöksen jälkeen. Vain joissakin tilanteissa palaaja voi saada hyödyketuen summasta 200–500 euroa myös käteisenä. Avustusta ei enää tarjota viisumivapaisiin maihin, paitsi ihmiskaupan uhreille tai tilapäistä suojelua saaneille. Nämä ryhmät saavat lisäksi uuden 3 000 euron avustuksen. Vuonna 2024 vapaaehtoiseen paluuseen oli varattu valtion varoja noin kaksi miljoonaa euroa. Vapaaehtoinen paluu olikin suosituinta vuonna 2024 verrattuna koko 2020-lukuun johtuen korotetuista tukisummista. Kielteisen päätöksen saaneista turvapaikanhakijoista noin 10–15 prosenttia palaa vapaaehtoisesti. Vuonna 2024 eniten palaajia oli Irakiin (37) ja Georgiaan (33).
Muutokset politiikassa

Turvapaikanhakijoita koskevia säädöksiä on jatkuvasti muutettu politiikan muuttuessa. Vuonna 2022 esille nousi laajasti pelko siitä, että Venäjä käyttäisi turvapaikanhakijoita painostuskeinona Suomea vastaan. Sisäministeriö aloitti tällöin Krista Mikkosen (vihr.) johdolla itärajalle rakennettavien järeiden aitojen suunnittelun. Kesäkuussa 2022 eduskunnan hallintovaliokunta katsoi, että rajat on voitava sulkea tilanteessa, jossa vieras valtio yrittää käyttää turvapaikanhakijoita vaikuttamisen välineenä.
Aiheesta muualla

Lyytinen, Eveliina (toim., 2019) Turvapaikanhaku ja pakolaisuus Suomessa. Siirtolaisuusinstituutti, Turku
Pirkkalainen, Päivi; Lyytinen, Eveliina; Pellander, Saara (toim.): Suomesta poistetut - näkökulmia karkotuksiin ja käännytyksiin.  Tampere:  Vastapaino, 2022.  ISBN 978-951-768-996-0  Teoksen verkkoversio.
Välimäki, Matti (2017) Suomi ja pakolaiset - Ensimmäinen vuosisata, 1917-2017. Suomen Kirkkohistoriallisen Seuran Vuosikirja 2017.
Kuninkaansatama

Kuninkaansatama (engl. King’s Landing) on kuvitteellinen kaupunki George R. R. Martinin kirjoittamissa fantasiaromaaneissa Tulen ja jään laulu ja Tuli ja veri. Se on Westeros-mantereella sijaitsevan Seitsemän kuningaskunnan pääkaupunki ja väestöltään Westerosin suurin kaupunki. Väkiluku on noin puoli miljoonaa. Pinta-alaltaan se on kuitenkin pienempi kuin Westerosin lounaiskulmassa sijaitseva Vanhakaupunki.
Kuninkaansatama sijaitsee Mustavirta-joen varrella Kruunumaiden kuningaskunnassa. Se on levittäytynyt Kapeaanmereen kuuluvan Mustalahden rannalle. Kaupunki on saanut nimensä Aegon I Targaryenista eli Aegon Valloittajasta, joka rantautui Kuninkaansataman alueelle Westerosin-valloitusretkellään. Ennen valloitussotaa alueella sijaitsi pelkkä pieni kalastajakylä, mutta 25 vuotta perustamisensa jälkeen Kuninkaansatamasta tuli Westerosin kolmanneksi suurin kaupunki Lannisportin ja Vanhankaupungin jälkeen.
Kuninkaansatama on rakentunut kolmelle kukkulalle. Kaupunkia ympäröi muuri, ja sisäänkäynneiksi on rakennettu seitsemän porttia, joilla halutaan kunnioittaa Seitsemää jumalaa. Kaupungin alle on rakennettu sokkeloinen käytävien verkosto. Yksi kaupungin tunnetuista paikoista on köyhälistön asuttama Kirpunperä-slummi (engl. Flea Bottom), ja rakennuksista merkittävimpiä ovat Punalinna ja Baelorin Suursepti.
Punalinna

Yhdellä kaupungin kolmesta kukkulasta kohoaa Punalinna, jossa hallitsijaperhe asuu ja jonka suuressa salissa sijaitsee tarinan keskiössä oleva Rautavaltaistuin. Punalinnan rakennustyöt alkoivat vuonna 35 ja kestivät 10 vuotta. Järjestyksessään kolmas kuningas Maegor I Targaryen eli Maegor Julma rakennutti Punalinnaan laajan salakäytävien verkoston sekä linnan sisälle Maegorin turvapaikaksi kutsutun pienemmän linnan, joka on ympäröity vallihaudoin. Maegor tapatti linnan rakentajat, jotta salakäytävät pysyisivät salaisuutena.
Televisiosarjoissa

Kuninkaansataman kuvauspaikat  vaihtelivat: ylemmässä kuvassa Mesquita-aukio Mdinassa (Maltalla) ja alempana ilmakuvassa Dubrovnik (Kroatiassa).
Televisiosarjassa Game of Thrones Kuninkaansatamaan sijoittuvia ulkokohtauksia kuvattiin ensimmäisellä tuotantokaudella Maltan Mdinassa, toisesta tuotantokaudesta lähtien Kroatian Dubrovnikissa sekä seitsemännellä kaudella Espanjan Cáceresissa. Sarjan esiosassa House of the Dragon kaupunkikohtauksia on kuvattu Cáceresissa ja Trujillossa.
Aiheesta muualla

Kuninkaansatama Tulen ja jään laulu -wikissä (englanniksi)
Kuninkaansatama Game of Thrones Wikissä (englanniksi)
| n k Tulen ja jään laulu |
| --- | --- |
Romaanit:  Valtaistuinpeli (1996)  Kuninkaiden koitos (1998)  Miekkamyrsky (2000)  Korppien kestit (2005)  Lohikäärmetanssi (2011)  The Winds of Winter (?) 
Televisiosarja:  Tuotantokaudet (1  2  3  4  5  6  7  8)  Näyttelijät  Palkinnot Jaksot: Talvi on tulossa Kaksi miekkaa Ruusu ja leijona Pitkä yö
Videopelit:  A Game of Thrones: Genesis  Game of Thrones (2012)  Game of Thrones (2014) 
Musiikki:  For the Throne  Game of Thrones: Season 6  Game of Thrones: Season 7  ”Jenny of Oldstones”  ”Light of the Seven” 
Hahmot:  Joffrey Baratheon  Robert Baratheon  Cersei Lannister  Tyrion Lannister  Jon Nietos  Arya Stark  Daenerys Targaryen  Yön kuningas 
Lohikäärmeet:  Balerion 
Suvut ja järjestöt:  Stark  Targaryen  Yövartio 
Kielet:  Dothraki  Valyria 
Paikat:  Kuninkaansatama  Lohikäärmekivi  Maailma  Muuri  Talvivaara  Westeros 
Tapahtumat:  Aikajana  Robertin kapina  Viiden kuninkaan sota 
Sarjaan liittyvät teokset
Romaanit:  Seitsemän kuningaskunnan ritari (2015)  Tuli ja veri (2018) 
Televisiosarjat:  House of the Dragon (2022–)  Tuotantokaudet (1  2)  Näyttelijät  Soundtrack  A Knight of the Seven Kingdoms: The Hedge Knight (2025) 
Hahmot:  Daemon Targaryen  Rhaenyra Targaryen
Vilho Halme

Vilho Halme 1960-luvun lopulla.
Vilho Aarno Antero Halme (3. toukokuuta 1921 Tampere – 8. elokuuta 2000 Tampere) oli suomalainen kaupunkineuvos, päätoimittaja ja sosialidemokraattinen kunnallispoliitikko.
Halmeen vanhemmat olivat pakkaaja Vilho Aleksander Halme ja Alma Ester Honkanen. Hän kävi ammattikoulun 1936 ja työskenteli aluksi Oy Finlayson-Forssa Ab:n palveluksessa laitosmiehen apulaisena. Sotien jälkeen Halme siirtyi lehtialalle. Hän oli tamperelaisen Kansan Lehden urheilu- ja uutistoimittajana 1946–1952, toimitusshteerinä 1952–1955, toimituspäällikkönä 1955–1961 ja päätoimittajana 1962–1974. Päätoimittajana Halme seurasi Arvo Poika Tuomista. Halme oli Veikkauksen hallintoneuvoston jäsen 1971–1974 toimien sen puheenjohtajana 1973–1974. Hän työskenteli Veikkauksessa aluepäällikkönä 1974–1975 ja aluejohtajana 1975–1986.
Halme oli Tampereen kaupunginhallituksen jäsen 1957–1970 ja puheenjohtaja 1985–1988. Kaupunginvaltuustossa hän istui vuodet 1963–1988, joista valtuuston puheenjohtajana 1971–1984. Halme oli SDP:n puoluetoimikunnan jäsen 1966–1972.
Halme oli Tampereen sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtaja 1957–1966 ja kunniajäsen vuodesta 1974. Hän oli myös Suomen sanomalehtimiesten liiton hallituksen jäsen 1958–1966. Halme oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun valtuuskunnan jäsen 1958–1974 ja Suomen Kulttuurirahaston Pirkanmaan rahaston hoitokunnan jäsen 1965–1972. Lisäksi hän kuului Kirkon tiedotuskeskuksen johtokuntaan 1967–1976 ja toimi Tampereen Paasikivi-seuran puheenjohtajana vuosina 1975–1982. Vuosina 1978–1988 hän toim Sara Hildénin taidemuseon johtokunnan puheenjohtajana. Suomen Palloliiton liittohallituksen jäsenenä Halme oli vuosina 1980–1988 ja liittovaltuuston puheenjohtajana vuosina 1989–1991.
Halme sai kaupunkineuvoksen arvon 1979 ja Tampere-palkinnon 1988.
Teoksia

Voimistelu- ja urheiluseura Ponteva 40-vuotias ; tekijät Viljo Syrman, Eino Mutanen, Vilho Halme. Voimistelu- ja urheiluseura Ponteva, Hyvinkää 1956
Tamperelainen viiskyt'luku ; kuvat Ensio Kauppila ; tekstit Vilho Halme. Tampere-seuran julkaisuja 76. Tampere 1995, 2. painos 2008
Toimitustöitä

Tampereen kisatoverit r.y 30-vuotisjuhlajulkaisu : 1920-1950 ; julkaisutoimikunta Pentti Wansén, Vilho Halme, Otto Salonen. Tampereen kisatoverit, Tampere 1950
Toivo Rossi ja informalismin ikkunat ; toim. Vilho Halme ; valokuv. Ensio Kauppila. T. Rossi, Tampere 1986
Tollensen taistelukenttä

| Tollensen taistelukenttä> Schlachtfeld im Tollensetal |
| --- | --- |
 Tollensenjoen viljeltyä laaksoa heinäkuussa 1996
Sijainti
 Tollensen taistelukenttä
Koordinaatit:  53°44′35″N, 13°18′39″E
Valtio:  Saksa
Paikkakunta:  Mecklenburgische Seenplatte Mecklenburg-Etu-Pommeri
Historia
Tyyppi:  taistelukenttä
Ajanjakso:  1200 eaa. 
Huippukausi:  pronssikausi, periodi III
Kulttuuri:  Skandinavian pronssikausi
Aiheesta muualla
  Tollensen taistelukenttä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Havainnekuva kaivausnäkymästä.
Luista tunnistettuja taistelujen merkkejä. Merkkien selitykset ylhäältä alaspäin: tylpän esineen osuma, nuolenjälki, pisto, viilto, lyönti, tunnistamaton.
Tollensen taistelukenttä on pronssikauden aikainen taistelukenttä Tollensenjoen laaksossa, joka sijaitsee Mecklenburgische Seenplattessa Mecklenburg-Etu-Pommerissa noin 120 kilometriä Berliinistä pohjoiseen, ja siellä Weltzinistä hieman itään, Burowin ja Wederin kylien lähellä. Tollensenjoki on Peenejoen sivujoki. Suoarkeologisten kaivauksien löydöt viittaavat väkivaltaiseen konfliktiin, joka tapahtui 1200 eaa. (Monteliuksen periodilla III) ja sijoittui Skandinavian pronssikulttuurin vaikutusalueelle. Tämä on varhaisin arkeologisesti tutkittu taistelu, jonka on havaittu kuuluneen Skandinavian pronssikauden kulttuurille.
Tutkimushistoria

Jo 1980-luvulta asti on Tollensejoen laaksosta löydetty huomattava määrä pronssiesineitä joen sedimenteistä. Esineet ovat olleet erilaisia vaateneuloja, työkaluja, puukkoja, nuolenkärkiä, keihäänkärkiä, kirveenteriä, tikarinteriä ja miekan terän kappaleita. Myöhemmin 1990-luvulla on löytynyt useita ihmisen pääkalloja.
Vuonna 1996 amatööriarkeologit Ronald ja Dieter Borgwardt  löysivät ihmisen käsivarren luun, joka pilkisti ulos jyrkän jokitörmän sivusta ja jossa törrötti pystyssä piikärkinen nuolenkärki. Hän ilmoitti asiasta tutkijoille, jotka aloittivat samana vuonna testikaivaukset. Niiden tulokset olivat lupaavia ja jatkotutkimukset pohjustivat vuosien 2009–2016 aikana suoritettuja kaivauksia. Eniten tutkijoita kiinnostivat mahdollisuudet löytää taisteluissa käytettyjä aseita sekä ihmisten ja hevosten jäänteitä, minkä takia tutkimuksista tuli varsin laajat. Tutkimusalue seuraa kolme kilometriä Tollensejoen vartta, jossa sijaitsee monia hyvin säilyneitä jäänteitä taistelusta ja sen vainajista metrin verran kosteikon sisässä. Kostea ympäristö on säilyttänyt jäänteet erittäin hyvin, mikä tekee siitä hyvän esimerkin suoarkeologiasta. Kaivaukset ovat paljastaneet yli 120 ihmisen jäänteet ja vähintään viiden hevosen jäännökset.
Taistelupaikka > Taistelualue

Tollensejoen laakso on jääkauden sulamisvesien uurtama ja se on noin 250–500 metriä leveä. Joki virtaa sen pohjalla yleensä 50 metriä leveänä meanderoiden jokihiekassa ja sedimentissä, joka on täyttänyt laaksonpohjan. Laakso oli aikoinaan soistunut, mutta sitä on myös kuivatettu viljelykäyttöön. Pronssikaudella suo oli metrin verran matalampi ja kosteampi, mutta laakson ympäristö oli metsäinen ja asutuksesta autio. Jokiveden hitaat virtaukset lienevät syynä vainajien peittymiseen lietteeseen ja ihmisluiden liikkumiseen paikaltaan kasoiksi. Sukeltamalla ja testikaivauksilla on rajattu ihmisluiden esiintymisalueeksi noin 1,5 kilometriä pitkä osuus joenrantaa.
Taistelupaikka > Ihmis- ja eläinlöydöt

Ihmisten jäännökset ovat löytyneet polveilevan Tollensenjoen rantojen tuntumasta ja joen sedimenteistä. Vaikuttaa siltä, että vainajat on viskattu suolampiin tai jokeen, minne ne ovat vajonneet. Kun ruumiit ovat hajonneet ja luut ovat paljastuneet, on veden liike sekoittanut luut toistensa joukkoon epäjärjestykseen. Vainajien sukupuolijakauma on hyvin miesvoittoinen. Osa luiden sukupuolesta on toki jäänyt auki, mutta naisten luita on kuitenkin vain murto-osa. Sen sijaan lasten luiden löytyminen on ollut yllättävää.
Sekalaisten luiden epäjärjestyksestä on vaikeaa arvioida yksilöiden tarkkaa lukumäärää, kun ihmisten luita on löytynyt 9 000. Tietyn luutyypin esiintymisestä voidaan kuitenkin päätellä, mikä olisi yksilöiden minimimäärä. Esimerkiksi pääkalloja on löytynyt 38. Kun huomioidaan ikärakenne ja sukupuoli, päädytään vähintään 124 yksilöön . Näiden ikä on ollut keskimäärin 20–40 vuotta. Yleinen luista havaittava trauma on ollut nuijanisku päähän, jonka jättämä jälki on yleensä selvä. Myös monet nuolenkärjet ovat lävistäneet kallon luun. Nuolet ovat vahingoittaneet luuta muuallakin kehossa, mutta yleisiä ovat myös keihäänkärjen aiheuttamat traumat ja miekan viillon jäljet. Vainajat ovat todennäköisesti kärsineet verenhukasta tai tapettu pistämällä tämän jälkeen.
Hevosten luita on löytynyt yli 3 000. Hevoset ovat olleet matalakasvuisia ja muistuttivat nykyisiä poneja tai islanninhevosia. Niitä käyttivät ilmeisesti eliittisotilaat, mutta mitään sotilaallista merkitystä niillä on tuskin ollut.
Taistelupaikka > Aselöydöt

Maasta löytyi runsaasti pronssinuolen kärkiä. Joukossa oli myös piikivestä valmistettuja nuolenkärkiä ja niitä löydettiin myös luiden läpi tunkeutuneina. Nämä nuolet on ammuttu ihmisiin lähietäisyydeltä. Toiset traumat vaikuttavat keihäiden aiheuttamilta. Keihäänkärkiä on löytynyt suon pohjalta, minne ne ovat joutuneet taistelussa tai veteen vajonneen vainajan mukana. Yhtään ehjää miekkaa ei ole tavattu. Ne olivat varsin arvokkaita ja miekat on ryöstetty kuolleilta taistelun jälkeen. Miekoista on kuitenkin jäänyt viilto- ja iskunjälkiä useaan vainajaan. Monet haavat viittaavat myös kapeiden kirveenterien osumiin. Aseina on ilmeisesti ollut pronssiset olkakirveet, jotka on vartettu pitkiin puisiin varsiin.
Metalli- ja kiviaseiden lisäksi oli käytössä puuaseet. Puuseipäät ja hamarapäiset nuijat olivat olleet yleisiä taistelukentällä. Monet kallojen iskunjäljet ovat pyöreitä, mikä viittaa tylppäpäisen nuijan murskanneen pääkallon pinnan. Suosta on löytynyt luiden seasta monenlaisia nuijia ja seipäitä, koska suon sisällä vallinneet olosuhteet ovat säilyttäneet puuosat lahoamiselta. Puuaseet ovat olleet Pohjois-Saksassa yleisesti käytössä, sillä niitä on löytynyt monista soista ja niiden alkuperä ulottuu kivikaudelle asti.
Taistelupaikka > Esinelöydöt

Aseiden lisäksi on löydetty vaatetukseen tai koristeluun liittyviä esineitä. Kauniskuvioinen rintasolki (Spindlerfeldin tyyppiä) löytyi kahtena kappaleena. Lisäksi tunnistettiin partaveitsi, pronssinappeja, vaateneuloja ja pronssinen rasia. Ilmeisesti hiuksia sitomassa on ollut kultalangasta kiedotut spiraalit ja muutama spiraalinen tinasormuskin on löytynyt. Koska millään vainajalla tai sen luilla ei havaittu vaatteiden jäänteitä, ovat ne joko maatuneet vuosisatojen aikana tai vainajat on riisuttu ennen veteen heittämistä. Samoin vainajilta on kerätty talteen heidän yllään olleita koruja ja muita metalliesineitä, joten niitä on löytynyt yhteensä alle sata.
Taistelupaikka > Ajoitus

Ihmisluista, hevosenluusta ja puunuijasta on teetetty radiohiiliajoitukset (AMS) ja niiden keskiarvo on noin 1200 eaa. (± 40 vuotta). Kaikki ajoitukset viittaavat yhteen tapahtumaan, millaisen taistelun voidaan olettaa olevankin. Puunuijan ajoitus antoi 1230 eaa., mutta sen katsotaan johtuvan puun pitkästä elinkaaresta. Tapahtuma sijoittui Monteliuksen periodille III.
Taistelupaikan ympäristö

Taistelukenttä sijaitsee skandinaavisen pronssikauden asutuksen ulkopuolella. Noin viisi kilometriä pohjoisessa esiintyy runsaasti hautakumpuja, jollaisiin oli haudattu yhteisöjen eliittiä. Taistelukentän eteläpuolella sijaitsee vain yksi hautakumpu, mutta sen itä- ja länsipuolella on havaittu useita asuinpaikkoja eli maatilojen jäänteitä. Kohtaamispaikka on ilmeisesti valittu puolustuksellisista syistä, mutta myöskin sen kautta kulkevan tien vuoksi. Joen ja suon ylittävän tiepenkereen ja sillan perustusten jäänteet on ajoitettu 500 vuotta taistelutapahtumaa vanhemmiksi, mutta tutkijat arvelevat tien olleen taistelujen aikana edelleen olemassa.
Kirjallisuutta

Brock, Thomas: Archäologie des Krieges. Die Schlachtfelder der deutschen Geschichte.  Darmstadt:  von Zabern, 2015.  ISBN 978-3-8053-4875-1  (saksaksi)
Jantzen, Detlef & Terberger, Thomas: Gewaltsamer Tod im Tollensetal vor 3200 Jahren. Archäologie in Deutschland, Määritä ajankohta! (saksaksi)
Aiheesta muualla

Haapala, Kati: Tollensen vainajat ja pronssikautisen väkivallan merkit, Kalmistopiiri
Metsäkanat

| Metsäkanat |
| --- | --- |
 Riekko (Lagopus lagopus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Alaheimo::  Metsäkanat Tetraoninae  Vigors, 1825
Suvut
 Bonasa  Marunakanat Centrocercus  Tuhkapyyt Dendragapus  Havupyyt Falcipennis  Riekot Lagopus  Teeret Lyrurus  Metsot Tetrao  Pyyt Tetrastes  Preeriakanat Tympanuchus 
Katso myös
   Metsäkanat Wikispeciesissä   Metsäkanat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metsäkanat (Tetraoninae, syn. Tetraonidae) on pohjoisten alueiden kanalintujen alaheimo, johon kuuluu 17 lajia. Metsäkanat ovat tunnettuja komeista soidinmenoistaan. Yleisin metsäkanalaji Suomessa on teeri. Joissakin murteissa metsäkanalla on tarkoitettu riekkoa.
Ulkonäkö

Metsäkanat ovat keskikokoisia tai suuria, voimakasrakenteisia lintuja. Niillä on höyhenpeitteiset sierainaukot ja voimakkaat, osaksi tai kokonaan höyhenpeitteiset jalat, joissa ei ole kannuksia toisin kuin aitokanoilla. Siivet ovat pyöreät ja käsisulat jäykät ja kaartuvat. Metsäkanojen lento on äänekästä ja lennossa vuorottelevat nopeat siiveniskut ja liidot.
Elintavat

Metsäkanat ovat paikkalintuja ja ne elävät tuntureilla ja laajoissa havumetsissä. Ne käyttävät ravinnokseen pääasiassa kasvinosia, mutta kesäisin ne syövät myös hyönteisiä. Metsäkanojen pesä on maassa ja naaras hoitaa poikaset yksin.
Suomessa tavattavia lajeja

Kiiruna
Metso
Teeri
Riekko, vaarantunut
Pyy, vaarantunut
Kirjallisuutta

Markus Varesvuo & Pertti Koskimies: Metson suku – Suomen kanalinnut.  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-291-164-3
Aiheesta muualla

ITIS: Tetraoninae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q201240  Wikispecies: Tetraoninae  BioLib: 8554  CoL: 628B9  EPPO: 1TTRAF  GBIF: 4847862  IRMNG: 108676  ITIS: 553485  NBN: NBNSYS0000172131  NCBI: 466585  Open Tree of Life: 999677  Paleobiology Database: 67700  Paleobiology Database: 67700
Japani talviolympialaisissa 1932

Japani osallistui Lake Placidin talviolympialaisiin 1932 16 miesurheilijan joukkueella. Kaikissa kolmessa pohjoismaisessa hiihtolajissa, pikaluistelussa ja taitoluistelussa (kahdessa viimeisimmässä ensimmäistä kertaa olympiatasolla) kilpailleet japanilaiset jäivät ilman mitaleja. Parhaan sijoituksen saavutti mäkihyppääjä Goro Adachi oltuaan kahdeksas.
Joukkue > Pikaluistelu

| Urheilija | Matka | Alkuerät> Aika | Alkuerät> Sijoitus | Loppukilpailu> Aika | Loppukilpailu> Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Shozo Ishihara | 500 m | ei mitattu | 3. | karsiutui | karsiutui |
| Shozo Ishihara | 1 500 m | ei mitattu | 5. | karsiutui | karsiutui |
| Shozo Ishihara | 5 000 m | keskeytti | – | karsiutui | karsiutui |
| Shozo Ishihara | 10 000 m | keskeytti | – | karsiutui | karsiutui |
| Yasuo Kawamura | 500 m | ei mitattu | 5. | karsiutui | karsiutui |
| Yasuo Kawamura | 1 500 m | ei mitattu | 4. | karsiutui | karsiutui |
| Yasuo Kawamura | 5 000 m | keskeytti | – | karsiutui | karsiutui |
| Yasuo Kawamura | 10 000 m | keskeytti | – | karsiutui | karsiutui |
| Tokuo Kitani | 500 m | ei mitattu | 4. | karsiutui | karsiutui |
| Tokuo Kitani | 1 500 m | ei mitattu | 5. | karsiutui | karsiutui |
| Tokuo Kitani | 5 000 m | keskeytti | – | karsiutui | karsiutui |
| Tokuo Kitani | 10 000 m | keskeytti | – | karsiutui | karsiutui |
| Tomeju Uruma | 500 m | ei mitattu | 5. | karsiutui | karsiutui |
| Tomeju Uruma | 1 500 m | ei mitattu | 6. | karsiutui | karsiutui |
| Tomeju Uruma | 5 000 m | keskeytti | – | karsiutui | karsiutui |
| Tomeju Uruma | 10 000 m | keskeytti | – | karsiutui | karsiutui |
Kunkin erän kaksi nopeinta luistelijaa etenivät loppukilpailuun. Tämä oli Japanin ensiesiintyminen talviolympialaisten pikaluistelussa.
Joukkue > Pohjoismaiset hiihtolajit > Maastohiihto

| Urheilija | Matka | Aika | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| Iwao Ageishi | 50 km | 5:19.31 | 17. |
| Takeo Hoshina | 18 km | 1:35.47 | 17. |
| Saburo Iwasaki | 18 km | 1:44.07 | 37. |
| Saburo Iwasaki | 50 km | 5:21.40 | 18. |
| Heigoro Kuriyagawa | 18 km | 1:31.34 | 12. |
| Heigoro Kuriyagawa | 50 km | keskeytti | – |
| Kinzo Taniguchi | 50 km | keskeytti | – |
| Takemitsu Tsubokawa | 18 km | 1:33.15 | 15. |
Joukkue > Pohjoismaiset hiihtolajit > Mäkihyppy

| Urheilija | Sijoitus |
| --- | --- |
Goro Adachi: 8.
Mitsutake Makita: 28.
Yoichi Takata: 31.
Katsumi Yamada: 32.
Joukkue > Pohjoismaiset hiihtolajit > Yhdistetty

| Urheilija | Sijoitus |
| --- | --- |
Heigoro Kuriyagawa: 20.
Takemitsu Tsubokawa: 15.
Katsumi Yamada: 32.
Joukkue > Taitoluistelu

| Urheilija | Laji | Lyhytohjelma | Vapaaohjelma | Sijapisteet | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ryūichi Obitani | Miesten yksinluistelu | 11. | 12. | 79 | 1856,7 | 12. |
| Kazuyoshi Oimatsu | Miesten yksinluistelu | 10. | 8. | 67 | 1978,6 | 9. |
Kyseessä oli Japanin ensiesiintyminen taitoluistelussa olympiatasolla.
Bohrin atomimalli

Bohrin atomimalli.
Bohrin atomimalli on  ensimmäinen semikvanttimekanistinen fysikaalinen atomimalli, joka kuvaa atomin pieneksi positiivisesti varautuneeksi ytimeksi, jota elektronit kiertävät eritasoisilla radoilla, kuten planeetat kiertävät Aurinkoa ja kuut planeettoja. Vaikka Bohrin malli osoittautui myöhemmin puutteelliseksi, onnistui se kuitenkin selittämään paljon ilmiöitä. Malli on myös verrattain yksinkertainen, minkä takia Bohrin atomimallia opetetaan vielä nykyäänkin yleisesti yläkouluissa sekä lukioissa.