stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Vapaakirkon lähetystyö
Kiinan lähetystyö > Yhteistyö Kiinan Sisämaanlähetyksen kanssa ja omien lähetystyöasemien perustaminen

Vapaakirkon lähetystyön alkuunpanijana pidetään Antti Mäkistä. Opiskellessaan Englannissa hän tutustui Kiinan Sisämaanlähetyksen perustajaan ja johtajaan Hudson Tayloriin. Suomeen palattuaan hän alkoi pitää esitelmiä sekä laatia lehtikirjoituksia Kiinan lähetyksestä.
Tammisaaren kokouksen jälkeen Vapaan lähetyksen johto otti yhteyttä Kiinan Sisämaanlähetykseen (KSL) ja teki sopimuksen yhteistyöstä. Kaikki suomalaiset Vapaan Lähetyksen lähettämät lähetystyöntekijät saivat tehdä työtä KSL:n kentillä ja alkuvaiheessa myös KSL:n asemilla, siihen asti kunnes omia asemia perustettiin.
Ensimmäinen suomalainen lähetystyöntekijä Kiinassa oli Fredrik Fransonin kokouksessa 19-vuotiaana uskoon tullut Agnes Meyer (1861-1897), hän oli myös ensimmäinen Vapaan Lähetyksen lähettämä lähetti Kiinassa. Vuonna 1891 hyväksyttiin Kiinan läheteiksi opettajat Wilhelmiina Arpiainen (1859-1922) ja Verna Hammarên (s. 1863).  He saapuivat Kiinaan tammikuussa 1893 toimien Xinjiangin asemalla Kiinan rannikolla viiden vuoden ajan.
1890-luvun lopulla lähetystyötä tehtiin ja tuettiin tiiviisti Kiinan, Intian ja Himalajan kentillä. Suomen Viikkolehdessä seurattiin tilannetta kentiltä saatujen ja lehdessä julkaistujen kirjeiden välityksellä.
Vuonna 1898 oli kuusi lähettiä Kiinan Sisämaanlähetyksen yhteydessä Kiinassa ja kuusi Himalajalla. Samana vuonna Suomen Viikkolehden sivuilla näkyi ensimmäisen suomalaisen Kiinan lähetin, Agnes Meyerin (eräissä lähteissä: Meijer), edellisvuonna tapahtuneen kuoleman aiheuttama suru ja kaipaus. Artikkelissa oli muun muassa kuva hautakivestä ja muistokirjoitus. Lähetysinto ei suinkaan loppunut lähetin kuolemaan, vaan kasvoi entisestään. Marraskuussa 1898 oli suunnitteilla aloittaa viisi kuukautta kestävä Vapaan Lähetyksen lähetyskoulu Helsingissä. Koulun toteutumisesta ei ole enempää tietoa. Kiinan Sisämaanlähetyksen johdon alaisuudessa työskenteli vuoden 1900 alussa 811 lähetystyöntekijää ja 695 kiinalaista apulaista.
Kiinan lähetystyö > Sisällissodan ajan vainot

Kiinan sisällissodan aikana, vuosina 1927–1930,  Kiinassa olevat lähetystyöntekijät joutuivat kokemaan vainoa ja muutamia murhattiin.  Suomen Vapaakirkon lähetystyöntekijä Edith Ingman surmattiin 2. helmikuuta 1930 eräässä temppelissä. Seuraavana päivänä surmattiin samassa paikassa lähetystyöntekijät Elli Cajander ja Agnes Hedengren. Amerikkalaisen lähetysseuran työntekijänä toiminut vapaakirkollinen tri Alik Berg ammuttiin 7. tammikuuta 1948.
Kiinan lähetystyö > Toisen maailmansodan ja Kiinan vallankumouksen jälkeiset vuodet

Vuonna 1947 Suomen Vapaakirkko päätti lähettää lähetystyöntekijöitään entisille kentilleen. Fria missionsförbundet luovutti Yunfengin aseman käytettäväksi, jolloin lähtivät pastori Jorma Mannero (s. 1919) ja hänen vaimonsa Hilkka Mannero (s. 1913). He saapuivat Kiinaan vuonna 1948.
Sitten Kiinassa tapahtuneen vallankumouksen seurauksena lähetystyön tekemiselle asetettiin rajoituksia ja esteitä. Kesällä 1950 Kiinan kirkkojen edustajat vakuuttivat Kianissa allekirjoittamallaan julkilausumallaan uskollisuuttaan Kiinan hallitukselle ja seurakunnat sitoutuivat katkaisemaan kaikki yhteydet "imperialistisista maista" kotoisiin oleviin lähetystyöntekijöihin. Kiinan Sisämaanlähetys kutsui työntekijänsä pois Kiinasta vuonna 1950 ja seuraavan vuoden alussa Mannerot jättivät Kianin ja lähetystyön Yongfengissa.
Kommunistit leimasivat vallankumouksen jälkeen uskonnon ”oopiumiksi kansalle”, mikä piti kitkeä pois. Tästä seurasi niin kristillisten kirkkojen kuin buddhalaisten temppelien tuhoamista ja jopa kristittyjen vainoja ja vangitsemisia, jos nämä eivät olleet valmiita kieltämään uskoaan. Kristityt eivät voineet kokoontua avoimesti ja esimerkiksi Raamattujen tai muun hengellisen kirjallisuuden omistaminen tuli vaaralliseksi. Yhteydet ulkomaailmaan katkesivat ja monet olettivatkin tämän olevan Kiinan seurakunnan loppu. Vuoden 1979 jälkeen, kun kirkot saivat avata taas oviaan ja koko maa vähitellen avautui ulkomaailmalle, huomattiin, että Kiinan kristittyjen määrä olikin vainojen alla kasvanut. Ympäri maata oli syntynyt runsaasti kodeissa kokoontuvia uskovien ryhmiä, joita alettiin kutsua kotiseurakunniksi tai maanalaisiksi seurakunniksi, koska heillä ei ollut viranomaisten hyväksyntää. On myös puhuttu Kiinan herätyksistä, koska seurakunnat kasvoivat maan joissakin osissa lähes räjähdysmäisesti. Suurin kasvu tapahtui maaseudulla ja Itä- sekä Etelä-Kiinassa. 2000-luvulla seurakuntiin on myös liittynyt yhä enemmän kaupunkilaisia ja korkeasti koulutettuja lähes ympäri maata.
Himalajan lähetystyö > Toisen maailmansodan koettelemukset ja sodanjälkeinen aika Himalajalla

Englannin julistettua sodan Suomelle vuonna 1941 kaikki suomalaiset joutuivat kotiarestiin. Muutaman kuukauden kuluttua Pylkkänen ja Hyttinen vangittiin ja heidät vietiin neljäksi vuodeksi Dehradunissa sijaitsevalle keskitysleirille, josta he vapautuivat heikkokuntoisina vuonna 1946. Elvi Mäkelä oli sodan aikana siirtynyt Amerikkaan, mennen siellä avioliittoon. Eli Ollila matkusti Pylkkäsen ja Hyttisen vapauduttua Suomeen. Jäljellä olivat vain vanhemmat naistyöntekijät, skottilainen Margaret L. Doig, Hanna Juureva ja Edla Träskbäck sekä Pylkkänen ja Hyttinen.
Joulukuussa Edla Träskbäck sai vaikean sydäninfarktin ja hänet kuljetettiin Kalkuttaan sairaalaan. Sieltä pois päästyään hän asettui Hanna Juurevan kanssa Ghumiin vanhuuttaan viettämään. Tammikuun 1941 vuosikokous myönsi heille eläkkeeksi yhden lähetystyöntekijän kannatuksen puolikkaan. Hyttinen kuoli vuonna 1948, jolloin hänen tilalleen otettiin latvialainen lähetyssaarnaaja Margaret Vitants.
Hyttisen ja Pylkkäsen ollessa vangittuna, Elin Ollila jatkoi työtä Baksa Duarissa. Vuoden 1950 alussa Arthur I. Pylkkänen palasi Himalajalle. Kesällä 1950 saapui apuhoitaja Hellin Hukka. Vuoden lopulla saapui Havaijilla lähetystyöntekijänä ollut Olli H. Jokisaari puolisonsa Elvin kanssa, sekä neiti Oili Lappalainen. Elvi Jokisaari (Mäkelä) oli ollut Himalajalla 1937–41.
Vuoden 1950 alusta vanhat lähetystyöntekijät Hanna Juureva ja Edla Träskbäck jäivät Ghumiin vanhuuttaan viettämään ja työ siirtyi uusien lähettien vastuulle.
Lähetyksen kenttäjohtaja Olli H. Jokisaari toimi Ghumin asemalla 1954, Hellin Hukka ja Oili Lappalainen olivat Baksa Duarin lähetysasemalla.
Syyskuussa 1950 tuhosi tulva suuren osan Lachungin kylästä Sikkimissä. Vuonna 1903 perustettu Lachungin lähetysasema tuhoutui täysin. Pylkkänen, eräs maalaistyöntekijä ja kymmenen seurakuntalaista katosivat jäljettömiin virran mukana.
Suomalaissyntyinen Britannian kansalainen Ragnhild Björklund oli tullut itsenäisenä ja riippumattomana lähettinä 1957 Pedongiin, auttaakseen nuoruudenystäväänsä, ruotsinkielisen helluntaiseurakunnan lähettiä Signe Bäckiä. Vuoden 1958 Lhasan kapinan vuoksi kiristynyt viisumipolitiikka aiheutti sen, ettei hän enää voinut mennä Pedongiin, joten hän matkusti Ghumiin Siikaisen ehdotuksesta.
Baksa Duariin vuonna 1958 saapunut terveydenhoitaja Riitta Siikanen oli viimeinen Vapaakirkon Himalajan lähetti. Baksa Duarista hän siirtyi kuukauden päästä Ghumiin työskentelemään yhdessä Vappu Rautamäen kanssa. Rautamäki lähti Suomeen vuonna 1960. Siikanen jäi ja hän toimi Himalajan lähetyksen sihteerinä, rahastonhoitajana, alkeis- ja keskikoulun johtokunnan puheenjohtajana sekä Ghumin lähetysaseman johtajana. Siikanen kävi Suomessa vuosina 1964 ja 1968. Hän palasi Suomeen pysyvästi vuonna 1972, kun tuli valituksi Suomen Vapaakirkon lähetyssihteeriksi.
Himalajan lähetystyö > Himalajan ja Intian lähetystyö 2000-luvulla

Suomen Vapaakirkon työ Intiassa on nykyisin pääasiassa sisarkirkon, Himalajan Vapaakirkon, työn tukemista. Vapaakirkko on auttanut uuden monitoimikeskuksen rakentamisessa Siliguriin, Länsi-Bengaliin.
Himalajan lähetystyö > Himalajanlähetyksen työntekijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sigrid Gahmberg  Klaara Hertz  Anna Massinen  Kaarlo Waismaa  Hanna Waismaa  Hilja Heiskanen  Edla Träskbäck  Elin Kronqvist  Sonja Ollila  Eli Ollila  |  Mia Lipponen  Juho Yrttimaa  Annikki Fröjd (Tunturipuro)  Hanna Juureva  Siiri Antola  Arthur I. Pylkkänen  Arnold Hyttinen  Elvi Mäkelä  Astrid Virtanen  Olli H. Jokisaari  |  Elvi Jokisaari  Oili Lappalainen  Hellin Hukka  Riitta Siikanen  Edward H. Owen  Ossian Eklund  Hulda (o.s. Nordin) Eklund  Margareth L. Doig  |
Antti Mäkinen
Bror Berger

Bror Berger (8. helmikuuta 1874 Malmö – 3. huhtikuuta 1948 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja ja elokuvatuottaja. Berger ohjasi, käsikirjoitti ja tuotti muutamia varhaisia suomalaisia mykkäelokuvia 1910-luvulla.
Berger oli myös yksi Ruotsin ilmailun pioneereista. Hän rakensi vuonna 1911 ulkomaisten esikuvien mukaan yksitasoisen lentokoneen. Kone tuhoutui kuitenkin ensimmäisellä koelennollaan ja Bergerin ura ilmailun parissa päättyi siihen.
Bror Bergerin ohjaamia elokuvia

Rusthollari Pettersonin Helsinginmatka (1912)
Peski, Lappa ja poliisit (1915)
Katoavia timantteja eli Herrasmies-varas Morel vastustajanaan etsivä Frank (1916)
Den förgyllda lergöken (1924)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Šuryškaryn piiri

Šuryškaryn piiri (ven. Шурышкарский (муниципальный) райо́н, Šuryškarski (munitsipalnyi) raion) on paikallinen kuntatason itsehallintoalue Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan lounaisosassa Pohjois-Venäjällä. Kunnallispiirin pinta-ala 53 970 km2. Piirin keskuksena toimii Mužiin kylä Obin rinnakkaisen haaran Malaja Obin varrella. Kunnallispiiri on kuitenkin nimetty alueen alkuperäiskansa hantien tärkeän asuinpaikan, Šuryškaryn kylän mukaan.
Šuryškaryn piirin vaakuna
Näkymä Šuryškaryn piirin Ovgortin kylään
Šuryškaryn piirin lippu
Piiri rajoittuu koillisessa ja idässä Priuralskin piiriin, etelässä Hanti-Mansiaan, luoteessa Ural-vuoriston huippujen takana olevaan Komin tasavaltaan. Piirin läpi virtaa suuri Ob kohti pohjoista ja Obinlahtea.
Väestö

Piirin asukasluku oli 2010 väestönlaskennan mukaan 9 814 henkeä. Piiri on liikenteellisesti syrjäinen ja sen väestö asuu maaseutukylissä erityisesti Ob-joen ja sen sivu-uomien varrella. Moni pienistä maalaiskylistä sijaitsee Obin pääuoman kanssa rinnakkaisen, siitä alkunsa saavan ja siihen välillä yhtyvän sivu-uoma Malaja Obin varrella. Kunnallispiiri jakautuu paikallishallinnossa kahdeksaan maalaiskuntaan (kyläkuntaan):
Azovy (Azovyn maalaiskunta): 411 as. - Obin sivu-uoman Malaja Obin varrella
Gorki (Gorkin maalaiskunta): 1 973 as. - Obin sivu-uoman Malaja Obin varrella
Lophari (Lopharin  maalaiskunta): 574 as. - Obin pääuoman varrella
Muži (kylä/ Mužin maalaiskunta): 3 649 as., joista kunnallispiirin keskuksena toimivassa Mužin kylässä 3 609 - Obin sivu-uoman Malaja Obin varrella
Ovgort (Ovgortin maalaiskunta): 1 327 as. - Obin sivu-uoman Malaja Obin haaran Synjan varrella
Pitljar (kylä/ Pitljarin kylän maalaiskunta): 501 as. - Obin pääuoman varrella
Šuryškary (Шурышкары, Šuryškaryn maalaiskunta): 863 as. - Obin sivu-uoman Malaja Obin varrella
Vosjahovo (Vosjahovon maalaiskunta): 516 as. - Obin sivu-uoman Malaja Obin varrella / tuntumassa
Alkuperäisvärstöön kuuluvien hantien asuinpaikkoja kunnallispiirin alueella ovat olleet muun muassa Šuryškaryn (Шурышкары) ja Kazymin (Казым-Мыс, Kazym-Mys, Obin pääuoman itärannalla) kylien seudut.lähde?
Liikenneyhteyksiä

Piiri on liikenneyhteyksien kannalta syrjässä ja tieverkosto on vaatimaton; suurin osa alueesta on taigaa tai subarktista tundraa ilman valmiita tieyhteyksiä. Jokien sulan kesäkauden 2-4 kuukauden vesikuljetuksilla on suurin merkitys alueen kylien taloudelle ja toiminnalle; useimmissa kylissä on jonkinlainen satama. Talvikaudella vaatimaton piirikunnallinen Labytnangiin ja sieltä pääkaupunkiin Salehardiin johtava talvitie kulkee - ainakin Jamalin Nenetsian liikennekartoissa - Malaja Obin (Obin länsirannan) taajamien kautta. Moneen kylään on tarvittaessa helikopteriyhteys Salehardista.
Aiheesta muualla

Šuryškaryn piirin sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (шурышкарский-район.рф)
Šuryškaryn maalaiskunnasta (linkki erikseen koska tämän maalaiskunnan kohdalla oli bugi kunnallispiirin sivustolla) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (шурышкарский-район.рф)
Jamalo-Nenetski avtonomnyi okryg: Potštovnyje indeksy (venäjäksi)
Jamalo-Nenetski avtonomnyi okryg: Telefonnyje kody[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Gubkinski •
Jamal •
Krasnoselkup •
Labytnangi •
Muravlenko •
Nadym •
Nojabrsk •
Novyi Urengoi •
Priuralsk •
Pur •
Salehard •
Šuryškary •
Taz
Suuri tietosanakirja

Suuri tietosanakirja on WSOY:n kustantama yksiosainen tietosanakirja vuodelta 2001. Siinä on yli 23 000 artikkelia, joista henkilöartikkeleita on noin 5 000 sekä lähes 1 000 kuvaelementtiä. Valtioartikkeleissa on kussakin valtion kartta ja lippu. Kirjassa on myös laaja tilasto- ja taulukko-osasto. Toimitustyö loppui 15.6.2001.
Suosittelujärjestelmä

Suosittelujärjestelmä (engl. recommender system) on ohjelmisto, joka ehdottaa käyttäjän aiempaan toimintaan perustuen sisältöjä, joista hän voisi olla kiinnostunut. Se auttaa kuluttajia löytämään tuotteita, joista he pitävät ja auttavat yrityksiä lisäämään myyntiään. Se voi antaa käyttäjille ehdotuksia esimerkiksi kiinnostavasta musiikista, elokuvista, kirjoista, valokuvista tai verkkokirjanmerkeistä.
Suosittelujärjestelmien taustalla on ajatus siitä, että palveluiden suunnittelussa tulisi ottaa huomioon eri kuluttajaryhmien yhä selvemmin eriytyvät tarpeet ja halut. Hajaantunut ja yksilöllistynyt kulutus on ominaista jälkimoderneille yhteiskunnille, joissa kulutusvalinnat ja niihin liittyvä merkityksenanto toimivat yhtenä tärkeänä identiteettien rakentamisen ja esittämisen tapana. Esimerkiksi sisällyttämällä musiikin verkkopalveluihin suositteluominaisuuksia, käyttäjät voivat löytää uutta musiikkia helpommin.
Kimmo Tuomisen  mukaan suosittelujärjestelmät ovat yhdenlaisia suodatusmekanismeja, joilla verkossa olevaa tietoa seulotaan – erotellaan olennainen epäolennaisesta. Erilaiset suositukset lisäävät huomattavasti yhteisöllisiä kirjanmerkkejä hyödyntävien verkkopalvelujen suodatuskapasiteettia.
Suosittelumenetelmät

Suosittelujärjestelmien toimintaperiaatteet ovat pääasiassa kahdenlaisia: sisältöperustaisia tai yhteistoiminnallisia. Sisältöperustaisissa lähtökohtana on käyttäjien ja tuotteiden profiloiminen. Käyttäjä- ja tuoteprofiileja käytetään yhdistämään käyttäjien kiinnostuksenkohteita tuotekuvauksiin erilaisten algoritmien avulla.
Menestynein suosittelujärjestelmien toimintaperiaate on kuitenkin kollaboratiivinen eli yhteistoiminnallinen suodattaminen (engl. collaborative filtering). Se on menetelmä, jonka avulla luodaan automaattisia ennusteita käyttäjän kiinnostuksen kohteista keräämällä makua koskevaa tietoa usealta käyttäjältä. Yhteistoiminnallisessa suodattamisessa käyttäjien menneitä aktiviteetteja käytetään nykyisten mieltymysten ennustamiseen.
Yhteistoiminnallinen suodattaminen on teknisesti helpompi toteuttaa kuin sisältöperustainen suosittelu. Se tuottaa laadukkaita suosituksia, mutta sen tehokkuus heikkenee käyttäjien (esim. kuluttajien) ja datan (esim. tuotteiden) määrän kasvaessa.
Yhteistoiminnallisessa suodattamisessa käytetään tilastollisia menetelmiä kuten lähin naapuri -tekniikoita. Ne toimivat etsimällä käyttäjien naapureita, joilla on ollut aiemmin taipumuksena olla samaa mieltä asioista käyttäjän kanssa. Useimmiten naapurit muodostuvat käyttäjien mielipiteiden keskinäisestä korrelaatiosta. Tämän jälkeen järjestelmä voi suositella tuotteita, joista käyttäjän lähimmät naapurit ovat pitäneet ja myös käyttäjä todennäköisesti pitää. Ne siis vaativat tietyn asteista interaktiivisuutta, joka useimmin ilmenee käyttäjien tuotteille antamina arvosanoina tai ostoshistoriana.
Yksi esimerkki yhteistoiminnallisesta suodattamisesta on folksonomiat eli verkon kansanluokitukset. Ne ovat internetkäyttäjien yhteisöllisesti luomaa metadataa.
Sovellukset > Kaupalliset sovellukset

Suosittelujärjestelmien on todettu lisäävän verkkokauppaa, koska ne auttavat kauppojen asiakkaita löytämään tehokkaammin itselleen sopivia tuotteita Internetin valtavasta tarjonnasta. Suosittelujärjestelmien tarjoamat personoidut tuotesuositukset johtavat ostopäätökseen selvästi personoimattomia ehdotuksia useammin. Erityisen merkityksellisiä suositukset ovat aloilla, joiden markkinoilla on suuri valinnanvara, makuasioilla suuri merkitys ja matala hintataso.
Andersonin  mukaan suositusmahdollisuudet ovat keskeisiä nettikauppojen menestystekijöitä. Suosittelujärjestelmät ovat yksi suodatusmekanismi, jolla kuluttajat saadaan siirtymään pitkän hännän tuotteisiin ja ostamaan hittien lisäksi marginaalituotteita. Se on siis osa uutta yksilöllisempää digitaalisen kaupan muotoa, jossa kysyntä ja tarjonta yhdistetään. Suosituksilla on kaikki mainonnan kysyntää lisäävä voima, mutta niiden kustannukset ovat alhaisemmat.
Sovellukset > Kirjastosovellukset

Myös kirjastot käyttävät suosittelujärjestelmiä aineistotietokannoissaan. Mm. Hämeenlinnan, Keski-Suomen (Aalto-kirjastot) ja Pirkanmaan kunnankirjastot (PIKI-kirjastot) käyttävät sosiaaliseen mediaan perustuvaa Axiell Arena -alustaa, joka mahdollistaa automaattisen suosittelemisen samankaltaisten asiasanojen tai tunnisteiden kautta.
Ongelmia

Koska suosittelujärjestelmien toiminnan edellytyksenä on suurien käyttäjäjoukkojen aktiivisuus, käyttäjiä on oltava riittävästi, ja heidän oltava motivoituneita kertomaan omasta maustaan.
Käyttäjiltä kerättävän tietomäärän vuoksi kyse on myös yksityisyydensuojasta. Esimerkiksi Facebookin Beacon-laajennus poistettiin käytöstä voimakkaan vastustuksen vuoksi, koska se kertoi automaattisesti käyttäjien nettiostoksista heidän ystävilleen. Facebookin perustaja Mark Zuckerbergin mukaan tällaiset personoidut mainokset vastaavat suositusta luotetulta ystävältä.
Anderson  on nähnyt ongelmana sen, että suositukset loppuvat helposti: mitä marginaalisempaa musiikkia, sitä vähemmän käyttäjiä, joilta kerätä dataa ja luoda yhteistoiminnallista suodattamista. Toinen ongelma on suositusten pysyminen pitkällä aikavälillä samanlaisina.
Musiikin suositusjärjestelmissä genrekohtaiset rajoitukset ovat olennaisia puutteita – esimerkiksi klassisen ja populaarin musiikin tekijyyskäsityksen yhteensopimattomuus (säveltäjä vs. esittäjä) tekee samankaltaisuuden määrittämisestä vaikeaa. Myös suodattaminen ylipäänsä genren tai esittäjän mukaan on vain rajattu tapa, eikä mahdollista esimerkiksi saman aikakauden musiikin suosittelemista.
Åmanin  mukaan ongelmiin myös se, että yhteistoiminnallinen suodattaminen on amatöörien tekemää ja sitten altista esimerkiksi vääristelylle, kuten tunnisteiden käytössä pilailemiselle.
Aiheesta muualla

Kuurne, Jaakko (2007). Muistipohjainen yhteistoiminnallinen suodatus. Kandidaatintutkielma.
Laveri, Jouni (2006). Käyttäjien profilointi verkkokaupoissa. Viitekehysmalli profilointimenetelmien vertailuun.
Ruotsalo, Tuukka (2010). Methods and Applications for Ontology-based Recommender Systems.
Salste, Tuomas (1998). Internet-kauppapaikan rakenteet. Diplomityö, Teknillinen korkeakoulu.
Suovenhokas

| Suovenhokas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Venhokkaat Nolidae
Alaheimo::  Venhokkaat Nolinae
Suku::  Nola
Laji::  karelica
Kaksiosainen nimi
 Nola karelica  Tengström, 1869 
Katso myös
   Suovenhokas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suovenhokas (Nola karelica) on pieni yöperhoslaji. Se tunnetaan vanhemmassa kirjallisuudessa karjalanallaskehrääjänä sekä muuraimen ruuhikehrääjänä. Suovenhokas on luokiteltu Suomen uhanalaisarvioinnissa erittäin uhanalaiseksi (EN) ja se on yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.
Koko ja ulkonäkö

Suovenhokas on pieni, vaalea perhonen. Etusiipien pohjaväri on puhtaan valkoinen. Ulompi poikkiviiru erottuu ruskeana, ja sen ulkoreunalla on mustanruskeita täpliä. Siiven keskiosassa on leveä, vaaleanruskea vyö, samoin kuin ulkoreunassa. Ulkoreunan ruskean vyön keskellä kulkee valkea aaltoviiru. Siiven keskellä on musta täplä, jonka vieressä on vaaleankellertävistä suomuista muodostuva tupsu. Takasiivet ovat tasaisen ruskeat.
Lajin voi sekoittaa lähinnä huomattavasti yleisempään rämevenhokkaaseen (Nola aerugula).
Levinneisyys ja lentoaika

Suovenhokas on selvästi boreaalinen laji, jota tavataan Euroopassa ainoastaan osassa Skandinaviaa, Baltiassa ja Pohjois-Venäjällä. Idässä levinneisyysalue jatkuu Itä-Aasiaan saakka. Suomessa suovenhokasta esiintyy Lappia lukuun ottamatta koko maassa, mutta vain paikoittain. Perhonen lentää kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle lennon kestäessä yksittäisellä paikalla vain noin viikon.
Elinympäristö ja elintavat

Suovenhokkaan tyypillinen elinpaikka on vähäravinteinen ja sammaleinen suo. Lajin esiintyminen on hyvin paikallista, ja vierekkäisillä esiintymillä voi olla pitkä välimatka. Sitä ei juuri koskaan tapaa tyypillisen elinympäristönsä ulkopuolella, joskin Suomessa sen on raportoitu elävän myös kosteissa rantametsiköissä. Koiraat lentävät etsimässä kumppania illan hämärtyessä, mutta luultavasti naaraat liikkuvat enemmän vasta parittelun jälkeen piilotellen siihen saakka lehtien alapinnoilla. Suovenhokas tulee valolle.
Naaras munii korkeintaan 50 munaa lehtien alapinnoille tai kuolleille varvuille, joilta toukka hakeutuu ilmeisesti itse mieleiselleen ravintokasville. Toukan elintapoja luonnossa ei juuri tunneta, vaan tieto perustuu kasvatettujen toukkien käyttäytymiseen. Toukan kehitys kestää pari vuotta. Ensimmäisen talven toukka talvehtii noin 2 mm:n pituisena tekemänsä kotelon suojissa ja toisen talven lähes täysikasvuisena. Toukka on täysikasvuinen kolmannen elinvuotensa kesäkuun alussa, jolloin se koteloituu venemäisen, harmaan kotelokopan sisään heinänkorrelle tai oksalle.
Ravintokasvi

Ensimmäisenä kesänä toukka syö ainakin suokukkaa (Andromeda polifolia), toisena kesänään ilmeisesti lakkaa (Rubus chamaemorus). Kasvatuksessa se on kelpuuttanut myös juolukkaa ja puolukkaa.
Aiheesta muualla

kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q374352  Wikispecies: Nola karelica  BOLD: 286450  CoL: 945TW  EoL: 3941478  EUNIS: 311266  Fauna Europaea: 447176  Fauna Europaea (new): ba8c7bcd-a612-48e6-b8bd-dae3eddec26f  GBIF: 4534791  iNaturalist: 1001089  LepIndex: 34940  NCBI: 1870119  Observation.org: 185381  Open Tree of Life: 3175077  Laji.fi: MX.62356
Mietoistenlahti

| Mietoistenlahti> Natura 2000 -alue: FI0200089 |
| --- | --- |

Suojelun perusteet
Aluetyyppi:  SPA
Luontodirektiivin luontotyypit:  luontodirektiivin liitteen I luontotyypit eivät ole alueen suojeluperuste
Sijainti ja koko
Koordinaatit:  60°37′N, 021°49′E
Kunta:  Mynämäki, Askainen, Lemu
Kartta:  Ympäristökeskus
Pinta-ala:  586 ha
Suojellut lajit
Lintudirektiivin liite I:  ymparisto.fi
Luontodirektiivin liitteen II lajit:  ei tiedossa
Muuttolinnut:  ymparisto.fi
Mietoistenlahti eli Saarenaukko (ruots. Mietoisviken) on Mynämäen kunnan Mietoisissa sijaitseva merenlahti ja lintuvesi, joka sijaitsee Mynälahden pohjukassa. Alue on suojeltu yhtenä Suomen arvokkaimmista lintuvesistä. Lahden pohjukkaan laskee Laajoki, ja sen itäpuolelle laskevan Mynäjoen suisto muodostaa oman pienen sivulahtensa. Sana Mietoistenlahti ei esiinny virallisissa kartoissa, vaan on kansalaisten omaksuma nimitys Saarenaukosta.lähde?