Akuutti (tarke)
Käyttö nykykielissä > Äännearvon merkkinä: avoimet ja suljetut vokaalit

Useissa romaanisissa kielissä sekä myös kelttiläisessä gaelin kielessä akuuttia käytetään erottamaan eri vokaaliäänteitä toisistaan. Akuutti merkitsee yleensä suljetumpaa vokaalia kuin vastaava vokaali graviksella varustettuna tai ilman tarketta. Ranskaa lukuun ottamatta se esiintyy vain painollisessa tavussa.
Katalaanissa akuutti esiintyy vokaaleissa é [e] ja ó [o] erotukseksi vokaaleista è [ɛ] ja ò [ɔ].
Ranskassa akuutti (ransk. accent aigu) esiintyy vain e:n päällä: é. Sen ranskankielinen nimi on accent aigu, kun taas toisin päin kaltevan aksentin (`) nimenä on accent grave. Ranskassa é äännetään aina laveana puolisuppeana etuvokaalina [e], kun taas è ja ê äännetään suomen e:n ja ä:n välisenä vokaalina [ɛ] ja pelkkä e tavallisimmin [ə], joskaan viimeksi mainittua ei sanan lopussa yleensä äännetä ollenkaan. Sanan loppukonsonantin (ei kuitenkaan s:n) tai sanan sisällä kahden tai useamman peräkkäisen konsonantin edellä kuitenkin myös pelkkä e äännetään [e] tai ɛ], minkä vuoksi näissä tapauksissa e:n päälle ei tule akuuttia. Toisin kuin muissa romaanisissa kielissä, ranskassa akuutti voi esiintyä myös painottamattomissa tavuissa.
Italiassa akuutti (ital. accento chiuso, "suljettu aksentti") on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta pakollinen vain sanoissa, joissa useamman kuin yhden tavun viimeinen vokaali on painollinen. Painolliseen o:hon päättyvissä sanoissa ei kuitenkaan käytetä akuuttia (ó) vaan gravista (ò). Vain e:n päällä sekä akuutti että gravis ovat yleisiä. Akuutti esiintyy tyypillisesti -ché -loppuisissa sanoissa kuten perché ("miksi", "koska"), joissakin yksitavuisissa sanoissa kuten né ("ei... eikä") ja sé (itsensä) erotukseksi sanoista ne ("sen") ja se ("jos"), sekä muutamissa verbimuodoissa kuten poté ("voi", imperfektimuoto). Gravis e:n päällä taas esiintyy esimerkiksi verbimuodossa è ("on"). Joskus akuuttia käytetään myös o:n päällä erottamaan eri sanoja toisistaan, esimerkiksi bótte ("tynnyri") ja bòtte ("lyönti"), mutta tämä ei ole pakollista, eikä tavanomaisessa italialaisessa näppäimistössä olekaan ó:ta.
Oksitaanissa akuutti osoittaa vokaalin laatua: é [e] (erotukseksi vokaalista è [ɛ]), ó [u] (erotukseksi vokaalista ò [ɔ]) ja á [ɔ/e] (erotukseksi vokaalista à [a]).
Gaelin kielessä sekä akuutti että gravis esiintyivät aikaisemmin e:n ja o:n päällä, ja niinpä é [eː] oli erotettava è:stä [ɛː] ja ó [oː] ò:sta [ɔː]. Sekä gravis että akuutti osoittivat myös painoa, ja é/è ja ó/ò oli myös erotettava aksentittomasta e:stä [e], [ɛ] ja o:sta [o], [ɔ] tai [ɤ]. Historiallisista syistä á esiintyi sanoissa á ja ás, mutta se lausutaan samoin kuin à [aː]. Muiden vokaalien (i ja u) päällä saattoi esiintyä vain gravis. Scottish Qualifications Authority (SQA), joka päättää kielenhuollosta, päätti 1980-luvulla poistaa akuutin käytöstä ja käyttää sen sijasta kaikissa tapauksissa gravista. Ohjetta ovat seuranneet useimmat julkaisijat, mutta muutamat, muun muassa yliopistot, käyttävät edelleen akuuttia entiseen tapaan.
Portugalin kielessä akuutti merkitsee muista kielistä poiketen avoimempaa ja sirkumfleksi suljetumpaa vokaalia: á [a], é [ɛ] ja ó [ɔ] ovat avoimempia kuin â [ɐ], ê [e] ja ô [o]. Aksenttia käytetään kuitenkin vain sanoissa, joissa painollinen tavu ei ole muutoin pääteltävissä. Kun paino on yleisten sääntöjen mukaan pääteltävissä, aksenttimerkkejä ei käytetä, eikä sitä, onko kyseessä avoimempi vai suljetumpi vokaali, voida päätellä pelkästään oikeinkirjoituksen perusteella.