stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pljussan valuma-alue
Huomautuksia

1 2 3  Pihkovan alueen kartasta (Narva basin map.svg) on lueteltu eri kokoisia taajamia valuma-alueen sisältä. Myös Pljussan valuma-alueen naapurivaluma-alueet on tarkistettu kartasta.
↑  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Плюсса (река), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
↑  Asukasluvut ovat esillä esimerkin vuoksi. Ne on luettu eri artikkeleista vuonna 2019.
Pyhän Katariinan kirkko (Ateena)

| Pyhän Katariinan kirkko Ναός Αγίας Αικατερίνης |
| --- | --- |
 Pyhän Katariinan kirkko.
Sijainti:  Pláka, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′16″N, 23°43′52″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Rakentamisvuosi:  noin 1050–1100
Tyylisuunta:  bysanttilainen
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Katariinan kirkko (kreik. Ναός Αγίας Αικατερίνης, Naós Agías Aikaterínis; myös Naós Agías Ekaterínis) on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.
Kirkkoa sisältä.
Kirkon aukion antiikin aikaiset pylväät.
Pyhän Katariinan kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 1000-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Sen paikalla on aiemmin ollut varhaiskristillinen basilikakirkko, joka puolestaan oli rakennettu antiikin aikaisen Artemiille omistetun temppelin paikalle. Nykyinen kirkko oli alun perin omistettu Pyhille Theodoroksille (Ágioi Theódoroi). Vuonna 1767 luostarista tuli Siinain Pyhän Katariinan luostarin alainen metokhion-kirkko eli eräänlainen edustustokirkko, ja se omistettiin Pyhälle Katariinalle (Agía Aikateríni). Kirkko vaurioitui pahoin Kreikan vapaussodan aikana ja oli välillä käyttämättömänä. Se kunnostettiin ja otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1882. 1900-luvulla sitä ovat käyttäneet erityisesti nk. Vähän-Aasian katastrofin jälkeen kaupunkiin evakkoina muuttaneet.
Kirkko sijaitsee Plákan kaupunginosassa Chairefóntos-kadulla lähellä Lysikrateen muistomerkkiä. Arkkitehtuuriltaan se on risti neliössä -kirkko, jonka kupolia tukee neljä pylvästä. Kupoli on tyypillinen keskibysanttilaista ateenalaista tyyliä edustava pieni kahdeksankulmainen kupoli. Myöhemmin kirkkoon on tehty lukuisia muutoksia ja laajennoksia, ja sen bysanttilainen luonne tulee nykyisin ilmi ainoastaan kupolissa ja osassa julkisivua. Kirkon rakentamisessa on käytetty antiikin aikaisten rakennusten osia. Kirkkoon liittyy kaksi kappelia, joista oikeanpuoleinen on omistettu Pyhälle Antoniokselle ja vasemmanpuoleinen Pyhälle Sofialle ja tämän kolmelle tyttärelle.
Aivan kirkon vieressä on näkyvissä antiikin aikaisia raunioita, mukaan lukien kaksi pystyssä säilynyttä joonialaista pylvästä sekä arkkitraavia. Pylväät ovat olleet osa peristyylipihaa. Ne on tehty Hymettos- ja Pentelikon-vuorten marmorista ja niiden korkeus on noin 4,6 metriä. Alueella on ollut muun muassa Hadrianuksen aikana rakennettu kylpylä. Kirkon lähistöä on ehdotettu yhdeksi antiikin Ateenan arkaaisen Prytaneionin paikaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Katariinan kirkko Wikimedia Commonsissa
Pyhän Katariinan kirkko (Thessaloniki)

| Pyhän Katariinan kirkko Ναός Αγίας Αικατερίνης |
| --- | --- |
 Pyhän Katariinan kirkko.
Sijainti:  Thessaloniki, Kreikka
Koordinaatit:  40°38′35″N, 22°56′39″E
Kirkkokunta:  Kreikan ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Thessalonikin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1320
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Thessalonikin varhaiskristilliset ja bysanttilaiset muistomerkit 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Katariinan kirkko (kreik. Ναός Αγίας Αικατερίνης, Naós Agías Aikaterínis) on bysanttilaisaikainen kirkko Thessalonikissa Kreikassa. Se kuuluu Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Kirkko on rakennettu vuonna 1320. Rakennus toimi osmanivallan aikana moskeijana ja tunnettiin nimellä Yakup Pashan moskeija. Kirkkorakennus kunnostettiin vuosina 1946–1951. Kirkko sijaitsee Thessalonikin Áno Pólin (Yläkaupunki) luoteislaidalla. Se on koristeltu makedonialaista koulukuntaa edustavilla seinämaalauksilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Katariinan kirkko Wikimedia Commonsissa
Qiu Jian

| Mitalit> Maa:   Kiina.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Kiina> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2008 | 50 m pienoiskivääri,3 asentoinen |  |
Qiu Jian (s. 25. kesäkuuta 1975 Jiangsu) on kiinalainen kivääriampuja ja olympiavoittaja.
Qiu Jian saavutti olympialaisissa Pekingissä 2008 kultaa 50 m pienoiskiväärin asentokilpailussa ja oli 19. makuussa.
Pergamon

| Pergamon> Πέργαμον |
| --- | --- |
 Pergamonin akropolista ja Trajanuksen temppelin raunioita.
Sijainti
 Pergamon
Koordinaatit:  39°07′58″N, 27°11′01″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Bergama, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  700-luku eaa. – 716 jaa.
Huippukausi:  282–133 eaa.
Kulttuuri:  antiikki varhaiskeskiaika
Alue:  Myysia
 Unescon maailmanperintökohde nimellä Pergamon ja sen monikerroksinen kulttuurimaisema 
Aiheesta muualla
  Pergamon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pergamon (m.kreik. Πέργαμον, myös Pergamos, Πέργαμος, lat. Pergamum, Pergamus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Myysiassa Vähän-Aasian länsiosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi kaupungista nimensä perineen nykyisen Bergaman kaupungin paikalla İzmirin maakunnassa.
Pergamonista tuli merkittävä hellenistisellä kaudella attalidien valtakunnan (282–133 eaa.) pääkaupunkina. Kaupunki oli suurimmassa kukoistuksessaan Eumenes II:n aikana 197–159 eaa., jolloin se toimi merkittävänä sivistyskeskuksena. Kaupungissa oli suuri Pergamonin kirjasto, joka kilpaili Aleksandrian kirjaston kanssa. Attalidien valtakunta lakkasi olemasta vuonna 133 eaa., kun sen alueet liitettiin Roomaan. Pergamon menestyi kuitenkin kaupunkina myös seuranneella roomalaisella kaudella.
Pergamonista on jäljellä huomattavia muinaisjäännöksiä, muun muassa Zeuksen alttaristo eli niin kutsuttu Pergamonin alttari. Se, kuten monet muut kaupungin merkittävimmistä löydöistä, on nykyisin esillä Pergamon-museossa Berliinissä. Pergamonin arkeologinen alue on vuodesta 2014 ollut Unescon maailmanperintökohde nimellä Pergamon ja sen monikerroksinen kulttuurimaisema.
Maantiede

Pergamonin poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Kaikos-joen (nyk. Bakırçay) pohjoispuolella Myysian länsiosassa eli Teuthraniaksi kutsutulla alueella. Kaupunki oli lähellä paikkaa, jossa kaksi muuta jokea, Selinus (nyl. Bergama-Çay) ja Ketios (nyk. Kastel-Çay), laskivat Kaikokseen. Selinus kulki Pergamonin itsensä läpi, kun taas Ketios kulki juuri sen muurien ulkopuolella.
Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi luoteis-kaakkoissuuntainen kukkula, jonka korkeus on noin 355 metriä merenpinnasta laskettuna. Suurin osa hellenistisen kauden kaupungista sijaitsi kukkulan huipulla tai sen etelärinteessä, johon kaupunki levittäytyi myöhemmällä hellenistisellä kaudella. Roomalaisella kaudella kaupunki levittäytyi ala-kaupunkina yhä laajemmalle kukkulan juuren tasangolle eli nykyisen Bergaman kaupungin paikalle. Ylös akropoliille kulkee nykyisin köysirata.
Pergamonin ympäristö oli Kaikos-joen suuntaista eli suunnilleen koillis-lounaissuuntaista tasankoa. Kaupungin etäisyys Egeanmerestä eli Vähän-Aasian länsirannikosta oli 120 stadioninmittaa eli noin 22 kilometriä. Kaikos-joki oli kuitenkin purjehduskelpoinen kaupungille asti, ja yhdisti näin kaupungin rannikkoon. Joen suussa Pergamonista etelälounaaseen sijainnut Elaian kaupunki toimi Pergamonin satamana. Idässä Kaikoksen laakso yhdisti Pergamonin Lyydian Stratonikeiaan ja Thyateiraan. Viimeksi mainitun kautta kulki persialainen kuninkaallinen tie, joka yhdisti Kyzikoksen Sardeeseen.
Historia > Varhaishistoria ja mytologia

Pergamon oli alun perin paikallisesti merkittävä luonnonlinnoitus, joka sijaitsi korkean vuoren huipulla. Myöhemmin sen ympärille syntyi kaupunki, ja linnoituskukkulasta tuli sen akropolis. Kaupungin varhaisvaiheet tunnetaan antiikin lähteiden kautta vain huonosti. Pergamonlaiset itse katsoivat olevansa arkadialaisten jälkeläisiä. Kaupungin alkuperäiset asuttajat olisivat tulleet Vähään-Aasiaan herakleideihin kuuluneen Telefoksen johdolla. Kaupungin nimen sanottiin tulevan Pergamoksesta, joka oli Pyrrhoksen eli Neoptolemoksen poika, ja oli saapunut seudulle yhdessä äitinsä Andromakhen kanssa, ja asettunut Pergamonin paikalle sen jälkeen, kun oli voittanut Teuthranian kuninkaan Areioksen. Toisen perinteen mukaan Asklepios tuli Pergamoniin Epidauroksesta yhdessä siirtokuntalaisjoukon kanssa.
Löydösten perusteella kaupungin paikka vaikuttaa asutetun 700-luvulla eaa. Koska se sijaitsi suhteellisen kaukana rannikosta, se ei todennäköisesti ollut aivan alkuvaiheessa kreikkalainen kaupunki.
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi

Pergamonin arkaaisen ja klassisen kauden historiaa tunnetaan vain vähän, ja se oli tuohon aikaan vielä suhteellisen merkityksetön kaupunki. Se luetaan kuitenkin aikakauden itsenäisten polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon. Varhaisin maininta kaupungista on peräisin Ksenofonilta, joka kävi siellä itse. Ainakin tuohon aikaan vuonna 399 eaa. kaupungin väestö oli suureksi osaksi kreikkalaista, mutta koostui ainakin osaksi paikallisesta ei-kreikkalaisesta väestöstä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Pergamēnos (Περγαμηνός), myöhemmin latinaksi Pergamenus.
Valtiomuodoltaan Pergamon oli klassisella kaudella ilmeisesti tyrannia. 400-luvulla eaa. sitä hallitsivat Spartan entisen kuninkaan Demaratoksen jälkeläiset Prokles ja Eurysthenes. Demaratos, joka oli siirtynyt Spartasta Persiaan persialaissotien aikaan tai alla, sai alueelta kaupunkeja valtaansa Persian kuninkaalta vuonna 486 eaa.
Ksenofonin johtaman kymmenentuhannen armeijan marssi päättyi vuonna 400/399 eaa. Pergamoniin, josta Ksenofon käyttää nimeä Pergamos. Tuolloin kaupunkia hallitsivat Gongyloksen jälkeläiset, jotka myös olivat saaneet sen valtaansa persialaisilta. Ksenofon kertoo tavanneensa kaupungissa Gongyloksen lesken Hellaan ja tämän pojat Gorgionin ja Gongylos nuoremman. Gongyloksen suvun valta jatkui kaupungissa oletettavasti tämän jälkeenkin. Pergamon löi omaa hopea- ja pronssirahaa 400–300-luvuilla eaa.
Historia > Hellenistinen kausi > Filetairoksen, Eumenes I:n ja Attalos I:n aika

Pergamon säilyi suhteellisen merkityksettömänä paikkana hellenistisen kauden alkuun saakka. Tuolloin Aleksanteri Suuren kenraaleihin ja seuraajiin eli diadokkeihin kuulunut Lysimakhos otti sen tukikohdakseen. Hän käytti sitä ensin 9 000 talentin arvoiseksi mainitun sotasaaliinsa säilytykseen. Omaisuutensa vartijaksi hän asetti luotettunsa eunukki Filetairos Tionlaisen. Filetairos osoittautui aluksi Lysimakhoksen luottamuksen arvoiseksi, mutta jouduttuaan isäntänsä vaimon Arsinoen kaltoinkohtelemaksi hän petti Lysimakhoksen ja luovutti Pergamonin vuonna 282 eaa. Seleukokselle.
Vaikka Pergamon olikin tämän jälkeen periaatteessa seleukidien vallan alla, siitä tuli todellisuudessa itsenäinen. Koska Lysimakhos oli muiden ongelmien vuoksi estynyt rankaisemasta Filetairosta, tämä kykeni säilyttämään valtansa kaupungissa 20 vuotta ja säilyttämään samalla hyvät välit naapurikaupunkeihin. Hän siirsi valtansa veljenpojalleen Eumeneelle, ja perusti näin attalideina tunnetun hallitsijasuvun. Eumenes laajensi Pergamonin vallassa olleita alueita ja sai jopa sotavoiton Antiokhoksesta, Seleukoksen pojasta, lähellä Sardesta.
Eumeneen hallittua 22 vuotta eli 263–241 eaa. häntä seurasi vallassa hänen serkkunsa Attalos. Tämä sai suuren sotavoiton galatialaisista eli galleista, ja otti tämän jälkeen itselleen kuninkaan arvonimen. Attalos sai maineen kyvykkäänä ja taitavana johtajana. Hän asettui Rooman puolelle Makedoniaa ja Filippos V:tä vastaan, ja Pergamon teki merkittäviä palveluksia roomalaisille yhdessä Rhodoksen laivaston kanssa. Attalos myös keräsi suuren omaisuuden.
Historia > Hellenistinen kausi > Eumenes II:n aika

Attalos kuoli korkeassa iässä vuonna 197 eaa. Hänen seuraajansa vallassa oli hänen poikansa Eumenes II, joka hallitsi vuosina 197–159 eaa. Eumenes säilytti ystävälliset suhteet Roomaan ja auttoi roomalaisia sekä seleukidien Persian Antiokhos Suurta että Makedonian Perseusta vastaan.[lähde? ]
Roomalaisten kukistettua seleukidien kuninkaan Antiokhos III:n Magnesian taistelussa vuonna 190 eaa. tämä joutui luopumaan Vähässä-Aasiassa olleista alueistaan. Roomalaiset palkitsivat Eumeneen antamalla hänen valtaansa kaikki Vähän-Aasian alueet Taurosvuorista länteen. Näin Pergamonista, jonka alue ei aiemmin ollut ulottunut Elaiaa ja Adramyttionia kauemmaksi, tuli nyt suuri ja voimakas valtakunta. Attalidien valtakunta käsitti laajimmillaan lähes koko läntisen ja eteläisen Vähän-Aasian sekä Traakian Khersonesoksen ja muun muassa Aiginan saaren.
Eumenes II sai lähes surmansa murhayrityksessä Delfoissa vuonna 172 eaa. Salamurhaajien sanottiin olleen Perseuksen palkkaamia. Joitakin vuosia myöhemmin Eumenes siirtyi kuitenkin Makedonian puolelle, ja sai näin Rooman vihat niskoilleen. Pergamon on velkaa ennen kaikkea Eumenes II:lle maineestaan. Eumenes tuki tieteitä, taiteita ja kirjallisuutta, rakennutti kaupunkiinsa ja myös muihin kaupunkeihin lukuisia julkisia rakennuksia, sekä perusti Pergamoniin sen kuulun Pergamonin kirjaston. Se hävisi laajuudessa ja arvossa ainoastaan Aleksandrian kirjastolle, ja Pergamonista tuli sen ansiosta aikansa johtavia kulttuurikeskuksia. Legenda kertoo, että kun Aleksandria kilpailijaa häiritäkseen kielsi papyruksen maastaviennin, kehittivät pergamonilaiset tilalle kaupungista nimensä saaneen pergamentin.
Kaupungissa kehittyi myös hellenistisen kuvanveiston niin kutsuttu Pergamonin koulukunta, ja sen kuvanveistolla ja arkkitehtuurilla oli suuri vaikutus myöhempään taiteeseen.
Historia > Hellenistinen kausi > Attalos II:n ja Attalos III:n aika

Eumenesta seurasi vallassa hänen poikansa Attalos III. Hallintoa johti kuitenkin aluksi vuosina 159–138 eaa. Eumeneen veli Attalos II. Attalos II:n aikana Pergamon auttoi jälleen Roomaa, nyt Makedonian Andriskosta eli Pseudo-Filipposta vastaan. Attalos II kukisti myös traakialaisen Kainoi-heimon kuninkaan Diegyliksen sekä syöksi vallasta Bithynian kuninkaan Prusias II:n. Attalos II:n kuoltua hänen holhokkinsa Attalos III sai vallan ja hallitsi vuosina 138–133 eaa.
Historia > Roomalainen kausi

Attalos III:n kuoltua hän testamenttasi valtakuntansa Roomalle. Pian tämän jälkeen Eumenes II:n toinen poika Aristonikos kuitenkin kapinoi ja vaati Pergamonia itselleen omaksuen nimen Eumenes III. Hänet kukistettiin vuonna 130 eaa. Roomalaiset tekivät Pergamonin entisistä alueista Asian provinssin.
Pergamonin kaupunki kukoisti edelleen tästä alkaneella roomalaisella kaudella. Se säilyi merkittävänä hallinto- ja kulttuurikeskuksena ja myös tärkeänä kauppakaupunkina, koska monet läntisen Vähän-Aasian keskeiset tiet yhtyivät sen kohdalla. Galenos oli kotoisin kaupungista, ja toimi sen Asklepieionissa, joka sai roomalaisella kaudella suurta mainetta ja kohosi valtakunnan merkittävimpien parantoloiden joukkoon.
Pergamon tunnettiin myös muun muassa voiteiden valmistuksesta ja keramiikasta sekä pergamentista, joka kuten jo mainittua sai nimensä (charta Pergamena) kaupungista. Plinius vanhempi mainitsee, että kaupungissa järjestettiin vuosittain suuret kukkotappelut. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin neljä.
Pergamonissa oli varhaiskristillinen seurakunta jo ensimmäisellä vuosisadalla, ja se esiintyy yhtenä Aasian seitsemästä seurakunnasta Johanneksen ilmestyksessä. Kaupunki oli piispanistuin viimeistään 100-luvulla.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Pergamon taantui bysanttilaisella keskiajalla, muun muassa koska arabit valtasivat ja tuhosivat sen vuonna 716. Tämän jälkeen paikka on saattanut olla autiona, mutta se oli asutettu uudelleen 1100-luvulle tultaessa. Paikan muinainen nimi on säilynyt nykyisen turkkilaisen kaupungin nimimuodossa Bergama.
Jo ennen varsinaisia arkeologisia kaivauksia Pergamonissa kävi useita eurooppalaisia matkailijoita ja taiteenkeräilijöitä, kuten ranskalainen antiikintutkija Auguste de Choiseul-Gouffier, brittiläinen arkkitehti Charles Cockerell, saksalainen arkeologi Otto von Stackelberg ja saksalainen antiikintutkija Otto Friedrich von Richter. Turkkilaisvuosisatoina Pergamonin raunioita purettiin ja käytettiin uusiksi rakennusmateriaalina.
Pergamonin kaivauksia ovat suorittaneet saksalaiset arkeologit. Ne aloitti Carl Humann vuonna 1878. Hän johti Istanbul–İzmir-rautatien rakennustöitä, ja tutustui samalla Pergamoniin käyden siellä useita kertoja. Humann alkoi puhua turkkilaisille paikan säilyttämisen puolesta. Saatuaan haltuunsa joitakin osia Pergamonin alttarin friisistä, hän vei ne museonjohtaja Alexander Conzelle Berliiniin, joka ymmärsi löydön merkityksen. Humann sai tukea myös Ernst Curtiukselta sekä Saksan hallinnolta, joka halusi nostaa maan muinaismuistojen haalimisessa Britannian tasolle.
Osmaniviranomaiset antoivat luvan kaivauksille vuonna 1877. Ensimmäiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1878–1879, toiset 1880–1881 ja kolmannet 1883–1886. Myöhemmässä vaiheessa Humannia avusti Wilhelm Dörpfeld. Vuodesta 1900 lähtien kaivaukset ovat olleet Saksan arkeologisen instituutin hallussa. Kaivaukset ovat jatkuneet nykypäiviin, ja ne ovat olleet poikki vain maailmansotien aikana.
Pergamonin muinaisjäänteet liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2014.
Rakennukset ja löydökset

Hellenistinen Pergamon oli rakennettu suurellisesti, ja siitä on säilynyt huomattavia raunioita, jotka todistavat sen suuruudesta huippukaudellaan. Kaupungissa on myös huomattavia roomalaisaikaisten rakennusten jäänteitä.
Rakennukset ja löydökset > Akropoliin etelärinne

Kaupunki alkoi levitä akropoliin huipulta pitkin sen etelärinnettä 200-luvulla eaa. Lopulta se ulottui lähes kukkulan juurelle saakka. Koko alue rakennettiin uudestaan 100-luvulla eaa. Tuolloin merkittävin rakennushanke oli suurikokoinen gymnasion. Muihin lukeutuivat Alempi agora ja Demeterin ja Koren pyhäkkö. Samalla alue tuli akropoliin laajennettujen muurien sisäpuolelle.
Alempi agora
Akropoliin etelärinteen alaosassa sijaitsi Alempi agora, joka rakennettiin 100-luvulla eaa. Se oli rakennettu itä-länsisuunnassa, ja sen koko oli noin 34 × 64 metriä. Agora oli reunustettu stoilla kaikilta neljältä sivulta. Pidemmillä eli pohjois- ja eteläsivuilla stoissa oli arviolta kolme kerrosta ja lyhyemmillä itä- ja länsisivuilla kaksi kerrosta. Pääsisäänkäynti oli koillisosasta.
Gymnasion
Kaupungin gymnasion sijaitsi Pergamonin agoran etelärinteessä. Se rakennettiin Eumenes II:n aikana vuoden 197 eaa. jälkeen. Rakennuskokonaisuus oli tehty kolmelle pengertasanteelle. Siihen kuului muun muassa palaistra, jonka länsi-, pohjois- ja itäsivuilla oli pylväiköt; korinttilaista tyyliä edustanut temppeli, joka oli omistettu Herakleelle; joonialaista tyyliä edustanut prostyylitemppeli, jonka arvellaan olleen omistettu Asklepiokselle; kaksi suurta kylpylärakennusta; sekä katettu stadion juoksuharjoittelua varten.
Heran temppeli
Hera Basileialle omistettu pyhäkköalue sijaitsi gymnasionin pohjoispuolella. Se rakennettiin Attalos II:n aikana 159–138 eaa. Siihen kuului prostyylitemppeli, joka edusti doorilaista tyyliä ja jonka julkisivussa oli neljä pylvästä.
Demeterin ja Koren pyhäkkö
Demeterille ja Korelle omistettu pyhäkkö sijaitsi gymnasionin luoteispuolella. Sen rakennutti vanhemmalle kulttipaikalle attalidien hallitsijasuvun perustaja Filetairos noin 283–263 eaa. Näin se oli hellenistisen Pergamonin varhaisimpia ellei varhaisin pyhäkkö. Sitä laajennettiin myöhemmin. Pyhäkkö oli rakennettu noin 100 metriä pitkälle pengertasanteelle.  Pyhäkköalueen keskellä sijaitsi joonialaista tyyliä edustanut antatemppeli, jonka julkisivussa oli kaksi pylvästä, ja jonka koko oli noin 14,1 × 8 metriä. Pyhäkköalueen sisäänkäynti oli itäpäästä propylonin kautta. Pohjois-, länsi- ja eteläsivulta pyhäkköalue oli reunustettu eri tyylisuuntia edustaneilla stoilla. Pohjoissivulla oli myös suorista penkkiriveistä koostunut katsomo, jotka oli tarkoitettu kulttimenoja seuraaville.
Asuintalot
Akropoliin pengerretyissä rinteissä oli suuri joukko asuintaloja ja katuja. Osa niistä oli hellenistisiä peristyylitaloja. Yksi tällainen, joka sijaitsi Alemman agoran pohjoispuolella ja jota muokattiin roomalaisella kaudella, on nimetty siinä asuneen konsoli Attaloksen mukaan Attaloksen taloksi.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Suurin osa kaupungin merkittävimmistä esinelöydöistä on Pergamon-museossa Berliinissä. Tämä pätee erityisesti ennen vuotta 1936 tehtyihin löytöihin. Tämän jälkeen tehdyt löydöt ovat kyseisenä vuonna valmistuneessa Bergaman museossa. Löytöjä on myös Istanbulin arkeologisessa museossa.
Kirjallisuutta

Bayraktar, Vehbi: Pergamon: Professional Guide.  World Art Group, 1993.  ISBN 9789754790146.  (englanniksi)
Evans, Richard: A History of Pergamum: Beyond Hellenistic Kingship.  A. & C. Black, 2012.  ISBN 978-1441162366.  (englanniksi)
Humann, Carl & Bohn, Richard & Fränkel, Max: Die Ergebnisse der Ausgrabungen zu Pergamon.  Berlin:  Grote’sche, 1888.  (saksaksi)
Picón, Carlos A. & Hemingway, Seán: Pergamon and the Hellenistic Kingdoms of the Ancient World.  (Metropolitan Museum of Art Series)  Metropolitan Museum of Art, 2016.  ISBN 978-1588395870.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pergamon Wikimedia Commonsissa
Pergamonin akropolis eli linnavuori nähtynä Asklepieionilta.
Pergamonin akropoliin nykyinen köysirata.
Pergamonin lyömä raha, 400-luvun eaa. puoliväli. Kuvituksessa kaksi päätä sekä teksti ΠΕΡΓ, Perg.
Pergamonin valtakunta vuonna 188 eaa.
Pienoismalli Pergamonin akropoliista. Pergamon-museo.
Pergamonin akropolista.
Mithridates VI:n aikana Pergamonissa noin vuonna 74 eaa. lyöty stateeri. Kuvituksessa diadeemilla kruunattu pää sekä uroshirvi ja teksti BAΣIΛEΩΣ MIΘPAΔATOY EYΠATOPOΣ, Basileōs Mithradatū Eupatoros.
Kaavakuva Pergamonin akropoliista. Carl Humann, 1881.
Pergamonista siirretty ja ennallistettu niin kutsuttu Pergamonin alttari Pergamon-museossa Berliinissä.
Athenen temppelin propylon Pergamon-museossa.
Trajanuksen temppelin rauniot.
Pergamonin teatteri.
Dionysoksen temppelin rauniot.
Gymnasionin rauniot.
Demeterin ja Koren pyhäkön rauniot.
Niin kutsutun Punaisen basilikan rauniot.
Amfiteatterin rauniot.
Asklepieionin raunioita.
Asklepieionin teatteri.
Planeetta Zebes

Planeetta Zebes pelissä Super Metroid.
Zebes on kuvitteellinen planeetta Nintendon Metroid-pelisarjassa. Suurimmaksi osaksi Metroid-pelit ovat sijoittuneet kyseiselle planeetalle ja jopa ensimmäisessä Metroidissa ollaan planeetta Zebesissä.
Tietoa planeetasta

Planeetan alkuperäinen sivilisaatio oli muinainen Chozo-rotu, joka loi Samus Aranille mahtavan teknologian, jonka avulla Samus on niittänyt mainetta etevänä palkkionmetsästäjänä. Ajan myötä avaruuspiraatit hyökkäsivät Zebesiin, valtasivat sen itselleen ja tuhosivat kaikki Chozot.
Zebes on vuosien saatossa kokenut suuria muutoksia ympäristöiltään tai saamalla uusia alueita. Ensimmäinen Metroid esitteli kolme Zebesin aluetta: Brinstarin (johon lukeutuu myös Kraidin piilopaikka), Norfairin (johon lukeutuu myös Ridleyn piilopaikka) ja Tourianin. Super Metroid esitteli myös Craterian, Maridian ja Wrecket Shipin. Zero Missionissa oli muuten kaikki kuin edellisessä, paitsi että Maridia jätettiin pois, lisättiin uudet alueet nimeltään Chozo Ruins ja Chozodia ja Wrecked Ship sai nimekseen Space Pirate Mothership.
Ympäristöt > Crateria

Super Metroidista lähtien tämä alue on toiminut aloituspaikkana (paitsi Zero Missionissa, sillä Samus Aran aloittaa Brinstarista niin kuin ensimmäisessä Metroid -pelissä; alus on vain Crateriassa). Crateria on kivistä Zebesin pintaa. Super Metroidissa alueelta voi löytää minipomo Torizon.