stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konstantin Juon
Juonin taide

Alkuvuosina Konstantin Juon maalasi perinteisiä venäläisiä maalaismaisemia ja muinaisvenäläistä arkkitehtuuria omintakeiseen tyyliin. Vallankumouksen jälkeen hän siirtyi avantgardistiseen suuntaan ja julisti teoksillaan uutta maailmaa ja universumia. Silloin hän kuvasi myös vallankumousparaateja ja teollistumista. Myöhemmin hän palasi jälleen enemmän juurilleen. Hänen erityispiirteenään oli jopa dekoratiivinen koristeellisuus yhdistettynä tendenssiin hävittää henkilöiltä yksilölliset piirteet. Hänen teostensa runsaat yksityiskohdat ovat aina pelkistettyjä. Kaikkia teoksia läpi hänen elämänsä sävyttää lähes luonnoton valoisuus.
Hän teki lavastus- ja pukusuunnitelmia mm. Boris Godunov -oopperaan, joka esitettiin Sergei Djagilevin tuottamana Pariisissa vuonna 1908.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstantin Juon Wikimedia Commonsissa
Esimerkki Juonin maalaustyylistä
Elämäkertaa venäjäksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Живопись 20-30 годов, 1991 (toim. Manin-Muratov-Roštšin), ISBN 5-7370-0127-X
Третьяков Н., К.Ф.Юон 1957
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef
Mirva Saukkola

Mirva Saukkola (s. 1. syyskuuta 1970 Masku) on filosorian tohtori, suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskentelee Antiikki & Design -lehden päätoimittajana ja toimii myös Tapaseuran puheenjohtajana.
Vuosina 2008–2013 Saukkola työskenteli suomenkielisen Ellen päätoimittajana, jonka hän myös lanseerasi Suomeen. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori, ja hän on väitellyt 2001 lastenkirjallisuudesta.
Ura

Saukkola on ollut aiemmin toimittajana Gloriassa ja toimituspäällikkönä Kotiliedessä ja Cosmopolitanissa. Hän tekee median kanssa paljon yhteistyötä liittyen tapakasvatukseen ja -koulutukseen. Saukkola on kommentoinut myös vuosittain linnanjuhlaväen tyylejä. Hän on pitänyt mm. kansanedustajille tyylikoulua.
Saukkola on luennoinut paljon tapatyyleistä, muodista ja sen historiasta monissa museoissa, kuten Ateneumissa ja Sinebrychoffin museossa sekä Tampereen Vapriikissa. Hän on toiminut myös pukeutumisen asiantuntijana MTV-uutisissa ja kirjoittaa kolumneja sekä artikkeleita pukeutumisen ja tyylien aikakausista.
Teokset

Mirva Saukkola on kirjoittanut useita kirjoja, joissa käsitellään muun muassa muodin ja naistenlehtien maailmaa jännitysromaanin keinoin. Lisäksi hän on kirjoittanut tietokirjoja muun muassa etiketistä, tapakulttuurista ja pukeutumisesta. Hän on kirjoittanut kirjan myös parfyymeistä.
Eden of dreams and the nonsense land characteristics of the British golden age children's fiction in the Finnish children's fantasy literature of the 1950s, 2001 (väitöskirja)
Hautajaishäät jännitysromaani, Kustannus-Mäkelä, 2008
Lapsuuden paratiisit , Cultura, [1998] (Lastenkulttuurijulkaisu Tyyris Tyllerö ; 1997, 4)
Lemmenruokaa, pakinoita & reseptejä, Kustannus-Mäkelä, 1999
Murha on muotia, jännitysromaani, Kustannus-Mäkelä, 2005
Murhaava katseluaika, jännitysromaani, Kustannus-Mäkelä, 2006
Sinkkutytöt kokkaavat,  pakinoita & reseptejä, Kustannus-Mäkelä, 1998
Hautajaishäät, Kustannus-Mäkelä, 2008
Etiketti, WSOY, 2014
Kaikki mitä olet aina halunnut tietää pukeutumisesta, WSOY, 2015
Once in a Lifetime – Travel Experiences to Remember. Kerran elämässä – ikimuistoisia matkaelämyksiä. Cozy Publishing, 2018 (sekä suomeksi että englanniksi).
Silkkiä, safiireja ja salaisuuksia, seikkailuromaani, Tammi 2020
Tuoksutarinoita, Cozy Publishing 2021.
Siveltimenvetoja ja silmänlumetta, seikkailuromaani, Tammi 2022.
Aiheesta muualla

mirvasaukkola.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Frans Emil Snellman

Frans Emil Snellman (15. kesäkuuta 1860 Oulu – 12. marraskuuta 1924 Tampere) oli suomalainen asianajaja ja pankinjohtaja. Hän perusti yhdessä Kaarlo Castrénin kanssa vuonna 1888 Castrén & Snellman-asianajotoimiston.
Snellmanin vanhemmat olivat puuseppä Johan Snellman ja Rosalie Charlotta Bergstedt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti yleisen oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1884. Snellman seurasi käräjiä Vaasan hovioikeuden piirissä ja harjoitti samalla asianajotoimintaa Oulun seudulla. Snellman sai varatuomarin arvon vuonna 1887 ja hän muutti seuraavana vuonna Helsinkiin.
Snellman perusti vuonna 1888 Helsingissä yhdessä Kaarlo Castrénin kanssa Castrén & Snellman-asianajotoimiston. Asianajotoimisto sijaitsi aluksi puutalossa Aleksanterinkatu 46:ssa. Snellman toimi samalla ylimääräisenä kopistina Suomen senaatin oikeus- ja raha-asiaintoimituskunnissa. Hän siirtyi 1898 Suomen maanviljelys- ja teollisuuspankin Tampereen konttorin johtajaksi ja kuului myöhemmin myös pankin pääkonttorin johtokuntaan, kunnes pankki lakkautti toimintansa jouduttuaan suoritustilaan. Snellman toimi sitten asianajajana Tampereelle ja oli samalla Tampereen kaupunginvaltuuston sihteerinä 1906–1917. Vuonna 1917 Snellman oli toisena osakkaana perustamassa Snellman & Raevuoren asianajotoimistoa. Toimiston lopetettua toimintansa vuoden 1918 lopussa Snellman jatkoi omaa asianajotointaan. Hän oli vuodesta 1906 alkaen Suomen kutomoteollisuuden työnantajaliiton asiamiehenä sekä vuodesta 1919 Tampereen teollisuudenharjoittajain yhdistyksen asiamiehenä. Asianajotoimintansa ohella hän otti osaa Tampereen kunnalliseen elämään. Tampereella olonsa alkuaikoina Snellman oli myöskin valtuuston jäsenenä jonkun aikaa. Hän oli jäsenenä monissa Tampereen kaupungin valio- ja lautakunnissa. Snellman omisti myös maatiloja Kangasalla ja Orivedellä. Hän sai nimituomarin arvon.
Marraskuussa 1924 64-vuotiaana kuollut Frans Emil Snellman on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Snellman oli naimisissa vuodesta 1891 Josefina Wileniuksen kanssa. Heidän poikansa oli Helsingin yliopiston neurokirurugian professori ja Suomen Punaisen Ristin sairaalan ylilääkäri Aarno Snellman (1893–1964).
Poti

| Poti (ფოთი) |
| --- | --- |
 Potin tori.
 lippu:  vaakuna
 Poti
 Koordinaatit: 42°09′0″N, 41°40′0″E 
Valtio:   Georgia
Hallintoalue:  Samegrelo ja Zemo Svaneti
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  65,8 km²
Korkeus:  0 m
Väkiluku (2014):  41 465
 – Väestötiheys:  630,17 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+4
 
 https://poti.gov.ge 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Poti (georg. ფოთი) on satamakaupunki Georgian länsiosassa Mustanmeren itärannikolla Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella. Kaupunki on rakennettu lähelle antiikin kreikkalaista Fasis-nimistä siirtokuntaa, ja siitä on kehittynyt merkittävä satamakaupunki ja teollisuuskeskus 1900-luvun alusta lähtien. Potissa sijaitsee myös merkittävä laivastotukikohta ja Georgian merivoimien päämaja. Potin satamasta suunnitellaan vapaatalousaluetta Georgian ja Yhdistyneiden arabiemiirikuntien huhtikuussa 2008 yhdessä aloittaman projektin avulla.
Kaupungissa on noin 41 465 asukasta (2014).
Maantiede ja ilmasto

Poti sijaitsee 312 kilometriä länteen Georgian pääkaupungista Tbilisistä soisella suistoalueella, jonka Länsi-Georgian suurin joki Rioni on luonut Mustanmeren suulleen. Kaupunki on vain kaksi metriä merenpinnan yläpuolella. Osa Potia ympäröivistä soista on kuivattu ja niille on istutettu sitrusviljelmiä. Kaupunkia ympäröi Kolkhetin kansallispuisto. Se rajautuu kaakossa pieneen Kapartšina-jokeen ja lounaassa Paliastomi-järveen. Noin viisi kilometriä kaupungista etelään sijaitsee Maltaqvan kylä, paikallinen rantalomakeskus. Alueen ilmasto on kostean subtrooppinen: talvet ovat lauhoja tai lämpimiä ja kesät kuumia. Vuoden keskilämpötila on 14,1 celsiusastetta, tammikuussa 2 °C ja heinäkuussa 22,9 °C. Sademäärä on suuri ja nousee 1 960 millimetriin vuodessa.
Nimi

Nimellä "Poti" on ilmeisesti yhteys Fasis-kaupungin nimeen, mutta nimien etymologiasta ei ole yksimielisyyttä. "Fasis" (kreik. Φάσις) mainitaan ensimmäisen kerran Hesiodoksen teoksessa Jumalten synty (noin vuonna 700 eaa.) joen nimenä kaupungin sijaan. Sen jälkeen kun Erich Diehl ehdotti ensimmäisen kerran vuonna 1938 nimelle ei-kreikkalaista alkuperää ja väitti sen olevan peräisin paikallisesta vesialueen nimestä, sille on annettu useita eri selityksiä. Se on liitetty georgian–zanin sanaan *Poti, svanin sanaan *Pasid ja jopa seemiläiseen sanaan, joka tarkoittaa "kultajokea".
Historia > Antiikki

Potin ja sen ympäristön muistiin kirjattu historia käsittää yli 26 vuosisataa. Antiikin aikaan ja varhaiskeskiajalla alueella oli kreikkalainen polis nimeltään Fasis, jonka perustivat Miletoksesta Themistagoras-nimisen henkilön johtamina muuttaneet siirtolaiset 600-luvun lopussa tai 500-luvun alussa ennen ajanlaskun alkua.
Pitkän epävarmuuden ja akateemisen keskustelun jälkeen siirtokunnan paikka vaikuttaa nyt löytyneen vedenalaisen arkeologian ansiosta. Ilmeisesti järvi, johon kreikkalainen kirjailija Strabon kertoi Fasiin rajautuvan, on peittänyt kaupungin tai osan siitä alleen. Silti kaupungin tarkkaa sijaintia ja sen raunioiden tunnistusta koskevia kysymyksiä on edelleen ratkaisematta, sillä aluetta ovat vuosisatojen ajan muokanneet geomorfologiset prosessit: Rioni-joen alajuoksun kosteikkoalueet ovat herkkiä muutoksille. Fasis vaikuttaa olleen merkittävä kaupan ja kulttuurin keskus Kolkhiissa koko antiikin ajan. Fasis-joki oli keskeinen osa oletettua kauppareittiä Intiasta Mustallemerelle, josta Strabon ja Plinius vanhempi kertovat.
500- ja 100-lukujen eaa. välillä kaupungilla oli aktiivinen rooli tässä kaupassa. Kolmannen Mithridateen sodan aikana Fasis siirtyi roomalaisten haltuun. Roomalainen komentaja Pompeius tapasi täällä legaatti Serviliuksen, Mustanmeren laivastonsa amiraalin, saavuttuaan Kolkhiihin Iberiasta vuonna 65 eaa.
Historia > Keskiaika

Sen jälkeen kun alue kääntyi kristinuskoon, Fasiissa oli kreikkalainen hiippakunta, jonka piispa Kyyroksesta tuli Aleksandrian patriarkka vuosien 630 ja 641 välillä. Itä-Rooman ja sassanidien Persian välillä käydyn Lazican sodan aikana (542–562) iranilaiset joukot tekivät epäonnistuneen hyökkäyksen Fasiihin.
Nimi Poti esiintyy georgialaisissa kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 700-luvulla. Se oli Georgian kuningaskunnan aikanakin merikaupan tukikohta, jonka keskiajan Euroopan matkailijat tunsivat nimellä Fasso. 1300-luvulla Genovan tasavalta perusti Potiin lyhytaikaiseksi jääneen kauppa-aseman.
Historia > Uusi aika

Vuonna 1578 Osmanien valtakunta valloitti Potin. Turkkilaiset, jotka tunsivat kaupungin nimellä Faş, linnoittivat sen raskaasti ja tekivät siitä yhden Kaukasian tukikohdistaan, jossa pidettiin myös suuria orjamarkkinoita. Länsigeorgialaisten prinssien yhdessä kokoama armeija valloitti kaupungin takaisin vuonna 1640, mutta se joutui osmanien käsiin jälleen vuonna 1723. Toisen turhan yrityksen Potin valloittamiseksi osmaneilta tekivät venäläis–georgialaiset joukot vuosina 1770 ja 1771. Kun Venäjä otti haltuunsa suurimman osan georgialaisista maista 1800-luvulla se yritti jälleen häätää turkkilaisen varuskunnan Potista, ja onnistuikin georgialaisten vapaaehtoisten avulla vuonna 1809, mutta joutui palauttamaan linnoituksen osmaneille Bukarestin sopimuksessa vuonna 1812. Seuraavassa Venäjän–Turkin sodassa Venäjä sai Potin hallintaansa. Se liitettiin Kutaisin kuvernementtiin ja sille annettiin satamakaupungin asema vuonna 1858. Satamaa rakennettiin uudelleen vuosina 1863–1905. Vuonna 1872 Potista tuli Kaukasian rautatien pääteasema, josta johti suora yhteys Tiflisiin.
Potin koko ja merkitys kasvoivat erityisesti Niko Nikoladzen pormestarikaudella vuosien 1894 ja 1912 välillä. Nikoladzea pidetään nykyisen Potin perustajaisänä, joka valvoi useita nykyaikaistamis- ja rakennusprojekteja, joihin kuuluivat draamateatteri, suuri katedraali, kaksi lukiota, sähköasema, öljynjalostamo ja niin edelleen. Vuoteen 1900 mennessä Potista oli tullut yksi Mustanmeren tärkeimmistä satamista, jonka kautta vietiin ulkomaille valtaosa Georgian tuottamasta mangaanista ja hiilestä. Venäjän ensimmäisen vallankumouksen aikana joulukuussa 1905 Potista tuli työläisten lakkojen ja barrikaditaistelujen näyttämö. Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen ja sitä seuranneen sisällissodan aikana Poti toimi Georgian tärkeimpänä ikkunana Eurooppaan ja paikkana, johon saksalaiset ja heitä seuranneet brittiläiset joukot saapuivat. 28. toukokuuta 1918 Potissa solmittiin Saksan ja Georgian välinen alustava liittosopimus. 14. maaliskuuta 1921 Georgiaan hyökännyt Neuvosto-Venäjän puna-armeija miehitti Potin, ja Georgiaan perustettiin neuvostohallitus. Neuvostokaudella Poti säilytti asemansa satamana, ja kaupunkia teollistettiin ja militarisoitiin edelleen.
Elokuussa 2008 Potin satamaa pommitettiin osana Georgian ja Venäjän välistä vakavaa aseellista selkkausta Etelä-Ossetiassa.
Talous

Palvelut ja elintarviketeollisuus ovat kaupungin talouden merkittävimmät sektorit. Potin satama (7,7 miljoonaa tonnia tavaraa vuodessa) on käytössä.
Huhtikuussa 2008 Georgia myi 51 prosentin osuuden Potin satamasta Yhdistyneiden arabiemiirikuntien Ras al-Khaimah -emiraatin investointiviranomaisille. Tarkoituksena on kehittää kaupunkiin vapaatalousalue (FEZ) 49 vuoden sopimuksella ja rakentaa uusi satamaterminaali. Uuden talousalueen kehittämisen aloitti virallisesti Georgian presidentti Mikheil Saakašvili 15. huhtikuuta 2008.
Asevoimat

Potin laivastoaseman perusti Neuvostoliiton hallitus heinäkuussa 1941 kuukausi sen jälkeen, kun Saksa oli hyökännyt maahan toisessa maailmansodassa.
1990-luvun alkuun mennessä Potin tukikohtaan oli siirretty useita pieniä Mustanmeren laivaston yksikköjä, mutta Neuvostoliiton romahduksen jälkeen se jäi lähes pois käytöstä. Joulukuussa 1992 Venäjä veti pois kaikki aluksensa ja ampumatarvikkeensa tukikohdasta, mutta yhden maihinnousualuksen georgialainen komentaja kieltäytyi lähtemästä ja veti mastoon Georgian lipun.
Miltei samanaikaisesti Georgian hallitus loi laivastoprikaatin, joka koostuu useista aluksista, merijalkaväen pataljoonasta, tykistödivisioonasta ja kommunikaatioyksiköstä. Siitä lähtien prikaatia on suurennettu ja varusteltu Nato-jäsenmaiden avustuksella.
Nykyisin Potissa on useita Georgian sotilaallisia laitoksia. Niihin kuuluvat Georgian merivoimien päämaja ja päätukikohta, logistiikkakeskus ja laivue sekä maavoimien jalkaväkipataljoona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poti Wikimedia Commonsissa
Potin kaupungin kotisivut
Georgian kaupungit ja piirikunnat
Potin satama.
Isokaktussirkku

| Isokaktussirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Maasirkut Geospiza
Laji::  conirostris
Kaksiosainen nimi
 Geospiza conirostris  Ridgway, 1890 

Alalajit
 G. c. conirostris Ridgway, 1890  G. c. darwini Rothschild & Hartert, 1899  G. c. propinqua Ridgway, 1894 
Katso myös
   Isokaktussirkku Wikispeciesissä   Isokaktussirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokaktussirkku (Geospiza conirostris) on Etelä-Amerikan Galápagossaarilla elävä darwininsirkkuihin kuuluva varpuslintu. Se oli yksi Charles Darwinin HMS Beaglen tutkimusmatkalla 1831–1836 näkemistä lintulajeista, jotka vaikuttivat suuresti hänen evoluutioteoriaansa.
Koko ja ulkonäkö

Isokaktussirkun pituus on noin 15 senttiä ja paino 28 grammaa. Muiden maasirkkujen tavoin koiraat ovat väritykseltään täysin mustia ja naaraat ruskeita ja juovikkaita. Españolan saarella elävän nimialalajin naaraat ovat tummimpia maasirkkujen suvun naaraita. Isokaktussirkku on yksi monimuotoisimmista darwininsirkkulajeista. Saman populaation eri yksilöiden nokan koko vaihtelee suhteellisen paljon.
Lajin holotyyppi eli tyyppiyksilö on peräisin Españolalta. Isokaktussirkusta erotetaan nykyään kolme alalajia. Lajin taksonomiaa saatetaan kuitenkin joutua vielä tarkistamaan, sillä geenitutkimusten mukaan Genovesan ja Españolan isokaktussirkut ovat kuitenkin vain etäistä sukua toisilleen. Wolfin, Darwinin saarilla elävän G. c. darwini -alalajin perintötekijöitä ei ole tutkittu, mutta sen nokan koko on samanlainen kuin Genovesan alalajilla. Genovesalla laji risteytyy satunnaisesti isomaasirkkujen tai pienempien vampyyrisirkkujen kanssa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isokaktussirkku elää vain Ecuadorin Galápagossaarilla. Alalaji G. c. propinqua elää saariston pohjoisosissa Genovesalla, nimialalaji Españolalla saariston kaakkoisosissa ja G. c. darwini saarten koilliskulmassa Darwinilla ja Wolfilla.
Lajin levinneisyys kattaa noin 90 neliökilometriä. Kannan kokoa ei tiedetä, mutta sen uskotaan olevan vakaa. Lajiin ei myöskään uskota kohdistuvan mitään merkittävää uhkaa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin kuitenkin vaarantuneeksi, koska sillä on niin suppea levinneisyysalue ja pieni yksilömäärä.
Se korvaa näillä saarilla muualla elävän kaktussirkun jättämää aukkoa.
Lajin elinympäristöä ovat enimmäkseen karut alangot.
Elintavat

Isokaktussirkku elää vain alueilla, joilla kasvaa Opuntia-kaktuksia. Se osaa hyödyntää kaktuksen eri osia. Kuivalla kaudella, jolloin kilpailu ravinnosta on ankarinta, se halkoo kovia opuntiakaktuksen siemeniä nokallaan ja syö kaktuksenhedelmistä siemenvaipan. Isokaktussirkut hajottavat myös lahoavia opuntiakaktuksenvarsia, koska niiden sisältä löytyy hyönteisten toukkia. Se saa eläinravintoa myös nappaamalla raottamansa kaarnan välistä niveljalkaisia.
Isokaktussirkut ja muut darwininsirkut lisääntyvät opportunistisesti. Ne munivat yleensä silloin kun sateita saadaan paljon ja ruokaa on runsaasti. Pari on yleensä yksiavioinen ja pitää hallussaan pientä reviiriä. Pari rakentaa pensaaseen tai kaktukseen pienen, kuppimaisen pesän, johon naaras munii keskimäärin kolme munaa. Poikaset kuoriutuvat noin 12 vuorokauden mittaisen haudonta-ajan jälkeen. Niitä ruokitaan pääasiassa hyönteisillä, ja ne jättävät pesän noin kahden viikon ikäisinä.
isokaktussirkkunaaras Españolan saarella.
Paavo Pesusieni

| Paavo Pesusieni> SpongeBob SquarePants |
| --- | --- |

Tyyli:  Animaatio
Kestoaika:  22 min.
Luoja(t):  Stephen Hillenburg
Pääosissa:  Tom Kenny Bill Fagerbakke Rodger Bumpass Clancy Brown Carolyn Lawrence
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Nickelodeon  Nickelodeon  Nelonen  MTV3  MTV Juniori  MTV Sub  Paramount Network  SkyShowtime
Esitetty:   1. toukokuuta 1999 – jatkuu edelleen  21. elokuuta 2003 –  jatkuu edelleen
Tuotantokausia:  14
Jaksoja:  299
Ikäraja:   
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Alan Smart Paul Tibbitt
Käsikirjoittaja(t):  Stephen Hillenburg Tim Hill Derek Drymon Jay Lender Dani Michaeli Nicholas R. Jennings Paul Tibbitt Kent Osborne Steven Banks Casey Alexander Richard Pursel Eric Shaw Aaron Springer Luke Brookshier Merriwether Williams Zeus Cervas Erik Wiese Mark O'Hare Tom King Chris Mitchell Nate Cash Mr. Lawrence C.H. Greenblatt Tuck Tucker Peter Burns Mike Bell Sam Henderson
Tuotantoyhtiö(t):  Nickelodeon Animation Studios United Plankton Pictures
Palkinnot
Voitetut:  Golden Reel (2000, 2001, 2002, 2003, 2004) TCA Award (2002) Blimp Award (2003, 2004, 2005, 2006, 2007) Annie (2005, 2006, 2011)
Ehdokkuudet:  Annie (2001, 2008) Golden Reel (2001, 2002, 2004, 2005, 2006, 2008) Emmy (2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008) Satellite Award (2005) TCA Award (2005, 2007) Blimp Award (2008)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Paavo Pesusieni (SpongeBob SquarePants) on Emmy-ehdokkuuden saanut animaatiosarja, jonka on luonut meribiologi Stephen Hillenburg. Sarja kertoo naiivista, optimistisesta Paavo Pesusienestä ja tämän ystävistä, jotka asuvat meren pohjassa Tangalan (Bikini Bottom) kaupungissa.
Sarjan päähenkilö on sarjan nimen mukaisesti  Paavo Pesusieni, joka on töissä Ravunkuori ravintolassa.
Sarjaa on esitetty Yhdysvalloissa vuodesta 1999. Ensimmäinen jakso esitettiin 1. toukokuuta 1999.
Sarjaan pohjautuva pitkä animaatio Paavo Pesusieni – elokuva valmistui vuonna 2004. Toinen pitkä elokuva, Paavo Pesusieni kuivalla maalla, sai ensi-iltansa vuonna 2015 ja kolmas, Paavo Pesusieni vapaalla jalalla vuonna 2020. Vuonna 2024 julkaistaan neljäs pitkä elokuva,, Paavo Pesusieni ja Santa-Sanna pelastavat Tangalan.
Sarjan 12. kausi jäi viimeiseksi sen luojalle Stephen Hillenburgille, joka kuoli ALS-komplikaatioihin 26. marraskuuta 2018. Sarjan ohjaaja Vincent Waller tiedotti, että sarjaa kuitenkin jatketaan. Sarjasta on valmistettu myös paljon erilaisia oheistuotteita kuten sukkia, kahvikuppeja, julisteita ja kelloja.
Sarja Suomessa

Suomessa sitä näytettiin Nelosella alkuperäisellä kielellä. Ensimmäinen jakso esitettiin 21. elokuuta 2003. Nickelodeon, C More Juniori ja Paramount Network-maksukanavat esittävät sarjaa suomeksi puhuttuna. Paavo Pesusientä esitetään Subilla 1. toukokuuta 2018 alkaen. Alun perin sarjaa jälkiäänitti SDI Media A/S.
Sarjan jaksojen esittäminen seitsemännen kauden viidennestä jaksosta eteenpäin suomenkielisellä jälkiäänityksellä aloitettiin C More Juniori -kanavalla lokakuussa 2018, jonka yhteydessä esitetään myös Sub -kanavalla. Uudet jälkiäänitykset on tehnyt Film & Cartoon Finland Oy ja palkka- ja aikatauluongelman vuoksi suurin osa ääninäyttelijöistä vaihdettiin. 12. tuotantokaudella studio vaihtui jälleen, jonka äänitykset on tehnyt Eurotroll. Vuodenvaihteessa 2022–2023 sarjan jaksot alettiin hiljattain julkaista SkyShowtime -suoratoistopalvelussa.
Julkaisut > DVD-julkaisut

| Nimi | Jaksot | Julkaisuvuosi |
| --- | --- | --- |
| Paavo Pesusieni 1: Jouluspesiaali |  Mikä ihmeen joulu? (Christmas Who?)  Laiska läksyjentekijä (Procrastination)  Lumipalloefekti (Snowball Effect)  Kova talvi (Survival of the Idiots)  TV:stä tuttu (As Seen on TV)  Pähkinäsuklaata (Chocolate with Nuts)  Vinkuvat saappaat (Squeaky Boots)  Merenneitomies ja Merirokkopoika (osa 4) (Mermaid Man and Barnacle Boy IV)  Pizzalähetys (Pizza Delivery) | 2009 |
| Paavo Pesusieni 2: Tarinoita syvyyksistä |  Ilonpilaaja (Party Pooper)  Hauska paperi (The Paper)  Maista edes (Just One Bite)  Järjestäjä (Hall Monitor)  Onnettomuus (I Had an Accident)  Neptunuksen paistinlasta (Neptune's Spatula)  Plankton!  Uudestisyntynyt Rapu (Born Again Krabs)  Ystävänpäivä (Valentine's Day) | 2009 |
| Paavo Pesusieni 3: Ravintola-apulainen |  Ravintola-apulainen (Help Wanted)  Koulutusvideo (Krusty Krab Training Video)  Vaativa vieras (Can You Spare a Dime?)  Henkilöllisyys hukassa (Missing Identity)  Rapupuisto (Krabby Land)  Ikäkriisi (Mid-Life Crustacean)  Maalarit (Wet Painters)  Uusi oppilas (New Student Starfish)  Telttaretki (The Camping Episode) | 2010 |
| Paavo Pesusieni 13: Imukykyiset Suosikit |  Paavon oma kerho  Planktonin armeija  Karatekat  Karin kylpyaika  Merenneitomies ja Merirokkopoika (Mermaid Man and Barnacle Boy)  Meduusametsällä  Pelin henki  Paavon muistolle  Pesusieni joka osasi lentää (The Sponge Who Could Fly) | 2012 |
Juoni

Paavo Pesusieni on nimensä mukaisesti pesusieni, joka asuu lemmikkietanansa Karin kanssa ananaksen näköisessä talossa. Paavo Pesusieni on optimistinen ja vilpitön henkilö. Siitä huolimatta hän (ja samalla muutkin hänen ympärillään) joutuu  usein vaikeuksiin. Paavo innostuu helposti ja yrittää herkästi liikaa ja kaikki päättyy usein katastrofiin. Tästä huolimatta Paavo säilyttää aina optimistisen elämänasenteensa.
Sarjan muita hahmoja ovat Paavon yksinkertainen meritähtiystävä Patrik Tähtönen (Patrick Star), pessimistinen tursas Jalmari Kalmari (Squidward Tentacles), saita Johtaja Einari Rapu (Mr. Eugene H. Krabs), tämän kilpailija Sulevi Plankton (Sheldon J. Plankton), Paavon herkästi stressaantuva autokoulunopettaja harmaapallokala Rouva Pöhö (Mrs. Puff) sekä hyperaktiivinen orava Santa-Sanna (Sandy Cheeks), joka asuu merenpohjassa ilmakuvun alla ja on Paavon kaveri.