stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Clovis-kulttuuri
Vertailu Vanhan Maailman kulttuureihin

Clovis-kulttuurin löydöt ovat tyypillisiä myöhäispaleoliittisia löytöjä, jotka ovat yhdistelmä monesta Euroopan paleoliittisen kauden kulttuurista. Clovisin kärjet muistuttavat jääkautisen nykyisissä Espanjassa ja Lounais-Ranskassa vaikuttaneen Solutrén tietyn tyyppisiä kärkiä. Solutrén tunnetaan erityisen hienostuneesta kivenkäsittelytekniikasta, ja se mainitaan Länsi-Euroopan kehittyneimpänä paleoliittisena kulttuurina. Yhteistä Clovisille ja Euroopan esineistölle ovat muun muassa kiviytimet joista työkaluja on isketty, linssimäiset kaksipuoliset terät, soikeat veitset, harvinaiset kivipalakaivertimet ja puolikuun muotoiset veitset. Solutrealaistén värikäs luolataide puuttui clovisilaisten jälkeen jättämästä kulttuurista, mutta pienten kivien käyttö koristeluihin oli molemmilla lähes identtinen. Kummassakin kulttuurissa oli käytössä myös samankaltainen perinne, jossa työkalut haudattiin ja peitettiin punaisella okralla.
Clovisin esineistöstä löytyy yhtäläisyyksiä niin ikään Baringian paleoliittisiin ja Euroopan myöhäispaleoliittisiin löytöihin samoin kuin Aurignacin ja Madeleinen kulttuureihin.
Geneettiset tutkimukset

Amerikan intiaanien isälinjan haploryhmä on Q. Kuvaan sopiikin hyvin, että Anzickista löydetyn Clovisin aikaisen pojan jäänteiden isälinjan haploryhmä on Q1a2a1 (L54), joka on intiaanien isälinjan haploryhmän Q1a2a1a1 (M3) edeltäjä. Intiaanien äitilinjoja on useita.
Ensimmäiset geneettiset tutkimukset 1990-luvulla osoittivat Amerikan mantereen intiaanien jakaantuneen neljään eri mitokondriaaliseen DNA-haploryhmään. Nämä sukulinjat periytyvät äidin puolelta. B-ryhmää on löydetty vain Japanin, Kiinan, Kaakkois-Aasian, Polynesian ja Melanesian alkuperäisväestöstä. A-, C- ja D-haploryhmät johtavat olettamusten mukaan pääosin Siperiaan. Perintötekijöiden kulkeutumisaika ja -reitit ovat auki, mutta useat tutkijat uskovat useaan eri muuttoliikkeeseen, joista ensimmäinen olisi tehty 20 000-40 000 vuotta sitten, viimeinen vasta jääkauden päättyessä. B-ryhmän uskotaan muuttaneen muita ryhmiä myöhemmin.
Vuonna 1997 geneetikot löysivät alkuperäisten amerikkalaisten keskuudesta viidennen haploryhmän, joka tunnetaan nimellä X. Tämä ryhmä keskittyy Suurten järvien ja Ohion alueille ja saattaa kertoa Clovisin ihmisten alkuperästä. Tiedemiehet ovat varmoja, että kysymyksessä ei ole keskinäisten seka-avioliittojen aiheuttama uusi muunnos, vaan alkuperäinen erillinen ryhmä. X-haploryhmää esiintyy harvinaisena itäisessä Siperiassa asuvalla paikallisella heimolla, mutta on suhteellisen yleinen Pyreneitten niemimaalla ja baskien keskuudessa. Tätä ryhmää löytyy myös Bulgariasta, Suomesta ja Israelista.
Clovis-ihmisten mahdollinen geneettinen yhteys Lounais-Euroopan solutréanilaisiin on uusimpien tutkimusten myötä vahvistunut varteenotettavaksi vaihtoehdoksi. Ensimmäisenä solutrénilaisten ja clovislaisten mahdollista yhteyttä toisiinsa tutki 1990-luvulla Smithsonian instituutin arkeologi Dennis Stanford. Solutrén-kulttuurin asiantuntijat suhtautuivat teoriaan kielteisesti, eikä Stanfordin ehdotusta julkaistu yhdessäkään tieteellisessä julkaisussa.. Stanford jatkoi kuitenkin tutkimuksiaan, joista kertoo 2012 ilmestynyt Across Atlantic Ice. Näiden tutkimustulosten valossa voidaan esittää varsin perusteltu teoria siitä, että Clovisin esi-isät olivat eurooppalaisia. Väitteet perustuvat vanhojen löydösten ajankohtiin, arkeologiin tavarakokoelmiin ja ympäristötekijöiden rekonstruktioon.
Varhaiset ihmislöydöt

Löydökset muinaisten amerikkalaisten luurangoista ovat harvinaisia. Eurooppalaiset ovat löytäneet lukuisia yli 10 000 vuotta vanhoja luurankoja, mutta Pohjois-Amerikassa vastaavia löydöksiä on tehty vain 9. Näiden ruumislöytöjen ajoitukset ovat edelleen kiistanalaista, ja eri tutkijat ovat antaneet eri arvioita sirpaleina löydettyjen luurankojen kytköksistä nykyajan rotuihin, kansoihin ja heimoihin.
Vuonna 1959 löydettiin Kalifornian edustalta Sante Rosan saarelta luuranko, joka nimettiin Arlington Springsin mieheksi. C-14 menetelmä antoi miehen iäksi 13 000 vuotta eaa. Löytö todisti ihmisten käyttäneen veneitä jo muinaisina aikoina. Nevadasta löytynyt Spirit Cave man (henkiluolan mies) ja Idahon Buhl woman (Buhlin nainen) edustivat samoja aikakausia. Kummastakin luurangosta löytyi selviä yhtäläisyyksiä ainuihin, Japanin varhaisiin asukkaisiin.
Brasiliasta löydetty Luzia-luuranko, joka on yli 11 000 vuotta vanha, muistuttaa geneettisiltä ominaisuuksiltaan Australian aboriginaaleja. 1990-luvun lopulla Brittiläisessä Columbiassa toimivan Simon Fraserin yliopiston Arkeologi Knut Fladmark esitti teorian, että Amerikan alkuperäiset asukkaat ovat saattaneet olla Australian alkuasukkaita.. Mutta Luzian äitilinjan haplotyyppi oli D1, jota esiintyy nykyajan intiaaneilla.
Vuonna 1997 Washingtonista löydettiin noin 10 000 vuotta vanha Kennewickin ihmisen luuranko. Pääkallon muoto sai johtavan tutkijan uskomaan, että muinaiset intiaanit olivat juuriltaan eurooppalaisia. Uutinen levisi julkisuuteen lehdistön välityksellä. Arkeologit ja intiaaniaktivistit pilkkasivat väitettä yksimielisesti. Yhdysvaltain armeijan pioneerit aikoivat luovuttaa luurangon nez perce-intiaaneille haudattavaksi heidän esi-isänään. Joukko tiedemiehiä esti kuitenkin luovutuksen paikallisten poliitikkojen myötävaikutuksella. Vuonna 2005 pieni ryhmä tiedemiehiä tutki yli 300 Kennewickin miehen luuta löytääkseen lisää todistusaineistoa muinaisen vainajan alkujuurista.  2010-luvulla tehtyjen DNA-tutkimusten mukaan Kennewickin mies oli intiaani. Kennewickin miehen isälinjan haplotyyppi oli Q-M3 ja äitilinjan tyyppi X2a.
Clovisin esineistöä

Clovisin keihäiden irtopäiden, lihankaapimien ja monien muiden työkalujen valmistamiseen käytetyt kiviaineet olivat piikivi,kalsedoni, jaspis ja laavalasi.
Clovisin kärjet olivat 8–13 cm pitkiä, litteitä hyvin työstettyjä koveraperäisiä, ja muistuttavat lähinnä Solutrén kärkiä. Tutkijoiden mukaan Clovis-tyylisellä keihäänkärkien uurtamisella ei saavuteta merkittävää etua, vaan tällä on voinut olla jokin sosiaalinen tai uskonnollinen merkitys.
Koristeltuja ja väkäsillä varusteltuja kärkiä (Florida) Joskus kärkien sivussa oli kahva.
Mammutin  syöksyhampaista tehtyjä kärkiä.
Käsikirveitä ja -puukkoja, jotka oli tarkoitettu enemmän teurastukseen kuin puun käsittelyyn.
Erilaisia Raaputtimia puun käsittelyyn ja viimeistelyyn.
Kaivertimia koville ja pehmeille materiaaleille. Käytettiin mahdollisesti nahan koristelun lisäksi eräänlaisina tatuointineuloina.
Piikivileikkureita, joskus sirpin muotoisia.
Kaapimia (sivulta katsoen koveria), muun muassa pisaramaisia ja kolmiomaisia,joiden päässä puolikuun muotoinen terä
Säleistä iskettyjä talttamaisia esineitä ja pientä poraa vastaavia työkaluja, joilla tehtiin reikä puuhun.
Suhteellisen raskaita varrellisia kuokkamaisia työkaluja.
Erilaisia nahan käsittelyyn tarkoitettuja kaapimia.
Kaksipäisiä luutappeja, joiden käyttötarkoitus saattoi liittyä seremonioihin. Muistuttavat jääkautisen Euroopan Aurignacin kulttuurin vastaavia.
Hirvieläimen sarvista tehtyjä koristeltuja ja molemmista päistään viistettyjä sauvoja.
Terävä syöksyhammasta muistuttava luutappi, jota on käytetty piikiven työstötalttana
Luunaskaleita, joissa terävä kärki,(keksittiin jossain vaiheessa jääkaudella, ehkä Solutren aikana). Käytetty vuotien käsittelyyn.
Luusta valmistettuja keihäänvarren siloittamiseen käytettyjä esineitä, joissa on reikä keskellä. (Vastaavia löydetty Luoteis-Siperiasta ja Madeleinen kulttuurin esineistöstä.)
Clovisin esineistöä > Tärkeimpiä ajoitettuja Clovis-kohteita

Listassa olevat luvut ilmaisevat kalenterivuosia, jotka on kalibroitu radiohiiliajoituksista. Noin 13 000 vuotta eli 11150 radiohiilivuotta vanhat paikat ovat jo tavallisia.
| Löytöpaikka | Osavaltio | Löydön oletettu ikä | Löydön laajuus ja sisältö |
| --- | --- | --- | --- |
| Gault Site | Keski- Texas | 13 450–12 900. | Suuri leiripaikka. Löydetty mm. kalkkikivistä tehty neliömäinen rakennelma, joka on saattanut olla ihmisasutuksen lattia.. |
| Adams Site | Tennessee | 12 500–13 000 | Suuri leiripaikka. |
| Well Creek Crater | Tennessee | 12 500–13 000 | Suuri leiripaikka. |
| Topper | Etelä-Carolina | Mahdollisesti yli 15 000 vuotta. | Suuri leiripaikka, jossa osa löydöksistä viittaa Esi-Clovisiin. |
| Carson-Conn-Sort | Tennessee | 12 500–13 000 | Suuri leiripaikka, ympäristössä paljon piiliuskelähteitä.. |
| Big Pine | Etelä-Carolina | 12 500–13 000 | Suuri leiripaikka, jonka kaivauksissa on löytynyt työkalujen lisäksi todisteita muinaisesta kallionlouhinnasta ja runsaista piiliuskelähteistä ylämaalla sekä Savannahjoen varrella. |
| Kincaid Rockshelter | Etelä-Texas | Noin 13 000 | Clovisin kesäiseltä leiripaikalta löydetty alligaattorien, kilpikonnien, vompattien ja pesukarhujen luita.. |
| Aubrey | Texas | 13 560 | Läheltä nykyistä Dallasia löydetty jälkiä mammuttien, biisonien ja suurten maalaiskiaisten tappopaikoista.. |
| Lange Ferguson | Etelä-Dakota | 13 000 | Mammuttien tappopaikka. |
| Paleo Crossing | Ohio | 13 000 | Mahdollisesti pohjoisen Ohion ensimmäisen intiaanisiirtokunnan leiripaikka. |
| Anzick | Montana | 13 000 | 132 luutyökalua ja muuta esinettä löydetty romahtaneesta kalliosuojasta.. |
| Whipple Site | New Hampshire | 12 674 | Työkalulöytöjä. |
| Blackwater Craw | New Mexico | 13 275 | Esineitten joukossa luusta muotoiltuja helmiä, jotka todistavat, että Clovisin ihmiset koristelivat itseään.. |
| Dent Site | Colorado | 12 635–12 899 | Löydetty muun esineistön mukana tulvien esiin nostamat suuren mammutin jäänteet, joissa lonkkaluun alapuolella Closisin keihäänkärki.. |
| Colby | Wyoming | 12 908 | Toiminut Lähinnä ruoan varastointipaikkana. |
| Sheaman | Wyoming | 12 130 | Keihäänkärkiä, käsikirveitä ja muita työkaluja. |
| East Wenatchee | Washington | 12 000–13 000 | Löydetty haudattuja ja punaisella okralla maalattuja esineitä sekä sirpaleita kahden lapsen pääkalloista. |
| Sloth Hole | Florida | 13 035 | Lukuisia mammutin syöksyhampaista tehtyjä sauvoja ja Clovisin kulttuurille epätavallisia väkäisharppuunoita suurten vesieläinten saalistamiseen. |
| Shawnee Minisink | Pennsylvania | 12 935 | Clovisin aikaista esineistöä, mutta ei merkkejä sukupuuttoon kuolleen suurriista tappopaikoista. |
| Cactus Hill | Virginia | 12800 | Clovisia varhaisemman kulttuurin aikaisia kaivertimia, käsikirveitä ja irtokärkiä. |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Clovis
Umanitoba Clovis
Siberian Fluted point
Clovis (Arkistoitu – Internet Archive)
Clovis
Archaeology in Oregon
Konferenssi: Abstraktiluettelo (Arkistoitu – Internet Archive)
Mahdollisia Clovisin kulttuuria edeltäneitä esine- ja luulöytöjä on tehty koko Amerikan mantereelta.
Erään teorian mukaan Amerikan mantereen ensimmäiset asukkaan tulivat Beringin salmen läpi jääkauden lopulla avautunutta jäätöntä käytävää pitkin.
Jättiläiskokoisen glyptodontit katosivat Amerikan mantereelta Clovis-kulttuurin aikoihin.
Myös basaniittia eli piiliusketta käytettiin Clovisin työkaluissa.
Löytökohteita ajalta ennen Clovis-kulttuuria.
Guillermo Hernangómez

| Guillermo Hernangómez |
| --- | --- |
 Hernangómez vuonna 2025.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Guillermo Gustavo Hernangómez Geuer
Syntynyt: 27. toukokuuta 1994 (ikä 30) Madrid, Espanja
Kansalaisuus:   Espanja
Koripalloilija
Lempinimi:  Willy
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  210 cm
Paino:  110 kg
Nyk. joukkue:  Charlotte Hornets
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  35. varaus 2015 (Philadelphia 76ers)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2011–2016 2011–2016 2013–2015 2016–2018 2018–:  Real Madrid → Real Madrid B → Sevilla New York Knicks Charlotte Hornets
Maajoukkueet
2015-:   Espanja
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Espanja> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kiina 2019 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska ym. 2015 |  |  |
Guillermo Gustavo ”Willy” Hernangómez Geuer (s. 27. toukokuuta 1994 Madrid) on espanjalainen koripalloilija, joka edustaa NBA:ssa pelaavaa Charlotte Hornetsia ja Espanjan koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 210-senttinen ja 110-kiloinen Hernangómez on sentteri.
Ura > Seurajoukkueura

Hernangómez pelasi kaudella 2012-2013 kuusi ottelua Real Madridin paidassa Liga ACB:ssa. Kaudet 2013-2014 ja 2014-2015 hän oli lainassa saman sarjan CB Sevillassa, jossa hän pelasi yhteensä 68 liigaottelua ja 16 Eurocup-ottelua. Heinäkuussa 2015 hän palasi takaisin Real Madridiin.
Philadelphia 76ers varasi Hernangómezin numerolla 35 vuoden 2015 NBA:n varaustilaisuudessa mutta myi samana iltana hänen oikeutensa New York Knicksille.
Kesällä 2016 Hernangómez siirtyi Knicksiin tiettävästi monivuotisella sopimuksella. Helmikuussa 2018 hän siirtyi Charlotte Hornetsiin.
Ura > Maajoukkueura

Alle 18-vuotiaiden EM-kultaa ja alle 20-vuotiaiden EM-hopeaa juniorimaajoukkueiden kanssa saavuttanut Hernangómez debytoi Espanjan koripallomaajoukkueessa vuonna 2015 ja kuului Espanjan joukkueeseen saman vuoden EM-kilpailuissa, joissa maa voitti kultaa. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 Espanja voitti pronssia ja Kiinan MM-kilpailuissa 2019 kultaa.
Saavutukset > Maajoukkuetasolla

Espanja
Kesäolympialaiset: pronssia 2016
MM-kilpailut: kultaa 2019
EM-kilpailut: kultaa 2015
Alle 18-vuotiaiden EM-kilpailut: kultaa 2011
Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailut: hopeaa 2014
Saavutukset > Henkilökohtainen

Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuiden tähdistöjoukkue: 2014
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guillermo Hernangómez Wikimedia Commonsissa
Guillermo Hernangómez Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Espanjan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2015
4 Gasol |
5 Fernández |
6 Rodríguez |
7 Hernangómez |
8 Ribas |
9 Reyes |
10 Claver |
11 San Emeterio |
12 Llul |
13 Aguilar |
14 Mirotić |
15 Vives |
Valmentaja Scariolo
Espanjan joukkue – Kesäolympialaiset 2016
4 Gasol |
5 Fernández |
6 Rodríguez |
7 Navarro |
8 Calderón |
9 Reyes |
10 Claver |
14 Hernangómez |
21 Abrines |
23 Llull |
44 Mirotić |
79 Rubio |
Valmentaja Scariolo
Espanjan joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2019
1 Colom ·
5 Fernández ·
8 Ribas ·
9 Rubio ·
10 Claver ·
13 Gasol ·
14 G. Hernangómez ·
18 Oriola ·
22 Rabaseda ·
23 Llull ·
33 Beirán ·
41 J. Hernangómez ·
Valmentaja Scariolo
Toivo Pylväläinen

Toivo Pylväläinen (10. heinäkuuta 1894 Leivonmäki – 1979 Kuhmoinen) oli nimellä ”Päijänteen erakko” tunnettu suomalainen kalastaja ja vaapuntekijä. Hän asui lähes 40 vuotta Koreakoivun saaressa keskellä Päijännettä, elättäen itsensä kalastuksella ja tullen tunnetuksi tarinoistaan ja käsintehdyistä vaapuistaan.
Elämä

Pylväläinen syntyi Leivonmäellä vuonna 1894. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1902, minkä jälkeen Toivo lähti nuorena kiertämään Etelä-Suomea tehden sekalaisia töitä.
Elämä > Sotapalvelus ja työura

Vuonna 1918 Pylväläinen astui vapaaehtoisena asepalvelukseen ja osallistui sisällissodan taisteluihin Vuoksen rintamalla. Armeija-aikana hän sai ainoan koulutuksensa hevosmieheksi. Sodan jälkeen hän työskenteli Rautatiehallituksen palveluksessa noin kymmenen vuotta, toimien muun muassa työnjohtajana Heinolan rautatiesiltatyömaalla.
Elämä > Erakoituminen Päijänteelle

1920-luvun lopulla Pylväläinen katosi yllättäen työmaalta ja hänen luultiin hukkuneen Kymen virtaan. Todellisuudessa hän siirtyi Päijänteen alueelle, asettuen aluksi Liuhtolan taloon ja myöhemmin eri saariin kalastaen ja tehden metsätöitä. Vuonna 1936 hän muutti Koreakoivun saareen, jossa hän asui lähes 40 vuotta. Erakoitumisen syyksi on arveltu henkilökohtaisia ihmissuhdeongelmia, erityisesti naisiin liittyviä pettymyksiä. Erään tarinan mukaan hän oli seurustellut kanttiinityöntekijän kanssa, joka tuli raskaaksi, mikä saattoi vaikuttaa hänen päätökseensä vetäytyä yhteiskunnasta.
Vaapuntekijä ja kalastaja

Pylväläinen oli yksi Suomen ensimmäisistä vaapunvalmistajista ja merkittävä hahmo suomalaisen vapaa-ajan kalastuksen kehityksessä. Hän aloitti vaappujen tekemisen omiin kalastustarkoituksiinsa, mutta pian hänen vaappunsa herättivät kiinnostusta myös muissa kalastajissa. Pylväläisen vaappuja pidettiin poikkeuksellisen tehokkaina ja ne toimivat edelläkävijöinä suomalaisessa vaapunvalmistuksessa. Pylväläisellä oli jo varhain ymmärrys siitä, miltä vaapun tulee näyttää ja kuinka sen tulee uida, jotta se olisi mahdollisimman kalastava.
Pylväläisen vaikutuksesta lähiseudulle syntyi useita vappuja valmistavia pajoja ja hänen tekeleensä toimi inspiraationa myös Lauri Rapalalle, joka oli Toivon kalakaveri. Lauri päätti kaupallistaa vaappujen valmistuksen ja hän perusti liiketoimintaosaamisensa turvin yrityksen, josta myöhemmin kasvoi maailmanlaajuisesti tunnettu Rapala. Laurin kerrotaan omaksuneen vaapunvalmistuksen taidon osittain Pylväläiseltä. Toivon käyttämät innovaatiot vaikuttivat merkittävästi Rapalan omaan uistinmalliin Rapala Original Floater, josta kehittyi kansainvälinen menestystuote.
Elämäntapa ja perintö

Vaikka Pylväläistä kutsuttiin erakoksi, hänellä oli laaja ystäväpiiri ja hän oli tunnettu tarinankertojana. Hänen vaatimaton mökkinsä Koreakoivussa on nykyään monille kalastajille lähes pyhiinvaelluspaikka, ja se kunnostettiin vuonna 2011 matkailutarkoituksiin.
Pylväläisen elämästä on kirjoitettu kirja "Toivo Pylväläinen: Päijänteen erakko", jonka on toimittanut Markku Lepistö.
Pylväläinen kuoli vuonna 1979 Kuhmoisten vanhainkodissa.
Toivon valmistama vaappu ”Pylväläinen”.
Villa Achille

| Villa Achille |
| --- | --- |

Sijainti:  Meri-Rastila, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°11′57″N 25°07′45″E﻿ / ﻿60.19921°N 25.1291°E﻿ / 60.19921; 25.1291
Rakennustyyppi:  Rakennus ja huvila
 fiVilla Achille 
Villa Achille on Helsingin Meri-Rastilassa sijaitseva talvihuvila, jonka rakennutti saksalainen Fritz Achilles. Huvilan nimen alkuperäinen kirjoitusasu onkin Villa Achilles. 1910-luvulla rakennetun hirsihuvilan on suunnitellut arkkitehti Fritz Lüsch. Vuonna 1967 huvila myytiin rakennusliike Polarille. Helsingin kaupungille se siirtyi vuonna 1990. Helsinki vuokrasi rakennuksen yksityiselle catering-yritykselle vuonna 2004.
Piritan luostari

| Piritan luostari |
| --- | --- |
 Piritan luostarin kirkon rauniot.
Sijainti:  Tallinna, Viro
Koordinaatit:  59°28′0″N, 24°50′10″E
Rakennustyyppi:  luostari
Valmistumisvuosi:  1436
Rakennuttaja:  birgittalaiset
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piritan luostari  (vir. Pirita klooster) oli luostari nykyisessä Piritan kaupunginosassa Tallinnassa. Birgittalaiset rakennuttivat Pyhän Birgitan mukaan nimetyn luostarin 1400-luvun alussa ja sen suuri kirkko valmistui vuonna 1436. Luostari raunioitui Liivinmaan sodan aikana ja vuonna 2001 avattu uusi birgittalaisluostari toimii uusissa tiloissa kirkon raunioiden lähellä.
Historia

Birgittalaiset olivat ruotsalaisen mystikon Birgitta Birgersdotterin perustama sääntökunta, joka levisi myös Viroon. Ruotsissa birgittalaisilla oli luostari Vadstenassa, josta tallinnalaiset kauppiaat pyysivät 1300- ja 1400-luvun vaihteessa lupaa rakennuttaa oma luostarinsa Tallinnan itäpuolelle. Lupa järjestyi ja luostarin rakennustyöt alkoivat Liivinmaan ritarikunnan omistamalla maalla vuonna 1407. Luostarin rakennuspaikka oli vesiväylän varrella, joka nimettiin sittemmin Birgitan mukaan Piritajoeksi. Luostarin rakennushanke alkoi nihkeästi Tallinnan kaupunginraadin valittaessa ritarikunnan suurmestarille vuonna 1413, että meren lähelle rakennettavasta luostarista saattaisi autonomisena yhteisönä tulla kaupunkia uhkavien ainesten, kuten merirosvojen tukikohta. Tallinnalaiset pelkäsivät myös lahjoitusten ja testamenttien virtaavan tulevaisuudessa kaupungin kirkkojen sijaan uudelle luostarille. Hankkeen vastustus laantui kuitenkin ilmeisesti myöhemmin ja luostarin suuri kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1436.
Luostarin ensimmäiset pyhäinjäännökset tuotiin Vadstenasta, josta saapui myös ruotsalaisen luostarin nais- ja miesjäseniä opettamaan virolaisille konventeille birgittalaisia luostarisääntöjä. Tallinnan raati ehdotti luostarin sulkemista vuonna 1560, jotta vihollinen ei voisi käyttää sitä tukikohtanaan Liivinmaan sodan aikana. Vuonna 1564 luostaria hävitti tulipalo ja vuonna 1575 venäläiset joukot veivät osan sen nunnista Venäjälle ryöstäen samalla luostarin asuinrakennukset. Vuonna 1577 Iivana Julman joukot hävittivät luostarin kokonaan. Luostarin rauniot olivat sittemmin tyhjillään, vaikkakin niitä käytettiin ilmeisesti jonkin aikaa suuren Pohjan sodan aikana. 1600-luvulla luostarin mailla toimi hautausmaa, jota käytettiin aina 1900-luvun alkuun saakka. Paikan nykyinen birgittalaisluostari aloitti toimintansa vanhan kirkon raunioiden vieressä syyskuussa 2001.
Rakennukset

Piritan luostarin ytimen muodosti nykyisin raunioitunut 1 360 neliömetrin kirkko. Luostaria rakennettaessa kirkosta oli alun perin tarkoitus tulla basilika, jossa oli korkea keskilaiva ja matalammat sivulaivat. Alkuperäisestä suunnitelmasta luovuttiin, koska sitä pidettiin kuitenkin lopulta liian koreilevana ja tämän ei uskottu olevan Jumalan mieleen. Piritan luostarin kirkosta tuli lopulta Vadstenan luostarin kaltainen hallikirkko. Kirkon sisämitat ovat 24×56 metriä ja sen koko pinta-ala on 1 360 neliömetriä. Kirkko jakautui kahtia kahteen yhtä suureen osaan, joista toinen toimi kansankirkkona ja toinen luostarin käytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piritan luostari Wikimedia Commonsissa
Luostarin sivusto (englanniksi)
Vanhaa hautausmaata.
Luostarin kirkon sisätilat.
Saiturin saha

| Saiturin saha> The Miserable Mill |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lemony Snicket   (oik. Daniel Handler)
Kuvittaja:  Brett Helquist
Kansitaiteilija:  Brett Helquist
Kieli:  englanti
Genre:  seikkailu, lasten- & nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  15.4.2000
Sivumäärä:  194
ISBN:  0064407691
Suomennos
Suomentaja:  Marja Helanen-Ahtola
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  211
ISBN:  951-0-28147-6
Sarja: Surkeiden sattumusten sarja
Edeltävä:  Avara akkuna
Seuraava:  Omituinen opinahjo
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Saiturin saha (The Miserable Mill) on neljäs kolmestatoista kirjasta yhdysvaltalaisen Daniel Handlerin nimellä Lemony Snicket kirjoittamasta kirjasarjassa Surkeiden sattumusten sarja. Sen on kuvittanut Brett Helquist. Alkuteoksen on julkaissut HarperCollins vuonna 2000. Sen on suomentanut  Marja Helanen-Ahtola, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2003 WSOY.
Kirja jatkaa Baudelairen orpojen tarinaa. Tällä kertaa heidät lähetetään asumaan Vähäläntään Onnenkantamoisen sahalle.
Enteilyt

Viimeisessä kuvassa sahan ulkopuolella on parkkeerattu koulubussi, joka enteilee Omituisesta opinahjosta.
Muutamia kertoja kirjassa mainitaan, että Baudelairet lähtevät sahalta lähdettyään sisäoppilaitokseen.
Kulttuuri- ja kirjallisuusviittaukset

Nimet Charles ja Phil ovat molemmat Ison-Britannian kuninkaallisessa perheessä.
Tri. Georgina Orwell on nimetty kirjailija George Orwellin mukaan.
"Sir" muistuttaa Louis Sacharin Paahde-kirjan "Mr. Sir" -nimistä miestä.
Kirja muilla kielillä

Portugalinkielinen: Serraria Baixo-Astral ('Pahanhajuinen puumylly'), Cia. das Letras, 2000, ISBN 85-359-0210-4
Venäjänkielinen: Зловещая лесопилка ('Julma sahamylly'), Azbuka, 2005, ISBN 5-352-00547-X
Indonesiankielinen: Gelondongan Gila, 2004, ISBN 979-22-0998-0
Ruotsinkielinen: Det Sällsamma Sågverket ('Outo sahamylly')
Espanjankielinen: El Aserradero Lúgubre ('Surkea mylly')
Norjankielinen: Den mystiske mølla ('Salaperäinen mylly')
Koreankielinen: 수상한 제재소 ('Epäilyttävä sahamylly'), Munhakdongnae, 2003 ISBN 978-89-546-0837-4