stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Anttila

Veikko Johannes Anttila (30. maaliskuuta 1929 Sievi – 27. tammikuuta 1990 Jyväskylä) oli Jyväskylän yliopiston kansatieteen apulaisprofessori.
Anttila kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan yhteislyseossa 1950, valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1954, filosofian lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1964 ja väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa 1967. Työurallaan hän toimi Suomen kotiseutuliiton toiminnanjohtajana 1953–1958, pääesikunnan tiedotustoimiston toimistosihteerinä 1958–1960, Valtionrautateiden tiedotuspäällikkönä 1960–1964. Tieteellinen ura veti Anttilaa kuitenkin puoleensa ja hänestä tuli Turun yliopiston assistentti vuosiksi 1965–1968. Sieltä tie vei valtion humanistisen toimikunnan nuoremmaksi tutkijaksi 1968–1970 ja Jyväskylän yliopiston kansatieteen / etnologian apulaisprofessoriksi vuosiksi 1970–1990. Jyväskylän yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaanina Anttila toimi 1982–1983 ja Suomen Akatemian viransijaisena tutkijaprofessorina 1980–1981. Hänen tutkimusaiheenaan akatemiassa oli paikallisyhteisöissä 1900-luvulla tapahtuneet rakenteelliset, toiminnalliset, kulttuuriset, sosiaaliset ja taloudelliset muutokset.
Päätyönsä ohessa Anttilan aika riitti moneen luottamustehtävään. Hän toimi aikakauslehti Kotiseudun toimitussihteerinä 1954–1960 ja talonpoikaiskulttuurisäätiön sihteerinä 1954–1964. Hän oli valtion humanistisen toimikunnan jäsen 1971–1973, tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan jäsen 1972–1977 ja siitä ajasta varapuheenjohtaja 1975–1977. Hän toimi myös Keski-Suomen läänin taidetoimikunnan puheenjohtajana 1974–1979, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran valtuuskunnan jäsenenä 1973–1982 ja seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 1981 sekä museoasiain neuvottelukunnan jäsenenä 1979–1980 ja Suomen kotiteollisuusmuseon neuvottelukunnan puheenjohtajana vuodesta 1982. Toiminnastaan hänet palkittiin Längmanin rahaston palkinnolla 1976. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen hänestä tuli 1985.
Tuotanto

Kotiseututyö tänään, Otava, 1960
Suomen kotiseuduntutkimus 1894–1920 ja kansanperinteen joukkokeruun alkuhistoria, Suomen muinaismuistoyhdistys, 1964
Lohenpyynti Sumisaaren karsinapadossa, Turun yliopiston kansatieteen laitos, 1965
Järvenlaskuyhtiöt Suomessa, Suomen muinaismuistoyhdistys, 1967 (väitöskirja)
Äes Suomessa, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1968
Hirvenmetsästysseurueet Suomessa syksyllä 1966, Turun yliopiston kansatieteen laitos, 1968
Talonpojasta tuottajaksi, Kirjayhtymä, 1974
Jyväskylän Tourula, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1982
Päijälä: kylä Hämeessä, Keski-Suomen museo, 1989
Punkalaitumen talonpoikaiskulttuuri, Punkalaitumen historiatoimikunta, 1989
Veikko Kaukonen

Veikko Mauno Kaukonen (s. 7. helmikuuta 1936 Tampere) on suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Näytelmiä

Baarisankarit: Yksinäytöksinen näytelmä. Kulttuurityön keskus, Helsinki 1963.
Pepi: Kuvaus nykyajan nuorisosta. Kuopion Yhteisteatteri 1964, 1965.
Milja Maljakko ja Heikki Herätyskello: Lastennäytelmä. Sävellykset Tapio Rytöhonka. 1965.
Lähtö: Pienoisnäytelmä. 1968.
Heikommat astiat: Näytelmä. 1969–1970.
Kehykset: Näytelmä. 1970.
Valmuskat

| Valmuskat |
| --- | --- |
 Suopavalmuska (Tricholoma saponaceum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Tricholomataceae
Suku::  Valmuskat Tricholoma  (Fr.) Staude 
Katso myös
   Valmuskat Wikispeciesissä   Valmuskat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valmuskat ovat Tricholoma-sukuun kuuluvia sieniä, joita esiintyy Suomessa kymmeniä lajeja, mutta lajit ja niiden levinneisyys ovat kuitenkin huonosti tunnettuja. Taksonomian uudistumisen vuoksi myös muihin sienisukuihin kuuluu lajeja, joiden suomenkielinen nimi on valmuska.
Valmuskat ovat keski- tai suurikokoisia sieniä, jotka ovat kellertävä- tai valkoitiöisiä ja joiden heltat ovat kolotyvisiä. Valmuskoiden tunnistamisessa ovat haju ja maku tärkeitä. Monet valmuskat ovat hyviä ruokasieniä, mutta osa on myös pahanmakuisia tai jopa myrkyllisiä. Valmuskat ovat mykoritsasieniä, joista monien itiöemiä esiintyy vasta myöhään syksyllä.
Luettelo suomenkielisistä lajinimistä

Useille Tricholoma-lajeille on annettu suomenkielinen lajinimi:
eteläntuoksuvalmuska (Tricholoma caligatum)
haapavalmuska (Tricholoma populinum)
haisuvalmuska (Tricholoma lascivum)
hapravalmuska (Tricholoma luridum)
harmaavalmuska (Tricholoma terreum)
helavalmuska (Tricholoma batschii)
hiirenvalmuska (Tricholoma scalpturatum)
juustovalmuska (Tricholoma roseoacerbum)
jättivalmuska (Tricholoma colossus)
kalvaskeltavalmuska (Tricholoma ulvinenii)
kampavalmuska (Tricholoma stans)
kangaskeltavalmuska (Tricholoma equestre)
kaulusvalmuska (Tricholoma robustum)
kekovalmuska (Tricholoma inocybeoides)
keltareunavalmuska (Tricholoma sejunctum)
keltavalmuska (Tricholoma flavovirens)
konnanvalmuska (Tricholoma bufonium)
kuivavalmuska (Tricholoma sudum)
kuusentuoksuvalmuska (Tricholoma dulciolens)
lehtikuusenvalmuska (Tricholoma psammopus)
lehtokeltavalmuska (Tricholoma frondosae)
lännentuoksuvalmuska (Tricholoma ponderosum)
löyhkävalmuska (Tricholoma inamoenum)
männyntuoksuvalmuska (Tricholoma matsutake)
mustasuomuvalmuska (Tricholoma atrosquamosum)
partavalmuska (Tricholoma vaccinum)
pisamavalmuska (Tricholoma pessundatum)
pyökkivalmuska (Tricholoma ustale)
rengasvalmuska (Tricholoma cingulatum)
retikkavalmuska (Tricholoma album)
rikkivalmuska (Tricholoma sulphureum)
ruskovalmuska (Tricholoma albobrunneum)
rusotyvivalmuska (Tricholoma orirubens)
sappivalmuska (Tricholoma virgatum)
savuvalmuska (Tricholoma fucatum)
sellerivalmuska (Tricholoma apium)
silkkivalmuska (Tricholoma columbetta)
suomuvalmuska (Tricholoma imbricatum)
suopavalmuska (Tricholoma saponaceum)
säievalmuska (Tricholoma inodermeum)
tiikerivalmuska (Tricholoma pardinum)
tulivalmuska (Tricholoma aurantium)
täplähelttavalmuska (Tricholoma fulvum)
törrösuomuvalmuska (Tricholoma squarrulosum)
valjuvalmuska (Tricholoma sulphurescens)
vihervalmuska (Tricholoma viridilutescens)
viiruvalmuska (Tricholoma portentosum)
äikävalmuska (Tricholoma aestuans)
Taksonomian epäselvyyden ja muuttumisen vuoksi useissa muissakin sienisuvuissa on valmuska-nimisiä sieniä, kuten
runkovalmuska (kuuluu sukuun Hypsizygus)
liilavalmuska, kalvasvalmuska, nurmivalmuska, orvokkivalmuska ja sinivalmuska (Lepista). Useimmat Lepista-suvun sienet ovat kuitenkin malikoita
keltalahovalmuska ja purppuralahovalmuska kuuluvat sukuun Tricholomopsis
havuvalmuska, karvasvalmuska, kermavalmuska, lumivalmuska ja säämiskävalmuska (Leucopaxillus)
Juurekkaista (Collybia,Oudemansiella) ja isojuurekkaista (Megacollybia) on ennen käytetty nimitystä juurivalmuskat.
Kevätkaunolakki (Calocybe) on taannoin kulkenut nimellä kevätvalmuska.
Kesäsataheltta (Melanoleuca) on ollut kesävalmuska.
Uhanalaisuus

Puolisen tusinaa Tricholoma-lajia kuuluu valtakunnallisesti tarkkailtaviin tai alueellisesti uhanalaisiin lajeihin Suomessa.
Kirjallisuutta

Korhonen, M. & Kytövuori, I. 1998: Keltavalmuskat sienestäjän silmin. – Sienilehti 50: 8–17.
Kytövuori, I. 1989: Tuoksuvalmuskat (Tricholoma caligatum -ryhmä) pohjoismaissa. – Sienilehti 41: 5–9.
Kytövuori, I. 1989: The Tricholoma caligatum group in Europe and North Africa. – Karstenia 28: 65–77.
Aiheesta muualla

Suomen helttasienten ja tattien ekologia, levinneisyys ja uhanalaisuus (Suomen Ympäristö no. 769) s. 467–468 luetellaan 47 Tricholoma-lajia Suomessa
Hallingbäck, T. & Aronsson, G. (red.). Ekologisk katalog över storsvampar och myxomyceter (nätversionen).[vanhentunut linkki] ArtDatabanken, SLU, Uppsala. (Åtkomst: 7/5/2006).
Ontarion Tricholomat (Arkistoitu – Internet Archive) (sis. valokuvia eri lajeista)
Valmuskat
Jomalan Filadelfia-seurakunta

| Jomalan Filadelfia-seurakunta> Filadelfiaförsamlingen i Jomala |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Perustettu:  1946
Liitettiin:  Maarianhaminan Filadelfia
Pääkirkko:  Jomala
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jomalan Filadelfia-seurakunta (ruots. Filadelfiaförsamlingen i Jomala) oli vuonna 1946 perustettu Ahvenanmaan Jomalassa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin Maarianhaminan seurakuntalaisten yhteydestä, kun Jomalassa asuneet seurakuntalaiset halusivat panostaa säännölliseen toimintaan. Seurakunnan johtajana toimi Bertel Lindstedt. Vuosien aikana toiminta kuitenkin hiipui ja seurakunnan jäsenet liittyivät Maarianhaminan Filadelfiaan.
Vapauden Hengetär

Vapauden Hengetär Ristinkirkon sankarihautausmaalla
Vapauden Hengetär on kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen suunnittelema patsas, joka sijaitsee Kirkkopuistossa Lahdessa sankarihaudoilla. Patsas on tehty Vehmaan punaisesta graniitista. Patsas paljastettiin 1. kesäkuuta 1952.
Jaycie Phelps

Jaycie Phelps (s. 26. syyskuuta 1979 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen telinevoimistelun olympiavoittaja.
Phelps voitti Atlantan olympialaisissa 1996 kultaa joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisen moniottelun karsinnassa hän sijoittui 17:nneksi ja yksittäisten telineitten karsintakilpailuissa parhaimmillaan 13:nneksi nojapuilla.
MM-kilpailuissa Phelps joukkuekilpailussa hopeaa vuonna 1994 sekä pronssia vuonna 1995.
Aiheesta muualla

Jaycie Phelps US Gymnastics Hall of Famen sivuilla
Vapaa Venäjä

Musiikkinäyte
Vasili Agapkinin marssi ”Slaavilaistytön jäähyväiset” (instrumentaalinen) Yhdysvaltain rannikkovartioston sotilassoittokunnan esittämänä. Sävel on sama kuin .
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vapaa Venäjä on marssimuotoinen työväenlaulu, josta tunnetaan useita suomalaisia tekstiversioita ja levytyksiä.
Kappaleen sävel on venäläisestä marssilaulusta ”Slaavilaistytön jäähyväiset” (Proštšanije slavjanki), jonka säveltäjäksi ilmoitetaan tavallisesti Vasili Agapkin (1884−1964), mutta se perustuu ilmeisesti alkujaan venäläiseen kansansävelmään. Kappaleen tunnetuimman suomalaisen sanoitusversion tekijää tai tekijöitä ei tunneta, mutta sanoituksen on arveltu syntyneen Suomen sisällissodan jälkeen suomalaisten punapakolaisten keskuudessa Neuvosto-Venäjällä ja kulkeutuneen sieltä Suomeen.
Julkiseen keskusteluun ”Vapaa Venäjä” nousi Suomessa 1920-luvun puolivälin jälkeen, kun siitä tuli suosittu kappale työväenjärjestöjen tapahtumissa. Jo vuosikymmenen alussa kappale oli kuitenkin alkanut levitä Pohjois-Amerikan suomalaistyöläisten keskuudessa. Niin Suomessa kuin amerikansuomalaisissa yhteisöissä kappaleesta tuli 1920-luvun mittaan ennen muuta kommunistisen työväestön tunnuskappale, jolla he erottautuivat sosiaalidemokraateista kamppaillessaan työväenjärjestöjen hallinnasta. Sosiaalidemokraatit ja oikeistolaiset puolestaan yhdistivät ”Vapaan Venäjän” kommunismin leviämiseen Suomessa, mistä syystä laulun esittäminen herätti voimakasta arvostelua 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa.
”Vapaan Venäjän” suosiosta amerikansuomalaisten keskuudessa kertoo se, että Yhdysvalloissa kappaleesta tehtiin peräti neljä eri versiota. Otto Pyykkösen levyttämässä ensimmäisessä versioissa oli erilainen sanoitus kun myöhemmässä Jukka Ahdin levytyksessä. Pyykkösen levyttämän version sanoittaja oli amerikansuomalainen työväenkirjailija Eemeli Rautiainen. Kööpenhaminassa 11.–12. huhtikuuta 1929 äänitetyn savikiekon B-puolella Warnys Danseorkester soittaa ”Vapaan Venäjän”. Ensimmäinen Suomessa tehty levytys oli Solistiseitsikko Otavan Rytmi-merkille vuonna 1955 tekemä versio. Ensimmäisen Suomessa levytetyn lauluesityksen kappaleesta teki Reijo Frank vuonna 1969. Frankin levytys liittyi vasemmistolaiseen poliittiseen laululiikkeeseen, joka antoi uuden elämän monille muillekin vanhoille työväenlauluille. Toisen maailmansodan jälkeen ”Vapaan Venäjän” merkityksiä Suomessa muovasi myös sen sävelmän saavuttama suosio Neuvostoliitossa, missä sävelmää alettiin käyttää muun muassa puna-armeijan ohjelmistossa ja elokuvissa.
Sanat

Maailman raatajat,
sorron kahleet pois!
Meitä keisarit ei enää hoivaa
eikä veriset julmuritkaan.
Tovereissamme meillä on voimaa
vapauttamme puolustamaan.
Me kahlehia kyllin oomme kantaneet,
ja kaikki toverimme on vankityrmiin sortuneet.
Meitä keisarit ei enää hoivaa
eikä veriset julmuritkaan.
Tovereissamme meillä on voimaa
vapauttamme puolustamaan.
Jo ääni vapauden
kultahelminä helähtelee.
Sen tenho valtaa
ja kahleet poistaa
tai kansat julmain tyrannein.
Toverit kuulkaa,
jo murtuu kahleet
pois tieltä onnen,
vapauden!
Amerikansuomalaiset levytykset

Otto Pyykkönen, äänitetty 11/1924, New York, orkesterin säestyksellä (Columbia 16058/Columbia 3003-F)
(Arvid) Lang & (John) Lager, hanuriduo, äänitetty 06/1924 (Columbia 16125/Columbia 3011-F)
B.S.S. Clubin Orkesteri (Brooklynin Suomalainen Sosialisticlubi), johtajanaan Oskar Tofferi, äänitetty 11.7.1928 (Columbia 16067/Columbia 3084-F|Columbia 3174-F)
Jukka Ahti, äänitetty 5.2.1930, New York, Alfredo Cibellin johtama orkesteri, kappaleen tekijäksi ilmoitettu W.N.Kostakowsky (RCA Victor V-4068)
John Fante

| John Fante> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1909 Denver, Colorado
Kuollut: 8. toukokuuta 1983 (74 vuotta) Woodland Hills, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
John Fante (8. huhtikuuta 1909 Denver, Colorado – 8. toukokuuta 1983 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja, joka antoi merkittäviä vaikutteita Charles Bukowskille.
Elämäkerta

Tulevan kirjailijan vanhemmat olivat italialaistaustaisia siirtolaisia. Elämä uudessa kotimaassa ei lähtenyt käyntiin kovinkaan hyvin ja perhe eli köyhyydessä. Fante pääsi perheen varattomuudesta huolimatta opiskelemaan Coloradon yliopistoon.
Tullakseen kirjailijaksi Fante muutti Los Angelesiin täytettyään kaksikymmentäkaksi vuotta ja ryhtyi kirjoittamaan tekstejä vuonna 1930.Elatuksensa hän hankki erilaisilla tilapäistöillä. Hän onnistui julkaisemaan novellejaan aikauslehdissä, kuten Harper´s Bazaar ja Saturday Evenig Post. Ensimmäinen romaani, Wait Until Spring, Bandini, ilmestyi vuonna 1939. Vaikka Fante ansaitsikin pääasiallisesti elatuksensa elokuvakäsikirjoittajana, hän ei tuntenut alaa täysin omakseen. Todelliset fiktion kirjoittajan kyvyt huomattiin hänen osaltaan vasta myöhemmin.
Vuonna 1955 Fantella todettiin diabetes, ja sairauden takia hän menetti näkönsä vuonna 1977. Tämän jälkeen hän saneli teoksensa puolisolleen Joycelle. Fanten jäämistöstä löydettiin vuonna 1933 kirjoitettu romaani The Road to Los Angeles, joka näin ollen oli ensimmäinen teos useissa hänen kirjoissaan esiintyvästä Arturo Bandinista.
John Fanten poika, kirjailija  Dan Fante, on kuvannut isäänsä seuraavasti: ”John Fantea ei ollut läheisimpienkään helppo tuntea, ja vielä vaikeampi häntä oli rakastaa. Hän oli täynnä elämän paloa- tulivuori joka saattoi purkautua koska tahansa. Nuorena ja vielä nelikymppisenäkin hän oli valmis nyrkkitappeluun baarissa...”
Teoksissaan Fante käsitteli Amerikan italialaista identiteettiä, katolilaisuutta, urheilua, perhe- elämää, köyhyyttä sekä kirjoittamista. Time Out -lehti on nimennyt Fanten kuuluvan niihin yhdysvaltalaisten kirjailijoiden joukkoon, joiden ”unohtaminen on ollut lähes rikollista.”
Suomennettuja teoksia

Tomu tietää, Desura 2003 (Ask the Dust, 1939)
Rypäleen veljeskunta, Sammakko 2009 (Brotherhood of the Grape, 1977)
Jayde Nicole

| Jayde Nicole |
| --- | --- |
 Jayde Nicole
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. helmikuuta 1986 (ikä 38) Scarborough, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Ammatti:  valokuvamalli
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jayde Nicole (s. 19. helmikuuta 1986 Scarborough, Ontario) on kanadalainen valokuvamalli ja  Playboy-tyttö.
Nicole oli Playboyn tammikuun 2007 Playmate of the Month, ja myöhemmin hänestä kruunattiin Playmate of the Year 2008. Hän oli ensimmäinen kanadalainen kyseisen tittelin voittanut henkilö sitten vuoden 1982, jolloin Shannon Tweed valittiin voittajaksi.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Jayde Nicole Playboy.com:issa (englanniksi)
Jayde Nicole MySpace.com:issa (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapauden henki

| Vapauden henki |
| --- | --- |

Nimi:  Vapauden henki
Tekijä:  Auguste Dumont
Valmistumisvuosi:  1836
Taiteenlaji:  veistos
Korkeus:  400 cm
Sijainti:  Place de la Bastille
Paikkakunta:  Pariisi, Ranska
Koordinaatit:  48°51'0"N, 2°22'12"E
Vapauden henki (Le Génie de la Liberté) on ranskalaisen Auguste Dumontin tekemä veistos, joka sijaitsee Pariisissa Place de la Bastille -aukiolla olevan Colonne de Juillet -pylvään huipulla.
Ludvig Filip I päätti rakentaa 13. joulukuuta 1830 muistomerkin Heinäkuun vallankumouksen uhreille. Kuningas valitsi 1831 Place de la Bastillelle rakennattavasta Colonne de Juillet -pylväästä. Sen rakentamisen aloitti Jean-Antoine Alavoine, ja sen viimeisteli tämän yhteistyökumppani Joseph-Louis Duc. Pylvään huipulle kuningas valitsi Auguste Dumontin Vapauden henki -nimisen veistoksen. Pronssista tehty 400 cm korkea patsas valmistui 1836.
Veistos esittää maskuliinista vapauden hahmoa. Hahmo on hoikkarakenteinen, ja sen käsivarret ja siivet ovat levitetyt. Hahmo seisoo vasemman jalan varpaidensa varassa ja on ikään kuin nousemassa ilmaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vapauden henki Wikimedia Commonsissa
Jesper Törnqvist

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 21. helmikuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Kemiö, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 187 cm
Seura
Seura: IL Hødd
Pelinumero: 4
Junioriseurat
1997–2000: KSF
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001–2002 | FC Boda | 21 | (0) |
| 2003 | SalPa | 20 | (1) |
| 2004–2005 | FC Inter | 5 | (0) |
| 2004–2005 | → VG-62 | 40 | (0) |
| 2006–2007 | Jaro | 21 | (0) |
| 2006–2007 | → JBK (laina) | 9 | (0) |
| 2008–2010 | Umeå FC | 66 | (0) |
| 2011 | New Orleans Jesters | 15 | (1) |
| 2011 | PK-35 | 6 | (0) |
| 2012 | Alta IF | 28 | (2) |
| 2013– | IL Hødd | 92 | (7) |
| Yhteensä | Yhteensä | 323 | (11) |
Maajoukkue
| 2004 | Suomi U19 | 2 | (0) |
| 2006 | Suomi U21 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. helmikuuta 2016.
Jesper Törnqvist (s. 21. helmikuuta 1985 Kemiö) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa norjalaista IL Høddia, jonka kapteenina hän toimii.
Törnqvist on Kimito Sportföreningin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset aikuisten ottelunsa FC Bodan riveissä Kakkosessa. Sieltä hän jatkoi Salon Palloilijoihin. Onnistuneen kauden jälkeen Törnqvist teki sopimuksen FC Inter Turun kanssa. Hän kuitenkin vietti suurimman osan ajastaan reservijoukkue VG-62:n riveissä Ykkösessä. Veikkausliiga-debyyttinsä Törnqvist teki 27. heinäkuuta 2005 vierasottelussa FC KooTeePeetä vastaan. Pelattuaan vain viisi liigaottelua FC Interissä, siirtyi Törnqvist kaudeksi 2006 FF Jaroon. Kahden vuoden aikana pietarsaarelaisjoukkueessa hän pelasi 21 ottelua.
Vuonna 2008 Törnqvist siirtyi peliajan perässä Ruotsin kolmannella sarjatasolla pelanneen Umeå FC:n riveihin, jossa pelasi kolmen vuoden ajan avauskokoonpanon pelaajana. Kaudeksi 2011 hän siirtyi Yhdysvaltain PDL-liigassa pelanneen New Orleans Jestersin joukkueeseen. Kauden loputtua hän palasi takaisin Suomeen ja siirtyi loppukaudeksi Ykkösen PK-35 Vantaaseen. Seuraavaksi kaudeksi Törnqvist siirtyi taas ulkomaille, norjalaisen toisella sarjatasolla pelanneen Alta IF:n riveihin. Hän pelasi joukkueessa samaan aikaan toisen suomalaisen, Toni Lindbergin kanssa. Kausi oli Törnqvistille henkilökohtaisesti onnistunut, sillä hänet valttiin Altan vuoden pelaajaksi. Vuonna 2013 Törnqvist teki sopimuksen kauden 2012 cup-voittaja IL Høddin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Törnqvist pelasi kauden jokaisessa sarjaottelussa, kantaen kädessään kapteeninnauhaa.
Törnqvist on edustanut nuorten maajoukkuetta ja alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta yhteensä neljä kertaa vuosina 2004–2006.
Jerami Grant

| Jerami Grant |
| --- | --- |
 Grant vuonna 2020.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Houston Jerami Grant
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1994 (ikä 30) Portland, Oregon, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä / Iso laitahyökkääjä
Pituus:  203 cm
Paino:  95 kg
Nyk. joukkue:  Detroit Pistons
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  39. varaus 2014 (Philadelphia 76ers)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2012–2014:  Syracusen yliopisto
Seurajoukkueet
2014–2016 2016–2019 2019–2020 2020–:  Philadelphia 76ers Oklahoma City Thunder Denver Nuggets Detroit Pistons
Maajoukkueet
2021–:   Yhdysvallat
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
Houston Jerami Grant (s. 12. maaliskuuta 1994 Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä tai iso laitahyökkääjä.
Elämä ja ura

Grant pelasi yliopistokoripalloa Syracusen yliopiston joukkueessa vuosina 2012–2014. Philadelphia 76ers varasi hänet NBA:n 39. vuorolla vuoden 2014 varaustilaisuudessa. Kaudella 2020–2021 Grant pelasi siihen mennessä parhaan kautensa ja oli yksi kolmesta ehdokkaasta kauden kehittyneimmän pelaajan palkinnon saajaksi.
Kesällä 2021 Grant valittiin Yhdysvaltain Tokion-kisojen olympiajoukkueeseen, joka voitti kultaa.
Grantin perhe on menestynyt koripallossa: hänen isänsä Harvey Grant pelasi NBA:ssa, samoin tämän kaksoisveli, nelinkertainen NBA-mestari Horace Grant. Grantin veljistä Jerai Grant ja Jerian Grant ovat ammattilaiskoripalloilijoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jerami Grant Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 2020
4 Johnson ·
5 LaVine ·
6 Lillard ·
7 Durant ·
8 Middleton ·
9 Grant ·
10 Tatum ·
11 McGee ·
12 Holiday ·
13 Adebayo ·
14 Green ·
15 Booker ·
Valmentaja Popovich
James Burton

James Burton William Drummondin piirroksessa vuonna 1836.
James Burton (1788–1862) oli englantilainen arkeologi ja egyptologi. Kuuluisaksi hänet tekivät hänen piirtämänsä kopiot Kuninkaiden laakson hautojen seinämaalauksista.
Lapsuus ja opiskelu

James Burton syntyi Lontoossa vuonna 1788. Hänen isänsä oli James Haliburton, joka muutti nimensä Burtoniksi. Hänen äitinsä oli Elizabeth Westly.
Burton opiskeli Trinity Collegessa Cambridgessä. Vuonna 1810 hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi ja 1815 hänestä tuli filosofian maisteri. Vuosien 1815 ja 1822 välillä hän toimi apulaisena arkkitehdille Sir John Soane. Burton matkusteli ympäri Italiaa Soanen ja tämän sihteerin, Charles Humphreysin kanssa. Matkoillaan hän tapasi useita tuon ajan merkittävimpiä egyptologeja kuten Sir John Gardner Wilkinson, Edward William Lane ja Sir William Gell.
Työura

Vuonna 1822 Burton sai kutsun Pasha Mohammed Alilta ryhtyä mineralogiksi hiiltä etsivään Egyptin geologiseen kartoitukseen. Burton, jolla ei ollut minkäänlaista kokemusta mineralogiasta, erosi tehtävistään 1824. Tällöin hän kiinnostui Egyptin muinaisista monumenteista.
Vuonna 1825 Burton matkusti Niiliä pitkin Kairosta Abu Simbeliin. Matkansa varrella Burton vietti useita kuukausia muinaisen Theban alueella. Hän oli mukana Medinet Habun, Kom Ombon, Assuanin, Filain sekä Karnakin arkeologisissa tutkimuksissa. Lisäksi hän tutki useita Kuninkaiden laakson hautoja. Tuolloin hän löysi KV5:n sisäänkäynnin ja laati alustavan piirustuksen haudan ensimmäisistä huoneista.
Vuosien 1825 ja 1828 välillä Burton julkaisi hieroglyfejä käsittelevän teoksen (Excerpta Hieroglyphica). Burtonin olinpaikasta vuosien 1825 ja 1834 välillä ei ole juurikaan tietoa. Joulupäivänä 1835 hän kuitenkin palasi kotiinsa Englantiin mukanaan eksoottisia eläimiä sekä orjia. Burton oli mennyt naimisiin kreikkalaisen orjan, Andreanan kanssa, jonka hän oli ostanut ensimmäisinä vuosinaan Egyptissä. Hiukan Burtonin kotiinpaluun jälkeen hänen perheensä hylkäsi hänet.
James Burton kuoli Edinburghissa vuonna 1862. Hänen mukanaan hautaan laskettiin hautakirjoitus, jossa luki "innokas Egyptin kielen ja muinaisesineiden tutkija".