stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elisabeth Rehn
Huomionosoituksia

Kultainen Axel Olof Freudenthal -mitali 1994
Taloustieteen kunniatohtorin arvo 1994 (myöntäjänä Svenska handelshögskolan)
Valtio-opin kunniatohtorin arvo 1998 (myöntäjänä Åbo Akademi)
Sibelius-mitali 2002 (myöntäjänä LC Jean Sibelius, Järvenpää)
Ministerin arvonimi 2005
Tekoja ihmisarvon puolesta -palkinto 2009 (myöntäjänä Kirkon Ulkomaanapu)
Vuoden Lotta 2011
Pyhän Henrikin risti 2013 (ansioitumisesta kansainvälisessä humanitaarisessa työssä, myöntäjänä evankelis-luterilainen kirkko)
Sotatieteiden kunniatohtorin arvo 2013 (myöntäjänä Maanpuolustuskorkeakoulu)
Rehn on myös saanut toisena naisena Suomessa ensimmäisen luokan Vapaudenristin rintatähdellä YK-valtuutetun ansioistaan. Tämä kunniamerkki on myönnetty ilman miekkoja, nykyaikaisella niin sanotulla naisten nauhalla (eli vasemmalla olkapäällä kannettavalla, keltaisesta eli rauhanajan mitalinauhasta tehdyllä ruusukkeella). Edellinen saman kunniamerkin saanut nainen oli ”lottakenraali” Fanni Luukkonen.
Oma televisio-ohjelma

Syksyllä 2012 Rehn sai Yle Fem -kanavalle oman keskusteluohjelman Elisabeth kohtaa (ruots. Elisabeth möter). Siinä hän haastatteli tapaamiaan mielenkiintoisia ihmisiä. Rehnin vieraina nähtiin muun muassa hänen vanha kilpakumppaninsa Martti Ahtisaari, YK:n entinen pääsihteeri Kofi Annan ja Afrikan ensimmäinen naispresidentti, ja Rehnin ystävä, Ellen Johnson Sirleaf. Rehn sai myös yllättävän haastattelun Pohjois-Korean johtajan Kim Jong-unin veljenpojalta. Tämä kuvaili ohjelmassa setäänsä ”diktaattoriksi”, mikä herätti huomiota maailmalla.
Kesällä 2013 Rehnin keskusteluohjelma jatkui vielä kolmella jaksolla. Kauden avausjaksossa hän sai haastatella kuningatar Silviaa, joka ei yleensä myönny haastatteluihin. Sarjan kymmenennessä ja viimeisessä osassa vieraili puolestaan Serbian entinen presidentti Boris Tadić.
Populaarikulttuurissa

Elisabeth Rehn mainitaan Popeda-yhtyeen vuoden 1992 singlekappaleella Kersantti Karoliina. Kappaleessa viitataan Rehnin naisten vapaaehtoisen asepalveluksen mahdollistaneeseen toimintaan puolustusministerinä: ”Kuulin Karoliinan lähteneen, / jätti tänne vaikeroimaan kotipiiakseen. / Syytän sua, Elisabeth Rehn, / mun naiseni on kapiainen.”
Ajatushautomo

Elisabeth Rehniin liittyy ajatushautomo Elisabeth Rehn Bank of Ideas.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
.aspx Elisabeth Rehn Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Säilynoja, Juhana: Epäoikeudenmukaisuuksien korjaaja Elisabeth Rehn Ylen Elävässä arkisto
Yle Elävä arkisto Suomalaiset rauhantekijät ovat olleet rakentamassa sovintoa ympäri maailmaa
Elisabeth Rehn Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Rehn, Elisabeth hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ole Norrback | Suomen puolustusministeri 1990−1995 | Seuraaja: Jan-Erik Enestam |
| n k   Suomalaiset Euroopan parlamentin jäsenet (1995–1996) |
| --- | --- |
ELDR:  Järvilahti  Pelttari  E. Rehn  O. Rehn  Ryynänen  Väyrynen 
PES:  Iivari  Myller  Paakkinen  Rönnholm 
EPP:  Jouppila  Laurila  Rusanen  Toivonen 
EUL/NGL:  Stenius-Kaukonen 
G:  Hautala 
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1979–1983 |
| --- | --- |
RKP (9):  Malm  Melin  Norrback  Rehn  Renlund  Stenbäck  Taxell  Westerlund  Zilliacus 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1983–1987 |
| --- | --- |
RKP (10):  Hellström (1985–1987)  Malm  Nordman  Norrback  Rehn  Renlund  Stenbäck (1983–1985)  Taxell  Wasz-Höckert  Westerlund  Zilliacus 
Ahvenanmaa:  Jansson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
RKP (12):  Björkstrand  Donner  Lax  Malm  Melin  Nordman  Nyman  Rehn  Renlund  Taxell  Wasz-Höckert  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Jansson 
| n k Ruotsalainen eduskuntaryhmän kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä:  Biaudet  Donner  Enestam  Jansson  Lax  Malm  Nordman  Norrback  Pietikäinen  Rehn  Renlund  Westerlund 
RKP:n ehdokkaat Suomen presidentinvaaleissa
Eduskunnan suorittama vaali

1919: C. G. E. Mannerheim 

Valitsijamiesten vaali

1925: Karl Söderholm  | 1950: J. K. Paasikivi  | 1956: Ralf Törngren | 1962: Urho Kekkonen  (vähemmistö)| 1968: Urho Kekkonen| 1978:  Urho Kekkonen | 1982: Jan-Magnus Jansson 

Suora kansanvaali

1994: Elisabeth Rehn | 2000: Elisabeth Rehn | 2006: Henrik Lax | 2012: Eva Biaudet | 2018: Nils Torvalds
| n k Suomen vuoden 2000 presidentinvaalien ehdokkaat |
| --- | --- |
 Tarja Halonen (SDP)  Esko Aho (Kesk.)  Riitta Uosukainen (Kok.)  Elisabeth Rehn (RKP)  Heidi Hautala (Vihr.)  Ilkka Hakalehto (PS)  Risto Kuisma (Rem.) 
| n k Suomen vuoden 1994 presidentinvaalien ehdokkaat |
| --- | --- |
 Martti Ahtisaari (SDP)  Sulo Aittoniemi (SMP)  Claes Andersson (vas.)  Raimo Ilaskivi (Kok.)  Toimi Kankaanniemi (SKL)  Keijo Korhonen (val.yhd.)  Eeva Kuuskoski (val.yhd.)  Elisabeth Rehn (RKP)  Pekka Tiainen (val.yhd.)  Pertti Virtanen (val.yhd.)  Paavo Väyrynen (Kesk.) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Kroatia 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  MEP-hakemisto  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef  Hufvudstadsbladet 
Elisabeth Rehn vuonna 1966
Elisabeth Rehn vaalivalvojaisissa vuonna 1994.
Tunturikangas

Tunturikangas on tunturipaljakalla yleinen varpuvaltainen kasvillisuustyyppi, joka on joko puutonta tai puuston peittävyys on alle 10 %. Tunturien heinäkankaita ei lueta varsinaisiin tunturikankaisiin. Tunturikankaan kasvillisuuteen vaikuttaa muun muassa pinnanmuodoista johtuva maaston korkeuden ja lumensyvyyden vaihtelu ja ilmaston mereisyys ja mantereisuus. Esimerkiksi mantereiset kuivat alueet ovat jäkälävaltaisia, kosteat mereiset alueet sammalvaltaisia ja näiden välillä olevilla alueilla kasvaa suunnilleen yhtä paljon sekä sammalta että jäkälää.
Maaperällä on myös suuri vaikutus. Silikaattikallioilla kasvaa karua tunturikangasta, joka on yleisin tunturikankaiden pääryhmä. Karbonaattikallioilla, useimmiten dolomiittikallioilla kasvaa ravinteista tunturikangasta, joka on Suomessa harvinaista. Karuilla tunturikankailla kasvaa muun muassa variksenmarjaa, kanervaa, liekovarpiota, vaivaiskoivua ja mustikkaa. Karut tunturikankaat jaetaan tuulikankaisiin (tuulenpieksämäkankaisiin), variksenmarjakankaisiin, vaivaiskoivukankaisiin, mustikkakankaisiin, kurjenkanervakankaisiin, kanervakankaisiin ja liekovarpiokankaisiin. Talvella lumettomilla tuulikankailla kasvaa muun muassa variksenmarjaa, riekonmarjaa ja sielikköä, mutta vähemmän liekovarpiota ja vaivaiskoivua. Tunturikankaita ovat myös mereiset kanervakankaat ja keskipaljakan liekovarpiokankaat. Ravinteisia tunturikankaita luonnehtivat lapinvuokko ja niukkaravinteisia tunturikankaita runsaampi heinä-, ruoho- ja sarakasvillisuus. Tunturikankailla ei yleensä kasva puita tai niitä on vain vähän.
Camille Paglia

Camille Paglia vuonna 2017.
Camille Anna Paglia (s. 2. huhtikuuta 1947 Endicott, New York) on yhdysvaltalainen kirjailija ja opettaja. Hän valmistui Binghamtonin ja Yalen yliopistoista. Paglia on yhteiskuntakriitikko ja tunnettu akateemisena kiistanalaisten väitteiden esittäjänä.
Ura

Camille Paglia syntyi Endicottissa, New Yorkin osavaltiossa amerikanitalialaisten vanhempien perheeseen.
Paglia on luonut pitkän tutkijanuran. Hän tuli tunnetuksi teoksellaan Sexual Personae (1990), jonka jälkeen myös Sex, Art, and American Culture (1992) ja Vamps and Tramps (1994) olivat menestyksiä. Hänen tuorein teoksensa Break, Blow, Burn (2005) sisältää tutkielmia 43 tunnetusta runosta.
Näkemyksiä

Paglia on modernin feminismin vastustaja, mutta samalla vanhan koulukunnan feministi. Paglia on tullut jo vuosikymmenten ajan tunnetuksi modernin feminismin kriitikkona. Teoksessaan Free Women, Free Men: Sex, Gender, Feminism Paglia osoittaa että moderni feminismi vahingoittaa naisia.
Paglian mukaan siirtymää yhdys- tai suurperheestä ydinperheeseen ei ole tutkittu tarpeeksi. Paglia on verrannut ydinperhettä klaustrofobiseen selliin, vankiselliin ja epävakaaseen selliin ja sanonut että voi olla että lapsia ei ole tarkoitettu teljettäväksi taloon vanhempiensa kanssa. Paglian mukaan ydinperheessä ihminen pystyy määrittelemään identiteetin huonommin kuin yhdys- tai suurperheen edustamassa yhteisössä.
Paglian mukaan kaikki naiset ovat kykeneväisiä biseksuaalisuuteen, mistä hän on saanut lesbojen vihaa osakseen. Paglian mukaan myös kaikki miehet ovat kykeneväisiä biseksuaalisuuteen, ja uskoo että keskiluokkainen nykynainen on tylsä ja että hyvin koulutetulla keskiluokkaisella nykynaisella ei ole muuta tarjottavaa miehelle kuin valitusta, mikä ajaa miehiä poispäin heteroseksuaalisuudesta. Paglia myös uskoo, että ihmisten epäselvät seksuaali-identiteetit ja sukupuoli-identiteetit liittyvät ihmisten vaikeuteen määritellä identiteettiään ydinperheessä.
Yksityiselämä

Paglia on sanonut identifioituvansa muunsukupuoliseksi, sillä hän ei ole identifioitunut lainkaan naiseksi. Paglia on lesbo. Hän on ateisti.
Teokset

Sexual Personae (1990)
Sex, Art, and American Culture (1992)
Vamps and Tramps (1994)
Break, Blow, Burn (2005)
Matti Tuloisela

Kaisu ja Matti Tuloisela vuonna 1963.
Matti Jalo Veikko Tuloisela (s. 5. toukokuuta 1931 Jyväskylä) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni. Hän jäi eläkkeelle Sibelius-Akatemian laulumusiikin professorin virasta 1994.
Tuloiselan oppilaita ovat esimerkiksi Walton Grönroos, Jorma Hynninen, Juha Kotilainen, Raimo Laukka, Turkka Manninen, Pentti Perksalo, Petteri Salomaa, Raimo Sirkiä, Heikki Siukola, Sauli Tiilikainen ja Johann Tilli. Lied- ja oratoriolaulajana Matti Tuloisela kiersi aikoinaan ahkerasti Suomea ja esiintyi oopperassakin. Tuloiselan levytysura kesti lähes 30 vuotta.
Matti Tuloiselalla on tutkinto oikeustieteestä, ja hän myös työskenteli juristina. Laulua hän opiskeli yksityisesti Olavi Nybergin johdolla. Kun hänen ensikonserttinsa sai erinomaiset arvostelut vuonna 1955, Tuloisela päätti ryhtyä taiteelliselle uralle. Hänestä tuli lopulta professori Sibelius-Akatemiaan, vaikka hän ei ollut opiskellut missään musiikkikorkeakoulussa, lukuun ottamatta viiden kuukauden rupeamaa Wienin musiikkiakatemiassa.
Suurelle yleisölle Tuloisela tuli tutuksi radiosta. Hän oli Matti Lehtisen ohella radiossa käytetyimpiä laulajia. Tuloisela tunnettiin etenkin hengellisen musiikin esittäjänä, ja hänen levytyksiään soitettiin paljon esimerkiksi aamuhartauksissa.
Tuloisela avioitui vuonna 1963 Kaisu Tuloiselan (o.s. Tala) kanssa. Heillä on kaksi lasta: Tuomas Tuloisela (s. 1964), joka on isänsä lailla juristi ja oopperalaulaja, ja Minna Leena Tuloisela (s. 1966).
Kirjallisuus

Tuloisela, Matti: Lauludemagogi: lauluprofessori muistelee. WSOY 1997. ISBN 951-0-22114-7
Diskografia

Matti Tuloisela: Souvenirs. Äänityksiä 1964–1973. Finlandia Classics FINCLA 9 (2014).
Palkinnot ja tunnustukset

Pro Finlandia -mitali 1974
Aiheesta muualla

Matti Tuloiselan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Tuloisela, Matti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
31. sotasairaala

Lievemmin haavoittuneet potilaat ja toipilaat käyttivät innolla hyväkseen lottien kanttiinin tarjoamia virvokkeita. Kajaanin 31. sotasairaala (30. SotaS).
31. sotasairaala (31.SotaS) toimi talvi- ja jatkosodan aikana Kajaanissa.  Sotasairaalassa hoidettiin myös siviilipotilaita.
Talvisota

31. sotasairaala perustettiin Kainuun sotilaspiirin antamalla käskyllä 11. lokakuuta 1939. Käskyssä oli etukäteen varattu sairaalan tarvitsemat tilat. Samalla määrättiin hankittavaksi tarvittavia lääkkeitä ja seerumeja. Osasto A käytti Kajaanin yleisen sairaalan röntgenlaitteita ja instrumetteja. Lääkintäkeskusvarikko toimitti sairaalalle siirrettävän röntgenkoneen. Lisäksi hankittiin instrumentteja, vuode- ja liinavaatteita ja sänkyjä. Lotat valmistivat liinavaatteita yleisen sairaalan varastosta käyttöön otetuista ja eri liikkeistä hankituista kankaista. Sänkyjä lainattiin, hankittiin liikkeistä tai varikoilta. Uusia sänkyjä tilattiin Kajaanin Puutavaraosakeyhtiön tehtaalta.  Sairaalan johtajana toimi lääkintämajuri (evp) J.K. Lehtinen. Sairaalan taloudenhoitajana toimi Hannes Hiisimäki, pastoreina reservin sotilaspastori Jaakko Turunen (1.1.1940-3.5.1940), reservin sotilaspastori Erkki Kaikkonen (3.5.1940 alkaen), ylihoitajina Elna Pelkonen (10.10.1940 alkaen) ja Siiri Leppä (27.10.1939-9.4.1940).
Sairaala joutui pommitusten kohteeksi. Pommituksessa 7. helmikuuta 1940 Kajaanin yleisen sairaalan ullakko paloi. Palo tuhosi potilashissin koneiston. Seminaarin harjoituskoulurakennus paloi kokonaan. Osaston A pommisuoja sijatisi sairaalan putkijohtotunnelissa ja leikkaussali oli vahvistettu kestämään mahdollisen sortuma. Osastossa B pommisuoja sijaitsi parruilla vahvistetussa kellarissa. Sairaala päällikkölääkäri ehdotti, että jatkossa Kajaanin yleisen sairaalan tonttiin rajoittuvan kivilouhimo louhintatyöt tehtäisiin sairaalan alle tunneleina, jonne suojahuoneet ja mahdollisesti myös koko sairaala voitaisiin tarvittaessa sijoittaa.
| Osasto | Sijainti | Kuva | Sairaansijat |
| --- | --- | --- | --- |
| A | Kajaanin yleinen sairaala |  |  100 sairaansijaa vaikeille kirurgisille potilaille |
| B | Seminaarin päärakennus, Kajaani |  |  200 sairaansijaa lieville kirurgisille potilaille sekä sisätautisille potilaille |
| C | Seminaarin harjoituskoulurakennus, Kajaani (7. helmikuuta 1940 asti) |  |  50 sairaansijaa lieville kirurgisille potilaille ja akuuteille infektiopotilaille |
| C | Kajaanin synnytyslaitos, Kajaani (7. helmikuuta 1940 alkaen) |  |  30 sairaansijaa lieville kirurgisile potilaille ja akuuteille infektiopotilaille |
Jatkosota

Lääkintäkapteeni H. Jutila perusti sairaalan suojeluskuntapiirissä annetun suullisen käskyn perusteella aikavälillä 18.-27.6.1941.
A-osastot ja sairaalat oli tarkoitettu kirurgisille potilaille, joiden hoitoon tarvittiin leikkaussalia, röntgeniä ja laboratoriota. B-osastoilla hoidettiin lievemmin haavoittuneita ja järjestettiin kirurgisten potilaiden kuntoutus. Lisäksi siellä hoidettiin sisätautien potilaita ja tartuntatauteja sairastavia.
Jatkosodan aikana sairaala ei joutunut pommitusten kohteeksi.
| Osasto | Sijainti | Kuva | Sairaansijat |
| --- | --- | --- | --- |
| A I | Kajaanin yleinen sairaala |  |  100 sairaansijaa A-kirurgisille potilaille  koko sairaala sotasairaalan käyttöön 10.8.1944 |
| B II | Seminaarin päärakennus, Kajaani |  |  170 sairaansijaa kirurgisille potilaille  60 sairaansijaa sisätautisille potilaille |
| C | Kainuun synnytyslaitos, Kajaani |  |  A-kirurgisia potilaita ja lievästi haavoittuneita upseereja |
| D | Seminaarin harjoituskoulu, Kajaani |  |  ihotautipotilaita |
| E | Kajaanin kulkutautisairaala, Kajaani |  |  kulkutautipotilaita |
| V | Kainuun tietopuolinen karjanhoitokoulu (Seppälän karjanhoitokoulu), Kajaani (22.11.1943-) |  |  30 sairaansijaa kulkutautipotilaille |
| III | Kajaanin yhteislyseo, Kajaani (29.6.1944-) |  |  350 B-kirurgista sairaansijaa |
| IV | Kajaanin kaupungin kunnalliskoti, Kajaani (29.6.1944-) |  |  150 B-kirurgista sairaansijaa |
| Sotavapo | Kajaanin Seminaarin harjoituskoulu, Kajaani (1.7.1944-) |  |  50 B-kirurgista sairaansijaa |
Sairaalana päällikkölääkärinä ja johtajalääkärinä toimi Kajaanin yleisen sairaalan ylilääkäri, lääkintämajuri J.K Lehtinen (15.5.1943 asti). Tätä seurasi lääkintäkapteeni H. Jutila. Johtajalääkärinä toimi lääkintäeverstiluutnantti W. Laukola (24.5.1943 - 1.7.1943), jota seurasi lääkäri ja lääketieteen tohtori Tiisala (1.7.1943 alkaen). Talouspäällikkönä toimi luutnantti Yrjö Hacklin (kesäkuuhun 1942 asti) ja seuraajana Kajaanin yleisen sairaalan talouspäällikkö sotilasvirkamies M. Mattila. Hänet vapautettiin tehtävästä 15.9.1943. Tehtävässä seurasi luutnantti S. Suokas (15.9.1943-) Sairaalan apteekkarina toimi sotilasvirkamies Yrjö Salminen (22.6.1941-5.9.1941) jota seurasi sotilasvirkamies Arnold Fabritius (5.9.1941-14.12.1942), sotamies Niilo Grönholm (16.6.1942-1.7.1942), farmasian luutnantti Aarne Hirvonen (28.9.1942-13.10.1942) ja farmasian vänrikki T. J Havas (19.7.1944-24.11.1944). Pastoreina toimivat pastori Erkki Kaikkonen (20.6.1941-1.10.1943), sotilaspastori M. Tyrkkö (1.10.1943-15.4.1944), sotilaspastori U. Seppo (15.3.1944-30.9.1944), sotilaspastori A. Anttila (10.7.1944-24.10.1944), sotilaspastori T.K Laakso (23.10.1944-24.11.1944) ja sotilaspastori J.M Heikinheimo (16.10.1944-10.11.1944) ja pastori Juhana Koskimies (7.7.1941-18.7.1941). Kreikkalais-roomalaisena pastorina toimi Elias Huurinainen ( 17.1.1942-20.4.1942). Ylihoitajana toimivat Elna Pelkonen 2.11.1943 asti. Seuraajaksi nimitettiin sairaanhoitaja Ines Varpio (2.11.1943-7.7.1944) ja ylihoitaja Eeva Vauhkonen (7.7.1944-25.11.1944). Hammaslääkärinä toimi Gretel Ebeling.
Toiminnan lopettaminen

Päämajan 10. marraskuuta 1944 antamalla määräyksellä sotasairaalan toiminta määrättiin lopetettavaksi 25. marraskuuta 1944. Uusia potilaita ei saanut ottaa hoitoon 11. marraskuuta 1944 jälkeen. Hoidossa olleet noin 200 potilasta evakuoitiin sairasjunalla 13. marraskuuta 1944 10. sotasairaalaan. Lääkintävarusteet varastoitiin Seminaarin harjoituskouluuun, osa luovutettiin Kajaanin yleiselle sairaalalle, sängyt ja huonekalut varastoitiin Seppälän koulutustilalle. Apteekin kalusto luovutettiin 32. sotasairaalan apteekille. Arkisto toimitettiin Kajaanin sotavammapoliklinikalle, jonka vastuulle siirtyivät myös varastot. Sairaalan lopetustilaisuus järjestetiin 25. marraskuuta 1944.
Tunturikivisammal

| Tunturikivisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Kivisammalten lahko Grimmiales
Heimo::  Kivisammalten heimo Grimmiaceae
Suku::  Kivisammalet Grimmia
Laji::  elongata
Kaksiosainen nimi
 Grimmia elongata  Kaulf. 
Katso myös
   Tunturikivisammal Wikispeciesissä   Tunturikivisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturikivisammal (Grimmia elongata) on lehtisammallaji kivisammalten heimossa (Grimmiaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon havumetsäalueilla ja vuoristoissa.
Suomen alueella tunturikivisammalta esiintyy harvinaisena pohjoisimman Lapin tuntureilla. Laji kasvaa tunturien kallioilla. Uhanalaisuusluokituksessa tunturikivisammal on silmälläpidettävä (NT). Sen uhkana ovat satunnaistekijät ja ilmaston lämpeneminen.
Tuliköynnökset

| Tuliköynnökset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Gesneriakasvit Gesneriaceae
Suku::  Tuliköynnökset Columnea  L.
Katso myös
   Tuliköynnökset Wikispeciesissä   Tuliköynnökset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuliköynnökset (Columnea) on gesneriakasvien heimoon kuuluva suku.
Ulkonäkö ja koko

Versot riippuvat alaspäin. Lehdet ovat soikeita. Kukat ovat yleensä punaisia.
Levinneisyys

Tuliköynnökset ovat kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Elinympäristö

Luonnossa tuliköynnökset kasvavat toisten kasvien päällä. Kasvit tarvitsevat kuohkean kasvualustan. Ne viihtyvät valoisalla paikalla, jossa on kostea ilma. Ne eivät tarvitse talvella paljoa lämpöä.
Käyttö

Tuliköynnöksiä käytetään huonekasveina. Ne sopivat amppeliin. Kasveista leikataan kukinnan jälkeen vanhat varsot pois.
Lajeja

kiiltotuliköynnös (Columnea crassifolia)
loistotuliköynnös (Columnea gloriosa)
leimutuliköynnös (Columnea hirta)
pikkutuliköynnös (Columnea microphylla)
kirjotuliköynnös (Columnea schiedeana)
Risteymiä:
tiikerituliköynnös (Columnea × banksii)
lakkatuliköynnös (Columnea × vedrariensis)
C. × kewensis
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Columnea
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2573370  Wikispecies: Columnea  APDB: 189616  APNI: 235198  CoL: 3SNK  EoL: 60677  EPPO: 1CMNG  FNA: 107728  GBIF: 3172890  GRIN: 2829  iNaturalist: 147922  IPNI: 30002865-2  IRMNG: 1358413  ITIS: 34095  NCBI: 48766  NZOR: 52c6823f-88de-4012-83c2-f20e12d09be4  Open Tree of Life: 952859  PLANTS: COLUM  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30002865-2  Tropicos: 40012567  WFO: wfo-4000008993
Islam Suomessa

Rukoushetki Lahden moskeijassa 2016.
Islam on yksi Suomen vähemmistöuskonnoista. Pieni muslimiväestö siirtyi Suomeen jo 1800-luvun lopulla, sillä vuosina 1870–1920 Suomeen muutti Venäjältä noin tuhat tataaria. Uusi muuttoaalto alkoi 1990-luvulla, kun Suomeen tuli somaleja. Sen jälkeen muslimien maahanmuutto on jatkunut muslimimaissa sattuneiden kriisien vauhdittamana muun muassa Afganistanista, Bangladeshista, Irakista, Marokosta, Pakistanista, Persiasta, Somaliasta, Syyriasta ja Turkista.
Suomessa toimii useita kymmeniä islamilaisia yhdyskuntia, joista monet pitävät yllä moskeijoita ja koraanikouluja. Suomalaisia muslimeja arvioitiin vuonna 2022 olevan 120 000 – 130 000. Vuonna 2024 lukumääräksi on arvioitu 140 000. Tarkkaa määrää ei tiedetä, koska sitä ei virallisesti seurata. Noin 21 000 henkilöä kuuluu muodollisesti  islamilaisiin yhdyskuntiin.
Yleistä

1990-luvulta alkaen maahanmuutto Suomeen on lisääntynyt, ja tämä koskee myös muslimien maahanmuuttoa.  Kaikista vuosina 1990–2009 ulkomailla syntyneistä maahanmuuttajista noin 17 prosenttia oli muslimeja. Vielä 1990-luvun alussa Suomessa asui vain tuhatkunta muslimia. Muslimien määrän kasvaessa islam on saanut lisääntyvää huomiota julkisuudessa.
1980-luvun alussa Suomessa toimi vain yksi, tataarien perustama islamilainen yhdyskunta. Vuonna 2010 rekisteröityjä islamilaisia yhdyskuntia oli Patentti- ja rekisterihallituksen Yhdistysnetti-palvelussa 28. Vuonna 2020 yhdistyksiä oli hakusanoilla islam tai muslim 161, ja vuonna 2025 se oli 189.
Enemmistö muslimeista asuu Uudellamaalla. Muita merkittäviä keskuksia ovat Turku ja Tampere. Islamopas.com luettelee vuonna 2022 yhteensä 29 sunnimoskeijaa Suomessa.
Historia > Venäjän tataarit

Suomen suuriruhtinaskunnan venäläisissä varuskunnissa palveli 1800-luvulla myös muslimeja, jotka joskus jäivät palveluksensa jälkeen maahan. Kansalaisuuden he saivat Suomen itsenäisyyden myötä vuonna 1920.
Tarkistamattoman tiedon mukaan ensimmäinen tataarikauppias saapui Suomeen vuonna 1868. Suomeen muutaman vuosikymmenen aikana tulleet noin tuhat tataaria ovat melkein kaikki kotoisin Moskovasta itään sijainneesta Aktukin kylästä (91 %) ja samasta Nižni Novgorodin piirikunnasta (98 %). Muutto alkoi kauppamatkoina ja johti kokonaisten sukujen siirtymiseen.
Hietaniemen hautausmaan islamilainen hautausmaa vihittiin käyttöön vuonna 1871. Myös Viipurissa oli islamilainen hautausmaa ja Terijoella moskeija. Tataareja asettui myös Kotkaan, Kuopioon ja Turkuun. Turun islamilainen hautausmaa otettiin käyttöön vuonna 1912.
Uskonnollista toimintaa Helsingin muslimit harjoittivat hyväntekeväisyysyhdistyksen muodossa vuodesta 1915. Suomessa astui voimaan uskonnonvapauslaki vuonna 1923 ja kaksi vuotta myöhemmin tataariyhteisö järjestäytyi nimellä Suomen muhamettilainen seurakunta. Nimi muutettiin Suomen Islam-seurakunnaksi vuonna 1963. Järjestöön ei ole hyväksytty myöhemmin jäseneksi muita kuin tataareja. Venäjän vallankumouksen myötä Suomeen saapui tataarisiirtolaisia, mutta muuttovirta tyrehtyi 1920-luvulla ja viimeiset tataarit tulivat rajan yli vuonna 1930. Sotien aikana heistä armeijassa palveli 76, joista 14 kaatui. Tampereen islamilainen seurakunta perustettiin vuonna 1943. Vuonna 2014 Suomen kahdessa tataariseurakunnassa oli kaikkiaan 587 jäsentä, ja lukumäärä on laskussa.