stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varjoja menneisyydestä
Juoni

Nuori poika näkee painajaisia paikoista, joissa hän ei tiedä käyneensä. Selviää, että vanhemmilla on salaisuus, jonka takia he haluaisivat tappaa lapsensa ettei se paljastu. Poika alkaa epäillä syntyneensä toisella nimellä toisessa kaupungissa. Hän lähtee etsimään New Yorkista mystistä Kissing Placea ja saa matkakumppanikseen mallintöistä unelmoivan teinitytön.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Hintikka luonnehtii elokuvaa perinteiseksi muistinmenetystrilleriksi kerrottuna lapsen näkökulmasta. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Helsingin Sanomien Mikael Fräntin mielestä televisioelokuva ei ole aivan huono, mutta liiat epäuskottavuudet alkavat loppua kohti häiritä.
Vaskuun rautatieasema

Vaskuun rautatieasema (lyh. Vku) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Haapamäki–Pori-radalla. Se sijaitsee Vaskuun kylässä Virroilla. Asemarakennus on valmistunut vuonna 1936 arkkitehti Thure Hellströmin laatimien ison pysäkkirakennuksen piirustusten mukaan. Liikennepaikka avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1937. Aseman myötä kylän asukasluku kaksinkertaistui, ja kylässä toimi esimerkiksi mylly ja saha. Pysäkki alennettiin laiturivaihteeksi 1964, ja miehitys loppui vuonna 1968. Henkilöliikenne lakkautettiin koko rataosalta 31. toukokuuta 1981. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 1. tammikuuta 1985 rataosan sulkemisen seurauksena. Ratapihan sivuraiteet on sittemmin purettu.
Veljesseura

Veljesseura on rekisteröimätön yhteisö, joka jakaa kriittistä tietoa Jehovan todistajista. Yhteisö on perustettu vuonna 2006. Yhteisö sai alkunsa entisen Jehovan todistajan tekemistä komiteaistuntoäänityksistä, jotka laitettiin esille verkkosivuille. Sivuston tarkoitus on toimia vertaistukena ja tietopalveluna kaikille niille, joita Jehovan todistajien opit tai toimintatavat kiinnostavat sekä jakaa sellaista tietoa uskonnosta, joita jäsenet eivät ovelta-ovelle saarnaamisessaan kerro.
Veljesseura.org on Suomen suurin Jehovan todistajia käsittelevä sivusto. Sivuston suosituin osa on vertaistukea ja tietoa tarjoava keskustelufoorumi, joka korvasi aikaisemman, h2o-foorumin vuonna 2007.
Aiheesta muualla

veljesseura.org: Veljesseura
Viljo Syrjämä

Syrjämän perheen koti, Villa Ville. Päädyssä korkea eteishallin ikkuna.
Viljo Johannes (Ville) Syrjämä (17. toukokuuta 1914 Paltamo – 13. kesäkuuta 1976 Oripää) oli suomalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja graafikko.
Nuorukaisesta asti Oripäässä asunut Syrjämä oli opiskellut muun muassa Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Hän maalasi varsinkin maisema- ja muotokuvia ja teki puuveistoksia. Myös piirustuksenopettajana toimineen Syrjämän huomattavimpana työnä pidetään perheen kotia, Villa Villeä, jonka hän teki käytännöllisesti katsoen omin käsin alusta loppuun.
Elämänvaiheet

Viljo Syrjämän isä Petter Johan Syrjämä (vuoteen 1935 asti Selin) toimi 1910-luvulla opettajana Kainuun kansanopistossa. Työnsä ohella hän suoritti teologisen tutkinnon, ja hänet vihittiin papiksi 1921. Perhe muutti Oripäähän 1928, jolloin hänet valittiin Oripään kirkkoherraksi. Syrjämä opiskeli Turun piirustuskoulussa 1931-1933 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1933-1938. Opintojensa päätteeksi Syrjämä sai stipendin Italiassa suoritettavia jatko-opintoja varten, mutta toisen maailmansodan syttymisen takia hän ei koskaan päässyt Italiaan.
Viljo Syrjämä osallistui sekä talvi- että jatkosotaan Karjalankannaksella. Talvisodassa hän osallistui Summan ja Lähteen taisteluihin, ja hän haavoittui sodan lopulla. Jatkosodassa hän toimi aluksi koulutusupseerina, ja sodan loppupuolella hän oli mukana Lempaalan, Munakukkulan ja Vuosalmen taisteluissa. Sotilasarvoltaan hän oli vänrikki. Sodan jälkeen Syrjämä avioitui Kaisu o.s. Heinisuon (1918-2008) kanssa ja asettui asumaan ja työskentelemään taiteilijana Oripäähän. Vuonna 1949 Syrjämä otti vastaan piirustuksenopettajan työn Oripään seudun yhteiskoulusta. Hän toimi opettajana eläkkeelle jäämiseensä 1976 asti. Kaisu Syrjämä oli samassa koulussa musiikinopettajana. Syrjämillä oli yksi lapsi, poika Mikko (1947-2007).
Tuotanto

Syrjämä maalasi etenkin maisemakuvia, kukka-asetelmia sekä muotokuvia. Maisemamaalauksissaan Syrjämä kuvasi etenkin 1940- ja 1950-lukujen maaseutua, ja suurimman osan aiheistaan hän löysi kotiseutunsa lähistöltä. Luonto oli hänelle tärkeä, ja elementti, jota hän kuvasi erityisen mielellään, oli vesi. Syrjämä maalasi runsaasti omakuvia sekä perheenjäsenten muotokuvia. Lisäksi hän teki tilaustöitä. Syrjämän maalauksille olivat tyypillisiä tummahkot värit sekä voimakkaat siveltimenvedot. Syrjämä sai vaikutteita ainakin Unto Pusalta, Helene Schjerfbeckiltä ja Akseli Gallen-Kallelalta sekä Aleksis Kiven tuotannosta. Etenkin taiteilijan nuoruuden töissä näkyvät selvästi Gallen-Kallelan vaikutteet. Syrjämä omaksui 1930-luvulla ekspressionistisen tyylin, jonka vaikutteet näkyvät läpi Syrjämän tuotannon, joskin 1950-luvulla hän kokeili myös kubistisempaa tyyliä.
Syrjämä oli myös kuvanveistäjä, joskin talvisodassa saatu olkapäävamma haittasi veistotyötä. Syrjämä teki etupäässä puuveistoksia, mutta kokeili myös muita materiaaleja kuten betonia. Syrjämä veisti pääosin ihmishahmoja. 1960-luvulla Syrjämä alkoi tehdä myös grafiikkaa, ja hän teki runsaasti puupiirroksia, joiden aiheina olivat hänen aikaisemmat maalauksensa.
Syrjämä osallistui Turun taiteilijaseuran yhteisnäyttelyihin 1940-luvulta lähtien, ja hänellä oli kaksi yksityisnäyttelyä Turun taidemuseossa 1950-luvulla. Syrjämän töitä on muun muassa Turun Taidemuseon ja Ars Nova-museon kokoelmissa sekä Loimaan taidemuseon kokoelmissa.
Taiteilijakoti

Syrjämän huomattavin taideteos on perheen koti, Oripäässä sijaitseva taiteilijakoti "Villa Ville". Talon esikuvana oli Italian Firenzessä sijaitseva San Marcon luostari, ja rakennuksen idean hän sai kirjassa näkemästään luostaria esittävästä valokuvasta. Kun sota esti Syrjämän lähdön Italiaan, niin Syrjämä päätti tuoda Italian Oripäähän. Syrjämä halusi rakentaa talon, joka olisi taiteilijalle kuvien ja tarinoiden lähde. Talo on kokonaan käsityötä, sillä Syrjämä teki jopa ulkovuorauksen tiilet ja huonekalut itse – Kaisu Syrjämän pianoa lukuun ottamatta. Syrjämän talo oli perheen kotina vuoteen 2007 asti, ja Oripään kunta sai talon lahjoituksena 2008. Talon alakerrassa ovat asuintilat, ja yläkerrassa on taiteilijan ateljee. Talossa on myös huomattava kokoelma Syrjämän maalauksia ja veistoksia.
Julkiset teokset

Säkylän Pyhäjoen rukoushuoneen alttaritaulu 1947
Oripään koulun fresko 1950
Oripään koulun reliefit 1950
Oripään kirkon sankaripatsas 1953
Elisenvaaran koulun fresko 1955
Oripään seurakuntakeskuksen alttaritaulu
Julkiset teokset > Valokuvia julkisista teoksista

Kolme sulotarta, Villa Villen puutarhassa, Oripää.
Sankarihautojen muistomerkki, 1952, Oripää.
Kirjallisuutta

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villa Ville Wikimedia Commonsissa
Männistö, Sami: Viljo Syrjämä – taiteilijan tarina.  Loimaa:  Kustannus HD, 2014.  ISBN 978-952-7066-06-5.
Aiheesta muualla

Syrjämän taiteilijakoti Oripään kunnan www-sivuilla
Villa Villen toisessa kerroksessa olevan ateljeen päätyseinä on muurattu – Syrjämä käytti liuskekiven sijaan laudanpätkiä. Hän teki myös ikkunat itse. Ikkunan takana on porrashuone. – Veistos ja maalaukset Viljo Syrjämän. Varsin todennäköisesti vasemmanpuoleinen maalaus esittää Kaisu Syrjämää ja Mikko-poikaa ja oikeanpuoleinen on Viljo Syrjämän omakuva.
Zaraks

Zaraks (m.kreik. Ζάραξ, lat. Zarax) tai Zárakas (kreik. Ζάρακας) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Zaraks, antiikin aikainen kaupunki Lakoniassa
Koulochéra eli Zárakas, antiikin Zaraks, vuori Lakoniassa
Zárakas, Monemvasián kunnan kunnallisyksikkö Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Zaraks”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ágios Ilías

Ágios Ilías (kreik. Άγιος Ηλίας, ”Pyhä Elia”) voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Ágios Ilías, vuori Arkadiassa Kreikassa
Ágios Ilías, kylä Famagustan alueella Kyproksella
Varpaisillaan

| Varpaisillaan> Tiptoes |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Matthew Bright
Käsikirjoittaja:  Bill Weiner
Tuottaja:   Elie Cohn  Chris Hanley  John Langley  Fernando Sulichin  Douglas Urbanski  Brad Wyman 
Säveltäjä:  Curt Sobel
Kuvaaja:  Sonja Rom
Leikkaaja:  Paul Heiman
Pääosat:   Gary Oldman  Kate Beckinsale  Patricia Arquette  Matthew McConaughey 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Ranska 
Tuotantoyhtiö:   Langley Productions  Marshak/Zachary Company  Canal+  StudioCanal  Wild Bunch 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   2003-09-088. syyskuuta 2003 (Ranska)  
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varpaisillaan (engl. Tiptoes; Ranskassa Tiny Tiptoes) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-ranskalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Matthew Bright ja käsikirjoittanut Bill Weiner. Elokuvan pääosissa ovat Gary Oldman, Kate Beckinsale, Patricia Arquette ja Matthew McConaughey. Elokuvan tuottajina olivat Elie Cohn, Chris Hanley, John Langley, Fernando Sulichin, Douglas Urbanski ja Brad Wyman.
Juoni

Carol (Kate Beckinsale) on lahjakas taidemaalari, joka rakastuu täydelliseen Steven-nimiseen mieheen (Matthew McConaughey) tietämättä oikeastaan paljoakaan hänestä. He elävät onnellista elämää, ja eräänä päivänä Carol huomaa olevansa raskaana. Hän kertoo raskaudestaan Stevenille, joka ei ole Carolin yllätykseksi kovinkaan riemastunut tulevasta perheenlisäyksestä. Steven sen sijaan muuttuu salaperäiseksi ja etäiseksi. Eräänä päivänä Stevenin kaksoisveli Rolfe (Gary Oldman) saapuu odottamatta kylään, mikä paljastaa Carolille Stevenin salaisuuden: hänen veljensä ja vanhempansa ovat lyhytkasvuisia. Vaikka Steven on normaalikokoinen, hän pelkää syntymättömällä lapsellaan olevan sama geenivirhe kuin hänen perheellään. Kaikki muuttuu vielä mutkikkaammaksi, kun Carol huomaa olevansa rakastunut Rolfeen.
Tuotanto

Varpaisillaan kuvattiin Los Angelesissa, Kaliforniassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Langley Productions, Marshak/Zachary Company, Canal+, StudioCanal ja Wild Bunch.
Peter Dinklagen mukaan elokuvan ensimmäinen versio oli ”upea”, mutta ohjaaja Matthew Brightin saatua potkut elokuva leikattiin kokonaan uudelleen. Dinklagen mukaan uuden leikkauksen myötä elokuva meni pilalle ja muuttui ”romanttiseksi komediaksi kääpiöiden kera”. Matthew Brightin leikattu versio kesti noin 150 minuuttia.
Julkaisu ja vastaanotto

Varpaisillaan sai ensi-iltansa Deauvillen yhdysvaltalaisen elokuvan festivaaleilla Ranskassa 8. syyskuuta 2003, ja elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli Sundancen elokuvajuhlilla tammikuussa 2004. Elokuva ei päässyt Yhdysvalloissa teatterilevitykseen, mutta se julkaistiin DVD:lle 3. elokuuta 2004. Suomessa Scanbox Entertainment Finland Oy julkaisi elokuvan DVD:lle 30. heinäkuuta 2004.
Varpaisillaan on saanut elokuvakriitikoilta lähinnä kielteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 29 % kriitikoista antoi elokuvalle positiivisen arvosanan 4,2/10 keskiarvolla. Keräys perustuu seitsemään arviointiin. 3 257 käyttäjästä 22 % on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 2,5/5 keskiarvolla.
Aiheesta muualla

Varpaisillaan Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Varpaisillaan Elonet.
Varpaisillaan AllMoviessa. (englanniksi)
Varpaisillaan Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
Yksityistierekisteri

Yksityistierekisteri on Maanmittauslaitoksen pitämä viranomaisrekisteri niistä yksityisteistä, joiden asioita hoitamaan on perustettu tiekunta, ja asemakaava-alueella sijaitsevista yksityisistä teistä. Yksityistierekisteri on osa kiinteistötietojärjestelmää.
Rekisterin tarkoituksena on muun muassa tiekunnan osakkaiden tieoikeuksien ja muiden käyttöoikeuksien vahvistaminen ja sivullisten etujen turvaaminen. Sillä pyritään myös helpottamaan yksityistietoimitusten ja kiinteistötoimitusten suorittamista sekä takaamaan tieoikeuksia ja muita käyttöoikeuksia koskevan tiedon saanti tuomioistuin- ja viranomaistoimintaa varten. Yksityistierekisteriin merkitään esimerkiksi tiekunnan nimi, tunnus ja sijaintikunta sekä toimitsijamiehen tai hoitokunnan puheenjohtajan nimi, henkilötunnus ja yhteystiedot.
Kiinteistötietojärjestelmän sisältämien tietojen luovuttamisesta eri käyttötarkoituksiin on säädetty laissa kiinteistötietojärjestelmästä ja siitä tuotettavasta tietopalvelusta (453/2002) lain 6. pykälässä.
Historia

Vuoden 1963 alussa voimaan tulleen lain yksityisistä teistä mukaan kunnan tielautakunnan tuli pitää luetteloa niistä yksityisistä teistä, joiden asioiden hoitamista varten oli perustettu tiekunta. Luetteloon tuli merkitä tien nimitys, toimitsijamiehen tai hoitokunnan jäsenten ja näiden varamiesten nimet ja osoitteet. Lisäksi luetteloon voitiin merkitä ne kiinteistöt, joiden omistajat olivat tieosakkaita ja myös tiedot muista mahdollisista tieosakkaista.
Tielautakunnan pitämä luettelo ei enää 1970-luvulla vastannut tällaiselle luettelolle asetettavia vaatimuksia. Valtionhallinto  halusi luettelon, josta selviäisi tieosakkaita ja kiinteistöjä koskevat tiedot sekä pysyvät oikeudet toisen omistaman alueen käyttämiseen samoin kuin muutkin tiekuntaa koskevat asiat. Hallituksen mielestä oli ajankohtaista yhdenmukaistaa kiinteistöoloja koskevat luettelot ja keskittää niiden rekisterien hoito samoille viranomaisille. Siksi hallitus ehdotti mainitun luettelon pitämisen siirrettäväksi tielautakunnilta maanmittauskonttoreille. Siirtoa puolsi myös se, että tielautakunnilta katsottiin puuttuvan työvoimaa ja taloudelliset edellytykset uudistettavien luetteloiden pitämiseen.
Maatalousministeriö johti ja valvoi maanmittaushallitusta, jonka alaisena oli jokaisessa läänissä Ahvenanmaan lääniä lukuun ottamatta maanmittauskonttori, joka huolehti vanhastaan maarekisterin pitämisestä. Maanmittauskonttorin yksityisistä teistä pitämään rekisteriin tehtyjen merkintöjen valmistuttua konttorin tuli lähettää kunnan tielautakunnalle ote rekisteristä sekä jäljennös kartasta, jos rekisterimerkintä koski tietoimituksessa perustettua tiekunnan tietä. Maanmittauskonttorit aloittivat uuden rekisterin pitämisen lokakuun alussa 1975. Vuoden 1978 alusta lähtien maanmittauskonttorin tuli merkinnän rekisteriin tehtyään lähettää siitä ote myös tie- ja vesirakennuspiirille.
Syyskuun alussa 1991 tuli käyttöön maanmittauslaitoksen uusi organisaatio. Laitoksen piirihallinnon muodostivat nyt kartasto- ja tietopalvelutoimistot sekä maanmittaustoimistot. Vuoden 2001 alussa maanmittaustoimiston yksityisistä teistä pitämän rekisterin nimeksi tuli yksityistierekisteri.
Maanmittauslaitoksen organisaatiota uudistettiin jälleen vuoden 2014 alusta alkaen. Entisestä 12 maanmittaustoimiston rakenteesta siirryttiin yhteen valtakunnalliseen toimialueeseen. Tässä yhteydessä yksityistierekisterin rekisterinpitoa ja käyttöä ei muutettu kuin siltä osin mitä rekisterin toiminta osana kiinteistötietojärjestelmää vaati. Yksityistierekisterin pitäjäksi tuli Maanmittauslaitos.
Aiheesta muualla

Yksityistierekisteriä koskeva säännös Finlexissä.
Vadstenan linna

Vadstenan linnaa.
Vadstenan linna on Ruotsissa, Itä-Götanmaan maakunnassa, Vadstenan kunnassa sijaitseva linna. Se on peräisin 1500-luvulta edustaen renessanssi-tyylisuuntaa. Nykyisin linnassa toimii esimerkiksi alueellinen arkisto ja museo.
Linnan rakennutti alun perin kuningas Kustaa Vaasa vuoden 1545 tienoilla linnoitukseksi suojelemaan Tukholmaa tanskalaisilta ja smålandilaisilta. Suunnitelmia kuitenkin muutettiin ja rakennuksesta tuli renessanssipalatsi Ruotsin prinssille ja Itä-Götanmaan herttualle Magnus Vaasalle, Kustaa Vaasan pojalle. Siksi rakennus valmistui kokonaan vasta vuonna 1620. Magnuksen vanhempi veli, kuningas Juhana III, rakennutti linnaan kolmannen kerroksen.
1710-luvulta lähtien Ruotsin kuninkaallinen perhe ei enää majoittunut linnassa. Viimeinen siellä majoittunut kuninkaallinen oli prinsessa Ulriika Eleonoora vuonna 1716.
Rakennus on yksi Ruotsin parhaiten säilyneistä renessanssilinnoista.
Vesikosken voimalaitos

Vesikosken voimalaitos voi tarkoittaa seuraavia:
Vesikosken voimalaitos, vesivoimalaitos Loimijoessa Loimaalla
Vesikosken voimalaitos, vesivoimalaitos Pyhäjoessa Pyhäjärvellä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vesikosken voimalaitos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Värirekisteröinti

Värirekisteröinti tarkoittaa jonkun tietyn värin tai väriyhdistelmän rekisteröintiä väritavaramerkiksi. Värirekisteröintiä haetaan silloin, kun väreillä on jokin erityinen merkitys mallissa. Suomessa rekisteröinnin suorittaa Patentti- ja rekisterihallitus. Värirekisteröinnin saaminen edellyttää erityisen kattavaa näyttöä. Edellytetään, että yritys pystyy osoittamaan tuotteen vakiintuneen aseman riittävällä käyttönäytöllä. Täytyy myös ottaa huomioon, että vaikka värirekisteröinnin saisi, se annetaan yleensä hyvin rajatulle tuoteryhmälle. Esimerkiksi Parocin värirekisteröinti koskee nimenomaan rakennuseristeitä, eikä vaikuta samankaltaiseen väriyhdistelmään Marianne-suklaamakeisissa. Suurin osa anomuksista hylätään. Väreistä aiheutuneita kiistoja on käsitelty korkeimmassa hallinto-oikeudessa saakka.
Väritavaramerkkejä

Fazerin Sinisen Pantone 280 C, sininen väri on ensimmäinen Suomessa rekisteröity väri. Rekisteröity numerolla 220696 vuonna 2001.
Fiskarsin saksien kahvojen oranssi rekisteröitiin toisena numerolla 227503 vuonna 2003. Fiskars Orange® on rekisteröity myös Yhdysvalloissa.
Parocin puna-valkoraidalliset eristepakkausten värit saivat värirekisteröinnin kolmantena vuonna 2007 numerolla 239226.
Kiinteistövälitys Huoneistokeskuksen tunnusväri on oranssi Pantone/PMS 165, rekisteröity 2007 nro. 239647.
Esimerkkejä
Fazerin Sinisen Pantone 280 C Sininen.
Parocin puna-valkoraidat. Punainen on Pantone 185.
Pantone 165 Oranssi.
Fiskarsin saksien oranssi väri tunnetaan laajalti.
Milkan käyttämä lila on myös värirekisteröity.
Aiheesta muualla

Tavaramerkkitietokanta
Pantone-värikartta
The fresh version of Non-Traditional Trade Mark Archives under publications
Ágios Ioánnis (Hydra)

Ágios Ioánnisin saari ja sen Pyhän Johanneksen kirkko.
| --- | --- |
Sijainti:  37°20′50″N, 23°26′35″E, Hydra Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Argo-Saroniset saaret
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,006 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ágios Ioánnis (kreik. Άγιος Ιωάννης) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Hydran saaren pohjoisrannikolla Vlychóksen kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,006 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Ioánnis kuuluu Hydran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta pienestä Pyhälle Johannekselle (Ágios Ioánnis) omistetusta kirkosta.
Valopaikannin

Nuori isosirri jol­la on va­lo­pai­kan­nin va­sem­mas­sa ja­las­sa.
Valopaikannin eli geolokaattori (engl. light level geolocator) on pieni elektroninen laite, joka on kehitetty muuttolintujen muuttomatkan seuraamiseen auringon nousujen ja laskujen avulla. Sen avulla seurataan sellaisten lintujen muuttomatkoja, joille GPS-paikantimet ovat liian raskaita tai joista ei tule rengastamalla havaintoja kovin paljon.
Valopaikantimen toiminta

Valopaikannin yksinkertaisimmillaan koostuu valoanturista, muistipiiristä, nappiparistosta ja kellosta, edellä mainittujen lisäksi siinä saattaa olla mukana lämpötila-, kosteus- ja johtavuusanturi. Laitteiden paino on pienimmillään 0,3 grammaa, mutta niitä on myös painavampia isommille linnuille. Niiden akun kesto on 0,5–5 vuotta. Siinä ei ole lähetintä, joka lähettäisi kerätyn datan, ja sen vuoksi se on sopivin linnuille, jotka palaavat samoille paikoille vuosittain.
Valopaikannin mittaa valoa ja se tallentaa valon määrää tietyin ajoin. Valon määrästä selvitetään auringon nousu- ja laskuajat, joista voidaan päätellä keskipäivä. Laitteen kello on Greenwichin keskiajassa, ja sen sekä laitteen keskipäivän erotuksesta voidaan päätellä pituuspiiri, päivän pituudesta taas saadaan leveyspiiri. Laitteen tarkkuus ei ole niin hyvä kuin GPS-paikannuksen, mutta sillä päästään noin 50–200 kilometrin tarkkuuteen.
Valopaikannin kiinnitetään lintuun joko selkään erilaisilla joustavasta materiaalista, esimerkiksi silikonikumista, tehdyillä valjailla tai muovisella renkaalla jalkaan, ja rengas voidaan lukita tipalla pikaliimaa jottei se lähde irti. Valoanturin pitää jäädä esille niin etteivät esimerkiksi höyhenet estä valon pääsyä anturiin.
Valopaikantimen käyttökohteet

Valopaikantimella on Suomessa tutkittu ainakin vesipääskyn (Phalaropus lobatus) muuttomatkaa, josta ei ennen ole ollut tarkkaa tietoa. Lintujen kaakkomuuton tutkimisessa sitä on käytetty lintujen keskeisten talvehtimisalueiden kartoittamiseen Aasiassa sekä muuttoreittien selvittämiseen, jotta voitaisiin suojella pysähdys- ja levähdysalueita. Vesipääskyn lisäksi on pikkutyllin (Charadrius dubius), punavarpusen (Erythrina erythrina), viitakerttusen (Acrocephalus dumetorum), pikkusirkun (Schoeniclus pusillus) ja pohjansirkun (Schoeniclus rusticus) muuttomatkoja kaakkoon seurattu valopaikantimella.
Historia

Valopaikantimen kehittämisessä ovat olleet uranuurtajina insinööri Vsevolod Afanasyev ja British Antarctic Surveyn tutkijat, jotka kehittivät ensimmäiset laitteet vuonna 1990 jättiläisalbatrossin (Diomedea exulans) seuraamiseen ja tutkimiseen. Vaikka se ei ole napa-alueiden lähellä kovin luotettava laite niin sielläkin voidaan hämärän perusteella arvioida sijaintia. Valopaikantimessa on sen rajoitteisuuksista huolimatta hyvinä puolina sen keveys ja pitkäikäisyys. Se on myös esimerkiksi GPS-paikanninta edullisempi valmistaa.
Aiheesta muualla

Queensland Wader Study Group :: Shorebird research and conservation in Queensland, Australia (englanniksi)
The Migratory Connectivity Project  Technology - The Migratory Connectivity Project (englanniksi)
PLOS.org: Year-Round Tracking of Small Trans-Saharan Migrants Using Light-Level Geolocators (englanniksi)
University of Oklahoma - Animal Migration Research Group (englanniksi)
The Migratory Connectivity Project  Geolocators (englanniksi)
M-Series Geolocators. Biotrack. Arkistoitu 17.4.2018. (englanniksi)
Ágios Ioánnis (Kykladit)

| --- | --- |
Sijainti:  36°36′31″N, 24°57′29″E, Folégandros Thíra, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  7  m 
Pinta-ala:  0,03 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ágios Ioánnis (kreik. Άγιος Ιωάννης) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Folégandroksen saaren itärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,03 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Ioánnis kuuluu Folégandroksen kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Vesikoski

Vesikoski voi tarkoittaa seuraavia:
Vesikoski, koski Loimijoessa Loimaan Vesikoskella. Tähän liittyvät:
Vesikoski, kylä Loimaalla
Vesikosken voimalaitos, vesivoimalaitos Loimijoen Vesikoskessa Loimaan Vesikoskella
Vesikoski-talo, vanhan Vesikosken voimalaitoksen tiloissa toimiva liikekeskus
Vesikosken historiallinen tehdasalue, valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö Loimaan Vesikoskella
Vesikoski, koski Pyhäjoessa Pyhäjärven Jokikylässä. Tähän liittyvät:
Vesikoski, postitoimipaikka Pyhäjärven Jokikylässä
Vesikosken ruukki, ruukki Pyhäjärven Jokikylässä
Vesikosken voimalaitos, vesivoimalaitos Pyhäjoen Vesikoskessa Pyhäjärven Jokikylässä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vesikoski”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.