Pohjois-Amerikan arkaaisen kulttuurin alueet
Itäinen Pohjois-Amerikka

Idempänä arkaaiset suuralueet olivat metsäinen, tiheästi asuttu Mississipin itäinen puoli ja läntinen puoli, lähinnä Suuret tasangot. Luultavasti Mississippi sivuhaaroineen oli itäisessä metsässä ja muualla Keskilännessä merkittävä kulkuväylä jo varhain. Arkaainen kausi lienee alkanut ensin juuri itäisissä metsissä. Nykyisessä Tennesseessä noin 7500 eaa. oli alettu käyttää arkaaiselle kaudelle tyypillisiä nurkista reitettyjä keihäänkärkiä ja langasta kudottuja tekstiilejä sekä jauhinkiviä tammenterhojen ja hikkoripähkinöiden jauhamista varten.
Karkeasti ottaen varhaisarkaaisella kaudella 8000–6000 eaa. metsästys oli tärkein elannon lähde, mutta sen ohella myös pähkinöiden keräily. Keskiarkaaisella kaudella 6000–4000 eaa. peuranmetsästys väheni, mutta pähkinöitä kerättiin enemmän ja siementen keruu alkoi. Myöhäisarkaaisella kaudella metsästys ja keräily olivat suunnilleen yhtä merkittäviä ravinnon hankinnassa. Tällöin kalastuksen merkitys kasvoi, samoin hedelmien keruu alkoi ja kasvoi, pienten siementen merkitys kasvoi kauden keksivaiheilla ja auringonkukan siementen keruun merkitys kasvoi. Arkaaisen kauden jälkeisellä siirtymäjaksolla alettiin noin 1200–700 eaa. viljellä kurpitsaa ja auringonkukkaa.
Yhdysvaltain lounaisosissa oli kuivaa 8000–4000 eaa., ja pohjoisessa Keskilännessä oli kuiva jakso noin 6000–2000 eaa.. Itäisellä alueella oli ruokalistalla muun muassa riistaa, makean veden simpukoita ja hikkorinpähkinöitä. Noin 6 000 eaa. alkoi äkkiä puutarhaviljely ja ilmestyivät myös ensimmäiset tunkiot merkkinä kiinteistä asutuksista. Windower Pondissa, Illinoisissa Kosterissa tehtiin hautauksia ja tältä ajalta on löydetty merkkejä kesystä koirasta. Itäiseen Keski-Amerikkaan levisi keski- ja myöhäisarkaaisella ajalla maissi. Auringonkukkaa ja sen jo kadonnutta sukulaista viljeltiin.
Noin 6000 eaa. alettiin idässä kerätä pieniä siemeniä, ja noin 4000 eaa. auringonkukkaa ja hedelmiä. Pavun ja kurpitsan squesh auringonkukan viljely alkoi 1000–500 eaa., mikä katsotaan siirtymäajaksi arkaaisesta itäisen metsämaan perinteeseen.
Mainen seuduilla Atlantin rannikolla vallinnut Maritime archaic -perinne kehittyi luultavasti paikalle varhain, noin 9000–8000 eaa. saapuneista paleointiaaneista, joista on jäänyt mm Folsomia hieman muistuttavat Debertin löydöt. Syntynyt Labradorin ja Newfoundlandin meren rannikon arkaainen perinne kehittyi tyylipuhtaaksi punamaalikulttuuriksi noin 5500–3000 eaa. Punamaalikulttuurissa käytettiin piikiveä ja pyriittiä tulentekoon. Näitä on löydetty Port au Choixin haudasta Lopullisesti meriarkaainen perinne sammui noin 1500–1000 eaa. uusien heimojen tuloon alueelle. Uusia kansoja olivat paleoeskimiot ja ehkä uudet intiaanit, jotka saattoivat liittyä myöhempiin beothukeihin.
vanha kuparikulttuuri Suurista järvistä etelään noin 4 000 eaa. – 1500 eaa./1 000 jaa. oli tyypillinen itäinen arkaainen perinne, metsästäjä-keräilijöiden ja kalastajien kulttuuri. Mutta erikoisen kulttuurista teki se että se louhi kuparia käyttöesineitä varten mm Lake Superiorin eteläpuolella. Suurilla tasangolla keskiarkaaisella kaudella 6 000 – 3 000 eaa. biisonit vähenivät, kun tuli ilmastonmuutos ja Kalliovuorilla alettiin pyytää vuorivuohia ja lampaita. Tiipiit ja "lääkepyörät" (kivistä maahan tehdyt kuviot) ilmestyivät. Kumpujen rakentaminen alkoi joskus 5000 eaa. tienoilla keskiarkaaisella ajalla Yhdysvaltain itäosassa, Myöhäisarkaainen/jälkiarkaainen itäisen metsämaan perinne näkyi kummunrakentajat noin 1 000 eaa. alkaen.