stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heraklonas
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heraklonas Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Herakleios | Bysantin keisari | Seuraaja: Konstans II |
Cratest hits vol.1

Cratest hits vol.1 on MGI:n tuottama albumi vuodelta 2004.
Intro - Freestyle
Baittaa Tästä - Mängimies
Niin Käy - MGI, Dona & Spin
Aina Ei Natsaa - Tunkio & VeeJay
It´s Like Dat - Scoob Rock & Palestine
God Knows - K-Real & Sam-E
Nothing´s Gonna Stop Me - Semantix & Q-soul
Dainjarush - Brad Spitt & word-e
Täältä Sinne - Toinen Kanava & Urbaanilegenda
Suu Kii - Cheek
Ay Yo! - Travis Bicle
Get Gassed Up - Peshi & Glaciuz the ICY
Finish Line - Close Creative Comrads
Can´t Let You Go - Freestyle
Ei Oo Ketään - Trilogia
Kokemusten Kautta - Näkökulma
Ännu En Gång Remix - Fjärde Världen feat. MGI & Spin
CONCACAF:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2018

Vuoden 2018 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistuu Pohjois- ja Väli-Amerikan sekä Karibian maanosaliitosta CONCACAF:sta 35 joukkuetta. Karsinnat alkoivat maaliskuussa 2015.
Karsintasysteemi

CONCACAFin karsinnat jaettiin viiteen kierrokseen. Ensimmäiselle kierrokselle osallistuivat FIFA-rankingin perusteella 14 huonoiten sijoittunutta maajoukkuetta. Joukkueet arvottiin ottelupareihin, jotka pelasivat kaksiosaisen ottelusarjan. Ottelusarjojen voittajat etenivät toiselle kierrokselle. Toiselle kierrokselle osallistui 1. kierroksen voittajien lisäksi 13 seuraavaksi huonointen sijoittunutta maajoukkuetta. Nämä 20 joukkuetta arvottiin ottelupareihin, jotka pelaavat kaksiosaisen ottelusarjan. Ottelusarjojen voittajat etenivät kolmannelle kierrokselle, jossa pelattiin samanlaiset ottelusarjat kuin kahdella aikaisemmalla kierroksella. Kolmannelle kierrokselle osallistuivat myös FIFA-rankingissa 7. ja 8. sijoittuneet maajoukkueet. Kolmannen kierroksen ottelusarjojen voittajat ja loput kuusi maajoukkuetta osallistuivat neljännelle kierrokselle. Neljännellä kierroksella joukkueet jaettiin kolmeen neljän joukkueen lohkoon. Lohkon sisällä kaikki pelaasivat toisiaan vastaan kahdesti. Neljännen kierroksen lohkojen kaksi parasta etenivät viidennelle kierrokselle, jossa kaikki joukkueet sijoitettiin yhteen lohkoon. Lohkon sisällä kaikki pelasivat toisiaan vastaan kahdesti. Lohkon kolme parasta etenivät suoraan lopputurnauskeen ja neljäs osallistuu jatkokarsintoihin.
Ensimmäinen kierros

Ottelut pelattiin 22. - 31. maaliskuuta 2015.
Ensimmäinen kierros > Arvontakorit

Arvonta suoritettiin 15. tammikuuta Miamissa. Arvontakorin järjestys määräytyi FIFA-rankingin perusteella. Suluissa on merkittynä FIFA-rankingin sijoitus elokuussa 2014.
| Kori 1 | Kori 2 |
| --- | --- |
 Saint Kitts ja Nevis (159)    Belize (162)    Montserrat (165)    Dominica (168)    Barbados (169)    Bermuda (173)    Nicaragua (175):  Turks- ja Caicossaaret (181)    Curaçao (182)    Yhdysvaltain Neitsytsaaret (191)    Bahama (193)    Caymansaaret (197)    Brittiläiset Neitsytsaaret (201)    Anguilla (207)
Ensimmäinen kierros > Ottelut

| Joukkue #1 | Yht>  | Joukkue #2 | 1>  osa | 2>  osa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Barbados  | 4-1 |  Yhdysvaltain Neitsytsaaret | 0-1 | 4-0   |
| Nicaragua  | 8-0 |  Anguilla | 5-0 | 3-0   |
| Saint Kitts ja Nevis  | 12-4 |  Turks- ja Caicossaaret | 6-2 | 6-2   |
| Bahama  | 0-8 |  Bermuda | 0-5 | 0-3   |
| Belize  | 1-1 |  Caymansaaret | 0-0 | 1-1   |
| Dominica  | 3-2 |  Brittiläiset Neitsytsaaret | 3-2 | 0-0   |
| Curaçao  | 4-3 |  Montserrat | 2-1 | 2-2   |
Ottelut
Kaikki otteluajat ovat paikallista aikaa.
Toinen kierros

Ottelut pelattiin 7. - 16. kesäkuuta 2015.
Toinen kierros > Arvontakorit

Arvonta suoritettiin 15. tammikuuta Miamissa. Arvontakorin järjestys määräytyi FIFA-rankingin perusteella. Suluissa on merkittynä FIFA-rankingin sijoitus elokuussa 2014. Korista 3 ja 4 arvottiin otteluparit, ja koreista 5 ja 6 toiset otteluparit.
| Kori 3 | Kori 4 | Kori 5 | Kori 6 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Saint Vincent ja Grenadiinit (134)    Saint Lucia (138)    Grenada (142) |  Antigua ja Barbuda (149)    Guyana (153)    Puerto Rico (155) |  Kanada (122)    Kuuba (124)    Aruba (124)    Dominikaaninen tasavalta (126)    El Salvador (127)    Suriname (131)    Guatemala (134) |  Saint Kitts ja Nevis (159)    Belize (162)    Dominica (168)    Barbados (169)    Bermuda (173)    Nicaragua (175)    Curaçao (182) |
Toinen kierros > Ottelut

Lähde:
| Joukkue #1 | Yht>  | Joukkue #2 | 1>  osa | 2>  osa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nicaragua  | 4-1 |  Suriname | 1-0 | 3-1   |
| Saint Vincent ja Grenadiinit  | 6-6 |  Guyana | 2-2 | 4-4   |
| Antigua ja Barbuda  | 5-4 |  Saint Lucia | 1-3 | 4-1   |
| Aruba  | 3-2 |  Barbados | 0-2 | 3-01  |
| Curaçao  | 1-1 |  Kuuba | 0-0 | 1-1   |
| Dominikaaninen tasavalta  | 1-5 |  Belize | 1-2 | 0-3   |
| Dominica  | 0-6 |  Kanada | 0-2 | 0-4   |
| Saint Kitts ja Nevis  | 3-6 |  El Salvador | 2-2 | 1-4   |
| Puerto Rico  | 1-2 |  Grenada | 1-0 | 0-2   |
| Guatemala  | 1-0 |  Bermuda | 0-0 | 1-0   |
1 Ottelu tuomittiin Aruban 3-0 voitoksi Barbadoksen käytettyä ottelussa kelpaamatonta pelaajaa.
Kolmas kierros

Ensimmäiset osaottelut pelattiin 31. elokuuta 2015 ja toiset osaottelut 8. syyskuuta 2015. Kierrokselle osallistui toisen kierroksen voittajien lisäksi Jamaika ja Haiti.
Kolmas kierros > Arvontakorit

| Kori 1 | Kori 2 |
| --- | --- |
 Jamaika (85)    Haiti (117)    Kanada (122)    Aruba (124)    El Salvador (127)    Guatemala (134):  Saint Vincent ja Grenadiinit (134)    Grenada (142)    Antigua ja Barbuda (149)    Belize (162)    Nicaragua (175)    Curaçao  (182)
Kolmas kierros > Ottelut

| Joukkue #1 | Yht>  | Joukkue #2 | 1>  osa | 2>  osa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Curaçao  | 0–2 |  El Salvador | 0–1 | 1–0   |
| Kanada  | 4–1 |  Belize | 3–0 | 1–1   |
| Grenada  | 1–6 |  Haiti | 1–3 | 3–0   |
| Jamaika  | 4–3 |  Nicaragua | 2–3 | 0–2   |
| Saint Vincent ja Grenadiinit  | 3–2 |  Aruba | 2–0 | 2–1   |
| Antigua ja Barbuda  | 1–2 |  Guatemala | 1–0 | 2–0   |
Neljäs kierros

Kierrokselle osallistuivat kolmannen kierroksen otteluparien voittajat sekä loput maajoukkueet. Joukkueet jaettiin kolmeen neljän joukkueen lohkoon.
Viides kierros

Viidennelle kierrokselle osallistuivat neljännen kierroksen lohkojen kaksi parasta joukkuetta.
| Sij>  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P | Karsinta |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Meksiko | 10 | 6 | 3 | 1 | 16 | 7 | +9 | 21 | Etenee lopputurnaukseen |  | — | 2–0 | 1–0 | 3–0 | 1–1 | 3–1 |
| 2 |  Costa Rica | 10 | 4 | 4 | 2 | 14 | 8 | +6 | 16 | Etenee lopputurnaukseen |  | 1–1 | — | 0–0 | 1–1 | 4–0 | 2–1 |
| 3 |  Panama | 10 | 3 | 4 | 3 | 9 | 10 | −1 | 13 | Etenee lopputurnaukseen |  | 0–0 | 2–1 | — | 2–2 | 1–1 | 3–0 |
| 4 |  Honduras | 10 | 3 | 4 | 3 | 13 | 19 | −6 | 13 | Etenee liittojen välisiin pudotuspeleihin |  | 3–2 | 1–1 | 0–1 | — | 1–1 | 3–1 |
| 5 |  Yhdysvallat | 10 | 3 | 3 | 4 | 17 | 13 | +4 | 12 |  |  | 1–2 | 0–2 | 4–0 | 6–0 | — | 2–0 |
| 6 |  Trinidad ja Tobago | 10 | 2 | 0 | 8 | 7 | 19 | −12 | 6 |  |  | 0–1 | 0–2 | 1–0 | 1–2 | 2–1 | — |
Güímarin pyramidit

Güímarin pyramidit sijaitsevat Güímarin kunnassa Teneriffan itärannikolla, Kanariansaarilla. Joukkoon kuuluu kuusi porraspyramidia, jotka muistuttavat mayojen ja asteekkien pyramideja Meksikossa.
Arkeologit uskoivat pitkään pyramidien olevan vain maanviljelijöiden peltojen vierille kokoamia kivikasoja. Vanhojen kuvien ja tarinoiden mukaan saarella on ollut enemmänkin pyramidejä, mutta ne on purettu rakennusmateriaaliksi. Güímarissa oli yhdeksän pyramidia, joista vain kuusi on jäljellä.
Kaivaukset

Vuonna 1991 alkaneissa arkeologissa kaivauksissa havaittiin, että pyramidit on rakennettu päällekkäisistä kerroksista maata ja kiveä, ja eräästä kerroksesta löydettiin keramiikan sirpaleita, jotka ajoitettiin 1800-luvulle. Koska valtaosa pyramidista oli 1800-lukulaista keramiikkaa sisältäneen kerroksen päällä, päättelivät arkeologit, että pyramidit ovat peräisin aikaisintaan 1800-luvulta. Toisen teorian mukaan pyramidit ovat vanhempia ja guanchien rakentamia. Teorian perusteeksi on esitetty muun muassa se, että erään pyramidin alla on luola, joka oli guanchien käytössä.
Espanjan valloitukseen saakka 1400-luvun lopulla Güímar oli yhden Teneriffan kuninkaista (mencey) asuinpaikka. Roomalaisen Plinius vanhemman mukaan puunilaisen tutkimusmatkailija Hanno Merenkulkijan aikana 600-luvulla eaa. saaret olivat asumattomat, mutta niillä oli ollut suurien rakennusten raunioita.[lähde? ]
Vuonna 1998 65 000 m² pyramidialue avattiin etnologisena puistona yleisölle.[lähde? ] Puistossa sijaitsee myös myrkkypuutarha.
Heyerdahlin teoria

Vuonna 1991 Thor Heyerdahl tutki pyramideja, ja havaitsi ne muuksi kuin pelkiksi kivikasoiksi. Pyramidien kulmien kivissä on selviä käsittelyn merkkejä, ja ne ovat laavakiveä, eivätkä pelloista. Maa rakennuspaikalla on tasoitettu ennen rakennelman kokoamista.
Heyerdahl väitti, että pyramideillä on tietty suunta. Kesäpäivänseisauksen aikaan suurimman pyramidin päältä näkyy kaksi auringonlaskua, ensin vuoren taa, sitten uudelleen seuraavan vuoren taakse. Kaikkien pyramidien portaat ovat länsipuolella, jolloin talvipäivänseisauksen aikana nousija astuu suoraan nousevaan aurinkoon.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pirámides de Güímar (englanniksi) (espanjaksi) (saksaksi)
Gisle Johnson

| Gisle Johnson |
| --- | --- |
 Gisle Johnson 1889.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1822 Halden, Østfold
Kuollut: 17. heinäkuuta 1894 (71 vuotta) Nøtterøy, Vestfold
Ammatti:  teologi, professori, herätyspuhuja
Arvonimi: Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtori 1879
Vanhemmat:  Georg Daniel Barth Johnson ja Wilhelmine (”Mina”) Hanssen
Puoliso:  Emilie (”Milla”) Helgine Sophie Dybwad
Muut tiedot
Aktiivisena:  1857–1894
Merkittävät teokset: Grundrids af den systematiske Theologi, til Brug ved Forelæsninger (1878), Forelæsninger over Dogmehistorien (postuumisti 1897) ja Forelæsninger over den kristelige Ethik (postuumisti 1898)
Tunnustukset:  Pyhän Olavin ritarikunnan ritari 1866, Ensimmäisen luokan komentajan risti 1882.
Gisle Christian Johnson (10. syyskuuta 1822 Halden, Østfold – 17. heinäkuuta 1894 Nøtterøy, Vestfold) oli norjalainen teologi, professori ja herätyspuhuja (Norjan toinen herättäjä; ensimmäinen oli Hans Nielsen Hauge).
Gisle Christian Johnsonin monumentti Vår Frelsers -hautausmaalla Oslossa.
Perheyhteydet

Johnson syntyi luutnantti, myöhemmin satamajohtaja Georg Daniel Barth Johnsonin ja Wilhelmine (“Mina”) Hanssenin perheeseen. Kotona hänellä oli sopusointuinen kristillinen kasvuperusta.
Johnson avioitui 1849 Emilie (”Milla”) Helgine Sophie Dybwadin kanssa. Perheeseen syntyi viisi poikaa ja kolme tyttöä.
Opinnot

Johnson kasvoi Kristiansandissa. Siellä hän kävi kaupungin katedraalikoulua ja suoritti taiteen tutkinnon 1839. Johnsoniin oli suuri vaikutus koulun opettaja, pastori Ole Christian Thistedahlilla. Thistedahlin ansiosta Johnson kiinnostui tieteellisistä ja jumaluusopillisista asioista, ja hän vaikutti siihen, että Johnson luki papiksi. Syntyi myös pitkäaikainen ja läheinen ystävyys heidän välilleen. Seuraavaksi Johnson opiskeli teologiaa Christianian yliopistossa ja tuli teologian maisteriksi 1845. Hän sai seuraavana vuonna apurahan Saksaan. Berliinissä hän kuunteli kirkkohistoriallisen tutkimuksen isäksi mainitun J. A. W. Neanderin luentoja ja Leipzigissa kuunteli omakohtaisessa uskossa olevan C. P. Casparin luentoja. Johnson kehotti Casparia hakemaan Norjan teologisen tiedekunnan virkaa. Hanke toteutui. Varsinaiseksi Johnsonin opiskelupaikaksi tuli Erlangen, missä hän tutustui luterilaiseen uskonnolliseen kokemusteologiaan.
Työ

Kahden vuoden jälkeen Johnson palasi Christianiaan. Hänet nimitettiin vuonna 1849 teologisen tiedekunnan luennoitsijaksi. Vuonna 1860 hänestä tuli systemaattisen teologian professori, jossa virassa hän toimi loppuelämänsä. 1870-luvulla Johnson vaihtoi opetusalansa dogmatiikkaan. Vuosina 1855–1874 hän opetti myös pedagogiikkaa käytännöllisen teologian seminaarissa.
Toiminta

1850-luvulla valtionkirkossa oli suuria haasteita. Evankeliumia voimakkaasti saarnanneen pastori G. A. Lammersin toimikausi päättyi 1856. Vanhat kristityt, varsinkin haugelaiset, olivat iloinneet Lammersin työstä. Ongelmallista oli, kun Lammersilla oli taipumus hylkiä ja väheksyä lapsikastetta ja sakramentteja. Hän siirtyikin sitten baptismiin.
Herätyksen kokeneet maallikot olivat tyytymättömiä grundtvigilaisiin pappeihin. Vuonna 1851 Gisle Johnson nousi kritisoimaan: puutteellinen Raamatun tuntemus, optimistinen näkemys ihmiskunnasta ja kulttuurinen avoimuus ovat ristiriidassa luterilaisten opetusten ja pietistisen asenteen kanssa. Baptistiryhmät hyökkäsivät kirkon kastekäytäntöä vastaan. Johnson alkoi pitää opetukseksi raamattutunteja vuodesta toiseen. Sana kosketti monien sydämiä ja ihmisiä tuli uskoon. Vuoteen 1856 mennessä kuulijajoukko kasvoi ja herätys levisi niin, että oli etsittävä aina suurempia kokoontumistiloja. Johnson painotti kirjallaan Joitakin sanoja lapsikasteesta luterilaisen kasteen merkitystä.
Vuonna 1855 Johnson perusti Christiania Indremissionsforening (Christianian sisälähetys) -yhdistyksen. Sosiaalinen ja hengellinen hätä teki toiminnan välttämättömäksi. Työskentelyn tuli keskittyä olojen parantamiseen, sielunhoitoon, pyhien kirjoitusten levittämiseen ja diakoniaan. Johnson professorina ja suosittuna puhujana oli sopiva henkilö murtamaan sosiaaliset ja kulttuuriset esteet. 1850-luvun pietististä herätystä kutsuttiin Johnsonin herätykseksi.
Johnson perusti valtakunnallisen norjalaista sisälähetystä palvelevan keskuselimen, Luther-säätiön, 1868. Tämä oli vuonna 1891 perustetun Norjan luterilaisen sisälähetysseuran edeltäjä. Johnson oli mukana myös useiden instituutioiden, kuten Diakonissalaitoksen perustamisessa (1868).
1870-luvulla Johnson oli selvästi uupunut. Hän ei näyttänyt pystyvän vastaamaan modernin kulttuurin haasteisiin. Perustuslaillisen kamppailun aikana 1880-luvulla Johnson puolusti konservatiivien kristillisiä arvoja. Maallikkoliike puolusti myös vasemmistoa. Kuuluihan iso osa vasemmistolaisista seurakuntiin.
Pyhät kirjoitukset, tunnustuskirjat ja Luther itse olivat Johnsonille tärkeitä auktoriteetteja. Luterilainen opetussisältö voitiin dogmaattisesti sisällyttää uskovaiseen. Puhdasta luterilaista oppia, herätyshenkistä saarnaamista ja henkilökohtaista hurskautta Johnson korosti.
Julkaisuja ja huomioita

Johnsonin vaikutti ennen kaikkea opettamalla ja saarnaamalla, mutta myös julkaisemalla joitakin kirjoja sekä vuonna 1859 hän aloitti yhdessä C. P. Casparin ja R. T. Nissenin kanssa julkaista Norjan evankelis-luterilaisen kirkon teologista lehteä ja toimitti sitä vuoteen 1891 asti. Vuonna 1863 hän perusti Luterilainen kirkko -lehden ja oli sen toimittaja vuoteen 1875. Vuosina 1864–1871 hän julkaisi Vanhaa ja uutta luterilaisille kristityille -lehden lukijoille rakennukseksi.
Gisle Johnson edusti fundamentalismin ja liberalismin puolustajien mielestä ortodoksista dogmaattisuutta ja tummaa pietismiä. Hän oli Christianian tiedeyhdistyksen, Norjan tiedeakatemian, perustajajäsen sekä Norjan kuninkaallisen tiedeseuran jäsen vuodesta 1857. Hänet nimitettiin Pyhän Olavin ritarikunnan ritariksi vuonna 1866 ja hän sai ensimmäisen luokan komentajan ristin vuonna 1882. Vuonna 1879 hänet nimitettiin Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtoriksi.
Hannu Saha

Hannu Simo Paavali Saha  (s. 9. maaliskuuta 1956 Humppila) on suomalainen musiikintutkija, säveltäjä ja kansanmuusikko, jonka pääinstrumentti on kantele.
Ura

Saha on koulutukseltaan filosofian tohtori. Tampereen yliopistossa hyväksytyn väitöskirjan nimi on Kansanmusiikin tyyli ja muuntelu (1996).
Saha on työskennellyt Kaustisella toimivan Kansanmusiikki-instituutin toiminnanjohtajana 1985–2002 ja etnomusikologian määräaikaisena professorina Tampereen yliopistossa 2002–2003. Vuosina 2004–2009 Saha toimi Taiteen keskustoimikunnan päätoimisena puheenjohtajana.
Saha toimi kansanmusiikin professorina Sibelius-Akatemiassa 2009–2014. Taideyliopisto ei uusinut Sahan määräaikaista professuuria kiistanalaisen hakuprosessin jälkeen. Saha kanteli asiasta eduskunnan oikeusasiamiehelle, joka antoi yliopistolle moitteet.
Vuodesta 2015 Saha on toiminut Musiikin edistämissäätiön johtajana.
Kantelemestarin kanteleprojekti julkaistiin nimellä Mahla. Saha soittaa kuutta eri kannelta ja vastaa suurimmasta osasta sävellyksiä. Soittokavereina Hannulla on mm. Sanna Kurki-Suonio ja Aija Puurtinen (laulu), Matti Mäkelä (viulu), Andrew Cronshaw (tamburiini), Arto Järvelä (viulu, avainviulu), Ville Kangas (buzukit), Timo Myllykangas (basso), Kimmo Pohjonen (haitari) ja Hasse Walli (sähkökitara)
Saha on soittanut muun muassa yhtyeissä Primo, Fedja Happo ja Salamakannel. Nuoruudessaan hän soitti yhtyeissä Mummi Kutoo ja Suistomaan Pojat. Hän on julkaissut soitto-oppaita ja kolmattasataa artikkelia tieteellisissä ja musiikkialan julkaisuissa.
Sahalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2021.
Levytettyjä sävellyksiä

Anteron valssi
Arndt
Dagahm dahm (Salamakannel, 1990)
Eeli (Salamakannel, 1990)
Herra zheng
Kaustinen
Kirposi tulikipuna
Koivunrunkorakkautta
Lempo soikoon (Mummi Kutoo, 1975)
Lepo
Markunkoski
Mataleena
Mataleena ( pitkä sekoitus )
Matias 7 v (Mummi Kutoo, 1975)
Pakenee pienet (Mummi Kutoo, 1975)
Plimprovisaatio
Plässi
Prassai
Rykälintu
Salamakannel (salamakannel, 1987)
Sekatyylipolkka (Värttinä, 1987)
Silloin kuutamo poltti rantaa (Salamakannel, 1992)
Tiernapoika (Mummi Kutoo, 1975)
Tiiroo (Salamakannel, 1984)
Toijala mielessään (Mummi Kutoo, 1975)
Unelmia (Mummi Kutoo, 1975)
Valamon kirkonkellot (Salamakannel, 1990)
Varilan kiirutta (Salamakannel, 1990)
Viikonloputon isä (Primo, 1984)
Virsi 1986 (Pokela-Saha, 1986)
Yö pööskalliolla (Salamakannel, 1992)
Äänitykset

Mahla, Hannu Saha, 2000
Koivunrunkorakkautta, Salamakannel, 1992
Väinön paluu, Salamakannel,1990
Soittimella, Pokela Martti - Saha Hannu, 1986
Salamakannel, Salamakannel, 1984
Haltian opissa, Primo, 1984
Mummi Kutoo, Mummi Kutoo, 1975 (osa levyn kappaleista Hannun säveltämiä ja sanoittamia)
Aiheesta muualla

Opetusministeriön verkkolehti 2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannu Sahan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Hannu Sahan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Helge Sander

| Helge Sander |
| --- | --- |
 Sander vuonna 2006.
Tanskan tiede-, teknologia- ja kehitysministeri
 Anders Fogh Rasmussenin I, II ja III hallitus sekä Lars Løkke Rasmussenin I hallitus 27. marraskuuta 2001 – 23. helmikuuta 2010  
Edeltäjä:  Birte Weiss
Seuraaja:  Charlotte Sahl-Madsen
Kansankäräjäedustaja
 2005–2011 1984–1998  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Helge Mølsted Sander
Syntynyt: 27. elokuuta 1950 (ikä 74) Herning, Tanska
Tiedot
Puolue:  Venstre
Helge Mølsted Sander (s. 27. elokuuta 1950 Herning) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1984–1998 ja 2005–2011 sekä toiminut Tanskan tiede-, teknologia- ja kehitysministerinä vuosina 2001–2010.
Aiheesta muualla

Helge Sander Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helge Sander Wikimedia Commonsissa
Hietaolkikukka

| Hietaolkikukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Nappiolkikukat Helichrysum
Laji::  arenarium
Kaksiosainen nimi
 Helichrysum arenarium  (L.) Moench 
Katso myös
   Hietaolkikukka Wikispeciesissä   Hietaolkikukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hietaolkikukka (Helichrysum arenarium) on matala, keltakukkainen, kuivilla paikoilla tavattava asterikasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena pohjoisimpana Ruotsissa ja Virossa.
Ulkonäkö

Hietaolkikukka kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on huopakarvainen, harmaa ja aromaattisen tuoksuinen. Sen varsi kasvaa pystysti tai kohenevasti. Suikeanmuotoiset varsilehdet ovat varrella kierteisesti, ne kapenevat latvaa kohti. Hietaolkikukan kukintona on sarjamainen mykeröstö. Kuudesta seitsemään millimetriä leveiden mykeröjen kehtosuomut ja kukat ovat väriltään kullankeltaiset. Laji muistuttaa ulkoasultaan hieman kissankäpäliä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Hietaolkikukka – Helichrysum arenarium
Harald Gallen

Harald Gallen
Arthur Harald Gallen, taiteilijanimi Harald-Gallen, kirjoitti nimensä Gallen i Finland (21. toukokuuta 1880 Tallinna – 2. toukokuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja graafikko.
Gallenin vanhemmat olivat kuvernementin eläinlääkäri, maisteri Peter Wilhelm Gallen ja Augusta Ottiliana Dahlström. Gallen muutti jo lapsena Tallinnasta Helsinkiin ja opiskeli Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1900–1902, Helsingin yliopiston piirustussalissa sekä Pariisissa, jossa hän asui vuosina 1902–1919. Gallen harjoitti taideopintoja 1902–1906 Ecole des Beaux-Artsissa, Académie Colarossissa ja Académie Julianissa. Hänen opettajinaan olivat William-Adolphe Bouguereau, Jules Février, Christian Krohg, etsaustekniikkassa Fernand Desmoulin ja maisemamaalauksessa Frits Thaulow. Vuosina 1902–1906 hän opiskeli taidehistoriaa, estetiikkaa ja kirjallisuutta Sorbonnen yliopistossa. Ranskassa asuessaan Gallen oli 1908–1911 taiteellisena lähettiläänä (chargé de mission) Algerian ja Marokon kenraalikuvernöörinvirastoissa. Vuosina 1919–1921 Gallen asui Barcelonassa. Hän toimi Suomen lähetystöattaseana Madridissa Espanjassa 1919–1921.
Gallen piti näyttelyitä Suomen suurimmissa kaupungeissa, Kööpenhaminassa, Berliinissä, Lontoossa, Pariisissa, Douaissa, Algerissa ja Oranissa. Hänellä oli taidenäyttely muun muassa Galérie d'Art décoratifissa Pariisissa 1909, Musée Municipalissa Algerissa 1909 ja Galerie Bernheimissa Pariisissa 1911. Gallen myi seitsemän teostaan Ranskan valtiolle, joista kolme Algerissa sijainneelle museolle. Tunnetuin Gallenin töistä oli Tie Betlehemiin, joka levisi runsaina painoksina kautta koko Suomen.
Gallen teki maisemamaalauksia, öljy- ja vesivärimaalauksia sekä etsauksia. Hän asetti ensimmäisenä Suomessa näytteille monivärisiä etsauksia, joiden painatustekniikkaan hän oli perehtynyt Pariisissa. Viime vuosinaan Gallen keskittyi vesivärimaalausten ohella pääasiassa yksivärisiin etsauksiin. Gallenin teokset syntyivät pääasiassa matkoilla, joita hän teki elämänsä loppuun saakka. Matkat ulottuivat Afrikasta Lappiin, Espanjasta ja Italiasta Intiaan, Kiinaan ja Japaniin. Hän saikin leikillisen matkataiteilijan nimen. Vuosina 1913–1914 ja 1929–1930 hän matkusti Intiaan ja edelleen Kiinaan, Japaniin, Tiibetiin ja Etelä-Afrikkaan. Pohjois-Afrikan maihin Gallen teki useita matkoja. Hän oli Société Nationale des Beaux-Artsin ja useiden muiden taideyhteisöjen jäsenenä Ranskassa.
Gallenin setä oli taiteilija Akseli Gallen-Kallela. Gallen kuoli toukokuussa 1931 Helsingissä viikon kestäneen keuhkotulehduksen jälkeen.
Kirjallisuutta

Sinna Rissanen : Orientin tuulia : suomalaiset taiteilijamatkat Pohjois-Afrikkaan - Hugo Backmansson, Harald Gallén, Helle Olin ja Oscar Parviainen Orientin lumoissa. Taidehistorian pro gradu -työ, Taiteiden ja kulttuurin tutkimuksen laitos, Jyväskylän yliopisto 2003 (Linkki julkaisuun)