Armazi (kaupunki)
Historia

Arkeologisten todisteiden mukaan muinainen Armazi oli huomattavasti laajempi kuin nykyään. Paikan strategisen sijainnin määritti helppo pääsy Darielin solaan, josta päätie Suuren Kaukasuksen läpi kulkee ja jonka kautta skyytit valloittivat muinaisen Lähi-idän.
Kaupungin ja sen hallitsevan akropoliin Armaztsikhen nimen (georg. არმაზციხე, kirjaimellisesti "Armazin linnoitus") oletetaan yleensä tulevan Armazilta, esikristillisen Iberian pantheonin pääjumalalta. Nimi esiintyy ensimmäisen kerran keskiaikaisissa georgialaisissa vuosikirjoissa, vaikka se onkin selvästi niitä huomattavasti vanhempi ja heijastuu antiikin Strabonin, Pliniuksen, Ptolemaioksen ja Dio Cassiuksen käyttämiin nimiin Armastica tai Harmozica. Keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden kokoelman mukaan Armaztsikhen perusti kolmannella vuosisadalla eaa. puolimyyttinen kuningas Parnavaz I, Kartlina tunnetulle paikalle. Linnoitus seisoi nykyisellä Bagineti-vuorella Mtkvari-joen oikealla rannalla sen yhtymäkohdassa Aragvi-jokeen. Toinen linnoitus, Tsitsamuri (georg. წიწამური), tai antiikin kirjoittajien Sevsamora, kohosi aivan vastapäätä Aragvin vasemmalla rannalla, vartioiden tietä Kazbek-vuorta kohti.
Senkin jälkeen kun Mtskheta nousi Iberian pääkaupungiksi, Armazi säilyi iberialaisen muinaisuskon pyhänä kaupunkina ja yhtenä Mtskhetan puolustuksista. Linnoituksen valloitti roomalainen kenraali Pompeius kampanjassaan Iberian kuningasta Artagia vastaan vuonna 65 eaa. Raunioitunut rakennelma Mtkvari-joen yllä on peräisin tuolta ajalta, ja sitä kutsutaan yhä "Pompeiuksen sillaksi". Armazin kukoistusaika alkoi, kun Iberia liittoutui Rooman keisarien kanssa. Vuonna 1867 Armazista löytynyt kivinen steela kertoo, että Rooman keisari Vespasianus linnoitti Armazin Iberian kuninkaalle Mirdat I:lle vuonna 75. Tämä puolustusmuuri, joka rakennettiin tukkimaan Darielin solan eteläinen pää, ennen kuin se levenee nykyisen Tbilisin alueen tasangoksi, tarkoitettiin oletettavasti ennalta ehkäiseväksi toimenpiteeksi alaaneja vastaan. He hyökkäsivät usein Rooman raja-alueille Kaukasuksen toiselta puolelta.
Tähän aikaan Armazia hallitsi perinnöllisessä virassa oleva pitiakhš, jonka asema vastasi varakuningasta tai satraappia ja joka oli Iberian virallisessa hierarkiassa kuninkaasta seuraavana. Dynastian nekropoliin kaivaukset ovat paljastaneet kaiverrettuja koruja, joissa on kahden varakuninkaan, Asparukhin (eli luultavasti samaan aikaan kuin Rooman keisari Hadrianus, 117–138) ja Zevakhin (kukoisti 150), muotokuvat. Ne ovat harvinaisia esimerkkejä aidoista, esikristillisistä georgialaisista mutokuvista. Armazista löydetyt arameankieliset kirjoitukset mainitsevat myös kuninkaallisen arkkitehdin ja epitroposin ("kamariherra").
Armazilla oli keskeinen rooli muinaisen Georgian kulttuurielämässä ja paikallisen kirjoitustaidon kehityksessä, ennen kuin georgian aakkoset kehitettiin 300–400-luvuilla. Armazista löytyneiden mielenkiintoisten kirjoitusten joukkoon kuuluu kaksikielinen, kreikaksi ja arameaksi kirjoitettu hautakirjoitus, joka muistaa nuorena kuollutta Serapitaa ja hänen aatelista alkuperäänsä. Siinä on käytetty käsialaltaan ja joiltakin muodoiltaan erikoista aramean aakkosten versiota, joka on tunnettu "Armazin kirjoituksena", vaikka sitä voidaankin löytää myös Armazin ulkopuolelta muista Georgian osista.
Kun Georgian pääkaupunki muutettiin Tbilisiin 400-luvun lopussa tai 500-luvun alussa, Armazi vähitellen taantui. Sillä oli edelleen oma korkea-arvoinen komentajansa, jona toimi vuonna 545 Wistam-niminen henkilö. Kaupunki tuhoutui lopulta maan tasalle arabikomentaja Marwan ibn Muhammadin (tulevan umaijadikalifi Marwan II:n) hyökkäyksessä.
Armazin kaupunkia ei ole sen jälkeen milloinkaan elvytetty, mutta georgialainen ortodoksinen Pyhän Ninon luostari rakennettiin paikalle vuosina 1150–1178. Luostarissa on kuusikuorinen hallikirkko, joka on nykyisin pääosin raunioina, ja vain fragmentteja 1100-luvun seinämaalauksista on säilynyt.