Blonde on Blonde
Nauhoitus > Taustaa

Bob Dylanin esiintyminen Newportin folkfestivaaleilla heinäkuussa 1965 merkitsi hänen ensimmäistä yritystään toistaa uutta soundiaan konsertissa. Suurin osa yleisöstä ei kuitenkaan pitänyt Dylanin uudesta tyylistä; hänet oli totuttu näkemään lavalla yksin akustisen kitaransa ja huuliharppunsa kanssa, mutta nyt Dylania oli säestämässä äänekäs rock-yhtye.
Seuraavan kerran Dylan esiintyi kahdessa konsertissa elokuun lopulla. Näitä konsertteja varten palkattiin Dylanin Highway 61 Revisited -levyllä soittaneet muusikot Al Kooper ja Harvey Brooks, mutta kitaristi Michael Bloomfield ja rumpali Bobby Gregg olivat estyneitä osallistumaan muiden sitoumusten vuoksi. Heidän tilalleen Dylan palkkasi Robbie Robertsonin ja Levon Helmin, jotka olivat molemmat The Hawks -yhtyeen jäseniä. (The Hawks muuttaisi myöhemmin nimensä The Bandiksi.)
On epäselvää, kuinka Dylan päätyi tähän päätökseen. Hän tiesi The Hawksista, koska yhtye oli soittanut John P. Hammondin So Many Roads-albumilla, mutta on mahdollista, että Dylanin managerin sihteeri Mary Martin – joka oli suuri The Hawks -fani – ehdotti yhtyeen palkkaamista.
Dylan järjesti Robertsonille koe-esiintymisen, palkkasi hänet ja aloitti sitten harjoitukset yhtyeensä kanssa Carroll’s Rehearsal Hallissa. Kahden viikon kuluttua Robertson ilmoitti, ettei ollut tyytyväinen yhtyeen rumpaliin ja ehdotti Helmin palkkaamista. Helm harjoitteli bändin kanssa ennen kuin varmisti paikkansa uutena rumpalina.
Ensimmäinen konsertti pidettiin 28. elokuuta New Yorkin Forest Hills Stadiumilla. Konsertin ensimmäisellä puoliskolla Dylan esiintyi 45 minuuttia yksin ja soitti akustisia kappaleitaan, mikä tuntui lepyttävän hänen edellisestä esiintymisestään tuohtuneet faninsa. Dylan soitti lähinnä vanhempia kappaleitaan, vain "To Ramona" (Another Side of Bob Dylan -albumilta) edusti hänen uudempaa tuotantoaan. Vielä julkaisemattomalta Highway 61 Revisited -levyltä Dylan soitti ”Desolation Row” -kappaleen. Kun ensimmäinen puolisko oli ohi, Dylan vaihtoi pari sanaa yhtyeensä kanssa. Basisti Harvey Brooksin mukaan he puhuivat vain pian alkavasta esiintymisestä ja Dylan totesi: ”...Jos he eivät pidä siitä, ikävä juttu. Heidän täytyy oppia pitämään siitä”.[lähde? ]
Yhtyeen soittamat kappaleet olivat yleisölle tuntemattomia muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta. Neljää kappaleista ei oltu vielä julkaistu ja ”It Ain’t Me, Babe” ja ”I Don’t Believe You” -kappaleista esityt versiot olivat täysin erilaisia kuin yleisölle tutut akustiset versiot. Yleisö osoitti äänekkäästi mieltään ja Dylanin ystävän Paul Nelsonin mukaan vain hyvin harvat taputtivat käsiään kappaleiden jälkeen.
Muutamaa päivää myöhemmin Dylan lensi yhtyeineen Los Angelesiin, ja piti syyskuun 3. päivänä ohjelmistoltaan identtisen konsertin Hollywood Bowlissa. Yleisö oli huomattavasti ystävällisempi ja – kuten Dylan oli ennustanut – konsertti sai myös vähemmän uutistilaa kuin Forest Hillsin esiintyminen. Seuraavana päivänä Dylan piti ensimmäisen varsinaisen lehdistötilaisuutensa Yhdysvalloissa.
Dylanille oli järjestetty vielä kolme myöhemmin syksyllä pidettävää konserttia ja Al Kooper ilmoitti äkillisesti, ettei osallistuisi niihin, koska yleisön kielteiset reaktiot edellisissä esiintymisissä olivat liikaa hänelle. Kuultuaan tämän päätöksen Levon Helm lähestyi Dylanin manageria ja julisti, että jos tämä ei palkkaisi koko The Hawks -yhtyettä, Robbie Robertson ja hän lähtisivät Dylanin yhtyeestä. Helm oli kiinnostuneempi palaamaan yhteen oman yhtyeensä kanssa kuin soittamaan Dylanin kiertueilla, mutta kun Dylan hyväksyi Helmin vaatimuksen, Dylan ja The Hawks harjoittelivat kahtena iltana ja matkustivat sitten Texasiin, jossa pidettäisiin kaksi konserttia syyskuun lopulla. Nämä konsertit sekä lokakuun ensimmäisenä päivänä pidetty konsertti New Yorkin Carnegie Hallissa saivat melko hyvän vastaanoton, joskin Carnegie Hallin konsertissa osa yleisöstä oli vähällä lähteä pois jo väliajalla. ”Carnegie Hallissa”, Helm kertoi kuitenkin myöhemmin, ”parisensataa ihmistä ryntäsi lavalle lopussa vaatien lisää ... [Dylan] säteili. ’Kiitos’, hän mutisi. ’En tiennyt, että ajattelisitte tuolla tavalla’”[lähde? ]