stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Deco

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ánderson Luís de Souza
Syntymäaika: 27. elokuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: São Bernardo do Campo, Brasilia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 174 senttimetriä
Junioriseurat
1995–1996: Nacional
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996–1997 1997-1999 1997–1998 1998–1999 1999–2004 2004–2008 2008–2010 2010–2013 |  Corinthians  Benfica →  Alverca (laina) →  Salgueiros (laina)  Porto  Barcelona  Chelsea  Fluminense | 2 (0) 0 (0) 32 (13) 12 (2) 154 (32) 113 (11) 43 (5) 16 (1) |
Maajoukkue
| 2003– |  Portugali | 75 (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. maaliskuuta 2011.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 4. maaliskuuta 2011.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Portugali 2004 |  |  |
Deco ja Ronaldinho
Deco ['dɛku], oikealta nimeltään Anderson Luiz de Souza (s. 27. elokuuta 1977 São Bernardo do Campo, Brasilia) on uransa lopettanut portugalilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura

174 senttimetriä pitkän Decon ura alkoi hänen synnyinmaassaan, Nacionalin riveissä. Hän edusti Brasiliassa myös toista seuraa, Corinthiansia, josta hän siirtyi Portugaliin Alvercan joukkueeseen vuonna 1997. Jo seuraavaksi kaudeksi lahjakas taituri siirtyi maan kärkijoukkueeseen, Portoon. Portossa Deco murtautui vakiokokoonpanoon vasta kolmannella kaudellaan, sitä ennen hän kävi hakemassa peliaikaa muun muassa Salgueirosin joukkueesta. Deco oli yksi Porton tärkeimmistä pelaajista seuran voittaessa Mestarien liigan vuonna 2004, ja mestarijoukkueen hajotessa ympäri Eurooppaa vaihtoi hänkin maisemaa, 21 miljoonan euron siirtosummalla Barcelonaan. Deco on voittanut Espanjan ja Portugalin pääsarjojen mestaruuden peräkkäisinä vuosina. Vuonna 2004 hän oli Mestarien liigan paras syöttäjä ja MVP-palkinnon (joukkueelleen tärkein pelaaja) saaja. Vuonna 2005 hän voitti Primera Divisiónin mestaruuden joukkueensa kanssa ja vuonna 2006 hän voitti Barcelonan riveissä Mestarien liigan.
Deco valittiin Euroopan 11. parhaaksi jalkapalloilijaksi ranskalaisen France Football -lehden Ballon d'Or -äänestyksessä marraskuussa 2006. Deco jakoi 11. sijan yhdessä Milanissa pelaavan Kakán kanssa. Deco valittiin Fifan ehdokaslistalle kilpailemaan vuoden 2006 parhaan jalkapalloilijan tittelistä. Ehdokkaita oli kaikkiaan 30.
Heinäkuun 2008 alussa Deco siirtyi 10 miljoonalla eurolla Chelseaan. Sopimus oli kolmevuotinen. Aikaisemmin kesäkuussa julkistettiin Portugalin maajoukkueen entisen valmentajan Luiz Felipe Scolarin siirtyminen seuraan. Kesällä 2010 Deco siirtyi brasilialaiseen Fluminenseen.
Ura > Maajoukkue

Vaikka Deco on kotoisin Brasiliasta, hän edustaa Portugalin maajoukkuetta saatuaan Portugalin kansalaisuuden vuonna 2003. Luiz Felipe Scolari harkitsi Decoa aikanaan jo Brasilian maajoukkueeseen, mutta kutsu tuli vasta Scolarin tultua Portugalin valmentajaksi.
Kaikki joukkuetoverit eivät olleet toivottamassa Decoa lämpimästi tervetulleeksi, äänekkäimpiä arvostelijoita olivat Luís Figo ja Rui Costa. Decon huikeassa maajoukkuedebyytissä Portossa maaliskuussa 2003 entistä kotimaata Brasiliaa vastaan oli kuitenkin näpäytys kriitikoille. Vaihtopenkiltä 61. minuutilla kentälle tulleen Decon maali 82. minuutilla toi Portugalille 2–1-voiton Brasiliasta. Voitto oli merkittävä symbolisesti myös koko Portugalin joukkueelle, joka ei ollut voittanut Brasiliaa sitten vuoden 1966.
Deco edusti Portugalia vuoden 2006 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2004 ja 2008 EM-kilpailuissa. Vaarallisista kaukolaukauksistaan huolimatta harvakseltaan maaottelumaaleja tehnyt Deco oli jälleen ratkaisevassa asemassa vuoden 2006 kilpailuissa, kun Portugali selviytyi ensimmäiseltä kierrokselta jatkoon ensimmäistä kertaa MM-kilpailuissa vuoden 1966 jälkeen. Ratkaiseva ottelu oli Irania vastaan, jossa Deco teki Portugalille 1–0-maalin. 2–0-lopputulos varmisti Portugalille jatkopaikan. Portugali eteni pudotuspeleissäkin vahvasti voitettuaan toisella kierroksella Hollannin rumassa ottelussa 1–0, jossa Deco sai punaisen kortin kahden keltaisen seurauksena. Decon ollessa pelikiellossa Portugali kukisti puolivälierissä Englannin rankkareilla edeten semifinaaleihin, missä sille tuli kovan taistelun jälkeen niukka tappio Ranskalle Decon ollessa jälleen kokoonpanossa. Pronssiottelussa kisaisäntä Saksa löi Portugalin 3–1.
Deco edusti Portugalia taas EM-kisoissa 2008. Hän iski ainoan maalinsa kisoissa Tšekin verkkoon alkulohkon toisessa ottelussa.
Saavutukset

Portugalin pääsarjan mestaruus 2003 ja 2004
Portugalin cupin voitto 2003
Espanjan pääsarjan mestaruus 2005 ja 2006
Espanjan supercupin voitto 2005, 2006
UEFA Cupin voitto 2003
Mestarien liigan voitto 2004 ja 2006
Aiheesta muualla

Deco Football Database -sivustolla (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Deco Wikimedia Commonsissa
UEFA Club Football Awards
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |
| Vuoden pelaaja: |  Ronaldo |  Beckham |  Redondo |  Effenberg |  Zidane |  Buffon |  Deco |  Gerrard |  Ronaldinho |  Kaká |  C. Ronaldo |  Messi |  Milito |
| Vuoden maalivahti: |  Schmeichel |  Kahn |  Kahn |  Kahn |  Kahn |  Buffon |  Baía |  Čech |  Lehmann |  Čech |  Čech |  Van Der Sar |  Júlio César |
| Vuoden puolustaja: |  Hierro |  Stam |  Stam |  Ayala |  Carlos |  Carlos |  Carvalho |  Terry |  Puyol |  Maldini |  Terry |  Terry |  Maicon |
| Vuoden keskikenttäpelaaja: |  Zidane |  Beckham |  Mendieta |  Mendieta |  Ballack |  Nedvěd |  Deco |  Kaká |  Deco |  Seedorf |  Lampard |  Xavi |  Sneijder |
| Vuoden hyökkääjä: |  Ronaldo |  Ševtšenko |  Raúl |  Raúl |  Raúl |  Van Nistelrooy |  Morientes |  Ronaldinho |  Eto’o |  Kaká |  C. Ronaldo |  Messi |  Milito |
| Vuoden valmentaja: |  Lippi |  Ferguson |  Cúper |  Hitzfeld |  Del Bosque |  Ancelotti    Mourinho |  Mourinho    Benítez |  Benítez    Gazzajev |  Ramos    Rijkaard |  |  |  |  |
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Rui Jorge |
4 Andrade |
5 Couto |
6 Costinha |
7 Figo |
8 Petit |
9 Pauleta |
10 Costa |
11 Simão |
12 Quim |
13 Miguel |
14 Valente |
15 Beto |
16 Carvalho |
17 Ronaldo |
18 Maniche |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Moreira |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Caneira |
4 Costa |
5 Meira |
6 Costinha |
7 Figo |
8 Petit |
9 Pauleta |
10 Viana |
11 Simão |
12 Quim |
13 Miguel |
14 Valente |
15 Boa Morte |
16 Carvalho |
17 Ronaldo |
18 Maniche |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Santos |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Alves |
4 Bosingwa |
5 Meira |
6 Meireles |
7 Ronaldo |
8 Petit |
9 Almeida |
10 Moutinho |
11 Simão |
12 Nuno |
13 Miguel |
14 Ribeiro |
15 Pepe |
16 Carvalho |
17 Quaresma |
18 Veloso |
19 Nani |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Patrício |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Ferreira |
4 Rolando |
5 Duda |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Mendes |
9 Liédson |
10 Danny |
11 Simão |
12 Beto |
13 Miguel |
14 Veloso |
15 Pepe |
16 Meireles |
17 Amorim |
18 Almeida |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Costa |
22 Fernandes |
23 Coentrão |
Valmentaja Queiroz
Dušan Popov

Dušan Popov
Dušan "Dusko" Popov (Душан "Душко" Попов; 10. heinäkuuta 1912 Titel – 10. elokuuta 1981) oli jugoslavialainen kaksoisagentti toisen maailmansodan aikana. Hän työskenteli brittien tiedustelupalvelu MI5:lle koodinimellä Tricycle ja saksalaisten Abwehrille koodinimellä Ivan. Popovia on sanottu tosielämän James Bondiksi.
Popopv oli lähtöisin varakkaasta serbiperheestä ja hän sai hyvän koulutuksen. Perhe asui Dubrovnikissa. Hän puhui sujuvaa saksaa opiskeltuaan useita vuosia Freiburgissa. Natsi-Saksan Abwehr palkkasi hänet 10. elokuuta 1941 ja lähetti hänet pian Yhdysvaltoihin tietämättä, että hän työskenteli myös brittien vakoojana. Yhdysvalloissa Popov yritti antaa FBI:lle varoituksen Pearl Harborin hyökkäyksestä, mutta häntä ei uskottu.
Vuonna 1943 Popov oli muutamien muiden kaksoisagenttien mukana keskeisesti mukana Operaatio Fortitude -nimisessä liittoutuneiden operaatiossa, jolla yritettiin saada saksalaiset uskomaan, että tuleva liittoutuneiden hyökkäys tehtäisiin Norjaan. Harhautusta pidettiin yllä vuoteen 1944 asti.
Devil Is a Girl

| Devil Is A Girl LAB |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. lokakuuta 2002
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 04.25
 Levy-yhtiö: BMG
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 14.
LAB muut julkaisut
| Porn Beautiful 2000 | Devil Is A Girl 2002 | Where Heaven Ends 2005 |
Devil Is A Girl on suomalaisen LAB-yhtyeen albumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2002. Se oli Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan sijalla 14.
Kappaleet

Kappaleet:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Machine Girl | 4.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Beat the Boys | 2.24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Hardcore | 4.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Tv | 3.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Chocolate | 4.16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Jump at Me | 4.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Breathing | 3.54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Devil Is a Girl | 3.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Ding-Dong | 2.35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | I Used to Hide | 4.07 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 37.04 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Kokoonpano:
Ana (laulu)
Splendid (kitara, kosketinsoittimet)
Johannes (kitara)
Kirka (bassokitara)
Masa (rummut)
Arvostelut

Soundi:
Aiheesta muualla

Devil Is a Girl Discogsissa. (englanniksi)
Creation Engine

| Creation Engine |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Bethesda Softworks
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  marraskuu 2011
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  pelimoottori
Käyttökielet:  C++
Alusta:  Microsoft Windows PlayStation 3 PlayStation 4 Xbox 360 Xbox One
Lisenssi:  suljettu lisenssi
Creation Engine on Bethesda Softworksin kehittämä pelimoottori. Se on kehitetty Gamebryo-pelimoottorin pohjalta, ja ensimmäinen Creation Enginelle kehitetty videopeli on marraskuussa 2011 julkaistu The Elder Scrolls V: Skyrim.
Creation Kit

Creation Kit on Creation Engine -pohjaisille peleille kehitetty modaustyökalu, samankaltainen kuin Gamebryo-pohjaisten The Elder Scrolls -sarjan pelien The Elder Scrolls Construction Set.
Pelit

The Elder Scrolls V: Skyrim (2011)
Fallout 4 (2015)
Fallout 76 (2018)
Starfield (2023)
The Elder Scrolls VI (tulossa)milloin?
Decyfer Down

Decyfer Downin logo
Decyfer Down on yhdysvaltalainen kristillistä rockia soittava yhtye, joka perustettiin Pohjois-Carolinan Morehead Cityssä vuonna 1999. Decyfer Downin tyylilajeiksi voidaan luokitella muun muassa alternative metal, hard rock ja post-grunge. Yhtye on julkaissut kaksi albumia.
Jäsenet

Nykyiset jäsenet
TJ Harris – laulu, basso, akustinen kitara
Brandon Mills – kitara
Chris Clonts – kitara
Josh Oliver – rummut
Entiset jäsenet
Caleb Oliver – laulu, basso
Diskografia > Studioalbumit

End of Grey (2006,  INO Records)
Crash (2009,  INO Records)
Scarecrow (2013)
The Other Side of Darkness (2016)
Diskografia > EP:t

Decyfer (2005,  Independent)
Crash - Digital EP (2008,  INO Records)
Crash - EP (2006,  INO Records)
Acoustic (2016,  Independent)
Diskografia > Kokoelmat

ConGRADulations! Class of 2006 (2006,  Interlinc)
Diskografia > Singlet

Fight Like This (2006)
Burn Back the Sun (2006)
No Longer (2007)
Life Again (2007)
Fading (2009)
Desperate (2009)
Best i Can (2009)
Moving On (2010)
Ride with Me (2010)
Fight to Win (2013)
So in Love (2013)
Westboro (2013)
Memory (2013)
Nothing More (2015)
Devil Is Fine

| Devil Is Fine Zeal and Ardor |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 15. huhtikuuta 2016
 Formaatti: LP, digitaalinen
 Tuottaja(t): Manuel Gagneux
 Tyylilaji: black metal, blackened blues, slave metal, avantgardemusiikki, hengellinen musiikki
 Kesto: 24.54
 Levy-yhtiö: Reflections
Zeal and Ardorin muut julkaisut
| Zeal and Ardor 2014 | Devil Is Fine 2016 | Stranger Fruit 2018 |
Singlet albumilta Devil is Fine
 ”Devil is Fine” Julkaistu: 17. marraskuuta 2016  ”Come on Down” Julkaistu: 16. tammikuuta 2017
Devil Is Fine on Manuel Gagneuxin yhden miehen avantgardemusiikin yhtye Zeal and Ardorin esikoisalbumi. Se julkaistiin 15. huhtikuuta 2016 levymerkillä Reflections Records. Kappaleissa yhdistyvät muun muassa blues, black metal, afrikkalais-amerikkalainen ritualistinen musiikki, hip hop, noise ja jazzmusiikki. Albumi julkaistiin ensin digitaalisena sekä vinyyliformaatissa.
Helmikuussa 2017 brittiläinen MVKA Productions julkaisee albumin maailmanlaajuisesti CD-formaatissa.
Vastaanotto

Noiseyn Kim Kelly piti albumia mahtipontisena kokonaisuutena, vaikka esimerkiksi kolmiosaisen ”Sacrilegium” -kappaleen ei pitäisi kaikessa kaoottisuudessaan toimia lainkaan. Hänen mukaansa kappaleissa päällimmäisenä elementtinä on gospel eikä suinkaan black metal. Kesäkuussa 2016 Rolling Stone nosti albumin parhaaksi siihen astisista vuonna 2016 julkaistuista metallialbumeista. Metal Stormin arvostelija ylisti albumia yhdeksi vuoden parhaaksi, vaikkei osannutkaan sanoa missä kategoriassa. Metal Templen H.P. Buttcraft sanoi albumin tarjoavan uutta ja mullistavaa extreme metalia, ja arvosteli albumin ”melkein täydelliseksi”.
Kappaleet

Devil Is Fine – 3.12
In Ashes – 2.38
Sacrilegium I – 1.54
Come On Down – 3.19
Children’s Summon – 3.08
Sacrilegium II – 2.11
Blood in the River – 3.33
What Is a Killer Like You Gonna Do Here? – 2.15
Sacrilegium III – 2.44
Kokoonpano

Manuel Gagneux – laulu, kaikki instrumentit
Arvostelut

Metal Storm: 9.5/10
Metal Temple:
Imperiumi: 8½/10
Don Carlos (1848–1909)

Don Carlos, Enrique Estevan y Vicenten maalaama muotokuva.
Carlos María de los Dolores de Borbón, Madridin herttua (tunnettu nimellä Don Carlos; 30. maaliskuuta 1848 Laibach, Itävalta (nyk. Ljubljana Sloveniassa) – 18. heinäkuuta 1909 Varese, Italia) oli Espanjan karlistien tukema kruununtavoittelija vuodesta 1868 alkaen nimellä Kaarle VII. Hän oli lähellä valtaanpääsyä niin sanotun kolmannen karlistisodan (tunnetaan myös toisena karlistisotana) aikana vuosina 1872–1876.
Don Carlos oli ensimmäisen karlistien kruununtavoittelijan Don Carloksen (”Kaarle V”) pojanpoika. Hänestä itsestään tuli kruununtavoittelija vuonna 1868, kun hänen isänsä Don Juan luopui asemastaan hänen hyväkseen Espanjassa tapahtuneen vallankumouksen seurauksena. Don Carlos käytti tästä alkaen arvonimeä Madridin herttua. Hän pyrki hyötymään kuningatar Isabella II:n syrjäyttämisen jälkeen Espanjaan syntyneestä interregnumista ja kehotti vuonna 1872 kannattajiaan nostamaan hänet valtaan. Seurauksena oli neljä vuotta kestänyt verinen sisällissota. Don Carlos saapui 2. toukokuuta 1872 Espanjan Baskimaahan, jossa hän nautti kannatusta alueellisen itsehallinnon suojelijana, mutta joutui jo kaksi päivää myöhemmin pakenemaan takaisin Ranskaan kärsittyään tappion ensimmäisessä taistelussa. Hän palasi, kun Espanja oli vuonna 1873 julistettu tasavallaksi, ja perusti päämajansa Estellan kaupunkiin. Jonkin aikaa hän piti hallussaan suurta osaa Espanjasta, Baskimaan ohella Navarraa, Kataloniaa, Aragoniaa ja Valenciaa. Alfonso XII:n nousu valtaistuimelle vuonna 1874 kuitenkin heikensi Don Carloksen kannatusta, minkä lisäksi hän osoittautui itse epäpäteväksi sotilaallisena johtajana.
Sota päättyi karlistien tappioon ja viimeisten joukkojensa antauduttua helmikuussa 1876 Don Carlos joutui pakenemaan jälleen Ranskaan. Hän vietti sen jälkeen vaeltelevaa elämää ja antoi ajoittain espanjalaisille osoitettuja kuninkaallisia julistuksia, mutta ei saanut enää merkittävää tukea sen enempää Espanjasta kuin ulkomailtakaan. Hänen kuollessaan vuonna 1909 Espanjan karlistit olivat ajautuneet hajaannukseen ja menettäneet lopullisesti mahdollisuutensa.
Don Carlos oli naimisissa Parman prinsessa Margaretan kanssa. Hänen vanhin poikansa Jaime de Borbón julistautui isänsä kuoltua seuraavaksi kruununtavoittelijaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Don Carlos (1848–1909) Wikimedia Commonsissa
Dušan Vlahović

Dušan Vlahović vuonna 2021.
Dušan Vlahović (serb. Душан Влаховић; s. 28. tammikuuta 2000 Belgrad) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta.
Vlahović aloitti uransa serbialaisessa Partizanissa, jossa hän voitti Serbian Superliigan mestaruuden kaudella 2016–2017 sekä Serbian cupin 2016 ja 2017. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi 21. helmikuuta 2016, eli vain muutama viikko 16-vuotispäivänsä jälkeen. Hän pelasi Serbian liigassa kaikkiaan 21 ottelua, ja teki yhden maalin.
Vlahović siirtyi Italian Serie A:ssa pelaavan Fiorentinan riveihin heinäkuussa 2018. Hän teki ensiesiintymisensä seurassa 3–1 voittoon päättyneessä cup-ottelussa Monzaa vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle 74. minuutilla ja teki kaksi maalia. Hän pelasi Fiorentinan paidassa yhteensä 108 ottelua ja teki 49 maalia kaikissa kilpailuissa. Serie A:ssa pelaamissaan 98 ottelussa hän teki 44 maalia.
Vlahović siirtyi Fiorentinan kilpailijan Juventuksen riveihin tammikuussa 2022. Juventus maksoi hänestä 70 miljoonan euron siirtosumman, joka voi nousta 90 miljoonaan tiettyjen ehtojen täyttyessä. Hän sai pelinumeron 7, jota oli seurassa aiemmin käyttänyt Cristiano Ronaldo. Kauden 2023–2024 loppuun mennessä hän on pelannut Juventuksessa 75 Serie A:n ottelua, joissa hän on tehnyt 33 maalia, kausittain seitsemän, kymmenen ja kuusitoista. Kaudella 2023–2024 hän oli Serie A:n toiseksi paras maalintekijä ja teki Juventuksen voittamassa Italian cupissa kaksi maalia, muun muassa loppuottelun ainoan maalin Atalantaa vastaan heti ottelun alkuminuuteilla. Mestarien liigan seitsemässä ottelussa Vlahović on tehnyt kaksi maalia, Eurooppa-liigan kahdeksassa ottelussa kolme maalia.
Maajoukkuetasolla Vlahović teki ensiesiintymisensä Serbian paidassa 11. lokakuuta 2020 Kansojen liigan ottelussa Unkaria vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki Kansojen liigan ottelussa Venäjää vastaan saman vuoden marraskuussa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi kaksi ottelua ja teki maalin ottelussa Sveitsiä vastaan. Kesäkuun 9. päivään 2024 mennessä hän on edustanut Serbiaa yhteensä 27 kertaa ja tehnyt 13 maalia. Pelaamissaan kahdeksassa MM-karsintaottelussa hän on tehnyt neljä maalia ja viidessä EM-karsintaottelussa kolme maalia.
Diyllos

| Diyllos> Δίυλλος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 300-luku eaa. Ateena
Kuollut: 200-luku eaa.
Ammatti:  historioitsija
Vanhemmat:  Fanodemos ja ?
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Diyllos (m.kreik. Δίυλλος, lat. Diyllus; 300/200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän kirjoitti Kreikan ja Sisilian historiaa käsitelleen teoksen, joka kuvasi vuosien 357/356 eaa. ja 297 eaa. välistä aikaa.
Elämä

Diyllos oli atthidografeihin kuuluneen Fanodemoksen poika, mikä ajoittaa hänet toimineeksi hellenistisellä kaudella 200-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla. Aiemmin hänen ajoitustaan ei tunnettu näinkään hyvin, ja hänet ajoitettiin antiikin aikaisissa teoksissa olevien mainintojen ja lainausten perusteella vain epämääräisemmin ptolemaiosten ajalle.
Teokset

Diylloksen historiateos käsitti 26 tai 27 kirjaa. Se vaikuttaa jakaantuneen useaan osaan. Ensimmäinen osa alkoi siitä, kun Filomelos Fokislainen valtasi Delfoin Apollonin temppelin kolmannessa pyhässä sodassa vuonna 357/356 eaa., toisin sanoen samasta kohdasta mihin Kallistheneen historiateos päättyy, ja päättyi Filippos II:n suorittamaan Perinthoksen piiritykseen vuonna 340 eaa. Toinen osa käsitti ajan kyseisestä hetkestä Filippoksen kuolemaan vuonna 336 eaa. Diodoros Sisilialaisen mukaan teos jatkui tästäkin vielä Filippos IV:n kuolemaan vuonna 297 eaa. saakka, josta Psaon jatkoi sitä omalla teoksellaan.
Myöhemmät historioitsijat, kuten Diodoros Sisilialainen ja luultavasti myös Quintus Curtius Rufus, käyttivät Diylloksen teosta lähteenään. Teos on hävinnyt muutamia katkelmia lukuun ottamatta.
Diogenes Laertios mainitsee ”Didymoksen” kirjoittaman teoksen Pitopuheet (Συμποσιακά, Symposiaka). Isaac Casaubon ehdotti nimen korjaamista kyseisessä kohdassa ”Diyllokseksi”, jolloin myös kyseinen kirjoitus kuuluisi hänen teoksiinsa.
David Ogilvy

David Ogilvy
David MacKenzie Ogilvy [ˈoʊɡəlviː] (23. kesäkuuta 1911 – 21. heinäkuuta 1999) oli brittiläinen mainosmies, josta käytettiin myös nimitystä ”mainonnan isä”.
Ogilvy opiskeli Oxfordin yliopistossa mutta jätti opintonsa kesken. Hän aloitti uransa kaupallisella alalla myymällä AGA-liesiä hyvällä menestyksellä. Tämän jälkeen Ogilvy kirjoitti pyynnöstä liesien myymistä käsittelevän ohjekirjasen The Theory and Practice of Selling the AGA cooker. Hän liittyi Mather & Crowther -mainostoimiston henkilökuntaan, jossa hänen veljensä Francis jo työskenteli.
Ogilvy teki galluptutkimuksia ja harjoitti maanviljelystä, ennen kuin hän ryhtyi osaomistajaksi mainostoimistossa Ogilvy & Mather. Eläkkeelle hän jäi 1973. Suurelta osin hänen luomansa Ogilvy Group päätyi WPP:n omistukseen 1989.
Aiheesta muualla

David Ogilvy's 100th anniversary - YouTube
David Ogilvy: We Sell or Else – YouTube
Article by marketer Steve Gibson (Arkistoitu – Internet Archive)—contains lengthy excerpt from a speech by Ogilvy
Don Carlos (1818–1861)

Carlos Luis Maria Fernando de Borbon, Asturian ruhtinas (tunnettu nimellä Don Carlos; 31. tammikuuta 1818 – 13. tammikuuta 1861) oli järjestyksessä toinen Espanjan karlistien tukema kruununtavoittelija.
Suku

Hänen isänsä, lailliseksi hallitsijaksi julistautunut kuningas Ferdinand VII:n nuorempi veli Don Carlos luopui vuonna 1845 oikeudestaan kruunuun poikansa hyväksi. Nuorempi Don Carlos esiintyi tämän jälkeen maanpaossa Espanjan laillisena hallitsijana nimellä Kaarle VI. Hän käytti myös arvonimeä kreivi Montemolin. Hän avioitui vuonna 1850 Molempain Sisiliain prinsessa Maria Carolina de Bourbonin (1820–1861) kanssa, joka oli kuningas Frans I:n ja tämän toisen puolison kuningatar, Espanjan infanta Maria Isabellan toiseksi nuorin tytär.[lähde? ]
Kruununtavoittelija

Vuoden 1860 karlistien kansannousun aikana Don Carlos nousi maihin Tortosassa yhdessä veljensä Fernandon kanssa. Hän jäi kuitenkin pian vangiksi ja joutui ilmoittamaan luopuvansa oikeuksistaan kruunuun kuningatar Isabella II:n hyväksi. Hän kuoli seuraavana vuonna lapsettomana lavantautiin ja häntä hoitanut puoliso Maria Carolina kuoli myös. Karlistien seuraavaksi kruununtavoittelijaksi tuli hänen toinen veljensä Juan.
Jane Austen populaarikulttuurissa

Kirjailija Jane Austenin teokset ja hänen henkilöhahmonsa ovat vaikuttaneet monella tavalla populaarikulttuuriin. Austenin teoksista on tehty useita elokuva- ja televisiosovituksia ja hän on myös itse esiintynyt hahmona eri sovituksissa.
Kirjailija henkilöhahmona

Jane Austenin jalanjäljillä (engl. Becoming Jane) on  brittiläis–amerikkalainen draamaelokuva vuodelta 2007.  Se kertoo osittain tosielämään perustuen Jane Austenin nuoruudenromanssista Thomas Lefroyn kanssa. Elokuvan on ohjannut Julian Jarrold, ja sen pääosia näyttelevät Anne Hathaway ja James McAvoy.
Miss Austen Regrets on BBC:n tuottama draamaelokuva vuodelta 2007, joka perustuu Austenin kirjeisiin ja kertoo kirjailijan elämän loppuvuosista kun hän yrittää etsiä veljentytölleen aviomiestä. Elokuvassa Olivia Williams esittää Jane Austenia.
Old Harry’s Game -radiokomediasarjassa Jane Austen on sivuhahmo, joka asuu Helvetissä.