stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rikoskonkurrenssi
Rikosten yksiköinti

Rikosten yksiköinti pyrkii vastaamaan kysymykseen siitä, kuinka monta kertaa tietyn menettelyn voidaan katsoa täyttäneen saman rikosnimikkeen tunnusmerkistön. Nyttemmin edesmennyt rikosoikeuden professori Pekka Koskinen on aikanaan kiteyttänyt yksiköinnin ongelman seuraavasti: "…monissa rikostunnusmerkistöissä vain kuvataan tietty suhtautumistyyppi, mutta jätetään ilmaisematta, kuinka paljon tällaista suhtautumista on mahdollista katsoa tunnusmerkistön yksinkertaiseksi toteuttamiseksi, yhdeksi rikokseksi.” Yksiköintiratkaisu pyritään tekemään kulloisenkin tunnusmerkistön pituus- ja poikittaissuuntaista ulottuvuutta luotaamalla. Pituussuuntaisella ulottuvuudella tarkoitetaan lähinnä tunnusmerkistönmukaisen menettelyn ajallista ulottuvuutta; voidaanko ajallisesti toisiaan seuraavia tekoja yhtäältä pitää yhtenä rikoksena ja kuinka kauan aikaa tekojen välillä saa toisaalta kulua, että teot voidaan yhä tulkita oikeudellisesti toisiaan seuraaviksi? Poikittaissuuntaiseksi ulottuvuudeksi käsitetään useamman eri oikeudellisesti suojatun edun loukkaaminen samalla, vain yhden kriminalisoinnin tunnusmerkistön täyttävällä menettelyllä. Tältä osin olennaisena on oikeuskäytännössä pidetty rikoksen henkilöön erottamattomasti kohdistuvaa luonnetta. Rikoksen kohdistuessa tarkkarajaisina pidettyihin, välittömästi henkilöön liittyviin oikeushyviin kuten muun muassa ihmishenkeen, seksuaaliseen itsemäärämisoikeuteen, terveyteen tai kunniaan ja vapauteen, yksiköidään menettely lähtökohtaisesti asianomistajien lukumäärän perusteella. Henkilöön erottamattomasti kohdistuvista rikoksista on erotettava muut rikokset, joilla loukataan oikeudellisesti suojattuja mutta ”persoonattomia” etuja, kuten varallisuutta, kotirauhaa tai virkatointen häiriötöntä hoitoa. Persoonattomia oikeudellisesti suojattuja etuja loukattaessa asianomistajien määrä ei suoraan vaikuta yksiköintiin.<refNuutila, 1997 s. 378–380</ref>
Rikosten yksiköintiharkintaa ohjaa niin sanottu luonnollinen katsantokanta. Korkein oikeus on ratkaisussaan KKO 2018:17 lausunut seuraavasti: ”Voimassa olevaan lakiin ei sisälly säännöstä, joka koskisi yksittäisten tekojen katsomista yhdeksi tai useammaksi rikokseksi, vaan kysymys on jätetty viime kädessä oikeuskäytännössä ratkaistavaksi. Oikeuskäytännössä arvioinnin lähtökohdaksi on otettu lain esitöissä mainitun mukaisesti niin sanottu luonnollinen katsantokanta…” Luonnollinen katsantokanta muodostuu erilaisista arviointikriteereistä, joita vasten tunnusmerkistön sanamuotoa tulkitaan. Yhden ja useamman saman rikoksen rajanvedossa merkityksellisenä on pidetty tekojen ajallista ulottuvuutta sekä toisaalta toiminnan luonnetta; onko toiminta ollut yhtenäistä vai onko kyse ollut selvästi erillisistä teoista? Mainittujen ohella myös säännösten sanamuodon, sääntelyn suojaamien arvojen, sääntelyn pyrkimysten, asianomistajien määrän ja tekojen motivaatioperustan on katsottu vaikuttavan luonnollisen katsantokannan muodostukseen.
Rikosten yksiköinti > Esimerkkejä

Esimerkki rikosten yksiköintiongelmasta olisi tilanne, jossa henkilö kadulla kävellessään rikkoo kahdeksan pysäköidyn auton ikkunalasit yksi kerrallaan. Tuleeko menettelyä tarkastella yhtenä vai useampana vahingontekona? Muuttuuko tilanne jos autot omistaa yksi ja sama henkilö? Ottaen huomioon, että vahingonteko on persoonattomaan oikeushyvään eli varallisuuteen kohdistuva rikos, lienee yksiköinti vain yhdeksi vahingonteoksi mahdollista riippumatta siitä, onko rikoksella yksi vai useampi asianomistaja. Sen sijaan jos henkilö pahoinpitelee kahta eri ihmistä, on kyse kahdesta erillisestä pahoinpitelyrikoksesta.
Lainkonkurrenssi

Lainkonkurressilla tarkoitetaan tilannetta, jossa tietty menettely täyttää useamman kuin yhden rikoksen tunnusmerkistön. Opin avulla ratkaistaan sovelletaanko tällaiseen tilanteeseen yhden vai useamman eri rikosnimikkeen tunnusmerkistöjä. Samaan menettelyyn yhtäaikaisesti soveltuvien säännösten välinen suhde on usein sellainen, että yhden soveltaminen tekee muiden soveltamisesta epätarkoituksenmukaista ja oikeudellisesti mahdotonta. Yleiset normiristiriidan ratkaisusäännöt riittävät monasti oikeuttamaan tietyn säännöksen soveltamisen ja toisen sivuuttamisen. Toisinaan näin ei kuitenkaan ole ja menettelyn tarkastelemista yhtenä tai useampana eri rikoksena joudutaan aidosti pohtiman. Tällöin punninta kohdistuu säännösten suojaamien oikeudellisten etujen päällekkäisyyteen. Mikäli yhden rangaistussäännöksen soveltaminen riittää kattamaan kaiken menettelyyn sisältyneen rikospahan, ei useamman säännöksen yhtäaikainen soveltaminen ole tarkoituksenmukaista, vaikka menettely sinänsä täyttäisikin useamman rikosnimikkeen tunnusmerkistöt.
Lainkonkurrenssi > Esimerkkejä

Yksinkertainen esimerkki toisen tunnusmerkistön syrjäyttävästä tunnusmerkistöstä on moottorikulkuneuvon käyttövarkaus (RL 28:9 a) suhteessa luvattomaan käyttöön (RL 28:7). Kumpikin tunnusmerkistö edellyttää toisen omaisuuden luvatonta käyttöä, mutta moottorikulkuneuvon käyttövarkaus tulee sovellettavaksi vain, jos omaisuus on moottorikäyttöinen kulkuneuvo. Luvattoman käytön rangaistussäännöstä puolestaan ei sovelleta menettelyyn, joka täyttää moottorikulkuneuvon käyttövarkauden tunnusmerkistön, vaikka myös luvattoman käytön tunnusmerkistön mukainen menettely on sinänsä käsillä. Näin sen vuoksi, että moottorikulkuneuvon käyttövarkauden kriminalisointia säädettäessä on jo otettu huomioon myös luvattoman käytön tunnusmerkistön toteuttamisen käsittämä rikospaha.
Kimurantimpana esimerkkinä voidaan pitää tilannetta, jossa arvioitava menettely täyttää sekä rattijuopumuksen että liikenneturvallisuuden vaarantamisen (RL 23:1 ja tieliikennelain 729/2018 [TLL] 17 §:n mukaisesti) tunnusmerkistöt. Rattijuopumussäännöksen kolmannessa momentissa on erikseen kriminalisoitu moottorikäyttöisen ajoneuvon kuljettaminen muun huumaavan aineen nauttimisen jälkeen siten, että kuljettajan kyky tehtävän vaatimiin suorituksiin on huonontunut. Liikenneturvallisuuden vaarantaminen kriminalisoi muun muassa tieliikennelain tahallisen tai huolimattoman rikkomisen tavalla, joka on omiaan aiheuttamaan vaaraa toisen turvallisuudelle. TLL 17 §:ssä kielletään ajoneuvon kuljettaminen henkilöltä, jolta ”…sairauden, vian, vamman, väsymyksen tai päihtymyksen vuoksi taikka muusta vastaavasta syystä puuttuu siihen tarvittavat edellytykset.” Molempia säännöksiä ei, mikäli menettely täyttää kumpaisenkin rikosnimikkeen tunnusmerkistöt vain mainituilta osin, tule soveltaa samaan menettelyyn. Uppsalan yliopiston rikosoikeuden professori Magnus Ulvängin mukaan tällaisissa tilanteissa on kyse tietoisesta (yli)sääntelystä.
Esi- ja jälkitekojen rankaisemattomuus

Esi- ja jälkitekojen rankaisemattomuus merkitsee tietyn tunnusmerkistön täyttävän teon rangaistavuuden arviointia esi- tai jälkitekona jonkin toisen tunnusmerkistön sisällä. Oppi aktualisoituu tilanteissa, joissa pääteon katsotaan kattavan tapahtumainkulkuun sisältyvät muut kriminalisoidut menettelyt. Esi- ja jälkitekojen tulee kuitenkin sisältyä päätekoon, jotta ne jätetään opin mukaisesti itsenäisesti rankaisematta. Rankaisemattomina esi- ja jälkitekoina voidaan pitää paitsi päätekoa välttämättä seuraavia tai edeltäviä tekoja myös päätekoa säännönmukaisesti seuraavia tai edeltäviä toimia.
Esi- ja jälkitekojen rankaisemattomuus > Esimerkkejä

Rankaisemattomana jälkitekona voidaan mainita menettely, jossa henkilö kohdistaa varkauden tunnusmerkistön mukaisesti hankkimaansa omaisuuteen kätkemisrikoksen tunnusmerkistöä toteuttavaa menettelyä. Varkauden tunnusmerkistön tulee katsoa subsumoivan samaan omaisuuteen kohdistuneen kätkemisrikoksen, mikäli kätkemisrikoksen tunnusmerkistön mukaisesta menettelystä on vastannut omaisuuden alkuperäinen anastaja. Kätkemisrikoksen tunnusmerkistön täyttävä menettely lienee päätekoa, eli tässä tapauksessa varkautta, säännönmukaisesti seuraava toimi. Vastaavasti rankaisemattomana esitekona voidaan pitää avaimien anastamista, mikäli tekijä pian tunkeutuu sanottuja avaimia käyttäen asuntoon ja anastaa sieltä toiselle kuuluvaa irtainta omaisuutta.
Andrea

| Andrea |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  —
– ruotsinkielinen:  30. marraskuuta
– ortodoksinen:  —
Muunnelmia:  —
Vastineita eri kielissä:  —
Nimen alkuperä:  raamatullinen Andreas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Andrea on tavallisimmin naisen, Italiassa kuitenkin miehen etunimi. Miehen nimenä se on kreikkalais­peräisen, Raamatusta tunnetuksi tulleen Andreas-nimen italialainen muoto. Naisen nimenä se on saman nimen naispuolinen vastine ja sellaisena käytössä muun muassa englannin- ja saksan­kielisissä sekä Skandinavian maissa. Englannissa se on ollut käytössä 1600-luvulta lähtien, mutta yleistynyt vasta 1900-luvulla..
Suomessa nimi Andrea on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 1383 naiselle ja noin 470 miehelle. Andrean nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 30. marraskuuta.
Kuvitteellisia André-nimisiä

Andrea Labonair, Hayley Marshall, ihmissusi televisiosarjoissa Vampyyripäiväkirjat ja Vampyyrien sukua
Andrea sukunimenä

Jean-Baptiste Andrea (s. 1971), ranskalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja
Kristián Andrea (1800-luvulla), sveitsiläinen Suomessa toiminut hotelliyrittäjä, Viipurin Hotelli Andrean perustaja
Paul Andrea (s. 1941), kanadalainen jääkiekkoilija
Nimen muita merkityksiä

Hotelli Andrea, Viipurissa toiminut hotelli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrea Wikimedia Commonsissa
Viron itsenäisyysjulistus

Viron itsenäisyysjulistus, ”Manifesti kaikille Vironmaan kansoille”.
Viron itsenäisyysjulistus tai Viron itsenäisyysmanifesti (vir. Manifest kõigile Eestimaa rahvastele, suom. Manifesti kaikille Vironmaan kansoille) on Viron tasavallan perustamisjulistus, jonka Viron pelastuskomitea antoi 24. helmikuuta 1918 ja jolla Viro irtautui Neuvosto-Venäjästä. Se luettiin julkisesti ensimmäisen kerran illalla 23. helmikuuta Pärnussa ja painettiin ja julkaistiin virallisesti seuraavana päivänä Tallinnassa. Helmikuun 24. päivää vietetään sen mukaan Viron itsenäisyyspäivänä. Julistettu itsenäisyys ei toteutunut heti, sillä Saksan keisarikunta valtasi samaan aikaan Viron ja miehitti sitä ensimmäisen maailmansodan päättymiseen saakka.
Julistuksen laatiminen ja antaminen

Itsenäisyysjulistusta alettiin puuhata Estonia-teatterin yläkerrassa kokoontuneessa Tallinnan virolaisessa älymystöklubissa (Tallinna Eesti Haritlaste Klubi). Julistuksen tekstin laati 18. helmikuuta asetettu komitea, johon kuuluivat maapäiväedustajat Karl Ast, Jüri Jaakson, Juhan Kukk ja Jüri Vilms. Pääasiallinen kirjoittaja oli Kukk, jota avusti maapäivien palveluksessa ollut Ferdinand Peterson. Vanhintenneuvoston jäsenet hyväksyivät julistuksen 21. helmikuuta. Se oli tarkoitus julkaista samana päivänä länsirannikon Haapsalussa, joka oli I Virolaisen rykmentin hallussa. Länsi-Viron saarilta tulleet saksalaiset kuitenkin miehittävät kaupungin samana päivänä, jolloin ajatuksesta luovuttiin. Pelastuskomitea aikoi julkaista julistuksen seuraavana päivänä Tartossa, mutta ei onnistunut matkustamaan sinne. Lopulta julistus luettiin illalla 23. helmikuuta Pärnun Endla-teatterin parvekkeelta. Koska pelastuskomitea ei onnistunut saapumaan paikalle, julistuksen luki ääneen maapäiväedustaja Hugo Kuusner.
Tallinna oli ajautunut sekasortoiseen tilaan bolševikkien paetessa lähestyviä saksalaisia satamassa odottaviin laivoihinsa, joten pelastuskomitea onnistui ottamaan kaupungin haltuunsa 24. helmikuuta III Virolaisen rykmentin päällystön ja vapaaehtoisten suojeluskuntajoukkojen avulla. Itsenäisyyden virallinen julistaminen tapahtui siten Tallinnassa tuona päivänä, minkä mukaan myös Viron itsenäisyyspäivää vietetään. Samana päivänä julistuksen luki ääneen Viljandissa kaupungin pormestari Gustav Talts. Pelastuskomitea asetti samana päivänä Viron johtoon väliaikaisen hallituksen, jonka pääministeriksi tuli Päts, varapääministeriksi Vilms ja ulkoministeriksi Jaan Poska. Hallituksessa olivat mukana Viron kaikki ”kansalliset” puolueet paitsi sosialistivallankumoukselliset. Toompealle Pitkän Hermannin salkoon vedettiin Viron sinimustavalkoinen lippu. Seuraavana päivänä Päts luki vielä julistuksen ääneen Tallinnassa ja IV Virolaisen rykmentin pataljoonankomentaja Jaan Maide Keski-Viron Paidessa. Julistusta painettiin Tallinnassa, Pärnussa ja Paidessa, ja se ehdittiin 25. helmikuuta julkaista myös Päevaleht-sanomalehdessä.
Viron itsenäisyys kesti kuitenkin vain päivän ajan, sillä saksalaiset valtasivat Tallinnan jo 25. helmikuuta ennen puoltapäivää ja ottivat vallan. He eivät tunnustaneet Viron väliaikaista hallitusta, joka joutui siirtymään maan alle. Maaliskuun 3. päivään mennessä koko Viro oli saksalaisten hallussa.
Julistuksen sisältö

Julistuksen otsikko oli ”Manifesti kaikille Vironmaan kansoille”. Sen mukaan Viro olisi demokraattinen tasavalta, jonka hallinnosta päättäisi tuleva perustava kokous. Valtion alue vastaisi Viron historiallisia ja kansallisia rajoja.
Itsenäisyysjulistuksen jälkeen

Saksa miehitti Viroa aina marraskuuhun 1918 asti. Maailmansodan päätyttyä saksalaiset luovuttivat 13. marraskuuta Viron väliaikaiselle hallitukselle vallan Pohjois-Virossa, ja koko Viro luovutettiin virallisesti 19. marraskuuta 1918. Neuvosto-Venäjä kuitenkin keskitti puna-armeijan Viron rajalle 11. marraskuuta, ja marraskuun lopulla neuvostojoukot hyökkäsivät Viroon laajalla rintamalla. Alkoi Viron vapaussota, joka päättyi 2. helmikuuta 1920 solmittuun Tarton rauhaan. Vuonna 1921 Viro sai täydellisen kansainvälisen tunnustuksen ja pääsi Kansainliiton jäseneksi.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Viron itsenäisyysjulistus on Wikiaineistossa
Pärnun vanha Endla-teatteri, jonka parvekkeelta itsenäisyysjulistus luettiin ensi kerran 23. helmikuuta 1918.
Elokuvataiteen valtionpalkinto

Elokuvataiteen valtionpalkinto on Suomen valtion Taiteen edistämiskeskuksen elokuvataidetoimikunnan vuosittain myöntämä taidepalkinto. Vuodesta 2015 sen suuruus on ollut 13 500 euroa, vuosina 2005–2014 suuruus oli 15 000 euroa, aiemmin 13 000 euroa sekä vuoteen 2001 saakka 75 000 markkaa.
Palkitut

| --- | --- |
 1961: Ritva Arvelo  1968: Veikko Kerttula  1969: Eeli Aalto  1971: Jukka Sipilä  1972: Antti Peippo  1973: Antti Peippo, Tuula Nyman, Tarja-Tuulikki Tarsala  1974: Aimo Saukko  1975: Veikko Kerttula  1976: Jukka Sipilä  1977: Benedict Zilliacus  1979: Esa Vuorinen  1981: Martti Kainulainen, Antti Peippo  1982: Jukka Sipilä, työryhmälle musiikista elokuvaan Ajolähtö (Harri Rinne, Martti Luoma, Mikko Alatalo)  1985: Kari Väänänen, Paavo Pentikäinen, Esa Vuorinen  1986: Veikko Aaltonen  1987: Pekka Parikka (ohjaus: Pohjanmaa), Jouko Aaltonen (video-ohjelma Halu, taito ja mahdollisuus) , Eija-Elina Bergholm (ohjaus: Punainen ruukku), Paul Jyrälä (äänisuunnittelu ja äänitys), Pentti Järvinen (käsikirjoitus ja ohjaus), Jarmo Jääskeläinen (televisiodokumentti), Kalevi Kahra (näyttelijäsuoritus), Jouko Lumme (äänisuunnittelu ja äänitys), Taneli Mäkelä (roolityöt), Anni Rotko (käsikirjoitus ja ohjaus), Pauli Sipiläinen (kuvasuunnittelu ja kuvaus), Kari Sohlberg (kuvaus) Saara Villa ja työryhmä (käännös ja toteutus)  1988: Johan Hake (äänisuunnittelu), Timo Kapanen (kuvaus), Matti Kustaa Kurkikangas (tv-dokumentin toteutus), Tapio Liinoja (näyttelijäsuoritus), Marjaana Mykkänen (elokuvan Sirppi ja kitara toteutus), Lasse Pöysti (roolityö), Olli Soinio (uusi aluevaltaus), Leena Suomu (roolityö)  1989: ohjaaja Lauri Törhönen  1991: Veikko Aaltonen, Kari Heiskanen Sara Paavolainen  1992: Pirjo Honkasalo, Jorma Höri, Kjell Lagerroos, Pertti Mutanen, Jotaarkka Pennanen, Ilppo Pohjola, Timo Salminen, Risto Tuorila ja Heikki Vuento  1999: ohjaaja Aki Kaurismäki  2000: ohjaaja Matti Ijäs  2001: ohjaaja Kanerva Cederström :  2002: ohjaaja Jarmo Lampela  2003: ohjaaja Kaija Juurikkala  2004: elokuvaleikkaaja Jukka Nykänen  2005: Irtiottoja-televisiosarjan ja Paha maa -elokuvan työryhmä (ohjaaja Aku Louhimies, leikkaaja Samu Heikkilä ja kuvaaja Rauno Ronkainen)  2006: ohjaaja Lasse Naukkarinen  2007: ohjaaja Lauri Törhönen  2008: ohjaaja Matti Kassila  2009: ohjaaja Aleksi Mäkelä  2010: ohjaaja Saara Cantell ja kuvaaja Marita Hällfors, elokuvasta Kohtaamisia  2011: ohjaaja Jalmari Helander ja tuottaja Petri Jokiranta, yhteistyöstä elokuvassa Rare Exports  2012: Kovasikajuttu-dokumenttielokuvan työryhmä (tuottaja Sami Jahnukainen, ohjaajat Jukka Kärkkäinen ja J-P Passi sekä leikkaaja Riitta Poikselkä)  2013: Laura Birn, näyttelijä  2014: Sodankylän elokuvajuhlat  2015: Markku Heikkinen, dokumenttiohjaaja  2016: ohjaaja Juho Kuosmanen, tuottaja Jussi Rantamäki ja kuvaaja J-P Passi, elokuvasta Hymyilevä mies  2017: Heikki Kossi, foley-artisti  2018: Zaida Bergroth, ohjaaja  2019: Kalle Kinnunen, elokuvakriitikko  2020: elokuvatuotantoyhtiö Tuffi Films  2021 Tiina Kaukanen, pukusuunnittelija  2022: ohjaaja, käsikirjoittaja Teemu Nikki ja tuottaja, käsikirjoittaja Jani Pösö  2023: Pirkanmaan elokuvakeskus  2024: DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaali.
Costinha

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Francisco José Rodrigues da Costa
Syntymäaika: 1. joulukuuta 1974
Syntymäpaikka: Lissabon, Portugali
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1993–1995 1995–1996 1996–1997 1997–2001 2001–2005 2005–2006 2006–2007 2007–2010 | Oriental Machico Nacional Monaco Porto Dinamo Moskva Atlético Madrid Atalanta | 32 (3) 30 (5) 27 (4) 84 (3) 108 (14) 10 (0) 24 (0) 0 (0) |
Maajoukkue
| 1998– | Portugali | 53 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. elokuuta 2007.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. elokuuta 2007.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Portugali 2004 |  |  |
Francisco José Rodrigues da Costa eli Costinha (s. 1. joulukuuta 1974 Lissabon, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, joka on viimeksi edustanut Italian Serie A:ssa pelaavaa bergamolaista Atalantaa. 180-senttinen Costinha on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Portossa pelatessaan Costinha oli mukana voittamassa Mestarien liigaa (2004) ja UEFA Cupia (2003). Vuonna 2005 Costinha siirtyi Dinamo Moskvaan Manichen ja Giourkas Seitaridisin kanssa, kun seuran omistaja venäläinen liikemies Aleksei Fedorytšev osti heidät joukkueeseen. Kymmenen Dinamo-ottelun jälkeen Costinha siirtyi espanjalaiseen Atlético Madridiin. Yhden Espanjassa vietetyn vuoden jälkeen Costinha jatkoi uraansa Atalantassa. Helmikuussa 2010 hän purki sopimuksensa italialaisseuran kanssa ja siirtohuhujen mukaan hän olisi siitymässä Sporting Lissabonin urheilutoimenjohtajaksi.
Portugalin maajoukkueessa Costinha debytoi 14. lokakuuta 1998 ottelussa Slovakiaa vastaan. Hän on edustanut maataan EM-kilpailuissa 2000 ja 2004 sekä MM-kilpailuissa 2006.
Aiheesta muualla

Costinha Football Database -sivustolla (englanniksi)
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Baía |
2 J. Costa |
3 Rui Jorge |
4 Vidigal |
5 Couto |
6 Sousa |
7 Figo |
8 Pinto |
9 Sá Pinto |
10 R. Costa |
11 Conceição |
12 Espinha |
13 Dimas |
14 Xavier |
15 Costinha |
16 Beto |
17 Bento |
18 Pauleta |
19 Capucho |
20 Secretário |
21 Nuno Gomes |
22 Quim |
Valmentaja Coelho
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Rui Jorge |
4 Andrade |
5 Couto |
6 Costinha |
7 Figo |
8 Petit |
9 Pauleta |
10 Costa |
11 Simão |
12 Quim |
13 Miguel |
14 Valente |
15 Beto |
16 Carvalho |
17 Ronaldo |
18 Maniche |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Moreira |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Caneira |
4 Costa |
5 Meira |
6 Costinha |
7 Figo |
8 Petit |
9 Pauleta |
10 Viana |
11 Simão |
12 Quim |
13 Miguel |
14 Valente |
15 Boa Morte |
16 Carvalho |
17 Ronaldo |
18 Maniche |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Santos |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
Constance Smith

| Constance Smith |
| --- | --- |
 Constance Smith elokuvassa Mies ullakolla (1953).
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1929 Limerick, Irlanti
Kuollut: 30. kesäkuuta 2003 (74 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Bryan Forbes   Araldo di Crollalanza   Paul Rotha
Näyttelijä
Aktiivisena:  1947–1959
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Constance Smith (7. helmikuuta 1929 Limerick, Irlanti – 30. kesäkuuta 2003 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli irlantilainen näyttelijä, jonka lyhyt ura oli huipussaan 1950-luvun alussa. Hänet löydettiin 1946 Hedy Lamarr -näköiskilpailusta, ja Hollywood-sopimuksen hän sai 1950. Smithin ura alkoi hiipua jo 1950-luvun aikana, ja viimeisen elokuvansa hän teki 1959 Italiassa. Smith kärsi jo uransa aikana mielenterveysongelmista ja alkoholismista. Uransa jälkeen hän joutui vankilaan puukotettuaan puolisoaan Paul Rothaa. Smith eli viimeiset vuotensa kodittomana.
Nuoruus

Constance Smith syntyi helmikuussa 1929 Irlannin Limerickissä. Toisten lähteiden mukaan hän olisi syntynyt jo vuoden 1928 tammi- tai helmikuussa. Constance oli vanhin perheen 11 lapsesta, joista kuitenkin osa kuoli jo vauvaiässä.
Smithit olivat hyvin köyhiä, ja he muuttivat taloudellisista syistä Limerickistä Dubliniin. Tilanne ei kuitenkaan helpottanut, ja he elivät äärimmäisessä köyhyydessä Ranelagh’n alueella yksihuoneisessa asunnossa. Perheen isä kuoli tuberkuloosiin vuonna 1944, ja Constance joutui jättämään koulun kesken auttaakseen perheen elannossa.
Ura

Constancen äiti ilmoitti 1946 tyttärensä Dublinissa Hedy Lamarr -näköiskilpailuun, jonka Constance myös voitti. Hänet kutsuttiin sen ansiosta viihdeyritys The Rank Organizationin koe-esiintymiseen, joka johti seitsemänvuotiseen sopimukseen Rankin kanssa. Yritys lähetti Smithin Lontooseen kouluunsa, jossa oppilaille opetettiin etikettiä, arvokkuutta ja näyttämötaitoja. Rank yritti myös piilottaa Smithin irlantilaisuuden, mutta tämä ei suostunut vaihtamaan nimeään eikä muuttaa aksenttiaan.
Smith alkoi saada rooleja englantilaisista b-elokuvista, ja hän sai huomiota Kadun kasvatista (1950), jossa hän näytteli irlantilaista sisäkköä. 20th Century Foxin Darryl F. Zanuck teki Smithin kanssa sopimuksen.
Smith valittiin Yhdysvalloissa Kaksi maailmaa -elokuvan pääosaan, mutta miespääosan esittäjä Tyrone Power piti Smithiä kuitenkin liian kokemattomana ja hänet korvattiin Ann Blythillä. Smith näytteli seuraavina vuosina useissa elokuvissa, mutta hänen tekemänsä elokuvat eivät menestyneet erityisen hyvin. Smithin elokuvia olivat muun muassa Tulipaholainen (1952), Suursuon vangit (1952), Kultaisen kondorin aarre (1953), Taksi (1953) ja Mies ullakolla (1953).
Smithin ja Foxin sopimus päättyi vuoteen 1953, jolloi hän kärsi todennäköisesti mielenterveysongelmista ja alkoholismista. Smith oli tehnyt sopimuskautenansa abortin Foxin painostuksesta, ja hänen liittonsa Bryan Forbesin kanssa oli loppumassa. Smith teki 1950-luvulla joitakin elokuvia Englannissa ja Italiassa. Italiassa häntä mainostettiin ruskeahiuksisena Grace Kellynä. Smithin viimeinen elokuva oli La congiura dei Borgia (1959).