stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nokia X2-02
Tietoja > Muuta

Värivaihtoehdot: kirkkaanpunainen, tumma hopea, oranssi, violetti ja meren sininen
Java MIDP 2.1
Paistaminen

Sipulin paistamista paistinpannulla.
Paistaminen on ruoan kypsentämistä kuumalla pinnalla kuuman rasvan avulla. Paistinrasvana voidaan käyttää voita, margariinia tai kasviöljyä. Paistamista pannulla ilman rasvaa sanotaan paahtamiseksi tai pariloimiseksi. Paistamiseksi kutsutaan myös ruoan kypsentämistä uunissa. Esimerkiksi sianruhon takaraajoista saatava kinkku paistetaan uunissa, samoin leivät ja kakut.
Keittämisessä, jossa ruoka-aine on upotettuna veteen, maitoon tai muuhun runsaasti vettä sisältävään nesteeseen, veden lämpötila voi nousta korkeintaan sataan asteeseen, mutta paistorasva voi olla paljon kuumempaa (noin 200–250 °C). Siksi paistettavan tuotteen pinnassa sokeri karamellisoituu tuottaen ruskeaa väriä, ja osa muista aineista saattaa hiiltyä. Paistetun perunan ja lihan pinta on ruskea, keitetyn lihan pinta jää harmahtavaksi. Paistorasvan lämpötilasta riippuu, kuinka syvälle rasva tunkeutuu ja kuinka rapea pinnasta tulee. Uppopaistamisessa paistettava tuote, esimerkiksi ranskalaiset perunat, upotetaan kokonaan rasvaan. Friteerauksessa tuote kastetaan vehnäjauhopohjaiseen taikinaan ennen uppopaistamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paistaminen Wikimedia Commonsissa
Max Dreyer

Max Dreyer (25. syyskuuta 1862 – 27. marraskuuta 1946) oli saksalainen kirjailija.
Dreyer oli vuosina 1885–1888 oppikoulunopettaja mutta siirtyi sitten vapaaksi kirjailijaksi. Dreyer aloitti naturalistisena näytelmäkirjailijana Gerhart Hauptmannin tyyliin. Hän saavutti probleemanäytelmillään suuren menestyksen. Hänen teoksiaan ovat Drei (1892), Winterschlaf (1895), Hans (1898), Der Probekandidat (1899, esitetty suomeksi Koeopettaja), Das Tal des Lebens (1903), Die Siebzehnjährigen (1904, esitetty suomeksi Seitsentoistavuotiaat) sekä Der Unbestechliche (1918). Dreyer kirjoitti myös realistisia novelleja ja romaaneja, kuten Lautes und Leises (1893), Auf einiger Erde (1911), Die Siedler von Hohenmoor (1922), sekä Das Gymnasium von Sankt Jürgen (1925). Hän kirjoitti myös kertomuksia ja lyriikkaa alasaksan murteella.
Miehen malli

Miehen malli voi tarkoittaa seuraavia:
Miehen malli, Inka Achtén ohjaama elokuva vuodelta 2018
Miehen malli, Posteljoonan & Ystävien (Joona Kortesmäen) musiikkialbumi vuodelta 2008
Miehen malli (Lisa's Substitute), Simpsonien 2. tuotantokauden jakso vuodelta 1991.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Miehen malli”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Merja Halmetoja

| Merja Halmetoja |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1987 (ikä 37) Nivala
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  170 cm
Paino:  74 kg
Seura
Seura:  Ilves
Sarja:  SM-sarja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–
Aik. seurat:  Ilves, Nivala Cowboys
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.Naisten SM-sarja  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.Naisten SM-sarja  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.Naisten SM-sarja  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | 2010 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | 2008, 2009, 2011, 2012, 2016 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | 2015 | jääkiekko |  |
| A-tyttöjen SM-turnaus  | A-tyttöjen SM-turnaus  | A-tyttöjen SM-turnaus  |  |
|  Kultaa | 2008 | jääkiekko |  |
Merja Halmetoja (s. 5. maaliskuuta 1987 Nivala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Tampereen Ilvestä.
Tilastot

| kausi | seura | sarja | ottelut | maalit | syötöt | pisteet | jäähyt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006–2007 | Ilves | SM-Sarja | 18 | 1 | 2 | 3 | 10 |
| 2006–2007 |  |   - pudotuspelit | 5 | 1 | 0 | 1 | 0 |
| 2006–2007 |  | A-tyttöjen SM-turnaus | 4 | 0 | 1 | 1 | 4 |
| 2007–2008 | Ilves | SM-Sarja | 20 | 1 | 4 | 5 | 2 |
| 2007–2008 |  |   - pudotuspelit | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2007–2008 |  | A-tyttöjen SM-turnaus | 6 | 5 | 4 | 9 | 2 |
| 2008–2009 | Ilves | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja |
| 2008–2009 |  |   - alkusarja | 14 | 0 | 6 | 6 | 16 |
| 2008–2009 |  |   - loppusarja | 10 | 1 | 2 | 3 | 10 |
| 2008–2009 |  |   - pudotuspelit | 6 | 1 | 1 | 2 | 2 |
| 2009–2010 | Ilves | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja |
| 2009–2010 |  |   - alkusarja | 10 | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 2009–2010 |  |   - loppusarja | 10 | 1 | 3 | 4 | 6 |
| 2009–2010 |  |   - pudotuspelit | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2010–2011 | Ilves | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja | SM-Sarja |
| 2010–2011 |  |   - alkusarja | 11 | 1 | 3 | 4 | 12 |
| 2010–2011 |  |   - loppusarja | 10 | 0 | 2 | 2 | 12 |
| 2010–2011 |  |   - pudotuspelit | 9 | 0 | 1 | 1 | 4 |
| 2011–2012 | Ilves | SM-Sarja | 28 | 5 | 12 | 17 | 28 |
| 2011–2012 |  |   - pudotuspelit | 8 | 1 | 3 | 4 | 6 |
| 2012–2013 | Ilves | SM-Sarja | 24 | 1 | 6 | 7 | 20 |
| 2012–2013 |  |   - pudotuspelit | 7 | 1 | 2 | 3 | 0 |
| 2013–2014 | Ilves | SM-Sarja | 27 | 4 | 12 | 16 | 18 |
| 2013–2014 |  |   - pudotuspelit | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2014–2015 | Ilves | SM-Sarja | 25 | 5 | 10 | 15 | 10 |
| 2014–2015 |  |   - pudotuspelit | 9 | 1 | 4 | 5 | 4 |
| 2015–2016 | HPK | SM-Sarja | 22 | 4 | 9 | 13 | 16 |
| 2015–2016 |  |   - pudotuspelit | 10 | 1 | 1 | 2 | 8 |
| 2016–2017 | Ilves | SM-Sarja | 26 | 1 | 7 | 8 | 16 |
| 2016–2017 |  |   - pudotuspelit | 3 | 1 | 0 | 1 | 2 |
Olga (Kiova)

| Olga |
| --- | --- |
 Apostolien vertainen
 Olga. Nikolai Brunin maalaus vuodelta 1901.
Kiovan ruhtinatar
Valtakausi:  945–960
Edeltäjä:  Igor
Seuraaja:  Svjatoslav I

Syntynyt:  n. 890 Pihkova (oletettavasti)
Kuollut:  11. heinäkuuta 969 Kiova
Puoliso:  Igor
Lapset:  1
Suku:  Rurikin dynastia
Uskonto:  kristinusko
Olga (890 – 11. heinäkuuta 969 Kiova) (ven. Ольга), pyhä, oli Kiovan Venäjän ruhtinatar ja alaikäisen poikansa Svjatoslavin sijaishallitsijana vuosina 945–957.
Ukrainalainen Ruhtinatar Olgan ritarikunta on nimetty Olgan mukaan.
Nuoruus ja avioliitto

Olgan syntymäajasta ei ole täyttä varmuutta, mutta sellaiseksi ilmoitetaan usein vuosi 890. Myös vuotta 903 on ehdotettu. Hän oli todennäköisesti kotoisin Pihkovasta ja kuului korkea-arvoiseen viikinkiperheeseen. Viikintaustasta kielii mm. Olgan nimi, joka tulee skandinaavisesta nimestä Helga. Myös bulgarialaisten sukujuurten mahdollisuudesta on keskusteltu. Hänen isänsä Oleg järjesti tyttärensä naimisiin vuonna 903 Rurikin veljenpojan ruhtinas Igorin kanssa. Parin poika Sjatoslav syntyi oletettavasti vuonna 942. Vuonna 945 Igor lähti keräämään veroja drevljaaneilta, eräältä slaavilaiselta heimolta. Nämä kuitenkin katsoivat, että vaadittu määrä oli liian suuri, joten drevljaanit tappoivat Igorin.
Nousu valtaan ja kosto

Miehensä ruhtinas Igorin kuoltua ruhtinatar Olga nousi virallisesti valtaan vuonna 945. Hän toimi alaikäisen poikansa Svjatoslavin sijaishallitsijana vuoteen 957 asti. Surman jälkeen Igorin murhauttaja drevljaanien ruhtinas Mal laittoi matkaan lähettiläitä pyytämään leskeksi jääneen Olgan kättä. Taka-ajatuksena oli, että avioliiton jälkeen Kiova ei enää voisi kantaa veroja drevljaaneilta, koska ruhtinaskunta siirtyisi avioliiton kautta Malin alaisuuteen. Aluksi drevljaanit lähettivät 20-henkisen lähetystön järjestämään asian, mutta Olga määräsi nämä haudattavaksi elävältä.
Jo ennen ensimmäisen lähetystön murhauttamista Olga oli lähettänyt pyynnön ruhtinas Malille lähettää vielä toinen lähetystö. Kun tämä saapui Kiovaan, Olga määräsi saunan lämmitettäväksi näille pitkän matkan jälkeen. Kun Malin toinen lähetystö oli päässyt saunaan, Olga määräsi saunan ovet teljettäväksi kiinni ja saunan poltettavaksi maan tasalle. Myös koko tämä lähetystö kuoli.
Tämän jälkeen Olga matkusti drevljaanien maille sillä verukkeella, että hän halusi järjestää muistotilaisuuden kuolleelle aviomiehelleen. Olga kuitenkin juotti tilaisuuteen osallistuneet vihollisensa humalaan ja määräsi sitten nämä tapettaviksi. Historiankirjoitusten mukaan tapauksessa kuoli viitisen tuhatta ihmistä.
Olgan koston viimeinen vaihe oli piirittää drevljaanien asuttama kylä nimeltä Iskorosten (nyk. Korosten). Olga tarjoitui säästämään kylän, mikäli kyläläiset toisivat jokaisesta talosta kolme kyyhkyä ja kolme varpusta. Saatuaan linnut käsiinsä Olga määräsi, että niiden jalkoihin tuli sitoa rikillä kyllästetty kangaspala. Sitten linnut päästettiin vapaiksi, ja ne lensivät takaisin kyläläisten taloihin tekemiin pesiinsä. Kylän talot syttyivät palamaan. Olga määräsi kaikki pakenevat drevljaanit vangittavaksi, ja heidät joko karkotettiin tai myytiin orjiksi.
Olga kävi vuonna 959 Konstantinopolissa, jossa hän todennäköisesti sai ortodoksisen kasteen. Hän kuitenkin halusi pitää ruhtinaskuntansa itsenäisenä ja oletettavasti kieltäytyi naimasta Bysantin keisaria. Hänen kerrotaan myös vaatineen Kiovan piispoille autokefaliaa, mihin bysanttilaiset eivät suostuneet. Tämän jälkeen Olga otti kenties yhteyttä Otto Suureen ja pyysi tätä lähettämään katolisen kirkon edustajan nimittämään piispan ja pappeja kiovalaisille. Kirkon edustaja lähti matkaan, mutta jätti tehtävän kuitenkin kesken.
Viimeiset vuodet ja kristinusko

Olga kuoli heinäkuun 11. päivä sairastuttuaan vuonna 969. Hän yritti vielä kuolinvuoteellaan käännyttää poikaansa Svjatoslavia, mutta tämä kieltäytyi. Svjatoslav kuitenkin kunnioitti äitinsä viimeistä toivetta ja järjesti tämän hautajaiset kristillisin menoin. Olgan hauta tuhoutui vuonna 1240 mongolien sotaretkien tuloksena, kun Kiova hävitettiin rakennuksineen ja asukkaineen.
Olga kastettiin oletettavasti vuonna 957 Konstantinopolissa. Hänen poikansa Svjatoslav vastusti kristinuskon leviämistä, mutta tämän seuraaja Vladimir jatkoi isoäitinsä työtä, ja Kiovan rusit kääntyivät pakanuudesta kristinuskoon.
Kiovan kristinuskoon käännyttämisen ansiosta ovat roomalais- ja kreikkalaiskatoliset kirkot julistaneet Olgan pyhimykseksi ja lisäksi Ukrainan ortodoksit ovat myöntäneet hänelle arvon "apostolien vertainen". Olgan kunnioitus pyhimyksenä alkoi jo 1000-luvun alussa, mutta hänet kanonisoitiin vasta 1200-luvulla. Ortodoksinen kirkko muistelee Olga Kiovalaista hänen kuolinpäivänään 11. heinäkuuta.tarvitaan parempi lähde
Galleria

Vasili Surikovin piirros Olgasta, kun tämä kohtaa miehensä ruumiin.
Olgan joukot hyökkäävät palavasta talosta pakenevien drevljaanien kimppuun.
Olga kuvattuna Venäjän vuosituhat -monumentissa Novgorodissa.
Ruhtinatar Olgan ritarikunnan tunnus, jossa Olga on kuvattuna.
Miehen kylkiluu

| Miehen kylkiluu |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Maria Jotuni
Alkuperäiskieli:  suomi
Tyylilaji:  komedia
Aihe:  vapaus ja rakkaus
Kantaesitys:  1914
Kantaesityspaikka:  Suomen kansallisteatteri
Miehen kylkiluu on Maria Jotunin toinen näytelmä. Kolminäytöksinen draama sai ensi-iltansa Suomen kansallisteatterissa 1914. Näytelmää esitetään edelleen.
Jotuni sai näytelmäänsä aiheen ikkunasta näkemästään hattupäisestä maalaisnaisesta ja lehdestä lukemastaan tarinasta apteekkarista, joka kosi vaimoaan toistamiseen. Loppupuolella farssiksi yltyvä komedia sisältää kaksi tarinaa. Ensimmäisessä vapaamielinen renki Tuomas tavoittelee kahtakin naista ja joutuu toisen, Amalian, kanssa alttarille ja toinen, Miina, saa Amalian veljen Topiaksen. Toisessa tarinassa apteekkari Ollenbergin ja hänen vaimonsa Ellin välit viilenevät väärinkäsityksen vuoksi, ja vaimo muuttaa pois kotoa tohtori Kallion luokse. Asiat selviävät, ja tarina saa onnellisen päätöksen, kun vaimo Elli palaa kotiin.
Orvo Saarikivi on ohjannut näytelmän pohjalta elokuvan Miehen kylkiluu.
Max Décugis

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Max Décugis |  Max Décugis |  Max Décugis |  |
Maa:   Ranska}
Miesten tennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | Sekanelinpeli |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | Nelinpeli |  |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | Nelinpeli |  |
| Välikisat  | Välikisat  | Välikisat  |  |
|  Kultaa | Ateena 1906 | Kaksinpeli |  |
|  Kultaa | Ateena 1906 | Nelinpeli |  |
|  Kultaa | Ateena 1906 | Sekanelinpeli |  |
Maxime Omer Mathieu ”Max” Décugis (24. syyskuuta 1882 Pariisi – 6. syyskuuta 1978 Biot) oli ranskalainen tennispelaaja.
Décugis voitti urallaan kolme olympiamitalia, joista yhden kultaisen. Pariisin olympialaisissa 1900 hän selvisi Basil Spalding de Garmendian kanssa nelinpelin loppuotteluun, jonka he hävisivät brittiläisille Reginald ja Lawrence Dohertylle. Ateenan välikisoissa 1906 hän voitti kolme kultaa: kaksinpelissä, nelinpelissä Maurice Germotin kanssa sekä sekanelinpelissä Marie Décugisin kanssa.  Vuonna 1911 Décugis voitti Wimbledonin nelinpelin André Gobertin kanssa.
Décugis voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 nelipelin olympiapronssia Pierre Albarranin kanssa. Lisäksi hän voitti sekanelinpelin olympiakultaa yhdessä Suzanne Lenglenin kanssa. Pari voitti loppuottelussa Kitty McKanen ja Max Woosnamin erälukemin 6–4, 6–2.
Tennispelaaja Marie Décugis oli hänen vaimonsa.
Décugis oli viimeinen tunnettu elossa ollut vuoden 1900 olympialaisten kilpailija.
Max (albumi)

| Max The Rumour |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva.
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Rockfield Studios,   Monmouth
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: LP-levy
 Tuottaja(t): Robert John Lange   The Rumour
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Vertigo Records
The Rumourin muut studioalbumit
|   | Max 1977 | Frogs, Sprouts, Clogs and Krauts 1979 |
Max on brittiläisen, Graham Parkerin taustayhtyeenä tunnetuksi tulleen The Rumourin ensimmäinen, vuonna 1977 julkaistu studioalbumi. Yhtye on Advancedalen artisteja. Levy on valmistettu Englannissa.
Levyn on kustantanut Vertigo Records sen ovat tuottaneet Robert John Lange ja yhtye itse. Miksaus on myös yhtyeen käsialaa. Albumi on äänitetty Rockfield-studioilla Monmouthissa ja miksattu Lontoossa Wessex-studioilla. Edellisessä äänittäjänä on ollut Ted Sharpe ja jälkimmäisessä Tim Friese-Greene.
Levykannen valokuvan on ottanut Pete Kodick ja takakannen valokuvat yhtyeen viidestä jäsenestä konserttitilanteessa Keith Morris.
Alkuperäisiä LP-levyjä on markkinoinut Phonogram Limited, 129 Park Street, London W1Y 3FA ja levykannen valmistaja on Robert Stace.
Kappaleet

| Sivu 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Mess with Love | Nick Lowe | 3.49 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Hard Enough to Show | Bodnar, Rumour | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Do Nothing till You Hear from Me | Russell, Duke Ellington | 3.26 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Jet Plane | Belmont, Tyla | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Looking After No. 1 | Belmont, Rumour | 2.47 |  |  |  |  |  |  |
| Sivu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | I'm Gonna Make You Love Me | Cosby, Hardaway, Moy, Wonder | 3.06 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | I'm So Glad | Andrews, Rumour | 3.15 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Face to Face | Belmont, Rumour | 3.59 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | This Town | Andrews, Rumour | 2.44 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Somethin's Goin' on | Belmont, Rumour | 3.14 |  |  |  |  |  |  |
Julkaisijat ovat Rock Mus. Co. Ltd. (A1), Cop. Con. (A2, A5, B2-B5), Big 3 Mus. Ltd. (A3), Island Mus. / Cop. Con. (A4) ja Jobete Mus. (UK) Ltd. (B1).
Ääninäyte
Yhteenveto (3:12) albumin kappaleista.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Muusikot

The Rumourin lisäksi levyllä soittavat puhaltimia:
Albie Donnelly – tenorisaksofoni
Bob Robertson – alttosaksofoni
Dick Hanson – trumpetti
Danny Ellis – vetopasuuna
Albie Donnelly ja Bob Robertson esiintyvät Virgin Recordsin suosiollisella luvalla.
Aiheesta muualla

Max (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Max (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Metronidatsoli

| --- | --- |

Metronidatsoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-(2-metyyli-5-nitroimidatsol-1-yyli)etanoli
Tunnisteet
CAS-numero: 443-48-1
ATC-koodi: A01AB17
PubChem CID: 4173
DrugBank: DB00916
Kemialliset tiedot
Kaava: C6H9N3O3 
Moolimassa: 171,15 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 160,5 °C
Liukoisuus veteen: 9,5 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 100 %
Proteiinisitoutuminen: < 20 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 6–8 tuntia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, topikaalinen, rektaalinen, intravenoosi
Metronidatsoli on antibiootti, jota käytetään bakteeritulehdusten sekä trikomonaksen, giardian tai amebojen aiheuttamien sairauksien hoitoon. Metronidatsolia voidaan käyttää myös Helicobacter pylorin häätöhoitoon yhdessä muiden lääkkeiden kanssa. Metronidatsolilla tunnetaan haitallisia yhteisvaikutuksia monien lääkeaineiden kanssa. Antasidia ei pidä annostella samanaikaisesti metronidatsolin kanssa, koska ne voivat heikentää metronidatsolin imeytymistä ja alentaa tehoa. Alkoholin käytöstä on syytä pidättäytyä täysin metronidatsolihoidon aikana antabusreaktion vuoksi, sillä metronidatsoli estää alkoholin hajoamisen maksassa.
Intialaisen lääketehdas Aurobindon valmistamaa metronidatsolivoidetta.
Metronidatsolin kanssa oli taannoin Suomessakin käytössä rinnakkaisesti tinidatsoli.
Aiheesta muualla

Terveyskirjasto: Metronidatsoli
Terveysportti: Metronidatsoli
PubChem: Metronidazole (englanniksi)
DrugBank: Metronidazole (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Metronidazole (englanniksi)
Metroon

| Metroon> Μητρῷον |
| --- | --- |
 Metroonin rauniot Agoran arkeologisella alueella.
Sijainti:  Agora, Ateena,  Kreikka
Koordinaatit:  37°58′31″N, 23°43′19″E
Valmistumisvuosi:  150–125 eaa.
Tyylisuunta:  joonialainen
Julkisivumateriaali:  kalkkikivi, marmori
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Metroon (m.kreik. Μητρῷον, Metrōon) oli julkinen rakennus, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran länsilaidalla Tholoksen pohjoispuolella. Se toimi sekä Jumalten äidin temppelinä että Ateenan valtionarkistona.
Metroon rakennettiin hellenistisenä aikana noin vuosina 150–125 eaa. samalle paikalle, jossa oli sijainnut vanha Buleuterion sekä varhaisempi Jumalten äidin temppeli.
Rakennus edusti joonialaista tyyliä. Se oli tehty kalkkikivestä ja marmorista. Sen itään päin Agoralle avautuneen julkisivun puolella oli 14 joonialaista pylvästä. Niiden takana oli koko rakennuksen pituinen halli. Rakennuksen länsiosassa oli neljä vierekkäistä huonetta etelästä pohjoiseen. Suurikokoisin oli pohjoisin huone. Toiseksi eteläisimmän huoneen arvellaan olleen varsinainen Metroon eli Jumalten äidin temppeli. Muut huoneet ovat toimineet Ateenan valtionarkistona sekä muussa hallintoviranomaisten käytössä.
Rakennuksesta on säilynyt jonkin verran perustuksia ja seinän osia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metroon Wikimedia Commonsissa
Miehen malli (elokuva)

| Miehen malli> Boys Who Like Girls |
| --- | --- |
 Elokuvan englanninkielinen juliste.
Ohjaaja:  Inka Achté
Käsikirjoittaja:  Inka Achté
Tuottaja:  Liisa Karpo Christian Falch Torstein Parelius Ruchi Bhimani
Säveltäjä:  Sander Stedenfeldt Olsen Jørgen Meyer
Kuvaaja:  Sari Aaltonen Riju Das Malini Dasari Jayanth Mathavan
Leikkaaja:  Livia Serpa Matti Näränen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi Intia Norja
Tuotantoyhtiö:  napafilms Oy UpNorth Film One-eyed Turtle Films
Ensi-ilta:  2018
Kesto:  68 minuuttia
Alkuperäiskieli:  hindi marathi englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Miehen malli on Inka Achtén ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-intialais-norjalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2018.
Elokuva kertoo intialaisesta Men Against Violence & Abuse -järjestöstä, joka tekee työtä miesten naisiin kohdistaman väkivallan torjumiseksi.
Pagodi

Vuonna 1056 puusta rakennettu Fogong-temppelin pagodi Shanxin maakunnassa Kiinassa.
Pagodi on Itä-Aasiassa, Intiassa ja erityisesti Japanissa ja Kiinassa yleinen buddhalaisten temppelien tornimainen erillisrakennus. Se on useimmiten monikerroksinen ja yleensä jokaisella kerroksella on oma kattonsa, jonka jokaisen sivun räystäät tavallisesti kaartuvat ylöspäin. Tämän länsimaissa pagodina tunnetun temppelitornin aineksina käytetään kiveä, puuta ja tiiliä. Sen pohja ja kerrokset ovat ympyrän, neliön tai monikulmion muotoisia. Rakennuksessa on usein hyvin vähän käyttökelpoista sisätilaa, joten se toimii lähinnä (hauta)muistomerkkinä.
Pagodi on kehitelmä muinaisesta intialaisesta stupasta, joka on kupolinmuotoinen pyhän miehen tai kuninkaan jäännösten päälle rakennettu monumentti. Stupasta kehittyi useita erilaisia muotoja eri puolilla kaakkoista ja itäistä Aasiaa. Stupan huipun koriste venyi pidemmäksi ja sylinterimäisemmäksi kunnes se sai tornimaisen hahmon. Buddhalaiset omivat tornimaisen muodon omien pyhäinjäännöstensä päälle rakennettujen monumenttien hahmoksi. Buddhalaisten pagodi kehittyi Tiibetissä pitkulaisen pullon muotoiseksi. Myanmarissa, Kambodžassa, Laosissa ja Thaimaassa se sai pyramidin tai kartion muodon, ja Japanissa, Kiinassa ja Koreassa siitä kehittyi omanlaisensa, monikerroksinen temppelitorni.
Aiheesta muualla

Käynti burmalaisessa pagodassa, Helsingin Sanomat, 23.07.1939, nro 194, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matti Sauramo

Matti Sauramo 1930-luvulla.
Matti Rufus Sauramo (vuoteen 1906 Matias Rufus Sundell; 17. helmikuuta 1889 Loimaa – 7. kesäkuuta 1958 Luvia) oli suomalainen kvartäärigeologi.
Sauramon vanhemmat olivat räätäli Kustaa Sundell ja Josefiina Rautén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914 ja filosofian lisensiaatiksi 1919. Sauramo teki opinto- ja tutkimusmatkoja  Viroon, Venäjälle, Tanskaan, Ranskaan ja Sveitsiin. Sauramo toimi Geologisen toimikunnan nuorempana apulaisgeologina 1919–1924 ja vanhempana apulaisgeologina 1924–1929. Hän oli Helsingin yliopiston geologian ja paleontologian professori 1929–1957 ja matemaattis-luonnontieteellisen osaston dekaani 1939–1954. Sauramo oli myös Geologisen seuran puheenjohtajana 1924 ja Suomen maantieteellisen seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 1925.
Sauramo erikoistui kvartäärigeologiaan ja hän selvitteli etenkin myöhäisjääkauden geokronologiaa kerrallisten savien perusteella sekä rantaviivojen siirtymisiä ja Itämeren kehitysvaiheita, erityisesti Fennoskandian maankohoamisen sekä merenpinnan korkeuden vaihteluiden osuutta rantojen siirtymisiin. Hän julkaisi näistä aiheista useita merkittäviä tutkimuksia sekä 1928 oppikirjan Jääkaudesta nykyaikaan.
Sauramo tutki lustosarvien perusteella jäätikön vetäytymistä sekä rannansiirtymistä ja Itämeren historiaa, ilmaston ja kasvillisuuden muutoksia. Hän esitti teorian maankohoamisessa ilmenevistä fleksuureista (”saranoista”), mikä ei kuitenkaan saanut yleistä hyväksymistä.
Sauramon tytär Lyyli Virtanen (1922–2008) toimi Helsingin yliopiston biologian ja maantieteen didaktiikan professorina.
Teoksia

Geochronologische Studien über die Spätglaziale Zeit in Süd-Finnland. Helsingin yliopiston väitöskirja. Sällskapet för Finlands geografi, Helsingfors 1918.
Studies on the quaternary varve sediments in Southern Finland. Geologiska kommissionen i Finland, Helsingfors 1923.
Tracing of glacial boulders and its application in prospecting. Geologiska kommissionen i Finland, Helsingfors 1924.
Jääkaudesta nykyaikaan. WSOY 1928.
On the development of Lake Höytiäinen in Carelia and its ancient flora. Kirjoittaneet Matti Sauramo ja Väinö Auer. Suomen geologinen toimikunta, Helsinki 1928.
Über die spätglazialen Niveauverschiebungen in Nordkarelien, Finnland. Suomen geologinen toimikunta, Helsinki 1928.
The quaternary geology of Finland. Suomen geologinen toimikunta, Helsinki 1929.
Zur spätquartären Geschichte der Ostsee: Vorläufige Mitteilung. Helsinki 1934.
The mode of the land upheaval in Fennoscandia during Late-Quaternary time. Societas geographica Fenniae, Helsinki 1939.
Suomen luonnon kehitys jääkaudesta nykyaikaan. WSOY 1940.
Land uplift with hingelines in Fennoscandia. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1955.
Die Geschichte der Ostsee. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1958.