stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristian Gestrin
Aiheesta muualla

Landgrén, Lars-Folke: / Gestrin, Kristian (1929–1990). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  8.6.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Gestrin, Kristian hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jan-Magnus Jansson | Ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtaja 1973–1974 | Seuraaja: Carl Olof Tallgren |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jan-Magnus Jansson | Suomen kauppa- ja teollisuusministeri 1974−1975 | Seuraaja: Arvo Rytkönen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Marjatta Väänänen | Suomen opetusministeri 1977−1978 | Seuraaja: Jaakko Itälä |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Inkeri Anttila | Suomen oikeusministeri 1975−1977 | Seuraaja: Tuure Salo |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Arvo Pentti Sulo Hostila | Suomen puolustusministeri 1970–1971 1972−1974 | Seuraaja: Arvo Pentti Carl-Olaf Homén |
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- | --- |
RKP (13):  Ehrnrooth  Gestrin  Högström  Jungarå  Korsbäck  Laurén  Lindh  Nordfors  Sundell  Söderhjelm  Tallgren  Teir  Wickman 
Ahvenanmaa:  Andersson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
RKP (11):  Ehrnrooth  Gestrin  Granvik  Korsbäck  Kull  Melin  Nordström  Procopé  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1970–1972 |
| --- | --- |
RKP (11):  Ehrnrooth  Gestrin  Granvik  Korsbäck  Melin  Procopé  Sigfrids  Stenbäck  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
RKP (9):  Ehrnrooth (1972–1973)  Gestrin  Granvik  Procopé  Sigfrids  Stenbäck  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1975–1979 |
| --- | --- |
RKP (9):  Gestrin  Granvik  Malm  Melin  Sigfrids  Stenbäck  Taxell  Westerlund  Zilliacus 
Ahvenanmaa:  E. Häggblom (1975–1976†)  G. Häggblom (1976–1979) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Peikonkakkarat

| Peikonkakkarat |
| --- | --- |
 Peikonkakkara (Mauranthemum paludosum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Asteroideae
Tribus::  Anthemideae
Suku::  Peikonkakkarat Mauranthemum  Vogt & Oberpr.
Katso myös
   Peikonkakkarat Wikispeciesissä   Peikonkakkarat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peikonkakkarat (Mauranthemum) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu neljä tai viisi lajia.
Lajeja

Mauranthemum decipiens
Mauranthemum gaetulum
peikonkakkara eli siropeikonkakkara (Mauranthemum paludosum)
Mauranthemum reboudianum
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Peikonkakkarat (Mauranthemum)
ITIS: Mauranthemum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q6792647  Wikispecies: Mauranthemum  APDB: 192469  APNI: 196672  CoL: 5M55  EoL: 2883679  FloraBase: 31236  FNA: 316902  FoAO2: Mauranthemum  FoC: 316902  GBIF: 3096518  GRIN: 17356  iNaturalist: 72230  IPNI: 983971-1  IRMNG: 1083826  ITIS: 780112  NCBI: 99079  NZOR: e57f79a5-7d36-438d-9dc6-83a4e69997d6  Open Tree of Life: 371804  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:983971-1  Tropicos: 50095736  VicFlora: 581feee5-7667-483f-8346-81beca0d71d4  WFO: wfo-4000023363  WoRMS: 1075856
Onni Hallsten

Onni Hallsten
Gustaf Onni Immanuel Hallsten (kirjoitetaan myös Hallstén; 5. tammikuuta 1858 Vaasa – 26. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori, kanslianeuvos, vakuutusylitarkastaja ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Hallstenin vanhemmat olivat rehtori Alexander Gustaf Julius Hallsten ja Sofia Wihelmina Westerman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja voimistelunopettajaksi 1884. Hallsten toimi matematiikan ja fysiikan opettaja Helsingin, Vaasan ja Hämeenlinnan oppikouluissa vuoteen 1884 saakka, ja sen jälkeen hän oli Helsingin suomalaisen jatko-opiston matematiikan ja fysiikan lehtorina 1884–1921 sekä Helsingin suomalaisen tyttökoulun matematiikan ja fysiikan lehtorina 1887–1918. Hallstenin ura vakuutusalalla alkoi valtion vakuutustarkastajana vuosina 1901–1918. Hän toimi sittemmin sosiaalihallituksen sosiaalivakuutuksen ylitarkastajana 1918–1923, sosiaaliministeriön vakuutusosaston päällikkönä (vakuutusylitarkastajana) 1923–1931 sekä sosiaaliministeriön vakuutusosaston vt. ylitarkastajana 1931–1933. Hallsten sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1925. Hallsten jäi eläkkeelle 31. elokuuta 1933 oltuaan kaikkiaan 52 vuotta valtion palveluksessa.
Hallsten oli säätyvaltiopäivillä pappissäädyn jäsenenä vuosina 1899 ja 1900. Myöhemmin hän oli suomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1908–1910 ja 1911–1917 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan työväenasiainvaliokunnan puheenjohtajana 1909 ja valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana 1914. Hallsten oli jäsenenä Kansallis-Osake-Pankin, Hankkijan ja Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Suomen hallintoneuvostoissa sekä Pellervo-Seuran, Kauppakorkeakoulun ja Tapaturmavakuutus Oy Kullervon johtokunnissa.
Hallsten oli naimisissa vuodesta 1892 kansanedustaja Ilmi Lovisa Bergrothin kanssa. Heidän lapsiaan olivat IKL:n kansanedustaja Rauno Kallia ja järjestövaikuttaja Armi Hallstén-Kallia.
C. O. Frietsch

Carl Olof (Ole, C. O.) Frietsch (24. maaliskuuta 1901 Praha – 19. elokuuta 1973 Malles, Val Venosta, Etelä-Tiroli, Italia) oli suomalainen pääkonsuli ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Frietschin vanhemmat olivat diplomi-insinööri Karl Gustaf Frietsch ja Eva Lönnblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1920 ja opiskeli sitten Kielin yliopistossa valmistuen sieltä valtiotieteen tohtoriksi 1926.
Frietsch toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin virkailijana Helsingissä 1927–1937 ja pankin prokuristina 1935–1937. Hän oli osuuskauppa Varubodenin mainospäällikkönä 1937–1940 ja Uudenmaan liikevaihtoverokonttorin johtajana 1941–1945. Frietsch oli myös Kontorsvärlden-lehdessä toimitussihteerinä 1933–1935 ja päätoimittajana 1935–1937 sekä Vi och vårt -lehden päätoimittajana 1937–1945.
Sotavuosien jälkeen Frietsch oli sanomalehtiattasheana Suomen Tukholman lähetystössä 1946–1948, lähetystösihteerinä Tukholmassa 1948–1950 sekä 1953–1956, lähetystösihteerinä Oslossa ja Kööpenhaminassa 1948–1950 sekä lähetystösihteerinä Washingtonissa 1950–1953. Hän oli sen jälkeen lähetystöneuvoksena Wienissä 1956–1957, Suomen pysyvä edustaja YK:n Wienin päämajassa 1956–1961   sekä viimeksi pääkonsulina Hampurissa 1961–1965.
Frietsch oli RKP:n kansanedustajana 1936–1945 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Frietsch siirtyi kesken edustajakautensa sanomalehtiattasheaksi Tukholmaan joulukuussa 1945 ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli RKP:n Henrik Kullberg. Frietsch toimi eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtajana, kuului Yleisradion hallintoneuvostoon ja Kansaneläkelaitoksen lisättyyn hallitukseen. Hän oli myös Suomalais-amerikkalaisen yhdistyksen, Suomen ruotsalaisen konttoristiliiton ja Suomen ruotsalaisen pankkimiesyhdistyksen puheenjohtajana.
Frietsch kuului jatkosodan aikana rauhanoppositioon ja hän oli yksi Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän laatijoista ja allekirjoittajista. Hän oli sodan aikana myös eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan jäsen. Vuonna 1945 hän julkaisi sodanaikaista politiikkaa arvostelleen teoksen Finlands ödesår 1939-1943 (suomeksi nimellä Suomen kohtalonvuodet).
Frietsch oli naimisissa 1927–1964 Anna Liesbeth Hollen kanssa ja vuodesta 1965 Leni Hanna Magda Maria Delwallin kanssa.
Teoksia

Das Wesen der Geldpolitik dargstellt unter besonderer Berücksichtigung der politischen Theorie und der Wissenschaftslehre : eine klassifikatorische Studie zur Begriffsbildung der Sozialökonomie, väitöskirja. Helsingfors 1931
Bankväsendet i Finland. 1934
Banktjänstemannarörelsen och dess mål ; redaktionskommitté C. O. Frietsch, Stig Colliander, Gunnar Åhman. Finlands svenska bankmannaförening, Helsingfors 1935
Finlands ödesår 1939-1943. Söderström, Helsingfors 1945 (ilmestyi suomeksi nimellä Suomen kohtalonvuodet, Tammi 1945)
Aiheesta muualla

SKS Biografiakeskus : C. O. Frietschin elämäkerta
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen ja ruotsalaisen vasemmiston kansanedustajat 1936–1939 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (21):  Bonsdorff  von Born  Colliander (1936–1938†)  Estlander  von Frenckell  Frietsch  Furuhjelm  Haga  Helenelund  Hildén  Hästbacka  Jern  Kullberg  Laurén  Mattsson (1938–1939)  Nordström  Sergelius  Stenwall  Söderhjelm  Törngren  Wickman  Österholm 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1939–1945 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (18):  Bonsdorff  von Born  Estlander  Frietsch  Furuhjelm (1939–1944)  Haga (1939–1944)  Helenelund  Hildén  Holmberg  Hästbacka  Jern  Johansson  Kullberg  Mangs  Nyman (1944–1945)  Söderhjelm (1944–1945)  Törngren  Wickman  Östenson  Österholm 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Veera Sylvius

Veera Sylvius (s. 1974 Turku) on suomalainen pääomasijoittaja, kirjailija ja entinen yrittäjä. Aiemmin hän työskennellyt avaruusalalla. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri ja MBA.
Ura

Helsingin yliopistolta teoreettisesta fysiikasta maisteriksi valmistunut Sylvius kiinnostui opiskelujensa aikana avaruusfysiikasta. Hän teki aiheesta vuoden kestäneen Space Systems Finland -pestinsä aikana gradun. Graduunsa hän teki matemaattisen mallin Maata kiertäneen kaukokartoitussatelliitin spektri­datan analysointiin. Opiskeluaikanaan hän toimi myös ainejärjestönsä Limes ry:n puheenjohtajana.
Uransa hän aloitti Ericssonin verkonhallintajärjestelmien asiantuntijana. Vuonna 2005 hän palasi Space System Finlandiin, ja työskenteli siellä muun muassa kaukokartoitussateliittien ohjelmistokehityksessä, testauksen suunnittelussa ja projektipäällikkönä. Vuonna 2008 hänestä tuli myyntipäällikkö. Töiden ohella Sylvius valmistui MBA:ksi Aalto EE:stä.
Vuonna 2010 Sylvius nimitettiin Space Systems Finlandin toimitusjohtajaksi. Yhtiöllä oli tuolloin 27 työntekijää.  Sylviuksen mukaan yhtiön tulevaisuus olisi maanpäällisen teollisuuden parissa. Hän ja kaksi johtoryhmän jäsentä, Timo Latvala ja Tuomas Talvioja, tekivät yhtiöstä ostotarjouksen ja tekivät kaupat alkuvuonna 2011. Sylvius omisti yhtiöstä kolmanneksen.
Yhtiön liikevaihto kasvoi noin 20 prosenttia vuosittain ja vuoteen 2016 mennessä maanpäällisen teollisuuden osuus liikevaihdosta oli noin puolet. Yhtiöllä oli tuolloin 79 työntekijää ja sen projektit liittyivät esimerkiksi lääketieteen laitteisiin, diagnostiikaan ja koneteollisuuden turvajärjestelmiin.
Suunnittelutoimisto RD Velho osti Space Systems Finlandin loppuvuonna 2019. RD Velho oli älykkäiden koneiden, laitteiden ja digitaalisten ratkaisujen suunnittelija. Fuusioituaan SSF:n itseensä se jatkoi toimintaa Huld Oy -nimellä. Sylvius toimi Huldin varatoimitusjohtajana kaksi vuotta.
Syksyllä 2021 Sylvius perusti kumppaneineen pääomasijoitusyhtiö Voland Partners Oy:n. Erkka Niemi ja Samuli Siljamäki olivat aiemmin työskennelleet Siili Solutionsissa, jota Jyrki Laune oli avustanut oman yrityksensä kautta. Kasvurahasto aikoi sijoittaa suomalaisiin teknologiayrityksiin. Sylvius hallinnoi siellä kymmenien miljoonien eurojen sijoitussalkkua, joka koostuu sekä muiden että hänen omista omistuksistaan.
Sylvius opiskelee luovaa kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa (2023-2025)
Julkaisut

On todellakin kuljettava kuusikon läpi, Enostone, 2023
Louise Gluck ja kirjallisuuden voima, essee, Särö -lehti no. 49-50, 2023
Katoaminen, Enostone, 2024
Viisi runoa armosta. Parnasso 6-7/2024
Yksityiselämä

Sylviuksella on kaksi lasta. Sylviuksen äiti on kirjailija ja lääketieteen tohtori Anneli Vainio ja isä lääketieteen tohtori, professori emeritus Harri Vainio.
Eurovision laulukilpailu 2004

| Eurovision laulukilpailu 2004 Under The Same Sky ("Saman taivaan alla") |
| --- | --- |

Päivämäärät
Päivämäärä(t):  12. toukokuuta (semifinaali)  15. toukokuuta (finaali)
Isäntä
Tapahtumapaikka:  Abdi İpeçki Stadium, Istanbul, Turkki
Juontaja(t):  Meltem Cumbul   Korhan Abay
Isäntämaan toimittaja:  TRT
Osallistujat
Osallistujien määrä:  36
Uudet maat:   Albania    Andorra   Valko-Venäjä   Serbia ja Montenegro
Palaavat maat:   Tanska  Suomi  Liettua   Makedonia   Monaco   Sveitsi
Äänestys- järjestelmä:  Puhelinäänestys, käytössä nykyinen pistejärjestelmä.
Äänestys
Voittaja:  Ukraina "Wild Dances"
Nolla pistettä saaneet:   Sveitsi (semifinaalissa)
Osallistujakartta

   Maat, jotka pääsivät finaaliin   Maat, jotka eivät osallistuneet vuonna 2004   Maat, jotka eivät päässeet finaaliin  
Muuta
 Kisa järjestettiin ensimmäistä kertaa kaksiosaisena. 
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ 2003  2005 ► 
Eurovision laulukilpailu 2004 järjestettiin Istanbulissa, Turkissa 12. ja 15. toukokuuta. Kilpailu oli 49. Eurovision laulukilpailu, ja sen juonsivat molempina iltoina Meltem Cumbul ja Korhan Abay.
Kilpailu järjestettiin euroviisuhistoriassa ensimmäistä kertaa kaksi-iltaisena: keskiviikkona käytiin semifinaali, jonka kärkikymmenikkö jatkoi lauantain finaaliin. Finaaliin pääsivät lisäksi suoraan vuoden 2003 Euroviisujen kaksitoista parhaiten sijoittunutta maata sekä Euroopan yleisradioyhtiö EBU:n neljään suurimpaan rahoittajamaahan kuuluvat Ranska ja Iso-Britannia. Järjestely takasi jokaiselle maalle pysyvän osallistumisoikeuden. Osallistujamaiden määrä olikin suurempi kuin koskaan ennen. Kun Valko-Venäjä, Albania ja Andorra olivat ensimmäistä kertaa mukana ja kun Monaco ja Serbia ja Montenegro palasivat pitkältä tauoltaan, oli Euroviisuissa mukana kaikkiaan 36 maata.
Pistetaulukko > Semifinaali

Finaaliin päässeet maat on merkitty vaaleanvihreällä taustavärillä. Automaattiset finalistit Puola, Ranska ja Venäjä jättivät näyttämättä semifinaalin eivätkä maat myöskään osallistuneet äänestykseen.
Äänestyskoostumus

Jokainen maa antoi kymmenelle mielestään parhaalle kappaleelle pisteet 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Finaalissa kaikki maat käyttivät puhelinäänestystä; semifinaalissa Puola, Ranska ja Venäjä eivät äänestäneet lainkaan ja Monacon pisteet otettiin kahdeksanhenkiseltä vararaadilta. EBU julkaisi kilpailun jälkeen kussakin maassa semifinaalissa ja finaalissa annetut puhelinäänimäärät:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Maa | Ääniä semifinaalissa | Ääniä finaalissa |
|  Alankomaat | 44 263 | 158 559 |
|  Albania | 259 | 812 |
|  Andorra | 1 609 | 3 003 |
|  Belgia | 21 397 | 76 123 |
|  Bosnia ja Hertsegovina | 61 420 | 95 062 |
|  Espanja | 25 910 | 39 005 |
|  Irlanti | 13 410 | 36 998 |
|  Islanti | 19 361 | 46 310 |
|  Iso-Britannia | 36 438 | 415 558 |
|  Israel | 12 895 | 14 297 |
|  Itävalta | 87 119 | 284 902 |
|  Kreikka | 63 354 | 192 564 |
|  Kroatia | 20 850 | 40 220 |
|  Kypros | 54 351 | 117 751 |
|  Latvia | 26 896 | 40 453 |
|  Liettua | 11 845 | 19 627 |
|  Makedonia | 15 908 | 47 599 |
|  Malta | 10 111 | 12 392 |
|  Monaco | - | 110 |
|  Norja | 18 939 | 81 278 |
|  Portugali | 3 870 | 8 597 |
|  Puola | - | 72 295 |
|  Ranska | - | 54 495 |
|  Romania | 3 255 | 11 698 |
|  Ruotsi | 86 667 | 294 828 |
|  Saksa | 108 161 | 1 061 049 |
|  Serbia ja Montenegro | 5 524 | 20 909 |
|  Slovenia | 36 789 | 61 844 |
|  Suomi | 15 575 | 45 952 |
|  Sveitsi | 92 305 | 503 627 |
|  Tanska | 58 027 | 136 769 |
|  Turkki | 69 738 | 121 008 |
|  Ukraina | 3 815 | 4 323 |
|  Valko-Venäjä | 13 737 | 16 204 |
|  Venäjä | - | 96 955 |
|  Viro | 22 564 | 34 615 |
| Yhteensä | 1 066 362 | 4 267 791 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eurovision laulukilpailu 2004 Wikimedia Commonsissa
Eurovision laulukilpailu 2004 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Yrjö Hautala

Yrjö David Hautala (22. helmikuuta 1903 Kotka – 30. huhtikuuta 1969 Nivala) oli suomalainen poliitikko. Hautala edusti eduskunnassa Kansanpuoluetta 1933–1936, mutta siirtyi talvisodan jälkeen Maalaisliittoon, jonka listoilta hän nousi eduskuntaan kolmesti sotien jälkeen vuosiksi 1945–1958 ja 1962–1966.
Hautala avioitui 1928 Katri Sulkion kanssa.
Eero Hahl

Eero Viljam Hahl (sukunimi vuodesta 1928 Hatva) (2. huhtikuuta 1872 Iisalmen maalaiskunta – 21. helmikuuta 1945 Iisalmen maalaiskunta) oli suomalainen maanviljelijä joka toimi 1920-luvulla Maalaisliiton kansanedustajana ja ministerinä.
Hahlin vanhemmat olivat kanttori Kaarle Juhana Hahl ja Anna Sohvi Nissinen.  Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 ja suoritti rautatiesähköttäjän tutkinnon 1891 ja agronomin tutkinnon 1897.
Hahl oli rautateiden palveluksessa 1890–1891 ja sen jälkeen Suomi-yhtiön kamreerina 1891–1894.  Hän toimi maanviljelijänä Iisalmen maalaiskunnassa 1897–1945 ja oli siinä ohella Peltosalmen maanviljelys- ja meijerikoulun opettaja 1899–1901, Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran konsulentti 1901–1903, sihteeri 1903 ja Pellervo-seuran konsulentti 1904–1905.  Hahl oli ministeriuransa jälkeen asutushallituksen ylijohtajana 1926–1933.
Hahl oli Maalaisliiton kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1910–1914 ja 1917–1929.  Hahl oli myös eduskunnan toinen varapuhemies 1922 ja eduskunnan maatalousvaliokunnan puheenjohtaja vuosina 1919 ja 1921–1929.  Hahl toimi apulaismaatalousministerinä Kaarlo Castrenin hallituksessa 1919 sekä Vennolan I hallituksessa 1919–1920 ja Erichin hallituksessa 1920–1921.  Viimeksi hän oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924.  Hahl oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa.  Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Iisalmen maalaiskunnan kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan esimiehenä ja kunnanvaltuuston jäsenenä.
Matti Heikkilä (kansanedustaja)

Matti Ilmari Heikkilä (16. tammikuuta 1890 Pälkäne – 23. toukokuuta 1965 Pälkäne) oli suomalainen kunnallisneuvos ja kansanedustaja. Heikkilä oli kokoomuksen maataloussiiven voimahahmo ja puolueen eturivin vaikuttajia sotavuosista 1950-luvun puoliväliin. Hän toimi muun muassa puoluevaltuuskunnan ja puoluehallituksen varapuheenjohtajana sekä Pohjois-Hämeen kansallisliiton puheenjohtajana.
Heikkilä valittiin eduskuntaan Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1. syyskuuta 1939 – 28. maaliskuuta 1954.
Bernhard Heikkilä

Bernhard Heikkilä (ent. Artig, 19. huhtikuuta 1882 Huittinen – 7. joulukuuta 1931 Rusko) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus.
Heikkilä toimi kansanedustajana kuuden vuoden ajan, toukokuusta 1924 lokakuuhun 1930. Hänet valittiin eduskuntaan kolmissa vaaleissa, 1924, 1927 ja 1929, Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja hän oli eduskunnan kulkulaitosvaliokunnan ja maatalousvaliokunnan jäsen. Hän vaikutti poliittisella urallaan myös Ruskon kunnallispolitiikassa, kunnanvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana, sekä toimi presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1931. Heikkilälle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1930.
Heikkilä oli varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä, jona hän työskenteli Ruskolla vuodesta 1900. Hän oli myös maallikkotuomari, lautamies, ja sai herastuomarin arvonimen. Hän toimi myös muun muassa Lounais-Suomen maanviljelysseuran, vakuutusyhtiö Tarmon ja Uuden Auran hallintoneuvostojen puheenjohtajana sekä Maataloustuottajain Varsinais-Suomen piiriliiton ja Maatalousseurojen keskusliiton johtokuntien jäsenenä.
Heikkilän isä oli talollinen Jooseppi Artig ja äiti Ida Josefiina Samuelintytär. Hänen puolisonsa oli Hulda Katariina Uotila, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1907. Bernhard Heikkilä kuoli joulukuussa 1931, 49-vuotiaana.
Kauko Heikkinen (poliitikko)

Kauko Antero Heikkinen (s. 12. huhtikuuta 1938 Puolanka) on suomalainen poliitikko. Heikkinen toimi Keskustan kansanedustajana vuosina 1987–1995 edustaen Oulun läänin vaalipiiriä. Heikkinen toimi myös Hyrynsalmen kunnanhallituksen puheenjohtajana vuosina 1973–1975 sekä Suomussalmen kunnanhallituksen puheenjohtajana vuosina 1983–1987 sekä Suomussalmen kunnanvaltuutettuna vuosina 1989–1996. Politiikan ulkopuolella Heikkinen toimi apulaistarkastajana Hämeen lääninverovirastossa 1960–1963, toimistopäällikkönä Jämsän verotoimistossa 1964–1965, Hyrynsalmen verojohtajana 1966–1975 ja Suomussalmen verojohtajana 1976–1996. Heikkinen oli presidentin valitsijamies vuonna 1988. Heikkisen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Heikkinen ja emäntä Anna Stiina Heikkinen. Heikkisen puoliso vuodesta 1964 on lastenhoitaja Helvi Inkeri Holopainen. Heillä on kolme lasta, Anneli (s. 1965), Helena (s. 1968) ja Kristiina (s. 1980). Heikkinen on sotilasarvoltaan kapteeni.
Eino Heikura

Eino Emil (Eino E.) Heikura (18. lokakuuta 1893 Nurmes – 19. maaliskuuta 1962 Pori) oli suomalainen maanviljelijä, kansanedustaja ja kunnallisneuvos.
Eino Heikuran vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Heikura ja Maria Siira. Hänen puolisonsa vuodesta 1918 oli Elisabet Luoti. Maamieskoulun käytyään Heikura työskenteli tilanhoitajana Ähtärissä 1916–1919 ja Karviassa 1919–1927 sekä maanviljelijänä Karviassa 1927–1962. Hän toimi myös Karvian kunnan siirtoväen huoltojohtajana 1944–1949 ja kansanhuollon apulaisjohtajana 1946–1948.
Heikura valittiin eduskuntaan maalaisliiton edustajaksi Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosiksi 1924–1927 ja 1951–1958. Hän toimi myös Karvian kunnanvaltuuston puheenjohtajana, presidentin valitsijamiehenä 1950 ja 1956 sekä useissa muissa luottamustehtävissä. Heikuralle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi 1953.