stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haka (rakennusliike)
Historia > Pelkolan ja lähiörakentamisen aika 1960- ja 1970-luvuilla

Vuonna 1959 suurimman paikallisorganisaation, Helsingin Asuntokeskuskunta Hakan toimitusjohtajaksi valittiin insinööri ja lakimies Antti Pelkola. Pelkola johti Hakaa seuraavat 23 vuotta, ja nousi 1960-luvulla yhdeksi rakennusalan keskeisistä vaikuttajista. Hänen vahva näkemyksensä tehokkaasta aluerakentamisesta ja suurista, tiheään rakennetuista lähiöistä olivat täysin vastakkaisia esimerkiksi Heikki von Hertzenin kannattamille puutarhakaupunkilähiöille. Hakasta muodostuikin rationaalista tehokkuutta ja rakennuttajan ohjausta korostava aatteellinen vastapooli puutarhakaupunki-ideologialle ja Asuntosäätiölle.
Pelkolan johdolla Haka ryhtyi maanhankintaan aluerakennushankkeita varten. Huomattavimmat hankkeet olivat Helsingin Pihlajamäki, Roihuvuori ja erityisesti Espoon Matinkylä Haka hankki omistukseensa Matinkylän maat 1965. Kunta oli tarjonnut aikaisemmin 100 000 m² suuruista kaavoitussopimusta eri urakoitsijoille, Hakan kanssa solmittu sopimus käsitti kerrosalaa 200 000 neliötä, ja myöhemmin sopimuksen kohteen asemakaava laajennettiin peräti 450 000 m²:iin. Matinkylä oli monella tapaa Hakalla käännekohta: siinä kehitettiin elementtitekniikkaa, tiukkaa suunnittelun ohjausta ja laajamittaista aluerakentamista. 1960-luvun alussa Haka kehittyi systemaattisen elementtituotannon myötä suurtuotantoa harjoittavaksi aluerakentajaksi. Hakan rakennusosaston johtajana ja Hakan varatoimitusjohtajana 1962–1985 toiminut teollisuusneuvos Eero Soini tunnettiin rakentamisen elementtitekniikan kehittäjänä.
1960-luvulle tultaessa toiminnassa oli mukana lähes 50 erillistä paikallisjärjestöä, eikä laajentunutta toimintaa voitu enää hoitaa vapaaehtoisvoimin.  Asunto-osasto otti hoitaakseen rahoitus- ja urakkakilpailujärjestelyt keskitetysti.
Historia > Suomen suurin rakennusliike

Suuren mittakaavan aluerakentaminen nosti Hakan 1960-luvulla Suomen suurimpien rakentajien joukkoon. Yksi merkittävistä kohteista oli Tampereen Näsinneula-näkötorni 1970–1971. Aluerakentaminen jatkui viennillä: Haka oli vuonna 1972 Neuvostoliiton markkinoita varten perustetun Finn-Stroi-yhtymän perustajajäsen. Finn-Stroin kautta Haka urakoi muun muassa Enson ja Kostamuksen työmaita vuosina 1972–1988. Vuosikymmenen lopulla viennin osuus oli jo neljännes liikevaihdosta. Kasvua haettiin myös yritysostoilla 1970-luvun loppupuolelta koko 1980-luvun ajan. Tällöin Hakan omistukseen siirtyivät muun muassa tamperelainen, Keskustapuolueeseen yhdistettyjen lahjusoikeudenkäyntien vuoksi kuuluisaksi tullut Rakennusliike Noppa vuonna 1984 ja yhdeksi Suomen suurimmista rakennusliikkeistä kasvanut tamperelainen Mattinen & Niemelä vuonna 1985.  Muita Hakan ostamia rakennusliikkeitä olivat oululainen Insinöörirakentajat Oy 1978, joensuulainen Rakennustoimisto Y. I. Immonen Oy 1979, vaasalainen Oy E. Ehrs Ab, pietarsaarelainen Oy Kaustinen & Kattil Ab 1980, vuorineuvos Aarne J. Aarnion Palkki Oy 1981 ja tamperelainen H. Böök 1982. Yrityskauppojen myötä Haka siirtyi myös urakoimaan maa-ja vesirakentamista, josta se kuitenkin kärsi suuria tappioita. Haka harjoitti myös kiinteistöliiketoimintaa.
Hakan jäseniksi tulivat 1970-luvulla myös SAK ja suurimmat ammattiliitot. Valtakunnallisuus noteerattiin vuonna 1975, kun nimeksi tuli Rakennuskunta Haka. Vuonna 1989 hylättiin osuuskuntamuoto, ja yritys muutettiin osakeyhtiöksi nimeltään Haka Oy. Omistajat olivat EKA (osuus 70 %), Elanto (20 %) ja Suomen Työväen Säästöpankki (10 %). Tuolloin Haka oli jo noussut maan suurimmaksi rakennusliikkeeksi. Sitä oli johtanut vuodesta 1982 Eero Piipari, josta oli tullut vuorineuvos 1986 ja Hakan pääjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1988. Eläkkeelle Piipari jäi 1991.
Historia > Rakennusalan romahdus ja Hakan konkurssi

1980-luvun lopun huippusuhdanteen jälkeen Suomen 1990-luvun alun laman myötä Suomen rakennustuotanto romahti 1990-luvun alkuvuosina. Hakan johto tiesi jo vuonna 1991 yhtiön olevan sitoutunut tulevina vuosina niin raskaasti tappiollisiin urakoihin, että konkurssi oli mahdollinen 1994 ellei tilanne kääntyisi. EKAn huono taloudellinen tilanne vaikeutti Hakan asemaa entisestään. Vuoden 1991 tulos oli näennäisesti positiivinen, mutta yhtiöllä oli yli tuhat myymätöntä asuntoa. Yhtiön toimitusjohtaja Pertti Naulapää erotettiin maaliskuussa 1992, ja hänen seuraajakseen tuli Eero Makkonen. Vuosi 1992 oli 250 miljoonaa markkaa tappiollinen ja 1993 tappiota tuli lisää lähes miljardi markkaa. EKAn vaikeuksien myötä Hakan osakkeet olivat 1993 lähtien rahoittajapankkien hallussa. Rahoittajien lopetettua lainoituksen vuoden 1994 alussa Haka haki itsensä konkurssiin 15. maaliskuuta.
Hakan konkurssi vuonna 1994 oli Suomen yrityshistorian suurimpia. Valvottavien saatavien arvo nykyrahassa oli 6 miljardia euroa ja Hakassa sekä sen omistamissa yhtiöissä oli 3 200 työntekijää. Rahoittajista SYP kärsi 450 miljoonan, Postipankki 300 miljoonan, KOP 200 miljoonan ja Valtion vakuusrahasto STS:n kautta 400 miljoonan markan luottotappiot.lähde? Hakan rakennushankkeita ryhtyi jatkamaan ruotsalainen Skanska, joka palkkasi käytännössä yrityksen koko johdon perustamaansa tytäryhtiöön.
Vuonna 1988 perustettu Hakan venäläinen tytäryhtiö Haka Moskova selvisi emoyhtiön konkurssista ja toimii edelleen. Haka Moskova oli Hakan tytäryhtiön Haka-Stroin ja venäläisten yhteisyritys, josta Haka-Stroi omisti 90 prosenttia. Haka Moskovan toimitusjohtaja Klaus Diktonius ja neljä muuta johtajaa ostivat yhtiön Hakan konkurssipesältä vuonna 1994.
Hakan konkurssin jälkiselvittely

Konkurssipesän hoitajien väärinkäytöksistä tehtiin poliisille tutkintapyyntö jo vuonna 1998, mutta poliisi keskeytti tutkinnan. Toisen, vuonna 2002 tehdyn tutkintapyynnön selvittely johti syytteisiin.
Hakan konkurssin jälkiselvittely > Käräjäoikeus

Käräjäoikeus tuomitsi kaksi työntekijää konkurssipesän kiinteistöjen myynnistä alihintaan ja välistä itselle kerätyistä palkkioista vuosina 1996–1997. Päätekijät saivat rangaistukseksi kolme ja neljä vuotta vankeutta. Kaikkiaan tuomittuja oli 13. Kaikki valittivat hovioikeuteen.
Pesän myynnille ei ollut kiirettä, sillä kestoksi oli määritelty 10 vuotta. Paras omaisuus myytiin vuosina 1994–1995 ja osa huonohintaisemmista kiinteistöistä myytiin hinnalla millä hyvänsä. Myynnissä suosittiin kavereita ja lähipiiriä.
Hakan konkurssin jälkiselvittely > Hovioikeus

Hakan konkurssipesää käsiteltiin hovioikeudessa helmikuussa 2008. Konkurssi oli suurin rakennusalan konkurssi Suomessa. Oikeudessa käsiteltiin tapauksia, joissa myytiin tai vaihdettiin lähes sata kohdetta.
Hovioikeuden päätös asiassa saatiin heinäkuussa 2008. Oikeus totesi että omaisuutta myytiin selvästi käypää hintaa halvemmalla. Kiinteistöyksikön johtaja sai palkkioita alihinnoitelluista kaupoista. Pesänhoitajia erehdytettiin, jotta he hyväksyisivät kaupat.
Kiinteistöyksikön johtaja tuomittiin törkeistä petoksista ja törkeästä kavalluksesta ehdottomaan vankeuteen 3 vuodeksi 8 kuukaudeksi. Toinen pääsyytetty, hänen alaisensa, sai vuotta lyhyemmän rangaistuksen. Kolmas kiinteistöyksikössä työskennellyt syytetty tuomittiin puoleksi vuodeksi ehdolliseen vankeuteen. Vahingonkorvauksia kaksi pääsyytettyä tuomittiin maksamaan 1,3 ja 0,7 miljoonaa euroa. Neljä konkurssipesältä alihintaisia kiinteistöjä ostanutta henkilöä tuomittiin eripituisiin ehdollisiin vankeusrangaistuksiin. Kahden konkurssipesältä kiinteistöjä ostaneen syytetyn osalta syytteet hylättiin.
Toimitusjohtajat

Ilmari Voionmaa 1939–1940
L. Salmensaari 1940–1946
Jorma Viertokangas 1946–1949
Unto Linnamäki 1949–1958
Antti Pelkola 1959–1982
Eero Piipari 1982–1988 (pääjohtaja 1988–1991)
Pertti Naulapää 1988–1992
Eero Makkonen 1992–1994
Hakan rakentamia alueita > Suomessa

Haka-alue Valkeakoskella
Haka-alue Savonlinnassa
Hakan rakentamia alueita > Suomessa > Pääkaupunkiseudulla

Tapiolan Hakalehto, Espoo
Puotila, Helsinki, 1960– (yhdessä Saton kanssa)
Pihlajamäki, Helsinki, 1961– (yhdessä Saton kanssa)
Myllypuro, Helsinki, 1964– (yhdessä Saton kanssa)
Kontula, Helsinki 1964– (yhdessä Saton kanssa)
Simonkylä, Vantaa, 1964–
Karakallio, Espoo, 1964–
Matinkylä, Espoo 1968–
Länsimäki, Vantaa, 1969–
Havukoski, Vantaa, 1971–1980 (yhdessä Saton kanssa)
Perkkaa, Espoo, 1971– (yhdessä Saton kanssa)
Merihaka, Helsinki 1972–
Näkinpuisto, Helsinki
Nöykkiön Eestinlaakso, Espoo 1989–1994 (Skanska rakensi loppuun yhdessä 1/1990-)
Hakan rakentamia alueita > Venäjällä

Svetogorsk (yhdessä muiden kanssa)
Kostamus (yhdessä muiden kanssa)
Kirjallisuutta

L. Hämäläinen & U. Kivelä: Rakentavasti 50 vuotta. Haka. Helsinki 1988. ISBN 951-99972-7-X
P. Naulapää: HAKA. Jyväskylä 1996. ISBN 9529687915
Valtionsyyttäjä Ari-Pekka Koivisto saapumassa rakennusliike Haka Oy:n ja sen tytäryhtiöiden konkurssipesiin kytkeytyvien rikosepäilyjen käsittelyn valmisteluistuntoon Helsingin käräjäoikeuteen.
Näkymä Merihakaan kesällä 2005.
Kerrostaloja Kotikonnuntien varrella.
Hannes

| Hannes |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  27. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  27. joulukuuta
– ortodoksinen:  29. elokuuta
Muunnelmia:  Hannu
Vastineita eri kielissä:  Hans
Nimen alkuperä:  Johannes
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hannes on miehen etunimi, alkujaan saksalainen Johannes-nimen lyhentymä, joka on käytössä myös Suomessa. Hanneksen nimipäivä on 27. joulukuuta, apostoli Johanneksen muistopäivänä. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 7 193 Hannesta.
Kuvitteellisia Hannes-nimisiä

Hannes (englanniksi Ernie), Bud Gracen sarjakuvan henkilö
Hannes Luotola, hahmo suomalaisessa televisiosarjassa Kotikatu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hannes Wikimedia Commonsissa
Tuure Happonen

Tuure Oskari Happonen (30. lokakuuta 1899 Nilsiä – 23. huhtikuuta 1918 Luumäki) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työmies Mikko Happonen ja Eeva Tiina Heikkinen.
Opinnot

Hän kävi viisi luokkaa Kuopion klassillista lyseota.
Jääkäriaika

Happonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 30. syyskuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 10. lokakuuta 1917.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, missä hän kaatui taistelussa 23. huhtikuuta 1918. Happonen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kuopiossa. Hänet on haudattu Kuopioon valkoisten sankarihautaan. Hänen nimensä on painettu Valtion rautateiden pääkonttorin toisen kerroksen graniittiseen muistotauluun.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Maju

Maju on baskien jumala sekä jumalatar Marin puoliso. Kun nämä kaksi kohtaavat, syntyy kauhistuttava ukonilma. Maju esiintyy yleensä käärmeen hahmossa. Joillakin baskien alueilla Maju katsotaan samaksi jumalaksi kuin Sugaar, joka on käärmemäinen, maan alla asuva henki, joka voi kuitenkin kulkea taivaassa tulisen sirpin hahmossa.
Harjavallan kirkko

| Harjavallan kirkko   Kaikkien autuuksien kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Harjavalta
Koordinaatit:  61°19′1.5″N, 022°08′48.9″E
Seurakunta:  Harjavallan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1984
Suunnittelija:  Pekka Pitkänen
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harjavallan kirkko eli Kaikkien autuuksien kirkko on Harjavallassa sijaitseva tiilirakenteinen vuonna 1984 käyttöön vihitty kirkko. Arkkitehti Pekka Pitkäsen suunnittelemaan kirkkoon mahtuu 500 henkeä. Kirkon suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu vuonna 1981. Varsinaiseen kirkkosaliin liittyy huone, jota voidaan käyttää erilaisten tilaisuuksien pitopaikkana. Lisäksi kirkon matalammassa osassa on niin sanottu omaisten huone. Myös kylmätila vainajien säilyttämiseen on kirkkorakennuksen yhteydessä. Seurakunnan hautaan siunaamiset toimitetaan kirkossa. Hautausmaat sijaitsevat kirkon ympärillä.
Arkkipiispa John Vikström vihki kirkon käyttöön 4.11.1984. Kirkon peruskiveen on muurattu kivi, joka on tuotu Israelista siltä vuorelta, jolla Jeesuksen uskotaan pitäneen vuorisaarnansa. Kirkon nimi Kaikkien autuuksien kirkko tulee vuorisaarnan aloituksen autuaaksijulistuksista.
Tunnusomaisia piirteitä kirkkosallissa on sen kahdeksankulmaisuus. Muoto tekee salista avaranlähde? ja silti seurakunta ja pappi ovat lähellä toisiaan. Kirkon alttarin takana on keskiajalta peräisin oleva entisöity puinen krusifiksi. Vieressä olevan vanhan puukirkon edeltäjästä säilynyt saarnatuoli on restauroitu ja asennettu uuteen kirkkoon. Siinä on säilynyt kolme maalausta, jotka esittävät Kristus kaikkivaltiasta keskellä ja hänen oikealla puolella pyhää Pietaria ja vasemmalla puolellaan pyhää Johannes evankelistaa. Saarnatuoli on rakennettu vain pari porrasta ylemmäs kirkkosalin penkkejä. Alttarin takana avautuu itään lattiasta kattoon ulottuva ikkuna, minkä keskellä on lasimaalaus, Kristuksen viisi haavaa. Tyylitellyssä ristissä näkyy viisi verenpunaista kohtaa.
Kirkkorakennus pyrittiin tekemään estettömäksi niin, että kirkkosaliin ja alttarille oli kaikkien helppo tulla. Kirkkosalin kupeeseen suunniteltiin suurella ikkunalla varustettu, äänieristetty huone, jonne vanhemman oli mahdollista siirtyä kesken toimituksen lapsensa kanssa, jos lapsi ei jaksanut keskittyä toimitukseen.
Tiiliseinän tiilien välissä on poikkeuksellisen runsas laastikerros.lähde?
Kuvia

Kirkko sisältä
Kirkon alttari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harjavallan kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Harjavallan kirkko (Q11861539)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Harjavalta
katuosoite: Kirkkokuja 2, 29200 Harjavalta
koordinaatit: 61°19′N 22°08′E﻿ / ﻿61.31°N 22.14°E﻿ / 61.31; 22.14
Pekka Halonen

| Pekka Halonen |
| --- | --- |
 Pekka Halonen vuonna 1899.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1865 Lapinlahti
Kuollut: 1. joulukuuta 1933 (68 vuotta) Tuusula
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  maalaustaide
Taidesuuntaus:  kansallisromantiikka, karelianismi
Kuuluisimpia töitä:  Niittomiehet (1891)  Oijustie (1892)  Pihlaja (1894)  Neiet niemien nenissä (1895) Vainolaista vastaan (1896)  Tienraivaajia Karjalassa (1900)
Pekka Halonen (23. syyskuuta 1865 Lapinlahti – 1. joulukuuta 1933 Tuusula) oli suomalainen taidemaalari ja professori. Hänet tunnetaan etenkin talvista luontoa ja lumista metsää kuvaavista maisemamaalauksista. Hän on maalannut myös alttaritauluja.
Halonen opiskeli Pariisissa muun muassa Paul Gauguinin johdolla ja sai vaikutteita japanilaisista puupiirroksista. Hän oli kansallisromantiikan ja karelianismin edustaja.
Tyyli

Halonen maalasi eniten maisemia ja kansanelämänkuvauksia. Hän teki 1900-luvun alkupuolella värikokeiluja ja tapaili myös impressionistisempaa maalaustyyliä, mutta 1920-luvun alkuun mennessä tyyli tasaantui pehmeäksi ja ilmavaksi.lähde?
Halosen taiteessa on sekä perisuomalaisuutta että kansainvälisyyttä. Aiheet olivat suomalaisia, mutta ilmaisussa on vaikutteita kansainvälisistä virtauksista. Hän kuvasi pyhänä puuna pidetyn pihlajan symbolistisen mystisenä, ja lumisia puita kuvaavissa maalauksissa on japonismin koristeellisuutta. Hänen maalauksensa ovat usein väritykseltään ja sommittelultaan freskomaisen tyyliteltyjä, kuten Avannolla ja Tienraivaajia Karjalassa.lähde?
Elämänvaiheet > Varhaisvuodet ja opinnot Suomessa

Pekka Halonen syntyi 23. syyskuuta 1865 Iisalmen pitäjässä Lapinlahdella. Hänen vanhempansa olivat Olli Halonen ja Wilhelmiina Halonen. Halosen isä oli maanviljelijä ja käsityöläinen ja hänen äitinsä kansanmuusikko. Perheeseen kuului kaikkiaan viisi poikaa ja kaksi tytärtä. Pekka oli perheen kolmanneksi vanhin. Hänen nuorempi veljensä oli viulutaiteilija Heikki Halonen.
Vuonna 1885 Halonen pyrki Jyväskylän seminaariin päämääränään kansakoulunopettajan tutkinto. Hänen pääsykokeittensa pistemäärä ei kuitenkaan riittänyt opiskelupaikkaan. Tämän jälkeen hän muutti Helsinkiin. Sieltä hän tunsi vain hänelle tunnustusta antaneen arkkitehti Josef Stenbäckin. Halonen ilmaantui Stenbäckin luokse yllättäen ilmoittaen aikovansa taiteilijaksi. Syksy kului taideopintoihin valmistautumisessa. Hän teki samaan aikaan töitä rakennuksilla ja teki koristemaalarin töitä, kun niitä oli tarjolla. Hänen oli opiskeltava myös ruotsia, sillä Ateneumissa opetettiin ruotsiksi. Hänet valittiin kevätkaudeksi Ateneumiin Suomen Taideyhdistyksen piirustuskouluun. Hän kirjoitti kotiin joutuvansa aamulta puoli kymmenestä iltaseitsemään maalaamaan "alastomia rotjakkeita". Seuraavan vuoden keväällä Halonen sai kolmen muun oppilaan kanssa koulun hopeakynän palkinnoksi edistymisestä ja ahkeruudesta. Kesän hän työskenteli ahkerasti, mutta ansiot jäivät kuitenkin niin heikoiksi, että hän joutui syksyllä pyytämään kotikunnastaan köyhäintodistusta voidakseen jatkaa opiskeluaan Ateneumissa. Köyhäintodistus piti kirjoittaa ruotsiksi, "sillä suomalainen ei tahdo kelvata mihinkään".
Halonen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuodesta 1886 vuoteen 1890. Hänen opettajinaan olivat Carl Jahn ja Fredrik Ahlstedt, ja opiskelutovereina muun muassa Albert Gebhard, Ellen Thesleff ja Väinö Blomstedt. Hän oli vuonna 1888 avatun Ateneum-rakennuksen ensimmäisiä opiskelijoita. Hän sai erinomaiset arvosanat ja oppilasstipendinä 200 markkaa. Kesän 1890 hän vietti kotonaan Lapinlahdella ja maalasi muun muassa työn Honkaniemi. Hän opiskeli ranskaa ja otti sitä varten yksityistunteja.
Elämänvaiheet > Pariisi ja uran alku

Syksyllä 1890 Halonen lähti Pariisiin opiskelemaan Académie Julianissa. Hän palasi Lapinlahdelle keväällä 1891 ja maalasi Liponsaaressa läpimurtoteoksensa Niittomiehet, joka oli esillä syksyllä Suomen Taiteilijain ensimmäisessä näyttelyssä. Niittomiehissä mallina oli Antti-veli ja Väisälänmäki näkyy siinä taustalla. Hän jatkoi talvella opintoja Pariisissa ja palasi keväällä 1892 Suomeen, jolloin hän tutustui laivamatkalla tulevaan puolisoonsa Maija Mäkiseen. Maija Mäkisen isä oli Sortavalan seminaarin lehtori.
Tutustuttuaan Maija Mäkiseen Halonen asui jonkin aikaa Myllykylässä Sortavalan maalaiskunnassa veljensä Antin luona. Tytön vanhemmat pitivät kuitenkin Halosta pariisilaistyyppisenä keikarina, eivätkä katsoneet nuorten seurustelua hyvällä. Halonen sai porttikiellon ja muutti Ruskealaan. Siellä hän maalasi yhden merkittävimmistä töistään, Oijustien. Hänen ensimmäinen talviaiheinen maalauksensa oli nimeltään Kaivopuistossa. Keväällä 1893 hän lähti käymään Lapinlahdella, ja lunta oli vielä toukokuun alussakin. Syntyi maalaus Tukkinuotiolla, jossa mallina olivat Halosen isä ja pari muuta miestä. Halonen sai kuulla saaneensa 3 000 markan valtion apurahan. Raha oli merkittävän suuri summa tuohon aikaan.
Halonen oli ystävystynyt Eero Järnefeltin kanssa, joka oli häntä pari vuotta vanhempi, ja myös Akseli Galléniin ja Emil Wikströmiin kanssa.lähde?
Vuonna 1893 Halonen matkusti ystävänsä Väinö Blomstedtin kanssa vielä kerran Pariisiin. He opiskelivat aluksi Académie Colarossissa, josta molemmat vaihtoivat pian Paul Gauguinin oppilaiksi. Gauguin oli palannut Tahitilta ja asettanut esille 44 yleisöä häkellyttänyttä työtä. Halonen tutustui tuolloin symbolismiin ja syntetismiin, mutta pitäytyi kuitenkin omassa taiteessaan realismin ihanteissa. Eniten Gauguin lienee vaikuttanut hänen värienkäyttöönsä.
Elämänvaiheet > Karelianismi

Suomessa Akseli Gallen-Kallela oli kiinnostunut karelianismista ja kehotti kirjeissä Louis Sparren kanssa Halosta palaamaan Suomeen oman kansansa pariin. Pariisista käsin Halonen varasi Akkalansaaresta 300 markan hintaisen mökin maineen. Hän lähetti 200 markkaa käsirahana ja lupasi maksaa loput myöhemmin. Olosuhteet olivat kuitenkin hanketta vastaan. Hänen suhteensa kotipaikkakuntaansa Lapinlahteen muuttui paikkakunnan kirkkoon tekemänsä alttaritaululuonnoksen takia. Kotipaikkakunnan ihmiset eivät pitäneet häntä oikeana taiteilijana, ja valtion myöntämä apurahakin herätti kateutta. Ihmisten asenne sai aikaan sen, ettei Halonen asettunut asumaan kotiseudulleen, ja hän alkoi muutenkin ottaa etäisyyttä savolaisiin sukujuuriinsa.
Oijustielle löytyi ostaja 600 markalla ja niin Halonen ja Maija Mäkinen vihittiin avioliittoon 2. tammikuuta 1895. Perheen koti löytyi Kirjavalahden Komoran talosta. Kesällä tuore aviopari teki vaellusmatkan Karjalasta Kainuuseen. Matkalla he tutustuivat 17-vuotiaaseen Eino Leinoon, josta tuli Halosen elinikäinen ystävä. Matka päättyi Paltamoon, jossa Halonen maalasi taulun Neiet niemien nenässä, jossa malleina oli Lyyti-sisar ja vaimo Maija.
Halosen esikoispoika Yrjö syntyi 4. maaliskuuta 1896. Samana vuonna hän maalasi talvimaisemia Karjalassa ja näin syntyivät teokset Iltatunnelmia ja Talvipäivä Karjalassa. Vuoden pääteos, Vainolaista vastaan, valmistui saman vuoden joulukuussa. Perhe matkusteli Euroopassa paljon ja Halonen tutustui mm. antiikin maalaustaiteeseen Pompeijin seinämaalausten välityksellä.
Elämänvaiheet > Tuusulanjärven yhteisö ja Pariisin maailmannäyttely

Halosen toinen lapsi, Anni, syntyi 28. helmikuuta 1898. Saman vuoden kesä vietettiin Sortavalassa ja jouluksi perhe muutti vuokra-asuntoon Tuusulaan, josta Halonen löysi perheen talon paikaksi Tuusulanjärven Pitkäniemen. Kaupat tontista tehtiin toukokuun lopulla.
Vuonna 1900 Halonen oli mukana Pariisin maailmannäyttelyn Suomen osaston näyttelykomiteassa ja järjesti näyttelyyn valittujen teosten ennakkonäyttelyn Ateneumissa. Suomen paviljongissa olivat esillä Halosen maalaukset Avannolla ja Ilveksen hiihtäjä, jotka saivat hopeamitalin.
Halosenniemen Ateljee valmistui Tuusulanjärven rannalle vuonna 1902, ja Halonen oli yksi Tuusulanjärven taiteilijayhteisön jäsenistä. Myöhemmin hän vietti kesiään myös Kuhmoisten Kivikosken vaaramaisemissa. Vuosien 1903–1904 aikana perheeseen syntyi pojat Erkki ja Antti sekä toinen tytär Marja. Vuonna 1918 perheeseen syntyi vielä tytär Kaija. Anni Halonen meni naimisiin Paavo Paloheimo kanssa.
Sisällissodan takia Tuusulassakin oli levotonta ja perhe kärsi ruokapulasta. Halonen maalasi salassa teoksen Valkoiset, joka oli hänen kannanottonsa sotaan.
Halosen viimeinen suuri työ oli vuonna 1925 valmistunut seinämaalaus Tukinuitto, jonka Valtioneuvosto tilasi Geneveen Kansainliiton kansainvälistä työtoimistoa varten. Samana vuonna Haloselle myönnettiin professorin arvo hänen 60-vuotispäivänään. Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1927, hänelle myönnettiin Ranskan kunnialegioonan kunniamerkki.
Pekka Halonen kuoli kotonaan Halosenniemellä Tuusulassa 1. joulukuuta 1933.
Tunnettuja maalauksia

Väinämöisen soitto, 1897
Niittomiehet, 1891
Kanteleensoittaja, 1892
Oijustie, 1892
Pihlaja, 1894
Soittotunnin jälkeen, 1894
Kaksoismuotokuva, 1895
Talvipäivä, 1895
Neiet niemien nenissä, 1895
Iltatunnelma, 1896
Vainolaista vastaan, 1896
Erämaa, 1899
Ateria, 1899
Talvinen iltarusko, 1899
Avannolla, 1900
Tienraivaajia Karjalassa, 1900
Viulunsoittaja, 1900
Omakuva, 1906
Tomaatteja, 1913
Mir iskusstva 
 Taiteen maailma 1898–1924
Boris Kustodijev, 
, 1916–1920.
Johtajat
Aleksandr Benois | Sergei Djagilev
Venäläisiä taiteilijoita
Natan Altman | Léon Bakst | Isaak Levitan | Konstantin Korovin | Mihail Nesterov | Valentin Serov | Konstantin Somov | Mihail Vrubel
Suomalaisia taiteilijoita
Albert Edelfelt | Akseli Gallen-Kallela | Eero Järnefelt | Pekka Halonen | Ville Vallgren | Väinö Blomstedt | Magnus Enckell
Muuta
Ballets russes
Niittomiehet, 1891
Pyhäpäivä uudistalossa, 1894
Vainolaista vastaan, 1896
Ateria, 1899
Tienraivaajat Karjalassa, 1900
Ilveksenhiihtäjä, 1900
Kivi katkaisijat, 1903
Työstä lähtö (Työstä paluu), 1907
Nainen veneessä, 1922
Onkimies, 1922
Kaksi poikaa rannalla, 1922
Talvimaisema Kinahmista, 1923