stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustav Berauer
Urheilu-ura talviurheilussa kahden maan edustajana

Gustl Berauer syntyi ja eli nuoruutensa Riesengebirgen alueella Tšekkoslovakian pohjoisosassa Puolan vastaisella rajalla. Sudeettisaksalainen Berauer osallistui vuoden 1936 Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisiin Tšekkoslovakian edustajana lajinaan yhdistetyn hiihto. Hänen sijoituksensa oli 14. Lisäksi hän oli 18 km:n hiihdossa sijalla 21. Lisäksi hän oli Tšekkoslovakian 4 x 10 km:n viestinviejänä ja teki joukkueensa parhaan ajan sen sijoittuessa 5:ksi. Vuoden 1937 Chamonix'n MM-kisoissa hän sijoittui yhdistetyssä 5:ksi ja vuoden 1938 Lahden MM-kisoissa 15:ksi.
Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian sudeettialueet vuonna 1938 Berauer liittyi Saksan joukkueeseen. Hän liittyi myös natsipuolueeseen marraskuussa 1938 ja SS:n jäseneksi. Hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Zakopanessa vuonna 1939 hänestä tuli ensimmäinen pohjoismaisten hiihtolajien saksalainen maailmanmestari. Hän pystyi puolustamaan menestyksekkäästi titteliään vuoden 1941 maailmanmestaruuskilpailuissa Cortina d'Ampezzossa, mutta nämä MM-kisat peruttiin virallisesti Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) kongressissa vuonna 1946. Maaliskuussa 1941 hän voitti yhdistetyn myös Salpausselän kisoissa.
Toisen maailmansodan sotilas ja sen jälkeen urheilujohtaja

Gustl Berauer osallistui Toiseen maailmansotaan kersanttina vuoristojääkäreissä. Hän haavoittui itärintamalla  eikä voinut sen jälkeen palata aktiiviurheilijaksi. Sen jälkeen hän työskenteli hiihdonopettajana. Vuonna 1951 Berauer avasi oman urheiluliikkeen asuinseudullaan Schlierseessä Baijerissa. Vuosina 1962-1970 hän oli Saksan hiihtoliiton varapuheenjohtaja. Hän oli Saksan urheiluliiton johtokunnan jäsen vuosina 1966-1970. Vuosina 1963–1975 hän oli FIS:n pohjoismaisen yhdistetyn komitean puheenjohtaja. Gustl Berauer kuoli Schlierseessä vuonna 1986. Hänen poikansa Christoph Berauer jatkoi isänsä perustamaa urheiluliketoimintaa.
Jacyr Francisco Braido

Jacyr Francisco Braido
Jacyr Francisco Braido CS (s. 17. huhtikuuta 1940 Roca Sales) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. helmikuuta 1970 ja nimitettiin Santosin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 22. helmikuuta 1995. Piispaksi konsekroinnin suoritti 30. huhtikuuta Luciano Pedro Mendes de Almeida, jota avustivat David Picão ja Urbano José Allgayer. Braido asetettiin virkaansa 25. toukokuuta.
26. heinäkuuta 2000 Braidosta tuli Santosin piispa.
Halssila (suuralue)

| Halssila |
| --- | --- |
 Halssilan rakennuksia
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Keski-Suomi
Seutukunta:  Jyväskylä
Kaupunki:  Jyväskylä
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,3 km²
Väkiluku (2015):  6 056
 – Väestötiheys:  730 as./km²
Postinumero:  40400, 40520
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Halssila on Jyväskylän kahdeksas suuralue. Halssilan suuralueeseen kuuluu ainoastaan Halssilan kaupunginosa.
Halssilan suuralueella on 6 056 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 8,3 neliökilometriä.
Kuvia

Halssilan kirkko
Tuohimutkan aluetta
Aittorinteen ostoskeskus
Puutarhamyymälä Viherlandia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halssila Wikimedia Commonsissa
Jyväskylän kaupunginosat suuralueittain
| --- | --- |
01 Kantakaupunki:  1. Keskusta (Kirkkopuisto) · 2. Harju · 3. Puistola (Aren aukio; Tourujoki) · 4. Lutakko · 5. Mattilanpelto · 6. Mäki-Matti (Hippos; Rautpohja)  · 9. Kukkumäki · 11. Nisula (Viitaniemi) · 12. Taulumäki · 14. Tourula (Kangas) · 29. Mannila
02 Kypärämäki-Kortepohja:  7. Kypärämäki (Köhniö) · 8. Savela · 17. Kortepohja (Haukkala; Kortesuo; Laajavuori; Ylioppilaskylä)
03 Lohikoski-Seppälänkangas:  13. Lohikoski  (Holsti; Kyyhkysenmäki; Lahjaharju; Paloniemi) · 19. Seppälänkangas  (Heinälampi) · 48. Tyyppälä · 64. Ankeriasjärvi
04 Huhtasuo:  15. Kangasvuori (Pupuhuhta; Rasinrinne; Seppälä) · 20. Huhtasuo (Huhtakeskus; Kangaslampi; Sulku)
05 Kuokkala:  22. Ristonmaa · 23. Kuokkala (Ainolanranta; Kekkola; Pohjanlampi; Tikka) · 24. Kuokkalanpelto · 25. Ristikivi · 26. Nenäinniemi · 27. Hämeenlahti (Samulinniemi)
06 Keltinmäki-Myllyjärvi:  18. Keltinmäki (Keltinkeskus; Mustalampi; Myllyjärvi; Mäyrämäki; Ylä-Myllyjärvi) · 35. Taka-Keljo · 36. Hanhiperä · 37. Valkeamäki
07 Keljo:  10. Keljo (Keljonkeskus; Tarhamäki; Valkola) · 21. Keljonkangas (Sarvivuori) · 28. Sääksvuori · 30. Etelä-Keljo
08 Halssila:  16. Halssila  (Aittorinne; Kivistö; Tuohimutka)
09 Säynätsalo:  31. Säynätsalo · 32. Lehtisaari · 33. Muuratsalo (Haikka) · 34. Kinkovuori
10 Tikkakoski-Nyrölä:  58. Nyrölä · 60. Kuikka · 61. Tikka-Mannila · 62. Tikkakoski · 63. Kuukanpää
11 Palokka-Puuppola:  41. Palokka · 42. Mannisenmäki · 43. Rippalanmäki · 44. Haukkamäki · 45. Kirri · 46. Heikkilä · 47. Pappilanvuori · 49. Hiekkapohja · 50. Matinmäki · 51. Jylhänperä · 52. Puuppola · 53. Saarenmaa · 57. Vertaala
12 Vaajakoski-Jyskä:  65. Sulunperä · 66. Jyskä · 67. Väinölä · 68. Haapaniemi · 69. Vaajakoski (Wessmanninmäki) · 70. Kaunisharju · 71. Tölskä · 72. Kanavuori · 73. Hupeli (Kairahta) · 74. Laajaranta  (Vuoritsalo) · 75. Oravasaari · 76. Pohjola · 77. Pitkäjärvi · 78. Leppälahti · 79. Mehtovuori
13 Kuohu-Vesanka:  38. Ruoke · 54. Vesanka (Perälä) · 55. Kuohu · 56. Varsalanperä
14 Korpilahti:  80. Kirkonmäki · 81. Ikolanmäki · 82. Iloniemi · 83. Kemppaisenmäki · 84. Kotamäki · 85. Tähtiniemi · 86. Korpiaho-Heinosniemi · 87. Tikkala (Moksi; Sarvenperä; Tikkala) · 88. Hirvimäki-Puolakka (Saakoski) · 89. Vespuoli (Oittila; Putkilahti)
Jalo Aura

| Jalo Aura |
| --- | --- |

Ministeri kansanhuoltoministeriössä
 Linkomiehen hallitus 5.3.1943–8.8.1944 Hackzellin hallitus 8.8.1944–21.9.1944 Urho Castrénin hallitus 21.9.1944–17.11.1944 Paasikiven II hallitus 17.11.1944–17.4.1945  
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1886 Kotka
Kuollut: 17. huhtikuuta 1947 (60 vuotta) Helsinki
Ammatti:  osuustoimintamies
Tiedot
Puolue:  SDP
Jalo Aura (vuoteen 1906 Gröndahl, 20. elokuuta 1886 Kotka – 17. huhtikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen osuustoimintamies ja sosialidemokraattinen poliitikko, joka toimi Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) toimitusjohtajana vuosina 1926–1947 sekä ministerinä kansanhuoltoministeriössä vuosina 1943–1945.
Hän oli myös aktiivinen kymenlaaksolaisessa Eteenpäin-lehtiyhtiössä, jonka johtokunnan jäsen Aura oli vuosina 1921–1922 ja 1924.
Jalo Auran poika oli liberaaleja edustanut moninkertainen ministeri ja Helsingin kaupunginjohtaja Teuvo Aura, jonka poika Matti Aura toimi myös urallaan ministerinä edustaen kokoomusta.
Auralle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkki 10. marraskuuta 1944.
Aiheesta muualla

Kallenautio, Jorma: / Aura, Jalo (1886–1947) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  24.3.2000 (päivitetty 17.11.2010). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Javier Irureta

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Javier Iruretagoyena Amiano
Syntymäaika: 1. huhtikuuta 1948 (ikä 76)
Syntymäpaikka: Irun, Guipúzcoa, Espanja
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 176 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1965–1967 1967–1975 1975–1980 | Real Unión Atlético Madrid Athletic Bilbao |  ? (?) 208 (48) 139 (22) |
Maajoukkue
| 1972–1975 1979 | Espanja Baskimaa | 6 (0)   1 (0) |
Valmennusura
1984–1988 1988–1989 1989–1993 1993–1994 1994–1995 1995–1997 1997–1998 1999–2005 2006 2008: Sestao SC CD Logroñés Real Oviedo  Racing Santander Athletic Bilbao Real Sociedad Celta de Vigo Deportivo La Coruña Real Betis Real Zaragoza
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Javier Iruretagoyena Amiano (s. 1. huhtikuuta 1948 Irun, Guipúzcoa, Espanja) on baskijalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaajana

Irureta pelasi uransa huippuvuodet Club Atlético de Madridissa 1970-luvulla. Yhdessä Adelardon, Luis Aragonésin ja José Eulogio Gáraten kanssa Irureta oli johdattamassa Atlético Madridia menestykseen, joka huipentui Intercontinental Cupin voittoon 1974. Loppuottelussa Atlético kaatoi argentiinalaisen suurseuran Independienten. Atlético oli edennyt Euroopan cupin loppuotteluun, jossa se oli hävinnyt Bayern Münchenille. Saksalaisseura kuitenkin kieltäytyi paikasta Intercontinental Cupissa ja näin ollen Atlético pääsi mukaan.
Irureta pelasi myös baskiseura Athletic Bilbaossa vuosina 1975–1980. Hän oli mukana joukkueessa, joka eteni loppuotteluun sekä Copa del Reyssä että UEFA Cupissa vuonna 1977. Irureta päätti uransa punavalkoisissa 1980.
Espanjan maajoukkueessa Irureta esiintyi kuusi kertaa, mutta aikana, jolloin Espanjan ei selviytynyt arvoturnauksiin. Hän pelasi myös yhden ottelun Baskimaan maajoukkueessa.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Espanjan pääsarjamestaruus: 1970, 1973
Copa del Rey: 1972
Cupin hopeaa: 1977
Intercontinental Cup: 1974
Euroopan cupin hopeaa: 1974
UEFA Cupin hopeaa: 1977
Ura valmentajana

Irureta on saavuttanut menestystä myös valmentajana. Hän aloitti pienissä espanjalaisseuroissa 1980-luvun puolivälissä toimien pitkään muun muassa Real Oviedon päävalmentajana johdattaen joukkueen Primera Divisiónissa parhaimmillaan kuudenneksi ja UEFA Cupin karsintoihin 1991.
Hän on ainoana valmentajana valmentanut kumpaakin suurta baskiseuraa, Athletic Bilbaoa sekä Real Sociedadia. Kaudella 1997–1998 Irureta toimi Celta Vigon päävalmentajana ja johdatti seuran sarjassa sijalle kuusi. Don Balón- ja El País -lehdet valitsivat tuolloin Iruretan vuoden valmentajaksi Espanjassa.
Suurimmat menestysvuodet valmentajana Irureta koki RC Deportivo de La Coruñassa. Hän tuli seuran päävalmentajaksi 1998 ja luotasi seuran heti ensimmäisellä kaudellaan Espanjan pääsarjamestariksi. Mestaruus oli ensimmäinen Deportivo La Coruñan seurahistoriassa. Iruretan aika Deportivossa oli muutoinkin menestyksekästä. Seura oli sarjassa toisena 2001 ja 2002 sekä kolmantena 2003 ja 2004. Mestarien liigassa Irureta luotsasi Deportivon puolivälieriin 2001 ja 2002 sekä aina välieriin saakka 2004, jolloin tuleva mestari FC Porto voitti Deportivon yhteismaalein 0–1. Iruretan unelman kohtaloksi koitui Derlein iskemä rangaistuspotkumaali Riazorilla.
Irureta jätti Deportivon kauden 2004–2005 päätteeksi. Hän piti välivuoden valmentamisesta, kunnes palasi kesällä 2006 kentän laidalle Real Betis Balompién päävalmentajaksi. Kausi alkoi sevillalaisseuran osalta kehnosti ja joulukuun lopulla Irureta erosi tehtävistään. Hänen alaisuudessaan Betis voitti ainoastaan kolme ottelua viidestätoista pelatusta.
Irureta palasi valmennustehtäviin tammikuussa 2008, kun hänestä tuli Real Zaragozan päävalmentaja. Irureta korvasi tehtävässä Ander Garitanon, joka erosi henkilökohtaisten syiden vuoksi. Garitano oli toiminut tehtävissä vain viikon verran korvattuaan erotetun Víctor Fernándezin.  Iruretan pesti kriisiin ajautuneessa Real Zaragozassa jäi lyhyeksi, sillä hän erosi maaliskuun alussa Zaragozan hävittyä neljä perättäistä ottelua.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Espanjan pääsarjamestaruus: 2000
Copa del Rey: 2002
Supercopa de España: 2000, 2002
La Ligan vuoden valmentaja (2): 2000, 2004
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: José Manuel Corral | Deportivo de La Coruñan päävalmentaja 1998–2005 | Seuraaja: Joaquín Caparrós |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Llorenç Serra Ferrer | Real Betisin päävalmentaja 6/2006–12/2006 | Seuraaja: Luis Fernández |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ander Garitano | Real Zaragozan päävalmentaja 1/2008–3/2008 | Seuraaja: Manolo Villanova |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Héctor Cúper Raynald Denoueix | La Ligan vuoden valmentaja 2000 2004 | Seuraaja: José Manuel Esnal Frank Rijkaard |
Jeanne Sauvé

| Jeanne Sauvé |
| --- | --- |

Kanadan kenraalikuvernööri
 14. toukokuuta 1984 – 28. tammikuuta 1990  
Edeltäjä:  Edward Schreyer
Seuraaja:  Ray Hnatyshyn
Kanadan edustajainhuoneen puhemies
 14. huhtikuuta 1980 – 15. tammikuuta 1984  
Edeltäjä:  James Jerome
Seuraaja:  Lloyd Francis
Kanadan viestintäministeri
 5. joulukuuta 1975 – 3. kesäkuuta 1979  
Edeltäjä:  Otto Lang (virkaatekevä)
Seuraaja:  David MacDonald
Kanadan ympäristöministeri
 8. elokuuta 1974 – 4. joulukuuta 1975  
Edeltäjä:  Jack Davis
Seuraaja:  Roméo LeBlanc (virkaatekevä)
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1922 Prud’homme, Saskatchewan, Kanada
Kuollut: 26. tammikuuta 1993 (70 vuotta) Montreal, Quebec, Kanada
Ammatti:  toimittaja, poliitikko
Puoliso:  Maurice Sauvé
Lapset:  1
Tiedot
Puolue:  Kanadan liberaalipuolue
 Nimikirjoitus
Jeanne-Mathilde Sauvé, o.s. Benoît (26. huhtikuuta 1922 Prud’homme, Saskatchewan, Kanada – 26. tammikuuta 1993 Montreal, Quebec, Kanada) oli kanadalainen poliitikko, joka toimi ministerinä, edustajainhuoneen puhemiehenä ja kenraalikuvernöörinä. Hän oli ensimmäinen nainen sekä Kanadan edustajainhuoneen puhemiehenä että kenraalikuvernöörinä.
Nuoruus, opiskelu ja perhe

Jeanne-Mathilde syntyi vuonna 1922. Hän oli viides Charles ja Anna Benoît’n seitsemästä lapsesta. Perhe muutti vuonna 1926 Ottawaan, missä Jeanne kävi peruskoulunsa.
Benoît jatkoi opiskelujaan Ottawan yliopistossa. Opintojensa rahoittamiseksi hän työskenteli hallituksen kääntäjänä. Vuonna 1942 Benoît’sta tuli nuorten katolisten opiskelijoiden johtaja, minkä takia hän joutui muuttamaan Montrealiin. Siellä hän tapasi toisen nuoren poliittisen aktivistin Maurice Sauvén, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1948. He saivat yhden pojan, vuonna 1959 syntyneen Jean-François’an.
Ura > Toimittajaksi

Sauvét muuttivat vuonna 1948 Lontooseen, koska Maurice oli saanut stipendin London School of Economicsista. Jeanne toimi Lontoossa opettajana ja opintoneuvojana. Sauvét jatkoivat vuonna 1950 Lontoosta Pariisiin, missä Maurice suoritti väitöstutkimusta Pariisin yliopistossa. Jeanne puolestaan työskenteli Unescossa ja hankki tutkinnon Ranskan kulttuurista.
Jeanne Sauvé ryhtyi Kanadassa, mihin hän palasi miehensä kanssa vuonna 1952, freelance-toimittajaksi. Hän työskenteli CBC:lle, CTV:lle sekä useille yhdysvaltalaisille kanaville ja kanadalaisille sanomalehdille. Sauvé raportoi aktiivisesti muun muassa politiikasta, joka oli yleisesti ollut miesten alaa. Hänen luomiaan televisiosarjoja oli muun muassa nuorille suunnattu Opinions, jossa keskusteltiin päivän kiistanalaisista aiheista. Se oli suosittu sekä nuorten että aikuisten keskuudessa ja teki Sauvésta tunnetun sekä ranskan- että englanninkielisessä Kanadassa.
Ura > Politiikkaan ja ministeriksi

Sauvén saatua mainetta poliittisena kommentoijana Kanadan liberaalipuolue kysyi häntä vuoden 1972 parlamenttivaaliehdokkaaksi. Sauvé suostui, ja hänet valittiin helposti parlamenttiin. Hänet uudelleenvalittiin 1974, 1979 ja 1980.
Sauvé sai heti vuoden 1972 vaalien jälkeen paikan Pierre Trudeaun vähemmistöhallituksesta, kun hänet valittiin ensimmäisenä naisena Kanadan tieteen ja tekniikan apulaisministeriksi. Ympäristöministeriksi Sauvé nousi vuonna 1974. Ministerinä hän piti esillä muun muassa Saint Lawrencen vesitien saasteongelmaa, PCB:n vaaroja ja väestönkasvua. Vuonna 1975 Sauvésta tuli viestintäministeri ja ranskankielisten maiden välisten suhteiden ulkoministerin avustaja.
Kun liberaalit hävisivät vuoden 1979 vaalit, Sauvé kritisoi oppositiossa hallituksen viestintäpolitiikkaa. Liberaalit palasivat valtaan 1980, jolloin Sauvésta tuli Kanadan edustajainhuoneen ensimmäinen naispuolinen puhemies. Hän meinasi kieltäytyä tehtävästä, sillä puhemiehen tulisi olla puolueeton, mutta hän olisi halunnut kampanjoida kansallisen yhtenäisyyden puolesta Quebecin itsenäisyyskansanäänestyksen edellä. Pääministeri Trudeau antoi Sauvélle luvan kampanjointiin, eikä muiden puolueiden johtajat vastustaneet asiaa.
Ura > Puhemiehenä ja kenraalikuvernöörinä

Sauvén kausi puhemiehenä päättyi tammikuussa 1984. Puhemiehenä hän tehosti käytäntöjä, vähensi edustajainhuoneen työntekijöiden määrää sekä pienensi budjettia. Hän myös avasi parlamenttialueelle ensimmäisen päiväkodin. Sauvén aikana parlamentissa käytiin myös Kanadan historian räikeimpiä istuntoja. Eräässä istunnossa kaikki 32 uuden demokraattisen puolueen kansanedustajaa kävelivät ulos salista protestoidakseen Sauvén päätöstä myöntää liberaaleille enemmän kysymyksiä kuin muille puolueille.
Sauvé valittiin joulukuussa 1983 Kanadan ensimmäiseksi naiskenraalikuvernööriksi. Hän joutui kuitenkin vuoden 1984 alussa useammaksi viikoksi sairaalaan, minkä takia hänen edeltäjänsä Edward Schreyer pysyi tehtävässä hieman aiottua pidempään. Sauvé aloitti kenraalikuvernöörinä toukokuussa 1984. Hän keskittyi erityisesti kansalliseen yhtenäisyyteen, rauhaan ja nuorisoon. Hän matkusti virassaan ympäri Kanadaa ja teki valtiovierailuita Eurooppaan, latinalaiseen Amerikkaan ja Aasiaan.
Kautensa lopulla Sauvé halusi jatkaa perintöään ja perusti nimeään kantavan säätiön, jonka tarkoituksena on antaa nuorille samanlaisia mahdollisuuksia kuin hänellä itsellään oli ollut kristillisissä nuorisojärjestöissä. Sauvé jäi eläkkeelle vuonna 1990 ja vetäytyi miehensä kanssa Montrealiin. Hän jatkoi edelleen Jeanne Sauvé Foundationin parissa.
Sauvé kuoli pitkittyneen sairauden takia vuonna 1993. Hänen miehensä oli kuollut edellisenä vuonna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeanne Sauvé Wikimedia Commonsissa
Jeanne Sauvé Foundation (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hanko (täsmennyssivu)

Hanko voi tarkoittaa seuraavia asioita:
hanko, varrellisista, haarapäisistä työvälineistä käytetty nimitys
heinähanko, heinien kokoamiseen ja siirtelyyn tarkoitettu työkalu
hiilihanko, hiilloksen kohentamiseen soveltuva takkaväline
Hanko, Suomen eteläisin kaupunki
Hanko, saari Uudessakaupungissa
2299 Hanko, suomalaiskaupungin mukaan nimetty asteroidi
Jacqui Smith

Jacqui Smith
Jacqueline "Jill" Smith (s. 3. marraskuuta 1962) on brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän istui vuodesta 1997 parlamentin alahuoneen, House of Commonsin, jäsenenä Redditchistä ja nousi 28. kesäkuuta 2007 maansa sisäministeriksi. Smith erosi ministerin paikalta kesäkuussa 2009 Britannian parlamentin kulukorvausskandaalin vuoksi. Parlamentin jäsenenä hän toimi toukokuuhun 2010, jolloin hän menetti paikkansa hävittyään parlamenttivaaleissa konservatiivien Karen Lumleylle.
Smith syntyi Malvernissa, Worcestershiressä, ja opiskeli filosofiaa, politiikkaa ja taloustieteitä Oxfordin yliopiston Hertford Collegessa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Hänet otettiin vuonna 2003 Privy Councilin jäseneksi.
Smith ilmoitti 18. heinäkuuta 2007 harkitsevansa kannabiksen vaarallisuusluokituksen nostamista ja siten sen hallussapidosta koituvien tuomioiden koventamista. 19. heinäkuuta hän tunnusti itse kokeilleensa kannabista opiskeluvuosinaan.
Jacó Roberto Hilgert

Jacó (Jacob) Roberto Hilgert (27. tammikuuta 1926 Harmonia – 17. joulukuuta 2020) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. marraskuuta 1952 ja nimitettiin Cruz Altan hiippakunnan johtoon 19. heinäkuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfredo Vicente Scherer, jota avustivat João Cláudio Colling ja José Ivo Lorscheiter.
Hilgert jäi eläkkeelle 8. toukokuuta 2002.
HMS Gurkha (G63)

| HMS Gurkha |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  18. lokakuuta 1938
Laskettu vesille:  8. heinäkuuta 1940
Palveluskäyttöön:  18. helmikuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 17. tammikuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 935 t (standardi) 2 840 t (max)
Pituus:  110 m
Leveys:  11,20 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  48 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  221
Aseistus
Aseistus:  8 x QF 4" (100 mm) Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 x QF 2 naulan Mk VIII neliputkisena Mk VII -asennuksena 5 x Oerlikon 20 mm yksiputkisina P Mk III -asennuksina 2 x nelipiippuista Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä 8 x 21" (533 mm) PR Mk II -torpedoputkea syvyyspommeja
HMS Gurkha (viirinumero G63) oli Britannian kuninkaallisen laivaston L-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 31. maaliskuuta 1938 osana vuoden 1937 laivasto-ohjelmaa nimellä HMS Larne Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 18. lokakuuta 1938. Alus nimettiin kesäkuussa 1940 uudelleen Gurkha rykmentin pyynnöstä korvaamaan uponnut HMS Gurkha. Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta, jolloin se kastettiin HMS Gurkhaksi. Se valmistui 18. helmikuuta 1941, jolloin tarjoukseen perustuneet valmistuskustannukset olivat 441 837 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus > 1942

Alus suojasi 5. tammikuuta 1942 Didoa, HMS Euryalusta ja HMS Naiadia yhdessä Sikhin, HMS Kiplingin, HMS Kingstonin ja Foxhoundin kanssa muodostaen Force B:n, joka suojasi tukilaiva HMS Glengyleä operaatiossa MF2. Osasto siirsi 6. tammikuuta Glengylen suojaamisen Maltalta saapuneelle Force A:lle ja osaston suojattavaksi tuli tukilaiva HMS Breconshire, joka matkasi Aleksandriaan. Osasto saapui 9. tammikuuta Aleksandriaan.
Alus suojasi 16. tammikuuta saattuetta MW8B Aleksandriasta Maltalle yhdessä Maorin, Legionin ja Isaac Sweerin kanssa operaatiossa MF3. Saattue joutui seuraavana päivänä Sollumin länsipuolella sukellusvene U-133 hyökkäyksen kohteeksi, jolloin alukseen osui torpedo. Alus syttyi tuleen ja sen ympäröi palava aluksesta valunut öljy. Isaac Sweer hinasi tuhoon tuomitun aluksen turvallisemmille vesille, minkä jälkeen miehistö siirrettiin hinanneeseen alukseen yhdeksää lukuun ottamatta. Isaac Sweer laski aluksen miehistön maihin Tobrukissa.
Greg Davies

| Greg Davies |
| --- | --- |
 Davies kuvattuna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gregory Daniel Davies
Syntynyt: 14. toukokuuta 1968 (ikä 56) St. Asaph, Denbighshire, Wales
Kansalaisuus:  britti
Ammatti:  koomikko, näyttelijä, kirjoittaja, juontaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  2003–
Merkittävät roolit:  Suurmestari UK, Putoojat
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb
Gregory Daniel Davies (s. 14. toukokuuta 1968) on walesilainen koomikko, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän on parhaiten tunnettu rooleistaan Suurmestarina Suurmestari UK:ssa, Phil Gilbertinä sarjassa Putoojat, Ken Thompsonina Cuckoossa sekä Dan Daviesinä Man Downissa.
Tällä hetkellä Suurmestarina toimimisen lisäksi Davies kirjoittaa ja näyttelee sarjassa The Cleaner Paul "Wicky" Wicksteadinä. Hän on ollut vierailevana tähtenä Mock the Week-, Fast and Loose-, Live at the Apollo- ja Would I Lie to You?- sarjoissa.
Davies on 202 senttimetriä pitkä. Hän asuu Kenningtonissa, Lontoossa.
Jo Bauer

Jo Bauer (s. 21. heinäkuuta 1961) on saksalainen kansainvälisen autoliiton FIA:n teknisen delegaation johtaja. Hän on toiminut tehtävässään vuodesta 1997 lähtien korvaten Charlie Whitingin joka nykyisin toimii kilpailujohtajana. Bauer on toiminut myös FIA:n teknisenä edustaja International Touring Car series -sarjassa vuonna 1995.
Koulutukseltaan Bauer on autoinsinööri.
Aiheesta muualla

GrandPrix.com
Linkedin
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jo Bauer
Käännös suomeksi
Greg Eckhardt

Gregory "Greg" Eckhardt (s. 7. tammikuuta 1989 Orange Park, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija.
Hän edusti juniorina Clay Countya ja yliopistosarjassa Clemson Tigersia. Eckhardt edusti suomalaista Vaasan Palloseuraa kaudella 2010 19:ssä sarjaottelussa, joista 13:ssa hän oli avauskokoonpanossa. Hän ei tehnyt otteluissa maaleja. Maajoukkuetasolla Eckhardt oli mukana Yhdysvaltain alle 17-, alle 18- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.