Come Taste the Band
Julkaisun jälkeen > Kiertue

»Matkasimme maailman ympäri ja tuhosimme Deep Purplen maineen kaikkialla missä soitimme.» 
(Jon Lord vuonna 1995)
Deep Purplen jäsenten välillä syntyi ristiriitoja jo ennen kiertueen alkua. Aiemmin taiteellisesta vapaudesta nauttinut Bolin turhautui, kun häntä pyydettiin soittamaan Blackmoren aikaiset kappaleet edeltäjänsä tyyliin. Erityisen katkeraksi tämän teki oikeudenkäynti, jossa Bolinin piti todistaa Blackmoren vaimon uskottomuudesta. Kiertueen alettua paljastui, ettei Bolin osannut Blackmoren kappaleita kunnolla. Niiden ohella yhtye esitti kaikkia uuden albumin kappaleita jossain vaiheessa kiertuetta. Bolin ja Lord soittivat myös pitkät improvisoidut kitara- ja kosketinsoolot, jotka aiemmasta poiketen esitettiin varsinaisista kappaleista irrallisina soolonumeroina. Lisäksi yhtye esitti Bolinin Teaser-albumin kappaleita ”Wild Dogs”, ”Marching Powder” ja ”Homeward Strut”. Bolin lauloi soolokappaleensa itse.
Ongelmia kiertueella aiheuttivat jäsenten huumeongelmat. Hughes oli vieroitushoidon aikana vähentänyt kokaiininkäyttöä mutta tullut samalla riippuvaiseksi vieroitusoireisiin määrätystä diatsepaamista. Bolin käytti suuria määriä heroiinia, mikä paljastui muille jäsenille vasta kiertueen alettua. Goldmine-lehdessä yhtyeen lähipiiriin kuulunut henkilö tosin huomautti: ”Ongelma ei ollut niinkään siinä, että Tommy piti huumeista, vaan siinä, etteivät muut bändin jäsenet olleet siinä mukana. Hän oli pitkiä aikoja omissa maailmoissaan, eivätkä muut ymmärtäneet lainkaan, mistä oli kysymys.” Ristiriitoja herätti myös seksuaalinen uskottomuus: Bolinin tyttöystävällä oli suhde Hughesiin ja Hughesin tyttöystävällä Lordiin.
Managerit päättivät aloittaa kiertueen Kaukoidästä, jotta uusi kokoonpano voisi hankkia kokemusta eikä Euroopassa ja Amerikassa kuultaisi mahdollisista epäonnistumisista. Ensimmäinen konsertti oli Havaijilla, minkä jälkeen yhtye siirtyi Uuteen-Seelantiin ja Australiaan. Konsertit onnistuivat hyvin erityisesti Uudessa-Seelannissa, missä yhtye keräsi ennätysyleisöjä ja siitä kuvattiin dokumentti paikalliseen televisioon.
Joulukuussa Deep Purple siirtyi Indonesiaan. Yhtyeelle oli kerrottu, että se esiintyisi noin 10 000 ihmiselle, mutta todellinen esiintymispaikka oli yli sadantuhannen hengen stadion. Lisäksi yhtyettä vaadittiin esiintymään kahtena iltana vaikka se sai korvauksen vain yhdestä pienestä konsertista. Yhtyeelle maksettiin Indonesian-konserteista yhteensä 11 000 dollaria, kun vakiintuneen käytännön mukainen osuus lipputuloista olisi ollut noin 750 000 dollaria. Järjestyksenvalvojina toimi 6 000 konetuliasein ja dobermannein varustautunutta poliisia. Ensimmäinen konsertti oli kaoottinen ja yhtye lopetti soittamisen lyhyeen. Jälkimmäinen eskaloitui mellakaksi ja päättyi, kun poliisit koirineen alkoivat pahoinpidellä yleisöä. Konserttien välisenä yönä yksi Deep Purplen henkivartijoista putosi hissikuiluun, jolloin Hughes ja kaksi roudaria pidätettiin murhasta epäiltyinä. Seuraavana aamuna sotilaspukuinen tuomari totesi tapahtuneen onnettomuudeksi ja määräsi pidätetyt lunastamaan passinsa 2 000 dollarilla. Lord ja Hughes ovat myöhemmin arvelleet, että kyseessä oli murha, jonka avulla yhtyeeltä kiristettiin rahaa. Kun yhtye yritti poistua Indonesiasta, siltä vaadittiin vielä 10 000 dollaria tekaistuihin lentokenttäkuluihin vedoten.
Indonesiassa Bolin piikitti käteensä huonolaatuista heroiinia, minkä seurauksena käsi muuttui tunnottomaksi eikä hän kyennyt soittamaan kunnolla. Muille hän väitti saneensa hermopinteen käden päällä nukkumisesta. Ongelmat jatkuivat Japanissa, missä yhtye soitti neljä konserttia. Bolin joutui käyttämään avointa viritystä ja Jon Lord paikkasi kitaraosuuksia uruillaan.
Vuoden 1976 alkupuolella Deep Purple suuntasi Yhdysvaltain-kiertueelle. Kotimaassaan Bolin oli itsevarmempi ja konsertit onnistuivat hyvin. Lähes kaksi kuukautta kestänyt kiertue käsitti yhteensä 30 esitystä, ja niiden päätyttyä yhtye oli pahoin ylirasittunut. Alkuperäisenä suunnitelmana oli pitää taukoa ja jatkaa esiintymisiä vasta kesällä, mutta managerit järjestivät viiden konsertin Britannian-kiertueen jo maaliskuuksi. Coverdale, Lord ja Paice käyttivät väliin jääneen kuuden päivän loman lepäämiseen, kun taas Bolin ja Hughes juhlivat koko ajan.
Britannian-kiertue oli riitaisa ja konserttiarviot kielteisiä. Bolinin ja Hughesin huumeidenkäytön vuoksi konserttien taso vaihteli suuresti, ja Blackmoren nimeä huudellut yleisö heikensi Bolinin suoriutumista entisestään. Yhtyeen mielialaan vaikutti myös Come Taste the Bandin huono myynti. Coverdalea turhauttivat Bolinin ja Hughesin lauluosuudet sekä pitkät instrumentaaliosuudet, joiden aikana laulajalla ei ollut paljoakaan tekemistä. Lisäksi jäsenet olivat erimielisiä yhtyeen musiikillisesta linjasta. Coverdale, Lord ja Paice halusivat pitäytyä rockissa, kun taas Bolin ja Hughes olivat kiinnostuneempia funkista.