stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ryan Kwanten
Lähteet ja viitteet

1 2  Dasey, Annette: Ryan Kwanten: Shark Attack Survivor. Määritä julkaisu!31. joulukuuta 2009.  Who (aikakauslehti). Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22. huhtikuuta 2010.
↑  http://www.imdb.com/name/nm0477127/bio
↑  The Hollywood Reporter: Anna Paquin Learns True Blood. Määritä julkaisu!25.2.2007.  MovieWeb. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.3.2007. Arkistoitu 14.7.2007. (Arkistoitu – Internet Archive)
↑  'True Blood' Star Becomes One of the 'Knights of Badassdom'
↑  Ryan Kwanten Talks Secrets Of ‘True Blood’ Season 3, Gearing Up For World Cup Action
↑  Teaser Trailer, Art, and Synopsis: Red Hill
↑  More Knights of Badassdom Casting News: True Blood's Ryan Kwanten Joins in on the Mayhem
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Ryan Kwanten Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tv.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Television.aol.com[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet
James Smith (purjehtija)

| Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:  Yhdysvallat> Miesten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 6mR |  |
James Smith (15. joulukuuta 1909 New York – 24. marraskuuta 1982 La Jolla) oli yhdysvaltalainen kilpapurjehtija. Hän voitti olympiakultaa kesäolympialaisissa 1948 Yhdysvaltain joukkueessa "kuutosen" purjehdusluokassa.
100 kimmaa

| 100 kimmaa> 100 Girls |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Davis
Käsikirjoittaja:  Michael Davis
Pääosat:  Jonathan Tucker Emmanuelle Chriqui James DeBello Katherine Heigl Larisa Oleynik
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Dream Entertainment
Levittäjä:  Lionsgate Netflix
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
100 kimmaa (engl. 100 Girls) on Michael Davisin ohjaama ja käsikirjoittama komediaelokuva vuodelta 2000. Se kertoo nuoren collegeoppilaan (Jonathan Tucker) yrityksistä löytää salaperäinen tyttö, jonka kanssa hän oli harrastanut seksiä hississä sähkökatkon aikana.
Juoni

Lähdettyään naisten asuntolan juhlista Matthew jää sähkökatkon aikana jumiin pimeään hissiin yhdessä tuntemattoman naisen kanssa. Matthew ja tämä tuntematon nainen harrastavat seksiä pimeässä. Herätessään aamulla hississä Matthew huomaa olevansa yksin vieressään naisten alushousut.
Matthew keksii, että hän voisi löytää tämän salaperäisen naisen etsimällä ensin rintaliivit, jotka täsmäävät alushousujen kanssa. Hän vapauttaa hiiriä naisten asuntolaan ja kertoo menevänsä asettamaan ansoja. Hän saa paniikissa olevat naiset poistumaan huoneistaan ja alkaa etsiä oikeita rintaliivejä. Tämä ei onnistu ja hän jatkaa rikkomalla erilaisia asioita tekosyynä päästä asuntolaan. Hänen huonetoverinsa Rod yrittää saada häntä luopumaan hulluista touhuistaan.
Etsiessään oikeaa Matthew käy vessassa, kun huoneen asukas saapuu. Matthew yrittää piiloutua naiselta, ettei tämä saisi tietää hänen aikeitaan, mutta nainen hyökkää hänen kimppuunsa. Nainen kuitenkin on Wendy, joka oli ollut samalla luokalla Matthewin kanssa high schoolissa. Wendy päättää auttaa Matthewia etsimään tämän salaperäistä naistaan. Myöhemmin elokuvassa ilmenee, että Wendy on lesbo ja hän ajatteli, että Matthew voisi hankkia hänellekin sopivan naisen.
Matthewin etsinnät eivät tuota tulosta ja hän laittaa koulun lehteen ilmoituksen, jossa pyytää tyttöä tapaamiseen kellarissa yöllä. Tyttö saapuukin eräänä kertana, mutta pyytää Matthewia unohtamaan tämän ja lopettamaan etsintänsä. Matthew ei taaskaan näe tämän kasvoja. Kaikesta huolimatta Matthew jatkaa etsintöjään.
Lukuvuoden lähestyessä loppuaan Matthew tunnustaa epätoivoisesti rakkautensa koko asuntolan edessä. Pian hän saa tietää, että tämä salaperäinen nainen on Patty, jonka kanssa hän oli eräässä vaiheessa harrastanut seksiä hissikohtauksen jälkeen. Muutaman mutkan jälkeen kaksikko päätyy yhteen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jonathan Tucker  | … |  Matthew   |
|  Emmanuelle Chriqui  | … |  Patty   |
|  James DeBello  | … |  Rod   |
|  Katherine Heigl  | … |  Arlene   |
|  Larisa Oleynik  | … |  Wendy   |
|  Jaime Pressly  | … |  Cynthia   |
|  Marissa Ribisi  | … |  Dora   |
|  Johnny Green  | … |  Crick   |
|  Aimee Graham  | … |  Ms. Stern   |
|  Ange Billman  | … |  Dana   |
|  Kristina Anapau  | … |  Sasha   |
|  Rainbeau Mars  | … |  Maureen   |
Angela Bassett

| Angela Bassett |
| --- | --- |
 Angela Bassett vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1958 (ikä 66) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Courtney B. Vance (1997–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1985–
Palkinnot
 Golden Globe (1994, 2023) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Angela Evelyn Bassett (s. 16. elokuuta 1958) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen uransa alkoi teatterissa, mutta hän on siirtynyt myös elokuviin ja televisioon. Hänet tunnettiin varsinkin uransa alkuvaiheissa vahvoista naishahmoista, ja hänen läpimurtonaan pidetään elokuvaa Tina: What’s Love Got to Do With It, josta hän sai Golden Globen. Bassett on sittemmin näytellyt muun muassa Rosa Parksia, Coretta Scott Kingia ja Marvelin sarjakuvafilmatisoinneissa kuningatar Ramondaa. Elokuvasta Black Panther: Wakanda Forever hän sai toisen Golden Globensa. Bassett on 2010- ja 2020-luvuilla ollut vakituinen kasvo myös televisiossa, sillä hän on näytellyt antologiasarjassa American Horror Story ja poliisisarjassa 9-1-1.
Nuoruus ja opiskelu

Angela Bassett syntyi New Yorkin Harlemissa mutta eli  varhaislapsuutensa tätinsä luona Winston-Salemissa. Angela oli viisivuotias, kun hän ja hänen sisarensa D’nette muuttivat Floridan St. Petersburgiin äitinsä luokse. Heidän äiti oli eronnut miehestään ja kasvatti tyttäret yksinhuoltajana.
Bassett innostui high school -aikana näyttelemisestä, kun hän näki Kennedy-keskuksen tuottaman näytelmän Hiiriä ja ihmisiä. Bassett meni opettajansa innottamana opiskelemaan stipendin turvin Yalen yliopistoon. Hän suoritti 1980 alemman korkeakoulututkinnon afroamerikkalaisuuden tutkimuksesta, ja maisteriksi hän valmistui 1983 Yale School of Dramasta.
Ura > Teatterista elokuviin

Yksi Bassettin opettajista oli näytelmäohjaaja Lloyd Richards, joka valitsi hänet 1980-luvun puolivälissä kahteen Broadway-tuotantoonsa, näytelmiin Ma Rainey’s Black Bottom ja Joe Turner’s Come and Gone. Samoihin aikoihin hän teki myös pieniä rooleja sekä televisiossa että elokuvissa. Bassettin ensimmäinen elokuva oli trilleri FX - murha tilauksesta (1986).
Bassettilla oli lyhyt mutta merkittävä rooli John Singletonin elokuvassa Boyz n the Hood – kulman kundit (1991). Hän esitti siinä yksinhuoltajaäitiä, joka yritti pitää poikansa poissa kaduilta. Bassett näytteli 1990-luvun alussa monia muitakin vahvoja naishahmoja. Hän oli minisarjassa The Jacksons: Amerikkalainen unelma (1992) The Jackson 5 -yhtyeen jäsenten äiti Katherine Jackson ja Spike Leen elokuvassa Malcolm X (1992) ihmisoikeusaktivisti Malcolm X:n leski Betty Shabazz.
Ura > Läpimurto Tina Turnerina

Bassettin läpimurtoroolina pidetään elokuvaa Tina: What’s Love Got to Do With It (1993), jossa hän näytteli laulaja Tina Turneria. Hän sai elokuvasta sekä kriitikkojen että yleisön kiitosta. Hänet palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan naispääosan Golden Globella, ja hän oli ehdolla naispääosa-Oscariin. Bassettin seuraavat elokuvat Haku päällä (1995) ja Stella vaihtaa vapaalle (1998) olivat romanttisia draama-komedioita, jotka osoittivat hänen monipuolisuuttaan näyttelijänä. Hän esiintyi myös Ensimmäisessä yhteydessä (1997) ja näytteli 1998 The Public Theaterissa Lady Macbethiä.
Bassettin 2000-luvun alun elokuvia ovat muun muassa rikoselokuva Valtikka (2001) ja televisioelokuva The Rosa Parks Story (2002), jossa hän esitti kansalaisoikeusaktivisti Rosa Parksia. Rooli toi Bassettille ensimmäisen Primetime Emmy -ehdokkuuden. Bassettilla oli vuonna 2005 vakiorooli televisiosarjassa Alias, ja vuonna 2006 ensi-iltaan tuli perhedraama Kaikki alkaa A:sta.
Elämäkertaelokuvassa Notorious (2009) Bassett näytteli nimellä The Notorious B.I.G. tunnetun rap-artistin äitiä. Samaan aikaan hänellä oli myös vakiorooli lääkärisarjassa Teho-osasto. Bassett oli vuonna 2011 mukana useissa elokuvissa. Niihin kuuluivat muun muasssa komedia Jump the Broom ja sarjakuvafilmatisointi Green Lantern. Broadwaylle hän puolestaan palasi näytelmässä The Mountaintop.
Ura > Televisiosarjoihin 2010-luvulla

Bassett näytteli vuonna 2013 televisioelokuvassa Betty & Coretta Martin Luther Kingin leskeä Coretta Scottia sekä toimintaelokuvassa Olympos on valloitettu ja näytelmäsovituksessa Black Nativity. Samana vuonna hän alkoi näytellä antologiasarjassa American Horror Story. Siitä Bassett on ollut kahdesti ehdolla Emmyyn, kolmannen tuotantokauden voodoopapitar Marie Laveaun sekä neljännen tuotantokauden kolmirintaisen naisen osasta.
Bassettin elokuvia ovat myös rikoskomedia Chi-Raq (2015), Olympos on valloitettu -elokuvan jatko-osa London Has Fallen (2016) ja toimintaseikkailu Mission: Impossible – Fallout (2018). Samana vuonna hän alkoi tehdä televisiosarjaa 9-1-1. Bassett on toiminut myös sekä kyseisen sarjan että sen spin-offin 9-1-1 Lone Star vastaavana tuottajana.
Ura > Marvel Cinematic Universe

Bassett liittyi 2018 Marvel Cinematic Universeen elokuvassa Black Panther. Hänen hahmonsa on pääosasankari T’Challan äiti. Bassett toisti hahmonsa myös elokuvissa Avengers: Endgame (2019) ja Black Panther: Wakanda Forever (2022). Viimeksi mainitusta hän sai parhaan naissivuosan Golden Globen ja Oscar-ehdokkuuden.
Yksityiselämä

Bassett on naimisissa näyttelijä Courtney B. Vancen kanssa. He menivät naimisiin 1997, ja he saivat 2006 sijaissynnyttäjän kautta kaksoset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Angela Bassett Wikimedia Commonsissa
Angela Bassett Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Angela Bassett Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Angela Bassett vuonna 2007 miehensä Courtney B. Vancen kanssa.
Emma Mackey

| Emma Mackey |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1996 (ikä 28) Le Mans, Ranska
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2019–
Merkittävät roolit:   Sex Education  Kuolema Niilillä 
Aiheesta muualla
IMDb
Emma Margaret Marie Tachard-Mackey  (s. 4. tammikuuta 1996 Le Mans, Ranska) on brittiläis-ranskalainen näyttelijä, joka on tunnettu muun muassa Maeve Wileyn roolista Netflixin komedia-draamasarjassa Sex Education (2019–2023) ja Jacqueline de Bellefortin roolista elokuvassa Kuolema Niilillä (2022).
Yksityiselämä

Mackey syntyi Le Mansissa ja kasvoi Sablé-sur-Sarthessa. Hän muutti 17-vuotiaana Englantiin opiskelemaan englannin kieltä ja kirjallisuutta Leedsin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2016. Hänen isänsä on ranskalainen ja äiti britti.
Ura

Mackey sai ensimmäisen ammattilaisroolinsa Netflixin komedia-draamasarjassa Sex Education, jossa esittämästään Maeve Wileyn roolistaan hän sai Baftan televisiopalkintoehdokkuuden vuonna 2021 ja voitti National Comedy Award -palkinnon vuonna 2022.
Vuonna 2021 Mackey näytteli romanttisessa draamaelokuvassa Eiffel, joka sai ensi-iltansa Alliance Française -elokuvafestivaaleilla ja joka on saanut lukuisia kansainvälisiä teatterilevityksiä tuottaen maailmanlaajuisesti yli 13 miljoonaa dollaria. Arvostelusivusto DoItInParis totesi, että Mackey "säteilee ilkikurisuutta kapinallisen maakuntaporvarin saappaissa, hieman oikukas, mutta hullun rakastettava." Seuraavana vuonna hän näytteli Jacqueline de Bellefortia sivuosassa salaperäisessä trillerielokuvassa Kuolema Niilillä, joka on jatko-osa elokuvalle Idän pikajunan arvoitus vuodelta 2017.
Mackey sai ensimmäisen pääroolinsa romaanikirjailija Emily Brontën roolissa osittain fiktiivisessä elokuvassa Emily vuodelta 2022, joka keskittyi Brontën varhaiselämään. Seuraavana vuonna hän esiintyi fantasiakomediassa Barbie.
Yksityiselämä

Mackey asuu Lontoossa ranskalais-brittiläisenä kaksoiskansalaisena.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Eiffel | Eiffel | Bourgès |
| 2019 | The Winter Lake | The Winter Lake | Holly |
| 2022 | Kuolema Niilillä | Death on the Nile | Jacqueline ”Jackie” de Bellefort |
| 2022 | Emily | Emily | Emily Brontë |
| 2023 | Barbie  | Barbie  | fyysikko-Barbie |
Filmografia > Televisio

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Rooli | Jaksot |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019–2023 | Sex Education | Maeve Wiley | 32 jaksoa |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emma Mackey Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Valloittaja (elokuva)

| Valloittaja> The Conqueror |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dick Powell
Käsikirjoittaja:  Oscar Millard
Tuottaja:  Howard Hughes
Säveltäjä:  Victor Young
Kuvaaja:  Joseph LaShelle Leo Tover
Leikkaaja:  Stuart Gilmore
Pääosat:  John Wayne  William Conrad
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Radio Pictures Incorporation
Levittäjä:  RKO Pictures
Kesto:  111 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  $6,000,000
Tuotto:  $9 million (US)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valloittaja on Dick Powellin ohjaama CinemaScope-elokuva vuodelta 1955. Se kertoo Tšingis-kaanin elämästä. Nimiosassa on John Wayne. Elokuva on viimeinen Howard Hughesin tuottama elokuva.
Valloittaja oli sekä taloudellinen ja taiteellinen floppi; sitä pidetään yhtenä 1950-luvun huonoimmista elokuvista. Se esiintyy myös monilla kaikkien aikojen huonoimpien elokuvien listoilla huolimatta varsin merkittävästä tekijäkaartista. John Wayne oli tuolloin uransa huipulla, mutta silti roolia pidetään täysin epäonnistuneena hänelle .
Howard Hughesin kerrotaan tunteneen syyllisyyttä elokuvan tuotantopäätöksistä, erityisesti päätöstä kuvata elokuva vaarallisella alueella. Hän ostikin kaikki elokuvan kopiot US$12 miljoonalla ja ei sallinut elokuvan esitystä kuin vasta 1974, jolloin se esitettiin ensi kerran televisiossa. Valloittajan sanotaan olleen yhdessä Jääasema Zebran kanssa niitä elokuvia, joita Hughes katsoi yhä uudestaan viimeisinä elinvuosinaan.
Juoni

Mongolipäällikkö Temüdzin (John Wayne) rakastuu taataaripäällikön tyttäreen Börteen (Susan Hayward) varastaen hänet itselleen.  Börte torjuu Temüdzinin ja hänet pelastetaan takaisin. Temüdzin joutuu vangiksi, mutta Börte rakastuu häneen auttaen miehen pakoon. Temüdzin epäilee petosta toisten mongolien puolelta ja etsii petturia samalla kun tekee itsetään tataarien päällikön.
Kuvaukset

Elokuva kuvattiin Utahissa lähellä paikkaa, jossa on tehty ydinkokeita. Paikalta tuotiin myös saastunutta maata Hollywoodiin studiokuvauksia varten. Monet elokuvan tekemiseen osallistuneet henkilöt, mukaan lukien ohjaaja Dick Powell ja päärooleista vastanneet John Wayne, Susan Hayward, Agnes Moorehead ja Pedro Armendáriz, sairastuivat ja kuolivat myöhemmin syöpään. Armendáriz ampui itsensä syövän ehdittyä terminaalivaiheeseen. Kaikkiaan noin 220:sta elokuvan tekoon osallistuneesta henkilöstä vuoteen 1980 mennessä ainakin 91 sairastui ja 46 kuoli, joskin osalla syövän syntyyn saattoivat vaikuttaa myös muut tekijät. Luvuissa eivät ole mukana statisteina mongoliratsastajia esittäneet noin 300 alkuperäisamerikkalaista paiutea jotka saivat ratsastamisesta syntyneen hiekkapölyn mukana hyvin suuren säteilyannoksen.
Aiheesta muualla

Valloittaja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
UMO Helsinki Jazz Orchestra

UMO Helsinki Jazz Orchestra on suomalainen ammattimuusikoista koostuva helsinkiläinen jazzorkesteri.
Historia

Joukko suomalaisia jazzmuusikoita perusti Heikki Sarmannon ja Esko Linnavallin johdolla vuonna 1975 The Finnish Jazz Music Workshopin, josta muotoutui pian Uuden Musiikin Orkesteri. Nimi jalostui 1980-luvulla muotoon UMO Jazz Orchestra, kunnes vuonna 2019 nimi muuttui muotoon UMO Helsinki Jazz Orchestra, orkesterin omistajan Helsingin kaupungin mukaan. 1970–1980-lukujen taitteessa orkesteri alkoi saada tukea Helsingin kaupungilta ja opetusministeriöltä. Vuonna 1984 orkesteri muuttui kokopäivätoimiseksi ammattilaisorkesteriksi. UMO oli osa Helsinki-viikon säätiötä vuosina 1984–2008. Nykyisin UMOlla on oma säätiö.
Toiminta

UMO Helsinki Jazz Orchestra on kansainvälisesti tunnettu big band, joka tekee erityisesti suomalaista musiikkia tunnetuksi sekä Suomessa että ulkomailla. UMO on tehnyt konserttikiertueita muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Norjassa, Italiassa, Ranskassa ja Saksassa. UMOn ohjelmistossa on yli 3 000 sävellystä. UMO Helsinki Jazz Orchestran kapellimestari- ja solistivieraina ovat olleet muun muassa Dexter Gordon, Thad Jones, Dizzy Gillespie, Gil Evans, Joe Williams, Mercer Ellington, McCoy Tyner, Maria Schneider, Michael Brecker, John Scofield, Tomasz Stanko, Lenny Pickett, Gregory Porter, Lizz Wright ja Randy Brecker.
Orkesteriin kuuluu 16 ammattimuusikkoa, joiden lisäksi sen hallinto- ja markkinointitehtävät työllistävät kolmesta neljään henkilöä. Orkesteri on julkaissut tai ollut mukana yli 60 albumilla. Useille orkesterin jäsenille on myönnetty Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto.
UMOn tavoitteet ovat myös kasvatuksellisia; UMO tekee yhteistyötä peruskoulujen ja useiden musiikkioppilaitosten kanssa. UMOn ohjelmistosta löytyy sekä katsauksia big band -musiikin historiaan kuin myös tilaussävellyksiä säveltäjiltä.
Osoituksena ohjelmistovalintojen suuresta kotimaisuusasteesta myönsi Suomalaisen Työn Liitto ensimmäisenä Suomen kunnallisista orkestereista UMOlle 2003 Avainlippu-tunnuksen.
UMOn omina konserttitiloina toimivat 1986–1994 Jumo Jazz Club (Helsingin asematunnelissa), Royal Cotton Club 1994–1996 (Svenska Teaternin yhteydessä) sekä 2001–2007 UMO Jazz House (Helsingin Punavuoressa). Nykyään UMOlla ei ole omaa klubia ja kotipesää, vaan orkesteri konsertoi Helsingissä muun muassa Savoy-teatterissa, G Livelabissa, Koko Jazz Clubilla, Malmitalolla, Kanneltalolla, Vuotalolla, Musiikkitalolla sekä konserttipaikoissa ja festivaaleilla ympäri Suomen.
UMOn levy Ville ja Valle voitti maaliskuussa 2014 Emma-palkinnon vuoden 2013 lastenalbumina. Tämä oli UMOn ensimmäinen Emma-palkinto.
Vuodesta 2016 alkaen UMO on järjestänyt Musatehdas-projektin, johon pääsee joka lukuvuosi mukaan kaksi peruskoulua.  Projektissa olivat mukana lukuvuonna 2016–2017 Kruununhaan yläaste ja Vuosaaren peruskoulu, lukuvuonna 2017–2018 Laajasalon peruskoulu ja Mainingin koulu, lukuvuonna 2018–2019 Laajasalon peruskoulu ja Hämeenkylän koulu sekä lukuvuonna 2019–2020 Tapiolan koulu ja Suutarinkylän peruskoulu.
Orkesterin taiteelliset johtajat

Esko Linnavalli (1941–1991), kausi 1975–1991
Markku Johansson, kausi 1992–1993
Rich Shemaria, kausi 1994–1995
Eero Koivistoinen, kausi 1996–1998
Heikki Sarmanto, kausi 1998–1999
Kirmo Lintinen, kausi 1999–2000
Vuosina 2000–2008 orkesterin jäsenistä koottu, vuosittain valittava taiteellinen toimikunta
Kirmo Lintinen, Kari Heinilä kausi 2009–
Mikko Hassinen 2017–2018
Vuoden 2020 alusta lähtien orkesterin pääkapellimestarina ja taiteellisena johtajana toimii Ed Partyka.
Kokoonpano

1. trumpetti: Teemu Mattsson
2. trumpetti: Timo Paasonen
3. trumpetti: Mikko Pettinen
4. trumpetti: Tero Saarti
1. alttosaksofoni: Jouni Järvelä
2. alttosaksofoni: Max Zenger
1. tenorisaksofoni:
2. tenorisaksofoni: Olli Ojajärvi / Manuel Dunkel
Baritonisaksofoni: Mikko Mäkinen
1. pasuuna: Kasperi Sarikoski
2. pasuuna: Mikko Mustonen
3. pasuuna: Pekka Laukkanen
Bassopasuuna: Mikael Långbacka vuoteen 2023 asti
Piano: Kirmo Lintinen
Basso:
Rummut: Markus Ketola
UMOn eniten käyttämiä kapellimestareita ovat olleet Mikko Hassinen, Kari Heinilä, Kirmo Lintinen ja Antti Rissanen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta UMO Helsinki Jazz Orchestra Wikimedia Commonsissa
UMOn kotisivu
UMOn 40-vuotishistoriikki verkossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Grönlanninhylje

| Grönlanninhylje |
| --- | --- |
 Kuutti
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia 
Heimo::  Hylkeet Phocidae
Suku::  Pagophilus  Gray, 1844
Laji::  groenlandicus
Kaksiosainen nimi
 Pagophilus groenlandicus  (Erxleben, 1777) 
Synonyymit
 Phoca groenlandica Erxleben, 1777  
 Grönlanninhylkeen nykyinen levinneisyys.
Katso myös
   Grönlanninhylje Wikispeciesissä   Grönlanninhylje Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Grönlanninhylje (Pagophilus groenlandicus, aiemmin Phoca groenlandica) on hyljelaji, joka elää Pohjois-Atlantilla ja Jäämerellä. Se on sukunsa Pagophilus ainoa laji. Grönlanninhylkeen kanta jakautuu kolmeen populaatioon, jotka eivät kuitenkaan ole omia alalajejaan.
Ulkonäkö ja koko

Grönlanninhylje on yleisväritykseltään valkoinen, mutta pää ja selän sivut ovat mustat. Naarailla ja nuorilla yksilöillä mustat alueet ovat rajaukseltaan epäselvempiä kuin uroksilla. Vatsapuoli on kummallakin sukupuolella kellertävä. Lajin yksilöt kasvavat 165–200 senttimetrin pituisiksi. Ne voivat painaa yli 130 kilogrammaa.
Levinneisyys

Grönlanninhylje esiintyy vakituisena Pohjois-Atlantin, Jäämeren ja Vienanmeren rannikoilla Kanadan Newfoundlandissa, Grönlannissa, Islannissa, Norjassa ja Venäjällä. Satunnaisesti sitä tavataan Ranskan, Saksan, Skotlannin ja Yhdysvaltojen Virginian rannikkoalueilla. Laji luokitellaan elinvoimaiseksi eli se ei ole uhanalainen.
Luulöytöjen perusteella tiedetään, että grönlanninhylje esiintyi viime jääkauden jälkeisenä aikana, 5 900–2 800 vuotta sitten eli ainakin noin 3 000 vuoden ajan, yleisenä myös Itämerellä. Suomessa löytöjä on tehty eniten Ahvenanmaalta. Monissa jäänteissä on ollut merkkejä siitä, että lajia metsästettiin; esimerkiksi Närpiöstä on löydetty grönlanninhylkeen luuranko, jonka niskassa oli luinen harppuunankärki. Laji hävisi Itämeren alueelta kivikaudella, kampakeraamisen ajan jälkeen, joskin Kempeleessä tutkitusta hautaröykkiöstä löytynyt grönlanninhylkeen kallo viittaisi siihen, että ainakin Perämerellä laji säilyi varhaisrautakaudelle asti. On arveltu, että ihminen metsästi tämän norppaa kömpelömmän hylkeen alueelta sukupuuttoon, varsinkin tappamalla keväisin sen ulkojäälle syntyneitä poikasia. Tosin myös Itämeren jääpeitteen, suolapitoisuuden ja ravintotilanteen muutoksilla on saattanut olla vaikutusta lajin alueelliseen häviämiseen.
Elinympäristö

Grönlanninhylje elää pääsääntöisesti merellä kelluvan ajojään päällä, ja voi ajelehtia jäälauttojen mukana pitkiäkin matkoja.
Elintavat

Grönlanninhylkeet elävät usein suurina laumoina. Sen ruokavalioon kuuluu vähintään 67 kalalajia ja 70 lajia erilaisia selkärangattomia, kuten äyriäisiä. Sen luonnollisia vihollisia ovat jääkarhut, jäähait ja miekkavalaat. Grönlanninhylje voi elää 35-vuotiaaksi.
Piirros grönlanninhylkeistä.
Närpiön hylje rekonstruoituna.