stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bomarsundin taistelu
Taistelun kulku > Puolustustornien ja linnoituksen valtaaminen

Ranskalaisen jalkaväen ensimmäinen hyökkäys C-tornia vastaan torjuttiin 8. elokuuta. Ranskalaiset kokosivat maihin viedyistä laivatykeistä patteriston, joka alkoi tulittaa C-tornia 13. elokuuta vastaisesta yöstä alkaen vuorokauden ympäri. Tornin puolustusta johti suomalainen kapteeni Karl Alexander Joachim Tesche. Tykkitulesta vaurioituneen tornin puolustus kävi pian toivottomaksi, joten Tesche määräsi pääosan miehistään perääntymään yön turvin päälinnoitukseen, minkä jälkeen torni oli tarkoitus räjäyttää. Ranskalaiset onnistuivat kuitenkin valtaamaan tornin rynnäköllä 14. elokuuta, jolloin pistimestä jalkaan haavoittunut Tesche ja 34 muuta sotilasta jäivät vangeiksi. Ranskalaisille päätynyt C-torni muodosti nyt uhan Bomarsundille, ja sitä alettiin tulittaa päälinnakkeesta. Torni tuhoutui aamupäivällä 15. elokuuta suuressa räjähdyksessä ilmeisesti ruutivaraston sytyttyä tuleen tai saatua osuman.
Prikaatikenraali Harry Jonesin komentamat brittijoukot aloittivat 14. elokuuta hyökkäyksen U-tornia vastaan, ja sitä tulitettiin samaan aikaan myös laivoista. Tornin puolustusta johti luutnantti Zverdjev. U-tornia tulitettiin kolmella järeällä laivatykillä, jotka puhkaisivat valtavan aukon sen ulkoseinään saattaen puolustajien tykit suojattomiksi. Torni antautui aamulla 15. elokuuta.
Päälinnaketta alettiin tulittaa samanaikaisesti maalta ja mereltä 15. elokuuta, jolloin laivat tuotiin tykinkantaman päähän. Laivojen ohella linnakkeen etupuolta tulitti Grinkaruddenin niemeltä brittien valtaama venäläinen patteri, kun taas ranskalaisten tykistö tulitti linnakkeen suojatonta takapuolta. Bomarsundin puolustajat olivat uupuneita ja heillä oli jäljellä vain muutama tykki. Vähitellen tuli ilmeiseksi, että jalkaväkihyökkäyksen sijaan britit ja ranskalaiset olivat valmiita pommittamaan koko linnoituksen maan tasalle. Lopettaakseen turhan verenvuodatuksen kenraali Bodisco määräsi linnoituksen antautumaan 16. elokuuta yhdeltä iltapäivällä. Jäljellä oli vielä Z-torni, jota tulitettiin pari tuntia, kunnes sen komentajalle luutnantti Châtelainille saatiin vietyä Bodiscon antautumiskäsky.
Bomarsundin makasiininhoitaja Westeniuksen arvion mukaan taistelussa kuoli 53 ja haavoittui 86 linnoituksen puolustajaa. Brittien on sanottu menettäneen kaatuneina ja haavoittuneina 16 ja ranskalaisten 38 miestä, mutta toisten tietojen mukaan hyökkääjien tappiot olivat yhteensä noin 100 miestä. Vangeiksi jäi 2 235 linnoituksen puolustajaa ja heidän perheenjäsentään, joukossa komendantti Bodisco ja kuvernööri Furuhjelm.
Bomarsundin päätaisteluun osallistuneista brittiläisistä sotilaista vielä kaksi sai Viktorian ristin. Palkitut olivat luutnantti John Bythesea ja William Johnstone, jotka onnistuivat väijytyksellä sieppaamaan 12. elokuuta Bomarsundista mantereelle pyrkineiden viestinviejien postisäkit.
Seuraukset

Britannia ja Ranska eivät voineet jättää joukkojaan miehittämään Ahvenanmaata ympärivuotisesti, joten Bomarsund päätettiin tuhota, jottei se päätyisi takaisin venäläisille. Ensin räjäytettiin kaksi jäljelle jäänyttä puolustustornia ja lopuksi itse päälinnoitus 2. syyskuuta. Viimeiset vihollisalukset poistuivat 4. syyskuuta.
Kaikki Bomarsundissa vangeiksi jääneet vietiin pois laivoilla. Vankeja kuljettaneet brittiläiset laivat lähtivät 17. ja ranskalaiset 18. elokuuta. Noin tuhat vankia – joukossa kenraali Bodisco – vietiin Ranskaan Aixin saarelle ja 500 muuta Englannin Sheernessiin lähelle Lontoota. Suomalaiset vangit vietiin kaikki Englantiin, jossa heidät sijoitettiin erilleen Lewesin kaupunkiin Sussexiin. Ranskaan viedyt Bomarsundin sotavangit pääsivät palaamaan jo syksyllä 1855, Englantiin sijoitetut vasta rauhanteon jälkeen vuonna 1856.
Muuta

Bomarsundin taistelua kuvataan suomalaisessa sotalaulussa ”Oolannin sota”, jonka alkuperäisen version ovat ilmeisesti sepittäneet tuntemattomat Bomarsundissa sotavangeiksi jääneet suomalaiset.
Bomarsundissa on nykyään kolme muistomerkkiä taistelussa kaatuneille, venäläisten muistomerkki vuodelta 1984, ranskalaisten muistomerkki vuodelta 1990 ja brittien muistomerkki vuodelta 2004. Englannin Lewesissä on vuonna 1877 Venäjän keisari Aleksanteri II:n määräyksestä pystytetty sotavankeudessa kuolleiden muistomerkki, joka tunnetaan ”venäläisten muistomerkkinä”, vaikka Lewesin vangit olivat nimenomaan suomalaisia.
Bomarsundin raunioista louhittuja kiviä käytettiin myöhemmin Suomessa moniin rakennushankkeisiin, kuten Helsingin Uspenskin katedraaliin ja Aleksanterin teatteriin.
Bomarsundin voiton innoittamana Englannin Northumberlandiin vuonna 1854 avattu hiilikaivos nimettiin Bomarsundiksi. Kaivoksen luona sijaitseva kylä kantaa nimeä edelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bomarsundin taistelu Wikimedia Commonsissa
Oolannin sodassa napattu Bomarsundin risti päätyi hyvään hoitoon Ranskaan Yle 25.12.2016.
Havainnekuva Bomarsundin päälinnoituksesta.
Piirros Bomarsundin pommituksesta mereltä.
Piirros lähitaistelusta ranskalaisten ja venäläisten välillä.
Bomarsundissa kaatuneiden brittien muistokivi.
HMS Ben-my-Chree

| HMS Ben-my-Chree |
| --- | --- |
 HMS Ben-my-Chree

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Sons and Maxim, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  1907
Laskettu vesille:  23. maaliskuuta 1908
Palveluskäyttöön:  1. tammikuuta 1915
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 11. tammikuuta 1917 Turkin rannikkotykistön tulessa
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 950 t
Pituus:  114,3 m
Leveys:  14,0 m
Syväys:  4,9 m
Koneteho:  3-akselinen, 3 höyryturbiinia ja 4 kattilaa tuottaen 14 500 shp:tä (10,8 MW)
Nopeus:  24,5 solmua (45,4 km/h)
Miehistöä:  250
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 12 naulan (76 mm) tykkiä 2 x QF 3 naulan ilmatorjuntatykkiä 4-6 x lentokonetta
HMS Ben-my-Chree oli matkustajalautta ja ensimmäisessä maailmansodassa Britannian kuninkaallisen laivaston vesilentokoneidenemälaiva. Aluksen valmisti vuonna 1907 Vickers, Sons and Maxim nopeaksi matkustaja-alukseksi Isle of Man Steam Packet -yhtiölle kuljettamaan matkustajia pääsaaren ja Manin välillä. Alukselta noussut lentokone teki ensimmäisenä alukselta nousseena koneena torpedoiskun alusta vastaan 12. elokuuta 1915. Aluksen nimi tarkoittaa Mansaarten kielellä sydämeni naista.
Isle of Man Steam Packet Company

Isle of Man Steam Packet Company tilasi vuonna 1907 Vickers, Sons and Maximilta Barrow-in-Furnessista SS Ben-my-Chreen, jonka tilaushinta oli 112 000 puntaa. Aluksen voimanlähteenä oli kolme Vickersin suoravetoista höyryturbiinia, jotka oli kytketty kukin omaan akseliinsa. Alus saavutti 11. heinäkuuta 1908 koeajoissa 73,9 merimailin matkalla Cumbaesta Scull Martinin majakkalaivalle. Merellä aluksella oli 8 solmun vastatuuli sekä kahden solmun luode, mitta paluumatkalla tuuli tyyntyi. Kahdella yrityksellä aluksen keskinopeudeksi mitattiin 25,34 solmua, ja alus kykeni kaksi tuntia matkaamaan 26,83 solmun nopeudella. Ulommat turbiinit pyörivät 480 kierrosta minuutissa ja keskimmäinen korkeapaineturbiini 460 kierrosta minuutissa. Värinä maksiminopeudella ei ollut häiritsevää. Alus kykeni paikaltaan kiihdyttämään maksiminopeuteen 66 sekunnissa.
Koeajot kestivät vain päivän, minkä jälkeen alus palasi Greenockiin laskemaan maihin tilaajan edustajat ja hiilestämään. Alus jatkoi matkaansa Liverpooliin, jossa se siirrettiin telakalle lopullista tarkastusta varten ennen tilaajalle luovuttamista. Isle of Man Steam Packet Company vastaanotti uuden lippulaivansa sekä maksoi lopun kauppahinnasta telakalle 14. heinäkuuta 1908.
Kattiloissa poltettiin 95 tonnia hiiltä päivässä, mikä teki siitä kalliin käyttää jopa täydellä matkustajamäärällä. Sen seurauksensa alus oli yhdeksän kuukautta vuodessa satamassa. Aluksella oli 119 hengen miehistö, ja sen oli luvallista kuljettaa kerrallaan 2 549 matkustajaa.
Ensimmäinen maailmansota

Kuninkaallinen laivasto lunasti aluksen 1. tammikuuta 1915, ja seuraavana päivänä aloitettiin Cammell Lairdin telakalla Birkenheadissä aluksen muuttaminen vesilentokoneiden emälaivaksi nimellä HMS Ben-my-Chreeksi. Aluksen jälkimmäisen savuhormin takana olleiden kansirakenteiden tilalle rakennettiin kuuden lentokoneen hangaari. Koneiden siirtämiseksi asennettiin nosturi. Aluksen etukannelle rakennettiin 18-metrinen lentoonlähtöalusta. Lisäksi alus aseistettiin neljällä 12 naulan tykillä ja kahdella kolmen naulan ilmatorjuntatykillä. Toukokuussa 1916 alukselle asennettiin lisää 12 naulan tykkejä sekä kahden naulan ilmatorjuntatykkejä.
Alus liitettiin aluksi Harwichiin sijoitettuihin yksiköihin ({k-en|Harwich Command}}) päällikkönään Cecil L'Estrange Malone. Se osallistui 3. toukokuuta Norddeichiin tehtyyn ilmaiskuun, jolloin aluksen Sopwith Schneider laukaistiin lentoonlähtöalustalta kelkkaa käyttäen. Isku kuitenkin keskeytettiin tiheän sumun vuoksi, ja alus palasi satamaan seuraavana päivänä. Hävittäjä HMS Lennox törmäsi tiheässä sumussa alukseen 6. toukokuuta, mutta onneksi vauriot jäivät vähäisiksi. Seuraava yritys iskeä Norddeichiin tehtiin 11. toukokuuta, mutta sekin peruutettiin onnettomien yhteensattumien vuoksi (muun muassa aluksen lentokoneen moottori ei käynnistynyt).
Toukokuun lopulla alus oli matkalla Dardanelleille mukanaan kaksi Short Type 194 torpedopommittajaa. Se saapui 10. kesäkuuta Lesbokselle. Lentokoneiden tehtävänä oli pääasiassa maavoimien taistelua tukevien sotalaivojen tykistön tulenjohto. Lisäksi lentokoneita käytettiin tiedusteluun.
Tiedustelulennolla havaittiin 11. elokuuta Osmanien laivaston Marmarameren pohjoisrannikolla. Seuraavana päivänä aluksen Short 184 hyökkäsi torpedolla varustettuna alusta vastaan.
Aluksen miehistö pelasti 2. syyskuuta Lemnoksen edustalla torpedoidun joukkojenkuljetusaluksen HMT Southlandin eloonjääneet. Alus siirrettiin Port Saidiin Gallipolin sotatoimien lopulla. Siitä tehtiin Itä-Intian ja Egyptin merilentokonelaivueen lippulaiva, kun laivue muodostettiin tammikuussa 1916. Alus kolaroi 11. helmikuuta SS Ugandan kanssa, jolloin keula vaurioitui. Alus oli 13. maaliskuuta - 25. huhtikuuta korjattavana Suezilla. Se siirrettiin loppuvuodesta 1916 Adeniin.
Ranskan joukot olivat 20. joulukuuta 1916 Kastellorizon, jonne pyydettiin vesilentokoneita tiedustelutehtäviin. Aluksen saavuttua Osmanien tykistö avasti tulen osuen alukseen, mikä aiheutti tulipalon. Miehistön käskettiin jättää liikuntakyvytön ja tulessa oleva alus. Tykistötulen jatkuessa alus upposi matalaan veteen, missä hylky oli vuoteen 1920. Pelastusalus Valletten avustamana hylky nostettiin ja hinattiin Pireukseen, missä sen todettiin olevan korjauskelvoton. Se romutettiin 1923 Venetsiassa.
John Belushi

| John Belushi |
| --- | --- |
 Belushi vuonna 1976
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Adam Belushi
Syntynyt: 24. tammikuuta 1949 Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Kuollut: 5. maaliskuuta 1982 (33 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdys­vallat
Ammatti:  koomikko, muusikko, näyttelijä
Puoliso:  Judith Belushi-Pisano  (vih. 1976; k. 1982)
Sukulaiset:  James Belushi (veli)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1973–1982
Palkinnot
 Emmy (1977)   Walk of Fame (2004) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
John Adam Belushi (24. tammikuuta 1949 Chicago, Illinois – 5. maaliskuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdys­valtalainen näyttelijä ja koomikko.
Elämä ja ura

John Belushi syntyi Chicagossa vuonna 1949. Myöhemmin perhe muutti läheiseen Wheatoniin. Belushin isä ja äidin vanhemmat olivat albanialaisia maahanmuuttajia. Belushilla oli kolme sisarusta. Hänen veljensä James Belushi on tunnettu näyttelijä.
Belushi oli koulussa nuorena häirikkö, mutta hän rauhoittui lukioon mennessä ja oli esimerkiksi koulunsa jalkapallojoukkueen toinen kapteeni. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Belushi kävi Wisconsinin yliopistoa Whitewaterissa, mutta jätti opintonsa siellä kesken ja vaihtoi College of DuPapeen.
Belushi kiinnostui esiintymisestä jo lukiovuosinaan. DuPapessa Belushi liittyi improvisaatioryhmään ja alkoi vuonna 1971 esiintyä Second City -komediateatterissa. Sen jälkeen hän muutti New Yorkiin tehdäkseen siellä uraa koomikkona. Vuonna 1973 Belushi aloitti esiintymisen The National Lampoon Radio Hour -radio-ohjelmassa, ja vuonna 1975 hän aloitti alkuperäisjäsenenä television uudessa Saturday Night Live -ohjelmassa.
Belushin ensimmäinen elokuvarooli oli elokuvassa Delta-jengi (1978). Hän jätti Saturday Light Liven vuonna 1979 keskittyäkseen elokuvauraansa. Yksi Belushin menestyneimmistä elokuvista on The Blues Brothers (1980), jonka nimihahmot perustuvat Saturday Night Liven hahmoihin.
Belushi tunnettiin fyysisestä komiikastaan ja liioitelluista hahmoistaan, kuten SNL:n samuraihahmosta ja Delta-jengin John Blutarskysta. Jotkut pitivät hänen komiikkaansa liian alatyylisenä ja lapsellisena.
Belushi löydettiin kuolleena 5. maalis­kuuta 1982 Los Angelesissa Chateau Marmont -hotellista. Hänen kuolin­syykseen varmistui yli­annostus kokaiinin ja heroiinin sekoitusta. Hänen oli tarkoitus näytellä Dan Aykroydin kanssa elokuvissa Mitäs me vakoojat ja Haamujengi.
Filmografia

Tarzoon: Shame of the Jungle (ääni, 1975)
Delta-jengi (1978)
The Rutles (1978)
Mitäs täällä roikut Henry Moon? (1978)
Entiset poikaystävät (1979)
1941 – Anteeksi, missä on Hollywood? (1979)
The Blues Brothers (1980)
Nimeni on Kotkis (1981)
Naapurit (1981)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Belushi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Benitochromis

| Benitochromis |
| --- | --- |
 Benitochromis ufermanni
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Benitochromis  Lamboj, 2001
Katso myös
   Benitochromis Wikispeciesissä   Benitochromis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Benitochromis on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kuusi lajia, joita tavataan Afrikasta:
| --- | --- |
 Benitochromis batesii (Boulenger, 1901) – Raitapalettihautoja  Benitochromis conjunctus Lamboj, 2001  Benitochromis finleyi (Trewavas, 1974) :  Benitochromis nigrodorsalis Lamboj, 2001  Benitochromis riomuniensis (Thys van den Audenaerde, 1981) – Täpläpalettihautoja  Benitochromis ufermanni Lamboj, 2001
Benjamin Franklin Parkway

| Benjamin Franklin Parkway |
| --- | --- |
 Benjamin Franklin Parkway Philadelphian taidemuseon portailta.
Maa:  Philadelphia, Yhdysvallat
Tieluokka:  bulevardi
Alkupiste:  Philadelphian kaupungintalo
Päätepiste:  Philadelphian taidemuseo
Päällyste:  asfaltti
Katso myös:  Benjamin Franklin Parkway Commonsissa
Benjamin Franklin Parkway on yksi Philadelphian pääkaduista. Benjamin Franklinin mukaan nimetty bulevardi kulkee kaupungintalolta Philadelphian taidemuseolle.
Benjamin Franklin Parkway halkaisee William Pennin Philadelphialle suunnitteleman ruutukaavan. Sitä reunustaa puut ja ruohoalueet. Sen varrella on monia merkittäviä rakennuksia, jotka rakennettiin 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Sen alkupäässä on Logan Square -aukio ja loppupäässä Eakins Oval. Kadun varrella ovat muun muassa Philadelphian kirjasto, Franklin-instituutti ja Rodin-museo.
Ensimmäinen ehdotus kadusta esitettiin 1871, sillä Fairmountin puistoalue haluttiin linkittää suoraan kaupungin keskustaan. Charles K. Landis ehdotti 1884 noin 40 metriä levää puistokatua. Sen pohjalta James H. Windrim antoi 1892 oman ehdotuksensa. Windrimin esitys oli lähes 50 metriä leveä bulevardi. Suunnitelmat kuitenkin hautautuivat poliittiseen koneistoon. Katua ehdotettiin jälleen uudestaan 1907. Lopulta 1917 Jacques Gréberin tekemä suunnitelma, jonka hän oli tehnyt yhteistyössä Paul Philippe Cretin kanssa, toteutui, ja katu valmistui 1922.
Anne Benjaminsen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten hiihtosuunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kuopio 1988 | viesti |  |
Anne Irene Benjaminsen (o.s. Veijalainen, s. 25. maaliskuuta 1964) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja viestisuunnistuksen maailmanmestari. Seuratasolla hän edusti Hämeenlinnan Suunnistajia.
Kuopion MM-kilpailuissa 1988 Benjaminsen voitti viestikultaa ja sijoittui normaalimatkalla viidenneksi ja lyhyellä matkalla kahdeksanneksi. Viestissä hän hiihtosuunnisti keskimmäisen osuuden Sirpa Kukkosen aloittaessa ja Virpi Juutilaisen lopettaessa viestin. Pohjoismaiden mestaruuskisoista hän voitti viestikultaa vuosina 1987 ja 1989.
Hänen puolisonsa Vidar Benjaminsen on hiihtosuunnistuksen moninkertainen maailmanmestari.
Shakin’ All Over

| ”Shakin’ All Over” Johnny Kidd and the Pirates |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : Abbey Road Studios
 Julkaistu: 19. toukokuuta 1960
 Formaatti: 7” vinyyli
 Tyylilaji: rock and roll, rhythm and blues
 Kesto: 02.15
 Levy-yhtiö: HMV
Johnny Kidd and the Piratesin muut singlet
| ”You Got What It Takes” 1960 | ”Shakin’ All Over” 1960 | ”Restless” 1960 |
Shakin’ All Over on alun perin brittiläisen Johnny Kidd and the Pirates -yhtyeen vuonna 1960 julkaisema rock-kappale. Sen sävelsi ja sanoitti yhtyeen johtohahmo Johnny Kidd, ja se oli UK Singles Chart -listan ykkössijalla elokuussa 1960. Kappaleen esittäjät olivat Johnny Kidd (laulu), Alan Caddy (kitara), Brian Gregg (basso), Clem Cattini (rummut) ja Joe Moretti.
Alkuperäinen levytys ei ollut kovin suuri hitti Euroopan ulkopuolella. Sen sijaan "Shakin' All Over" menestyi Pohjois-Amerikassa The Guess Whon cover-versiona vuonna 1965. Se oli silloin sijalla 1 Kanadan levynmyyntilistalla ja sijalla 22 Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -levynmyyntilistalla.
Australiassa äänite pääsi sikäläisen levynmyyntilistan ykkössijalle vuoden 1965 lopulla Normie Rowen esittämänä, jonka versio oli sitten "Que Sera Seran" yksi vuosikymmenen myydyimmistä singleistä Australiassa.
Kappaleen säveltäjä, sanoittaja ja alkuperäinen esittäjä Johnny Kidd on sanonut:
"Kulkiessani poikaporukan kanssa meillä oli tapana katsella todella kuumia tipuja ja meillä oli tapana sanoa että joku tyttö sai "kalvomme värisemään". Meillä oli tapana osoitella tyttöä, jos hän oli oikein puoleensavetävä... Voin sanoa rehellisesti sanoa, että se inspiroi minua enemmän kuin mikään muu kirjoittamaan kappaleen "Shakin All Over"."
Muut versiot

The Who -yhtye on esittänyt tätä kappaletta lukemattomia kertoja, joista tunnetuin on ehkä heidän Live at Leeds -levyllään kuultava versio vuodelta 1970.
Oman cover-versionsa kappaleesta ovat tehneet myös seuraavat yhtyeet ja artistit:
Rose Hill Drive
Suzi Quatro
Iggy Pop
Van Morrison
Hurriganes
Sleepy Sleepers, suomeksi nimellä Tärisen mä täysin
Viittaukset populaarikulttuurissa

The Guess Whon versiota kuullaan mm. Battlefield Vietnam -pelin ääniraidalla.
Shakin' All Over on CBC Television -kanavan esittämän kanadalaisesta rock-musiikista 1950–1960-luvuilla kertovan dokumentin nimenä.
Vuonna 1998 Australian posti julkaisi kahdentoista postimerkin sarjan, jossa juhlistettiin australialaisen rock and roll -musiikin varhaisia vuosia. Postimerkkeihin oli painettu 1950-, 1960- ja 1970-luvun alussa julkaistujen australialaisten kappaleiden nimiä.
Aiheesta muualla

Artikkeli The Guess Who -yhtyeen cover-versiosta
Robert Bennett (uimari)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Robert Bennett (uimari) |  Robert Bennett (uimari) |  Robert Bennett (uimari) |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 100 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 200 m selkäuinti |  |
Robert Earl Bennett (s. 23. toukokuuta 1943) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti.
Bennett saavutti 100 metrin selkäuinnin olympiapronssia Roomassa 1960 ajalla 1,02,3. Tokion 1964 olympialaisten ainoa selkäuintilaji oli 200 metriä, jossa Bennett saavutti pronssia ajalla 2.13,1 varmistaen Yhdysvaltain kolmoisvoiton.
Robert Bennett (yleisurheilija)

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | moukarinheitto |  |
Robert Bennett (8. syyskuuta 1919 – 13. joulukuuta 1974) oli yhdysvaltalainen moukarinheittäjä ja olympiamitalisti.
Bennett saavutti moukarinheitossa olympiapronssia Lontoossa 1948 tuloksella 53,73. Hän voitti maanmiehensä Samuel Feltonin seitsemällä senttimetrillä.
Benedictus VIII

| Benedictus VIII |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Theophylactus
Syntynyt: n. 980 Rooma
Kuollut: 9. huhtikuuta 1024 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  18. toukokuuta 1012
Paavius päättyi:  9. huhtikuuta 1024
Edeltäjä:  Sergius IV
Seuraaja:  Johannes XIX
Paavi Benedictus VIII (n. 980–9. huhtikuuta 1024) oli paavina 18. toukokuuta 1012 – 9. huhtikuuta 1024. Hänen oikea nimensä oli Theophylactus.
Kuten edeltäjänsä Benedictus VI:n, hänenkin vastustajansa oli vastapaavi Gregorius, joka pakotti Benedictuksen VIII:n pakenemaan Roomasta. Hänet palautti valtaan Saksan Henrik II Pyhä, jonka Benedictus VIII kruunasi keisariksi vuonna 1014.
Benedictus VIII:n aikana saraseenit hyökkäsivät uudelleen Etelä-Euroopan rannikoille ja perustivat asutusta Sardiniaan.
Katariina Itävaltalainen

| Katariina |
| --- | --- |
 
Portugalin kuningatar
Valtakausi:  1525 – 1557
Portugalin sijaishallitsija
Valtakausi:  1557 – 1562

Syntynyt:  14. tammikuuta 1507 Torquemada, Espanja
Kuollut:  12. helmikuuta 1578 (ikä 71) Lissabon, Portugali
Puoliso:  Juhana III
Lapset:  Alfonso (1526–1526) Maria Manuela (1527–1545)  Manuel (1531–1537) Filip (1533–1539) Dinis (1535–1539) Juhana Emanuel (1537–1554) António(1539–1540) Isabella (1529–1530) Beatriz (1530–1530)
Suku:  Habsburg
Isä:  Filip Komea
Äiti:  Johanna Mielipuoli
Katariina Itävaltalainen (port. Catarina de Austria); (14. tammikuuta 1507 Torquemada, Kastilia (nyk. Palencia, Kastilia ja León) – 12. helmikuuta 1578 Ribeira palatsi, Paço da Ribeira, Lissabon, Portugalin kuningaskunta) oli Habsburgien sukuun kuulunut Kastilian prinsessa ja Itävallan arkkiherttuatar, josta tuli vuonna 1525 Portugalin kuningatar Juhana III:n puolisona. Hän oli alaikäisen pojanpoikansa Sebastian I:n sijaishallitsijana vuosina 1557-1562.
Suku

Katariina oli Kastilian hallitsijan Filip Komean ja Johanna Kastilialaisen nuorin tytär. Hän syntyi vasta isänsä kuoleman jälkeen, ja oli lapsista ainoa, joka kasvoi äitinsä kanssa Espanjassa. Hän syntyi Torquemadassa, missä hänen äitinsä oli saattamassa isän ruumista Burgosista Granadaan.
Kaikki hänen viisi vanhempaa sisarustaan Ferdinandia lukuun ottamatta syntyivät Espanjan Alankomaissa ja heidät oli annettu tätinsä Margareeta Itävaltalaisen huostaan, mutta Johanna piti pienen Katariinan itsellään. Vuonna 1509 Johanna ja Katariina suljettiin Tordesillasin palatsiin ja isoisä Ferdinand Katolilainen toimi valtionhoitajana. Katariina sai lähteä sieltä vuonna 1525, kun veli Kaarle V oli sopinut Katariinan avioliitosta Juhana III:n kanssa. Hänen äitinsä vietti loppuelämänsä Tordesillasin palatsissa.
Avioliitto ja perhe

Katariina avioitui serkkunsa, Portugalin kuningas Juhana III:n kanssa 10. helmikuuta 1525. Aviomiehensä kuoltua vuonna 1557 hänen miniänsä ja veljentyttärensä Johanna Itävaltalainen haastoi hänet lapsenlapsen, pienen kuningas Sebastian I:n, valtionhoitajana. Veli Kaarle V:n sovittelu ratkaisi kysymyksen sisarensa Katariinan eduksi tyttärensä Johannan sijasta, jota tarvittiin Espanjassa Filip II:n poissaollessa.