stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maunulan yhteiskoulu ja Helsingin matematiikkalukio
Yleislukio ja Helsingin matematiikkalukio

Lukiossa on kaksi linjaa: valtakunnallista lukion opetussuunnitelmaa toteuttava yleislukio ja matematiikan opetuksen erikoislukio. Molempiin linjoihin haetaan yhteishaun kautta. Lukion yleislinjalle opiskelijat valitaan peruskoulun päättötodistuksen lukuaineiden keskiarvon perusteella.
Matematiikkalukiolla on Suomen laajin matematiikan opintotarjonta ja vahva yhteishenki. Lukio on menestynyt erittäin hyvin tieteellisissä kilpailuissa ja ylioppilaskokeissa. Matematiikkalukion opiskelijat valitaan pääsykokeen ja peruskoulun päättötodistuksen lukuaineiden keskiarvon yhteispistemäärän perusteella.
Lukiolla on valtakunnallinen matematiikan opetuksen kehittämistehtävä, “Harppi”, vuosille 2018–2025. Kehittämistehtävän on myöntänyt opetus- ja kulttuuriministeriö. Hankkeen puitteessa on muun muassa järjestetty tiedetapahtumia nuorille ja opettajille sekä opettajien täydennyskoulutusta, laadittu opetusmateriaalia ylöspäin eriyttävään matematiikan opetukseen ja luotu luma-aineisiin yhteistyöverkosto yhdessä Otaniemen lukion kanssa.
Historia

| Vuosi | Yleislinja (KA-raja) | Matematiikkalinja (Pisteraja, max 15 pistettä) |
| --- | --- | --- |
| 2000–2001 |  7,6 |  9,9 |
| 2001–2002 |  7,6 |  10,2 |
| 2002–2003 |  7,6 |  10,5 |
| 2003–2004 |  7,5 |  10,4 |
| 2004–2005 |  7,5 |  9,84 |
| 2005–2006 |  7,4 |  9,98 |
| 2006–2007 |  7,51 |  11,13 |
| 2007–2008 |  7,5 |  10,21 |
| 2008–2009 |  7,3 |  11,2 |
| 2009–2010 |  7,58 |  9,79 |
| 2010–2011 |  7,33 |  10 |
| 2011–2012 |  7,58 |  10,08 |
| 2012–2013 |  7,67 |  10,09 |
| 2013–2014 |  7,58 |  11,47 |
| 2014–2015 |  7,83 |  11,96 |
| 2015–2016 |  7,83 |  12,05 |
| 2016–2017 |  8,00 |  11,48 |
| 2017–2018 |  8,08 |  11,60 |
| 2018–2019 |  8,08 |  11,70 |
| 2019–2020 |  8,25 |  11,90 |
| 2020–2021 |  8,08 |  8,73 |
| 2021–2022 |  8,08 |  11,54 |
| 2022–2023 |  8 |  12,10 |
| 2023–2024 |  8,00 |  10,22 |
| 2024–2025 |  8,00 |  10,21 |
Koulu perustettiin Viipurissa vuonna 1913 Viipurin Realikoulu -nimisenä poikakouluna. Opetusohjelmassa painotettiin alkuun käsitöitä ja oppilaille tarjottiin opetusta kirjansitomossa ja puusepänpajassa. Koulu toimi vuodesta 1919 Viipurin Hovioikeudenkatu 1:ssä entisen venäläisen kansakoulun tiloissa. Vain kaksi vuotta aiemmin perustettu Karjalan maanviljelyslyseo yhdistettiin realikouluun vuonna 1919, ja seuraavana vuonna koulun yhteyteen perustettiin myös kauppalyseo, sillä koulunjohtaja Yrjö Rosendal oli tyytymätön Viipurin kaupalliseen opetukseen. Koulun nimenä oli siten vuosina 1920–1940 Viipurin Realikoulu, Maanviljelys- ja Kauppalyseo.
Talvisodan aikana koulu muutti evakkoon Helsinkiin, jonne se jäi pysyvästi. Se muuttui vuonna 1941 yhteiskouluksi. Helsingissä koulu toimi vuosina 1940–1944 vapaaopisto Kalliolan tiloissa nykyisessä Kalliolanrinteessä nimellä Vaasanrinteen yksityislyseo. Rakennuksen tuhouduttua Helsingin suurpommituksissa koulu jatkoi toimintaansa Helsingin toisen lyseon entisissä tiloissa Helsinginkatu 1:ssä vuoteen 1958 saakka.
Oppilasmäärien kasvaessa oman koulurakennuksen hankkiminen tuli kysymykseen.lähde? Koulun toiminta siirrettiin asteittain Maunulaan, jossa se alkoi vuonna 1955 toimia ensin Pakilan kansakoulun ja sitten Maunulan kansakoulun vanhoissa tiloissa. Oman koulurakennuksen valmistuttua vuonna 1959 koulu muutti kokonaan sinne ja sai nimekseen Maunulan yhteiskoulu. Se oli 1960-luvulla Suomen suurimpia oppikouluja, kun oppilasmäärä oli lähes 1 400. Maunulan yhteiskoulu oli harvoja peruskoulu-uudistuksen jälkeen yksityisenä säilyneitä kouluja. Sen yhteyteen perustettiin vuonna 1995 opetusministeriön erikoisluvalla matematiikkalukio matematiikkaan painottuneena erityislukiona, minkä seurauksena koulun nimi muutettiin vuonna 1999 nykyiseen muotoonsa.
Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi koulun rehtorina vuodesta 1992 toimineelle Jouko Jauhiaiselle kouluneuvoksen arvonimen 15. kesäkuuta 2007.
Aiheesta muualla

Kotisivut
Kaunokiitäjäinen

| Kaunokiitäjäinen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Petokuoriaiset Adephaga
Heimo::  Maakiitäjäiset Carabidae
Suku::  Calosoma
Laji::  sycophanta
Kaksiosainen nimi
 Calosoma sycophanta  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kaunokiitäjäinen Wikispeciesissä   Kaunokiitäjäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaunokiitäjäinen (Calosoma sycophanta) on suurikokoinen, maakiitäjäisten heimoon kuuluva kovakuoriainen.
Levinneisyys

Kaunokiitäjäisiä tavataan pääosin Siperiassa, Vähässä-Aasiassa, Pohjois-Amerikassa, Pohjois-Afrikassa ja myös pieninä esiintyminä Euroopassa. Arvellaan, että laji on kulkeutunut Amerikkaan kauppiaiden ja laivojen matkassa. Euroopassa laji on harvinainen, mutta sitä saattaa esiintyä mantereen eteläosissa.
Ravinto

Kaunokiitäjäiset pyydystävät kesän ajan erilaisten villakkaiden, kuten havununnan (Lymantria monacha) ja lehtinunnan (Lymantria dispar) toukkia ja koteloita. Laji pyydystää myös Agriopis bajarian, Euproctis chrysorrhoean, Lambdina fiscellarian, kultaperän (Sphrageidus similis) ja tammikulkurinirkon (Thaumetopoea processionea) toukkia. Niillä on vahvat siivet ja kaunokiitäjäisparvet ilmaantuvat metsiin kesäkuun alussa, jolloin on tarjolla riittävästi ravintoa sekä täysikasvuisille yksilöille että niiden jälkeläisille. Kaunokiitäjäiset pysyttelevät puissa elokuun loppuun saakka. Näiden parin kuukauden aikana ne syövät valtavat määrät perhosentoukkia ja koteloita. Yhden kaunokiitäjäisen arvioidaan syövän keskimäärin 400 toukkaa lyhyen pyydystyskauden aikana. Jos tähän lukuun lisätään vielä kaunokiitäjäisten toukkien syömät perhosentoukat ja -kotelot, tämän lajin metsänhoidollinen merkitys on kiistaton.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Calosoma sycophanta
ITIS: Calosoma sycophanta (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Calosoma sycophanta (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Calosoma sycophanta - Caterpillar Searcher (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Calosoma sycophanta (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Calosoma sycophanta[vanhentunut linkki] (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Calosoma sycophanta:  Wikidata: Q775764  Wikispecies: Calosoma sycophanta  BioLib: 81  BOLD: 415710  BugGuide: 245498  EoL: 1036427  EPPO: CAOOSY  EUNIS: 114380  Fauna Europaea: 386413  Fauna Europaea (new): 13b85226-6516-4439-90e4-f44e1b49e662  GBIF: 4989308  iNaturalist: 82764  IRMNG: 10188690  ITIS: 109380  NatureServe: 2.808268  NBN: NBNSYS0000007144  NCBI: 287701  Observation.org: 21165  Open Tree of Life: 261228  Paleobiology Database: 292514 
Carabus sycophanta:  Wikidata: Q109659095  GBIF: 8952524
Toinen orjasota

Toinen orjasota oli orjien epäonnistunut kapina roomalaisia vastaan Sisiliassa vuosina 104 eaa.–103 eaa. Sisilian orjat yhdistyivät Salvius Tryphonin ja Athenionin johdolla. Konsuli Manius Aquillius murskasi kapinan vaivalloisesti.
Käännös suomeksi
Megiddon taistelu (609 eaa.)

Megiddon taistelu on taistelu, joka käytiin lähellä Megiddon kaupunkia vuonna 609 eaa. Taistelussa egyptiläiset kukistivat Juudan joukot. Tämän seurauksena Palestiina joutui Egyptin alaisuuteen ja Juudasta tuli Egyptin vasallivaltio.
Taistelun taustalla oli faarao Nekho II sotaretki babylonialaisia vastaan, sillä Nekho oli liitossa assyrialaisten kanssa. Kuitenkin kuningas Josian johtamat juudalaisjoukot pysäyttivät egyptiläiset Megiddossa. Nekhon armeija kukisti vastustajansa ja Josia sai surmansa. Neljä vuotta myöhemmin Karkemišin taistelussa assyrilais-egyptiläinen armeija kärsi tappion babylonialaisille.
Jyrki Paaskoski

Jyrki Mikko Sakari Paaskoski (s. 1964) on suomalainen historiantutkija ja tietokirjailija. Paaskoski on filosofian tohtori ja dosentti. Hänen erikoisalojaan ovat Suomen ja Venäjän sekä Itä-Suomen historia, kulttuuri, talous ja politiikka, yritys- ja järjestöhistoria sekä elämäkerrat.
Paaskoski väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1997 tutkimuksellaan Vanhan Suomen lahjoitusmaat 1710–1826 ja on sen jälkeen julkaissut monografioita ja artikkeleita, yritys- ja järjestöhistorioita, laatinut näyttely- ja dokumenttielokuvakäsikirjoituksia sekä puhunut, luennoinut ja opettanut.
Teokset

Perintönä säätiö. Kullaankylä: Matti Wilskan säätiö sr, 2022
Rettig. Yrityshistoriaa yhdeksässä polvessa. Parvs, Helsinki 2021 ISBN 978-952-7226-88-9 Yhdessä Jouni Yrjänän kanssa.
Etelä-Karjalan historia I. Rajamaa, Toim. Jyrki Paaskoski ja Anu Talka. Edita/ Etelä-Karjalan liitto 2018 ISBN 978-951-37-7468-4
Etelä-Karjalan historia II. Rajamaakunta, Toim. Jyrki Paaskoski ja Anu Talka. Edita/Etelä-Karjalan liitto 2019 ISBN 978-951-37-7585-8
Ihmisen arvo, Helsingin Diakonissalaitos 150 vuotta. Edita, Helsinki 2017. ISBN 978-951-37-7181-2
Inkerin kirkon neljä vuosisataa, Kansa, kulttuuri, identiteetti. (toim. Jouko Sihvo ja Jyrki Paaskoski). Kirjokansi 95/SKS: Helsinki 2015 ISBN 978-952-222-627-3
Oivallinen tarina, Savonlinnan Teatteri 1914–2014. Toim. Jyrki Paaskoski. Hiukkajoki] : [Anneli Pulkka 2014. ISBN 978-952-93-3249-6
Vanhan Suomen aika, Viipurin läänin historia IV (toim. Yrjö Kaukiainen, Risto Marjomaa ja Jouko Nurmiainen). Joensuu: Karjalan kirjapaino 2013 ISBN 978-952-5200-78-2
Ammattitaidon edistäjä, osaajien kouluttaja, AEL 1922–2012. Helsinki] : Ammattienedistämislaitos AEL 2012. ISBN 978-952-93-1372-3
Vanhan Suomen hallintohistoria – Gamla Finlands förvaltningshistoria, Vanhan Suomen arkistot – Arkiven från Gamla Finland (toim. Eljas Orrman & Jyrki Paaskoski). Arkistolaitoksen yleisluettelo VI. SKS:n toimituksia 1385 / Tieto, Arkistolaitoksen toimituksia 13. 2012, s. 17–166.
Oppineiden yhteisö. Suomalainen Tiedeakatemia 1908–2008. Otava, Helsinki 2008. ISBN 978-951-1-22529-4
Itärajan vartijat, 4, 1700-luku., s. 171–334 Schildt, Espoo 2005. ISBN 951-50-1530-8 På vakt i öster, s. 171–332. Esbo: Schildt 2004
Luonnon vihreä ajatusviiva, Punkaharjun kansallismaisema (toim. Jyrki Paaskoski). Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1045, Helsinki 2005.
Vastuu ja velvoitus. Kolme sukupolvea Saastamoisen perheyrityksessä. Saastamoisen säätiö, Helsinki 2005. ISBN 951-95627-3-7
Viipuriin ja maailmalle. Saimaan kanavan historia. Otava, Helsinki 2002. ISBN 951-1-17933-0
Emanuel Pastreich

| Emanuel Pastreich |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1964 Nashville, Tennessee, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvaltalainen
Aiheesta muualla
Kotisivu
Emanuel Pastreich (s. 1964 Nashville, Tennessee, Yhdysvallat) on enimmäkseen Etelä-Koreassa vaikuttava yhdysvaltalainen akateemikko, joka hoitaa apulaisprofessorin virkaa Kyung Hee -yliopistossa ja ohjaa The Asia Institutea Soulissa. Hän kirjoittaa sekä itäaasialaisesta klassisesta kirjallisuudesta että ajankohtaisista ilmiöistä kansainvälisessä politiikassa ja teknologiassa.
Elämä

Pastreich kävi Lowell High Schoolia San Franciscossa ja valmistui sieltä 1983. Hän aloitti opintonsa Yalen yliopistossa, missä hän suoritti kandidaatin tutkintonsa kiinan kielessä vuonna 1987.  Tänä aikana hän opiskeli myös ulkomailla Taiwanin kansallisessa yliopistossa. Pastreich suoritti maisterin tutkintonsa vuonna 1991 kirjallisuustieteissä Tokion yliopistossa, missä hän kirjoitti pro gradu -tutkielmansa "Edo kôki bunjin Tanomura Chikuden: Muyô no shiga" (Myöhäisen Edo-kauden oppinut Tanomura Chikuden; Maalauksen ja runouden hyödyttymyys), kokonaan japaniksi. Tämän jälkeen hän palasi Yhdysvaltoihin ja suoritti vuonna 1998 tohtorin tutkintonsa Itä-Aasian tutkimuksessa Harvardin yliopistossa. Pastrecih toimi apulaisprofessorina Illinoisin yliopistossa Urbana-Champaignissa, George Washingtonin yliopistossa sekä Solbridgen kansainvälisessä kauppakorkeakoulussa. Nykyään Pastreich on apulaisprofessori Kyung Hee -yliopiston kansainvälisen politiikan laitoksella.
Hallinnollinen julkinen palvelu

Pastreich toimi kansainvälisten suhteiden neuvonantajana Chungnamin provinssin kuvernöörille. sekä ulkoisten suhteiden neuvonantajana Daedok Innopolis tutkimuskeskuksessa. Lisäksi Pastreich toimi Daejeonin kaupunginkomiteassa 2009-2011.
Työ

Pastreich ohjaa ajatushautomo The Asia Institueta, joka tutkii kansainvälisen politiikan, ympäristön ja tekniikan yhteenliittymiä Itä-Aasiassa. Hän toimi Etelä-Korean suurlähetystön neuvonantajana 2005–2007 Washington D.C.ssä. Lisäksi Pastreich oli Etelä-Korean ulkoministeriön Dynamic Korea -julkaisun päätoimittaja 2005–2007.
Pastreichin kirjallisiin teoksiin kuuluvat The Novels of Park Jiwon: Translations of Overlooked Worlds (käännöskokoelma korealaisen uuden ajan kriitikon töistä), The Visible Vernacular: Vernacular Chinese and the Emergence of a Literary Discourse on Popular Narrative in Edo Japan (tutkielma kiinalaisen kansankielisen kirjallisuuden vastaanotosta Japanissa), Life is a Matter of Direction, not Speed: A Robinson Crusoe in Korea (kuvaus Pastreichin henkilökohtaisista kokemuksista Etelä-Koreassa) sekä Scholars of the World Speak out About Korea's Future (haastattelusarja johtavien tutkijoiden, kuten Francis Fukuyaman, Larry Wilkersonin ja Noam Chomskyn kanssa Korean nykytilasta).
Teokset

(Englanniksi) The Novels of Park Jiwon: Translations of Overlooked Worlds (2011). Seoul: Seoul National University Press. ISBN 8952111761.
(Englanniksi) The Visible Mundane: Vernacular Chinese and the Emergence of a Literary Discourse on Popular Narrative in Edo Japan (2011). Seoul: Seoul National University Press. ISBN 895211177X.
(Koreaksi) Insaeng eun sokdo ga anira banghyang ida: Habeodeu baksa eui hanguk pyoryugi (Life is a Matter of Direction, Not of Speed: Records of a Robinson Crusoe in Korea) (2011). London: Nomad Books. ISBN 978-89-91794-56-6
(Koreaksi) Segye seokhak deul hanguk eui mirae reul mal hada (Scholars of the World Speak Out About Korea's Future) (2012). Seoul: Dasan Books. ISBN 978-89-6370-072-4
(Koreaksi) Han'gukin man moreu neun dareun daehan min'guk (A Different Republic of Korea—About which only Koreans are Ignorant) (2013).Seoul: 21 Segi Books. ISBN 978-89-509-5108-5
Käännös suomeksi
Toinen pyhä sota

Toinen pyhä sota käytiin noin vuosina 449–448 eaa. Se oli osa pidempiaikaista konfliktia Spartan ja Ateenan välillä jota kutsutaan ensimmäiseksi peloponnesolaissodaksi. Sota syttyi kun Sparta sekaantui Delfoin oraakkelin hallintoon. Spartalaiset antoivat oraakkelin delfoilaisten hallittavaksi, mutta heti kun spartalaiset olivat poistuneet ateenalaiset saapuivat paikalle ja palauttivat Delfoin fokislaisten hallintaan.
Astfeldin taistelu

Astfeldin taistelu käytiin vuonna 552 langobardien ja gepidien välillä. Langobardit voittivat kuninkaansa Audoinin johdolla.
Kuura Rossi

| Kuura Rossi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2008 tai 2009
Ammatti:  näyttelijä
Sukulaiset:  Otava Rossi (veli)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2019–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kuura Rossi (s. 2009) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka näyttelee pääosaa elokuvassa Vinski ja näkymättömyyspulveri (2021),  keskeistä sivuosaa Jani Volasen televisiosarjassa Munkkivuori (2022) ja toista pääroolia sarjassa Kaksosenergiaa (2023). Hänellä on ollut rooli myös muuan muassa lyhytelokuvassa White Trash (2024) sekä rikossarjassa Karkurit (2021). Rossi nähtiin myös Putouksen 13. kauden "Viikkokatsaus"- ja "Sarjapudottaja"-osioissa sekä 14. kauden sketsihahmo-osiossa.
Rossi on näytellyt Helsingin kaupunginteatterissa Pärsky-kalaa musikaalissa Pieni merenneito sekä nuorta Connya ja Gordonia musikaalissa Niin kuin taivaassa. Syksyllä 2022 Rossi nähtiin Kultalampi-näytelmässä Bill Ray Jr:n roolissa Helsingin kaupunginteatterin Arena-näyttämöllä.
Rossi on toiminut ääninäyttelijänä lukuisissa suomenkielisissä elokuva- ja tv-sarjadubbauksissa.
Rossi on kuvataiteilija Vappu Rossin ja mainoselokuvaohjaaja Pete Veijalaisen poika. Hänen isoisänsä on viihdetoimittaja Markku Veijalainen. Munkkivuori-sarjan pienemmissä sivuosissa näyttelivät myös hänen kaksi veljeään.
Filmografia

| Elokuva> Vuosi | Elokuva | Elokuva> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2020 | Metsäjätti | Pasi 11-vuotiaana |
| 2021 | Luokkakokous 3 – Sinkkuristeily | Ville |
| 2021 | Vinski ja näkymättömyyspulveri | Vinski |
| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Sarja | Televisiosarjat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2021 | Putous | useita rooleja |
| 2021 | Karkurit | Leo |
| 2022 | Munkkivuori | Sampsa |
| 2023 | Kaksosenergiaa | Teemu |
Aiheesta muualla

Kuura Rossi Instagramissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Sotasyyllinen

Sotasyylinen on esimerkiksi valtio, joka aloittaa sodan. Se voidaan tuomita tai rangaista, kuten Versailles'n rauhansopimuksesta voidaan huomata.
↑  Versailles’n rauha. Wikipedia, 15.3.2025.  Artikkelin verkkoversio. (suomeksi)
659

| --- | --- |
Vuosisadat: 400-luku · 500-luku · 600-luku · 700-luku · 800-luku
Vuosikymmenet: 590-luku · 600-luku · 610-luku · 620-luku · 630-luku · 640-luku 650-luku · 660-luku · 670-luku · 680-luku · 690-luku · 700-luku
Vuodet: 590 · 591 · 592 · 593 · 594 · 595 · 596 · 597 · 598 · 599 600 · 601 · 602 · 603 · 604 · 605 · 606 · 607 · 608 · 609 610 · 611 · 612 · 613 · 614 · 615 · 616 · 617 · 618 · 619 620 · 621 · 622 · 623 · 624 · 625 · 626 · 627 · 628 · 629 630 · 631 · 632 · 633 · 634 · 635 · 636 · 637 · 638 · 639 640 · 641 · 642 · 643 · 644 · 645 · 646 · 647 · 648 · 649 650 · 651 · 652 · 653 · 654 · 655 · 656 · 657 · 658 · 659 660 · 661 · 662 · 663 · 664 · 665 · 666 · 667 · 668 · 669 670 · 671 · 672 · 673 · 674 · 675 · 676 · 677 · 678 · 679 680 · 681 · 682 · 683 · 684 · 685 · 686 · 687 · 688 · 689 690 · 691 · 692 · 693 · 694 · 695 · 696 · 697 · 698 · 699 700 · 701 · 702 · 703 · 704 · 705 · 706 · 707 · 708 · 709
Tapahtumia

Bysantin–arabien sodat
Syntyneitä

Cædwalla, Wessexin kuningas
Kuolleita

Gertrud Nivellesiläinen, pyhimys
Brissarthen taistelu

Brissarthen taistelu käytiin 15. syyskuuta 866 Frankkien ja yhdistyneen bretonien ja viikinkien armeijan välillä Brissarthessa, Neustriassa, nykyisessä Länsi-Ranskassa. Taistelun huomattavin tapahtuma oli frankkien puolesta sotineiden Neustrian maakreivin Robert Vahvan, joka on varhaisin Kapetingien sukuun kuulunut tunnettu ruhtinas, ja Akvitanian herttuan Ranulf I:n kuolema taistelukentällä.
Vuonna 866 Bretagnen herttua Salomon liittoutui tanskalaisten viikinkien päällikön Hasteinnin kassa tehdäkseen sotaretken Anjoun, Mainen ja Tourainen alueille. Retken aikana Le Mansin kaupunki hävitettiin. Robert Vahva, joka komensi alueen joukkoja, kokosi laajan armeijan vihollisen ajamiseksi pois alueelta. Hänen joukkoihinsa liittyvät Akvitanian herttua Ranulf I ja Mainen kreivi Gauzfrud.
Frankkien armeijan onnistui pysäyttämään tanskalaisten sotaretken ennen kuin ne olivat onnistuneet saavuttamaan Loirejoen. Tanskalaiset yrittivät paeta kirkkoon, mutta frankit piirittivät heidät. Yön aikana viikingit yrittivät pakenemista ja siitä seuranneen taistelun aikana Robert Vahva sai surmansa ja Ranulf I haavoittui kuolettavasti nuolesta. Johtajiensa kaaduttua frankit vetäytyivät.
Vuonna 868 frankkinen kuningas Kaarle Kaljupää ryhtyi neuvottelemaan Salomonin kanssa ja tunnusti hänet Bretagnen kuninkaaksi. Hän luovutti Cotentinin alueen ja ehkä myös Avranchinin alueen bretonneille. Hasteinn jatkoi kuitenkin ryöstöretkiään Loirejoen laaksossa vielä monia vuosia.
Primäärilähteet

Kronikka Réginon de Prüm
Annales de Saint-Bertin eli Annales de Saint-Bertin et de Saint-Vaast.
Riku Turman

Riku Turman on Suomesta kotoisin oleva thainyrkkeilijä. Hän on otellut viisi ottelua. Voittanut kaksi hävinnyt kaksi ja yksi no contest.
Aleutit (saaristo)

| Aleutit |
| --- | --- |
 Näkymä Unalaskan keskustasta.
  
Merialue:  Tyynimeri
Saaria yht.:  yli 200
Suurin saari:  Unimak
Muita saaria:  Attu, Unalaska, Umnak, Atka, Tanaga, Amchitka
Pinta-ala:  17 670 km²
Valtio
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Alaska
Piirikunta:  Aleutians West, Aleutians East
Väestö
Väkiluku:  8 702
Asutuskeskukset:  Unalaska
Aleutit on saariketju pohjoisella Tyynellämerellä. Se koostuu yli 200 tuliperäisestä saaresta. Enemmistö saarista kuuluu Yhdysvaltojen Alaskan osavaltioon, mutta läntisimmät saaret kuuluvat Venäjälle. Vitus Bering löysi saaret vuonna 1741.
Aleutit jakautuvat useisiin saariryhmiin, joista suurimmat ovat Fox-, Andreanof-, Rat- ja Nearsaaret.
Suurin osa Aleuttien asukkaista on aleutteja, jotka puhuvat aleutin kieltä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan saarilla oli yhteensä noin 8 702 asukasta. Heistä noin 4 376 elää Unalaskan kaupungissa Unalaskan saarella.
Ilmasto ja luonto > Ilmasto

Saarilla vallitsee merellinen ilmasto, jossa lämpötila ei juuri vaihtele ja sademäärä on suuri. Alueella on lähes jatkuvasti sumuista. Köppenin ilmastoluokituksen mukaan alueella Unalaskan saaresta (53.5°N 167.0°W) lounaaseen vallitsee subarktinen meri-ilmasto. Siellä vuoden kylmimmän kuukauden keskilämpötila on yli 0 °C, vuodesta enintään 3 kuukautta keskilämpötilaltaan yli 10 °C eikä vuodenaikojen välillä ole merkittävää vaihtelua. Unalaskan saaresta koilliseen vallitsee puolestaan subarktinen mannerilmasto, jossa sää on keskimäärin kylmempi kuin muualla saarilla. Vuoden kylmimmän kuukauden keskilämpötila on tuolla alueella alle 0 °C. Talvisin saarille muodostuu lähes pysyvä matalapainealue, Aleuttien matalapaine.
Aleuttien väkiluvultaan suurimman saaren, Unalaskan, vuosittainen keskilämpötila on noin 3 °C. Tammikuussa keskilämpötila on noin −1 °C ja elokuussa noin 11 °C. Korkein saarilla mitattu lämpötila on 26 °C ja matalin −15 °C. Vuotuinen keskimääräinen sademäärä on noin 2000 millimetriä. Unalaskan sanotaan olevan yksi Yhdysvaltain sateisimpia paikkoja, koska siellä on noin 250 sateista päivää vuodessa.lähde?
Ilmasto ja luonto > Kasvillisuus

Vaikka Aleuttien kasvukausi onkin noin 135 päivää toukokuun alusta syyskuun loppuun, niin maatalous rajoittuu muutamiin kasviksiin. Joitain kitukasvuisia pajuja lukuun ottamatta suurimmalla osalla saarista ei ole lainkaan alkuperäispuustoa. Joillain saarista, kuten Adakilla ja Amaknakilla, kasvaa joitain havupuita, jotka ovat jäännöksiä 1700-luvulla saarella vierailleilta venäläisiltä kauppiailta. Muista kylmässä ilmastossa elävistä havupuista poiketen Aleuteilla havupuut harvoin kasvavat yli kolmimetrisiksi, ja monet niistä ovat yhä alle 1,5 metriä korkeita, vaikka osan niistä on arvioitu olevan yli 200 vuotta vanhoja. Puiden lyhyys johtuu siitä, että Aleuteilla on usein kova tuuli, joka katkoo helposti korkeita puita.lähde?
Saarilla kasvaa puiden sijaan tiheään varpuja ja ruohokasvillisuutta, muun muassa variksenmarjaa, sarakasveja ja muita koppisiemenisiä kasveja. Rannikkojen lähellä on turvesuota. Aleuteille kotoperäinen kasvi on uhanalainen Polystichum aleuticum.lähde?
Ilmasto ja luonto > Eläimistö

Aleuteilla pesii 21 merilintulajia, muun muassa￼ punajalkakajava. Myös Kiskalla, Gareloilla, Semisopochnoilla ja Bogoslofilla elää suuria merilintulaumoja. Saarilla käy myös useita aasialaisia lintulajeja, kuten rubiinisatakieli, punavarpunen, sinirinta ja viirusirkkalintu. Pohjois-Amerikan ensimmäinen pikkujalohaikarahavainto tehtiin Aleuteilla vuonna 2006.
Aleuttien ympäristö on suurelta osin turmeltumatonta, mutta saarten alkuperäinen eläimistö joutuu kilpailemaan vieraslajien, kuten ketun, poron ja karjaeläinten kanssa. Lähes koko Aleutit on AMNWR:n (Alaska Maritime National Wildlife Refuge) Aleuttien yksikön suojeluksessa.
Merisaukkoa pidetään monien Aleuttien saarten avainlajina, sillä ne tehostavat levämetsien kasvua hillitsemällä merisiilien lisääntymistä. Suuret merisiilipopulaatiot voivat syödä levämetsiä jopa paljaiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleutit Wikimedia Commonsissa
Alaskan osavaltio
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Aleutian Islands – 12.12.2018 versio
Unimakin saari.
Käännös suomeksi
Veinoplus

Veinoplus on luokan IIa lääkinnällinen laite, jolla on CE-merkintä. Laite on tarkoitettu käytettäväksi laskimovajaatoiminnan hoidossa. Kyseessä on neuromuskulaari stimulaattori, jonka on kehittänyt amerikkalainen tiedemies, Jozef Cywinski.
Veinoplus