stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ned Block
Julkaisuja > Artikkeleita

”Toubles with Functionalism”, teoksessa Perception and Cognition (1978)
”Psychologism and Behaviourism”, teoksessa Philosophical Review (1981)
”On a Confusion about a Function of Consciousness”, teoksessa The Behavioral and Brain Sciences (1995)
”What is Functionalism?”, teoksessa The Encyclopedia of Philosophy Supplement (1996)
”Anti-Reductionism Slaps Back”, teoksessa Mind, Causation, World,  Philosophical Perspectives 11 (1997)
”Two Neural Correlates of Consciousness”, teoksessa Trends in Cognitive Sciences 9, No.2 (February 2005), 46–52
Aiheesta muualla

Ned Blockin kotisivu, New Yorkin yliopisto (englanniksi)
Ned Block: Minds and Machines -kurssi (englanniksi)
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:   William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:   Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek
Nakano (Tokio)

| Nakano (中野区) |
| --- | --- |
 Nakano Sun Plaza
 lippu:  Symboli
 Nakanon sijainti Tokion metropolissa
 Nakano
 Koordinaatit: 35°42′26.2″N, 139°39′49.5″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tokio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  15,59 km²
Väkiluku (2017):  327 879
 – Väestötiheys:  21 031 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Atsalea
 – Puu:  Castanopsis
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.tokyo-nakano.lg.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nakano (jap. 中野区, Nakano-ku) on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee sisämaassa kaupungin länsiosassa Tokion keisarillisen palatsin länsipuolella ja rajautuu Neriman, Shibuyan, Shinjukun, Suginamin ja Toshiman erillisalueisiin. Nakanossa on 327 879 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 15,59 neliökilometriä.
Aluejako

Nakanon erillisalueella on 19 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 85 osa-alueeseen (jap. 町丁, chōchō). Yhteen kaupunginosaan kuuluu kahdesta kuuteen osa-aluetta.
| --- | --- |
 Arai  Chūō  Egota  Eharachō  Higashi-Nakano  Honchō  Kami-Saginomiya  Kami-Takada  Maruyama  Matsugaoka :  Minamidai  Nakano  Nogata  Numabukuro  Saginomiya  Shirasagi  Wakamiya  Yamatochō  Yayoichō
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Nakano sijaitsee aivan vilkkaan Shinjukun alueen länsipuolella ja on pääasiassa asuinaluetta. Alueen läpi virtaa useita jokia, joista merkittävimpiin kuuluu Kanda.
Kuvia

Kandajoki Nakanossa
Nakanon keskustaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nakano Wikimedia Commonsissa
Erillisalueen internetsivut (japaniksi)
Nikolai Podgurski

Nikolai Ljutsianovitš Podgurski (ven. Николай Люцианович Подгурский, puol. Mikołaj Podgórski; 13. elokuuta 1877 Tallinna, Viron kuvernementti – 1. marraskuuta 1918 Tallinna, Viro) oli Venäjän keisarikunnan laivaston kontra-amiraali, joka vaikutti Suomessa vuoden 1918 tapahtumien aikoihin Pohjanlahden meripuolustuksen johtajana.
Sotilasura

Puolalaistaustaista sukua ollut Podgurski kävi Pietarin merikadettikoulun vuosina 1891–1897 ja palveli sen jälkeen meriupseerina eri sotalaivoilla. Hän osallistui Venäjän–Japanin sodan aikana 1904 Port Arthurin puolustukseen ja vältti vangiksi joutumisen kaupungin antautumisen yhteydessä. Sen jälkeen hän oli Venäjän Itämeren laivastossa useiden sota-alusten komentajana. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä elokuussa 1914 Podgurski ylennettiin 1. luokan kapteeniksi (kommodori). Hän oli 1914–1915 risteilijä Rossijan kapteenina, 1915–1916 sukellusveneprikaatin komentajana Itämerellä ja marraskuusta 1916 alkaen Pohjanlahden meripuolustuksen johdossa asemapaikkanaan Vaasa. Hän sai joulukuussa 1916 ylennyksen kontra-amiraaliksi. On myös väitetty, että Podgurski siirrettiin helmikuun vallankumouksen jälkeen tähän vähempiarvoisena pidettyyn tehtävään Pohjanmaalle, koska hän oli uusien vallanpitäjien epäsuosiossa tuomittuaan vuonna 1906 sotaoikeuden jäsenenä Tallinnassa kuolemaan 18 vallankumouksellista merisotilasta, jotka olivat surmanneet upseerinsa.
Podgurski ilmeisesti teki tammikuussa 1918 yhteistyötä kenraali C. G. E. Mannerheimin kanssa ja auttoi tämän johtamia Pohjanmaan suojeluskuntia ennen Vaasan valtausta, jonka aikana Vaasan venäläiset varuskunnat riisuttiin aseista. Hän oli yksi niistä Vaasassa oleskelleista venäläisistä komentajista, joiden on arveltu tehneen mahdollisesti Mannerheimin kanssa salaisen sopimuksen venäläisten aseiden vapaaehtoisesta luovuttamisesta Suomen valkoisille. Hän myös antoi Mannerheimille tärkeitä salaisia tietoja Pohjanlahden meripuolustuksen tilasta ilmoittaen muun muassa merimiinojen sijainnin rannikon edustalla. Myös punakaartit ja Suomessa toimineet bolševikkien sotilaskomiteat luulivat sisällissodan alkaessa Podgurskin olevan omalla puolellaan, mutta käsitys osoittautui pian virheelliseksi. Podgurski sai syyskuun 1918 lopussa Suomen viranomaisilta luvan matkustaa Tallinnaan, jossa hän kuitenkin pian sairastui ja kuoli espanjantautiin. Matkustuslupaa perusteltiin sillä, että ”hänen sinnikkään ja tarmokkaan punaisten matruusikoplien vastaisen toimintansa ansiosta Pohjois-Suomi on välttynyt suurelta onnettomuudelta”.
Mana Poolsin kansallispuisto

Näkymä Mana Poolsin kansallispuistosta.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mana Poolsin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Zimbabwessa, eteläisessä Afrikassa. Se sijaitsee Sambesi-joen varrella, missä tulvat muuttavat vuosittain niittymaan mataliksi järviksi ja lammikoiksi. Kun tulvalammikot kuivuvat hitaasti kuivan kauden kuluessa, ne houkuttelevat eläimiä juomaan. Alue on yksi Afrikan tunnetuimmista paikoista, joissa voi nähdä suuria villieläimiä: virtahepoja, krokotiileja ja kuivalla kaudella norsuja ja puhveleita.
Mana tarkoittaa šonan kielellä neljää, ja nämä neljä ympärivuotista lammikkoa ovat syntyneet kuroutumalla Sambesijoen meanderimutkista.
Mana poolsin kansallispuiston pinta-ala on 2 500 neliökilometriä. Matkailunähtävyytenä se tarjoaa vähemmän palveluita kuin muut eteläisen Afrikan kansallispuistot. Puisto on Unescon maailmanperintökohde.
Nicolas Fettner

| Nicolas Fettner> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1987 (ikä 37) Wien, Itävalta
Mäkihyppääjä
Lempinimi:  Fetti
Seura:  SV Innsbruck-Bergisel
Suksimerkki:  Fischer
Nicolas Fettner (s. 21. kesäkuuta 1987 Wien, Itävalta) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Hän hyppäsi urallaan kerran palkintopallille Continental Cupin osakilpailussa. Vuonna 2004 hän saavutti kultaa Strynissä käytyjen nuorten MM-kilpailujen joukkuekilpailussa.
Fettnerin veli Manuel on myös mäkihyppääjä.
Sijoitukset Continental Cupin kokonaiskilpailussa

2002–2003: 135. (26 pistettä)
2003–2004: 141. (yksi piste)
2004–2005: 122. (16 pistettä)
2005–2006: 89. (32 pistettä)
2007–2008: 17. (386 pistettä)
2008–2009: 53. (125 pistettä)
Naiivi realismi

Naiivi realismi eli suora realismi on arkijärjen mukainen havaitsemisen teoria. Naiivin realismin mukaan havaitsemme asiat sellaisina kuin ne todellisuudessa ovat. Esimerkiksi elektronit ovat oikeasti olemassa, eivätkä ne ole vain teoreettinen käsite, jolla selitetään havaintoja.
Naiivi ja tieteellinen realismi

Naiivin realismin mukaan maailma on sellainen kuin miltä se näyttää arkijärjen valossa. Kaikki havaitut oliot koostuvat aineesta, niillä on avaruudellinen ulottuvuus, ja niillä on ominaisuuksia kuten koko, muoto, koostumus, väri, tuoksu, maku jne. Nämä ominaisuudet havaitaan yleensä oikein. Asioita katsoessamme ja koskiessamme näemme ja tunnemme ne oikein, ja siksi havaitsemme ne sellaisina kuin ne todellisuudessa ovat. Oliot noudattavat fysiikan lakeja ja säilyttävät kaikki ominaisuutensa riippumatta siitä, onko joku havaitsemassa ne vai ei.
Naiivi realismi eroaa tieteellisestä realismista, joka katsoo, että todellisuus sisältää vain ne ominaisuudet jotka esiintyvät sen tieteellisessä kuvauksessa. Näin todellisuus ei sisällä sellaisia ominaisuuksia kuin värejä itsessään, vaan sen sijaan olioita, jotka heijastavat pintarakenteensa ominaisuuksien ansiosta valon tiettyjä aallonpituuksia. Naiivi realisti sen sijaan sanoisi, että olioilla todellakin on sellainen ominaisuus kuin väri, jonka niillä havaitsemme. Esimerkiksi John Locke oli tieteellinen realisti, kun hän katsoi, että todellisuus käsittää vain ne primaariset ominaisuudet, jotka esiintyvät korpuskulaariteorian mukaisessa maailmankuvassa, ja että muut ominaisuudet ovat vain subjektiivisia, koska ne riippuvat ne havaitsevasta havaitsijasta.
Naiivin realismin ongelmia

Naiivia realismia on usein vastustettu erityisesti perustuen samasta asiasta saataviin ristiriitaisiin havaintoihin (esimerkiksi Bertrand Russellin Filosofian ongelmat). Sama olio voi vaikuttaa eri henkilöille erilaiselta, tai jopa samalle henkilölle eri aikoina. Omenat voivat vaikuttaa punaisilta päivällä, mutta harmailta hämärässä. Siksi omena ei voi todellisuudessa (tai sisimmältään, tai objektiivisesti) olla punainen, se vain vaikuttaa punaiselta tietyissä havainto-olosuhteissa.
Jotkut kriitikot, kuten Myles Burnyeat (”Conflicting Appearances”, 1979), ovat kuitenkin hylänneet tällaisen kritiikin epäoleellisena. Jos väittäisi, ettei jollakin voi todellisuudessa olla jotain ominaisuutta jos se vaikuttaa erilaiselta eri aikoina, eri näkökulmista tai eri olosuhteissa, se olisi loogisesti sama kuin jos väittäisi, ettei jollakin voi todellisuudessa olla jotain ominaisuutta ellei sillä vaikuta olevan tuo ominaisuus aina. Tästä seuraisi, että meidän olisi tehtävä johtopäätös, jonka mukaan kepin joka on todella suora tulisi kaikissa olosuhteissa näyttää suoralta. Tämä on kuitenkin selvästi epätotta: jokainen hyväksyisi, että suora keppi voi näyttää taitetulta vedessä, mutta kukaan ei ajattele, että se johtuisi siitä, ettei keppi ole todellisuudessa suora. Siksi havainnon ristiriitaisuuteen perustuva argumentti on pätemätön.
Käännös suomeksi
Myskikauris

| Myskikauris |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Myskikauriit Moschidae
Suku::  Moschus
Laji::  moschiferus
Kaksiosainen nimi
 Moschus moschiferus  Linnaeus, 1758 
Synonyymit
 Moschus sibiricus Pallas, 1779 
 Myskikauriin levinneisyysalue Itä-Aasiassa
Alalajit 
 M. m. moschiferus  M. m. arcticus  M. m. parvipes  M. m. sachalinensis  M. m. turowi 
Katso myös
   Myskikauris Wikispeciesissä   Myskikauris Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Myskikauris eli myskihirvi (Moschus moschiferus) on itäaasialainen uhanalainen sorkkaeläinlaji. Aiemmin se luettiin hirvieläinten heimoon, mutta nykyisen luokituksen mukaan se kuuluu myskikauriiden heimon ainoaan sukuun Moschus.
Myskikauris on yksi niistä eläinlajeista, joissa esiintyy hirvikärpäsiä.
Ulkonäkö ja koko

Myskikauris on 40–50 cm korkea, ruskea ja sillä on tanakka vartalo. Uroksilla on 6–7 cm pitkät suusta ulos työntyvät kulmahampaat, joita ne käyttävät aseenaan. Uroksella on vatsapuolella pieni pussi, jossa sillä on myskiä erittäviä rauhasia.
Ravinto

Myskikauris syö talvisin lähinnä puiden jäkäliä ja kesällä niittyjen ruohoa.
Aiheesta muualla

Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Moschus moschiferus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Moschus moschiferus, Siberian musk deer (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Moschus rnoschiferus, the Siberian musk deer (englanniksi)
Kallossa näkyvät uroksen sapelimaiset yläkulmahampaat
Manaatit

| Manaatit |
| --- | --- |
 Lamantiini (Trichechus manatus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sireenieläimet Sirenia
Heimo::  Manaatit Trichechidae  Gill, 1872
Suku::  Manaatit Trichechus  Linnaeus, 1758
 Afrikanmanaatti (oranssi), lamantiini (vihreä) ja kynnetönmanaatti (punainen)
Lajit
 Kynnetönmanaatti Trichechus inunguis  Lamantiini Trichechus manatus  Afrikanmanaatti Trichechus senegalensis 
Katso myös
   Manaatit Wikispeciesissä   Manaatit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Manaatit (heimo Trichechidae, suku Trichechus) ovat suuria vedessä eläviä nisäkkäitä. Manaatit eroavat merilehmistä (Dugongidae) kallon ja hännän muotojen osilta. Manaattien hännät ovat melojen muotoisia, kun merilehmien hännät ovat haaroittuneita. Manaatit ovat kasvinsyöjiä, jotka viettävät suurimman osan aikaansa matalissa vesissä.
Manaatit elävät matalilla suistoalueilla Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikan rannikoilla, sekä Karibianmerellä. Afrikanmanaatti (Trichechus senegalensis) elää Afrikan länsirannikolla, kynnetönmanaatti (Trichechus inunguis) elää Etelä-Amerikan itärannikolla ja lamantiini (T. manatus) elää Länsi-Intian saaristossa Karibianmerellä. Jotkut pitävät Floridan manaattia omana lajinaan, mutta ITIS luokittelee sen T. manatuksen alalajina.
Vaikka manaatilla ei olekaan luontaisia vihollisia, ihmisten laajentuminen on pienentänyt sen luonnollista elintilaa rannikkoisilla suoalueilla, ja monet manaatit ovat saaneet vammoja moottoriveneiden potkureista. Manaatit syövät usein kalastusvälineistöä (koukkuja, metallipainoja yms.) normaalin ravinnon mukana. Nämä vieraat aineet tai esineet eivät tunnu vahingoittavan manaatteja — pois lukien siima, joka voi juuttua manaatin ruoansulatuskanavaan ja tappaa sen hitaasti.
Manaatit keskittyvät usein lähelle sähkövoimaloita, jotka lämmittävät vesiä. Ne ovat tulleet riippuvaisiksi tästä epäluonnollisesta lämmönlähteestä. Niiden tiedetään lakanneen siirtymästä lämpimämpiin vesistöihin, koska tätä voimaloiden lämmittämää vettä on aina tarjolla. Viime aikoina voimaloita on suljettu, ja koska tiedetään manaattien riippuvuus näistä voimaloista, Yhdysvaltain Kalastus- ja villieläinviranomaiset koettavat löytää keinoja lämmittää vettä manaateille.
Mäkilampi (Äänekoski, Syvälahti)

| Mäkilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski
Koordinaatit:  62°39′12″N, 25°52′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen eteläosan alue (14.41)
Laskuoja:  oja Keiteleeseen 
Järvinumero:  14.411.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,8 m  
Pituus:  500 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  1,349 km  
Pinta-ala:  5,933 ha  
Tilavuus:  0,0001442 km³ 
Keskisyvyys:  2,43 m  
Suurin syvyys:  7,2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiMäkilampi 
Mäkilampi on Keski-Suomessa Äänekoskella Syvälahden lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 500 metriä pitkä, 160 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 144 200 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 7,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen eteläosan alueella (14.41), jonka Ala-Keiteleen lähi-alueeseen (14.411) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,8 metriä mpy.
Nicolas Fatio de Duillier

| Nicolas Fatio de Duillier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. helmikuuta 1664 Basel, Sveitsi
Kuollut: 12. toukokuuta 1753 Madersfield, Iso-Britannia
Kansalaisuus:   Sveitsiläinen
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Matematiikka
Tunnetut työt:  Eläinratavaloon liittyvä työ
Nicolas Fatio de Duillier (26. helmikuuta 1664 – 12. toukokuuta 1753) oli sveitsiläissyntyinen matemaatikko. Hän on tunnettu työstään koskien eläinratavaloa ja roolistaan Newtonin ja Leibnizin riidassa. De Duillier keksi vuonna 1704 menetelmän, jonka avulla pystyttiin poraamaan reikä rubiineihin ja safiireihin timanttiporan avulla. Tämä mahdollisti näiden jalokivien käyttämisen kellojen kivilaakereina ja tätä kautta kellojen rattaiden kitkaa saatiin pienemmäksi.
Elämä

Duillier syntyi vuonna 1664 Jean-Baptiste ja Cathérine Fation perheeseen seitsemäntenä lapsena. Perheeseen syntyi yhteensä 14 lasta. Perhe asui Baselissa, mutta vuonna 1672 muuttivat Sveitsin länsiosassa sijaitsevaan Duillierin kaupunkiin. Duillierin ollessa 18-vuotias hän matkusti Pariisiin, jossa hän opiskeli Pariisin observatoriossa tähtitiedettä Giovanni Domenico Cassinin opettamana. Hän oli lahjakas matemaatikko, ja hänen varhaiskypsyytensä teki vaikutuksen moneen huomattavaan filosofiin. Duillier'n tieteellinen läpimurto tapahtui vuonna 1684, kun hän selitti eläinratavalon johtuvan siitä, että hiukkaset heijastavat auringonvaloa. Oltuaan viisi vuotta Ranskassa, Duillier matkusti Isoon-Britanniaan, ja siellä hänestä tuli vuonna 1688 Royal Societyn jäsen. Hän matkusti Englantiin ennen muuta tavatakseen Isaac Newtonin. Hän onnistui hankkiutumaan Newtonin suosioon ja vuosina 1689-93 heillä oli erittäin läheinen homoseksuaalinen suhde. Eräässä vaiheessa Newton halusi Fation muuttavan hänen asuntoonsa Cambridgeen, mutta suunnitelmasta ei tullutkaan mitään.
On varmaa, että Fatio tunsi voimakasta vetoa okkultismiin ja kannusti Newtonia syvemmälle magiaan. Yhdessä he tekivät useita alkemistisia kokeita. 1693 heidän välinsä rikkoontuivaat ja Fation menetettyä suojelijansa, hänen asemansa romahti, koska hänellä oli tiedeyhteisössä paljon vihamiehiä eikä häneen luotettu. Hänen myöhemmästä elämästään ei ole paljon tietoa, mutta hänen tiedetään olleen tekemisissä ruusuristiläisten ja muiden erikoisten ryhmien kanssa ja ainakin kerran hän joutui Charing Crossissa jalkapuuhun epäsosiaalisen elämän vuoksi. Duillier kuoli vuonna 1753 Isossa-Britanniassa yli 80-vuotiaana, mutta köyhänä ja melkein täydellisesti unohdettuna.
Kirjeessään Christiaan Huygensille vuonna 1690 Fatio esitti gravitaatioteorian, jonka mukaan gravitaatio aiheutuisi kaikkialla avaruudessa suurella nopeudella liikkuvista hiukkasista.
Nevadankilli

| Nevadankilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Heimo::  Hammaskillit Cyprinodontidae
Suku::  Cyprinodon
Laji::  nevadensis
Kaksiosainen nimi
 Cyprinodon nevadensis  R. Eigenmann & H. Eigenmann, 1889 
Katso myös
   Nevadankilli Wikispeciesissä   Nevadankilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nevadankilli (Cyprinodon nevadensis) on hammaskillien (Cyprinodontidae) heimoon kuuluva kalalaji. Rosa Smith ja Carl Henry Eigenmann kuvasivat lajin vuonna 1889.
Ulkonäkö ja koko

Nevadankillillä on pyöreäreunaiset evät. Lajilla on myös suhteellisen isot silmät. Hopeisilla kyljillä on laajalti tummaa kuviointia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia on toistaiseksi tavattu vain Yhdysvalloista, jossa se elää Nevadan ja Kalifornian alueella. Nevadankilliä tavataan makeavetisistä lammista ja järvistä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin vaarantuneeksi.
Alalajit

FishBase lukee nevadankillille kuusi alalajia:
Cyprinodon nevadensis nevadensis
Cyprinodon nevadensis amargosae
†Cyprinodon nevadensis calidae
Cyprinodon nevadensis shoshone
Cyprinodon nevadensis mionectes
Cyprinodon nevadensis pectoralis
Nicolas Flamel

Nicolas Flamel
Nicolas Flamel (noin 1330–1410) oli ranskalainen alkemisti. Hänen on väitetty saavuttaneen alkemistien tavoitteen eli viisasten kiven, ja hänen vaimonsa Perenellen saavuttaneen kuolemattomuuden. Useat kertomukset hänestä ovat tarunomaisia, ja hänet on mainittu useissa kaunokirjallisissa teoksissa kuten Harry Potter -sarjassa, Pariisin Notre-Damessa, Da Vinci -koodissa ja Kuolemattoman Nicholas Flamelin salaisuudet -sarjassa. Flamel rahoitti monia rakennushankkeita Pariisissa. Eräs niistä on yhä kunnossa oleva talo osoitteessa 51 rue de Montmorency, jossa toimii nykyään ravintola.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nicholas Flamel (englanniksi)
An explanation of some of the alchemical figures on Flamel's tomb (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Niilo Koivunalho

Niilo Koivunalho (15. heinäkuuta 1902 Tarvasjoki – 8. tammikuuta 1971) oli suomalainen keskimatkojen juoksija.
Koivunalho voitti 1 500 metrin Suomen-mestaruuden Kalevan kisoissa 1925 ja sijoittui hopealle 1929. Maastojuoksun SM-kilpailuissa 1925 hän sijoittui toiseksi 10 kilometrin matkalla.
Koivunalho edusti Tarvasjoen Urheilijoita. Vuonna 1926 hän siirtyi Turun Urheiluliittoon ja saavutti tällöin maailmanennätyksen 4×1 500 metrin viestijuoksussa.
Aiheesta muualla

Niilo Koivunalho Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Nail Jakupov

| Nail Jakupov |
| --- | --- |
 Jakupov Edmonton Oilersin harjoitusleirillä syyskuussa 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1993 (ikä 31) Nižnekamsk, Tatarstan, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  179 cm
Paino:  86 kg
Pelinumero:  65
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Neftehimik Nižnekamsk (KHL)   Edmonton Oilers (NHL)   St. Louis Blues (NHL)   Colorado Avalanche (NHL) SKA Pietari (KHL) Amur Habarovsk (KHL) Avangard Omsk (KHL) HK Neftehimik Nižnekamsk (KHL)
NHL-varaus:  1. varaus, 2012 Edmonton Oilers
KHL-varaus:  19. varaus, 2010 Neftehimik Nižnekamsk
Nail Railovitš Jakupov (ven. Наиль Раилович Якупов) (s. 6. lokakuuta 1993 Nižnekamsk, Tatarstan, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelaa KHL-seura Neftekhimik Nizhnekamskissa.
Edmonton Oilers varasi Jakupovin ensimmäisenä vuoden 2012 varaustilaisuudessa. Tatarstanissa syntynyt ja kasvanut Jakupov on kansallisuudeltaan tataari, ja hän on yksi ensimmäisistä muslimivaltaisen tasavallan jääkiekkotähdistä. Häntä pidetään yleisesti epäonnistuneena ykkösvarauksena. Pistemäärät ovat olleet vaatimattomia odotuksiin nähden.
Ura

Jakupov aloitti uransa kotikaupunkinsa joukkueessa Neftehimik Nižnekamskissa. 16-vuotiaana hän siirtyi seuran MHL-joukkueeseen Reaktor Nižnekamskiin. Jakupov pelasi Reaktorissa vain yhden kauden ennen siirtymistään Kanadan OHL-junioriliigan Sarnia Stingiin.
Kahden OHL-kauden aikana Jakupov onnistui nousemaan yhdeksi ikäluokkansa parhaista pelaajista. Edmonton Oilers varasi hänet vuoden 2012 NHL:n varaustilaisuudessa, koko tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Tilaisuuden kolmantena pelaajana varattiin Jakupovin ketjukaveri Alex Galchenyuk.
Jakupovin NHL-uran alku viivästyi liigan työsulun myötä, jonka ajan hän pelasi KHL:ää kotikaupunginsa joukkueessa Neftehimik Nižnekamskissa. Ennen työsulun loppumista Jakupov ehti pelata yhteensä 22 ottelussa, joissa syntyi 18 tehopistettä.