stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Humberto Coelho

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Humberto Manuel de Jesus Coelho
Syntymäaika: 20. huhtikuuta 1950 (ikä 74)
Syntymäpaikka: Cedofeita, Portugali
Pelipaikka: puolustaja
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1965–1966:  Ramaldense CF
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1968–1975 1975–1977 1977–1984 |  SL Benfica  Paris Saint-Germain  SL Benfica Yhteensä | 189 (24) 42 (7) 167 (38) 398 (69) |
Maajoukkue
| 1968–1983 |  Portugali | 64 (3) |
Valmennusura
1985–1986 1986 1997–2000 2000–2002 2002–2004 2005–2006 2008–2009:  Sporting Braga  SC Salgueiros  Portugalin maajoukkue  Marokon maajoukkue  Etelä-Korean maajoukkue  Al-Shabab  Tunisian maajoukkue
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Humberto Manuel de Jesus Coelho (s. 20. huhtikuuta 1950 Cedofeita, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Pelaajaura

Pelaaja urallaan Coelho pelasi puolustajana yli 300 liigaottelua Portugalissa ja edusti myös maataan 64 ottelussa. Coelho valittiin muun muassa vuonna 1974 vuoden portugalilaiseksi jalkapalloilijaksi.
Pelaajaura > Saavutukset

Portugalin mestaruus (8): 1969, 1971, 1972, 1973, 1975, 1981, 1983, 1984
Portugalin cup (6): 1969, 1970, 1972, 1980, 1981, 1983
Valmentajaura

Coelho nimitettiin 3. kesäkuuta 2008 Tunisian maajoukkueen päävalmentajaksi. Sitä ennen päävalmentajan tehtävää oli tarjottu Bertrand Marchandille ja Jacques Santinille, mutta kumpikaan ei saanut solmittua haluamaansa sopimusta Tunisian jalkapalloliiton kanssa. Marraskuussa 2009 Coelho erotettiin valmennustehtävistään, Tunisian jäätyä ilman MM-kisapaikkaa.
Coelho oli ehdolla Ghanan maajoukkueen päävalmentajaksi loppuvuodesta 2010, mutta valmennuspesti meni Goran Stevanovicille.
Valmentajaura > Saavutukset

Itä-Aasian mestaruus: 2003
Saudi-Arabian valioliiga: 2006
Impaled Nazarene / Driller Killer

| Impaled Nazarene / Driller Killer Impaled Nazarene & Driller Killer |
| --- | --- | --- |

Split-albumin tiedot
 Äänitetty : 2000
 Julkaistu: 1. elokuuta 2000
 Formaatti: 7", Mini-CD
 Tyylilaji: black metal, punk
 Kesto: 11.05
 Levy-yhtiö: Solardisk
Impaled Nazarenen muut julkaisut
| Nihil 2000 | Impaled Nazarene / Driller Killer 2000 | Decade of Decadence 2000 |
Driller Killerin muut julkaisut
| Driller Killer / Instinkt 1998 | Impaled Nazarene / Driller Killer 2000 | What Goes Around Comes Around 1999 |
Impaled Nazarene / Driller Killer on suomalaisen black metal -yhtyeen Impaled Nazarenen ja ruotsalaisen punkyhtyeen Driller Killerin split-albumi, joka on julkaistu vuonna 2000.
Kappaleet

Impaled Nazarene
Impotent Mankind – 3.29
I Couldn't Care Less – 2.01 (Driller Killer -cover)
Driller Killer
How Come? – 2.08
Ghettoblaster – 3.27 (Impaled Nazarene -cover)
Aiheesta muualla

Impaled Nazarene / Driller Killer Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Impaled Nazarene / Driller Killer Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Impaled Nazarene
| --- | --- |
Studioalbumit:   Tol Cormpt Norz Norz Norz  Ugra-Karma  Suomi Finland Perkele  Latex Cult  Rapture  Nihil  Absence of War Does Not Mean Peace  All That You Fear  Pro Patria Finlandia  Manifest  Road to the Octagon  Vigorous and Liberating Death  Eight Headed Serpent 
EP:t:   Goat Perversion  Motörpenis  Die in Holland 
Kokoelmat:  Decade of Decadence
Livealbumit:  Death Comes in 26 Carefully Selected Pieces
Splitit:  Impaled Nazarene / Driller Killer
Demot:   Shemhamforash  Taog Eht Fo Htao Eht 
Singlet:   Satanic Masowhore  Sadogoat  Enlightenment Process  Die in Holland 
Videografia:   1999: Karmakeddon Warriors  1990–2012
Iivari Kajanto

Iivari Aleksanteri Kajanto (5. tammikuuta 1892 Laitila – 3. maaliskuuta 1967 Kokemäki) oli päätoimittaja ja pakinoitsija, joka julkaisi myös useita osuusliikkeiden historiikkeja.
Henkilöhistoria

Kajannon vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarle Kustaa Lukkala ja Maria Sabina Blom ja puoliso vuodesta 1917 Anna-Maria Valli. Iiro Kajanto oli heidän poikansa. Iivari Kajanto kävi maamieskoulun 1910, kansakoulun 1913 ja metsäkoulun 1916. Hän toimi sitten lyhyen aikaa metsätyönjohtajana, kunnes tuli Länsi-Suomen toimittajaksi 1917–1921 ja vielä myöhemmin 1923–1934 lehden toimitussihteeriksi ja pakinoitsijaksi. Vakka-Suomen päätoimittaja hän oli 1921–1923 ja Lallin 1934–1962. Pakinoitsijana Kajannon nimimerkki oli Kalle-Kustaa. Kajanto osallistui muun muassa Kokemäen kunnalliselämään, sanomalehtialan järjestö- ja yhdistystoimintaan sekä Maalaisliiton toimintaan.
Julkaisuja

Eurajoen osuuskauppa r.l. 1905–1945: toimintakertomus vuodelta 1945, 1946
Kokemäen osuuskauppa rl. 1917–1947: selostus kaupan vaiheista kolmen vuosikymmenen aikana, 1947
Eurajoen osuuskauppa, 1905–1955, 1955
Harjavallan osuuskauppa 7.5.1908–7.5.1958, 1958
Kauppakunta Sataharju 1915–1965: katsaus kaupan vaiheisiin puolen vuosisadan aikana, 1965
Kiukaisten osuuskauppa 1916–1966, 1966
Vihreät veljekset: puoli vuosisataa Maalaisliitto-Keskustapuolueen Satakunnan piirijärjestön ja sanomalehti Lallin toimintaa, 1967
Kokemäen osuuskauppa 1917–1967 / Katsaus kaupan vaiheisiin puolen vuosisadan aikana, 1967
Valitut pakinat, 1968, toim. Iiro Kajanto
Aiheesta muualla

Pertti Virtaranta, 1968. Merkittävä pakinakokoelma. Valitut pakinat, Kalle-Kustaa (=Iivari Kajanto).  Eripainos: Virittäjä, n:o 3, 1968.
Immonen

Immonen on savolainen sukunimi. Sen arvellaan olevan kansanomainen muunnos ortodoksisesta pyhimysnimestä Immanuel. Nimi on jo varhain levinnyt kautta koko Savon sekä savolaisen muuttoliikkeen mukana Pohjanmaalle ja paikoin Hämeeseenkin. Stolbovan rauhan 1617 jälkeen Immosia siirtyi sankoin joukoin Käkisalmen lääniin, nykyiseen Pohjois-Karjalaan ja Laatokan-Karjalaan.
Tunnettuja Immosia

Anna Immonen (s. 1984), sopraanolaulaja
Antero Immonen (s. 1935), mäkihyppääjä
Antti Immonen (s. 1973), kuvataiteilija
Emma Immonen (s. 2001), jalkapallomaalivahti
Esko Immonen (1931–2002), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Helena Immonen (s. 1986), kirjailija ja viestinnän ammattilainen
Helena Vatanen (o.s. Immonen, 1871–1937), SDP:n kansanedustaja
Ida Aidanpää-Immonen (o.s. Aidanpää, s. 1988), aitajuoksija
Jani Immonen (s. 1975), multi-instrumentalisti
Janne Immonen (s. 1968), maastohiihtäjä
Janne Immonen, motivaatiokirjailija ja kiinteistöalan yrittäjä
Jarkko Immonen (s. 1982), jääkiekkoilija
Jarkko Immonen (s. 1984), jääkiekkoilija
Jorma Immonen (s. 1952), jääkiekkoilija
Jukka Immonen (s. 1978), muusikko, äänitetuottaja ja säveltäjä
Jyrki Immonen (s. 1945), koripalloilija
Kari Immonen (s. 1945), historiantutkija, professori
Kari Immonen (s. 1967), taidemuseonjohtaja
Kathryn Immonen, kanadalainen sarjakuvakirjoittaja
Kati Immonen (s. 1971), kuvataiteilija
Keijo Immonen (1929–2013), kustantaja ja kirjallinen johtaja
Kyllikki Immonen (o.s. Pellinen, 1912–1998), opettaja ja kirjailija
Lauri Immonen (1913–1979), opettaja ja kirjailija, Kyllikki Immosen puoliso
Lauri Immonen (1932–2009), keihäänheittäjä
Lotta Immonen (s. 1996), pesäpalloilija
Martti Immonen (1930–2007), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Mika Immonen (s. 1972), biljardinpelaaja
Mikko Immonen (s. 1950), kansanedustaja (Vasemmistoliitto)
Mikko Immonen (1933–2017), puoluesihteeri (Keskustapuolue)
Mikko Immonen (s. 1994), salibandyn pelaaja
Minna Immonen (s. 1964), kuvataiteilija
Olli Immonen (s. 1986), kansanedustaja (Perussuomalaiset)
Outi Immonen (s. 1987), lentopalloilija
Pentti Immonen (1917–1994), jääpalloilija
Perttu Immonen (s. 1973), psykologi, historiantutkija ja tietokirjailija
Riitta Immonen (1918–2008), muotitaiteilija
Riku Immonen (s. 1972), tanssija ja koreografi
Riku Immonen (s. 1974), thainyrkkeilijä
Santeri Immonen (s. 1972), jääkiekkoilija
Seppo Immonen (s. 1951), kilpakävelijä
Severi Immonen (s. 2000), jääkiekkoilija
Stuart Immonen, kanadalainen sarjakuvataiteilija
Tapani Immonen (1945–2011), opettaja ja jännityskirjailija, Kyllikki ja Lauri Immosen poika
Tomi Immonen (s. 1966), poliitikko, kansanedustaja (Perussuomalaiset), upseeri ja yrittäjä
Tuomas Immonen (s. 1983), jääkiekkoilija
Viljo Immonen (1915–1970), tekniikan tohtori, Teknillisen korkeakoulun professori ja Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun rehtori
Viljo Immonen (1919–1979), kitaristi
Ville Immonen (s. 1976), jääkiekkoilija
Visa Immonen (s. 1977), arkeologian professori
Väinö Immonen (Immu, s. 1949), kirjallisuustoimittaja ja pakinoitsija
Waltteri Immonen (s. 1967), jääkiekkoilija.
Ian Wilmut

Ian Wilmut (7. heinäkuuta 1944 Hampton Lucy, Englanti – 10. syyskuuta 2023) oli brittiläinen kehitysbiologi ja embryologi. Hän työskenteli professorina Edinburghin yliopistossa. Hänen yksi kuuluisimmista töistään oli kloonattu lammas Dolly.
Nuoruus ja opiskelu

Wilmut syntyi 1944 Hampton Lucyssä, ja hänen vanhempansa olivat opettajia. Wilmut opiskeli Nottinghamin yliopistossa maataloutta. Hän oli kiinnostunut erityisesti eläinten kasvattamisesta, mutta yliopistoaikana hänen innostuksensa suuntautui entistä enemmän eläintieteeseen ja perustutkimukseen.
Wilmut sai kesäksi 1966 stipendin, jonka avulla hän pystyi tekemään tutkimusta biologi Christopher Polgen alaisuudessa Cambridgen yliopistossa. Wilmut palasi Cambridgeen tekemään väitöstutkimusta ja keskittyi Polgen ohjauksessa alkioiden kryosäilytykseen. Wilmut valmistui Darwin Collegesta tohtoriksi vuonna 1971.
Froestiesta Dollyyn ja Pollyyn > Roslin-instituutin tutkijaksi

Wilmut jatkoi valmistumisensa jälkeen Cambridgessa ja onnistui 1973 luomaan Frostien, joka oli ensimmäinen pakastetusta alkiosta syntynyt vasikka. Samana vuonna Wilmut siirtyi Animal Breeding Research Organisationin eli tulevan Roslin-instituutin palvelukseen. Siellä hän jatkoi sukusolujen ja alkioiden tutkimusta ja päätyi tutkimukseen, joka pyrki luomaan lampaan, josta saisi maitoa, jonka proteiineja voitaisiin käyttää ihmisten tautien hoitamiseen.
Wilmutilla ei juurikaan ollut kokemusta geenitekniikasta, eikä uusi projekti erityisesti kiinnostanut häntä. Hän alkoi silti kerätä lampaan tsygootteja ja kehittää tekniikoita DNA:n saamiseksi tsygootin esitumaan. Projektin seurauksena luotiin Tracy-lammas, joka tuotti maitoa, joka sisälsi runsaasti antitrypsiinia, jolla voidaan hoitaa kystistä fibroosia ja keuhkolaajentumaa.
Froestiesta Dollyyn ja Pollyyn > Tumansiirtotutkimukset

Wilmutin ensimmäiset kokeilut kloonauksen kanssa alkoivat 1980-luvun lopulla. Hän suuntautui kollegoidensa kanssa erityisesti tuman siirtoon, jolla tuma voitaisiin siirtää munasoluun, josta tuma olisi poistettu. Wilmut onnistui 1989 väitöskirjatutkija Lawrence Smithin kanssa luomaan näin neljä kloonattua lammasta. Wilmut ja Smith ymmärsivät, että nämä neljä kloonia oli käytännössä syntyneet sattumalta. He päättelivät, että solusyklin vaihe oli oleellista kloonauksen onnistumisessa.
Wilmut palkkasi 1991 biologi Keith Campbellin mukaan porjektiin, ja hänen tietonsa solusyklistä tuli olemaan ratkaisevaa Dollyn kloonaamisessa. He onnistuivat 1995 luomaan kaksi kloonattua lammasta, Meganin ja Moragin, jotka saatiin aikaan yhdeksän päivää vanhoista alkiosoluista, jotka eivät olleet enää yhtä totipotentteja kuin nuoremmat solut. Tämä johdatti ryhmän tutkimaan, voisiko jo erikoistunut solu olla myös sopiva kohde tuman siirrolle.
Wilmutin ryhmä teki talvella 1995–1996 kolme läpimurtoa. Niistä kolmannessa he keräsivät kuusivuotiaasta uuhesta soluja, joiden tumat he siirsivät munasoluihin. Ryhmä valmisti 277 alkiota, joissa oli aikuisen lampaan tumia, ja siirsi ne 13 sijaisemoon. Niistä vain yksi raskaus onnistui, ja 5. heinäkuuta 1996 syntyi Dolly.
Tutkimus julkaistiin Nature-lehdessä 1997, mutta jo sitä ennen tuloksesta oli levinnyt huhuja julkisuuteen. Mediassa ja tiedeyhteisön sisällä syntyi paljon keskustelua ihmisen kloonaamisen mahdollisuudesta. Wilmot itse piti ihmisen kloonaamista sekä tieteellisesti epäkäytännöllisenä ja epäeettisenä, koska siihen liittyi niin paljon vaaroja. Suurin osa alkioista kuoli pian, ja monet syntyneistä sikiöistä kuolivat heti syntymän jälkeen tai niillä oli synnynnäisiä sairauksia.
Dollyn jälkeen Wilmot oli kloonaamassa vielä yhtä eläintä, vuonna 1997 syntynyttä Pollyä, johon tumansiirron yhteydessä oli siirretty ihmisen geeni, joka koodaa niin sanottua tekijä IX:ää. Kyseinen tekijä puuttuu verenvuototautia sairastavilta. Polly oli merkittävä läpimurto ihmisen proteiineja tuottavan eläimen kloonaamisessa.
Kantasoluhoitotutkimukset ja sairastuminen

Wilmotin kiinnostus alkoi 2000-luvulla siirtyä kloonaustutkimuksesta kantasolujen tuottamiseen kloonaamalla kantasoluhoitoja varten. Hänestä tuli 2006 Edinburgin yliopisto kantasoluhoitojen keskuksen ensimmäinen johtaja. Hän säilytti kuitenkin edelleen yhteyden Roslin-instituutiin, jossa kävi vierailevana tutkijana.
Wilmotilla todettiin 2018 Parkinsonin tauti. Hän tuki tämän jälkeen tutkimusohjelmaa, joka pyrkii edistämään uuden sukupolven hoitoja, joiden tarkoituksena on hidastaa taudin etenemistä.
Inger Elisabeth Hansen

| Inger Elisabeth Hansen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1950 Oslo
Kansalaisuus:  Norja
Ammatti:  yliopisto-opettaja, runoilija, kääntäjä
Kirjailija
Palkinnot
 Gyldendals legat 1986 Aschehougprisen 1994 Doblougprisen 1994 Brage-palkinto 2003 Den norske kritikerprisen (2015) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Inger Elisabeth Hansen (s. 20. huhtikuuta 1950 Oslo) on norjalainen runoilija ja kirjallisuuden kääntäjä.
Hansen on opettanut espanjankielistä kirjallisuutta Oslon yliopistossa. Hän on ollut Norjan kirjailijayhdistyksen puheenjohtaja ja sen kirjallisen toimikunnan jäsen. Inger Elisabeth Hansen on naimisissa runoilijan Torgeir Schjervenin kanssa.
Hän debytoi runokokoelmalla Det er nå det er like før (1976), jota seurasi Klodedikt (1979). Syntaksirikkomukset ovat keskeisiä elementtejä Hansenin runollisessa ilmaisussa. Palkituin hänen runokokoelmistaan on Trask. Forflytninger i tidas skitne fylde, jonka perusteella runoilija palkittiin Brage-palkinnolla vuonna 2003.
Omat teokset

Det er nå det er like før. (Runoja, 1976)
Klodedikt. (Runoja, 1979)
Hablabaror. Munnenes bok. (Runoja, 1983)
Dobbel dame mot løvenes ørken. (Runoja, 1986)
Pinlige historier. (Proosaa, 1991)
Hugo og de tre som forsvant (medforfatter). (Lastenkirja, 1992)
I rosen. (Runoja, 1993)
Det brente hjertet (medforfatter). (Runoja, 1999)
Fraværsdokumenter. (Runoja, Aschehoug, 2000)
Blindsoner. (Esseitä, Aschehoug, 2003)
Trask. Forflytninger i tidas skitne fylde. (Runoja, Aschehoug, 2003)
5 x Hansen. Dikt i utvalg. (Runoja, Aschehoug, 2004)
Käännökset

Vicente Aleixandre: Undergang eller kjærlighet. (Gjendiktning, 1978)
Märta Tikkanen: Århundrets kjærlighetssaga. (Gjendiktning, 1979)
Rafael Alberti: Engler i gatene. (Gjendiktning, 1980)
Märta Tikkanen: Mørket som gir gleden dyp. (Gjendiktning, 1981)
Juan Gelman: Bein og bebudelser. (Gjendiktning, 1989)
Rosario Castellanos: Brukne negler. (Gjendiktning, Cappelen, 2001)
Julia de Burgos: Blå, klar. (Gjendiktning, 2005)
César Vallejo: Menneskelige dikt. (Gjendiktning, Aschehoug, 2007)
Imperatriz

| Imperatriz |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Imperatriz
 Koordinaatit: 5°32′S, 47°29′W 
Valtio:  Brasilia
Osavaltio:  Maranhão
Hallintoalue (Mesorregião):  Oeste Maranhense
Korkeus:  95 m
Väkiluku (2010):  234 547
Aikavyöhyke:  UTC-3
 
 http://www.imperatriz.ma.gov.br 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Imperatriz on kaupunki Brasiliassa, Maranhãon osavaltiossa. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 234 500 asukasta.
Se on osavaltion toiseksi suurin kaupunki ja sijaitsee Tocantins-joen rannalla. Kaupunki on linja-autoreittien solmukohta ja sillä on lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imperatriz Wikimedia Commonsissa
Intian itsenäisyysliike

Mohandas Karamchand Gandhi  oli yksi modernin Intian perustajahahmoista. Hänet tunnetaan väkivallattoman vastarinnan (satyagraha) kannattajana ja kehittäjänä.
Intian itsenäisyysliike käsittää liikkeitä, filosofioita ja poliittisia organisaatioita joiden päämääränä oli ensin päättää Englannin Itä-Intian kauppakomppanian ja myöhemmin brittihallinto nykyisten Intian, Bangladeshin, Pakistanin ja Myanmarin alueella. Itsenäisyysliikkeen aikana järjestettiin moninaisia kansallisia ja alueellisia kampanjoita, agitaatioita sekä rauhanomaisia että väkivaltaisia pyrkimyksiä itsenäisyyteen.
Rammohan Roy kehitti modernin koulutusjärjestelmän Intiaan. Swami Vivekananda vei maan rikasta kulttuuria länteen 1800-luvun lopulla. Moni maan 1800- ja 1900-lukujen poliittisista johtajista, mukaan lukien Mahatma Gandhi ja Netaji Subhas Chandra Bose, saivat vaikutteita Vivekanandan opeista. Itsenäisyystaistelun viime vaiheet 1920-luvulta eteenpäin käsittivät Gandhin väkivallattoman vastarinnan ja kansalaistottelemattomuuden periaatteita sekä Muhammad Ali Jinnahin perustuslaillisen taistelun vähemmistöjen oikeuksista ja lukuisia muita kampanjoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intian itsenäisyysliike Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Indian independence movement
Käännös suomeksi
Hirsjärvi (Tammela)

| Hirsjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°56′57″N, 23°51′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Laskujoki:  Luonnonoja 
Taajamat:  Kanta-Häme
Järvinumero:  35.288.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  127,2  m 
Rantaviiva:  3,688 km 
Pinta-ala:  31,428  ha 
 fiHirsjärvi 
Hirsjärvi  on Kanta-Hämeessä Tammelan ja Urjalan välisellä rajalla sijaitseva järvi.
Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Järven pinta-ala on 31 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 127,2 metriä meren pinnan yläpuolella. Se sijaitsee Tammelan ja Urjalan rajamailla, siihen rajautuvia kulmakuntia ja kyliä ovat Hirsjärvenkulma, Kallionkulma ja Keikkala. Ympäristön soita on ojitettu ahkerasti ja niiden kuivatusvesiä tuo kahdeksan ojaa, jotka on ohjattu järveen. Järvi on valuma-alueensa latvajärvi. Sen laskuoja on Luonnonoja, joka virtaa luonnollisesti mutkitellen metsäpurona pohjoisessa kilometrin päässä sijaitsevaan sijaitsevaan Lahmajärveen, joka edelleen laskee Kokonjärven kautta Rutajärveen. Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 450 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 3,7 kilometriä. Rannat ovat moreenimaata ja etelä- ja pohjoisrantaan rajautuu peltomaata. Järven lähiympäristössä sijaitsee useita maatiloja ja varsin runsaasti vapaa-ajan asuntoja (noin 40). Niille johtaa tiet Tammelan ja Toijalan yhdistävältä yhdystieltä 2846. Tammelan ja Urjalan välinen raja ylittää järven niin, että suurin osa järven eteläosasta kuuluu Tammelaan.
Historiaa

Vuonna 1960 julkaistussa peruskartassa järven itäranta oli melko tyhjä, mutta seuraavassa vuoden 1979 kartassa rantaan on rakennettu runsaasti kesämökkejä.
Hitit (Pasi Kauniston albumi)

| Hitit Pasi Kaunisto |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 9. maaliskuuta 2009
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: Poptori
Pasi Kauniston muut julkaisut
| 30 suosikkia 2008 | Hitit 2009 | Herran nimeen – kauneimmat hengelliset laulut 2010 |
Hitit on Pasi Kauniston kokoelmalevy, joka sisältää hänen tunnetuimpia laulujaan.
Kappaleet

Sanat eivät riitä kertomaan – 2.52
Sade – 3.08
Koskaan et muuttua saa – 3.23
Ei päivää ilman sinua – 2.37
Vihreät niityt – 2.58
Jos vielä oot vapaa – 3.34
Nelostie – 2.48
Kotiseutu Pohjolassa – 3.40
Nadja – 3.03
Koitere - Karjalan helmi – 3.11
Sano vain rakastan – 2.57
Lakeuden kutsu – 3.35
Maa muuttukoon – 3.09
Nuotiotunnelma – 2.56
Hän – 4.22
Isadora – 2.54
Äiti – 4.03
Isä ja lapsi (duetto) – 3.18
Taivaan tulet – 3.29
Iivari Säkkinen

| Iivari Säkkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. maaliskuuta 2002 (ikä 22) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  UU
Sarja:  II-divisioona
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Lukko (SML) Hokki (Mestis)
Lauri Iivari Säkkinen (s. 21. maaliskuuta 2002 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa II-divisioonajoukkue Utajärven Urheilijoita. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Säkkinen aloitti jääkiekkoilun Muhoksen Jääklubissa. Hän siirtyi juniorina sittemmin Oulun Kärppin. Säkkinen toimi kaudella 2017–2018 seuran B-nuorten kapteenina. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudeksi 2019–2020 Säkkinen siirtyi Rauman Lukon A-nuoriin. Kaudella 2020–2021 hän voitti U20 Suomen-mestaruuden.
Kaudeksi 2021–2022 Säkkinen teki Lukon kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kautensa seuran U20-joukkueessa, jonka varakapteeniksi Säkkinen nousi. Hän voitti kauden päätteeksi U20 SM-sarjan mestaruuden. Säkkinen sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa 8. lokakuuta 2021 vieraissa Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin Lukon 13. hyökkääjäksi. Säkkinen jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Hän sai ensimmäiset jääaikansa miesten pääsarjatasolla Mestarien liigan alkulohkon päätöskierroksella 13. lokakuuta 2021 vieraissa walesilaista Cardiff Devilsia vastaan, jolloin jo jatkopaikkansa varmistanut Lukko peluutti useita U20-joukkueensa pelaajia. Säkkinen merkittiin joukkueen kakkosketjun oikeaan laitaan Sami Päivärinnan ja Mikko Petmanin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.23 minuuttia. Ensimmäiset peliaikansa SM-liigassa Säkkinen sai kolmannessa ottelussaan 16. lokakuuta 2021 KalPaa vastaan. Hänet merkittiin Lukon 13. hyökkääjäksi. Säkkinen sai ottelussa jääaikaa 1.33 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki 28. joulukuuta 2021 KooKoota vastaan. Toni Koivisto valitsi Säkkisen ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Hän pelasi lopulta suurimman osan kaudestaan SM-liigassa, jossa Säkkinen pelasi tulokaskautensa aikana 36 runkosarjaottelua tehopistein 1+5=6 ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. CHL:ssä hän pelasi kolme ottelua ilman tehopisteitä. Kauden 2022–2023 Säkkinen pelasi suurimmaksi osaksi Lukon U20-joukkueessa. Hän pelasi kauden aikana yhden SM-liigaottelun.
Säkkinen siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin.
Kaudeksi 2024–2025 Säkkinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella II-divisioonajoukkue Utajärven Urheilijoihin.
Ura > Maajoukkueura

Säkkinen pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin hän voitti hopeaa. Yhteensä Säkkinen on pelannut viisi nuorten ja 26 poikien maaottelua.
Muuta

Säkkinen valmistui ylioppilaaksi Rauman Lyseon lukiosta syksyllä 2021.
II – Exalted Spectres

| II – Exalted Spectres Sacrilegious Impalement |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 30. toukokuuta 2011
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 40.41
 Levy-yhtiö: Hammer of Hate
Sacrilegious Impalementin muut julkaisut
| Cultus Nex 2009 | II – Exalted Spectres 2011 | III – Lux Infera 2013 |
II – Exalted Spectres on Sacrilegious Impalementin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 30. toukokuuta 2011.
Albumin vinyylipainos julkaistiin syyskuussa 2012.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Impaler von Bastard ja sanoittanut Hellwind Inferion, paitsi kappaleen Aletheia, jonka on sanoittanut Vesa Iitti.
Intro (A Soul Link Between Two Voids) – 2.27
Blessed to Resist – 3.38
Abyss Absolute (Enter Godhood) – 4.09
Wolves of the Black Moon – 5.04
The Woods in a Solitary Soul – 5.16
At the Altar Afore Eternity (Enter Godhood) – 5.42
Aletheia – 4.00
Omnipotense Aeterne – 4.42
Grand Funeral Convoy – 5.43
Kokoonpano

Von Bastard – kitarat
Hellwind Inferion – laulu
Revenant – rummut
Tooloud – basso
Arvostelut

Blackmetalreviews.com: 444/666
Imperiumi: 8/10
Maelstromzine.com: 5/10
The Metal Crypt:
Sea of Tranquility:
Aiheesta muualla

II – Exalted Spectres Discogsissa. (englanniksi)
Albumi II – Exalted Spectres Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sacrilegious Impalementin virallinen kotisivu