Anaksimandros
Luonnonfilosofia > Tähtitiede

Anaksi­mandros käytti rohkeasti ei-mytologisia selitys­hypoteeseja, ja tässä suhteessa hän erosi oleellisesti aikaisemmista kirjoittajista kuten Hesiodoksesta. Tämä osoittaa, että esisokraattiset filosofit olivat ensimmäisiä, jotka pyrkivät poistamaan mystiikan luonnonilmiöistä. Anaksi­mandroksen suurin historiallinen saavutus oli kirjoittaa ensimmäinen proosamuotoinen esitys maailman­kaikkeudesta ja elämän alkuperästä; sen vuoksi häntä sanotaankin usein "kosmologian isäksi" ja tähti­tieteen perustajaksi. Kuitenkin Pseudo-Plutarkhos väitti, että hän yhä piti taivaankappaleita jumaluuksina.
Anaksimandos esitti ensimmäisenä mekaanisen käsityksen maailmasta. Hänen mallinsa mukaan Maa ui vapaana, ilman kannattavaa alustaa. Se pysyy paikallaan, koska mikään syy ei pakota sitä liikkumaan mihinkään tiettyyn suuntaan enempää kuin toiseenkaan. Aristoteles piti teoksessaan Taivaasta tätä käsitystä nerokkaana, mutta virheellisenä. Erikoista kylläkin, Anaksi­mandros otaksui Maan olevan lieriön muotoinen, "kivinen pilari" tai "pilarin muotoisen kiven kaltainen", ja että sen korkeus oli kolmas­osa sen halkaisijasta. Sen tasainen huippu muodosti asutun maailman, jota valtameri ympäröi.
Anaksi­mandroksen oppia, että Maa kelluu vapaana putoamatta ja ilman että sen tarvitsee levätä jonkin päällä, ovat monet pitäneet ensimmäisenä kosmo­logisena vallan­kumouksena ja tieteellisen ajattelun alkuna. Karl Popper piti tätä ajatusta "yhtenä rohkeimmista, vallan­kumouksellisista ja eniten aikaansa edellä olevista ideoista koko inhimillisen ajattelu historiassa". Tällainen malli mahdollisti käsityksen, että taivaankappaleet saattoivat kulkea Maan alitse, mikä avasi tien kreikkalaiselle tähti­tieteelle.
Alun perin, sen jälkeen kun kuuma ja kylmä olivat eronneet toisistaan, ilmestyi tulipallo, joka ympäröi Maata kuin kuori puuta. Tämä pallo irtosi, ja siitä syntyivät maailman­kaikkeuden muut osat.  Se muodosti onttojen sisäkkäisten pyörien järjestelmää, joka oli täytetty tulella ja jonka reunassa oli aukkoja samaan tapaan kuin huilussa. Tämän vuoksi Aurinko oli se tuli, joka voitiin nähdä uloimmassa pyörässä olevan Maan kokoisen aukon läpi, ja auringonpimennys tapahtui, kun jokin peitti reiän. Auringon pyörän halkaisija oli 27 tai toisten lähteiden mukaan 28 kertaa niin suuri kuin Maan.  Kuun tuli ei ollut yhtä voimakas ja sen pyörän halkaisija oli 18 tai 19 kertaa niin suuri kuin Maan.  Siinä oleva aukko saattoi vaihtaa muotoaan, mikä selitti Kuun vaiheet. Tähdet ja planeetat olivat Anaksi­mandroksen mukaan lähempänä ja noudattivat samaa mallia.  Anaksi­mandroksen malli tunnetaan ennen kaikkea Pseudo-Plutarkhoksen ansiosta.
Anaksi­mandros oli ensimmäinen tähti­tieteilijä, joka piti Aurinkoa suurena massana ja joka sen vuoksi käsitti, kuinka kaukana se saattoi olla. Eri lähteiden mukaan hän olisi joko arvioinut Auringon suunnilleen Maan kokoiseksi taikka 27 tai 28 kertaa Maata suuremmaksi. Lisäksi hän esitti ensimmäisenä mallin, jossa taivaan­kappaleet olivat eri etäisyyksillä. Lisäksi hän Diogenes Laertioksen mukaan rakensi tähtitaivasta esittävän karttapallon. Tämä keksintö epäilemättä teki hänelle mahdolliseksi ensimmäisenä ymmärtää Eläin­radan kaltevuus, kuten roomalainen filosofi Plinius vanhempi väitti hänen ymmärtäneen. Anaksi­mandros ei vielä käyttänyt termiä ekliptika, mutta hänen tietonsa ja tähti­tieteelliset teoksensa vahvistavat, että hänen on täytynyt havaita taivaanpallon kaltevuus Maan tasoon nähden ja ymmärtää se vuoden­aikojen selityksenä. Aetioksen mukaan Pythagoras olisi jo tarkoin mitannut kaltevuus­kulman.