stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Afrikan talous
Talouteen vaikuttavat tekijät > Maantiede

Afrikan maasto on vaikeaa kaupankäynnille, koska keskinen Afrikka on itäisintä osaa lukuun ottamatta lähes läpäisemätöntä sademetsää, mikä haittaa ihmisten ja tuotteiden kuljettamista. Kalaharin autiomaa eristää Etelä-Afrikan rikkaat alueet muusta Afrikasta, ja luonnollisesti myös Sahara haittaa kaupankäyntiä Pohjois-Afrikasta etelään. Vaikka Afrikassa onkin muutamia valtavia jokia kuten Niili, Niger, Kongo ja Sambesi sivujokineen, niistä ei muodostu yhtä tehokkaita kauppareittejä kuin esimerkiksi Euroopan tai Kiinan joista. Lisäksi useissa joissa on koskia ja putouksia, joten jokia pitäisi muokata, jotta niitä voitaisiin hyödyntää. Myös sisämaan kosteat maastot vaikeuttavat kuljetuksia. Vain vähän teitä on päällystetty, ja sadekauden aikana useat päällystämättömät tiet muuttuvat läpäisemättömiksi mutalammikoiksi.
Afrikan maista suhteellisen monella ei ole yhteyttä merelle. Tällaisia sisämaan valtioita on Afrikassa enemmän kuin missään muussa maanosassa, ja niissä on myös suurempi väestötiheys kuin esimerkiksi Pohjois-Amerikan tai Aasian tasangoilla ja aroilla.lähde? Zimbabwesta Etiopiaan ulottuva ylängöllä on tosin hedelmällinen tuliperäinen maaperä ja lauhkeampi ilmasto, mutta alueelle on haitaksi kansainvälisen kaupankäynnin hankaluus meriyhteyden puuttumisen vuoksi.
Afrikassa valtioiden varakkuus on melko suoraan verrannollinen niiden maantieteelliseen sijaintiin leveysasteissa. Yksi selitys tälle on se, että sivilisaatio on peräisin lauhkealta vyöhykkeeltä ja mahdollisesti myös sopeutuu parhaiten juuri sinne.lähde tarkemmin? kenen mukaan? Suurin osa maapallon väestöstä ja varallisuudesta sijaitsee lauhkealla vyöhykkeellä. Lähes kokonaan lauhkealla vyöhykkeellä sijaitsevaa Euraasiaa ovat historian aikana yhdistäneet monet maareitit, joita pitkin uudet ideat ja keksinnöt ovat levinneet uusille alueille. Pohjoista ilmastoa varten suunnitellut maanviljelytekniikat ja lääkkeet eivät välttämättä toimi odotetulla tavalla tropiikissa.
Tämä teoria voi osittain selittää, miksi lauhkealla vyöhykkeellä sijaitseva Etelä-Afrikka on Afrikan selvästi rikkain alue ja miksi Etelä-Amerikan ja Indonesian trooppiset alueet ovat muun Afrikan lailla köyhiä. OECD:n jäsenmaiden joukossa ei ole yhtään trooppisen vyöhykkeen maata, ja ainoastaan kourallisella maista BKT asukasta kohden on maailman keskiarvoa suurempi. Sijainnista trooppisella vyöhykkeellä ei suoraan seuraa köyhyyttä, mutta maailmanlaajuisesti on nähtävissä selvä yhteys ilmaston ja varallisuuden välillä.
Afrikalla on rikkaat luonnonvarat, mm. kultaa, timantteja ja runsaat öljyvarannot. Tehottoman hallinnon vuoksi ovat kuitenkin vain harvat Afrikan maat päässet hyötymään mineraalivaroistaan.
Saharan eteläpuolisessa Afrikassa on aina ollut niukalti rakentamiseen soveltuvaa kiveä. Ennen siirtomaa-aikaa rakennukset rakennettiin pääasiassa savitiilistä, eikä niistä yleensä ole meidän päiviimme jäänyt edes raunioita. Ainoa huomionarvoinen poikkeus tähän on muinainen Zimbabwen kuningaskunta.
Talouteen vaikuttavat tekijät > Sairaudet

Sairaudet liittyvät Afrikassa läheisesti maantieteeseen. Tropiikissa sairaudet leviävät nopeammin kuin lauhkeammilla alueilla. Merkittävin sairaus on jo pitkään ollut malaria, mutta uudeksi, valtavaksi ongelmaksi on noussut HIV:n ja AIDSin nopea leviäminen Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. HIV, jonka leviäminen yleensä riippuu alueen köyhyydestä, on Afrikassa iskenyt pahiten rikkaisiin maihin kuten Botswanaan, Swazimaahan ja Etelä-Afrikkaan. Hoitamattoman HIV-infektion seurauksena kehittynyt AIDS on tappanut ja tappaa edelleen monessa Afrikan maassa joukoittain työtätekevää väestöä.
Terveydenhuollon kustannukset muodostavat kasvavan rasitteen monien Afrikan valtioiden taloudelle, yleisiä tauteja ovat muun muassa malaria, tuhkarokko ja keltakuume. HIVin hoitoon kehitetyt antiretroviraaliset lääkkeet (ARV) ovat 2019 käyttäjille ilmaisia kaikissa Afrikan maissa, joista raportoituja tietoja on saatavilla.lähde? Trooppiset sairaudet ovat usein aivan yhtä kalliita hoitaa, jos lääkkeitä edes on olemassa. Koska trooppiset alueiden ovat köyhiä, lääkeyritykset ovat haluttomia kehittämään lääkkeitä alueelle tyypillisiin sairauksiin. Sairaudet eivät ainoastaan harvenna työväestön määrää ja lisää terveydenhuollon kustannuksia, vaan ne myös vaikeuttavat maatalouden harjoittamista ja kuljetuksia karjan kuollessa sairauksiin. Samasta syystä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ei ole juurikaan voitu käyttää kuormajuhtia kuljetuksiin tai hevosia työntekoon.
Afrikassa HIV epidemia on vielä 2019 suuri ongelma, HIV positiivisia on 3 - 6%. Vuonna 2019 HIV on hoidettavissa HIV-estolääkityksellä, mutta kansalaiset eivät usein hakeudu ilmaisiin HIV testeihin ja levittävät HI virusta. Hoidettu HIV ei johda AIDS vaiheeseen eikä tartu, joten ongelma ovat testaamattomat ja ilmaisen ARV estolääkityksen ulkopuolella olevat HIV positiiviset kansalaiset.lähde?
Talouteen vaikuttavat tekijät > Rajat

Afrikan valloituksen aikana eurooppalaiset määrittivät Saharan eteläpuolisessa Afrikassa maiden rajat usein leveys- ja pituuspiirien perusteella luonnollisten rajojen sijaan. Joissain tapauksissa tämä vaikeutti asutuskeskusten ruokatoimituksia ja eristi ne läheisistä luonnonvaroista. Afrikan maiden keinotekoiset rajat halkaisivat yhtenäisiä kulttuurialueita, heimoalueita, kielialueita sekä uskontoon perustuvia kokonaisuuksia. Niistä seurasi etnisiä ja uskonnollisia jännitteitä, jotka estivät kansallisen yhtenäisyyden ja lisäsivät sisäistä väkivaltaa. Toisaalta uudet rajat loivat entistä monikulttuurisempia yhteiskuntia.
Siirtomaa-aikaa edeltäneet rajansa säilyttäneet maat eivät kuitenkaan ole menestyneet muita maita paremmin.lähde? Esimerkiksi Ruandan ja Burundin lähihistoria on ollut ongelmien sävyttämä, vaikka niiden rajat ovatkin lähes samat kuin vanhat vauraiden kuningaskuntien rajat. Ikivanha Etiopian valtio, joka oli valloitettuna vain hetken, on yksi maanosan köyhimmistä valtioista, ja etnisesti yhtenäinen Somalia on nykyään pahassa kaaoksessa.
Afrikka on myös moniin pieniin valtioihin jakautunut maanosa. Menestyksekäs talouskasvu vaatisi alueellista yhteistyötä, joka on vaikeaa poliittisten jännitteiden vuoksi.
Talouteen vaikuttavat tekijät > Kielet

Kielten moninaisuus vaikuttaa suuressa osassa Afrikkaa talouskasvuun. Afrikassa puhutaan yli 2 000 eri kieltä . Vuonna 2005 kuusi kymmenestä maailman runsaskielisimmästä maasta sijaitsi Afrikassa. Yksin Tansaniassa lähes 27 miljoonaa ihmistä puhuu 127 eri kieltä.
Lisäksi ongelmia tuottaa se, että monissa maissa hallinnon kieli on entisen siirtomaavallan kieli, englanti, ranska tai portugali, ja myös suuri osa poliittisesta keskustelusta käydään eurooppalaisilla kielillä. Vain yläluokka puhuu näitä kieliä tarpeeksi hyvin voidakseen osallistua poliittiseen keskusteluun, eikä suurimmalla osalla väestöstä siten ole mahdollisuutta yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen.
Talouteen vaikuttavat tekijät > Hallinto

Afrikan köyhyystilanne on hankala osittain myös sisäpoliittisten tendenssien takia. Demokratia ei ole onnistunut saamaan Afrikassa paljon jalansijaa, vaan sen tilalle on lähes aina tullut keskitetty, autoritäärinen valtiomuoto kuten sotilasdiktatuuri. Jotkut hallitsijat ovat kyllä työskennelleet parantaakseen kansalaistensa oloja, mutta toiset ovat käyttäneet valtaansa ainoastaan omien etujensa ajamiseen. Yksi pahamaineisimmista hallitsijoista oli Zairen Mobutu Sese Seko (1965–1997), jonka hallinto ryösti kansakunnan varoja siinä määrin että hänen valtakauttaan on nimitetty kleptokratiaksi. Seko Sekon tasalle yltävät Nigerian pahamaineinen sotilasdiktaattori Sani Abacha (1993–1998) ja Kenian Daniel arap Moi.
Kansainvälisissä arvioinneissa Afrikan taloudet luokitellaan yleisesti maailman korruptoituneimpiin. Rehottavaan lahjontaan ovat syynä köyhyys, huonosti hoidettu siirtomaavallan purkaminen ja supervaltojen kylmän sodan aikainen tapa tukea jokaista poliittiselta suuntaukseltaan sopivaa hallitsijaa tämän hallitsemistavoista ja ihmisoikeusrikkomuksista riippumatta.
Talouteen vaikuttavat tekijät > Sodat

Afrikan maiden itsenäistymisen jälkeen maanosa on kärsinyt kymmenistä sodista, sekä sisällissodista että valtioiden välisistä sodista. Sodat ovat lisänneet köyhyyttä, kun valtiot ovat kuluttaneet niukkoja resurssejaan asevarusteluun. Kehitys on taantunut, kun sodan seurauksena ulkomaiset sijoittajat ovat lähteneet, infrastruktuuria on tuhoutunut ja pysyviä vihollisuuksia on syntynyt.
Monet konflikteista ovat kylmän sodan perintöä. Sekä Naton että Varsovan liiton maat käyttivät kehitysapuvaroja Afrikan maiden houkuttelemiseen omalle puolelleen. Apu oli sidottu aseiden hankintaan, lahjoittajamaat sulkivat silmänsä korruptiolta ja lahjoitusten väärinkäytöltä.lähde? Korruptio juurtui Afrikkaan ja alkoi haittasi talouskehitystä. Afrikkaan syntyi konflikteja, joissa kylmän sodan osapuolet avustivat toiseen leiriin kuuluvien valtioiden alueilla toimivia kapinallisia ryhmittymiä.
Kylmän sodan jälkeen väkivalta on lisääntynyt Afrikassa,lähde? vaikka lähes kaikki teollisuusmaat ovat leikanneet kehitysapurahoja kylmän sodan päättymisen jälkeen. Sisällissotia on ollut ympäri Suurten järvien aluetta: Somaliassa, Sudanissa, Mosambikissa, Liberiassa, Sierra Leonessa, Norsunluurannikolla ja Guinea-Bissaussa. Kansainvälisiä sotia ovat olleet ensimmäinen ja toinen Kongon sota sekä Etiopian ja Eritrean välinen konflikti.
Talouteen vaikuttavat tekijät > Ulkomaankauppa

Protektionismi tietyillä talouden sektoreilla teollisuusmaissa hidastaa Afrikan talouden kasvua. Yksi tärkeimmistä suojelluista sektoreista on maatalous. Useat kehitysmaat korjaavat suuria määriä satoa pienillä kustannuksilla, mutta eivät tällä hetkellä vie satoa ulkomaille niin paljon kuin olisi mahdollista.lähde? Suuret maataloustuet ja suuret tuontitullit teollisuusmaihin Euroopassa ja Yhdysvalloissa sekä Japanissa ovat syynä tähän. Muutamien viime vuosikymmenten aikana tuet ja tullit ovat hitaasti laskeneet, mutta ovat silti yhä kohtalaisen korkeita. Kiinan raaka-aineiden tarve on lisääntynyt ja se on lisännyt vientiä Afrikasta, jolle Kiina onkin nykyään yhtä tärkeä kauppakumppani kuin Eurooppa ja Pohjois-Amerikka.
Samalla kun teollisuusmaat ovat vaatineet Afrikkaa avaamaan markkinoitaan ja poistamaan kansallisia tukia, tämä on ollut osittain yksipuolista, koska teollisuusmaat ovat jättäneet itse maatalousmarkkinoittensa avaamisen Afrikalle puolitiehen eivätkä ole poistaneet omia maataloustukiaan. GATTin vapaakauppakeskusteluissa Afrikan johtajat ovat toistuvasti vaatineet teollisuusmaita poistamaan tukensa ja avaamaan markkinansa Afrikan maataloustuotteille. On väitetty, että tukien poistamisella olisi kolme etua Afrikalle ja muille kehitysmaille:
Teollisuusmaat tuottaisivat vähemmän ruokaa paikallisesti ja avaisivat siten kehitysmaille enemmän vientimarkkinoita.
Ruoan hinta nousisi ilman keinotekoisia tukia, mikä lisäisi kehitysmaiden ruoan viennistä saamia voittoja.
Kehitysmaat voisivat ottaa käyttöön tasapainoisemman maatalouspolitiikan ja tuottaa ruokaa sekä viljaa myös vientiä varten. Tällöin syntyvä ruoan ylijäämä suojaisi maita mahdollisilta nälänhädiltä.
Näkemykset siitä, kuinka ratkaisevaa kehityksen kannalta pohjoisen maatalousmarkkinoiden avaaminen on, vaihtelevat. Claire Melamedin mukaan pelkkä markkinoiden avaaminen ulkomailla ei ratkaise moniakaan Afrikan maiden kansalliseen tuotantoon liittyviä ongelmia. Christian Aid, järjestön mukaan, monet Afrikan maat olisivat pystyneet selviytymään ulkomaanveloistaan, jos niitä ei olisi pakotettu vapauttamaan markkinoitaan lainojen anteeksiannon vastineeksi.lähde tarkemmin? Kannatusta saa myös strukturalistisempi talousajattelu, joka painottaa maatalouden sijaan korkeamman jalostusasteen tuotteiden tuotannon kehittämistä hallituksen avustuksella.
Laajalle levinneen köyhyyden vaikutuksia

Lapsikuolleisuus on korkea, ja eliniänodote, lukutaito ja koulutustaso ovat alhaiset. Parhaiten koulutetut lähtevät usein länsimaihin tai Persianlahdelle parempaa elämää etsimään.
Afrikan työttömyydestä ei ole saatavilla luotettavia arvioita, mutta se on joka tapauksessa merkittävä ongelma. Suurissa kaupungeissa kuten Lagosissa ja Kinshasassa on suuria slummeja, joissa asuu työttömiä tai vajaatyöllistettyjä.
Ympäristö rappeutuu laajamittaisen hyväksikäytön seurauksena. Nälkiintyviä ihmisiä ei kiinnosta heidän pyydystämiensä eläinten harvinaisuus tai uhanalaisuus eikä sademetsien kohtalo heidän haaliessaan lisää viljeltävää maata. Sahelin alueella metsien hävitys ja liika laiduntaminen ovat aiheuttaneet kasvavaa aavikoitumista, ja Sahara on levinnyt etelämmäksi. Länteen myytävistä harvinaisista eläimistä ja norsunluusta saatavat tuotot houkuttelevat harjoittamaan salametsästystä. Paikallisilla hallituksilla puolestaan ei ole paljon rahaa, jota voisi käyttää ympäristönsuojeluun.
Talouskasvun edistäminen

Afrikan heikko taloudellinen tilanne on jo pitkään ollut tärkeä kysymys sekä Afrikassa että sen ulkopuolella. Afrikan köyhyyttä on yritetty ratkaista usein eri tavoin mutta harvat niistä ovat tuottaneet mainittavia tuloksia.
Talouskasvun edistäminen > Sosialismi

Itsenäistymistään seuranneina vuosina monet Afrikan valtiot ottivat esikuvakseen kommunististen Neuvostoliiton ja Kiinan nopean teollistumisen. Talouden malliksi tuli suunnitelmatalous, ja kasvun vauhdittamiseksi investoitiin paljon raskasteollisuuteen kuten hiilen ja teräksen tuotantoon, mutta talouskasvuun tällä oli vain vähän vaikutusta. Vain harvasta maasta tuli muodollisesti sosialistinen ja vielä harvemmasta marxistinen. Kaikkialla valtion puuttuminen talouteen nähtiin talouskasvun kannalta tarpeellisena, varsinkin kun yksityiset yritykset ja sijoittajat eivät sijoittaneet alueelle.
Usein hallitusten lähtökohtana oli rahan lainaaminen ulkomailta ja sen käyttäminen talouden vauhdittamiseen sille tasolle, että laina kyetään maksamaan takaisin. Ajoittainen kasvu itsenäistymisen jälkeisinä vuosina jatkui. Maat keskittyivät vientiin voidakseen maksaa kehitystä varten otetut lainat. Vuoden 1973 öljykriisi iski Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan yhtä kovalla voimalla kuin muuhunkin maailmaan. Osa valtioista oli nettoviejiä, mutta useimmat valtiot olivat hyvin riippuvaisia tuontiöljystä. Taloudet alkoivat pian horjua ja 1980-luvulla Afrikkaa koettelivat vitsaukset kuten nälänhätä. Sosialistisia ja kollektiivisia hankkeita tukeneen Neuvostoliiton romahtaminen horjutti sosialistista menettelytapaa, varsinkin kun sosialistisen talousjärjestelmän ylläpitoon ei tämän seurauksena enää voinut saada kansainvälistä tukea.
Talouskasvun edistäminen > Liberalismi

1980-luvulla sosialistiset periaatteet hylättiin lähes koko Afrikassa, ja Washingtonin konsensuksen suuntaviivojen mukainen talousliberalismi nähtiin tilanteen ratkaisijana. Vuoteen 1990 mennessä neljäkymmentä Saharan eteläpuolisen Afrikan valtiota oli hyväksynyt Kansainvälisen valuuttarahaston tiukat rakenneuudistussuunnitelmat. Kansainvälisen valuuttarahaston suosituksissa Afrikan valuuttojen arvo laskisi keskimäärin 50 %, valtion omistamia yhtiöitä myytäisiin ja hallinnon kuluja vähennettäisiin. Kahdenkymmenen vuoden jälkeen nämä keinot näyttävät kuitenkin tuoneen yhtä vähän menestystä kuin sosialistiset menetelmät edellisinä vuosikymmeninä. Vuosittainen talouskasvu kohosi keskimäärin 2,3 prosentista 2,8 prosenttiin. Vain harva valtio vaurastui merkittävästi, ja monet valtiot jopa köyhtyivät 1990-luvun aikana.
Nykyään on kiistanalaista, miksi uudistukset epäonnistuivat tehtävässään. Yhden koulukunnan mukaan ne epäonnistuivat siksi, että ne liittyivät vain talouteen, eikä ilman demokratian ja oikeusvaltion periaatteita voinut tapahtua kehitystä. Toisen koulukunnan mukaan tämä hillitty liberalismi oli pohjimmiltaan epätäydellistä.
Monet kehitysyhteistyöjärjestöt, muun muassa Christian Aid, ovat kritisoineet länsimaiden asettamia vaatimuksia Afrikan talouden liberalisoimiseksi. Kriitikkojen mukaan länsimaiden vaatima talouden liberalisointi on aiheuttanut Afrikan talouksille enemmän haittaa kuin hyötyä.
Talouskasvun edistäminen > Kehitysapu

Afrikan maat ovat itsenäistymisensä jälkeen saaneet vaihtelevia määriä kehitysapua. Kehitysavusta saatu hyöty on ollut vaihtelevaa; joissakin tapauksissa valtioiden johtajat ovat kavaltaneet itselleen suuren osa avusta. Kylmän sodan aikana kehitysavun antamisen tärkein päämäärä oli liittolaisten saaminen, joten sen myöntäjät katsoivat rahojen väärinkäyttöä usein läpi sormien. Kylmän sodan päätyttyä lähes kaikki teollisuusmaat ovat leikanneet kehitysyhteistyömäärärahoja. Euroopan unioni pitää Afrikkaa keskeisimpänä kehitysavun kohdealueenaan, mutta edellyttää kuitenkin avun saajilta mm. ihmisoikeuksien, demokratian ja kestävän kehityksen periaatteiden noudattamista.
Joidenkin mm. EU:n kansalaisten mielestä apua on suunnattu vääränlaisiin hankkeisiin.lähde tarkemmin?
Vuosikymmenten ajan ajateltiin valtiojohtoisten suurhankkeiden vievän kehitystä parhaiten eteenpäin; nykyään monet avustusjärjestöt kuten Kiva pitävät tehokkaampana tukimuotona paikallisten yritysten tukemista.lähde? Myös Nobel-komitea myönsi Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2006 mikrolainan pioneerille. Yksi kritiikkiä saaneista tukimuodoista on ruoka-apu. Joissakin tapauksissa ruoka-apu saattaa tuhota paikallisen maatalouden ja palvella vain lännen maataloustuottajia, jotka tuottavat maataloustukien seurauksena runsaasti ylimääräistä ruokaa. Ruoka-avun antaminen onkin aikaisempina vuosikymmeninä johtunut pikemminkin lännen ylituotannosta kuin kehitysmaiden tarpeesta.kenen mukaan?
Talouskasvun edistäminen > Velkajärjestelyt

Erilaisten velkajärjestelyjen ajamisesta on tullut laajamittaista. Joka vuosi Afrikka maksaa länsimaisille pankeille enemmän pelkästään velkojen korkoina kuin se saa kehitysapuna takaisin näiltä mailta. Velkojen anteeksianto ei ole ratkaisu kaikkiin ongelmiin, mutta velkataakan helpottaminen voisi edistää Afrikan talouden kasvua. On ehdotettu, että velkojen anteeksiannon ehtona pitäisi olla kehitysapurahojen määrän pienentäminen.kenen mukaan? Voimakkaasti velkaantuneita köyhiä maita koskeva aloite (HIPC-aloite) käynnistettiin vuonna 1996 Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston ehdotuksesta. Aloitteella on jo ollut myönteisiä vaikutuksia köyhimmille maille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Africa in the World Economy: the national, regional and international challenges (Arkistoitu – Internet Archive), Jan Joost Teunissen ja Age Akkerman (eds.), FONDAD, joulukuu 2005, kirja, pdf.
Africa: Living on the Fringe – Monthly Review.
Africa's Failed Economic History (Arkistoitu – Internet Archive) – Yale Economic Review
Lending Africa an Invisible Hand (Arkistoitu – Internet Archive) – Yale Economic Review
BBC: Africa's Economy
Africa Economic Analysis
African Development Bank Group
IMF World Economic Outlook (WEO)
Language and Africa (Arkistoitu – Internet Archive)
Africa's economy: A glimmer of light at last? – The Economist
Africa and the Knowledge Economy (Arkistoitu – Internet Archive) – World Bank Instituten raportti
| n k Afrikan valtiot |
| --- | --- | --- |
|  Pohjois-Afrikka |  Algeria  Egypti  Libya  Marokko  Mauritania  Sudan  Tunisia  |  |
|  Länsi-Afrikka |  Benin  Burkina Faso  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kongon tasavalta  Liberia  Mali  Norsunluurannikko  Niger  Nigeria  Päiväntasaajan Guinea  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Sierra Leone  Togo  |  |
|  Keski-Afrikka |  Burundi  Keski-Afrikan tasavalta  Kongon demokraattinen tasavalta  Ruanda  Tšad  |  |
|  Itä-Afrikka |  Djibouti  Eritrea  Etelä-Sudan  Etiopia  Kenia  Seychellit  Somalia  Tansania  Uganda  |  |
|  Eteläinen Afrikka |  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Komorit  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Swazimaa  Sambia  Zimbabwe  |  |
 Itsehallintoalueet: Länsi-Sahara kiistanalainen alue  Mayotte  Réunion  Saint Helena 
Afrikan valtiot listattuna BKT:n mukaan vuonna 2008. Luvut ovat Yhdysvaltain dollareina Maailmanpankin mukaan.  yli 200
  100–200
  50–100
  20–50
  10–20
  5–10
  1–5
  alle 1
Tori Douzissa, Tunisiassa. Ennen karavaanien kohtauspaikkana toiminut tori on nykyään suosittu kohde länsimaisten turistien keskuudessa
Maanviljelijöitä Burkina Fasossa
Vedenkuljetusta Mosambikissa
Timanttien etsintää Sierra Leonessa
Johannesburg Carlton Centerin katolta
Satelliittikuva Afrikasta
AIDS-aktivisteja Etelä-Afrikassa
AIDS-kyltti Tansaniassa
Kartta eurooppalaisista siirtomaaisännistä Afrikassa vuonna 1913. Siirtomaaisännät:   Belgia  Ranska  Saksa  Britannia  Italia  Portugali  Espanja  Itsenäiset alueet
Afrikan viralliset kielet


  Afrikaans  Portugali

  Arabia  Espanja

  Englanti  Swahili

  Ranska  Muut kielet
Soweton slummialuetta
Luettelo paaveista

Tämä on luettelo paaveista Vatikaanin virallisen vuosikatsauksen, Annuario Pontificion, mukaan. Varhaiset vuosilukutiedot ovat suuntaa-antavia. Katolinen kirkko on ajoittain muuttanut virallista kantaansa siitä, ketkä henkilöt on laskettu paaveiksi minäkin aikoina.
Luettelo paaveista > Vuodet 30–500

| Paavi | Paavi | Paaviuden aika   | Alkuperäinen nimi | Alkuperäinen kotimaa | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Pyhä Pietari | 30 – 64/67 | Simon Petrus | Betsaida, Galilea | Katso: Kysymys ensimmäisestä paavista |
|  | Pyhä Linus | 64/67(?) – 76/79(?) |  | Toscana |  |
|  | Pyhä Anacletus | 76/79(?) – 88 | Anacletus | Kreikka |  |
|  | Pyhä Klemens I | 88/92 – 97 | Clement | Rooma |  |
|  | Pyhä Evaristus | 97/99 – 105/107 | Aristus | Betlehem, Juudea |  |
|  | Pyhä Aleksanteri I | 105/107 – 115/116 |  | Rooma |  |
|  | Pyhä Sixtus I | 115/116 – 125 |   | Rooma tai Kreikka |  |
|  | Pyhä Telesforus | 125 – 136/138 |   | Kreikka |  |
|  | Pyhä Hyginus | 136/138 – 140/142 |   | Kreikka |  |
|  | Pyhä Pius I | 140/142 – 155 |   | Aquileia, Friuli |  |
|  | Pyhä Anicetus | 155 – 166 |   | Emesa, Syrian provinssi |  |
|  | Pyhä Soter | n. 166 – 174/175 |   | Fondi, Italia |  |
|  | Pyhä Eleutherius | 174/175 – 189 |   | Epeiros, Kreikka |  |
|  | Pyhä Viktor I | 189 – 198/199 |   | African provinssi |  |
|  | Pyhä Zephyrinus | 199 – 217 |   | Rooma |  |
|  | Pyhä Calixtus I | c.217 – 222/223 |   | Espanja |  |
|  | Pyhä Urbanus I | 222/223 – 230 |   | Rooma |  |
|  | Pyhä Pontianus | 230 – 235 |   | Rooma |  |
|  | Pyhä Anterus | 235 – 236 |   | Kreikka |  |
|  | Pyhä Fabianus | 236 – 250 |   | Rooma |  |
|  | Pyhä Cornelius | 251 – 253 |   |  Rooma |  |
|  | Pyhä Lucius I | 253 – 254 |   | Rooma |  |
|  | Pyhä Stefanus I | 254 – 257 |   | Rooma |  |
|  | Pyhä Sixtus II | 257 – 258 |   | Kreikka |  |
|  | Pyhä Dionysius | 259 – 268 |   | Kreikka |  |
|  | Pyhä Felix I | 269 – 274 |   | Rooma |  |
|  | Pyhä Eutychianus | 275 – 283 |   |   |  |
|  | Pyhä Caius (Gaius) | 283 – 296 |   |  |  |
|  | Pyhä Marcellinus | 296 – 304 |   |  |  |
|  | Pyhä Marcellus I | 308 – 309 |   |   |  |
|  | Pyhä Eusebius | n. 309 – n. 310 |   |   |  |
|  | Pyhä Miltiades | 311 – 314 |   | African provinssi |  |
|  | Pyhä Sylvester I | 314 – 335 |   | Italia |  |
|  | Pyhä Markus | 336 – 336 |   | Rooma |  |
|  | Pyhä Julius I | 337 – 352 |   | Rooma |  |
|  | Liberius | 352 – 366 |   |  |  |
|  | Pyhä Damasus I | 366 – 384 |   | Portugali |  |
|  | Pyhä Siricius | 384 – 399 |   |  |  |
|  | Pyhä Anastasius I | 399 – 401 |   |   |  |
|  | Pyhä Innocentius I | 401 – 417 |   |  | Alarik hävitti Rooman vuonna 410. |
|  | Pyhä Zosimus | 417 – 418 |   |  |  |
|  | Pyhä Bonifatius I | 418 – 422 |   |  |  |
|  | Pyhä Celestinus I | 422 – 432 |   | Rooma, Länsi-Rooman valtakunta |  |
|  | Sixtus III | 432 – 440 |   |  | Rooman kirkkojen rakennusbuumi, Santa Maria Maggiore omistettiin Neitsyt Marialle. |
|  | Pyhä Leo I | 440 – 461 |   |   | Esti hunnien kuningas Attilan Italian valtauksen. |
|  | Pyhä Hilarius | 461 – 468 |   | Sardinia, Länsi-Rooman valtakunta |  |
|  | Pyhä Simplicius | 468 – 483 |   | Tivoli, Italia |  |
|  | Pyhä Felix III | 483 – 492 |   | Rooma |  |
|  | Pyhä Gelasius I | 492 – 496 |   | African provinssi |  |
|  | Anastasius II | 496 – 498 |   | Rooma |   |