stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Classic Motorshow (Lahti)
Autoihin liittyviä eri vuosien näytteilleasettajia > Traktoreihin liittyviä näytteilleasettajia

Belarus-gruppa Finljandija
Fordson club Finland
Nuffield - Leyland Club Finland
Autoihin liittyviä eri vuosien näytteilleasettajia > Moottoripyöriin, mopoihin tai skoottereihin liittyviä näytteilleasettajia

Husqvarna ja KTM
Jawasakki
Kalen talli
Salpausselän mopoharrastajat
SF Scooterfreaks
Mathias Emilio Pettersen

| Mathias Emilio Pettersen |
| --- | --- |
 Pettersen Omaha Lancersin peliasussa vuonna 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 2000 (ikä 24) Manglerud, Norja
Kansalaisuus:   Norja
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  177 cm
Paino:  74 kg
Seura
Seura (P):  Dallas Stars
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Texas Stars (AHL)
Aik. seurat:  Omaha Lancers (USHL) Muskegon Lumberjacks (USHL) Denverin yliopisto (NCAA) Stockton Heat (AHL) Calgary Wranglers (AHL)
NHL-varaus:  167. varaus, 2018 Calgary Flames
Mathias Emilio Pettersen (s. 3. huhtikuuta 2000 Manglerud, Norja) on norjalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Dallas Starsin organisaatiota. Hän pelannee lähinnä AHL-liigaa Texas Starsissa. Aiemmin urallaan hän on pelannut muun muassa Calgary Wranglersissa. Pettersen edustaa myös Norjan jääkiekko maajoukkuetta.
Pettersen on tullut tunnetuksi suosituista YouTube-videoista, joissa näkyy hänen otteitaan 10 ja 15 ikävuoden välillä.
Suomalaiset ihannesiirtokunnat

Suomalaiset ihannesiirtokunnat ovat ulkosuomalaisten siirtokuntia, jotka perustettiin jonkin tietyn aatteen tai filosofian pohjalta. Yhteisöt olivat yleensä kooltaan hyvin pieniä ja lyhytkestoisia. Jotkut vanhemmistakin ihanneyhteisöistä ovat säilyttäneet suomalaisuutensa näihin päiviin asti.
| Siirtokunta | Sijainti | Vuodet | Tyyppi | Perustaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Uusi Jerusalem | Sierra Leone | 1792–1792 | uskonnollinen | August Nordenskiöld |
| Uusi Jerusalem | Sierra Leone | 1792–1792 | valistusaate | Carl Wadström |
| Amurinmaan yhtiö | Strelok, Venäjä | 1868–1872 | sosialistinen | Fridolf Höök |
| Chillagoe | Queensland, Australia | 1900–1900 | sosialistinen | Matti Kurikka |
| Sointula | Malkosaari, Brittiläinen Kolumbia, Kanada | 1901–1905 | sosialistinen | Matti Kurikka |
| Sointula | Malkosaari, Brittiläinen Kolumbia, Kanada | 1901–1905 | sosialistinen | A.B Mäkelä |
| Sammon takojat | Brittiläinen Kolumbia, Kanada | 1905–1912 | sosialistinen | Matti Kurikka |
| Sammon takojat | Brittiläinen Kolumbia, Kanada | 1905–1912 | teosofinen | Matti Kurikka |
| Red Deer -suunnitelma | Alberta, Kanada | 1899–1899 | nationalistinen | Konni Zilliacus |
| Red Deer -suunnitelma | Alberta, Kanada | 1899–1899 | nationalistinen | Axel Lille |
| Itabo | Kuuba | 1904–1908 | nationalistinen | Eero Erkko |
| Itabo | Kuuba | 1904–1908 | nationalistinen | A.A. Karr |
| Itabo | Kuuba | 1904–1908 | sosialistinen | A.A. Karr |
| Ponnistus | Kuuba | 1906–1909 | sosialistinen | Oscar Norring |
| Ponnistus | Kuuba | 1906–1909 | sosialistinen | William Keskinen |
| Redwood Valley | Kalifornia, Yhdysvallat | 1912–1932 | sosialistinen | Alex Kauhanen |
| Redwood Valley | Kalifornia, Yhdysvallat | 1912–1932 | osuustoiminta | Alex Kauhanen |
| Georgian Osuusfarmi | Georgia, Yhdysvallat | 1921–1966 | sosialistinen | Arvo Vitali |
| Karjala-kuume | Neuvosto-Karjala | 1920–1930 | sosialistinen | Matti Tenhunen |
| Karjala-kuume | Neuvosto-Karjala | 1920–1930 | sosialistinen | Oscar Corgan |
| Paradiso-suunnitelma | Riviera, Ranska | 1925–1927 | vegetaristinen | Lauri Karila |
| Penedo | Itatiaia, Rio de Janeiro, Brasilia | 1929–1940 | vegetaristinen | Toivo Uuskallio |
| Penedo | Itatiaia, Rio de Janeiro, Brasilia | 1929–1940 | uskonnollinen | H.D. Pennanen |
| Viljavakka | Dominikaaninen tasavalta | 1930–1944 | vegetaristinen | Oskari Jalkio |
| Viljavakka | Dominikaaninen tasavalta | 1930–1944 | vegetaristinen | Artturi Sonni |
| Colonia Finlandesa | Misiones, Argentiina | 1906–1940 | sosialistinen | Arthur Thesleff |
| Colonia Finlandesa | Misiones, Argentiina | 1906–1940 | nationalistinen | Arthur Thesleff |
| Colonia Villa Alborado | Paraguay | 1920–1940 | vegetaristinen | Armas Nikkinen |
| Colonia Villa Alborado | Paraguay | 1920–1940 | vegetaristinen | Eero Laulaja |
| Jad Hashmona | Israel | 1971 vuodesta | uskonnollinen | Seppo Raulo |
Aiheesta muualla

Eronen, Tellervo: Muistojeni Villa Vásquez, Viljavakka – lapsuuteni 1930-luvun Dominikaanisessa tasavallassa
Utopiayhteisöjen historiaa
Ylen Elävä arkisto: Argentiinan aarniometsissä mureni jopa suomalainen sisu
Ylen Elävä arkisto: Penedon kadotetun paratiisin pelasti turismi
Ylen Elävä arkisto: Viimeiset viidakkosuomalaiset
Ylen Elävä arkisto: Kalevan kansan luvattu saari
Ylen Elävä arkisto: Kalifornian suomalaisutopia kaatui osaamattomuuteen ja pula-aikaan
Baletti

Lumihiutaleiden tanssi Pjotr Tšaikovskin balettiteoksesta Pähkinänsärkijä.
Baletti (italian sanasta balletto ’pieni tanssi’) on musiikin säestyksellä näyttämöllä esitetty tanssimuoto ja -tyyli, jossa käytetään tunnusomaisia kurinalaisia sääntöjä noudattavaa liikekieltä. Sanalla tarkoitetaan myös esitettävää teosta sekä tanssiryhmää.
Baletti on yksi tanssitaiteen muoto ja länsimaisen taidetanssin vanhin lajityyppi. Balettiteoksissa käytetään klassisen tanssin lisäksi kansantanssipohjaista karakteritanssia sekä miimistä elekieltä, jolla tanssijat kertovat tunteistaan, kommunikoivat keskenään ja tulkitsevat katsojille kertomuksen sisältöä. Teoksessa vaihtelevat balettikuoron esittämät näyttävät ryhmätanssit sekä solistiset osuudet. Usein teoksissa on pääpari (ballerina ja hänen partnerinsa), joiden esittämissä kaksintansseissa nähdään sekä pisimmälle vietyä tanssi-ilmaisua että teknistä taituruutta.
Klassisen baletin määritelmiä

Tanssin määrittelee klassiseksi baletiksi sen käytettämä kurinalaisia sääntöjä noudattava liikekieli, jonka ominaisimmat tunnusmerkit ovat pyrkimys keveyden ja painottomuuden illuusioon – jota korostaa ballerinojen tanssi varpaiden kärjillä – ylväs ryhti ja jalkojen aukikierto. Baletti onkin yksi niistä tanssilajeista, joissa koreografiat koostetaan pääasiassa tyylilajiin kuuluvan liikesanaston liikkeitä yhdistelemällä.
Baletti syntyi Italian ja Ranskan hoveissa, joissa hoviväen perussivistykseen kuulunut tanssitaito oli eräs tapa erottautua tavallisesta kansasta. Edelleenkin baletissa on teknisen taituruuden ohella tärkeää tyylillinen oikeaoppisuus, joka saavutetaan vain nuorena aloitetulla tiukalla koulutuksella. Asiaan vihkiytyneet pystyvät tanssijan tyylistä erottamaan, minkä koulukunnan oppien mukaan hänet on koulutettu. Tärkeimpiä niistä ovat ranskalainen, italialainen, venäläinen ja englantilainen koulu. Intohimoisia baletinharrastajia kutsutaan baletomaaneiksi.
Klassisen baletin määritelmiä > Liikkeet ja termit

Esimerkkejä baletin liikkeistä ovat muun muassa developpé à la seconde (jalan nosto sivulle), grand jeté (hyppy jossa jalat avautuvat spagaattiin ilmassa), tours fouettés (toistuvat pyörähdykset yhdellä jalalla toisen ottaessa vauhtia sivulta) sekä arabesque (asento jalka nostettuna korkealle taakse). Baletin liikkeistö kehitettiin alun perin Ranskassa ja siksi sen yhteydessä käytetään ranskankielisiä termejä. Liikkeiden nimitykset ovat samat kaikissa balettikouluissa ympäri maailman. Lisää balettiin liittyviä käsitteitä on luettelossa balettitermeistä.
Klassisen baletin määritelmiä > Tekijät

Balettiteoksen tekijöitä ovat koreografi, joka suunnittelee teoksen liikemaailman, musiikin säveltäjä ja käsikirjoittaja, joka muokkaa libreton, teoksen juonen sisältävän käsikirjoituksen. Aiemmin sekä koreografiasta että tanssijoiden kouluttamisesta vastasi balettimestari. Harjoittaja vastaa teoksen tanssien opettamisesta tanssijoille – varsinkin silloin, kun teoksen koreografi ei itse voi teosta harjoittaa tai on jo kuollut. Useista vanhoista balettiteoksista tehdään uusintaversioita, joissa on osittain vanhaa jopa alkuperäistä materiaalia ja osittain uutta. Vanhat teokset ovat säilyneet sukupolvelta toiselle lähinnä muistitietona siirtyen. Tanssinotaatiota käytetään jonkin verran, mutta sen asema muistiin kirjoittamisessa ei ole lähellekään sama kuin musiikissa. Koreografit eivät käytä sitä tansseja suunnitellessaan, eivätkä tanssijat opettele askeliaan nuoteista, vaan koreografi tai harjoittaja näyttää ja kuvailee ne heille. Joskus teoksia nykyaikaistetaan täysin tai tehdään jopa eri tyylilajia käyttäen. Esimerkiksi ruotsalainen koreografi Mats Ek on tehnyt Cullberg-baletille nykytanssiversioita vanhoista perinteisistä baleteista, kuten Joutsenlampi.
Klassisen baletin määritelmiä > Tyylit

Erityisesti venäläinen baletti on tunnettu saavutuksistaan, sillä maalla on pitkät tanssiperinteet ja baletti on siellä arvostettua. Muita tärkeitä balettimaita ovat Ranska, Britannia ja Yhdysvallat. Tanskassa on säilynyt omaleimainen Bournonville-perinne, joka on perua romantiikan ajan baletista. Aiemmin baletti oli eurooppalainen ilmiö, mutta on nykyään levinnyt kaikkialle maailmaan. Perinteisten vanhojen teosten ohella balettiryhmien ohjelmistoissa on nykybalettiteoksia ja nykytanssigenreen kuuluvien koreografien töitä. Tarkkaa rajaa näiden tyylien välille onkin vaikea vetää. Suomessa vain Suomen Kansallisoopperan yhteydessä Helsingissä toimivalla Kansallisbaletilla on ohjelmistossaan klassisia balettiteoksia. Suomen Kansallisbaletti on perustettu vuonna 1921.
Klassisen baletin määritelmiä > Kilpailut

Baletissa järjestetään myös kilpailuja, joissa nuoret tanssijakyvyt voivat osoittaa taitojaan ja hankkia näkyvyyttä. Kilpailut ovat erityisesti vasta alalla aloitteleville tarkoitettuja, ei jo uraa luoneille tanssijoille. Helsingissä järjestetään Helsingin kansainvälinen balettikilpailu joka neljäs vuosi.
Historia > Baletin synty Italian ja Ranskan hoveissa

Baletti syntyi Italiassa renessanssin kukoistuksen aikaan 1400-luvulla. Alussa baletti oli hoviväen huvittelu- ja seurustelumuoto ja hyvä tanssitaito kuului aatelisen perussivistykseen – monien muiden taitojen ohella. Tältä ajalta ovat peräisin ensimmäiset käsikirjoitukset, joissa ajan tanssimestarit kuvaavat sekä tanssin perusaskelia että ”järjestämiään” tansseja. Domenico da Piacenza teki omassa kirjassaan ensimmäisen kerran erottelun danzan ja ballon välille. Danzassa musiikin rytmi pysyy samanlaisena, mutta ballossa rytmit vaihtelevat. Baletti kehittyi tanssimestarien järjestämiksi tanssispektaakkeleiksi, joita hoviväki esitti toisilleen. Niissä yhdistyivät tanssi, musiikki ja laulu. Esittävän tanssin ja seuratanssin ero oli niissä häilyvä, sillä tanssijat olivat hoviväkeä ja tanssit muistuttivat ajan seuratansseja. Ensimmäiset teatterit rakennettiin balettia varten vuonna 1580. Niissä vähemmän tärkeät katsojat seurasivat esitystä ylhäältä parvilta, mutta päävieraat samalta tasolta esiintyjien kanssa välillä jopa osallistuen tanssiin.
Historia > Baletin synty Italian ja Ranskan hoveissa > Hovibaletti

Hovibaletti saapui myös Ranskaan luultavasti 1400-luvun lopussa. Ensimmäinen varsinainen balettiteos oli Balthasar de Beaujoyeulxin, Katariina de’ Medicin balettimestarin, ohjaama Ballet comique de la reine vuodelta 1581. Uutta teoksessa oli se, että kaikki sen sisältämä tanssi, puhe ja laulu liittyivät samaan aiheeseen, vaikkeivät kohtaukset muodostaneetkaan yhtenäistä tarinaa. Katariina de’ Medici tilasi esityksen juhlistamaan herttua Anne de Joyeusen ja Marguerite de Lorrainen häitä. Baletti kesti iltakymmenestä aamukolmeen. Edelleen esiintyjinä oli vielä aatelisväki itse, mutta heidän arvolleen sopimattomat groteskit tai koomiset roolihahmot annettiin ammattiakrobaattien esitettäviksi.
Ludvig XIV rakasti tanssimista ja sai joidenkin lähteiden mukaan nimensä ”Aurinkokuningas” esitettyään aurinkoa Ballet de la Nuit -teoksessa vuonna 1653. Hän jatkoi tanssimista baleteissa vertauskuvallisissa rooleissa vuosien ajan. Hän kiinnitti huomattavia taiteilijoita hoviinsa, ja baletti kohosi korkeammalle tasolle kuin aiemmin. Italialainen muusikko Jean-Baptiste Lully (1632–1687) nousi nopeasti kuninkaan suosikiksi ja vaikutti merkittävästi sekä oopperan että baletin kehitykseen. Lullyn balettimestari Pierre Beauchamp (1636–1705) kehitti nykyäänkin käytössä olevat jalkojen viisi perusasentoa. Hän suunnitteli tanssit moniin niin sanottuihin komediabaletteihin. Beauchampin hovibaletit sovitettiin usein jostain antiikin myyteistä, ja ne koostuivat kohtauksista, joissa yhdistyivät (usein runomittainen) puhe, musiikki ja tanssi. Esitykset siirtyivät pian hovista teatteriin. Académie Royale de Musiqueen (nykyinen Pariisin ooppera) lisättiin vuonna 1672 tanssikouluosasto kouluttamaan taiteilijoita uusiin oopperabaletteihin, joita ohjattiin teattereissa. Näin tanssiesiintyminen alkoi siirtyä ammattitanssijoille.
Historia > Baletin synty Italian ja Ranskan hoveissa > Oopperabaletti

Oopperabaletit olivat rakenteeltaan löyhiä ja niiden kohtauksia vaihdeltiin ja muunneltiin tilanteen mukaan. Joinakin iltoina esitettiinkin vain ”parhaat palat” ja suosituimmat kohtaukset useammista teoksista koottuna. Puvustuksena oli ajan hovipuku, jonka koristelun symbolit valittiin rooliin sopiviksi. Vuonna 1713 Pariisin oopperassa alkoi uusi täysin ammattimainen tanssikoulutus. Miestanssijat olivat vielä näyttämön valtiaita – paljolti, koska heidän vaatetuksensa salli vapaamman liikkumisen, mutta myös ensimmäiset ballerinat alkoivat nousta kuuluisuuteen. Marie-Anne Cupis de Camargo eli ”La Camargo” (1710–1770) oli tunnettu hämmästyttävästä jalkatyöskentelystään ja hän lyhensi hameenhelmojaan nilkan yläpuolelle, jotta hänen tekniikkansa pääsisi esille. Hänen kilpailijansa Marie Sallé (1707–1756) taas tanssi ekspressiivisemmin kuin kukaan ballerina aiemmin ja kehitti ilmaisullista mimiikkaa.
Historia > Taiteenlajin itsenäistyminen ja siirtyminen ammattilaisuuteen

Itsenäiseksi lajiksi baletti muodostui vasta 1700-luvun toisella puoliskolla, kun ranskalainen balettimestari Jean-Georges Noverre (1727–1810) teki monia uudistuksia. Kirjassaan Lettre sur la danse et les ballets (1760) hän esittelee teoriaansa baletista draamallisena spektaakkelina – ”näytelmänä ilman sanoja” – jossa tapahtumat ilmennetään ilmaisullisella tanssilla harmoniassa musiikin kanssa. Noverre nostaa koreografin baletin pääsuunnittelijaksi ja vaatii, että tanssijoiden pitää ilmaista tunteitaan ja ajatuksiaan ilmeillään ja eleillään siten, että kaikilla heidän liikkeillään ja jopa liikkumattomuudellaan on merkitys. Hänen tanssiteorioistaan kiinnostuneet koreografit italialainen Salvatore Viganò (1769–1821) ja ranskalainen Jean Dauberval (1742–1816) kehittivät edelleen tätä ballet d’actionia, toimintabalettia.
Dauberval muistetaan nykyään baletin La Fille mal Gardée (Huonosti vartioitu tyttö) ensimmäisenä koreografina. Hän toi balettinäyttämölle ensimmäisenä tavallisen kansan sitä ennen yleisten antiikin jumalolentojen sijaan ja haki inspiraatiota oikean elämän ja luonnollisten eleiden tarkkailusta. Charles Didelot (1767–1837), myös Noverren oppilas, vaikutti merkittävästi venäläisen baletin kehitykseen työskennellessään siellä vuosina 1801–1811 ja 1816–1831. Hän vahvisti ja laajensi Pietarin Keisarillisen Koulun opetusta ja ohjasi monia baletteja tutkien miimisen tanssin mahdollisuuksia.
Italialainen baletin kehitykseen on vaikuttanut Carlo Blasis (1797?–1878) oli merkittävä tanssiteorian ja -tekniikan kehittäjä. Blasis oli 1800-luvun tärkein tanssinopettaja. Hänen oppiensa pohjalta muun muassa Enrico Cecchetti on luonut balettitekniikkaa merkittävästi edistäneen harjoittelumenetelmän. Blasis keksi nykyään attitudeksi kutsutun asennon Giambolognan Merkurius-patsaan innoittamana. Blasiksen kirjassa Code of Therpsichore esiintyy jo jalkojen täysi 180 asteen aukikierto.
Historia > Romanttisen baletin synty ja ballerinojen aika

1800-luvulla alkoi taiteessa romantiikan vaihe, joka aiheutti isoja muutoksia myös baletissa. Syntyi reaktio klassismin muodollista kylmyyttä vastaan ja tunteet nostettiin järjen edelle. 1830-luvulta eteenpäin romantiikan kukoistuskaudella baletista tuli huippusuosittua. Käsitellyissä teemoissa näkyivät romantiikalle tyypilliset piirteet: eksotiikka, yliluonnolliset hahmot, menneiden aikojen ihannointi. Näillä haettiin pakoa todellisuudesta, jota leimasivat vallankumoukset, Napoleonin sodat ja teollinen vallankumous.
Historia > Romanttisen baletin synty ja ballerinojen aika > Piruettitekniikka ja danse haute

Käsikirjoittaja nousi tärkeäksi työprosessissa ollen jopa usein sen käynnistäjä. 1800-luvulla balettitunneista kehittyi sarja loogisesti yksinkertaisesta monimutkaisempiin eteneviä harjoituksia. Järjestelmällisen harjoittelun myötä tekninen kehitys oli nopeaa ja mahdollisti muun muassa piruettitekniikan kehittämisen. Uusi danse haute, ”korkea tanssi”, syrjäytti vanhan danse terre à terre -tyylin. Tanssiin haettiin kevyttä eteeristä vaikutelmaa ja alettiin kehittää varpailla tanssimisen tekniikkaa ja varvastossuja. Tältä ajalta on peräisin ballerinan ”peruspuku”: valkoinen tiukkamiehustainen tyllimekko, paljaat olkapäät, vaaleanpunaiset trikoot ja tossut.
Historia > Romanttisen baletin synty ja ballerinojen aika > Varpaille nousu

Aluksi varpaille noustiin vain ohimenevään asentoon, mutta kun tossunkärkiä vahvistettiin parsimalla ja kovetettiin liimoilla, pystyttiin tekniikka kehittämään voimannäytteestä taiteelliseksi tehokeinoksi, jolla oli oma tehtävänsä. Miestanssijoiden rooli muuttui toissijaiseksi ballerinan tukena ja kumppanina toimimiseksi. Ensimmäinen varpaiden kärjillä tanssinut ballerina oli Marie Taglioni, joka teki ensiesiintymisensä Wienissä vuonna 1822. Hän tuli kuuluisaksi tanssinsa keveydestä ja sulokkuudesta ja höyhenenkevyet alastulot hypyistä olivat ennennäkemättömiä. Hän esitti pääroolia ensimmäisessä todellista romanttista balettia edustavassa teoksessa La Sylphide (Keiju), jonka ensi-ilta oli 12. maaliskuuta 1832 Pariisin oopperassa. Siinä näkyvät lähes kaikki romanttisen tyylin piirteet: eksotismi (tapahtuu kaukaisessa Skotlannissa) ja traaginen tuhoon tuomittu rakkaus yliluonnollisen keijukaisen ja ihmisen välillä. Taglionin tanssin eteerisyyttä korostaa uusi kuunvaloefektin luova kaasuvalaistus ja ”lentämisen” mahdollistava näyttämötekniikka. Yhä edelleen nykytanssijat tavoittelevat ihanteenaan Taglionin tunnusmerkiksi tullutta runollista keveyttä.
Täysin vastakkaista romanttisen ballerinan ihannekuvaa edustaa Fanny Elssler, Taglionin kilpailija, joka saapui Pariisiin vuonna 1834 luotuaan jo uraa Wienissä, Berliinissä ja Lontoossa. Vastakohtana Taglionille Elssler esitteli tanssityylin, joka perustui säkenöivään nopeuteen, tekniseen taituruuteen ja virtuoosiseen varvastekniikkaan. Elssler oli loistava näyttelijä ja hänen dramaattinen voimansa, temperamenttisuutensa ja aistillisuutensa täydentää kuvaa romantiikan ajan ballerinasta. Tehtyään rohkean kiertueen Amerikassa hän Eurooppaan palattuaan jätti varjoonsa Gisellen roolissa sen alkuperäisen esittäjän Carlotta Grisin.
Historia > Romanttisen baletin synty ja ballerinojen aika > Giselle ja ekspressiivinen baletti

Adolphe Adamin säveltämä, Théophile Gautierin librettoon perustuva Giselle on ehkä romanttisen baletin suurin saavutus. Ensitanssijan osuudet teoksen koreografiassa olivat Jules Joseph Perrot’n suunnittelemia. Gisellestä alkoi hänen uransa yhtenä vuosisadan merkittävistä koreografeista. Hän loi muutamia romanttisen aikakauden hienoimpia baletteja, joissa koreografia vei tapahtumia eteenpäin turvautumatta irrallisiin virtuoositemppuihin tai hupinumeroihin. Esiintyjien vaadittiin olevan ilmaisevia kaiken aikaa ja sekä joukkokohtaukset että intiimit duetot olivat eläviä ja dramaattisesti kiinnostavia. Miimi ja tanssi yhdistyivät vakuuttavaksi tyyliksi, joka herätti Noverren teoriat eloon. Perrot suunnitteli myös yhden romanttisen baletin pikkunumeroiden helmistä, Pas de Quatren (1845). Sen esittäjiksi saatiin aikakauden huiput: Marie Taglioni, Fanny Cerrito, Carlotta Grisi ja Lucille Grahn. Euroopassa alkoi kuitenkin kiinnostus balettia kohtaan vähetä ja Perrot siirtyi työskentelemään Venäjälle, jossa hänen avustajanaan toimi Marius Petipa.
Historia > Romanttisen baletin synty ja ballerinojen aika > Tanskalainen tyyli

Romanttisen baletin ihanteet ja ranskalaisen koulun tyylin omaksui tanskalainen August Bournonville (1805–1879) opiskellessaan uransa alkuaikoina Pariisissa Auguste Vestris’n johdolla. Palattuaan Tanskaan hän näiden oppien pohjalta loi omaperäisen koreografisen tyylin ja harjoittelumenetelmän. Vestris sai johtoonsa Tanskan kuninkaallisen baletin vuonna 1830. Hänen tavoitteenaan oli nostaa sekä ryhmän että koko tanssiammatin arvostus uudelle tasolle. Baletti kehittyi Tanskassa syrjäisen asemansa johdosta irrallaan eurooppalaisista muotivirtauksista. Siellä on nykyäänkin säilynyt tyyli, josta parhaiten saa käsityksen, millaista romanttinen baletti aikoinaan oli.
Itse loistavana tanssijana Bournonville säilytti baleteissaan miestanssijoiden aseman, ja edelleenkin tanskalainen koulu tuottaa vahvoja miestanssijoita. Ranskalaisen koulun virtuositeetin lisäksi Bournonville hyödynsi vaikutteita kansantansseista, joihin hän oli matkustellessaan tutustunut. Hän teki yli 50 balettia, kuten oman versionsa La Sylphidestä sekä baletin Napoli, jossa näkyy hänen tapansa kuvata tavallista maalaiskansaa baletin keinoin.
Tunnettuja balettiseurueita

Bolšoi-baletti (Moskova)
Mariinski-teatterin baletti –entinen Kirov-baletti (Pietari)
Pariisin Oopperan baletti
Royal Ballet (Lontoo)
Englannin Kansallisbaletti
Tanskan kuninkaallinen baletti
American Ballet Theatre
New York City Ballet
San Francisco Ballet
Tunnettuja balettitanssijoita

Marie Taglioni
Fanny Elssler
Anna Pavlova
Tamara Karsavina
Vatslav Nižinski
Galina Ulanova
Rudolf Nurejev
Maija Plisetskaja
Margot Fonteyn
Mihail Baryšnikov
Kirjallisuutta

Hammond, Sandra Noll: Piruetti. Baletin perusteet.  ((Ballet Basics, 1974, 5. laitos 2004.) Suomentaneet Marjo Nikkilä ja Titta Tunkkari)  Helsinki:  Art House, 2006.  ISBN 951-884-403-8
Grand jeté.
Baletin esittely vuonna 1582.
Edgar Degas, Balettitanssijat, 1872.
Agrippina Vaganova Jules Perrot’n baletissa La Esmeralda Pietarissa (1910).
August Macke, Ballets russes, 1912.
Mihail Fokin Harlekiinina, 1914.
Margaretha von Bahr ja Klaus Salin vuonna 1952 Suomen Kansallisbaletin Neiti Juliessa.
Balettitossut.
Baletti Don Quijote.
Babur (1956)

| Babur |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company, Hebburn-on-Tyne
Kölinlasku:  15. joulukuuta 1939
Laskettu vesille:  21. elokuuta 1942
Palveluskäyttöön:  6. tammikuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  1956
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1985
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 950 t (standardi) 7 350 t (kuormattu)
Pituus:  156,05 m
Leveys:  15,39 m
Syväys:  5,41 m
Koneteho:  62 000 shp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  530
Aseistus
Aseistus:  4 x 5,25" (133 mm) Mk I -tykkiä kaksiputkisina asennuksina 3 x neliputkista QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 6 x kaksiputkista Oerlikon 20 mm 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
Babur (runkonumero C84) oli  Pakistanin laivaston vuonna 1956 Britanniasta ostettu Bellona-luokan (modifioitu Dido-luokka) ilmatorjuntaristeilijä HMS Diadem.
Valmistus

Britannian kuninkaallinen laivasto tilasi aluksen Hebburnista Hawthorn Leslie and Companyltä, missä köli laskettiin 15. joulukuuta 1939. Alus laskettiin vesille 21. elokuuta 1942 nimellä HMS Diadem ja  otettiin palvelukseen 6. tammikuuta 1944.