stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arabianmerimetso

| Arabianmerimetso |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Merimetsot Phalacrocoracidae
Suku::  Merimetsot Phalacrocorax
Laji::  nigrogularis
Kaksiosainen nimi
 Phalacrocorax nigrogularis  Ogilvie-Grant & Forbes, 1899 

Katso myös
   Arabianmerimetso Wikispeciesissä   Arabianmerimetso Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Arabianmerimetso (Phalacrocorax nigrogularis) on lounaisaasialainen merimetso. Sen esiintymisalue on kaksijakoinen: pohjoinen suurempi osapopulaatio pesii Persianlahden saarilla, ja eteläinen pienempi osapopulaatio Jemenissä Adeninlahdella ja Omanissa Arabianmerellä. Sokotrassa on tavattu pesimäyhdyskunta, mutta lintujen liikkeitä yhdyskuntien välillä ei tunneta. Lajin kokonaiskanta on noin 110 000 paria. William Robert Ogilvie-Grant ja Henry Ogg Forbes kuvailivat lajin holotyypin Sokotralta vuonna 1899.
Lisääntymisajan ulkopuolella arabianmerimetso on kokanaan musta. Päässä on violetti ja selässä sekä siivissä vihreä kiilto. Lisääntymisaikana silmäkulmiin, niskaan ja perään muodostuu valkoisia tupsuja. Arabianmerimetson elinympäristöä ovat meren rannikot, ja sen ravintoa ovat kalat. Kantaa uhkaa pesinnän epäonnistuminen ihmisten aiheuttamien häiriöiden vuoksi.
Apollonin temppeli (Naksos)

| Apollonin temppeli |
| --- | --- |
 Apollonin temppelin rauniot.
Sijainti:  Náxoksen kaupunki, Náxos ja Pienet Kykladit, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Koordinaatit:  37°6′37″N, 25°22′21″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  noin 530 eaa.
Tyylisuunta:  joonialainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apollonin temppeli oli antiikin aikainen Apollonille omistettu kreikkalainen temppeli Naksoksen kaupungissa samannimisellä saarella (nykyinen Náxos) Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee pienellä niemen kaltaisella Palátian saarella lähellä nykyistä Náxoksen kaupunkia. Paikka tunnetaan myös nimellä Portára (kreik. Πορτάρα) temppelin edelleen pystyssä olevan suuren oviaukon mukaan.
Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa temppelin paikka Palátian saari oli sama paikka, johon Theseus hylkäsi Kreetalta tuomansa Ariadnen. Samalta paikalla Dionysos sittemmin löysi Ariadnen ja rakensi tälle palatsin. Kykladisen kulttuurin aikana 2000-luvulla eaa. paikalla on ollut jonkinlainen asutus.
Suuren temppelin rakentaminen paikalle alkoi arkaaisella kaudella noin vuonna 530 eaa. Tuolloin saarella piti valtaa tyranni Lygdamis Naksoslainen. Hän vaikuttaa halunneen rakentaa saarelle hyvin suuren temppelin, ja siitä oli määrä tulla yli 100 jalkaa pitkä. Rakennustyö jäi kuitenkin kesken, kun Naksos päätyi sotaan Samoksen kanssa. Lopullisesti työ hylättiin sen jälkeen, kun Lygdamis syöstiin vallasta vuonna 506 eaa.
Temppelin oletetaan yleensä olleen omistettu Apollonille. Joidenkin tutkijoiden mukaan se olisi saattanut kuitenkin olla omistettu tämän sijaan saaren suojelijalle Dionysokselle. Epäselvyys johtuu siitä, ettei temppeliä mainita säilyneissä antiikin aikaisissa lähteissä, eikä sieltä ole löytynyt myöskään piirtokirjoituksia. Nykyaikana kansan parissa porttia on kutsuttu myös Ariadnen palatsin portiksi. Tästä saari on myös saanut palatsiin viittaavan nykyisen nimensä. Keskeneräisyydestään huolimatta temppeli oli antiikin aikana jonkinlaisessa käytössä, mutta tämä vaikuttaa päättyneen jo 400-luvulla eaa.
Varhaiskeskiajalla 400- tai 500-luvulla jaa. temppelin jäänteistä tehtiin kirkko. Sen ympärillä oli asuinrakennuksia ainakin 900-luvulla. Venetsialaisvallan alussa vuonna 1207 temppelistä oli jäljellä vain sen ydin, naos eli cella. Venetsialaisvallan vuosina suurin osa temppelin ja läheisten talojen kivistä käytettiin Náxoksen linnan ja muiden rakennusten rakentamiseen. Temppelin naos säilyi kuitenkin ehjänä ainakin vuoteen 1420, koska oli edelleen kirkkona. Vuonna 1485 sen tiedetään kuitenkin olleen raunioina.
Osmanivallan aikana turkkilaiset jatkoivat temppelin osien käyttöä. Vuonna 1628 ainoastaan temppelin suurikokoinen oviaukko oli enää pystyssä, ilmeisesti siksi, että se oli liian painava purettavaksi. Kerrotaan, että vuonna 1769 venäläinen sotalaiva yritti ampua porttia, mutta se jäi edelleen pystyyn ohilaukauksen vuoksi.
Rakennus

Apollonin temppeli sijaitsee Náxoksen kaupungin pohjoislaidalla sijaitsevalla Palátian saarella vajaan kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Palátian saari yhdistyy kapealla kannaksella Náxoksen pääsaareen.
Temppeli edusti joonialaista tyyliä. Valmiina sen pituus olisi ollut 59 metriä ja leveys 28 metriä. Temppeli oli peripteraalitemppeli ja siinä oli määrä olla 6 × 12 pylvästä. Temppeli ja sen naoksen oviaukko oli suunnattu pohjoisluoteeseen eli Apollonin syntymäpaikan Deloksen saaren suuntaan, mikä viittaa osaltaan siihen, että temppeli oli omistettu juuri Apollonille. Tässä päässä oli pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä, ja sen takana naos, jonka kaksi neljän pylvään riviä jakoi kolmeen laivaan. Takapuolella temppelissä oli opisthodomos, jonka edessä oli myös kaksi pylvästä.
Temppelin oviaukon korkeus on noin 6 metriä ja leveys noin 3,5 metriä. Oviaukko on tehty suurista kivistä, joiden kunkin paino on noin 20 tonnia. Oviaukon alalaita oli noin 1,1 metriä stylobaatin pintaa korkeammalla, mikä on harvinainen ratkaisu, joten ovella on täytynyt olla portaat. Temppelissä ei todennäköisesti ollut kattoa. Naos on saattanut olla katettu väliaikaisella katolla, jotta sitä on voitu käyttää, vaikka rakennus on ollut muutoin kesken. Koska temppeli ei koskaan valmistunut, alueelta ei ole löytynyt veistosten osia.
Nykyisin temppelistä on jäljellä vain sen oviaukko sekä perustuksia. Oviaukko on Náxoksen kaupungin ja koko saaren tunnuksia ja tunnetaan nimellä Portára. Oviaukon kivissä on jäljellä ulokkeet, joita on käytetty apuna osia siirrettäessä, ja jotka on ollut tarkoitus poistaa temppelin valmistuttua. Myös tämä osoittaa osaltaan temppelin jääneen kesken. Alkuperäisen oviaukon alaosassa on suuri kolo, joka toimi keskiaikaisen kirkon ovena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollonin temppeli Wikimedia Commonsissa
Apollonin temppelin säilynyt oviaukko eli Portára.
Apollonin temppelin raunioita.
Temppelin oviaukko, taustalla Náxoksen kaupunki ja Náxoksen linna.
Aprepitantti

| --- | --- |


Aprepitantti
Systemaattinen (IUPAC) nimi
5-[[(2R,3S)-2-[(1R)-1-[3,5-bis(trifluorimetyyli)fenyyli]etoksi]-3-(4-fluorifenyyli)morfolin-4-yyli]metyyli]-1,2-dihydro-1,2,4-triatsol-3-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 170729-80-3
ATC-koodi: A04AD12
PubChem CID: 6918365
DrugBank: DB00673
Kemialliset tiedot
Kaava: C23H21N4F7O3 
Moolimassa: 534,438
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 60–65 %
Proteiinisitoutuminen: > 95 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 9–13 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Aprepitantti (C23H21F7N4O3) on antiemeettinen eli oksentelua ja pahoinvointia ehkäisevä lääkeaine. Yhdistettä käytetään erityisesti syöpälääkkeinä käytettävien sytostaattien aiheuttaman pahoinvoinnin hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö

Aprepitantti on huoneenlämpötilassa kiteinen valkoinen tai kellertävä aine. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, isopropyyliasetaattiin ja asetonitriiliin.
Aprepitantin vaikutus perustuu substanssi P/neurokiniini 1 -reseptorien toiminnan estämiseen. Reseptorien eston seurauksena pahoinvointia ja oksentamista aiheuttavien signaalien kulku aivoissa estyy. Toisin kuin monet muut antiemeetit, aprepitantti ei vaikuta serotoniini-, dopamiini- tai kortikosteroidireseptorien toimintaan. Aprepitantilla on kuitenkin näihin reseptoreihin vaikuttavien lääkeaineiden deksametasonin ja ondansetronin toimintaa vahvistava ominaisuus. Aprepitanttia käytetään sytostaattihoitojen kuten sisplatiinin aiheuttaman pahoinvoinnin hoidossa. Sen käyttöä leikkausten jälkeisen pahoinvoinnin hoitoon on myös tutkittu, joskin käyttöä rajoittaa lääkkeen kalleus.. Aprepitantti on CYP3A4-entsyymin inhibiittori ja tällä on vaikutusta muiden lääkeaineiden metaboliaan.
Synteesi

Aprepitantti on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen syntetisoimiseksi on kehitetty tehokas asymmetrinen synteesi. Synteesi soveltuu usean kilogramman mittakaavaan ja sisältää muun muassa stereoselektiivisen asymmetrisen vedytyksen.
Pasi Berggren

Pasi Berggren (s. 1971) on suomalainen yritysjohtaja ja hän on toiminut Meira Nova Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 2018 lähtien. Hän on valmistunut diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta ja työskennellyt vuosina 1996-2003 kansainvälisesti toimivien yritysten elektroniikan valmistuksen automatisointihankkeiden parissa, jolloin hän on vuosituhannen vaihteessa myös asunut ja työskennellyt Yhdysvalloissa. Berggren on toiminut erilaisissa tuotannon ja projektitoiminnan johtajatehtävissä valmistavassa teollisuudessa sveitsiläisessä Schaffner-konsernissa (2003-2009) sekä toiminut sen Suomen että Saksan yhtiöiden toimitusjohtajana. Nykyisin Berggren on Meira Nova Oy:n toimitusjohtaja, mihin hän siirtyi työskenneltyään tukkukaupan alalla tuotannon- ja logistiikanjohtotehtävissä Transmeri Oy:ssä (2009–2013) sekä toimitusjohtajana Motoral Oy:ssä (2013–2018). Lisäksi Berggren on toiminut Schaffner Oy:n (2005–2008), Estko As:n (2011-2014), Oy Transmeri Logistics Ab:n (2013-2016) sekä Finnfrost Oy:n (2018–2019) hallituksen jäsenenä.
Apollonin temppeli (Kyrene)

| Apollonin temppeli |
| --- | --- |
 Apollonin temppelin rauniot.
Sijainti:  Kyrenen arkeologinen alue, Shahhat (Shahat), Al Jabal al Akhdar, Libya
Koordinaatit:  32°49′25″N, 21°51′09″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 550 eaa. (1. versio) 300-luku eaa. (2. versio) 100-luku jaa. (3. versio)
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Kyrenen arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Apollonin temppeli oli antiikin aikainen Apollonille omistettu kreikkalainen temppeli Kyrenessä nykyisen Libyan alueella. Sen rauniot ovat osa Kyrenen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Historia

Kyrenen Apollonin temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550 eaa. Apollon oli Kyrenen pääjumala ja liittyi Delfoin oraakkelin kautta kaupungin perustamishistoriaan. Temppeli oli osa laajempaa Apollonin pyhäkköaluetta, joka kehittyi viimeistään 600-luvulla eaa. Pyhäkköalueen paikka määrittyi sillä perusteella, että paikalla sijaitsi Kyrene-nymfiin yhdistetty lähde. Pyhäkköön liittyi spartalaisperäinen vuotuinen Karneia-juhla.
Varhaisimmassa vaiheessaan temppeli koostui pelkästä megaronista ilman peristyylipylväikköä. Peristyyli lisättiin 500-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Temppeli uusittiin klasissella kaudella 300-luvulla eaa. Se poltettiin Kitos-sodassa eli toisessa juutalaiskapinassa roomalaisella kaudella noin vuonna 115–117. Tämän jälkeen se rakennettiin jälleen uudelleen. Temppeli tuhoutui lopullisesti koko Kyrenen raunioittaneessa vuoden 365 maanjäristyksessä.
Italialaiset arkeologit kunnostivat temppelin raunioita vuosina 1957–1974.
Rakennukset ja löydökset > Temppeli

Apollonin temppeli sijaitsi keskellä laajempaa Apollonin pyhäkköaluetta, joka sijaitsi kaupungin kahden kukkulan välisen laakson länsiosassa akropoliin pohjoispuolella, noin 80 metriä alempana. Pyhäkköalueelle johti kaupungin keskuskortteleista niin kutsuttu Laakson tie.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Sen stylobaatin koko oli noin 35,8 × 18,4 metriä ja itse temppelin koko noin 34,25 × 16,9 metriä. Temppelissä oli lyhyillä sivuilla kuusi (heksastyyli) ja pitkillä sivuilla 11 pylvästä, joiden korkeus oli noin 7,9 metriä. Pylväissä ei ollut kanneluureja eli pystyuurteita. Sisällä temppelissä oli suuri cella mutta ei pronaosta eikä opisthodomosta; viimeksi mainitun tilalla oli aarrekammiona toiminut adyton. Adytonin kattoa tuki neljä pylvästä.
Sisällä temppelissä oli Apollonin kulttipatsas, joka oli tehty 100-luvulla jaa. perustuen hellenistiseen esikuvaan 100-luvulta eaa. Sen korkeus on 2,29 metriä. Patsas löydettiin kaivauksissa hajonneena 121 osaan. Nykyisin se on ennallistettuna British Museumissa.
Temppeliin liittyi suurikokoinen, noin 22 metriä pitkä alttari, joka sijaitsi tavan mukaan sen itäpuolella. Se verhottiin valkoisella marmorilla 300-luvulla eaa.
Rakennukset ja löydökset > Pyhäkköalueen muut rakennukset

Temppelin ympärillä oli lukuisia muita pieniä pyhäkköjä ja alttareita. Heti Apollonin temppelin pohjoispuolella sijaitsi Artemiille omistettu temppeli. Sen alttari ajoitetaan 500-luvulle eaa., ja itse temppeli uusittiin 300-luvulla eaa. Pyhäkköalueen kaakkoiskulmassa oli strategeion, jonka rakensivat kyreneläiset sotapäälliköt 300-luvulla eaa. Sen lähellä oli samalla vuosisadalla rakennettu propylaion, jonka kautta Laakson tie saapui pyhäkköalueelle, sekä toinen roomalaisaikainen 100-luvulla jaa. rakennettu propylaion. Pyhäkköalueen koilliskulmassa oli suurikokoinen Trajanuksen aikana vuonna 98 jaa. rakennettu kylpylä, joka tuhoutui vuoden 365 maanjäristyksessä ja korvattiin noin vuonna 400 bysanttilaisella kylpylällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollonin temppeli Wikimedia Commonsissa
Kyrenen Apollonin pyhäkköaluetta.
Niin kutsuttu Kyrenen Apollon, 100-luku jaa. Kopio hellenistisestä esikuvasta 100-luvulta eaa. British Museum.
Aquila-luokka

| Aquila-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 594 t (standardi) 1 733 t (kuormattu)
Pituus:  94,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,5 m
Syväys:  3,5-3,6 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  9+137
Aseistus
Meritorjunta:  3 x 152 mm/L40 -tykkiä 4 x 76 mm/L40 -tykkiä 2 x 6,5 mm konekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 44 x miinaa
Aquila-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän aluksen muodostama tiedusteluristeilijäluokka (ital. Esploratori leggeri), jonka alukset myöhemmin luokiteltiin hävittäjiksi.
Alukset

Romania tilasi vuonna 1913 Vifor-luokan alukset Pattisonin telakalta Napolista. Ne suunnitteli insinööri Luigi Scaglia ja ne aseistettiin kolmella 4,7 tuuman 34 pituuskaliiperin tykillä, neljällä 75 millimetrin 50 pituuskaliiperin tykillä ja viidellä torpedoputkella. Niiden toiminta-aikana piti olla kymmenen tuntia täydellä nopeudella toimittaessa Mustallamerellä.
Italian liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan alukset pakkolunastettiin 5. kesäkuuta 1915 niiden ollessa ainoastaan 60 prosenttisesti, ei edes aloitettu, 20 prosenttisesti ja 50 prosenttisesti valmiita. Ne liitettiin Regia Marinaan 27. heinäkuuta 1916 tiedusteluristeilijöinä.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RN Aquila (ex-Vifor) | Pattisonin telakka, Napoli | 26. heinäkuuta 1917 | 8. helmikuuta 1918 | Espanjalle 6. tammikuuta 1939 |  |
| RN Falco (ex-Viscol) | Pattison, Napoli | 19. elokuuta 1916 | 16. elokuuta 1919 | 20. tammikuuta 1920 | Espanjalle 6. tammikuuta 1939 |
| RN Nibbio (ex-Vartez) | Pattison, Napoli | 15. heinäkuuta 1914 | 30. tammikuuta 1918 | 15. toukokuuta 1918 | Romanialle 1. heinäkuuta 1920 |
| RN Sparviero (ex-Vijelie) | Pattison, Napoli | 29. tammikuuta 1914 | 25. maaliskuuta 1917 | 15. heinäkuuta 1917 | Romanialle 1. heinäkuuta 1920 |
Antiikin Kreikan mittayksiköt

Antiikin Kreikan mittayksiköt muodostivat pituus-, pinta-ala-, tilavuus- ja painomittojen järjestelmän. Pituus- ja pinta-alamittojen perusyksikkö oli pūs eli jalka, ja tilavuusmittojen perusyksikkö kotylē. Painomitoilla oli yhteys rahojen nimityksiin.
Mittayksiköissä oli paljon paikallista vaihtelua. Erityisen paljon vaihtelivat painomitat. Mittayksiköiden väliset suhteet olivat kuitenkin yleensä eri mittajärjestelmissä samat. Tässä yksiköt on kuvattu pääasiassa attikalaisten eli Ateenassa käytettyjen mittojen mukaisesti.
Pituusmitat

Kreikkalaiset pituusmitat perustuivat ihmisruumiin osiin. Perusyksikkö oli pūs eli jalka. Sen osia olivat esimerkiksi daktylos eli sormenleveys ja likhas eli vaaksa, ja sitä suurempia yksiköitä taas olivat esimerkiksi pēkhys eli kyynärä ja bēma eli askel. Pitkien matkojen mittaamisen perusyksikkö oli stadion, 600 jalkaa.
Jalan ja samalla kaikkien muiden pituusmittayksiköiden tarkat pituudet vaihtelivat paikkakunnittain ja myös eri aikoina. Alla oleva taulukko perustuu vanhan attikalaisen jalan pituuteen 29,57 senttimetriä. Eri paikkakuntien jalkojen pituuksista on saatu tietoja arkeologiasta, kuten temppelien rakenneosien mittauksista ja stadioneiden 600 jalkaa pitkien juoksuratojen pituusmittauksista, sekä kirjallisuudesta, kun kreikkalaisten jalkojen pituuksia kuvataan suhteessa täsmällisemmin tunnettuun roomalaiseen jalkaan (pes).
| Nimi | Nimi | Merkitys | Verrannollisena | Nykymitoissa (n> ) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| daktylos | δάκτυλος | sormenleveys | 1⁄16 jalkaa | 1,85 cm |
| kondylos | κόνδυλος | keskinivel | 1⁄8 jalkaa | 3,70 cm |
| palaistē eli dōron | παλαιστή, δῶρον | kämmenleveys | 1⁄4 jalkaa | 7,39 cm |
| dikhas eli  hēmipodion | διχάς, ἡμιπόδιον | puolijalka | 1⁄2 jalkaa | 14,79 cm |
| likhas | λιχάς | vaaksa | 5⁄8 jalkaa | 18,48 cm |
| orthodōron | ὀρθόδωρον | ranteesta keskisormen päähän | 11⁄16 jalkaa | 20,33 cm |
| spithamē | σπιθαμή | peukalosta pikkusormeen | 3⁄4 jalkaa | 22,18 cm |
| pūs | πούς | jalka |  | 29,57 cm |
| pygmē | πυγμή | lyhyt kyynärä | 9⁄8 jalkaa | 33,27 cm |
| pygōn | πυγών |  | 11⁄4 jalkaa | 36,96 cm |
| pēkhys | πῆχυς | kyynärä | 11⁄2 jalkaa | 44,36 cm |
| pēkhys basilēios | πῆχυς βασιλήϊος | ”kuninkaallinen pēkhys” | 111⁄16 jalkaa | 49,90 cm |
| bēma eli  haplūn bēma | βῆμα, ἁπλοῦν βῆμα | askel | 21⁄2 jalkaa | 73,93 cm |
| diplūn bēma | διπλοῦν βῆμα | askelpari | 5 jalkaa | 1,48 m |
| orgyia | ὄργυια | syli | 6 jalkaa | 1,77 m |
| akaina eli kalamos eli dekapūs | ἄκαινα, κάλαμος, δεκάπους |  | 10 jalkaa | 2,96 m |
| hamma | ἅμμα |  | 60 jalkaa | 17,74 m |
| plethron | πλέθρον |  | 100 jalkaa | 29,57 m |
| stadion | στάδιον | stadionmitta | 600 jalkaa | 177,42 m |
| hippikon | ἱππικόν |  | 4 stadionia | 709,68 m |
| dolikhos | δόλιχος |  | 12 stadionia | 2,13 km |
| parasangēs | παρασάγγης | parasangi (persialaista alkuperää) | 30 stadionia | 5,32 km |
| skhoinos | σχοῖνος  | (egyptiläistä alkuperää) | 40 stadionia | 7,10 km |
Pinta-alamitat

Myös kreikkalaiset pinta-alamitat perustuivat jalkaan. Tärkein mittayksikkö oli plethron, härkäparin päivässä kyntämä ala, 100 × 100 jalkaa eli 10 000 neliöjalkaa.
| Nimi | Nimi | Merkitys | Verrannollisena | Nykymitoissa (n> ) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| pūs | πούς | neliöjalka |  | 0,087 m² |
| heksapodēs | ἑξαπόδης |  | 36 neliöjalkaa | 3,15 m² |
| akaina | ἄκαινα |  | 100 neliöjalkaa | 8,74 m² |
| hēmiektos | ἡμίεκτος | ”puolikas hektos” | 8331⁄3 neliöjalkaa | 72,87 m² |
| hektos | ἕκτος | ”kuudesosa” plethronista | 1 6662⁄3 neliöjalkaa | 145,73 m² |
| plethron | πλέθρον | härkäparin päivässä kyntämä ala | 10 000 neliöjalkaa | 874,38 m² |
| arūra | ἄρουρα | auranala (egyptiläistä alkuperää) | 10 000 egyptiläistä neliökyynärää | 2 756,25 m² |
Tilavuusmitat

Kreikkalaiset tilavuusmitat jakautuivat kuiva-ainemittoihin (μέτρα ξηρά, metra ksēra) ja nestemittoihin (μέτρα ὑγρά, metra hygra). Kuiva-ainemitoilla mitattiin ennenkaikkea viljaa ja nestemitoilla viiniä ja öljyä. Kummankin perusmitta oli kotylē.
Tilavuusmitat > Kuiva-ainemitat

| Nimi | Nimi | Merkitys | Verrannollisena | Nykymitoissa (n> ) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| kokhliarion | κοχλιάριον | lusikallinen |  | 4,5 ml |
| kyathos | κύαθος |  | 10 kokhliarionia | 0,45 dl |
| oksybafon eli tryblion | ὀξύβαφον,  τρύβλιον |  | ​11⁄2 kyathosta | 0,68 dl |
| kotylē eli hēmina | κοτύλη, ἡμίνα |  | 6 kyathosta | 2,7 dl |
| ksestēs | ξέστης |  | 2 kotyleä | 5,3 dl |
| khoiniks | χοῖνιξ | päivän vilja-annos | 4 kotyleä | 1,09 l |
| hēmiekton | ἡμίεκτον |  | 4 khoiniksia | 4,36 l |
| hekteus | ἑκτεύς | ”kuudesosa” medimnoksesta | 8 khoiniksia | 8,73 l |
| medimnos | μέδιμνος |  | 6 hekteusta | 52,53 l |
Tilavuusmitat > Nestemitat

| Nimi | Nimi | Merkitys | Verrannollisena | Nykymitoissa (n> ) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| kokhliarion | κοχλιάριον | lusikallinen |  | 4,5 ml |
| khēmē | χήμη |  | 2 kokhliarionia | 9,1 ml |
| mystron | μύστρον | iso lusikallinen | 21⁄2 kokhliarionia | 11,4 ml |
| konkhē | κόγχη | simpukankuorellinen | 5 kokhliarionia | 22,7 ml |
| kyathos | κύαθος |  | 10 kokhliarionia | 0,45 dl |
| oksybafon eli tryblion | ὀξύβαφον,  τρύβλιον |  | ​11⁄2 kyathosta | 0,68 dl |
| tetarton eli hēmikotylē | τέταρτον, ἡμικοτύλη | ”neljäsosa” ksesteestä, ”puolikas kotyle” | 3 kyathosta | 1,36 dl |
| kotylē eli hēmina | κοτύλη, ἡμίνα |  | 6 kyathosta | 2,73 dl |
| ksestēs | ξέστης |  | 2 kotyleä | 5,46 dl |
| hemikhūs | ἡμίχους |  | 6 kotyleä | 1,64 l |
| khūs | χοῦς |  | 12 kotyleä | 3,27 l |
| keramion | κεράμιον |  | 8 khusta | 26,2 l |
| metrētēs eli amforeus eli kados | μετρητής, ἀμφορεύς, κάδος | amforallinen | 12 khusta | 39,3 l |
Painomitat

Painomitoille oli kaksi päästandardia, euboialais-attikalainen ja aiginalainen. Perusyksikön oboloksen eli obolin sanottiin vastaavan 12 ohranjyvän painoa. Säilyneiden punnusten painoissa on hyvin suurta vaihtelua.
| Nimi | Nimi | Merkitys | Verrannollisena | Nykymitoissa (n> ) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| obolos | ὀβολός | kuparitanko, oboli | 1⁄6 drakhmaa | 0,72 g |
| drakhmē | δραχμή | nippu kuparitankoja, drakhma |  | 4,31 g |
| mna | μνᾶ | mina | 100 drakhmaa | 431 g |
| talanton | τάλαντον | talentti | 60 minaa | 25,86 kg |
Ajan yksiköt

| Nimi | Nimi | Merkitys |
| --- | --- | --- |
| hōra | ὥρα | tunti, päivällä 1⁄12 auringonnousun ja auringonlaskun välisestä ajasta, yöllä 1⁄12 auringonlaskun ja auringonnousun välisestä ajasta; vuodenajasta riippuen noin 45–75 minuuttia |
| nykhthēmeron, hēmera, ēmar | νυχθήμερον ἡμέρα ἦμαρ | vuorokausi, auringonlaskusta auringonlaskuun |
| meis | μείς | kuukalenterin kuukausi, uudestakuusta uuteenkuuhun |
| etos | ἔτος | vuosi, usein keskikesästä (kesäpäivänseisausta lähimmästä uudestakuusta) keskikesään |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Kreikan mittayksiköt Wikimedia Commonsissa
Apoptoosi

Apoptoosi
Apoptoosi eli ohjelmoitunut solukuolema on solujen jakautumista säätelevien geenien määräämä solujen ohjelmoitu kuoleminen, joka on normaali osa yksilönkehitystä ja kudosten uusiutumista.
Apoptoosin vaiheet

Tuman kromatiini tiivistyy ja kasautuu tumakotelon reunoille, ja DNA hajoaa. Tuma hajoaa osiksi, joita tumakotelo yhä ympäröi. Solun tukiranka hajoaa, ja solukalvo poimuuntuu. Solu hajoaa solukalvon ympäröimiksi rakkuloiksi. Fagosytoiva solu tuhoaa solun ottamalla sen sisäänsä. Kaikki makromolekyylit tuhoutuvat. Joskus kuitenkin nämä kutistuneet solut/rakkulat voivat säilyä pitkiäkin aikoja tehtävässään, sillä esimerkiksi silmän linssi koostuu lähinnä kuolleista soluista.
Apoptoosiin johtavat tekijät

Solun pinnalla on reseptoreita, joiden aktivoituminen käynnistää apoptoosin. Reseptorit aktivoituvat välittäjäaineiden sekä tulehdussolun vastinreseptorien avulla. Jos solu on vaurioitunut, se voi sisältäkäsin käynnistää apoptoosin. Mitokondriolla on iso osa apoptoosin säätelyssä. Mitokondriot voivat tunnistaa solussa stressitekijöitä jolloin apoptoosi käynnistyy. Myös DNA:n vaurio voi johtaa apoptoosiin säätelyproteiinin välityksellä. Jos solulta puuttuu eloonjäämistä edistäviä tekijöitä, apoptoosi käynnistyy. Aiheuttajana voi olla esimerkiksi solulle vieras ympäristö tai solun väärä kiinnittyminen.