stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kulokerttuli

| Kulokerttuli |
| --- | --- |
 Kulokerttulikoiras
Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttulit Parulidae
Suku::  Loistokerttulit Setophaga
Laji::  kirtlandii
Kaksiosainen nimi
 Setophaga kirtlandii  (Baird, 1852) 
Synonyymit
 Dendroica kirtlandii 
Katso myös
   Kulokerttuli Wikispeciesissä   Kulokerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kulokerttuli eli vanhalta nimeltään kirtlandinkerttunen (Setophaga kirtlandii) on Yhdysvaltain kotoperäinen varpuslintu. Sen pesimisalueet sijaitsevat Michiganin osavaltion pohjoisosassa. Se on muuttolintu, joka talvehtii Bahamalla sekä Turks- ja Caicossaarilla. Spencer Fullerton Baird kuvaili lajin holotyypin Clevelandin läheltä Ohiosta 1852.
Kulebaki

Kulebakin museona toimii 1896 rakennettu näyttelyrakennus, joka on siirretty Nižni Novgorodista.
Kulebaki (ven. Кулеба́ки) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla 188 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Kaupunki on Kulebakin piirin keskus. Sen kautta kulkee Muromin ja Arzamasin välinen maantie. Navašinon asemalta haarautuu kaupunkiin johtava sivurata. Asukkaita on 37 200 henkeä (vuonna 2007).
Kulebakin kylä tunnetaan 1600-luvun lopulta lähtien. Vuonna 1866 paikkakunnalle perustettiin metallitehdas, josta kehittyi yksi Venäjän suurimpia. Kaupunginoikeudet Kulebaki sai vuonna 1932. Nykyään siellä on lähinnä metalli- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kulebakin piirin sivusto (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
Nižni Novgorodin alue
Hirmulisko heinäsuovassa

| Hirmulisko heinäsuovassa> Dinosaur in a Haystack.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Stephen Jay Gould
Suomennos
Suomentaja:  Mika Tiirinen
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  490
ISBN:  951-578-727-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hirmulisko heinäsuovassa (engl. Dinosaur in a Haystack) on Stephen Jay Gouldin vuonna 1995 ilmestynyt esseekokoelma, johon on koottu hänen Natural History -lehdessä julkaistuja kirjoituksiaan luonnonhistoriasta.
Aiheesta muualla

Kari Enqvist: Apinan setiä oomme kaikki. Helsingin sanomat 26.5.2001.
Pekka Isaksson: Hirmulisko, Darwin ja karhukainen Stephen Jay Gouldin heinäsuovassa. Agricola 29.11.2001.
Arto Kulmala

Arto Kulmala (s. 5. huhtikuuta 1968 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigaa ainoastaan Tapparassa. Hän oli joukkueen hyökkäyksen tukipilareita 1980- ja 1990-luvuilla. Suomen mestaruuden hän voitti vuonna 1988.
Kulmala pelasi myös ulkomailla, Norjassa sekä Ranskassa. Hän oli peliurallaan 178 cm pitkä ja painoi 72 kg.
Aiheesta muualla

Arto Kulmala The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Hirvasvaara

Hirvasvaara on Sallan kunnan eteläosassa sijaitseva kylä. Matkaa Sallan kirkonkylältä on teitä pitkin noin 65 km ja linnuntietä noin 30 km. Asukkaita kylässä on alle 100. Kylän peruskoulun ala-aste lakkautettiin 2002, ja korvaavaksi peruskouluksi nousi Hautajärven ala-aste. Kylässä ei myöskään ole toiminnassa enää yhtään kauppaa.
Harri Hinkka

| Harri Hinkka |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1965 (ikä 58–59)
Ammatti:  valokuvaaja
Muut tiedot
Koulutus: valokuvaajan erikoisammattitutkinto (VEAT)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Harri Hinkka (s. 1965) on tamperelainen valokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti yhtyeiden ja artistien albumien kansiin ja muuhun promootiomateriaaliin ottamistaan kuvista. Hinkka on palkittu kahdesti vuoden muotokuvaajana. Vuonna 1995 Harri Hinkalle myönnettiin Suomen Valokuvaliiton mestariarvo nuorimpana tunnustuksen saajana. Hinkka on tutkinut valokuvissaan valon ja valaisun merkitystä kuvan muodolle. Harri Hinkka on kuvannut muun muassa  Eppu Normaalia, Yötä, Popedaa, Dave Lindholmia ja Ismo Alankoa.
Valokuvanäyttelyt

Hinkalla on ollut Tampereella kaksi rock-valokuva-aiheista näyttelyä. Vuonna 1998 Tampere-talossa pidetyn "Kasvot"-näyttelyn kuvat ovat nykyisin esillä ravintola Henkassa. Seuraavan kymmenvuotiskauden kattanut "Rockvalokuvia (vol.2) 1998-2008" -näyttely oli museokeskus Vapriikissa vuonna 2009.
Eppu Normaalin 40-vuotistaivalta juhlistanut, Harri Hinkan kuvista koostettu näyttely Aika Normaalia kiersi Tampereella, Helsingissä ja Ylöjärvellä 2016–2018. Syksyllä 2018 Hinkka julkaisi Dave Lindholmin kanssa kirjan Kynä ja kamera.
Yksityiselämä

Hinkka on avoliitossa näyttelijä Mari Turusen kanssa.
Teokset

Lindholm, Dave ja Hinkka, Harri: Kynä & kamera.  Helsinki:  Into Kustannus, 2019.  ISBN 978-952-351-065-4
Torvinen, Juha ja Hinkka, Harri: Aika normaalia.  Jyväskylä:  Docendo, 2019.  ISBN 978-952-291-681-5
Finn, Tina, Hinkka, Harri ja Pauli Mustajärvi: Pate Mustajärvi, matkani varrella.  Jyväskylä:  Docendo, 2019.  ISBN 978-952-291-748-5
Aiheesta muualla

Studio Harri Hinkka
Harri Hinkka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Näin tamperelaisvalokuvaaja Harri Hinkka komensi Topi Sorsakoskea
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Sigtunan kunta

| Sigtunan kunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Tukholman lääni
Maakunta:  Uplanti
Keskustaajama:  Märsta
Kuntakoodi:  0191
Pinta-ala  ():  
 – Maa:  327,66 km²
Väkiluku (31.12.2021)  ():  50 273
 – Väestötiheys:  153,4 as./km²
 
 www.sigtuna.se 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sigtunan kunnantalo.
Ilmakuva kunnan keskustaajamasta Märstasta.
Pohjoisen suunnasta otettu ilmakuva Arlandan lentoasemasta.
Vasa-Herrestan maaseutualuetta lentoaseman itäpuolella.
Sigtunan raatihuone.
Rosersbergin linna samannimisen taajaman ulkopuolella.
Sigtunan kunta (ruots. Sigtuna kommun) on Tukholman läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Uplantiin. Kunnan keskustaajama on Märsta.
Kunnan maapinta-ala on 327,66 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 50 273 henkeä (31.12.2021).
Sigtunan naapurikuntia ovat Norrtälje, Vallentuna, Upplands Väsby, Upplands-Bro, Håbo ja Knivsta.
Mälaren-järven lahti Sigtunafjärden sijaitsee kunnan länsiosassa.
Alueella sijaitsee Arlandan lentoasema. Yli 75 % kunnan asukkaista asuu alle 25 %:lla kunnan pinta-alasta. Yli puolet kunnan pinta-alasta sijaitsee Arlandan lentokentän melualueella, mikä on johtanut rakentamisrajoituksiin.
Kunnassa sijaitsevat Rosersbergin linna (1638) ja Steningen linna (n. 1690). Lisäksi entisessä Sigtunan kaupungissa on vanhoja kirkkoja, raatihuone ja lähistöllä Venngarnin linna.
Vuonna 2007 kunnassa oli 92,14 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 28,1 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys

Sigtunan kaupunkiin liitettiin vuonna 1948 naapurikunnat Sankt Olof ja Sankt Per (kaksi pitäjää, jotka olivat olleet yhtenä kuntana jo vuodesta 1863) sekä vuonna 1952 Haga. Samana vuonna nykyisen kunnan alueelle muodostettiin lisäksi Märstan ja Skepptunan suurkunnat:
Märsta (aiemmat Husby-Ärlinghundra, Norrsunda, Odensala ja Skånela)
Skepptuna (aiemmat Gottröra, Husby-Långhundra, Lunda, Närtuna, Skepptuna ja Vidbo)
Märstan kunta sai nimensä kunnan alueella sijainneen taajaman mukaan. Skepptuna jaettiin jo vuonna 1967, jolloin Lunda, Skepptuna ja Vidbo liitettiin osaksi Märstan kuntaa. Husby-Långhundra liitettiin Knivstan kuntaan; Gottröra ja Närtuna Rimbon kuntaan nykyisen Norrtäljen kunnan alueella. Nykyinen Sigtunan kunta muodostettiin 1971 yhdistämällä laajennettu Märstan kunta ja Sigtunan kaupunki.
Märstan maalaiskunnan vaakuna 1954–1970.
Väestönkehitys

| Sigtunan kunnan väestönkehitys 1950–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1950 | 1950 |    | 7 854 | 7 854 |
| 1955 | 1955 |    | 8 541 | 8 541 |
| 1960 | 1960 |    | 10 721 | 10 721 |
| 1965 | 1965 |    | 18 801 | 18 801 |
| 1970 | 1970 |    | 26 062 | 26 062 |
| 1975 | 1975 |    | 26 615 | 26 615 |
| 1980 | 1980 |    | 28 276 | 28 276 |
| 1985 | 1985 |    | 29 300 | 29 300 |
| 1990 | 1990 |    | 31 485 | 31 485 |
| 1995 | 1995 |    | 33 406 | 33 406 |
| 2000 | 2000 |    | 35 001 | 35 001 |
| 2005 | 2005 |    | 36 711 | 36 711 |
| 2010 | 2010 |    | 39 990 | 39 990 |
| 2015 | 2015 |    | 44 786 | 44 786 |
| 2020 | 2020 |    | 49 537 | 49 537 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
| Tausta | Tarkempi jaottelu | Henkilöä (31> 12.2015) |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ulkomailla syntyneet | 13 293 | 29,7 |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet ulkomailla | 4 452 | 9,9 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden vanhemmista toinen syntynyt Ruotsissa ja toinen ulkomailla | 4 079 | 9,1 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet Ruotsissa | 22 962 | 51,3 |
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 1 541 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 15,7 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 2 187 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 7,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 202 259 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 32 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
0–17-vuotiaat: 23,0 %
18–64-vuotiaat: 62,2 %
65 vuotta täyttäneet: 14,8 %
Elinkeinot

Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
| Elinkeino | Elinkeino | Työpaikat (%) | Työlliset (%) |
| --- | --- | --- | --- |
|   | alkutuotanto | 0,7 | 0,9 |
|   | jalostus | 12,9 | 14,4 |
|   | palvelut | 85,8 | 83,9 |
|   | tuntematon | 0,6 | 0,8 |
|   | Työpaikkoja ja työllisiä | 25 655 | 18 938 |
|   | työpaikkaomavaraisuus | 135,5 |  |
Taajamat

Kunnassa on 3 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 85,5 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 5 807 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2010) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Märsta | 24 068 |
| 2 | Sigtuna | 8 444 |
| 3 | Rosersberg | 1 671 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Taajamat > Pientaajamat

Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Albano
Bromsta
Sigtuna
Granby
Herresta och Ista
Holmen
Håsta hage
Hälgesta + Höje
Krogsta
Smedsbol + Rysstorpet + Myrängen
Steningehöjden
Sälna
Venngarn
Ölsta
Österby
Taajamat > Entiset pientaajamat

Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Bergby + Botlöt
Borgen
Ekeby
Husby
Kimsta (pohjoinen osa)
Steninge
Kunnanvaltuusto

Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Kunnallisvaaleissa Sigtunan kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin:
Sigtuna Första (26 valtuutettua)
Sigtuna Andra (25 valtuutettua)
Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Sigtunan kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
| Puolue | Puolue | 1973 | 1976 | 1979 | 1982 | 1985 | 1988 | 1991 | 1994 | 1998 | 2002 | 2006 | 2010 | 2014 | 2018 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Maltillinen kokoomus | 7 | 8 | 10 | 13 | 14 | 14 | 15 | 15 | 17 | 13 | 15 | 14 | 14 | 16 |  |
|   | Keskustapuolue | 11 | 10 | 7 | 6 | 4 | 3 | 3 | 3 | 2 | 1 | 2 | 1 | 1 | 3 |  |
|   | Liberaalit | 6 | 5 | 4 | 2 | 6 | 6 | 5 | 4 | 3 | 6 | 4 | 3 | 3 | 3 |  |
|   | Kristillisdemokraatit | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 2 | 3 | 2 | 2 | 2 | 3 |  |
|   | Ympäristöpuolue vihreät | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 3 | 2 |  |
|   | Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue | 20 | 21 | 22 | 23 | 20 | 19 | 18 | 24 | 17 | 21 | 21 | 23 | 19 | 12 |  |
|   | Vasemmistopuolue | 3 | 2 | 3 | 2 | 2 | 2 | 1 | 1 | 4 | 3 | 1 | 1 | 2 | 3 |  |
|   | Ruotsidemokraatit | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 2 | 5 | 7 |  |
|   | Muut | 2 | 3 | 3 | 2 | 3 | 3 | 4 | 2 | 4 | 2 | 3 | 3 | 2 | 2 |  |
|   | Yhteensä  | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 51 | 51 | 51 | 51 | 51 | 51 | 51 |  |
Piirit

Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Hagan piiri (Uplanti)
Husby-Ärlinghundran ja Odensalan piiri (Husby-Ärlinghundra och Odensala distrikt)
Norrsunda-Skånelan piiri
Sigtunan piiri
Sigtunan Sankt Olofin piiri (Sigtuna Sankt Olofs distrikt)
Sigtunan Sankt Perin piiri (Sigtuna Sankt Pers distrikt)
Skepptunan piiri
Valstan piiri
Seurakunnat

Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Sigtuna
Husby-Ärlinghundra
Norrsunda
Skepptuna
Valsta
Seurakunnat > Historialliset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri" (ruots. kyrkobokföringsdistrikt), joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Haga
Husby-Ärlinghundra (Husby)
Lunda
Norrsunda
Odensala
Sankt Nicolai*
Sankt Olof
Sankt Per
Sigtuna (Sankt Laurentii)
Sigtuna ryska*
Skepptuna
Skånela
Vidbo
Seurakunnat > Kirkot

Hagan kirkko
Hillsong Church
Husby-Ärlinghundran kirkko
Lundan kirkko
Mariakyrkan
Märstan kirkko
Norrsundan kirkko
Odensalan kirkko
Sankt Larsin kirkonrauniot
Sankt Olofin kirkonrauniot
Sankt Perin kirkonrauniot
Skepptunan kirkko
Skånelan kirkko
Tilkyrkan
Valstan kirkko
Vidbon kirkko
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sigtunan kunnan kotisivut (ruotsiksi)
Sigtunan kunnan suomenkieliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Sigtuna kommun – Kuntajaon kehitys on käännöstä.
Tukholman läänin kunnat
Kartta Sigtunan kunnan piireistä.
Käännös suomeksi
S/S Hindenburg

S/S Hindenburg oli saksalainen rahtilaiva, joka ajoi miinaan 17. marraskuuta 1942 Utön luona ja upposi pari päivää myöhemmin 19. marraskuuta Lohmin kohdalla Korppoon ja Nauvon välillä, kun sitä oltiin hinaamassa sisäsaaristoon.
S/S Hindenburg oli rakennettu vuonna 1921 Bremer Vulkanin telakalla Vegesackissa HAPAG (Hamburg-Amerika Linien)-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 7 880 brt, pituus 143 metriä ja leveys 17,8 metriä. Se oli alun perin Saksan ja Yhdysvaltain välisessä liikenteessä mutta toisen maailmansodan alkaessa siitä tuli kuljetusalus.
Uppoaminen

Hindenburgiin lastattiin marraskuussa 1942 kansilastiksi sekalainen valikoima kuorma- ja henkilöautoja, maastoajoneuvoja, moottoripyöriä ja mm. tykinvetäjäksi modifioitu telaketjutraktori; itse ruumiin sijoitettiin noin tuhat venäläistä sotavankia jotka piti viedä tie- ja rautatietöihin Pohjois-Suomeen.
Alukselle sijoitettiin lisäksi 181 unkarilaista vartijaa vangeille; varsinaista miehistöä oli 36 henkeä.
Hindenburg oli matkalla saattueessa Danzigista Utön kautta edelleen Pietarsaareen, kun se 17.11. ajoi Utön lähellä venäläisen sukellusveneen L3:n laskemaan miinaan. Laivan miehistö siirtyi muihin aluksiin, mutta laivalle jäi vielä ruumaan teljettynä mukana olleet noin tuhat venäläistä sotavankia. Hindenburgia lähdettiin hinaamaan sisäsaaristoon, mutta se juuttui karille Snökubbin kohdalla. Tässä vaiheessa osa laivalla olleista vangeista onnistui murtautumaan kannelle, mutta saksalaiset ampuivat heitä 20 mm konetykillä.
Kun suomalaiset meripelastajat tulivat paikalle, sotavangit saatiin siirrettyä proomuilla Turkuun. Pelastusalus S/S Assistans ja virolainen hinaaja S/S Pernan onnistuivat irrottamaan hylyn matalikolta. Hindenburgin hinaus jatkui, kun siirrettävät pumput asennettiin sen kannelle ja ne saatiin käyntiin. Lohmin kohdalla Hindenburg katkesi kahtia käännösvaiheessa 19. marraskuuta illalla ja upposi sitten nopeasti. Aluksessa ei ollut sen tapahtuessa muita kuin Assistansin perämies ja sukeltajaoppilas, jotka poimittiin merestä hylyn upottua.
Alus upposi noin 55 metrin syvyyteen. Uppoamispaikka on salmen keskellä oleva kapea kuilu, jossa lisäksi vallitsee voimakas virta. Tämän vuoksi hylky on pimeä, vaikea ja vaarallinen kohde. Hylky on eräs Suomen rannikon suurimmista; suuren syvyyden ja vaikeiden olosuhteiden vuoksi se on myös eräs parhaiten säästyneistä, mm. potkuri ja peräsin ovat yhä paikallaan.
Savupiippu kaatui ja katosi aluksen katketessa ja upotessa.
Aluksen hylyssä on useitakin harvinaisia sotilasajoneuvoja, esimerkiksi neljä Latil-maastoajoneuvoa, jotka ovat tiettävästi ainoat säilyneet lajissaan. Niiden lähellä on kyljellään tykinvetäjäksi muutettu telaketjutraktori.
Löytyminen ja tutkiminen

Ensi kerran Hindenburgin hylky löytyi 1960-luvulla. Laivaston sukeltajat räjäyttivät sen noin viiden metrin syvyyteen kohoavat ja kasvavalle liikenteelle vaaran muodostaneet mastot poikki noin 20 metrin syvyydestä. Hylky unohtui vuosikausiksi, koska helpompiakin kohteita oli matalammissa ja ennen muuta valoisammissa vesissä.
Lisäksi jo varsin varhain – ei tiedetä tarkkaan milloin – keulaosan taaemman maston tynkään takertui salmessa normaalia syvemmällä hinattu trooli, jota ei pystytty irrottamaan vaan joka oli hylätty syvyyteen katkaisemalla vaijerit. Trooli on edelleen paikallaan ja muodostaa suuren vaaratekijän.
Uudelleen hylky löydettiin 1970-luvun puolimailla, kun sukellusvarusteiden yleistaso oli kohonnut huomattavasti ja sukellukset näinkin vaativiin kohteisiin tulivat mahdollisiksi. Jostain syystä siitä tuli jonkinlainen "kulttikohde", johon kaikkien sukeltajien piti päästä.
Raimo Likitalo, Erkki Metsävuori, Tellervo Rouhiainen, Esko Koso, Hannu Koskinen, Martti Määttänen ja Kari Nurmi vetivät 1970-luvulla opasköydet keulaosan mastojen välille, jolloin sukeltaminen hylyssä ja siihen ankkuroituminenkin helpottui huomattavasti. Työ oli osa tämän ryhmän tekemästä hylynkartoitustyöstä. Köysien vetämisen suunnitteli ja työtä johti Erkki Metsävuori.
Hiukan myöhemmin Pentti Kangassuon johtama sukeltajaryhmä veti köydet myös peräosaan.
Onnettomuuksia ja sukelluskieltoja

Kesäkuussa 1982 kaksi sukeltajaa yritti nostaa aluksen konetelegrammin. Laite oli irrotettu jo aiemmin ja yritetty nostaa, mutta köysi katkesi ja kuorma upposi. Sukeltajat löysivät köyden ja telegrammin; he menivät alas nostosäkin kanssa saadakseen noston toteutettua, mutta syvyyshumalan vuoksi työ ei onnistunut vaan opasköysi katkaistiin ja puuhattiin muuta kuin olisi pitänyt. Seuraus: molemmat olivat liian kauan 53 metrin syvyydessä ja saivat sukeltajantaudin. Jatkohoitokaan ei sujunut alkuunkaan niin kuin piti, joten seurauksena oli, että hylky päätettiin asettaa sukelluskieltoon.
Koska kysymys on saksalaisesta sotalaivaston apualuksesta, se kuuluu Sotamuseon valvontaan, jolle nämä hylyt kuuluvat.
Erillislupia sukeltamiseen tosin myönnettiin jonkin aikaa, kunnes sekin loppui.
Onnettomuuden välillisenä syynä ollut telegrammi jäi pohjaan, nyt ilman opasköyttä, ja sen viereen jäivät nostopussi sekä 50 metrin pituinen köysi, jotka hätäpintautuvat sukeltajat joutuivat hylkäämään. Koska telegrammi on nykyisten sukellustaulukoiden ulkopuolella, se näin näkymin jääkin pohjaan ja jos joskus jollain keinolla, esimerkiksi ROVin avulla, saadaan ylös, sen uudeksi paikaksi on jo sovittu Sotamuseo.
Pysyvä kielto

Pyhäinmiestenpäivänä vuonna 1983 järjestettiin viimeinen suuren sukeltajamäärän retki hylylle; paikalla oli noin sata sukeltajaa. Tämän retken aikana eräs urheilusukeltaja katosi hylkyyn. Häntä etsivät niin merivoimien sukeltajat kuin tarkkaan valittu ryhmä eräästä turkulaisesta sukeltajakerhosta, mutta uhri jäi kateisiin. Nyt viranomaiset määräsivät kiellon pysyväksi.
Ainoa poikkeuslupa

Vuonna 1993 elokuvantekijä Marko Röhr sai poikkeusluvan kuvata hylyssä tarkkaan valvotuissa olosuhteissa. Työn tulokset julkaistiin televisiosarjana, ja niistä tehtiin myös kirja.
Kulapiiri

Kulapiirissä kulkeutunut mwalikäsivarsirengas.
Kulapiiri on Uuden-Guinean itäpuolisilla Tyynenmeren koralli- ja tulivuorisaarilla toimiva seremoniallinen vaihtojärjestelmä, jossa henkilöltä toiselle siirretään seremoniallisia arvoesineitä. Kulapiirin tärkeimmän alueen muodostavat Trobriandsaaret, Woodlarksaari ja D'Entrecasteaux'nsaaret, mutta siihen kuuluu myös syrjäisempiä saaria. Kulapiirin rinnalla toimii laajempi vaihtoverkosto, jonka kautta kulkeutuu saarelta toiselle jokapäiväisiä tarvikkeita, kuten esimerkiksi kiviä, kotilonkuoria ja betelpähkinöitä.
Kulapiirin synty

Kulapiirin tarkkaa ikää ei tiedetä, mutta se on mahdollisesti jopa 500 vuotta vanha. Kulapiirin on arveltu syntyneen päivittäiskäyttöön tarvittujen tavaroiden vaihtotarpeesta, jonka rinnalle kehittyi sittemmin vaihtojärjestelmä arvoesineille, jotka olivat ystävyyden tai arvovallan symboleja. Koska sodankäynti eri ryhmien välillä oli aiemmin yleistä, kulapiiri tarjosi mahdollisuuden tarvikkeiden hankintaan muilta ryhmiltä vaikka näiden välillä olisikin vihamielisyyksiä. Kulapiiriä tutki ensimmäisenä puolalais-englantilainen antropologi Bronisław Malinowski vuosina 1915–1918.
Kulapiiri

Kulapiirissa henkilöiden kesken vaihdetaan kahdenlaisia arvoesineitä. Soulava- eli bagiesineet ovat pitkiä lävistetyistä ja hiotuista Spondylus-kotilon kuorista valmistettuja koruja. Mwaliesineet ovat keilakotiloista valmistettuja käsivarsirenkaita. Soulavaesineitä vaihdetaan kulapiirissä mwaliesineisiin ja päinvastoin. Soulavaesineet liikkuvat kulapiirissä myötä- ja mwaliesineet vastapäivään. Vaihtokaupassa saadut esineet luovutetaan edelleen jollekin toiselle ryhmälle. Kulapiirissä liikkuvia koruja ei koskaan pueta päälle, mutta ne ovat silti haltijalleen maineen ja arvoaseman symboleja. Joskus kulapiirissä kiertävä esine saattaa palata lähtöpaikkaansa vuosikymmenten kierron jälkeen. Kauan kiertäneet esineet ovat arvokkaampia kuin vähän aikaa kiertäneet. Lisäksi arvostettiin myös esineen laatua. Vaihtokauppaa keskenään tekevät henkilöt saattavat pysyä samoina koko elinikänsä.
Jos kulapiirin jäsenet eivät olleet samalla saarella, piti tehdä kulamatka. Kulamatkoihin käytetään erityisesti näille matkoille suunniteltuja koristeltuja kanootteja. Kanoottien rakentamiseen, vesillelaskuun ja niillä purjehtimiseen liittyy erilaisia riittejä. Ne myös suojellaan pahoja henkiä ja avomeren vaaroja vastaan erilaisilla seremonioilla ja loitsuilla, joilla on tarkoitus myös saada hyvää onnea kulavaihdossa. Kulakanootissa on tavallisesti tilaa 7–14 henkilölle. Perinteisesti kulamatka tehtiin paikallisen päällikön johdolla ja mukana oli miehiä yhdestä tai useammasta kylästä.