Liittoutuneiden valvontakomissio
Jäsenet

Valvontakomission pääosa saapui Suomeen 22. ja 23. syyskuuta 1944. Ensimmäisenä päivänä tuli 15 virkailijaa ja seuraavana päivänä 70 lisää; kaikki nämä olivat neuvostoliittolaisia.lähde?
Liittoutuneiden valvontakomissiossa oli kaikkiaan 160 jäsentä ja sillä oli alakomissioita Helsingin ulkopuolella kaikkiaan 15 kaupungissa. Komissio koostui pääosin neuvostoliittolaisista jäsenistä, mutta siihen kuului myös brittejä. Noin 15 brittiä saapui marraskuun lopulla Suomeen, mutta heidän roolinsa komission toiminnassa oli passiivinen. Valvontakomission puheenjohtajana toimi Stalinin luottomies Andrei Ždanov, joka tässä tehtävässä esiintyi kenraalieverstinä. Ždanov saapui Helsinkiin ensimmäisen kerran 5. lokakuuta 1944, jolloin hänet otettiin Malmin lentoasemalla vastaan valtionpäämiehelle kuuluvin kunnianosoituksin. Myöhemmin komission toiminta-aikana hän kävi Suomessa vain harvoin, mutta miltei joka kerta, kun jotakin tärkeää oli tapahtumassa antaakseen läsnäolollaan painoa asioiden etenemiselle. Näin tapahtui muun muassa lokakuussa 1944 välirauhansopimuksen täytäntöönpanon alkaessa, joulukuussa 1944 sotakorvaussopimusta allekirjoitettaessa ja syyskuussa 1945 eduskunnan käsitellessä sotasyyllisyyslakia; suurimmaksi osaksi hänen käyntinsä ajoittuivat juuri vuosille 1944 ja 1945. Suomen-käyntiensä välillä Ždanov oleskeli pitkiä aikoja Moskovassa, ja maaliskuusta 1946 lähtien, jolloin hänet nimitettiin Neuvostoliiton liittoneuvoston puheenjohtajaksi, häneltä riitti entistäkin vähemmän aikaa ja huomiota Suomen asioille ja valvontakomission johtamiselle.
Käytännössä valvontakomission puheenjohtajuutta hoiti sen varapuheenjohtaja kenraaliluutnantti Grigori Savonenkov, joka oleskeli Helsingissä miltei koko komission toiminta-ajan. Ždanovin tavoin myös Savonenkov oli lähinnä poliittinen upseeri eikä rintamakenraali. Ždanovilla oli kaksi adjutanttia ja Savonenkovilla yksi. Komission neuvosto-osapuolen poliittisena neuvonantajana oli neuvostoliittolainen diplomaatti Pavel Orlov, joka oli toiminut Neuvostoliiton lähettiläänä Helsingissä välirauhan aikana vuonna 1941.
Valvontakomission brittiläisen osaston päällikkönä toimi kommodori R. M. Howie ja sotilaallisena asiantuntijana suomea hyvin puhunut eversti James H. Magill, joka oli asunut ja työskennellyt Suomessa jo 1930-luvulla ja saanut suomalaisilta ystäviltään lempinimen "Janne Mäkelä". Komission toiminnan päätyttyä Magill jatkoi Britannian sotilasasiamiehenä Helsingissä. Kaikkiaan brittiläiseen osastoon kuului viisi upseeria ja kymmenen alempiarvoista sotilashenkilöä, jotka toimivat maansa ulko- ja sotaministeriöiden alaisina. Brittiläisen osapuolen poliittisena neuvonantajana toimi Francis Shepherd. Hän ei ollut valvontakomission jäsen, vaan toimi virallisesti Yhdistyneen kuningaskunnan ”poliittisena edustajana” Helsingissä.
Myös Yhdysvallat olisi halunnut valvontakomissioon edustajansa. Salainen palvelu OSS esitti presidentti Rooseveltille asiasta ehdotuksen. Neuvostoliiton tiukat otteet olisivat kuitenkin estäneet Yhdysvaltojen vaikutusmahdollisuudet, vaikka se olisi saanut edustajan. Asiaa on selvittänyt historioitsija Hannu Rautkallio teoksessaan Mannerheim vai Stalin (Otava 2014).