stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tulivuorenpurkaus
Purkaustuotteet ja niiden vaikutukset > Pyroklastiset virtaukset

Pyroklastiset virtaukset tai tuhkapilvet liittyvät erityisesti räjähdysmäisiin purkauksiin. Niitä kutsutaan joskus myös ranskankielisellä nimellä ”nuées ardentes” eli ’palavat pilvet’. Pyroklastiset pilvet ovat eräänlaisia vulkaanisten partikkeleiden, purkauskaasujen ja ilman emulsioita, jotka syöksyvät vauhdilla tulivuoren rinnettä alas.
Tyypillisessä räjähdyspurkauksessa tefraa ja kaasuja nousee korkealla ilmakehään. Kaasun ja magman määrä kuitenkin vähenee hiljalleen ja purkauspilvestä tulee osittain ilmaa raskaampi, jolloin se romahtaa ja vyöryy alas rinnettä. Virtauspilvi on muodostunut kaasuista sekä erilaisista kappaleista aina isoista lohkareista mikroskooppiseen lasiin. Pyroklastinen virtaus voi liikkua jopa nopeudella 200 kilometriä tunnissa. Pienet virtauspilvet voivat edetä 10–20 kilometrin matkan ja suurimmat yli 100 kilometriä. Pilven lämpötila on 100–700 astetta.
Pyroklastisten virtausten tiedetään aiheuttaneen useita katastrofeja. Vesuviuksen vuoden 79 tulivuorenpurkauksessa virtaus tappoi Pompejissa noin 18 000 ihmistä ja Mont Peléen vuoden 1902 purkaus noin 30 000 ihmistä Martiniquen saarella.
Purkaustuotteet ja niiden vaikutukset > Kaasut

Tulivuorenpurkauksissa vapautuvista kaasuista yleisimpiä ovat vesihöyry, hiilidioksidi, rikkidioksidi ja rikkivety. Lisäksi esimerkiksi vetyä, heliumia, typpeä, vetykoloridia ja elohopeaa voi tulla kaasuna.
Magmasta vapautuvan kaasun koostumukseen vaikuttavat lämpötila, paine sekä räjähdysherkän materiaalin yleiskoostumus. Hapen määrällä on erityisen suuri vaikutus, sillä sen seurauksena tietyt aineet ovat vakaampia kuin toiset. Jos vulkaaniset kaasut sekoittuvat ilmakehän kaasuihin, vesihöyry, hiilidioksidi ja rikkidioksidi ovat vakaassa tilassa. Jos puolestaan happea on vain vähän saatavilla, metaani, typpi ja rikkivety ovat vakaita. Purkauksissa syntyvät kaasut voivat olla vaarallisia ihmisille, eläimille, maataloudelle ja omaisuudelle, vaikka yleisin vulkaaninen kaasu vesihöyry onkin vaaratonta.
Pääsääntöisesti purkauksessa erittyvä hiilidioksidi laimenee ympäröivään ilmaan, mutta sopivissa olosuhteissa se voi aiheuttaa tappavat olosuhteet. Hiilidioksidi on raskaampaa kuin ilma, joten se voi valua alaville alueille. Ilma, jonka hiilidioksidipitoisuus on yli 3 prosenttia, voi aiheuttaa nopeasti päänsärkyä, huimausta, sydämensykkeen kasvua ja hengitysvaikeuksia. Kun hiilidioksidipitoisuus on noin 15 prosenttia, tilanne on jo hengenvaarallinen.
Rikkidioksidi ärsyttää ihoa, kudoksia ja silmien, nenän ja kurkun limakalvoja. Rikkidioksidipäästöt voivat aiheuttaa tulivuoren suojanpuoleiselle rinteelle happosateita ja ilman saastumista. Esimerkiksi Kīlauea aiheuttaa Havaijilla terveysongelmia rikkidioksidipitoisen vulkaanisen savusumun takia. Rikkivety on hajutonta korkeina pitoisuuksina ja myös erittäin myrkyllistä. Se ärsyttää hengitysteiden yläosaa ja pitkän altistumisen jälkeen aiheuttaa keuhkoödeemaa. Jos rikkivetypitoisuus ylittää 500 ppm, ihminen menettää tajuntansa viidessä minuutissa. Tuhkapartikkelien pinnalla on usein vetyhalideita, ja niitä voi erittyä myös, kun magma on noussut lähelle pintaa. Vesipisaroiden liuotessa ne voi synnyttää happosateita ja tuhkan mukana myrkyttää vesijärjestelmiä, viljelmiä ja laitumia.
Välilliset vaikutukset > Vyöryt

Tulivuorten rinteillä esiintyy yleisesti erilaisia irtoaineksen aiheuttamia vyörymiä, sillä rinteillä on usein paljon tuhkaa, kiviä ja muuta irtoainesta. Vyörymä voi syntyä magmaintruusion, purkauksesta aiheutuneen räjähdyksen, paikallisten maanjäristysten tai vesisateen seurauksena. Käytännössä kivivyöry voi syntyä tulivuoren rinteillä myös ilman aktiivista purkausta. Silloin vanha purkausmateriaali syöksyy esimerkiksi maanjäristyksen seurauksena alas rinnettä.
Suuri mutta myös varsin harvinainen tapahtuma on irtoainesvyöry, jossa jopa kokonainen osa tulivuoren rinnettä sortuu ja vyöryy kymmenien kilometrien matkan. Jos liikkuva aines on veden kyllästämää tai se päätyy uomaan, se muuttuu irtoainesvirtaukseksi. Lahariksi puolestaan kutsutaan virtausta, jossa on merkittäviä määriä savea. Mutavyöryjä voi syntyä myös, kun tulivuoren huipun jäätikön sulavesi alkaa virrata rinnettä pitkin.
Erilaisten maanvyöryjen vaikutus asutuilla alueilla voi olla valtaisa. Nevado del Ruizin purkautuminen Kolumbiassa vuonna 1985 sai aikaan suuren mutavyöryn. Itse purkaus oli voimakkuudeltaan varsin maltillinen, mutta se aiheutti kraatterin ympäristössä olleen lumen nopean sulamisen. Puolessatoista tunnissa mutavyöry ehti 60 kilometrin päässä sijaitsevaan Armeron kaupunkiin, jonka asukkaat eivät olleet varautuneet siihen. Armerossa kuoli arviolta 22 800 ihmistä. Suurissa purkauksissa sedimenttiliikunnot voivat muuttaa maan infiltraatioastetta ja vesijärjestelmiä niin, että maisemat palautuvat entiselleen vasta vuosisatojen tai jopa -tuhansien päästä.
Välilliset vaikutukset > Tsunami

Osittain veden alla sijaitsevan kalderan romahtaminen aiheuttaa tsunamin eli valtavan hyökyaallon. Tsunami voi syntyä myös, jos vyörymä tai pyroklastinen tuhkapilvi syöksyy voimalla mereen. Tsunameita voi syntyä myös, kun vedenalainen kaldera romahtaa tai kun vedenalainen purkausaukko räjähtää meriveden päästyä purkauskanavaan.
Tsunamit voivat pahimmillaan vaatia tuhansia ihmishenkiä, sillä asutustiheys on usein suurimmillaan rannikkoalueilla. Esimerkiksi Santorínin tulivuorenpurkaus loi erittäin tuhoisan tsunamin. Kikain kalderan tsunami puolestaan tuhosi noin 7 300 vuotta sitten Kyūshūn saaren eteläosaa. Historiallisen ajan tunnetuin tulivuoren aiheuttama tsunami syntyi Krakataun purkauksessa 1883. Suurin osa Krakataun noin 36 000 kuolonuhrista johtui tsunamista, joka iski Sumatran ja Jaavan rannikoille. Jos tulivuori on valtameren rannalla, se voi aiheuttaa megatsunamin, yhden ihmiskunnan suurimmista katastrofeista. Tämä vaatisi sen, että tulivuoresta romahtaisi pala suoraan mereen. Tällainen mahdollisuus saattaa tieteilijöiden mukaan olla esimerkiksi La Palman saarella.
Välilliset vaikutukset > Vaikutukset lentoliikenteeseen

Tulivuorenpurkauksesta ilmaan noussut aines on vakava vaara lentoliikenteelle. Tuhkapilviä ja aerosoleja ei voi havaita tutkalla, eikä lentäjät välttämättä pysty erottamaan sellaista tavallisesta pilvestä.
Lentoliikenteen merkittävin uhka syntyy, kun tuhka päätyy suihkumoottoreihin, missä silikaattipitoinen tuhka sulaa ja sen jälkeen jäähtyy uudestaan moottorin viileämmissä osissa. Siellä jäähtynyt aines muodostaa lasisen pinnoitteen, mikä puolestaan häiritsee ilmavirtaa ja voi näin aiheuttaa moottorin sakkauksen tai jopa hajoamisen. Tuhkapilvet voivat lisäksi vaikuttaa lentokoneiden sensoreihin, ja ne heikentävät näkyvyyttä ja mahdollisesti sisätilojen ilmanlaatua. Tuhkan joukossa olevat terävät hiukkaset puolestaan naarmuttavat lentokoneen pintaa.
Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö (ICAO) on perustanut yhdeksän tiedotuskeskusta tiedottamaan lentoliikenteelle vaarallisista purkauksista ja ennustamaan tuhkapilvien leviämistä. Järjestö on myös kehittänyt purkauksista kertovan värikoodeihin perustuvan varoitusjärjestelmän:
Vihreä: Toimiva tulivuori on tavallisessa passiivisessa tilassa.
Keltainen: Lisääntyneitä epävakauden merkkejä, jotka ylittävät tavalliset tausta-arvot. Kasvanut seisminen toiminta.
Oranssi: Lisääntyvää ja kiihtyvää epävakautta. Purkaus on todennäköistä tuntien tai päivien sisällä. Pieniä tuhkapurkauksia odotettavissa tai todettu. Seismisiä häiriöitä tavattu paikallisilla seismisillä asemilla, mutta ei kauempana.
Punainen: Purkaus käynnissä. Savupilvi on noussut tai nousee yli 8 000 metrin korkeuteen merenpinnasta. Havaittu voimakkaita seismisiä häiriöitä kaikilla paikallisilla asemilla ja yleisesti myös kauempana.
Välilliset vaikutukset > Ilmastovaikutukset

Tulivuorten ilmastovaikutukset liittyvät erityisesti korkealle ilmakehään kohoaviin tuhkapilviin. Troposfääriin päätyvät purkaustuotteet päätyvät parissa viikossa sateen mukana takaisin maanpinnalle. Stratosfäärissä tällaista ei pääse enää tapahtumaan, koska siellä ollaan jo säätapahtumien yläpuolella. Siellä ne pystyvät vähentämään Auringon säteilyn pääsyä Maahan, mikä puolestaan viilentää ilmastoa. Kaasuista rikkidioksidi vaikuttaa viilentävästi, mutta kasvihuonekaasuihin kuuluva hiilidioksidi lämmittävästi. Hiilidioksidia syntyy tulivuorenpurkauksissa kuitenkin sen yleismäärän nähden niin vähän, että sillä ei ole juurikaan vaikutusta ilmaston lämpenemiseen.
Rikkidioksidi muuttuu stratosfäärissä rikkihapoksi, joka puolestaan tiivistyy nopeasti sulfaattiaerosoleiksi. Auringon säteily heijastuu niistä osin takaisin avaruuteen, mikä puolestaan viilentää Maan ilmakehän alaosaa eli troposfääriä. Samalla ne myös värjäävät taivasta, joka on päiväsaikaan maitomaisen valkoinen. Auringonnousut ja -laskut ovat puolestaan poikkeuksellisen värikkäitä.
1900-luvun lopulla esimerkiksi El Chichónin vuoden 1982 purkaus ja Pinatubon vuoden 1991 purkaus ovat molemmat viilentäneet ilmakehää noin 0,5 astetta. Ilmastovaikutukset kuitenkin myös vaihtelevat, sillä esimerkiksi Pinatubon purkauksen jälkeen pohjoisten leveysasteiden talvet leutonivat selvästi. Tämä johtui länsituulten voimistumisesta, mikä toi mantereelle lauhaa merellistä ilmaa. Historiallisesti moniin purkauksiin on liitetty kylmiä aikakausia, ja esimerkiksi Seruan ja Heklan vuoden 1693 purkaukset vaikuttivat todennäköisesti osaltaan vuosien 1694 ja 1695 kylmiin vuosiin ja Pohjois-Euroopan suuriin kuolonvuosiin. Kesätöntä vuotta 1816 edelsi puolestaan Tamboran purkaus. Aikalaiskuvausten mukaan purkaus rikkoi koko Tamboran yläosan ja jätti jäljelle puolitoista kilometriä syvän kraatterin. Tambora syöksi ilmaan 150 kuutiokilometriä vulkaanista ainetta ja noin 200 miljoonaa tonnia rikkipitoisia kaasuja. Ne levisivät nopeasti ympäri maapallon ja viilensivät säätä maailmanlaajuisesti.
Toban purkauksen 75 000 vuotta sitten arvellaan aiheuttaneet maapallon pintalämpötilan laskemisen 3–5 asteella. Purkaus oli suurin, jota maapallolla on tapahtunut kahteen miljoonaan vuoteen. Se lennätti ilmaan ainaki 2 800 kuutiokilometriä vulkaanista materiaalia.
Purkauksen ennustaminen

Tulivuoret muodostavat yhden suurimmista luonnonuhista ihmisen toiminnalle. Siksi niiden purkauksia on pyritty ennustamaan tutkimalla aiempia historiallisia tapauksia sekä esihistoriallisia kerrostumia. Tulivuorille on sijoitettu tulivuoriobservatorioita, jotka tarkkailevat paikallisia maanjäristyksiä ja pinnan epämuodostumia, jotka voivat ennustaa tulevasta purkauksesta.
Ennen tulivuoren purkautumista magman paine kasvaa vuorensisäisissä magmataskuissa. Tämä aiheuttaa pientä maan tärähtelyä, joka johtuu maan halkeilusta ja vuoren paisumisesta. Tämä ilmiö ei ole ihmissilmin tai -korvin havaittavissa, mutta sitä pystytään havainnoimaan vuoren rinteelle asennetuilla seismometreillä ja kaltevuusmittareilla. Mittareiden avulla ei saada selville purkauksen tarkkaa paikkaa tai ajankohtaa, mutta pitkäaikainen seuranta ja tietojenkeruu säästää ihmishenkiä.
Seurantajärjestelmien tehokkuus sai näyttöä St. Helensin purkauksessa vuonna 1980. Purkauksen ennustusmerkkejä saatiin hyvissä ajoin, jolloin tiedeyhteisöjen ja viranomaisten hyvän tiedonkulun ansiosta alue saatiin nopeasti tyhjennettyä. St. Helensin kohdalla vuoren pohjoiskylkeen oli ilmestynyt jo selvästi näkynyt pullistuma, ja alueella oli myös useita pieniä maanjäristyksiä. Läheskään kaikilla maapallon tulivuorilla ei ole vastaavanlaista tiedonkeräysjärjestelmää, joten niiden toiminnasta ei saada ennakkotietoa.
Purkausvoimakkuus

Tulivuorenpurkauksen voimakkuuden mittaamiseen voidaan käyttää useita eri luokittelutapoja. Purkauksesta voidaan mitata esimerkiksi sen purkauspilven korkeutta, purkautuvan aineksen määrää, sinkoutuvien kappaleiden koon ja niiden sinkoutumisetäisyyden välistä suhdetta, hienojakoisen tuhkan määrää tai sen kestoa. Näillä kaikilla mittareilla saadaan selville joko suoraan tai välillisesti purkauksessa vapautunut energia.
Purkauksen räjähtävyyden arvioimiseen on kehitetty VEI-indeksi, joka perustuu useisiin muuttujiin. VEI on Richterin asteikon tavoin avoin asteikko, ja jokainen taso on kymmenen kertaa voimakkaampi kuin edellinen. Indeksi voi saada arvon väliltä 0–8. Purkaukseen ei liity lainkaan räjähdyksiä, jos VEI-arvo on 0. Havaijin Kīlauea purkautuu usein näin. Sieltä valuu laavaa, mutta siihen ei liity räjähdyksiä. VEI-arvolla 5 purkauksen yhteydessä tapahtuu jo huomattavan suuri räjähdys. Tällaisia tapahtuu keskimäärin 20 vuoden välein. Maapallolla on vuoden 1500 jälkeen tapahtunut viisitoista VEI 5-, neljä VEI 6- ja yksi VEI 7 -luokan purkaus. Voimakkaimpaan luokkaan kuuluu vain Tamboran vuoden 1815 purkaus.
VEI-arvo on määritelty yli 5 000 purkaukselle viimeisen 10 000 vuoden ajalta. Mikään niistä ei ole lähelläkään VEI 8 -luokan teoreettista purkausta. Tällainen purkaus olisi erittäin tuhovoimainen, ja siinä vapautuisi yli tuhat kuutiokilometriä vulkaanista ainetta, se kestäisi yli 12 tuntia ja sen savupatsas kohoisi yli 25 kilometriin. Näin massiivessa purkauksessa ovat syntyneet jättiläiskalderat, kuten Yellowstonen kaldera.
Historiallisen ajan tuhoisimpia tulivuorenpurkauksia

79 jaa. Vesuvius, Italia: 3 000 – 16 000 kuollutta
1586 Kelut, Indonesia: noin 10 000 kuollutta
1783 Lakagigar, Islanti: noin 10 000 kuollutta
1792 Unzen, Japani: noin 15 000 kuollutta
1815 Tambora, Indonesia: 71 000 – 120 000 kuollutta
1883 Krakatau, Indonesia: n. 35 000 kuollutta
1902 Mont Pelée, Martinique: 28 000 – 30 000 kuollutta
1902 Santa Maria, Guatemala: n. 5 000 kuollutta
1984 Nevado del Ruiz, Kolumbia: 20 000 – 25 000 kuollutta
Uskonnoissa ja taiteessa

Skientologiakirkko on vuodesta 1967 käyttänyt purkautuvan tulivuoren kuvaa monien kirjojensa kansissa. Symboli sai 1980-luvulla näkyvän roolin kirkon mainonnassa. Tulivuorenpurkaus ei suoraan liity kirjojen sisältöön, eikä niissä selitetä sen merkitystä. Taustalla on skientologian pyhistä kirjoituksista löytyvä tarina Xenusta, joka surmasi suuren joukon ihmisiä tulivuorien ja ydinaseiden avulla. Kirkon perustajan L. Ron Hubbardin mukaan ihmisillä on edellisten elämien kautta näistä tapahtumista alitajuisia muistoja, jotka tulivuorenpurkausta esittävä kuva aktivoi.
Tulivuorenpurkaus on dinosaurus- ja luolamieselokuvissa toistuva juonikuvio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta tulivuorenpurkaus Wikimedia Commonsissa
Rauhallista laavavirtausta Havaijilla.
Surtseyn purkausta vuonna 1963
Köysilaavaa Kīlauean rinteillä.
Tulivuori Sarytševin purkauspilveä Kansainväliseltä avaruusasemalta kuvattuna.
Havaijilla kasvava hehkupuihin kuuluva Metrosideros polymorpha kasvaa 30 vuotta vanhasta laavakerrostumasta.
Mies lakaisee tuhkaa kadulta Keludin purkautumisen aikaan 2014.
Pyroklastinen tuhkapilvi vyöryy alas pitkin Mayonin tulivuoren rinteitä Filippiineillä 1984.
Eyjafjallajökullin vuoden 2010 purkauksen tuhkapilven leviäminen 14.–25.4. Purkaus pysäytti lentoliikenteen isossa osassa Eurooppaa.
Seismografi Vesuviuksen rinteillä.
Vesuviuksen purkautumisen uhrin valos.
Vilho Koljonen

Vilho Koljonen (18. elokuuta 1910 Kiihtelysvaara – 1. syyskuuta 2000) oli suomalainen kirjailija, valokuvaaja ja musiikintekijä.
Henkilöhistoria

Koljonen toimi vuodesta 1955 lähtien Muonion Särkijärven koulun opettajana. Vuosina 1936–1944 hän työskenteli mainostoimisto Erva-Latvalan tekstisuunnittelijana. Koljonen on tullut tunnetuksi ennen kaikkea lukuisten muun muassa Kauko Käyhkön ja Kipparikvartetin esittämien laulujen sanoittajana. Monet Koljosen lauluista ovat päätyneet myös koulujen musiikkikirjojen sivuille.
Vilho Koljosen poika Veli Koljonen (s. 1951) on tunnettu taidemaalari.
Kirjallinen tuotanto

Koljonen käytti oman nimensä ohella useita nimimerkkejä, kuten Kaj Duuri, Ville, Vilcol ja K. A. Mera.
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Harmaan kylän laulu: rajakarjalainen idylli, Otava, 1943
Laulava teini: runoja, Otava,  1944
Seikkailu maan alla : seikkailukertomus. Poikien seikkailukirjasto 110.   Otava 1946 (nimimerkillä Vilcol)
Salaliitto: alkuperäisten päiväkirjamerkintöjen mukaan kuvailtu, Karisto, 1953
Muonion kairoilta, Lions-Club Muonio, 1978, (toim. Vilho K.)
Muonion kairoilta 2, Lions-Club Muonio, 1980, (toim. Vilho K.)
Muonion kairoilta 3, Lions-Club Muonio, 1982, (toim. Vilho K. et. al.)
Käsivarren kainalosta, Tornion kirjapaino, 1998
Aiheesta muualla

Vilho Koljosen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Vilho Koljosen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Jämänaiset

Jämänaiset (kiin.: 剩女; pinyin: shèng nǚ) on mandariinikiinankielinen halventava termi, jolla viitataan yli 27-vuotiaisiin (yleensä korkeasti koulutettuihin) naimattomiin ja lapsettomiin naisiin. Termin tarkoitus on stigmatisoida tällaiset naiset ja ajaa nämä naimisiin.
Vastaavassa elämäntilanteessa olevia miehiä ei stigmatisoida samalla tavalla kuin naisia.
Tausta

Yhden lapsen politiikan (1979–2016) jäljiltä miehiä on Kiinassa arviolta 30 miljoonaa enemmän kuin naisia. Sukupuolijakauman ero on erityisen näkyvä maaseudulla. Perinteisesti naiset ovat menneet naimisiin nuorella iällä, mutta tämä ikä on noussut tasaiseen tahtiin 1950-luvulta alle 20 vuodesta nykyiseen 27. Vanhemmille yli 25-vuotias naimaton lapsi on häpeän aihe.
Termin popularisoi koko Kiinan naisliitto, jonka tarkoitus on väitetysti edistää naisten oikeuksia ja tasa-arvoa Kiinassa. Liitto julkaisi hieman kansainvälisen naistenpäivän jälkeen kirjoituksen nimeltä "Jämänaiset eivät ansaitse sääliämme". Lisäksi asiantuntija neuvoi, että "nätit tytöt eivät tarvitse korkeaa koulutusta päästäkseen rikkaisiin ja vaikutusvaltaisiin naimisiin. Mutta keskiverron ja ruman ulkonäön omaavalla tilanne on vaikeampi" ja, että "nämä tytöt yrittävät korkeasti kouluttautumalla parantaa kilpailukykyään. Tragedia kuitenkin on, etteivät he tajua, että sitä mukaan kun nainen vanhenee, hänen arvonsa vähenee vähenemistään. Jahka he ovat valmistuneet maistereiksi tai tohtoreiksi, he ovat jo vanhoja – niin kuin kellastuneet helmet".
Perinteisten kiinalaisten perhearvojen mukaan nainen ei voi olla perheen pää, minkä vuoksi naisia kannustetaan avioitumaan. Lasten saaminen ja avioliitto ovat kiinteästi sidoksissa toisiinsa Kiinassa, sillä avioliiton ulkopuolisia lapsia pidetään edelleen tabuina. Yksinhuoltajia ja lapsettomia ei kuitenkaan rangaista lain nojalla, vaikka näitä karsastetaankin paikallisesta tapakulttuurista johtuen.
Ilmeneminen käytännössä

Vanhemmat saattavat kerääntyä toreille ja puistoihin esittelemään tyttäriään potentiaalisille puolisoille (tai tämän vanhemmille) toisinaan ilman, että tyttäret ovat tästä tietoisia. Ilmoituksissa käy usein ilmi tyttären pituus, paino, syntymäaika ja mahdollinen miesihanne.
Joidenkin naisten, jotka eivät suostu menemään naimisiin, perheet katkaisevat välit tyttäreen tämän naimattomuuden takia.
Kun Tsai Ing-wen valittiin Taiwanin presidentiksi, Xinhua kutsui naimatonta ja lapsetonta Tsaita jämänaiseksi, jolla ei ole "rakkauden tunteellista vetoa". Lisäksi Tsain katsottiin naimattomuutensa takia olevan taipuvainen äärimmäisiin, itsekkäisiin ja tunteellisiin päätöksiin politiikassa.
Reaktioita

Naisiin ladatut korkeat odotukset ovat vaikuttaneet miehiin sillä tavalla, että näiden odotetaan olevan menestyneitä ja jollain tasolla varakkaita näiden etsiessä vaimoa. Tähän vaikuttaa myös se, että perinteisten kiinalaisten perhearvojen mukaan naisten odotetaan menevän naimisiin itseään paremmin menestyneen miehen kanssa. Yhden lapsen politiikan jäljiltä Kiinassa on huomattavasti enemmän miehiä kuin naisia, minkä vuoksi miesten kilpailu vaimoista on kovaa.
Naiset, jotka ovat päättäneet elää sinkkuina ja lapsettomina, ovat ottaneet oman termin, joka äännetään samalla tavalla (kiin.: 胜女; pinyin: shèng nǚ), mutta tarkoittaa "voittoisa nainen".
Tallimäki–Virojoki-tie

Tallimäki–Virojoki-tie on Haminan kaupungin itälaidalta Tallinmäeltä Virojoelle johtava museotie, jonka pituus on 35,2 kilometriä. Se on Suomen pisin museotie.
Kilometripylväät ovat 1930-luvulta.
Vuodesta 1938 vuoteen 1966 asti tie oli valtatie 7, ja nykyisin se on yhdystie 3513. Tie noudattelee Suuren Rantatien 1700-luvun linjausta, joskin sitä on muutettu 1850-luvulla ja oiottu ja paranneltu myös 1900-luvun puolella. Oikomisista huolimatta tie on edelleen mutkainen ja mäkinen. Tie kulkee metsien, pienten kylien ja peltomaisemien halki. Se on päällystetty ja vilkasliikenteinen. Tienvarren kiviset kilo­metri­pylväät ovat 1930-luvulta.
Tallimäki–Virojoki-tie sisältyy muiden Suuren Rantatien osien kanssa Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Toinen museotiekokoelmaan kuuluva osuus Suuresta Rantatiestä on Fagervikintie Inkoossa.
Tien varrella olevia kyliä tai kulmakuntia ovat muun muassa Virojoen Klamila, Ravijoki ja Alapihlaja. Noin kaksi kolmasosaa tiestä kulkee Virolahden kunnan alueella.
Museotie kohtaa Salpalinjan Ravijoella. Museotien läheisyydessä on myös Harjun maatalousoppilaitos, joka on perustettu 1890-luvulla. Kymmenestä Virolahdella säilyneestä Uudenkaupungin rauhan rajakivestä museotien läheisyydessä sijaitsee kaksi, Alakivi ja Kirkkotien kivi.
Karri Sihvonen

| Karri Sihvonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. helmikuuta 1994 (ikä 30)
Uran tiedot
Pituus:  199 cm
Laji:  lentopallo
Seura:  Raision Loimu
Karri Sihvonen (s. 17. helmikuuta 1994 Mäntyharju) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa lentopallon Mestaruusliigassa pelaavaa Raision Loimua. Sihvonen on kotoisin Mäntyharjulta, josta hän siirtyi Kuortaneen urheilulukioon opiskelemaan muiden nuorisomaajoukkueiden vakipelaajien tavoin. Kuortaneen jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 pelaamaan Mikkelin Passareiden riveissä lentopallon I-sarjaa. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi Raision Loimun riveihin, jossa nousujohteinen ura jatkuu edelleen.
Kilpatanssi

Vakiotanssi
Kilpatanssi on tanssiurheilua, joka on yleisnimitys kaikille paritansseille, joita tanssitaan kilpailumielessä. Kilpatanssilla tarkoitetaan kilpailemista kolmessa eri lajissa: viidessä  vakiotanssissa, viidessä latinalaistanssissa tai näiden yhdistelmässä 10-tanssissa. Vakiotansseihin kuuluvat hidas valssi, tango, wieninvalssi, foxtrot ja quickstep. Latinalaistansseihin kuuluvat samba, cha-cha, rumba, paso doble ja jive. Kilpatanssi on paritanssi laji, sitä tanssitaan pareittain kilpailumielessä, kilpatanssia voi harrastaa myös nuoret lapset.
Kilpatanssissa kilpaillaan amatööri- ja ammattilaisluokissa. Ammattilaiseksi siirrytään tekemällä ilmoitus lajiliittoon, jonka jälkeen pari ei voi enää kilpailla amatööriluokissa. Kilpailuissa tanssitaan omassa ikä- ja taitotasoluokassa. Tanssiparit ovat kilpailuissa tanssilattialla samaan aikaan, esittäen ennalta harjoitellut koreografiansa kussakin tanssissa. Tanssituomarit vertailevat pareja määriteltyjen arvosteluperusteiden mukaisesti.
Vuodesta 2013 lähtien Suomessa on järjestetty Pro/Am-tanssikilpailuja, joissa parit muodostuvat amatööri- ja ammattilaistanssijasta. Kilpailuun voi osallistua aloittelevat ja jo edistyneemmät tanssijat. Pro/Am-kilpailuissa kilpaillaan latinalais- ja vakiotansseissa tasoluokissa Newcomer, Bronze, Silver, Gold ja Scholarship.
Kilpatanssi kansainvälisesti

Kilpatanssi on suosittu urheilumuoto erityisesti Englannissa, Italiassa, Saksassa ja Venäjällä. Lajissa järjestetään vuosittain maailman- ja euroopanmestaruuskilpailut sekä amatööri- että ammattilaisluokille erillisinä kilpailutapahtumina. MM- ja EM-kilpailujen lisäksi kilpaillaan vuosittain Englannin Blackpool-tanssikilpailuissa, joita voidaan pitää edellä mainittujen lisäksi lajin päätapahtumana.