stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Syrakusan teatteri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syrakusan teatteri Wikimedia Commonsissa
Teatterin katsomo.
Euripideen tragedian Ifigeneia Auliissa esitys teatterilla vuonna 2015.
[ΒΑΣΙΛΙΣΣΑ]ΣΝΗΡΗΙΔΟΣ, [Basilissa]s Nērēidos, ”kuningatar Nereiksen”. Piirtokirjoitus istumapaikassa.
Syrakusan teatteri panoraamakuvassa.
Timo

| Timo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  9. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  22. tammikuuta, 21. helmikuuta, 3. toukokuuta, 10. kesäkuuta, 28. heinäkuuta
Muunnelmia:  Timi
Vastineita eri kielissä:  Tim, Timmy, Timothy
Nimen alkuperä:  Timoteus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Timo on Suomessa hyvin yleinen, jonkin verran myös mm. Ruotsissa ja Saksassa esiintyvä miehen etunimi. Timo on lyhentymä kreikkalaisesta nimestä Timotheus (Timoteus), joka merkitsee 'Jumalaa kunnioittavaa' (timao "kunnioittaa" theos "jumala").
Suomessa nimi esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882–1883. Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908. Timon nimipäivä on 9. toukokuuta.
Timo on Suomen yleisimpiä miesten nimiä. Se oli vuonna 2014 tehdyn tilaston mukaan Suomen toiseksi yleisin kutsumanimi (yleisin oli Matti), ja Timo Virtanen on Suomen yleisin kutsumanimen ja sukunimen yhdistelmä. Seitsemän veljeksen Timo on voinut edistää nimen käyttöä, joskin Timosta tuli muotinimi vasta noin 70 vuotta Seitsemän veljeksen ilmestymisen jälkeen. Timo oli suosittu nimi viime sota-ajasta lähtien 1970-luvun lopulle. Suosituimmillaan nimi oli 1950- ja 1960-luvulla. 1970-luvun jälkeen Timo ei ole ollut enää muotinimi, mutta vielä 2000-luvun alkuvuosina Timoksi nimettiin noin sata poikaa vuodessa. Vuoden 2021 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Timo-nimen on saanut Suomessa 59 736 miestä. Timon lempinimi on usein Timppa.
Tunnettuja Timoja > Muunmaalaisia Timoja

Timo André Bakken, norjalainen maastohiihtäjä
Timo Bernhard, saksalainen autourheilija
Timo Boll, saksalainen pöytätennispelaaja
Timo Glock, saksalainen moottoriurheilija
Timo Helbling, sveitsiläinen jääkiekkoilija
Timo Hildebrand, saksalainen jalkapalloilija
Timo Hoffmann, saksalainen nyrkkeilijä
Timo Maran, virolainen biologi, runoilija, tutkija ja toimittaja
Timo Pielmeier, saksalainen jääkiekkomaalivahti
Timo Räisänen, ruotsalainen muusikko
Timo Röttger, saksalainen jalkapalloilija
Timo Scheider, saksalainen autourheilija.
Timo Sild, virolainen suunnistaja
Timo Steiner, virolainen säveltäjä
Timo Teern, virolaissyntyinen näyttelijä
Timo Werner, saksalainen jalkapalloilija
Kuvitteellisia Timoja

Seitsemän veljeksen Timo
Timo, sarjakuvahahmo Timo "Timppa" Mäkelän sarjassa Timo ja Tiina, julkaistu Raketti-lehdessä
Timo, Kivi Larmolan sarjakuvahahmo.
Timo, pesukarhu piirrossarjassa Timo menee esikouluun
Timo Harjakainen, valvova rakennusmestari. Aku Hirviniemen esittämä sketsihahmo viihdeohjelmassa Putous
Timo Harjunpää, Matti Yrjänä Joensuun luoma rikospoliisi
Timo Silakka, Kummeli-tv-sarjan urheilijasuuruus
Muita Timoja

Hankkijan Timo, perunalajike.
Wartburg 1.3

| Wartburg 1> 3 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Itä-Saksa (1988–1990)  Saksa (1990–1991)
Valmistaja:  VEB Automobilwerk Eisenach, Eisenach
Konserni:  Industrieverband Fahrzeugbau
Valmistusvuodet:  1988–1991
Tuotantomäärä:  152 775
Korimalli:  sedan, farmari, avolava
Edeltäjä:  Wartburg 353
Tekniset tiedot
Moottori:  4-sylinterinen, 4-tahtinen rivimoottori
Iskutilavuus:  1 272 cm³
Teho:  43 kW /5400 1/min
Vääntö:  96 Nm /3300 1/min
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  4+1
Kulutus:  6,4 l /100 km
Mitat
Massa:  840–950 kg
Pituus:  4 216–4 276 mm
Akseliväli:  2 450 mm
Leveys:  1 644 mm
Korkeus:  1 495 mm
Wartburg 1.3 oli itäsaksalaisen, sittemmin saksalaisen Automobilwerk Eisenachin (AWE) vuosina 1988–1991 valmistama henkilöautomalli. Auto oli ainoa nelitahtimoottorilla varustettu Wartburg ja samalla merkkinsä viimeinen edustaja. Sitä valmistettiin sedan- farmari- ja avolavamuunnelmina.
Malli pohjautui vahvasti edeltäjäänsä, kaksitahtiseen 353-malliin. Wartburg 1.3:n tuotanto jouduttiin lakkauttamaan ennenaikaisesti sen kysynnän romahdettua rajojen avaudutumisen ja Saksojen yhdistymisen seurauksena.
Tausta

Jo vuosien ajan AWE:n suunnittelijat olivat harkinneet Wartburgin kaksitahtimoottorin korvaamista nelitahtisella. Vuonna 1969 aloitettiin nelitahtisen moottorin suunnittelu. Lopputuloksena syntyi nelisylinterinen rivimoottori koodinimeltään 400, jossa oli hihnavetoinen sylinterinkannen yläpuolinen nokka-akseli. Vaikka 1 593-kuutioinen ja 83-hevosvoimainen moottori oli ominaisuuksiltaan onnistunut, projekti hyllytettiin vuonna 1972 kahden prototyypin valmistuttua. Moottorimalli koki saman kohtalon kuin 1950-luvulla tehdyt vastaavat kokeilut: sen tuotteistamisen edellyttämiin investointeihin ei myönnetty varoja.
Myöhemmin 1970-luvulla AWE laati prototyyppiautot RGW 760, 360 ja P610M, jotka jäivät niin ikään toteutumatta.
Vuonna 1979 palattiin aiempaan ideaan, jossa olemassa olevaan 353-malliin sovitettaisiin uusi moottori. Joulukuussa 1981 valmistui 1 191-kuutioinen moottorimalli 234, joka oli suunniteltu valmistettavaksi olemassa olevalla konekannalla. Tuotannon oli määrä alkaa lokakuussa 1986.
Suunnittelu

Ennen kuin uuden nelitahtimoottorin valmistusta oli aloitettu, marraskuussa 1984 päätettiinkin käyttää VW:n lisenssillä valmistettavaa moottorimallia, jota varten emoyritys IFA rakensi tehtaan Karl-Marx-Stadtiin. Tehtaan tuotteita oli määrä käyttää myös Trabantissa ja Barkasissa. Poikittain asennettavaksi suunnitellun moottorin sovittaminen Wartburgiin tuotti suuria hankaluuksia, sillä Wartburgissa moottori oli sijoitettu pitkittäin. Moottorin mahduttaminen olisi edellyttänyt keulan pidentämistä 100 millimetrillä, mitä ei pidetty kelvollisena vaihtoehtona. Ainoana ratkaisuna oli korin ja vaihteiston perinpohjainen uudelleensuunnittelu. Vaihteistoksi tuli Itä-Saksassa suunniteltu ja Automobilwerk Zwickaun (AWZ) valmistama nelivaihteinen vaihteisto; viidennelle vaihteelle ei onnistuttu tekemään tilaa. Kesken projektin muuttuneiden suunnitelmien tähden AWE menetti suuria summia jouduttuaan maksamaan aiemmin tilattuja, sittemmin tarpeettomiksi jääneitä työkaluja. Joidenkin arvioiden mukaan olemassa olevan mallin muutostyö maksoi lopulta enemmän kuin kokonaan uuden itäsaksalaisen Wartburg-mallin suunnittelu olisi kustantanut. Alun perin Itä-Saksan hallinto suunnitteli pitävänsä uudistetun Wartburgin tuotannossa muuttumattomana vuoteen 1995 asti.
Valmistus

Wartburg 1.3 esiteltiin vuonna 1988 Leipzigin messuilla. Auto oli hyvin samankaltainen edeltäjäänsä verrattuna, mutta yksityiskohdissa oli lukuisia eroja. Raideväliä oli levennetty 100 mm, mikä vakautti kulkua. Maski oli uusittu ja vilkut siirretty etupuskurista lokasuojien kulmiin. Puskurit oli muutettu ajan hengen mukaisesti muovisiksi ja takavaloja oli kasvatettu. Kojelauta oli uusittu ja katkaisimet oli ryhmitelty ergonomisesti ohjauspyörän kummallekin puolelle. Myös lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmä oli uusittu.
Ensimmäinen nelitahtimoottorilla varustettu Wartburg rullasi ulos Eisenachin tuotantolinjalta 12. lokakuuta 1988. Hallitus kaavaili kasvattavansa vuotuisen tuotannon 75 000 ja 100 000 auton välille.
Wartburg 1.3 oli huomattavasti kaksitahtista edeltäjäänsä kalliimpi. Kun sedan-mallinen Wartburg 353W maksoi varustelutasosta riippuen 20 000–22 000 Itä-Saksan markkaa, nelitahtisen 1.3:n hinta kipusi 30 200 ja 31 580 markan väliin. Helmikuussa 1989 alkoi farmarikorisen 1.3 Tourist-mallin valmistus; sen hinta asettui 33 775 ja 35 190 markan välille. Virallisen valuuttakurssin mukaan laskettuna Wartburgin hinta oli verrattavissa Ford Sierraan, Renault 21:een ja Opel Asconaan. Vertailu on puhtaasti teoreettinen, sillä suurimmalla osalla itäsaksalaisista ei ollut mahdollisuutta hankkia läntisen autoteollisuuden tuotetta. Maassa ei oltu totuttu yhtäkkiseen hinnannousuun; kaksitahtisen 353:n hinta oli vuodesta 1966 noussut alle 20 %, ja Wartburgeja jonottaneet eivät olleet varautuneet maksamaan autosta puolitoistakertaista hintaa aiempaan verrattuna. Edeltäjämallin valmistuksen päätyttyä monet jonottaneet joutuivat rahanpuutteen takia luovuttamaan paikkansa seuraavalle, mutta siitä huolimatta jonotuslista kattoi koko aiotun tuotannon 1990-luvun puoliväliin saakka. Poliittinen johto yritti selittää uuden mallin kohonnutta hintaa sen parannetuilla ominaisuuksilla, mutta glasnostista alkaneen rajojen aukeamisen myötä maahan alkoi tulvia lännestä edullisia käytettyjä autoja, ja perustelu ei vakuuttanut. Uudesta moottoristaan huolimatta Wartburg oli auttamattoman vanhanaikainen hiljakkoin esiteltyihin Škoda Favoritiin ja Lada Samaraan verrattuna.
Vuoden 1990 alussa alkoi käydä ilmeiseksi että Wartburgin tarina olisi ohi. Maaliskuussa samana vuonna AWE siirtyi Adam Opel AG:n hallintaan. Toukokuussa ilmoitettiin Opel Vectran tuotannon aloittamisesta Eisenachissa samalla kun Wartburgin tuotanto jatkuisi vuoteen 1993 asti; tuotannosta oli tarkoitus suunnata 80 % vientiin. Romahtanut kysyntä kuitenkin joudutti lopettamispäätöstä, sillä auto ei käynyt kaupaksi vaikka hinta oli onnistuttu painamaan 13 450 D-markkaan. Vuoden 1990 lopulla Wartburgeja myytiin 30 % alennushintaan. Joulukuussa ilmoitettiin että Wartburgin tuotanto nojautui uudelleenyhdistyneen Saksan antamiin tukiaisiin. Viimeinen Wartburg valmistui 10. huhtikuuta 1991. Kokonaistuotantomääräksi tuli 152 775; paras tuotantovuosi oli 1989, jolloin linjoilta rullasi ulos 70 204 autoa, ja viimeisenä vuonna valmistui vain 7 200 yksilöä. Wartburgien tuotannon hiipuessa tehdas keskittyi Opelien valmistukseen.
Teknisiä tietoja > Moottori ja voimansiirto

Voimanlähteenä ollut 1 272-kuutioinen, nelitahtinen, nelisylinterinen rivimoottori perustui Volkswagen Polossa vuosina 1981–1990 käytettyyn moottoriin. Siinä oli hihnavetoinen kannen yläpuolinen nokka-akseli, alumiininen sylinterikansi ja valurautainen moottorilohko. Puristussuhde oli 9,5:1 ja moottori toimi 91-oktaanisella bensiinillä. Sylinterin halkaisija oli 75 mm ja iskunpituus 72 mm.
Vaihteistossa oli neljä vaihdetta eteen ja yksi peruutusvaihde. Lavamuunnelman vetopyörästön välityssuhde oli hieman sedan- ja farmarimalleja suurempi. Vetoakselit olivat kaksoisnivelöidyt.
Teknisiä tietoja > Kori ja alusta

Korivaihtoehtoihin lukeutui nelioviset sedan- ja farmarimallit sekä kaksiovinen lava-auto. Auton sähköjärjestelmä oli 12-volttinen ja siihen kuului 44 ampeeritunnin akku. Laturi tuotti 14 volttia ja 53 ampeeria.
Aikaisempien mallien tapaan Wartburgissa oli kantavana rakenteena erillinen hevosenkengän muotoinen runkorakenne, jonka päälle kori oli asennettu. Sekä etu- että taka-akselilla oli erillisjousitus. Kaikissa malleissa oli 2 450 mm akseliväli. Raideväli edessä oli 1 382 mm ja takana 1 360 mm. Ohjausvaihde oli hammastankotyyppinen.
Hydraulinen jarrujärjestelmä oli kaksipiirinen ja varustettu kuorman mukaan säätyvällä taka-akselin jarruvoiman säätimellä. Edessä oli nelimäntäisillä jarrusatuloilla varustetut levyjarrut ja takana simplex-tyyppiset rumpujarrut. Seisontajarru vaikutti takapyöriin mekaanisen välityksen kautta. Vaihtoehtoiset rengaskoot olivat 165 R 13 ja 175/70 R 13.
Teknisiä tietoja > Ominaisuuksia

Auton huippunopeus oli 140 km/h ja kiihtyvyys 0–100 km/h kesti 20 sekuntia. Sedan-mallin kantavuus oli 420 kg, farmarimallin 450 kg ja avolavan 840 kg. Katolla sai kuljettaa enintään 60 kg kuorman. Valmistajan suurin sallima perävaunun massa oli 650 kg jarrullisena ja 500 kg jarruttomana.
Muunnelmia

Mallin lyhyen elinkaaren aikana siihen kokeiltiin vaihtoehtoisena voimanlähteenä 1 390-kuutioista, 80-hevosvoimaista Renaultin moottoria, jonka jatkeeksi oli asennettu viisivaihteinen vaihteisto. Tämän avulla auto saavutti 150 km/h huippunopeuden. Tällä yhdistelmällä arvioitiin saatavan noin 1 000 D-markan säästö autoa kohden. Hanke kuitenkin kariutui Wartburgin valmistuksen tyrehdyttyä.
Poliisivoimia varten suunniteltiin muunnelma tarpeellisella varustuksella. Autoja valmistettiin kolme kappaletta. Poliisin taholta ei kuitenkaan tullut kiinnostusta, vaan kalustohankinnoissa suuntauduttiin läntisen Saksan suosimiin BMW:ihin ja Volkswageneihin.
Vuoden 1990 puolivälissä läntisessä Saksassa tunnettu autojen korisarjojen valmistaja Irmscher suunnitteli kolmen kuukauden toimitusajalla Wartburg New Line -muunnelman, joka esiteltiin syyskuussa 1990. Yläosaltaan punaisessa, kylkilistan alauolelta mustassa autossa oli takaspoileri, uudelleen suunnitellut mustat puskurit ja 14-tuumaiset alumiinivanteet. Jousitusta oli laskettu 25 mm ja autossa oli Bilsteinin iskunvaimentimet. Etuistuimet olivat Recaron valmistamat. Autosta painettiin esitteitä, jotka tarjosivat sitä 17 000 D-markan hintaan. Tuotantoa ei kuitenkaan aloitettu ja prototyyppi jäi ainoaksi laatuaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wartburg 1.3 Wikimedia Commonsissa
Wartburg 1.3:n kojelauta.
Farmarimalli Wartburg 1.3 Tourist.
Wartburgin 1,3-litrainen moottori.
Wartburg 1.3 New Line -prototyyppi Eisenachin automuseossa.
Arkkitehtuuri

Arkkitehtuurin keskeisiä käsitteitä ovat muiden muassa massa, muoto ja mittasuhteet, tila, aika ja liike, pinnat, materiaalit ja värit sekä valo ja varjo. Carlo Scarpa, Museo di Castelvecchio.
Hyvänä arkkitehtuurina voidaan pitää esimerkiksi arkkitehtuuria, johon liittyvät ”harkittu suunnittelu, onnistunut muotoilu, hienot näkymät, tilalliset elämykset sekä paikan oma henki”. Louis Kahn, Bangladeshin parlamentti.
Arkkitehtuuri eli rakennustaide on taiteen ja tekniikan muoto, jossa yhdyskuntia, rakennuksia ja niihin liittyviä osia suunnitellaan useasta näkökulmasta. Arkkitehtuurissa täytyy aina huomioida monia keskenään ristiriitaisia näkökulmia – arkkitehtonista teosta suunniteltaessa arkkitehdin täytyy yhteistyössä erityissuunnittelijoiden kanssa löytää hyväksyttävissä oleva tasapaino ainakin toiminnalliselta, tekniseltä, taloudelliselta, esteettiseltä, juridiselta ja yhteiskunnalliselta kannalta.
Arkkitehtuuri poikkeaa useista muista taiteista muun muassa siksi, että arkkitehtuurin toteuttamiseksi tarvitaan aina ryhmätyötä, neuvottelua, kompromisseja ja julkinen hyväksyntä (rakennuslupa) sekä viranomaisvalvontaa ennen kuin arkkitehtuuri (esimerkiksi rakennus) voidaan toteuttaa (rakentaa). Jotta arkkitehtuuria voitaisiin teknisessä ja juridisessa mielessä rakentaa, on suunnitelmien täytettävä muodon ja sisällön osalta rakentamista koskevan lainsäädännön, määräysten ja ohjeiden sekä kuntien ja kaupunkien viranomaisten vaatimukset.
Pienimuotoisimmillaan arkkitehtuuri voi olla ovenkahvan yksityiskohdan muotoilemista; toisaalta se voi käsittää myös kokonaisen maiseman tai kaupungin suunnittelun. Metaforana arkkitehtuurin voidaan ymmärtää käsittelevän minkä tahansa systeemin rakennetta.
Arkkitehtuuri on aina ilmentänyt aikakautensa tyyli-ihanteita. Lisäksi kulloinkin suosiossa tai parhaiten saatavilla olleet materiaalit ovat ohjanneet sen muotokieltä. Vastaavasti arkkitehtuuri on luonut tietynlaisen ilmeen infrastruktuuriin. Arkkitehtuurin fysikaalinen perusta on statiikassa eli siinä, miten eri elementit voivat tukea ja kannatella toisiaan eri voimien kohteina.
Arkkitehtuurin peruskäsitteitä > Etymologia

Sana ”arkkitehtuuri” on peräisin latinan termin architectus kautta kreikan kielen sanasta architékton (ἀρχιτέκτων). Se on yhdyssana, joka koostuu etuliitteestä archi- (αρχι-; ”pää-”) ja sanasta tékton (τέκτων; ”rakentaja”, ”puuseppä”).
Arkkitehtuurin peruskäsitteitä > Arkkitehtuurin määrittelyjä

Arkkitehtuurin tarkka tai yksiselitteinen määritteleminen on mahdotonta: vaikka kaikkea rakentamista ei voi pitää arkkitehtuurina, rajanveto muun rakentamisen ja arkkitehtuurin välille on vaikeaa, sillä ”muiden taiteiden tavoin myös rakennustaiteen arviointi perustuu pitkälti esteettisiin arvoihin”. Hyvään arkkitehtuuriin voidaan ajatella liittyvän ”harkittu suunnittelu, onnistunut muotoilu, hienot näkymät, tilalliset elämykset sekä paikan oma henki”. Arkkitehtuurissa yhdistyvät sekä käytännölliset, toiminnalliset vaatimukset että ekspressio, esteettiset päämäärät. Näitä kahta puolta ei voi erottaa toisistaan, mutta niiden suhteellinen painoarvo voi vaihdella.
Tila ja paikka ovat arkkitehtuurille keskeisiä käsitteitä, jotka ovat kytköksissä toisiinsa. Tila on fyysisesti rajattavissa oleva alueen osa. Arkkitehtuuri on etenkin tilojen suunnittelua: niitä voivat olla kaupunki- ja maisematilat, sisä- ja ulkotilat, yksityiset ja julkiset tilat, yksittäiset tilat ja tilasarjat. Arkkitehti suunnittelee tilojen ominaisuuksia ja tunnelmaa vaikuttamalla esimerkiksi niiden mittasuhteisiin, muotoon, materiaaleihin ja valaistukseen. Toisin kuin paikka, tila voi olla olemassa ilman ihmisen läsnäoloa; tilasta tulee paikka vasta silloin, kun sillä on ihmiselle omiin kokemuksiin liittyviä merkityksiä. Paikan henkeen (genius loci) voivat vaikuttaa myös sosiaaliset, historialliset tai symboliset ominaisuudet. Tilan kokemisessa oleellista on liike: tilan tarkkailu kolmiulotteisesti eri suunnista ja siirtyminen tilasta toiseen. Sigfried Giedion ehdotti, että arkkitehtuuria voi pitää neliulotteisena, sillä liikkeeseen kuluva aika on siinä yhtä merkityksellinen tekijä kuin kolme tilaulottuvuutta.
Arkkitehtuurissa dialektiikkaa syntyy useiden erilaisten toisiinsa vaikuttavien vastaparien välille: massa ja tyhjä tila, valo ja varjo, sisä- ja ulkopuoli, liike ja pysähtyminen. Niistä monet muodostavat jatkumoita, kuten siirtymä läpinäkyvästä läpikuultavaan ja läpinäkymättömään.
Arkkitehtuurin historia

Arkkitehtuuri kuuluu taidehistorian alaan. Varsinainen arkkitehtuurin historia jakautuu ajallisiin ja paikallisiin tyyleihin:
Esihistoriallinen arkkitehtuuri
Muinaisen Egyptin arkkitehtuuri (3000 eaa.−0)
Antiikin Kreikan arkkitehtuuri (kukoisti 480−330 eaa.)
Antiikin Rooman arkkitehtuuri (ajanlaskun alun vuosisadat molemmin puolin)
Bysantin arkkitehtuuri (330–1450)
Karolinginen arkkitehtuuri (790−900)
Ottolainen arkkitehtuuri (962–1002)
Romaaninen arkkitehtuuri (1000–1250)
Goottilainen arkkitehtuuri (1150–1525)
Renessanssi (1400–1600)
Manierismi (1520–1600)
Barokki (1580–1800)
Rokokoo (1715–1774)
Uusklassisismi (1750–1850)
Kustavilaisuus (1760–1816)
Empire (1804–1835)
Uusgotiikka (1800–1920)
Jugend (1880–1915)
Kansallisromantiikka (1800–1910)
1920-luvun klassismi (1920–1930)
Orgaaninen arkkitehtuuri (1900-luku)
Modernistinen arkkitehtuuri (1900–1970)
Funktionalismi (1900-luku)
Brutalismi (1950–1970)
High-tech (1980–)
Postmodernismi (1970–2010)
Uusi urbanismi (1980–)
Dekonstruktivismi (1980–)
Nykyarkkitehtuuri (1990–)
Arkkitehtuurin lajeja > Rakennussuunnittelu > Asuntosuunnittelu

Asuntosuunnitteluun kuuluvat asuinrakennusten uudis- ja korjausrakentaminen sekä sosiaali- ja terveydenhuollon rakentaminen. Asuinarkkitehtuurin keskeisimpiä suunnittelukohteita ovat makuu-, ruoanvalmistus-, ruokailu- ja työtilat; asuinarkkitehtuuri tarjoaa suojaa ja turvaa yksilön ja perheen elämälle ja muille aktiviteeteille. Asuinarkkitehtuuri voi olla kansanomaista asuinrakentamista, talojen suunnittelua pientaloista huvilohin ja palatseihin sekä useita asuntoja käsittävien kerrostalojen suunnittelua.
Arkkitehtuurin lajeja > Rakennussuunnittelu > Julkisten rakennusten suunnittelu

Julkisia rakennustyyppejä on hyvin suuri kirjo aina pienimuotoisesta ja arkisesta rakentamisesta, kuten päiväkodeista, suurimittakaavaiseen ja monumentaaliseen rakentamiseen, kuten konserttitaloihin saakka. Julkisten rakennusten suunnittelu onkin erityisen vaativaa, ja niiden rakentaminen ja ylläpito vaativat usein suuria panostuksia.
Muita julkisen rakentamisen suunnittelukohteita ovat hallinnon rakennukset, jotka ovat saavuttaneet hyvin erityyppisiä typologioita hallinnon muodosta riippuen, ja erilaiset vapaa-ajan toiminnoille tarkoitetut rakennukset, joiden typologiat ovat historiallisesti pysyneet yhdenmukaisempina. Niihin lukeutuvat pääosin passiivista osallistumista edellyttävät rakennukset, kuten teatterit, auditoriot ja urheilulle tarkoitetut areenat, sekä aktiivista osallistumista vaativat tilat, kuten museot ja kirjastot. Oman ryhmänsä muodostaa myös koulutuksen ja erilaisten julkisten palvelujen arkkitehtuuri, esimerkiksi koulut, sairaalat ja vankilat. Koulurakentamisen merkitys päiväkodeista yliopistoihin on kasvanut ja koulurakennuksille asetetut erityisvaatimukset tuottavat yhä monimuotoisempia typologisia ratkaisuja.
Arkkitehtuurin lajeja > Rakennussuunnittelu > Sakraaliarkkitehtuuri

Erityinen merkitys arkkitehtuurin historiassa on ollut sakraaliarkkitehtuurilla eli uskonnollisilla rakennuksilla, kuten temppeleillä, kirkoilla, pyhäköillä ja moskeijoilla, sillä ne ovat olleet yhteiskunnan kannalta keskeisimpiä ja pysyvimpiä rakennuksia, joissa arkkitehtuuri on saavuttanut suurimman ilmaisuvoimansa. Sakraaliarkkitehtuurin typologiat ovat monimuotoisia, sillä eri uskonnoilla on erilaisia tilavaatimuksia ja yhdenkin uskonnon piirissä harjoitetaan monia erilaisia toimintoja.
Historiallisesti merkittävää on ollut myös hautausarkkitehtuuri, jonka tuottamiin monumentteihin kuuluvat esimerkiksi Egyptin pyramidit ja erilaiset mausoleumit kuten Taj Mahal.
Arkkitehtuurin lajeja > Rakennussuunnittelu > Liike- ja teollisuusrakennusten suunnittelu

Teollisen vallankumouksen myötä taloudellinen toiminta siirtyi kodin ja yksilön piiristä koneiden ja prosessien hallitsemiin tiloihin, jotka vaativat aiempaa erikoistuneempia arkkitehtonisia ratkaisuja. Tällaisia tiloja ovat esimerkiksi erilaiset vaihtokaupan tilat, kuten toimistot, pankit, liiketilat ja näyttelytilat, liikenteen tilat, kuten rautatieasemat, lentoasemat ja hotellit, tiedonvälityksen vaatimat tilat sekä tuotannon tilat kuten tehtaat ja voimalat. Rakennukset, joiden päätarkoitus on tarjota tiloja ihmisten toiminnalle, ovat yleensä ekspressiivisempiä kuin lähinnä koneille tarkoitettu arkkitehtuuri, jonka ratkaisut ovat usein puhtaan käytännöllisiä, yksinkertaisia ja joustavia.
Arkkitehtuurin lajeja > Yhdyskunta- ja kaupunkisuunnittelu

Yhdyskuntasuunnittelu (urban planning tai regional planning) tarkoittaa muun muassa maa- ja vesialueiden käytön sekä kaupungin eri toimintojen kuten palvelujen ja liikenteen suunnittelua asukkaiden lähiympäristön tasolla. Se on yleispiirteisempää suunnittelua, jossa painotetaan monialaisuutta ja suunnittelun tiedeperustaa. Kaupunkisuunnittelu (urban design) on taas tarkempaa kaupunkien maankäytön ja rakennusten sijoittelun suunnittelua, jossa painotetaan arkkitehtonista muodonantoa.
Arkkitehtuurin lajeja > Maisema-arkkitehtuuri

Maisema-arkkitehtuuri tarkoittaa erityyppisten ulkotilojen rakentamisen ja hoidon suunnittelua. Suunnittelukohteita ovat esimerkiksi julkiset puistot ja muut viheralueet, asuin- ja työpaikka-alueiden ulkotilat sekä maiseman ja historiallisten ympäristöjen hoito, kunnostaminen ja suojelu.
Arkkitehtuurin lajeja > Sisustusarkkitehtuuri

Sisustusarkkitehtuuri on rakennusten sisätilojen ja niiden uudelleenkäytön suunnittelua. Siihen kuuluvat esimerkiksi tilojen materiaalien, värien, valaistuksen ja huonekalujen suunnittelu.
Arkkitehti

Arkkitehtuurin ammattilaisia ovat arkkitehdit, jotka suunnittelevat rakennuksia ja valvovat niiden rakennustöitä. Arkkitehti on monessa maassa suojattu ammattinimike, jota voi käyttää vain tietyn koulutuksen ja työkokemuksen hankkinut, viranomaiselle rekisteröitynyt henkilö, kuten esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Toisaalta monilla kuuluisimmistakaan modernismin ajan arkkitehdeista ei ole ollut arkkitehdin tutkintoa, vaan he oppivat ammatin muuta kautta. Heihin kuuluvat esimerkiksi Frank Lloyd Wright, Le Corbusier, Mies van der Rohe, Tadao Andō ja Peter Zumthor.
Arkkitehdin työhön kuuluivat antiikissa ja keskiajalla myös rakennustöiden ohjaus ja rakennusten lujuusopillinen mitoitus. Renessanssin myötä arkkitehdit alkoivat kuitenkin keskittyä rakennusten ulkomuodon suunnitteluun, ja syntyi vähitellen erillinen insinöörien ammattikunta; sana on peräisin latinan nerouteen viittaavasta termistä ingenium, jota oli jo aiemmin käytetty erityisen taitavista arkkitehdeista. Nykymerkityksessään sanan otti käyttöön Vaubanin markiisi Ranskassa 1600-luvun lopulla.