stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hopealohi
Aiheesta muualla

Oncorhynchus kisutch (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Luontoportti: Hopealohi (Oncorhynchus kisutch)
ITIS: Oncorhynchus kisutch (englanniksi)
Oncorhynchus kisutch. FAO  Fisheries and Aquaculture Department (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q934874  Wikispecies: Oncorhynchus kisutch  ADW: Oncorhynchus_kisutch  BOLD: 23772  CoL: 49JF8  EoL: 46563137  EPPO: ONCRKI  EUNIS: 9980  FishBase: 245  GBIF: 5204034  iNaturalist: 53692  IRMNG: 11423601  ITIS: 161977  NAS: 908  NatureServe: 2.102595  NBN: NBNSYS0000184910  NCBI: 8019  NOAA: coho-salmon  Observation.org: 2169  OBIS: 127184  ODNR: coho-salmon  Open Tree of Life: 739917  WoRMS: 127184  Laji.fi: MX.53128 
Kutuasuinen koiras
Kontinuumihypoteesi

Kontinuumihypoteesi on Georg Cantorin esittämä väite, joka koskee äärettömien joukkojen kokoja. Cantor esitteli mahtavuuden käsitteen vertaillakseen äärettömien joukkojen kokoja ja osoitti, että kokonaislukujen joukon mahtavuus on pienempi kuin reaalilukujen. Kontinuumihypoteesi on seuraava väite:
Matemaattisessa tekstissä kokonaislukujen mahtavuutta merkitään  \aleph _{0} (luetaan alef-nolla) ja reaalilukujen mahtavuutta merkitään  2^{\aleph _{0}} (reaalilukujen joukon mahtavuus on siis sama kuin kokonaislukujen joukon potenssijoukon). Nyt voimme esittää kontinuumihypoteesin seuraavassa muodossa:
Tämä väite on yhtäpitävä väitteen  2^{\aleph _{0}}=\aleph _{1} kanssa.
Todistumattomuus

Georg Cantor uskoi kontinuumihypoteesin pitävän paikkansa, minkä takia hän yritti todistaa sitä monen vuoden ajan mutta tuloksetta. David Hilbert otti otaksuman ensimmäiseksi listaansa avoimista ongelmista, jotka hän esitti kansainvälisissä matemaattisessa kongressissa Pariisissa vuonna 1900.
Kurt Gödel osoitti vuonna 1940, että kontinuumihypoteesiä ei voida todistaa vääräksi Zermelon–Frankelin aksiomaattisessa joukko-opissa vaikka mukaan liitettäisiin valinta-aksiooma. Paul Cohen osoitti vuonna 1963 että kontinuumihypoteesiä ei myöskään voida todistaa oikeaksi Zermelon–Fraenkelin joukko-opissa. Siten kontinuumihypoteesi on riippumaton valinta-aksioomalla laajennetusta Zermelon–Fraenkelin joukko-opista. Molemmat tulokset olettavat Zermelon–Frankelin aksioomien olevan ristiriidattomia. Aksioomien ristiriidattomuuden uskotaan yleisesti pitävän paikkansa.
Hypoteesin riippumattomuuden perusteella monien muiden otaksumien on myös osoitettu olevan riippumattomia aksiomisysteemistä.
Kirjallisuutta

Lipschutz, Seymour: Set Theory and Related Topics.  McGraw-Hill, 1964.  ISBN 0-07-037986-6
Hilbertin ongelmat
I
II
III
IV
V
VI
VII
VIII
IX
X
XI
XII
XIII
XIV
XV
XVI
XVII
XVIII
XIX
XX
XXI
XXII
XXIII
Saint-Brieuc

| Perustiedot |
| --- | --- |
Valtio::  Ranska
Région:: Bretagne
Departementti:: Côtes-d'Armor
Pinta-ala:: 21,88 km²
Asukasluku:: 46 437 (2006)
Asukastiheys:: 2 122,3 as./km²
Kaupunginjohtaja:: Bruno Joncour   2008–2014
Kotisivu:: Saint-Brieuc (Arkistoitu – Internet Archive)
Rakennus kaupungin vanhassa keskustassa.
Saint-Brieuc ([sɛ̃.bʁi.jø], bretoniksi San-Brieg, gallon kielellä Saent-Bérieu tai Saent Berioec) on kaupunkikunta Luoteis-Ranskassa. Hallinnollisesti se kuuluu Côtes-d'Armorin departementtiin ja Bretagnen alueeseen.
Kaupunki on ollut yksi Bretagnen yhdeksän historiallisen hiippakunnan keskuksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Brieuc Wikimedia Commonsissa
Torbino

| Torbino Торбино |
| --- | --- |
 Torbino
 Koordinaatit: 58°34′49″N, 32°52′55″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Okulovkan piiri
Kunta:  Borovjonka
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  asemataajama
Väkiluku (2010):  472
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Torbino (ven. Торбино) on asemataajama Novgorodin alueen Okulovkan piirin Borovjonkan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella 15 kilometriä Borovjonkasta luoteeseen. Torbinon kylä sijaitsee samannimisen järven rannalla yhdeksän kilometrin päässä asemalta. Taajamassa on 472 ja kylässä 8 asukasta (vuonna 2010).
Taajama on saanut alkunsa samannimisen kylän lähelle rakennetusta rautatieasemasta. Venäjän vallankumoukseen saakka molemmat kuuluivat Kajovon kuntaan. Vuosina 1927–1931 Torbino oli Leningradin alueen Borovitšin piirikuntaan kuuluneen piirin keskus. Torbinon kyläneuvostoalue liitettiin Borovjonkan kuntaan vuonna 2005.
Taajamassa toimii puunhankintayritys. Palveluja ovat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Rautatieaseman lisäksi Torbinosta on linja-autoyhteys Borovjonkaan. Nähtävyyksiin kuuluu 1800-luvulta peräisin oleva kartanoalue.
Kreeta Karvala

Kreeta Karvala vuonna 2022.
Kreeta Karvala on suomalainen toimittaja. Hän työskentelee Iltalehdessä pääkirjoitustoimittajana ja politiikan toimittajana.
Karvala valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan Kaurialan lukiosta 1988, valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1997 ja filosofian lisensiaatiksi Jyväskylän yliopistosta 2008. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa journalistiikasta aiheella Kaaoksen kesyttäjät. Uutismediat nettimurroksessa 2006–2012 vuonna 2014.
Karvala työskenteli Yleisradiossa uutispäällikkönä 1997–2006, minkä jälkeen hän siirtyi Iltalehteen, jossa hän on toiminut myös uutispäällikkönä ja uutisista vastaavana toimituspäällikkönä. Karvala on Ylen Jälkiviisaat-ohjelman vakiovieras. Filosofian tohtori Kreeta Karvalalle myönnettiin vuonna 2017 Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton Olli-palkinto ”tunnustuksena ansiokkaasta journalistin työstä”.
Vuonna 2023 Kreeta Karvalalle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto. Sen palkintoraati kiitti Karvalaa lukijoiden ymmärrystä lisänneestä kommentoinnista, analysoinnista ja uutisoinnista aikana, jolloin Suomen turvallisuusympäristö on merkittävästi muuttunut. Venäjän hyökkäys Ukrainaan ja Nato-jäsenyys ovat luoneet tilanteen, jossa toimittajilta on vaadittu asiantuntevaa ja kylmäpäistä analyysiä. Karvala on vastannut tarpeeseen suoralla ja ymmärrettävällä kielellä lukijoita arvostaen.
Aiheesta muualla

Kreeta Karvalan kirjoitukset Iltalehden sivuilla
Kreeta Karvala Twitterissä
Tampereen Sanomat

Tampereen Sanomat oli vuosina 1866–1900 sekä 1905–1939 Tampereella ilmestynyt sanomalehti. Puoluepoliittisesti lehti seisoi 1900-luvun alussa nuorsuomalaisen puolueen ja myöhemmin 1920- ja 1930-luvuilla Kansallisen Edistyspuolueen takana.
Historia

Lehti aloitti ilmestymisensä Tampereen ensimmäisenä sanomalehtenä 3. tammikuuta 1866 nimellä Sanomia Tampereelta. Lehden nimi muutettiin kuitenkin Tampereen Sanomiksi saman vuoden heinäkuun alussa. Lehden perustaja oli tamperelainen kirjakauppias Emil Hagelberg joka toimi myös lehden vastaavana toimittajana aina 1880-luvun alkuun saakka. Vuonna 1881 Tampereen Sanomat uutisoi pilkallisesti J. V. Snellmanin 75-vuotispäiville osallistuneen tamperelaisen valtuuskunnan matkasta. Tämä suututti kyseiseen valtuuskuntaan kuuluneet lennätinpäällikkö F. V. Jalanderin ja tehtailija Anton Vuorisen niin, että he alkoivat puuhata uutta kilpailevaa lehteä Tampereelle. Uuden lehden Aamulehden näytenumero ilmestyi joulukuussa 1881. Tampereen Sanomat ilmestyi aina elokuuhun 1900 saakka, jolloin lehti jouduttiin talousvaikeuksien vuoksi lopettamaan. Lehti alkoi kuitenkin ilmestyä uudelleen syyskuusta 1905 alkaen.
Joulukuussa 1866 painettiin yksi Tampereen Sanomien numero ensimmäisenä Suomessa puumassasta valmistetulle paperille perinteisen lumpuista valmistetun paperin asemesta. Puumassapaperi oli valmistettu Knut Fredrik Idestamin samana vuonna Tammerkosken alaputouksen luo perustamassa puulumpputehtaassa.
Sisällissodan aikana Tampereen Sanomien kirjapaino tuhoutui Tampereen taistelun aikana valkoisten tykkitulessa ja lehden ilmestyminen keskeytyi. Vuoden 1918 aikana Tampereen Sanomia painettiin vielä jonkin aikaa takavarikoidussa Kansan Lehden kirjapainossa. Lehti alkoi ilmestyä uudelleen 1920 Maaseudun Sanomien nimellä, mutta muutti sitten nimensä takaisin entiseen muotoon vuonna 1925.
 Tampereen Sanomien ilmestyminen päättyi lopullisesti 30. marraskuuta 1939 kun kaikki lehden kolme toimittajaa lähtivät talvisotaan.
Päätoimittajia

Kyösti Kanniainen 1906–1915
John Elis Zidbäck 1915–1919, 1921–1922
Yrjö Länsiluoto 1922–1923
K. V. Kaukovalta 1923–1926
Paavo Autere 1926–1928
Frans Keränen 1928–1930
Aiheesta muualla

Kansalliskirjaston digitoidut aineistot: Tampereen Sanomat 1866–1900
Julkaisijayhtiö Tampereen Sanomain Kustannus Osakeyhtiö Pörssitiedon netissä
Vuoden käsikirjoittaja

Vuoden käsikirjoittaja -palkinto on jaettu vuodesta 2022. Palkinnon jakaa Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat ry.
Palkitut

2022: Daniela Hakulinen ja Ilona Ahti elokuvasta Tytöt tytöt tytöt.
2023: Reeta Ruotsalainen elokuvakäsikirjoituksesta elokuvaan Kupla ja Mia Ylönen sarjakäsikirjoituksesta tv-sarjaan Koodinimi: Annika.
2024: Jemina Jokisalo sarjakäsikirjoituksesta tv-sarjaan Toinen tuleminen.
Top Thrill 2

| Top Thrill 2 Top Thrill Dragster |
| --- | --- |
 Top Thrill Dragster vuonna 2009.
Kesto:  ~30 s
Pituus:  850 m
Nopeus:  193 km/h
Korkeus:  128 m
Sijainti:  Cedar Point, Sandusky, Yhdysvallat
Rakenne:  teräs
Valmistaja:  Intamin, Zamperla
Käytössä:  4. toukokuuta 2003 – elokuu 2021
Junat:  2
Kapasiteetti:  1 000
Aiheesta muualla
RCDB:  Roller Coaster Database
Top Thrill 2, aikaisemmin Top Thrill Dragster, on vuoristorata, joka sijaitsee Cedar Point -huvipuistossa Sanduskyssä Yhdysvalloissa. Vuoristoradan alkuperäisen version on valmistanut Intamin, ja se otettiin käyttöön 4. toukokuuta 2003 nimellä Top Thrill Dragster. Vuonna 2021 vuoristorata suljettiin onnettomuuden takia. Laite on tarkoitus avata uudistettuna vuonna 2024 nimellä Top Thrill 2. Uudistustyöt tekee Zamperla.
Alun perin laitteen korkeus oli 128 metriä, pituus 850 metriä ja huippunopeus 193 km/h. Vuoristoradan juna kiihtyi huippunopeuteen neljässä sekunnissa. Top Thrill Dragsterin kapasiteetti oli 1 000 matkustajaa tunnissa. Laitteen rakensi Intamin, ja sen rakentaminen maksoi 25 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Elokuussa 2021 vuoristoradassa tapahtui onnettomuus, jossa laitteeseen jonottanut henkilö loukkaantui vakavasti, kun vuoristoradan junasta irronnut osa osui häneen. Onnettomuuden takia laite suljettiin loppukaudeksi, ja se pysyi suljettuna myös seuraavana vuonna. Elokuussa 2023 Cedar Point ilmoitti, että vuoristorata avataan uudelleen vuonna 2024 nimellä Top Thrill 2. Vuoristoradasta tulee kolmesti kiihtyvä ja siihen rakennetaan toinen 128 metriä korkea torni. Uudistustyöt toteuttaa Zamperla.
Top Thrill Dragster oli valmistuessaan maailman korkein ja nopein vuoristorata. Se kuitenkin hävisi molemmat sijoitukset toukokuussa 2005, kun Kingda Ka avattiin. Vuonna 2021 Top Thrill Dragster oli maailman toiseksi korkein ja kolmanneksi nopein vuoristorata.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Top Thrill 2 Wikimedia Commonsissa
Top Thrill 2 Cedar Pointin sivuilla (englanniksi)
Top Thrill Dragster Cedar Pointin sivuilla (Arkistoitu versio) (englanniksi)
Waltteri Ruuskanen

| Waltteri Ruuskanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1997 (ikä 27) Kuopio, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  192 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  SaPKo
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  56
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–2018
Aik. seurat:  KalPa (SML) Pelicans (SML)
Waltteri Ruuskanen (s. 23. heinäkuuta 1997 Kuopio) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka pelasi kaudella 2018–2019 Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa. Sami Kapanen kuvaili häntä Kalevan Pallon A-nuoria valmentaessaan esimerkilliseksi urheilijaksi, jonka monipuolisuudesta on usealla tavalla hyötyä joukkueelle. Ruuskanen laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Ruuskanen on Kalevan Pallon kasvatti. Hän nousi kaudella 2015–2016 seuran A-nuorten kapteeniksi. Ruuskanen nousi samalla kaudella myös KalPan SM-liigajoukkueeseen. Hän esiintyi ensimmäisen kerran liigassa 26. syyskuuta 2015 Porin Ässiä vastaan, mutta Ruuskanen ei saanut kuitenkaan peliaikaa. Seuraavan kerran hän esiintyi SM-liigassa ja sai siellä ensimmäiset jääaikansa runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 8. maaliskuuta 2016 vieraissa Tapparaa vastaan. Ruuskanen sai ottelussa jääaikaa 19.01 minuuttia. Hän esiintyi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan kolmessa runkosarja- ja yhdessä Mestarien liigan ottelussa.
Kaudella 2016–2017 Ruuskanen pelasi KalPan SM-liigajoukkueessa neljä runkosarja- ja kolme Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhden ottelun verran Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa tehden yhden syöttöpisteen. Suurimman osan kaudestaan Ruuskanen pelasi kuitenkin KalPan A-nuorissa.
Ruuskanen siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon. Hänen varsinainen tulokaskautensa sarjassa toi 27 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä, 11 playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen ja neljässä Suomen Cupin ottelussa yhden maalin. Ruuskanen voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Joulukuussa 2017 hän kävi kuuden ottelun mittaisella lainasopimuksella Pelicansin SM-liigajoukkueessa, jossa Ruuskanen paikkasi loukkaantumisia.
Ura > Maajoukkueura

Ruuskanen on pelannut kolme nuorten ja 27 poikien maaottelua. Hän on toiminut sekä Suomen alle 16- että 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina.
Toni Leinonen

| Toni Leinonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. marraskuuta 1991 (ikä 33) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Leiska
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  172 cm
Paino:  70 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–2015
Seurat:  HIFK (SML) Kiekko-Vantaa (Mestis) Sport (SML) Jokipojat (Mestis)
Toni Leinonen (s. 8. marraskuuta 1991 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edusti urallaan SM-liigassa Helsingin IFK:ta ja Vaasan Sportia tehden yhteensä 126 runkosarjaottelussa tehot 10+8=18 ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Suurimman osan urastaan Leinonen pelasi kuitenkin Mestiksessä, jossa hän mm. toimi Kiekko-Vantaan kapteenina vuosina 2015–2017.
Ura

Leinonen on Helsingin IFK:n kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä HooCeehen kaudeksi 2006–2007. Kauden 2008–2009 Leinonen pelasi East Hockey Clubin B-nuorissa, joiden varakapteenina hän toimi. Leinonen palasi kaudeksi 2009–2010 HIFK:hon. Hän voitti joukkueessa A-nuorten SM-hopeaa keväällä 2010.
Kaudella 2011–2012 Leinonen oli HIFK:n A-nuorten kolmanneksi paras maalintekijä 13 osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Leinonen debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä. Hän pelasi kauden aikana HIFK:n SM-liigajoukkueessa seitsemän runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Leinonen teki liigadebyyttinsä 25. lokakuuta 2011 vieraissa Tapparaa vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 2.59 minuuttia. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 3. maaliskuuta 2012 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Leinonen pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Toukokuussa 2013 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa.
Leinonen murtautui HIFK:n SM-liigajoukkueeseen varsinaisella tulokaskaudellaan 2012–2013, joka toi hänelle 34 runkosarjaottelussa tehot 4+3=7 sekä seitsemässä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Leinosen kautta haittasivat kuitenkin myös pienet loukkaantumiset. Hän pelasi kauden aikana myös viisi ottelua lainalla Mestiksen nousijajoukkue HC Keski-Uudessamaassa. Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2013–2014 Leinonen teki 55 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 5+3=8.
Kaudella 2014–2015 Leinonen jäi HIFK:ssa vähälle peliajalle ja pelasi siellä vain 16 runkosarja- ja kaksi Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi ison osan alkukaudestaan myös lainalla Kiekko-Vantaassa. Helmikuussa 2015 Leinonen ja Juha Tarkkanen siirtyivät loppukaudeksi SM-liigan nousijajoukkue Vaasan Sportiin vaihdossa Matt Generousiin. Kaudeksi 2015–2016 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaaseen. Leinonen nimettiin joukkueen kapteeniksi. Hän voitti kevään 2016 pudotuspeleissä Kiekko-Vantaan sisäisen tehotilaston lukemalla +5.
Leinonen oli kaudella 2016–2017 Kiekko-Vantaan paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 15+30=45, joilla hän sijoittui koko Mestiksen pistepörssissä kuudenneksi. Leinonen valittiin sarjan helmikuun 2017 kuukauden pelaajaksi. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Lokakuussa 2017 Leinonen teki Kiekko-Vantaan kanssa toistaiseksi voimassa olevan sopimuksen oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2017–2018.
Lokakuussa 2018 Leinonen siirtyi loppukauden 2018–2019 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Jokipoikiin oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hän jakoi pudotuspeleissä tehoilla 1+4=5 joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin voiton. Elokuussa 2019 Leinonen ilmoitti omalla Instagram-tilillään lopettavansa pelaajauransa vain 27-vuotiaana.
Yksityiselämä

Leinonen on töissä Playgreen-nimisessä aurinkosähkölämmityslaitteita asentavassa yrityksessä. Hän on naimisissa ja harrastaa frisbeegolfia. Hän on suorittanut ammattikoulussa tietojenkäsittelyn perustutkinnon.
Ari Taskinen

Ari Taskinen soittaa bassoa Pelle Miljoona & 1980 -yhtyeen esiintyessä Lepakossa.
Ari Olavi Taskinen (12. heinäkuuta 1959 Helsinki – 15. tammikuuta 2024 Dahab, Egypti) oli suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Taskisen tunnetuimpia töitä ovat hänen säveltämänsä ja sanoittamansa ”Tahdon rakastella sinua” ja Pelle Miljoonan sanoittama ja Taskisen säveltämä ”Moottoritie on kuuma”, joka voitti 2007 Helsingin Sanomien äänestyksen ”Rakkaimmat Rockit”.
Ura

Taskinen oli jäsenenä Tumppi Varosen kanssa Problems?-yhtyeessä vuosina 1977–1978, jolloin yhtye levytti singlen ja kolme kappaletta Pohjalla-kokoelmalle. Vuonna 1979 Taskisen ja Ari Voutilaisen Hymy Taskinen & Co. -yhtye julkaisi singlen, jonka toinen kappale oli Taskisen kirjoittama. Vuonna 1978 Taskinen ja Varonen alkoivat yhteistyön Pelle Miljoonan kanssa, jonka jälkeen Taskinen soitti Pelle Miljoonan kanssa eri kokoonpanoissa vuoteen 1983. Nämä kokoonpanot levyttivät yhteensä viisi studioalbumia, joihin Taskinen sävelsi suuren osan lauluista. Vuonna 1981 Taskinen ja Vando Suvanto perustivat Threshold-yhtyeen, joka levytti kaksi singleä ja albumin Paradise Now. Vuonna 1982 Taskinen oli tuottajana ja soittajana Tumppi Varonen & Problems? -yhtyeen levyllä Kaupungin valot. Albumilla on kolme Taskisen kirjoittamaa kappaletta. Vuonna 1983 Taskinen oli mukana The Hunters -kokoonpanossa, joka julkaisi yhden singlen. Sen toinen kappale on kokonaan Taskisen käsialaa ja toisessa hän on toisena säveltäjänä.
1980-luvun alun jälkeen Taskinen työskenteli kokeellisemman musiikin parissa säveltäen muun muassa elektroakustista musiikkia ja teatterimusiikkia. Vuosina 1983–1989 hän vaikutti performanceryhmissä Jack Helen Brut ja Transistors. Performanceryhmä Homo $:n kanssa syntyi musiikkiprojekti Joan Bennet Museum vuonna 1985.
1990-luvulla Taskinen teki paljon elokuvamusiikkia, ja vuosituhannen vaihteen tienoilla hän sävelsi muun muassa musiikit Teatteri Hevosenkengän näytelmiin Robottipoika Ville Voltti (1998) sekä Kolmen nakin komedia (2000). Vuosina 1985–2005 Taskinen teki Yleisradiolle usieta kokeellisia ääniteoksia, joita on julkaistu levyllä Aavamaa (2006). Taskinen on opettanut äänisuunnittelua Teatterikorkeakoulussa, Kuvataideakatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa.
Vuonna 1985 Taskinen sävelsi rockoopperan Toikkanen, jota esitettiin Vanhalla ylioppilastalolla Helsingissä. Se perustui runoilija Teemu Hirvilammin librettoon. Yhteistyö Hirvilammin kanssa tuotti myös kaksi runomusiikkilevyä: Asfalttia ja ruohoa (2001) ja Teemu Hirvilammi & Ari Taskinen II -runomusiikkia (2012). Vuonna 2006 ilmestyi Taskisen oma runokokoelma Susien taivas.
2000- ja 2010-luvuilla Taskinen oli mukana Pelle Miljoona & 1980:n ja Pelle Miljoona Oy:n comeback-keikoilla. Vuonna 2018 Pelle Miljoona Oy julkaisi EP:n Anna soihtusi palaa, jolla oli yksi Taskisen sävellys. Vuonna 2021 Taskinen julkaisi sooloalbumin Taskinen!, jolla hän ensimmäistä kertaa laulaa levyllä. Vuonna 2022 julkaistiin Taskisen toinen runokokoelma Puolimaailman mies.
Taskinen matkusti paljon ja oli käynyt yli 70 maassa ja vietti 30 talvea Egyptin Dahabissa, jossa myös kuoli sairauskohtaukseen tammikuussa 2024. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Kokoonpanoja

Näköhäiriö
Problems? (1977–1978, 1982)
Hymy Taskinen & Co. (1979)
Pelle Miljoona & 1980 (1978–1979, 2004–2007)
Pelle Miljoona Oy (1980–1983, 2011, 2016, 2018–2024)
Threshold (1981)
The Hunters (1983)
Jack Helen Brut (1983–1985)
Transistors (1986–1989)
Diskografia

Pohjalla (1978)
Kaupungin valot (1982)
Hei tyttö hei / Yöt kadulla (single, 1979)
Pelko ja viha (1979)
Viimeinen syksy (1979)
Näyttämökuvia (1980)
Vallankumous kulttuuriin (2004)
Moottoritie on kuuma (1980)
Matkalla tuntemattomaan (1981)
Nämä päivät, nämä yöt (1982)
Radio Kebab (1982)
Paradise Now (1981)
Hunters of the Night (single, 1983)
Asfalttia ja ruohoa (2001)
II -runomusiikkia (2012)
Aavamaa: Electro-Acoustic Music From Finland (2006)
Taskinen! (2021)
Aiheesta muualla

Ari Taskisen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ari Taskisen esittely kustannusyhtiö Nastamuumion sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ari Taskisen esittely pellemiljoona.net:issä (Arkistoitu – Internet Archive)
Ari Taskisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ari Taskisen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Tynkäeduskunta

Tynkäeduskunnan ensimmäinen istunto 15. toukokuuta 1918. Ainoa sosiaalidemokraatti Matti Paasivuori kuvan oikeassa laidassa. Aitiossa etummaisimpana saksalainen kenraali Rüdiger von der Goltz.
Tynkäeduskunta oli Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 kokoontunut vajaalukuinen eduskunta, josta puuttuivat lähes kaikki sosialidemokraattisen puolueen (SDP) kansanedustajat. Syksyn 1917 vaaleissa eduskuntaan oli valittu 92 sosialidemokraattia ja 108 porvarillisten puolueiden edustajaa, joten lähes puolet eduskunnasta oli poissa. Tynkäeduskunta toimi maaliskuussa 1919 pidettyihin seuraaviin eduskuntavaaleihin saakka. Suurimmillaan tynkäeduskunnan koko oli 111 kansanedustajaa.