stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilugaala
Palkitut > 2019

Elämänura: Kalervo Kummola, jääkiekkovaikuttaja
Erikoispalkinto: Antidopingtyön uranuurtaja: Timo Seppälä, farmakologian dosentti, lääketieteen ja kirurgian tohtori
Esikuva: Eva Wahlström, nyrkkeilijä
Läpimurto: Titta Keinänen, karateka
Suomen aktiivisin työpaikka: KiiltoClean Oy
Suomen liikkuvin kunta: Oulu
Suomen urheilun Hall of Fame: Kalevi Heinilä, Lea Hakala, Seppo Räty ja Teemu Selänne
Suomen urheilun lähettiläs: Teemu Selänne, jääkiekkoilija
Sykähdyttävin urheiluhetki: Iivo Niskasen kultamitali 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Pyeongchangin talviolympialaisissa
Taustavoima: Aki Ajo, Ajo Motorsport -tallin tallipäällikkö.
Urheilukulttuuri: Leif Lampenius, urheiluselostaja
Urheilun hyväntekijä: Mika Anttonen, energiayhtiö ST1:n pääomistaja ja hallituksen puheenjohtaja
Vuoden joukkue: Salibandyn miesten MM-kultajoukkue
Vuoden nuori urheilija: Kalle Rovanperä, ralliautoilija
Vuoden urheilija: Iivo Niskanen, maastohiihtäjä
Vuoden urheiluseura: Helsingin Uimarit
Vuoden valmentaja: Markku Kanerva, Suomen jalkapallomaajoukkueen valmentaja
Palkitut > 2020

Elämänura: Pekka Honkanen, Suomen Urheilumuseon johtaja
Esikuva: Kevin Lankinen, jääkiekkoilija
Läpimurto: Kaapo Kakko, jääkiekkoilija
Suomen aktiivisin työpaikka: Finnair
Suomen liikkuvin kunta: Helsinki
Suomen urheilun Hall of Fame: Samppa Lajunen, Matti Nykänen, Riikka Sallinen, Juha Väätäinen
Suomen urheilun lähettiläs: Sami Hyypiä, jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Sykähdyttävin urheiluhetki: Huuhkajat – Suomi, miesten jalkapallomaajoukkueen selviytyminen EM-lopputurnaukseen
Taustavoima: Jari Haapanen & Heino Lipsanen
Urheiluilmiö: Jääkiekkomaajoukkueiden kasvutarinat
Urheilukulttuuri: Naisurheilu ja sen arvostuksen eteen tehty työ
Vuoden joukkue: Jalkapallon miesten A-maajoukkue
Vuoden nuori urheilija: Kaapo Kakko, jääkiekkoilija
Vuoden urheilija: Teemu Pukki, jalkapalloilija
Vuoden urheiluseura: Lahden Suunnistajat -37
Vuoden valmentaja: Markku Kanerva, Suomen jalkapallomaajoukkueen valmentaja
Palkitut > 2021

Elämänura: Tapani Ilkka
Esikuva: Petra Olli
Läpimurto: Sami Välimäki
Suomen aktiivisin työpaikka: Helsingin kaupunki
Suomen urheilun lähettiläs: Kaisa Mäkäräinen
Sykähdyttävin urheiluhetki: Sami Välimäki
Taustavoima: Simo Tarvonen
Urheiluinnovaatio: First Beat, Oura, Polar ja Suunto
Urheilukulttuuri: Metsähallitus ja Suomen Latu
Urheilun hyväntekijä: Tuulikki Kangasluoma
Valio akatemia: Vihdin Salisusien C1 joukkue
Vuoden joukkue: Suomen jalkapallomaajoukkue
Vuoden nuori urheilija: Silja Kosonen
Vuoden urheilija: Lukas Hradecký
Vuoden urheiluseura: Tampereen Pyrintö
Vuoden valmentaja: Markku Kanerva
Palkitut > 2022

Elämänura: Roger Talermo
Esikuva: Tim Sparv
Läpimurto: Sara Kuivisto
Suomen aktiivisin työpaikka: Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri
Suomen liikkuvin kunta: Joroinen
Suomen urheilun lähettiläs: Emma Terho
Sykähdyttävin urheiluhetki: Huuhkajat järkytyksen jälkeen voittoon (EM-kilpailuiden Suomi-Tanska-ottelu, jossa Christian Eriksenin sydän pysähtyi, mutta hän selvisi)
Taustavoima: Tuuli Merikoski
Urheilukulttuuri: Piukku ”ProPADEL” Padiloff
Urheilun hyväntekijä: Et ole yksin -palvelu
Valio akatemia: Liikunnan Riemu – Lasten liikuntakerho
Vuoden joukkue: Suomen jääkiekkomaajoukkue MM-kilpailuissa 2021
Vuoden nuori urheilija: Saga Vanninen
Vuoden urheilija: Matti Mattsson
Vuoden urheiluseura: Oulun Voimisteluseura
Vuoden valmentaja: Tuomas Sammelvuo
Palkitut > 2023

Elämänura: Risto Nieminen
Esikuva: Wilma Murto
Läpimurto: Santeri Kiiveri
Suomen aktiivisin työpaikka: Arla
Suomen liikkuvin kunta: Kontiolahti
Suomen urheilun lähettiläs: Toni Kohonen
Sykähdyttävin urheiluhetki: Wilma Murto taivuttaa Euroopan mestariksi
Taustavoima: taustavoima
Urheilukulttuuri: Tampere-talon ja Kantelinen Companyn Lumikuningatar-jääbaletti
Valio akatemia: Sandstorm, Spirit Shakin’ Cheerleaders ry
Vuoden joukkue: Jääkiekon miesten maajoukkue
Vuoden nuori urheilija: Saga Vanninen
Vuoden urheilija: Iivo Niskanen
Vuoden urheiluseura: Tampereen Ilves
Vuoden valmentaja: Jukka Jalonen
Palkitut > 2024

Elämänura: Carl-Olaf Homén
Esikuva: Suomen Davis Cup -joukkue
Läpimurto: Martti Puumalainen
Suomen aktiivisin työpaikka: Mehiläinen
Suomen liikkuvin kunta: Pori
Suomen urheilun Hall of Fame Mika Kohonen, Riitta Salin, Juha Kankkunen, Sami Hyypiä
Sykähdyttävin urheiluhetki: Wilma Murto palauttaa Suomen mitalikantaan
Taustavoima: Harri Syväsalmi
Vuoden joukkue: Suomen Davis Cup -joukkue
Vuoden nuori urheilija: Saga Vanninen
Vuoden urheilija: Lauri Markkanen
Vuoden urheilumanageri: Erkki Alaja
Vuoden urheiluseura: Turun Urheiluliitto
Vuoden valmentaja: Gordon Herbert
Palkitut > 2025

Elämänura: Anssi Rauramo
Esikuva: Mustafe Muuse
Läpimurto: Nathalie Blomqvist
Rohkeus: Patrik Laine
Suomen aktiivisin työpaikka: Kesko Oyj
Suomen liikkuvin kunta: Tampere
Suomen urheilun Hall of Fame: Rolf Haikkola, Mikko Ilonen, Minna Kauppi, Tommi Mäkinen, Leo-Pekka Tähti
Sykähdyttävin urheiluhetki: Alexander Barkov nostaa Stanley Cupin
Vuoden joukkue: Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
Vuoden nuori urheilija: Minja Korhonen
Vuoden urheilija: Aleksander Barkov
Vuoden urheiluseura: Kajaani Gymnastics
Vuoden valmentaja: Tuomas Iisalo
Aiheesta muualla

Urheilugaalan kotisivu
Yeah! Yeah! Tässä tulemme!

| Yeah! Yeah! Tässä tulemme!> A Hard Day's Night |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Richard Lester
Käsikirjoittaja:  Alun Owen
Tuottaja:  Walter Shenson
Säveltäjä:  John Lennon Paul McCartney George Martin
Kuvaaja:  Gilbert Taylor
Leikkaaja:  John Jympson
Pukusuunnittelija:  Julie Harris
Lavastaja:  Ray Simm
Pääosat:  The Beatles
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  Yhdistynyt kuningaskunta 6. heinäkuuta 1964 Suomi 21. elokuuta 1964
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yeah! Yeah! Tässä tulemme! (A Hard Day’s Night; levitetty Suomessa myös nimillä A Hard Day’s Night – rankan päivän ilta ja Kovan päivän ilta) on Richard Lesterin ohjaama brittiläinen musiikkikomedia vuodelta 1964, jonka pääosissa on The Beatles.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Lennon  | … |  itsenään   |
|  Paul McCartney  | … |  itsenään   |
|  George Harrison  | … |  itsenään   |
|  Ringo Starr  | … |  itsenään   |
|  Wilfrid Brambell  | … |  John McCartney, Paulin isoisä   |
|  Norman Rossington  | … |  Norm   |
|  John Junkin  | … |  Shake   |
|  Victor Spinetti  | … |  Richard, televisio-ohjaaja   |
Palkinnot ja ehdokkuudet

Oscar-ehdokkuudet:
Paras sovitettu sävellys – George Martin
Paras alkuperäinen käsikirjoitus – Alun Owen
Myöhempi arvostus

British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät A Hard Day’s Nightin vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juna (elokuva)

| Juna> The Train |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Frankenheimer
Käsikirjoittaja:  Franklin Coen Frank Davis Rose Valland (kirja)
Tuottaja:  Jules Bricken
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Jean Tournier Walter Wottitz
Leikkaaja:  David Bretherton Gabriel Rongier
Pukusuunnittelija:  Jean Zay
Pääosat:  Burt Lancaster Paul Scofield Jeanne Moreau Suzanne Flon Michel Simon Wolfgang Preiss
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Ranska Italia
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  Ranska 22. syyskuuta 1964 Yhdysvallat 7. maaliskuuta 1965 Suomi 30. lokakuuta 1964
Kesto:  133 min
Alkuperäiskieli:  englanti 
Budjetti:  6,7 miljoonaa dollaria (arvio)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juna (The Train) on yhdysvaltalais-ranskalais-italialainen sotaelokuva vuodelta 1964. Elokuva perustuu Rose Vallandin kirjaan Le front de l’art, ja tapahtumat sijoittuvat toiseen maailmansotaan. Käsikirjoituksen laativat Franklin Coen ja Frank Davis, ja elokuvan ohjasi John Frankenheimer. Pääosissa nähdään Burt Lancaster, Paul Scofield ja Jeanne Moreau.
Juna oli vuonna 1965 Oscar-palkintoehdokkaana parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Elokuva oli samana vuonna myös BAFTA-ehdokkaana parhaan elokuvan kategoriassa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Junan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Juna Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Extraliga (Slovakia)

| Tipos Extraliga |
| --- | --- |

Laji:  Jääkiekko
Maa(t):   Slovakia
Perustettu:  1994
Edeltäjä:  Tšekkoslovakian jääkiekkoliiga
Joukkueita:  12
Hallitseva mestari:  HK Nitra
Eniten mestaruuksia:  HC Slovan Bratislava  HC Košice (molemmilla 9)
Alempi taso:  1. hokejová liga SR
TV:  JOJ Šport
Aiheesta muualla
szlh.sk
Tipos Extraliga on Slovakian miesten jääkiekon pääsarja. Sarja on nimetty vuodesta 2020 sen pääsponsorin Tipoksen mukaan. Extraligan menestyneimmät seurat ovat HC Košice sekä HC Slovan Bratislava jotka molemmat ovat voittaneet yhdeksän mestaruutta.
Slovakian naisten korkein sarjataso on nimeltään Slovenská ženská hokejová liga.
Historia

Liigan pääsponsorina on toiminut slovakialainen vedonlyöntitoimisto Tipos vuodesta 2020.
Kauden rakenne

Runkosarjan aikana jokainen joukkue kohtaa toisensa kahdesti kotona ja kahdesti vieraissa. Tämän lisäksi joukkueet pelaavat joulu- tammikuussa alueryhmiensä sisällä kaksi ottelua kukin, eli yhteensä jokainen joukkue pelaa kauden aikana 50 ottelua.
Runkosarjan kuusi parasta joukkuetta pääsevät suoraan pudotuspeleihin. Sijoille 7 ja 10 sekä 8 ja 9 sijoituneet joukkueet pelaavat keskenään paras viidestä ottelusarjan. Voittaneet joukkueet etenevät pudotuspeleihin sijoilla 7 ja 8. Semifinaaleista eteenpäin ottelusarjat pelataan paras seitsemästä formaatilla.
Pistejärjestelmä

Runkosarjassa pisteitä myönnetään seuraavien tulosten mukaan:
3 pistettä – voitto varsinaisella peliajalla
2 pistettä – voitto jatkoajan jälkeen
1 pistettä – tappio jatkoajalla
0 pistettä – tappio varsinaisella peliajalla
Joukkueet

Extraligassa pelaa joka kaudella 12 joukkuetta, jotka ovat jaettu kolmeen alueryhmään. Alueryhmät ovat muodostettu joukkueiden maantieteellisen sijainnin mukaan (Itä-, Keski- tai Länsi-Slovakia).
Joka kauden päätteeksi runkosarjan viimeiseksi sijoittunut joukkue putoaa 1. hokejová ligaan, jonka voittaja nousee Extraligaan.
Joukkueet kaudella 2024–2025

HC Banská Bystrica
HC Košice
HC Nové Zámky
HC Slovan Bratislava
HK 32 Liptovský Mikuláš
HK Dukla Michalovce
HK Dukla Trenčín
HK Nitra
HK Poprad
HK Spišská Nová Ves
HKm Zvolen
Vlci Žilina
Mestarit

Lähde
1994: HC Dukla Trencin
1995: HC Košice
1996: HC Košice
1997: HC Dukla Trencin
1998: HC Slovan Bratislava
1999: HC Košice
2000: HC Slovan Bratislava
2001: HKm Zvolen
2002: HC Slovan Bratislava
2003: HC Slovan Bratislava
2004: HC Dukla Trencin
2005: HC Slovan Bratislava
2006: MsHK Žilina
2007: HC Slovan Bratislava
2008: HC Slovan Bratislava
2009: HC Košice
2010: HC Košice
2011: HC Košice
2012: HC Slovan Bratislava
2013: HKM Zvolen
2014: HC Košice
2015: HC Košice
2016: HK Nitra
2017: HC 05 Banská Bystrica
2018: HC 05 Banská Bystrica
2019: HC 05 Banská Bystrica
2020: Kausi keskeytetty koronapandemian takia
2021: HKM Zvolen
2022: HC Slovan Bratislava
2023: HC Košice
2024: HK Nitra
Ensiapulaukku

Tyypillinen auton ensiapulaukku.
Ranskan armeijan ensiapulaukku.
Ensiapulaukku on laukku, johon on pakattu tarvittavat välineet ensiavun antamiseen. Ensiapulaukun välineistö saattaa vaihdella valmistajan ja tarkemman käyttötarkoituksen mukaan. Erilaiset asetuksen määrittelevät myös ensiapulaukkujen sisältöä esimerkiksi lentoliikenteessä käytettävien ensiapulaukkujen kohdalla. Ensiapulaukkuja voi sekä koota itse että ostaa valmiina paketteina. Itse laukun tulisi olla vesitiivis ja puhdas sekä riittävän suuri tarvittavan välineistön kuljettamiseen.
Ensiapulaukun välineistö

Tavallisen kaupasta ostetun ensiapulaukun välineistö on suunniteltu lähinnä pienien vammojen hoitoa silmällä pitäen. Varustukseen kuuluu laastareita, sidontatarpeita ja tavallisia särkylääkkeitä. Eri olosuhteisiin ja käyttötarkoituksiin on myös omat ensiapulaukkunsa, joiden varustuksessa on otettu huomioon ympäristön erityisriskit. Esimerkiksi veneeseen tarkoitetussa ensiapulaukussa voi olla merisairauslääkkeitä.
Ensiapulaukun välineistö > Elvytys

Onnettomuustilanteesa uhrin hapensaannin turvaaminen on ensiarvoisen tärkeää. Tämän vuoksi useimmissa ensiapulaukuissa on varusteita, joiden avulla voi elvyttää ja antaa tekohengitystä.
Elvytysmaski
Ammattikäyttöön tarkoitetuissa laukuissa on lisäksi seuraavat varusteet:
Elvytyspalje
Imulaite
Nenänieluputki
Nieluputki
Ensiapulaukun välineistö > Fyysiset vammat

Valtaosa tavallisten ensiapulaukkujen varusteista on tarkoitettu fyysisten vammojen kuten haavojen, palovammojen ja murtumien ensihoitoon.
Laastareita
Lasta
Ilmalasta
Ideaalisiteitä
Rasvasiteitä
Sideharsoa
Haavateippiä
Perhoslaastareita
Puhdistusainetta
Saippuaa
Ensiapulaukun välineistö > Suojavälineet

Ensiapulaukussa on myös välineitä, joilla ensihoitoa antava henkilö voi suojata itsensä esimerkiksi infektioriskiä vastaan.
Kertakäyttökäsineet
Kirurgin naamio
Suojalasit
Käsidesinfiointiainetta
Esiliina
Ensiapulaukun välineistö > Muu välineistö

Sakset
Pinsetit
Hakaneuloja
Taskulamppu
Avaruushuopa
Ruiskuja
Sytytin
Ensiapulaukun välineistö > Lääkkeet

Ensiapulaukussa on myös lääkevalmisteita laukun tarkemman käyttötarkoituksen mukaan.
Aspiriinia – Voidaan käyttää särkylääkkeenä ja ensiapuna rintakipuun.
Parasetamolia – Yleisin särkylääkevalmiste.
Hiilitabletteja – Voidaan käyttää ripulin hoitoon ja ensiapuna myrkytykseen.
Adrenaliiniautoinjektori – Käytetään ensiapuna allergiseen šokkiin.
Kyypakkaus – Käytetään ensiapuna kyykäärmeen puremaan tai mehiläisen pistoon.
Ensiapulaukun ulkonäkö

Kansainvälisen standardisoimisjärjestön ISO:n suosituksen mukaan ensiapulaukun tulisi olla väriltään vihreä ja se tulisi olla merkitty valkoisella ristillä, jotta laukku olisi helppo löytää esimerkiksi onnettomuustilanteessa. Tästä huolimatta useat tahot käyttävät ensiapulaukkuja, jotka ovat väriltään valkoisia ja merkitty punaisella ristillä. Punainen risti on asevoimien ja Punaisen Ristin käyttöön varattu tunnus, ja sen käyttö muussa tarkoituksessa on kielletty. Siksi sen käyttöä ensiapulaukun tunnuksena tulee välttää. Lisäksi punainen laukku valkoisella ristillä viittaa Sveitsin lippuun.
Yhdysvalloissa ensiapulaukku saattaa olla myös merkitty U.S. National Highway Traffic Safety Administrationin Star of Life -ensihoitotunnuksella (suom. elämäntähti).
ISO:n hyväksymä ensiaputunnus.
Vaihtoehtoinen tunnus.
Ensihoitotunnus elämäntähti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ensiapulaukku Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:First aid kit
Kertakäyttöinen elvytyspalje.
Laastareita on lähes aina ensiapulaukun varustuksessa.
Kertakäyttöhanskat suojaavat infektioilta.
Käännös suomeksi
Antti Okkonen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 6. kesäkuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 177 cm
Junioriseurat
1990–1998: OLS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998 | OPS | 12 | (0) |
| 1999 | OLS | 20 | (7) |
| 2000–2003 | MyPa | 98 | (6) |
| 2004–2007 | Landskrona BoIS | 93 | (3) |
| 2007 | → Silkeborg (laina) | 12 | (1) |
| 2008–2009 | RAEC Mons | 36 | (2) |
| 2009–2011 | MyPa | 42 | (2) |
| 2012 | HJK | 22 | (0) |
| 2013–2018 | RoPS | 162 | (5) |
| Yhteensä | Yhteensä | 497 | (26) |
Maajoukkue
| 1997–1998 | Suomi U16 | 17 | (5) |
| 1998–1999 | Suomi U17 | 16 | (0) |
| 1999–2000 | Suomi U18 | 8 | (0) |
| 2000–2001 | Suomi U19 | 10 | (1) |
| 2001 | Suomi U20 | 5 | (0) |
| 2001–2003 | Suomi U21 | 18 | (2) |
| 2003–2006 | Suomi | 13 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. toukokuuta 2017.
Antti Tuomas Okkonen (s. 6. kesäkuuta 1982 Oulu) on entinen jalkapalloilija, joka pelasi urallaan Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Belgiassa. Lisäksi hän edusti maajoukkuetta. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura

Okkonen on Oulun Luistinseuran kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran OPS:n nimellä pelanneessa edustusjoukkueessa Kakkosessa kaudella 1998. Liigadebyyttinsä hän teki Myllykosken Pallossa kaudella 2000. MyPan paidassa Okkonen saavutti kolmen kauden (2000-2003) aikana yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
Myllykoskelta Okkonen siirtyi neljäksi (2004-2007) kaudeksi Ruotsiin Landskronan riveihin. Vuoden 2007 alkupuoliskon hän oli lainalla tanskalaisessa Silkeborgissa. Tammikuussa 2008 Okkonen siirtyi belgialaiseen RAEC Monsiin, jossa hän pelasi puolitoista kautta. Elokuussa 2009 hän palasi MyPaan loppukauden kestäneellä sopimuksella, jota jatkettiin kauden päätyttyä kahdella vuodella. Kaudeksi 2012 Okkonen siirtyi hallinneen Suomen mestarin Helsingin Jalkapalloklubin joukkueeseen, missä hän myös voitti uransa ainoa Suomen mestaruuden.
Mestaruus kauden jälkeen Okkonen siirtyi Rovaniemen Palloseuraan, missä hän tulisi pelamaan viimeiset vuotensa. Hän ehti pelata RoPSin paidassa 6 kautta (2013-2018), minkä aikana hän voitti Suomen Cupin 2013 ja kaksi SM-hopeaa 2015 ja 2018. Hän toimi myös joukkuueen kapteenina.
Okkonen pelasi urallaan Veikkausliigassa yli 300 ottelua ja pelasi Suomen maajoukkueessa 13 maaottelua. Hän on pelannut myös 18 nuorten ja 56 poikien maaottelua. Okkonen oli mukana Suomen joukkueessa vuoden 2001 nuorten maailmanmestaruuskisoissa.
Uran päättymisen jälkeen Antti Okkonen jatkoi yhteistyötä Rovaniemen Palloseuran kanssa ja toimii nykyään joukkuueesa junioripäällikkönä ja hän vastaa 7-12 vuotiaiden toiminnasta.
Hänen vanhempi veljensä Jarkko Okkonen oli myös jalkapalloilija.
Saavutukset

Vuoden lupaava pelaaja 2001
Suomen mestaruus 2012
SM-hopea 2002, 2015, 2018
SM-pronssi 2000, 2001
Suomen Cup 2013
Aiheesta muualla

Antti Okkosen esittely Veikkausliigan sivustolla
Antti Okkosen esittely Palloliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
RoPS – Veikkausliiga
1 Kompalla |
2 Majander |
3 Kemppainen |
5 Katz |
6 Sihvonen |
7 Rahimi |
8 Malolo |
9 Gyasi |
11 Kokko |
12 Rantala |
14 Muinonen |
15 Niska |
17 Ala |
18 Pyyny |
19 Kaukua |
20 Hyvärinen |
21 Tamminen |
22 Degerman |
23 Banza |
24 Jäntti |
25 Carr |
26 Kantola |
27 Olabisi |
28 Luiro |
32 Niemelä |
77 Tsiskaridze |
Valmentaja Tauriainen
Rouva Miniver

| Rouva Miniver> Mrs. Miniver |
| --- | --- |

Ohjaaja:  William Wyler
Käsikirjoittaja:  George Froeschel James Hilton Arthur Wimperis Claudine West Kirja: Jan Struther
Tuottaja:  Sidney Franklin
Säveltäjä:  Herbert Stothart
Kuvaaja:  Joseph Ruttenberg
Leikkaaja:  Harold F. Kress
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Lavastaja:  Cedric Gibbons
Pääosat:  Greer Garson Walter Pidgeon Teresa Wright Dame May Whitty
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  4. kesäkuuta 1942 Suomi: 17. joulukuuta 1944
Kesto:  134 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rouva Miniver (engl. Mrs. Miniver) on William Wylerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1942. Sen nimihenkilö, Rouva Miniver, oli Times-lehden kolumneissa 1930-luvun lopulta alkaen esiintynyt fiktiivinen perienglantilainen perheenäiti. Kolumnit ilmestyivät kirjana, jonka pohjalta elokuva tehtiin. Elokuvan propagandistinen tarkoitus oli hälventää amerikkalaisten ennakkoluuloja vanhanaikaisia ja luokkatietoisia brittejä kohtaan yhteisten sotaponnistusten lähestyessä.
Elokuvasta tuli kassamenestys ja se sai kuusi Oscaria: parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, parhaasta naispääosasta, naissivuosasta, kuvauksesta ja sovitetusta käsikirjoituksesta.
Elokuva valittiin vuonna 2009 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Teresa Wright  | … |  Carol Beldon   |
|  Walter Pidgeon  | … |  Clem Miniver   |
|  Henry Wilcoxon  | … |  pappi   |
|  Henry Travers  | … |  Mr. Ballard   |
|  Dame May Whitty  | … |  Lady Beldon   |
|  Reginald Owen  | … |  Foley   |
|  Greer Garson  | … |  Mrs. Miniver   |
|  Richard Ney  | … |  Vin Miniver   |
|  Christopher Severn  | … |  Toby Miniver   |
|  Brenda Forbes  | … |  Gladys   |
Tyttö ja kosija

| Tyttö ja kosija> Meet Me in St. Louis |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Vincente Minnelli
Käsikirjoittaja:  Irving Brecher Fred F. Finklehoffe novellit: Sally Benson
Tuottaja:  Arthur Freed
Säveltäjä:  George Stoll
Kuvaaja:  George Folsey
Leikkaaja:  Albert Akst
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pukusuunnittelija:  Irene Sharaff
Lavastaja:  Lemuel Ayers Cedric Gibbons Jack Martin Smith
Koreografi:  Paul Jones
Pääosat:  Judy Garland Margaret O'Brien Mary Astor
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MGM
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  22. marraskuuta 1944 Suomi: 16. elokuuta 1946
Kesto:  113 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyttö ja kosija (Meet Me in St. Louis) on Vincente Minnellin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1944. Pääosaa näytteli Judy Garland. Se oli Minnellin ja Garlandin ensimmäinen yhteinen elokuva ja he avioituivat seuraavana vuonna.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Judy Garland  | … |  Esther Smith   |
|  Margaret O'Brien  | … |  "Tootie" Smith   |
|  Mary Astor  | … |  Anna Smith   |
|  Lucille Bremer  | … |  Rose Smith   |
|  Tom Drake  | … |  John Truett   |
|  Marjorie Main  | … |  Katie the maid   |
|  Leon Ames   | … |  Alonzo Smith   |
|  Harry Davenport  | … |  isoisä   |
|  June Lockhart  | … |  Lucille Ballard   |
|  Henry H. Daniels Jr.  | … |  Alonzo "Lon" Smith Jr.   |
|  Joan Carroll  | … |  Agnes Smith   |
|  Hugh Marlowe  | … |  eversti Darly   |
|  Robert Sully  | … |  Warren Sheffield   |
|  Chill Wills  | … |  herra Neely   |
Palkinnot

Voitetut Oscar-palkinnot:
parhaan lapsinäyttelijän erikoispalkinto – Margaret O'Brien
Myöhempi arvostus

The New York Timesin kriitikot valitsivat Tytön ja kosijan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyttö ja kosija Wikimedia Commonsissa