stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pacatianus

Pacatianuksen vuonna 248 lyöttämä antoninianus. Arvopuolella Pacatianuksen kuva ja teksti IMP TI CL MAR PACATIANVS P F I(N...) (Imperator Tiberius Claudius Marinus Pacatianus Pius Felix I[n](victus). Kääntöpuolella Rooman naishenkilöitymä ja teksti ROMAE AETER AN MIL ET PRIMO (Romae Aeternae anno millesimo et primo).
Tiberius Claudius Marinus Pacatianus (hallitsijanimeltään Imperator Tiberius Claudius Marinus Pacatianus pius felix Augustus, k. 248) oli roomalainen sotilas ja usurpaattori, joka julistautui Rooman keisariksi Moesian tai Pannonian provinssissa luultavasti huhtikuussa 248. Laillinen Rooman keisari oli tuolloin Philippus Arabs.
Pacatianuksen aikaisempi elämä ja ura ovat osittain hämärän peitossa. Hän saattoi olla sama Claudius Marinus, joka mainitaan yhdessä tämän isän Claudius Sollemnius Pac(atianuksen?) kanssa Bostrasta löytyneessä piirtokirjoituksessa. Sen mukaan Claudius Sollemnius oli Arabia Petraean provinssin maaherra keisari Severus Alexanderin aikana ja myöhemmin Syria Coelen maaherra. Pacatianus saattaa olla myös sama henkilö, joka mainitaan toisessa Bostrasta löytyneessä piirtokirjoituksessa, jossa kerrotaan tämän äidin olleen eräs Cornelia Optata A[...] Flavia ja sisko Pacata. Keskiajalla eläneen bysanttilaisen historioitsijan Johannes Zonaraksen mukaan Pacatianus kuului Rooman armeijaan Tonavalla. Hän saattoi olla centurio, sotilastribuuni tai legioonan legaatti. Monet nykyajan historioitsijat ovat päätelleet Pacatianuksen kuuluneen senaattiin ja hallinneen monia Tonavan provinsseja. Zonaras kertoo myös, että Pacatianus ei ollut hallitsijan arvoinen, mistä on päätelty, että hän ei ollut armeijan komentaja vaan saattoi olla alemman arvoasteen upseeri.
Kapinan tarkka syy on epävarmaa, mutta tiedetään että Tonavan alue oli tuohon aikaan toistuvasti goottien hyökkäyksien kohteena. Alueen roomalaisissa joukoissa oli suurta levottomuutta. 400-luvun lopulla ja 500-luvun alussa eläneen itäroomalaisen historioitsijan Zosimoksen mukaan Rooman armeijassa oli useita kurinpito-ongelmia. Pacatianuksen kapinan ajankohta tiedetään kolikoista. Se on luultavasti alkanut huhtikuussa 248, kun Pannonian tai Moesian joukot huusivat Pacatianuksen keisariksi. Hän saattoi ottaa Viminaciumissa sijainneet rahapajan haltuunsa, sillä ei tiedetä yhtään kolikkoa, joka olisi lyöty Philippus Arabsille Viminaciumissa vuonna 248/249.
Philippus lähetti senaattori Gaius Messius Quintus Deciuksen kukistamaan Pacatianusta, jonka omat joukot kuitenkin murhasivat pian kapinan alun jälkeen. Syytä tähän ei tiedetä. Pacatianus saattoi epäonnistua goottien hyökkäyksien torjumisessa.
Siegfried Pachale

Siegfried Pachale (s. 24. lokakuuta 1949) on entinen itäsaksalainen kiekonheittäjä.
Pachale sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 1974 kiekonheitossa neljänneksi tuloksella 61,20 m. Hän hävisi pronssimitalisti Ricky Bruchille 80 senttimetriä. Montréalin 1976 olympialaisissa Pachale sijoittui viidenneksi tuloksella 64,24 m.
Vladimir de Pachmann

Vladimir de Pachmann
Vladimir de Pachmann (27. heinäkuuta 1848 Odessa, Venäjä – 6. tammikuuta 1933 Rooma, Italia) oli venäläinen pianisti, joka tunnettiin Chopinin musiikin tulkinnoistaan ja erikoisista tempuistaan konserttilavalla.
Vladimir de Pachmannin merkittävin opettaja oli Joseph Dachs Wienissä. Kierrettyään nuorena Venäjän konserttilavoja hän keskeytti 1869 esiintymisensä  kahdeksaksi vuodeksi oltuaan tyytymätön edistymiseensä. Intensiivisen opiskelun jälkeen de Pachmann palasi Euroopan konserttilavoille ja saavutti ilmiömäistä menestystä. Hän keskittyi alusta alkaen esittämään Frédéric Chopinin teoksia, ja aikalaiskuvaukset kertovat hänen äärimmäisen hienostuneesta kosketuksestaan, samettisista pianissimoistaan ja soittonsa poikkeuksellisesta persoonallisesta vetovoimasta. Elämänsä loppupuolella de Pachmann teki useita levytyksiä, joissa kuitenkin esiintyy runsaasti vääriä ääniä, helpotuksia ja ylettömiä vapauksia. Parhaimmillaan hän on levytyksissään helpoissa pikkukappaleissa, kuten Chopinin masurkoissa.
De Pachmann oli myös kuuluisa ulkomusiikillisista tempuistaan konserteissaan. Soittonsa ohessa hän puhui, mutisi, irvisteli ja luennoi. Hän saattoi keskeyttää kappaleen kysyäkseen kuulijoilta, mitä nämä pitivät hänen tulkinnastaan. Kun yleisö sitten osoitti suosiotaan, de Pachmann haukkui kuulijoita kuuroiksi ja julisti nyt soittavansa niin kuin vain de Pachmann osaa. Hänellä oli tapana säätää loputtomiin pianotuolin korkeutta. Joskus hän haki tuolille paksun kirjan, ja kun korkeus ei häntä vieläkään tyydyttänyt, hän repäisi kirjasta yhden ainoan sivun, asetti sen tuolille ja istui itse vihdoin tyytyväisenä sen päälle. Kollegansa Leopold Godowskyn konsertissa de Pachmann ryntäsi yleisöstä lavalle ja ryhtyi opettamaan Godowskya, miten kappale kuului soittaa. Demonstraationsa päätyttyä de Pachmann valisti yleisöä, ettei olisi tehnyt tätä kenelle tahansa pianistille, mutta Godowsky oli "toiseksi suurin elävä pianisti". Ennen konserttejaan de Pachmannilla oli tapana kastaa jokainen sormi juhlallisesti brandylasiin. Hänen mielestään lehmien lypsäminen oli paras sormiharjoitus, mikä on keksitty.
Pacheiá (Kykladit)

Pacheián saari Anáfilta nähtynä, etualalla Ftenán pienet saaret.
| --- | --- |
Sijainti:  36°16′20″N, 25°49′51″E, Anáfi Thíra, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  224 m
Pinta-ala:  1,37 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pacheiá (kreik. Παχειά, myös Pachiá) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on noin 1,37 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Pacheiá kuuluu Anáfin kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Pacheiá sijaitsee noin 4,3 meripeninkulmaa (noin kahdeksan kilometriä) Anáfin saaresta eteläkaakkoon. Saaren korkein kohta on 224 metriä merenpinnasta laskettuna. Saaren pohjoispuolella sen ja Anáfin välissä sijaitsevat Ftenán saaret ja itäpuolella Makrán saari.
Pacheián on ehdotettu olevan sama saari kuin antiikin ajan Hippuris (Hippouris, m.kreik. Ἱππουρίς). Toisaalta Barrington Atlas of the Greek and Roman World sijoittaa Pacheián paikalle saaren nimeltä Melantioi Petrai (Μελάντιοι Πέτραι), joka on sijoitettu myös Makrán paikalle.
Padaniannokkasärki

| Padaniannokkasärki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särkikalat Cyprinidae
Alaheimo::  Leuciscinae
Suku::  Chondrostoma
Laji::  soetta
Kaksiosainen nimi
 Chondrostoma soetta  Bonaparte, 1840 
Katso myös
   Padaniannokkasärki Wikispeciesissä   Padaniannokkasärki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoVirheellinen IUCN-arvo: 
Padaniannokkasärki  (Chondrostoma soetta) eli italiannokkasärki on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se kasvaa yleensä korkeintaan 45 senttimetrin mittaiseksi. Lajila on Pohjois-Italiassa merkitystä ruokakalana.
Padaniannokkasärkiä tavataan Pohjois-Italiassa ja Etelä-Sveitsissä. Moniin jokiin istutettu nokkasärki ja muut vieraslajit ovat syrjäyttäneet sitä. Maatalouden saastuttaminen on tuhonnut sen kutupaikkoja, ja lisääntyvä merimetsokanta on paikoin syönyt kaloja liikaa.
Paatene

| Paatene Паданы, Padany Poadane, Poadanenkylä, Poaen |
| --- | --- |
 Paatenen kunnantalo.
 lippu:  vaakuna
 Paatene
 Koordinaatit: 63°17′0″N, 33°24′45″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4 187,24 km²
Väkiluku (2012):  2 300
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paatenen kunta Karhumäen piirin kartalla.
Paatene (ven. Па́даны, Padany; karjalaksi Poadane, Poadanenkylä, Poaen) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Seesjärven länsirannalla 95 kilometriä Karhumäestä luoteeseen. Kylässä on 1 200 ja kunnassa 2 300 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Paatenen kunnan pinta-ala on 4 187,24 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Mujejärven piirin Mujejärven ja Rukajärven sekä Segežan piirin Mustakosken, idässä Segežan piirin Papinkosken, etelässä Karhumäen piirin Tšopinan ja Suojärven piirin Porajärven sekä lännessä Mujejärven piirin Sukkajärven, Pieningän ja Voloman kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesistöjä.
Kunnan alueella virtaa Volomajoki. Suurimmat järvet ovat Seesjärvi, Voijärvi, Sellinjärvi ja Jolmajärvi. Luonnosuojelualueita ovat Djulmek-saaren ja Severinsaaren luonnomuistomerkit. Suunnitteilla on Voijärven, Kužarven ja Volomajoen suun rauhoitusalueiden perustaminen.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Ahvenlammen, Jouhivaaran ja Salkovaaran taajamat sekä Jukkolahden, Pogostan, Salkovaaran, Sellin, Särkijärven, Termaan, Venginvaaran ja Voijärven kylät. Paatenen jälkeen suurimpia keskuksia ovat yli kolmensadan asukkaan Salkovaaran taajama ja Voijärvi sekä yli kahdensadan asukkaan Ahvenlampi. Jukkolahdessa ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 44 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 36 % karjalaisia, 12 % valkovenäläisiä ja 3 % ukrainalaisia.
Historia

Seudun kanta-asukkaita ovat Laatokan rannoilta 1300–1600-luvuilla muuttaneet karjalaiset. Sitä ennen alueella on asunut saamelaisia. Paatenen murre kuluu varsinaiskarjalan etelämurteisiin.
Novgorodin Lappiin kuulunut Paatenen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopulla. Vuonna 1707 siellä oli 21 kylää, 313 asuttua ja 146 autiota taloa. Pogostan suurimmat kylät olivat Maaselkä, Ontajärvi, Suondale (ven. Sondaly), Kuusiniemi (Kuznavolok), Paatene ja Lissepohja (Listeguba). Selgi ja sen länsipuoliset alueet muodostivat oman pogostansa. Seudun pääelinkeino oli maanviljely. Sen ohella harjoitettiin metsästystä, kalastusta, karjanhoitoa, tervanpolttoa ja keräilyä sekä valmistettiin saviastioita ja tuotettiin rautaa suo- ja järvimalmista. 1800-luvun loppupuolella tärkeiksi tulonlähteiksi muodostuivat metsätyöt ja puutavaran uitto.
Katariina II:n hallintouudistusten yhteydessä vuonna 1777 perustettiin Aunuksen provinssiin kuulunut Paatenen kaupunki (ven. Padansk), jonka oli määrä toimia Novgorodin Lapin keskuksena. Hankalan sijaintinsa takia kaupunki lakkautettiin vuonna 1782 ja kihlakunnan keskus siirrettiin Poventsaan.
1900-luvun alussa Paatene ympäristöinen muodosti Aunuksen läänin Poventsan kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan, jonka venäjänkielinen nimi oli Bogojavlenskaja. Vuonna 1905 siellä oli 43 kylää ja 4 800 asukasta. Volosti jakautui Maaselän, Sellin, Suondalen ja Särkijärven kyläkuntiin. Se rajoittui pohjoisessa Rukajärven ja Suikujärven, idässä Petrovo-Jamin, etelässä Mäntyselän sekä lännessä Porajärven ja Repolan volosteihin. Suondalen kyläkuntaan kuuluneen Paatenen kyläryhmän osia olivat Beruga (ven. Berluga), Gorkka (Bogojavlenskaja), Lakši (Lahta), Goronniemi (Nefentjev Navolok), Pogosta ja Termaa.
Vuonna 1923 perustettiin Karjalan ASNT:aan kuulunut Paatenen kihlakunta, jonka muodostivat Kiimasjärven, Paatenen, Porajärven, Repolan ja Rukajärven volostit. Vuonna 1927 muodostettiin Seesjärven piiri, johon kuuluivat Karjalan Maaselän, Laazarin, Paatenen, Sellin ja Särkijärven kyläneuvostot. Paatenen kyläneuvostossa oli vuonna 1933 1 900 asukasta, joista 83,2 % oli karjalaisia, 8,6 % suomalaisia ja 6,6 % venäläisiä.
Jatkosodan aikana vuosina 1941–1944 Paatene oli suomalaisten miehittämä. Sodan jälkeen seudun tärkeimmäksi elinkeinoksi muodostui metsäteollisuus. Seesjärven piiri lakkautettiin vuonna 1956 ja sen alue liitettiin Karhumäen piirin. Seesjärven säännöstelypadon rakentamisen yhteydessä vuonna 1957 järven pintaa nostettiin 6,3 metriä ja osa Paatenen kylän taloista jouduttiin siirtämään ylemmäksi.
Liikenne, talous ja palvelut

Paatenen kautta kulkee Tšopinan, Salkovaaran ja Voijärven välinen maantie. Salkovaarassa toimii metsäteollisuusyritys Investlesprom. Keskuskylän palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja pieni poliklinikka.
Nähtävyydet ja matkailu

Kunnan alueelta on löytynyt lukuisia kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Jukkolahden, Laazarin ja Termaan tsasounat, Paatenen kirkko sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset. Seudulla on myös useita toisen maailmansodan muistomerkkejä. Jouhivaaralla, Jukkolahdella, Paatenen Pogostalla, Sellillä sekä autioksi jääneellä Laazarilla on historiallisen asutuksen status.
Seesjärven rannalla sijaitsee pieni lomakylä.
Aiheesta muualla

Paatenen kunnan sivusto (venäjäksi)
Paatene Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Karhumäen piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Karhumäki  Pinduinen  Poventsa  Paatene  Sunku  Suurlahti  Tolvoja  Tsolmuinen  Tšopina 
Itä-Karjalan entiset kunnat ja kaupungit
Paharikielet

Paharikielet ovat indoarjalaisten kielten pohjoiseen ryhmään kuuluvia kieliä, joita puhutaan Nepalissa, Pohjois-Intiassa ja Pakistanissa. Paharikielet jaetaan itä-, keski- ja länsipahariin, ja garhwalin kieli luetaan niiden rinnalla omaksi ryhmäkseen. Itäpaharikielistä puhutuin on Nepalin pääkieli nepali. Keskipahariin kuuluu kumaonin kieli, ja länsipaharikieliä ovat muun muassa dogri, mandeali ja sirmauri.
”Pahari” (पहाड़ी, pahāṛī) on hindiä ja tarkoittaa vuoristolaista. Paharikieliä puhuva paharien kansa asuu Himalajan vuoristossa.
Länsipaharikielistä käytetään myös nimitystä himatšali.
Paavali IV

| Paavali IV |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Giovanni Pietro Carafa
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1476 Capriglia Irpina, Napolin kuningaskunta
Kuollut: 18. elokuuta 1559 (83 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  23. toukokuuta 1555
Paavius päättyi:  18. elokuuta 1559
Edeltäjä:  Marcellus II
Seuraaja:  Pius IV
Paavali IV:n vaakuna.
Paavali IV (28. kesäkuuta 1476 – 18. elokuuta 1559), syntymänimeltään Giovanni Pietro Carafa oli paavina 23. toukokuuta 1555 – 18. elokuuta 1559. Hän puolusti kiivaasti katolista kirkkoa ja toimi sekä kardinaalina että paavina vastauskonpuhdistuksen puolesta. Paavali IV oli taitava organisaattori ja loistava puhuja mutta myös pelottava fanaatikko.
Kardinaali

Carafa oli napolilaisen ylhäisen perheen poika, joka toimi paavin lähettiläänä Englannissa ja Espanjassa. Toimiessaan Theaten piispana, erään teateeniveljeskunnan johtajana ja "jumalallisen rakkauden oratorion" jäsenenä hän tuli tunnetuksi katolisen kirkon uudistumisen kannattajana. Vuonna 1536 hänestä tuli kardinaali ja Napolin arkkipiispa, ja hän sai tehtäväkseen organisoida Italian inkvisition tehokkaammaksi.
Carafa valittiin jäseneksi kardinaalien komissioon, jonka paavi Paavali III oli perustanut vuonna 1542 valvomaan inkvisitiota. Komission nimi oli latinaksi Sanctum officium, mikä tarkoittaa pyhää virastoa. Se toimi inkvisition korkeimpana tuomioistuimena. Carafa nousi pyhän viraston varsinaiseksi johtajaksi.
Paavi

Paaviksi noustessaan hän oli jo varsin iäkäs, ja olisi voinut kieltäytyä terveyssyistä. Sanotaan, että hän hyväksyi nimityksen, koska Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Kaarle V oli sitä vastaan.
Vuonna 1559 julkaistiin kiellettyjen kirjojen luettelo, Index librorum prohibitorum, jolla Paavali IV halusi saada kerettiläiset kirjoitukset loppumaan. Kuka tahansa sai vapaasti jättää inkvisitiotuomioistuimelle kirjoja, joiden katsottiin pyrkivän järkyttämään oikeaa oppia.
Paavali IV:llä oli huomattavan juutalaisvastaiset mielipiteet. Hän rakennutti Rooman gheton, määräsi juutalaiset palaamaan sinne lukkojen taakse yöksi ja käyttämään vaatteissaan erityisiä tunnusmerkkejä gheton ulkopuolella liikkuessaan.
Páchnes

Näkymä Páchnekselta kohti itää. Taustalla Psiloreítis-vuoristo.
| --- | --- |
Sijainti:  Chaniá, Kreeta, Kreikka
Vuoristo:  Lefká Óri
Korkeus merenpinnasta:  2 453 m
Prominenssi:  2 038 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Páchnes (kreik. Πάχνες; transl. myös Pákhnes, Páhnes) on vuori Lefká Óri -vuoristossa Kreetan saarella Kreikassa. Sen korkeus on 2 453 metriä ja prominenssi 2 038 metriä. Páchnes on Kreetan toiseksi korkein vuori ja Kreikan kaikista vuorista kymmenenneksi korkein.
Näkymä Páchnekselta kohti pohjoista.
Páchnes sijaitsee Sfakián kunnan alueella Chanián alueyksikössä. ja kuuluu Lefká Óri -vuoristoon. Se on Lefká Órin eli ”Valkoisten vuorten” korkein huippu. Koko Kreetalla se häviää korkeudessa Ídavuoren eli Psiloreítiksen Tímios Stavróksen huipulle vain kolme metriä.
Vuoren huipulle on helppo kiivetä, eikä maasto ole jonkin verran patikointikokemusta omaavalle vaikeaa. Anópolin kylästä on noin kahdeksan tunnin kävelymatka huipulle. Tie yltää noin 1 950 metrin korkeuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Páchnes Wikimedia Commonsissa
Kreikan vuoret ja vuoristot
| --- | --- |
Korkeimmat vuoret (yli 2 000 m):   Ólympos  Smólikas  Vóras  Grámmos  Gkióna  Týmfi  Vardoúsia  Parnassós  Ída eli Psiloreítis  Páchnes  Kakardítsa  Taÿ́getos  Kyllíni  Aroánia  Varnoúntas  Tymfristós  Lákmos  Katarachiás  Vasilítsa  Falakró  Erýmanthos  Órvilos  Tringía  Doúsko  Piéria  Karáva  Tzéna  Lýgkos  Kakoplévri  Mavrovoúni  Pínovo  Oíti  Díkti  Avgó  Aféntis Christós  Vérno  Áskio  Kaliakoúda  Vérmio  Chatzí  Áthos  Bélles  Trapezítsa 
Vuoristot:   Ágrafa  Akarnaniká  Asteroúsia  Athamaniká  Bélles  Koúla  Kroússia  Lasíthi  Lefká Óri  Óri Kyparissías  Píndos  Rodópi  Thryptí
Paavo Nurmen stadion

| Paavo Nurmen stadion |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Paavo Nurmen puistotie 9, 20800 Turku
Koordinaatit:  60°26′33″N, 022°15′39″E
Avattu:  1893
Remontoitu:  1933 1989
Omistaja:  Turun kaupunki
Kenttä:  Luonnonnurmi
Aiemmat nimet:  Urheilupuiston kenttä
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: 13 000 Pääkatsomo: 4 000  Maavallikatsomo: 9 000 
Kentän mitat
 102 m × 62 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Paavo Nurmen stadion on Turun urheilupuistossa sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka on avattu jo vuonna 1893. Stadionin kapasiteetti on 13 000 katsojaa.
Yleisurheilun Suomen mestaruuskilpailut Kalevan kisat on järjestetty stadionilla useita kertoja. Lisäksi stadionilla järjestetään vuosittain Paavo Nurmi Games -yleisurheilukilpailut.
Historia

Vielä 1800-luvun loppupuolella nykyinen urheilupuiston alue oli täysin hoitamatonta, suurelta osin paljasta kalliota. Talvella 1893 kaupunginvaltuusto teki päätöksen, jonka myötä alue luovutettiin 25 vuoden ajaksi vuokralle Turun Urheilunystäväin yhdistykselle. Ehtona oli, että yhdistys kunnostaa Samppalinnanvuoren alueen puistoksi ja rakentaa sinne kahvilan. Urheilunystäväin johdossa oli lehtori August Blomberg. Hän toimi urheilukentän isännöitsijänä alusta alkaen aina 1940-luvulle asti ja sen johdosta häntä pidetään urheilupuiston isänä. Vaikka puiston perustamiseen kulunut työmäärä oli valtava, työ tehtiin melko nopeasti ja jo keväällä 1893 järjestettiin ensimmäiset hiihto- ja mäkihyppykilpailut. Syksyllä saatiin käyttökuntoon urheilukentät yleisurheilua ja tennistä varten.lähde?
1920-luvun puolivälistä alkaen puistossa tehtiin useita parannuksia. Puistoon valmistui rivi pukukoppeja ja uusi kivihiilimurskasta tehty juoksurata vihittiin käyttöön heinäkuussa 1926. Tapausta juhlistettiin 1500 metrin juoksukilpailulla, jossa ottivat yhteen Paavo Nurmi ja Ruotsin juoksijasuuruus Edvin Wide. Kilpailuja seurasi ennätysmäärä yleisöä, noin kymmenentuhatta henkeä. Rata ei kuitenkaan ollut kestävä, sillä jo kesällä 1927, vain vuosi avaamisensa jälkeen, rata oli jo huonokuntoinen. Vuosisadan vaihteessa rakennettu ravintolapaviljonki purettiin vuonna 1932 ja tilalle rakennettiin arkkitehti Albert Richardtsonin suunnittelema katsomo. Katsomon rakentamisesta käytiin suuri kädenvääntö, ennen kuin kaupunki myönsi sen rakentamiseen rahaa. Vanhaa katsomoa käytettiin pitkälle 1980-luvun lopulle asti.
Urheilupuiston kenttää kunnostettiin 1970-luvulla rakentamalla nykyiset maavallikatsomot. Myös katsomo vaati uudistusta ja sen suunnittelusta järjestettiin kilpailu maaliskuussa 1981. Ehdotuksia saapui peräti 44 ja voittajaksi selviytyi arkkitehtikolmikko Matti Nurmela, Kai Raimoranta ja Jyrki Tasa (myöhemmin Arkkitehtitoimisto Nurmela, Raimoranta, Tasa). 4000-paikkainen katsomo valmistui vuonna 1989. Urheilukenttä muutettiin myöhemmin stadioniksi ja se sai 13. kesäkuuta 1997 nimen Paavo Nurmen stadion, kun Nurmen syntymästä tuli kuluneeksi sata vuotta.
Ominaisuudet

Stadionilta löytyy täysmittainen 8-ratainen juoksurata sekä suorituspaikat kenttälajeille. Radan sisään jäävä nurmikenttä on kooltaan 62 m × 102 m. Pukuhuone on yleisesti käytettävissä.lähde?
Pääkatsomossa on noin 4 000 istumapaikkaa ja kenttää ympäröivään maavallikatsomoon mahtuu noin 9 000 katsojaa. Stadionin yleisöennätys on vuoden 2024 Paavo Nurmi Gamesista, joita seuraamassa stadionilla oli 13 785 katsojaa. Stadionilla on myös kioski.
Stadion toimi vuonna 2012 evakkokenttänä jalkapallon Veikkausliigassa pelanneille TPS:lle ja Interille Veritas stadionin remontin vuoksi. Stadion toimi TPS:n kotikenttänä kaudella 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paavo Nurmen stadion Wikimedia Commonsissa
Paavo Nurmen stadion Turun kaupungin sivuilla
Bartolomeo Pagano

Bartolomeo Paganon elokuvan Maciste alpino (1916) yhdysvaltalainen aikakauslehtimainos.
Bartolomeo Pagano (27. syyskuuta 1878 Sant’Ilario Ligure, Genova – 24. kesäkuuta 1947 Genova) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Ahtaajana Genovan satamassa työskennellyt suurikokoinen ja lihaksikas Pagano aloitti elokuvauransa Giovanni Pastronen historiallisessa spektaakkelissa Cabiria (1914). Hän esitti siinä roomalaisen ylimyksen pohjoisafrikkalaista orjaa Macistea, joka pelastaa Moolokille uhrattavaksi aiotun sankarittaren. Elokuva teki Paganon kuuluisaksi ”hyväntahtoisena jättiläisenä”, joka sittemmin esiintyi kokonaisessa Maciste-elokuvien sarjassa. Niistä ensimmäinen oli Maciste (1915), jossa sankari pelastaa rikollisten ahdistaman tytön. Seuraavissa elokuvissa Maciste omaksui muun muassa alppijääkärin, meedion, urheilijan, poliisin, unissakävelijän ja rakastuneen miehen roolit. Carlo Campogalliano ohjasi vuonna 1920 kolmiosaisen elokuvan La trilogia di Maciste.
1920-luvun alussa Pagano teki muutamia heikkotasoisia Maciste-elokuvia Saksassa. Vuonna 1923 hän palasi Italiaan, jossa hän jatkoi Maciste-elokuvien tekemistä tuottaja Stefano Pittalugan johdolla. Niistä merkittävin on Guido Brignonen ohjaama Maciste Helvetissä (Maciste all'inferno, 1926), joka sisältää kauhuelokuvan aineksia. 1920-luvun lopussa Pagano esiintyi vielä muutamissa Maciste-sarjaan kuulumattomissa elokuvissa, jotka eivät saavuttaneet suurempaa menestystä.
Pagano oli aikanaan yksi Italian suosituimmista näyttelijöistä, joka sai elokuvistaan parhaimmillaan 250 000 liiran korvauksen. Sairastuttuaan diabetekseen hän vetäytyi Genovaan rakennuttamaansa Villa Macisteen, jossa hän kuoli niveltulehduksen rampauttamana.
Aiheesta muualla

Bartolomeo Pagano Elonetissä.
Bartolomeo Pagano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Pagué

Paguén piirikunta (port. Distrito de Pagué) on yksi São Tomé ja Príncipen saarivaltion seitsemästä piirikunnasta. Paguén piirikunta käsittää valtion toisen pääsaaren Príncipen ja on osa Príncipen provinssia. Asukkaita piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 7 542, joista miehiä oli 3 892 ja naisia 3 650. Piirikunnan pääkaupunki on Santo António.
Paguén piirikunnalla on ollut vuodesta 1995 lähtien autonominen asema, minkä ansiosta siellä on myös oma viiden vuoden välein vaaleilla valittava alueellinen parlamentti ja paikallishallitus. Paikallishallituksen ja siten myös koko Príncipen johdossa on vuodesta 2006 lähtien ollut UMPP-puolueen José Cassandra. São Tomé ja Príncipen perustuslaki suojelee Príncipen omaa hallitusta. Hallituksen pääasiallisena tehtävänä on toteuttaa ja tukea São Tomé ja Príncipen keskushallituksen hankkeita.