stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chris Rea
Tauko ja uusi nousu

Huonon terveydentilan vuoksi Rea joutui pitämään muutaman vuoden tauon, kunnes hän vuonna 1998 julkaisi seuraavan albumin, The Blue Cafen, joka nousi Ison-Britannian top 10 -listalle huolimatta vähäisestä mainostuksesta tai siitä, ettei levyltä julkaistu yhtäkään singleä. Vuonna 1999, kymmenen vuotta The Road to Hell -albumin jälkeen, Rea julkaisi The Road to Hell: Part 2:n, joka ei kuitenkaan menestynyt hyvin. Vuoden 2000 albumia King of the Beach kriitikot sen sijaan ylistivät. Samana vuonna York julkaisi remiksauksen Rean vuoden 1986 singlestä ”On the Beach”, ja siitä tuli tanssihitti.
Sittemmin Rea on julkaissut albumit Stony Road (2002), The Blue Juke Box (2004) ja Blue Guitars (2005), jotka ovat tyylilajiltaan bluesia ja jazzia. Ura katkesi jälleen useiksi vuosiksi Rean sairastuttua syöpään. Vuonna 2009 julkaistiin kokoelma-albumi Still So Far to Go.
Yksityiselämä

Rea on naimisissa Joan Lesley Allportin kanssa ja heillä on kaksi tytärtä. Sekä Rean isä Camillo Jr. (k. 2010) että isoisä Camillo Sr. olivat tunnettuja italialaistaustaisia jäätelötehtailijoita Middlesbrough’ssa.
Albumit

Whatever Happened to Benny Santini? (1978)
Deltics (1979)
Tennis (1980)
Chris Rea (1982)
Water Sign (1983)
Wired to the Moon (1984)
Shamrock Diaries (1985)
On the Beach (1986)
Dancing with Strangers (1987)
New Light Through Old Windows (1988)
The Road to Hell (1989)
Auberge (1991)
God’s Great Banana Skin (1992)
Espresso Logic (1993)
The Best of Chris Rea (1994)
La Passione (1996)
The Blue Cafe (1998)
The Road to Hell: Part 2 (1999)
King of the Beach (2000)
The Very Best of Chris Rea (2001)
Stony Road (2002)
The Blue Juke Box (2004)
Blue Guitars (2005)
The Return of the Fabulous Hofner Bluenotes (2008)
Santo Spirito Blues (2011)
Aiheesta muualla

Chris Rea (audio archive)
Chris Rea Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia 2  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2  Yle 
Muut:  Europeana
Aki Riihilahti

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Aki Pasinpoika Riihilahti
Syntymäaika: 9. syyskuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 185 cm
Lempinimi: Ägä
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
1982–1994: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1998 | HJK | 62 | (11) |
| 1994 | → VanPa (laina) | 8 | (2) |
| 1994–1996 | → Honka (laina) | 15 | (5) |
| 1999–2000 | Vålerenga | 47 | (5) |
| 2001–2006 | Crystal Palace | 157 | (13) |
| 2006–2007 | 1. FC Kaiserslautern | 10 | (1) |
| 2007–2009 | Djurgårdens IF | 12 | (0) |
| 2009–2011 | HJK | 40 | (6) |
| 2011 | → Klubi 04 | 2 | (0) |
| 2013 | Klubi 04 | 8 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 361 | (43) |
Maajoukkue
| 1992 | Suomi U15 | 4 | (0) |
| 1993 | Suomi U16 | 5 | (0) |
| 1995 | Suomi U18 | 3 | (0) |
| 1997 | Suomi U21 | 2 | (0) |
| 1998–2007 | Suomi | 69 | (11) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Aki Pasinpoika Riihilahti (s. 9. syyskuuta 1976 Helsinki) on ammattilaisuransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka oli yleensä keskikentällä puolustavassa roolissa. Hän pelasi vuodesta 1995 vuoteen 2011 kestäneellä ammattilaisurallaan Suomen lisäksi myös Norjassa, Englannissa, Saksassa ja Ruotsissa. Suomen maajoukkueessa Riihilahti pelasi 69 A-maaottelua.
Nykyisin Riihilahti työskentelee sekä HJK Oy:n että HJK:n kotiareenan Bolt Arenan toimitusjohtajana. Riihilahti valittiin vaikutusvaltaisen Euroopan seurajoukkueiden liiton (ECA) hallitukseen ja 2017 järjestön varapuheenjohtajaksi. Riihilahdella on myös useita merkittäviä luottamustehtäviä UEFA:ssa.lähde?
Ura > Seuraura

Riihilahti on Helsingin Jalkapalloklubin kasvatti. Ensiesiintymisenä Veikkausliigassa hän teki seuran paidassa 23. heinäkuuta 1995 Ponnistusta vastaan. HJK:ssa Riihilahti voitti Suomen-mestaruuden 1997, Suomen Cupin 1996 ja 1998 sekä Liigacupin kolme kertaa vuosina 1996–1998. Hän oli myös mukana, kun HJK selviytyi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Mestarien liigan lohkovaiheeseen. Vuonna 1999 Riihilahti siirtyi Norjan Tippeligaenin Vålerengaan.lähde?
Norjasta Riihilahti siirtyi Englannin silloisen 1. divisioonan Crystal Palaceen, jonka paidassa hän teki ensiesiintymisensä maaliskuussa 2001. Riihilahden Englannin uran kohokohta oli Crystal Palacen nousu Valioliigaan kaudeksi 2004–2005, jonka aikana hän teki neljä maalia. Yksi niistä oli tasoitusmaali suurseura Arsenalia vastaan 1–1-tulokseen päättyneessä ottelussa. Joukkue putosi Mestaruussarjaan lopulta yhden pisteen erolla. Riihilahti oli seuran kannattajien suuri suosikki ja arvostettu pelaaja ja persoona Britteinsaarilla. Viimeisenä kautenaan Englannissa hän kärsi lukuisista loukkaantumisista.
Kesäkuussa 2006 Riihilahti siirtyi Saksan Bundesliigasta pudonneeseen Kaiserslauterniin vuoden pituisella sopimuksella. Hän kärsi kauden aikana loukkaantumisista, ja hänet leikattiin. Sopimuksen umpeuduttua Riihilahti siirtyi Djurgårdenin riveihin Ruotsin Allsvenskaniin kahden ja puolen vuoden sopimuksella. Hän oli siirtymässä keväällä MLS-liigan San Jose Earthquakesiin, mutta siirto ei lopulta koskaan toteutunut.
Kesällä 2009 Riihilahti palasi kasvattajaseuraansa HJK:hon. Hän oli mestaruuden voittaneen joukkueen avainpelaajia puolikuntoisenakin tehden kymmenessä ottelussa kolme maalia. Riihilahti voitti Suomen-mestaruuden HJK:n riveissä myös kausilla 2010 ja 2011. 31. tammikuuta 2012 hän ilmoitti Iltalehteen kirjoittamassaan kolumnissa, ettei aio jatkaa kauden 2011 loppuun ulottunutta sopimustaan HJK:n kanssa, vaan lopettaa aktiiviuransa.
Ura > Maajoukkueura

Riihilahti kuului Suomen maajoukkueen runkopelaajiin ollen mukana vuosien 2000, 2004 ja 2008 EM-kilpailujen sekä vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailujen karsinnoissa. Maajoukkue-ensiesiintymisensä hän teki 5. helmikuuta 1998 ystävyysottelussa Kyprosta vastaan, ja ensimmäisen maalinsa kolmannessa maaottelussaan Maltaa vastaan. Viimeisen maaottelunsa Riihilahti pelasi 17. lokakuuta 2007 Espanjaa vastaan. Yhteensä hän pelasi 69 A-maaottelua ja teki niissä 11 maalia.
Ura > Pelaajauran jälkeen

Riihilahti on työskennellyt vuodesta 2011 HJK:n kotikentän Bolt Arenan toimitusjohtajana ja vuodesta 2013 HJK:n toimitusjohtajana. Vuonna 2011 hän suoritti MBA-tutkinnon Liverpoolin yliopistossa. Hänen lopputyönsä käsitteli urheilustadionkonseptien hallinnointia. Lisäksi Riihilahdella on opintoja Harvardin ja Yalen yliopistoista.
Riihilahti tunnetaan myös taitavana kirjoittajana, ja hän on kirjoittanut kolumneja muun muassa The Timesiin ja Iltalehteen. Lisäksi hän on toiminut kehitysvammaisten jalkapallomaajoukkueen kummina ja järjestänyt Be Special -hyväntekeväisyyskonsertin. Hänet palkittiin vuoden 2008 Urheilugaalassa työstään kehitysvammaisten urheilun hyväksi urheilukulttuuriteko-Uunolla.
Riihilahti oli ratkaisevassa roolissa kaudella 2021–2022 alkaneen UEFA:n Konferenssiliigan perustamisessa.
Yksityiselämä

Riihilahden veli on urheilu- ja televisiotoimittaja Riku Riihilahti. Hänen äitinsä Iira Riihilahti on entinen maajoukkuetason suunnistaja, joka työskenteli erityisopettajana ja eläkkeelle jäätyään siirtyi henkiseksi valmentajaksi HJK:hon, jossa hän on työskennellyt niin junioreiden kuin sekä miesten että naisten edustusjoukkueenkin kanssa.
Riihilahti meni naimisiin Tea-vaimonsa kanssa vuonna 2013 kuuden vuoden seurustelun jälkeen. Pariskunta sai kaksi lasta, pojan ja tytön. He erosivat vuonna 2019. Riihilahti meni naimisiin tanssija Katri Mäkisen kanssa elokuussa 2023. Pari tapasi Tanssii tähtien kanssa ‑ohjelmassa vuonna 2021, kun Mäkinen toimi Riihilahden tanssinopettajana. He saivat lapsen syksyllä 2024.
Saavutukset

Suomen mestaruus: 1997, 2009, 2010, 2011
Suomen cupin voitto: 1996, 1998, 2011
Suomen liigacupin voitto: 1996, 1997, 1998
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aki Riihilahden kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Aki Riihilahti, kirjallinen keskikenttämies
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Riihilahti HJK:ssa vuonna 2010.
Alamagan

Alamagan
| --- | --- |
Sijainti:  Pohjoissaaret Pohjois-Mariaanit Yhdysvallat
Saariryhmä:  Mariaanit
Korkein kohta:  744 m
Pinta-ala:  11 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Alamagan on Yhdysvaltain Pohjois-Mariaaneihin kuuluva asumaton tuliperäinen saari Tyynellä valtamerellä. Se muodostuu kerrostulivuoresta Paganin etelä- ja Guguanin pohjoispuolella.
Alamaganin pinta-ala on 11 km² ja korkein kohta 744 metriä merenpinnasta. Saarella elää luonnossa uhanalainen mariaanienrastaskerttunen. Tulivuorenpurkauksia arvellaan sattuneen vuosina 1864 ja 1887.
Alamagan on osa Pohjois-Mariaanien Pohjoissaarten kuntaa. Vuonna 2000 asukkaita oli kuusi ja vuonna 2005 seitsemän. Vuonna 2009 saaren asukkaat evakoitiin taifuunin tieltä,lähde? minkä jälkeen saari on ollut asumaton.
Rihlaperän tähtitorni

| Rihlaperän tähtitorni |
| --- | --- |

Järjestö:  Jyväskylän Sirius
Sijainti:  Kypärämäki, Suomi
Koordinaatit:  62°14′04″N 25°42′10″E﻿ / ﻿62.2344°N 25.702703°E﻿ / 62.2344; 25.702703
Tyyppi:  optinen teleskooppi (en) ja observatorio
Avattu:  1963
Kotisivu:  www.ursa.fi/sirius/sivut/sivu.php?id=2&sub=15
Rihlaperän tähtitorni on Jyväskylän Siriuksen ylläpitämä harrastajaobservatorio Jyväskylässä, Kypärämäen kaupunginosan itäosassa Tähtitorninmäen päällä Rihlaperä-nimisen kadun lähellä. Tähtitorni otettiin käyttöön vuonna 1963.
Tähtitorni on kolmekerroksinen ja ylimmässä kerroksessa sijaitsee sen päähavaintoväline, 150 mm akromaattiobjektiivilla varustettu linssikaukoputki. 1980-luvulla tähtitornissa otettiin käyttöön sähköinen ohjauslaitteisto. Nykyään se on varustettu tietokoneohjatulla ohjauslaitteistolla, mikä mahdollistaa automatisoidun kohteiden etsinnän.
Rihlaperän tähtitornilla järjestetään tähtinäytäntöjä aina marraskuun alusta maaliskuun loppuun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rihlaperän tähtitorni Wikimedia Commonsissa
URSA / Sirius / Rihlaperän tähtitorni
| n k Perustiedot Wikidatassa: Rihlaperän tähtitorni (Q11890683)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: optinen teleskooppi, observatorio
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kypärämäki
koordinaatit: 62°14′04″N 25°42′10″E﻿ / ﻿62.2344°N 25.702703°E﻿ / 62.2344; 25.702703
Putkimiina PM-43 ja PM-68

Toisen maailmansodan aikainen putkimiina m/43
Putkimiinat PM-43 ja PM-68 ovat Suomessa valmistettuja sirpalevaikutteisia jalkaväkimiinoja. Lyhenne PM tarkoittaa "putkimiinaa" ja numerot 43 ja 68 miinojen valmistuksen aloitusvuotta.
Suomen liityttyä jalkaväkimiinat kieltävään Ottawan miinakieltosopimukseen putkimiinat poistuivat Puolustusvoimien käytöstä. Ottawan sopimuksen mukaisesti Puolustusvoimat on hävittänyt suurimman osan putkimiinoista. Ottawan sopimuksen mukaan Puolustusvoimat on kuitenkin säilyttänyt pienen määrän putkimiinoja ja niiden sytyttimiä miinanraivaamiskoulusta varten.
Putkimiina 43 (PM-43)

Teollisesti valmistettujen jalkaväki- ja panssarimiinojen valmistus alkoi Suomessa talvisodan jälkeen. Jatkosodan aikana vuosina 1941-1944 Suomessa kehitettiin useita uusia jalkaväkimiinamalleja, joista yksi oli putkimiina 43 (PM-43).
Putkimiina 43:n runko on valettua rautaa. Rungon valussa olevat uurteet toimivat esisirpalointina, joka vakauttaa miinan sirpalekuvion muodostumista ja tehostaa siten miinan sirpalevaikutusta. Miinan rungossa on 180 grammaa trotyyliä. Miinan alkuperäinen räjäytin, tai nalliosa, koostui iskusytytyksellä toimivasta nallista, nahasta valmistetusta tiivisteestä sekä bakeliitista valmistetusta sytyttimen kiinnitysosasta. Vetosytytin kiinnitettiin kierteillä räjäyttimeen.Toisen maailmansodan aikainen vetosytytin korvattiin 1980-luvun puolivälissä uudella vetosytytin 86:lla.
Iskusytyttimen avulla putkimiina 43 voitiin laukaista ansalangan avulla tai tähysteisesti vetolangan avulla. Miina voitiin kiinnittää esimerkiksi rautalangan avulla puunrunkoon, tai sitä voitiin käyttää esimerkiksi rakennusten ansoittamiseen.
Putkimiina 68 (PM68)

Suomalaisen suluttamisen nopea kehittäminen 1960-luvulla johti putkimiina 68 kehitettämiseen. PM 68 on viimeiseksi jäänyt Suomessa kehitetty putkimiinamalli. Putkimiina 68 otettiin käyttöön vuonna 1968. Vetosytyttimellä toimivaa putkimiina 68 voitiin laukaista ansalangan avulla tai tähysteisesti vetolangan avulla. Miina voitiin kiinnittää esimerkiksi rautalangan avulla puunrunkoon, tai sitä voitiin käyttää esimerkiksi rakennusten ansoittamiseen. 1980-luvun puolivälissä putkimiina 68:n alkuperäinen vetosytytyin korvattiin vetosytytin 86:a.Vetosytytin 86 korvattiin myöhemmin vetosytytin 95:llä, jolloin miinan nimeksi muodostui putkimiina 68/95 (PM68/95).
Putkimiina 68:n runko on valmistettu jousiteräksestä. Miinan rungossa on 180 grammaa trotyyliä. Miinan kokonaispaino on 900 grammaa. Sirpaleet ovat tappavia 15 metriin asti ja haavoittavat 30-50 metriin saakka. Putkimiina 68 on tehokkaampi kuin putkimiina 43, sillä sen jousiteräksestä valmistettu runko muodostaa räjähtäessään suurempia ja tasalaatuisempia sirpaleita, kuin valuraudasta valmistetun putkimiina 43:n runko.
Antero

| Antero |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  30. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  4. heinäkuuta, 19. elokuuta, 2. lokakuuta, 17. lokakuuta, 30. marraskuuta
Muunnelmia:  Antti, Anteri, Antte
Vastineita eri kielissä:  Andreas, André, Andrew, Andrej, Andries
Nimen alkuperä:  Andreas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antero on vanha suomalainen miehen etunimi. Nimestä on käytössä myös muoto Anteri.
Antero on muunnelma nimestä Andreas, joka puolestaan juontuu ’miehekästä’ tarkoittavasta kreikan sanasta andros. Anteron nimipäivä on 30. marraskuuta, apostoli Andreaksen muistopäivänä. Toisaalta Antero kuuluu kalevalaisiin nimiin (Antero Vipunen), mutta tätäkin kautta taustalla voi olla apostoli Andreas: on näet esitetty, että Antero Vipusen taustalla olisi apostoli Andreas, jonka apostolin tunnus eli attribuutti vinoristi olisi tulkittu vipuansaksi.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Antero on annettu Suomessa 189 693 miehelle ja alle 20 naiselle. Sen muunnelma Anteri on tai on ollut noin 90 henkilön nimenä.
Anterojen lempinimiä ovat ainakin Antti, Anssi, Andy, Antsa, Antsu ja Anttu.
Anteroja mytologiassa

Antero Vipunen, tietäjä Kalevalassa
Kuvitteellisia Anteroja

Antero, Saippuaprinssi-elokuvan hahmo
Antero, Mika Waltarin sotaromaanissa Antero ei enää palaa
Antero Kipunen, Will Enon näytelmässä ”Antero Kipunen (ei mistään kotoisin)”
Antero Luiru, Aku Ankan naapuri
Antero Mellola, sahanomistaja Väinö Linnan teoksessa Täällä Pohjantähden alla
Antero Nokonen, sarjakuvassa FC HutiVaara
Antero Rokka, Tuntemattoman sotilaan hahmo, Rokan Antti
Antero Voima, Salatut elämät -televisiosarjan hahmo
Anteri, päähenkilö Veikko Haakanan nuortenkirjassa Anteri, Lapin poika
Max Payne

| Max Payne |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Remedy Entertainment War Drum Studios (mobiili) Möbius Entertainment (GBA)
Julkaisija:  Gathering of Developers (Windows) Rockstar Games (PS2, Xbox, iOS, Android) NA MacSoft (OS X) EU Feral Interactive (OS X)
Jakelija:  Steam, Humble Store, Google Play ja App Store
Ohjaaja:  Petri Järvilehto
Tuottaja:  George Broussard Scott Miller
Suunnittelija:  Samuli Viikinen
Käsikirjoittaja:  Sami Järvi
Taiteilija:  Sami Vanhatalo
Säveltäjä:  Kärtsy Hatakka Kimmo Kajasto
Ohjelmoija:  Markus Stein
Pelisarja:  Max Payne
Julkaistu:   23. heinäkuuta 2001 WindowsNA 23. heinäkuuta 2001EU 27. heinäkuuta 2001 PlayStation 2NA 6. joulukuuta 2001EU 11. maaliskuuta 2002 XboxNA 12. joulukuuta 2001EU 14. maaliskuuta 2001 OS XNA 21. huhtikuuta 2003 Game Boy AdvanceNA 18. joulukuuta 2003EU 19. maaliskuuta 2004iOS WW 12. huhtikuuta 2012AndroidWW 14. kesäkuuta 2012PlayStation 4WW 22. huhtikuuta 2016 
Lajityyppi:  kolmannen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: M  Virheellinen ESRB-arvo OFLC: MA15+ PEGI: 18 / 16 GBA
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 2, Xbox, Game Boy Advance, OS X, iOS, Android, PlayStation 4
Jakelumuoto:  CD, DVD, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK       : 
Max Payne on suomalaisen Remedy Entertainmentin kehittämä kolmannen persoonan ammuntapeli, jonka tuottivat 3D Realms ja Rockstar Games. Gathering of Developers julkaisi Max Paynen alun perin Microsoft Windowsille vuonna 2001, mutta myöhemmin samana vuonna Rockstar Games julkaisi pelin myös PlayStation 2:lle ja Xboxille. Vuonna 2002 MacSoft ja Feral Interactive julkaisivat Mac OS X -version, ja peli ilmestyi 16. joulukuuta 2003 Game Boy Advancelle Rockstarin julkaisemana. Max Payne julkaistiin myös Androidille ja iOS-laitteille vuonna 2012.
Max Paynen tarinan päähenkilö on samanniminen New Yorkin poliisilaitoksessa NYPD:ssä työskentelevä poliisi, jonka vaimo ja vauvaikäinen tytär joutuvat Valkyr-nimiseen huumeeseen addiktoituneiden narkomaanien murhaamiksi. Perheenjäseniensä kuoleman jälkeen Max ryhtyy Yhdysvaltain huumevirasto DEA:n agentiksi ja yrittää saada tietoja Valkyrin alkuperästä, mutta kesken tutkimusten hänet lavastetaan rikolliseksi ja syylliseksi työtoverinsa Alex Balderin murhaan. NYPD:n ja New Yorkin alamaailman jahtaama Max päättää lähteä kostoretkelle perheensä ja työtoverinsa murhannutta rikollisjärjestöä vastaan.
Vuonna 2003 pelille julkaistiin jatko-osa nimeltä Max Payne 2: The Fall of Max Payne. Elokuvayhtiö 20th Century Fox on tehnyt peliin pohjautuvan elokuvan, jonka ensi-ilta oli vuonna 2008.
Pelaaminen

Max Payne on kolmannen persoonan näkökulmasta kuvattu toimintapeli, joka tuli tunnetuksi ensimmäisenä bullet time -erikoistehostetta hyödyntäneenä videopelinä. Bullet timessa pelimaailma pelaajahahmon ympärillä hidastuu, minkä ansiosta pelaaja kykenee tähtäämään ja ampumaan vihollisia tavallista tehokkaammin. Bullet time -tilan kesto on kuvattu peliruudun alakulmassa nähtävässä palkissa, joka latautuu itsestään pelaajahahmon poistuessa takaisin ”normaalitilaan”. Pelin asevalikoima koostuu kokonaan oikeista aseista.
Pelin tekoäly pohjautuu pitkälti ennalta määriteltyihin komentoihin, minkä takia pelaajahahmon kohtaamat viholliset kykenevät suorittamaan vain niille ohjelmoituja liikkeitä (ks. skriptattu kohtaus). Viholliset kuitenkin kestävät paljon enemmän osumia kuin Max. Pelaajahahmon hankkimat terveyspakkaukset eivät paranna häntä välittömästi, vaan terveyspakkauksia voi käyttää valitsemanaan hetkenä.
Max Paynen juonenkuljetus on tehty tietokoneanimoitujen välinäytösten sijasta film noir -tyylisen sarjakuvaromaanin muodossa etenevällä kerronnalla. Sarjakuvan ruutujen hahmot ovat Remedyn työntekijöitä, koska rajallisen budjetin seurauksena pelitalo ei voinut palkata oikeita näyttelijöitä sarjakuvaa varten.
Tarina > Asetelma

Remedyllä on tapana antaa peliensä päähahmoille nimiä, jotka kertovat pelin luonteesta. Max Payne on sanaleikki englanninkielisistä sanoista maximum pain, suunnaton kipu. Payne viestii päähahmon tuskasta, jonka tämä on joutunut kokemaan perheensä murhan jälkeen.
Max Paynen tarina sekä hahmojen ja tapahtumapaikkojen nimet sisältävät lukuisia viittauksia skandinaaviseen mytologiaan. Peli sijoittuu loppumattomalta vaikuttavaan lumimyrskyyn, mikä on allegoria skandinaavisesta myyttisestä maailmanlopusta ragnarökistä. Pelissä myös seikkaillaan yökerhossa, jonka nimi on Ragna Rock. Pelin keskeinen elementti on Valhalla-sotilasprojektissa luotu Valkyr-huume; skandinaavisessa jumaltarustossa valkyyriat veivät taistelussa kaatuneiden sotureiden sielut paikkaan nimeltä Valhalla. Max Paynen työtoveri Alex Balder on nimitetty Balder-jumalan mukaan ja senaattori Alfred Wodenin sukunimi on anglosaksinen väännös Odin-jumalan nimestä; Balder-jumalan tavoin petturi tappaa Alex Balderin ja Wodenilla on Odinin tavoin yksi silmä. Pelin pääkonnan yhtiö on aasojen mukaan nimitetty Aesir Corporation ja Wodenin salaseura kokoontuu rakennuksessa nimeltä Asgard Hall. Pelissä on nähtävissä myös viittauksia Suomeen, kuten esimerkiksi erään yökerhon seinillä esiintyvät kuvitteellisen Suomi Vodka -juoman mainokset, sekä Aesir Corporationin pääkonttorista löytyvät Alvar Aalto -nojatuolit.
Kehitys

Vuonna 1996 3D Realms julkaisi Remedyn kehittämän Death Rallyn, joka myi noin satatuhatta kappaletta. Yhdysvaltain julkaisuviikolla Remedyn silloinen toimitusjohtaja Samuli Syvähuoko matkusti Dallasiin esittelemään 3D Realmsille kolmea uutta peli-ideaa. Jatkoon pääsi Dark Justice -työnimellä kulkenut toimintapeli, jonka piti olla yksinkertainen ammuntapeli. Vuonna 1997 Syvähuoko kertoi pelin valmistuvan seuraavana vuonna, mutta julkaisu venyi vuoteen 2001; projektista tuli 4,5-vuotinen. Pelin esikuvina käytettiin John Woon toimintaelokuvia, joita tuolloinen luova johtaja Petri Järvilehto katsoi yhä ”uudelleen ja uudelleen” miettien, miten saisi saman kokemuksen toteutettua pelimaailmassa. Alun perin peli ei ollut kovin tarinavetoinen, mutta käsikirjoittaja Sami Järvi halusi peliin henkilövetoisen näkökulman. Hän haki vaikutteita kovaksikeitetystä rikoskirjallisuudesta.
Tuotantoryhmä teki kuvausmatkan New Yorkiin hakeakseen inspiraatiota peliympäristöihin. Yksi Remedyn graafikoista käytti filttereitä matkan kuvamateriaaliin, ja lopputulos muistutti sarjakuvaa. Käsitellyistä kuvista tehtiin kuvasarja, jonka päälle lisättiin vielä ääninäyttely. Tällä ratkaisulla korvattiin pelinsisäiset välivideot. Ratkaisu oli Remedylle taloudellisesti välttämätön, mutta toisaalta myös Järven mukaan taiteellisesti tyyliikkäämpi ratkaisu kuin välivideot. Järvi antoi Max Paynelle kasvonsa, koska oikeisiin näyttelijöihin ei ollut varaa. Hän oli poseerannut yliopiston roolipeliyhdistyksen lehdessä, ja kehitystiimin nähdessä kuvat he halusivat Järven toimivan mallina myös Max Paynelle. Muihin hahmomallieihin käytettiin ystäviä, perheenjäseniä ja muita kehitystiimin jäseniä.
Tuottaja 3D Realms ja julkaisija Take-Two Interactive rahoittivat pelin 21 miljoonan markan budjetista vähän yli puolet. Projektiin loppuvaiheessa mukaan tullut, Syvähuokon tilalle palkattu Matias Myllyrinne on kertonut, että projektin kulut riistäytyivät käsistä viivästysten takia. Pelin kehitys aloitettiin monta kertaa alusta vanhentuneen teknologian johdosta. Ryhmällä oli paljon ideoita ja teknistä osaamista demoskene-taustan ansiosta, mutta kokemusta isosta peliprojektista ei vielä ollut. Lisää varoja kehitykseen saatiin Tekesiltä ja myymällä osia Remedyn tytäryhtiöstä, Futuremarkista. Myllyrinteen mukaan 3D Realms antoi Remedylle taiteellisen vapauden tehdä peli valmiiksi siinä ajassa kuin se vaatii.
Max Paynen ääninäyttelijäksi palkattiin James McCaffrey, joka antoi myöhemmin Paynelle kasvonsa pelissä Max Payne 3. Max Paynen ominaispiirre, Bullet time -erikoistehoste, lisättiin peliin vasta noin puoli vuotta ennen julkaisua. Alkuperäinen konsepti oli lisätä peliin huoneita, joissa aika hidastuisi. Lopulta kehittäjät pitivät parhaana ratkaisua, jossa pelaaja saa itse päättää ajan hidastumisesta. Bullet time -tehosteen aikana peli hidastui, ja pelaaja saattoi tähdätä vihollisia rauhassa.
Pelin PlayStation 2- ja Xbox-versioiden käännökset tehtiin ulkomaisena alihankintana. Näistä versioista poistettiin muun muassa pelikohtausten taustakuvissa käytetyt World Trade Centerin kaksoistornit saman vuoden syyskuussa tapahtuneiden terrori-iskujen takia.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
GameSpot: 9.2/10
IGN: 9.3/10
Pelit: 91/100
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.3/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9.2/10.
Peli on saanut Pelit-lehden arvostelussa arvosanaksi 91/100.
Peli voitti monia alan palkintoja, muun muassa Baftan BAFTA Interactive Entertainment Awards -palkinnon vuoden parhaasta PC-pelistä.
| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Ehdokas/Ehdokkaat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | BAFTA Interactive Entertainment Awards | Best PC Game |  | Voitto |