stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaija (Kuhmoinen, Karklampi)
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimellä Kaitajärvi. Vuoden 1965 peruskartassa järvi oli autio, mutta vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu yksi talo.
Kalliokäärme

| Kalliokäärme |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Jättiläiskäärmeet Boidae
Suku::  Python
Laji::  sebae
Kaksiosainen nimi
 Python sebae  (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Kalliokäärme Wikispeciesissä   Kalliokäärme Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalliokäärme (Python sebae)  on myrkytön pyton, jota esiintyy Afrikassa ja joka kuuluu maailman suurimpiin käärmeisiin. Pituus vaihtelee 4,3 ja 5,5 metrin välillä. Jotkut yksilöt saattavat kasvaa kuusimetrisiksi ja painaa jopa 90 kg, mutta naaraat ovat yleensä noin viisimetrisiä ja koirailla tyypillinen pituus on 3,7 metriä. Vankeudessa ne voivat elää yli 30 vuotta. Väritys ovat vaalean- tai harmaanruskea poikittaisilla läiskillä ja tummilla raidoilla. Värimuunnoksiin kuuluu albiinoja, kuviottomuutta ja poikkeavaa raidoitusta.
Kalliokäärmeellä on huono maine ns. lemmikkikäärmeenä, sillä kalliokäärme on lajina aggressiivinen, vaatii suurta kokeneisuutta käärmeiden käsittelyssä ja pidossa ja on kokonsa puolesta jopa vaarallinen käärme. Kalliokäärme tappaa saaliinsa kuristamalla ja vankeudessa niille syötetään yleensä hiiriä tai rottia.
Józef Tretiak

| Józef Tretiak |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1841 Volynia
Kuollut: 1923 (81–82 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kirjallisuustiede
Józef Tretiak (1841 Volynia – 1923) oli puolalainen kirjallisuustieteilijä ja Kalevalan kääntäjä ja esittelijä. Hän siirtyi vuoden 1863 tapahtumien vuoksi ulkomaille, opiskeli Zürichissä ja Pariisissa, asettui 1867 Galitsiaan, jossa oli alkuun kymnaasin opettaja ja myöhemmin Krakovan yliopiston professori.
Tretiakin tieteelliset teokset käsittelevät etupäässä Puolan kirjallisuuden historiaa, kuten Adam Mickiewicziä ja Juliusz Słowackia, osaksi venäläistä ja ukrainalaista kirjallisuutta (Aleksandr Puškinia, Taras Ševtšenkoa). Tutustuttuaan Kalevalaan Léouzon Le Ducin ranskannoksen välityksellä hän julkaisi siitä tutkielman KaIewala. Epopeja fińska (julkaisussa Przewodnik naukowy i literacki 1882; myöhemmin julkaistu Tretiakin esseekokoelmassa Szkice literackie 2), jossa hän mytologisten, kansatieteellisten ja muiden selitysten sekä kriittisten pohdintojen lisäksi selostaa Kalevalan sisältöä, osaksi suorasanaisesti kääntämällä ranskannoksen perusteella.
Tretiak kirjoitti laajan kriittisen elämäkerran ukrainalais-puolalaisesta kirjailijasta Józef Bohdan Zaleskista (kolme osaa, 1911, 1913, 1914).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Józef Tretiak Wikimedia Commonsissa
Józef Tretiakin puolaksi antama selonteko Kalevalasta. Valvoja, 1910, nro 3, s. 218–219.  Artikkelin verkkoversio Kansalliskirjastossa.
Kalima, Jalo: Józef Tretiak. Valvoja, 1909, nro 3, s. 352.  Artikkelin verkkoversio Kansalliskirjastossa.
Kalliolammi

Kalliolammi tarkoittaa järveä :
Kalliolammi, järvi Hollola
Kalliolammi, järvi Hämeenlinna
Kalliolammi, järvi Lahti
Kalliolammi, järvi Mänttä-Vilppula
Kalliolammi, järvi Pori
Kalliolammi, järvi Ruovesi
Kalliolammi, järvi Sysmä
Kalliolammi, järvi Virrat
tai variaationa
Kalliolamm, järvi Ljusdalissa Hälsinglandissa Ruotsissa
Karl Gustaf Spåre

Karl Gustaf Spåre (10. kesäkuuta 1844 Pirkkala – 9. joulukuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Spåren vanhemmat olivat  varatuomari Karl Vilhelm Spåre ja Augusta Elisabet Rosalie von Knorring. Hovioikeuden varapresidentti, valtiopäivämies Axel Johan Alfons Spåre ja hovioikeudenneuvos, valtiopäivämies Alexander Eugen Spåre olivat hänen veljiään. Spåre oli kadetti Haminan kadettikoulussa 1856–1859 ja tuli ylioppilaaksi 1863. Hän suoritti tuomarintutkinnon 1869 ja sai varatuomarin arvon 1873. Spåre oli Kajaanin kihlakunnan kruununvouti 1881–1901 ja Oulun läänin lääninsihteeri 1901–1907.
Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä Spåre oli 1877–1878, edustaen Ehrenstolpe-sukua.
Karl Gustaf Johan Mellin

Karl Gustaf Johan Mellin (25. huhtikuuta 1831 – 9. heinäkuuta 1865 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja  valtiopäivämies.
Mellinin vanhemmat olivat tullinhoitaja, vapaaherra Berndt Gustaf Mellin ja Fredrika Gustava Lilljebrunn. Hän tuli ylioppilaaksi 1848 ja suoritti tuomarintutkinnon 1855, varatuomarin arvon hän sai 1858. Mellinillä oli opiskeluaikana matkastipendi Moskovaan  1850–1853. Valmistuttuaan  hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen  notaari 1855 ja vielä samana vuonna senaatin prokuraattorintoimituskunnan kopisti ja kanslisti 1860, sitten senaatin oikeusosaston kopisti 1861 ja kanslisti 1863. Mellin oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864.
Karl Gustaf Norén

| Mitalit> Maa:  .Miesten amatöörinyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  .Miesten amatöörinyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  .Miesten amatöörinyrkkeily.EM-kilpailut  | Maa:  > Miesten amatöörinyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Breslau 1942 (epäv.) | keskisarja |  |
Karl Gustaf Norén (3. tammikuuta 1918 Ruotsi – 22. heinäkuuta 1995 Ruotsi) oli ruotsalainen nyrkkeilijä, jonka amatööriura ajoittui 1930-luvun lopulta 1940-luvun puoliväliin. Hänen merkittävin saavutuksensa oli myöhemmin mitätöidyissä toisen maailmansodan aikaisissa EM-kisoissa 1942 saavutettu keskisarjan Euroopan mestaruus.
Norén nousi Ruotsin amatöörinyrkkeilyssä pinnalle vuoden 1934 maan mestaruuskisoissa voittamalla mestaruuden. Hän edusti göteborgilaista Redbergslids BK:ta. Kovia kilpakumppaneita 1930-loppupuoliskolla olivat Ågrenin veljekset Oscar ja Erik, jotka menestyivätkin 1930-luvun loppupuoliskolla paremmin. Vasta vuonna 1940 Norén pääsi edustamaan kansainvälisissä kehissä. Hän oli vuoden 1940 Euroopan joukkueessa Yhdysvaltoja vastaan voittaen toisen ja häviten toisen ottelunsa. Vuoden 1940 lopulla hän edusti Ruotsia maaotteluissa mm. voittaen Suomi-maaottelussa Aatos Lundellin. Vuoden 1941 Ruotsin mestaruuden jälkeen Norén edusti maataan maaotteluissa Saksaa ja Tanskaa vastaan neljä kertaa. Varsinaiseksi menestykseksi muodostui Saksan Breslaussa tammikuussa 1942 pidetyt EM-kisat, joissa Norén saavutti mestaruuden. Niissä hän otteli neljä ottelua voitokkaasti. Viimeiset vastustajat olivat semifinaalissa Carl Schmidt ja finaalissa myös Saksan Adolf Baumgarten. Heti sodan jälkeen kisojen EM-arvo mitätöitiin, koska kyseessä oli ollut vain Saksan ja sen liittolaismaiden ja muutaman sotaa käymättömän maan turnaus. Norén jatkoi uraansa vuoteen 1943 otellen kaikkiaan 11 maaottelussa, joista hän voitti seitsemän. Ruotsin mestaruuksia kertyi kaikkiaan kolme eli 1934, 1941 ja 1942. Uran ongelmaksi muodostui käynnissä ollut maailmansota, jolloin ei järjestetty merkittäviä kansainvälisiä urheilutapahtumia.
Norén toimi Göteborgin poliisissa vuodesta 1941 lähtien.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1989

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1989 olivat järjestyksessään 13. nuorten MM-kisat. Ne järjestettiin Alaskassa, Yhdysvalloissa. Kisat voitti Neuvostoliitto.
Lopputulokset

O=Ottelut, V=Voitot, H=Häviöt, T=Tasapelit, TM=Tehdyt maalit, PM=Päästetyt maalit, Pts.= Pisteet
| Sija | Joukkue | O | V | H | T | TM | PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  Neuvostoliitto | 7 | 6 | 1 | 0 | 51 | 14 | 12 |
|  |  Ruotsi | 7 | 6 | 1 | 0 | 39 | 14 | 12 |
|  |  Tšekkoslovakia | 7 | 4 | 2 | 1 | 36 | 19 | 9 |
| 4 |  Kanada | 7 | 4 | 2 | 1 | 31 | 23 | 9 |
| 5 |  Yhdysvallat | 7 | 3 | 3 | 1 | 41 | 25 | 7 |
| 6 |  Suomi | 7 | 2 | 4 | 1 | 29 | 37 | 5 |
| 7 |  Norja | 7 | 1 | 6 | 0 | 14 | 56 | 2 |
| 8 |  Länsi-Saksa | 7 | 0 | 7 | 0 | 13 | 66 | 0 |
Palkinnot > IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat

Paras maalivahti:  Alex Ivashkin
Paras puolustaja:  Ricard Persson
Paras hyökkääjä  Pavel Bure
Palkinnot > Turnauksen tähdistökentällinen

Maalivahti:  Alex Ivashkin
Puolustajat:  Ricard Persson,  Milan Tichý
Hyökkääjät:  Niklas Eriksson,  Pavel Bure,  Jeremy Roenick
Karl Gumppenberg

Karl Gumppenberg, Gumppenbergin vapaaherra (11. marraskuuta 1833 Wallenburg bei Miesbach – 2. kesäkuuta 1893) oli saksalainen postimestari ja hyönteistieteilijä, joka tutki erityisesti perhosia.
Gumppenberg opiskeli Münchenin yliopistossa lakia ja kameraalitieteitä. Vuonna 1860 hän siirtyi Ansbachin postin palvelukseen. Hän yleni urallaan lopulta Bambergin pääpostimestariksi vuonna 1890, kolme vuotta ennen kuolemaansa.
Gumppenberg oli erittäin kiinnostunut hyönteistieteestä ja erityisesti perhosista. Hänen tunnetuin teoksensa aiheesta on mittariperhosia käsittelevä kahdeksanosainen teos Systema Geometrarum Zonae temporatioris (Nova Acta of Leop. - Carol. Akademie der Naturforscher), joka julkaistiin vuosina 1887-96, osin postuumisti.
Kalle Väisälä

| Kalle Väisälä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. elokuuta 1893 Utra, Kontiolahti
Kuollut: 16. syyskuuta 1968 (75 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Ernst Lindelöf
Tutkimusalue:  Matematiikka
Kalle Väisälä (vuoteen 1906 Veisell; 19. elokuuta 1893 Utra, Kontiolahti – 16. syyskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko. Hän toimi professorina Turun yliopistossa ja Teknillisessä korkeakoulussa, Helsingin yliopiston dosenttina sekä Munkkiniemen yhteiskoulun matematiikan opettajana. Hän oli myös koulumatematiikan uudistaja ja suomalaisuusmies sekä esperanton harrastaja.
Elämä ja ura

Kalle Väisälä syntyi Kontiolahdella. Hänen vanhempansa olivat konttoristi Johannes Veisell ja Emma Brigitta Jääskelä. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi (1911) Väisälä opiskeli matematiikkaa Helsingin yliopistossa. Sen lisäksi hän opiskeli Göttingenissä 1914 ja 1920 sekä Tukholmassa 1916–1917.
Filosofian kandidaatiksi Väisälä valmistui 1914. Sen jälkeen hän valmistui lisensiaatiksi 1916 ja maisteriksi 1917. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1917 Helsingin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa aiheena olivat viidennen asteen yhtälöt. Valmistumisen jälkeen Väisälä toimi 1917–1922 Helsingin yliopiston matematiikan dosenttina. Sitten hän työskenteli 1919–1922 Tarton yliopiston matematiikan professorina.
Väisälä nimitettiin 1922 Turun yliopiston matematiikan professoriksi. Hän toimi virassa vakinaisesti vuoteen 1938 asti. Vuosina 1934–1938 hän oli myös Turun yliopiston vararehtori. Vuonna 1939 Väisälä siirtyi matematiikan professoriksi Teknilliseen korkeakouluun. Hän hoiti TKK:n professuurin ohella Turun yliopiston professuuria sivutoimenaan vuoteen 1949 asti. Hän oli sen ohella myös toistamiseen Helsingin yliopiston dosenttina 1939–1957.
Väisälän kirjoittama kirja Vektorianalyysi on ollut erittäin käytetty matematiikan oppikirja Suomen korkeakouluissa. Hän laati myös oppikouluissa ja lukioissa käytettyjä algebran ja geometrian oppikirjoja. Työllään hän uudisti käytössä ollutta oppikirjallisuutta ja sitä kautta matematiikan opetusta kouluissa, ollen mukana mm. differentiaali- ja integraalilaskennan perusteiden opetuksen tuomisessa lukiotasolle. Tuolloiset sisällöt olivat pitkälti samoja, joita edelleenkin opetetaan erityisesti lukion pitkässä matematiikassa, vaikka eksaktiudesta onkin aikojen kuluessa tingitty. Väisälä kirjoitti oppikirjoja myös yliopistoon. Hänen teoksensa Lukuteorian ja korkeamman algebran alkeet oli pitkään käytössä yliopisto-opetuksessa.
Suku ja perhe

Kalle Väisälä oli vuodesta 1923 aviossa Eeva Lyydia Kukkolan kanssa. Pariskunnalla oli kuusi lasta. Isänsä tavoin matemaatikkona vaikuttanut Kalle Väisälän poika Jussi on Helsingin yliopiston matematiikan emeritusprofessori.
Kalle Väisälän veljistä Vilho oli meteorologi ja Vaisala Oyj:n perustaja, kun taas Yrjö oli geodeetti ja tähtitieteilijä. Väisälän palkinto on Väisälän rahaston jakama 15 000 euron suuruinen rahapalkinto, joka jaetaan Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän edustamille tieteenaloille.
Aiheesta muualla

Lehto, Olli: / Väisälä, Kalle (1893–1968). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  14.6.2002 (päivitetty 4.7.2016). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kirjan esittely Tekniikka ja Talous -lehdessä.
Kirjan esittely Helsingin Sanomissa.
Väisälän veljekset - Suomalaisen tieteen uranuurtajia, Suomen Kuvalehti, 19.12.1936, nro 51-52, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Puutalo Joensuussa Sepän- ja Papinkadun kulmauksessa. Rakennuksessa oli Väisälän veljesten koti vuosina 1904–1919.
Rakennukseen vuonna 1976 kiinnitetty muistolaatta. ”Tällä paikalla oli Väisälän tiede­mies­veljesten Vilhon, Yrjön ja Kallen koti 1904–1919. Joensuun lyseon ent. oppilaat.”
Kannaksen ammattikoulukoti

Kannaksen ammattikoulukoti oli aiemmin Suomessa Kannaksella toiminut sisäoppilaitos.
Säännökset

Kannaksen ammattikoulukodista annettiin laki vuonna 1935.
Säännökset > Yleistä koulusta

Kannaksen ammattikoulukoti toimi sosiaaliministeriön hallinnon ja valvonnan alaisena. Sen tarkoituksena oli sisäoppilaitoksena antaa sekä tietopuolista että käytännöllistä ammattiopetusta etupäässä Viipurin läänistä kotoisin oleville, yläkansakoulun suorittaneille, neljätoista vuotta täyttäneille mutta kahtakymmentä vuotta nuoremmille vähävaraisille henkilöille. Ammattikoulukotiin voitiin ottaa sekä miespuolisia että naispuolisia oppilaita.
Säännökset > Ammattikoulukodin luokat

Ammattikoulussa oli kaksi osastoa, poikaosasto ja tyttöosasto. Molemmille osastoille yhteisiä oppiaineita olivat kansakoulujen jatko-opetusta vastaavat oppiaineet.
Ammattikoulukodissa oli kaksi vuosiluokkaa. Oppilas, joka hyvin arvosanoin oli päästetty toiselta luokalta, voitiin siirtää kolmanneksi vuodeksi jatkoluokalle, jotta hän pystyi edelleen kehittymään erityisellä ammattialalla. Ensimmäisellä lukukaudella oppilas oli koeoppilaana, ja hänet voitiin lukukauden aikana tai sen päättyessä poistaa laitoksesta, jos havaittiin, että häneltä käytöksensä tai kehityksensä puolesta puuttuivat edellytykset menestykselliseen opiskeluun ammattikoulukodissa.
Poikaosasto toimi kolmella oppijaksolla, jotka olivat maatalouden, puutöiden ja metallitöiden oppijaksot. Tyttöosasto toimi kahdella oppijaksolla, jotka olivat kotitalouden ja käsitöiden oppijaksot. Kotitalouteen luettiin myös kotieläinten ja kotipuutarhan hoito.
Kalliokohokki

| Kalliokohokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Kohokit Silene
Laji::  rupestris
Kaksiosainen nimi
 Silene rupestris  L. 
Synonyymit
 Atocion rupestre 
Katso myös
   Kalliokohokki Wikispeciesissä   Kalliokohokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalliokohokki (Silene rupestris) on Euroopassa tavattava, kallioilla kasvava pienikukkainen kohokkikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Moni- tai yksivuotinen kalliokohokki kasvaa 10–20 cm korkeaksi. Se on tyvestä asti haarova, pystyhkö, kalju ja yleisväritykseltään sinivihreä. Lehdet vaihtelevat muodoltaan kapeanpuikeista soikeisiin. Kukinto on monikukkainen ja harsu, kukat ovat pieniä. Sekä kukan verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on hoikka, 3–4 mm leveä. Terälehdet ovat valkoisia ja lanttokärkisiä. Suomessa kalliokohokki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kota.
Levinneisyys

Kalliokohokkia kasvaa vain Euroopassa ja sen levinneisyysalue on varsin hajanainen. Lajia tavataan paikoin Espanjassa, Pyreneillä, Keski-Ranskassa, Alpeilla, Korsikalla, Sardiniassa, Karpaateilla, Norjassa sekä Etelä- ja Keski-Ruotsissa ja -Suomessa. Suomessa kalliokohokki on alkuperäislaji, jota tavataan paikoitellen Etelä- ja Keski-Suomesta. Ahvenanmaalta laji puuttuu. Lisäksi lajilla on muista Suomen esiintymistä erillinen populaatio Sallan–Kuusamon alueella.
Elinympäristö

Kalliokohokki kasvaa avoimilla, laakeilla ja ohuthumuksisilla jäkäläkallioilla. Kasvupaikat voivat olla toisinaan äärimmäisen kuivia, mikä aiheuttaa suurta vuosittaista kannanvaihtelua.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kalliokohokki (Atocion rupestre)
Kasviatlas 2020: Kalliokohokin (Atocion rupestre) levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kalliokohokki (Atocion rupestre)
Luontoportti: Kalliokohokki (Atocion rupestre)
Pohjolan kasvien pauloissa: Atocion rupestre – kalliokohokki
Kalliokohokkikasvusto.
Kaisa Hela

| Kaisa Hela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kaisa Hela (o.s. Mattila)
Syntynyt: 1. helmikuuta 1977 (ikä 47) Jyväskylä
Ammatti:  näyttelijä
Vanhemmat:  Ykä Mattila
Puoliso:  Heikki Hela (vih. 2015)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kaisa Hela (o.s. Mattila, s. 1. helmikuuta 1977 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä.
Ura

Jyväskylässä syntynyt Hela opiskeli näyttelemistä Teatteri­korkea­koulussa vuodesta 1999 ja valmistui teatteri­taiteen maisteriksi vuonna 2003. Valmistumisensa jälkeen hän oli kiinnitettynä näyttelijänä Turun kaupunginteatterissa vuosina 2003–2005 ja Tampereen Työväen Teatterissa vuosina 2007–2014. Tampereella hän on näytellyt muun muassa Constanze Mozartia näytelmässä Amadeus ja Karoliinaa musikaalissa Vuonna 85. Hän on ollut vierailevana näyttelijänä Espoon, Helsingin ja Hämeen­linnan kaupungin­teattereissa.
Hela on esiintynyt myös elo­kuvissa ja televisiossa. Hän on näytellyt Yle TV2:n sketsi­sarjassa Kätevä emäntä, lyhyt­elo­kuvissa Epä­varmuus­tekijä, Kirkkaat kaakelit, Itsenäisyys­päivä ja Juhannus­yö sekä pitkissä elo­kuvissa Tyttö sinä olet tähti, Hyvä poika ja Kummeli V. Alku­vuonna 2017 Hela oli näyttelijänä MTV3:n viihde­ohjelmassa Putous.
Yksityiselämä

Muusikko Ykä Mattila (1948–2008) oli Kaisa Helan isä. Kaisa Helan puoliso on muusikko ja näyttelijä Heikki Hela. He menivät kihloihin keväällä 2012 ja avioituivat syys­kuussa 2015.
Näytelmiä > Turun Kaupunginteatteri

Medeia (2003)
Tammien alla (2004)
Veren häät (204)
Pyhä keikka (2004)
Kaislikossa suhiseev (2004)
Kauppamatkustajan kuolema (2005)
Konkurssisirkus (2005)
Let’s Musical!v (2005)
Näytelmiä > Tampereen Työväen Teatteri

Tuhkimo (2006)
Pähkähullu hotelli (2007)
Loppuun asti lystikkäät (2007)
Puheluita (2008)
Amadeus (2008)
Reviisori (2009)
Komisario Koskinen (2009)
Vuonna 85 Remix (2009)
Susi sisällä (2009)
Hellyyden ehdoilla (2010)
Chigago (2010)
Fanny ja Alexander (2010)
Kaaos (2011)
Maailmanlopun hautaustoimisto (2011)
Vuonna 85 konsertti – Final Countdown (2016)
Tytöt 1918 (2018)
Näytelmiä > Muualla

Kissa kuumalla katolla (2000, Suomen Kansallisteatteri)
Porvari nukkuu hyvin (2001, KOM-teatteri)
Aurora (2002, Espoon kaupunginteatteri)
Medeia (2003, Q-teatteri)
Jättipotti (2005, Hämeenlinnan Teatteri)
Vaimoke (2006, Keski-Uudenmaan Teatteri)
Risto Räppääjä ja Pakastaja-Elvi (2006, Linnateatteri)
There’s No Harri (2012, Helsingin Kaupunginteatteri)
Miten menestyä vaivatta liike-elämässä (2014, Helsingin Kaupunginteatteri)
Vuokravaimo (2015, Tampereen Komediateatteri)
Käyttöohje kahdelle (2016, Suomen Komediateatteri)
Sinisilmäisyydestä sakotetaan (2016, Linnateatteri)
Linnan juhlat (2018, Tampereen Komediateatteri)
Häpeä! - Nolo komedia (2019, Tampereen Teatteri)
Le Coq - Taistelu ravintolasta (2020, Helsingin Kaupunginteatteri)
Ms Domino (2021, Linnateatteri)
Komisario Koskinen ja pahanpuhujat (2022, Tampereen Komediateatteri)
Lähde:
Aiheesta muualla

Flinkkilä, Anne: Rooli suojelee näyttelijää, mutta vain näyttämöllä – Kaisa Hela ja Mari Turunen häpeän kimpussa Yle Flinkkilä & Tastula.  8.11.2019.
Kaisa Hela Ohjelmanaiset.
Matikainen, Linda: Näyttelijä Kaisa Hela tunnustaa nyt: ”Terveyteni petti, kun otin nuorena kaiken työn vastaan enkä levännyt riittävästi” Seura.  18.1.2019.
Kalliokosken voimalaitos (Jämsä)

| Kalliokosken voimalaitos |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Keski-Suomi, Jämsä
Koordinaatit:  62°08′42″N, 25°12′07″E
Rakentaminen alkoi:  1948 
Valmistunut:  1949  / 1995 
Perustaja:  Saloksen Sähkö Oy 
Omistaja:  Koskienergia Oy 
Pato
Tyyppi:  betonipato x 2
Vesistö:  Jämsän reitin valuma-alue (14.5)
Joki tai koski:  Suolijoki
Valuma-alue:  857 km²  
Keskivirtaama:  7,6 m³/s  
Muu rakenne:  kalatie
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Suolivesi
Järvinumero:  14.524.1.001
Keskikorkeus:  108,5 m  
Alapuolinen allas
Nimi:  Salosvesi
Järvinumero:  14.523.1.001
Keskikorkeus:  102,5 m 
Voimalaitos
Pudotuskorkeus:  5,5 m  
Kapasiteetti:  0,5 MW  
Vuosituotanto:  2 GWh (2016 )
 fiKalliokosken voimalaitos 
Kalliokosken voimalaitos on Jämsässä Jämsän reitillä Suolijoessa toimiva pieni vesivoimalaitos.
Rakenne

Suolijoki tekee alajuoksullaan Sahloisissa kaarevan mutkan ennen laskemistaan Salosveteen. Mutkassa on sijainnut kolme koskea, joita on hyödynnetty käyttämällä niissä vesimyllyjä. Vesivoimalaitos ohittaa kaksi koskea oikaisukanavallaan, joka on yli 200 metriä pitkä. Sekä vanha jokiuoma että kanava on padottu erikseen vedenpinnan nostamiseksi. Yläaltaana toimii Suolijoen jokilaakso, ja allas ulottuu Koskelanlammanteeseen asti, johon Suolijoen Lapinkoski laskee.
Vuonna 1995 uudistetussa voimalaitoksessa toimii kapasiteetiltaan noin 500 kilowatin vesiturbiini, jonka vuosituotanto on noin kaksi gigawattituntia vuodessa. Vesiturbiinin voima on peräisin 5,5 metrin pudotuksesta, jossa joen keskivirtaama on noin 11 kuutiometriä sekunnissa. Toisessa lähteessä Suolijoen keskivirtaamaksi ilmoitetaan 7,6 kuutiometriä sekunnissa ja koskien pudotukseksi 5,4 metriä .
Luontoarvoja

Jäljellä oleva Kalliokoski on kalastajien suosimaa perhokalastusaluetta. Voimalan yhteyteen on myös rakennettu kalatie.
Historiaa

Koskialan talo ja sen koskioikeudet myytiin vuonna 1909 Kustaa Vuolle-Apialalle, joka kehitti Suolijoen vesivoimaa 1900-luvun alussa. Ylimmällä Kalliokoskella toimi jo vesimylly, jolla jauhettiin viljaa. Se valjastettiin loppuaikoinaan voimalaksi, joka tuotti sahalle sen tarvitsemaa mekaanista vesivoimaa. Sen korvaavaksi voimanlähteeksi suunniteltiin sähkövoimalaitosta. Kun suunnitelma lopulta hyväksyttiin vuonna 1920, oli voimalalle merkitty 200 metrin päähän uusi paikka kosket ohittavaan vesikanavaan. Voimalaa ei kuitenkaan rakennettu, sillä yksi sähkön pääkäyttäjä Kalliokosken huopatehdas paloi vuonna 1928. Vuonna 1940 suunniteltiin voimala uudestaan. Tekniseksi ratkaisuksi tuli yksiakselinen järjestelmä, jossa generaattoria pyörittivät kaksi Francis-turbiinia. Pyörimisnopeuden tasaajaksi kiinnitettiin akseliin raskas vauhtipyörä, joka on edelleen voimalan vieressä. Voimalaa varten perustettiin Saloksen Sähkö Oy. Voimalaitoksen rakennustöihin päästiin vasta vuonna 1948, jolloin 150 miestä kaivoi kanavan lapioilla. Paikalle ei tullut tietä, jota pitkin olisi voinut kuljettaa kaivureita. Suunnitelmassa määritettiin rakennevirtaamaksi 2,4 kuutiometriä sekunnissa, jolla olisi tuotettu 250–300 kilowatin teholla sähköenergiaa. Voimalaitosta kutsuttiin alussa Koskelan voimalaksi. Aluksi sähköä toimitettiin vain Koskenpään Huopatehtaan ja Koskenpään tervatehtaan käyttöön. Sähköä riitti myös muutamaan lähitaloon valovirraksi. Samaan aikaan Koskenpään kunnan sähköistämistä suunniteltiin toisella tavalla, mutta sen toteutti lopulta Keski-Suomen Valo, joka osti myös Koskelan voimalaitoksen.
Aiheesta muualla

Kalliokoski, Notskilla-blogi (valokuvia)
https://www.jamsa.fi/uploads/sites/2/2022/05/305.pdf
http://jamsantaajamaosayleiskaava.fi/wp-content/uploads/Liite8_Rakennusinventoinnit_kohdekuvaukset.pdf
http://www.museo24.fi/?action=inavigation::viewarticle(2741)