MS-tauti
Hoito

MS-tautiin ei ole parantavaa lääkehoitoa, mutta lääk­keiden on to­dettu vähen­tävän se­kä tau­din pahe­ne­mis­vai­heita et­tä uu­sia, magneet­ti­ku­vassa nä­kyviä tuleh­dus­muu­toksia. Ensimmäisen sukupolven MS-lääkkeet vähensivät pahenemiskohtauksia noin kolmanneksella ja uuden sukupolven natalitsumabi jopa kahdella kolmanneksella. MS-taudissa käytettävät lääkkeet maksavat 1 000–3 000 euroa kuussa, mutta osa pistok­sena annet­ta­vista lääk­keistä kuu­luu Suomessa eri­tyis­kor­vat­ta­vuuden pii­riin.
MS-taudin hoidossa tehokkaimmaksi osoittautuneet lääkkeet ovat Alemtuzumab, Fingolimod, Cladribine, Mitoxantrone, Natalizumab ja Ocrelizumab. D-vitamiinivalmisteet rauhoittavat yliaktiivista immuunijärjestelmää ehkäisten relapseja eli sairauden pahenemisvaiheita. Bakteeritulehdusten, kuten virtsateiden, hampaiden tai poskionteloiden tulehdusten hyvä hoito on myös tärkeää, koska kaikki tulehdukset lisäävät pahenemisvaiheen riskiä. Myös fysioterapialla voidaan lievittää taudin oireita ja ylläpitää potilaan toimintakykyä. MS-taudin oireita hoidetaan joissain maissa myös aivojen verenkiertoa parantavalla kaulan laskimoiden pallolaajennuksella.
Aaltomaisen MS-taudin kulkuun vaikuttava immunomoduloiva lääkitys tulisi aloittaa heti MS-taudin diagnoosin varmennuttua, koska lääkkeillä on osoitettu olevan merkittävä teho ennen kaikkea taudin alkuvaiheessa vallalla olevaan tulehdukseen. Aaltomaiseen tautimuotoon kuuluvia pahenemisvaiheita pyritään estämään immuunijärjestelmän toimintaa muuntavilla lääkkeillä (immunomodulaattorit). Ensilinjan lääkehoitona käytetään beetainterferoneja 1a ja 1b yhdessä glatirameeriasetaatin kanssa. Beetainterferoni ei kuitenkaan hidasta vuonna 2012 suoritetun laajan kanadalaistutkimuksen mukaan MS-taudin aiheuttaman invaliditeetin etenemistä. Jos interferonista ei ole potilaalle apua, vaihdetaan glatirameeriasetaattiin ja päinvastoin  Beetainterferoni aiheuttaa aivokudoksen ohenemista, johon ei liity hermosolujen vähenemistä. Oheneminen on kuitenkin ohimenevää. Beetainterferoni ja glatirameeriasetaatti siirtävät seuraavan pahenemisvaiheen tuloa keskimäärin noin vuodella, mutta lääkkeen yksilöllinen teho selviää vasta vuoden tai yli vuoden kestävän hoitojakson kuluttua. Käytännössä melko monet potilaista kehittävät vuosien mittaan lisäksi vasta-aineita interferoniin, jolloin lääke menettää tehonsa.
Aiempia immunomoduloivia lääkityksiä kaksi kertaa tehokkaampi biologinen lääke natalitsumabi (Tysabri) tuli markkinoille vuonna 2006. Natalitsumabi vähentää pahenemisvaiheita kahdella kolmanneksella sekä vähentää myös selvästi magneettitutkimuksissa havaittavia aivomuutoksia. Natalitsumabin varjopuolena on kuitenkin se, että hoitoon liittyy vajaan promillen riski saada progressiivinen multifokaalinen leukoenkefalopatia eli PML-aivotulehdus, joka on pahimmillaan tappava sairaus. Kuukauden annos maksaa lähes 1 800 euroa, mutta Suomessa lääke on ilmainen potilaalle. Natalitsumabihoito toteutetaan sairaalassa kerran kuussa annettavana infuusiona. Natalitsumabihoidot aloitetaan, jos ensilinjan hoidoilla ei saavuteta riittävää vastetta. Natalitsumabia käytetään lisäksi ensilinjan lääkkeenä, jos MS-taudin oirekuva on alkanut erityisen aggressiivisesti.
Markkinoille tuli vuonna 2013 toinen biologinen lääke nimeltä alemtutsumabi (Lemtrada). Se on monoklonaalinen vasta-aine, joka tunnistaa ja tuhoaa CD52-pinta-antigeeniä ilmentävät T- ja B-solut. Alemtutsumabin vähentää tehokkaimmin MS-taudin pahenemisvaiheita, mutta sillä on merkittäviä haittavaikutuksia, joten lääkettä käytetään ensisijaisesti niille potilaille, joiden taudinkuva on erityisen aggressiivinen. Biologiset lääkkeet vähentävät MS-taudin pahenemisvaiheita 80–90 prosenttia lumelääkkeeseen verrattuna, mutta niiden käyttöön liittyy merkittäviä, vakavia ja jopa vuosia lääkkeen käytön jälkeen ilmaantuvia haittavaikutuksia.
MS-potilaalle voidaan määrätä myös vuonna 2012 markkinoille tullutta fingolimodia (Gilenya), joka on ensilinjan pistoshoitoja selvästi tehokkaampi, mutta heikompi kuin biologiset lääkkeet . MS-tautia voidaan hoitaa myös immuunipuolustuksesta vastaavia imusoluja vähentävällä dimetyylifumaraatilla (BG-12, Tecfidera).
MS-taudin pahenemisvaiheita hoidetaan erittäin vahvoilla kortisoneilla, joilla MS-potilaan vointi alkaakin yleensä kohentua päivien ja viikkojen kuluessa. Tässä kortisonipulssihoidossa annetaan suuria kortisoniannoksia suoneen lyhyen ajan kuluessa (tyypillisesti 1 g päivässä kolmen päivän ajan). Kortisoni on voimakas tulehduksia lievittävä (anti-inflammatorinen) ja immuunijärjestelmän toimintaa hillitsevä (immunosuppressiivinen) lääke. Sen vaikutusmekanismia MS-taudissa ei tunneta tarkkaan. Se lievittää joka tapauksessa tulehduksen aiheuttamaa turvotusta keskushermostossa ja helpottaa siten hermoimpulssien kulkua. Kortisoni ei kuitenkaan paranna myeliini- eikä hermovaurioita. Kortisoni tehoaa eri potilaisiin eri tavalla. Kortisoni nopeuttaa pahenemisvaiheen oireiden korjautumista ja vähentää magneettikuvauksella todettavia myeliinivaurioita, mutta sen suotuisa vaikutus kestää vain lyhyen aikaa. Kortisonihoidon vaikutuksesta MS-taudin ennusteeseen pitkällä tähtäimellä ei ole tutkimustietoa. Suurilla kortisoniannoksilla on pidempään käytettynä pahoja sivuvaikutuksia, minkä vuoksi käyttö on rajoitettava mahdollisimman lyhyelle ajanjaksolle. Pienillä kortisoniannoksilla ei ole tehoa MS-taudin hoidossa sen enempää lyhyt- kuin pitkäaikaisessakaan käytössä.
Spastisiteetin hoidossa ovat peruslääkkeitä baklofeeni ja titsanidiini. Baklofeeni on keskushermoston välittäjäaineen gamma-aminovoihappon (GABA) johdannainen, joka vaimentaa selkäytimen yliaktiivisia refleksejä. Pistoksina lihakseen annettava botuliini on käyttökelpoinen lääke joidenkin lihasten spastisuuteen. Botuliini on hermomyrkky, joka on tullut tunnetuksi käytöstään kosmeettisissa hoidoissa. MS-tautiin liittyviä kipuja hoidetaan mm. gabapentiinillä, pregabaliinilla ja amitriptyliinillä, jotka nostavat hermojen kipu- ja ärsytyskynnystä. Gabapentiini on epilepsialääke, joka tehoaa hyvin myös neuropaattisiin kipuihin. Amitriptyliini on vanha depressiolääke, joka toimii kivun lievityksessä eri tavalla ja huomattavasti pienempinä annoksina kuin depression hoidossa. Tulehduskipulääkkeet eivät yleensä tehoa neuropaattisiin kipuihin, eivätkä myöskään opioidit. Poikkeuksena on opioideihin luettu tramadoli, jolla on osoitettu olevan tehoa myös neuropaattisiin kipuihin. Myös kognitiivisia oireita voidaan uusimpien tutkimusten mukaan mahdollisesti lievittää eräillä lääkkeillä. Kognitiivisia toimintoja voidaan myös harjaannuttaa neuropsykologisella kuntoutuksella. Virtsarakon toiminnan häiriöihin on käytettävissä useita lääkkeitä. Uupumuksen hoidossa on kokeiltu amantadiinia. Sen tehosta ei kuitenkaan ole vahvaa näyttöä.
Liiallinen fyysinen rasitus voi pahentaa MS-taudin oireita, joten esimerkiksi liikunta kannattaa jakaa pienempiin, useamman kerran päivässä tehtäviin osasuorituksiin. Sopivantasoinen liikunta pitää yllä MS-potilaiden lihaskuntoa ja tasapainoa, ehkäisee masennusta ja vähentää uupumusta sekä parantaa suolen ja rakon toimintaa. MS-potilaita kehotettiin välttämään liikuntaa vielä 1990-luvun puolivälissä, mutta nykyisin suositellaan liikunnan harrastamista aaltoilevan tautimuodon parempien jaksojen aikana. Liikunta voi johtaa MS-potilailla oireita lisäävään elimistön ylikuumenemiseen, mutta sitä voi ehkäistä riittävällä nesteytyksellä ja liikunnan ja levon sopivalla vuorottelulla.
MS-potilaan hoitoon kuuluu tarvittaessa myös fysioterapia, puheterapia, neuropsykologinen kuntoutus ja toimintaterapia.
Yhdysvaltain ruoka- ja lääkevirasto julkaisi vuonna 2020 suosituksen, jonka mukaan MS-tautia sairastavien hammashoidossa ei pitäisi käyttää elohopeaa sisältävää amalgaamia.
Kantasoluhoidolla voidaan ehkä joskus tulevaisuudessa pystyä korjaamaan demyelinisaatiota ja muita kudosvauroita.
Kannabiksen pitkäaikaisella käytöllä MS-tautipotilailla tehtiin vuonna 2011 tutkimus, jossa selvitettiin kognitiivista tasoa verrattuna MS-potilaisiin, jotka eivät käyttäneet kannabista. Tutkimuksen päähavainto oli, että niillä MS-potilailla, jotka käyttivät kannabista oli enemmän kognitiivisia ongelmia. Italialainen tutkimus selvitti Sativex-lääkkeen vaikutusta potilaiden spastisiteettiin ja jänneheijasteiden herkkyyteen. Tutkimusryhmän hoitamien 20 MS-potilaan Sativex-hoidolla ei todettu olevan merkittävää hyötyä spastisiteettiin.
Health Canada on hyväksynyt kannabisekstraktien reseptikäytön MS-tautiin liittyvän neuropaattisen kivun hoitoon. Isossa-Britanniassa vuonna 2013 julkaistu kaksoissokkoutettu satunnaistettu tutkimus vertasi Sativex-lääkettä yhdessä ensilinjan kivunhoidon kanssa. Mukana oli 339 potilasta. Ensimmäisessä vaiheessa potilaat jaettiin kahteen ryhmään jossa 167 sai Sativex-hoitoa ja 172 sai lumehoitoa. Tässä vaiheessa ei tilastollisesti merkittävää eroa kivun helpottaneiden määrässä ollut hoitoryhmien välillä 14 viikon kuluttua hoidon aloittamisesta, vaikka viikon 10 kohdalla ero oli näkyvissä. Eli kipu helpottui ensimmäisessä vaiheessa yhtä monella sekä lume että hoitoryhmässä. Tutkimuksen toisessa vaiheessa tutkittiin oireiden palaamista. Tässä vaiheessa oireet palasivat tilastollisesti nopeammin lumehoitoryhmässä.
Brain-lehden heinäkuun 2003 numerossa Lontoon neurologisen instituutin University Collegen tutkijat raportoivat, että synteettisen kannabisagonistin WIN 55,212-2 käyttö toi "huomattavaa neurologista suojausta" multippeliskleroosin eläinmalleissa. Tutkijat päättelivät, että kannabis voisi vähentää MS-taudin oireita ja taudin aiheuttamaa kroonista invaliditeettia. Tutkijat Alankomaiden Vrija University Medical Centerin neurologian osastolta raportoivat myös ensimmäistä kertaa vuonna 2003, että THC:n oraalinen käyttö saattaisi vahvistaa MS-potilaiden immuniteettijärjestelmää..