stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jehovan todistajien kritiikki
Kritiikki Suomessa > Suhtautuminen liikkeeseen Suomessa

Vuonna 1999 tehdyssä Kirkkomonitor 99 -tutkimuksessa Jehovan todistajat olivat suurin ei-kristillinen yhteisö. Tutkimuksessa kysyttiin muun muassa ihmisten suhtautumista hengellisiin asioihin ja eri uskontoihin. Tutkimukseen osallistuneista 71 prosenttia suhtautui järjestöön kielteisesti, kun taas myönteisesti heihin suhtautui 4 prosenttia. Samassa tutkimuksessa kysyttiin, olivatko ihmiset joutuneet hengellisen väkivallan kohteeksi. 6 prosenttia vastanneista sanoi kokeneensa hengellistä väkivaltaa, ja näistä kolme neljännestä sanoi kokeneensa hengellistä väkivaltaa jonkun tietyn uskontokunnan taholta. Tutkimuksen mukaan tietyn uskontokunnan taholta väkivaltaa kokeneista 68 prosenttia mainitsi Jehovan todistajat. Jehovan todistajat itse eivät pidä tällaista suhtautumista heihin yllättävänä.
Pentti Linkola on kehunut Jehovan todistajia pienistä lapsiluvuista.
Johan Reinhold Sahlberg

Hyönteistutkija John Sahlberg ja hänen vaimonsa Mimmi Sahlberg ennen lähtöään yhdistetylle hää- ja tutkimusmatkalle Kuusamoon 1873.
John (Johan) Renhold Sahlberg (6. kesäkuuta 1845 Helsinki – 8. toukokuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen hyönteistieteilijä.
Sahlbergin vanhemmat olivat yliopiston luonnonhistorian museon inspehtori Reinhold Ferdinand Sahlberg ja Christina Sofia Brusin. Koulun ja sairaalan johtaja Mia Sahlberg hänen sisarensa.
Johan Reinhold Sahlberg tuli ylioppilaaksi 1865 Turun lukiosta, jonka jälkeen valmistui filosofian kandidaatiksi 1869, eläintieteen dosentiksi 1871 ja tohtoriksi 1880. Vuonna 1883 hänestä tuli hyönteistieteen ylimääräinen professori Helsingin Aleksanterin yliopistoon, ja tässä virassa hän oli eläkkeelle jäämiseensä asti vuoteen 1918. Hän toimi hyönteismuseon esimiehenä vuosina 1883–1918.
Sahlberg meni naimisiin vuonna 1873 pikkuserkkunsa Augusta Theresia Wilhelmina (Mimmi) Wervingin kanssa, joka oli hänen nuoruudenaikainen ystävänsä ja erikoistunut kasvitieteeseen. Heille syntyi viisi lasta, joista Unio (s. 1882, vuodesta 1906 Uunio Saalas) oli tunnettu hyönteistieteilijä.[lähde? ]
Hyönteistutkimus

Jo kouluajoista alkaen Sahlberg oli kiinnostunut hyönteisistä. Alkuun hän keräsi hyönteisiä asuinseutunsa Turun ympäristöstä, myöhemmin hän teki hyönteisretkiä eri puolille Suomea. Kiinnostus jatkui koko elämän ajan ja hänestä tulikin aikansa etevin Suomen hyönteisten tuntija. Hän valitsi monesti kesänviettopaikkansakin sillä silmällä, että Suomen hyönteistö tulisi tutkituksi mahdollisimman tarkkaan. Tunnetuin hän oli kovakuoriaisia ja kaskaita koskevista tutkimuksistaan.
Sahlbergin, hänen isänsä Reinhold Ferdinand Sahlbergin ja isoisänsä Carl Reinhold Sahlbergin keräämät kokoelmat käsittivät lopulta noin 200 000 yksilöä ja 25 000–30 000 lajia. Sahlbergin kuoltua ne lunastettiin Turun yliopistolle vuonna  1921.
Sahlberg kuvasi tieteelle uusia hyönteislajeja 500, joista 400 oli kovakuoriaisia. Yksi hänen löytämänsä ja kuvaamansa tieteelle uusi kovakuoriaislaji löytyi vuonna 1896 Palestiinasta Betlehemin läheltä niin sanotuilta Salomonin lammikoilta ja sille hän antoi nimen Philhydrus salomonis.[lähde? ]
Johan Sahlberg oli tuottelias kirjoittaja. Hän kirjoitti noin 350 julkaisua valtaosin hyönteisistä. Hänen väitöskirjansa koski Suomen ja Skandinavian pikkukaskaita (1871). Hän toimi Societas pro Fauna et Flora Fennica -seurassa ja oli sen sihteerinä vuosina 1878–1887.
Matkat

Sahlberg teki paljon matkoja Suomeen, lähialueille ja kauemmaksi Eurooppaan ja Aasiaan. Näiltä matkoilta hän keräsi arvokkaita hyönteisnäytteitä. Vaikka retket järjestettiin entomologisessa eli hyönteistieteellisessä tarkoituksessa, hän tutustui retkillä muutenkin paikalliseen elämään, oloihin ja ihmisiin, joista hän kirjoitti matkakertomuksissaan. Hän kirjoitti lukuisia kirjeitä matkoiltaan. Useilla matkoilla hänellä oli mukana perheenjäseniä.[lähde? ]
Yhteiskunnallinen toiminta

Sahlberg oli vakaumuksellinen kristitty. Hän ei kannattanut darwinismia. Hän oli kiinnostunut uskonnollisista kysymyksistä sekä siveellisyys- ja raittiusasioista. Hän oli Ylioppilaiden Raittiusyhdistyksen puheenjohtaja ja perustamassa Nuorten Miesten Kristillistä Yhdistystä (NMKY) vuonna 1890.
Matkat aikajärjestyksessä

Länsi-Lappi (Norjan rannikolle saakka) (1867)
Itä-Karjalan matka (1869)
Kuolan Lapin matka (1870)
Länsi-Siperian matka (1876)
Ruijan ja Lapin matka (1894)
I matka Välimeren maihin (1895-1896) (Italia, Kreikka (mm. Korfu), Palestiina, Egypti)
Turkestanin matka (1896)
II matka Välimeren maihin (1898-1899) (Italia, Kreikka, Tunisia, Algeria)
III matka Välimeren maihin (1903-1904) (Balkan, Egypti, Palestiina, Syyria, Vähä-Aasia)
IV matka Välimeren maihin (1906) (Dalmatia ja Hertsegovina)
Teoksia

Öfversigt af Finlands och den Skandinaviska halföns Cicadariae (1871).
Enumeratio Coleopterorum Fenniae (1873-1889). 5-osainen Suomen kovakuoriaisten esittely.
Bidrag till nordvestra Sibiriens insektfauna. I. Hemiptera. II. Coleoptera (1878–80).
Enumeratio Hemipterorum Gymnoceratorum Fenniae (1881).
Catalogus Coleopterorum faunae fennicae geographicus (1900).
Kirjallisuutta

Saalas, Uunio: John Reinhold Sahlberg – hyönteistieteilijä, tutkimusmatkailija ja aatteellisten rientojen edistäjä 1845-1920. Acta Entomologica Fennica 16, 1960.
Jorge Carlos Carreras

Jorge Carlos Carreras (1. toukokuuta 1906 San Miguel de Tucumán – 18. helmikuuta 1987) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. joulukuuta 1939 ja nimitettiin Buenos Airesin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Campanian titulaaripiispaksi 7. huhtikuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Caggiano, jota avustivat Nicolás Fasolino ja Manuel Tato.
Carreras sai 12. kesäkuuta 1965 nimityksen San Rafaelin piispaksi, ja hänet asetettiin uuteen virkaansa 1. elokuuta. Hänet nimitettiin 19. heinäkuuta 1969 San Juston piispaksi ja asetettiin tähän virkaan 26. lokakuuta. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 14. huhtikuuta 1982.
Jerry Jones

Jerry Jones
Jerral Wayne "Jerry" Jones Sr. (s. 13. lokakuuta 1942 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen liikemies ja NFL-seura Dallas Cowboysin omistaja.
Ura

Jones kasvoi Arkansasissa ja opiskeli Arkansas'n yliopistossa. Hän oli voittamassa amerikkalaisen jalkapallon yliopistomestaruutta vuonna 1964. Jones pelasi hyökkäyksen linjassa ja hänen joukkuekaverina oli mm. Jimmy Johnson. Jones aloitti työuransa isänsä vakuutusyhtiössä, mutta siirtyi pian öljy- ja kaasubisnekseen. Hänen yrityksensä Jones Oil and Land Lease oli erittäin menestyksekäs.
Vuonna 1989 Jones hankki omistukseensa Dallas Cowboysin NFL-seuran 140 miljoonan dollarin kauppahintaan. Jones aloitti välittömästi seuran voimakkaan uudistamisen. Valmentaja Tom Landry ja pitkäaikainen toimitusjohtaja Tex Schramm saivat lähteä. Valmentajaksi tuli Jonesin opiskelukaveri Jimmy Johnson. Jonesin terävät bisnesvaistot ja Johnsonin erinomainen valmennus ja pelaajapolitiikka saivat Cowboysin kurssin käännettyä. Kaudella 1992 joukkue eteni Super Bowliin ja kaatoi loppuottelussa Buffalo Billsin. Tämä toistui seuraavana vuonna. Toisen mestaruuden jälkeen ristiriidat Jonesin ja valmentaja Johnsonin välillä kävivät ylitsepääsemättömiksi, joka johti Johnsonin eroon. Cowboys voitti mestaruuden Barry Switzerin johdolla kauden 1995 päätteeksi, mutta sen jälkeen joukkueen menestys on ollut heikompaa.
Jonesin titteli Cowboysissa on omistaja/presidentti/toimitusjohtaja. Hän on tiiviisti mukana päättämässä joukkueen pelaajapolitiikasta. Tätä on kritisoitu, sillä yleensä omistajat luottavat palkattuihin asiantuntijoihin ja valmentajiin, kun joukkuetta kootaan. Jonesin johdolla Dallas Cowboysista on tullut on NFL:n arvokkain seura, vaikka menestysvuosista on aikaa. Vuonna 2010 seuralle valmistui uusi kotiareena, 1,2 miljardia dollaria maksanut Cowboys Stadium.
Yksityiselämä

Jerry Jonesilla ja hänen vaimollaan Genellä on kolme lasta, jotka kaikki työskentelevät Dallas Cowboysin organisaatiossa. Jonesilla on yhdeksän lastenlasta.
Jorge Casaretto

Jorge Casaretto
Alcides Jorge Pedro Casaretto (s. 27. joulukuuta 1936 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. syyskuuta 1964 ja nimitettiin Rafaelan hiippakunnan piispaksi 28. joulukuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Justo Oscar Laguna, jota avustivat Vicente Faustino Zazpe ja Emilio Bianchi di Cárcano.
14. maaliskuuta 1983 Casaretto sai nimityksen San Isidron hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja hänet asetettiin virkaan 15. kesäkuuta; hän nousi San Isidron piispaksi 13. toukokuuta 1985.
Jorge Casado

Jorge Casado Rodriguez, eli Jorge Casado (s. 26. kesäkuuta 1989 Madrid) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Real Madrid Castillaa.
Jeremy Bloom

Jeremy Bloom (s. 2. huhtikuuta 1982 Fort Collins, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, freestyle-hiihtäjä ja malli.
Marraskuussa 2009 Bloom kertoi lopettavansa urheilu-uransa ja keskittyvänsä muihin asioihin.
Ura amerikkalaisessa jalkapallossa

Bloom valittiin NFL-draftissa 2006 Philadelphia Eaglesin riveihin viidennellä varauskierroksella ja yhteensä 147:tenä pelaajana. Pelipaikaltaan hän on palautusspesialisti, mutta hän sai vamman ja oli kauden 2006 sivussa aina viidennelle kierrokselle asti. 2007–2008 Bloom edusti Pittsburgh Steelersiä.
Ura freestylehiihdossa

Freestylehiihdossa Bloomin lajina oli kumparelasku. Bloom oli vasta 15-vuotias, kun hän pääsi Yhdysvaltain freestylehiihtomaajoukkueeseen. Vuonna 2002 hän voitti Yhdysvaltain mestaruuskilpailut ja valittiin edustamaan maatansa talviolympialaisiin 2002. Siellä hän sijoittui yhdeksänneksi. Talviolympialaisissa 2006 Bloom paransi sijoitustaan kuudenneksi.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Juha Ahokas

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten Kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten Kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten Kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten Kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Belgrad 2003 | 120 kg |  |
|  Hopeaa | Kouvola 1997 | 125 kg |  |
|  Hopeaa |  Moskova 2006 | 120 kg |  |
|  Pronssia |  Seinäjoki 2002 | 120 kg |  |
Juha ”Nalle” Ahokas (s. 18. syyskuuta 1969 Kokkola) on suomalainen entinen raskaan sarjan kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, Euroopan mestari ja nelinkertainen arvokisamitalisti.
Ahokas aloitti painin vuonna 1985. Suomessa hän oli voittamaton vuodesta 1990 lähtien jolloin hävisi Keijo Mannille. Ahokas voitti yhteensä 30 Suomen mestaruutta kreikkalais-roomalaisessa ja vapaapainissa. Keijo Manni on ainoa painija jolla on enemmän Suomen mestaruuksia (33 kpl) kuin Ahokkaalla. Välissä Ahokas kärsi selkävaivoista ja oli painimatta lähes kaksi vuotta, mutta palasi takaisin vuonna 2001, minkä jälkeen hän ylsi uransa parhaisiin saavutuksiin. Ahokas on kärsinyt myös sydänvaivoista. Lokakuussa 2007 Ahokas ilmoitti päättävänsä uransa pysyvän hermovaurion takia.
Ahokas on maineikkaasta painisuvusta, sillä hänen isoäitinsä veli Hermanni Pihlajamäki ja serkku Kustaa Pihlajamäki olivat molemmat olympiavoittajia.
Ahokas on harrastanut myös sumopainia ja saavuttanut vuosina 1997 ja 1997 MM-joukkuehopeaa ja -pronssia. Seuratasolla Ahokas edustaa Nurmon Jymyä.
Painijauran jälkeen Juha Ahokas mm. opiskeli Laajasalon opistossa suntion ammattitutkinnon vuosina 2014–2015. Vuodesta 2014 alkaen hän on toiminut Messukylän seurakunnan ylivahtimestarina.
Arvokisasijoitukset

(kreikkalais-roomalainen paini)
2006 EM-kisat: hopeaa (120 kg)
2005 MM-kisat: 7. sija (120 kg)
kesäolympialaiset 2004: 17. sija (120 kg)
2003 MM-kisat: 7. sija (120 kg)
2003 EM-kisat: kultaa (120 kg)
2002 MM-kisat: 15. sija (120 kg)
2002 EM-kisat: pronssia (120 kg)
2001 MM-kisat: 14. sija (120 kg)
2001 EM-kisat: 4. sija (130 kg)
1998 MM-kisat: 21. sija (130 kg)
1998 EM-kisat: 7. sija (130 kg)
1997 MM-kisat: 7. sija (130 kg)
1997 EM-kisat: hopeaa (125 kg)
kesäolympialaiset 1996: 14. sija (130 kg)
1996 EM-kisat: 4. sija (130 kg)
1995 MM-kisat: 4. sija (130 kg)
1995 EM-kisat: 4. sija (130 kg)
1994 MM-kisat: 8. sija (130 kg)
1994 EM-kisat: 10. sija (130 kg)
kesäolympialaiset 1992: 7. sija (130 kg)
1992 EM-kisat: 4. sija (130 kg)
1991 MM-kisat: 11. sija (130 kg)
1989 EM-kisat: 6. sija (130 kg)
Jeff Dunham

Jeff Dunham suositun hahmonsa, Achmed the Dead Terroristin kanssa.
Jeffrey "Jeff" Dunham (s. 18. huhtikuuta 1962 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen vatsastapuhuja ja stand up -koomikko, joka on esiintynyt myös lukuisissa tv-ohjelmissa, kuten Star Search, Late Show with David Letterman, Comedy Central Presents, The Tonight Show ja Sonny With a Chance.
Dunhamia on kutsuttu Yhdysvaltojen suosikkikoomikoksi. Hänen dvd:tään oli myyty yli neljä miljoonaa vuoden 2010 kesäkuuhun mennessä ja hänen videoitaan on katsottu yli 360 000 000 kertaa YouTubessa. Yksi niistä, Achmed the Dead Terrorist, oli aikanaan, loppuvuodesta 2009 yhdeksänneksi katsotuin video YouTubessa ikinä. Spark of Insanity sai kaikista dvd:stä parhaimmat arvostelut Amazon.com-sivustolla vuonna 2008 ja A Very Special Christmas Special oli kaikkien aikojen katsotuin tv-lähetys Comedy Centralin historiassa, ja sitä myytiin nelinkertaista platinaa kahdessa viikossa.
Nuoruus ja uran alkuvaiheet

Dunham syntyi vuonna 1962 Dallasissa, Texasissa ja kasvoi varakkaassa naapurustossa. Hän aloitti vatsastapuhumisen kahdeksanvuotiaana saatuaan vanhemmiltaan harjoitusnuken joululahjaksi ja lainattuaan seuraavana päivänä kirjastosta vatsastapuhumisoppaan.
Hahmot > Walter

Walter on eläkkeellä oleva pahantuulinen vanha mies, jonka käsivarret ovat aina ristittyinä tyytymättömyydestä. Hänellä on röyhkeä, negatiivinen ja usein sarkastinen näkökulma nykymaailmaan.  Walter on ollut naimisissa muutaman vuosikymmenen ajan, tarkemmin sanoen neljäkymmentäseitsemän vuotta, ja hän kertoo elämänsä onnellisimman hetken olleen neljäkymmentäseitsemän vuotta sitten.
Hahmot > Achmed the Dead Terrorist

Achmed on nuori, kuollut itsemurhapommittaja, joka kuoli vastattuaan matkapuhelimeensa autoaan tankatessaan, mutta ei myönnä kuolemaansa. Hän puhuu satiirisesti Lähi-idän murteella englantia. Achmed on hyvin äkkipikainen ja uhkaa katsojia usein kuolemalla, mikäli hänelle nauretaan. Achmedin tunnetuin sanonta lieneekin "Silence! I kill you"
Julkaissut teokset

DVD: Jeff Dunham – Arguing with Myself (2005)
DVD: Jeff Dunham – Spark of Insanity (2007)
DVD/Blu-ray: Jeff Dunham's Very Special Christmas Special (2008)
DVD/Blu-ray: Jeff Dunham Controlled Chaos (2011)
Aiheesta muualla

Jeff Dunhamin virallinen sivusto
Jeff Dunham Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Picture of Jeff Dunhams helicopter
John Romero

| John Romero |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Colorado Springs, Colorado, Yhdysvallat
Ammatti:  pelisuunnittelija
Puoliso:  Brenda Romero
Pelisuunnittelija
Pelitalot:  Romero Games
Aiheesta muualla
rome.ro
Alfonso John Romero on yhdysvaltalainen pelisuunnittelija. Hän perusti vuonna 1991 John Carmackin, Tom Hallin ja Adrian Carmackin kanssa id Softwaren. Romero työskenteli yrityksessä 1991–1996 ja oli mukana suunnittelemassa muun muassa Doomia. Romeroa pidetään "deathmatch" -termin keksijänä. id Softwarelta lähdön jälkeen Romero perusti oman pelistudionsa Ion Stormin. Ion Stormilla Romero oli kehittämässä Daikatanaa.
Romeron uusimpiin projekteihin kuuluu Lolapps-pelistudiolla kehitetty Facebook -peli Ravenwood Fair.
Romeron puoliso Brenda Romero on myös tunnettu pelisuunnittelija ja käsikirjoittaja, jonka kanssa hän on perustanut pelitalon Romero Games.
Pelit

Commander Keen
Wolfenstein 3D
Doom
Doom II
Quake
Daikatana
Dangerous Dave
Ravenwood Fair
Aiheesta muualla

John Romero Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Joseph Bell (konemies)

Joseph Bell
Joseph Bell (12. maaliskuuta 1861 – 15. huhtikuuta 1912) oli brittiläinen merimies, joka toimi Titanicin konepäällikkönä. Kun laiva törmäsi jäävuoreen, hän ei mennyt pelastusveneisiin vaan jäi laivaan ja upposi sen mukana. Hänen ruumistaan ei koskaan löydetty.
Bell syntyi Englannissa vuonna 1861. Hänellä oli neljä lasta. Hän kuoli 51-vuotiaana.
James Cameronin ohjaamassa elokuvassa Titanic Belliä näyttelee Terry Fosterral.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1970

| Mestaruussarjan kausi 1970 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  12
Ajankohta:  26. huhtikuuta− 27. syyskuuta
Mestari:  Reipas 3. Mestaruussarjan mestaruus 3. Suomen mestaruus
Toinen sija:  MP
Kolmas sija:  HIFK
Pudonneet joukkueet:  Into Elo
Ottelut:  132
Maalit:  446 (3,4 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Matti Paatelainen (22)
Suurin kotivoitto:  HIFK−Into 10−2 HIFK−Elo 8−0
Suurin vierasvoitto:  Elo−MP 1−7 Elo−Lahti-69 0−6
Eniten maaleja ottelussa:  HIFK−Into 10−2
Suurin yleisömäärä:  9 821 HJK−Reipas 3−2
Alin yleisömäärä:  292 Elo−HIFK 2−2
Kokonainen yleisömäärä:  376 438
Yleisökeskiarvo:  2 852
Alempi sarjataso:  II divisioona
  ← 1969 :  1971 → 
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1970 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 39. kausi. Kaudella 1970 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti Reipas, joka varmisti kolmannen mestaruutensa viimeisellä kierroksella, kun se voitti 27. syyskuuta Kai Pahlmanin ja Olavi Litmasen maaleilla I-Kissat 2–0. Viimeisiksi sijoittuneet Into ja Elo putosivat II divisioonaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1970 voitti HIFK:n Matti Paatelainen 22 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1970 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen Reippaan puolustaja Timo Kautosen. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1970 oli yhteensä 376 438 henkeä eli keskimäärin 2 852 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 9. elokuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK–Reipas, kun ottelua saapui seuraamaan 9 821 katsojaa.
KPV hävisi kaudella 1970–71 Euroopan Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa skotlantilaiselle Celticille yhteismaalein 0–14. Haka hävisi Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa bulgarialaiselle TsSKA Sofialle yhteismaalein 1–11. Lisäksi I-Kissat pelasi kaudella 1970–71 Messukaupunkien cupissa.
Joukkueet

Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista kymmenen kaudelta 1969 ja kaksi nousijaa kauden 1969 Suomensarjasta. Suomensarjan Itälohkon voittaja HIFK ja Pohjoislohkon voittaja Into nousivat karsintasarjan kautta. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet KTP:n ja Ässät.
| Joukkue | Kaupunki | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- |
| Helsingfors IFK (HIFK) | Helsinki |  Aulis Huttunen |
| Helsingin Jalkapalloklubi (HJK) | Helsinki |  Aulis Rytkönen |
| Ilves-Kissat (I-Kissat) | Tampere |  Arto Lehtiö |
| Kemin Into (Into) | Kemi |  Timo Tainio |
| Kokkolan Pallo-Veikot (KPV) | Kokkola |  Reino Sarlin |
| Kuopion Elo (Elo) | Kuopio |  Martti Räsänen |
| Kuopion Palloseura (KuPS) | Kuopio |  Veikko Jokinen |
| Lahden Reipas (Reipas) | Lahti |  Martti Kosma |
| Mikkelin Palloilijat (MP) | Mikkeli |  Raimo Marttinen |
| Palloseura Lahti-69 (Lahti-69) | Lahti |  Eero Nopsanen |
| Turun Palloseura (TPS) | Turku |  Rainer Forss |
| Valkeakosken Haka (Haka) | Valkeakoski |  Veijo Valtonen |
Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Reipas (M) | 22 | 14 | 4 | 4 | 45 | 28 | +17 | 32  |
| 2 | MP | 22 | 12 | 5 | 5 | 60 | 31 | +29 | 29  |
| 3 | HIFK | 22 | 10 | 8 | 4 | 60 | 34 | +26 | 28  |
| 4 | KuPS | 22 | 10 | 7 | 5 | 35 | 25 | +10 | 27  |
| 5 | HJK | 22 | 9 | 7 | 6 | 37 | 26 | +11 | 25  |
| 6 | KPV | 22 | 8 | 7 | 7 | 40 | 31 | +9 | 23  |
| 7 | TPS | 22 | 9 | 5 | 8 | 35 | 34 | +1 | 23  |
| 8 | Haka | 22 | 7 | 6 | 9 | 31 | 34 | −3 | 20  |
| 9 | Lahti-69 | 22 | 9 | 1 | 12 | 31 | 38 | −7 | 19  |
| 10 | I-Kissat | 22 | 8 | 2 | 12 | 28 | 42 | −14 | 18  |
| 11 | Into (P) | 22 | 7 | 2 | 13 | 29 | 53 | −24 | 16  |
| 12 | Elo (P) | 22 | 0 | 4 | 18 | 15 | 70 | −55 | 4  |
Lähde: Jalkapallokirja 1971
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Huomautukset:
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras1 | REI | MP | HIFK | KuPS | HJK | KPV | TPS | Haka | L69 | I-K | Into | Elo |
| Reipas  |   | 3–2  | 2–2  | 1–1  | 0–0  | 4–2  | 2–0  | 2–1  | 1–2  | 6–1  | 2–1  | 4–1 |
| MP  | 5–0  |   | 1–3  | 0–0  | 2–2  | 2–5  | 1–0  | 5–1  | 4–0  | 0–3  | 4–1  | 1–1 |
| HIFK  | 0–0  | 1–6  |   | 5–1  | 1–3  | 1–1  | 4–2  | 1–1  | 1–0  | 2–2  | 10–2  | 8–0 |
| KuPS  | 2–0  | 1–1  | 5–0  |   | 4–3  | 1–1  | 0–1  | 0–0  | 2–1  | 2–0  | 3–2  | 3–0 |
| HJK  | 3–2  | 2–0  | 1–5  | 1–1  |   | 0–0  | 2–2  | 0–1  | 3–1  | 1–2  | 4–1  | 5–0 |
| KPV  | 3–4  | 0–2  | 2–1  | 1–1  | 0–1  |   | 1–1  | 0–3  | 4–0  | 2–0  | 3–1  | 4–2 |
| TPS  | 1–2  | 1–3  | 1–4  | 3–2  | 0–0  | 3–1  |   | 3–0  | 2–0  | 1–0  | 5–2  | 2–0 |
| Haka  | 0–1  | 3–5  | 1–1  | 0–2  | 0–2  | 1–1  | 1–1  |   | 1–3  | 5–3  | 1–0  | 2–2 |
| Lahti-69  | 0–1  | 1–5  | 0–4  | 1–0  | 1–0  | 1–1  | 3–1  | 1–3  |   | 2–0  | 3–0  | 3–0 |
| I-Kissat  | 0–2  | 1–3  | 0–3  | 3–0  | 2–2  | 0–5  | 1–2  | 1–0  | 2–1  |   | 3–1  | 3–1 |
| Into  | 1–2  | 1–1  | 1–1  | 1–3  | 1–0  | 2–1  | 2–0  | 0–4  | 3–1  | 1–0  |   | 4–2 |
| Elo  | 0–4  | 1–7  | 2–2  | 0–1  | 0–2  | 0–2  | 3–3  | 0–2  | 0–6  | 0–1  | 0–1  |   |
Lähde: Jalkapallokirja 1971
1 Kotijoukkue vasemmanpuoleisessa sarakkeessa.
Värit: Sininen = kotivoitto; Keltainen = tasapeli; Punainen = vierasvoitto.
Tilastot > Maalintekijät

|  | Pelaaja | Joukkue | M |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Matti Paatelainen | HIFK | 22 |
| 2 |  Pentti Toivola | MP | 20 |
| 3 |  Tommy Lindholm | HIFK | 19 |
| 4 |  Kari Horelli | Reipas | 17 |
| 5 |  Matti Vanhanen | MP | 15 |
| 6 |  Kalevi Nupponen | I-Kissat | 14 |
| 6 |  Heikki Suhonen | TPS | 14 |
| 8 |  Hannu Lamberg | KPV | 12 |
| 9 |  Heikki Kangaskorpi | MP | 11 |
| 9 |  Timo Mäkinen | Lahti-69 | 11 |
| 9 |  Olavi Rissanen | KuPS | 11 |
Lähde: Jalkapallokirja 1971
Tilastot > Yleisömäärät

|  | Joukkue | O | Yht>  | Ka>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | HJK | 11 | 56 947 | 5 177 |
| 2 | Reipas | 11 | 46 924 | 4 266 |
| 3 | HIFK | 11 | 46 186 | 4 199 |
| 4 | TPS | 11 | 32 426 | 2 948 |
| 5 | MP | 11 | 31 317 | 2 847 |
| 6 | I-Kissat | 11 | 30 464 | 2 769 |
| 7 | KPV | 11 | 29 301 | 2 664 |
| 8 | Into | 11 | 26 494 | 2 409 |
| 9 | KuPS | 11 | 24 730 | 2 248 |
| 10 | Lahti-69 | 11 | 19 621 | 1 784 |
| 11 | Elo | 11 | 16 697 | 1 518 |
| 12 | Haka | 11 | 15 331 | 1 394 |
|  | Yhteensä | 132 | 376 438 | 2 852 |
Lähde: Jalkapallokirja 1971
Huom. Jalkapallokirjassa kokonaisyleisömääräksi mainitaan myös 379 010.
Suomen mestarit

| # | Pelaaja | O | M |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Seppo Patrikainen (mv) | 14 | 0 |
| 2 |  Pekka Kosonen | 22 | 2 |
| 3 |  Mikko Kautonen | 21 | 0 |
| 4 |  Erkki Kiiskilä | 20 | 1 |
| 5 |  Timo Kautonen | 22 | 0 |
| 6 |  Hannu Hämäläinen | 13 | 3 |
| 7 |  Olavi Litmanen | 21 | 10 |
| 8 |  Erkki Lehtinen | 20 | 1 |
| 9 |  Martti Hyvärinen | 22 | 2 |
| 10 |  Kai Pahlman | 20 | 6 |
| 11 |  Kari Horelli | 22 | 17 |
| 15 |  Turo Flink | 10 | 1 |
Lähteet: Jalkapallokirja 1981; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006; Helsingin Sanomat
Kauden aikana joukkueessa pelasivat myös #16 Pertti Tammisto (mv, 9/0), #12 Markku Kumpulampi (8/0), #13 Urho Partanen (9/0), #14 Ismo Niskakoski (9/0), #17 Markku Repo (5/0), #18 Raimo Hukka (2/0) ja #19 Olli Kautonen (2/0).
Eurocupit > Euroopan Cup

1. kierros
Celtic voitti yhteismaalein 14–0.
Eurocupit > Cup-voittajien cup

1. kierros
TsSKA Sofia voitti yhteismaalein 11–1.