stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomalainen naisliitto
Puheenjohtajat

1907–1909 Tekla Hultin, filosofian tohtori
1909–1914 ja 1922–1927 Lucina Hagman, professori
1914–1922 ja 1932–1934 Olga Oinola, opettaja
1927–1932 ja 1953–1969 Hilja Vilkemaa, opetusneuvos
1934–1946 Hedvig Gebhard, talousneuvos
1946–1953 Ida Sarkanen, filosofian maisteri
1969–1970 Helle Kannila, kirjastoneuvos
1970–1974 Pirkko Aro, kansanedustaja
1974–1980 Inkeri Savolainen, rouva
1980–1989 Raija Virtanen, koulun johtaja
1989–1994 Vappu Hakkarainen, järjestösihteeri
1994–1995 Tuula Nieminen, koulun johtaja
1996–1997 Paula Starck, toiminnanjohtaja
1998–2001 Pirjo Norvama, korkeakoulusihteeri
2002–2003 Päivi Mattsoff, kouluttaja
2004–2007 Marja-Riitta Tervahauta, hallintosihteeri
2008–2009 Oili Påwals, rehtori
2010–2013 Maija Kauppinen, toimittaja
2014–2015 Kirsti Ojala
2016-2018 Leena Ruusuvuori
2019 Kirsti Ojala
2020-2023 Eva Tervonen
2024- Nuppu Rouhiainen
Lähde puheenjohtajille vuoteen 2010 saakka:
Andrés D’Alessandro

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Andrés D’Alessandro |  Andrés D’Alessandro |  Andrés D’Alessandro |  |
Maa:   Argentiina
Miesten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | jalkapallo |  |
Andrés Nicolás D’Alessandro (s. 15. huhtikuuta 1981 La Paternal, Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Vasenjalkainen D’Alessandro on brasilialaisen Internacionalin pelaaja. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä tai keskikenttäpelaaja.
D’Alessandro aloitti jalkapallouransa River Platen juniorijoukkueessa. Vuonna 2003 hän siirtyi Wolfsburgiin 7,5 miljoonalla punnalla, mikä oli seuran siirtosummaennätys. 21. syyskuuta 2005 hän jätti nimensä historiankirjoihin tekemällä Saksan Bundesliigan kaikkien aikojen 4 000. maalin. Kaudella 2005/2006 D’Alessandro pelasi lainalla Portsmouthissa. Kaudella 2006/2007 argentiinalainen edusti jälleen lainasopimuksella Espanjassa Real Zaragozaa, joka osti hänet omakseen ennen kautta 2007/2008. Ennen kautta 2008/2009 hän puolestaan siirtyi brasilialaiseen Internacionaliin. lähde?
Argentiinan maajoukkueessa D’Alessandro on pelannut 21 ottelua. Suurimmat saavutukset maajoukkuepaidassa ovat olympiakulta Ateenasta 2004 ja nuorten maailmanmestaruus vuodelta 2001.
Aiheesta muualla

D'Alessandro Transfermarkt-tietokannassa (saksaksi)
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 2004
1 Caballero |
2 Ayala |
3 Burdisso |
4 Coloccini |
5 Mascherano |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Delgado |
9 Figueroa |
10 Tévez |
11 K. González |
12 Rosales |
13 Medina |
14 Rodríguez |
15 D’Alessandro |
16 L. González |
17 M. González |
18 Lux |
21 Fernández |
Valmentaja Bielsa
Argentiinan joukkue – Copa América 2004
1 Abbondanzieri |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Quiroga |
5 Mascherano |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Zanetti |
9 Figueroa |
10 D’Alessandro |
11 Tévez |
12 Cavallero |
13 Placente |
14 Rodríguez |
15 Fernández |
16 L. González |
17 M. González |
18 K. González |
19 Delgado |
20 Medina |
21 Rosales |
22 Coloccini |
Valmentaja Bielsa
Mikko Vihma

| Mikko Vihma> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1971
Ammatti:  näyttelijä, muusikko
Aiheesta muualla
Elonet
Mikko Vihma (s. 1971) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on työskennellyt Helsingin kaupunginteatterin musikaaleissa vuodesta 2002. Vihman roolit edustavat usein yhteiskunnan ylempiä luokkia.
Ura

Mikko Vihma syntyi Sakari ja Marjatta Vihman perheeseen. Vihmalla on tanssimuusikon tutkinto, ja hän keikkaili muusikkona 1992–2002, minkä jälkeen hän siirtyi näyttelemään Helsingin kaupunginteatterin musikaaleissa.
Vihman rooleja ovat olleet muun muassa Harrison (Miss Saigon, 2004), liikunnanopettaja (Hairspray, 2005), Von Hussler (Maija Poppanen, 2009), Liberius (Tohtori Zivago, 2013), kirkkoherra (Myrskyluodon Maija, 2017) ja Tahvo (Tahvo ja Bella, 2019).
Vihma näytteli Bruce Waynen roolin lyhytelokuvassa Crime Alley (2022).
Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun (elokuva)

| Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun> Saturday Night and Sunday Morning |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Karel Reisz
Käsikirjoittaja:  Alan Sillitoe
Perustuu:  Alan Sillitoen romaaniin Saturday Night and Sunday Morning
Tuottaja:  Tony Richardson
Säveltäjä:  John Dankworth
Kuvaaja:  Freddie Francis
Leikkaaja:  Seth Holt
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  Woodfall Film Productions
Levittäjä:  Bryanston Films
Ensi-ilta:  1960, Suomessa 1961
Kesto:  89 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun (Saturday Night and Sunday Morning) on brittiläinen elokuva vuodelta 1960. Alan Sillitoen samannimiseen romaaniin perustuvan elokuvan on ohjannut Karel Reisz. Se kertoo Arthur Seatonista, joka rankan työviikon päätteeksi ryyppää ja rietastelee viikonlopun aikana.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun äänestettiin kaikkien aikojen 14. parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista.The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Albert Finney   | … |   Arthur Seaton   |
|  Shirley Ann Field   | … |   Doreen, kiltti naapurintyttö   |
|  Bryan Pringle   | … |   Jack, Arthurin työkaveri   |
|  Rachel Roberts   | … |   Brenda, Jackin vaimo   |
|  Hylda Baker   | … |   Ada-täti   |
Larrabee

Larrabee on Intelin koodinimi GPGPU-suorittimen mikroarkkitehtuurille, joka on erillinen integroitujen grafiikkaprosessorien mallistosta (engl. Integrated Graphics Processor, IGP).
Arkkitehtuuria ennakoitiin julkistettavaksi vuonna 2010.
Arkkitehtuurin julkaisu on peruutettu.
Intel ei saanut Larrabeen suorituskykyä kilpailukykyiseksi DirectX- ja OpenGL-sovelluksille ja Intel päätti keskittää resurssinsa integroitujen grafiikkaprosessorien kehitykseen.
Käännös suomeksi
Ross Barkley

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ross Barkley
Syntymäaika: 5. joulukuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Liverpool, Englanti
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 189 cm 
Seura
Seura: Aston Villa
Pelinumero: 6
Junioriseurat
2005–2010: Everton
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2018 | Everton | 150 | (21) |
| 2012 | → Sheffield Wednesday | 13 | (4) |
| 2013 | → Leeds United | 4 | (0) |
| 2018–2022 | Chelsea | 57 | (5) |
| 2020–2021 | → Aston Villa | 24 | (3) |
| 2022–2023 | OGC Nice | 27 | (4) |
| 2023–2024 | Luton Town | 32 | (5) |
| 2024– | Aston Villa | - | (-) |
Maajoukkue
| 2013– | Englanti | 33 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 23. elokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. elokuuta 2023.
Ross Barkley (s. 5. joulukuuta 1993 Liverpool) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa. Barkley on 189 senttimetriä pitkä.
Seurajoukkueura

Barkley on Evertonin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2011−2012. Seuraavalla kaudella hän pelasi lainasopimuksella Mestaruussarjan Sheffield Wednesdayssa ja Leeds Unitedissa. Hän pelasi Evertonissa kaikkiaan 150 valioliigaottelua, joissa sekä teki että syötti 21 maalia. Tammikuussa 2018 hän siirtyi Chelseaan, jossa voitti samana keväänä FA Cupin pelattuaan yhdessä ottelussa. Kaudella 2018−2019 hän oli voittamassa Eurooppa-liigaa, jossa pelasi 12 ottelua ja teki kaksi maalia. Syyskuussa 2020–2021 hän solmi loppukauden mittaisen lainasopimuksen Aston Villan kanssa, jossa pelasi 24 valioliigaottelua. Chelseassa hän pelasi kaikkiaan 58 valioliigaottelua, joissa hän teki viisi ja syötti yhdeksän maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi OGC Nicessa 27 Ligue 1:n ottelua. Hän teki neljä maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä. Hän siirtyi Englannin Valioliigan Lutoniin kesällä 2023. Hän pelasi seurassa seuraavan kauden aikana 32 valioliigaottelua, joissa hän teki viisi ja syötti neljä maalia. Hän siirtyi Valioliigan Aston Villaan 5.9 miljoonan euron siirtosummalla heinäkuussa 2024.
Maajoukkueura

Barkley pelasi useissa Englannin ikäkausimaajoukkueissa. Hän voitti alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2010. Hän pelasi kolme ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2012 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa Englannin maajoukkueessa 6. syyskuuta 2013 EM-karsintaottelussa Moldovaa vastaan. Hän pelasi Englannin kaikissa kolmessa ottelussa MM-kilpailuissa 2014. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan syyskuussa 2015 ja toisen runsas kuukausi myöhemmin Liettuaa vastaan. Hän kuului Englannin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016 muttei päässyt pelaamaan. Vuonna 2019 pelatuissa EM-karsinnoissa hän teki maaliskuussa kaksi maalia Montenegroa ja lokakuussa kaksi maalia Bulgariaa vastaan. Hän on pelannut maajoukkueessa viimeksi lokakuussa 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ross Barkley Wikimedia Commonsissa
Aston Villa – Englannin Valioliiga
2 Cash
3 Carlos
4 Konsa
5 Mings
6 Barkley
7 McGinn
8 Tielemans
9 Durán
10 Buendía
11 Watkins
12 Digne
14 Torres
18 Gauci
19 Philogene
20 Nedeljković
22 Maatsen
23 Martínez
24 Onana
25 Olsen
26 Bogarde
27 Rogers
30 Hause
31 Bailey
41 Ramsey
44 Kamara
50 Swinkels
Manageri Emery
Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Hart |
2 Johnson |
3 Baines |
4 Gerrard |
5 Cahill |
6 Jagielka |
7 Wilshere |
8 Lampard |
9 Sturridge |
10 Rooney |
11 Welbeck |
12 Smalling |
13 Foster |
14 Henderson |
15 Oxlade-Chamberlain |
16 Jones |
17 Milner |
18 Lambert |
19 Sterling |
20 Lallana |
21 Barkley |
22 Forster |
23 Shaw |
Valmentaja Hodgson
Englannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Hart |
2 Walker |
3 Rose |
4 Milner |
5 Cahill |
6 Smalling |
7 Sterling |
8 Lallana |
9 Kane |
10 Rooney |
11 Vardy |
12 Clyne |
13 Forster |
14 Henderson |
15 Sturridge |
16 Stones |
17 Dier |
18 Wilshere |
19 Barkley |
20 Alli |
21 Bertrand |
22 Rashford |
23 Heaton |
Valmentaja Hodgson
Jussi Peteri

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. huhtikuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: oikea laitahyökkääjä
Pituus: 172 cm
Junioriseurat
1993–1997: KOPSE
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–1998 | KOPSE |  |  |
| 1999–2002 | HJK | 3 | (0) |
| 2000–2001 | → KäPa | 34 | (16) |
| 2002 | → Viikingit (laina) | 8 | (0) |
| 2003–2012 | Viikingit | 215 | (36) |
| 2013–2014 | KOPSE | 7 | (8) |
| Yhteensä | Yhteensä | 267 | (60) |
Maajoukkue
| 1998 | Suomi U16 | 14 | (1) |
| 1999 | Suomi U17 | 9 | (1) |
| 2000 | Suomi U18 | 7 | (2) |
| 2000–2001 | Suomi U19 | 8 | (2) |
| 2001 | Suomi U20 | 3 | (0) |

Jussi Peteri (s. 4. huhtikuuta 1982 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Peteri on Korson Palloseuran kasvatti. Vuonna 1999 hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa hän pelasi ensimmäisen kautensa A-junioreissa. Kolmen seuraavan kauden aikana hän pelasi kuitenkin vain kolme ottelua HJK:n edustusjoukkueessa, viettäen enemmän aikaa yhteistyöseura Käpylän Pallossa Kakkosessa. Kesken kauden 2002 Peteri siirtyi lainalle FC Viikinkeihin, johon hän siirtyi seuraavana vuonna pysyvästi. Hän pelasi Viikingeissä kymmenen kauden ajan, rikkoen yli 200 pelatun sarjaottelun rajan ja ollen myös tärkeässä roolissa seuran noustessa ensimmäistä kertaa Veikkausliigaan sen historiassa. Peteri pelasi yhteensä 25 pääsarjaottelua, tehden niissä neljä maalia.
Peteri pelasi poikamaajoukkueissa yhteensä 41 ottelua vuosina 1998–2001. Hän edusti Suomea nuorten MM-kilpailuissa Argentiinassa vuonna 2001.
Merida (polkupyörävalmistaja)

| Merida Bikes |
| --- | --- |

Perustettu:  1972
Perustaja:  Ike Tseng
Kotipaikka:  Changhua, Taiwan
Tuotteet:  polkupyörät
Kotisivu:  https://www.merida-bikes.com/en/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Merida Industry co., ltd. on taiwanilainen polkupyörävalmistaja.
Yhtiö on perustettu 1972, ja sen perustaja on Ike Tseng. Kaupallinen toiminta alkoi kesällä 1973, jolloin sillä oli 57 työntekijää.
Merida on tukenut useita huippupyöräilijöitä etenkin maastopyöräilyssä. Heitä ovat mm. Gunn-Rita Dahle Flesjå, Jose Antonio Hermida ja Ralph Näf, sekä maastopyöräilyjoukkueista Multivan Merida biking teamia. Lisäksi Merida on tukenut myös maantiepyöräilyjoukkueita, kuten puolalainen CCC-Polsat-Polkowice sekä virolainen Kalev Sport.
Paul Shin’ichi Itonaga

Paul Shin’ichi Itonaga vuonna 1965.
Paul Shin’ichi Itonaga (jap. パウロ 糸永 真一, Pauro Itonaga Shin’ichi; 23. heinäkuuta 1928 Hiroda – 10. joulukuuta 2016) oli japanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 14. syyskuuta 1952 ja nimitettiin Kagoshiman hiippakunnan johtoon 15. marraskuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. tammikuuta 1970. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Wüstenberg, jota avustivat Joseph Asjiro Satowaki ja Peter Saburo Hirata.
Itonaga jäi eläkkeelle 3. joulukuuta 2005.
Chile

Chilen tasavalta (esp. República de Chile) eli Chile (/ˈtʃiːle/) on valtio Etelä-Amerikassa. Se on pitkä ja kapea maa Andien ja Tyynenmeren välissä. Chilen rajanaapurit ovat Peru, Bolivia ja Argentiina. Sen valtakieli on espanja, mutta siellä puhutaan myös joitain intiaanikieliä. Argentiinasta, Brasiliasta ja Chilestä käytetään toisinaan yhteisnimitystä ABC-valtiot.
Alun perin useiden intiaaniryhmien asuttaman maan valloittivat ensin inkat ja sitten espanjalaiset. Maa itsenäistyi vuonna 1818. 1900-luvulla Chile oli 17 vuotta sotilasdiktatuuri, jossa valtaa piti Augusto Pinochet.
Maan talous perustuu kaivoksiin, etenkin kupariin.
Maantiede > Fyysinen maantiede

Chile on pohjois-eteläsuunnassa 4 270 kilometriä pitkä, mutta leveydeltään itä-länsisuunnassa keskimäärin vain 177 kilometriä, siis hyvin pitkä ja kapea maa. Se on pohjois-eteläsuunnassa maailman pisin valtio. Chilelle kuuluu myös kaukana manneralueesta olevia saaria, kuten Pääsiäissaari 3 600 km mantereelta ja Juan Fernándezin saaret 587 km Valparaisosta länteen. Tämän vuoksi Chile katsoo olevansa kolmimantereinen maa, joka ulottuu Etelä-Amerikan lisäksi myös Oseaniaan ja Etelämantereelle.
Chile voidaan jakaa kolmeen pohjois-eteläsuunnassa kulkevaan osaan: Andeihin, keskuslaaksoon ja rannikkovuoriin. Chilen ja Argentiinan rajalla on Andien korkeimmat vuoret. Siellä on monia lumisia huippuja, syviä laaksoja ja jyrkkiä rinteitä. Chilen pohjoisosan korkeimpia vuoria ovat Ojos del Salado 6 892 metriä, Llullaillaco 6 739 metriä ja Licancabur 5 916 metriä. Maan keskiosan vuoret ovat hieman matalampia, mutta jälleen 32. leveysasteen jälkeen huiput kohoavat korkeammalla. Tupungato on 6 570 metriä korkea ja Miapo 5 264 metriä korkea. Etelässä Andit madaltuvat, ja aivan etelässä päästään Chilen Patagoniaan ja Tulimaahan. Siellä on edelleen suhteellisen korkeita huippuja, mutta myös paljon jääkauden jäljiltä olevia U-laaksoja sekä vuoristojärviä.
Andien ja rannikkovuorten välisellä keskitasangolla on paljon Andeilta tulevia alluviaali-, glasifluviaali- ja moreenisedimenttejä. Rannikkovuoriston huiput kohoavat harvoin yli kahteen kilometriin. Vuoristo on myös Andeja vanhempi, joten huiput ovat tasaisempia.
Suurin osa Chilen joista virtaa Andeilta länteen ja laskee Tyyneenmereen. Joet ovat lyhyitä, ja niiden voimakas virtaus tekee niistä purjehduskelvottomia mutta varsin kelvollisia vesivoimalle. Chilen pohjoisosien joet saavat vetensä Altiplanolle tulevista kesäsateista, ja ne usein kuivuvat matkalla mereen. Vain Chilen pisin joki Loa pääsee Tyynellemerelle saakka.
Chilen keski- ja pohjoisosassa Nazcan laatta työntyy Etelä-Amerikan alle, mikä tekee alueen maanjäristysherkäksi. Samalla lähellä rannikkoa on syvä Perun–Chilen hauta. Chilessä on tunnetun historian aikana tapahtunut lukuisia maanjäristyksiä, joista 1900-luvun puolivälin jälkeen suurimpia ovat olleet Suuri Chilen maanjäristys vuonna 1960, Santiagon maanjäristys 1985 ja Chilen maanjäristys 2010. Chilessä on lisäksi lukuisia aktiivisia tulivuoria. Runsaasta 3 000 tulivuoresta noin 500 arvioidaan aktiivisiksi.
Maantiede > Ilmasto

| --- | --- |
Ilmastokaavioita Chilen eri osista (sademäärä sinisin pylväin, keskilämpötila punaisella)
Valdivia rannikolla.: Santiago vuoristossa.
Arica pohjoisessa.: Punta Arenas Magalhãesinsalmella.
Etelämanner.: Pääsiäissaari.
Chilen pitkänomaisen muodon takia maassa vallitsee monia erilaisia ilmastovyöhykkeitä. Viileä Humboldtin merivirta vaikuttaa Chilessä ilmastoa viilentävästi. Pohjoisessa vallitsee subtrooppinen ilmasto, siitä hieman etelään on maailman kuivin autiomaa Atacama. Sitä pidetään maapallon kuivimpana alueena, koska eräillä paikoilla ei tiedetä sataneen koskaan tunnetun historian aikana. Maan keskiosissa on vehreä laakso, ja etelä on kylmä ja kostea, alun perin metsien peittämä. Maan keskiosan laakson ilmasto muistuttaa välimerenilmastoa, joten se on ihanteellinen hedelmien ja viininviljelyyn. Ilmasto viilenee etelämmäs mentäessä. Patagoniassa Etelä-Chilessä ilmasto muistuttaa paljon pohjoiseurooppalaista lauhkeine kesineen ja lumisine talvineen.
Maantiede > Kasvillisuus

Chilen eteläosassa tavataan paljon punasuppiloita (Lapageria rosea). Se on köynnöskasvi, jonka kellomaiset kukat ovat punaiset tai valkoiset. Mapuchejen pyhä puu kanelo on myös alueella yleinen. Pohjoisen kuivilla alueilla kasvaa Prosopis-sukuun kuuluvia tamarugoja ja johanneksenleipäpuita. Jopa Atacaman aavikolla nähdään, miten ”aavikko kukkii” kun vuodenvaihteen sateita seuraa lyhytaikainen kukkaloisto. Siinä rehottavia kasveja ovat Rhodophiala-suvun sipulikasvit ja guanakon tassu eli kisantti. Andien reunavuoristossa kasvavat Laurelia philippiana, podokarpuskasveihin kuuluva havupuu prinssinkuusi (Saxegothaea conspicua) ja Luma apiculata. Reunavuoriston eteläosassa kasvaa myös araukarioita ja lehtikuusia. Viljellyissä metsissä kasvatetaan paljon montereynmäntyä ja eukalyptusta. Patagonian suurin puu on sypressikasveihin kuuluva uhanalainen patagoniansypressi, joka voi kasvaa 60 metriä korkeaksi ja elää 3 000 vuotta vanhaksi.
Maantiede > Eläimistö

Pohjoisosassa on Atacaman aavikon lisäksi 3 500 metrin yläpuolella alue, johon ulottuu Bolivian trooppinen ilmasto. Siellä elää kolmannes Chilen kaikista lintulajeista, niiden joukossa andienflamingo. Maan keskiosan laaksossa elää enemmän eläinlajeja, kuten kettuja, puumia ja jyrsijöitä. Santiagon lähistöllä tavataan monia lintuja, kuten andienkurmitsa, viiksivetvetti, mustalakkityranni, koskiorneero ja rotkokapuaja. Maan eteläosien metsissä elää kaksi sorkkaeläinlajia: pudu ja chilenhirvi. Patagoniassa kulkevat guanakot, puumat, ketut ja nandut. Eteläisillä merillä nähdään valaita.
Maantiede > Maailmanperintökohteet ja kansallispuistot

Chilestä on Unescon maailmanperintöluettelossa viisi kulttuurikohdetta: Chiloén kirkot, Humberstonen ja Santa Lauran salpietaritehtaat, Rapa Nuin kansallispuisto Pääsiäissaarella, Sewellin kaivoskaupunki ja Valparaíson historiallinen kortteli. Chilessä on 22 kansallispuistoa.
Laajin niistä on Bernardo O'Higginsin kansallispuisto Patagoniassa.
Hallinto ja politiikka

Chilen nykyinen perustuslaki laadittiin Augusto Pinochetin presidenttikauden aikana 1980, ja siihen on myöhemmin tehty muutoksia vähentämällä senaattorien valtaa ja lyhentämällä presidentin virkakausi kuudesta vuodesta neljään. Chile on presidenttijohtoinen tasavalta, ja presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen päämies. Presidentin valtakausi on neljä vuotta, eikä yksi henkilö voi toimia kahta perättäistä kautta presidenttinä.
Lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen kansalliskongressi (esp. Congreso Nacional). Kansalliskongressin ylähuone on senaatti (esp. Senado) ja alahuone edustajainhuone (esp. Cámara de Diputados). Vuonna 2021 senaatti laajentuu 50-paikkaiseksi, mutta vuoden 2017 vaalien jälkeen senaatissa oli 43 edustajaa. Edustajainhuoneessa on puolestaan 155 jäsentä. Puolet senaatin jäsenistä valitaan neljän vuoden välein kahdeksanvuotisille kaudelle. Alahuoneen edustajien virkakausi kestää neljä vuotta.
Lait on hyväksyttävä molemmissa kamareissa, ennen kuin tasavallan presidentti hyväksyy ne. Presidentillä on rajoitettu veto-oikeus. Lakialoitteita voi tehdä tasavallan presidentti tai kamarit, tosin joistakin asioista lakialoitteen voi tehdä vain presidentti.lähde?
Chilen puoluekartta on perinteisesti ollut jakaantunut keskustavasemmistolaisen ja keskustaoikeistolaiseen blokkiin. Äänestäjien sitoutuneisuus on kuitenkin 2000-luvulla vähentynyt, ja uusia puolueita onkin syntynyt vastaamaan äänestäjien kysyntään. Niistä suosituin on vasemmistoblokki Frente Amplio, joka syntyi vuoden 2011 opiskelijaliikkeen pohjalta. Keskustaoikeistolainen Chile Vamos oli vuoden 2017 vaalien voittaja. Keskustavasemmistoa edustaa puolestaan Nueva Mayoría.
Ylin tuomiovalta kuuluu korkeimmalle oikeudelle. Perustuslakikysymyksiä varten on olemassa erillinen Perustuslakituomioistuin, joka voi myös kumota muita lakeja, jos ne ovat perustuslain vastaisia.
Abortti oli Chilessä täysin kielletty vuosina 1989–2017. Abortin kieltäminen oli yksi Augusto Pinochetin kauden viimeisiä merkittäviä päätöksiä, ja lain nojalla abortin tehnyt nainen tai sen suorittanut lääkäri oli mahdollista tuomita 3–5 vuodeksi vankilaan. Presidentti Michelle Bachelet sai aikaan vuonna 2017 hyväksytyn lain, joka salli abortin raiskauksien uhreille tai tapauksissa, joissa sikiö oli elinkelvoton tai naisen henki vaarassa.
Alueet

Chile jakautuu 15 alueeseen (esp. Región). Yksi niistä on Santiagon metropolialue. Alueiden johdossa on presidentin nimittämä intendente, jonka apuna on aluevaltuusto. Jokaisella alueella on nimi, jota edeltää roomalainen numero. Poikkeuksena on Santiagon alue, jonka merkintänä on RM, Región Metropolitana. Alueet jakautuvat edelleen maakuntiin (esp. provincia), joita on yhteensä 53, ja ne edelleen kuntiin. Maakuntia johtavat kuvernöörit ja kuntia pormestarit ja kunnanvaltuustot. Jossain suurimmissa kaupungeissa presidentti valitsee pormestarin, mutta pääosassa kunnissa nimityksen tekee aluevaltuusto kunnanvaltuuston valitseman kolmen ehdokkaan joukosta. Kunnanvaltuusto puolestaan valitaan vaaleilla neljän vuoden välein.
| --- | --- |
I:: Tarapacá
II:: Antofagasta
III:: Atacama
IV:: Coquimbo
V:: Valparaíso (mukaan lukien Pääsiäissaari)
XIII/RM:: Metropolitana de Santiago
VI:: Libertador General Bernardo O'Higgins
VII:: Maule
VIII:: Biobío
IX:: Araucanía
X:: Los Lagos
XI:: Aisén del General Carlos Ibáñez del Campo
XII:: Magallanes y Antártica Chilena
XIV:: Los Ríos
XV:: Arica-Parinacota

Chilen ainoa yli miljoonan asukkaan kaupunki on Santiago, jossa oli vuonna 2002 4,6 miljoonaa asukasta. Sitä seuraavat Puente Alto (493 000 as.), Viña del Mar (287 000), Antofagasta (285 000) ja Valparaiso (263 000). Valparaison suurkaupunkialue on kuitenkin maan toiseksi suurin taajama-alue yli 800 000 asukkaallaan.
Talous ja infrastruktuuri > Energia

Chile suunnittelee vesivoiman hyödyntämisen laajamittaista lisäämistä ympäristöjärjestöjen vastustuksesta huolimatta. Neljän suunnitellun voimalan pitäisi valmistua vuosina 2012–2018päivitettävä ja tuottaa 2 400 megawattia. Vuosina 1980–2010 Chilen öljynkulutus on kasvanut ja oma tuotanto vähentynyt tasaisesti. Vuonna 2009 maassa tuotettiin 10 770 barrelia öljyä päivässä.
Talous ja infrastruktuuri > Liikenne

Chilen liikenteelle omat haasteensa asettaa maan kapeus ja pinnanmuodot. Pitkällä rannikolla on useita satamia, joiden kautta käydään ulkomaankauppaa. Pääsatama on Valparaísossa. Muita tärkeitä satamia on San Antoniossa, Antofagastassa, Aricassa ja Talcahuanossa. Lentoliikennettä Chilessä on useissa kaupungeissa, ja se on myös erityisen tärkeätä vaikeakulkuisessa eteläosassa. maassa on useita lentoyhtiöitä, joista suurin on LATAM. Ulkomaanliikenteen tärkein lentoasema on Santiagon lähellä sijaitseva Arturo Merino Benítezin lentoasema.
Tiestön selkärangan muodostaa Pan-Amerikan valtatie, joka yhdistää Arican Puerto Monttiin. Tältä yli 3 350 kilometriä pitkältä tieltä lähtee useita valtateitä tärkeimpiin kaupunkeihin. Rautatieliikenne oli voimissaan 1800-luvun lopulla, mutta suurin osa rautateistä on käyttämättömiä ja hylättyjä. Chilen keskiosissa, Santiagosta etelään on kuitenkin myös henkilöliikennettä.