Qatarin historia
Moderni historia > Helmikaupasta öljyyn

Vielä 1900-luvun alussa lähes koko Persianlahden itärannikon väestö asui pienissä kylissä. Talot oli rakennettu yleensä savesta. Merkittävin elinkeino oli helmenkalastus. Osa väestöstä eli nomadeina vaeltaen sisämaan keitaiden ja rannikon välillä. Maa ei ollut vaurasta, ja kun Japanissa kasvoi voimakkaasti kasvatettujen helmien tuotanto, helmikauppa tyrehtyi ja maan taloudellinen tilanne heikkeni. Tilannetta synkensi 1930-luvun lama, jolloin helmien kysyntä hiipui. Tilanne oli katastrofi Persianlahden pienille kalastajakylille.
Kassakriisissä Abdullah myönsi Anglo-Persian Oil Companyn (APOC) tytäryhtiölle öljynetsintäluvan vuonna 1926. Näitä oikeuksia laajennettiin vuonna 1935, kun britit vakuuttivat suojelevansa Qataria mahdolliselta ulkoiselta hyökkäykseltä, mikäli jokin kolmas osapuoli pyrkisi saamaan haltuunsa mahdolliset öljylöydökset. Tässä prosessissa öljy-yhtiö määritteli Qatarin rajat toimiluvan liitteenä olevaan karttaan. Samalla Britannia tunnusti Abdullahin pojan Hamadin Abdullahin seuraajaksi, pyrkiessään virtaviivaistamaan Al Thani -dynastian perimysjärjestystä. Öljyä löydettiin Qatarista vasta vuonna 1939. Tähän mennessä Qatarin talous ja yhteiskunta olivat jo syvässä kriisissä. Lisäksi Bahrain asetti Qatarin kauppa- ja matkasaartoon, joka oli seurausta uusista vihollisuuksista al-Zubarahissa, jossa öljy-yhtiöiden edustajat olivat vierailleet. Qatarin väkiluku väheni 1900-luvun alun 27 000 asukkaasta vain 16 000:een tai sen alle, vuoteen 1949 mennessä. Monet kokonaiset suvut muuttivat kokonaan pois Qatarista, kuten sisämaata hallinnut al-Naim -suku. Al Naim -suku kuitenkin palasi 1950-luvulla takaisin Qatariin taloudellisen tilanteen kohentuessa ja liittoutui Al Thanien kanssa. Tämä oli siksikin merkittävä liitto, että alueen valtioiden itsenäistyessä, niiden rajat määritettiin pitkälti heimojen elinalueiden mukaan. Ilman tätä liittoa Qatarin maantieteelliset rajat olisivat saattaneet jäädä merkittävästi pienemmiksi, mikä olisi saattanut olla merkittävä tekijä maan itsenäisyyden toteutumisen kannalta. Sisämaan aavikkoalueet olivat ennen tätä liittoa vain löyhästi Al Thani -suvun vallan alla.
Suuren öljylöydöksen Qatarin niemimaan Dukhanista teki Iraq Petroleum Company vuonna 1940. Öljyä päästiin kuitenkin hyödyntämään vasta toisen maailmansodan päätyttyä. Öljyntuotanto kaupallisessa mittakaavassa alkoi vuonna 1949. 1940- ja 1950-luvuilla öljyteollisuus oli käytännössä kokonaan länsimaisten yhtiöiden hallussa, ja ne myös sanelivat öljystä saatavat tulot. Öljymaissa tämä aiheutti tyytymättömyyttä, ja britit pyrkivät tekemään protektoraattien sheikkien ja emiirien kanssa näitä miellyttäviä sopimuksia. Öljytulojen jako aiheutti tyytymättömyyttä myös Al Thani -dynastian sisällä. Valtataisteluun väsynyt Abdullah luopui vallasta vuonna 1949 ja hänen seuraajakseen nousi Ali al-Thani. Tämä sai 1950-luvulla läpi sopimuksen, jossa öljytulot jaettiin puoliksi brittien hallinnoiman Iraq Petroleum Companyn ja Qatarin hallitsijasuvun kesken.
Vuonna 1956 Ali sai kohdata kansan kapinan, kun panarabialaiset ja reformistit asettuivat tukemaan hallitsijasuvun tyytymättömiä jäseniä. Tämä sai Alin turvautumaan britteihin yhä vahvemmin, ja samalla hän alkoi valmistaa poikaansa Ahmadia seuraajakseen. Ali luopui vallasta Ahmadin hyväksi vuonna 1960. Ahmadin nostaminen Alin seuraajaksi aiheutti eripuraa hallitsijasuvun sisällä. Tilanteen rauhoittamiseksi Ahmad jakoi neljänneksen öljytuloista suoraan muille Al Thani -suvun jäsenille. Jakelupolitiikka kuninkaallisen perheen sisällä vaati julkisten menojen leikkauksia, mikä aiheutti tyytymättömyyttä Qatarin väestössä. Oppositiojohtajat perustivat vuonna 1963 kansallisen yhtenäisyyden rintaman ja vaativat kansallista lakkoa. Ahmad reagoi karkottamalla oppositiojohtajat ja vangitsemalla 50 huomattavaa henkilöä. Tilanne rauhoittui, mutta tyytymättömyys jatkui. Ahmad oleskeli tapahtuneen jälkeen enimmäkseen ulkomailla ja jätti päivittäisen hallinnon serkulleen Khalifa bin Hamad al-Thanille.