stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yöportieri

| Yöportieri> Il Portiere di notte |
| --- | --- |
 Suomalaisen DVD-julkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Liliana Cavani
Käsikirjoittaja:  Liliana Cavani, Italo Moscati
Tuottaja:  Robert Gordon Edwards
Säveltäjä:  Daniele Paris
Kuvaaja:  Alfio Contini
Leikkaaja:  Franco Arcalli
Tuotantosuunnittelija:  Nedo Azzini
Pukusuunnittelija:  Piero Tosi
Pääosat:  Dirk Bogarde Charlotte Rampling Philippe Leroy Gabriele Ferzetti Isa Miranda
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Tuotantoyhtiö:  The Criterion Collection
Levittäjä:  The Criterion Collection
Ensi-ilta:   3. huhtikuuta 1974    11. huhtikuuta 1974    1. lokakuuta 1974    14. helmikuuta 1975    7. toukokuuta 1975     1. syyskuuta 1975    marraskuu 1975     23. tammikuuta 1976      5. helmikuuta 1976 
Kesto:  118 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yöportieri tai Yöportieeri (alkuperäiseltä nimeltä Il Portiere di notte) on italialainen Liliana Cavanin ohjaama, vuonna 1974 valmistunut draamaelokuva.
Juoni

Toisesta maailmansodasta on kulunut noin 15 vuotta, mutta edelleen muistot keskitysleireillä koetuista kauhuista raastavat Lucian mieltä. Lucia on matkalla Wienissä, kunnes hän kohtaa henkilön menneisyydestä – sodan aikana natsiupseerina toimineen Maxin.
Sodan aikana Max kidutti Luciaa ja piti tätä seksiorjana keskitysleirissä. Nykyisin hän on yöportieerina wieniläisessä hotellissa, johon Lucia majoittuu kapellimestarimiehensä kanssa. Lucia ja Max huomaavat pian ajautuvansa takaisin pelottavan sadomasokistiseen suhteeseensa. Maxin natsiystävät kiristävät myös otettaan, kun mahdolliset oikeudenkäynnit uhkaavat heitä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dirk Bogarde  | … |  Maximilian Theo Aldorfer   |
|  Charlotte Rampling  | … |  Lucia Atherton   |
|  Philippe Leroy  | … |  Klaus   |
|  Gabriele Ferzetti  | … |  Hans   |
|  Giuseppe Addobbati  | … |  Stumm   |
|  Isa Miranda  | … |  Kreivitär Stein   |
|  Nino Bignamini  | … |  Adolph   |
|  Marino Masé  | … |  kapellimestari Atherton   |
|  Amedeo Amodio  | … |  Bert   |
|  Piero Vida  | … |  päiväportieeri   |
|  Geoffrey Copleston  | … |  Kurt   |
|  Manfred Freyberger  | … |  Dobson   |
|  Ugo Cardea  | … |  Mario   |
|  Hilda Gunther  | … |  Greta   |
|  Nora Ricci  | … |  naapurinrouva Holler   |
|  Piero Mazzinghi  | … |  ovenvartija   |
|  Kai-Siegfried Seefeld  | … |  Jacob   |
Arvioita

Uuden Suomen ja Iltalehden yhteisessä videoliitteessä joulukuussa 1982 Heikki Eteläpää kirjoitti Liliana Cavanin kertovan oikein tehokkaasti ja elegantistikin tämän sairaan painajaisunen, mutta mitään vakavasti valaisevaa hän ei pysty aiheesta sanomaan. Eteläpää luonnehti Yöportieria vain perverssiksi melodraamaksi, joka on maustettu reilulla annoksella viitteellistä ja suorempaakin pornoa. Kati Sinisalo valitteli Video-oppaassa vuodelta 1994, että lupaava lähtöasetelma pyövelin ja uhrin sadomasokistisesta suhteesta hukkuu keinotekoiseen natsipsykologisointiin ja jännitysjuoneen. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä eli piti sitä keskinkertaisena.
Vanha Laukaantie

Koivistonkylällä oleva museotie on peräisin 1700-luvulta.
Vanha Laukaantie oli 1600-luvulla valmistunut tie Hämeestä Keski-Suomeen. Tie oli tarpeellinen, koska Keski-Suomi oli hämäläisten metsästys- ja kalastusaluetta. Alkuosa Vanajaveden seudulta Jämsään on keskiaikainen. Vuoden 1696 karttaan on merkitty Pälkäneen–Jämsän tie isoksi maantieksi, mutta sen jatko Korpilahden ja Jyväskylän kautta Saarijärvelle vain vähäiseksi tieksi. 1700-luvun aikana tie muotoutui kulkemaan nykyisen Äänekosken Koivistonkylän kautta, jossa tie haarautui länteen Saarijärvelle, pohjoiseen Viitasaarelle ja itään Rautalammille meneviksi ratsuteiksi.
Tien ylläpito oli alueen talonpoikien vastuulla. Siksi he eivät olleet kovin halukkaita tien parantamiseen tai leventämiseen. Vuonna 1738 pyrkivät Längelmäveden itäpuolen tievelvolliset vapautumaan tien leventämisestä kuuden kyynärän (6*60 cm) leveydestä 10 kyynärään. Maantie ei kuitenkaan ollut ainoa väylä, vaan vesireitit ja talvitiet olivat talonpojille tutumpia. Herrasväelle ja virkamiehille tiet olivat kuitenkin parempia, sillä niiden varrella oli saatavana majoitusta ja ruokailua. Virallisten teiden varsilla oli tätä varten kestikievariverkosto. Kievareita oli 20 kilometrin välein. Talonpojat olivat velvollisia tarjoamaan kyydin seuraavaan kestikievariin. Kievaritalot ja taipale- tai taival-nimet viittaavat nykyään entisajan tielinjaan ja sen kestikievareihin.
Tutkijat erimielisiä tien linjasta

1700-luvulla elänyt historiantutkija Henrik Gabriel Porthan kuvasi kirjoituksessaan Vanhaa Laukaantietä. Hän oli syntyisin Viitasaarelta, joten hän tunsi asian omakohtaisesti. Porthanin mukaan tie haarautui Pohjanmaan tiestä lähellä Tamperetta ja kulki Längelmäveden länsipuolelta. Kaksi myöhempää nimekästä tutkijaa, Väinö Voionmaa ja Eino Jutikkala katsovat lähtöpaikaksi Pälkäneen ja tien kulkeneen Längelmäveden itäpuolelta. Ilmeisesti molemmat tielinjat ovat olleet 1700-luvulla käytössä, ja näkemysero koskee sitä, kumpi niistä oli vanhempi.
Aiheesta muualla

Laukaantie - syntyhistoria. Museo24.
Wendy O. Williams

| Wendy O>  Williams |
| --- | --- |
 Plasmatics vuonna 1979
Henkilötiedot
Koko nimi:  Wendy Orlean Williams
Syntynyt: 28. toukokuuta 1949 (ikä 75) Webster, New York
Kuollut: 6. huhtikuuta 1998 (48 vuotta) Storrs, Connecticut
Ammatti:  muusikko, näyttelijä, seksityöläinen, aktivisti, luonnonsuojelija.
Puoliso:  Rod Swenson
Muusikko
Taiteilijanimi:  Wendy O. Williams
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1978–1998
Tyylilajit:  punk
Soittimet:  saksofoni, klarinetti ja kitara 
Yhtyeet:  Plasmatics
Levy-yhtiöt:  Passport Records ja Profile Records 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.wendyowilliams.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Wendy Orlean Williams, paremmin tunnettu nimellä Wendy O. Williams oli yhdysvaltalainen rock-laulaja, seksityöläinen, näyttelijä ja rock-yhtye The Plasmaticsin keulahahmo.
Hän oli aikansa kiistanalaisimpia laulajia. Hänet tunnettiin avoimen seksuaalisesta lavaesiintymisestä. Hän oli myös eläinten oikeuksia ajanut ympäristöaktivisti. Hän teki itsemurhan 48-vuotiaana.
Elämä > Varhaiset vuodet

Wendy Orlean Williams syntyi Websterissä New Yorkissa (Rochesterin lähiö) ja kävi R. L. Thomas Public High Schoolia, jonka  hän lopetti kesken 9. luokalla. Joidenkin mukaan hän oli ollut villi lapsesta asti – hänet erotettiin partiosta flirttailun vuoksi ja hänet pidätettiin 15-vuotiaana alastomana auringonotosta yleisellä rannalla. Teininä hän keskeytti lukion ja liftasi Coloradoon käyttäen Dunkin’ Donuts -työstä säästämänsä rahat. Siellä hän kokeili huumeita ja teki sekalaisia töitä.16-vuotiaana hän matkusti Eurooppaan. Hän työskenteli kokkina Lontoossa ja tanssijana kiertävässä tanssiryhmässä. Olin hylkiö, yksinäinen. En koskaan tuntenut kuuluvani mihinkään", hän muisteli People-lehdelle vuonna 1983. Vuoteen 1978 mennessä hän oli palannut Kaliforniaan ja teki seksityötä ammatikseen. Hän alkoi myös esiintyä aikuiselokuvissa, mukaan lukien hänen tunnetuin aikuiselokuvansa "Candy Goes to Hollywood" (1979).
Elämä > The Plasmatics

Williams Rod Swensonin tapasi työskennellessään live-seksishow’n esiintyjänä Captain Kink’s Sex Fantasy Theatre -esityksessä. Swenson, Yalen yliopistosta valmistunut, tuotti ja markkinoi live-seksiesityksiä sekä oli tehnyt videoita Patti Smithille ja Ramonesille. Näiden kokemusten innoittamana hän päätti perustaa oman bändin ja valitsi Williamsin vuonna 1978 sen keulakuvaksi. Yhtyeestä tuli Plasmatics, joka debytoi New Yorkin CBGB-klubilla. Seuraavien kahdenkymmenen vuoden ajan Swensonista tuli hänen jatkuva kumppaninsa ja rakastajansa.
Plasmatics tuli tunnetuksi villeistä konserteistaan, jotka usein johtivat oikeudenkäynteihin. Yhtyeen jäsent sahasivat moottorisahalla kitaroita, rikkoivat televisioita, räjäyttivät vahvistimia ja kaatoivat valotrusseja esityksissään. Williams esiintyi usein lavalla pukeutuneena vain strategisesti sijoitettuihin sähköteipinpaloihin.
Tammikuussa 1981 Milwaukee poliisi pidätti hänet lavalla simuloidun seksin vuoksi. Pidätyksen aikana hän väitetysti kiroili poliiseille ja vastusti heitä, mikä johti syytteisiin poliisin pahoinpitelystä ja viranomaisen vastustamisesta. Kaikki syytteet lopulta hylättiin.
Myöhemmin samana vuonna hänet pidätettiin uudestaan Clevelandissa säädyttömyys syytteiden vuoksi, kun hän esiintyi konsertissa alasti, vain parranajovaahdon peittämänä ja simuloiden seksiä. Hänet vapautettiin oikeudessa.
Marraskuussa 1981 Williams tuomittiin vuodeksi valvontaan ja 35 dollarin sakkoihin hänen lyötyään valokuvaajaa, joka yritti ottaa valokuvan hänen ollessaan lenkillä Chicagossa. Huolimatta ongelmistaan virkavallan kanssa ja kiistanalaisesta tyylistään, johon kuuluivat hänen tunnusmerkkinsä irokeesi-kampaus ja lähes alastomana esiintyminen, hänet nimettiin vuonna 1985 Grammy-palkinnon saajaksi parhaana naisrocklaulajana. Yhtyeen esityksissä oli säännöllisesti mukana näyttäviä teatraalisia elementtejä. Englannin kiertueella yhtye esiintyi Tom Snyderin juontamassa ”Tomorrow”-TV-show’ssa, jossa yhtye räjäytti auton TV-studion lavalla. Vuosina 1981–1988 Plasmatics hajosi useasti, mutta Williams teki useita sooloesiintymisiä ja sooloalbumeja.
Luonnonsuojelu ja aktivismi

Plasmaticsin hajoamisen jälkeen hänen uransa alkoi hiipua 1990-luvulla, mikä johti hänet masennukseen. Williams ja Swenson muuttivat vuonna 1995 Connecticutiin, missä Williams työskenteli eläinten oikeuksien ja kasvisruokailun puolestapuhujana. Hän perusti säästämillään rahoilla luonnonsuojelualueen, The Quiet Corner Wildlife Centerin. Williams teki myös vapaaehtoistyötä paikallisessa eläinsuojassa ja otti asiakseen hoitaa oravanpoikasia.
Wendy O. Williamsin ja Plasmaticsin albumi Maggots: The Record (1987) on ensimmäisiä ilmastonmuutosta käsitteleviä rock-albumeja. Levyn teemoja ovat ympäristön hyväksikäyttö, fossiilisten polttoaineiden liikakäyttö, kasvihuoneilmiö sekä ilmastonmuutos. Williams lauloi aiheista, jotka eivät olleet lainkaan yleisessä tietoisuudessa tuolloin.
Itsemurha

Williams oli yrittänyt itsemurhaa aikaisemmin muttei saanut koskaan tarvitsemaansa psykiatrista hoitoa. Vuonna 1993 hän iski itseään rintaan veitsellä ja vuonna 1997 hän otti tahallaan yliannostuksen lääkkeitä.
6. huhtikuuta 1998 Williams ampui itsensä. Swenson palasi heidän kotiinsa myöhemmin ja löysi asunnosta itsemurhaviestin. Hän löysi läheisestä metsästä Williamsin ruumiin ja pistoolin vierestä.
Soolotuotanto

Wendy And Lemmy (7" single, 1982)
W.O.W. (LP, 1984)
It's My Life/Priestess (7" single, 1984)
Fuck 'N' Roll (Live) (Cassette EP, 1985)
Kommander Of Kaos (LP, 1986)
Deffest And Baddest (LP, 1987)
Fuck You!!! And Loving It: A Retrospective (LP, 1988)
Wendy O. Williams
20. sotasairaala

20. sotasairaalan ensimmäiset potilaat  Suonenjoen maamies- ja emäntäkoulussa sijainneen osasto VII:n pihalla kesällä 1941
20. sotasairaala (20. SotaS) toimi talvisodan aikana Kuopiossa ja Siilijärvellä. Jatkosodan aikana sairaala toimi Kuopiossa, Lapinlahdella, Siilinjärvellä ja Suonenjoella. Sairaala oli erikoistunut vaikeiden paleltumavammojen hoitoon ja muut sotasairaalat lähettivät näitä potilaita hoidettavaksi 20. sotasairaalaan. Sairaala oli myös edelläkävijä uuden hoitomuodon, luuydinnaulausten toteuttajana. Sairaansijoja oli enimmillään 2450 jatkosodan päättyessä syksyllä 1944. Suurhyökkäyksen aikana sairaalan perustettiin 1000 kirurgista sairaansijaa kesäkuussa 1944.
A-osastot ja sairaalat oli tarkoitettu kirurgisille potilaille, joiden hoitoon tarvittiin leikkaussalia, röntgeniä ja laboratoriota. B-osastoilla hoidettiin lievemmin haavoittuneita ja järjestettiin kirurgisten potilaiden kuntoutus. Lisäksi siellä hoidettiin sisätautien potilaita ja tartuntatauteja sairastavia.
Sotasairaloilla oli pula koulutetusta henkilökunnasta. Lääkäreitä ja sairaanhoitajia ei ollut riittävsti. Erityisen suuri puute oli  kokeneista kirurgeista. Sotien aikana maahan saapui vapaaehtoisena noin 130 ulkomaista lääkäriä.  Pääosin he tulivat Ruotsista ja Tanskasta. Suunnitellusta lääkärimäärästä puuttui lähes yksi kolmasosa. Etenkin kirurgit joutuivat työskentelemään korkean kuormituksen aikana monta vuorokautta yhtäjaksoisesti aina uupumuksen rajoille saakka.
Sairaalan toiminnan lopettaminen

Sairaalan toiminta päättyi sodan loputtua valtakunnallisella määräyksellä 1. joulukuuta 1944. Sairaala siirtyi siviilihallinnon eli sisäasiainministeriöön kuuluvan lääkintöhallituksen alaisuuteen ja muutettiin sotavammasairaalaksi. 20. sotavammasairaala suljettiin 27.lokakuuta 1945. Kuopion sotavammapoliklinikka lopetti toimintansa vuoden 1947 alussa.
Malakal

| Malakal |
| --- | --- |
 Malakalin tori ja moskeija elokuussa 2005
 Malakal
 Koordinaatit: 9°33′N, 31°39′E 
Valtio:   Etelä-Sudan
Osavaltio:  Ylä-Niili
Väkiluku (2008):  114 528
Aikavyöhyke:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Malakal on kaupunki Etelä-Sudanissa. Se sijaitsee Valkoisen-Niilin rannalla lähellä Sobatjoen suuta  ja Sudanin rajaa. Matkaa Etelä-Sudanin pääkaupungista Jubasta on noin 650 kilometriä maanteitse suoraan pohjoiseen.
Vuoden 2008 laskennassa kaupungissa oli vajaat 115 000 asukasta,
Kaupunki on Ylä-Niilin osavaltion ja Malakalin piirikunnan keskus. Suurin osa asukkaista on dinkoja, nuereja ja šillukeja. Malakalissa on satama, lentokenttä ja yliopisto. Sudanin sisällissodan aikana siellä oli Sudanin armeijan varuskunta. Marraskuussa 2006 kaupungissa käytiin verinen yhteenotto Sudanin armeijan ja Sudanin kansan vapautusarmeijan välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malakal Wikimedia Commonsissa
Sibghatullah Mojadedi

| Sibghatullah Mojadedi |
| --- | --- |
 Mojaddedi vuonna 2014
Afganistanin presidentti
 28. huhtikuuta 1992 – 28. kesäkuuta 1992  
Edeltäjä:  Abdul Rahim Hatef
Seuraaja:  Burhanuddin Rabbani
Parlamentin ylähuoneen Meshrano Jirgan puhemies
 2005–2011  
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1925 Kabul
Kuollut: 11. helmikuuta 2019 (ikä 92) Kabul
Ammatti:  oikeustieteilijä uskonoppinut
Tiedot
Tutkinnot:  Al-Azhar-yliopisto, Kairo
Uskonto:  sunnilaisuus
Etnisyys:  pataani
Sibghatullah Mojadedi (21. huhtikuuta 1925 – 11. helmikuuta 2019) oli afganistanilainen uskonoppinut, joka oli ensimmäisen Afganistanin islamilaisen valtion presidentti kommunistien vallan kaaduttua 1992. Hän oli myös Afgaanien kansallisen vapautusrintaman johtaja ja taliban-vallan jälkeen parlamentin ylähuoneen Meshrano Jirgan puhemies. Häntä pidettiin maltillisen suunnan kannattajana.
Mojadedi opiskeli Al-Azharin yliopistossa Kairossa islamilaista lakia ja palasi valmistuttuaan 1952 Afganistaniin, jossa hän opetti Kabulin yliopistossa. Vielä senkin jälkeen, kun hän oli tullut erotetuksi, häntä kannattaneet opiskelijat tulijat seuraamaan hänen opetustaan hänen kotiinsa.
Mojadedi pidätettiin 1959 Nikita Hruštšovin ollessa tulossa vierailulle Afganistaniin. Häntä syytettiin Hruštšovin murhan valmistelusta ja pidettiin pidätettynä neljä ja puoli vuotta, minkä jälkeen hänet karkotettiin vuodeksi maanpakoon Kööpenhaminaan, jossa hän oli moskeijan imaamina.  Hänen ollessaan ulkomailla 1973 Mohammed Daoud Khan kaappasi vallan, jolloin Mojadedi jäi Saudi-Arabiaan ja siirtyi vuoden kuluttua uudelleen Tanskaan, jossa hän perusti islamilaisen kulttuurikeskuksen. Kun Nur Muhammad Tarakin kommunistinen Khalq-puolue kaappasi vallan huhtikuussa 1978, Mojadedi matkusti Pakistaniin ja perusti Afgaanien kansallisen vapautusrintaman järjestämään aseellista taistelua.
Hänet valittiin helmikuussa 1989 mujahideen-järjestöjen kokouksessa Rawalpindissa, Pakistanissa Afganistanin väliaikaisen islamilaisen hallituksen presidentiksi. Vuonna 1992 hänet nimitettiin Kabulissa jehadi-šuran kokouksessa Afganistanin islamilaisen valtion ensimmäiseksi presidentiksi. Sisällissota jatkui kuitenkin presidentiksi valitun Burhanuddin Rabbanin ja Gulbuddin Hekmatyarin välillä.lähde? Talibanin vallan aikana Mojadedi asui Pakistanissa.
Mojadedi oli perustuslakia säätävän Loya Jirgan puheenjohtaja 2003. Presidentti Hamid Karzai nimitti hänet vuonna 2005 vaikutusvaltaisen Kansallisen rauhankomission johtajaksi. Joulukuussa 2005 hänet äänestettiin ylähuoneen puhemieheksi viisivuotiskaudeksi.
Vielä vuonna 2013 Mojaddedi johti heimovanhinten kokoontumista, jossa hyväksyttiin sopimus, jonka mukaan Yhdysvallat voi pitää joukkoja Afganistanissa kouluttaakseen paikallisia joukkoja ja suorittaakseen terrorismin vastaisia operaatioita.
MTV Katsomo

| MTV Katsomo |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  www.mtv.fi
Slogan:  Ihana nähdä taas.
Kaupallinen:  kyllä
Tyyppi:  videopalvelu
Rekisteröinti:  vaaditaan useimpien ohjelmien katsomiseksi
Kielet:  suomi
Luonut:  MTV Oy
Avattu:  2. maaliskuuta 2009
Nykyinen tila:  toiminnassa
MTV Katsomo (aiemmin mtv, Katsomo ja MTV3 Katsomo) on MTV:n vuonna 2009 perustama ilmaiskanavien yhteinen suoratoistopalvelu. Palvelun edeltäjä oli nimeltään MTV3 anytime, aiemmin MTV3 netti-tv.
Palvelusta voi katsoa lähes kaikkia kanavalla näytetyistä ohjelmista jälkikäteen tai niiden esittämishetkellä. Vuoteen 2017 asti MTV Katsomossa oli mahdollista katsoa myös maksullisia ohjelmia, kuten televisiosarjojen ennakkonäytöksiä sekä erilaisia live- ja urheilutapahtumia. Helmikuussa 2017 maksullinen sisältö siirtyi uuteen C More -suoratoistopalveluun. Huhtikuussa 2018 suoratoistokanavat siirtyivät Katsomosta C Moreen.
Marraskuussa 2018 MTV Katsomon nimeksi tuli mtv ja osoitteeksi mtv.fi. Aikaisempi mtv.fi (vuosina 1995–2013 mtv3.fi) muuttui muotoon mtvuutiset.fi.
Toukokuussa 2022 MTV palautti palvelun nimen aiempaan muotoonsa MTV Katsomo. Samalla palvelun logo ja ulkoasu uudistuivat.
10. lokakuuta 2023 C More yhdistettiin osaksi MTV Katsomoa. MTV Katsomoa voi katsoa ilmaiseksi, mutta useimpien sisältöjen katsomiseen on ostettava maksullinen MTV Katsomo+ -tilaus.
MTV -alkuperäissarjoja

Estonia
Konflikti
Roba
Poromafia
Aallonmurtaja
Maria Kallio
Sunnuntailounas
Linda
Salatut elämät
Aiemmat nimet ja logot

MTV3 netti-tv:n logo vuosina 2004–2007
MTV3 anytimen logo vuosina 2007–2009
MTV3 Katsomon logo vuosina 2009–2011
Katsomon logo vuosina 2011–2013
MTV Katsomon logo vuosina 2013–2018
mtv-palvelun logo vuosina 2018–2021
mtv-palvelun logo vuosina 2021–2022
MTV Katsomon logo vuonna 2022
MTV Katsomon logo vuosina 2022–2023
New York, New York

| New York, New York |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Martin Scorsese
Käsikirjoittaja:  Earl Mac Rauch Mardik Martin
Tuottaja:  Robert Chartoff Irwin Winkler
Säveltäjä:  John Kander Fred Ebb
Kuvaaja:  László Kovács
Leikkaaja:  Bert Lovitt David Ramirez Tom Rolf
Pääosat:  Liza Minnelli Robert De Niro
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:  21. kesäkuuta 1977
Kesto:  155 min 163 min Ohjaajan versio
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  $14 000 000 (arvio)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
New York, New York on vuonna 1977 ilmestynyt elokuvamusikaali. Elokuvan on ohjannut Martin Scorsese ja sen pääosissa ovat Liza Minnelli ja Robert De Niro. Nykyisin elokuva tunnetaan parhaiten tunnuskappaleestaan ”New York, New York”, josta tuli myöhemmin klassikkokappale Frank Sinatran laulamana coverina ja joka on nykyään yksi New Yorkin symboleista. Elokuva oli taloudellinen pettymys, sillä sen budjetti oli 14 miljoonaa dollaria ja se tuotti vain 13,8 miljoonaa dollaria.
Juoni lyhyesti

Japanin antautumispäivänä vuonna 1945 saxofonisti Jimmy Doyle (Robert De Niro) ja laulaja Francine Evans (Liza Minnelli) tapaavat sodan loppumisen kunniaksi järjestetyssä tilaisuudessa. Alussa heidän välinsä ovat viileät, mutta ennen pitkää heille kehkeytyy suhde. Ennen pitkää pari menee naimisiin ja Francine tulee raskaaksi. Parin välit alkavat kuitenkin pian säröillä, ja lapsen synnyttyä Jimmy jättää Francinen ja lapsen. Tämän jälkeen Francinesta tulee suosittu näyttelijä ja laulaja, ja vuosien päästä Jimmy ja hän tapaavat jälleen eräässä tilaisuudessa. Samassa tilaisuudessa Jimmy tapaa poikansa ja haluaisi päästä takaisin Francinen ja lapsen elämään, mutta Francine ei ole siihen valmis.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 New York, New York saa täydet viisi tähteä. Kati Sinisalo kuvaa sitä tyylikkääksi, viihdyttäväksi ja todenmakuiseksi. Helsingin Sanomien Mikael Fränti luonnehti sitä huhtikuun 1990 televisioesityksen alla tyylikkääksi pastissiksi, joka kunnioittaa Benny Goodmanin, Glenn Millerin ja Tommy Dorseyn musiikillista perintöä ja herättää eloon Hollywoodin kultakauden suuret musikaalimuistot. Sen sijaan De Niron ja Minnellin hahmojen välistä jännitettä ei Fräntin mukaan käsitellä aivan parhaalla tavalla. Uuden Suomen ja Iltalehden yhteisessä videoliitteessä keväällä 1984 luonnehdittiin elokuvaa hieman pateettiseksi ja hitaasti eteneväksi tarinaksi, jonka taitavat näyttelijäsuoritukset ja hyvä musiikki pelastavat.
Aiheesta muualla

New York, New York Internet Movie Databasessa (englanniksi)
New York, New York AllMoviessa. (englanniksi)
www.scorsesefilms.com (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Martin Scorsese |
| --- | --- |
Filmografia
Elokuvat:  Kuka kolkuttaa ovelleni (1967)   Vapauden verinen laulu (1972)   Sudenpesä (1973)  Alice ei asu enää täällä (1974)   Taksikuski (1976)  New York, New York (1977)   Kuin raivo härkä (1980)   Koomikkojen kuningas (1983)   Illasta aamuun (1985)   Suuret setelit (1986)   Kristuksen viimeinen kiusaus (1988)   New York Stories (1989)   Mafiaveljet (1990)  Cape Fear (1991)   Viattomuuden aika (1993)   Casino (1995)  Kundun (1997)  Bringing Out the Dead (1999)   Gangs of New York (2002)   Lentäjä (2004)  The Departed (2006)   Suljettu saari (2010)   Hugo (2011)  The Wolf of Wall Street (2013)   Silence (2016)  
Dokumentit:  Street Scenes (1970)   Italianamerican (1974)  American Boy: A Profile of Steven Prince (1978)   The Last Waltz (1978)   A Personal Journey with Martin Scorsese Through American Movies (1995)   My Voyage to Italy (1999)   The Blues: Feel Like Going Home (2003)   No Direction Home (2005)   Shine a Light (2008)   A Letter to Elia (2010)   Public Speaking (2010)   George Harrison: Living in the Material World (2011)   The 50 Year Argument (2014)
Golden Age of Music

| Golden Age of Music Arjen Lucassen's Supersonic Revolution |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. toukokuuta 2023
 Tuottaja(t): Arjen Anthony Lucassen
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 54.28
 Levy-yhtiö: Music Theories
Golden Age of Music on Arjen Lucassenin Supersonic Revolution -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 19. toukokuuta 2023. Albumi keskittyy 1970-luvulle ja on musiikillisesti saanut inspiraationsa 1970-luvun musiikista. Kappaleet ovat tyylilajiltaan progressiivista rockia, heavy metalia ja glam rockia.
Kappaleet

Kaikki sanat Arjen Lucassen/John Jaycee Cuijpers, kaikki sävellykset Arjen Lucassen/Joost van den Broek.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | SR Prelude | 1.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Glamattack | 5.15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Golden Age of Music | 5.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | The Rise of the Starman | 4.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Burn It Down | 4.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Odyssey | 6.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | They Took Us by Storm | 5.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Golden Boy | 5.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Holy Holy Ground | 5.06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Fight of the Century | 3.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Came to Mock, Stayed to Rock | 6.07 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 54.28 |  |  |  |  |  |  |  |
Anijärvi

| Anijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°25′25″N, 22°58′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Heinijärven valuma−a (35.135)
Tulo-oja:  suo-oja pienestä lammesta
Laskuoja:  oja Lamminjärveen 
Järvinumero:  35.135.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,3 m  
Pituus:  750 m  
Leveys:  340 m  
Rantaviiva:  2,597 km  
Pinta-ala:  11,267 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiAnijärvi 
Anijärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Karimäellä sijaitseva järvi.