stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vsevolod Meyerhold
1930-luku > Tragedioiden kausi

Vuosina 1929–1933 Meyerhold yritti luoda neuvostoteatteriin uutta tragedialinjaa. Hän halusi muistuttaa niistä ihmisistä, jotka antoivat kaikkensa sen edestä, että yhteiskunta tulisi paremmaksi ja oikeudenmukaisemmaksi. Useimmiten nämä idealistit tuhoutuivat. Sankareita vastaan Meyerhold saattoi peilata vallassa olevia ihmisiä.
Vuonna 1931 hän ohjasi Vsevolod Višnevskin Viimeisen ratkaisevan ja samana vuonna Juri Olešan Hyvien tekojen luettelon. Olešan näytelmä kuvaa älymystön ongelmia Neuvostoliitossa. Ohjaus Ostrovskin romaanista Kuinka teräs karaistui kiellettiin 1931. Vuonna 1933 hän ohjasi Juri Germanin näytelmän Aloitus. Teos kuvaa luovaa ihmistä systeemin kourissa, kun saksalainen arkkitehti joutuu pois virastaan. Kyse on fasismista ja yleensä totalitarismista.
Vuosina 1933–1935 Meyerhold ohjasi klassikkoja, joista mainittakoon Kretsinskin Häät ja Alexandre Dumas'n Kamelianainen, jossa hänen vaimonsa Zinaida Reich oli pääosassa. Meyerholdin klassikkovalinnat olivat sikäli mielenkiintoisia, että tuohon aikaan virallinen kulttuuripolitiikka Neuvostoliitossa nosti klassisen taiteen esikuvaksi.
1930-luku > Unelma omasta teatteritilasta

Meyerholdilla oli unelma omasta teatteritilasta, ja teatteritalo valmistuikin 1930-luvun lopulla, mutta hänen teatterinsa suljettiin jo 1938 (päätös 7.11.1938).
Meyerholdin teatteri ei ollut enää 1930-luvulla siinä erikoisasemassa missä se oli ollut 1920-luvulla. Vaikein este suosiolle oli vaativa suhtautuminen yleisöön. Meyerholdin teatteri asetti yleisölle haasteita, joita se ei halunnut ottaa. Meyerholdin teatterinäkemyksissä muotoutui tässä vaiheessa tietty teatteri-ihanne, joka ilmeni hänen suunnitelmissaan uudeksi teatterirakennukseksi.
Uudisrakennuksen suunnittelussa vaikuttivat Meyerholdin omat kokemukset niiltä osin kuin hän oli joutunut luopumaan ohjausideoistaan teatteritilan asettamien rajoitusten vuoksi. Suunnitelmissa heijastuvat myös Meyerholdin teatterihistorialliset tutkimukset sekä hänen matkoillaan näkemänsä teatterirakennukset kuten Max Reinhardtin teatteri ja  Walther Gropiuksen suunnitelma Erwin Piscatorin teatteriksi.
M. Barhin ja S. Vahtangov – uudisrakennuksen suunnittelijat – kertovat artikkelissaan ”Toteutumaton idea” niistä pääperiaatteista, joihin suunnittelutyössä nojattiin:
»Katsomon ja näyttämön ykseys; katsojat seuraavat näyttämötoimintaa kolmelta taholta; toiminta rakentuu syvyyssuuntaan ja sitä seurataan aksonometrisesti ylhäältä ja sivulta; katsojat näyttelijöistä erottavien esiripun, rampin ja orkesterisyvennyksen puuttuminen; katsomon valaiseminen luonnollisella valolla; näyttelijöiden välitön yhteys näyttämöön.»
Meyerholdin suunnitelmien jälkeen rakennetuissa teattereissa eri puolilla maailmaa monet näistä periaatteista ovat toteutuneet, muun muassa ajatus katsomon ja näyttämön välisestä yhteydestä: katsojat saavat väliajalla tulla tutkimaan itse näyttämöä. Näyttelijöiden ja näyttämön välillä tuli vallita koko esityksen ajan kiinteä yhteys, minkä vuoksi näyttelijöiden pukuhuoneet oli tarkoitus sijoittaa puoliympyrän muotoon näyttämön taakse. Meyerholdin ajatusta teatterista taiteena korostaa suunnitelma ”taiteellisen tornin” rakentamiseksi teatterirakennukseen siten, että sinne sijoitettaisiin eri kerroksiin ohjaajan, säveltäjän, näyttämörakennelmien eli konstruktioiden suunnittelijan ja lavastajan huoneet. Meyerhold piti kiinni siitä, että lavastusratkaisun ja näyttämötilan käytön suunnitteli konstruktioiden tekijä eli konstruktori (tulee sanasta konstruktivismi), kun värit, puvut ja rekvisiitan suunnitteli taas taiteilija eli lavastaja. Meyerholdin teatteri oli kohtaamispaikka, jossa kukaan ei saanut olla kaukana itse esityksestä.
Meyerhold ja Stanislavski

Meyerholdin jäädessä työttömäksi Konstantin Stanislavski kutsui hänet Moskovan taiteellisen teatterin (MHAT:n) ohjaajaksi. Kuka tahansa ei olisi tuona aikana uskaltanut tehdä sitä. Pian Stanislavskin kuoleman jälkeen Meyerhold vangittiin.
Tuohon aikaan Stanislavskin ja Meyerholdin käsitykset näyttelijäntyöstä lähestyivät toisiaan, kun Stanislavski päätyi psykofyysisten toimintojen metodiinsa. Hän tuli siihen tulokseen, ettei tiettyä tilannetta voida esittää, ellei näyttelijällä ole siihen tarvittavaa fyysistä tilaa ja valmiuksia. Stanislavski ja Meyerhold päätyivät vastakkaisista lähtökohdista samaan tulokseen. Heidän työnsä tähtäsi 1900-luvun teatterikeinojen kehittämiseen. Olennaista teatterissa oli ihmistunteiden totuudellisuus, näyttelijän orgaaninen elämä näyttämöllä ja värikkään muodon yhdistäminen kunkin kirjailijan tyyliin. Tšehovia ei voi esittää samoin kuin Brechtiä, mutta näyttämöllä molempien kohdalla ihminen ja ihmistunteiden totuus on teatterin ydin.
Stanislavski oli suuri näyttelijä. 1930-luvulla hänet kanonisoitiin, ja hänen nimissään yritettiin tukahduttaa teatterin kehitys. Siihen hän ei ollut itse syyllinen.
Stanislavskin metodi on näyttelijän lahja näyttelijälle. Metodin ytimenä on, miten päästä tietoisesti alitajuiseen, intuition ja ekstaasin lähteille. Tavoitteena on, että näyttelijä pystyy itse mobilisoimaan kaikki käyttövaransa, niin että syntyy jotain uutta, näkyviin tulee uusia puolia ihmisen sielusta.
Stanislavskin mukaan jokaisen taiteilijan oli luotava itselleen oma järjestelmänsä, luova taiteilija ei toista itseään, sen sijaan käsityöläinen toistaa vanhan mallin.
Vallankumouksen haaksirikko ja elämän loppu

Vallankumouksen ensi vuosina Meyerhold oli silloisten vallanpitäjien suosiossa, 1920-luvun alussa hän johti koko Neuvosto-Venäjän teatterielämää.
Kun sosialistinen realismi julistettiin 1930-luvulla ainoaksi oikeaksi taidesuunnaksi, alettiin Meyerholdia syyttää kansalle vieraasta formalismista. Meyerhold piti itseensä kohdistuneita syytöksiä väärinä ja piti katkeran puolustuspuheen Yleisliittolaisessa teatteriohjaajien konferenssissa 13. kesäkuuta 1939, vaikka ajan tyylin mukaan hänen olisi pitänyt tunnustaa virheensä. Tämä sinetöi hänen kohtalonsa. Hänet vangittiin 20. kesäkuuta Leningradissa ja teloitettiin 2. helmikuuta 1940. Sen lisäksi hänen vaimonsa Zinaida Reich murhattiin puukottamalla 14. heinäkuuta 1939 Moskovassa.
Silloisen käytännön mukaan hänen nimensä ja kuvansa katosivat kaikista julkaisuista. Meyerholdin täydelliset ohjaajan partituurit olivat kuitenkin säilyneet Sergei Eisensteinin puutarhaan haudattuina. Stalinin kuoleman jälkeen 1950-luvulla hänestä alettiin luennoida Neuvostoliitossa. Vuonna 1955 Meyerholdin maine puhdistettiin virallisesti. Rehabilitointiprosessi alkoi 26. marraskuuta 1955.
Suuri taiteilija

Meyerholdin töissä ohjaajan mestaruus ilmeni sommittelun ja komposition taidossa. Hän hallitsi teatterin ajan ja tilan. Albert Einsteinin jälkeen ajan ja paikan käsite on kehittynyt yhtenä käsitteenä. Teatterissa se, missä aika ja paikka yhdistyvät, on mise en scène, näyttämöasema. Se on tilakäsite, mutta myös hetki kuin valokuva tai jähmettynyt tuokio. Seuraavassa hetkessä se on jo toinen. Se muuttuu ajassa, se on esityksen pienin rakennustiili. Meyerholdilla oli kyky käyttää jokaisen näyttämöaseman mahdollisuudet ajassa ja paikassa mahdollisimman tehokkaasti.
Suuri taide on valitsemista. Meyerholdin esitykset oli rakennettu kuin musiikkiteokset kehittelyjaksoineen, toistoineen ja niin edelleen. Esitykset toimivat musikaalisten lakien mukaan. Meyerhold oli myös loistava kuvataiteilija. Hän rakensi mise en scenit kuin taulut. Hetkenä minä hyvänsä otetut kuvat Meyerholdin esityksistä ovat kaikki hyvin ilmaisuvoimaisia. Esityksen sisäinen merkitys paljastuu näyttämökuvissa. Tilaratkaisuihin sisältyy tilan filosofia.
Meyerhold opetti oppilaansa tutkimaan maalaustaidetta. Leonardon Pyhässä ehtoollisessa jo käden asento merkitsee paljon, vaikka henkilöt ovat staattisia. Suuret ohjaajat hallitsevat rytmin vaihtelun ja kontrastin käytön. Näyttämöasema voi ilmaista idean maksimaalisen tehokkaasti.
Suuri taiteilija > Meyerholdin vaikutus

Meyerholdin vaikutus maailman teatteriin on ollut vertaansa vailla. Esimerkiksi Bertolt Brecht, joka tunsi Meyerholdin teatterin, sai huomattavia vaikutteita Meyerholdin ohjauksista omaan teatteriteoriaansa. Meyerhold vaikutti myös maailman elokuvataiteeseen, koska Sergei Eisenstein oli hänen oppilaansa.
Lähes kaikki Brechtin myöhemmin käyttämät keinot löytyvät jossain muodossa Meyerholdin ohjauksista. Boris Zingerman kirjoittaa neuvostoteatterin vaikutuksesta maailman teatteritaiteeseen ja erityisesti Bertolt Brechtiin:
»Meyerholdilla on ollut kunnia keksiä eräitä eeppisen teatterin ratkaisevia ideoita. Hän kehitti eräitä tämän teatterityylin ja –suunnan yleisperiaatteita (metaforista koostuvan esityksen joka kohdistuu ensisijaisesti katsojan tietoisuuteen ja joka saa hänet katsomaan uudella tavoin vieraannuttaen arkisesta maailmasta, näyttelijän joka esittää luomaansa näyttämöhahmoa jne.) ja myös eräitä sen keinoja (julisteet ja otsikot jotka edeltävät ja kommentoivat erillisiä episodeja, laulut joita näyttelijä esittää toiminnan aikana ja jotka vieraannuttavat juonesta jne.).

Mutta nimenomaan Brecht, joka antoi vieraannuttamiselle universaalin merkityksen, mitä sillä ei ollut Meyerholdilla, kehitti eeppisen teatterin systeemin ja antoi uuden sisällön 1920-luvun vallankumouksellisen taiteen keksinnöille. Poliittisen propagandan ja sosiaalisen naamion taide, joka tuntui jo loppuunkäytetyltä ja joutuneen hyllylle, sai Brechtin tuotannossa aivan uusia sysäyksiä ja se rakentui uudella tavalla 1930-1940-lukujen historiallisen tilanteen mukaan. Vaikka Meyerholdin esityksissä oli tietyssä määrin ja tietyissä yhteyksissä esillä kaikki Brechtin eeppisen teatterin ainekset, on Meyerholdin ja Brechtin välillä sittenkin kokonainen aatteellisen ja taiteellisen kehityksen aikakausi.»
Kirjallisuutta

Brecht, Bertolt: Über Schauspielkunst. Henschelverlag, Berlin 1973.
Chekhov, Mihail: To the Actor. Harper & Brothers. New York 1953.
Cohen, Robert: Näyttelemisen mahti. Tampereen yliopisto. Tampere 1986.
Eisenstein, Sergei: Elokuvan muoto. Love. Rauma 1978.
Fiebach, Joachim: Sovjetische Regisseurre Über ihr Theater. Henschelverlag. Berlin 1976.
Goldstein, Malcolm: The Political Stage. Oxford University Press. New York 1974.
Gray, Camilla: The Russian Experiment in Art 1863 – 1922. London 2000.
Jangfeldt, Bengt: Panoksena elämä. Majakovski ja hänen piirinsä. WSOY 2008.
Ostrovski, Nikolai: Kuinka teräs karaistui. Kansankulttuuri. Helsinki 1974.
Takala, Kimmo: Viisi kuvaa vallankumouksen teatterista. Teatteri-lehti 2 / 1989
Teatteri-lehti 1 / 1982. Rantala, Raija-Sinikka; Tukholman Meyerhold-seminaari.
Teatteri-lehti nro 2 / 1989. Kimmo Takala; Viisi kuvaa vallankumouksen teatterista, sivut 20–25.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vsevolod Meyerholdin museo Moskovassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuvia Meyerholdin esityksistä[vanhentunut linkki]
Meyerhold's Biomechanics Training (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Meyerhold lukee Anton Tšehovin Lokin käsikirjoitusta Puškinossa kesällä 1898 valmistautuessaan Konstantin Trepljovin rooliin.
Meyerhold Pierrot'n rooliasussa Aleksandr Blokin näytelmässä Pieni markkinateatteri vuonna 1906.
Grigorjevna Kovalenskaja prinssi Fernandona Meyerholdin ohjaamassa näytelmässä.
Boris Grigorjev: Tohtori Dappertutto (1916).
Aleksandr Golovin: Vsevolod Meyerhold (1917).
Ljubov Popova: Suunnitelma Jalomielisen aisankannattajan lavastukseksi, 1922.
Erast Garin Hlestakovina Meyerholdin Reviisorissa vuonna 1926.
Meyerholdin puoliso Zinaida Reich (1894-1939).
Konstantin Stanislavski ja Vsevolod Meyerhold venäläisessä postimerkissä vuodelta 2000.
Munkkivuoren kirkko

| Munkkivuoren kirkko |
| --- | --- |
 Munkkivuoren kirkko Naantalintien puolelta.
Sijainti:  Raumantie 3, Helsinki
Koordinaatit:  60°12.358′N, 024°52.509′E
Seurakunta:  Munkkiniemen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1963
Suunnittelija:  arkkitehti Olavi Kantele
Istumapaikkoja:  550
Poistui käytöstä:  2024
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Munkkivuoren kirkko on Munkkiniemen seurakunnan kirkkorakennus aivan Munkkivuoren ostoskeskuksen vieressä Munkkiniemen kaupunginosassa Helsingissä. Kirkon yhteydessä on seurakuntatalo. Myös erillinen kellotorni kolmine kelloineen on vuodelta 1963. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Olavi Kantele, joka oli aiemmin työskennellyt pitkään Aarne Ervin toimistossa. Munkkivuoren seurakunta itsenäistyi vuonna 1967 Munkkiniemen seurakunnasta. Vuoden 2011 alussa seurakunnat yhdistettiin uudelleen.
Kirkossa on Åke Hellmanin alttarimosaiikki Fiat voluntas tua (Tapahtukoon sinun tahtosi) vuodelta 1965. Kirkon 30-äänikertaiset urut suunnitteli arkkitehti Kantele yhteistyössä Kangasalan urkutehtaan kanssa. Urkujen äänikerrat ja tekniset ominaisuudet suunnitteli urkutaiteilija Pentti Soinne. Koneistoltaan täysmekaaniset ja kolmisormioiset urut vihittiin käyttöön lokakuussa 1965.
Karismaattisen liikkeen saarnaaja ja sielunhoitaja Ulla-Christina Sjöman  työskenteli Helsingin ruotsinkielisissä seurakunnissa lehtorina ja saarnasi enimmäkseen Munkkivuoren kirkossa. Koettuaan 1970-luvulla Tukholmassa hengellisen herätyksen hän teki seurakuntatyötä, keskusteli ihmisten kanssa ja rukoili sairaiden parantumisen puolesta. Pisimpään hän toimi Lukas församlingin palveluksessa Munkkivuoressa, jossa hän työskenteli eläkeikäänsä, vuoteen 1989 asti.
Munkkiniemen seurakunta päätti 14.12.2022 luopua Munkkivuoren kirkosta ja seurakuntatalosta vuoden 2024 lopussa, koska kirkko vaatisi lähivuosina laajan peruskorjauksen ja seurakunnan määrärahoja on leikattu. Seurakunta käyttää Munkkivuoren kirkkoa syksyyn 2026 asti ennen Munkkiniemeen muuttamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Munkkivuoren kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Helsingin kirkot ja kappelit |
| --- | --- |
Kirkot:  Mikael Agricola  Alppila  Andreaskirkko  Diakonissalaitoksen kirkko  Hakavuori (ei enää käytössä)  Herttoniemi  Huopalahti  Itäkeskus  St. Jacobs kyrka  Jakomäki (purettu 2023)  Johanneksenkirkko  Kallio  Kannelmäki  Karunan kirkko  Konala (ei enää seurakuntakäytössä)  Kontula  Koskelan kirkko  Kristuskyrkan  Kulosaari  Käpylä  Laajasalo  Lauttasaari  Luther-kirkko  Lähetyskirkko  Malmi  Maunula  Meilahti  Merimieskirkko  Munkkiniemi  Munkkivuori  Myllypuro  Olaus Petrin kirkko  Oulunkylä  Oulunkylän puukirkko  Paavali  Pakila  Pasila (purettu 1978)  Pihlajamäki  Pitäjänmäki  Puistola  Pyhän Henrikin katedraali  Pyhän Kolminaisuuden kirkko  Pyhän Marian kirkko  Pyhän Nikolauksen kirkko  Roihuvuori  Saalem-temppeli  Saksalainen kirkko  Suomenlinna  Tammisalo  Tapanila  Temppeliaukio  Tuomaankirkko  Tuomiokirkko  Töölö  Uspenskin katedraali  Vanha kirkko  Vartiokylä  Viikki  Vuosaari  Östersundom 
Kappelit:  Herttoniemenranta  Jätkäsaari  Kamppi  Katukappeli (Vuosaari)  Leposaari (Kulosaari)  Länsi-Pasila (ei enää seurakunnan käytössä)  Malminkartano  Merirasti-kappeli  Puotila  Pyhän Laurin kappeli  Pyhän Sydämen kappeli  Ruoholahti  Vankilahotellin kappeli
Maahanmuuttopolitiikka Suomessa

Maahanmuuttopolitiikka ja siihen liittyvän lainsäädännön valmistelu Suomessa perustuvat kulloisenkin hallituksen linjaamiin tavoitteisiin, Euroopan unionin yhteiseen maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaan sekä kansainvälisiin sopimuksiin. 2020-luvun puoliväliä lähestyttäessä Suomeen saapuneiden maahanmuuttajien määrä oli kasvanut nopeasti edellisten vuosikymmenten aikana. Maahanmuutosta oli tuolloin tullut yksi poliittisen keskustelun kiistellyimmistä aiheista.
Edellä mainituista kansainvälisistä sopimuksista tärkeimpiä ovat
Euroopan ihmisoikeussopimus
kidutuksen vastainen yleissopimus
lapsen oikeuksien sopimus
Geneven pakolaissopimus.
Puolueiden maahanmuuttopoliittiset näkemykset > Kokoomus

Kokoomus kannattaa vastuullista maahanmuuttopolitiikkaa, jossa tuetaan elinolojen kehitystä erityisesti turvapaikanhakijoiden lähtöalueilla ja edistetään kokonaisvaltaista kriisinhallintaa. Kokoomus kannattaa myös yhteiskuntien vakauden vahvistamista, demokratiakehitystä ja tasa-arvoa kehitysyhteistyöllä. Puolue haluaa vahvistaa Euroopan unionin ulkorajavalvontaa ja tehostaa yhteistyötä turvapaikkakäsittelyssä.
Puolueiden maahanmuuttopoliittiset näkemykset > Perussuomalaiset

Perussuomalaisten mielestä tiukka maahanmuuton hallinta ja paluumuutto ovat tärkeimmät ja tehokkaimmat ja käytännössä ainoat maahanmuuton haitoilta suojautumisen keinot.
Puolueiden maahanmuuttopoliittiset näkemykset > Kristillisdemokraatit

Kristillisdemokraatit kannattavat inhimillistä, mutta hallittua maahanmuuttopolitiikkaa. He tahtovat auttaa avuntarvitsijaa ja turvata oleskeluluvan saaneiden kotouttamisen Suomeen. Tämän onnistumiseksi maahanmuuton on oltava hallittua ja lieveilmiöitä on torjuttava.
Puolueiden maahanmuuttopoliittiset näkemykset > Ruotsalainen kansanpuolue

Ruotsalaisen kansanpuolueen näkemyksen mukaan maahanmuutto- ja pakolaispolitiikka toimii Euroopan unionissa ja johtaa siihen, että jäsenvaltioiden välillä kannetaan yhdessä vastuu ja tehdään oikeudenmukaisia jakoja. Elokuussa 2024 hallitusvastuussa ollessaan puolue ehdotti saatavuusharkinnasta luopumista. Hallituskumppanit suhtautuivat myös penseästi RKP:n ehdotuksiin muuttaa työperäistä maahanmuuttoa. Puolueen puheenjohtajan Anders Adlercreutzin mukaan puolueen isona tavoitteena on vakiinnuttaa nettomaahanmuutto Suomeen vähintään 40 000:een henkilöön vuodessa. Vuonna 2023 nattomaahanmuutto Suomeen oli ennätyskorkealla.
Puolueiden maahanmuuttopoliittiset näkemykset > Keskustapuolue

Keskustapuolueen eduskuntaryhmä haluaa tiukentaa Suomen maahanmuuttopolitiikkaa lisäämällä pikakäännytyksiä, mutta samalla se haluaa parantaa työllistyneen turvapaikanhakijan mahdollisuuksia jäädä Suomeen. Antti Kaikkosen mielestä pikakäännytyksiä voitaisiin käyttää nykyistä enemmän silloin, kun turvapaikan hakija tulee Suomeen turvallisesta maasta. Työ on keskustan mielestä parasta kotouttamista. Siksi turvapaikanhakijan työhön pääsyä pitäisi helpottaa esimerkiksi kohtuullistamalla perheenyhdistämisen tulorajoja ja poistamalla turhia kielivaatimuksia.
Puolueiden maahanmuuttopoliittiset näkemykset > Vihreä liitto

Vihreiden näkemyksen mukaan maahanmuuton kolme tärkeintä haastetta ovat kielen oppiminen, työllistyminen ja yhdenvertaisuuden toteutuminen. Ne ovat kotoutumisen avainkysymykset. Suomi, joka kohtelee hyvin ja tasa-arvoisesti kaikkia asukkaitaan, myös muualta tulleita, pitää huolta kantaväestöstäkin. Vihreät toteavat, että maahanmuuttajien ja suomalaisten vastakkainasettelu ei ole Suomelle eduksi.
Puolueiden maahanmuuttopoliittiset näkemykset > SDP

Sosialidemokraattinen Puolue esittää rakenteellisia uudistuksia maahanmuuttajien kotouttamiseen. Puolueen tarkoituksena on linjata ne keinot, joilla tehostetaan kotoutumista pitkällä aikavälillä. Puolue pitää kiinni maahanmuutossa noudatettavasta työvoiman saatavuusharkinnasta. Työmarkkinoilla sovittuja työmarkkinasopimuksia pitää noudattaa, eikä maahan muuttaneista – mukaan lukien turvapaikan saaneet – saa tehdä työehtojen kohtelun suhteen toisen luokan kansalaisia.
Puolueiden maahanmuuttopoliittiset näkemykset > Vasemmistoliitto

Vasemmistoliiton kanta on, että Suomi tarvitsee maahanmuuttoa ja maahanmuuttajien tarjoamaa työpanosta. Puolueen mielestä työlupaprosesseja on helpotettava ja työperäisten maahanmuuttajien kotouttamista on parannettava. Maahanmuuttajien hyväksikäyttöä työmarkkinoilla on estettävä kertomalla maahantulleille heidän oikeuksistaan ja lisäämällä työehtojen valvontaa.
Eri hallitusten toimia 2000-luvulla > Orpon hallitus > Hallituksen saamaa kritiikkiä ja keskustelua

Helsingin Sanomat otsikoi pääkirjoituksessaan ”Purran puheet menivät metsään” kirjoittaen, että valtiovarainministeri Riikka Purran perussuomalaisten puoluevaltuustossa pitämä puheenvuoro ei pitänyt paikkaansa. Purra vastasi kirjoitukseen toteamalla, että hän "käsitteli puheenvuorossaan juuri niitä usein esitettyjä väitteitä, jotka pääkirjoituksessa jälleen kerran esitettiin todisteeksi työperäisen maahanmuuton erinomaisuudesta taloutemme korjaajana". Helsingin Sanomat viittasi perusteluissaan valtiovarainministeriön osastopäällikön Mikko Spolanderin haastatteluun keväältä 2024. Purran mukaan lehti jätti haastattelusta olennaisen kohdan pois lainatessaan sitä, sillä maahanmuuton todetaan haastattelussa vahvistavan julkista taloutta, mikäli maahanmuuttajat työllistyvät yhtä hyvin, keskimäärin samanlaisiin työpaikkoihin ja samalla palkalla kuin suomalaiset. Purra jatkoi vastauksessaan, että: "Viimeisten 15–20 vuoden aikana työllisten maahanmuuttajien määrä on noussut huomattavasti. Maahanmuuttajatyöntekijät asettuvat pääosin matalaa koulutusta vaativiin, pienipalkkaisiin, osa-aikaisiin tai epäsäännöllisiin työsuhteisiin. Tämän seurauksena monet työperäiset maahanmuuttajat maksavat vähän veroja ja kerryttävät vähän eläkettä, mikä johtaa siihen, että pientä palkkaa, työttömyysjaksoja ja eläkettä kompensoidaan eri tulonsiirroilla. Erityisesti EU:n ulkopuolelta tulleilla työntekijöillä on usein perhe mukana, mikä nielee monenlaisia julkisia resursseja. Perhesyin maahan tulleiden ansiotasokehitys on tutkitusti heikkoa vielä 10 vuotta Suomessa olon jälkeen. Mikäli haluamme tehdä tällaisesta maahanmuutosta hyvinvointiyhteiskunnalle taloudellisesti kannattavaa, pitäisi meidän siirtyä USA:n kaltaiseen olemattoman sosiaaliturvan järjestelmään. Tällaiselle ei onneksi löydy Suomesta suurta kannatusta. Perussuomalaiset on sen sijaan pitkään kannattanut kansalaisuusperustaista sosiaaliturvaa". Hän kirjoitti myös, että: "Se itsessään, että Suomeen tulee ulkomailta työikäistä väestöä, ei kestävyysvajetta korjaa, koska tulijoiden enemmistö ei koulutus- ja osaamistasoltaan vastaa kotimaista työvoimaa."
Aiheesta muualla

EU:n maahanmuuttopolitiikka
Helsingin kaupungin maahanmuuttopoliittiset tavoitteet (Arkistoitu – Internet Archive)
Ovatko maahanmuuttajat turvallisuusuhka?
Yle selvitti puolueiden maahanmuuttonäkemykset
Välimäki, Matti (2019) Politiikkaa kansallisten, kansainvälisten ja ideologisten reunaehtojen puitteissa: Suomalaiset puolueet ja maahanmuutto 1973–2015. Turun yliopisto, Turku.
Tuominen, Hanna & Välimäki, Matti (2021) Suomi ja muuttoliikepolitiikan eurooppalaistuminen (1954-2020)
Tummajuovamullo

| Tummajuovamullo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Mullot Mullidae
Suku::  Upeneus
Laji::  tragula
Kaksiosainen nimi
 Upeneus tragula  Richardson, 1846 
Katso myös
   Tummajuovamullo Wikispeciesissä   Tummajuovamullo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tummajuovamullo (Upeneus tragula) on mullojen (Mullidae) heimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Tummajuovamullo voi kasvaa korkeintaan 25 senttimetrin mittaiseksi. Pään ja ruumiin pohjaväritys on valkoinen tai beige punaisilla, ruskeilla tai mustilla täplillä. Kaikissa evissä on punaisia, ruskeita tai mustia juovia. Lajilla on kylkiviivallaan 28–31 suomua. Viiksisäikeet ovat yleensä keltaiset ja 13–21 millimetrin mittaiset. Tummajuovamullolla on selkäevässään kahdeksan piikkiruotoa ja yhdeksän pehmeää ruotoa. Peräevässään sillä on yksi piikkiruoto ja kuusi pehmeää ruotoa.