stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chemnitz
Historia

Vuonna 1143 nykyisen Chemnitzin paikalla sijaitsi vanhan slaavilaisasutuksen paikalle perustettu benediktiiniläisluostari. Vuonna 1170 keisari Fredrik I Barbarossa antoi sille keisarillisen valtakunnankaupungin oikeudet. Vuonna 1307 kaupungista tuli Meissenin rajakreivin alainen. Jo keskiaikana kaupunki oli tekstiilituotannon keskus; kehitys jatkui teollisen vallankumouksen myötä. Kaupungista tuli yksi Saksan suurimpia teollisuuskaupunkeja, ja se sai nimen ”Saksin Manchester”. Vuonna 1913 kaupungissa oli 320 000 asukasta, enemmän kuin nykyään.
Toisen maailmansodan aikana kaupunki tuotti lähes yksinomaan sotilasvarusteita. Sitä pommitettiin raskaasti, ja se tuhottiin 3. maaliskuuta 1945 lähes täysin. Itä-Saksan hallitus päätti tehdä kaupungista sosialistisen mallikaupungin. Vanhoja rakennuksia ei entisöity, vaan kaupunki rakennettiin uudelleen betonista itäsaksalaiseen tyyliin. 10. toukokuuta 1953 se nimettiin Karl Marxin kunniaksi. Saksan jälleenyhdistyttyä vuonna 1990 kaupunki sai takaisin entisen nimensä.
Saksojen yhdistymisen myötä raskasta teollisuutta ajettiin alas, ja kaupungin väkiluku on vähentynyt vuodesta 1989 lähtien rankasti: kaupungin yli 300 000 asukkaasta on kadonnut yli 50 000 asukasta.
Koulutus

Kaupungissa on vuonna 1836 (tuolloin nimellä Königliche Gewerbschule Chemnitz) perustettu teknillinen yliopisto Technische Universität Chemnitz, jossa on noin 10 000 opiskelijaa. Se on kolmanneksi suurin yliopisto Saksin osavaltiossa.
Väestö

Vuoden 2006 lopussa Chemnitzin asukasluku oli 245 700. Asukkaista miehiä oli 117 653 (48 %) ja naisia 128 047 (52 %). Ulkomaalaisia kaupungissa oli 11 488 (4,7 %). Suurin ikäryhmä oli 65–75-vuotiaat, joita oli 35 519 (14 %).
Chemnitzin asukasluku on ollut pitkään laskussa. Korkeimmillaan se oli vuonna 1930, jolloin kaupungissa asui yli 360 000 ihmistä. Maaliskuussa 1990 kaupungissa oli asukkaita vielä 317 486. Asukasluku on pudonnut vuoden 1990 lukemista yli 20 prosenttia.
Nähtävyyksiä

Chemnitz menetti suurimman osan vanhasta rakennuskannastaan toisen maailmansodan raskaissa pommituksissa sekä Itä-Saksan aikana, jolloin valtio toteutti kaupungissa stalinistista kaupunkisuunnittelupolitiikkaa. Joitakin historiallisia rakennuksia on kuitenkin jälleenrakennettu.
Nähtävyyksiä > Karl Marx -monumentti

Yksi kaupungin tunnetuimpia nähtävyyksiä on vuodelta 1971 peräisin oleva Karl Marxin monumentti (Karl-Marx-Monument). Filosofi Karl Marxin päätä esittävä veistos on ukrainalaisen taiteilijan Lew Kerbelin työtä. Se on 7,10 metriä korkea ja tehty ukrainalaisesta graniitista. Chemnitzin paikallisväestö kutsuu muistomerkkiä nimellä Nischel, ”pää”.
Nähtävyyksiä > Punainen torni

Chemnitzin vanhimpiin maamerkkeihin lukeutuu Roter Turm, ”punainen torni”. Se on rakennettu 1100- ja 1200-luvuilla. Torni on toiminut muun muassa linnakkeena ja se on myös ollut osa kaupunginmuuria. Kaupungin keskustassa Theaterplatz-aukio muodostaa huomattavan arkkitehtuurikokonaisuuden. Sen laidalla sijaitsevat vuonna 1909 avattu kuningas Albertin museo, Chemnitzin oopperatalo ja St. Petrikirche -kirkko.
Nähtävyyksiä > Raatihuone

Kaupungin keskustassa sijaitsee myös Doppelrathaus, ”kaksoisraatihuone”. Nimitys juontuu siitä, että gotiikkaa edustavat uusi ja vanha raatihuone on rakennettu toisiinsa kiinni. Vanha raatihuone rakennettiin 1400-luvun lopulla, ja sitä on uudistettu muutamaan otteeseen. Vanhan osan sisäänkäynti Judith Lucretia -portaali on vuodelta 1559. Uuden raatihuoneen rakennutti paikallinen arkkitehti Richard Möbius 1900-luvun alussa.
Nähtävyyksiä > Teollisuusmuseo

Chemnitzin teollisuusmuseo (saks. Industriemuseum Chemnitz) esittelee maakunnan teollisuushistoriaa. Museo esittelee moottorien, autojen, rautatiekaluston ja työkalujen valmistusta sekä teollisuuskaupungin ihmisten elämää. Museo toimii entisessä moottoritehtaassa. Se kuuluu Euroopan teollisen perinteen reittiin.
Liikenne

Lähimmät kansainväliset lentokentät ovat Dresden (80 km) ja Leipzig-Halle (90 km). Kaupungin läpi kulkee kaksi Autobahn-moottoritietä, A4 ja A72.
Ystävyyskaupungit

Chemnitzin (Karl-Marx-Stadtin) ensimmäinen ystävyyskaupunki on ollut vuodesta 1961 Tampere. Muita ystävyyskaupunkeja ovat:
Tampere (Suomi, vuodesta 1961)
Ljubljana (Slovenia, vuodesta 1966)
Timbuktu (Mali, vuodesta 1968)
Ústí nad Labem (Tšekki, vuodesta 1970)
Łódź (Puola, vuodesta 1981)
Mulhouse (Ranska, vuodesta 1981)
Manchester (Yhdistynyt kuningaskunta, vuodesta 1983)
Volgograd (Venäjä, vuodesta 1988)
Düsseldorf (Saksa, vuodesta 1988)
Akron (Yhdysvallat, vuodesta 1997)
Taiyuan (Kiina, vuodesta 1999)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Chemnitzin kaupungin viralliset sivut
Chemnitzin matkailusivusto
Saksin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Bautzen
Chemnitz
Dresden
Erzgebirgskreis
Görlitz
Leipzig
Leipzig
Meißen
Mittelsachsen
Nordsachsen
Sächsische Schweiz-Osterzgebirge
Vogtlandkreis
Zwickau
Dubingiain linna

Dubingiain linna (liett.  Dubingių pilis) oli Liettuan suuriruhtinaskunnan mahtiaikoina historiallisesti merkittävä linna Liettuan itäosissa Vilnan pohjoispuolella, nykyisen Molėtain kunnallispiirin Dubingiaissa.
Dubingiain aiempi linna sijaitsi kuvan mäellä.
Biržain-Dubingiain ensimmäinen herttua, hetmanni Mikalojus Radvila Punainen.
Dubingiain linnanraunioita – arkeologista työmaa-aluetta.
Dubingiain aiemman linnan sijainti Liettuassa.
Linnan rakennutti Vytautas Suuri.lähde? Linna kuului liettualaisen Radvilan eli Radziwillin (liett. Radvila, puol. Radziwiłł) ylimystösuvulle 1500-luvulta lähtien. Muun muassa Jurgis Radvila (1480–1541) ja hänen lapsensa Mikalojus Radvila Punainen (1512–1584) ja Barbora Radvilaitė (1520–1551) asuivat ainakin ajoittain linnassa. Linnan aktiivikausi osui 1300–1800-luvuille, sittemmin linna hajotettiin ja nyttemmin alue on toisinaan Liettuan arkeologisten kaivausten kohteena.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Radvilan Biržai-Dubingiai -sukuhaaran Dubingiain linnasta ja sukuhaaran historiaa (liettuaksi)
Dubingiain linna arkeologien tutkittavana 2003–2007 (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)
Dubingiain linnaan liittyvästä turismihankkeesta 2010–2012 (liettuaksi)
Archeologinis paveldas (liettuaksi)
Radvilan suvun Biržai-Dubingiai -sukuhaaran aiemman asuinlinnan hautapaikka Dubingiaissa arkeologien tutkittavana: Dubingiai and the burial place of the Radvila family: major recent archaeological discovery (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fred Dretske

Fred Dretske
Frederick Irwin ”Fred” Dretske (9. joulukuuta 1932 Waukegan, Illinois – 24. heinäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen filosofi, joka oli erikoistunut tietoteoriaan, mielenfilosofiaan ja teonfilosofiaan. Hän sai Jean Nicod -palkinnon vuonna 1994. Dretske opetti useita vuosia Wisconsinin yliopistossa, ennen kuin siirtyi Stanfordin yliopistoon. Jäätyään eläkkeelle Stanfordista hän siirtyi Duke Universityyn, jossa hän toimi filosofian tutkijaprofessorina.
Dretsken mielenfilosofinen näkemys oli eksternalistinen, ja siksi hän pyrki useissa kirjoituksissa osoittamaan, ettei ihminen voi saada pelkällä introspektiolla niin paljon tietoa omasta mielestään kuin odottaisi.
Teoksia

Seeing and Knowing (1981), ISBN 0-7100-6213-3
Knowledge and the Flow of Information (1981), ISBN 0-262-04063-8
Explaining Behavior: Reasons in a World of Causes (1988), ISBN 0-262-04094-8
Naturalizing the Mind (1995), ISBN 0-262-04149-9
Perception, Knowledge and Belief (2000), ISBN 0-521-77742-9
Aiheesta muualla

Fred Dretske, Duke University (englanniksi)
Fred Dretsken haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive), The Dualist, Stanford's Undergraduate Journal of Philosophy (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Fred Dretske
Käännös suomeksi
Dumblė

| Dumblė |
| --- | --- |
Laskupaikka:  Lėvuolähde?
Maat:  Liettua
Pituus:  1,5 km
Dumblė on Kupiškisin kunnallispiirissä, Liettuan kaakkoisosassa sijaitseva pikkujoki tai puro. Se on Lielupen sivuhaaran Mūsan sivuhaaran Lėvuon sivujoki.lähde? Joki kuuluu siis Riianlahteen laskevan Lielupen vesistöön.
Hannele Dufva

| Hannele Dufva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1951 
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori emerita 
Koulutus ja ura
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto 
Tutkimusalue:  soveltava kielitiede 
Hannele Dufva on soveltavan kielitieteen professori emerita Jyväskylän yliopistosta erikoisalanaan kielen oppiminen ja opettaminen. Hänen teoreettinen näkökulmansa pohjautuu Mihail Bahtiniin ja Valentin Vološinoviin palautuvaan dialogiseen kielikäsitykseen sekä hajautuneeseen kognitioon.
Teokset

Dufva, Hannele: Slipshod utterances: a study of mislanguage (Arkistoitu – Internet Archive). 246 sivua. Studia philologica Jyväskyläensia. Jyväskylän yliopisto. 1992. ISBN 951-680-892-1. (Väitöskirja)
Muhammad bin Salman

| Muhammad bin Salman |
| --- | --- |
 
Saudi-Arabian kruununprinssi
Valtakausi:  23. tammikuuta 2017–
Edeltäjä:  Muhammad bin Nayef
Saudi-Arabian pääministeri
Valtakausi:  27. syyskuuta 2022–
Edeltäjä:  Salman bin Abdulaziz Al Saud

Syntynyt:  31. elokuuta 1985 (ikä 39)  Jedda, Saudi-Arabia
Puoliso:  Sarah bint Mashhoor bin Abdulaziz Al Saud (vih. 2008)
Lapset:   Prinssi Salman bin Mohammed  Prinssi Mashhur bin Mohammed  Prinsessa Fahda bint Mohammed  Prinsessa Noura bint Mohammed  Prinssi Abdulaziz bin Mohammed 
Koko nimi:  Mohammed bin Salman bin Abdulaziz bin Abdul Rahman bin Faisal bin Turki bin Abdullah bin Mohammed bin Saud
Suku:  Saud
Isä:  Salman
Äiti:  Fahda bint Falah Al Sultan
Uskonto:  sunnalaisuus
Nimikirjoitus:  
Muhammad bin Salman bin Abdulaziz Al Saud (arab. محمد بن سلمان بن عبد العزيز آل سعود‎, Muḥammad ibn Salmān ibn ‘Abd al-‘Azīz ’Āl Sa‘ūd) (s. 31. elokuuta 1985 Jedda, Saudi-Arabia) on Saudi-Arabian pääministeri, kruununprinssi ja nykyisen kuninkaan Salman bin Abdul-Aziz Al Saudin poika. Muhammad bin Salmanista käytetään arabimaissa lyhennettä MBS.
Aikaisemmin hän toimi maansa puolustusministerinä (2015–2022) ja varapääministerinä (–2022).
Varhainen elämä

Muhammad bin Salman on Saudi-Arabian kuningas Salman bin Abdul-Aziz Al Saudin ja tämän kolmannen vaimon Fahda bint Falah bin Sultanin vanhin poika. Hän suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon kuningas Saudin yliopistossa Riadissa. Hän työskenteli sittemmin valtion virkamiestehtävissä. Vuonna 2009 hänet nimitettiin tuolloin Riadin kuvernöörinä toimineen isänsä erikoisneuvonantajaksi, ja vuonna 2013 hänestä tuli kruununprinssin hovin päämies ministerin arvolla. Hänen isänsä Salman oli nimitetty edellisenä vuonna kruununprinssiksi edellisen prinssi Najef bin Abdul Azizin kuoltua, ja hänestä tuli Saudi-Arabian kuningas edellisen kuninkaan Abdullahin kuoltua vuonna 2015. Salmanin ensimmäisiä toimia kuninkaana olivat Muhammad bin Nayefin nimitys kruununperijäksi ja Muhammad bin Salmanin nimitys puolustusministeriksi. Myöhemmin samana vuonna Muhammad nimitettiin varakruununprinssiksi, toiseksi varapääministeriksi sekä talous- ja kehityskomission puheenjohtajaksi.
Avioliitto ja perhe

Muhammad bin Salman avioitui vuonna 2008 Sarah bint Mashhurin kanssa, ja pariskunnalla on viisi lasta.
Ministerinä ja kruununprinssinä

Puolustusministerinä Muhammad vei Saudi-Arabian osapuoleksi Jemenin sisällissotaan maaliskuussa 2015. Saudi-Arabia kuuluu arabimaiden liittoumaan, joka aloitti sotatoimet Jemenissä, kun huthikapinalliset ajoivat maan presidentin Abdrabbuh Mansour Hadin maanpakoon. Presidenttiä tukevan sotilasoperaation saavutukset ovat vähäisiä, ja Saudi-Arabiaa ja sen liittolaisia on syytetty ihmisoikeusrikkomuksista. Puolustusministerin virkansa ohella Muhammad on julkistanut ”Saudivisio 2030" -ohjelman, jonka tarkoituksena on uudistaa öljystä riippuvaisen kuningaskunnan sosiaalisia ja taloudellisia olosuhteita. Hän on ehdottanut myös valtiollisen öljy-yhtiö Saudi Aramcon osittaista yksityistämistä. Ulkopolitiikassa Muhammad on edustanut kuningas Salmania useaan otteseen ulkomailla, muun muassa Moskovassa, Pekingissä ja Washingtonissa.
Kesäkuussa 2017 Muhammad bin Salman nimitettiin kruununprinssiksi, ja hän ohitti näin edellisen kruununprinssi Muhammad bin Nayefin. Nimitys oli odotettu, mutta sen ajoitusta on luonnehdittu yllättävän nopeaksi. Muhammadista tuli samalla myös varapääministeri, ja hän säilytti puolustusministerin asemansa. Entinen kruununprinssi vapautettiin kaikista tehtävistään, mukaan lukien sisäministerin virasta.
Lokakuussa 2017 bin Salman sanoi The Guardianin haastattelussa Saudi-Arabian olevan liian konservatiivinen, mikä johtuu Iranin vallankumouksen vastareaktiosta. Hän mainitsi myös aikovansa viedä maata maltillisemman islamin suuntaan. Samoihin aikoihin kerrottiin myös suunnitelmista luoda Saudi-Arabian luoteisosaan talousalue, johon kuuluisi myös osia Egyptistä ja Jordaniasta. Hankkeeseen on tarkoitus sijoittaa 500 miljardia dollaria.
Ministerinä ja kruununprinssinä > Puhdistukset ja Jamal Khashoggin murha

Marraskuussa 2017 Muhammad bin Salman pidätytti 11 prinssiä sekä neljä silloista ministeriä ja kymmeniä entisiä ministereitä. Pidätyksiä perusteltiin korruption vastaisella taistelulla. Yksi pidätetyistä on saudiarabialainen miljardööri Al-Walid ibn Talal joka on Muhammad bin Salmanin ensimmäinen serkku. Forbesin mukaan bin Salmanin puhdistuksien seurauksena 10 saudiarabialaista miljardööriä putosi pois miljardöörien listalta.
Katoamiset ovat lisääntyneet Muhammad bin Salmanin noustua kruununprinssiksi. Toimittaja Jamal Khashoggin lisäksi on kadonnut useita kuningashuonetta arvostelleita kuningashuoneen jäseniä sekä Saudi-Arabiasta maanpakoon lähteneitä prinssejä. Heidät on kutsuttu tapaamisiin, eikä heidän olinpaikastaan sen jälkeen ole tietoa. Muhammadin sanotaan pyrkivän murskaamaan kaikki, joiden hän uskoo haluavan estää hänen nousunsa kuninkaaksi. Uudistuksia, kuten naisten autoilun sallimista, pidetään julkisuustemppuina.
CIA tuli vuonna 2018 siihen tulokseen, että Muhammad bin Salman määräsi Jamal Khashoggin murhattavaksi. YK:n vuonna 2019 julkaisemassa raportissa todetaan, että Saudi-Arabian kruununprinssin osuutta Jamal Khashoggin murhaan pitäisi tutkia, koska on uskottavia todisteita siitä, että hän ja vanhemmat virkamiehet ovat vastuussa murhasta. Raportin mukaan Khashoggi joutui harkitun teloituksen uhriksi, mistä Saudi-Arabian on vastattava kansainvälisten ihmisoikeuslakien mukaan. Kruununprinssin syyllisyyteen viittaa myös Yhdysvaltain tiedusteluyhteisön raportti (2021).
Yhdysvaltain tuomioistuimet myöntävät ulkomaisille valtionpäämiehille suojan syytteitä vastaan, ja Joe Bidenin hallinnon suosituksesta prinssille myönnettiin koskemattomuus vuonna 2022.
Ministerinä ja kruununprinssinä > De facto -hallitsija

Vuonna 2021 The New York Times totesi iäkkään kuninkaan sairastelevan ja Muhammad bin Salmanin olevan käytännössä Saudi-Arabian hallitsija. Seuraavana vuonna hänestä tuli myös virallisesti maan pääministeri, kun kuningas luopui lain mukaisesta asemastaan pääministerinä poikansa hyväksi. Asema suojaa häntä syytteiltä Jamal Khashoggin murhasta.
Kunnianosoituksia

Pakistanin puolikuu (Pakistan, 2019)
Al-Hussein bin Alin ritarikunta (Jordania, 2022)
Omanin ritarikunta (Oman, 2021)
Zayedin ritarikunta (Yhdistyneet arabiemiraatit, 2021)
Tunisian tasavallan ansioritarikunta (Tunisia, 2018)
Vuonna 2018 bin Salman nostettiin Forbesin maailman vaikutusvaltaisempien henkilöiden listalla sijalle 8.
Muhammad bin Salman vierailulla Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin luona Valkoisessa talossa.
Douglas A-20 Havoc

| A-20 Havoc |
| --- | --- |
 Douglas A-20G Havoc
Tyyppi:  Pommikone Yöhävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Douglas Aircraft Company
Suunnittelija:  Ed Heinemann
Ensilento:  23. tammikuuta 1938
Esitelty:  10. tammikuuta 1941
Tila:  Ei käytössä
Pääkäyttäjät:  VVS USAAF RAF Armée de l'Air
Valmistusmäärä:  7 478 
Valmistusvuodet:  1939–1944
Muunnelmat:  P-70, Douglas III Boston (DB-7): seuraaja Douglas A-26 Invader
Douglas A-20 Havoc (tehtaan nimitys DB-7, RAF:issa Boston tai Havok, yöhävittäjänä USAF:ssa P-70) oli Douglasin vuosina 1939–1944 valmistama kaksimoottorinen lentokone, jota käytettiin sekä kevyenä pommikoneena että yöhävittäjänä. Konetyyppi oli etenkin USAAFin, RAFin ja Neuvostoliiton ilmavoimien käytössä. Koneita myytiin myös muun muassa Ranskaan, Hollantiin ja Australiaan. Konetta rakennettiin yli 7 400 kappaletta, näistä 380 lisenssillä Boeingin tehtailla.
Vaikka Havoc ei ollut nopeimpia (huippunopeus 546 km/h), eikä sen toimintamatka ollut pisimpiä (kantama 1 754 km eli 1 090 mailia normaalilla pommikuormalla), se oli paljon käytetty hyvän ketteryytensä johdosta. Ketteryys oli edullinen ominaisuus, mikä korostui erityisesti maataistelutoiminnassa. Konetta voitaneen luonnehtia omalla kehitys- ja käyttökaudellaan keskiraskaana, sillä sen maksimi pommilasti oli 1 814 kg eli 4 000 naulaa (lbs.). Douglas A-20 Havoc:n ampuma-aseistus oli järeätä luokkaa, sillä siinä oli 6 kpl eteenpäin ampuvia 12,7 mm konekiväärejä kiinteästi koneen keulaan asennettuina, sekä lisäksi puolustusta varten 3 kpl erillisissä ampumoissa. Ylätorniin oli sijoitettu 2 kpl 12,7 mm kk:ja sekä ala-ampumoon yksi konekivääri samaa kaliiperia.
Myöhemmin kehiteltiin vuoteen 1972 palvellut (ANG, lentävä Kansalliskaarti USA:ssa) paljolti Havocin konstruktioon pohjautunut A-26 Invader.
Museokoneita tai hylkyjä

Nord Streamin läheltä Suomenlahdelta löytyi Neuvostoliiton ilmavoimien tunnuksilla varustetun koneen hylky. Kone tiettävästi ammuttiin alas sen hyökätessä saksalaista rahtilaivaa vastaan.
Vastaavia vertailukelpoisia sotilaslentokoneita

North American B-25 Mitchell
Martin B-26 Marauder
Bristol Beaufighter
Petljakov Pe-2
Junkers Ju 88
Messerschmitt Me 210
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Douglas A-20 Havoc Wikimedia Commonsissa
John Dundas

RAF:n pilotti, John C. Dundasista tehty kasvopiirros.
John Charles "Dogs" Dundas (19. elokuuta 1915 – 28. marraskuuta 1940) oli brittiläinen, Kuninkaallisten ilmavoimien hävittäjälentäjä. Länsi-Yorkshiressa syntynyt John Dundas sai DFC:n (Distinguished Flying Cross) ansiosoljella, 10 ilmavoittoa saatuaan.  John Dundasin veli oli Sir Hugh Dundas. John Dundas saavutti ensimmäiset ilmavoittonsa Dunkerquen taistelussa. Dundas kohosi vänrikistä luutnantiksi, sekä osallistui taisteluun Britanniasta, jossa oli eräs Britannian johtavista hävittäjä-ässistä. Ennen kaatumistaan, luutnantti Dundas saavutti 12 pudotusta. Dundas lensi Supermarine Spitfirellä.
John Dundas kaatui ilmataistelussa marraskuun lopulla 1940, kun hän oli pudottanut ilmataistelussa Helmut Wickin (56 pudotusta), joka menehtyi. Majuri Wickin siipimies, yliluutnantti Rudolf Pflanz pudotti vuorostaan Dundasin joka menehtyi. Dundas oli esiintynyt oman hävittäjälaivueensa johtavana ässänä, ennen kaatumistaan. Dundas taisteli Middle Wallopin lentoyksikössä (609.Sqn). Ltn. "Dogs" Dundasin lopullinen voittosaldo oli: 12 varmennettua, 4 jaettua tuhottua, 2 todennäköistä, 4 vaurioitettua sekä 1 jaettua vaurioitettua viholliskonetta.
Käännös suomeksi
Nick Drake

Nick Drake, 1971
Nicholas Rodney ”Nick” Drake (19. kesäkuuta 1948 Yangôn, Myanmar – 25. marraskuuta 1974 Tanworth-in-Arden, Warwickshire, Englanti) oli brittiläinen folk-laulaja ja -lauluntekijä.
Drake kärsi masennuksesta. Hän kuoli 25. marraskuuta 1974 kuolemansyyntutkijan mukaan itseaiheutettuun amitriptyliinin yliannostukseen. Draken kuolema määriteltiin itsemurhaksi, mutta monet ovat pitäneet sitä vahinkona.
Drake levytti kolme studioalbumia, jotka kaikki valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Diskografia > Studioalbumit

Five Leaves Left (1969)
Bryter Layter (1970)
Pink Moon (1972)
Diskografia > Kokoelmat

Tanworth-in-Arden (1967/1968) bootleg-äänitteitä Draken kotoa
Second Grace (1968/1969) bootleg-äänitteitä Draken kotoa Hampsteadista
Time of No Reply (1986)  harvinaisia ja ennenjulkaisemattomia levytyksiä
Fruit Tree (1986) neljän levyn setti, joka koostuu Draken kolmesta studioalbumista ja Time of No Reply -levystä
Heaven in a Wild Flower: An Exploration of Nick Drake (1986)
Way to Blue: An Introduction to Nick Drake (1994)
Made to Love Magic (2004)
A Treasury (2004)
Family Tree (2007)
Aiheesta muualla

Nick Drakelle omistettu kattava englanninkielinen fanisivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
John Dunning (kirjailija)

John Dunning (1942 – 22. toukokuuta 2023) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti sekä jännitys- että tietokirjallisuutta. Tietokirjailijana hän erikoistui vanhoihin radio-ohjelmiin, ja julkaisi aiheesta kaksi hakuteosta. Useimpien Dunningin salapoliisiromaanien päähenkilönä on entinen poliisi ja nykyinen kirjakauppias Cliff Janeway.
Edouard Du Puy

Edouard Du Puy
(Jean Baptiste) Edouard (Louis Camille) Du Puy (noin 1770 Saint-Étienne-de-Baïgorry tai Neuchâtel – 3. huhtikuuta 1822 Tukholma) oli ranskalais-saksalais-tanskalais-ruotsalainen säveltäjä, viulisti, kapellimestari ja oopperalaulaja.
Elämänvaiheet

Du Puy opiskeli viulun- ja klaverinsoittoa Pariisissa ja palkattiin vuonna 1786 muusikoksi Rheinsbergin hoviorkesteriin. Kaksi vuotta myöhemmin hän hankki lisäopintoja Berliinissä. Vuonna 1792 Du Puy irtisanottiin hänen keskeytettyään jumalanpalvelun ratsastamalla kirkkoon. Seuraavan vuoden Du Puy vietti kiertueella Saksassa ja Puolassa, kunnes palkattiin Tukholman hoviorkesteriin, mutta jälleen kuusi vuotta myöhemmin karkotettiin maasta, tällä kertaa poliittisten syiden takia. Hän muutti Kööpenhaminaan, jossa toimi säveltäjänä, viulistina, oopperalaulajana ja musiikinopettajana; vuonna 1809 Du Puy joutui pakenemaan maasta jäätyään kiinni intiimistä suhteestaan oppilaaseensa, kruununprinsessa Charlotte Frederikeen. Seuraavat kolme vuotta Du Puy vietti Pariisissa, kunnes palasi Tukholmaan Bernadotte-suvun valtaannousun jälkeen vuonna 1812, toimien loppuelämänsä hovikapellimestarina Tukholmassa.
Tuotanto

Du Puyn sävellystuotanto koostuu pääasiassa näyttämöteoksista, muiden muassa:
koominen baletti-pantomiimi Arlequin magicien par amor (1793)
baletti-pantomiimi Stråtrövaren, eller, Den ädelmodiga soldaten (1794)
balettimusiikki Rodolphe Kreutzerin Lodoïskan epilogiksi (1795)
oopperakohtaus De ädelmodiga bönderna (1797)
laulunäytelmä Nuoruus ja hulluus (Ungdom og galskab, eller, List over list, 1806; esitetty myöhemmin myös nimellä Ungdom och dårskap, eller, List not list)
divertissement Föreningen (1815)
musiikkia näytelmään Jenny Mortimer, eller, Röverbandet i skotska bergen (1817)
ooppera Björn Jernsida (keskeneräinen)
tanssi-divertissement Skattan och tjenstpigan i Palaiseau (1818)
musiikkia William Shakespearen näytelmään Hamlet (1819)
musiikkia Lars Hjortsbergin näytelmään Sömngångerskan (1820)
koominen ooppera Felicie, eller, Den romanska flickan (1821)
Lisäksi Du Puy sävelsi musiikin Kaarle XIV Juhanan kruunajaisiin (1818) ja neljään muuhun valtiolliseen juhlatilaisuuteen samoin kuin orkesteri- ja kamarimusiikkia sekä lauluja.
Suomessa Du Puyn teoksista eniten esitetty lienee Bonaparten marssi (EN 1306). Tätä lukuisilla hyvinkin erilaisilla nimillä (muiden muassa Edouard Du Puyn suomalainen armeijamarssi vuodelta 1809, Oravaisten marssi ja Viipurin pataljoonan marssi) tunnettua marssia tavataan vanhoista suomalaisista nuottikirjoista 1800-luvun alusta lähtien, ja sitä on käytetty muiden muassa entisen Karjalan kaartin rykmentin ja nykyisen Karjalan prikaatin kunniamarssina.