stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zeus Stratioksen temppeli
Rakennus

Zeuksen temppeli sijaitsi Stratoksen kaupunginmuurien ympäröimän alueen luoteisosassa. Temppelirakennus oli peripteraalitemppeli, jonka stylobaatin koko oli noin 16,6 × 32,4 metriä. Arkkitehtuuriltaan temppeli edustaa monin tavoin aikansa eli klassisen ja hellenistisen kauden taitteen siirtymäkautta, ja muistuttaa monin tavoin myöhäisen klassisen kauden temppeleitä Peloponnesoksella. Temppeli oli heksastyyli, eli sen julkisivun kummassakin päässä oli kuusi pylvästä, kun taas pidemmillä sivuilla pylväitä oli 11. Julkisivun pylväiden (peristasis) kokonaismäärä oli näin 30, ja ne edustivat doorilaista tyyliä.
Pylväikön sisäpuolella temppelissä oli naos eli cella sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edessä oli kaksi pylvästä. Temppelin arkkitraavi edusti joonialaista tyyliä, kun taas naoksen pylväät olivat korinttilaista tyyliä. Näin temppeli yhdisteli kaikkia kolmea kreikkalaista tyylisuuntaa. Temppeli oli rakennettu paikallisesta valkoisesta kalkkikivestä.
Temppelin korkeuden arviointi on vaatinut yksityiskohtaisia tutkimuksia. Kussakin pylväässä oli yhdeksän pylväsrumpua. Pakkasen mukaan temppeli oli mittausten perusteella kuitenkin alun perin suunniteltu korkeammaksi niin, että jokaiseen pylvääseen oli tarkoitus tulla kymmenen pylväsrumpua. Jossakin vaiheessa suunnitelmaa muutettiin, ja temppelistä tehtiin matalampi jättämällä pylväät yhdeksän rummun korkuisiksi. Pakkanen ehdottaa syyksi rahavarojen loppumista. Pylväiden korkeudeksi on arvioitu noin 7,9 metriä ja suunnitelluksi korkeudeksi noin 8,7 metriä. Temppelin osien mittasuhteet vaikuttavat perustuvan johonkin paikalliseen 10,53 cm:n pituiseen mittayksikköön, joka on ilmeisesti ollut kolmasosa paikallisesta jalasta (31,6 cm).
Temppelistä on säilynyt sen perustukset sekä ainakin 113 pylväsrumpua, 11 kapiteelia sekä muita rakenneosia. Rakennuksen jääminen keskeneräiseksi näkyy siinä, ettei pylväitä ollut uritettu, toisin sanoen niissä ei ollut kanneluureja, eikä niistä ollut poistettu niiden siirtämisessä rakennusaikana tarvittuja ulokkeita.
Kirjallisuutta

Pakkanen, Jari: ”The Temple of Zeus at Stratos and Building Design”, Classical Greek Architectural Design: a Quantitative Approach, s. 75–93.  Helsinki:  Foundation of the Finnish Institute at Athens, 2013.  ISBN 9526721160
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zeus Stratioksen temppeli Wikimedia Commonsissa
Stratoksen temppelin raunioita.
Temppelin kulmaus. Rakennuksen keskeneräisyys näkyy rakennuskivissä jäljellä olevissa ulokkeissa.
Temppelin urittamattomia pylväsrumpuja.
Neutroniemissio

Radioaktiiviset prosessit:
Alfahajoaminen
Alfasäteily
Beetahajoaminen
Beetasäteily
Elektronisieppaus
Gammasäteily
Sisäinen konversio
Neutroniemissio
Positroniemissio
Protoniemissio
Spontaani fissio
Ydinsynteesi
Neutronin sieppaus
R-prosessi
S-prosessi
Protonin sieppaus:
P-prosessi
Neutroniemissio on radioaktiivisen hajoamisen yksi muoto. Neutroniemissiossa atomin ytimestä emittoituu yksi tai useampia neutroneja.
Esimerkiksi berylliumin isotooppi 13Be emittoi neutroneja.
Zentralbahn

| Zentralbahn |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2005
Kotipaikka:  Stansstad, Nidwalden
Toimiala:  rautatieliikenne
Liikevaihto:  96 milj. CHF (2012)
Tilikauden tulos:  5 milj. CHF (2012)
Henkilöstö:  332 (2012)
Omistaja:  SBB (66 %), liittovaltio, kantonit
Kotisivu:  www.zentralbahn.ch
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zentralbahn (virallisesti zb Zentralbahn AG, lyhenne ZB) on sveitsiläinen rautatieyhtiö. Yhtiö toimii Keski-Sveitsissä Luzernin, Nidwaldenin, Obwaldenin ja Bernin kantonien alueella. Yhtiön omistajat ovat valtion rautatieyhtiö SBB (66 %), Sveitsin valaliitto eli valtio (16 %), Obwaldenin (12 %) ja Nidwaldenin (5 %) kantonit, Engelbergin kunta (1 %) sekä yksityiset henkilöt 0,1 %. Yhtiön kotipaikka on Stansstad Nidwaldenissa. Yhtiön junat palvelevat monia matkailukeskuksia kuten Engelbergiä, Pilatusta ja Brienzjärven seutua.
Historiaa

Jura–Bern–Luzern-yhtiö (JBL) avasi vuonna 1888 Brünigbahnin radan välillä Brienz–Alpnachstad. Seuraavana vuonna rata jatkettiin Luzerniin. JBL:stä tuli osa Jura–Simplon-yhtiötä (JS), joka yhdistettiin valtiolliseen SBB:hen vuonna 1903. SBB rakensi Brienz – Interlaken Ost -yhteyden, joka otettiin käyttöön vuonna 1916.
Stansstad–Engelberg-Bahn (StEB) avasi nimensä mukaisen radan vuonna 1898. Rataa jatkettiin Stansstadista Hergiswiliin vuonna 1964, jolloin yhtiön nimi muuttui Luzern–Stansstad–Engelberg-Bahniksi (LSE). SBB:n Brünigbahn ja LSE yhdistettiin vuonna 2005, jolloin Zentralbahn aloitti toimintansa.
Toiminta

Zentralbahn on sekä radan omistaja että liikennöitsijä. Vuonna 2012 ZB:n liikevaihto oli 96 milj. CHF. Henkilöstön määrä oli 322. Yhtiön junilla tehtiin 7,6 miljoonaa matkaa ja henkilöliikenteen suorite oli 133 milj. henkilökilometriä. Ajetut reitit olivat vuoden 2012 aikana 3,0 milj. kilometriä.
Rataverkko

Zentralbahnin rataverkon pituus on 98 kilometriä.
| Rataosuus | Pituus, km | Käyttöönotto |
| --- | --- | --- |
| Luzern–Interlaken Ost | 73,2 |  |
| * Luzern–Hergiswil–Alpnachstad | 12,46 | 1889 / 2012 |
| * Alpnachstad–Meiringen–Brienz | 44,51 | 1888 |
| * Brienz–Interlaken Ost | 16,26 | 1916 |
| Hergiswil–Stansstad–Engelberg | 24,4 |  |
| * Hergiswil–Stansstad | 2,69 | 1964 |
| * Stansstad–Engelberg | 21,70 | 1898 / 2010 |
| Yhteensä | 97,6 |  |
ZB:n rata liittyy teknisesti Berner Oberland-Bahnen AG:n rataan Interlaken Ostissa sekä Kraftwerke Oberhasli AG:n Meiringen–Innertkirchen-rataan Meiringenissa. Vaihtoyhteys muiden rautatieyhtiöiden juniin on lisäksi Intelaken Ostissa (SBB), Brienzissä (Brienz–Rothorn-Bahn), Alpnachstadissa (Pilatus-Bahnen) sekä Luzernissa (SBB). Rataverkko on kapearaiteinen (1 000 mm). Rata on sähköistetty (15 kV, 16,7 Hz AC). Brünigpassin ylittävällä osuudella on hammasrataa.
Rataverkon muutoksia

12.11.2012 otettiin Luzernissa käyttöön  1,5-kilometrinen tunneli, joka alittaa Luzernin rautatieaseman eteläpuolisen kaupunkialueen sekä messu- ja urheilukeskuksen. Tunnelissa on uusi Allmend/Messen maanalainen asema. Tunneli lyhensi ZB:n rataverkkoa 450 metrillä.
12.12.2010 otettiin käyttöön Engelbergin 4-kilometrinen tunneli, joka teki radan loppupäästä nopeamman, turvallisemman ja käyttövarmemman. Tunneli lyhensi ZB:n rataverkkoa 350 metrillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zentralbahn Wikimedia Commonsissa
Zentralbahnin junia Meiringenissä.
Luzern–Interlaken-radan korkeusprofiili.
Teuvo Länsivuori

| Teuvo Länsivuori |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1945 (ikä 78) Iisalmi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uratiedot
Aktiiviura:  1969-1978
Pyörä(t):  Yamaha, Suzuki
Ensimmäinen GP-startti:  Suomen TT-ajot 1969 (250cc)
Viimeinen GP-voitto:  Ruotsin TT-ajot 1974 (500cc)
Viimeinen GP-startti:  Saksan TT-ajot 1978 (500cc)
Tilastot
GP-startit:  74
Maailmanmestaruudet:  –
Voitot:  8
Palkintopallisijat:  27
Paalupaikat*:  7
 *Vuodesta 1974 lähtien 
Nopeimmat kierrokset:  12
MM-pisteet:  532
Teuvo Pentti ”Tepi” Länsivuori (s. 9. joulukuuta 1945 Iisalmi, Suomi) on suomalainen entinen ratamoottoripyöräilijä.
Länsivuori ajoi urallaan 74 MM-osakilpailua, voitti niistä 8 ja voitti tämän lisäksi kolme MM-hopeaa (350- ja 250-kuutioisissa kaudella 1973, 500-kuutioisissa kaudella 1976) sekä yhden MM-pronssin (500-kuutioisissa kaudella 1974). Viimeisin Länsivuoren ajama kisa on vuoden 2007 toukokuussa ajettu Ducati-cupin kisa Botniaringillä.
Ura

Länsivuori ajoi uransa ensimmäisen MM-osakilpailun kaudella 1969. Ensimmäisen voittonsa hän otti kaudella 1971 Espanjan GP:ssä ja oli loppupisteissä 10. Kaudella 1972 Länsivuori oli 350-kuutioisissa seitsemäs ja 250-kuutioisissa viides, mutta ei voittanut yhtään kilpailua. Kaudella 1973 Länsivuori otti paikkansa suomalaisen ratamoottoripyöräilyn kuninkaana, kun hänen hyvä ystävänsä Jarno Saarinen menehtyi Monzan kilpailussa kauden alussa. Länsivuori ajoi hopealle sekä 250- että 350-kuutioisissa. Tuon kauden jälkeen Länsivuori osallistui kahteen suurimpaan luokkaan: 500- ja 350-kuutioisiin. Länsivuori panosti erityisesti 500-kuutioisiin, jossa hän ajoi jo avauskaudellaan pronssia. 350-kuutioisissa hän oli kuudes. 1975–1978 Länsivuori ajoi pelkästään 500-kuutioisissa. Parhaimmillaan hän oli toinen vuonna kaudella 1976. Kauden 1978 jälkeen hän lopetti uransa.
Teuvo Länsivuoren urasta kertova näyttely on Iisalmen kauppahallin yhteydessä. Hänelle myönnettiin vuonna 2010 Pro Urheilu-tunnustuspalkinto urastaan kilpamoottoripyöräilijänä.
Moottoripyöräilyn Grand Prix -tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| Pisteet | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
Tulokset:
| Vuosi | Luokka | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | Pisteet | Sijoitus | Voitot |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1969 | 250cc | Yamaha | ESP - | GER - | FRA - | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | TCH - | FIN 8 | ULS - | NAT - | YUG - |  | 3 | 38 | 0 |
| 1970 | 125cc | Yamaha | GER - | FRA 10 | YUG - | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | TCH - | FIN 8 |  | NAT - | ESP - |  | 4 | 41 | 0 |
| 1970 | 250cc | Yamaha | GER 10 | FRA 12 | YUG 6 | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | TCH 10 | FIN - | ULS - | NAT - | ESP - |  | 7 | 27 | 0 |
| 1971 | 250cc | Yamaha | AUT - | GER - | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | TCH - | SWE 4 | FIN - | ULS - | NAT - | ESP - |  | 8 | 22 | 0 |
| 1971 | 350cc | Yamaha | AUT - | GER - | IOM - | NED - |  | DDR - | TCH 10 | SWE 6 | FIN - | ULS - | NAT 6 | ESP 1 |  | 25 | 10 | 1 |
| 1972 | 250cc | Yamaha | GER 9 | FRA 6 | AUT 7 | NAT 4 | IOM - | YUG - | NED 8 | BEL 8 | DDR - | TCH 8 | SWE 5 | FIN 4 | ESP 2 | 46 | 5 | 0 |
| 1972 | 350cc | Yamaha | GER 6 | FRA 2 | AUT 6 | NAT - | IOM - | YUG - | NED 8 |  | DDR 5 | TCH 6 | SWE - | FIN 5 | ESP - | 42 | 7 | 0 |
| 1973 | 250cc | Yamaha | FRA 5 | AUT 4 | GER 3 |  | IOM - | YUG - | NED - | BEL 1 | TCH 3 | SWE - | FIN 1 | ESP - |  | 64 | 2 | 2 |
| 1973 | 350cc | Yamaha | FRA 3 | AUT 3 | GER 1 | NAT 2 | IOM - | YUG - | NED 3 |  | TCH 1 | SWE 1 | FIN - | ESP - |  | 77 | 2 | 3 |
| 1974 | 350cc | Yamaha | FRA 2 | GER - | AUT - | NAT - | IOM - | NED - |  | SWE 1 | FIN - |  | YUG - | ESP - |  | 27 | 6 | 1 |
| 1974 | 500cc | Yamaha | FRA 4 | GER - | AUT - | NAT 2 | IOM - | NED 2 | EL - | SWE 1 | FIN 3 | TCH 3 |  |  |  | 67 | 3 | 1 |
| 1975 | 500cc | Suzuki | FRA Kesk. | AUT 2 | GER 3 | NAT - | IOM - | NED 5 | BEL - | SWE - | FIN 2 | TCH Kesk. |  |  |  | 40 | 4 | 0 |
| 1976 | 500cc | Suzuki | FRA 4 | AUT DSQ | NAT 4 | IOM - | NED - | BEL 5 | SWE 4 | FIN 2 | TCH 2 | GER - |  |  |  | 48 | 2 | 0 |
| 1977 | 500cc | Suzuki | VEN - | AUT - | GER - | NAT 12 | FRA 7 | NED 7 | BEL 4 | SWE - | FIN 7 | TCH 6 | GBR 3 |  |  | 35 | 9 | 0 |
| 1978 | 500cc | Suzuki | VEN - | ESP 7 | AUT 5 | FRA - | NAT 7 | NED - | BEL 5 | SWE 8 | FIN 4 | GBR 5 | GER 9 |  |  | 39 | 8 | 0 |
Haapatyttö

| Haapatyttö |
| --- | --- |
Nimi:  Haapatyttö
Tekijä:  Eemil Halonen
Valmistumisvuosi:  1908
Teostyyppi:  Veistos
Materiaali:  Puu
Korkeus:  167  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum, Suomi
Haapatyttö on suomalaisen puukuvanveiston pioneerin kuvanveistäjä Eemil Halosen 167 cm korkuinen puuveistos vuodelta 1908. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1909.
Eemil Halonen perehtyi puukuvanveistoon saatuaan tilauksen honkapuisista kohokuvista vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn Suomen paviljonkiin. Puuta voidaan pitää suomalaiskansallisena muotoilumateriaalina. Samoihin aikoihin muun muassa arts and crafts -liike pyrki vahvistamaan aitojen materiaalien ja käsityön kunnioitusta. Halonen veisti veistoksen yksinkertaiseen ja suljettuun ilmiasuun, mikä viittaa aikakauden tyyli-ihanteiden ohella myös Suomen keskiaikaiseen kirkolliseen puukuvanveistoon.
Aiheesta muualla

Teos Suomen Kansallisgallerian sivustoilla: Kokoelmat: Tyttö.  (Arkistoitu – Internet Archive)
The Beach

| The Beach |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Danny Boyle
Käsikirjoittaja:  John Hodge
Perustuu:  Alex Garland romaaniin Laguuni
Tuottaja:  Andrew Macdonald
Säveltäjä:   Angelo Badalamenti  John Cale  Brian Eno 
Kuvaaja:  Darius Khondji
Leikkaaja:  Masahiro Hirakubo
Pääosat:   Leonardo DiCaprio  Virginie Ledoyen  Guillaume Canet  Robert Carlyle  Tilda Swinton  Paterson Joseph 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Yhdysvallat Thaimaa
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  InterCom Netflix Disney+
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  119 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Beach on Danny Boylen ohjaama seikkailudraama. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2000 ja se perustuu Alex Garlandin vuonna 1996 julkaistuun romaaniin Laguuni. John Hodge sovitti romaanin elokuvaksi. Elokuvan pääosaa näyttelee Leonardo DiCaprio, muissa rooleissa näyttelee muun muassa Tilda Swinton, Robert Carlyle, Virginie Ledoyen ja Guillaume Canet. Elokuva kuvattiin Phi Phi -saarilla Thaimaassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Leonardo DiCaprio  | … |  Richard   |
|  Tilda Swinton  | … |  Sal   |
|  Virginie Ledoyen  | … |  Françoise   |
|  Guillaume Canet  | … |  Etienne   |
|  Robert Carlyle  | … |  Daffy   |
|  Jukka Hiltunen  | … |  Karl   |
Lähde:
Aiheesta muualla

Rosenqvist, Juha: The Beach – Biitsussa suhisee Film-O-Holic.com.  31.3.2000.
Rantala, Jari: Beach (The Beach) MTV3 Uutiset.  13.5.2002.
Jalkanen, Vesa: Beach, The FilmiFIN.  30.1.2006. Viitattu 11.7.2022.
| n k Danny Boylen ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Shallow Grave – murhaleikki (1994)  Trainspotting (1996)  Epätavallista elämää (1997)  The Beach (2000)  28 päivää myöhemmin (2002)  Millions (2004)  Sunshine (2007)  Slummien miljonääri (2009)  127 tuntia (2010)  Trance (2013)  Steve Jobs (2015)  T2 Trainspotting (2017)  Yesterday (2019) 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Beach (film)
Käännös suomeksi
Zirkonium(IV)

| Zirkonium(IV)fluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7783-64-4
PubChem CID:  82216 ja 10197871
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  ZrF4
Moolimassa:  167,22
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sublimoitumispiste:  903 °C 
Tiheys:  4,43 g/cm3
Liukoisuus veteen:  15 g/l (25 °C)
Zirkonium(IV)fluoridi (ZrF4) eli zirkniumtetrafluoridi on zirkoniumin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää erikoislasien valmistukseen ja orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä ja reagenssina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa zirkonium(IV)fluoridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen stabiileimman α-muodon alkeiskoppi on monokliininen. Lisäksi tunnetaan tetragonaalinen β-muoto sekä γ-muoto, jonka rakennetta ei ole määritetty. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset mono- ja trihydraatit (ZrF4·H2O ja ZrF4·3H2O), joiden rakenteesta kidevesi voidaan poistaa kuumentamalla alennetussa paineessa. Zirkonium(IV)fluoridi liukenee vain hyvin vähän veteen, mutta liukenee paremmin happoliuoksiin. Aine on Lewis-happo ja reagoi esimerkiksi fluoridien kanssa muodostaen kompleksisen heksafluorozirkonaatti(IV)ionin ([ZrF6]2-.
Zirkonium(IV)fluoridia voidaan valmistaa fluorin ja zirkoniumin välisellä reaktiolla. Tavallisimmat tavat ovat kuitenkin Zirkonium(IV)kloridin ja vetyfluoridin välinen reaktio, zirkoniumhydroksikarbonaatin tai zirkoniumdioksidin liuottaminen vetyfluoridiin tai ammoniumheksafluorozirkonaatin kuumentaminen.
Zirkonium(IV)fluoridia käytetään fluoridilasien ja erityisesti niin kutsuttujen raskasmetallifluoridilasien valmistamiseen, joita voidaan käyttää esimerkiksi optisissa kuiduissa. Lisäksi yhdistettä on tutkittu käytettäväksi sulasuolareaktoreissa. Orgaanisen kemian synteeseissä zirkonium(IV)fluoridia käytetään katalyyttinä Friedel–Crafts-reaktioissa, alkeenien polymeroinnissa ja pyridiinin valmistuksessa sekä fluoraavana reagenssina.
Teräsmies ja uhka auringosta

| Teräsmies ja uhka auringosta> Superman IV: The Quest for Peace |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sidney J. Furie
Käsikirjoittaja:   Käsikirjoitus:  Lawrence Konner  Mark Rosenthal  Tarina:  Christopher Reeve  Lawrence Konner  Mark Rosenthal 
Perustuu:  Jerry Siegelin ja Joe Shusterin luomaan Teräsmies-sarjakuvahahmoon
Tuottaja:   Menahem Golan  Yoram Globus 
Säveltäjä:   Alexander Courage  John Williams 
Kuvaaja:  Ernest Day
Leikkaaja:  John Shirley
Tuotantosuunnittelija:  John Graysmark
Pääosat:   Christopher Reeve  Gene Hackman  Jackie Cooper  Margot Kidder  Marc McClure  Mariel Hemingway  Jon Cryer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   Warner Bros.  Cannon Films 
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  24. heinäkuuta 1987
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  17 000 000 $ (arvio)
Edeltäjä:  Teräsmies III
Seuraaja:  Superman Returns
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teräsmies ja uhka auringosta (Superman IV: The Quest for Peace) on yhdysvaltalainen vuonna 1987 ensi-iltansa saanut supersankarielokuva, jonka on ohjannut Sidney J. Furie ja kirjoittanut Lawrence Konner ja Mark Rosenthal. Elokuva perustuu DC Comicsin hahmoon Supermaniin ja Christopher Reeven kehittämään tarinaan. Elokuvan pääosissa nähdään Reeve, Gene Hackman, Jackie Cooper, Marc McClure, Jon Cryer, Sam Wanamaker, Jim Broadbent, Mariel Hemingway, ja Margot Kidder.
Se on Superman-elokuvasarjan viides elokuva (seuraten vuoden 1984 Supertyttö-elokuvaa) ja on jatko-osa elokuvalle Teräsmies III. Se on sarjan ensimmäinen elokuva, jossa tuottajat Alexander ja Ilya Salkind eivät oleet mukana.  Tämän neljännen tuotti halvempiin elokuvatuotantoihin keskittynyt kaksikko Menahem Golan ja Yoram Globus, ja heidän elokuvatuotantofirmansa Cannon Films. Elokuva merkitsee myös Reeven viimeistä esiintymistä Supermanina, joka suostui palaamaan vastineeksi suuresta palkasta ja ydinaseriisuntaa edistävästä tarinasta.
Vähän ennen elokuvan tuotantoa elokuvan tuottaja Cannon Group joutui vakaviin talousongelmiin, joka pakotti huomattavia budjettileikkauksia. Myös 40 minuuttia materiaalia poistettiin negatiivisten testinäytösten jälkeen.
Julkaisun jälkeen kriitikot ja fanit halveksuivat sitä laajalti. Arvostelijat vetosivat huonoihin erikoistehosteisiin, epäjohdonmukaisuuksiin ja juonenaukoihin. Elokuvaa on usein kutsuttu yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista elokuvista. Muita Teräsmies-elokuvia ei julkaistu ennen Superman Returnsia vuonna 2006.
Tiivistelmä

Samalla kun Clark Kent (Christopher Reeve) jatkaa maailman pelastamista Teräsmiehenä, mm. pelastaen venäläisen avaruusaseman miehistön kuolemalta, hänen vihollisensa Lex Luthor (Gene Hackman) lojuu edelleen vankilassa ja määrätään louhostöihin.
Palattua maahan, Clarkille esiintyy omia vaikeuksia, kun hänen työpaikkansa, "Daily Planet"-lehden, ostaa tuulinen David Warfield (Sam Wanamaker), joka haluaa muuttaa perinteisen sanomalehden tabloidiksi. Perry White (Jackie Cooper) erotetaan päätoimittajan tehtävästä, ja Warfieldin tytär Lacy (Mariel Hemmingway) tulee hänen tilalleen ja ihastuu välittömästi Clarkiin, jonka kimppuun hän välittömästi heittäytyy - Lois Lanen (Margot Kidder) suureksi tyytymättömyydeksi.
Saatuaan kirjeen pojalta, joka halusi lopettaa ydinsodan mahdollisuuden, Teräsmies päättää tuhota kaikki maailman ydinaseet ja heittää ne aurinkoon. Sillä välin Lenny Luthor (Jon Cryer) vapauttaa setänsä Lex Luthorin vankilasta. Kaksikko varastaa hiuksen, jonka Teräsmies lahjoitti museolle. Luthor käyttää hiusten sisältämää DNA:ta laitteen luomiseen ja piilottaa sen ydinaseeseen. Kun Teräsmies pudottaa tämän pommin aurinkoon, tähden energia luo olennon, jolla on Kryptonin tason voimia, nimeltä Nuclear Man (Mark Pillow). Nuclear Man:in avulla, Lex Luthorin kykenee toteuttaamaan rikollisimmat suunnitelmansa täysin vapaasti.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christopher Reeve  | … |  Teräsmies / Clark Kent   |
|  Gene Hackman  | … |  Lex Luthor, Nuclear Man (ääni)   |
|  Jackie Cooper  | … |  Perry White   |
|  Marc McClure  | … |  Jimmy Olsen   |
|  Jon Cryer  | … |  Lenny   |
|  Sam Wanamaker  | … |  David Warfield   |
|  Mariel Hemingway  | … |  Lacy Warfield   |
|  Mark Pillow  | … |  Nuclear Man   |
|  Margot Kidder  | … |  Lois Lane   |
|  Damian McLawhorn  | … |  Jeremy   |
|  William Hootkins  | … |  Harry Howler   |
|  Jim Broadbent  | … |  Jean Pierre Dubois   |
|  Stanley Lebor  | … |  kenraali Romoff   |
|  Don Fellows  | … |  Levon Hornsby   |
|  Robert Beatty  | … |  Yhdysvaltain presidentti   |
Tuotanto

Reeve esitti tarinan, joka keskittyi ydinasekilpailuun protestina Reykjavikin huippukokouksen epäonnistumisesta ja presidentti Ronald Reaganin armeijan lisääntymisestä ja skeptisyydestä asevalvontaa kohtaan.
Arvioita ja vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo näyttelijöiden pelastavan elokuvan naiivin juonen. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Vuonna 2010, Empire-lehden lukijat äänestivät elokuvan sijalle 40 lehden "50 kaikkien aikojen huonoimman elokuvat"-listalla.
The Daily Wire

| The Daily Wire |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  dailywire.com
Kotipaikka:  Sherman Oaks, Los Angeles
Omistaja:  Forward Publishing LLC
Luonut:  Ben Shapiro
Similarweb-sija:  3237. (kesäkuu 2022)
The Daily Wire on yhdysvaltalainen konservatiivinen uutis- ja mielipidesivusto, jonka poliittinen kommentaattori Ben Shapiro perusti vuonna 2015.   Hän toimii tällä hetkellä päätoimittajana,   Michael Knowles toimii toimituspäällikkönä, ja Jeremy Boreing on toimitusjohtaja.  Sivuston toimisto sijaitsee Los Angelesin maakunnan San Fernando Valleyn kaupunginosassa, Sherman Oaksin alueella, Kaliforniassa.
Historia

Daily Wiren on suunnitellut Ben Shapiro ja Jeremy Boreing, jotka molemmat työskentelivät uutissivusto TruthRevoltille, jota aiemmin rahoitti konservatiivijärjestö David Horowitz Freedom Center.   Duo sai useita miljoonia dollareita siemenrahoituksena miljardööriveljeksiltä Dan ja Farris Wilksiltä. The Daily Wire julkaistiin vuonna 2015, usean entisen ThruthRevoltin työntekijän kanssa
Formaatti

Kirjallisen sisällön lisäksi sivusto tuottaa The Ben Shapiron Showta, The Michael Knowles Showta, The Matt Walsh Showta ja Andrew Klavan Showta.
Vuonna 2018 Floridan koulusurman jälkeen verkkosivusto ilmoitti, että se ei enää käytä joukkoampujien kasvoja tai nimiä tapahtumasta puhuessa.
Kalvassekoyökkönen

| Kalvassekoyökkönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Tarhayökköset Hadeninae
Suku::  Sekoyökköset Amphipoea
Laji::  fucosa
Kaksiosainen nimi
 Amphipoea fucosa  (Freyer, 1830) 
Katso myös
   Kalvassekoyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalvassekoyökkönen (Amphipoea fucosa) on yleinen loppukesän yöperhonen. Se kuuluu sekoyökkösten sukuun, jonka lajit on huomattavan vaikeaa erottaa toisistaan.