stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kevin Stenlund

| Kevin Stenlund> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. syyskuuta 1996 (ikä 28) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  193 cm
Paino:  98 kg
Seura
Seura:  Utah Hockey Club
Sarja:  NHL
Pelinumero:  82
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Botkyrka HC (Ruotsi II) HV71 (SHL) HC Vita Hästen (Alls.) Västerviks IK (Alls.) Columbus Blue Jackets (NHL) Cleveland Monsters (AHL) Winnipeg Jets (NHL) Florida Panthers (NHL)
NHL-varaus:  58. varaus, 2015 Columbus Blue Jackets
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Florida Panthers | 2024  |
Kevin Stenlund (s. 20. syyskuuta 1996 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Utah Hockey Clubin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Stenlund laukoo oikealta. Elite Prospects -sivuston Curtis Joen vuonna 2014 tekemän analyysin mukaan hän on älykäs ja isokokoinen sentteri, joka hallitsee kiekkoa erinomaisesti. Joen mukaan Stenlundin suurin vahvuus on hänen peliälynsä. Stenlund pelaa yksinkertaista, kokonaisvaltaista ja tasaista peliä ja hän käyttää vahvuuksiaan hyväksi. Stenlund pelaa myös varsin fyysisesti ja häneltä on vaikea riistää kiekkoa,
mutta Stenlundilla on kuitenkin kehitettävää luistelussa.
Ura > Seuraura

Stenlund on IFK Tumban kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Botkyrka HC:hen. Stenlund oli kaudella 2011–2012 seuran J18-junioreiden paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 24+15=39. Hän jakoi koko J18 Division 1:n maalipörssin viidennen sijan IFK Oren Joel Bondin kanssa. Stenlund oli myös nousukarsintasarjassa Botkyrkan paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 4+4=8. Hän debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä pelattuaan yhden ottelun vain 15-vuotiaana Ruotsin II-divisioonassa.
Kaudeksi 2012–2013 Stenlund siirtyi HV71:n J18-junioreihin. Kauden 2013–2014 päätteeksi hän voitti J20 SuperElitin mestaruuden. Kaudella 2014–2015 Stenlund nousi HV71:n J20-junioreiden kapteeniksi. Hän oli tehoilla 14+22=36 joukkueen paras syöttäjä Filip Ahlin kanssa ja toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä. Stenlund debytoi samalla kaudella myös HV71:n SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 17 runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Stenlund teki SHL-debyyttinsä 18. marraskuuta 2014 Färjestad BK:ta vastaan. SHL-uransa avausmaalin hän teki 3. maaliskuuta 2015 vieraissa Leksands IF:ää vastaan.
Columbus Blue Jackets varasi Stenlundin toisella kierroksella 58. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Ennen tätä, maaliskuussa 2015 hän teki HV71:n kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen. Stenlund teki siellä varsinaisen tulokaskautensa 2015–2016 aikana 43 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2, kuudessa playoff-ottelussa yhden maalin ja viidessä Mestarien liigan ottelussa yhden maalin. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskan-joukkue HC Vita Hästenissä lokakuussa 2015. Kaudella 2016–2017 Stenlund teki SHL:n runkosarjassa tehot 13+7=20 ja pudotuspeleissä tehot 4+6=10. Hänellä oli CHL:ssä HV71:n paras teholukema (+4). Stenlund voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi Allsvenskan-ottelua lainalla Västerviks IK:ssa syyskuussa 2016.
Toukokuussa 2017 Stenlund teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Hän siirtyi kaudeksi 2017–2018 vielä lainalle HV71:een.
Heinäkuussa 2023 Stenlund teki vapaana agenttina Florida Panthersin kanssa yksivuotisen ja miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Heinäkuussa 2024 Stenlund teki vapaana agenttina Utah Hockey Clubin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä neljän miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

Stenlund on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.
Koninklijke Marechaussee

| Koninklijke Marechaussee  |
| --- | --- |

Perustettu:  26. lokakuuta 1814
Tyyppi:  santarmi, sotilaspoliisi
Ministeriö:  puolustusministeriö
Päätoimi­paikka:  Haag
Valtio:  Alankomaat
Johtaja:  kenraaliluutnantti Annelore Roelofs
Aiheesta muualla
Sivusto
Koninklijke Marechaussee (KMar) (suom. Kuninkaallinen Maréchaussée) on Alankomaiden kuningaskunnan santarmi ja yksi maan asevoimien neljästä haarasta. Se suorittaa sekä siviili- että sotilaspoliisitehtäviä ja on toinen maan poliisivoimista, Alankomaiden kansallisen poliisin ohella.
Historia

Kuningas Vilhelm I perusti Marechausseen Alankomaihin Ranskan santarmin tilalle vuonna 1814.
Vuonna 2014 Marechaussee lähetti ryhmän Ukrainaan tutkimaan Malaysian Airlinesin lennon 17 alasampumista. Ryhmä keräsi aineistoa ja suojasi onnettomuuspaikkaa.
Nykyään

Marechauseella on yli 7 000 jäsentä. Marechaussee huolehtii Alankomaiden rajavalvonnasta ja kansainvälisistä tehtävistä. Se hoitaa asevoimien sotilaspoliisin tehtävää, mutta tekee myös tavallisen poliisin töitä, esimerkiksi avustaa paikallispoliiseja ja turvaa kansainvälisiä lentoasemia. Se myös suojaa kuninkaallisia rakennuksia ja tärkeitä henkilöitä.
Koninklijke Marechausseen Volkswagen Amarok
Kerttu-Kaarina Suosalmi

Kerttu-Kaarina Suosalmi Kuusankosken työväenopiston kirjallisuuspiirin vieraana 14.4.1983.
Kerttu-Kaarina Suosalmi, (oikeasti Kerttu-Kaarina Suosalmi-Kardén, 9. syyskuuta 1921 Lahti – 14. helmikuuta 2001 Hollola) oli suomalainen kirjailija.
Suosalmi pääsi ylioppilaaksi 1943, valmistui sosionomiksi 1946 ja opiskeli vielä Helsingin yliopistossa. Ennen ammattikirjailijaksi ryhtymistä hän toimi opettajana.
Suosalmi käsittelee teoksissaan yksilön vapauden ja vastuun ongelmia, kyvykkyyttä, kyvyttömyyttä ja mahdollisuuksia, ja niiden päähenkilö on usein avuton mies. Teoksessa Jeesuksen pieni soturi (1976) käytetty uusi kerrontatapa merkitsi hänen urallaan käännekohtaa. Suosalmi kirjoitti myös näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia. Suosalmesta on sanottu, että hän oli ”dramaattisten jännitteiden luojana tunnetuimpia suomalaisessa nykyproosassa. Häntä on usein pidetty 1960- ja 1970-luvulle tyypillisen ajassa liikkuvan keskiluokan kuvauksen huomattavimpana edustajana”.
Kerttu-Kaarina Suosalmen puoliso oli taidemaalari Jorma Kardén (1925−2001), joka kuoli kuukautta Suosalmea aiemmin.
Teoksia

Melanmitta, runoja, 1950
Meren Maaria, runoja, 1952
Uudenkuun juhla eli Tarinoita vanhasta talosta, 1955
Synti, kaksi novellia, 1957
Sadun lintu ja Takkutukka, tarinoita pienistä tytöistä, 1960
Tule takaisin, Menninkäinen, satu, 1961
Tehtävä VPT, nuorisoromaani, 1963
Neitsyt, romaani, 1964
Nyt saapuu Annamaria, romaani, 1965
Hyvin toimeentulevat ihmiset, romaani, 1969
Venematka, romaani, 1974
Tummelin kevät, 1976
Jeesuksen pieni soturi, 1976
Rakas rouva, 1979
Satahampaiset, kaksi näytelmää, 1981
Onnen metsämies, 1982
Ihana on Altyn-köl, 1988
Kenkää suurempi jalka, 1992
Teoksia > Näytelmiä

Saari joka liikkuu, Kustannus Oy Teatteri
Teoksia > Elokuvakäsikirjoitukset

Kuuma kissa?, 1968
Kesyttömät veljekset, 1969
Takiaispallo, 1970
Kesän maku, 1975
Palkinnot ja tunnustukset

Valtion kirjallisuuspalkinto 1970, 1977, 1983 ja 1989
Hämeen läänin taidepalkinto 1970
Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinto
Gummeruksen Kaarlen päivän palkinto 1983, 1989
Aleksis Kiven palkinto 1993
Pro Finlandia -mitali 1976
Aiheesta muualla

Suomen kirjailijat 1945–1980. SKS 1985, s. 665–666.
Miten kirjani ovat syntyneet 2. WSOY 1980, s. 170–171.
Lassila, Eija, Kerttu-Kaarina Suosalmen romaanien maailmankatsomus. Oulun yliopisto. Kirjallisuuden laitos. Pro gradu -tutkielma 1984, s. 15–16.
Juhani Salokannel, Ääni joka kertoi ja kuului rikkaana, Helsingin Sanomat 15.2.2001.
Chuck Close

Chuck Close vuonna 2009.
Chuck Close (etualalla) Donald Farnsworthin seurassa.
Chuck Close (alun perin Charles Thomas Close, 5. heinäkuuta 1940 Monroe Washington – 19. elokuuta 2021 Oceanside New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja valokuvaaja. Hän oli tunnetuimpia fotorealismin edustajia. Suurin osa Closen töistä on valtavia muotokuvamaalauksia, jotka perustuvat valokuviin. Close maalasi muotokuvia useista kuuluisuuksista, kuten Philip Glassista ja Kate Mossista.
Charles Close syntyi Washington Monroessa 1940. Hänen äitinsä oli pianisti ja hänen isänsä putkimies. Isä kuoli, kun Charles oli 11-vuotias. Charles ei dysleksian takia pärjännyt koulussa, mutta hän piti maalaamisesta jo nuorena. Hän pääsikin opiskelemaan Yalen yliopistoon kuvataiteita ja valmistui maisteriksi vuonna 1964. Samaan aikaan valmistuivat muun muassa Richard Serra ja Jennifer Bartlett.
Close oli tunnettu valtavankokoisista, fotorealistisista omakuvista. Niistä ensimmäinen oli mustavalkoinen vuonna 1968 julkaistu Big Self-Portrait. Siinä taiteilija katsoo kohti ”kameraa” hiukset kampaamattomina. Hänellä on paksusankaiset silmälasit, ja palava tupakka roikkuu huulien välistä. Closen tyyli kuitenkin hieman muuttui ajan myötä, ja 1970-luvulla hän alkoi käyttää värejä ja siirtyi tiukasta fotorealismista hieman vapaamuotoisempaan tyyliin.
Close halvaantui vuonna 1988 kaulasta alaspäin etumaisen selkäydinvaltimon tukkiuduttua, mutta hän oppi maalaamaan uudestaan kuukausien kuntoutuksen jälkeen. Hän keksi, että pystyisi työskentelemään vyöttämällä sudin kiinni ranteeseensa. Close sai tunnustusta myös loppuvaiheen töistänsä, ja hän maalasi muun muassa Lou Reedin ja Bill Clintonin muotokuvat.
Close toteutti pikkutarkat työnsä ruudukon avulla. Hän piirsi valokuvan päälle ruudukon ja teki saman ruudukon kankaalle. Sen jälkeen hän kopioi valokuvan maalaukseksi ruutu kerrallaan. Hän oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1992, ja hänelle myönnettiin vuonna 2000 National Medal of Arts.
Closella diagnosoitiin vuonna 2013 Alzheimerin tauti ja kaksi vuotta myöhemmin frontotemporaalinen dementia. Hän kuoli elokuussa 2021 sydämen vajaatoimintaan oceansidelaisessa sairaalassa.
Bruce Weitz

| Bruce Weitz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Bruce Peter Weitz
Syntynyt: 27. toukokuuta 1943 (ikä 81) Norwalk, Connecticut, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1976-
Aiheesta muualla
IMDb
Bruce Peter Weitz (s. 27. toukokuuta 1943 Norwalk, Connecticut Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä tunnetuimmin ylikonstaapeli Michael "Mick" Belkerin roolista poliisidraamassa Hill Street Blues, joka jatkui vuodesta 1981 vuoteen 1987. Weitz voitti Emmy-palkinnon parhaasta miessivuosasta draamasarjassa vuonna 1984 hänen roolistaan sarjassa.
Brice Hortefeux

| Brice Hortefeux |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 15.9.1999–2.6.2005 24.3.2011–15.7.2024  
Ryhmä:  EPP-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1958 (ikä 66) Neuilly-sur-Seine, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Tiedot
Puolue:  Les Républicains
Muut puolueet:  Rassemblement pour la République (1999–2002) UMP (2002–2015)
Brice Hortefeux (s. 11. toukokuuta 1958 Neuilly-sur-Seine, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Hortefeux edustaa Les Républicains-puoluetta. Didier toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1999–2005 ja uudelleen vuosina 2011–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa keskusta-oikeistolaista EPP-ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brice Hortefeux Wikimedia Commonsissa
Brice Hortefeux Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Konin (kaupunki)

| Konin |
| --- | --- |
 Kauppatori
 lippu:  vaakuna
 Konin
 Koordinaatit: 52°13′39″N, 18°15′41″E 
Valtio:   Puola
Voivodikunta:  Iso-Puola
Kaupunkioikeudet:  1283
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Piotr Korytkowski
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  82,2 km²
Korkeus:  88 m
Väkiluku (2019)  (arvio):  73 522
 – Väestötiheys:  894,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  62-500 to 62-510
Suuntanumero(t):  +48 63
 
 www.konin.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Konin on kaupunki Ison-Puolan voivodikunnassa keskisessä Puolassa. Se on yksi voivodikuntansa suurimmista kaupungeista ja sijaitsee 100 kilometriä Poznańista itään. Koninissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 73 522 asukasta. Konin sijaitsee Puolan keskiosassa Berliinin-Warszawa-Expressin junan (Berliini-Varsova-Moskova) eurooppalaisella reitillä.
Konin oli vuosina 1975–1998 Koninin voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Valokuvia

Kirkko
Kaupungintalo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konin (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
Chicago Seven

Yksi sodanvastaisista mielenosoituksista Chicagossa vuoden 1968 puoluekokouksen alla.
The Chicago Seven (”Chicagon seitsikko”) oli Yhdysvalloissa 1960-luvun lopulla ryhmä syytteeseen asetettuja, toisistaan itsenäisesti toimineita aktivisteja, jota liittovaltio syytti oikeudessa salaliitosta, mellakoihin yllyttämisestä ja muista Vietnamin sotaa vastustaneista toimenpiteistä Yhdysvaltojen demokraattisen puolueen vuoden 1968 puoluekokouksen yhteydessä.
Alun perin kahdeksan hengen ryhmän (”the Chicago Eight”) muodostivat Abbie Hoffman, Jerry Rubin, David Dellinger, Tom Hayden, Rennie Davis, John Froines, Lee Weiner ja Bobby Seale. Afroamerikkalaisen Sealen oikeudenkäynti kuitenkin eriytettiin omaksi jutukseen, jolloin ryhmän nimeksi vakiintui Chicago Seven. Kaikki oikeusasteet läpi käynyt monimutkainen prosessi ei lopulta tuottanut sakko- tai vankeustuomioita kenellekään seitsemästä, mutta Seale sai omassa jutussaan neljän vuoden vankeustuomion oikeuslaitoksen halventamisesta.
Historiaa

Ryhmää vastaan liittovaltion nostamat syytteet saivat alkunsa demokraattipuolueen puoluekokouksen 1968 yhteydessä järjestetyistä mellakoista. Kahdeksaa miestä syytettiin ”Rap Brown -lakina” tunnetun säädöksen nojalla, joka kielsi ylittämästä osavaltion rajoja tarkoituksena yllyttää mellakoihin tai salaliittoihin, järjestää niitä tai tehdä muuta sellaista.
Syytetyistä David Dellinger oli pasifisti ja Vietnamin sotaa vastustaneen valtakunnallisen järjestön puheenjohtaja. Tom Hayden ja Rennie Davis olivat Students for a Democratic Society (SDS) -opiskelijajärjestön johtajia. Abbie Hoffman ja Jerry Rubin olivat Youth International Party -nimisen puoleen (YIP, ”Yippies”) perustajia. John Froines ja Lee Weiner olivat Chicagon mellakoiden organisoijia. Kahdeksas syytetty Bobby Seale oli ollut mukana perustamassa Mustat pantterit -järjestöä.
Ryhmää vastaan käydyt oikeudenkäynnit synnyttivät vain uusia mielenosoituksia eri puolilla Yhdysvaltoja. Ne saivat runsaasti huomiota televisiossa ja vaikuttivat siksi voimakkaasti Vietnamin sodan vastaisen ja vallanpitäjiin kriittisesti suhtautuvan mielialan voimistumiseen.
Walkerin raporttina tunnettu selvitys osoitti myöhemmin, että suuri osa Chicagon mielenosoitusten väkivallasta oli poliisin aikaansaamaa.
Rennie Davis vuonna 1971.
Tom Hayden vuonna 2004.
Abbie Hoffman vuonna 1969.
William Kunstler vuonna 1989.
Jerry Rubin vuonna 1970.
Charles Herbert

Charles Herbert
Charles Herbert Saperstein (23. joulukuuta 1948 – 31. lokakuuta 2015) oli yhdysvaltalainen näyttelijä joka loi uransa lapsitähtenä muun muassa elokuvissa Puhelu tuntemattomalta, Kuolemanloukku O.K. Corral ja Lemmenlaiva. Hän teki 20 elokuvaa ja näytteli 50 televisiosarjassa. Myöhemmin hän oli huumeriippuvainen vuosikymmeniä.
Aiheesta muualla

Charles Herbert Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Charlie Bell

Charles Hamilton ”Charlie” Bell AOselvennä (7. marraskuuta 1960 – 17. tammikuuta 2005) oli australialainen liikemies. Hän toimi 2000-luvun alussa McDonald'sin pääjohtajana ja toimitusjohtajana. Hän oli ensimmäinen ei-amerikkalainen McDonald'sin johdossa.
Bell syntyi Sydneyssä ja aloitti McDonald'sissa työskentelyn 15-vuotiaana. Hän eteni urallaan Australiassa, sitten Euroopassa ja lopulta Yhdysvalloissa. Huhtikuussa 2004 hän seurasi Jim Cantalupoa McDonald'sin toimitusjohtajana tämän kuoltua sydänkohtaukseen. Jo toukokuussa Bell kuitenkin sairastui suolistosyöpään, minkä takia hänet korvasi marraskuussa 2004 Jim Skinner. Bell palasi Australiaan, jossa kuoli vain 44-vuotiaana.
Bellistä tehtiin postuumisti Australian ritarikunnan upseeri.
Chengden roomalaiskatolinen hiippakunta

| Chengden roomalaiskatolinen hiippakunta |
| --- | --- |
 Chengden sijainti Hebein maakunnassa.
Kirkkokunta:  Katolinen kirkko
Seurakuntia:  12
Jäseniä:  25 000 eli 0,7% alueen väkiluvusta (2018)
Perustettu:  22. syyskuuta 2018
Erotettiin:  Jehol/Jinzhoun hiippakunnasta ja Chifengin hiippakunnasta.
Piispa:  Joseph Guo Jincai
Chengden roomalaiskatolinen hiippakunta on katolisen kirkon hiippakunta, joka toimii Kiinassa. Sen keskuspaikkana toimii Chengde.
Hiippakunnan perustaminen

22. syyskuuta 2018 antoi paavi Franciscus päätöksen Chengden hiippakunnan perustamisesta liittämällä siihen osia Jehol/Jinzhoun hiippakunnasta ja Chifengin hiippakunnasta. Hiippakunnan alueeksi määriteltiin Chengden prefektuuritason kaupungin alue. Uuteen hiippakuntaan tuli 12 seurakuntaa, 7 pappia sekä noin 25 000 jäsentä, jotka muodostavat 0,7% hiippakunnan alueen väestöstä. Hiippakunnan pinta-alaksi tuli 39 519km².
Piispat

Joseph Guo Jincai: 2018 -
Charlie (täsmennyssivu)

Charlie voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Charlie, englanninkielinen etunimi
C-kirjain radioaakkosissa
Charlie-komppania, Yhdysvaltain asevoimissa pataljoonan kolmas komppania (C-company / C-COY)
”Charlie”, amerikkalaisten sotilaiden Vietnamin sodan aikana vihollisesta käyttämä nimitys
Charlie-luokka, Nato-koodi Neuvostoliiton sukellusvenelaivaston Projekti 670 -luokan ydinsukellusveneille
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Charlie”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kivi-juhlat

Kivi-juhlat järjestetään vuosittain Nurmijärven Palojoella Suomen kansalliskirjailijan Aleksis Kiven kunniaksi. Aloitteen Kivi-juhlista teki teatteriohjaaja Vilho Siivola.
Nurmijärven Kivi-juhlat on tehnyt Aleksis Kiven tuotantoa tunnetuksi yhtäjaksoisesti vuodesta 1953. Perinteinen esityspaikka on Taaborinvuori, Kiven lapsuuden leikkipaikka. Kivi itse antoi tämän Raamatusta löytämänsä nimen mäntyiselle kalliolle, jolla hänen keinumäntynsä ja leikkikirkkonsa edelleen ovat.
Kivi-juhlat tarjoaa tunnelmallisessa museoympäristössä aitoa, sydämellä tehtyä teatteria, joka kuvaa suomalaisen ihmisluonnon sisukkuutta ja viljelee maanläheistä huumoria. Taaborinvuoren katsomoon mahtuu yli tuhat katsojaa.
Historia

Ajatus vuotuisesta Kivi-juhlasta kypsyi kesällä 1952, ja innoitus siihen saatiin Baijerin Oberammergaun kärsimysnäytelmästä ja Lontoon Shakespeare-näytännöistä. Nurmijärven opintorahayhdistys neuvotteli asiasta Aleksis Kiven Seuran johdon kanssa. Neuvottelujen tuloksena syyskuun alussa ryhdyttiin pohtimaan tulevan kesän esityksen roolijakoa.
Ensimmäisen kerran Kivi-juhlat järjestettiin 12. heinäkuuta 1953, jolloin esitettiin Vilho Siivolan ohjaama Nummisuutarit. Tuolloin Eskoa esitti entinen nurmijärveläinen Juhani Nuotto. Katsomossa istui huomattavia kulttuurielämän vaikuttajia, muun muassa F. E. Sillanpää, Aku Korhonen ja Eeva-Kaarina Volanen. Väliajalla luettiin presidentti Paasikiven ja pääministeri Ralf Törngrenin lähettämät sähkeet. Jo ensimmäisten Kivi-juhlien aikana syntyi traditioita, jotka jatkuvat yhä: tervetuliaispuhe ennen esityksen alkua sekä kukitus lopussa (nykyään ensi-illassa). Väliaikakahvit kuuluvat myös asiaan. Alkuvuosina tapahtumasta käytettiin nimeä Kivi-juhla, mutta vuonna 1959 nimi vaihdettiin monikkomuotoon.
Kivi-juhlien ohjelmistossa on ollut Aleksis Kiven tuotantoa lukuisina sovituksina: Seitsemän veljestä, Nummisuutarit, Kihlaus, Vuoripeikot, Olviretki, Kullervo, Lea ja niin edelleen. Ohjaajina ovat olleet muiden muassa Vilho Siivola, Ari Laine, Mikko Majanlahti, Mikko Viherjuuri, Väinö Lahti, Arto Myllärinen, Markku Savolainen, Paavo Liski ja Katriina Honkanen.
Kesinä 2007–2009 Kivi-juhlilla esitettiin Nummisuutarit Kai Lehtisen ohjaamana. Kesällä 2010 ensi-iltansa sai Hannu Huuskan ohjaama musiikkinäytelmä Selman juonet. Kesinä 2011–2012 esitettiin Lehtisen ohjaama Seitsemän veljestä. Vuonna 2012 vietettiin Kivi-juhlien 60-vuotisjuhlavuotta. Vuosina 2013 ja 2014 vuorossa oli Veijo Meren tekstiin perustuva musiikkinäytelmä Aleksis Kivi, jonka ohjasi Samuli Reunanen. Musiikista vastasi Iiro Ollila. Kesinä 2015 ja 2016 esitettiin Atro Kahiluodon ohjaama Nummisuutarit. Kesinä 2017 ja 2018 esitettiin Kahiluodon ohjaama Kihlaus sekä Yö ja päivä. Kesällä 2018 nähtiin myös Lea Hirvasniemi-Haverisen ohjaama Paloon nallikat.
Aiheesta muualla

Kivi-juhlien sivut
Jalava, Markku: Minä siivet selkääni saan – Nurmijärven Kivi-juhlat 1953–2002.  Nurmijärven Kivi-juhlat, 2002.  ISBN 952-91-4687-6.
Kishunkoira

| Kishunkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Japani
Määrä:  Suomessa rekisteröity 104
Rodun syntyaika:  hyvin vanha
Alkuperäinen käyttö:  villisian, peuran ja karhun metsästys
Nykyinen käyttö:  villisian ja peuran metsästys sekä seurakoira
Elinikä:  11–13 vuotta
Muita nimityksiä:  Kishu inu, Kishu, Kyushu, Taichi ken, Kumano ken
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 5 Aasialaiset pystykorvat ja sukulaisrodut #318
Ulkonäkö
Paino:  15–27 kg
Säkäkorkeus:  uros 49–55 cm narttu 46–52 cm
Väritys:  valkoinen, punainen tai seesami
Kishunkoira (jap. 紀州犬, Kishū-inu) on melko harvinainen japanilainen koirarotu. Se on yksi maan kuudesta alkuperäisestä pystykorvarodusta, ja kuuluu keskikokoisiin shika inu -rotuihin. Japanissa se on kaikkein suosituin shika inu, mutta muualla maailmassa harvinainen.
Ulkonäkö

Kishu on keskikokoinen pystykorva, joka muistuttaa muista shika inuista eniten shikokua. Se on voimakas, lihaksikas, tiivisrakenteinen, jalomuotoinen, hyväluustoinen ja tasapainoinen. Kirsu on yleensä musta, mutta myös lihanvärinen sallitaan valkoisilla koirilla. Purenta on leikkaava, kuten pystykorvilla yleensä. Tummanruskeat silmät ovat kolmiomaiset ja melko pienet. Pystyt korvat ovat eteenpäin suuntautuneet ja pienet. Se on lyhytselkäinen, syvärintainen ja leveälanteinen. Vatsaviiva on ylösvetäytynyt. Häntä voi olla joko sirpinmuotoinen tai selän päälle kiertynyt.[lähde? ] Urosten säkäkorkeus vaihtelee 49–55 cm (ihanne 52 cm) ja narttujen 46–52 cm (ihanne 49 cm) välillä.
Alun perin esiintyi useita värejä, kuten monivärinen seesamin, brindlen tai punaisen värisin merkein, mutta myöhemmin vain yksivärisyys sallittiin. Nykyisin esiintyy lähinnä vain valkoisia koiria, mutta rotumääritelmä hyväksyy myös punaisen ja seesamin. Suomessa on rekisteröity valkoisten lisäksi myös seesameita ja punaseesameita yksilöitä.
Valkoinen
Seesami
Luonne

Kishu on tyyni, rauhallinen, omanarvontuntoinen, uskollinen ja valpas. Japanin karuilla vuoristoseuduilla vaadittu sitkeys näkyy yhä sen luonteessa. Se on yhden miehen koira, ja omistajalleen uskollinen. Kishut ovat hyvin itsepäisiä, dominoivia, omapäisiä ja valppaita, joten ne tarvitsevat johdonmukaisen koulutuksen. Vieraisiin ne suhtautuvat varautuen. Rotu on hyvin rohkea ja ketterä, mutta myös siisti ja hiljainen. Se sopii kuitenkin myös vahtikoiraksi. Kishuilla on tapa pitää silmällä mitä ympärillä tapahtuu, joten ne saattavatkin kavuta mahdollisimman korkealle paikalle tarkkailemaan ympäristöään.
Alkuperä

Kishut polveutuvat vanhoista, keskikokoisista koirista, joita oli entisaikoina Japanissa. Rotu muotoutui Kishun vuoristoalueella Wakayaman ja Mien  maakunnissa. Kishu on erittäin vanha rotu ja monien lähteiden mukaan jopa vanhempia kuin akita tai shiba. Alkuaikoina näiden koirien karvapeitteessä oli selvät värimerkit esim. punainen, seesami ja juovikas (brindle). Kuitenkin vuodesta 1934  lähtien tälle rodulle hyväksyttiin vain yksivärinen karvapeite. Värimerkilliset karvapeitteet katosivat rodusta vuoteen 1945 mennessä, eikä niitä enää ilmennyt. Kishuja käytetään metsästykseen, nykyisin pääasiassa villisian, mutta aikoinaan myös peuran. Rotu sai nimensä alueen mukaan, jossa se oli kehittynyt. Se nimettiin ”kansallisaarteeksi” vuonna 1934.
Kishu Suomessa

Kishu on neljästä shika inu -rodusta Suomessa toiseksi yleisin, käytännössä lähes yhtä yleinen kuin yleisin eli kainkoira. Ensimmäinen yksilö tuotiin Suomeen vuonna 2010 Alankomaista. Ensimmäinen suomalainen pentue syntyi vuoden 2012 lopulla.