stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baleaarienliitäjä

| Baleaarienliitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellaridae
Suku::  Liitäjät Puffinus
Laji::  mauretanicus
Kaksiosainen nimi
 Puffinus mauretanicus  P.R. Lowe, 1921 
Katso myös
   Baleaarienliitäjä Wikispeciesissä   Baleaarienliitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Baleaarienliitäjä (Puffinus mauretanicus) on Baleaareilla pesivä äärimmäisen uhanalainen ulappalintu.
Kooltaan baleaarienliitäjä on noin 33 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on noin 85–90 cm. Väriltään lintu on yläpuolelta tummanruskea ja alapuolelta ruskehtavan vaalea vaihtelevin merkein. Monen yksilön pyrstönalunen on tuhkanharmaa. Tummat yksilöt voi sekoittaa nokiliitäjään (Puffinus griseus) .
Kuten muutkin ulappalinnut, myös baleaarienliitäjä elää pääasiassa ulapalla. Pesänsä baleaarienliitäjä tekee kallioilla tai pienille saarille. Se on hidas lisääntymään, koska se munii vain yhden munan pesimäkaudellaan. Aikuiset tulevat sukukypsiksi kolmevuotiaina.
Baleaarienliitäjäkannan kooksi arvioidaan 4 000–4 800 yksilöä . Lajia uhkaavat ajoverkot, joihin linnut takertuvat sukeltaessaan ravintoa, sekä saarille levinneet kissat, rotat ja genetit. Myös merien saastumisella on mahdollisesti vaikutusta kannan pienentymiseen.
Aiheesta muualla

Baleaarienliitäjä Lintukuva-verkkopalvelussa
Bad English

| Bad English> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1988–1991
Tyylilaji:  hard rock, poprock, soft rock, glam metal
Kotipaikka:   Los Angeles, Kalifornia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  John Waite, laulu   Neal Schon, kitara   Jonathan Cain, kosketinsoittimet   Ricky Phillips, basso   Deen Castronovo, rummut  
Levy-yhtiö:  Epic Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bad English oli lyhytkestoinen yhdysvaltalainen hard rock -yhtye, joka nautti suurta menestystä 1980- ja 1990-lukujen taitteessa.
Historia

Kun Journey hajosi 1980-luvun lopulla, kitaristi Neal Schon ja kosketinsoittaja Jonathan Cain perustivat Bad Englishin yhdessä laulaja John Waiten kanssa. Waite oli tunnettu laulaja sooloalbumeistaan ja The Babys -yhtyeestä Englannissa. Kokoonpanon täydensivät basisti Ricky Phillips ja rumpali Deen Castronovo.
Debyyttialbumi Bad English julkaistiin vuonna 1989 Epic Recordsin kautta. Albumi myi todella hyvin ja yhtye teki laajan kiertueen. Albumin ykköshitti oli ”When I See You Smile”, joka nousi listojen kärkeen monissa maissa.
Bad Englishin ura ei ollut pitkä, sillä yhtye hajosi jo toisen albumin Backlashin jälkeen. Phillipsin mukaan yhtye hajosi jo sen miksauksen aikana. Journey muodostettiin uudestaan ja Schon, Cain ja Castronovo liittyivät siihen.
Diskografia > Studioalbumit

Bad English (1989)
Backlash (1991)
Diskografia > Greatest Hits

Greatest Hits (1995)
Diskografia > Singlet

Forget Me Not (1988)
When I See You Smile (1989)
Price of Love (1990)
Heaven Is a 4 Letter Word (1990)
Possession (1990)
Straight to Your Heart (1991)
Time Stood Still(feat. John Waite) (1991)
Diskografia > Musiikkivideot

Forget Me Not (1988)
When I See You Smile (1989)
Price of Love (1990)
Heaven Is a 4 Letter Word (1990)
Straight to Your Heart (1991)
Babyface

| Kenneth Brian Edmonds |
| --- | --- |
 Kenneth ”Babyface” Edmonds
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1959 (ikä 65)
Ammatti:  laulaja, sanoittaja, kitaristi, kosketinsoittaja, musiikkituottaja, elokuvatuottaja, yrittäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Babyface 
Aktiivisena:  1977–
Tyylilajit:  R&B, pop, soul
Soittimet:  kitara, mandoliini, kosketinsoitin
Yhtyeet:  After 7, The Deele, Az Yet, Michael Jackson, Jon B, Boyz II Men, Milestone, Manchild
Levy-yhtiöt:  Chi-sound (1977–1980?) Solar / CBS (1981–1991) Epic (1992–2000) Arista (2001–2005) Mercury / Island (2007–)
Aiheesta muualla
www.babyfacemusic.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kenneth Brian ”Babyface” Edmonds (s. 10. huhtikuuta 1959) on yhdysvaltalainen R&B- ja pop-laulaja, sanoittaja, kitaristi, kosketinsoittaja, musiikkituottaja, elokuvatuottaja ja yrittäjä.
Diskografia > Studioalbumit

Lovers (1986)
Tender Lover (1989)
A Closer Look (1991)
For the Cool in You (1993)
The Day (1996)
Christmas with Babyface (1998)
Face2Face (2001)
Grown & Sexy (2005)
Playlist (2007)
Return of the Tender Lover (2015)
Aiheesta muualla

Babyfacen viralliset kotisivut
Arri

ARRI 16 Stativ.
Arri (kirjoitetaan monesti myös muodossa ARRI) on saksalainen elokuvakameroiden ja muun elokuvauskaluston valmistaja. Yhtiö tunnetaan varsinkin mainekkaista Arriflex-kameroista, jotka ovat Panavisionin kameroiden ohella tämän päivän suosituimpia elokuvakameroita. Nykyään Arri valmistaa myös Arricam-elokuvakameroita Moviecamin kanssa.
Peilisuljin ja Arriflex

Arrin ensimmäinen kamera oli Kinarri 35, joka tuotiin markkinoille vuonna 1924. Kameraa myytiin noin 100 kappaletta. Arri julkaisi kamerasta myös 16-millimetrin filmille omistetun version Kinarri 16 neljä vuotta myöhemmin, sekä jousivetoisena että käsinkelattavana versiona. Varsinaisen läpimurtonsa yhtiö teki kuitenkin mallilla Arriflex 35, joka julkaistiin vuonna 1937. Kamerassa uutta oli peilisuljin, joka heijasti linssin läpi tulevan kuvan suoraan etsimeen. Innovaatio oli tuolloin merkittävä, koska tätä ennen elokuvakameroissa etsimenä käytettiin kameran kyljessä sijaitsevaa sihtiä, jolla ei voinut tehdä tarkkoja kuvarajauksia. Peilisulkimesta tuli myöhemmin elokuvakameroiden vakiovaruste.
Ensimmäistä Arriflex-kameraa käytettiin uutiselokuvien kuvaamiseen, erityisesti toisessa maailmansodassa. Saksalaisena kamerana Arriflex pysyikin tuolloin lähinnä kansallissosialististen uutiskuvaajien käytössä. Ensimmäinen Arriflexillä kuvattu draamaelokuva oli Menschen, Tiere, Sensationen (1938). Toisen maailmansodan päätyttyä yhdysvaltalaiset sotilaat toivat Arriflex-kameroita kotimaahansa, ja niistä tuotettiin kopioita Yhdysvaltain armeijalle nimellä Cineflex PH-330. Takavarikoituja Arriflexejä käytettiin myös elokuvatuotantoon: elokuvaohjaaja Delmer Daves – joka tutustui Arriflexeihin toimiessaan armeijan elokuvaajana – kuvasi elokuvan Dark Passage (1945) ensimmäisen kohtauksen Arriflexillä. Kohtaus kuvattiin subjektiivisesta näkökulmasta, joten käsivarakuvaukseen sopivat Arriflex 35 -kamerat olivat käytännöllisempiä kuin raskaat studiokamerat, joiden nostamiseen tarvittiin vähintäänkin kaksi henkilöä. Arriflex 35 oli kuitenkin liian äänekäs, jotta sillä olisi voitu kuvata elokuvia kokonaan ongelmitta tai ilman turhia jälkiäänityksiä.
Ensimmäiset Arriflex-kamerat valmistettiin Arrin tehtaalla Münchenin Turkenstraßella, mutta toisen maailmansodan aikana rakennusta pommitettiin pahoin. Tehdas rakennettiin uudelleen sodan jälkeen, ja Arri aloitti menestyskameran uuden version kehittämisen. Arriflex 35 II -mallin tuotanto alkoi vuonna 1946, ja seuraavana vuonna Arri aloitti kameroidensa tuonnin Yhdysvaltoihin, missä muun muassa dokumenttielokuvaohjaaja Robert J. Flaherty kuvasi Arriflexeillä elokuvan Louisiana Story (1948).
Peilisuljin ja Arriflex > Variaatioita

Arriflex kehitti 35 II -mallista lukuisia variaatioita vuosien mittaan: vuonna 1953 julkaistu 35 IIA sisälsi 180-asteen sektorisulkimen, vuoden 1960 malli IIBV säädettävän sektorisulkimen ja samana vuonna myyntiin tullut IIHS puolestaan oli hidastuskamera, joka kykeni kuvaamaan parhaimmillaan nopeudella 80 kuvaruutua/sekunnissa. Ehkä suosituin variaatio 35 II -kamerasta oli vuonna 1964 markkinoille tullut IIC, joka kykeni parhaiten CinemaScope-kuvaamiseen. 1960-luvun loppupuolella Arri valmisti myös Techniscope-versioita 35 IIC -kamerasta. Vuonna 1964 Arri julkaisi kamerasta lääketieteelle räätälöidyn version, jolla voitiin kuvata liikkuvia röntgenkuvia esimerkiksi sydänsairauksia tutkiessa. Arri lopetti II-mallien valmistamisen vuonna 1978, joskin julkaisi myöhemmin vielä IIC-mallin parannetun version IIIC vuonna 1982.
Liikuteltavan kameran kehittely

Arriflex 35 II -kameroita käytettiin yhä pääasiassa uutis- ja dokumenttikuvaamiseen, mutta 1950- ja 60-luvuilla alkaneet uudet elokuvasuuntaukset ottivat Arrin kevyet, mutta ominaisuuksiltaan ammattimaiset kamerat käyttöönsä, koska tuolloiset studiokamerat olivat liian painavia esimerkiksi spontaaniin kadulla kuvaamiseen. Kameran moottorin melun takia kaikkien tällaisten elokuvien dialogi jouduttiin kuitenkin jälkiäänittämään, mikä näkyy erityisesti aikakauden ranskalaisissa ja italialaisissa elokuvissa. Myöhemmin muun muassa Stanley Kubrick, Arriflex-kameroille lähes omistautunut elokuvaohjaaja kuvasi elokuvan Kellopeliappelsiini (A Clockwork Orange, 1970) kokonaan IIC-mallin kameroilla. Vaikka kameran suunnittelu onkin peräisin 1930-luvulta, käytetään Arriflex IIC -kameroita yhä, joskin hyvin marginaalisesti.
Vuonna 1952 Arri julkaisi 16-millimetrin kameran Arriflex 16S, jonka muistutti suurimmalta osin 35 II:sta; suurin ero oli mahdollisuus käyttää 30 metrin keloja ilman makasiinia. Kameraan tuotiin 35 millimetrin kameroista myös filminsiirtomekanismi, mikä mahdollisti huomattavasti tasaisemman kuvan. Mallia päivitettiin kahteen otteeseen: 16M oli käytännössä sama malli ilman sisäistä filmikapasiteettia, ja vuoden 1965 alussa markkinoille tullut Arriflex 16BL oli hiljainen, synkronisoidun äänen kanssa kuvaamiseen soveltuva kamera. 16BL:n runko oli identtinen 16M:n kanssa; kamera saatiin hiljennettyä asentamalla kameran linssin ympärille ääntä eristävä suojus.
Liikuteltavan kameran kehittely > Hiljainen käsivarakamera

Arri kehitti 1960-luvun loppupuolella uutta peilisulkimella varustettua 35-millimetrin elokuvakameraa, joka olisi kevyt ja tarpeeksi hiljainen dialogikohtausten kuvaamiseen ilman kookasta äänieristekoteloa. Kameran prototyyppi oli näytillä vuoden 1970 Photokina-messuilla Kölnissä, mutta kamera oli vielä hieman liian äänekäs. Vaikka ARRI olisi saanutkin myytyä kameraa jo sellaisenaan useita satoja kappaleita, päätti yhtiö kehittää kameraa ja tuoda se myyntiin vuoden 1972 Münchenin olympiakisoja varten. Arri piti lupauksensa, ja olympiakisojen tapahtumia tallennettiin mittavasti Arriflex 35BL-I -kameralla. Elokuvatuotannossa kamera sai tulikasteensa blaxploitaatio-klassikossa Across 110th Street (1972), jonka elokuvaaja Jack Priestly ja kameraoperaattori Sol Negrin kehuivat auliisti kompaktin ja hiljaisen 35BL:n sopivuutta elokuvan naturalistisen tyylin luomiseen. Kamera saatiinkin markkinoille mitä parhaimpaan aikaan: varsinkin Hollywoodissa elettiin juuri uuden elokuvan aikaa, jota inspiroi ranskalaisen uuden aallon runsas käsivarakameran käyttö ja studion ulkopuolella kuvaaminen. Vaikka 35BL olikin vallankumouksellinen kamera, se julkaistiin samoihin aikoihin kuin Panavisionin Panaflex-kamera, joka vastasi monilta osin BL:ää.
35BL hiljennettiin asentamalla linssin ympärille ääntä eristävä suojus (engl. blimp, suomenkielisessä ammattislangissa blimppi), joka heikensi huomattavasti kamerasta tulevaa ääntä, ja tällöin esimerkiksi puheen äänittäminen kuvaamisen aikana kävi mahdolliseksi. Ratkaisu kuitenkin hankaloitti linssien käyttämistä ja rajoitti linssivalikoimaa. Vuonna 1980 Arri toi myyntiin mallin BL-III, jonka linssikiinnike (engl. mount) oli akustisesti tiivis, eikä linssiä ei tarvinnut enää eristää. Arrin viimeisen päivitys kamerasta oli BL-IVs vuonna 1988. Yhtiö lopetti kameran valmistamisen kaksi vuotta myöhemmin Arriflex 535:n, huomattavasti kehittyneemmän kameramallin myötä.
Dokumenttikuvaukseen suunnitellut 1970-luvun uutuudet

Vuonna 1975 Arri päivitti 16-millimetrin kameransa kokonaan julkaistuaan Arriflex 16SR -mallin, jossa myös näkyi ranskalaisen Éclair NPR -kameran suunnittelun vaikutus. Éclair toi 16-millimetrin kameroihin koaksiaaliset filmimakasiinit, joiden lataaminen kameraan onnistuu muutamassa sekunnissa, koska filmin pujotus tapahtuu makasiineissa. Koska 16SR-malleissa tuli vakiona myös sisäinen valotusmittari, soveltui kamera erinomaisesti varsinkin dokumenttielokuvien kuvaamiseen. Kamera oli muiltakin ominaisuuksiltaan ja luotettavuudeltaan omaa luokkaansa, ja siitä kasvoi ajan mittaan yksi kaikkien aikojen vuokratuimmista elokuvakameramalleista. Tyypillisesti Arri kehitti kameraa eteenpäin vuosien mittaan: vuonna 1982 julkaistiin 16SR-2, vuonna 1992 16SR-3 ja vuonna 1999 16SR-3 Advanced. Lähes jokaisesta mallista on olemassa myös erilliset versiot hidastuksien kuvaamista varten.
Elektroninen Arriflex

Vuonna 1990 Arri luopui Arriflex 35BL -kameramallistostaan, ja julkaisi uuden, täysin modernin 35 millimetrin filmiä käyttävän kameran, Arriflex 535A:n. Kamera muistutti ulkoisesti paljon 35BL:ää, mutta kameran sisus oli täysin elektroninen, minkä ansiosta 535A voitiin liittää kannettavaan tietokoneeseen, jolla voitiin tarkkailla ja ohjata kameran toimintaa. Esimerkiksi kameran nopeuden muuttaminen sen ollessa käynnissä tapahtui paljon sulavammin, koska aiemmin nopeutta muutettaessa linssin aukkoa täytyi säätää käsin valotuksen kompensoinnin takia; 535:ssä oli linssin aukon automatisoidun ohjauksen lisäksi elektroninen suljin, joka hoiti tämän. Myös mahdollisuus videomonitorointiin löytyi kameroista vakiona.
Digitaalinen aika

Elokuvaaja Gray Kotzén mukaan 2020-luvulla Arri on noussut suosituimmaksi digitaalilsten elokuvakameroiden valmistajaksi.
Arrin digitaalinen Alexa-malli päihitti markkinoilla Panavisionin Genesis-kameran useista syistä, joita olivat esimerkiksi kuvanlaatu, helppokäyttöisyys, yhteensopivuus, luotettavuus ja omistusehdot.
Siinä missä toiset valmistajat, kuten Red, tavoittelivat korkeampaa erottelutarkkuutta, Arri keskittyi kehitystyössään miellyttävämpään värintoistoon, mikä oli loppujen lopuksi monille kuvaajille resoluutiota tärkeämpi päämäärä.
Digitaalisten kameroiden kehitystyön alkuaikoina muiden valmistajien laitteet oikuttelivat ja haaskasivat arvokasta aikaa kuvauspaikoilla, kun taas Alexa tuli tunnetuksi luotettavuudestaan.
Kun kilpailevien laitteiden käyttö oli teknistä ja monimutkaista, Alexa muistutti käyttäjäkokemukseltaan enemmän filmikameraa. Alexa oli myös suunniteltu yhteensopivaksi vanhojen lisälaitteiden kanssa. Arrin laitteiden yksinkertaisuus ja yhteensopivuus houkuttelivat puolelleen kuvaajia, jotka olivat siirtymässä filmikameroista digitaalisiin kameroihin.
Lopulta Arrin kamerat nousivat elokuva-alalla normin asemaan.
Arrin muut tuotteet

Digitaalisen elokuvantekemisen saadessa lisää suosiota Arri alkoi filmikameroiden lisäksi valmistaa myös digitaaliseen jälkituotantoon liittyviä laitteita. Arriscan on D-20-kameran tavoin CMOS-kuvakennoa käyttävä, 6k-resoluutioon parhaimmillaan kykenevä filmiskanneri. Arrilaser on puolestaan filmitulostin, jolla digitaalisesti leikattu tai kuvattu materiaali voidaan siirtää 35 millimetrin filmille.
Vähemmän suosittu sivutuote oli vuonna 1989 Isco Opticin Arrille kehittämä Arriscope-optiikka, jolla voitiin kuvata CinemaScope-formaatin anamorfista kuvaa.
Aiheesta muualla

Arrin kotisivut
ARRI 16
Arri Alexa
Benito Sanz y Forés

Benito Sanz y Forés
Benito Sanz y Forésin rintakuva
Benito Sanz y Forés (21. maaliskuuta 1828 Gandía – 1. marraskuuta 1895 Madrid) oli katolisen kirkon espanjalainen kardinaali. Hän suoritti Valencian yliopistossa alemman korkeakoulututkinnon oikeustieteessä vuonna 1848. Myöhemmin hän sai Valencian seminaarista tohtorinarvot kanonisessa laissa (1853) ja teologiassa (1857).
Sanz y Forés vihittiin papiksi 27. maaliskuuta 1852 ja piispaksi 8. marraskuuta 1868 Alessandro Franchin toimiessa pääkonsekraattorina. Sanz y Forés oli saanut 22. kesäkuuta nimityksen Oviedon piispaksi. 18. marraskuuta 1881 hänet nimitettiin Valladolidin ja 30. joulukuuta 1889 Sevillan arkkipiispaksi.
Sanz y Forés osallistui Vatikaanin ensimmäiseen kirkolliskokoukseen. Hänestä tehtiin kardinaali 16. tammikuuta 1893; hän sai Sant'Eusebion kardinaalipapin arvon. Hän kuoli vuonna 1895, ja hänen seuraajakseen Sevillan arkkipiispana tuli Marcelo Spinola y Maestre.
Baleaarien yliopisto

| Baleaarien yliopisto> Universidad de las Islas Baleares |
| --- | --- |
  
 Baleaarien yliopiston kampus.
Perustettu:  1978
Rehtori:  Llorenç Huguet Rotger
Opiskelijoita:  11 500–12 000
Sijainti:  Palma de Mallorca, Baleaarit  Espanja
Sivusto:  www.uib.cat
Baleaarien yliopisto (kat. Universitat de les Illes Balears; esp. Universidad de las Islas Baleares) on julkinen yliopisto Baleaareilla Espanjassa. Yliopisto on perustettu vuonna 1978, ja sillä on kampuksia Ibizassa ja Alayorissa.
Yliopistossa opiskelee noin 11 500–12 000 opiskelijaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baleaarien yliopisto Wikimedia Commonsissa
Beaucaire (Gard)

| Beaucaire |
| --- | --- |

 vaakuna
 Beaucaire
 Koordinaatit: 43°48′29″N, 4°38′39″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées
Departementti:  Gard
Arrondissementti:  Nîmes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  86,5 km²
Väkiluku (2013):  16 036
 – Väestötiheys:  185,3 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Beaucaire on kunta Etelä-Ranskassa Gardin departementissa Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées'n alueella.  Se sijaitsee Rhônejoen varrella. Roomalaisten tie Via Domitia kulki kaupungin kautta Hispaniaan.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on Rhônejoen rannalle joen liikennettä valvomaan rakennettu linna Château de Beaucaire. Kaupungissa on myös useita näyttäviä kartanoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beaucaire (Gard) Wikimedia Commonsissa
Château de Beaucaire
Badge

| ”Badge” Cream |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Goodbye
 Äänitetty : joulukuu 1968
 Julkaistu: maaliskuu 1969
 Formaatti: 7” vinyyli
 Tekijä(t): Eric Clapton, George Harrison
 Tuottaja(t): Felix Pappalardi
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 02.43
 Levy-yhtiö: Atco Polydor
Creamin muut singlet
| ”Crossroads” 1969 | ”Badge” 1969 | ”Lawdy Mama” 1970 |
Badge on brittiläisen rockyhtye Creamin kappale, joka julkaistiin yhtyeen viimeisellä albumilla Goodbye vuonna 1969. Kappaleen on säveltänyt Eric Clapton ja George Harrison, joka soittaa siinä rytmikitaraa. Badge oli pieni hitti Yhdysvalloissa, jossa se saavutti korkeimmillaan paikan 60 Billboard Hot 100 -listalla singlejulkaisuna vuoden 1969 huhtikuussa. Single menestyi paljon paremmin Isossa-Britanniassa, jossa se saavutti aseman 18.
Julkaisu

Kappale julkaistiin yhtyeen postuumisti ilmestyneellä albumilla Goodbye vuonna 1969. Kappale julkaistiin myös singlenä, jonka B-puolella oli kappale What a Bringdown.
Kokoonpano

Eric Clapton – kitara ja laulu
Jack Bruce – basso ja taustalaulu
Ginger Baker – rummut
Felix Pappalardi – piano ja mellotron
George Harrison (salanimellä "L’Angelo Misterioso") – rytmikitara
Käännös suomeksi
Age of Love

Age of Love voi tarkoittaa muun muassa:
Age of Love, Scooterin albumi
Age of Love, trance-tuottajakaksikko
The Age of Love, edellisen tuottama single
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Age of Love”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Augustine Washington

| Augustine Washington |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1694 Westmoreland, Virginia,  Brittiläinen Amerikka
Kuollut: 12. huhtikuuta 1743 Ferry Farm, Virginia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  Maanviljelijä
Vanhemmat:  Lawrence Washington Mildred Warner
Puoliso:  Jane Butler (1715-1726) Mary Ball Washington
Augustine Washington (1694 Westmoreland, Virginia – 12. huhtikuuta 1743 Ferry Farm, Virginia) oli virginialainen viljelijä ja Yhdysvaltain ensimmäisen presidentin George Washingtonin isä.
Perhe

Augustine Washington syntyi Westmorelandissa Virginiassa vuonna 1694. Hänen vanhempansa olivat Mildred Warner Washington Gale ja Lawrence Washington, joista jälkimmäinen toimi sotilaskomentajana. Washingtonin isoisä John Washington oli tullut Englannista Yhdysvaltoihin vuonna 1656.
Elämä > Nuoruus & ensimmäinen avioliitto

Vuonna 1698, Augustine Washingtonin ollessa 4-vuotias, hänen isänsä kuoli. Augustine peri tältä noin neljän neliökilometrin kokoisen tilan Westmorelandista.
Vuonna 1715 Washington meni naimisiin orvoksi jääneen Jane Butlerin kanssa. Washington ja Butler asettuivat asumaan Washingtonin perimälle tilalle. Washington osti hiljalleen uusia alueita tilansa viereltä ja vuonna 1726 hän rakensi yhdessä Butlerin kanssa uuden talon.
Washington kasvatti tilallaan tupakkaa käyttäen hyödyksi orjatyövoimaa. Maanviljelyn lisäksi Washington oli myös aktiivinen Anglikaanisessa kirkossa ja paikallisessa politiikassa. Washington toimikin useasti piirikunnan sheriffinä.
Washington sai yhdessä Jane Butlerin kanssa neljä lasta, joista kuitenkin vain kaksi, Lawrence ja Augustine, jr., selvisivät hengissä aikuiskään asti. Butler kuitenkin kuoli yllättäen vuonna 1729.
Elämä > Nuoruus & ensimmäinen avioliitto > Lapset

Butler Washington (s. 1716)
Lawrence Washington (1718-1752)
Augustine Washington II (1720-1762)
Jane Washington (1722-1735)
Elämä > Toinen avioliitto

Vuonna 1731 Washington päätti mennä naimisiin 23-vuotiaan Mary Ballin kanssa. He saivat yhteensä kuusi lasta, joista viimeinen (Mildred Washington) kuitenkin kuoli jo vuoden ikäisenä.
Elämä > Toinen avioliitto > Lapset

George Washington (1732-1799)
Elizabeth Washington (1733-1797)
Samuel Washington (1734-1781)
John Augustine Washington (1736-1787)
Charles Washington (1738-1799)
Mildred Washington (1739-1740)
Washingtonin suku
| --- | --- |
1. sukupolvi:  Lawrence Washington (1602)
2. sukupolvi:  John Washington
3. sukupolvi:  Lawrence Washington (1659)
4. sukupolvi:  Augustine Washington
5. sukupolvi:  Lawrence Washington (1718) - Augustine Washington, Jr. - George Washington - Betty Washington Lewis - Samuel Washington - John Augustine Washington - Charles Washington
6. sukupolvi:  William Washington - Thornton Washington - Bushrod Washington
7. sukupolvi:  George Corbin Washington
8. sukupolvi:  Lewis Washington
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Badge-engineering

Badge-engineering tai rebadging on termi, joka tarkoittaa autoteollisuudessa saman automallin markkinoimista kahdella tai useammalla nimellä. Samaa mallia voidaan myydä eri mallinimellä eri markkinoilla erinäisistä syistä, tai erillisten valmistajien sopimuksesta kokonaan toisenmerkkisenä kustannustehokkuuden vuoksi, sillä uuden automallin kehittäminen on aina kallista.
Esimerkkejä > Saman konsernin sisällä

Suuret autonvalmistajakonsernit, kuten esimerkiksi General Motors ja Volkswagen Group ovat myyneet samoja automalleja eri merkkisinä eri markkina-alueilla tai eri kuluttajaryhmiä varten. Esimerkiksi saksalaisen Opelin kehittämiä malleja on myyty Pohjois-Amerikassa Cadillac-, Chevrolet- ja Buick-merkkisinä.
Isuzu Gemini
Chevrolet Spectrum
Pontiac Sunburst
Volkswagen Up
SEAT Mii
Škoda Citigo
Esimerkkejä > Eri valmistajien välillä

Erilliset valmistajat voivat kehittää yhteistyössä automalleja tai myydä toiselle valmistajalle oikeuden markkinoida kehittämäänsä mallia omalla merkillään. Yleensä tähän on syynä kustannustehokkuus, sillä uuden mallin kehittäminen on kallista, eikä välttämättä kannattavaa, jos myyntitavoite mallille ei ole kovin suuri. Käytäntö on yleinen varsinkin pienten autojen ja pakettiautojen markkinoilla, sillä autonvalmistajat eivät yleensä halua kohdistaa paljon resursseja kyseisten autoluokkien mallien suunnitteluun.
Opel Vivaro
Renault Trafic
Fiat Talento
Nissan NV300
Benito Rigoni

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten rattikelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | nelikko |  |
Benito Rigoni (11. huhtikuuta 1936 Asiago – 23. joulukuuta 2021 Dueville) oli italialainen rattikelkkailija ja olympiamitalisti.
Rigoni voitti nelikoissa olympiapronssia Innsbruckissa 1964. Italian mestaruuden hän voitti nelikoissa ja kaksikoissa. Rigoni kuoli 85-vuotiaana 23. joulukuuta 2021.