stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1960
Alkulohkot > Lohko 1

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Jugoslavia  | 3 |  2  |  1  |  0  |  13 |  4  | +9 | 5 |
|  Bulgaria  | 3 |  2  |  1  |  0  |  8  |  3  | +5 | 5 |
|  Yhdistynyt arabitasavalta  | 3 |  0  |  1  |  2  |  4  |  11 | -7 | 1 |
|  Turkki  | 3 |  0  |  1  |  2  |  3  |  17 | -14 | 1 |
Alkulohkot > Lohko 2

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Italia  | 3 |  2  |  1  |  0  |  9  |  4  | +5 | 5 |
|  Brasilia  | 3 |  2  |  0  |  1  |  10 |  6  | +4 | 4 |
|  Iso-Britannia  | 3 |  1  |  1  |  1  |  8  |  8  | 0 | 3 |
|  Kiinan tasavalta  | 3 |  0  |  0  |  3  |  3  |  12 | -9 | 0 |
Alkulohkot > Lohko 3

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tanska  | 3 |  3  |  0  |  0  |  8  |  4  | +4 | 6 |
|  Argentiina  | 3 |  2  |  0  |  1  |  6  |  4  | +2 | 4 |
|  Puola  | 3 |  1  |  0  |  2  |  7  |  5  | +2 | 2 |
|  Tunisia  | 3 |  0  |  0  |  3  |  3  |  11 | -8 | 0 |
Alkulohkot > Lohko 4

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Unkari  | 3 |  3  |  0  |  0  |  15 |  3  | +12 | 6 |
|  Ranska  | 3 |  1  |  1  |  1  |  3  |  9  | -6 | 3 |
|  Peru  | 3 |  1  |  0  |  2  |  6  |  9  | -3 | 2 |
|  Intia  | 3 |  0  |  1  |  2  |  3  |  6  | -3 | 1 |
Mitaliottelut

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 

|  |   Jugoslavia | 1 |   |  |  |  |
|  |   Italia | 1 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |

|  |   |   |   |   |   Jugoslavia | 3 |
|  |   |   |   |   |   Tanska | 1 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |   Tanska | 2 |   |  |   Unkari |  2 |
|  |   Unkari | 0 |   |  |   Italia |  1 |
Jugoslavia loppuotteluun arvonnan perusteella.
Förster

Förster tai Foerster on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
August Förster, samannimisen saksalaisen pianotehtaan perustaja
August Förster (1828–1889), saksalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja
Bernd Förster (s. 1956), saksalainen jalkapalloilija
Emanuel Aloys Förster (1748–1823), itävaltalainen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja musiikinopettaja
Friedrich Wilhelm Foerster (1869–1966), saksalainen kasvatustieteilijä
Jennifer Foerster, yhdysvaltalainen runoilija
Josef Bohuslav Foerster (1859–1951), tšekkiläinen säveltäjä
Karlheinz Förster (s. 1958), saksalainen jalkapalloilija
Ludwig Förster (1797–1863), itävaltalainen arkkitehti
Robert Förster (s. 1978), saksalainen maantiepyöräilijä
Theodor Förster (1910–1974), saksalainen fysikaalinen kemisti.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Eurovision laulukilpailu 1961

| Eurovision laulukilpailu 1961 |
| --- | --- |

Päivämäärät
Päivämäärä(t):  18. maaliskuuta
Isäntä
Tapahtumapaikka:  Palais des Festivals et des Congrès, Cannes, Ranska
Juontaja(t):  Jacqueline Joubert
Väliaikanumero:  Tessa Beaumont ja Max Bozzoni
Osallistujat
Osallistujien määrä:  16
Uudet maat:   Espanja  Jugoslavia  Suomi
Äänestys
Voittaja:   Luxemburg ”Nous les amoureux”
Nolla pistettä saaneet:  –
Osallistujakartta

   Maat, jotka osallistuivat vuonna 1961   Maat, jotka eivät osallistuneet vuonna 1961  
Muuta
 Laulukilpailu järjestettiin täysin samoissa puitteissa kuin kaksi vuotta aiemminkin. 
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ 1960  1962 ► 
Eurovision laulukilpailu 1961 järjestettiin Ranskassa samoissa puitteissa kuin kaksi vuotta aikaisemmin. Konserttisalina oli Palais des Festival Cannesissa, juontajattarena Jacqueline Joubert ja tulostaulukin oli sama kuin vuonna 1959. Laulukilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa lauantai-iltana, johon se vuodesta 1963 lähtien vakiintuikin. Kilpailuun osallistui 16 maata, mikä oli suurempi määrä kuin aiemmin. Ensimmäistä kertaa euroviisunäyttämöllä nähtiin Espanja, Suomi ja Jugoslavia.
Vuoden 1961 Eurovision laulukilpailussa kuulluista lauluista nousi myöhemmin enemmän ikivihreitäkenen mukaan? iskelmiä kuin koskaan aikaisemmin. Luxemburgin voittolaulusta "Nous les amoreux" muun muassa monet viihdeorkesterit ovat tehneet instrumentaaliversioita. Suomessa laulun levytti Leif Wager nimellä "Me rakastavaiset". Jean-Claude Pascalista tuli viisuvoiton myötä puolestaan yksi tunnetuimpia ranskankielisen alueen iskelmälaulajia[lähde? ]. Toiseksi sijoittuneesta "Are you sure" -laulusta muodostui niin ikään pop-hitti, joka soi radioaalloilla ympäri Eurooppaa[lähde? ]. Tanskan sävelmästä "Angelique" tuli Pohjoismaissa erittäin kuuluisa iskelmä; suomeksi sen tulkitsi Olavi Virta. Laulukilpailun nimekkäin artisti oli Saksan liittotasavallan Lale Andersen, joka tunnetaan jo ennen toista maailmansotaa levytetyn suurhitin "Lili Marleen" alkuperäisenä tulkitsijana[lähde? ].
Suomen edustaja

Yleisradio ilmoittautui ensimmäistä kertaa Euroviisuihin tuottaja Aarno Wallin ehdotuksesta. Ensimmäisen Suomessa järjestetyn euro­viisu­karsinnan loppufinaalissa esitetyn neljän laulun kavalkadista arvostelulautakunta valitsi parhaaksi Laila Kinnusen esittämän, pöytälaatikkosäveltäjä Eino Hurmeen säveltämän ja Sauvo Puhtilan sanoittaman laulun "Valoa ikkunassa". Kapellimestarina kansainvälisessä esityksessä toimi George de Godzinsky.
Osallistujat

| Sija | Numero | Maa | Artisti(t) | Kappale | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9. | 01 |  Espanja | Conchita Bautista | "Estando contigo" | 8 |
| 10. | 02 |  Monaco | Colette Deréal | "Allons, allons les enfants" | 6 |
| 15. | 03 |  Itävalta | Jimmy Makulis | "Sehnsucht" | 1 |
| 10. | 04 |  Suomi | Laila Kinnunen | "Valoa ikkunassa" | 6 |
| 8. | 05 |  Jugoslavia | Ljiljana Petrović | "Neke davne zvezde" | 9 |
| 10. | 06 |  Alankomaat | Greetje Kauffeld | "Wat een dag" | 6 |
| 14. | 07 |  Ruotsi | Lill-Babs | "April, april" | 2 |
| 13. | 08 |  Saksan lt. | Lale Andersen | "Einmal sehen wir uns wieder" | 3 |
| 4. | 09 |  Ranska | Jean-Paul Mauric | "Printemps, avril carillonne" | 13 |
| 3. | 10 |  Sveitsi | Franca di Rienzo | "Nous aurons demain" | 16 |
| 15. | 11 |  Belgia | Bob Benny | "September, gouden roos" | 1 |
| 7. | 12 |  Norja | Nora Brockstedt | "Sommer i Palma" | 10 |
| 5. | 13 |  Tanska | Dario Campeotto | "Angelique" | 12 |
| 1. | 14 |  Luxemburg | Jean-Claude Pascal | "Nous les amoureux" | 31 |
| 2. | 15 |  Iso-Britannia | The Allisons | "Are You Sure?" | 24 |
| 5. | 16 |  Italia | Betty Curtis | "Al di là" | 12 |
Osallistujat > Kapellimestarit

Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa esityksen, paitsi Itävalta ja Saksa, joiden delegaatioita avusti isäntämaan kapellimestari Franck Pourcel.
Espanja - Rafael Ferrer
Monaco - Raymond Lefevre
Itävalta - Franck Pourcel
Suomi - George de Godzinsky
Jugoslavia - Jože Privšek
Alankomaat - Dolf van der Linden
Ruotsi - William Lind
Saksa - Franck Pourcel
Ranska - Franck Pourcel
Sveitsi - Fernando Paggi
Belgia - Francis Bay
Norja - Øivind Bergh
Tanska - Kai Mortensen
Luxemburg - Leo Chauliac
Iso-Britannia - Harry Robinson
Italia - Gianfranco Intra
Pistetaulukko

Vuonna 1961 jokaisella maalla oli 10-henkinen tuomaristo, joista jokainen antoi äänen omalle suosikkilaululleen. Jokaisella maalla oli käytettävissään siis kymmenen ääntä.
|   | ES | MC | AT | FI | YU | NL | SE | DE | FR | CH | BE | NO | DK | LU | UK | IT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Italia |   |   |   | 2 |   | 2 |   |   |   | 2 |   |   |   | 3 | 1 |   |
| Iso-Britannia | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 |   |   |   | 2 | 2 |   |   |   |   |   |   |
| Luxemburg |   |   |   |   |   |   |   |   | 1 |   | 1 |   |   |   | 8 |   |
| Tanska |   |   |   | 1 | 1 |   |   | 1 |   |   |   | 1 |   | 1 | 1 | 4 |
| Norja | 2 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 8 |   |   |   |
| Belgia |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 5 |   |   | 1 | 4 |
| Sveitsi |   | 1 |   |   | 1 |   |   |   |   |   |   |   |   | 1 | 7 |   |
| Ranska | 2 |   |   | 1 | 2 | 1 | 2 |   |   |   |   |   |   | 1 |   | 1 |
| Saksan lt. |   |   |   |   |   | 1 |   |   | 4 |   |   |   |   | 5 |   |   |
| Ruotsi | 1 |   |   |   |   |   |   | 1 | 1 | 4 |   |   | 2 | 1 |   |   |
| Alankomaat | 1 |   |   |   | 1 |   |   |   |   | 2 |   |   | 1 | 1 | 3 | 1 |
| Jugoslavia |   |   |   |   |   | 2 |   |   |   | 1 |   | 1 |   | 5 |   | 1 |
| Suomi |   | 3 |   |   |   |   |   |   | 1 |   |   | 2 | 1 | 3 |   |   |
| Itävalta |   |   |   |   | 3 |   |   | 1 |   | 2 |   |   |   | 4 |   |   |
| Monaco | 1 |   |   |   |   |   |   |   | 2 | 2 |   |   |   | 4 |   | 1 |
| Espanja |   | 1 |   |   |   |   |   |   | 2 | 1 |   | 1 |   | 2 | 3 |   |
| Yhteensä | 8 | 6 | 1 | 6 | 9 | 6 | 2 | 3 | 13 | 16 | 1 | 10 | 12 | 31 | 24 | 12 |
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 1961 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Filippiinienkoira

| Filippiinienkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Filippiinit
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  liharuoka, karjan paimennus
Muita nimityksiä:  Philippines Edible Dog, Philippines Islands Dog, Philippines Native Dog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Filippiinienkoira on todennäköisesti sukupuuttoon kuollut filippiiniläinen koirarotu.
Ulkonäkö

Filippiinienkoira muistutti sileäkarvaisen terrierin alkukantaista muunnosta. Se oli lyhytkarvainen.
Alkuperä

Rotua pidettiin herkkuruokana, joka täytettiin perinteisesti riisillä ja mausteilla. Paikallinen koiransyönnin keskus sijaitsi Pohjois-Luzonissa, missä igorot-heimoa pidettiin rodun asiantuntijana. Koirat yleensä hakattiin kuoliaiksi, koska sen uskottiin parantavan niiden makua. Lisäksi filippiiniläiset maanviljelijät käyttivät sitä karjansa ohjailuun.
Fredrik Jansson

Axel Fredrik Salomon Jansson (12. elokuuta 1858 Helsinki – 5. toukokuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen juristi, asianajaja ja virka- ja valtiopäivämies.
Janssonin vanhemmat olivat laamanni, valtiopäivämies August Fredrik Jansson ja Rosalie Karolina Josefina Saurén ja puolisot vuodesta 1886 Sigrid Aurora Becker (k. 1900) ja vuodesta 1902 Olga Karolina Reincke. Jansson tuli ylioppilaaksi 1876, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1882 ja sai varatuomarin arvon 1885. Hän perusti asianajotoimiston kollegansa kanssa 1885, mutta toimi ensin senaatissa ylimääräisenä kopistina 1886 ja rautatiehallituksessa notaarina 1887. Jansson oli myös kutomoliikkeen perustaja ja johtaja ja omisti Nordsjön kartanon. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1891 aina kuolemaansa saakka. Jansson oli   porvarissäädyssä Raahen edustaja valtiopäivillä  1891 ja Helsingin edustaja valtiopäivillä  1894, 1897, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906.
Francis Obikwelu

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Francis Obikwelu |  Francis Obikwelu |  Francis Obikwelu |  |
Miesten yleisurheilu
Maa:  Nigeria
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ateena 1997 | 4×100 m |  |
|  Pronssia | Sevilla 1999 | 200 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 1997 | 200 m |  |
Maa:  Portugali
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | 100 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 2002 | 100 m |  |
|  Kultaa | Göteborg 2006 | 100 m |  |
|  Kultaa | Göteborg 2006 | 200 m |  |
|  Hopeaa | München 2002 | 200 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2011 | 60 m |  |
Francis Obiorah Obikwelu (s. 22. marraskuuta 1978 Ontisha, Nigeria) on nigerialaissyntyinen portugalilainen pikajuoksija ja kaksinkertainen 100 metrin euroopanmestari. Obikwelu sijoittui satasella toiseksi 2004 olympialaisissa Ateenassa, Kreikassa. Obikwelu on Portugalin historian ensimmäinen arvokisoista mitalin voittanut pikajuoksija.
Nigeriasta Portugaliin

Nigeriassa syntynyt Obikwelu muutti Lissaboniin 16-vuotiaana vuoden 1994 nuorten MM-kisojen jälkeen. Kahden suurseuran SL Benfican ja Sporting CP:n hylättyä Obikwelun anomus päästä seuraan, aloitti Obikwelu työt rakennustyömaalla Algarvessa. Hän aloitti myös Portugalin kielen opiskelun. Opettajan avustuksella Obikwelu pääsi CF Os Belenenses -seuraan, jossa hän aloitti harjoittelemisen.
Obikwelu loukkaantui heinäkuussa 2001 ja kun Nigerian yleisurheiluliitolta ei rahaa tullut, joutui Obikwelu kustantamaan matkansa ja polvileikkauksensa itse. Nigerialaisen sprintterin Mercy Nkun mukaan Obikwelu teki päätöksen hakea Portugalin kansalaisuutta, koska Nigerian urheiluliitto laiminlöi tehtäviään toistuvasti. Lokakuussa 2001 hän sai Portugalin kansalaisuuden.
Nykyisin Obikwelu edustaa Sporting CP -seuraa.
Ateena 2004

Ateenan olympialaisien 100 metrin alkuerissä Obikwelu oli hurjassa vireessä juosten 2 kertaa alle 10 sekunnin ja tehden uuden Portugalin ennätyksen. Finaalissa Obikwelu juoksi uuden Euroopan ennätyksen, mutta aika 9,86 riitti vasta toiseen sijaan Justin Gatlinin viedessä voiton sadasosalla. Kolmanneksi sijoittuneen Maurice Greenen Obikwelu puolestaan voitti sadasosalla.
200 metrin finaalissa Obikwelu sijoittui viidenneksi.
Saavutuksia

Olympialaiset
Ateena 2004: hopeaa 100 m (aika 9,86 s)
Ateena 2004: viides 200 m (20,14)
Maailmanmestaruuskilpailut
Ateena 1997: hopeaa 4 x 100 m viesti (Nigerian joukkueessa, 38,07)
Sevilla 1999: pronssia 200 m (20,11)
Helsinki 2005: neljäs 100 m (10,07)
Sisäratojen MM-kilpailut
Pariisi 1997: pronssia 200 m (21,10)
Maebashi 1999: neljäs 200 m (20,85)
Budapest 2004: kuudes 60 m (6,60)
Euroopan-mestaruuskilpailut
München 2002: kultaa 100 m (10,06)
München 2002: hopeaa 200 m (20,21)
Göteborg 2006: kultaa 100 m (9,99)
Göteborg 2006: kultaa 200 m (20,01)
Barcelona 2010: neljäs 100 m (10,18)
Sisäratojen EM-kilpailut
Pariisi 2011: kultaa 60 m (6,53)
IAAF:n yleisurheilufinaali
Monaco 2004 toinen 100 m (10,10)
Monaco 2004 neljäs 200 m (20,58)
Monaco 2005 kuudes 100 m (10,09)
Stuttgart 2006 neljäs 100 m (10,02)
Stuttgart 2006 neljäs 200 m (20,26)
IAAF Grand Prix finaalit
Moskova 1998 - viides 100 m (10,15)
München 1999 - kolmas 200 m (20,12)
Melbourne 2001 - kolmas 200 m (20,52)
Madrid 2002 - kolmas 100 m (10,09)
Pariisi 2002 - kolmas 100 m (10,03)
Yleisurheilun maailmancup
Madrid 2002 ensimmäinen 200 m (20,18)
Ateena 2006 toinen 100 m (10,09)
Ateena 2006 neljäs 200 m (20,36)
Filipstadin kirkko

Filipstadin kirkko
Filipstadin kirkko (ruots. Filipstads kyrka) on Ruotsissa Filipstadin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se sijaitsee Filipstadin taajamassa. Kirkko on vihitty käyttöön vuonna 1785. Nykyinen kivikirkko rakennettiin 1775 palaneen puukirkon tilalle. Vuonna 1995 tehdyssä remontissa yritettiin palauttaa 1700-luvun tyyliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filipstadin kirkko Wikimedia Commonsissa
Turistmål.se: Filipstad kyrka (ruotsiksi)
Bebyggelseregistret: Filipstads kyrka (ruotsiksi)
Frans Österblom

Frans Österblom
Frans Österblom (16. syyskuuta 1870 Kemiö – 29. kesäkuuta 1907 Kemiö) oli suomenruotsalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Österblomin vanhemmat olivat puuseppä F: M: Österblom ja Erika Lindholm. Hän kävi neljä vuotta kansakoulua ja opiskeli sitten 1887–1891 Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarissa valmistuen kansakoulunopettajaksi. Österblom toimi vuodesta 1891 opettajana Kemiön Vestlaxin koululla. Hänet tunnetaan ennen kaikkea ruotsinkielisen kotiseutulaulun Min hembygd sanoittajana.
Frans Österblom kuoli tapaturmaisesti kesäkuussa 1907 salaman iskettyä hänen työhuoneensa ikkunaan. Österblomin muistokivi on pystytetty Kemiön Vestlaxin kylään.
Teoksia

Skum och bubblor : rimmad vers.    Söderström, Helsingfors 1900
Dagrar i dalen : dikter.    Mariehamn 1904
Dikter i urval.    Bro, Åbo 1951
Aiheesta muualla

Nykarlebyvyer: 'Min hembygd-laulun sanat
Filip III (Burgundi)

Rogier van der Weydenin mukaan maalattu muotokuva Filip III:sta n. 1455
Filip III eli Filip Hyvä (ransk. Philippe le Bon); (31. heinäkuuta 1396 Dijon, Burgundin herttuakunta – 15. kesäkuuta 1467 Brygge, Flanderi) oli Burgundin herttua isänsä salamurhan jälkeen vuodesta 1419 lähtien ja aikansa mahtavin hallitsija, jonka tavoitteena oli luoda yhtenäinen valtiokokonaisuus Ranskan ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan väliin. Hänen vanhempansa olivat Juhana I Peloton (ransk. Jean Sans Peur, 1371–1419) ja Baijerin prinsessa Margaret (1363–1424).
Hän myös toimi merkittävällä tavalla kulttuurin mesenaattina. Filip kuului Ranskaa tuolloin hallinneen Valois-suvun nuorempaan linjaan ja oli sen merkittävin herttua. Hän perusti vuonna 1430 Kultaisen taljan ritarikunnan (ransk. L'Ordre de la Toison d’Or).
Herttua

Filip piti dauphin Charlesia (Kaarle VII) vastuullisena isänsä murhaan vuonna 1419. Hän allekirjoitti Troyesin sopimuksen Englannin Henrik V:n kanssa vuonna 1420, jossa kuningatar Isabella Baijerilainen luovutti Ranskan kruununperimyksen Henrikille ja jakoi Ranskan Englannin, Burgundin ja perinnöttömäksi jääneen poikansa dauphin Charlesin kesken.
Filip kiinnitti vain vähän huomiota valloituksiin Ranskassa ja halusi pysyä sitoutumattomana. Hän säilytti liittonsa Englannin kanssa - lukuun ottamatta katkosta vuosina 1435–1439, jolloin hän yritti valloittaa Calais'n siinä epäonnistuen - mutta antoi harvoin Englannille merkittäää apua Ranskaa vastaan. Vuoden 1435 jälkeen, tunnustettuaan Kaarle VII:n Ranskan kuninkaaksi ja hyväksyen tämän irtisanoutumisen Juhana I Pelottoman murhasta, hän teki parhaansa ollakseen kohtuullisen hyvissä väleissä  kuninkaan kanssa. Hänen todelliset intressinsä eivät olleet Ranskassa vaan omien alueidensa kehittämisessä.
Vaikuttavan, joskin omituisen hovin loiston ja ritarijuhlallisuuksien julkisivun takana herttua Filip Hyvä oli aggressiivinen opportunisti, joka keskittyi erityisesti herttuakautensa ensimmäisellä puoliskolla hyökkäämään ja kaappaamaan pienempiä naapureitaan. Namur ostettiin vuonna 1421, Hainaut kaatui vuonna 1427, rikas Brabantin herttuakunta otettiin haltuun vuonna 1430 ja yhdistyneet Hollannin ja Zeelandin kreivikunnat valloitettiin pitkällä sarjalla herttuan henkilökohtaisesti johtamia ja katkerasti taisteltuja sotaretkiä vuosina 1424–1433. Filipin aluelaajentumispolitiikan kruunasi hänen Luxemburgin herttuakunnan valloituksensa vuonna 1443.
Keskiajan hovielämän rikkaus ja tuhlaavaisuus saavuttivat huippunsa Filipin aikana. Vaikka hänen henkilökohtainen makunsa vaatteiden suhteen oli suhteellisen koruton, hän rakasti ympäröidä itsensä kaikella mahdollisella aikakauden vaatimalla loistolla ja komeudella. Vuonna 1430 FIlip perusti uuden ritarikunnan, burgundilaisen version brittiläisestä sukkanauharitarikunnasta nimeltään Toison d'Or eli Kultainen talja, jonka jäsenmäärä rajoittui 24:ään todistetusti urheaan ja laajasti tunnettuun aatelismieheen. Hovia pidettiin Brysselissä tai Bruggessa, Brabantissa ja Flanderissa tai Hesdinissä tai Lillessä Koillis-Ranskassa tai jossain muussa keskuksessa.
Avioliitot ja jälkeläiset

Filipin ensimmäinen puoliso oli hänen 14-vuotias pikkuserkkunsa Michelle de Valois (1395–1422), joka oli Kaarle VI:n ja Isabeau Baijerilaisen tytär, jonka kanssa Filip avioitui vuonna 1409 ollessaan 12-vuotias. Heille syntyi tytär nimeltä Agnes, joka kuoli sylilapsena.
Toinen puoliso vuodesta 1424 oli isänpuoleisen sedän, Neversin kreivi Filip II:n leski Bonne de Artois (1396–1425). Vuoden kestänyt liitto oli lapseton.
Kolmas puoliso vuodesta 1430 oli Juhana I:n ja Lancasterin herttuatar Filipan tytär, Portugalin infanta Isabella (1397–1471). Heille syntyi kolme poikaa:
Antoine de Bourgogne (1430–1432) Charolaisin kreivi, Châlon sur Saonen kreivikunnassa, kuoli 2-vuotiaana
Joseph de Bourgogne (huhtikuu 1432 – toukokuu 1432) Charolaisin kreivi, Châlon sur Saonen kreivikunnassa, kuoli alle kuukauden ikäisenä
Kaarle Rohkea (ransk. Charles Martin, 1433–1477), viimeinen Valois-sukuinen Burgundin herttua, eli aikuiseksi asti.
Lisäksi hänellä oli runsaasti rakastajattaria ja aviottomia lapsia.
Kulttuurimesenaatti

Filip III palkkasi aikansa parhaat taiteilijat maalaamaan lippujaan ja viirejään, koristelemaan palatsejaan ja vaunujaan sekä kuvittamaan luultavasti hienointa kuvakirjojen kokoelmaa, joka on koskaan koottu. Taiteilija Jan van Eyck matkusti herttuan lähettiläiden kanssa Portugaliin maalaamaan infanta Isabellan muotokuvan, jotta Filip näki tämän ulkonäön ennen kuin sitoutui avioitumaan tämän kanssa.
Kuvanveistäjät työskentelivät hautamonumenttien parissa Filipin käskystä, ja hänen henkilökohtaisessa valvonnassaan kirjailtiin upeita kuvakudoksia. Hänen hovissaan työskenteli joukko muusikoita, jalokivi- ja kultaseppiä sekä muita käsityöläisiä ja taiteilijoita. Filipin ja hänen hovimiehensä illallisen jälkeen vaihtamat tarinat koottiin Les Cent Nouvelles Nouvelles'iin eli "Sataan uuteen novelliin".