stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antti Malin

Antti Malin on helsinkiläinen Magic: The Gathering -keräilykorttipelin pelaaja. Hän voitti pelin yksilökilpailun maailmanmestaruuden Memphisissa, Yhdysvalloissa joulukuussa 2008 kukistettuaan finaalissa Jamie Parken. Malin sai voitostaan 45 000 Yhdysvaltain dollaria.
Malin on myös pitkäaikainen partioliikkeen aktiivi. Hän kuuluu Toimen Tyttöjen ja Toimen Poikien lippukuntiin ja on toiminut mm. lippukunnan taloudenhoitajana sekä Suomen Vapaan Partioryhmän keskusvaliokunnassa. Malin on opiskellut Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulussa.
Antti Malinen

Antti Malinen
Antti Malinen (3. marraskuuta 1979) on suomalainen lentopalloilija, joka on edustanut SM-liigassa Kempeleen Lentopalloa sekä oululaisia Ettaa ja Sun Volleyta. Hän on pelannut pääsarjassa 316 ottelua.
Malinen on pelannut urallaan Kempeleen ja Sun  Volleyn lisäksi muun muassa Alavieskan Virissä ja lentopalloseura Ettassa. Ettassa Malinen pelasi SM-liigassa siihen asti kunnes Etta putosi liigasta 2005. Kaudella 2006 Malinen oli nostamassa Kempeleen Lentopalloa SM-liigaan. Kempele voitti kauden aikana yhtä lukuun ottamatta kaikki pelinsä ja eteni ylivoimaisesti SM-liigaan. Malinen kuului usean vuoden ajan SM-liigan keskitorjujien parhaimmistoon ja oli tärkeä lenkki Kempeleen joukkueessa.
Kōkichi Tsuburaya

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tsuburaya vuonna 1964  |  Tsuburaya vuonna 1964  |  Tsuburaya vuonna 1964  |  |
Maa:  Japani
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | maraton |  |
Kōkichi Tsuburaya (jap. 円谷 幸吉, 13. toukokuuta 1940 Sukagawa, Fukushiman prefektuuri – 9. tammikuuta 1968) oli japanilainen kestävyysjuoksija ja maratonin olympiapronssimitalisti. Tsuburaya oli 163 senttimetriä pitkä ja painoi 54 kilogrammaa.
Tsuburaya osallistui vuoden 1964 kesäolympialaisiin, jotka järjestettiin hänen kotimaassaan, Tokiossa. Hän oli 10 000 metrillä kuudes ja saavutti pronssia maratonilta, mitä hän pyysi anteeksi. Tsuburayan valmentaja ei myöskään sallinut tämän mennä naimisiin kihlattunsa kanssa, koska pelkäsi avioliiton häiritsevän Tsuburayan harjoittelua, ja kihlattu menikin naimisiin toisen miehen kanssa. Pian olympialaisten jälkeen Tsuburaya kärsi noidannuolesta, mikä esti hänen osallistumisensa vuoden 1968 kesäolympialaisiin. Tammikuussa 1968 Tsuburaya teki itsemurhan viiltämällä kaulavaltimonsa auki partaveitsellä. Hän jätti jälkeensä viestin, jossa luki: "En pysty juoksemaan enää. Antakaa minulle anteeksi."
Tsuburayan ennätys maratonilla oli 2.16.23 ja 10 000 metrillä 28.52,6.
Anatoli Tarasov

| Anatoli Tarasov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Anatoli Vladimirovitš Tarasov
Syntynyt: 10. joulukuuta 1918 Moskova
Kuollut: 23. kesäkuuta 1995 (76 vuotta) Moskova
Anatoli Vladimirovitš Tarasov (ven. Анатолий Владимирович Тарасов, 10. joulukuuta 1918 Moskova – 23. kesäkuuta 1995 Moskova) oli venäläinen jääkiekkovalmentaja. Häntä pidetään venäläisen jääkiekkoilun isänä. Tarasov valmensi Neuvostoliiton maajoukkueen yhdeksään maailmanmestaruuteen ja kolmeen olympiakultaan ja kahdeksaan Euroopan mestaruuteen. Tarasov tunnettiin ankarista harjoitusmenetelmistään ja kovasta kuristaan. Tarasov valmensi myös armeijan joukkuetta TsSKA Moskovaa. Tarasov saavutti TsSKA:n valmentajana 17 Neuvostoliiton mestaruutta vuosina 1947–1974.
Tarasovin mukaan on nimetty yksi KHL-liigan neljästä divisioonasta.
Saavutukset valmentajana

MM-kulta: 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971
MM-hopeaa: 1958, 1959
MM-pronssia: 1960, 1961
Olympiakultaa: 1964, 1968, 1972
Olympiapronssia: 1960
Laskuvarjo

Laskuvarjohyppääjä laskeutuu
Laskuvarjo on laite, joka mahdollistaa (vapaan) putoamisen pysäyttämisen/hidastamisen sekä liikkumisen ilmassa eli pystysuuntaisen ja useimmiten myös vaakasuoran liikkeen hallinnan.
Tyypit

Laskuvarjoja on kahta päätyyppiä; pallo- ja patjavarjoja (liitovarjoja). Urheilulaskuvarjokokonaisuuteen kuuluu päävarjo, varavarjo, valjaat ja varavarjon automaattilaukaisin.
Pallovarjon toiminta perustuu ilmanvastukseen. Mitä suurempi varjo, sitä suurempi on sen ilmanvastus, joka hidastaa liikettä. Useimmat nykyään käytössä olevat pallovarjot ovat jossain määrin ohjattavia, mutta myös täysin ei-ohjattavia malleja on olemassa. Pallovarjoja käytetään lähinnä erilaisiin armeijan käyttötarkoituksiin; miehistön- ja kalustonpudotuksiin. Sen etuja ovat varmatoimisuus ja helppokäyttöisyys.
Liitovarjo puolestaan toimii lentokoneen siiven tavoin ja tuottaa nostovoimaa. Kaikki liitovarjot ovat ohjattavia, ja niinpä ne ovatkin nykyisin yleisin laskuvarjotyyppi.
Historia

Laskuvarjon perusperiaate on tunnettu jo pitkään, sillä esimerkiksi kiinalaisen Sima Qian kirjoittamassa historiateoksessa Shiji kuvataan, kuinka eräs keisari hyppäsi palavasta rakennuksesta ja käytti kartiomaista olkihattua hidastaakseen putoamisnopeuttansa. Kiinalaisissa käsikirjoituksissa on muita vastaavia merkintöjä, ja kruunajaisissa vuonna 1306 väitetään käytetyn laskuvarjoa, mutta tätä väitettä ei ole pystytty varmistamaan historiallisilla todisteilla. Leonardo da Vinci puoleestaan esitteli oman mallinsa, joka löytyy hänen teoksestansa Codex Atlanticus. Hänen ei kuitenkaan tiedetä rakentaneen suunnittelemaansa laitetta.
Louis-Sébastien Lenormand oli ensimmäinen, joka esitteli julkaisesti laskuvarjon toimintaa. Hän teki näytöksensä vuonna 1783, ja muutamaa vuotta myöhemmin jotkin ranskalaiset hyppäsivät jo ilmapalloista. André-Jacques Garnerinin tiedetään olevan ensimmäinen, joka hyppi säännöllisesti. Eräässä näytöshypyssään vuonna 1802 hän hyppäsi 2 400 metrin korkeudesta.
Varhaisimmissa laskuvarjoissa oli sateenvarjojen tapaan kehikko, joka piti ne auki. 1800-luvun aikana kehitettiin kuitenkin jo taitettavia varjoja, jotka oli tehty silkistä. Telineeseen sijoitettu laite aukaisi varjon, kun hyppääjä teki hyppynsä. Laskuvarjon laukaisimet alkoivat kehittyä 1900-luvun alussa.
Ensimmäisessä maailmansodassa laskuvarjoja käyttivät erityisesti havaintopalloista pelastuvat henkilöt, mutta lentokoneissa niitä pidettiin edelleen pääsääntöisesti epäkäytännöllisinä. Toisessa maailmansodassa laskuvarjoja alettiin käyttää jo säännöllisesti. Niitä käytettiin muun muassa erikoisjoukkojen kuljettamiseen sotatoimialueelle, vaikeapääsyisten joukkojen huoltamiseen ja vakoojien saamiseksi vihollisalueille.
Nykyiset laskuvarjot on valmistettu usein nailonista, joka ei ime kosteutta ja on ilmatiivis, mutta on silti kevyt ja kestävä materiaali. Uusissa liitovarjoissa on lisäksi silikonipinnoite, joka tekee kankaan ilmaa läpäisemättömäksi, mikä parantaa varjon aerodynaamisia ominaisuuksia. Tällaisesta kankaasta käytetään nimitystä ”nollakangas” (engl. zero porosity).
Aiheesta muualla

The European Military Parachuting Association  (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anatoli Svydnytskyi

| Anatoli Svydnytsky |
| --- | --- |
 Anatoli Svydnytsky
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1834 Mankivtsi, Litynin piirikunta, Podolian kuvernementti
Kuollut: 18. heinäkuuta 1871 (36 vuotta) Kiova
Ammatti:  kirjailija, folkloristi
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anatoli Svydnytskyi (ukr. Анатолій Свидницький), (13. syyskuuta 1834 Mankivtsi, Litynin piirikunta, Podolian kuvernementti – 18. heinäkuuta 1871 Kiova) oli ukrainalainen kirjailija, aktivisti ja folkloristi. Hän kuului Harkovan-Kiovan salaseuraan, joka vastusti Venäjän keisarin hallintoa, levitti kiellettyä kirjallisuutta ja perusti sunnuntaikouluja. Hän kirjoitti yksinvaltaista hallintoa ja kansallishengen tukahduttamista vastustavia runoja, joista hänen elinaikanaan julkaistiin vain "Horlytsia" 1860). Ivan Franko julkaisi 1901 muita runoja kirjallisessa aikakauskirjassa Literaturno-naukovyi vistnyk.
Svydnytskyn artikkeleitakaan ei paria poikkeusta lukuun ottamatta päässyt julkisuuteen. Kun ukrainankieliset julkaisut kiellettiin, hän julkaisi artikkeleita ja kertomuksia venäjäksi Kievlianin-nimisessä sanomalehdessä.
Svydnytskyn pääteoksena pidetään kronikkaa Liuboratski, joka on suurelta osin omaelämäkerrallinen. Ivan Franko piti sitä ensimmäisenä Ukrainan kirjallisuuden realistisena romaanina. Se ilmestyi vasta 15 vuotta Svydnytskyn kuoleman jälkeen, eikä sillä siten ollut vaikutusta aikalaiskirjailijoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anatoli Svydnytskyi Wikimedia Commonsissa
Ann Blyth

Ann Blyth elokuvan Ylioppilasprinssi -trailerissa
Ann Marie Blyth (s. 16. elokuuta 1928) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on esiintynyt mm. useissa Hollywood-musikaaleissa ja ollut ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Blyth syntyi Mount Kiscossa, New Yorkin osavaltiossa vanhemmille, jotka erosivat pian tyttärensä syntymän jälkeen. Hän sai äidiltään roomalaiskatolisen kasvatuksen. Hän aloitti esiintymisen nimellä "Anne Blyth", mutta otti käyttöön oikean etunimensä (Ann) aloittaessaan elokuvauransa. Hänen Broadway-debyyttinsä tapahtui kaudella 1941–1942.
Blyth sai sopimuksen Universal Studiosilta ja teki ensiesiintymisensä elokuvassa vuonna 1944. Hänellä oli tärkeä rooli mm. elokuvassa Mildred Pierce – amerikkalainen nainen (1945). 1960-luvulta eteenpäin hän on työskennellyt musiikkiteatterissa, kesäteatterissa ja televisiossa. Hänet nähtiin vielä vuonna 1985 sarjan Murhasta tuli totta jaksossa.
Ann Blyth meni vuonna 1953 naimisiin Dennis Dayn veljen, tohtori James McNultyn kanssa. Pari kasvatti viisi lasta ja eli yhdessä, kunnes mies kuoli vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ann Blyth Wikimedia Commonsissa
Ann Blyth Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Anatoli Solovjanenko

| Anatoli Solovjanenko |
| --- | --- |
 Anatoli Solovjanenko 1984.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1932 Stalino (nyk. Donetsk)
Kuollut: 29. heinäkuuta 1999 (66 vuotta) Kozyn, Kiovan alue, Ukraina
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anatoli Solovjanenko ukr. Анатолій Соловяненко (25. syyskuuta 1932 Stalino (nyk. Donetsk) – 29. heinäkuuta 1999 Kozyn, Kiovan alue, Ukraina) oli ukrainalainen oopperalaulaja, äänialaltaan lyyris-dramaattinen tenori.
Solovjanenko valmistui Donetskin Polyteknillisestä oppilaitoksesta 1954. Hän opiskeli laulua Oleksandr Korobeitšenkon oppilaana 1952–1962. Hän sai stipendin Milanon La Scalaan ja sai opinnot päätökseen Kiovan konservatoriossa 1978. Hän oli vuodesta 1965 alkaen Kiovan ooppera- ja balettiteatterin solisti. Hänen oopperaroolejaan ovat Andri Semen Hulak-Artemovskyin oopperassa Zaporozhets za Dunaiem (1863, 'Zaporožilainen kasakka Tonavan tuolla puolen'), Petro Mykola Lysenkon Natalka Poltavkassa, Lensky Pjotr Tšaikovskin Eugene Oneginissa, Edgar Gaetano Donizettin Lucia di Lammermoorissa, Alfredo Giuseppe Verdin La Traviatassa ja Rodolfo Giacomo Puccinin La Bohèmessa. Hän esiintyi ulkomaillakin, esimerkiksi New Yorkissa Metropolitan-oopperassa (1977–1978). Hän esitti resitaalina ukrainalaisia taide- ja kansanlauluja. Hän sai Ševtšenkon palkinnon 1997.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anatoli Solovjanenko Wikimedia Commonsissa
Anima Vitae

| Anima Vitae |
| --- | --- |

Kotisivu:  www.anima.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anima Vitae on suomalainen, vuonna 2000 perustettu animaatiostudio, jonka erityisosaamista on hahmoanimaatio. Anima Vitaen tuotantoa ovat muun muassa television animaatiosarjat Itse valtiaat (2001–2008), Pasila (2007–2013) ja Apinatasavalta (2012). Se tunnetaan myös VR:n ”Kivimiehet” ja Finnairin ”Poro ja tähti” -mainoksista sekä Laura Neuvosen lyhytelokuvista Kutoja (2005), Möbleeraaja (2006) ja Dog'Y'Dog Christmas (2012). Anima Vitae oli mukana tuottamassa suomalaista koko perheen animaatioelokuvaa Niko – Lentäjän poika (2008), joka oli yhteistuotanto suomalaisen Cinemaker Oy:n, saksalaisen Ulysses GmbH:n, tanskalaisen A. Filmin sekä irlantilaisen Magma Filmsin kanssa.
Anima Vitae tekee vuonna 2019 Ylen uutta Muumilaakso-Tv-sarjaa Gutsy-tuotantoyhtiölle. Animalla on lisäksi kehitteillä elokuvaprojekti Fleak, joka on saanut Suomen elokuvasäätiön tuotantotukea. Niko-elokuvat ovat myös saamassa jatkoa. Niko 3 -työnimellä kulkeva hanke on saanut käsikirjoitustukea elokuvasäätiöltä.
Historia

Animaatiostudio Anima Vitae on perustettu vuonna 2000 ja se sijaitsee Helsingin Punavuoressa. Anima on täyden palvelun 3D-animaatiostudio, jossa tehdään tv-sarjoja ja elokuvia.[lähde? ]
Vuonna 2007 Anima Vitaen animoimat VR:n ”Kivimiehet” voittivat 3 Effie Finland -palkintoa. [lähde? ] Anima Vitae on tehnyt yli 150 mainosta.[lähde? ] Anima Vitae toteutti animaation Helsinki-filmin tuottamaan, Itse valtiaat -sarjaan perustuneeseen elokuvaan Keisarin salaisuus (2006). Animan kansainvälinen hitti, vuonna 2008 ensi-iltansa saanut, Niko – Lentäjän poika (Niko & The Way to the Stars), myytiin 118 maahan.[lähde? ] Elokuvalle tehtiin myös jatko-osa Niko 2 – Lentäjäveljekset (2012).
Anima on lisäksi ollut tekemässä muun muassa Roviolle Angry Birds Stella -sarjaa sekä Disneylle Lego Star Wars -tv-sarjaa.
Aiheesta muualla

Anima Vitae
Niko - Lentäjän poika (Arkistoitu – Internet Archive)
effie Finland
Amish Mafia

Amish Mafia on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja, jonka ensiesitys oli Discovery Channelilla 12. joulukuuta 2012. Sarja seuraa Lebanon Leviä ja hänen kolmea työntekijäänsä Johnia, Alvinia ja Jolinia. Huhujen mukaan kyseinen ystäväjengi olisi amissiyhteisön mafia. Sarja seuraa Amish Mafian jäseniä pitämässä rauhaa yllä ja antamassa yhteisölleen tarvittavaa suojaa ulkopuolisilta (joita he kutsuvat "englantilaisiksi"). Sarjan tapahtumapaikka on Lancaster County, Pennsylvania.
Sarjan alkuperäinen nimi oli Amish Aids, jonka tarkoitus oli näyttää ulkopuolisille positiivisia tekoja joita Levi tekee yhteisön hyväksi. Hän on saanut Lancasterissa amissiyhteisössä lempinimekseen "Kuningas". Levi pitää huolta yhteisöstään omalla mutta rumalla tavallaan, josta kaikki eivät pidä.
Toisen tuotantokauden aikana kuvausryhmä, eikä tuottajat enää kunnioittaneet amissiyhteisöä samalla tavalla kuin aiemmin. Tuottajat vaihtoivat sarjan nimeä ensimmäisen tuotantokauden jälkeen. He eivät uskoneet todeksi, mitä tämä ”Mafia” teki kuvausryhmän edessä.
Amish Aids -nimi vaihtui Amish Mafiaksi. Tuottajat eivät kertoneet kuvattaville sarjan nimen vaihdosta, eivätkä lakanneet kuvaamasta vaikka heitä kiellettiin. Levi Lebanonin asianajaja Steven L. Breit vei tästä syystä Discovery Channelin oikeuteen. Kanavaa kiellettiin jatkamasta kuvauksia 26.2.2014. Breitin asiakkaita ei saanut enää kuvata.
Tuotantokaudet ja jaksot > 1. tuotantokausi

Ensimmäinen tuotantokausi ja esitykset alkoivat 12. joulukuuta 2012 Discovery Channelilla. Avauskausi sisälsi 8 jaksoa. Kausi päättyi 20. tammikuuta 2013.
1) No Peace for the Wicked / Ei rauhaa pahoille
2) Fire from the Lord / Herra iskee tulta
3) Devil Comes Calling / Paholaisen kutsu
4) The Book of Levi / Levin Kirja
5) Fall From Grace / Maineen menetys
6) Holy War / Pyhä sota
7) Reckoning / Tilinteon aika. Ohjelman tuottajat esittävät hajonneen AmishMafia jäsenille kysymyksiä näiden elämästä, Amish-yhteisöstä sekä ohjelman todenperäisyydestä.
8) The Book of Merlin / Merlinin Kirja
Tuotantokaudet ja jaksot > 2. tuotantokausi

Toinen tuotantokausi lähti käyntiin 13. elokuuta 2013, siihen sisältyi seitsemän jaksoa. Kausi päättyi 24. syyskuuta 2013.
1) Wayward Sons / Itsepäinen Poika
2) Prodigal Son / Tuhlaajapoika
3) Paradise / Paratiisi
4) Brother's Keeper / Veljen vartija
5) The Last Supper / Viimeinen ateria
6) Sacrificial Lamb / Uhrilammas
7) Judgment Day / Tuomiopäivä. Kuvernöörinvaalit lähestyvät ja Susanna tekee yllätysvierailun Levin luokse. Doug määrää Alanin ja Calebin kostamaan Leville.
Tuotantokaudet ja jaksot > 3. tuotantokausi

Kausi alkoi 25. helmikuuta 2014; siihen sisältyi seitsemän jaksoa. Kausi päättyi 8. huhtikuuta 2014.
1) He Has Risen / Hän on noussut
2) De Rott / Rotta
3) Deadly Sins / Kuolemansynnit
4) Joining the Flock / Liittyminen parviin
5) The Bear / Karhu
6) Doppel Leben / Kaksoiselämä
7) Shepherds' End / Paimenen loppu
Tuotantokaudet ja jaksot > 4. tuotantokausi

Kausi alkoi käyntiin 10. helmikuuta 2015 ja siihen sisältyi yhdeksän jaksoa. Sarja päättyi 31. maaliskuuta 2015.
1) The Return / Paluu
2) A Church Divided / Jaettu kirkko
3) Love Your Enemies / Rakasta vihollisiasi
4) Forbidden Knowledge / Kielletyt tiedot
5) Merlin's Judas / Merlinin Juudas
6) False Prophets / Väärät profeetat
7) Day of Reckoning / Tiliteon päivä
8) The End is Near / Loppu on lähellä. Amish Mafia -sarjan loppujaksossa paljastetaan Levin suurin salaisuus. Alan päättää täyttää Lancasterin voimatyhjiön ja huolehtia yhteisöstä.
9) Amish Confidential Post-Show / Amishin luottamuksellinen esitys
Tuotantokaudet ja jaksot > Rooleissa

Levi ”Lebanon” Stoltzfus: Amish Aids johtaja, joka tarjoaa suojaa ja helpotusta Amerikan suurimmalle Amish-yhteisölle. Paikka on Lancaster County, Pennsylvania.
Alvin Stoltzfus Lantz: Alvin on Levin ”tärkein avustaja”. Alvin on pehmeä-ääninen, mutta kova persoonallisuus.
Jolin Zimmerman on uskollinen Levin miehistön jäsen. Jolin on mennoniitta, ja näin ollen hän voi suorittaa myös sellaisia työtehtäviä joita Amish yhteisössä ei sallita.
John Schmucker on Levin entinen jäsen. Hän on myös Esterin veli. Luonteeltaan ilkikurinen ja huhujen mukaan entinen amissimafian johtajan poika.
Crazy Dave: Dave on Levin tiimin jäsen. Dave pääsi Amish vieroituksesta pois, jolloin Levi palkkasi hänet tarjotakseen töitä Amish Mafiassa.
Wayne on kooltaan pieni, mutta iso vastustaja. Entinen Merlin yhteistyökumppani.
Alan Beiler: Alan tunnetaan nimellä musta-amish. Levin entinen miehistön jäsen, kunnes Alan joutui vankilaan. Päästyään vapaaksi Alan liittoutui Merlinin kanssa Leviä vastaan.
Merlin Miller: Levin arkkivihollinen ja Holmes Countyn Amish Aidin entinen johtaja Ohiosta.
Freeman Schmucker: Freeman on Esterin ja Johnin veli. Hänen huhutaan olevan paholaisen hallussa.
Caleb: Caleb on Levin yhteistyökumppani, tai ainakin oli.
Big Steve: Big Steve on Levin yhteistyökumppani.
Steven L. Breit on asianajaja. Hänen asiakkaitaan ovat Levi Stoltzfus ja John Scmucker.
Ansi

| Ansi |
| --- | --- |
 Ansi
 Koordinaatit: 58°19′N, 22°23′E 
Valtio:  Viro
Maakunta:  Saarenmaan maakunta
Kunta:  Saarenmaan kunta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
 – Külavanem:  Merit Kindsigo
Väkiluku (1.1.2010):  36
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ansi on kylä Saarenmaan kunnassa Saarenmaalla Virossa. Asukkaita kylässä oli 1. tammikuuta 2010 36. Ansin ”külavanem” on Merit Kindsigo. Mustjalan maantie (vir. Mustjala maantee) jakaa kylän kahtia.
Kylän alueella on ollut jo noin 3 000 vuotta sitten ihmisasutusta. Ansissa on säilynyt vanhaa taloarkkitehtuuria. Muun muassa Ohelasen talo on vuodelta 1835 ja Rüpin talo vuodelta 1887. Toisen maailmansodan aikana kylän asukkaita vietiin Siperiaan ja vankilaan. Vuonna 1949 Ansista ja läheisestä Tõllin kylästä muodostettiin ”Koit”-niminen kolhoosi.
Anshelm Nordman

Karl Anshelm Nordman (15. joulukuuta 1844 Vöyri – 10. maaliskuuta 1923) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.
Nordmanin vanhemmat olivat lääninrovasti Carl Johan Adolf Nordman ja Ulrika Sofia Thodén ja puoliso Louise Lovisa Gustava Taube (k. 1890). Nordman harjoitteli konepajassa Turussa ja perehtyi koneenrakennusalaan Englannissa vuodesta 1865. Suomeen palattuaan hän tuli valtionrautateiden palvelukseen, veturinvalmistuksen tarkastajaksi 1868 ja koneosaston johtajaksi 1890. Valtionrautateiden palveluksesta Nordman erosi 1908, jolloin hän sai myös valtioneuvoksen arvon. Nordman oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1887–1892. Hän oli porvarissäädyssä Heinolan edustaja valtiopäivillä 1885.
Virkamies Alfred Nordman oli Anshelm Nordmanin veli.
Lahepera järv

| Lahepera järv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Tartumaa
Kunnat:  Peipsiäären kunta
Koordinaatit:  58°34′27″N, 27°11′24″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Järveen tulevat joet:  Naelavere kraavi 
Laskujoki:  Lahe jõgi 
Järvinumero:  VEE2065600
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  30,3 m  mpy. 
Rantaviiva:  7,082 km  
Pinta-ala:  1,004 km²  
Keskisyvyys:  2,4 m  
Suurin syvyys:  4,2 m  
Valuma-alue:  28,9 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiLahepera järv 
Lahepera järv  (myös Lahe järv) on Virossa Tartumaalla Peipsiäären kunnassa sijaitseva järvi. Lahepera on kylä lahdenperällä.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 101 hehtaaria ja se on 2,6 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se sijaitsee itä-länsi-suuntaisena aivan Peipsijärven rannan tunumassa 100 metriä leveän kannaksen takana. Järvi on muodostunut pitkänomaiseen ja loivaan painaumaan, joka jatkuu maastossa luoteeseen päin. Järvi on luodattu. Se on 4,2 metriä syvä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 2,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskellä ja lähellä lounaisrantaa. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää noin 0,0024 kuutiokilometriä eli 2,4 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 7,1 kilometriä ja sen rannat ovat matalia. Rannassa on sekä mutaisia että hiekkaisia osuuksia. Hiekkarannat voivat kuitenkin syventyä äkisti. Matalassa järvessä kasvaa runsasti vesikasvia, jonka kasvusto kattaa loppukesästä lähes koko järven vesialueen. Järven pohjoispuoli on peltomaata ja eteläpuoli metsämaata. Eniten asutusta on pohjoisrannalla Kesklahen kylässä, missä kulkee myös Kolkjan ja Alatskivin välinen maantie.
Historiaa

Lahepera järv on ollut aikoinaan Peipsijärven lahti, jonka lahdensuu on kaventunut ja lopulta katkennut Peipsijärven allokon aiheuttaman kulutus- ja kasaantumistominnan muodostaman kannaksen takia.
Järven luokittelu ja luontoarvoja

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. keskmise karedusega kihistumata veega järv). Matalarantainen järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (vir. makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Veden ravinnepitoisuudet ovat niin suuret, että järvi luokitellaan eutrofiseksi järveksi.
Järvi sisältyy vuonna 2006 perustettuun Lahdeperan suojelujelualueeseen (vir. Lahepera hoiuala ), jonka pinta-ala on 140,564 neliökilometriä. Se on tunnettu lintujärvi, jossa elää muun muassa mustatiira, pikkujoutsen, pikkulokki, uivelo ja silkkiuikku. Suojeluperusteissa mainitaan tavallisten kalojen lisäksi rantanuoliainen, kivisimppu ja toutain.
Järven vedenväri on kellertävänvihreä ja sen näkösyvyys on 1,2–4,2 metriä. Kesällä on järven vesi kirkasta ja väriltään vaaleaa. Järveen tulevan Naelavere kraavin vesi on ruotseista ja väriltään punaista. Järven pohjassa on lähteitä, jotka osallistuvat sen vesitäydennykseen. Pohjan sedimenttien paksuudeksi on mitattu jopa 13 metriä , mutta mutaa on tleensä noin 8–9 metriä . Järvessä on heikko läpivirtaus. Järven vesi vaihtuu noin kahdesti vuodessa eli veden laskennallinen viipymä on noin kuusi kuukautta. Talvella jäätyy sekä laskujoki että Naelavere kraavi, jolloin järvi kärsii jääkannen alla happikadosta. Happikadosta seuraa kalakuolemia, vaikka ilmeisesti ruutanat selviävät talvesta hengissä. Kalat palaavat keväällä Peipsijärvestä takaisin ja kutevat järvessä suurin joukoin. Tällöin kalastajat sulkevat joen poikittaisella verkolla ja he saavat suuret kalasaaliit. Yhteys Peipsijärveen näkyy myös vedenpinnan korkeusvaihteluina. Peipsijärvi toimii Narvanjoen vesivoimalaitoksen varastoaltaana, jolloin kevättulvaa hyödynnetään vesivoiman tuotannossa. Järvillä on kesällä muutaman desimetrin korkeusero, mutta kevät tulvan aikana vesi tulvii järveen. Järven vesikasvillisuus on runsasta ja se muodostuu 28 kasvilajista. Järven kalastossa esiintyy pääasiassa särki, ahven, hauki, ruutana, lahna, sorva, suutari, ankerias, kuha, säyne, pasuri ja salakka. Toisinaan tavataan myös mutakalaa, töröä, madetta, kymmenpiikkiä ja siikaa. Suojelualueen perusteissa mainitaan lisäksi rantanuoliainen, kivisimppu ja toutain .