Evoluutiopsykologia
Tutkimuslöytöjä ja teorioita > Pariutuminen

Koska parinvalinta on tärkeä tekijä geenien historian ja tulevaisuuden kannalta, sen taustalla olevaa käyttäytymistä on tutkittu paljon. Tutkimuksia on muun muassa siitä kuinka ihmiset valitsevat parin.
Suurin osa teorioista perustaa ajatukseen, että eläinten poikaset ovat niille sijoitus. Teoria ennustaa, että koska naisille lasten saaminen on suurempi vaiva (ruoan saanti ja itsestään huolehtiminen vaikeampaa erityisesti raskauden loppuvaiheilla) ja riski (pahin komplikaatio on kuolema), heille on tärkeämpää muun muassa saada luotettava kumppani, ja he olisivat siksi valikoivampia ja heillä olisi synnynnäisiä ”hälytyskelloja”, jotka varoittaisivat epäluotettavista miesehdokkaista. Tutkimustulokset ovat vahvistaneet nämä löydöt. Teoriaa voidaan kutsua sukupuolten väliseksi konfliktiksi, sillä miesten ja naisten intressit eroavat toisistaan. Toinen merkittävä löytö on ollut naisten tapa painottaa erilaisia mieltymyksiä ovulaatiosyklin eri vaiheissa.
Tutkimusten mukaan naiset arvostavat miehiä enemmän potentiaalisessa kumppanissa sosiaalista statusta ja taloudellista menestystä, kun taas miehet painottavat naisia enemmän ulkonäköä. Kyseisen eron on osoitettu olevan kulttuurirajat ylittävä, vaikkakin kulttuurien välillä on jonkin verran eroja. Toinen universaalisti esiintyvä mieltymysero koskee sitä, että ympäri maailmaa miehet suosivat itseään nuorempia naisia, naisten suosiessa itseään vanhempia miehiä. David Buss on ehdottanut, että naisten mieltymys resursseja omaaviin miehiin johtuu siitä, että evolutionaaristen adaptaatioiden ympäristössä naisten on kannattanut suosia tällaisia miehiä, sillä nämä ovat tarjonneet naiselle ja lapsille resursseja, jotka ovat lisänneet eloonjäämisen todennäköisyyttä. Tämä selittää myös naisten mieltymystä itseään vanhempiin miehiin, sillä vanhemmilla miehillä on yleensä korkeampi sosiaalinen status ja enemmän resursseja. Miesten mieltymysten osalta Robert Trivers on todennut, että ne evolutionaaristen adaptaatioiden ympäristössä eläneet miehet, jotka ovat pitäneet viehättävinä hedelmällisiä naisia, ovat saaneet geenejään eteenpäin enemmän kuin ne, jotka ovat viehättyneet epähedelmällisistä. Koska naisten lisääntymisikä on rajallisempi, valinta on suosinut miehiä, jotka ovat olleet kiinnostuneita nuoremmista naisista, sillä nämä ovat todennäköisemmin hedelmällisiä.
Kansainvälisessä tutkimuksessa on myös havaittu naisten pitävän miesten alhaista rasvaprosenttia seksuaalisesti puoleensa vetävänä piirteenä, ja että alhainen rasvaprosentti korreloi miehen vastustuskyvyn kanssa. Myös Markus J. Rantalan vuonna 2014 julkaistussa väitöskirjassa löydettiin näyttöä sen puolesta, että naiset suosivat hyvän immuunivasteen ja alhaisen rasvaprosentin omaavia miehiä. Köyhissä maissa naiset suosivat korkeamman testosteronitason omaavia miehiä kuin rikkaiden maiden naiset. Miehet puolestaan suosivat naisia, jotka ilmentävät hyvästä hedelmällisyydestä kieliviä piirteitä ja joiden rasvaprosentti ei ole liian alhainen eikä liian korkea. Annalaura Jokiniemen väitöskirjassa (2022) löydettiin niin ikään todisteita seksuaalivalinnan ja immuniteettivasteen välisestä yhteydestä: naisen elimistö suosii (ns. kryptinen naaraanvalinta) niitä siittiöitä, jotka tarjoavat yhdistettynä äidin geeneihin jälkeläisille paremman immuniteettikyvyn.
David Buss ja David Schmitt osoittivat vuonna 1993, että miehet ovat halukkaampia suurempaan määrään seksikumppaneita elämänsä aikana kuin naiset. Tilaston mukaan yhden vuoden ajanjaksolla naiset halusivat keskimäärin yhden seksikumppanin miesten lukeman ollessa keskimäärin kuusi; kolmen vuoden ajanjaksolla lukema oli naisilla kaksi ja miehillä kymmenen. Tämän arvioidaan johtuvan siitä, että naisilla useista seksikumppaneista on vähemmän hyötyä (nainen ei voi kasvattaa jälkeläismääräänsä vastaavalla tavalla kuin mies) ja suuremmat kustannukset (riski jäädä lapsen kanssa yksin).
Yleisellä tasolla on arvioitu, että miehet ovat naisia halukkaampia satunnaiseen seksiin. Yksi alan klassikkotutkimuksia on Russell D. Clarkin ja Elaine Hatfieldin vuonna 1989 julkaistu kokeellinen tutkimus, jossa testattiin miesten ja naisten valmiutta lähteä mukaan yllättävään ja satunnaiseen seksuaaliseen ehdotukseen. Tutkijat palkkasivat puoleensavetävinä pidettyjä miehiä ja naisia näyttelijöiksi, jotka tekivät yliopistokampuksella satunnaisesti valituille ennalta tuntemattomille miehille ja naisille ehdotuksia. Näyttelijät kysyivät kolme kysymystä: a) “Lähtisitkö kanssani treffeille tänä iltana?”, b) “Tulisitko asunnolleni?” ja c) “Harrastaisitko kanssani seksiä tänä iltana?”. Ensimmäiseen kysymykseen myöntävästi vastasi sekä miehistä että naisista puolet. Sen sijaan naisista asunnolle oli valmis lähtemään vain noin 5 prosenttia, vaikka miesten vastaava lukema oli yli 60 prosenttia. Suurin ero oli seksin harrastamisen kohdalla: lähes 80 prosenttia miehistä oli valmiita harrastamaan seksiä saman illan aikana, kun taas naisista kaikki vastasivat kieltävästi. Buss, Schmitt ja Donald Symons ovat todenneet eron johtuvan siitä, että naisille satunnaisesta seksistä on suuremmat kustannukset kuin miehillä ja siksi heidän kannattaa olla valikoivempia. Uudemmassa tutkimuksessa huomattiin, että naisten halukkuus satunnaiseen seksiin kasvaa, mikäli he kokevat ympäristön ja tilanteen turvalliseksi. Zuk ja Simmons ovatkin ehdottaneet, että naisten halukkuus satunnaiseen seksiin on kontekstisidonnaisempaa kuin miehillä.
Miesten sitoutumishalukkuuden taustalla vaikuttaa olevan geneettinen seikka. Vuonna 2008 PNAS-tiedelehdessä julkaistun tutkimuksen mukaan vasopressiinihormoniin vaikuttava AVPR1A-geeni ennustaa, onko mies sitoutuvaa tyyppiä. Mikäli miehellä on kyseistä geeniä kaksi kopiota, hän on todennäköisemmin sitoutumiskammoinen. Yhden kopion omaavat miehet ovat puolestaan keskimäärin halukkaampia sitoutumaan. Taustalla on se, että AVPR1A-geeni vaikuttaa mantelitumakkeen viestijärjestelmän kautta esimerkiksi luottamuksen tunteeseen.
Rantalan mukaan ehkäisypillereiden käyttö muuttaa naisten miesmakua, sillä nämä laskevat naisen estrogeenitasoa raskaana olevan naisen kaltaiseksi. Näin ollen ehkäisypillereitä käyttävät naiset suosivat feminiisempiä miehiä; raskaana olevien naisten kannattaa valita feminiisempi mies, sillä nämä panostavat enemmän jälkeläisten hoitoon. Ehkäisypillerit saattavat olla Rantalan mielestä yksi syy sille, miksi osa parisuhteista epäonnistuu: jos nainen lopettaa tai aloittaa ehkäisypillereiden käytön, hänen miesmakunsa voi muuttua ja näin ollen kiinnostus omaan kumppaniin laskea.
Biologinen antropologisti Helen Fisher neuvoo, että säilyttääkseen pitkäkestoisen kiintymyksen ja romanttisen rakkauden pariskunnan kannattaisi hyödyntää neurokemiaa seuraavilla tavoilla: harrastamalla säännöllisesti seksiä ja muuta fyysistä läheisyyttä (mikä parantaa oksitosiinijärjestelmää), keksimällä uusia yhteisiä aktiviteetteja (mikä parantaa dopamiinijärjestelmää) sekä sanomalla mukavia asioita toiselle (mikä vähentää kortisolin ja kolesterolin määrää).