stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Starwing
Aiheesta muualla

Star Fox MobyGamesissa (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Pelit:   Starwing  Lylat Wars  Star Fox Adventures  Star Fox: Assault  Star Fox Command  Star Fox Zero  Star Fox Guard 
Hahmot:   Fox McCloud  Falco Lombardi  Wolf O’Donnell  Pigma Dengar  James McCloud
Luettelo Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteereistä

Tämä on luettelo Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteereistä. Neuvostoliiton kommunistisella puolueella (NKP) ei ollut puheenjohtajaa, joten puolueen korkein valta oli myöhemmin käytännössä sen keskuskomitean sihteeristöä johtaneella henkilöllä, pääsihteerillä.
Jelena Stasova valittiin ensimmäisenä tähän tehtävään.
Ensimmäisen kerran sihteeristö valittiin VII puoluekokouksessa maaliskuussa 1918, jolloin siihen kuuluivat puheenjohtajana Sverdlov ja toisena jäsenenä Stasova.
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin asemalla oli olemassaolonsa aikana kaikkiaan eri nimikkeitä kuten sihteeristön puheenjohtaja, pääsihteeri ja ensimmäinen sihteeri.
Pääsihteerit

| Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen (bolševikkien) keskuskomitean sihteeri | Pääsihteeri (syntynyt–kuollut)> Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen (bolševikkien) keskuskomitean sihteeri | Virka-aika> Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen (bolševikkien) keskuskomitean sihteeri |
| --- | --- | --- |
|  | Jelena Stasova (1873–1966) | 28. helmikuuta (13. maaliskuuta) 1917 – 1918 |
Venäjän kommunistisen puolueen (bolševikkien) keskuskomitean sihteeristön puheenjohtaja
|  | Jakov Sverdlov (1885–1919) | 8. maaliskuuta 1918 – 16. maaliskuuta 1919 |
Venäjän kommunistisen puolueen (bolševikkien) keskuskomitean sihteeristön puheenjohtaja (vt.)
|  | Jelena Stasova (1873–1966) | maaliskuu–joulukuu 1919 |
|  | Nikolai Krestinski (1883–1938) | joulukuu 1919 – maaliskuu 1921 |
|  | Vjatšeslav Molotov (1890–1986) | 16. maaliskuuta 1921 – 3. huhtikuuta 1922 |
Yleisliittolaisen kommunistisen puolueen (bolševikkien) keskuskomitean pääsihteeri
|  | Josif Stalin (1878–1953) | 3. huhtikuuta 1922 – 16. lokakuuta 1952 |
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean ensimmäinen sihteeri
|  | Nikita Hruštšov (1894–1971) | 14. syyskuuta 1953 – 14. lokakuuta 1964 |
|  | Leonid Brežnev  (1906–1982) | 14. lokakuuta 1964 – 8. huhtikuuta 1966 |
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean pääsihteeri
|  | Leonid Brežnev  (1906–1982) | 8. huhtikuuta 1966 – 10. marraskuuta 1982 |
|  | Juri Andropov (1914–1984) | 12. marraskuuta 1982 – 9. helmikuuta 1984 |
|  | Konstantin Tšernenko (1911–1985) | 13. helmikuuta 1984 – 10. maaliskuuta 1985 |
|  | Mihail Gorbatšov (1931–2022) | 11. maaliskuuta 1985 – 24. elokuuta 1991 |
|  | Vladimir Ivaško vt. (1932–1994) | 24.–29. elokuuta 1991 |
Sierra Leonen historia

Sierra Leone vuoden 1732 kartassa.
Sierra Leonen historian varhaisvaiheista ei ole paljoa tietoja, mutta asutusta maassa on ollut tuhansien vuosien ajan. Nykyvaltion alueen kansat olivat järjestäytyneet pieneksi kuningas- tai päällikkökunniksi, joissa valtaa pitivät myös erilaiset salaseurat. Sierra Leonen uskotaan saaneen nimensä portugalilaiselta tutkimusmatkailija Pedro de Sintralta vuonna 1462.
Eurooppalaiset kauppiaat alkoivat toimia lähellä nykyistä Freetownia, ja 1550-luvulla orjista muodostui alueen tärkein kauppatavara. Sierra Leoneen alkoi 1700-luvun lopulla tulla vapautettuja orjia, jotka perustivat muun muassa Freetownin kaupungin. Britannian kiellettyä vuonna 1808 orjakaupan Freetowniin tuli vuoteen 1864 mennessä yli 50 000 vapautettua orjaa.
Britit hallitsivat käytännössä pitkään vain Freetownin ympäristöä, mutta he kiinnostuivat myös alueen sisämaista, kun ranskalaiset olivat laajentaneet toimintaansa. Siirtomaavallasta alettiin luopua toisen maailmansodan jälkeen, ja Sierra Leone itsenäistyi vuonna 1961. Itsenäisyyden alkuajat olivat kasvun aikaa, mutta 1960-luvulla alkoi vallankaappausten sarja. Siaka Stevens julisti maan tasavallaksi vuonna 1971, mutta otti käyttöön yksipuoluejärjestelmän vuonna 1978. Valtion hallinto korruptoitui ja timanttien viennistä tulevat voitot valuivat vallanpitäjien taskuihin.
Sierra Leonen ongelmat kasaantuivat, kun Liberian sisällissota laajeni. Sierra Leonen sisällissota alkoi vuonna 1991, kun hallituksen joukot kohtasivat Foday Sankohin vallankumousrintama RUF:n, joka tuki Liberiassa sotivaa Charles Tayloria. Verinen sisällissota, jonka aikana kuoli ainakin 50 000 ihmistä, jatkui tammikuuhun 2002. Tämän jälkeen maahan on palautettu monipuoluejärjestelmä ja talous lähtenyt jälleen kasvamaan. Kasvua hidasti vuosina 2014–2016 hätätilan aiheuttanut ebolaepidemia, jossa kuoli lähes 4 000 ihmistä.
Varhaishistoria

Arkeologisten todisteiden perusteella Sierra Leonessa on ollut asutusta tuhansien vuosien ajan. Perinteisen historiografian perusteella asukkaita on tullut useiden peräkkäisten valloittajien mukana. Kuitenkin kielitutkimusten perusteella bulomit, temnet ja limbat ovat asuneet rannikkoalueilla pitkään. Näiden lisäksi Sierra Leonen alueelle on muuttanut sisämaasta hajanaisesti mandelaisia kieliä puhuvia kansoja, kuten mendejä, vaiteja, ja lokoja.
Sierra Leonen kansat järjestäytyivät pieniksi kuningaskunniksi ja päällikkökunniksi. Poliittista valtaa harjoittivat myös erilaiset salaseurat, erityisesti poro.
Tutkimusmatkat Sierra Leoneen > Varhaiset tutkimusmatkat

Sierra Leoneen ovat tehneet tutkimusmatkoja viimeisten 3 000 vuoden aikana muun muassa karthagolaiset, arabit, portugalilaiset, alankomaalaiset sekä englantilaiset. He kulkivat Sierra Leonen rannikkoa pitkin, mutta harvat kykenivät liikkumaan sisämaahan.
Antiikin egyptiläiset matkustivat ennen ajanlaskun alkua Länsi-Afrikkaan. He toivat mukanaan nautakarjaa, vuohia, lampaita sekä siipikarjaa. Noin vuonna 600 eaa. karthagolainen tutkimusmatkailija Hanno Merenkulkija purjehti pitkin Länsi-Afrikan rannikkoa ja kävi mahdollisesti myös nykyisen Sierra Leonen alueella.
Tutkimusmatkat Sierra Leoneen > Eurooppalaisten saapuminen > Ensimmäiset eurooppalaiset

Portugalilainen tutkimusmatkailija Pedro de Sintra antoi noin vuonna 1462 Sierra Leonelle sen nykyisen nimen. De Sintran nimivalinnan taustasta ei ole varmaa tietoa, joskin sen on arveltu viittaavan maanmuotoihin tai alueen ilmasto-olosuhteisiin. Joidenkin mukaan rannikkoalueet muistuttivat leijonan hampaita, kun taas toiset ovat ehdottaneet, että de Sintran mielestä vuoristoisen niemimaan yläpuolella olevat ukkoset kuulostivat leijonan karjaukselta. Tosin professori C. Magbaily Fylen mukaan kyseessä on mahdollisesti ollut historioitsijoiden väärintulkinta: Serra Lyoasta on hänen mukaansa puhuttu jo ennen vuotta 1462, jolloin de Sintran retkikunta vasta saavutti Sierra Leonen rannikon. Tämä tarkoittaisi sitä, että maan nimeäjän henkilöllisyys olisi siis vieläkin pimennossa. 1500-luvun englantilaiset merimiehet kutsuivat maata Sierra Leoaksi, joka kehittyi 1600-luvulla Sierra Leoneksi. Britit hyväksyivät nimen virallisesti Sierra Leoneksi vuonna 1787.
Orjakaupan aika

Eurooppalaiset kauppiaat saapuivat lähelle nykyistä Freetownia. He toimivat afrikkalaisten hallitsijoiden suojeluksessa, koska afrikkalaiset näkivät tilanteen taloudelliset mahdollisuudet. Alkuun eurooppalaiset ostivat lähinnä kultaa ja norsunluuta, mutta 1550-luvulla tärkeimmäksi kauppatavaraksi muodostuivat orjat. Esimerkiksi englantilainen John Hawkins teki 1560-luvulla useita orjakauppamatkoja Freetownin satamiin. Buncen saarelta lastattiin yli 50 000 orjaa vuosien 1668–1807 aikana.
Vuonna 1787 Granville Sharp ja joukko muita orjuuden vastustajia asutti 400 entistä orjaa maalle, joka oli ostettu paikalliselta päälliköltä. Ensimmäinen asutusyritys epäonnistui, mutta orjakauppaa vastustaneiden englantilaisten rahoittama Sierra Leone Company -niminen yritys onnistui lopulta asutuksen perustamisessa. Yhdysvallasta vapautettuja tummaihoisia orjia tuotiin Nova Scotiasta. He perustivat Freetownin kaupungin. Jamaikalta tuotiin vuonna 1800 lisää vapautettua orjia. Uudisasukkaat olivat englanninkielisiä, ja monet heistä olivat lukutaitoisia kristittyjä.
Myös Suomella ja Sierra Leonella on hieman yhteistä historiaa orjakauppaan liittyen, sillä vuonna 1792 sipoolainen August Nordenskiöld matkusti Sierra Leoneen perustamaan suomalaista Uutena Jerusalemina tunnettua utopiayhteiskuntaa, jossa ei muun muassa olisi orjuutta. Jotkut sierraleonelaiset eivät ihastuneet ideologiaan eivätkä orjuuden lakkauttamiseen, jolloin hänet pahoinpideltiin hengiltä.
Britannia otti Freetownin haltuunsa vuoden 1808 alussa maan kiellettyä orjakaupan. Kaupunkiin sijoitettiin laivastotukikohta, josta käytiin taistelua orjakauppaa vastaan. Sinne myös tuotiin orjat aluksilta, jotka otettiin kiinni matkalla Atlantin yli. Britannian laivasto toi Freetowniin vuosien 1807–1864 aikana yli 50 000 vapautettua. Vapautetut orjat tulivat monista länsiafrikkalaisesta kansasta ja kulttuurista, eikä heillä ollut yhteistä kieltä. Britit pyrkivät yhtenäistämään kansan kristilliseksi 1800-luvun lopun aikana. Tässä auttoivat anglikaaninen Church Missionary Society ja mustaihoiset Freetownin kirkkojen papit.
Vapautetut orjat ja heidän lapsensa toimivat kauppiaina, minkä lisäksi monet opiskelivat Britanniassa lääkäreiksi ja lakimiehiksi. Heistä kehittyi koulutettu länsiafrikkalainen yläluokka, jonka tunnetuimpia jäseniä olivat Britannian armeijassa palvellut lääkäri ja kirjailija Africanus Horton ja asianajaja Samuel Lewis.
Siirtomaa-aika

Britit hallitsivat pitkään vain Sierra Leonen rannikkoa ja siitä erityisesti Freetownin ympäristöä. Afrikan jaon aikaan Britannia sopi lopulta Ranskan ja Liberian kanssa siirtomaan rajoista. Sierra Leonesta tuli vuonna 1808 Britannian siirtomaa ja vuonna 1896 Britannian protektoraatti. Britit eivät olleet aluksi kiinnostuneita sisämaa-alueista, mutta kun ranskalaiset olivat laajentaneet toimintaansa Freetownin pohjoispuolella, siirtomaaministeriö vaati, että Britannian siirtomaavalta oli ulotettava mahdollisimman pitkälle myös Freetownin ulkopuolelle.
Protektoraatin perustamisen jälkeen brittien hallussa oli nykyinen Sierra Leonen alue. Se oli kuitenkin jaettu hallinnollisesti kahteen osaan, vuonna 1808 perustettuun kruununsiirtomaahan, johon kuuluivat Freetown ja sen ympäristö, ja uuteen protektoraattiin. Varsinaisen siirtomaan pinta-ala oli alle 520 neliökilometriä, kun taas protektoraatti oli itä-länsisuunnassa 290 kilometriä ja pohjois-eteläsuunnassa 338 kilometriä.
Protektoraattinsa hallintokulujen kattamiseksi Britannia asetti majaveron. Heimopäälliköt vastustivat veroa, minkä seurauksena vuonna 1898 syttyi Bai Burehin johtama kapina, jonka britit kukistivat vuoden loppuun mennessä. Se oli ainoa suurempi aseellinen yhteenotto brittihallitsijoita vastaan.
Britit alkoivat luopua toisen maailmansodan jälkeen Länsi-Afrikan siirtomaistaan. Vuonna 1947 tehty perustuslaki käynnisti prosessin kohti itsehallintoa. Perustuslaki antoi hallinnon enemmistölle, mikä oli pettymys vähemmistössä olleille, yläluokkaa edustaneille krioille.
Sierra Leonen perustuslaki uusittiin vuonna 1951. Se muodosti itsenäistymisen selkärangan, ja Sierra Leonen kansanpuolue (SLPP) voitti uudistamisen jälkeen järjestetyt vaalit. Britit valitsivat kansanpuoleen toimimaan hallintoneuvostossa. Paikalliset ministeriöt perustettiin 1953 ja SLPP:n Milton Margai valittiin pääministeriksi.
Milton Margai oli konservatiivinen johtaja, joka suosi paikallisia heimopäälliköitä, jotka puolestaan käyttivät paikoin väärin valtaansa ja käyttivät pakkotyövoimaa. Tämä johti 1950-luvun puolivälissä maanlaajuisiin mielenosoituksiin. Miltonin veli Albert Margai ja Siaka Stevens irtautuivat SLPP:stä ja perustivat vuonna 1960 All People’s Congress -puolueen (APC).
Itsenäisyys > Ensimmäiset vuodet, Commonwealth realm

Sierra Leonesta lähdettiin kehittämään 1950-luvun aikana Britannian mallin mukaista parlamentarista järjestelmää. Kehitys huipentui 27. huhtikuuta 1961, kun Sierra Leonesta tuli itsenäinen Kansainyhteisön jäsenvaltio. Aluksi uusi valtio oli Commonwealth realm, jonka valtionpäämiehenä oli edelleen Britannian kuningatar Elisabet II.
Itsenäisyyden ajan ensimmäiset vuodet olivat menestyksekkäitä. Rautamalmista ja timanteista saatiin rahaa, jota sijoitettiin erityisesti koulutukseen. Njalan yliopisto perustettiin 1960-luvun alussa, ja se yhdistettiin vuonna 1967 Fourah Bay Collegen kanssa uudeksi Sierra Leonen yliopistoksi.
Milton Margai kuoli vuonna 1964, jolloin hänen veljensä Albert nousi valtaan. Siaka Stevensin APC voitti vuoden 1967 vaalit. Asevoimat teki kuitenkin vallankaappauksen ja asetti maan hallitsijaksi kansallisen uudistusneuvoston, jota johti Andrew Juxon-Smith. Seuraava sotilasvallankaappaus palautti siviilivallan ja nosti Stevensin maan pääministeriksi.
Itsenäisyys > Yksipuoluejärjestelmän aikakausi

Sierra Leonesta tuli tasavalta vuonna 1971 ja Stevensistä sen ensimmäinen presidentti. Maan talous oli samaan aikaan voimakkaasti heikentymässä, kun rautamalmivarat olivat ehtymässä ja timantit lähtivät maasta salakuljettajien mukana. Kansan tyytymättömyys vahvistui ja kärjistyi opiskelijamielenosoituksissa. Stevens vastasi vuonna 1978 julistamalla maahan yksipuoluejärjestelmän.
Stevensin yksipuoluehallinnon aikana hallinto korruptoitui hyvin vahvasti, aj hän hiljensi tylysti poliittisen vastustuksensa. Tämä johti koko maan koulutuksen ja talouden heikkenemisen. Stevens otti myös henkilökohtaisesti haltuunsa Sierra Leonen timanttitalouden ja keräsi hallintokautensa aikana jopa 500 miljoonan Yhdysvaltain dollarin omaisuuden. Virallisesti Sierra Leonen timanttiviennit putosivat vuoden 1970 kahdesta miljoonasta karaatista vuoden 1988 noin 48 000 karaatiin.
Stevens jäi eläkkeelle vuonna 1985 ja nimesi seuraajakseen Joseph Saidu Momohin. Momoh lupasi tehdä useita uudistuksia ja taistella korruptiota ja verojenkiertoa vastaan. Mikään ei oikeastaan muuttunut Momohin kaudella.
Itsenäisyys > Sisällissota

Sierra Leonen ongelmat kertaantuivat, kun naapurimaan Liberian sisällissota levittäytyi maaliskuussa 1991 Sierra Leonen puolelle. Momoh vastasi raja-alueen levottomuuksiin lähettämällä asevoimat kohtaamaan Charles Taylorin johtaman Liberian kansallisen isänmaallisen rintaman joukot. Sierra Leonen armeija kohtasi kuitenkin entisen armeijan upseerin Foday Sankohin vallankumousrintama RUF:n, joka tuki Tayloria. Tästä alkoi verinen Sierra Leonen sisällissota.
Kapteeni Valentine Strasser kaatoi huhtikuussa 1992 Momohin hallituksen, asetti maan johtoon kansallisen neuvoston ja nimesi itsensä valtionpäämieheksi. Sisällissota kärjistyi Strasserin kaudella, kun RUF oli saanut haltuunsa suuria alueita, ja niiden mukana monia maan tuottoisia timanttikaivoksia.
Strasser syöstiin vallasta tammikuussa 1996, kun asevoimat pelkäsivät, ettei hän siirtäisi valtaansa siviilihallitukselle, kuten oli luvannut. Kenraali Julius Maada Bio oli lyhytaikaisesti maan johdossa ja lupasi järjestää vaalit pian. RUF vaati kuitenkin vaalien lykkäämistä, kunnes se pääsisi yhteisymmärrykseen rauhanehdoista hallituksen kanssa. Vaalit pidettiin kuitenkin maaliskuussa 1996, SLPP:n Ahmad Tejan Kabbah valittiin niissä presidentiksi. Kabbah allekirjoitti marraskuussa RUF-johtaja Sankohin kanssa Abidjanin rauhansopimuksen, jota ei kuitenkaan koskaan saatu käytäntöön.
Johnny Paul Koroma nousi valtaan toukokuussa 1997 uudessa vallankaappauksessa. Koroman mukaan kaappauksen taustalla oli edellisen hallinnon epäonnistuminen rauhanneuvotteluissa. Hän muodosti Asevoimien vallankumouksellisen neuvoston (AFRC) maan johtoon. Vallankaappauksen jälkeen AFRC joutui taisteluihin Kabbahia tukevien joukkojen kanssa, Kansainyhteisö hyllytti Sierra Leonen jäsenyyden ja Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto asetti maalle sanktioita.
Kansainvälisen yhteisön tukemana länsiafrikkalaiset ECOMOG-joukot syöksi AFRC:n vallasta helmikuussa 1998. Kabbah palautettiin presidentiksi, mutta ECOMOG:n ja hallituksen joukot jatkoivat taisteluita kapinallisia vastaan. Lomén rauhansopimus allekirjoitettiin heinäkuussa 1999, mutta AFRC:n joukot jatkoivat taisteluita. Vaikka RUF:n johtaja Sankoh oli suostunut rauhanehtoihin, hänen sissinsä jatkoivat hyökkäyksiä siviilejä kohtaan eivätkä suostuneet laskemaan aseitaan.
Freetownin ympäristössä puhkesi toukokuussa 2000 rajuja taisteluita, joiden aikana Sankoh vangittiin ja RUF:n joukot ajettiin pois pääkaupungista. Sankohin vangitsemisen jälkeen RUF jatkoi toimintaansa Issa Sesayn alaisuudessa. YK:n UNAMSIL-operaatio pyrki vuoden 2001 aikana toteuttamaan Lomén sopimusta. Se onnistuikin riisumaan RUF:n ja hallitusta tukevat sissit aseista. RUF alkoi palauttaa myös alueitaan viralliselle hallinnolle ja YK:n rauhanturvaajille. Sisällissota päättyi virallisesti tammikuussa 2002. Sen aikana kuoli ainakin 50 000 ihmistä ja noin 2 000 000 joutui jättämään kotinsa.
Itsenäisyys > Sisällissodan jälkeen

Ahmad Tejan Kabbah valittiin toukokuussa 2002 presidentiksi ensimmäisissä sisällissodan jälkeisissä vaaleissa. Hänen hallintonsa pyrki edistämään sovinnon tekemistä, pitää yllä sisäistä turvallisuutta ja edistää taloutta. Sierra Leonen erikoistuomioistuin perustettiin kesällä 2002, ja YK:n rauhanturvaajat lähtivät maasta vasta joulukuussa 2005. Erikoistuomioistuin syytti Liberian entistä presidenttiä Charles Tayloria Sierra Leonen sisällissodan aikana tekemistään sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan. Hänet tuomittiin Haagissa huhtikuussa 2012.
Sierra Leonessa alkoi sodan jälkeen jälleenrakennuksen kausi. Maassa rakennettiin uudelleen kouluja ja sairaaloita, kunnostettiin teitä ja käynnistettiin useita kaivoksia. Talous kaksinkertaistui kymmenessä vuodessa. Siirtyminen monipuoluedemokratiaankin oli onnistunut, sillä vuonna 2007 valta siirtyi oppositiopuolueelle, kun APC:n Ernest Bai Koroma valittiin presidentiksi. Sierra Leonen talous oli aiemmin lähes täysin keskittynyt timantteihin, mutta sisällissodan jälkeen useat ulkomaalaiset yhtiöt ovat panostaneet muidenkin kaivannaisten tuottamiseen.
Vaikka Sierra Leonen talous on kehittynyt, se oli vuonna 2011 silti vasta 180:nnella sijalla inhimillisen kehityksen indeksin perusteella, ja vuonna 2012 noin 60 prosenttia kansasta eli köyhyysrajan alapuolella.
Sierra Leonessa julistettiin heinäkuussa 2014 hätätila ebolaepidemian takia. Presidentti Koroma erotti myöhemmin samana vuonna terveysministeri Miatta Kargbon tilanteen huonon hoidon takia. Maailman terveysjärjestö julisti epidemian olevan ohi tammikuussa 2016, jolloin siihen oli kuollut Sierra Leonessa lähes 4 000 ihmistä. Ebolaepidemia ja samaan aikaan tapahtunut rautamalmin maailmanhinnan lasku aiheutti kolauksen Sierra Leonen taloudelle.
Sierra Leonessa tapahtui elokuussa 2017 mutavyöryjä. Useita päiviä kestäneet rankkasateet olivat aiheuttaneet tulvia Freetownin ympäristössä. Elokuun viimeisenä päivänä kuolleita laskettiin olevan yli 500.
Sierra Leonen talous alkoi vuonna 2016 toipua Ebola-epimedian ja rautamalmien maailmanhinnan laskusta aiheutuneista vaikeuksista. Kasvu on tullut isolta osalta velkahelpotusten ansiosta. Samalla myös rautamalmituotanto käynnistyi uudelleen sekä maatalous- ja rakennusalat kasvoivat selvästi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sierra Leonen historia Wikimedia Commonsissa
Afrikan historia maittain
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Lesotho
Liberia
Libya
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Niger
Nigeria
Norsunluurannikko
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
São Tomé ja Príncipe
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Swazimaa
Tansania
Togo
Tšad
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
Sierra Leonesta löytynyttä esihistoriallista keramiikkaa.
Kartta Buncen saaresta noin vuodelta 1727.
Vapautettuja orjia saapuu Sierra Leoneen.
Temnepäällikkö Bai Bureh ja häntä vartioiva mies vuonna 1898.
Sisällissodan aikana tuhoutunut koulu.
Länsi-Afrikan ebolaepidemian tilannekartta joulukuussa 2014.
Lombez

| Lombez |
| --- | --- |
 Sainte Marien katedraali
 vaakuna
 Lombez
 Koordinaatit: 43°28′32″N, 0°54′40″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Gers
Arrondissementti:  Auch
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,6 km²
Väkiluku (2013):  2 070
 – Väestötiheys:  105,9 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lombez on kunta Lounais-Ranskassa Gers'n departementissa Oksitanian alueella.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on 1300- ja 1400-luvuilla rakennettu goottilainen Sainte Marien katedraali. Se oli ennen sitä tavallinen kirkko, mutta kun Paavi Johannes XXII määräsi piispanistuimen Lombeziin, niin siitä rakennettiin katedraali. Ensimmäinen Lombezin piispa Roger de Comminges rakennutti katedraalin 41-metriä korkean kellotornin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lombez Wikimedia Commonsissa
Ludovisi

| Ludovisi |
| --- | --- |
 Lohikäärme ja kolme palkkia ovat Ludovisin tunnus.
 Kaupungin kartta, jossa Ludovisi korostettuna.  Rooman rionet
Kaupunki:  Rooma
Suuralue:  Municipio Roma I
Koordinaatit:  41°54′27.2″N, 12°29′31.18″E
Kaupunginosa nro:  R. XVI
Pinta-ala:  0,3251 km² 
Väkiluku:  1 690 (31.12.2013)
Väestötiheys:  5 198 as./km²
Lähialueet:  Campo Marzio Pinciano Sallustiano Trevi Colonna
Ludovisi on Rooman kuudestoista rione, jota ympäröivät lännessä Campo Marzio, pohjoisessa Aurelianuksen muuri, idässä Sallustiano sekä etelässä Trevi ja Colonna. Sen koko on noin 33 hehtaaria, väkiluku 1 700 ja väestötiheys 5 200 asukasta neliökilometrillä (2013). Kaupunginosa sijaitsee Pincion kukkulan rinteellä.
Ludovisin paikalla sijaitsi Domenichinon suunnittelema Villa Ludovisin maaseutuhuvila, jonka maat liitettiin Rooman kaupunkiin vuonna 1886 yleisestä vastustuksesta huolimatta. Suurin osa villan rakennuksista ja puutarhoista tuhottiin uudisrakentamisen tieltä; jäljellä ovat enää Casino dell’Aurora ja Yhdysvaltain Italian suurlähetystönä toimiva Palazzo Margherita.
Nykyään kaupunginosa tunnetaankin parhaiten kaarevasta Via Vittorio Venetosta, josta tuli maailmankuulu Federico Fellinin Ihana elämän (1960) myötä. Katu johtaa Piazza Barberinilta Trevistä antiikinaikaiselle Porta Pincianalle Aurelianuksen muurilla, ja sen varrella on paljon hienoja hotelleja ja ulkoilmakahviloita. Lähellä Piazza Barberinia sijaitsee Santa Maria della Concezionen kirkko, joka on kuuluisa kapusiinimunkkien luilla koristelluista hautakammioistaan. Alueen länsiosassa, lähellä Campo Marziota on puolestaan rokokootyylinen luostarikirkko Sant’Isidoro a Capo le Case, joka on kuulunut 1600-luvulta lähtien irlantilaisille fransiskaaneille.
Rajat

Ludovisin rajat suhteessa naapurikaupunginosiin ovat seuraavat:
Campo Marzio: Via Francesco Crispi → Via di Porta Pinciana
Pinciano: Aurelianuksen muuri (Piazzale Brasile → Viale del Muro Torto → Piazza Fiume)
Sallustiano: Via Sulpicio Massimo → Via Calabria → Via Boncompagni → Via Lucullo → Via Friuli
Trevi: Via di San Basilio
Colonna: Via Vittorio Veneto → Via Sant’Isidoro → Via degli Artisti
Palazzo Margherita.
Via Veneto
Santa Maria della Concezione
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludovisi Wikimedia Commonsissa
Rooman rionet
Love Songs (Billy Ray Cyrusin albumi)

| Love Songs Billy Ray Cyrus |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2008
 Tuottaja(t): eri tuottajia
 Tyylilaji: country
 Kesto: 44.57
 Levy-yhtiö: Mercury Nashville
Billy Ray Cyruksen muut julkaisut
| Home at Last 2007 | Love Songs 2008 | Back to Tennessee 2009 |
Love Songs on amerikkalaisen kantrilaulaja Billy Ray Cyrusin neljäs kokoelma-albumi. Se julkaistiin 29. tammikuuta 2008. Mercury Nashville Records julkaisi levyn. Albumi julkaistiin ilman Cyrusin ohjausta, eikä uutta materiaalia nauhoitettu tätä albumia varten.