stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Finlandia University
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Finlandia University Wikimedia Commonsissa
Finlandia University (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Vanha Suomi Collegen aikainen päärakennus.
Paljavesi

| Paljavesi  (Saimaan järvenosa) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°33′55″N, 27°31′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Valuma-alue:  Ala-Saimaan lähialue(04.112)
Järveen tulevat joet:  Parkkilankoski
Lasku-uoma:  Outulanvirta Niiniveteen 
Taajamat:  Anttolankylä
Järvinumero:  04.112.1.436
Mittaustietoja (järvenosa)
Pinnankorkeus:  75,8 m  
Pituus:  11,5 km  
Leveys:  8,3 km  
Rantaviiva:  77,9091 km  
Pinta-ala:  10,6031 km²  
Tilavuus:  0,07290647763 km³  
Keskisyvyys:  6,89 m  
Suurin syvyys:  36,65 m  
Saaria:  27 
 fiPaljavesi 
Paljavesi  on Etelä-Savossa Mikkelissä sijaitseva järvi tai tulkinnasta riippuen varsinaisen Saimaan järvenosa. Ennen kuntaliitoksia järven itäosa kuului Anttolaan, länsiosa Ristiinaan ja pieni osa pohjoisessa Mikkelin maalaiskuntaan.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 100 hehtaaria eli 11 neliökilometriä. Se on 11,2 kilometriä pitkä ja 8,7 kilometriä leveä. Suurista mitoista huolimatta järvenosa muodostuu pääpiirteissään kahdesta lähes suorasta järvenosasta, jotka tekevät järvestä ristin muotoisen. Toinen järvenosista alkaa Anttolasta ja jatkuu länsi-lounaaseen 11 kilometriä, missä se kohtaa Kalmon ja Tarholan yhdistävän, kapean ja vajaa neljä kilometriä pitkän poikittaisen lahden. Kähkölänsaarista Anttolaan olevaa järvenosaa kutsutaan Vitjaseksi. Lahden pohjukat ovat nimeltään Kylälahti ja Tarholanlahti. Toinen T-kirjaimen muodostava järveosa on Parkkilasta alkava kuusi kilometriä pitkä ja kapea lahtimainen osa, joka on myös hyvin suoran muotoinen. Järvenosan nimi on Siiskonsalmi, jonka pohjoispäässä on Kiviniemenselkä ja sen lahtina ovat Enonlahti ja Punkanlahti. Nämä järvenosat kohtaavat kohtisuorasti Outulan kylän kohdalla. Kohtaamispaikalla sijaitsee Paljasaari, jonka eteläpuolelle etelään työntyy lyhyt Keskuslahti. Kapeasuista Keskuslahtea vartioivat lännessä Outulanniemi ja idässä Kaamalanniemi. Kaamalanniemen itäpuolella työntyy etelään 2,5 kilometriä pitkä Kalliosalmen ja Hampunsalmen yhteinen lahti. Se päättyy etelässä Outulanvirtaan, josta Paljavesi laskee Niiniveteen.
Järvessä on laskettu olevan 27 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 49 ha, mikä on noin 4,4 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista Paljasaari, Kiialansaari, Kärkölänsaari, Ukkovuori ja Aittasaari ovat  yli hehtaarin suuruisia, 21 muuta saarta ovat yli aarin kokoisia ja yksi on alle aarin kokoinen. Yksikään saari ei ylitä neliökilometriä.
Järven tilavuus on 73 miljoonaa m³ eli 0,073 km³. Järven keskisyvyys on 6,9 metriä ja suurin syvyys on 36,7 metriä.
Järven rantaviivan pituus on 78 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 10 kilometriä. Järven rannat ovat pääasiassa metsämaata, joita peltomaat rikkovat Kylälahdella, Tarholanlahdella ja Lappilanmäellä. Järven etelärannat ovat jyrkkien mäkien rinteitä, mutta muualla rannat ovat loivempia. Anttola on järven ainoa taajama, mutta sen lisäksi löytyy vielä muutama kylä. Pohjoispäässä sijaitsee Punkankylä, jonka asutus kiertää Kiviniemenselän länsirantaa ja Punkanlahtea. Siiskonsalmen eteläpään länsirannalla sijaitsee Lappilankylä ja vastarannalla Siiskola. Kalmo, Tarhola ja Outala ovat järven lounaispään kyliä. Vitjasen pohjoisrannalla sijaitsee Rantakylä, jossa on enimmäkseen vapaa-ajan asuntoja sekä Anttolanhovin rakennuksia. Muu järven asutus on haja-asutusta, jonka välissä on runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Niille johtaa tiet pohjois puolelta järven ohittavalta kantatie 62, Parkkilasta etelään kulkevalta yhdystieltä 4321, etelässä kiertävältä yhdystieltä 15130 sekä Sydänmaan ja tarkinmäen teiltä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Suur-Saimaan alueen (04.1) Ala-Saimaan alueella (04.11), jonka Ala-Saimaan lähialueeseen (04.112) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 75,8 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestänsä Keskimmäisen valuma-alueelta (04.115) ja järven lähialueelta. Keskimmäisen valuma-alueen vedet laskevat Keskimmäinen-Alimmaisen järven (153 ha) lasku-uomaa Parkkilankoskea myöten Enonlahteen. Keskimmäiseen laskee myös Ylimmäinen (85 ha).
Paljaveden lähialueella on vielä noin 30 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat seuraavat järvet. Kiviniemenselkään laskevat lännestä Ylimmäinen Rajajärvi (22 ha) ja Alimmainen (18 ha), ja idästä  Niittulahti (19 ha). Järven länsipäässä olevaan Tarhonlahteen laskevat Lapinjärvi (14 ha) ja Kuhajärvi (25 ha) yhteistä laskuojaa myöten. Anttolassa Samakkolahteen laskevat yhdessä Luorueenlampi (16 ha) ja Hiehojärvi (19 ha). Vitjasen pohjoisrantaan laskevat Hipsunlampi (8 ha) ja Tuohilampi (4 ha).
Järven lasku-uoma on Outulanvirta, jo laskee Niiniveteen. Järvillä ei ole korkeuseroa ollenkaan ja ne voidaan lukea kuuluvaksi Ala-Saimaan lähialueella sijaitsevan varsinaisen Saimaan kanssa Saimaaseen.
Ferdinand Marcos

| Ferdinand Marcos |
| --- | --- |
 Ferdinand Marcos vuonna 1982.
Filippiinien 10. presidentti
 30. joulukuuta 1965 – 25. helmikuuta 1986  
Edeltäjä:  Diosdado Macapagal
Seuraaja:  Corazon Aquino
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1917 Sarrat, Luzon, Filippiinit
Kuollut: 28. syyskuuta 1989 (72 vuotta) Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  Imelda Marcos
Tiedot
Uskonto:  roomalaiskatolilainen
 Nimikirjoitus
Ferdinand Emmanuel Edralin Marcos (11. syyskuuta 1917 – 28. syyskuuta 1989 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) oli Filippiinien kymmenes presidentti ja diktaattori. Hän hallitsi Filippiinejä vuosina 1965–1986, kunnes hänet syrjäytettiin. Yhdysvaltojen loppuun asti tukema Marcos tuli tunnetuksi paitsi valtavasta korruptiostaan ja nepotismistaan, myös vaimonsa Imelda Marcosin tuhansia pareja käsittävästä kenkäkokoelmasta.
Nuoruus

Ferdinand Marcos syntyi Sarratissa, Ilocos Norten provinssissa, Luzonin saarella. Hänen isänsä Mariano Marcos oli lakimies ja äiti Josefa Quetulio Edralín oli opettaja. Suvussa oli hankiinalaista ja japanilaista verta.
Marcos palveli 3. luutnanttina Filippiinien kansallisessa poliisissa 1937. Hän opiskeli lakia Manilan yliopistossa. Hänen ollessaan vielä opiskelija, häntä syytettiin kongressimies Julio Nalundasanin murhasta. Nalundasan oli hänen isänsä vastaehdokas kongressivaalissa. Marcos tuomittiin 1939 kymmeneksi vuodeksi vankeuteen. Hän viimeisteli vankilassa opintonsa ja vetosi 1940 omasta tuomiostaan korkeimpaan oikeuteen, jonka jälkeen hänet vapautettiin.
Toisen maailmansodan aikana Marcos palveli armeijassa tiedustelu-upseerina. Elämäkertansa mukaan hän hyökkäsi kolmen 18-vuotiaan asevelvollisen kanssa japanilaisten linjojen läpi, surmasi 50 vihollista ja tuhosi kranaatinheittimet, jotka tulittivat kenraali Mateo Capinpinin 21. divisioonaa. Hänen väitetään myös tulleen vangituksi ja kidutetuksi, minkä jälkeen hän pakeni, keräsi joukkoja ja heitti kuusipäiväisessä taistelussa vihollisen takaisin. Sotasankarin maine oli keskeinen tekijä hänen myöhemmässä poliittisessa menestymisessään. Tosin Yhdysvaltain sotilasarkistojen mukaan hänellä ei juuri ollut osaa japanilaisten vastaisissa taisteluissa.
Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen Filippiinit itsenäistyi Yhdysvaltojen alaisuudesta. Marcos oli presidentti Manuel Roxasin avustajana 1946–1947. Hän oli kolme kautta edustajainhuoneessa 1949–1959 ja kauden senaatissa 1959–1965, ja sen puheenjohtajana 1962–1965.
Vuonna 1954 hän nai kauneuskuningatar Imelda Romuáldezin. Heillä oli neljä lasta: Imee Marcos, Ferdinand "Bongbong" Marcos, Jr, Irene Marcos ja adoptoitu tytär Aimee Marcos. Marcosilla on myös arvioiden mukaan 17 aviotonta lasta. Imelda sai suuren roolin maan yhteiskunnassa ja julkkispariskunta tuli iltapäivälehtien kansiin.
Marcos oli aluksi liberaalipuolueen jäsen ja parlamenttiedustaja vuodesta 1949, mutta sen asettaessa 1965 presidenttiehdokkaaksi istuvan presidentin Diosdado Macapagalin, Marcos vaihtoi kansallispuolueeseen. Hän esitti itsensä korruption vastustajana. Marcos sai tukea Yhdysvaltain presidentti Lyndon B. Johnsonilta ja liike-elämältä ja voitti helposti vaalit ja vannoi virkavalansa 30. joulukuuta 1965.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferdinand Marcos Wikimedia Commonsissa
Filippiinien presidentit
Aguinaldo (1899–1901) | Quezon (1935–1944)  | Laurel (1943–1945) | Osmeña (1944–1946) | Roxas (1946–1948) | Quirino (1948–1953) | Magsaysay (1953–1957) | Garcia (1957–1961) | Macapagal (1961–1965) | Marcos (1965–1986) | Aquino (1986–1992) | Ramos (1992–1998) | Estrada (1998–2001) | Arroyo (2001–2010) | Aquino III (2010–2016) | Duterte (2016–2022) | Marcos (2022–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Marcos kuvassa vuodelta 1966 keskellä valkoisessa paidassa. Lyndon B. Johnson äärimmäisenä oikealla.
Lady Bird Johnson, Ferdinand Marcos, Lyndon B. Johnson ja Imelda Marcos valtiovierailulla Valkoisessa talossa 14. syyskuuta 1966.
Ferdinand ja Imelda Marcos vuonna 1979.
Huhtalampi (Jyväskylä)

| Huhtalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°11′56″N, 25°41′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ristiselän alue (14.23)
Tulo-oja:  oja Tilkunlammesta
Laskuoja:  oja Kaijanlampeen 
Järvinumero:  14.231.1.036
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  170,9 m  
Pituus:  150 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,424 km  
Pinta-ala:  1,284 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHuhtalampi 
Huhtalampi on Keski-Suomessa Jyväskylän Etelä-Keljossa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se on muodoltaan pyöreä ja sen rannat ovat soisia. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä. Rannalla on vain yksi rakennus koillisessa, mutta alle sadan metrin päässä etelässä on tiheämpää Kauramäen asutusta. Koillisessa on myös hieman peltomaata.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) se kuuluu. Siihen laskee Rapakkosuon kautta idästä suurin piirtein samalla korkeudella olevan Tilkunlammen laskuoja. Huhtalammen oma laskuoja alkaa sen länsiosasta ja yhtyy Huhtalan tekolammen kautta kulkevaan Kolmisoppisen laskuojaan, joka lopulta laskee Kaijanlampeen. Lammen vedenpinnan korkeus on 170,9 metriä mpy., joten pudotusta Huhtalammen ja Kaijanlammen välillä kertyy noin 30 metriä.
Historiaa

Vuoden 1845 pitäjänkartalla Huhtalammen nimenä on Iso Huhtalampi, kun taas viereinen Tilkunlampi on nimeltään Pieni Huhtalampi.
Oriveden yhteiskoulu

| Oriveden yhteiskoulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Orivesi
Tyyppi:  peruskoulu
Perustettu:  1924 
Rehtori:  Jari Hildén
Luokat:  7.–9.
Verkkosivut
Oriveden yhteiskoulu on Orivedellä sijaitseva koulu, jossa on peruskoulun luokat 7.–9. Koulussa opiskelee noin 280 oppilasta, ja sen rehtorina toimii Jari Hildén.
Historia

Oppikoulutoiminta alkoi Orivedellä vuonna 1924 opettaja Vieno Vuollekosken aloitteesta. Opetus alkoi oppilasmaksuilla rahoitettuna epävirallisena oppikouluna Vuollekosken kotona, mistä koulun toiminta siirtyi pian vuokratiloihin. Vuonna 1925 perustettiin Oriveden yhteiskoulun kannatusyhdistys ja koululle anottiin valtiolta lupa oppikoulun perustamiseen. Koulun toiminta jatkui virallisena yhteiskouluna 1. syyskuuta 1925 alkaen.
Rakennukset

Arkkitehti Toivo Salervon suunnittelema koulun päärakennus on merkittävä julkinen rakennus kaupunkikuvassa Orivedellä. Päärakennus on valmistunut alun perin vuonna 1931 ja edustaa arkkitehtuuriltaan 1930-luvulle tyypillistä pohjoismaista klassismia. Päärakennusta on laajennettu 1950-luvulla arkkitehti Martti Välikankaan suunnitelman mukaisesti, ja päärakennuksen nykyisessä asussa yhdistyvät pohjoismaisen klassismin ja 1950-luvun funktionalismin tyylisuuntaukset. Yhteiskoulun yhteydessä sijaitseva Oriveden lukion rakennus on valmistunut vuonna 1973 ja kouluruokalarakennus vuonna 1975.
Vuoden 2012 kouluammunta

30. maaliskuuta 2012 koulussa tapahtunut ammunta sattui noin kello 9.30 aikoihin. Tunnistamaton 23-vuotias mies, joka ei ollut koulun oppilas eikä työntekijä, oli ampunut useita laukauksia koulun kolmannen kerroksen luokkatilan oven läpi luokkaan. Teon taustalla oli ollut miehen ja tämän 16-vuotiaan tyttöystävänsä parisuhteen päättyminen. Ennen tapaturmaa, mies oli aikaisemmin ollut tyttöystävänsä isän toimistolla, jossa tämä ampui isää käteen pari laukausta valopistoolilla, jonka jälkeen hän ajoi koululle kivääri hallussaan. Poliisin mukaan hän oli anastanut aseet asekaapista ja hänellä oli etukäteen myös aselupa. Mies oli ilmeisesti yrittänyt etsiä tyttöystäväänsä koulun luokista, vaikka hän myöhemmin oli kuulusteluissa väittänyt jahtaavansa tyttöystävänsä "vääryyttäjiä", joilta mies oli yrittänyt pelastaa tytön. Miehelle oli myös aiemmin haettu jo lähestymiskieltoa. Mies oli koputtanut luokan oveen, jossa uskoi tytön olevan ja opettaja oli tullut avaamaan oven. Mies ensin yritti ampua opettajan kiväärillään, mutta ase ei lauennut ja opettaja ehti sulkea oven. Mies lopulta onnistui ampumaan oven läpi noin 4-5 laukausta hetki sen jälkeen, kun ovi oli suljettu. Yksikään luoti ei osunut luokassa oleviin henkilöihin. Mies poistui pian paikalta ja hänet saatiin kiinni koulun pihamaalla. Koska mies luokiteltiin syyntakeettomaksi ammuskelun aikana, niin oikeus määräsi hänet tahdosta riippumattomaan psykiatriseen hoitoon. Hänen tuli myös maksaa välikohtauksen uhreille vahingonkorvauksia yhteensä lähes 100 000 euroa.
Tunnettuja entisiä oppilaita

Aarni Koskela, liikuntafysiologi ja liikuntalääketieteen kunniatohtorilähde?
Urpo Koskela, ilmailualan vaikuttajalähde?
Petteri Löppönen, uutistoimittaja
Aiheesta muualla

Orivesi.fi: Oriveden yhteiskoulu
Peda.net: Oriveden yhteiskoulu
Kaarle Anton (Hohenzollern-Sigmaringen)

Karl Anton von Hohenzollern-Sigmaringen vuonna 1858.
Kaarle Anton (saks. Karl Anton von Hohenzollern-Sigmaringen, vuodesta 1869 von Hohenzollern); (7. syyskuuta 1811 Krauchenwies – 2. kesäkuuta 1885 Sigmaringen) oli Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinaskunnan viimeinen ruhtinas vuosina 1848–1849 ja Preussin pääministeri vuosina 1858–1862.
Suku

Kaarle Antonin vanhemmat olivat Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinas Kaarle  (1785–1853) ja ranskalainen prinsessa Antoinette Murat (1793–1847). Joachim Murat oli hänen isoenonsa. Hohenzollern-Hechingenin suvun sammuttua vuonna 1869 Kaarle Antonista tuli koko Hohenzollernien svaabialaisen sukuhaaran päämies, jolloin hän otti käyttöön arvon Hohenzollernin ruhtinas.
Ruhtinas

Kaarle Anton tuli isänsä seuraajaksi, kun tämä luopui kruunusta vallankumouksen keskellä elokuussa 1848. Kaarle Anton ei saanut maata kunnolla hallintaansa ja Saksan yhdistymisen kannattajana hän luovutti joulukuussa 1849 koko ruhtinaskuntansa kaukaiselle sukulaiselleen, Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle.
Preussin pääministeri, sotilaskuvernööri

Kaarle Anton sai Preussia hallinneessa Hohenzollernin kuningassuvussa vuonna 1850 ”korkeuden” ja vuonna 1861 ”kuninkaallisen korkeuden” arvon sekä vuonna 1859 jalkaväenkenraalin sotilasarvon Preussin armeijassa. Preussin sijaishallitsijaksi tullut prinssi Vilhelm nimitti edistysmielisenä pidetyn Kaarle Antonin marraskuussa 1858 Preussin ministeripresidentiksi (pääministeriksi). Hänen hallituksensa ei onnistunut edistämään Saksan yhdentymistä ja menetettyään enemmistön tuen maapäivillä se erosi maaliskuussa 1862. Hän oli sen jälkeen vuosina 1863–1871 Reinin provinssin ja Westfalenin sotilaskuvernöörinä.
Avioliitto ja jälkeläiset

Kaarle Antonin puoliso vuodesta 1834 oli Badenin prinsessa Josephine Friederike Louise (1813–1900), joka oli Badenin suurherttua Karl Ludwig Friedrichin ja Napoleonin adoptiotyttären Stéphanie Louise de Beauharnais'n tytär.
Heidän lapsiaan olivat:
Leopold Stephan (1835–1905), pyrki Espanjan kuninkaaksi,  avioitui Portugalin infanta Antónian (1845–1913) kanssa, heidän poikansa oli Romanian kuningas Ferdinand I.
Stephanie (1837–1859), avioitui Portugalin kuningas Pietari V:n kanssa, liitto oli lapseton
Kaarle I (1839–1914), Romanian kuningas, avioitui Wiedin prinsessa Elisabetin (1843–1916) kanssa, heille syntyi yksi tytär Marie (1870–1874)
Anton (1841–1866), kaatui Königgrätzin taistelussa
Friedrich (1843–1904), avioitui prinsessa Louise von Thurn und Taxisin (1859–1948) kanssa
Marie Luise Alexandrine (1845–1912), avioitui Belgian prinssi, Flanderin kreivi Filipin kanssa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaarle Anton (Hohenzollern-Sigmaringen) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Jack London

| Jack London |
| --- | --- |
 Jack London, alk. John Griffith Chaney, vuonna 1903.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Griffith Chaney
Syntynyt: 12. tammikuuta 1876 San Francisco, Kalifornia
Kuollut: 22. marraskuuta 1916 (40 vuotta) Glen Ellen, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Aikakausi:  1894-1922
Aiheet:  Yhteiskuntakritiikki, sosialismi, elämä erämaissa ja merellä
Kirjallinen suuntaus: realismi, naturalismi
Esikoisteos:  Suden poika (Alaska-novelleja), 1900
Pääteokset:  Erämaan kutsu, 1903, Merisusi, 1904, Valkohammas, 1906
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jack London (alkuperäinen nimi John Griffith Chaney; 12. tammikuuta 1876 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 22. marraskuuta 1916 Glen Ellen, Kalifornia, Yhdysvallat) on käännetyimpiä yhdysvaltalaisia kirjailijoita. Yhteiskuntakritiikki ja sosialismi yhdistyivät Londonin teoksissa seikkailunhaluun, karuun elämään ja yksilöllisyyteen. Aiheena oli usein elämä erämaissa ja merellä.
London kokeili nuorena useita työläisammatteja. Hän harjoitti itseopiskelua ja opiskeli lyhyen aikaa Kalifornian yliopistossa. London lähti mukaan Klondiken kultaryntäykseen ja sai mainetta Alaska-aiheisilla novelleillaan. Aiheita kertomuksiin antoivat myös purjehdus Tyynellämerellä ja oleskelu Havaijilla.
Londonin tunnetuimpia romaaneja on Erämaan kutsu (1903), tarina koirasta, josta tulee susilauman johtaja. Rautakorko (1908) on dystopia tuhoisan totalitaristisen hallinnon valtaan joutuneesta valtiosta. London kirjoitti ja julkaisi 18 vuoden aikana 23 romaania, 21 novellikokoelmaa ja kolme omaelämäkerrallista teosta. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös reportaaseja, artikkeleita, esseitä, näytelmiä ja runoja.
Elämä

Jack London (John Griffith Chaney) syntyi San Franciscossa 12. tammikuuta 1876. Hänen isänsä oli kiertelevä astrologi ja äiti varakkaan perheen tytär. Isä hylkäsi perheen ennen pojan syntymää, ja äiti meni pian uusiin naimisiin. Jo nuorena Jack auttoi perhettä elannon hankkimisessa. 17-vuotiaana hän pestautui hylkeenpyyntialukselle. Pyyntimatka vei pohjoiselle Tyynellemerelle aina Japaniin asti. Ymmärrettyään, ettei työtä tekemällä rikastu, nuori Jack yritti jatkaa kesken jääneitä opintoja. Hänet hyväksyttiin Kalifornian yliopistoon, mutta hän joutui pian keskeyttämään opiskelut, yhtenä syynä varojen puute.
Kesällä 1897 Jack lähti laivalla kohti Klondikea, jossa hän vietti seuraavan vuoden. Siellä hän sairastui yksipuolisen ravinnon vuoksi keripukkiin ja menetti etuhampaansa. Vaikka hän ei rikastunut kullalla, hänen lehtiin ja romaaneihin seuraavina vuosina kirjoittamat tarinansa toivat hänelle runsaasti tuloja.
London avioitui vuonna 1900 irlantilaisen Bessie Maddernin kanssa, ja he saivat kaksi tytärtä, Joanin (s. 1901) ja Beckyn (s. 1902). Liitto kariutui, kun Bessie muutti pois heinäkuussa 1903 Londonien yhteisestä kodista. Syynä oli Jack Londonin platoninen rakkaussuhde Anna Strunskyyn, johon hän oli tutustunut San Franciscon taiteilijapiireissä.
Venäjän-Japanin sodassa 1904–1905 London oli kirjeenvaihtajana Japanissa. London avioitui 1905 Charmian Kittredgen kanssa. Liitto oli lapseton, mutta kesti Jack Londonin 40-vuotiaana tapahtuneeseen kuolemaan asti.
Teokset

London sai aatteellisia vaikutteita Charles Darwinin, Herbert Spencerin ja Ernst Haeckelin evoluutioteorioista, Friedrich Nietzschen yli-ihmiskäsityksestä ja Karl Marxin sosialismista. Hänen kerrontaansa vaikuttivat Robert Louis Stevenson ja Rudyard Kipling. Londonin aatteellisuus ja yhteiskuntakritiikki kytkee hänet amerikkalaisen naturalismin suuntaukseen. Hänellä oli merkittävä vaikutus 1920- ja 1930-luvun kirjailijoihin. Suomessa London on tunnettu ennen muuta eräkirjailijana,lähde? ja hänen teoksiaan on julkaistu suomennoksina moneen kertaan useilla nimillä.
Erämaan kutsu (1903) kertoo Klondiken kultaryntäyksen aikana vetotehtäviin ryöstetystä koirasta. Valkohammas (1906) on toinen kuuluisa eläintarina. Lontoon East Endin slummeja kuvaava Kadotuksen kansa (1903) oli uraauurtava reportaasi. Yhteiskunnallisessa romaanissa Rautakorko (1908) London ennakoi Venäjän vallankumouksen ja natsien nousun valtaan. Martin Eden (1909) kuvaa työläiskirjailijan kamppailua menestykseen ja sitä seuraavaa vieraantumista. Londonin purjehdusmatkaa kuvaava Etelämeren auringon alla (1911) on yksi hänen Tyynenmeren kokemusten innoittamista teoksistaan. Tuliliemen tuttavana (1913) on klassinen alkoholismin kuvaus. Romaani Kuun laakso (1913) esittää yhteiskunnallisten ongelmien ratkaisuksi paluuta luontoon.
Londonia pidetään ajattelultaan yleensä vasemmistolaisena, ja hän kuului sosialistiseen puolueeseen, mutta hänet on sijoitettu myös äärioikeistoon valkoisten ylemmyyttä korostavien ja sosiaalidarwinististen näkemystensä vuoksi.