stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ningbo
Maantiede

Ningbo sijaitsee Koillis-Kiinan Zhejiangin maakunnassa Yong-joen varrella matalalla rannikkotasangolla. Kaupungin keskustan rakennettu alue on keskimäärin 4–5,8 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupungin keskusta on noin 25 kilometriä joen suulta sisämaahan päin kohdassa, jossa jokeen yhtyvät Yuyao- ja Fenghua-joet. Alueen rannikko kuuluu Jangtsen suiston eteläosaan. Pohjoisessa sijaitsee Hangzhounlahti, jonka vastapuolella sijaitsee Shanghai. Ningbon naapurikaupunkeja ovat Shengzhou, Xinchang, Shaoxing ja Taizhou. Kaupunkiin hallinnollisesti kuuluvan alueen koko 9 816 km², josta rakennettua kaupunkialuetta on 3 730 km². Kaupunkiin kuuluu 1594 kilometriä rantaviivaa ja 614 eri kokoista saarta.
Maantiede > Ilmasto

Ningbossa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella sataa hieman vähemmän ja on viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 17 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 380 millimetriä. Elokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 28 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 5 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 190 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 48 millimetriä.
Hallinnollinen jako

Hallinnollisessa jaossa Ningbo on prefektuuritason kaupunki.
Kaupunki jakautuu kuuteen kaupunkipiiriin, kahteen piirikuntaan ja kahteen piirikuntatason kaupunkiin.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kaupunkipiirit Haishu  Jiangbei  Zhenhai  Beilun  Yinzhou  Fenghua  |  Piirkunnat Ninghai  Xiangshan  |  Piirikuntatason kaupungit Cixi  Yuyao  |
Historia

Nykyisen Ningbon alueella on ollut ihmisasutusta jo pitkään. Hemudu on löytöpaikka Yuyaon piirikunnassa, jonka mukaan nimettiin 5 000–7 000 vuotta sitten vallinnut Hemudun kulttuuri. Kulttuurin jäljiltä tunnetaan esimerkiksi varhaisimpien tunnettujen esimerkkien joukkoon lukeutuvat viitteet riisin viljelystä. Xia-dynastian kaudella 2 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua Ningbo oli osa Yinin piirikuntaa Kiinan historian kevättä ja syksyä kaudella alue oli osa Yue-valtiota. Qin-dynastian kaudella alue kuului Quaijin prefektuuriin. 400-luvulla nykyisen Ningbon alueesta alkoi muodostua tärkeä kaupan keskus, jonka kautta saapui meriteitse Koreasta saapuvaa tavaraa Jiankangiin, eli nykyiseen Nankingiin. Tang-dynastian kaudella nykyisen Ningbon alueen nimi oli Mingzhou. Varsinainen kaupunki sai alkunsa vuonna 821, kun keisari Muzong siirsi prefektuurin keskuksen Sanjiangkouhun, eli kolmen joen yhtymäkohtaan. Tuolloin rakennettiin uusi kaupunkikeskus. Kaupunki kasvoi nopeasti Song-dynastian ja Yuan-dynastian kausilla, mutta Ming-dynastian kausi (1368–1644) merkitsi kasvun hidastumista. Ming-dynastian aikana Kiina kääntyi sisäänpäin ja esimerkiksi meriteitse kulkevaa kauppaa rajoitettiin. Toisaalta Ningbosta tuli sotilastukikohta sen jouduttua japanilaisten merirosvojen iskujen kohteeksi. Nykyisen nimensä Ningbo kaupunki sai vuonna 1381.
Kaupunki alkoi toipua 1400-luvun lopulla. Sisämaan maatalous elpyi ja seuraavan vuosisadan puolella vuonna 1545 paikalle saapuivat portugalilaiset kauppiaat. Kauppa oli aluksi laitonta, mutta lopulta se laillistettiin vuonna 1567. Myöhemmin tulivat myös alankomaalaiset ja englantilaiset kauppiaat. 1400-luvulla syntyi myös ehkä tunnetuin ningbolainen filosofi Wang Shouren ja vuonna 1516 valmistunut Tianyige on Kiinan vanhin säilynyt kirjasto. Myös kiinalaiset kauppiaat Ningbosta alkoivat kulkea meriteitse muihin kohteisiin. Heitä purjehti esimerkiksi Filippiineille ja Taiwanille. Jokia pitkin heitä kulki myös Kiinan sisämaahan. 1800-luvun alkupuolella ningbolaisista kauppiaista oli tullut huomattava tekijä Kiinan sisäisessä kaupassa, sekä pankkiireina. Vuonna 1843 Ningbosta tuli ulkomaalaisella kaupalle avoin niin sanottu sopimuskauppasatama. Kaupunki alkoi kuitenkin samoihin aikoihin jäädä merkityksessään Shanghain taakse. Monet Ningbon kauppiaista siirtyivät Shanghaihin, jossa heistä tuli kaupungin kiinalaisten kauppiaiden hallitseva luokka. Ningbossa syntyi useita 1900-luvulla Kiinassa vaikuttaneita merkkihenkilöitä, kuten Tšiang Kai-šek, Rou shi, Zhou Xingfang, Pan Tianshou, Chen Yifei, Feng Jicai ja Yo-Yo Ma.
Kiinan kommunistit valtasivat Ningbon 5. toukokuuta 1949 ja vuonna 1994 kaupungista tehtiin hallinnollisesti maakunnan alainen kaupunki.
Talous

Vuonna 2017 Ningbon bruttokansantuote oli yhteensä 984,2 miljardia renminbiä, eli 123 955 renminbiä henkilöä kohden. Kaupunki teollistui ennen toista maailmansotaa, jolloin kaupungissa tuotettiin esimerkiksi tupakkaa ja tekstiilejä. Teollistuminen jatkui vuoden 1949 jälkeen, jolloin kaupunkiin perustettiin esimerkiksi uusia tekstiilitehtaita ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa valmistetaan myös esimerkiksi maatalouskoneita, moottoreja ja kalastusaluksia. Vuonna 1993 perustettu Ningbon talouden ja teknologian kehitysalue oli yksi ensimmäisistä Kiinan valtiotason taloudellisista kehitysalueista ja vuonna 2008 perustettiin Ninbon digipuisto. Matkailun merkitys on kasvanut etenkin 1900-luvun loppupuolelta lähtien.
Väestö

Ningbon asukasluku oli vuoden 2017 arvion mukaan 8 005 000. Heistä 5 969 000 oli Ningboon rekisteröityjä asukkaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ningbo Wikimedia Commonsissa
Niin sanottu kolmen joen yhtymäkohta Ningbossa.
Ningbon hallinnollinen jako
Tianfengin pagoda.
Nitrosyylikloridi

| Nitrosyylikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  2696-92-6
PubChem CID:  17601
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  ClNO
Moolimassa:  65,46 g/mol
Ulkomuoto:  Keltainen kaasu
Sulamispiste:  –64 °C 
Kiehumispiste:  –5 °C
Tiheys:  2,3 g/cm
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Nitrosyylikloridi (ClNO) on kloorin, typen ja hapen muodostama molekyyliyhdiste, jota syntyy muun muassa kuningasveden hajoamistuotteena. Huoneenlämpötilassa aine on kellertävä ja pistävän hajuinen kaasu. Nesteenä aine on punaista.
Valmistus

Nitrosyylikloridia voidaan valmistaa monella eri tavoilla. Yksi käytetyimmistä tavoista on nitrosyylikloridin kerääminen kuningasveden valmistuksen yhteydessä. Tässä reaktiossa reagoivat vahvat typpihappo- ja suolahappoliuokset. Reaktion sivutuotteena syntyy kloorikaasua.
Vaikka kuningasvettä oli käytetty metallien liuottamiseen jo kauan, vasta 1831 Edmund Davy huomasi nitrosyylikloridikaasun muodostumisen.
Ainetta voidaan valmistaa myös eri typen oksidien reaktioilla. Typpioksidin hapettamisessa syntyy dityppitrioksidia, joka reagoi suolahapon kanssa muodostaen nitrosyylikloridia.
Nitrosyylikloridia syntyy myös typpidioksidin ja suolahapon reagoidessa keskenään.
Ainetta on mahdollista valmistaa myös dityppitrioksidin ja tionyylikloridin reaktiolla.
Myös nitrosyylirikkihapon ja suolahapon reaktio tuottaa nitrosyylikloridia.
Käyttö

Nitrosyylikloridia käytetään muun muassa orgaanisessa synteesissä nitroso- ja α-kloorioksiimiyhdistetiden tuottamiseen.
Turvallisuus

Aine on myrkyllistä ja aiheuttaa hengitettynä hengenahdistusta ja yskää. Aine on voimakas hapetin ja kykenee myös syövyttämään metalleja. Nitrosyylikloridin reagoidessa veden kanssa reaktiotuotteina syntyy suolahappoa ja typen oksideja. Veteen joutuessaan aine on eliöstölle vaarallista.
Ruotsin naisten jalkapallomaajoukkue

Ruotsin naisten jalkapallomaajoukkue (ruots. Sveriges damlandslag i fotboll) on Ruotsin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Ruotsin jalkapalloliiton alaisuudessa. Joukkue on saavuttanut olympialaisissa kerran hopeaa (2016) sekä MM-kilpailuissa kerran hopeaa (2003) ja neljästi pronssia (1991, 2011, 2019, 2023). EM-kisoissa joukkue on sijoittunut kolmesti hopealle. Vuonna 1984 Ruotsin maajoukkue voitti UEFA:n epävirallisissa EM-kisoissa kultaa.
Vuoden 2011 MM-kilpailuissa Saksassa Ruotsi voitti alkulohkossaan Kolumbian 1–0, Pohjois-Korean 1–0 ja Yhdysvallat 2–1. Puolivälierissä Ruotsi voitti Australian 3–1 mutta hävisi välierissä Japanille samoin lukemin. Pronssiottelussa Ruotsi voitti Ranskan 2–1. Voittomaalin teki 82. minuutilla Marie Hammarström Ruotsin pelatessa vajaalukuisena Josefine Öqvistin ulosajon vuoksi.
Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Kanadassa Ruotsi pelasi alkulohkossaan kolme tasapeliä: Nigeriaa vastaan tulos oli 3–3, Yhdysvaltoja vastaan 0–0 ja Australiaa vastaan 1–1. Ruotsi selviytyi lohkokolmosten välisessä vertailussa jatkoon neljännesvälieriin, joissa se hävisi Saksalle maalein 1–4. Ruotsin paras maalintekijä kisoissa oli kaksi maalia tehnyt Linda Sembrant.
Ruotsi saavutti olympiahopeaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Se voitti puolivälierissä Yhdysvallat ja välierissä Brasilian, molemmat rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Loppuottelussa Ruotsi hävisi Saksalle 1–2.
Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Ranskassa Ruotsi sijoittui alkulohkossaan toiseksi voitettuaan Chilen 2–0 ja Thaimaan 5–1 sekä hävittyään Yhdysvalloille 0–2. Neljännesvälierissä Ruotsi voitti Kanadan 1–0 ja puolivälierissä Saksan 2–1. Välierissä Ruotsi hävisi Alankomaille jatkoajalla 0–1 mutta voitti pronssiottelussa Englannin 2–1 ja saavutti pronssia. Ruotsin paras maalintekijä kisoissa oli kolme maalia tehnyt Kosovare Asllani. Kahden maalin tekijöitä olivat Stina Blackstenius ja Sofia Jakobsson, ja kerran osuivat Madelen Janogy, Linda Sembrant, Fridolina Rolfö, Lina Hurtig ja Elin Rubensson. Joukkuetta valmensi Peter Gerhardsson.
Ruotsi ei ole hävinnyt EM- tai MM-kilpailuiden karsinnoissa kertaakaan kotonaan vuoden 1982 jälkeen.
Pohjoismaiden mestaruuden joukkue on voittanut viisi kertaa peräkkäin vuosina 1977–1981.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruotsin naisten jalkapallomaajoukkue Wikimedia Commonsissa
| n k Euroopan naisten jalkapallomaajoukkueet (UEFA) |
| --- | --- |
Nykyiset:  Alankomaat  Albania  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Islanti  Israel  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales 
Entiset:  Itä-Saksa  Jugoslavia  Neuvostoliitto  Serbia ja Montenegro  Tšekkoslovakia
Rumo

Rumo on kylä Nurmeksessa, entisen Valtimon kunnan alueela, Pohjois-Karjalassa. Kylä sijaitsee n. 18 km pohjoiseen Valtimon kirkonkylältä. Se on Vuoksen ja Valtimonjoen latvavesistön, Maanselältä alkavan Kokkojoen varsilla. Kylä on suurten asumattomien valtionmaiden tuntumassa. Nykyään kylällä on vajaa sata asukasta. Rumo-nimi merkitsee vanhassa suomen kielessä kumollaan olevaa venettä, joka on myös kylän vaakunassa.
Historia

Kylä on ollut kautta aikain pohjoiseen kulkevan tärkeiden kulkureittien varrella. Reitti on kulkenut vesitse, polkuja, teitä ja rautateitä pitkin. Ensimmäiset asukkaat asettuivat Rumoon jo 1700-luvulla. Asutustoiminta toisen maailmansodan jälkeen kasvatti oleellisesti kylän väkilukua ja vilkastutti sen elämää. Parhaimpaan aikaan 1950-luvulla Rumossa on ollut asukkaita 400–500 henkeä, mutta nykyään väkiluku on laskenut 60:teen. Kylässä on parhaimpina vuosina ollut muun muassa monia kämppäyhdyskuntia, kauppoja, monirakennuksinen asuntolakoulu sekä baari. Rautatie sai silloin myös Napero-sivuraiteen, jolle perustettiin suuri raakapuun käsittelykeskus. Napero-sivuraide oli osa Rumon laiturivaihdetta. Kylässä on toiminnassa vielä Rumon maamiesseuran talo ja kylällä on oma kyläyhdistys. Rumon koulu on vanhimmilta osiltaan vuodelta 1940 ja sitä laajennettiin vuonna 1953. Se peruskorjattiin vuonna 1993, mutta on sittemmin lakkautettu.
Kulkuyhteydet ennen ja nyt

1. Kokkojoki. Rumon Kokkojokea pitkin kulki 1500-luvulla ja todennäköisesti jo paljon aikaisemminkin karjalaisen eräelämän runkotie, turkiskauppiaiden käyttämä vesireitti, joka yhdisti Pohjanlahden ja Laatokan ja jolla oli yhteys Vienanmereen.
2. Kokkoharju. 1600-luvulla on siirrytty kulkemaan maitse Kokkoharjua pitkin. Harjulla kulkeva polku on saanut nimekseen Simo Hurtan ratsutie. Se kulki Rumosta Maanselkään.
3. Puukarin-Rumon päätie. Entinen päätie, Rumontie vei nykyisen valtatien itäpuolitse kylän läpi pohjoiseen Kajaaniin.
4. Rautatie. Vuonna 1930 valmistui Joensuu-Kontiomäki-rata ja Rumon laiturivaihde. Henkilöliikenne osuudella Nurmes–Kontiomäki lakkautettiin vuonna 1990.
5. Valtatie. 1960-luvulla rakennettiin uusi päätie, Kajaanintie, päällystetty suora valtatie kylän länsipuolelle.
Nähtävyydet

Kokkoharju ja Simo Hurtan ratsupolku, josta jäljellä on kahdeksan kilometriä.
Kenttämäiset, syntynsä vuoksi reunahietikoiksi nimitetyt alueet
UKK-retkeilyreitti.
Aiheesta muualla

Valtimon kylät: Rumo (Arkistoitu – Internet Archive)
Valtimon kylät
Elomäki
Haapakylä (kirkonkylä)
Halmejärvi
Hirsikangas
Kalliojärvi
Karhunpää
Koiravaara
Koppelo (Koppelojärvi)
Maanselkä
Nuolijärvi
Pajukoski
Puukari
Rasimäki
Rumo
Sivakkajoki
Puukari
Sivakkavaara
Verkkojoki
Ylä-Valtimo
↑  Valtimon pohjoiset kylät: Koppelo, Nuolijärvi, Puukari,
Rasimäki, Rumo ja Verkkojoki. Kyläsuunnitelma 2024.  ..  Teoksen verkkoversio.
↑  Heikkinen, Paavo: Valtimo: kotiseututeos Karjalan ja Kainuun kauniista rajakunnista.  Lions Club Valtimo, 1994.
Ruotsin valtiopäivävaalit 1985

Ruotsin valtiopäivävaalit 1985 järjestettiin 15. syyskuuta 1985.
Vaalien suurin voittaja oli Bengt Westerbergin johtama Kansanpuolue, joka sai 30 lisäpaikkaa. Olof Palmen johtama sosiaalidemokraattinen puolue menetti seitsemän paikkaa. Se säilytti kuitenkin Vasemmistopuolue kommunistien kanssa vasemmiston enemmistön valtiopäivillä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Käännös suomeksi
Ruosteotsatimali

| Ruosteotsatimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pyrstötimalit Leiotrichidae
Suku::  Raitatimalit Actinodura
Laji::  egertoni
Kaksiosainen nimi
 Actinodura egertoni  Gould, 1836 
Alalajit
 A. e. egertoni  A. e. khasiana  A. e. lewisi  A. e. ripponi 
Katso myös
   Ruosteotsatimali Wikispeciesissä   Ruosteotsatimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruosteotsatimali (Actinodura egertoni) on pyrstötimaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Ruosteotsatimali voi kasvaa noin 23 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruosteotsatimalin pää on väriltään harmaa, mutta päälaki ja otsa ovat punaruskeat. Lajin vatsa, selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat ja siivissä on mustia raitoja. Pyrstö on pitkä, punaruskea ja mustaraidallinen. Ruosteotsatimalin nokka on väriltään vaalea.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruosteotsatimalia tavataan Intiasta ja Nepalista Myanmariin ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat trooppiset metsät ja niiden tiheiköt. Se liikkuu useimmiten metsien alakerroksissa, mutta joskus myös latvuskerroksessa. Ruosteotsatimali syö selkärangattomia eläimiä. Lintu rakentaa pesänsä puuhun tai pensaaseen.
Ruosterintasieppari

| Ruosterintasieppari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Oliivisiepparit Aphanotriccus
Laji::  capitalis
Kaksiosainen nimi
 Aphanotriccus capitalis  (Salvin, 1865) 

Katso myös
   Ruosterintasieppari Wikispeciesissä   Ruosterintasieppari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruosterintasieppari (Aphanotriccus capitalis) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Keski-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Ruosterintasieppari voi kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään. Ruosterintasiepparin pää on harmaa ja naaraalla se voi olla ruskehtava. Selkä ja siivet ovat oliivinvihreät ja siivissä on oransseja raitoja. Linnun kurkku ja rinta ovat ruskehtavan oranssit ja vatsa on väriltään keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruosterintasiepparia tavataan Nicaraguasta ja Costa Ricasta. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannat ja kosteat metsät useimmiten virtaavan veden läheisyydessä. Lajia tavataan alangoilta. Sen ravintoa ovat hyönteiset, joita se pyydystää lehtien alapinnoilta. Ruosterintasieppari pesii onttoihin puihin. Ruosterintasieppari luokitellaan vaarantuneeksi ja kannan kooksi arvioidaan 10 000–20 000 yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen hakkuiden vuoksi.
Ruosterintasirkku

| Ruosterintasirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Punakylkisirkut Poospizopsis
Laji::  caesar
Kaksiosainen nimi
 Poospizopsis caesar  (P. L. Sclater & Salvin, 1869) 
Katso myös
   Ruosterintasirkku Wikispeciesissä   Ruosterintasirkku Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Ruosterintasirkku (Poospizopsis caesar) eli aiemmalta nimeltään isokerttusirkku on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Ruosterintasirkku voi kasvaa noin 19 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruosterintasirkun pää on harmaa lukuun ottamatta mustaa otsaa ja pään sivuja sekä valkoista silmäkulmajuovaa. Linnun selkä, siivet ja kyljet ovat harmaat. Kurkku on lajilla valkoinen ja rinta sekä alaperä ovat punaruskeat. Ruosterintasirkku on vatsastaan valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruosterintasirkkua tavataan ainoastaan Perusta. Lajin elinympäristöä ovat vuoriston pensaikot ja matalakasvuiset metsät useimmiten 2 500–3 800 metrin korkeudella. Ruosterintasirkku liikkuu yksin tai pareittain lähellä maata.
Ruostevatsamuura

| Ruostevatsamuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Pitkäpyrstömuurat Drymophila
Laji::  ferruginea
Kaksiosainen nimi
 Drymophila ferruginea  (Temminck, 1822) 
Katso myös
   Ruostevatsamuura Wikispeciesissä   Ruostevatsamuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruostevatsamuura (Drymophila ferruginea) on puumuuriin kuuluva varpuslintu. Laji kuuluu Brasilian itärannikon kotoperäisiin lajeihin.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruostevatsamuura on noin 14 cm. Koiraan päälaki ja sivut ovat väritykseltään mustat ja silmäkulmajuovat ovat valkoiset. Selkä on väritykseltään ruskea sekä musta ja yläperä kastanjanruskea. Pitkähkö pyrstö on musta ja höyhenten kärjet ovat valkoiset. Mustissa siivissä on kaksi leveää valkoista juovaa. Vatsastaan ruostevatsamuurakoiras on punaruskea. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta on päälaeltaan harmaa ja väritys on muutenkin hieman koirasta vaaleampi. Ruostevatsamuura muistuttaa ulkonäöltään bambumuuraa (Drymophila rubricollis), joka on väriltään hieman ruostevatsamuuraa vaaleampi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruostevatsamuuraa tavataan Brasilian itärannikolla Bahian osavaltion kaakkoisosista Santa Catarinan osavaltion itäosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät, joissa kasvaa erityisesti bambuja.
Ruostevatsamuurat liikkuvat yleensä pareittain tai liittyneenä sekaparviin muiden metsän pohjakerroksen lintujen kanssa. Ruostevatsamuurat ovat yleensä suhteellisen helposti tarkkailtavia lintuja.
Ruotsilan kartano

Ruotsilan kartano on Sastamalan Kiikassa sijaitseva kartano, joka syntyi vuonna 1641, kun kenraalimajuri Christoffer Burmeister yhdisti kaksi Tyrvään pitäjän Ruotsilan kylässä olevaa taloa yhdeksi säteriratsutilaksi. Kartano sijaitsee Kokemäenjoen rannalla noin kilometri Kiikan kirkonkylästä Sastamalaan päin. Sen maiden pinta-ala oli suurimmillaan 1900-luvun alussa noin 3 000 hehtaaria.
Historia

Ruotsilan kylän kaksi taloa olivat 1600-luvun alkupuolella osa Fabian von Wrangelin (k. 1621) lesken Anna Tuven Tyrväällä omistamasta 38 talon läänityksestä. Hänen kuoltuaan 1641 ne siirrettiin taistelukentillä kunnostautuneelle kenraalimajuri Christoffer Burmeisterille, joka osti molempien talojen sukuoikeudet ja muodosti niistä läänitysten keskuspaikan. Burmeisterin kaikki kolme poikaa kaatuivat sodissa, jonka vuoksi läänitykset siirtyivät Burmeisterin tyttärelle Gertrudille ja hänen miehelleen ratsumestari Didrik Johan von Rigemanille. Pariskunta muutti Virosta Suomeen vuonna 1660 ottamaan läänitykset vastaan ja asettuivat vakituisesti Ruotsilaan. Heidän saapumisensa seurauksena Kiikka irrotettiin Tyrväästä omaksi kappeliseurakunnakseen vuonna 1662. Tämän jälkeen kartano periytyi Burmeisterin jälkeläisille niin, että sen saivat aina haltuunsa tytär ja vävy. Vuosina 1818–1827 se oli vuokralla Kokemäenkartanon omistaneeseen Knorringin sukuun kuuluneelle Georg Reinhold von Knorringille. Tämän jälkeen omistajaksi tuli Burmeisterin miespuolinen jälkeläinen Gustaf Henrik Wirzén ja seuraavaksi 1834 hänen veljensä Jakob Johan Wirzén. Veljekset tunnettiin ankarina ja vihattuina kartanonherroina, joiden syyskuussa 1836 käynnistämä torpparihäätö sai aikaan seitsemän pitäjän alueelle ulottuneen torpparikapinan. Jakob Johan Wirzén myi kartanon lopulta vuonna 1844 kruununvouti Petter August Rydmanille ja näin Christoffer Burmeisterin jälkeläisten aika Ruotsilan kartanon omistajina päättyi.
Kartanon nykyinen uusklassistinen päärakennus on rakennettu vuonna 1925 ja se on arkkitehti Birger Federleyn suunnittelema. Edellinen päärakennus tuhoutui vuonna 1918 hieman ennen sisällissodan käynnistymistä niin sanotun Ruotsilan kahakan aikana. Vuodesta 1934 lähtien kartanon omistanut Karl August Rydman tunnettiin 1950–1960-luvuilla yhtenä Suomen merkittävimmistä ravihevosten kasvattajista. Ruotsilassa on syntynyt myös muun muassa pappi ja runoilija Jakob Zidén, jonka vanhemmat isännöivät kartanoa 1760–1770-luvuilla.
Omistajia

kenraalimajuri Christoffer Burmeister (1600–1671), 1641–1660
Gertrud Burmeister ja ratsumestari Didrik Johan von Rigeman (k. n.1684), 1660–n.1684
Helena Kristina von Rigeman (1668–1740) ja ratsumestari Gustaf Mellin (1673–1704), n.1684–1739
Gertrud Helena Mellin (1703–1766) ja kersantti Lars Johan Enholm (1698–1761), 1739–1761
Kristina Juliana Enholm (1730–1799) ja kirkkoherra Jakob Zidén (1722–1771), 1762–1780
Katarina Zidén (s. 1751) ja maanmittaustirehtööri Johan Kristian Wirzenius (1748–1820), 1781–1818
majuri Georg Reinhold von Knorring (1760–1841), 1818–1827
luutnantti Henrik Gustaf Wirzén (1786–1837), 1827–1834
apteekkari Jakob Johan Wirzén (1783–1844), 1834–1844
kruununvouti Petter August Rydman (1798–1881), 1844–1881
kruununvouti August Efraim Rydman (1837–1886) ja Ida Charlotta Emilia Rydman (1838–1915), 1881–1903
varatuomari Arno August Rydman (1886–1934), 1903–1934
agronomi Karl August Rydman (1901–1968), 1934–1968
Ruohonapsija

| Ruohonapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Ruohonapsijat Polystictus
Laji::  pectoralis
Kaksiosainen nimi
 Polystictus pectoralis  (Vieillot, 1817) 
Alalajit
 P. p. bogotensis  P. p. brevipennis  P. p. pectoralis 
Katso myös
   Ruohonapsija Wikispeciesissä   Ruohonapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruohonapsija (Polystictus pectoralis) on Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.