stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Náxoksen linna
Historia

Linna rakennettiin neljännen ristiretken jälkeen noin vuosina 1207–1250. Sen rakennutti saarta tuolloin hallinnut venetsialainen Marco Sanudo, ja se toimi Náxoksen herttuakunnan keskuksena. Linna sijaitsee samalla paikalla kuin antiikin Naksoksen kaupungin akropolis eli linnavuori.
Linnoitus ja sen rakennukset ovat säilyneet nykyaikaan suhteellisen hyvin. Linnoituksen keskellä kohonnut Sanudon torni kuitenkin tuhottiin ilmeisesti 1800-luvulla, koska se edusti saarelaisille venetsialaisvaltaa. Nykyisinkin monet linnoituksen sisäpuolella olevat rakennukset ovat katolisen kirkon omistuksessa tai venetsialaisten tai venetsialaisperäisten sukujen omistuksessa olevia yksityistaloja.
Rakennukset

Linna on rakennettu Náxoksen vanhankaupungin keskellä olevalle noin 30 metriä merenpinnan yläpuolelle kohoavalle kukkulalle lähelle kaupungin satamaa. Se koostuu ympärysmuurista, joka muodostaa samalla linnoituksen uloimpien rakennusten ulkoseinän, sekä kulmatorneista, joita on ollut 12, mutta jotka kaikki eivät enää nykyisin erotu rakennuskokonaisuudesta kovin selvästi. Ainoa säilynyt pyöreä torni on Crispin torni. Linnoituksen keskellä kohosi niin kutsuttu Sanudon torni, josta on nykyisin jäljellä vain sen alaosa.
Linnaan johti kaupungista alun perin kolme porttia, joista kaksi on jäljellä. Pohjoisportti tunnetaan nimellä Traní Pórta, eteläportti nimellä Parapórti ja aiemmin olemassa ollut kaakkoisportti nimellä Píso Parapórti. Linnoituksen keskiosissa ovat nykyisin Náxoksen katolinen sivukatedraali Vapahtajan temppeliin­tuomisen katedraali, Panagía Theosképastin kirkko sekä entinen herttuan palatsi eli nykyinen roomalaiskatolisen arkkihiippakunnan rakennus.
Linnassa sijaitsevat myös Náxoksen herttuoiden kirkko eli katolinen Casazzan kappeli, joka tunnetaan nykyisin paremmin nimellä Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen kirkko; sekä Pyhän Antonios Padovalaisen kirkko ja sen entinen fransiskaaniluostari. Linnan muissa rakennuksissa toimivat muun muassa Náxoksen arkeologinen museo, joka toimii entisessä jesuiittojen koulurakennuksessa; Náxoksen bysanttilainen museo, josta on pääsy Crispin torniin; venetsialaisen talon museo; sekä Antico Veneziano -antiikkiliike, jonka sisäosissa on käytetty neljää antiikin aikaista joonialaista pylvästä.
Kástron muureja.
Yksi Kástron torneista.
Pohjoisportti eli Traní Pórta.
Sanudon tornin alaosa.
Crispin (Glezoksen) torni.
Vapahtajan temppeliin­tuomisen katedraali.
Panagía Theosképastin kirkko.
Níkos Kazantzákiksen katua.
Náxoksen arkeologinen museo.
Antico Veneziano -antiikkiliike.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Náxoksen linna Wikimedia Commonsissa
Kaavakuva linnoituksesta: A. Sanudon torni
B. Crispin (Glezoksen) torni ja bysanttilainen museo
C. Roomalais­katolinen kulttuuri­keskus
1. Vapahtajan temppeliin­tuomisen katedraali
2. Neitsyt Marian peri­synnittömän sikiämisen kirkko
3. Roomalais­katolinen arkki­hiippa­kunta
4. Panagía Theosképastin kirkko
5. Pyhän Antonios Padovalaisen kirkko
6. Fransiskaani­luostari
7. Ursuliinien koulu
8. Arkeologinen museo (jesuiittaluostari/koulu)
9. Ursuliinien luostari
Neftys

Neftys-jumalatar
Neftys (egyptiksi Nebthat) oli muinaisessa Egyptissä palvottu kuoleman jumalatar. Jumalatar oli egyptiläisessä mytologiassa taivaanjumalatar Nutin ja maanjumala Gebin tytär.
Neftys kuvataan naisena, jolla on "talon valtiatarta" kuvaava hieroglyfi päänsä päällä. Neftyksen pääasiallinen tehtävä oli suojata faaraota manalassa, joten hänet on usein kuvattu kuninkaallisten hautojen seinillä.
Myytissään Neftys oli Seth-jumalan vaimo, joka vietteli Osiriksen. Anubiksen katsottiin olevan Neftyksen ja Osiriksen poika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neftys Wikimedia Commonsissa
Nauris

| Nauris |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kaalit Brassica
Laji::  rapa
Alalaji::  rapa
Kolmiosainen nimi
 Brassica rapa subsp. rapa 
Katso myös
   Nauris Wikispeciesissä   Nauris Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nauris (Brassica rapa subsp. rapa) on ristikukkaiskasveihin kuuluva kaksivuotinen juurikasvi. Se oli ohran ohella tärkein viljelykasvi aina 1800-luvulle saakka, kunnes peruna yleistyi Suomessa. Kasvi on Suomessa muinaistulokas. Rehuksi viljeltävää naurista kutsutaan rehunauriiksi tai turnipsiksi.
Nauriilla on puhtaan vihreät, nuorena karvaiset lehdet. Se sisältää paljon C-vitamiinia ja kestää hyvin kylmyyttä. Nauris on lanttua litteämpi ja pienempi.
Nauriin villi kantamuoto on peltokaali, joka on laajalle levinnyt, varsinkin peltojen ojissa kasvava rikkakasvi. Samasta luonnonvaraisesta kasvilajista on kehitetty myös rypsi ja kiinankaali. Lisäksi kasvi on aikoinaan risteytynyt lähisukuisen kaalin (Brassica oleracea) kanssa, ja tällaisista risteytymistä ovat saaneet alkunsa lanttu ja rapsi (Brassica napus).
Nauris Suomessa

Nauris on tunnettu viljelykasvina Suomessakin jo esihistoriallisena aikanamilloin?. Naurista on usein viljelty kasketuilla mailla. Naurishauta on kuoppa, jossa nauriit on valmistettu ruuaksi. Nauriit on haudutettu naurishaudassa kytevän tulen alla. Erittäin herkulliseksi nauriit on saatu jopa useita päiviä hauduttamalla.
Vanhin Suomessa viljelty kanta on ollut kaskinauris eli huhtanauris, jonka mukula tulee maanpinnan rajaan usein ainakin osaksi maan päälle. Kaskinauris menestyy hiekkapitoisessa, vettä läpäisevässä maassa. Emäksisyys, joka saadaan joko kasken tuhkasta tai kalkitsemalla, parantaa kaskinauriin kasvua ja suojaa sitä taudeilta ja tuholaisilta.
Sittemmin nauriin on korvannut ravintokasvina peruna. Perunan yleistyessä naurista vielä viljeleviä saatettiin pitää vanhanaikaisina, mihin liittyy Kiikalan asukkaista Varsinais-Suomessa aikoinaan käytetty leikillinen pilkkanimi eli kölli "Kiikalan naurisäijät". Tästä on saatu aihe Kiikalan vaakunaan, jossa on kuvattuna punaisessa kentässä kultainen nauris.
Nykyisin naurista käytetään pääasiassa rehukasvina, siitä tehdään muun muassa AIV-rehua. Tähän käyvät hyvin myös lajikkeet, joissa lehtien osuus on suuri ja juuri jää melko pieneksi. Nauriin isojuurisista rehuksi viljeltävistä lajikkeista käytetään myös nimitystä turnipsi.
Itä-Suomen yliopistossa tehtyjen tutkimusten mukaan kaskinauriin viljely on toisaalta siirtynyt Suomesta muualle, aluksi vientituotteena ja sittemmin sitä on alettu viljellä muualla Euroopassa ja Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaiden keskuudessa, metsäsuomalaisten mukana levinneenä.
Ranskassa Vilmorin siemenliike levitti suomalaisen kaskinauriin siemeniä Petrovski-nimisenä (myös Petrovsky, Petrowski). Petrovski-siemenet saapuivat alun alkaen Pariisiin mitä ilmeisemmin Pietarista ja sen vuoksi nimi on venäläisperäinen.
Ravintosisältö per 100 g

Energiaa 117,152 kJ/28 kcal
Proteiinia 0,9 g
Hiilihydraattia 6,43 g
josta sokeria 3,8 g
Rasvaa 0,1 g
tyydyttyneitä rasvahappoja 0,011 g
kertatyydyttämättömiä rasvahappoja 0,006 g
monityydyttämättömiä rasvahappoja 0,053 g
Ravintokuitua 1,8 g
Natriumia 67 mg
Kaliumia 191 mg
Lajikeryhmiä

Brassica rapa Chinensis-ryhmä (Brassica rapa subsp. chinensis) – pinaattikiinankaali
Brassica rapa Mizuna-ryhmä (Brassica rapa var. japonica, Brassica rapa var. nipposinica) – japaninkaali
Brassica rapa Oleifera-ryhmä (Brassica rapa subsp. oleifera) – rypsi
Brassica rapa Parachinensis-ryhmä (Brassica rapa subsp. chinensis var. parachinensis) – sellerikaali
Brassica rapa Pekinensis-ryhmä (Brassica rapa subsp. pekinensis) – salaattikiinankaali (kiinankaali)
Brassica rapa Pervidiris-ryhmä (Brassica rapa var. pervidiris) – vihannessinappi
Brassica rapa Tatsoi-ryhmä (Brassica rapa subsp. narinosa) – tatsoikaali
Aiheesta muualla

ravintosisältö fineli.fi
Flora of China: Brassica rapa var. rapa (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Brassica rapa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:   lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:   keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:   kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:   basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:   maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:   herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:   hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:   endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti 
Nauris Kiikalan vaakunassa.
Nauriilla on vaatimattomat keltaiset kukat
Navierin–Stokesin yhtälöt

Väärävärikuva turbulentista virtauksesta. Turbulenssi on matemaattisesti hyvin vaikea ilmiö mallintaa.
Navierin–Stokesin yhtälöt ovat joukko yhtälöitä, jotka kuvaavat fluidien eli nesteiden ja kaasujen liikettä. Yhtälöt kertovat, että muutokset fluidiosasen liikemäärässä johtuvat paineen ja fluidin sisäisten viskoosien voimien (kitka) vaihtelusta. Navierin–Stokesin yhtälö on siis tasapainoyhtälö fluidiin vaikuttaville voimille. Yhtälöt on nimetty Claude-Louis Navierin ja George Gabriel Stokesin mukaan.
Yhtälöt ovat erittäin käyttökelpoisia monilla fysiikan osa-alueilla. Niitä voidaan käyttää muun muassa mallintamaan säätä, merivirtoja, nesteen virtausta putkessa tai ilman liikettä lentokoneen siiven ympärillä. Siksi niitä käytetään muun muassa autojen ja ilma-alusten muotoilussa tai voimalaitosten suunnittelussa sekä saasteiden leviämisen arvioinnissa.
Navierin–Stokesin yhtälöt ovat differentiaaliyhtälöitä. Tämä tarkoittaa sitä, että toisin kuin algebralliset yhtälöt, jotka kuvaavat muuttujien kuten nopeuden ja paineen välisiä suhteita, nämä yhtälöt kuvaavat muuttujien muutosnopeuksien eli derivaattojen suhteita. Yksinkertaisimman muotonsa ne saavat ideaalifluidiin sovellettuina, jolloin viskoosit voimat ovat nollia. Nämä voimat johtuvat fluidin molekyylien vuorovaikutuksesta, ja niiden suuruus kuvaa, kuinka "paksua" fluidi on. Tällöin yhtälö kertoo, että kiihtyvyys (nopeuden muutosnopeus) on verrannollinen sisäisen paineen muutokseen.
Vaikka turbulenssi on mitä tavallisin arkipäivän ilmiö, turbulenssiongelmiin on äärimmäisen vaikea löytää ratkaisuja. Käytännössä kaikissa tapauksissa Navier–Stokes-yhtälöiden ratkaisut täytyy löytää numeerisesti tietokoneiden avulla. Toukokuussa 2000 Clay-instituutti (Clay Mathematics Institute) listasi Navierin–Stokesin yhtälöt Millennium-ongelmien joukkoon, joiden ratkaisusta on luvattu miljoona dollaria. Palkinnon saa se, joka kehittää merkittävästi tämän ilmiön selittävää matemaattista teoriaa.
Matemaattinen muotoilu

Kokoonpuristumattoman fluidin Navierin–Stokesin yhtälöt karteesisessa koordinaatistossa voidaan esittää muodossa
missä  x,  y ja  z määrittelevät paikan koordinaatistossa,  u  x-suuntainen,  v  y-suuntainen ja  w  z-suuntainen nopeuden komponentti,  p fluidin paine paikan ja ajan funktiona,  \rho  fluidin tiheys ja  \mu  dynaaminen viskositeetti. Kokonaisderivaatat (ei osittais-) on tässä laskettu "liikettä seuraten", yksittäisen fluidipaketin näkökulmasta.
Tämä voidaan esittää kompaktimmin vektorimuodossa käyttäen nabla-operaattoria sekä lauseketta ns. kinemaattiselle viskositeetille  \nu =\mu /\rho :
tai lokaalin derivaatan ja advektio-operaattorin avulla esitettynä
missä  {\vec {U}}=u{\hat {i}}+v{\hat {j}}+w{\hat {k}} on virtausnopeus.
Millennium-ongelma

Clay Mathematics Institute on nimennyt Navierin–Stokesin yhtälöiden ratkaisun olemassaolon ja sileyden todistamisen miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoiseksi Millennium-ongelmaksi. Ongelman muotoilu on seuraava:
Todista tai esitä vastaesimerkki seuraavalle väitteelle: Jos kolmessa ulottuvuudessa annetaan jokin alkunopeuskenttä, niin on olemassa nopeuskenttä ja painekenttä, jotka ovat molemmat sileitä ja kaikkialla määriteltyjä ja jotka toteuttavat Navierin–Stokesin yhtälöt.
Millennium-ongelma ei siis pyri ratkaisemaan Navierin–Stokesin yhtälöitä vaan pelkästään osoittamaan, että yhtälöillä todellakin aina on olemassa ratkaisu. Lisäksi halutaan todistaa, että ratkaisu on aina sileä. Sileys tarkoittaa, että ratkaisun derivaattojen täytyy olla jatkuvia, eli fysikaalisesti ajateltuna fluidin ominaisuuksien, kuten sen paikallisen kiihtyvyyden, täytyy muuttua ilman äkkinäisiä hyppyjä. Tämä ominaisuus vaaditaan, jotta yhtälöt varmasti kuvaavat fluidien liikettä realistisesti.
Koko kolmiulotteisessa avaruudessa pätevän ratkaisun lisäksi Millennium-palkinto voidaan myöntää, jos ongelma ratkaistaan periodisessa kolmiulotteisessa avaruudessa, eli avaruudessa, joka toistaa itseään tietyn matkan välein. Tämä auttaa hallitsemaan mahdollisia ongelmia äärettömyydessä.
Aiheesta muualla

Clay-instituutin palkinto Navier–Stokes-yhtälöiden ratkaisijalle (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Yhtälöiden johto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
NASAn sivu Navierin–Stokesin yhtälöistä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Clay-instituutin seitsemän Millennium-ongelmaa
P=NP
Hodgen otaksuma
Poincarén otaksuma (ratkaistu)
Riemannin hypoteesi
Yangin–Millsin olemassaolo
Navierin–Stokesin yhtälöt
Birchin ja Swinnerton-Dyerin konjektuuri
Lucas Neill

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Lucas Edward Neill
Syntymäaika: 9. maaliskuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka:  Sydney, Australia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 senttimetriä
Paino: 76 kilogrammaa
Junioriseurat
1991-1993:  Manly United
1994-1995:  AIS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995-2001 |  Millwall | 152 | (13) |
| 2001-2007 |  Blackburn Rovers | 188 | (5) |
| 2007-2009 |  West Ham United | 79 | (1) |
| 2009-2010 |  Everton | 12 | (0) |
| 2010-2011 |  Galatasaray | 39 | (1) |
| 2011-2012 |  Al Jazira | 19 | (3) |
| 2012-2013 |  Al Wasl | 4 | (0) |
| 2013 |  Sydney FC | 3 | (0) |
Maajoukkue
| 1996-1997 |  Australia U20 | 8 | (3) |
| 1999-2000 |  Australia U23 | 13 | (0) |
| 1996–2013 |  Australia | 96 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. heinäkuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. heinäkuuta 2018.
Lucas Edward Neill (s. 9. maaliskuuta 1978 ) on australialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Neill edusti seuraurallaan muun muassa englantilaisia Millwallia, Blackburn Roversia, Evertonia ja West Ham Unitedia sekä turkkilaista Galatasarayta.
Neill lukeutui Australian maajoukkueen luottopelaajiin ja pelasi 96 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän kuului Australian joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa. Neill edusti Australiaa myös Sydneyssä järjestetyissä vuoden 2000 kesäolympialaisissa.
Ne Luupojat Surf

Ne Luupojat Surf oli suomalainen yhtye, jonka muodostivat ramopunk-yhtyeet Ne Luumäet, Pojat ja Luonteri Surf. Yhtyeet keikkailivat usein yhdessä 1980-luvun lopulla, kunnes Ne Luumäet keksi, että olisi hauska myös levyttää yhdessä. Yhtyeet päätyivät studioon nimellä Ne Luupojat Surf ja levyttivät vuonna 1990 kolme jouluista kappaletta, julkaisten ne yhtenä singlenä. Jatkoa seurasi vuonna 1992, jälleen kolmen joululaulun verran. Idea joululauluista tuli alun perin Ramones -yhtyeeltä, joka oli julkaissut vuonna 1987 ”Merry Christmas (I Don’t Want To Fight Tonight)” -kappaleen. Joulukuussa 2007 molemmat Ne Luupojat Surfin joulusinglet julkaistiin Kaikki uskoi joulupukkiin 90–92 -EP:nä.
Vuonna 2001 Ne Luupojat Surf teki kaksi keikkaa: Tavastia-klubilla Helsingissä ja Puustock-festivaaleilla Juvalla. Huhtikuinen Tavastian keikka äänitettiin ja livealbumi Henki elää! julkaistiin kesällä Puustockin aikaan.
Diskografia > Singlet ja EP:t

”Kaikki uskoo joulupukkiin” /// ”Vaikka kylmää on” / ”Partaradikaali” (7", 1990])
”Hauskaa joulua” /// ”Se joulu oli pitempi kuin muut” / ”Kaikille hauskaa joulua” (7", 1992)
”Kaikille hauskaa joulua” / ”Se joulu oli pitempi kuin muut” / ”Hauskaa joulua” (CD-single, 1992)
Antti tänne (”Nerohvirran oraakkeli” -kappale) (EP, 2003)
Kaikki uskoi joulupukkiin 90–92 (CD-EP, 2007)
Diskografia > Albumit

Henki elää! (2001)
Aiheesta muualla

Mikan Ramopunk-sivut: Ne Luupojat Surf (Arkistoitu – Internet Archive)
Baldassarre Negroni

Baldassarre Negroni vuonna 1914.
Baldassarre Negroni (21. tammikuuta 1877 Rooma – 18. heinäkuuta 1948 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Aatelisperheeseen syntynyt Negroni valmistui lakimieheksi ja toimi pörssivälittäjänä. Vuonna 1911 hän alkoi työskennellä Cinesillä aluksi kuvaajana ja myöhemmin ohjaajana. Vuonna 1912 hän perusti asianajaja Gioacchino Mecherin kanssa tuotantoyhtiö Celio Filmin, jolle hän ohjasi joukon Francesca Bertinin, Emilio Ghionen ja Alberto Collon tähdittämiä hienostuneita melodraamoja. Negronin merkittävin teos on pantomiimielokuva Histoire d’un Pierrot (”Pierrot’n tarina”, 1913), jossa hän pyrki sovittamaan yhteen kuvan ja Mario Pasquale Costan säveltämän musiikin. Se on yksi ensimmäisistä mykkäelokuvista, joissa musiikin on tarkoitus muodostaa olennainen osa katsomiskokemusta. Vuonna 1913 Negroni ohjasi myös Augusto Geninan käsikirjoittaman elokuvan L’anima del demi-monde (”Puolimaailman henki”), joka oli Emilio Ghionen ensiesiintyminen myöhemmin Za-la-mortina tunnettuna herrasmiesvarkaana.
Vuosina 1914–1915 Negroni työskenteli Milano Filmsin ja vuosina 1915–1921 roomalaisen Tiber Filmin ja sen tytäryhtiön Film d’Arte Italianan ohjaajana. Negroni teki lukuisia melodraamoja ja seikkailuelokuvia näyttelijädiiva Hesperian (Olga Mambelli) kanssa, josta vuonna 1923 tuli hänen virallinen vaimonsa. Niistä tunnetuin lienee La signora delle camelie (”Kamelianainen”, 1915), joka kilpaili Gustavo Serenan ja Francesca Bertinin samaan aikaan kuvaaman samannimisen elokuvan kanssa. 1920-luvun alussa Negroni liittyi epäonniseen Unione Cinematografica Italianaan ja työskenteli sen jälkeen tuottaja Stefano Pittalugalle, jolle hän ohjasi muun muassa Bartolomeo Paganon kolme viimeistä elokuvaa. Äänielokuvan tultua Negroni ohjasi suositun musiikkikomedian Due cuori felici (”Kaksi onnellista sydäntä”, 1932), mutta työskenteli sen jälkeen lähinnä tuotantopäällikkönä. Hänen viimeinen ohjaustyönsä oli komedia L’ambasciatore (”Suurlähettiläs”) vuonna 1936.
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Baldassarre Negroni (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC
Arthur Nebe

Arthur Nebe
Arthur Nebe (13. marraskuuta 1894 – 21. maaliskuuta 1945) oli berliiniläinen poliisivirkailija 1920-luvulla, korkea-arvoinen natsi ja SS-kenraaliluutnantti. Hän kuului sekä SA:han että SS:ään ja oli Interpolin presidentti vuosina 1941–1942; Interpol oli tänä aikana natsien johtama järjestö, ja useimmat maat olivat vetäytyneet sen alaisesta yhteistyöstä.
Toisen maailmansodan aikana hän oli Einsatzgruppe B:n päällikkö. Hän työskenteli SS-Obergruppenführer Reinhard Heydrichin alaisena ja otti osaa juutalaisten tuhoamiseen itärintamalla.
Ennen sotaa

Nebe nimitettiin Saksan rikospoliisin eli Kripon päälliköksi vuonna 1936.
Sota-aika

Vuonna 1941 Nebe komensi yhtä Einsatzgruppea Neuvostoliiton alueella. Tehtävänä oli surmata alueen juutalaiset ja kommunistivirkailijat, ja Nebe väittikin yksikkönsä tappaneen noin 45 000 ihmistä.
Maaliskuussa 1944 niin sanotun suuren paon jälkeen Stalag Luft III -sotavankileiriltä, Gestapon päällikkö Heinrich Müller käski Nebeä teloittamaan 50 kiinni saaduista 75 vangista. Nebe joutui valitsemaan teloitettavat ja eloon jäävät. Taustastaan huolimatta Nebe koki valinnan vaikeaksi. Hän ilmeisesti pyrki säästämään nuorimmat ja perheelliset.
Hän otti osaa heinäkuun 20. päivän salaliittoon Hitleriä vastaan. Juonen epäonnistuttua Nebe piiloutui Wannsee-järven saareen, mutta hylätty rakastajatar antoi hänet ilmi.
Roland Freislerin johtama Kansanoikeus tuomitsi hänet kuolemaan petturina. Nebe hirtettiin pianonkielellä 21. maaliskuuta 1945 Plötzenseen vankilassa.
Kuvassa vasemmalta oikealle SS-Obersturmbannführer Huber, SS-Oberführer Arthur Nebe, Reichsführer-SS Heinrich Himmler, SS-Gruppenführer Reinhard Heydrich ja SS-Oberführer Heinrich Müller, 27. marraskuuta 1939.
Sandra Neilson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sandra Neilson |  Sandra Neilson |  Sandra Neilson |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | 100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | München 1972 | 4×100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | München 1972 | 4×100 m sekauinti |  |
Sandra Neilson (s. 20. maaliskuuta 1956) on entinen yhdysvaltalainen vapaauimari ja olympiavoittaja.
Neilson voitti Münchenin 1972 olympialaisissa kolme kultamitalia. Hän voitti 100 metrin vapaauinnin ajalla 58,59 kukistaen maannaisensa Shirley Babashoffin 0,43 sekunnilla ja australialaisen maailmanennätysnaisen Shane Gouldin 0,47 sekunnilla. Lisäksi hän voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui ensimmäisen osuuden ja jonka Yhdysvallat voitti maailmanennätysajalla 3.55,19, sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa hän ui viimeisen osuuden ja jonka Yhdysvallat voitti maailmanennätysajalla 4.20,75.
Nefroni

Nefroni
Nefroni (lat. nephron) on munuaisen toiminnallinen yksikkö, joka suodattaa virtsaa verestä ja säätelee sen määrää sekä koostumusta.
Nefronien määrä munuaisessa vaihtelee lajeittain. Ihmisen ja sian munuaisessa nefroneita on noin miljoona, koiralla 400 000, kissalla puoli miljoonaa, naudalla neljä miljoonaa ja hevosella 2,7 miljoonaa.
Nefronin rakenne

Nefroni alkaa munuaiskeräsellä, joka sijaitsee munuaisen kuorikerroksessa. Munuaiskeräsessä on keräsenkotelon eli Bowmanin kotelon sisällä runsasmutkainen hiussuonikeränen eli glomerulus. Nefronin toinen pääosa on munuaistiehyt eli tubulus. Se on keräsen kotelosta alkava, yksinkertaisen epiteelin verhoama ohut, 2–6 cm pitkä putki. Tubuluksen ensimmäinen osa on glomeruluksen lähellä mutkitteleva proksimaalinen kiemuratiehyt. Seuraava osa on U:n muotoinen Henlen linko, joka suuntautuu munuaisydintä kohti ja nousee takaisin kohti glomerulusta. Henlen lingosta munuaistubulus jatkuu distaalisena tubuluksena kokoojaputkeen, johon useamman nefronin distaaliset tubulukset yhtyvät. Kokoojaputki laskee edelleen munuaisaltaan munuaispikariin. Proksimaalista munuaistiehyttä ja Henlen lingon paksua alkuosaa kutsutaan proksimaaliseksi tubulukseksi, Henlen lingon loppuosaa ja distaalista tiehyttä distaaliseksi tubulukseksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Solunetti: Nefroni
Nekromantia

Nekromantia (m.kreik. nekros 'vainaja' ja manteia 'ennustaminen') oli antiikissa ennustustapa, jossa kuolleita manattiin ennustamaan tulevaa. Se oli yleisempää roomalaisten kuin kreikkalaisten keskuudessa. Nekromantiaa esiintyy myös eepoksissa Odysseia ja Aeneis.
Nekromantia mainitaan myös Raamatussa: Mooseksen laki nimenomaan kieltää sen, mutta esimerkiksi kuningas Saul nostatti En-Dorin noitavaimon avulla profeetta Samuelin hengen esiin viimeisenä yönä ennen kuolemaansa ja julkijumalattoman kuningas Manassen sanotaan hankkineen vainaja- ja tietäjähenkien manaajia.
Nekromantiaksi on sanottu myös ruumiiden käyttämistä apuna ennustamisessa, ja tästä erotuksena henkien manaamista on kutsuttu skiomantiaksi (kreik. skia 'aave' ja manteia 'ennustaminen'). Joissain tapauksissa nekromantialla voidaan myös tarkoittaa henkien kutsumista paikalle auttamaan jossain asiassa, esimerkiksi vihollisen lyömisessä tai tiedonlähteeksi. Tällaista loitsijaa kutsutaan nekromantiksi.
Latinaa puhuvat ymmärsivät sanan alun tarkoittavan mustaa (niger) ja sanasta esiintyi keskiajan latinassa muunnos nigromantia. Tästä seuraa tapa puhua "mustasta magiasta". Nekromantiaan viitataan nykyisin esimerkiksi fantasiakirjallisuudessa ja roolipeleissä.