stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chhatrapati Shivaji Terminus
Asemarakennus

CST:n asemarakennuksen suunnitteli brittiläinen arkkitehti Frederick William Stevens. Se edustaa viktoriaanista uusgoottilaista arkkitehtuuria, ja siinä on myös vaikutteita perinteisestä intialaisesta arkkitehtuurista. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1878, ja ne saatiin lopulta päätökseen vuonna 1888.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
UNESCO World Heritage List: Chhatrapati Shivaji Terminus (formerly Victoria Terminus)
Unescon maailmanperintökohteet Intiassa
Agran linnoitus
Ajantan luolat
Bhimbetkan kalliosuojat
Champaner-Pavagadhin arkeologinen puisto
Chhatrapati Shivaji Terminus
Cholan elävät temppelit
Darjeelingin ja Nilgirin vuoristorautatiet
Elephantan luolat
Elloran luolat
Fatehpur Sikri
Goan kirkot ja luostarit
Great Himalayanin kansallispuisto
Hampi
Humayunin mausoleumi
Jantar Mantar
Kazirangan kansallispuisto
Keoladeo
Khajuraho
Khangchendzonga
Konarakin aurinkotemppeli
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Länsi-Ghatit
Mahabalipuram
Mahabodhi-temppeli
Manasin kansallispuisto
Nanda Devi ja Valley of Flowers
Pattadakal
Punainen linnoitus
Qutub Minar
Rajasthanin kukkulalinnoitukset
Rani ki vav (kuningattaren porraskaivo)
Sanchi
Sundarbanin kansallispuisto
Taj Mahal
Aseman junalaitureita
Chicopee

| Chicopee |
| --- | --- |


 Koordinaatit: 42°08′55″N, 72°36′30″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Massachusetts
Piirikunta:  Hampden
Hallinto:  
 – Pormestari:  Michael D. Bissonnette
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  61,9 km²
 – Josta vettä:  2,7 km² (4,36 %)
Korkeus:  61 m
Väkiluku (2000):  54 653
 – Väestötiheys:  922,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5 (kesäaika UTC-4)
 
 chicopee.ma.us 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chicopee on Yhdysvaltain kaupunki Hampdenin piirikunnassa, Massachusettsissa.
Chicopee asutettiin noin 1640, ja se oli vuoteen 1848 osa Springfieldiä. Virallisesti kaupunki perustettiin 18. huhtikuuta 1890. George Sylvester Taylorista tuli sen ensimmäinen pormestari 5. tammikuuta 1891.
United States Census Bureaun mukaan Chicopeen pinta-ala on 61,9 km², josta vettä on 4,31 %. Kaupunki sijaitsee Connecticutjoella ja sen pohjoisosan läpi virtaa Chicopeejoki.
Vuoden 2000 väestönlaskennan aikaan Chicopeen kaupungissa oli 54 653 asukasta, 23 117 taloutta ja 14 147 perhettä. Asukastiheys oli 922,7/km². Asukkaista 89,82 % oli valkoisia, 2,28 % afroamerikkalaisia, 0,20 % intiaaneja, 0,87 % aasialaisia, 0,10 % Tyynenmeren saarelaisia, 4,90 % muista roduista ja 1,84 % kahdesta tai useammasta rodusta. Espanjalais- tai latinalaisamerikkalaisperäisiä oli asukkaista 8,76 %.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Carnival of Rust (kappale)

| ”Carnival of Rust” Poets of the Fall |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Carnival of Rust
 Julkaistu: 22. maaliskuuta 2006
 Tekijä(t): Poets of the Fall
 Tyylilaji: pop rock, indie rock
 Kesto: 04.20 3:31 (Radio Edit)
 Levy-yhtiö: Insomniac
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Poets of the Fallin muut singlet
| ”Lift” 2004 | ”Carnival of Rust” 2006 | ”Sorry Go ’Round” 2006 |
Carnival of Rust on suomalaisen Poets of the Fall -yhtyeen single. Kappale on mukana myös Poets of the Fallin vuoden 2006 nimikkoalbumilla Carnival of Rust. Se nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 2.
Kappaleet

Carnival of Rust – 3.31 (Radio edit)
Carnival of Rust – 4.20
Don't Mess With Me – 5.33 (Live)
Aiheesta muualla

Carnival of Rust discogs.com -sivustolla
Carnivàle (yhtye)

| Carnivàle> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2006–
Tyylilaji:  jazz, maailmanmusiikki, progressiivinen rock
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenet:  Janne Halonen, sähkökitara   Tommi Karhusaari, piano, rhodes   Jusu Heinonen, harmonikka, puupuhaltimet   Tero Tuovinen, basso   Jussi Miettola, rummut  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Carnivàle on suomalainen etnojazz-yhtye, joka yhdistelee jazzia mm. argentiinalaiseen tangoon ja progressiiviseen rockiin. [vanhentunut linkki]
Diskografia

Carnivàle (2008) Kiima-levyt
Aiheesta muualla

Suomijazz 4/2008 - levyarvio ***½
Keskisuomalainen - levyarvio ****[vanhentunut linkki]
Casino Lisboa

Casino Lisboa
Casino Lisboa sijaitsee Lissabonissa, Portugalissa. Kasino avattiin huhtikuussa 2006 Lissabonin Parque das Nações -alueella sijaitsevaan Pavilion of the Future rakennukseen, joka kuului Lissabonissa vuonna 1998 järjestetyn maailmannäyttelyn rakennuksiin.
Toimilupa

Portugalissa kasinotoiminta on tarkkaan lailla rajoitettua. Valtio myöntää kasinoiden toimiluvat määräajaksi korvausta vastaan. Toimilupa on aluekohtainen. Lissabonin alueella toimi jo Estorilin kasino, jonka vuoksi valtio muutti lakia ja salli toisen kasinon perustamisen Lissaboniin. Toimiluvan sai Estoril Sol yhtiö, jolla on toimilupa myös Estorilin kasinoon.
Toimilupa maksoi 30 miljoonaa euroa ja se on voimassa vuoteen 2020. Kertakorvauksen lisäksi kasino maksaa vuosimaksua, jonka suuruus on 50% pelitoiminnan tuotosta.
Pelitoiminta

Kasinossa on lähes 950 peliautomaattia ja 25 pelipöytää, joissa pelataan rulettia, blacjackiä, pokeria, Baccaratia ja muita pelejä.
Kasino on auki joka päivä (paitsi jouluaattona) kello 15-03 sekä perjantaisin ja lauantaisin kello 16-04.
Muuta toimintaa

Kasinossa on 640 istumapaikan auditorio, jossa järjestetään kokouksia ja seminaareja. Lisäksi kasinolla järjestetään taidenäyttelyitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kasinon kotisivut (portugaliksi) ja (englanniksi)
Estoril Sol yhtiön kotisivut (portugaliksi)
Bäckaskogin linna

Bäckaskogin linna
Bäckaskogin linna (ruots. Bäckaskogs slott) on linna Kristianstadin kunnassa, Ruotsin eteläisessä Skånen maakunnassa. Linna sijaitsee Oppmannasjönin ja Ivösjönin välisellä kannaksella. Sen vanhimmat osat ovat peräisin varhaiselta 1200-luvulta, jolloin alueella toimi luostari.
Vuonna 1537 luostarin lakkautti Tanskan kruunu. Luostarin tilat ja alueet annettiin läänityksiksi suvuille Ulfstand, Brahe, Bille ja Parsberg. Vuonna 1584 Bäckaskog siirtyi kruununprinssin kuvernöörin Henrik Ramelin hallintaan. Henrik Ramel poikansa Henrikin kanssa muutti vanhan luostarin linnaksi ja antoi linnalle sen nykyisen muodon vuosina 1584–1653. Ramelin suku omisti Bäckaskogin vuoteen 1677, jonka jälkeen linna siirtyi Ruotsin kuninkaallisille.
Nykyisin linna on Statens fastighetsverkin omistuksessa. 1900-luvun puolivälistä alkaen linnaa on käytetty konferenssien ja kurssien pitämiseen, mutta on avoinna myös muille vierailijoille ympäri vuoden.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
Bäckaskogin historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Myrna Loyn filmografia

Myrna Loy
Myrna Loy (1905–1993) näytteli yhteensä 57 vuotta (1925–1982) kestäneen uransa aikana yli 150:ssä elokuva-, televisio-, radio- ja teatterituotannossa. Seuraavassa luettelossa ovat kaikki hänen elokuva-, televisio-, radio- ja teatteriesiintymisensä. Lisäksi artikkelissa ovat Loyn palkinnot ja palkintoehdokkuudet.
Televisio

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Suomenkielinen nimi | Televisiosarjat> Alkuperäinen nimi | Televisiosarjat> Jakson nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1955 | Se parhaiten nauraa... | General Electric Theater | ”It Gives Me Great Pleasure” | Kate Kennedy |  |
| 1957 | Se parhaiten nauraa... | General Electric Theater | ”Lady of the House” | Maggie Webster |  |
| 1957 | Se parhaiten nauraa... | General Electric Theater | ”Love Came Late” | Allie Evans |  |
| 1957 | Schlitz Playhouse of Stars | Schlitz Playhouse of Stars | ”No Second Helping” | Myrna Loy |  |
| 1959 | The George Gobel Show | The George Gobel Show | ”5.8” | oma itsensä |  |
| 1960 | The DuPont Show with June Allyson | The DuPont Show with June Allyson | ”Surprise Party” | Mary Sidney |  |
| 1960 | What’s My Line? | What’s My Line? | ”July 31, 1960” | oma itsensä |  |
| 1960 | I’ve Got a Secret | I’ve Got a Secret | ”November 30, 1960” | oma itsensä |  |
| 1967 | Perhejuttu | Family Affair | ”A Helping Hand” | Adele |  |
| 1967 | Virginialainen | The Virginian | ”Lady of the House” | rouva Miles |  |
| 1967 | House Party | House Party | ”January, 12 1967” | oma itsensä |  |
| 1972 | Columbo | Columbo | ”Étude in Black” | Lizzy Fielding |  |
| 1972 | The Movie Game | The Movie Game | ”February, 7 1972” | oma itsensä |  |
| 1973 | Etsivä Ironside | Ironside | ”All About Andrea” | Andrea Wollcott |  |
| 1982 | Rakastavasti, Sidney | Love, Sidney | ”Sidney and the Actress” | Vera Lonnigan |  |
Radio

| Radio> Vuosi | Radio> Radiokuunnelma | Radio> Kuunnelman jakso | Radio> Rooli | Radio>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940 | Lux Radio Theater | ”The Thin Man” | Nora Charles |  |
| 1940 | Lux Radio Theater | ”After the Thin Man” | Nora Charles |  |
| 1947 | The Screen Guild Theater | ”The Best Years of Our Lives” | Milly Stephenson |  |
| 1948 | The Screen Guild Theater | ”The Bachelor and the Bobby-Soxer” | Margaret Turner |  |
Teatteri

| Teatteri> Vuosi | Teatteri> Näytelmän nimi | Teatteri> Näytelmän alkuperäinen nimi | Teatteri> Rooli | Teatteri | Teatteri> Paikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 | Naiset | The Women | rouva Morehead | 46th Street Theatre | Broadway, New York |
| 1975 | Don Juan in Hell | Don Juan in Hell | Donna Ana | kiertue; monta | kiertue; monta |
Palkinnot, palkintoehdokkuudet ja muut kunniat

| Palkinnot, palkintoehdokkuudet ja muut kunniat> Vuosi | Palkinnot, palkintoehdokkuudet ja muut kunniat> Palkinto | Palkinnot, palkintoehdokkuudet ja muut kunniat> Tulos | Palkinnot, palkintoehdokkuudet ja muut kunniat>  | Palkinnot, palkintoehdokkuudet ja muut kunniat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1957 | George Eastman -palkinto | Voitto |  |  |
| 1960 | Tähti Hollywood Walk of Famelle elokuvaurasta | Voitto |  |  |
| 1965 | Sarah Siddons -palkinto teatterityöstä | Voitto |  |  |
| 1979 | National Board of Review: elämäntyöpalkinto | Voitto |  |  |
| 1983 | Los Angeles Film Critics Association: elämäntyöpalkinto | Voitto |  |  |
| 1988 | Kennedy Center Honors | Voitto |  |  |
| 1991 | Oscar-kunniapalkinto | Voitto |  |  |
Nikolai Blad

Nikolai Blad (oikealta nimeltään Eero Tapani Lehtinen, s. 1963) on suomalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Eero Lehtinen lauloi folkkia (esim. Donovan) jo 6-vuotiaana ja aloitti kitaransoiton 8-vuotiaana. Lehtinen perusti Pasi Vilppaan kanssa Corner Club -bluesbändin, joka harjoitteli ja esiintyi autotallissa korttelin (Tampereella Ilvespuiston) lapsilaumalle. Lukion jälkeen hän muutti opiskelemaan piirustusta ja kuvanveistoa Turun piirustuskouluun, aikeenaan ryhtyä kuvataiteilijaksi. Musiikki veti hänet kuitenkin katusoittajaksi sekä Uljas Mandoliini/ Balkanin Juhla -kokoonpanoon, jonka kantava voima Yrjänä Ermala kehotti Bladia laulamaan. Pian Blad erosi kaikista bändeistä ja lähti etsimään omaa ääntään. Hän opiskeli mm. gregoriaanista laulua Valamossa sekä musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa. Esiinnyttyään Kaustisen kansanmusiikkifestivaaleilla vuonna 1991 levy-yhtiö Oy EiNo Ab otti yhteyttä. Samana vuonna Lehtinen esiintyi ensimmäistä kertaa taiteilijanimellä Nikolai Blad. Ensimmäinen levy ilmestyi vuonna 1992.
Palkintoja ja tunnustuksia

Primitiivisen musiikin ystävät -yhdistyksen ”Etnokeisari”-titteli v. 1992
Voitto säestyksettömän kansanlaulun kilpailussa Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla 1993
EtnoEmma-ehdokkuus levyllä "Kotiinpaluu" 2017
Diskografia

Innut ja linnut EP (EiNo) 1992
Nikolai Blad CD (EiNo) 1995
Nuoria ja kuluneita CD (EiNo) 1998
Missä kävit? CD (Luoma) 2004
Asunnoista puheenollen CD (Karkia Mistika Records) 2011
Kotiinpaluu CD (Karkia Mistika Records) 2017
Diskografia > Mukana ainakin seuraavilla äänitteillä

Ehtoota! Konsertteja Westerholm-salilla 1992–1995, WECD-001, 1995
Marko Uolamon Urkumaalaamo: Suunnaton Zulu, kasetti 1996
Marko Uolamo: Luistelupuisto, NBMC-1, 1997
Ilkka Salo: Tanssiva Hevonen II, WHKAS-2 1997
Sumusaaren orkesteri, Ilkka Salon sävellyksiä Eero Pokelan runoihin, WHCD-1, 2000
Vapauden kaiho – Lauluja Amnestylle, Johanna 2001
Bandoliino: Taivaanrannan alttari, BNDCD-1, 2002
Ulla Maria: Suvisia suruja, luomacd-3, 2003
Ulla Maria & Nikolai Blad: Unto, Toivo, Rakkaus – Finnish Tangos, luomacd-6, 2007
Aiheesta muualla

Facebook
Youtubekanava
Caracallan kylpylä (Ankyra)

| Caracallan kylpylä |
| --- | --- |
 Caracallan kylpylän raunioita.
Sijainti:  Ankyra, Galatia (nyk. Ankara, Turkki)
Koordinaatit:  39°56′47″N, 32°51′11″E
Rakennustyyppi:  roomalainen kylpylä
Valmistumisvuosi:  n. 211–217
Tyylisuunta:  korinttilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Caracallan kylpylä oli antiikin aikainen roomalainen kylpylä Ankyran kaupungissa Galatiassa Vähässä-Aasiassa nykyisessä Turkissa.
Historia

Caracallan kylpylänä tunnettu kylpylä rakennettiin keisari Caracallan aikana vuosina 211–217. Sen rakennutti Tiberius Julius Justus Junianus. Kylpylärakennus vaikuttaa säilyneen käytössä noin viisisataa vuotta aina varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle saakka.
Rakennus

Kylpylä oli rakennettu matalalle kukkulalle luoteeseen Augustuksen ja Rooman temppelistä. Myöhemmin sen lähellä on sijainnut vanha turkkilainen kaupunginportti, joka johti Çankiriin, mutta jota ei enää ole. Kylpylä oli suurikokoinen ja koostui kahdesta osasta, itäosassa olleesta palaistrasta ja sen länsipuolella olleesta varsinaisesta kylpylärakennuksesta.
Palaistran koko oli noin 80 × 80 metriä, ja se oli reunustettu kaikilta neljältä sivulta 32-pylväisillä pylväiköillä. Niiden pylväät edustivat korinttilaista tyyliä ja olivat kuusi metriä korkeat. Pylväiköiden arkkitraavissa oli piirtokirjoituksia. Sisäänkäynti kylpylärakennukseen oli idänpuoleisen pylväikön kautta, ja siellä arvellaan olleen patsaita. Pohjois- ja eteläsivun pylväiköiden takana oli kummassakin kaksi huonetta, jotka ovat voineet olla opiskelutiloja tai kirjastohuoneita. Nykyisin palaistran alue toimii ulkoilmamuseona, jossa on näytteillä kaupungista löydettyjä roomalaisen ja bysanttilaisen kauden rakennusten koristeosia ja piirtokirjoituksia.
Varsinaisen kylpylärakennuksen koko oli noin 80 × 130 metriä. Sen etuosassa oli harjoitushuone ja apodyterium sekä uima-altaalla varustettu frigidarium. Niiden rakana oli tepidarium, jossa oli lämminvesiallas, sekä caldarium ja useita muita huoneita. Rakennuksesta on säilynyt lähinnä perustuksia ja hypokaustien pyöreiden tiilipylväiden jäänteitä. Raunioita on kunnostettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Caracallan kylpylä Wikimedia Commonsissa
Caracallan kylpylän raunioita.
Caracallan kylpylän raunioita.
Claude Thomas Stanfield Moore

Claude Thomas Stanfield Mooren maalaus  H.M.S. Warspale off Greenwich vuodelta 1881.
Claude Thomas Stanfield Moore (1853–1901) oli englantilainen taidemaalari. Hänet tunnetaan romanttisista maisemamaalauksistaan, jotka esittävät Thamesjokea ja Lontoota. Moore maalasi suurikokoisia töitä ja kuvasi aiheensa yksityiskohdat huolellisesti. Hänen tyylissään näkyy toisen nottinghamilaisen taiteilijan, Henry Dawsonin, ja tämän opettajan James Baker Pynen vaikutus. Heillä oli usein tapana kuvata valoisa taivas ja antaa etualan kohteiden piirtyä lähes siluetteina sitä vasten.
Moore matkusteli paljon ja maalasi laivoja kaikissa Englannin tärkeissä satamissa Scarborough’ta ja Whitbyä myöten. Hän oli kuitenkin kiintynyt kotikaupunkiinsa Nottinghamiin ja järjesti siellä usein näyttelyitä. Mooren töitä on Rotherhamin, Nottinghamin ja Derbyn kaupunginmuseossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Claude Thomas Stanfield Moore Wikimedia Commonsissa
Claude Renoir

Claude Renoir (4. joulukuuta 1914 Pariisi – 5. syyskuuta 1993 Troyes) oli ranskalainen elokuvaaja. Hän toimi pääkuvaajana muun muassa setänsä Jean Renoirin elokuvissa Joki (1951) ja Kultaiset vaunut (1952).
Claude Renoir aloitti uransa 1930-luvulla setänsä elokuvien avustavissa tehtävissä ja toimi sitten Christian Matras’n ja Boris Kaufmanin kamera-assistenttina. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Ranskan laivaston elokuvaosastolla ja palasi sodan jälkeen näytelmäelokuvien pariin. Hänen myöhäisempiä kuvaustöitään olivat Henri-Georges Clouzot’n Picasso – arvoitus (1956), Roger Vadimin Barbarella (1968) ja Lewis Gilbertin 007 rakastettuni (1977). Hän jatkoi elokuvaajana 1970-luvun loppuun asti, kunnes paheneva näkövamma esti työskentelyn. Claude Renoir kuoli 1993.
Claude Renoir sekoitetaan usein (muun muassa Elonetissä) samannimiseen setäänsä (1901–1969), joka tuotti joitakin veljensä Jean Renoirin elokuvia.
Aiheesta muualla

Claude Renoir Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Chico’s

Chico’s on suomalainen ravintolaketju, joka kuuluu S-ryhmään. Chico’sin ruokalista edustaa Amerikan mantereen ruokakulttuuria, erityisesti hampurilaisia ja texmexiä.
Ensimmäinen Chico’s avattiin vuonna 1991. Vuonna 2010 Chico’s-ravintoloita oli 17, mutta vuoteen 2019 mennessä ravintoloiden määrä oli supistunut seitsemään. Vuonna 2023 ravintoloita on neljä. Kaikki ketjun ravintolat sijaitsevat pääkaupunkiseudulla.
Ravintolat

Espoo
Sello
Helsinki
Viikki
Vantaa
Jumbo
Tikkurila
Aiheesta muualla

Chico’s
Colac

| Colac |
| --- | --- |

 Colac
 Koordinaatit: 38°20′25″S, 143°35′05″E 
Valtio:  Australia
Osavaltio:  Victoria
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,9 km²
Korkeus:  139 m
Väkiluku (2016):  11 890
 – Väestötiheys:  520 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Colac on kaupunki Australiassa, Victorian osavaltiossa. Kaupungissa oli 11 890 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee 137 kilometriä Melbournesta lounaaseen. Maatalous, ruoantuotanto ja metsänhoito ovat tärkeitä elinkeinoja. Kaupungin asukkaista noin 15 prosenttia on syntynyt Australian ulkopuolella.
Caroline Unger

Caroline Unger
Caroline Unger (28. lokakuuta 1803 Stuhlweissenburg – 23. maaliskuuta 1877 Firenze) oli itävaltalainen ooppera- ja konserttilaulajana, äänialaltaan altto ja mezzosopraano.
Unger oli Theresianumin professori Johann Karl Ungerin tytär. Hän sai lauluopetusta muiden muassa Aloysia Weberiltä, Johann Michael Vogtilta ja Domenico Ronconilta. Unger teki debyyttinsä 24. helmikuuta 1824 Wienissä Kärntnertortheaterissa Dorabellan roolissa oopperassa Così fan tutte. Saman vuoden toukokuun 7. päivänä hän oli mukana kantaesittämässä Ludwig van Beethovenin yhdeksättä sinfoniaa.
Vuonna 1825 Unger lähti impresario Domenico Barbaian luokse Italiaan, jossa hän saavutti menestystä useissa kaupungeissa. Hän loi La Scalassa Isolettan roolin Vincenzo Bellinin oopperassa La straniera.
Colazza

| Colazza |
| --- | --- |
 Colazza.
 Colazza
 Koordinaatit: 45°47′37″N, 8°30′05″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Novara
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Ileana Sbalzarini
Pinta-ala:  
 – Maa:  3,16 km²
Korkeus:  517 (min. 435 - maks. 830) m
Väkiluku (2015):  430
 – Väestötiheys:  136 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  28010
Suuntanumero(t):  0322
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Colazza on kunta Pohjois-Italiassa Novaran maakunnassa Piemonten alueella. Colazzan naapurikunnat ovat Ameno, Armeno, Invorio, Meina ja Pisano.
Méxicon ePrix 2017

|  Méxicon ePrix 2017 |
| --- | --- |
 4. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 2016–2017. 

Päivämäärä:  1. huhtikuuta 2017
Sijainti:  México, Meksiko
Rata:  moottorirata   2,09 km
Pituus:  45 kierrosta, 94,05 km
Sää:   Aurinkoinen
Formula E
Paalupaikka
Kuljettaja:   Oliver Turvey  (NextEV NIO)
Aika:  1.02,712
Nopein kierros
Kuljettaja:   Sébastien Buemi  (E.dams-Renault)
Aika:  1.03,102 (kierroksella 40)
Palkintokoroke
Ensimmäinen:   Lucas di Grassi  (ABT Schaeffler Audi Sport)
Toinen:   Jean-Eric Vergne  (Techeetah)
Kolmas:   Sam Bird  (DS Virgin Racing)
Meksikon ePrix 2017 eli 2017 Mexico City ePrix oli Formula E -sarjan kauden 2016–2017 neljäs kilpailu. Kilpailu ajettiin 1. huhtikuuta 2017 Autódromo Hermanos Rodríguezin radalla Méxicossa. Kyseessä oli Esteban Gutiérrezin ensimmäinen ePrix. Gutierrez siirtyi Techeetah talliin, ajettuaan edelliskauden Formula 1 -sarjaa Haasilla.
CB Milton

| Clarence Becker Milton |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1968 (ikä 56)
Muusikko
Taiteilijanimi:  CB Milton
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  house, eurodance
Aiheesta muualla
www.clarencemiltonbekker.eu
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
CB Milton (oikealta nimeltään Clarence Becker Milton, s. 11. huhtikuuta 1968) on saksalainen elektronista musiikkia esittävä laulaja, joka vaikutti erityisesti 1990-luvun puolivälissä. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan on muun muassa "It's a Loving Thing" sekä "Send Me an Angel".
Hän on syntynyt Surinamessa.
Albumit

It's My Loving Thing (1994)
The Way to Wonderland (1996)
From Here to There (1998)
Old Soul (as Clarence Milton Bekker) (2012)
Changes (as Clarence Bekker Band) (2020)
Nils Kjær

| Nils Kjær |
| --- | --- |
 Henrik Lundin maalaama muotokuva Nils Kjæristä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1870 Holmestrand, Vestfold, Norja
Kuollut: 9. helmikuuta 1924 (53 vuotta) Son, Akershus, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nils Kjær (11. syyskuuta 1870 Holmestrand, Vestfold, Norja – 9. helmikuuta 1924 Son, Akershus, Norja) oli norjalainen näytelmäkirjailija, novellisti, esseisti, kirjallisuuskriitikko ja teatterikriitikko.
Elämä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Se joka eksyy, löytää uuden tien. | ” |

Kjærin vanhemmat olivat Nils Henrik Kjær ja Christine Smestad. Hänen puolisonsa oli kääntäjä ja opettaja Fredrikke Margrete ("Maggen") Dons vuodesta 1896.
Ura

Kjær suoritti examen artiumin 1890 ja opiskeli Oslon yliopistossa 1890–1892. Hänen esikoisteoksensa oli Essays; fremmede forfattere (1895), kokoelma Dagbladetissa ja Kringsjaassa ilmestyneitä esseitä. Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli tragedia Regnskabets dag vuodelta 1902. Satiirista komediaa Det lykkelige valg vuodelta 1913 esitettiin menestyksekkäästi monilla Pohjoismaiden näyttämöillä. Oslossa Kansallisteatterissa sen ensi-ilta oli 29. tammikuuta 1914, ja sen tuotti Gustav Thomassen. Päärooleissa näyttelivät Johanne Dybwad "Laviniana" ja David Knudsen poliitikko "Celiuksena".
Kjær julkaisi Ludvig Holbergin komediat 1898. Kokoelmaan Det evige Savn (1907) sisältyy kaksi novellia.
Kjær kirjoitti matkakirjeitä ja osallistui julkisiin keskusteluihin sekä laati kirjallisuus- ja teatterikatsauksia. Hänen artikkeleitaan ilmestyi sanomalehdissä Morgenbladet ja Verdens Gang. Hän oli Aftenpostenin teatterikriitikko 1909–1921 ja kirjoitti Tidens Tegniin vuodesta 1922.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Kjærin näkemykset kallistuivat oikealle, ja hän arvosti Mussolinia ja ilmaisi myös antisemitistisiä näkemyksiä.
Kjær on älyllinen, terävä analysoija, kielenkäyttäjänä mainio, ja hänen sanontansa on pirteää ja iskevää. Aikakauslehti Samtidenin muistokirjoituksessa vuonna 1924 Sigurd Hoel luonnehtii Kjæriä pikemminkinkin kriittiseksi ja analyyttiseksi kuin luovaksi. Kjærin lahjakkuus ilmeni enemmän pilkantekona kuin innostuksena.
Onnellinen vaali saa vuonna 1914 laimean arvion Aleksi Kuutilta Suomen Kansallisteatterin syyskauden katsauksessa: "Kappale sinänsä on mielenkiintoinen ja älykkäästi kokoonpantu – – ansioista huolimatta tuntuu kappale kuitenkin jossakin määrin teennäiseltä ja ehdottomasti pitkäveteiseltä."
Mimosan kotiintulon ensi-ilta oli Kansallisteatterissa syyskuussa 1918. Rafael Forsmanin mukaan aihe oli vähäpätöinen mutta sen kuittasivat "teknillinen taituruus, repliikkien henkevä leikittely, paradoksit ja ennen kaikkea näyttelijöille osotettu tilaisuus luonnekuvien esittämiseen".