stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuorisotiedon kirjasto
Taustaa

Nuorisotiedon kirjasto sai alkunsa opetusministeriön aloitteesta vuonna 1974 perustetusta Nuorisopoliittisesta arkistosta, johon aluksi haluttiin koota kuntien nuorisopoliittisia suunnitelmia ja -tutkimuksia ja sittemmin yleisemminkin nuoria koskevaa tietoa tutkijoiden ja nuorisotyöntekijöiden käyttöön. Ajallisen vertailun vuoksi mainittakoon, että ensimmäinen nuorisotyölaki astui voimaan vain kaksi vuotta aiemmin, 1972.
Nuorisopoliittinen arkisto toimi opetusministeriön nuorisohallinnon tukemana osana tuolloista Kansalaiskasvatuksen Keskusta. Alkuun keskityttiin tiedottamaan alan tutkimuksen ja kirjallisuuden kehityksestä ja arkiston kokoelmat olivat käytössä vain sen omissa tiloissa Helsingissä, Kasarmikadulla.
Nuorisopoliittisen arkiston toimintaperiaatteissa tapahtui muutos vuonna 1976. Tuolloin varsinkin maaseudulla työskentelevien nuorisotyöntekijöiden toivomuksesta aineistot tulivat lainattaviksi ja asiakkaille ryhdyttiin tarjoamaan tietopalvelua. Samalla nimi muutettiin muotoon ”Nuorisopoliittinen kirjasto ja tietopalvelu”. Kirjasto ryhtyi keräämään yhä systemaattisemmin nuorisotietoa ja myös julkaisemaan sitä.
Oma julkaisusarja perustettiin vuonna 1977, ja siinä ilmestyi vuosittain Suomen nuorisopoliittinen kirjallisuus -bibliografia, joka myöhemmin kantoi nimeä Nuoriso Suomessa -bibliografia, sekä 4–6 kertaa vuodessa laadittu tiedote. Tiedotteissa julkaistiin nuorisotutkimusten tiivistelmiä ja tiedotettiin kirjaston hankinnoista.
Kirjaston tiedote laajeni Nuorisotutkimus-lehdeksi vuonna 1983. Lehden toimitussihteerinä toimi ensi alkuun kirjaston informaatikko. Kansainvälinen nuorisovuosi vuonna 1985 lisäsi kirjaston tunnettuutta ja käyttöä. Nuorisopoliittisesta kirjastosta alkoi muodostua alansa keskuskirjasto, joka palveli kaikkia nuorisoalasta ja -tutkimuksesta kiinnostuneita.
Kun Nuorisotutkimusseura perustettiin vuonna 1987, alkoi myös työ pohjoismaisen yhteistyön merkeissä. Kirjasto muun muassa toimitti Suomen osuuden tuolloin aloitettuun yhteispohjoismaiseen nuorisotutkimuksen NYRIB-bibliografiaan (1988–1996). Nuorisotutkimus-lehden toimitussihteerin pesti siirtyi kirjastolta seuralle vuonna 1991, mutta lehden kustantajan rooli jäi vielä tuossa vaiheessa kirjastolle, jonka informaatikko jatkoi lehden toimituskunnan jäsenenä.
Erikoiskirjaston merkityksestä

Kirjasto ja tietopalvelu nuorisoalalle perustettiin, jotta tietoa nuorista olisi paremmin saatavilla. Nuorisopoliittiset tutkimukset, joiden ympärille alku rakentui, antoivat tietoa eri kuntien nuorisosta ja heidän elinoloistaan ja -ympäristöstään. Ajantasaista tietoa nuorista tarvittiin monella taholla. Vuosien mittaan alan kirjastoa ja tietopalvelua käyttivät niin virkamiehet kuin nuorisotutkijat ja opiskelijat eri koulutusasteilta. Nuorisoalan ammattilaisille ja muille nuorten parissa työskenteleville ammattiryhmille kirjasto tarjosi luotettavia tiedonlähteitä ja apua nuorten kohtaamiseen.
Nykyisin tietoa nuorista löytyy eri paikoista eri tarpeisiin. Esimerkiksi nuorisopoliittisia tutkimuksia löytyy muun muassa nuorisotilastot.fi-sivustolta, jossa mukana ovat mm. opetus- ja kulttuuriministeriö, aluehallintovirastot ja Koordinaatti-sivustolta.  Nuorisotutkimusseuran tutkimukset ja julkaisut löytyvät helpoiten heidän omilta verkkosivuiltaan ja Nuorisotyön tallentajan Nuoperin lahjoitustiedot sen omilta. Alan oppilaitoksilla on omat kirjastonsa ja kokoelmansa.
Nuorisotiedon kirjaston nuorisoalaa kokoava merkitys katosi toiminnan lakkautuksen myötä. Samalla loppui kirjaston kaikkialle Suomeen ulottunut ja erityistä kiitosta saanut ajankohtainen ja asiantunteva palvelu. Nuorisotiedon kirjaston pitkäaikainen yhteistyökumppani Nuorisotutkimusseura osoitti kiitollisuuttaan tätä menetettyä asiantuntemusta kohtaan ottaessaan kirjaston viimeisen informaatikon kunniajäsenekseen 4.11.2021.
Vuonna 2004 juhlittiin Nuorisotiedon kirjaston 30-vuotista taivalta. Paikalla oli paljon niin valtiovallan kuin järjestöjenkin edustajia, nuorisotutkijoita ja muita kirjaston innokkaita kannattajia. Onnittelulaulusta rap-musiikin muodossa vastasivat nuorisotutkijat, jotka kiittivät erityisesti lainojen vähäisistä myöhästymismaksuista. Juhlapuheita pidettiin monia ja niissä pureuduttiin kirjaston eri vuosikymmeniin, mutta tilaa annettiin myös spontaaneille muistoille. Niiden kohteina oli erityisesti tehokas henkilökunta. Opetusministeriön pyydetyn puheenvuoron piti ministeriön entinen toimistopäällikkö Taisto Kärkkäinen, joka korosti Nuorisotiedon kirjaston merkitystä tiedon ja perinteiden vaalijana. Olli Saarela, myöskin opetusministeriön entinen päällikkö, piti kirjastoa rakkaana vihollisena, koska molemmat tarvitsivat samoja Veikkauksen varoja toimintaansa. Kirjasto on rakas, koska sen kokoelmat ovat välttämättömiä, sillä ”paperin maku ei katoa nuorisotyöstä koskaan, vaikka sähköiset ohjelmat valtaisivatkin työaikaa”, totesi Saarela.
Aiheesta muualla

Nuorisotiedon kirjasto Humak
Fredrik Edvard Johansson

Johan Fredrik Edvard Johansson (28. huhtikuuta 1871 Helsinki – 21. toukokuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen viilari, joka toimi Suomen sisällissodan aikana Helsingin punakaartin I rykmentin päällikkönä. Helsingin punakaartilla ei sodan alettua ollut lainkaan virallista päällikköä, joten Johansson käytännössä omaksui tämän roolin koko sodan ajaksi.
Johansson oli yksi punaisten komentajista Sigurdsin taistelussa helmikuun 1918 lopulla. Hän oli myös Helsingin puolustuksen todellinen johtaja kansanvaltuuskunnan paettua Viipuriin huhtikuun 1918 alussa lähestyvien saksalaisten tieltä. Johansson yritti 9.–11. huhtikuuta yhdessä miliisipäällikkö Edvard Nyqvistin ja työväentalon komissaari Robert Hurskaisen kanssa useaan otteeseen saada Helsingin joko evakuoitua tai antautumaan, mutta kansanvaltuuskunta määräsi Helsingin punakaartit puolustamaan kaupunkia. Johansson jäi 12.–13. huhtikuuta tapahtuneen Helsingin valtauksen jälkeen saksalaisten vangiksi.
Johansson oli valkoisten vankina Sörnäisten vankilassa, kunnes hänet ammuttiin ilman oikeudenkäyntiä Santahaminassa 21. toukokuuta 1918 yhdessä kymmenen muun punaisen kanssa. Teloitusta johti henkilökohtaisesti Helsingin käskynhaltija, kenraalimajuri Gösta Theslöf, joka lienee myös määrännyt sen. Samassa kuljetuksessa oli mukana myös kirjailija Algot Untola, joka kuitenkin ammuttiin jo matkalla mereen hänen yritettyään paeta. Johansson julistettiin kuolleeksi vuonna 1952, jolloin viralliseksi kuolinpäiväksi merkittiin 1. tammikuuta 1922.
Johanssonin nimissä julkaistiin Työmies-lehdessä useita punaisten hautajaisilmoituksia.
Knut Johansson

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. elokuuta 1892
Kuolinaika: 31. lokakuuta 1961 (69 vuotta)
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| – |  KIF | – | (–) |
Maajoukkue
| 1914 |  Suomi | 1 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Knut Johansson (s. 10. elokuuta 1892 – 31. lokakuuta 1961) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 1914 Ruotsia vastaan. Seuratasolla Johansson edusti helsinkiläistä Kiffeniä.
Severi Nuormaa

Severi Nuormaa
Severi Nuormaa (15. lokakuuta 1865 Pälkäne – 11. kesäkuuta 1924 Turku), vuoteen 1906 asti Nyman, oli suomalainen runoilija, sanoittaja, toimittaja ja kansansivistäjä.
Henkilöhistoria

Nuormaa syntyi Pälkäneellä syksyllä 1865 käsityöläisperheeseen. Hänen isänsä Reinhold Nyman oli ammatiltaan seppä. Äiti oli sepän tytär Helena Salomontytär. Heidän poikansa kävi koulua ja valmistui ylioppilaaksi 1888. Hän jatkoi opintoja yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1893. Vuonna 1894 hän avioitui Hilja Dagmar Ernestine Wendellin kanssa ja julkaisi vuotta myöhemmin esikoisrunokokoelmansa Kotoisilla rannoilla.
Nuormaa työskenteli vuosina 1894–1898 johtajana Etelä-Hämeen kansanopistossa (nyk. Päivölän Kansanopisto) ja sen jälkeen neljä vuotta 1899–1903 Tampereen työväenopiston johtajana. Ensimmäisen sortokauden aikana Nuormaata uhkasi karkotus Siperiaan, minkä vuoksi hän asui vuosina 1903–1905 Yhdysvalloissa, jossa hän työskenteli Päivälehden (Michigan) ja Amerikan Kaiun  (Brooklyn) palveluksessa. Sieltä palattuaan hän työskenteli vuoden verran Tampereen Sanomissa toimittajana. Hän jatkoi toimittajanuraansa Helsingin Sanomissa 1906–1909, vastaavana päätoimittajana Turun Sanomissa 1910, Kodin Kuvastossa 1911–1914 ja vielä kuolemaansa asti päätoimittajana Turun Sanomissa 1919–1924.
Sanomalehtityönsä ohessa Nuormaa toimi Turun työväenopiston johtajana vuosina 1909–1918  ja Turun kaupunginvaltuutettuna vuosina 1919 ja 1920 . Tärkeä luottamustehtävä oli myös Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtajuus 1906–1908.
Nuormaa ehti julkaista elämänsä aikana seitsemän runokokoelmaa sekä koota yhdessä Edvard Reinin kanssa kokoomateoksen Adolf Ivar Arwidssonin tutkimuksia ja kirjoitelmia.  Hän suomensi myös Zacharias Topeliuksen Lukemisia lapsille -sarjan runoja ja osallistui sarjan toimituskuntaan. Muut merkittävimmät suomennokset olivat Viktor Rydbergin työväenhenkinen Uusi Grottelaulu (1896) ja Sándor Petőfin kokoelma Runoja (1892).
Nuormaa kuoli keuhkokuumeeseen 11. kesäkuuta 1924 Turussa. Hänen ystävänsä Eino Leino lähetti hänelle postikortin vielä Nuormaan kuoleman jälkeen. Kortin osoitteena oli "Maestro Severi Nuormaa. Turku. Manala." ja itse kortissa Leino kysyi: "Vieläkö helskytät, hei, / tätä suomesi soipoa kieltä: / Veljesi / Eino Leino."  Nuormaan viimeinen kirja, Risti ja Runo julkaistiin vuonna 1922.
Hilja ja Severi Nuormaalla oli kolme lasta, joista Arvi Nuormaa (1895–1956) oli lehtimies ja kääntäjä ja Sirkka Ruotsalainen (1901–1995) toimitti mm. Aku Ankka -lehteä.
Kirjallinen tuotanto > Runoteokset

(Nyman) Kotoisilla rannoilla. Otava 1895
(Nyman) Runoja. Uusi Sarja. Wesanderin kirjakauppa 1900.
(Nyman) Seitsemän runoa. Boman & Karlsson 1902.
(Nyman) Elämän ulapoilla. Brooklyn, N.Y. 1904.
(Nuormaa) Taistelujen mainingeissa: Runokokoelma entistä ja uutta. Vihtori Kosonen 1909.
(Nuormaa) Niin olkoon. Kustannusosakeyhtiö Kirja 1915.
(Nuormaa) Risti ja runo. Otava 1922.
Kirjallinen tuotanto > Muut julkaisut

(Nyman) Kansanomaisesta opetustavasta. N.S.K.:n toimittamia kirjasia kansalaisille nro 16. 1899.
(Nuormaa) Kultaisilta vuosisadoilta: Siirtomaatalous Euroopan kansallisrikkauksien perustuksena. Kirjasia Kansanopistolle ja Työväenopistolle nro 1. 1909.
Aiheesta muualla

Petri Liukkonen, Authors Calendar (englanniksi)
Severi Nuormaan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Vapaasti ladattavia Severi Nuormaan e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.
Kirjallisuutta

Blåfield, Antti: ”Paavo Warén, Heikki Renvall ja Severi Nuormaa: linjataistelun uhrit”, Loistavat Erkot. Patruunat ja heidän päätoimittajansa, s. 39.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-28256-3
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Heikki Renvall | Helsingin Sanomien päätoimittaja 1906–1908 | Seuraaja: Eero Erkko |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Nuorallatanssija (Yön albumi)

| Nuorallatanssija Yö |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elo–syyskuu 1984 MSL-studio, Lempäälä
 Julkaistu: lokakuu 1984
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Costello Hautamäki ja Mika Sundqvist
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 36.47
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut julkaisut
| ...ja tapahtui niinä päivinä 1984 | Nuorallatanssija 1984 | Myrskyn jälkeen 1985 |
Nuorallatanssija on lokakuussa 1984 ilmestynyt Yön toinen studioalbumi. Se sisältää muun muassa yhtyeen ehkä tunnetuimman kappaleen "Joutsenlaulu". Edeltäjänsä Varieteen tapaan Nuorallatanssija oli suuri menestys, vaikka ei yltänytkään samoihin myyntilukuihin. Levy saavutti kuitenkin kultalevyrajan ja yhteensä sitä on myyty lähes 50 000 kappaletta. Nuorallatanssija jäi Yön alkuperäiskokoonpanon viimeiseksi albumiksi, kun Jussi Hakulinen erosi yhtyeestä seuraavana kesänä. Levyn soundi oli selkeästi muuttunut yhtyeen esikoislevystä, siihen on katsottu vaikuttaneen muun muassa Dingon suosion nousu.
Taustaa

Timanttia myyneen Varietee-albumin menestyksen myötä Yöstä oli tullut Suomen suosituin rockyhtye. Nuorallatanssijan äänitykset aloitettiin Lempäälän MSL-studiolla kiireisen keikkakesän jälkeen elokuussa 1984. Ahkeran kiertämisen johdosta yhtye ei ollut päässyt harjoittelemaan tulevan levyn kappaleita juuri lainkaan, eikä materiaalia myöskään ollut Varieteen tapaan yhtään ylimääräistä. Tämän vuoksi mukaan päätyi myös "Joutsenlaulu", joka todennäköisesti olisi muutoin jäänyt pois levyltä.
Kolme viikkoa kestäneiden äänitysten aikana yhtyeen rivit alkoivat jo rakoilemaan, Jussi Hakulisen asuttua muusta yhtyeestä erillään tyttöystävänsä luona Tampereella. Levyn tuottajana aloitti Costello Hautamäki, mutta hänen lähdettyään kiertueelle Popedan kanssa, jatkoi työtä studion omistaja Mika Sundqvist. Alun perin levy-yhtiö oli kaavaillut tuottajaksi brittiläistä Alan Shacklockia, joka oli tehnyt hyvää jälkeä muun muassa The Alarmin kanssa. Neuvotteluista ja Shacklockin alustavasta kiinnostuksesta huolimatta häntä ei kuitenkaan saatu Yön tuottajaksi. Aikalaisarvioissa levy ei saanut paljoakaan arvostusta, esimerkiksi Rumban päätoimittaja Rami Kuusinen antoi sille arvosanaksi vain 4/10. Myöhemmin albumia on kuitenkin kutsuttu yhtyeen eheimmäiksi ja laadukkaimmaksi.
Levyn kansikuvia varten yhtyeen jäsenet meikattiin ja he pukeutuivat Yleisradion puvustosta löytämiinsä pitsi- ja röyhelövaatteisiin ajan uusromanttisen tyylin mukaisesti. Yön laulaja Olli Lindholm on kuitenkin kiistänyt, että tyylillä olisi yritetty matkia samaan aikaan suosioon noussutta Dingoa. Asusteissa kuvattiin myös musiikkivideo kappaleesta Napoli Yleisradion "Hittimittari"-ohjelmaan. Yhtye jatkoi vastaavaa linjaa vielä toukokuussa 1985 julkaistulla singlellä Kuorotyttö.
Nuorallatanssija ilmestyi alun perin vain vinyylinä ja kasettina, CD-versio julkaistiin helmikuussa 1993. Sillä on bonuksena mukana myös vuoden 1984 livealbumi ...ja tapahtui niinä päivinä. Tammikuussa 2015 ilmestyi remasteroitu 30-vuotisjuhlapainos, joka sisältää neljä bonuskappaletta.
Listamenestys

Nuorallatanssija nousi listoille heti lokakuussa 1984. Korkeimmillaan se oli Mitä Suomi soittaa -listan kahdeksas, Seura-lehden albumilistalla sijalla 12 ja Suosikin listalla yhdeksäs. Menestys ei siis ollut yhtä hyvä kuin Varieteella, joka parhaimmillaan oli kaikkien kolmen listan kärkisijalla.
Singlet

Nuorallatanssijalta julkaistiin yhteensä kolme singleä. Ensimmäinen oli jo toukokuussa ilmestynyt "Laulu meille kahdelle", joka oli äänitetty levyn muista kappaleista poiketen saman vuoden maaliskuussa. Albumilla siitä kuullaan uudelleenmiksattu versio. Myös toinen single "Häät" julkaistiin ennen albumin ilmestymistä lokakuussa 1984. Kolmantena singlenä julkaistiin marraskuun lopussa "Joutsenlaulu". Sen B-puolella oli myös Nuorallatanssijalta löytyvä "Painajaisten jälkeen" sekä studioalbumeilla julkaisematon "Skitsofreenikon päiväkirja". Lisäksi syyskuussa julkaistiin promolevy, joka sisältää kappaleet "Häät" ja "Joutsenlaulu".
Kappaleet

Kaikkien kappaleiden sävel ja sanat Jussi Hakulinen.
Häät – 4.01
Ja tapahtui niinä päivinä – 3.36
Napoli – 3.39
Laulu meille kahdelle – 4.17
Nuorallatanssija – 3.54
Joutsenlaulu – 5.27
Painajaisten jälkeen – 3.54
...ja he nousevat junaan – 3.43
Illan viimeinen laulu – 4.31
Laulu meille kahdelle (live)
Syödään, juodaan ja rakastellaan
Skitsofreenikon päiväkirja (live)
Antakaa heidän juosta
Muusikot

Olli Lindholm – laulu
Jani Viitanen – kitara
Juha Rauäng – basso
Veikko Lehtiranta – rummut
Jussi Hakulinen – kosketinsoittimet, laulu (B1)
Vesa Hyrskykari – saksofoni (A2, B2)
Safka Pekkonen – piano, huilu (B1)
Petri Salonen – viulu (B1)
Aiheesta muualla

Nuorallatanssija discogs.com -sivustolla (englanniksi)
| n k Yö |
| --- | --- |
 Olli Lindholm  Jussi Turpeinen  Timo Mynttinen  Mikko Kangasjärvi  Jari Latomaa  Ari Toikka   Entiset jäsenet:  Jussi Hakulinen  Juha Rauäng  Jani Viitanen  Veikko Lehtiranta  Markku Petander  Juha Mielonen  Jesu Hämäläinen  Jukka Mänty-Sorvari  Antti Mäkinen  Daffy Terävä  Jukka Lewis 
Studioalbumit:  Varietee  Nuorallatanssija  Myrskyn jälkeen  Äänet  Lanka palaa  Toinen puoliaika  Antaa soittaa  Tänä yönä  Kymmenes kevät  Hyviä vuosia  Satelliitti  Pirstaleet  13. Yö  Valo  Rakkaus on lumivalkoinen  Kuolematon  Valtakunta  Loisto  Pelko ja rakkaus  Hyvässä ja pahassa  Mitä jos mä rakastan 
Livealbumit:  ...ja tapahtui niinä päivinä  Täältä tulee Yö...live  Yhden yön tarinoita  Kolmen illan varietee  Yön ensimmäinen keikka 
Kokoelmat:  Poko klassikot  Suurimmat hitit 1983–88  Parhaat  Yön pimeä puoli  Legenda  Yön valoisa puoli  Sound Pack  Kiitos ja kunnia – 30v. juhlakokoelma  1983–2011  Klassikot 
VHS / DVD:  Yö Live – 20-vuotisjuhlakonsertti  Kolmen illan varietee  Yö-karaoke 2  Kiitos ja kunnia live – Hartwall Areena 10.12.2011
Nya Pressen (1921–1974)

Yhdistetyn lehden ensimmäinen numero jatkoi molempien edeltäjiensä numerointia.
Nya Pressen oli Helsingissä vuosina 1921–1974 ilmestynyt ruotsinkielinen iltapäivälehti. Vuonna 1921 sen nimenä oli Svenska Tidningen – Dagens Press ja vuosina 1922–1944 Svenska Pressen.
Hufvudstadsbladetin kustannusyhtiön julkaisema Svenska Pressen perustettiin Dagens Pressin ja Svenska Tidningenin yhdistyessä. Lehti oli tappiollinen, mutta sitä ylläpidettiin yhtiön päälehden tuottaman voiton turvin. Svenska Pressen oli sisällöltään kulttuuripitoinen, mutta myös poliittisesti kantaa ottava. 1930-luvulla se oli omistajaansa Amos Andersonia lähempänä ruotsalaisen kansanpuolueen johtoa. Anderson erotti lehden vapaamielisen päätoimittajan Max Hanemannin jouduttuaan Lapuan liikkeen ankaran painostuksen kohteeksi. Hänen jälkeensä päätoimittajaksi tuli Fredrik Valros, joka tunnettiin jyrkkänä natsismin vastustajana.
Svenska Pressen oli koko jatkosodan ajan sensuurin ja etenkin Hitlerin Saksan silmätikkuna. Jo pian sodan alettua se otti Valrosin johdolla selvän linjan varoittaakseen suomalaisia uskomasta Saksan mahdollisuuksiin suursodan voittamiseksi. Lehti pyrki kaikissa sopivissa tilanteissa korostamaan liittoutuneiden ylivoimaa Saksaan nähden ja tuomaan esille saksalaisten miehitysalueillaan – etenkin Tanskassa ja Norjassa – toimeenpanemia raakuuksia. Valros tuki vuoden 1943 aikana avoimesti rauhanoppositiota ja oli yksi kolmenkymmenenkolmen kirjelmän allekirjoittajista. Jo keväällä 1943 Svenska Pressenin yksi numero oli valtioneuvoston määräyksestä takavarikoitu. Marraskuussa 1943 lehti julkaisi sensuurin määräysten vastaisesti otteita silloisen sosiaaliministerin K.-A. Fagerholmin puheesta, jossa tämä oli tuominnut jyrkin sanoin saksalaisten suorittamat norjalaisten vastarintataistelijoiden teloitukset. Viranomaiset lakkauttivat lehden elokuussa 1944, mutta Moskovan välirauhansopimuksen jälkeen se sai jälleen luvan ilmestyä. Anderson käytti tilaisuutta hyväkseen vaihtaakseen Svenska Pressenin päätoimittajan ja jatkoi sen julkaisemista vasta marraskuun puolivälistä alkaen.
Vuoden 1945 alussa lehden nimeksi tuli Nya Pressen. 1950- ja 1960-luvuilla lehti joutui taloudellisesti yhä ahtaammalle, jolloin sen kuluja ja samalla toimintaedellytyksiä oli pakko supistaa. Hufvudstadsbladetin kannattavuuden heikennyttyä tappiollinen iltapäivälehti päätettiin lopettaa.
Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden rinnalla julkaistiin kolmipäiväistä painosta vuosina 1921–1922. Sen levikki oli enimmillään 19 700 kappaletta vuonna 1944 ja lähes 15 900 vuonna 1972 mutta kävi 1960-luvulla myös huomattavasti alle kymmenen tuhannen.
Päätoimittajat

Edvin Rautell (1921–1928),
Max Hanemann (1929–1930),
Fredrik Valros (1930–1944)
Axel Grönvik (1944–1966)
Henrik von Bonsdorff (1966–1974).
Aiheesta muualla

Svenska Tidningen – Dagens Press digitoituna kansalliskirjastossa
Svenska Pressen digitoituna kansalliskirjastossa
Sofie Fogde. Pengar eller politik?: Motiven bakom och debatten om kvällstidningen Nya Pressens nedläggning 1974. Pro gradu -tutkielma. Helsingin yliopisto 2020.
Nurmeksen museo

Nurmeksen museo on Nurmeksessa sijaitseva, vuonna 1948 perustettu museo. Siihen kuuluvat Kötsin museo ja Ikolan ulkoilmamuseo.
Historiaa

Museo perustettiin 6. helmikuuta 1948 Nurmeksen kauppalan saatua haltuunsa merkittävän kulttuurihistoriallisen esinekokoelman. Samana vuonna perustettiin museolautakunta ja nimitettiin kokoelmista vastaava museonhoitaja.
Museo toimi aluksi vaihtelevissa tiloissa kuten asuinrakennuksissa, kansakoulun ullakolla ja virastotalon kellarissa. Ensimmäiset suunnitelmat museorakennukseksi tehtiin 1950-luvulla, mutta hanke lykkääntyi ja museon nykyiset toimitilat valmistuivat kokonaisuudessaan vasta 1990-luvun alussa.
Kötsin museo

Kötsin museo sijaitsee Nurmes-talossa ja on auki ympäri vuoden. Museon perusnäyttely esittelee Nurmeksen historiaa, kuten esihistoriaa, metsästystä, kalastusta ja 1900-luvun alkupuolen asuinoloja Nurmeksen kauppalassa. Perusnäyttelyyn valmistui vuonna 2004 uusi, Nurmeksen vaiheita esittelevä osio.
Vaihtuvien näyttelyiden tilassa esitellään kiertonäyttelyitä sekä omia vaihtuvia näyttelyitä.
Ikolan museo

Ikolan ulkoilmamuseo sijaitsee Ikolassa, Porokylässä ja on auki kesäisin. Ikolan vanhassa navettarakennuksessa oleva näyttely esittelee muun muassa Kuokkastenkoskella sijainneen rautaruukin historiaa, palotoimen kehitystä, Nurmeksen meijeritoimintaa sekä maanviljelyn kehitystä valokuvin ja esinein.
Museon alueelle on siirretty vanha maatalon päärakennus, Rantolan talo ja 1700-luvulta peräisin olevat pari- ja luhtiaitta Vinkerannan Kortelasta. Päärakennus on sisustettu 1900-luvun alun mukaisesti. Alueella on myös Rautavaaralta siirretty savupirtti, joka oli asumiskäytössä vuoteen 1956 saakka. Savupirtti siirrettiin Nurmekseen vuonna 1957. Museon alueelle on siirretty myös latorakennus, joka sisältää suurten maatalouskoneiden näyttelyn.
Ikolan museoalueella sijaitsevat myös Nurmeksen museon toimisto-, konservointi- ja säilytystilat.
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu noin 20 000 esinettä ja 80 000 valokuvaa, joista noin 15 000 on nähtävissä myös verkossa Kantapuu- ja Finna-palveluissa. Kokoelman perustana toimii talonomistaja Väinö Hämäläisen (1883–1947) Nurmeksen kauppalalle lahjoittama kokoelma, jonka Hämäläinen keräsi 1920–30-luvuilla Nurmeksesta ja sen lähikunnista sekä muualta Itä-Suomesta.
Museon toinen merkittävä kokoelma on Nurmes-Seuran 1960–70-luvuilla keräämä maatalous- ja arkielämään liittyvä esinekokoelma. Seura ylläpiti maatalousmuseota vanhassa viljasiilossa vuoteen 1984 saakka, jolloin esineistö lahjoitettiin museolle.
Kokoelmiin kuuluu myös Nurmeksen osuusmeijerin vanhaa esineistöä, Nurmeksen maatalousoppilaitoksen lahjoittamia maatalouslaitteita ja -koneita sekä Ikolan museossa esillä oleva palokunnan esineistö. Lisäksi kokoelmissa ovat edustettuna Nurmeksen koulut. Museo on tallentanut myös romanikulttuuriin liittyvää aineistoa.
Aiheesta muualla

Kantapuu.fi-museotietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Nuottimäki

Erkki Emil Nuottimäki (4. toukokuuta 1886 Kortesjärvi – 1. helmikuuta 1945) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.
Perhe ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kustaa Nuottimäki ja Miina Laakso. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Lyyli Telenin kanssa. Hän kävi kolme luokkaa kansakoulua. Hän suoritti Kengitysseppäkoulun Turussa vuonna 1923 ja sen täydennyskurssin samassa koulussa vuonna 1931.