stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Biolan
Tuotteet > Puutarha- ja huonekasvituotteet

Biolan tuottaa ja myy luonnonmukaisia kasvualustoja puutarhaan ja huonekasveille sekä luonnonmukaisia lannoitteita ja ravinneseoksia. Yrityksen vanhin tuotemerkki tällä alalla on kompostoimalla valmistettu Biolan Musta Multa. Vuonna 2018 Suomen Puutarhakauppiaat ry valitsi Vuoden Puutarhatuotteeksi Biolan Istutusmullan, joka sisältää sekä biohiiltä että mykorritsoja.
Tuotteet > Kompostorit

Biolan on Suomen vanhin kompostoreja myyvä ja valmistava yritys. Valikoimaan kuuluu tällä hetkellä useita kompostorimallia. Osa malleista on lämpöeristetty ympärivuotista kompostointia varten. Vuonna 2011 Biolanin Pikakompostori 220 sai hopeaa ranskalaisessa ympäristötuotealan Eco Trophées -kilpailussa.
Tuotteet > Jätevedenpuhdistamot

Biolan valmistaa jätenvedenpuhdistuslaitteita. Harmaille vesille, kuivakäymälöiden suotonesteille sekä kaikille kotitalouksien jätevesille on omat mallinsa. Pienimmät mallit on tarkoitettu pienten ja satunnaisten harmaan veden lähteiden, kuten saunojen, jätevedenpuhdistukseen. Suurimmat mallit soveltuvat kotitalouksien kaikkien jätevesien puhdistukseen.
Tuotteet > Kuivakäymälät

Biolanin valikoimiin kuuluu erilaisia kuivakäymälämallia, joiden toimintaperiaatteet perustuvat joko kompostointiin, erotteluun, polttamiseen tai jäädyttämiseen.
Panoraamakuva Biolanin tehdasalueesta Eurassa.
Aiheesta muualla

Biolan Oy:n kotisivu
Novarbo Oy:n kotisivu
Pohjantähti

| Pohjantähti |
| --- | --- |
 Pohjantähti kuvattuna vuonna 2015
Bayerin designaatio:  α Ursae Minoris (α UMi)
Muut nimet:  Polaris, 2MASS J02314822+8915503, BD+88°8, HD 8890, HR 424, LHS 57, SAO 308
Fyysiset ominaisuudet
Näennäinen kirkkaus:  A: 1,98 / B: 8,7 mv
Valovoima:  A: −3,6 / B: 3,1 aurinkoa
Spektriluokka:  A: F7 Ib / B: F3 V
Lämpötila:  A: 6000 K
Massa:  A: 4,5 / B: 1,39 M☉
Säde:  A: 4,6 / B: 1,38 R☉
Muuttujatyyppi:  Kefeidi
Astrometriset ominaisuudet
Tähdistö:  Pieni karhu
Rektaskensio (J2000):  02h 31m 49,09s
Deklinaatio (J2000):  +89° 15′ 51,79″
Etäisyys:  323–434 vv (99–133 pc)
Parallaksi:  7,54 ± 0,11 mas
Säteisnopeus:  −16,42 ± 0,03 km/s
Ominaisliike:  RA: 44,48, dec: −11,85 mas/v
Pohjantähti (α UMi tai α Ursae Minoris), myös Polaris, on Pienen karhun tähdistön kirkkain tähti. Se on pohjoinen napatähti eli hyvin lähellä taivaannapaa. Tällä hetkellä taivaannapa on vajaan asteen sivussa Pohjantähdestä, vaikkakin se siirtyy vähitellen prekession vuoksi yhä lähemmäs tähteä. On ennustettu, että kaikista lähimpänä taivaannapaa Pohjantähti on vuonna 2100.
Todellisuudessa Pohjantähti ei ole yksittäinen tähti vaan useasta tähdestä koostuva tähtijärjestelmä. Sen pääkomponentti keltainen ylijättiläistähti α UMi A, joka on myös kefeidi eli muuttuva tähti. Järjestelmän kaksi pienempää komponenttia ovat hyvin lähellä päätähteä sijaitseva α UMi Ab ja kauempana sijaitseva α UMi B.
Nimet

Muinaissuomalaisessa maailmankuvassa Pohjantähteä onkin kutsuttu myös taivaannavaksi, napatähdeksi, naulatähdeksi eli pohjannaulaksi, sillä se näyttää kiinnittyneen taivaankanteen tai jopa toimivan taivaankannen kiinnikkeenä muiden tähtien kiertäessä sitä. Koska tähtitaivas näytti pyörivän sen ympäri, on taivaankantta ajateltu pyöränä, jonka akselin tappina tähti oli. Siitä johdetut nimitykset olivat taivaantappi ja maailmantappi. Nykyään tähden suomenkieliseksi nimeksi on vakiintunut Pohjantähti.
Pohjantähden latinankielinen nimi on Polaris. Sillä on myös Bayerin designaatio α Ursae Minoris sekä useita muita designaatiota.
Havaitseminen

Pohjantähti on yötaivaan 48. kirkkain tähti. Se sijaitsee hyvin lähellä pohjoista taivaannapaa, ja sitä onkin käytetty apuna suunnan löytämisessä. Helppo, yleisesti tunnettu tapa Pohjantähden löytämiseen on etsiä se Otavan avulla. Otavan kahden kirkkaimman tähden, Dubhen ja Merakin, kautta piirretty suora on linjassa Pohjantähden kanssa.
Pohjantähteä kiertää renkaan muotoinen asterismi, jota kutsutaan timanttikaulakoruksi. Kaulakorun kirkkaimpana timanttina on Pohjantähti itse. Se on nähtävissä kaukoputkella ja valovoimaisella kiikarilla.
Pohjantähti on tunnettu useissa kulttuureissa esihistoriallisista ajoista asti. William Herschel löysi α UMi B:n vuonna 1780. Vuonna 1929 α UMi A:n spektriä analysoitaessa arvioitiin, että se koostuu todellisuudesta kahdesta tähdestä, joista toinen on kääpiötähti. Tämä kääpiötähti, α UMi Ab, kuvattiin ensimmäistä kertaa Hubble-avaruusteleskoopilla vuonna 2006.
Järjestelmän ominaisuudet

Järjestelmän pääkomponentti α UMi A on luokan F7 keltainen ylijättiläinen, jonka massa on noin 4,5 Auringon massaa (M☉). Sen säde on 4,6 Auringon sädettä ja pintalämpötila noin 6 000 K. Hyvin lähellä sitä kiertää 1,26 M☉:n massainen luokan F6 pääsarjan tähti α UMi Ab. α UMi Ab:n radan isoakselin puolikas on 18,8 AU. Kauempana sijaitseva α UMi B on luokan F3 pääsarjan tähti, jonka massa on noin 1,39 M☉ a säde 1,38 R☉. Se puolestaan kiertää pääkomponenttia 2 400 AU:n päässä. Lisäksi on olemassa kaksi huomattavasti kauempana sijaitsevaa tähteä α UMi C ja α UMi D, jotka vaikuttavat olevan gravitaationaalisesti sitoutuneita tähtijärjestelmään.
Pohjantähden etäisyyden Maasta on usein arvioitu olevan noin 430 valovuotta. Joidenkin uudempien tutkimusten mukaan todellinen etäisyys saattaa kuitenkin olla yli 100 valovuotta vähemmän: 323 valovuotta.
Muuttuja

Pohjantähti on sykkivä muuttuva tähti, joka kuuluu kefeidien luokkaan. Sen kirkkaus siis vaihtelee ”sykkivästi” noin neljän päivän ajanjaksolla. Poikkeuksellista tähden kirkkauden vaihtelussa on se, että se on erittäin vähäistä, vain 0,03 magnitudia 3,97 päivän aikana.
Galleria

Pohjantähti ja sen ”kaulakoru” suurella kiikarilla nähtynä
Hubble-avaruusteleskoopin kuvamateriaalia Pohjantähdestä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjantähti Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Tähdet: Pohjantähti, β UMi, γ UMi, ε UMi, 5 UMi, ζ UMi, δ UMi, RR UMi, 4 UMi, η UMi, θ UMi, 11 UMi, 19 UMi, 18 UMi, 24 UMi, λ UMi, 20 UMi, 3 UMi, π1 UMi A, 9 UMi, 8 UMi, π2 UMi, π1 UMi B, 14 UMi
Eksoplaneetat: 
Pohjantähden sijainti Pienen karhun tähdistössä ja sen löytäminen Otavan (kuvassa alin tähtikuvio) avulla.
Ieronymos II

Ieronymos II
Ieronymos II (kreik. Ιερώνυμος B'; s. 30. maaliskuuta 1938), syntymänimeltään Ioánnis Liápis (Ιωάννης Λιάπης), on Ateenan ja koko Kreikan ortodoksinen arkkipiispa. Hänet valittiin Khristodouloksen kuoltua vuonna 2008; hän astui virkaan 16. helmikuuta.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Muut:  IdRef
Permetriini

| Permetriini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  52645-53-1
PubChem CID:  40326
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C21H20Cl2O3
Moolimassa:  391,28 g/mol g/mol
Sulamispiste:  34 °C
Kiehumispiste:  200 °C
Tiheys:  1,19 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
   
Permetriini (3-fenoksibentsyyli-3-(2,2-dikloorivinyyli)2,2-dimetyylisyklopropaanikarboksylaatti) on synteettinen pyretroideihin kuuluva kemikaali, jota käytetään tuholaismyrkyissä. Se toimii hermomyrkkynä hyönteisille ja sitä käytetään sekä hyönteisten tappamiseen että karkottamiseen. Se toimii hermosolujen solukalvoilla hidastaen natriumreaktiota. Nisäkkäät kestävät permetriiniä paljon paremmin kuin hyönteiset ja myrkytystapaturmat ovat harvinaisia. Kalat ovat aineille varsin herkkiä. Suomessa permetriiniä myydään lääkevalmisteina päätäiden ja syyhypunkin hoitoon nimillä Nix, Permethrin ja Perxine.
Permetriiniä käytetään laajalti maataloudessa tappamaan tuhohyönteisiä puuvilla-, vehnä, maissi- ja sinimailaspelloilta sekä jossain määrin myös siipikarjan loisten torjuntaan. Permetriiniä käytetään tehoaineena täishampoissa. Permetriinin käyttö on herättänyt vastustusta, sillä se tappaa valikoimatta kaikenlaisia eläimiä, kuten mehiläisiä, kaloja ja pieniä nisäkkäitä.
Permetriini tuli markkinoille 1990-luvun alussa, ja sitä pidettiin turvallisempana kuin sitä ennen käytettyjä organofosfaatteja. Se suojaa tehokkaasti malariaa levittäviltä hyttysiltä.
Myrkyllisyys

Permetriini sitoutuu natriumkanavaan tukkien sen ja siten hidastaen hermojärjestelmää. Aine vaikuttaa kääntäen verrannollisesti lämpötilaan, joten se vaikuttaa nopeammin kylmäverisiin eliöihin (hyönteiset, kalat, sammakot jne) kuin lämminverisiin (suurin osa nisäkkäistä ja linnut):
Permetriini on erityisen vaarallista vesieliöille kuten kaloille, joten sitä sisältävien tuotteiden käyttäminen veden läheisyydessä vaatii erityistä varovaisuutta.
Permetriini on lisäksi erittäin vaarallista kissoille, joten koirille tarkoitettuja ainetta sisältäviä tuotteita ei saa käyttää kissoille.
hyvin suuret annokset aiheuttavat myrkytyksen oireita myös muissa nisäkkäissä ja linnuissa mukaan lukien ihmiset.
LD50-arvo suun kautta rotalla: 450 mg/kg.
LD50-arvo ihon kautta rotalla: 2 500 mg/kg.
Välitön myrkyllisyys kalalle LC50 (24 h) = 0,014–0,025 mg/l.
Aiheesta muualla

Permetriinin kansainvälinen kemikaalikortti
NPTN Fact sheet (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
PubChem: Permethrin (englanniksi)
DrugBank: Permethrin (englanniksi)
KEGG: Permethrin (englanniksi)
ChemBlink: Permethrin (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Permethrin (englanniksi)
Klooribentseeni

| Klooribentseeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  108-90-7
PubChem CID:  7964
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H5Cl
Moolimassa:  112,56 g/mol g/mol
Ulkomuoto:  väritön tai   kellertävä neste
Sulamispiste:  −45 °C (228 K)
Kiehumispiste:  132 °C (405 K)
Tiheys:  1,11 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,05 g/100 ml (20 °C)
Klooribentseeni on orgaaninen yhdiste (aromaattinen yhdiste), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan syttyvää, väritöntä tai kellertävää nestettä, jolla on mantelia muistuttava haju. Sen kemiallinen kaava on C6H5Cl. Klooribentseenista käytetään myös nimityksiä bentseenikloridi, klooribentsoli, fenyylikloridi, monoklooribentseeni ja bentseenimonokloridi.
Klooribentseenin moolimassa on 112,56 g/mol, sulamispiste −45 °C, kiehumispiste 132 °C, tiheys 1,11 g/cm3, hajukynnys 0,21‑0,7 ppm, leimahduspiste 27 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 590 °C ja CAS-numero 108-90-7. Aineen höyry-ilma-seoksen tiheys 20 °C:n lämpötilassa (ilma = 1) on 1,03 eli se on ilmaa raskaampaa. Aineesta voi syntyä haihtumalla jo 20 °C:n lämpötilassa melko nopeasti haitallinen pitoisuus. Klooribentseeni liukenee hel­posti moniin orgaanisiin liuottimiin, mutta veteen melko huonosti eli 20 °C:n lämpötilassa 0,05 g/100 ml.
Klooribentseeni reagoi kiivaasti joutuessaan tekemisiin voimakkaiden hapettimien kanssa, jolloin voi aiheutua palo- ja räjähdysvaara. Aine hajoaa kuumentuessaan tai joutuessaan kosketuksiin kuumien pintojen tai liekkien kanssa, jolloin siitä muodostuu myrkyllisiä ja syövyttäviä huuruja.
Klooribentseeniä käytetään liuottimena, rasvanpoistoaineena sekä kemiallisten synteesi­en aine­osana ja lämmönsiirtonesteenä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen ulkopuolinen altistus aineelle voi ärsyttää silmiä ja ihoa sekä nieleminen voi aiheuttaa aineen joutuessa keuhkoihin kemiallisen keuhkotulehduksen vaaran. Klooribentseenille altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, johtaen tajunnantason laskuun. Pidempiaikainen tai toistuva altistuminen nestemäiselle klooribentseenille voi kuivattaa ihoa. Aineelle altistumisesta voi seurata myös vaikutuksia maksassa ja munuaisissa. Se on myös haitallista vesieliöille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Chlorobenzene (englanniksi)
KEGG: Chlorobenzene (englanniksi)
ChemBlink: Chlorobenzene (englanniksi)
Mankotsebi

| Mankotsebi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  8018-01-7
PubChem CID:  15789983, 13307026 ja 131668102 3034368, 15789983, 13307026 ja 131668102
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H6N2S4Mn·C4H6N2S4Zn
Moolimassa:  541,07 g/mol
Sulamispiste:  192–194 °C
Tiheys:  1,92 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,0002 g/l (20 °C)
Mankotsebi on kasvinsuojeluaine, joka on tarkoitettu perunaruton, herukoiden, karviaisen ja avomaan koristekasvien laikkutautien torjuntaan kasvustoruiskutuksin sekä siemenperunan peittaukseen perunaseitin torjumiseksi. Se estää myös perunan lehtipoltetta sen lehtien pinnalla leviämästä.
Mankotsebi ei imeydy lehden solukkoon, vaan jää sen pinnalle. Se kulkeutuu erinomaisesti lehden pinnalla veden mukana ja kestää jonkin verran sadetta.
Väärin varastoitu mankotsebi muuttuu ranskalaistutkimusten mukaan 85 %:sti eteenitiokarbamidiksi, joka on karsinogeeninen aine.
Mankotsebin kemiallinen kaava on C4H6N2S4Mn·C4H6N2S4Zn ja CAS-numero 8018-01-7.
Aiheesta muualla

Mankotsebin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Mancozeb (englanniksi)
Glutaarihappo

| Glutaarihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,5-pentaanidihappo
CAS-numero:  110-94-1
PubChem CID:  743 ja 23322899
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H8O4
Moolimassa:  132,1 g/mol
Ulkomuoto:  Värittömiä kiteitä
Sulamispiste:  98 °C (371 K)
Kiehumispiste:  302–304 °C (575–577 K) (hajoaa)
Tiheys:  1,4 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 63,9 g/100 ml (20 °C)
Glutaarihappo on orgaaninen yhdiste (dikarboksyylihappo), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, värittömiä kiteitä. Sen kemiallinen kaava on C5H8O4 ja rakennekaava COOH(CH2)3COOH. Glutaarihapposta käytetään myös nimityksiä pentaanidihappo, 1,5-pentaanidihappo ja 1,3-propaanidikarboksyylihappo.
Glutaarihapon moolimassa on 132,1 g/mol, sulamispiste 98 °C, kiehumispiste 302–304 °C (hajoaa), tiheys 1,4 g/cm3 ja CAS-numero 110-94-1. Glutaarihapon liukoisuus veteen (20 °C) on 63,9 g/100 ml.
Glutaarihappo hajoaa kuumennettaessa vedeksi (H2O) ja rengasrakenteiseksi glutaarihappoanhydridiksi (C5H6O3, CAS-numero 108-55-4).
Glutaarihappo osallistuu soluissa lysiini ja tryptofaani nimisten aminohappojen aineenvaihduntaan.
Valmistus ja käyttö

Glutaarihappoa valmistetaan pääasiassa hapettamalla syklopentaania, syklopentanolia tai syklopentanonia hapen avulla kobolttikatalyytin läsnä ollessa tai typpihapolla. Muita valmistustapoja ovat pentaanidinitriilin ja gammabutyrolaktonin hydrolyysi. Glutaarihappoa käytetään eräiden orgaanisten synteesien lähtöaineena, mutta sillä ei ole suurta kaupallista merkitystä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Aiheesta muualla

Glutaarihapon kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Glutaric acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Glutaric acid (englanniksi)
DrugBank: Glutaric Acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Glutaric acid (englanniksi)
Nonanaali

| Nonanaali |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  124-19-6
PubChem CID:  31289
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H18O
Moolimassa:  142,242 g/mol
Ulkomuoto:  Neste
Sulamispiste:  –19,3 °C
Kiehumispiste:  195 °C
Tiheys:  0,8264 g/cm3 (22 °C)
Liukoisuus veteen:  Veteen 96 mg/l (25 °C)
Nonanaali eli n-nonanaali  eli pelargonialdehydi on suoraketjuinen orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kirkasta ruskeaa nestettä ja se tuoksuu ruusuisen sitruunaiselta. Sen kemiallinen kaava on C9H18O ja rakennekaava CH3(CH2)7CHO.
Nonanaalin moolimassa on 142,24 g/mol, sulamispiste –19,3 °C, kiehumispiste 195 °C, tiheys 0,8264 g/cm3, leimahduspiste 64 °C (c.c.), taitekerroin 1,4273 (20 °C) ja CAS-numero 124-19-6. Nonanaali liukenee dietyylieetteriin ja kloroformiin. Veteen nonanaali  liukenee tuskin ollenkaan eli 96 mg/l (25 °C lämpötilassa). Yhdistettä esiintyy useissa eteerisissä öljyissä käytetään hajusteiden ja aromien valmistukseen. Nonanaalille on aromiaineena asetettu suurin hyväksyttävä päiväsaanti eli ADI-arvo 0,1 mg/kg.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Emil Winckelmann

Emil Anton Winckelmann (4. huhtikuuta 1873 Oulu – 1950) oli suomalainen konsuli, pankinjohtaja ja Helsingin Osakepankin perustaja ja ensimmäinen toimitusjohtaja.
Winckelmann lähti koulunkäynnin päätettyään ulkomaille opiskelemaan kaupallisia aineita. Suomeen palattuaan hän perusti 1896 agentuuriliikkeen Ouluun. Hän toimi myös Hollannin ja Belgian varakonsulina Oulussa. Vuonna 1907 Winckelmann muutti Oulusta Helsinkiin. Hän perusti Suomen Kauppakomppania-yhtiön ja kaksi vuotta myöhemmin puukaupoilla Pohjois-Suomessa vaurastunut Winckelmann perusti 1909 pankkiiriliike E. Winckelmann & Co:n, joka harjoitti myös pankkitoimintaa. Pankkiiriliike joutui kuitenkin pian vaikeuksiin, ja Winckelmann pyrki ratkaisemaan tilanteen perustamalla sen sijalle uuden liikepankin. Tätä varten hän kääntyi ruotsalaisen Wallenbergin pankki- ja teollisuussuvun puoleen saadakseen heidät mukaan perustettavan uuden liikepankin osakkaaksi. Vuonna 1912 Wallenbergit päättivät tulla uuden Helsingin Osakepankin osakkaiksi tavoitteenaan päästä sitä kautta Venäjän markkinoille. Uusi liikepankki Helsingin Osakepankki listattiin vastaperustettuun Helsingin pörssiin, ja pankki aloitti toimintansa vuoden 1913 alussa. Winckelmann oli pankin toimitusjohtajana ja Wallenbergin suvun etuja valvoi Ruotsista tullut pankinjohtaja Emanuel Laurell.
Winckelmann erosi Helsingin Osakepankin toimitusjohtajan paikalta syyskuussa 1916. Wallenbergit halusivat luopua omistuksestaan pankkiin ja he myivät osakkeensa lokakuussa 1916 suomalaisille Moses Skurnikille ja Erik von Frenckellille.
Winckelmann toimi 1922–1923 Oy Finanssilaitoksen toimitusjohtajana ja sittemmin hän oli Suomen Autoteollisuus Oy:n johtokunnan puheenjohtajana.
Vuonna 1950 kuollut Emil Winckelmann on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Winckelmann

Winckelmann voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Barbara Winckelmann (1920–2009), suomenruotsalainen kirjailija
Emil Winckelmann (1873–1950), suomalainen konsuli, pankinjohtaja ja Helsingin Osakepankin perustaja
George Winckelmann (1884–1962), suomalainen lakimies ja diplomaatti
Johann Joachim Winckelmann (1717–1768), saksalainen taidehistorioitsija ja modernin arkeologian edelläkävijä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kampin terveys- ja hyvinvointikeskus

| Kampin terveys- ja hyvinvointikeskus |
| --- | --- |
 Rakennustöitä maaliskuussa 2025.
Sijainti:  Kamppi, Helsinki, Suomi
Rakennustyyppi:  terveyskeskus
Rakennustyöt aloitettu:  2023
Valmistumisvuosi:  2027 (tavoite)
Rakennuskustannukset:  n. 77 milj. € (arvio)
Suunnittelija:  PES-Arkkitehdit
Rakennuttaja:  Helsingin kaupunki
Urakoitsija:  YIT
Tyylisuunta:  nykyarkkitehtuuri
Kerrosluku:  8
Bruttoala:  n. 18 000 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kampin terveys- ja hyvinvointikeskus on rakenteilla oleva terveyskeskus Helsingin Kampissa. Sen esirakennustyöt käynnistyivät alkuvuodesta 2023 ja se sijoittuu Kampin metroaseman maanpäällisen lippuhallin tilalle Sähkötalon ja Autotalon väliselle tontille. Uuden rakennuksen katutasossa tulee olemaan liiketiloja ja sisäänkäynti metroon, ja kerroksissa 2–8 terveyskeskuksen tilat. Rakennus on tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2027.
Helsingin kaupungin mukaan uuden terveyskeskuksen palvelut on mitoitettu 140 000 asukkaalle.
Historia

Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi uudisrakennuksen hankesuunnitelman vuonna 2021. Kaupunkiympäristölautakunta puolsi alueen asemakaavan muutosta loppuvuodesta 2021, ja seuraavana vuonna kaupunginvaltuusto hyväksyi muutoksen.
Kesällä 2022 Helsingin kaupunki valitsi hankkeen urakoitsijaksi YIT:n. YIT arvioi rakennusurakan kokonaiskustannuksiksi 77 miljoonaa euroa.
Keväällä 2023 alkoivat valmistelevat työt tontin muuttamiseksi rakennuskelpoiseksi. Valmisteleviin töihin kuului maanalaisten johtojen siirtämistä ja talotekniikkaan liittyvää järjestelyä. Varsinaiset rakennustyöt alkoivat, kun hanke sai rakennusluvan. Sitä ennen Kampin metroaseman vanha maanpäällinen lippuhalli purettiin.
Arkkitehtuuri

Rakennuksen on suunnitellut suomalainen PES-Arkkitehdit. Rakennukseen on tarkoitus tulla kahdeksan maanpäällistä kerrosta ja kaksi kellarikerrosta, sekä maanalainen sisäänkäynti huoltoliikennettä varten. Rakennukseen suunnitteluun on vaikuttanut keskeisesti sen sijainti kahden kulttuurihistoriallisesti merkittävän rakennuksen, Autotalon ja Sähkötalon välissä. Sen eteläpuoleiset räystäät sovitetaan samaan tasoon Sähkötalon kanssa. Muuttaessaan kaavaehdotusta kaupunkiympäristölautakunta pyysi kiinnittämään huomiota lintujen törmäysriskin ehkäisemiseen, ja Autotalon siluetin säilymiseen eri suunnista. Rakennuksen vaalea julkisivu suunnitellaan rakennettavan keraamisista lankuista. Lisäksi rakennuksen läheisyydessä olevia katualueita uusitaan.
Rakentamisen vaiheita

Esirakennustöitä huhtikuussa 2023.
Metroaseman vanhaa lippuhallia puretaan huhtikuussa 2024.
Elokuu 2024.
Helmikuu 2025.
Tammihiiri

| Tammihiiri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Suomessa:
 Hävinnyt  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Unikeot Gliridae
Alaheimo::  Leithiinae
Suku::  Eliomys
Laji::  quercinus
Kaksiosainen nimi
 Eliomys quercinus  (Linnaeus, 1766) 
 Tammihiiren levinneisyys
Katso myös
   Tammihiiri Wikispeciesissä   Tammihiiri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Eliomys quercinus
Tammihiiri (Eliomys quercinus) on jyrsijälaji, joka kuuluu unikekojen heimoon. Se viettää talven siilin tavoin horroksessa. Laji on arvioitu maailmanlaajuisesti vaarantuneeksi. Suomessa tammihiirtä tavattiin 1980-luvulle asti hyvin harvinaisena vain parilla paikkakunnalla. Vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisuusarvioinnissa tammihiiri määriteltiin Suomesta hävinneeksi lajiksi.
Tuntomerkit

Tammihiiri on melko isokokoinen jyrsijä, vain hieman pienikokoisempi kuin isorotta. Tammihiiri on 10–18 senttimetriä pitkä, ja sen häntä on 9–14 senttimetriä. Sen paino on 40–120 grammaa, ja rakenteeltaan se on pyöreähkö. Tärkeimpiä tuntomerkkejä ovat musta naamakuvio, valkea vatsa sekä paksu häntä, jonka on päässä kärkitupsu.
Levinneisyys

Tammihiiren historiallinen levinneisyysalue on ulottunut Portugalista itään Uralille ja Suomesta Italian eteläosiin. Laji on muuttunut alueen itäosissa harvinaisemmaksi ja kadonnut paikoin kokonaan. Sen keskeisintä asuinaluetta onkin Länsi-Eurooppa.
Tammihiirikanta on selvästi laskusuunnassa, ja sen levinneisyysalue on 1900-luvun toisella puoliskolla ja 2000-luvulla pienentynyt. 1970-luvulta 2000-luvun ensimmäiselle vuosikymmenelle tammihiiren asuinalue pieneni alle puoleen entisestä. Vuosien 2008 ja 2015 aikana alue pieneni vielä kolmanneksella. IUCN luokitteli lajin 2024 vaarantuneeksi, kun se oli aiemmin ollut silmälläpidettävä. Sen yksilömäärä oli arvioiden mukaan vähentynyt yli 30 prosentilla vuosien 2012–2022 aikana, eikä vähenemisen syytä täysin ymmärretä.
Tammihiirtä on tavattu Suomessa vain Teuvalla ja pienellä neliökilometrin suuruisella alueella Heinolan ja Kouvolan (silloisen Jaalan) rajalla. Jaalan alueen kanta oli elinvoimainen vielä 1960-luvun alussa, mutta on sittemmin luultavasti kadonnut kokonaan. Vuodesta 2010 tammihiiri on luokiteltu kansallisissa uhanalaisuusarvioinneissa hävinneeksi, kun se vielä vuonna 2000 arvioitiin erittäin uhanalaiseksi. PUTTE-tutkimushankkeen yhteydessä kesällä 2013 tehtiin aktiivinen tutkimus, jonka aikana tammihiiristä ei saatu minkäänlaista havaintoa, mutta sitä saattaa esiintyä silti hyvin harvalukuisena. Tammihiiri on Suomessa edelleen rauhoitettu, ja sen laskennallinen arvo on 2 355 euroa.
Suomea lähimmät ja samalla lajin pohjoisimmat nykyiset esiintymispaikat sijaitsevat Suomenlahden etelärannikolla ja Tytärsaarella, Pietarin seudulla ja Laatokan Karjalassa Lahdenpohjan ja Impilahden välisellä alueella. Pietarin alueen kanta on lievästä taantumisestaan huolimatta yhä suhteellisen vahva, sen sijaan Tytärsaaren ja Laatokan Karjalan populaatiot ovat pieniä ja toisistaan eristyneitä. Joidenkin lähteiden mukaan tammihiirtä esiintyisi myös Suursaarella.