stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Povel Ramel

Povel Ramel toisena vasemmalta
Ramelin kuva Norwegianin Boeing 737:n pyrstössä
Povel Karl Henric Ramel  kuuntele ääntämys (ohje) (1. kesäkuuta 1922 Östermalm, Tukholma, Ruotsi –  5. kesäkuuta 2007 Lidingö) oli ruotsalainen vapaaherra, laulunsanoittaja ja revyiden kirjoittaja, säveltäjä, pianisti, laulaja ja koomikko. On kiistelty siitä, ovatko Ramelin päämeriitit lauluissa vai komiikassa. Ramelin tuotanto koostui laajasta ja monipuolisesta valikoimasta lauluja, revyitä ja ravintolashow’ita, ja sille olivat ominaisia erityisesti laulut, joiden tekstit ovat nokkelia ja rohkeita ja joissa on musiikillista leikillisyyttä. Hän teki yhteistyötä ruotsalaisen revyytaiteilijan ja kuplettilaulajan Karl Gerhardin kanssa.
Yhdessä Karl Gerhardin kanssa hän pyöritti muun muassa Knäppupp-yhtiötä, joka  tuotti revyiden näyttämöversioita vuodesta 1952 aina 2000-luvun alkuun. Knäppupp-levymerkillä julkaistiin myös revyitä 78 rpm ja vinyyliversioina. [lähde? ]
Ramel esiintyi Suomessa 1970- ja 1980-luvuilla.
Ramelin puoliso oli vuodesta 1949 näyttelijä Susanna Östberg. Heidän lapsensa ovat Mikael ja Lotta Ramel. [lähde? ]
Ramel jakoi vuodesta 1983 vuoteen 2007 Karamelodiktstipendiet-stipendiä. [lähde? ]
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Ramelin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Aiheesta muualla

Povel Ramel seura (ruotsiksi)
Pitkäjärvi (Kangasala, Liuttu)

| Pitkäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Kangasala
Koordinaatit:  61°28′13″N, 23°57′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue‎ (35.21)
Laskuoja:  oja Kaukajärveen 
Järvinumero:  35.214.1.008 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  88,3 m 
Rantaviiva:  2,806 km 
Pinta-ala:  0,15973 km² 
Tilavuus:  0,0014 km³ 
Suurin syvyys:  28 m 
Valuma-alue:  2,3 km² 
 fiPitkäjärvi 
Pitkäjärvi  on Pirkanmaalla Kangasalla Liutussa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Pitkäjärvi on osa Viinikanojan valuma-aluetta.
Maantietoa

Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Järven rannat ovat melko jyrkkiä ja samaa voidaan sanoa jatkuvan veden allakin, sillä järvi on 28 metriä syvä. Jykintä on rannassa, missä Tampereen ja Kangasalan välisen harjujakson jatkuu Kaukajärvelle asti jyrkkänä. Järveen ei kartan mukaan laske yhtään ojaa. Eteläisen harjualueen päällä olevasta Turvelammesta näyttäisi oleva oja rinteen yläosaan. Pitkäjärven laskuoja on vanhaa Siltasalmea edustava tien alittava yhteys. Koska järven valuma-alue on vain 2,3 neliökilometriä ja koska järvi on samalla syvä, on veden laskennallinen viipymä 2,4 vuotta. Järven rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä. Vain järven luoteisrannat Liutussa ja kapea osa koillisrantaa Ilkossa rajautuvat asutusalueeseen. Muut rannat ovat metsämaata. Vapaa-ajan asuntoja on rannoilla joitakin.
Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1969 muutaman vuoden epäsäännöllisin välein. Vedenväri on melko väritöntä ja kirkasta, sillä vedessä on vain vähän humusta. Voimakkaimmillaankin humuspitoisuus on ollut kemiallisen hapenkulutuksenkin avulla mitattuna vain kohtalainen. Humusta on kuitenkin enemmän kuin Kaukajärvessä. Veden happamuustaso on normaali, vaikka sekin on hieman alhaisempi kuin Kangasjärvessä. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan on erinomaisen hyvä. Vaaraa järven happamoitumisesta ei ole. Ravinnepitoisuudet ovat vaihdelleet voimakkaasti. Fosforipitoisuus on vaihdellut niin paljon, että sen perusteella järvi on välillä luokiteltu karuksi ja toisinaan reheväksi järveksi. Uusimmat ravinnetutkimukset tuovat sen takaisin karujen vesistöjen tasolle. Sen sijaan veden typpipitoisuudet ovat olleet normaalit. Veden hitaasta vaihtuvuudesta johtuu, että Pitkäjärvi on herkkä kuormituksille. Järvi sijaitsee suojassa korkeiden mäkien takana, jolloin vedet eivät sekoitu helposti kovillakaan tuulilla. Veden lämpötilakerrostuminen on voimakasta, jolloin harppauskerros on selvä eikä se katoa täysin kevään ja syksyn täyskierrossakaan. Tästä syystä alusveteen syntyy toistuvasti happikatoa ja silloin sedimenttiin vajonneet ravinteet alkavat liueta takaisin veteen. Tästä aiheutuu alusveteen voimakasta sisäistä kuormitusta, joka nostaa fosfori-, rauta- ja mangaanipitoisuudet korkeiksi. Nämä nousevat myös päällysveteen, kuten tutkimustuloksetkin osoittavat. Vaikka happi katoaakin alusvedestä, on happitilanne järvessä muuten tyydyttävä. Pitkäjärvi soveltuu virkistyskäyttöön vedenlaadun perusteella hyvin.
Historiaa

Järvi on varsin nuori järvi, sillä se on syntynyt Kaukajärven järvenlaskussa. Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa Kaukajärvi oli piirretty juuri Pitkäjärven verran pitemmäksi.
Vuoden 1953 peruskartan mukaan pohjoisrannalla oli useita vapaa-ajan asuntoja laitureineen. Näitä ei enää nykykartasta näy. Samassa kartassa Turvelammen laskuoja oli kaivettu Pitkäjärven rantaan saakka. Samoin oli tehty järven itäpään pohjoispuolella olevalle lammikolle ja itäpäässä olevalle peltopalstan kuivatusojalle. Lentolankankaan ja järven väliset pienet peltomaat olivat ilman kuivatusojia. Peltoja viljeltiin Liutussa 1960-luvulla, mutta vuoden 1975 kartassa viljelystä oltiin luopumassa ja alueelle alettiin rakentamaan asuntoja.
Probištip

| Probištip |
| --- | --- |
 Probištip
Valtio:   Pohjois-Makedonia
Alue:  Itäinen alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  325,6 km²
Väkiluku (2021):  13 417
 – Väestötiheys:  41,21 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Probištip (mak. Пробиштип) on kaupunki Itäisellä alueella Pohjois-Makedoniassa. Kaupungissa asuu 13 417, ja väestö on noin prosentin vuotuisessa laskussa. Kaupungin pinta-ala on 325,6 neliökilometriä ja väestötiheys 41,21 asukasta neliökilometrillä. Asukkaista 98 % on makedonialaisia ja 99 % puhuu makedoniaa.
Memphis Mansion

Graceland Randers
Memphis Mansion (aikaisemmin Graceland Randers) on vuonna 2011 Tanskaan valmistunut kopio Elviksen Tennesseen Memphisissä sijaitsevasta Graceland-kartanosta. Randersin Gracelandissa on kauppa, ravintola ja museo. Hankkeen puuhamies on tanskalainen Henrik Knudsen. Kartanon hinnaksi tuli noin 2,5 miljoonaa euroa, ja sinne odotetaan vuosittain 125 000 vierasta. Graceland Randersin avasi Suzi Quatro.
Aiheesta muualla

Memphis Mansion (tanskaksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pokémon: Arceus ja elämän jalokivi

| Pokémon: Arceus ja elämän jalokivi> Pokémon: Arceus and the Jewel of Life |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Kunihiko Yuyama
Käsikirjoittaja:  Hideki Sonoda
Tuottaja:  Takemoto Mori Junya Okamoto Mikihiko Yanagisawa Choji Okamoto
Säveltäjä:  Shinji Miyazaki
Pääosat:  Sarah Natochenny Ikue Ōtani Emily Bauer Bill Rogers Michele Knotz Jimmy Zoppi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Tōhō (Japani) VIZ Media (Yhdysvallat) Universal Pictures
Levittäjä:  Tōhō Netflix
Ensi-ilta:  18. heinäkuuta 2009
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  japani
Edeltäjä:  Pokémon: Giratina ja taivassoturi
Seuraaja:  Pokémon: Zoroark – Illuusioiden mestari
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pokémon: Arceus ja elämän jalokivi (engl. Pokémon: Arceus and the Jewel of Life) on kahdestoista kokopitkä Pokémon-elokuva vuodelta 2009. Elokuvan mukana tulee Pikachun lyhytelokuva. Lyhytelokuva on vielä vain japaninkielisenä. Mukana ovat Palkia, Dialga ja edellisen elokuvan Vastamaailmasta Giratina, joka on nyt Ashin ja Pikachun ystävä. He Shayminin kanssa pelastivat sekä Giratinan että Vastamaailman Zeron kynsistä. Itse elokuva kertoo pelastuksesta ja petkutuksesta, jotka tapahtuivat tuhansia vuosia aikaisemmin.
Elokuva alkaa kun Ash ja hänen ystävänsä löytävät pienen joen ja päättävät levähtää hetkeksi, pian kaksi lasta jotka oli viilentämässä vesimelonejaan haluavat haastaa Ashin ja Dawnin otteluun ja jos Ash ja Dawn voittavat, he saavat melonin. He voittavat, saavat melonin ja lapset, jotka haastoivat Ashin ja Dawnin, vievät kaksikon ja muut katsomaan kaupunkinsa rauniota, jotka vievät heidät taas uuteen seikkailuun.
Suomessa elokuvan TV-ensi-ilta oli Disney XD -kanavalla 26. kesäkuuta 2010.
Äänirooleissa

| Rooli | Alkuperäinen ääni | Englanninkielinen ääni | Suomenkielinen ääni |
| --- | --- | --- | --- |
| Ash Ketchum | Rica Matsumoto | Sarah Natochenny | Hanna Leino |
Pikachu: Ikue Ōtani
| Dawn | Megumi Toyoguchi | Emily Bauer | Mirjami Heikkinen |
| Piplup | Etsuko Kozakura | Michele Knotz | Michele Knotz |
| Brock | Yūji Ueda | Bill Rogers | Jari Salo |
| Jessie | Megumi Hayashibara | Michele Knotz | Susa Saukko |
| James | Shin'ichirō Miki | Jimmy Zoppi | Peter Pihlström |
| Meowth | Inuko Inuyama | Jimmy Zoppi | Arto Nieminen |
| kertoja | Unshō Ishizuka | Rodger Parsons | Pasi Ruohonen |
| Sheena | Kie Kitano | Evelyn Lanto | Katja Aakkula |
| Kevin | Yūji Kishi | Wayne Grayson | Antti Timonen |
| Damos | Masahiro Takashima | Dan Green | Antti Jaakola |
| Marcus | Kōichi Yamadera | Jason Griffith | Max Ovaska |
| Arceus | Akihiro Miwa | Tom Wayland | Tero Koponen |
| Tapp | Yuzuru Fujimoto | Marc Thompson | Pasi Ruohonen |
| Kato | Motoko Kumai | Tom Wayland | Antti Jaakola |
| Kiko | Kei Shindō | Bella Hudson | Susa Saukko |
Elokuvan alussa olevan tunnuskappaleen laulaa Marika Tuhkala ja lopputekstien aikana soivat laulut Antti Matikainen.
Suomenkielinen toteutus

Äänitys ja ohjaus: Kari Leppälä
Käännös: Isto Aitokari/Mediaplant
Sovitus: Carolina Heinonen
Tuotanto: SDI Media A/S, Suomen sivuliike
Memphis Willie B.

Memphis Willie B. (oik. Willie Borum, 4. marraskuuta 1911 Shelby County, Tennessee – 5. lokakuuta 1993) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja, kitaristi ja huuliharpisti.
Willie oppi kitaransoiton lapsena isältään ja memphisläiseltä medicine show -tähdeltä Jim Jacksonilta. Myöhäisteininä hän työskenteli Jack Kelly & His South Memphis Jug Bandin kanssa. Pian hän kuitenkin liittyi ammattimaiseen Memphis Jug Bandiin, joka tavallisesti työskenteli paikassa, josta myöhemmin tuli W. C. Handy Park. Yhtye kiersi myös New Orleansia myöten. 1930-luvulla Memphisin paras huuliharpisti Noah Lewis opetti häntä. Willie siirtyi musiikillisesti tiukasta jug band -tyylistä kohti delta bluesia - hän työskenteli muun muassa Rice Millerin, Willie Brownin, Garfield Akersin ja Robert Johnsonin kanssa. Hän pääsi levyttämään omalla nimellään Vocalion-levymerkille vuonna 1934 (äänitteitä ei ilmeisesti julkaistu), mutta palasi pian soittamaan juottoloihin ja pelitaloihin Son Joen, Joe Hill Louisin ja Will Shaden kanssa aina vuoteen 1943, jolloin hän liittyi Yhdysvaltain armeijaan.
Armeijan jälkeen Memphis Willie B. siirtyi päivätöihin, kunnes 1960-luvun alun folk- ja bluesbuumin myötä palasi levytysstudiolle vuonna 1961. Elokuun äänityssessiosta Sun-studiolla syntyi albumi Introducing Memphis Willie B. Prestigen Bluesville-merkille. Willie alkoi kiertää keikoilla ja festivaaleilla yhdessä vanhojen ystäviensä Gus Cannonin ja Furry Lewisin kanssa. 1960-loppuun mennessä Willie Borum katosi musiikkipiireistä ja eräiden lähteiden mukaan kuoli Memphisissä 1970-luvun alussa. Toiset lähteet ilmoittavat kuolinvuodeksi 1993.
Aiheesta muualla

Kuvitettu diskografia
Memphis Willie B. Allmusic.com:ssa
Poika nimeltä Iines

| Poika nimeltä Iines |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tuija Lehtinen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2000
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  268
ISBN:  951-1-16901-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Poika nimeltä Iines on Tuija Lehtisen 2000 julkaistu nuortenromaani. Teoksen kustansi Otava. Kirjan tapahtumat ovat osa Lehtisen luomaa universumia, ja kirjan päähenkilö Iiro Nestori Hurtta, tuttavallisemmin Iines, esiintyy sivuhahmona muissa Lehtisen kirjoissa. Poika nimeltä Iines kertoo Iineksen poikuudenmenetyksen tavoittelusta, ja Big Cityn viereisen maalaiskunnan elämästä.
Memphis Slim

Memphis Slim vuonna 1980.
Memphis Slim (oik. Peter Chatman, 3. marraskuuta 1916 Memphis, Yhdysvallat  – 25. helmikuuta 1988 Pariisi, Ranska) oli bluespianisti ja -laulaja-lauluntekijä, jonka ura kesti yli 47 vuotta. Pitkän uran lisäksi hän oli yksi taloudellisesti menestyneimmistä afroamerikkalaisista bluesmuusikoista. Hänen tunnetuin kappaleensa on "Everyday I Have the Blues".
Hänen varhaisia musiikillisia esikuviaan oli Roosevelt Sykes, ja tämän inspiroimana hänkin aloitti kahdeksanvuotiaana pianonsoiton. Taitojen kehityttyä hän esiintyi Memphisissä yhdessä rumpalin kanssa 1,25 dollarin tuntipalkalla.
Vuonna 1939 hän muutti Chicagoon, missä hän tutustui Big Bill Broonzyyn ja tämän muusikkoystäviin, joihin kuuluivat mm. Jazz Gillum, Tampa Red ja Washboard Sam. Ryhmän jäsenet kirjoittivat lauluja itselleen ja toisilleen, soittivat toistensa levytyksillä ja ylipäänsä hallitsivat 1930-luvun blueskenttää Chicagossa.
Vuonna 1940 hän otti käyttöön kotipaikkaansa sekä (pitkää ja) laihaa olemustaan kuvaavan taiteilijanimen Memphis Slim, koska hän siirtyi RCA-levy-yhtiölle ja aikaisempi sopimus toisen yhtiön kanssa oli vielä voimassa. Hän sai kaksinkertaisen hitin singlellä Beerdrinkin’ Woman / "Grinder Man".
Toisen maailmansodan loppua kohti Chicagon bluestyyli oli muuttumassa raaemmaksi Etelästä tulleiden siirtolaisten myötä, ja samalla sähköiset vahvistimet yleistyivät. Memphis Slim sopeutti tyyliään muutosta vastaavaksi rhythm and bluesiksi ja kierteli erilaisten yhtyekokoonpanojen kanssa, joiden nimenä oli tavallisesti The Houserockers. Hän teki R&B-singlejä, jotka eivät yleensä menestyneet.
Vuonna 1948 hän sai kuitenkin hitin kappaleella Messin’ Around.
Vuonna 1949 hän teki tunnetuimman kappaleensa Everyday I Have the Blues, josta on muodostunut kaikkien aikojen soitetuimpia bluesklassikoita. Jo vuonna 1950 kappale oli suuri hitti Jill Williamsin ja Count Basien yhtyeen versiona. Pitkälti tämän kappaleen ansiosta Memphis Slimin kerrotaan maininneen, että hänen saamansa tekijänpalkkiot olivat jopa 0,6 miljoonaa dollaria vuodessa.
Hittikappaletta seurasivat niin ikään hyvin menestyneet Mother Earth (1950) ja Wish Me Well (1954). 1950-luvun loppua kohden hänen suosionsa R&B-laulajana kotimaansa afroamerikkalaisen väestön keskuudessa alkoi kuitenkin hiipua. Hän seurasi Big Bill Broonzyn onnistunutta esimerkkiä ja muutti tyylinsä folk-bluesiksi saaden näin uuden yleisön etenkin eurooppalaisten keskuudesta.
Vuonna 1960 hänellä oli ensimmäinen levytyssessionsa Lontoossa brittibluesin pioneeri Alexis Kornerin kanssa, ja 1962 hän muutti vakituisesti Eurooppaan ensimmäisten yhdysvaltalaisten bluesartistien joukossa. Hän sopeutui eurooppalaisen yleisönsä käsitykseen, jonka mukaan blues miellettiin akustiseksi folkmusiikiksi ja alkoi esiintyä sooloartistina. Hän esiintyi mm. lukuisilla festivaaleilla ja teki kymmenittäin levyjä. Hän asui Pariisissa, mutta hänellä oli asunnot myös aikaisemmissa asuinpaikoissaan Memphisissä ja Chicagossa.
Memphis Slim kuoli 25. helmikuuta 1988 Pariisissa sydänkohtaukseen.
Vierailu Suomessa

Memphis Slim kävi Helsingissä alkuvuodesta 1975 ja esiintyi Yleisradion tuottamassa Plyysiä ja hyvää musiikkia -Pohjoisvisiosarjan osassa 6. Ohjelma kuvattiin TV1:n Pasilan televisiostudiossa ja lähetettiin Yle TV:1:ssä 6.3.1975. Ohjelma lähetettiin myös Ruotsin, Norjan ja Tanskan televisioissa.
Pertti Virtaranta

Pertti Virtaranta haastattelee Oulangan murteen puhujaa vuonna 1966.
Erkki Pertti Ilmari Virtaranta (20. toukokuuta 1918 Karkku – 9. heinäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä, merkittävä itämerensuomalaisen kulttuurin tutkija ja tallentaja ja Helsingin yliopiston suomen kielen professori. Hän liikkui paljon muun muassa lyydiläisten, karjalaisten (mukaan lukien tverinkarjalaisten), vepsäläisten sekä amerikansuomalaisten parissa. Virtaranta oli Suomen Akatemian jäsen. Virtaranta oli myös vuosina 1968–2005 ilmestyneen kuusiosaisen Karjalan kielen sanakirjan ensimmäinen päätoimittaja.
Elämä ja ura

Virtarannan vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Vihtori Arvid Virtaranta (1879–1959) ja Sigrid Josefiina Hietaranta (1881–1983). Pertti Virtarannan kotipitäjä oli Karkku, joka on merkitty myös hänen viralliseksi syntymäpaikakseen, vaikka tosiasiassa hän syntyi Raumalla. Virtaranta tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1936 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1943 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1946 sekä osallistui tohtoripromootioon vuonna 1950. Hän toimi suomen kielen lehtorina Lundin yliopistossa Ruotsissa vuosina 1948–1955, Helsingin yliopistossa suomen kielen dosenttina vuosina 1956–1959. Hän oli professori vuosina 1959–1981 ja historiallis-kielitieteellisen osaston dekaani 1969–1975. Hän sai akateemikon arvonimen vuonna 1990.
Nuoruudessaan Virtaranta perehtyi erityisesti satakuntalaisiin murteisiin, joiden historiasta kirjoitti väitöskirjansa Länsiyläsatakuntalaisten murteiden äännehistoria. Suurelle yleisölle hän tuli tutuksi lukuisista toimittamistaan teoksista, joissa suomen murteiden ja karjalan puhujat kertovat värikkäästi menneisyydestä ja talonpoikaiselämän kiinnostavista tapahtumista. Monet teoksistaan hän toimitti yhdessä vaimonsa, filosofian maisteri Helmi Virtarannan kanssa, joka myös oli kielen- ja kansanperinteen tuntija. Helmi Virtaranta antoi nimen hyvin monille miehensä teoksille. Toimiessaan Lundin yliopiston lehtorina Virtaranta kävi usein haastattelemassa Ruotsiin paenneita inkeriläisiä.
Helsingin yliopiston professorina Virtaranta perusti Suomen kielen nauhoitearkiston vuonna 1959.
Virtarannan keskeisiin tutkimushankkeisiin kuuluu myös Karjalan kielen sanakirja, jonka päätoimittajana hän työskenteli lähes kolmekymmentä vuotta, 1955–1983.
Virtaranta oli yksi Sastamalassa vuosittain järjestettävien Vanhan kirjallisuuden päivien aloitteentekijöistä vuonna 1985.
Palkinnot ja tunnustukset

Nortamo-palkinto 1967
Alfred Kordelinin säätiön tieteen palkinto 1988
Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto 1992
Teoksia

Länsiyläsatakuntalaisten murteiden äännehistoria I: Konsonantit.  (Diss)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1946.
Vanha kansa muistelee.  (Valokuvat Eino Nikkilä)  Helsinki:  WSOY, 1947.
Hämeen kansa muistelee.  Porvoo:  WSOY, 1950.
Sana ei sammaloidu.  Porvoo:  WSOY, 1953.
Elettiinpä ennenkin.  Vammala:  Tyrvään Sanomat, 1953.
Länsiyläsatakuntalaisten murteiden äännehistoria II: Vokaalit.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1957.
Vienan kansa muistelee.  Porvoo:  WSOY, 1958.
Tverin karjalaisten entistä elämää.  Porvoo:  WSOY, 1961.
Lyydiläisiä tekstejä I–III.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1963–1964.
Suomen kansa muistelee.  Porvoo:  WSOY, 1964.
Virtaranta, Pertti – Soutkari, Pentti: Näytteitä Suomen murteista.  (Tietolipas 34)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1964.
F. E. Sillanpään puhetta.  Helsinki:  Otava, 1967.
Virtaranta, Pertti – Soutkari, Pentti: Suomalainen murrelukemisto.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1968.
Annastuuna aikanansa.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1969.
Kultarengas korvaan.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1971.
Polku sammui.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1972.
Someron murrekirja.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1973.
Tyrvään murrekirja.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1976.
Lyydiläisiä tekstejä IV.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1976.
Vienan kyliä kiertämässä.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1978.
Karjalaisia kulttuurikuvia.  Espoo:  Weilin+Göös, 1981.
Länsi-Kannaksen murrekirja.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1982.
Viljakkalan murrekirja.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1983.
Lyydiläisiä tekstejä V.  Helsinki:  Suomalais-ugrilainen Seura, 1984.
Virtaranta, Helmi – Virtaranta, Pertti: Kauas läksit karjalainen.  Porvoo:  WSOY, 1986.
Karkun murrekirja.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1986.
Tampereen murrekirja.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1987.
Suru virret suuhun tuopi.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1989.
Kulttuurikuvia Karjalasta.  Espoo:  Weilin+Göös, 1990.
Tverinkarjalaisista nimistä.  Helsinki:  Suomalais-ugrilainen Seura, 1992.
Amerikansuomen sanakirja.  Turku:  Siirtolaisuusinstituutti, 1992.
Amerikansuomi.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1993.
Elettiinpä ennenkin.  (Kuvitukseltaan uusittu laitos)  Vammala:  Tyrvään Sanomat, 1993.
Virtaranta, Pertti – Yli-Paavola, Jaakko: Kynällä kylmällä, kädellä lämpimällä.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1993.
Virtaranta, Pertti – Yli-Paavola, Jaakko: Suomeen suostuneita.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1995.
Virtaranta, Pertti – Yli-Paavola, Jaakko: Hauska tutustua: Amerikansuomalaisia tapaamassa.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1996.
Virtaranta, Pertti – Yli-Paavola, Jaakko: Suomalaismetsissä.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997.
Virtaranta, Helmi – Virtaranta, Pertti: Ahavatuulien armoilla: Itkuvirsiä Aunuksesta.  Helsinki:  Suomalais-ugrilainen Seura, 1999.
Kirjallisuutta

Heikkinen, Marjatta – Heikkinen, Reijo (toim.): Tie Vienaan: Akateemikko Pertti Virtarannan elämäntyölle omistettu muistojulkaisu.  Kajaani:  Kajaanin Lönnrot-instituutti, 1999.  ISBN 951-98-272-0-X.
Itkonen, Terho: Kuusikymmenvuotias Pertti Virtaranta. Kalevalaseuran vuosikirja, 1978, 58. vsk, s. 5–24, 330–338.  ISSN 0355-0311.
Leino, Pentti: ”Virtaranta, Pertti (1918–1997)”, Suomen kansallisbiografia, osa 10, s. 630–632.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-451-2.  / Teoksen verkkoversio.
Torikka, Marja – Yli-Paavola, Jaakko (toim.): Täyttä työtä: Akateemikko Pertti Virtarannan satavuotismuisto.  Helsinki:  Karjalan sivistysseura, 2018.  ISBN 978-952-7193-16-7.
Aiheesta muualla

Pertti Virtarannan julkaisuja.
Virtaranta, Pertti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Itse asiassa kuultuna. TV-haastattelu vuodelta 1993. Yle Areena.
Phalaborwa

| Phalaborwa |
| --- | --- |
 Phalaborwan nimikyltti
 Phalaborwa
 Koordinaatit: 23°56′S, 31°7′E 
Valtio:  Etelä-Afrikka
Provinssi:  Limpopo
Piirikunta:  Mopani
Kunta:  Ba-Phalaborwa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  193.33 km²
Väkiluku (2011):  13 108
 – Väestötiheys:  564,4 as./km²
 
 Ba-Phalaborwa Municipality 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Phalaborwa on noin 13 000 asukkaan kaupunki Etelä-Afrikassa, Limpopon provinssissa, Krugerin luonnonpuiston rajalla.  Se on ollut kaivoskaupunki, josta louhitaan kuparia, fosfaatteja ja vermikuliittia. Sittemmin kaivosteollisuuden ohella tärkeäksi elinkeinoksi on noussut matkailu.
Mosambikin sisällissodan aikana Phalaborwa oli Etelä-Afrikan 5. erikoisjoukkojen rykmentin (5 Recce) tukikohta ja sen kautta johdettiin niin sanottua operaatio Milaa, joka tähtäsi sisällissotaa käyneen Renamon tukemiseen. Monet Renamon johtajista asuivat ajoittain Phalaborwassa Etelä-Afrikan asevoimien suojeluksessa. Järjestöllä oli myös koulutus- ja hallintotukikohta Phalaborwassa.
Aiheesta muualla

Etusivu Ba-Phalaborwa Municipality. Viitattu 13.8.2021. (englanniksi)
Poecilonota

| Poecilonota |
| --- | --- |
 Hiirakkokauniainen (Poecilonota variolosa)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Kauniaismaiset Buprestoidea
Heimo::  Jalokuoriaiset Buprestidae
Suku::  Poecilonota  Eschscholtz, 1829
Katso myös
   Poecilonota Wikispeciesissä   Poecilonota Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poecilonota on jalokuoriaisten (Buprestidae) heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Sen ainoa Suomessakin tavattava laji on hiirakkokauniainen (Poecilonota variolosa).