stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Härnösandin kunta
Taajamat > Entiset pientaajamat

Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Fröland
Sörgården + Byn (del)
Veda + del av Mörtsal
Kunnanvaltuusto

Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Härnösandin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
| Puolue | Puolue | 1973 | 1976 | 1979 | 1982 | 1985 | 1988 | 1991 | 1994 | 1998 | 2002 | 2006 | 2010 | 2014 | 2018 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Maltillinen kokoomus | 5 | 5 | 7 | 8 | 9 | 7 | 10 | 8 | 7 | 5 | 8 | 8 | 7 | 8 | {{{m2022}}} |
|   | Keskustapuolue | 16 | 17 | 15 | 13 | 11 | 10 | 8 | 7 | 5 | 6 | 7 | 4 | 3 | 5 | {{{c2022}}} |
|   | Liberaalit | 3 | 3 | 2 | 1 | 4 | 4 | 4 | 3 | 2 | 4 | 3 | 2 | 2 | 2 | {{{fp2022}}} |
|   | Kristillisdemokraatit | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 3 | 1 | 2 | 2 | 2 | 1 | 1 | 2 | {{{kd2022}}} |
|   | Ympäristöpuolue vihreät | 0 | 0 | 0 | 2 | 2 | 3 | 2 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 5 | 3 | {{{mp2022}}} |
|   | Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue | 22 | 21 | 21 | 22 | 20 | 21 | 18 | 18 | 18 | 20 | 17 | 18 | 19 | 14 | {{{s2022}}} |
|   | Vasemmistopuolue | 2 | 2 | 3 | 2 | 2 | 3 | 2 | 3 | 5 | 5 | 3 | 3 | 3 | 4 | {{{v2022}}} |
|   | Ruotsidemokraatit | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 3 | 5 | {{{sd2022}}} |
|   | Muut | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 6 | 7 | 4 | 6 | 3 | 0 | 0 | {{{övr2022}}} |
|   | Yhteensä | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 43 | 43 | 43 | Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”{”. |
Piirit

Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Hemsön piiri
Häggdångerin piiri
Härnösandin tuomiokirkkopiiri (Härnösands domkyrkodistrikt)
Högsjön piiri
Stigsjön piiri
Säbrån piiri
Viksjön piiri (Ångermanland)
Seurakunnat

Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Härnösands domkyrkoförsamling
Högsjö
Häggdånger
Stigsjö
Viksjö
Säbrå
Hemsö
Seurakunnat > Historialliset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri" (ruots. kyrkobokföringsdistrikt), joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Hemsö
Häggdånger
Härnö*
Härnösands domkyrkoförsamling (Härnösand)
Härnösands hospitalsförsamling*
Högsjö
Stigsjö
Säbrå
Viksjö
Västanå bruksförsamling*
Seurakunnat > Kirkot

Barsvikenin kappeli
Hemsön kirkko
Häggdångerin kirkko
Härnösandin tuomiokirkko
Högsjön vanha kirkko
Högsjön uusi kirkko
Stigsjön kirkko
Säbrån kirkko
Sörgårdenin kappeli
Viksjön kirkko
Ängekyrkan
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Härnösandin kunnan kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Härnösands kommun – Kuntajaon kehitys on käännöstä.
Västernorrlandin läänin kunnat
Kartta Härnösandin kunnan piireistä.
Käännös suomeksi
Whiplash (Metallican kappale)

| ”Whiplash” Metallica |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Kill ’Em All
 Äänitetty : 10–27. toukokuuta, 1983 Music America Studios, Rochester, New York
 Julkaistu: 8. elokuuta 1983
 Formaatti: MC, LP
 Tekijä(t): James Hetfield / Lars Ulrich
 Tuottaja(t): Metallica, Paul Curcio, Jon Zazula
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 04.10
 Levy-yhtiö: Vertigo
Metallican muut singlet
|   | ”Whiplash” 1983 | ”Jump in the Fire” 1984 |
Whiplash on Metallican vuonna 1983 ilmestyneen Kill ’Em All -albumin kuudes kappale ja ensimmäinen singlejulkaisu. Kappaleen ovat säveltäneet James Hetfield ja Lars Ulrich. Se kuuluu selvästi albumin nopeimpien ja raskaimpien kappaleiden joukkoon, ja tekikin alkuaikojen Metallican tunnetuksi nimenomaan thrash metal -yhtyeenä. Sana "whiplash" (suom. piiskansiima) viittaa 1980-luvun metallimusiikkifanien keskuudessa suosittuun harrastukseen, ns. moshaamiseen ja headbangingiin.
Kokoonpano

James Hetfield – laulu, rytmikitara
Kirk Hammett – soolokitara
Cliff Burton – basso
Lars Ulrich – rummut
Käännös suomeksi
Why Me?

| Why Me?> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Linda Martin
Säveltäjä(t):  Johnny Logan
Sanoittaja(t):  Johnny Logan
Euroviisutiedot
Vuosi:  1992
Maa:  Irlanti
Kieli:  englanti
Sijoitus:  1.
Pisteet:  155
”Why Me?” oli Irlannin voitokas edustuskappale vuoden 1992 Eurovision laulukilpailussa. Kaksinkertaisen euroviisuvoittajan Johnny Loganin säveltämän ja sanoittaman englanninkielisen kappaleen esitti Linda Martin. Se sai kilpailussa 155 pistettä voittaen seuraavaksi tulleen Ison-Britannian 16 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 17. Kyseessä oli neljäs Irlannin kaikkiaan seitsemästä voitosta.
”Why Me?” menestyi hyvin Irlannissa ja Itävallassa, mutta muuten sen kaupallinen menestys oli surkea.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Hortense Calisher

Hortense Calisher (20. joulukuuta 1911 New York – 13. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Calisher opiskeli Hunter College High Schoolissa ja valmistui Barnard Collegesta vuonna 1932. Hänen äitinsä oli saksalainen. Hän voitti Guggenheim-stipendin vuosina 1952 ja 1955. Hän kuului Yhdysvaltain Taiteiden ja kirjallisuuden akatemiaan vuodesta 1977.
Calisher oli useaan otteeseen ehdolla Kansallisen kirjapalkinnon saajaksi, ja hänelle myönnettiin O. Henry -palkinto. Hänet palkittiin vuonna 1986 Janet Heidinger Kafka -palkinnolla teoksesta The Bobby Soxer. Hänen omaelämäkertateoksensa Herself ilmestyi vuonna 1997.
Calisherin kirjallinen tuotanto on huomattavan laaja; hänen viimeinen teoksensa Tattoo for a Slave julkaistiin syksyllä 2004. Hän kuoli 97 vuoden iässä.
A. Wess Mitchell

A. Wess Mitchell
A. Wess Mitchell (s. 1977) on yhdysvaltalainen politiikan tutkija ja virkamies. Hänen erikoistumisalueitaan ovat kansainvälinen turvallisuus, transatlanttiset suhteet, alueellisen konfliktin hallinta, strateginen vakaus ja asekontrolli.
Mitchell sai kandidaatin arvon historiassa Texas Tech Universitysta ja maisterin arvon Georgetownin yliopiston Edmund A. Walsh School of Foreign Servicesta. Filosofian tohtorin arvonsa hän sai politiikan tutkimuksessa Freie Universität Berlinin Otto-Suhr-Institut für Politikwissenschaftista. Mitchell toimi vuosina 2017–2019 Yhdysvaltain apulaisulkoministerinä Euroopan ja Euraasian asioissa. Tässä asemassa hän oli vastuussa Yhdysvaltain suhteista NATO-, EU- ja ETYJ-maihin, Venäjään, Kaukasuksen maihin sekä Turkkiin. Mitchell oli mukana perustamassa Center for European Policy Analysista (CEPA). Hän on toiminut sen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana. Lisäksi hän on toiminut muun muassa Yhdysvaltain ulkoministerin vanhempana neuvonantajana ja United States Institute of Peacen vanhempana neuvonantajana. Vuoden 2012 presidentinvaalikampanjassa Mitchell kuului Mitt Romneyn kansalliseen turvallisuusryhmään.
Mitchellin kirjoihin kuuluvat Unquiet Frontier: Rising Rivals, Vulnerable Allies and the Crisis of American Power (Jakub J. Grygielin kanssa) ja The Grand Strategy of the Habsburg Empire (2018). Hänen kirjoituksiaan on julkaistu muun muassa The Wall Street Journalissa, Foreign Affairsissa, Washington Postissa, The American Interestissä, The National Interestissä, Orbisissa ja Internationale Politikissa. Marraskuussa 2023 Mitchell arvioi artikkelissaan Foreign Policyssa, että Yhdysvallat saattaisi hävitä potentiaalisen kolmannen maailmansodan. Hän korosti Ukrainan, Israelin ja Taiwanin aseistamisen tärkeyttä. Hän ehdotti ratkaisuksi kiristyneeseen maailmanpoliittiseen tilanteeseen muun muassa sosiaaliturvajärjestelmän leikkauksia ja rahan ohjaamista sotateollisuuteen sekä siviiliteollisuuden hyödyntämistä sotilaallisiin tarkoituksiin. Lisäksi hän ehdotti tuotantoa helpottavia muutoksia ympäristölakeihin.
Mitchell on kuudennen sukupolven texasilainen, mutta asuu perheensä kanssa Virginian osavaltiossa. Hänelle on myönnetty Slovakian tasavallan ulkoministerin kultamitali, Unkarin ansioritarikunnan komentajan risti ja Puolan tasavallan ansioritarikunnan upseerin risti. Lisäksi Mitchell on saanut Stanton Foundationin palkinnon kirjoittajana soveltavan historiantutkimuksen alueella.
Hortense Haudebourt-Lescot

Hortense Haudebourt-Lescot: Omakuva, maalattu vuonna 1800.
Antoinette-Cécile-Hortense Haudebourt-Lescot (1784 Pariisi- 1845 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän pääsi opiskelemaan taidemaalariksi jo seitsemänvuotiaana. Hänen opettajansa oli perhetuttu Guillaume Lethière, joka oli tuolloin tunnettu historiamaalari.
Lethière valittiin Ranskan akatemian Rooman johtajaksi vuonna 1807 ja seuraavana vuonna Lescot siirtyi Roomaan. Roomassa Lescot asui aina vuoteen 1816. 1800-luvun alussa oli harvinaista, että naistaiteilija käy ulkomailla, mutta näin pitkä oleskelu oli vielä suurempi poikkeus. Italiassa Lescot maalasi tavallisten italialaisten elämää kuvailevia maalauksia yksityiskohdat huomioon ottaen.
Avioliiton Hortense Lescot solmi vuonna 1820 arkkitehti Louis-Pierre Haudebourt`n kanssa vuonna 1820, minkä jälkeen hän käytti yhdysnimeä Haudebourt-Lescot. Hän piti säännöllisesti näyttelyitä vuosina 1811- 1840 ja hänen tiedetään maalanneen 110 maalausta.
Yle Lappeenranta

Yle Radio Suomi Lappeenrannan toimitus Ylen radiotalossa Lappeenrannassa.
Yle Lappeenranta tai Yle Radio Suomi Lappeenranta (aiemmin Etelä-Karjalan Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Etelä-Karjala, ja toimitus sijaitsee Lappeenrannassa. Yle Radio Suomi Lappeenrannan taajuus Lappeenrannassa ja sen lähiympäristössä on 98,5 ja 89,1 MHz. Imatralla taajuus on myös 98,5 MHz. Savitaipaleella 97,2 ja Parikkalassa 95,1 MHz.
Yleisradion toimitus Lappeenrannassa tuottaa maakuntaradion lisäksi myös Yle Uutiset Lappeenranta -nettisivustoa, Kaakkois-Suomen tv-uutisia, uutisia valtakunnan radio- ja tv-uutisiin sekä ajankohtaisohjelmia Yle TV2:lle.
Yle Radio Suomi Lappeenrannan historia juontaa vuoteen 1968, jolloin radiotoiminta alkoi alueella. Aluksi radion nimenä oli Saimaan Radio, sen jälkeen Kaakkois-Suomen alueradio ja sittemmin Etelä-Karjalan Radio. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Yle Uutiset Lappeenrannan kotisivut
Yle Radio Suomen aluetoimitukset
Yle Kuopio

Yle Kuopio tai Yle Radio Suomi Kuopio (aiemmin Radio Savo ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Pohjois-Savo toimituksen sijaitessa Kuopiossa. Kanava kuuluu Kuopiossa taajuudella 98,1 MHz ja Iisalmessa taajuudella 96,5 MHz. Radiokanavan päällikkö on Johanna Raatikainen.
Yle Radio Suomi Kuopio tunnettiin vuoteen 1996 asti murteellisella nimellä Kuopion iänj (ääni) ja sitten vuoteen 2016 asti nimellä Radio Savo.
Aiheesta muualla

Yle Uutiset Kuopion kotisivut
Yle Radio Suomen aluetoimitukset
Horyn

| Horyn ukr>  Горинь valkoven. Гарынь |
| --- | --- |
 Horynjoki Oleksandrijassa, Rivnen alueella, Ukrainassa
Alkulähde:  Volytsjan kylä, Kremenetsin piiri, Ternopilin alue  49°53′20″N, 25°29′15″E
Laskupaikka:  Pripet, Valko-Venäjä  52°08′37″N, 27°16′57″E
Maat:   Ukraina  Valko-Venäjä
Pituus:  659 km
Alkulähteen korkeus:  345 m
Virtaama:  90 tai 110 m³/s
Valuma-alue:  27 700 km²

Horyn (ukr. Горинь, valkoven. Гарынь, Haryn, ven. Горынь) on Dneprin vesistöön kuuluvan Pripetin oikeapuolinen sivujoki, joka virtaa halki sekä Länsi-Ukrainan kolmen alueen että Brestin alueen Valko-Venäjällä.
Horynin varrella sijaitsevat Ukrainassa Zaslav, Slavuta, Netišyn ja Dubrovytsja sekä Valko-Venäjällä Retšytsa, Stolin ja Davyd-Haradok.
Joen nimi

Nimen uskotaan olleen peräisin goottilaisesta tai illyrialaisesta kirjallisuudesta. Enimmäkseen se yhdistetään goottilaiseen sanaan "horunjo" (горунйо eli tulva) tai eteläslaavilaiseen "geryn" (герін eli lähde). Joidenkin tutkijoiden mukaan se muodostui kuitenkin muinaisvenäläisestä sanasta "horina" tai ”goryna” (горина eli ”vuorialue”), ja muinaisina aikoina jokea kutsuttiin ”Horinaksi” tai ”Gorinaksi”. Kun Ipatjevin kronikassa vuonna 1150 kerrottiin Kiovan Rusin ruhtinaasta  Izjaslav Mstislavitšista, hallitsijaa koskeva kirjaus oli joidenkin lähteiden mukaan seuraavanlainen: "... hän ylitti Gorinin (taikka Horynin) ja leiriytyi tänne." Nykyinen nimi esiintyi kirjallisissa lähteissä vuonna 1450, jolloin erääseen ukrainanankieliseen perukirjaan oli merkattu "... maistani pojalle Vasylille tontti Lutskin alueelta Horynjoen yläpuolella ..." Muunkin lähteen mukaan joki mainitaan joko 16. tai 20. lokakuu tai 20. lokakuuta 1672 Osmanien valtakunnan ja Puola-Liettuan välisen Butšatšin rauhansopimuksen solmimisen yhteydessä, jolloin eräs siihen osallistunut kasakkapäällikkö oli vaatinut "Ukrainan valtion" eli "Ukrainskie Panstwon" länsirajan perustamista muun muassa pitkin Horynjokea.
Paikallisen legendan mukaan Volitsjan kylän alapuolella oli kokonainen maanalainen meri, joka kaivautui yhä syvemmälle, mutta sen purot tulvivat laaksoon ja jopa kylään. Paikallisten keskuudessa joen nimi liittyy kaikkien ihailemaan upeaan bogatyriin nimeltään Horyn, joka pystyi pyyhkäisemään minkä tahansa vuoren paikaltaan. Joki alkaa siitä paikasta jossain Kremenetsin vuoristossa, jonka tarujen kookas voimamies valitsi lepopaikakseen, ja tässä kohti Horyn tarkoittaa "nukkua ikuisesti". Vielä 1800-luvun lopulla kerrotun tarinan mukaan joki sai alkunsa, kun Velyki Tseptsevitšin kylässä kerran jättiläismies kynti maata ja vesivirta seurasi hänen auraansa. Virran nimeksi tuli ”gorati” taikka ”horaty” sen jälkeen kun korppi tuolloin lensi miehen eteen ja huusi hänelle: ukr. ”куди горати”, ”kudi gorati”.
Joen kuvaus > Yläjuoksulla

Horynin valuma-alueen yläosa ennen yhtymäkohtaa vasemmanpuolisen sivujoen Ustjan kanssa sijaitsee Volynian-Podolian ylängöllä, joka yltää 385,5–215 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolella ja jota halkaisevat jokien ja purojen laaksot. Joen yläjuoksulla on pohjaveden lähteitä. Täällä joen uoma on kohtalaisen mutkainen ja laakso on suhteellisen kapea. Kalkkikiviset rinteet ovat usein kiteisten kivien, hiekan, saven ja kalkkikivien peittämiä, jonka ansioista joen pohja on paikoin kivikkoista. Horyn jäätyy joulukuussa ja jääpeite sulaa helmikuun lopussa tai maaliskuun alussa. Yläjuoksulla tulvatasangot ovat soisia, useimmiten niitty- ja suokasvillisuuden, harvemmin pensaiden ja yksittäisten puiden peittämiä. Täällä hallitsevat jokilaaksojen ja purojen rinteillä säilyneet leveälehtiset tammi-, valkopyökki-, vaahtera- ja saarnipuulajit. Varhaisten slaavilaisten siirtokuntien Horynjoen valuma-alueelle sijoittumisen erikoisuutena oli niiden keskittyminen Volynian ylängölle, jolta on löytynyt yli 85% kaikista varhaiskeskiaikaisen arkeologisen Luka-Raikovetsin kulttuurin asutuksista.
Joen kuvaus > Keski- ja alajuoksulla

Horynin keski- ja alavirta sijaitsevat Polesian soistuneella, runsasvesistöisemmällä ja noin 144 metriä merenpinnasta olevalla alangolla, jolle on ominaista tasainen maasto hiekkaisine kukkuloineen. Joen keski- ja alaosan pääoma on vahvasti mutkainen. Keskijuoksulla uoman leveys kasvaa 20–30 metriin, kohti alavirtaa joen leveyttä alkaa olla 25–60 metriä ja alajuoksulla se voi olla jo yli 100 metriä. Alajuoksulla merkittävän alueen miehittää ruo’ottuneita ja sarakasvien peittämiä soita, jossa paikoin löytyy niittykasvillisuuden valtaamia märkiä alueita. Horyn on alajuoksullaan purjehduskelpoinen ja se on täynnä upotettuja tukkeja, ajo- ja rannoilta kaatuneita puita. Jäänlähtö keski- ja alajuoksulla alkaa 1–2 viikkoa myöhemmin kuin yläjuoksulla eli maaliskuun alussa tai puolivälissä.
Horynin alavirta kulkee läpi Pinskin soiden Valko-Venäjällä.
Joen kuvaus > Sivujoet

Joidenkin lähteiden mukaan Horynilla on monta kymmentä sivujokea, niiden sivujokea ja kanavaa:
oikeanpuolisia: Slutš ja sivujoet Ikopot, Osira, Homora, Smylka, Tserem, Kortšik, Stavi, Seregyvka, Jazvinka, Mikhailyvka, Rudnja (Ljub'janka), Tnja, Tjukelyvka, Popyvka, Bober, Politšna ja Tustal; Polkva ja sen sivujoet Norets, Nevky, Nirka, Ternavka (tai Rud tai Uljani) ja Semenyvka; Žirak ja sivujoet Svinorijka, Buglyvka ja Žerd; Tsvytoha ja sen sivujoet Guska ja Kosetska; Zamtšisko ja sen vasenpuolinen Zabora- ja oikeanpuolinen Kolomyjetsjoki ja Zulnja, Ponora, Gliboka Dolina, Kalinyvka jne.
vasemmanpuolisia: Vilija ja sen oikeapuoliset Kuma, Boložyvka, Gubariha, Rudka, Ustja Gnilij Ryv ja kolme nimetöntä, vasemmanpuoliset Kutjanka ja Zbitinka (Svitenka) ja viimeksimainitun sivujoet Pištšanka ja Buštšanka; Stubla ja sen sivujoet Borisyvka, Rozinka, Kozin, Suhyskij, Putilyvka, Gniluška (tai Stubelka) ja Ustja; Melnitsja ja sivujoet Golubitsja ja Bajtšitsja (tai Tšopelka); Ustja ja sen sivujoet  Švidyvka ja Bezodnja; Virka sivujokineen Verhnij ja Smuga; Rubilskaja ja sen sivujoki Ritšitsa, lisäksi Gorinka, Trostjanka, Benzjuryvka, Berežanka, Siren, Lepeha, Sošen ja Putilyvka.
Suurin osa sivujoista on peräisin Volynian-Podolian ylängöltä. Niiden uomat ovat kapeita, rannat jyrkkiä, virtaukset nopeat ja pohja koostuu hiekasta ja kivistä. Horynin suurimmat sivujoet ovat sen oikeapuolinen 451 kilometrin pituinen Slutš ja vasenpuolinen 86 kilometriä pitkä Stubla. Suurimpien joukkoon kuuluvat vielä vasenpuoliset Vilija (77 km) ja Ustja (68 km). Oikeapuolisista tunnetuimmat ovat Polkva ja Tsvitoha, Utka, Zamtšisko ja Žirak Vasenpuolisista tunnetummat ovat Syren tai Siren, Virka, Melnitsja, Trostjanka ja Horinka. Vasenpuolisten joukkoon lasketaan joskus edelleen pieni ja paikoin hyvin soinen Tšakva Volodymyrskyin piirissä, joka kuljetti kylmää vettä leppäpensaiden välissä. Joen pituus oli 9,2 kilometriä ja se virtasi pääasiassa itään. Joki oli lievästi mutkitteleva ja sen laakson maaperä oli tasainen ja parannettu. Tämän alueen kuivatuksen myötä viime vuosisadan 70-luvulla Tšakvajoki katosi ja siitä muistuttaa vain lähde, joka virtaa pienenä purona. Sen vesi ei jäädy talvella. Lisäksi oikeapuolisiin kuuluu 36 kilometrin pituinen Tšakva.
Borkovajoki
Kutjanka
Syrenjoki
Syren
Joen geologiset ominaisuudet

Horynin jokilaakson tasangoilla esiintyy muinaisten kiteisten kivien, pääasiassa graniittien päälle kertynyttä tertiääristä kalkkihiekkaa, merkeliä, kalkki- ja liitukiviä. Orgaanisia yhdisteitä edustavat Polesian alangon moreenisedimenteille ominaiset fluvioglasiaalista alkuperää hiekka, savi tai lössi, jolle on kehittynyt hedelmällistä harmaata metsämaata ja musta- taikka podsolimultaa. Merkittävästi on myös turvemaita. Pohjavettä löytyy devoni- ja liitukauden sedimenteissä ja kiteisten kivien halkeamissa, mutta alangolla pohjaveden kierto kovin syvälle ei ulotu. Ylä- ja keskijuoksulla molemmin puolin jokea 3–8 metriä vedenpinnan yläpuolella on leveitä terasseja jyrkkine, noin 5–10 metriä korkeine rantatörmineen. Rinteillä on hiekkaharjuja ja erillisiä kukkuloita, joiden korkeus on 1–8 metriä. Maaperä on silttihiekkaista, savista ja soisilla alueilla turpeista.
Joen geologiset ominaisuudet > Khotynin luolat

Nämä luolat ovat paikallisesti tärkeä luonnonmonumentti, joka sijaitsee Horynjoen tulvaterassin rinteessä lähellä Khotynin kylää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Horyn Wikimedia Commonsissa
Veneellä yli Horynjoen
Pääskyset ovat rakentaneet pesänsä savirannoille
Kalastelua Horynilla Zaslavissa
Hmelnytskyin ydinvoimalaitos Horynin varrella
Yle Kajaani

| Yle Kajaani |
| --- | --- |

Avainhenkilöt:  Maria Jauho
Kotipaikka:  Kajaani
Toimiala:  Kainuun alueen uutiset
Tuotteet:  televisio, radio, verkkouutiset
Henkilöstö:  18
Omistaja:  Yleisradio
Kotisivu:  Yle Kajaani
Huomioitavaa:  Yksikkö osana uutis- ja ajankohtaistoimintaa
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yle Kajaani tai Yle Radio Suomi Kajaani (aiemmin Kainuun Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Kainuu toimituksen sijaitessa Kajaanissa. Kanava lähettää ohjelmaa maanantaista perjantaihin klo 6.30-10.00 ja 14. 02-18.00. Muina aikoina kanavalla kuuluu Yle Radio Suomen valtakunnallinen ohjelma. Kanavan taajuudet ovat Vuokatti 98,9 ja Taivalkoski 103,6; jotka ovat myös Radio Suomen valtakunnalliset taajuudet.
Maakuntaradion päällikkönä toimi Jura Tarvasaho vuoteen 2009 saakka, jonka jälkeen tehtävään valittiin Jukka Rossi Yle Oulu Radiosta. Vuonna 2014 Aki Karjalainen valittiin Yle Kainuun päälliköksi ja samalla myös Kainuun Radion päälliköksi.
Karjalaisen jälkeen tehtävään valittiin joulukuussa 2017. Nykyisin tehtävää hoitaa Maria Jauho.
Aiheesta muualla

Yle Uutiset Kajaanin kotisivut
Yle Radio Suomen aluetoimitukset
Yle Kotka

Yle Kotka tai Yle Radio Suomi Kotka (aiemmin Kymenlaakson Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Kymenlaakso toimituksen sijaitessa Kotkassa.
Aiheesta muualla

Yle Uutiset Kotkan kotisivut
Yle Radio Suomen aluetoimitukset
Huvudsta

Huvudstan kartano
Huvudsta on kunnanosa Solnassa, Tukholman läänissä, Ruotsissa. Lähellä Tukholman puolella sijaitsevan Vasastadenin vastaista rajaa on 1600-luvulla rakennettu Karlbergin linna. Huvudstassa sijaitsevat myös Huvudstan vanha linna ja Huvudstan kartano sekä paikallisten asukkaiden suosima Huvudstabadetin ulkoilmakylpylä.
Tukholman metron siniseen linjaan kuuluva Huvudstan asema otettiin käyttöön vuonna 1985. Huvudstan alueella sijaitsevat myös Västra skogenin ja Solnan rannan metroasemat.