stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teräs
Teräslajeja > Luokittelu valmistustavan ja ominaisuuksien mukaan

suurlujuuksiset matalaseosteiset teräkset (HSLA-teräkset)
säänkestävä teräs
kuumalujat teräkset
tulenkestävät teräkset
ruostumattomat teräkset
nuorrutusteräkset
hiiletys- ja typetyskarkaistut teräkset
Kuumalujilla teräksillä on hyvä virumislujuus korkeissa käyttölämpötiloissa.
Tulenkestävät teräkset kestävät korkeita käyttölämpötiloja "hilseilemättä" hapettavassa atmosfäärissä (pintaan ei muodostu oksidikerrosta).
Säänkestävä teräs (COR-TEN) on kuparilla ja kromilla niukasti seostettu rakenneteräs, jonka pinnalle muodostuu ulkoilmassa tiivis, syöpymiseltä suojaava oksidikerros.
Nuorrutusteräkset ovat karkaisun jälkeen nuorruttamalla lämpökäsiteltäviä teräksiä, joissa yhdistyy tavanomaisia rakenneteräksiä korkeampi lujuus hyvään sitkeyteen.
Hiiletys- ja typetyskarkaistut teräkset ovat seostamattomia enintään 0,25 % C sisältäviä hiiliteräksiä tai niukkaseosteisia teräksiä, joihin saadaan hiiltä ja typpeä sisältävässä kaasuatmosfäärissä lämpökäsittelemällä kappaleeseen karkeneva, karbideja ja nitridejä sisältävä, kulutusta hyvin kestävä kova pintakerros.
Kirjallisuutta

Lindroos, Sulonen, Veistinen: Uudistettu Miekk-ojan metallioppi. ISBN 951-666-216-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Harri Nevalaisen Teräsopas
Rautametallit (Arkistoitu – Internet Archive), Tampereen teknillisen yliopiston kurssimateriaalia.
Puukko- ja veitsimateriaalien perusteita Teräsrenki Oy.
Ruukki: Teräksen fysikaalisia ominaisuuksia lämpötilassa +20 °C
Rauta-hiili -tasapainopiirros, rautapitoinen puoli.
Bessemer-konvertteri
Thomas Covenant Epäuskojan aikakirjat

Thomas Covenant Epäuskojan aikakirjat (engl. The Chronicles of Thomas Covenant, the Unbeliever) on Stephen R. Donaldsonin kirjoittama, vuonna 1977 ilmestynyt fantasiatrilogia. Sarja jatkui 1980-1983 toisella trilogialla The Second Chronicles of Thomas Covenant, ja myöhemmin 2004-2013 tetralogialla The Last Chronicles of Thomas Covenant, joka saattoi sarjan päätökseen. Sarjan ensimmäinen osa on julkaistu suomeksi Pentti Isomursun kääntämänä.
Teokset

Berek Puolikäden paluu, Tammi 1988 (Lord Foul's Bane, 1977)
The Illearth War (1977)
The Power That Preserves (1977)
Suomennoksesta

Thomas Covenant -saagan ensimmäinen osa on suomennettu nimellä Berek Puolikäden paluu (Tammi 1988, 560 sivua sidottuna, ISBN 951-30-6844-7). Donaldson itse on varsin taitava käyttämään englantiaan, ja hänen proosaansa on erittäin hankalaa kääntää siten, että se tekisi oikeutta alkuperäistekstille. Pentti Isomursun suomennosta pidetään asianharrastajien keskuudessa yleisesti epäonnistuneena, mikä epäilemättä osaltaan vaikutti teoksen alhaiseen myyntiin Suomen markkinoilla ja sarjan julkaisun jäämiseen yhteen osaan.
Gilden-Fire

Gilden-Fire oli verrattain pitkä osio teoksen The Illearth War alkuperäiskäsikirjoituksessa. Editointivaiheessa käsikirjoitus katsottiin liian pitkäksi, ja harkinnan jälkeen Donaldson tuli siihen tulokseen, ettei Gilden-Fire-osio oikeastaan palvele tarinaa, leikkasi sen pois ja tiivisti osion ydinkohdat muualle kirjaan.
Kirjailija huomauttaa, ettei Gilden-Fireä tule pitää The Illearth Warin "puuttuvana osana". Gilden-Fireä ei koskaan pitänyt julkaista; se oli leikattu pois kirjasta hyvästä syystä, ja poiston jälkeen Donaldson ei enää pitänyt osiossa tapahtuvia asioita kanonisina sarjalle. Näin ollen jo The Illeath Warin seuraava käsikirjoitusversio oli osittain ristiriidassa Gilden-Firen kanssa, sarjan seuraavista osista puhumattakaan. Myöhemmin Donaldson taipui julkaisemaan Gilden-Firen lähinnä ylimääräisenä materiaalina kiinnostuneille.
Poistettu osio on julkaistu ohuessa niteessä Gilden-Fire (1981) sekä novellikokoelmassa Daughter of Regals and Other Tales (1984).
The Second Chronicles of Thomas Covenant

The Wounded Land (1980)
The One Tree (1982)
White Gold Wielder (1983)
The Last Chronicles of Thomas Covenant

Runes of the Earth (2004)
Fatal Revenant (2007)
Against All Things Ending (2010)
The Last Dark (2013)
Neowerdermannia

| Neowerdermannia |
| --- | --- |
 Neowerdermannia chilensis subsp. peruviana.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset, Eucarya
Kunta::  Kasvit, Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit, Embryophyta
Alakaari::  putkilokasvit, Tracheophyta
Luokka::  siemenkasvit, Spermatophyta
Alaluokka::  koppisiemeniset, Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  kaktuskasvit, Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Notocacteae
Suku::  Neowerdermannia Frič 1930
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neowerdermannia on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Se on nimetty saksalaisen Erich Werdermannin mukaan.
Tuntomerkit

Suvun molemmat lajit ovat pallomaisia, toisinaan päältä litistyneitä, yksittäin kasvavia, matalakasvuisia. Niillä on tukeva pääjuuri. Varressa on noin 16 epäselvää, tavallisesti spiraalimaista uurretta, jotka ovat jakautuneet kyhmyiksi (podarioiksi). Areoleiksi kutsutut kääpiöversot sijaitsevat podarioitten yläpinnan tyvellä. Niissä on piikkejä, joist jotkin ovat käyriä tai jopa koukkumaisia. Kukat sijaitsevat podarioitten päässä, ovat avoinna päivisin, putkimaisia ja väriltään valkoisia tai sini- tai vaaleanpunaisen sävyisiä. Kukkapohjuksessa on möyheitä suomuja ja piikittömiä ja karvattomia areoleja. Hedelmä on pyöreä ja avautuu sivultaan. Siemenet ovat leveän soikeita ja niissä on kirjava siemenvalkuainen (endospermi).
Levinneisyys

Suvussa on kaksi lajia, jotka kasvavat eri alueilla. Neowerdermannia vorwerckii kasvaa Pohjois-Argentiinassa ja Etelä-Boliviassa, N. chilensis taas Perussa ja Pohjois-Chilessä.
Netsuke

Netsukella vyön taakse kiinnitetty inrō.
Netsuke (jap. 根付) on japanilainen yleensä puusta tai norsunluusta veistetty kiinnitysnappi tai vastaavanlainen pidin. Sillä kiinnitetään vyöhön inrō. Netsuket voivat olla taiteellisia pienoisveistoksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Netsuke Wikimedia Commonsissa
FAQ – Frequently Asked Questions International Netsuke Society. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
What are Netsuke ? Sagemonoya – Netsuke.com. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
Neris

| Neris |
| --- | --- |
 Neris Vilnassa.
Alkulähde:  Valko-Venäjä
Laskupaikka:  Niemen Kaunasin kohdalla
Maat:  Valko-Venäjä, Liettua
Pituus:  510 km
Virtaama:  182 m³/s
Valuma-alue:  25 100 km²

Neris (valkoven. Ві́лія, Vilija, ven. Вилия, Vilija, puol. Wilia) on Valko-Venäjällä ja Liettuassa virtaava merkittävä Niemenin sivujoki. Valko-Venäjällä se virtaa Vileikan kaupungin halki. Liettuassa se laskee Vilnan lävitse ja yhtyy Kaunasissa Niemeniin, jota pitkin sen vedet laskevat edelleen Itämeren Kuurinhaffiin.
Joen pituus on 510 km, josta ensimmäiset 264 kilometriä virtaavat Valko-Venäjällä.
Joessa on voimalapato tekoaltaineen Vileikan länsipuolella (54°29′36″N, 26°58′14″E). Tämä noin 27 kilometriä pitkä Vilijan tekojärvi on Valko-Venäjän suurin tekoallas ja samalla Minskin raakavesilähde.
Kuvagalleria

Naratšin ja Nerisin (valkoven. Vilija) yhtymäkohta runsaat 10 km Vileikan länsipuolella.
Neris Valko-Venäjällä.
Niemenin ja Nerisin yhtymäkohta Kaunasissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neris Wikimedia Commonsissa
Hydrologisia tilastoja 1923-1985: Nyaris at Vilnyus (englanniksi) (unesco.org)
Hydrologisia tilastoja 1920-1985: Nyaris at Yonava (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (unesco.org)
Desmond Nethersole-Thompson

Desmond Nethersole-Thompson (1908-1989) oli englantilainen opettaja, lintutieteilijä ja kirjailija.
Nethersole-Thompson opetti historiaa ja klassisia kieliä ja kirjallisuutta Etelä-Englannissa. Hän keräsi linnunmunia pikkupojasta alkaen mutta Francis Jourdainin kehotuksesta suuntasi mielenkiintonsa lintujen pesimäbiologian tutkimiseen. Nethersole-Thompsonilla ei ollut biologin koulutusta, kun hän vuonna 1932 matkusti tyttöystävänsä, sittemmin vaimonsa, Carrien kanssa Skotlantiin Strathspeyhin, mnine hän palasi myöhempinäkin vuosina. Vuonna 1934 hän myi munakokoelmansa ja muutti pysyvästi Strathspeyhin. Hän perehtyi ylämaiden linnustoon ja julkaisi ensimmäisen teoksensa valkoviklosta vuonna 1951. Hän kirjoitti lajimonografiat vielä pulmusesta, isokäpylinnusta, keräkurmitsasta, meriharakasta ja yhdessä toisen vaimonsa Maimie Nethersole-Thompsonin kanssa toisen teoksen valkoviklosta.
Teokset

1951 – The Greenshank (New Naturalist Monograph no.5), Collins: Lontoo.
1966 – The Snow Bunting, Oliver & Boyd: Edinburgh
1971 – Highland Birds (Highland Life series), Highlands and Islands Development Board; Lontoo, ISBN 0004111575
1974 – The Cairngorms: their natural history and scenery, Collins: Lontoo, ISBN 0002120534
1975 – Pine Crossbills: a Scottish Contribution, Poyser: Berkhamsted, ISBN 0-85661-011-9
1979 – Greenshanks, yhdessä Maimie Nethersole-Thompsonin kanssa, Poyser: Berkhamsted, ISBN 0-85661-022-4
1986 – Waders, their breeding, haunts and watchers, yhdessä Maimie Nethersole-Thompsonin kanssa, Poyser: Calton, ISBN 0-85661-042-9
1988 – The Oystercatcher, (Shire Natural History), Shire Publications, ISBN 085263949X
1992 – In Search of Breeding Birds, Peregrine Books: Leeds, ISBN 0952026805
2002 – Tundra Plovers: the Eurasian, Pacific and American Golden Plovers, and Grey Plover, Ingvar Byrkjedal ja Des Thompson, Poyser
James Thomson

| James Thomson |
| --- | --- |
 James Thomson
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1700 Ednam, Roxburghshire Skotlanti
Kuollut: 27. elokuuta 1748 Richmond Englanti
Kansalaisuus:  skotlantilainen
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aikakausi:  1700-luku
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
James Thomson (11. syyskuuta 1700 Ednam, Roxburghshire, Skotlanti  – 27. elokuuta 1748 Richmond, Englanti) oli skotlantilainen runoilija ja näytelmäkirjailija, jonka merkittävintä tuotantoa ovat kokoelma The Seasons ja sanat brittiläiseen isänmaalliseen lauluun Rule, Britannia!.
Skotlanti, 1700–1725

James Thomson syntyi noin 11. syyskuuta 1700, ja hänet kastettiin 15. syyskuuta. Hän oli neljäs Thomas Thomsonin ja Beatrix Thomsonin (o.s. Trotter) yhdeksästä lapsesta. Beatrix Thomson oli syntyisin Fogosta Berwickshiresta ja oli kaukaista sukua Humen suvulle. Thomas Thomson oli presbyteeripappi Ednamissa vielä kahdeksan viikkoa Thomsonin syntymän jälkeen, mutta siirtyi sitten papiksi Southdeaniin, jossa Thomson vietti lähes koko varhaislapsuutensa.
Thomson on saattanut käydä Southdeanin paikallista koulua ennen siirtymistä grammar schooliin Jedburghiin vuonna 1712. Hän ei menestynyt siellä erityisen hyvin. Sheilds, joka kirjoitti hänen ensimmäisen elämäkertansa, kirjoittaa: '[Thomson] ei juuri ilmentänyt terävää älyä, vaan hänen opettajansa ja ne, jotka ohjasivat hänen opetustaan, katsoivat, että hänen kykynsä olivat puutteelliset'. Häntä kuitenkin kannusti runojen kirjoittamiseen Robert Riccaltoun (1691–1769), joka oli maanviljelijä, runoilija ja presbyteeripappi, sekä William Bennet (k. 1729), joka oli whig-puolueeseen kuulunut kartanonomistaja ja Allan Ramsayn suojelija. Thomsonin nuoruuden runoja on säilynyt, vaikkakin hän poltti enimmät niistä vuosittain uudenvuodenaattona.
Thomson aloitti opinnot Edinburghin collegessa syksyllä 1715 tavoitteena valmistuminen presbyteeripapiksi. Hän opiskeli Edinburghissa metafysiikkaa, logiikkaa, etiikkaa, kreikkaa, latinaa ja luonnonfilosofiaa. Hän sai opintonsa päätökseen 1719 mutta ei kuitenkaan suorittanut loppututkintoa vaan päätti aloittaa teologian opinnot päämääränään papin ura. Thomas Thomson kuoli 1716, paikallisten tarinoiden mukaan suorittaessaan jotakin manausmenoja. Edinburghissa Thomson liittyi kirjallisen ryhmän Grotesque Clubin jäseneksi ja tutustui elinikäiseen ystäväänsä David Malletiin. Onnistuttuaan saamaan julki muutamia runojaan Edinburgh Miscellanyssa Thomson lähti Malletin kanssa Lontooseen helmikuussa 1725 saadakseen julkaistuksi runonsa.
Lontoo 1725–1727

Lontossa Thomson pääsi äidinpuoleisen sukunsa tuttavuuksien avulla lordi Binningin pojan opettajaksi. David Mallet oli vuonna 1724 saanut julki runojaan, ja hänen kauttaan Thomson tutustui ajan merkittäviin runoilijoihin, kuten Richard Savageen, Aaron Hillin ja Alexander Popeen. Thomsonin äiti kuoli 12. toukokuuta 1725, ja noihin aikoihin Thomson kirjoitti kokoelman The Seasons ensimmäisen runon "Talvi". Runon julkaisi 1726 John Millian, ja sen toinen laitos ilmestyi samana vuonna uudistettuna, lisättynä ja esipuheella varustettuna
Vuonna 1727 Thomson kirjoitti "Kesää", joka ilmestyi helmikuussa, ja hän työskenteli Watt’s Academyssa, joka oli nuorille miehille tarkoitettu koulu ja newtonilaisen tieteen linnake. Samana vuonna Millian julkaisi Thomsonin runon "A Poem to the Memory of Sir Isaac Newton" (Newton oli kuollut maaliskuussa). Thomson lähti Watt’s Academysta ja toivoi ansaitsevansa elantonsa runoilijana ja saavansa taloudellista tukea varakkailta tukijoiltaan, muun muassa Thomas Rundleelta, Hertfordin kreivittäreltä ja Charles Talbotilta.
Elämän jälkipuoli 1728–1748

Thomson kirjoitti "Kevään" vuonna 1728 ja vihdoin "Syksyn" 1730, jolloin nuo kaikki ilmestyivät yhtenä niteenä nimellä The Seasons. Tuona aikana hän kirjoitti muitakin runoja, kuten A Poem to the Memory of Sir Isaac Newton ja ensimmäisen näytelmänsä The Tragedy of Sophonisba (1729). Näytelmä tunnetaan nykyisin lähinnä siitä, että se mainitaan Samuel Johnsonin teoksessa Lives of the English Poets, jossa Johnson kertoo, että teatterin koiranleuat parodioivat sen yhtä riviä "O, Sophonisba, Sophonisba, O!" lausumalla "O, Jemmy Thomson, Jemmy Thomson, O!".
Thomsonista tuli vuonna 1730 Charles Talbotin pojan opettaja, ja hän teki pojan kanssa kiertomatkan ympäri Eurooppaa. Hänen palattuaan Talbot järjesti hänelle viran, joka antoi hänelle taloudellista turvaa aina Talbotin kuolemaan asti 1737. Hänen seuraava merkittävä teoksensa Liberty ilmestyi 1734.
Thomson teki vuonna 1740 yhteistyössä Malletin kanssa naamionäytelmän Alfred, jonka ensiesitys oli prinssi Frederickin maaseutuasunnossa Clivedenissä. Thomsonin laulusta "Rule, Britannia!", jonka hän kirjoitti naamionäytelmään ja johon Thomas Arne sävelsi musiikin, tuli tunnetuimpia brittiläisiä isänmaallisia lauluja täysin riippumatta näytelmästä, joka on jäänyt lähes kokonaan unohduksiin. Prinssi myönsi hänelle vuosittaisen sadan punnan eläkkeen. Prinssin kautta hän oli päässyt tutustumaan George Lytteltoniin, josta tuli hänen ystävänsä ja suosijansa.
Viimeisinä vuosinaan Thomson asui Richmondissa, ja siellä  hän kirjoitti viimeisen teoksensa The Castle of Indolence, joka ilmestyi juuri ennen hänen ennenaikaista kuolemaansa 27. elokuuta 1748. Johnson kirjoittaa Thomsonin kuolemasta: "Vilustuttuaan jokimatkalla Lontoosta Kewiin hän sairastui ja tauti paheni kuumeeksi, joka päätti hänen elämänsä".
Kiista hänen teoksensa The Seasons julkaisuoikeuksista johti brittiläisen tekijänoikeuskäytännön historian kannalta merkittäviin oikeudenkäynteihin (Millar v. Taylor; Donaldson v. Beckett).
Thomsonin teoksen The Seasons käänsi saksaksi Barthold Heinrich Brockes (1745). Tämä käännös muodostui pohjaksi Gottfried van Swietenin samannimiselle teokselle, josta tuli Joseph Haydnin oratorion Vuodenajat libretto.
Teokset

Gilfillan, Rev. George, Thomson's Poetical Works, with Life, Critical Dissertation, and Explanatory Notes, Library Edition of the British Poets (1854).
Thomson, James. The Seasons, by ... A New Edition. Adorned with A Set of Engravings, from Original Paintings. Together with an Original Life of the Author, and a Critical Essay on the Seasons. by Robert Heron, (Perth: R. Morison, 1793)
Thomson, James. The Seasons, edited with introduction and commentary by James Sambrook, (Oxford: Clarendon Press, 1981) ISBN 0-19-812713-8.
Thomson, James. Liberty, The Castle of Indolence and other poems, edited with introduction and commentary by James Sambrook, (Oxford: Clarendon Press, 1986) ISBN 0-19-812759-6.
Teokset > Suomennetut teokset

Thomsonin kaksi suomennettua runoa sisältyy teokseen Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 3: englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY, 1933
Hallitse Britannia, suom. Yrjö Jylhä
Kevät: Keväisiä sadekuuroja, suom. Toivo Lyy
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta James Thomson on Wikiaineistossa
Sitaatteja aiheesta James Thomson Wikisitaateissa
Valikoima James Thomsonin (1700–1748) (Arkistoitu – Internet Archive) runoja, Representative Poetry On-line
Local History Notes: James Thomson (1700–1748) (Arkistoitu – Internet Archive), London Borough of Richmond upon Thames
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:James Thomson (poet)
Käännös suomeksi
Tihutöiden tivoli

| Tihutöiden tivoli> The Carnivorous Carnival |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lemony Snicket   (Daniel Handler)
Kuvittaja:  Brett Helquist
Kansitaiteilija:  Brett Helquist
Kieli:  englanti
Genre:  seikkailu, lasten- & nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  28.10.2002
Sivumäärä:  286
ISBN:  0-06-441012-9
Suomennos
Suomentaja:  Marja Helanen-Ahtola
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  304
ISBN:  951-0-30214-7
Sarja: Surkeiden sattumusten sarja
Edeltävä:  Painajaisten parantola
Seuraava:  Luikurin liuku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tihutöiden tivoli (The Carnivorous Carnival) on yhdeksäs kirja kolmetoistaosaisessa yhdysvaltalaisen Lemony Snicket -nimen takana toimineen Daniel Handlerin kirjoittamassa lasten- ja nuortenkirjasarjassa Surkeiden sattumusten sarja.
Juoni

Tarina alkaa, kun Baudelairet ovat yhä kreivi Olafin auton takakontissa kuuntelemassa Olafin ja hänen seurueensa jutustelua heidän suunnitelmistaan. He puhuvat myös naisesta nimeltä Madame Lulu, joka on joka kerran kertonut Olafille Baudelairien olinpaikan. Olaf pysähtyy ja Baudelairet hiipivät ulos. He huomaavat tulleensa Tivoli Tiritombaan.
Baudelairet naamioivat itsensä Olafin takakontin antimien avulla kummajaisiksi. Sunny kietoutuu valepartaan esittääkseen susilapsi Chaboa, ja Violet ja Klaus tunkeutuvat yhteen suureen paitaan ollakseen kaksipäinen ihminen, 'Beverly' ja 'Elliot'. Madame Lulu palkkaa lapset heti ja vie heidät kummajaisten luo. Colette on käärmenainen, Hugo on kyttyräselkä ja Kevin on molempikätinen.
Seuraavana aamuna he kuulevat Olafin kysyneen kristallipallolta Ovatko Baudelairen vanhemmat yhä elossa? ja sen vastanneen Kyllä, he ovat Mortmain-vuorilla. Sitten lapset menevät harjoittelemaan näytökseen. Myöhemmin Olaf saapuu leijonalauman kanssa ja ilmoittaa, että joku kummajaisista heitetään leijonakuoppaan.
Orvot menevät Lulun telttaan kuulustelemaan häntä. He löytävät pöytäliinan alta salaisen lehtiartikkelikirjaston ja selvittävät, mistä maagiset efektit tulevat. Lulu astuu sisään, murtuu, paljastaa itsensä ja myöntää olevansa vain Olivia-niminen nainen, joka haluaa antaa ihmisille haluamansa. Olivia on VPK:n jäsen, ja hän kertoo lapsille VPK:n valeasuista ja järjestössä tapahtuneesta skismasta.
Yöllä Esmé Kurjimo ilmestyy kummajaisvaunuun ja kertoo, että kuka tahansa valitaan heitettäväksi leijonien kuoppaan, hänen pitää heittää sinne sen sijaan Madame Lulu. Jos he tekevät niin, he pääsevät osaksi kreivi Olafin teatteriseuruetta. Seuraavana aamuna orvot alkavat järjestää pakoaan tivolista.
Valtava, julma yleisö saapuu paikalle, ja Olaf avaa dramaattisesti paperin, joka kertoo, kenet heitetään leijonille. Beverly ja Elliot valitaan. He pääsevät pakoon ja aikaansaavat kaoottisen vaiheen, jonka keskellä yksi Olafin kätyri ja Olivia kaatuvat leijonakuoppaan ja kuolevat.
Olaf ei vaikuta vieläkään tunnistavan Baudelaireja, ja hän liittää heidät seurueeseensa muiden kummajaisten kanssa, ja yhdessä he lähtevät vuorille, Violet ja Klaus takana olevassa asuntovaunussa, Sunny autossa. Olaf paljastaa sitten Lulun kertoneen hänelle heidän henkilöllisyytensä, jolloin vastapalkatut kummajaiset leikkaavat vaunun irti autosta.
Kulttuuri- ja kirjallisuusviittaukset

Kyttyräselkä Hugo on viittaus Victor Hugon kirjoittamaan Notre Damen kellonsoittajaan.
Eräässä vaiheessa Sunny käyttää sanaa "Dragnet" viitatessaan poliisiin. Dragnet on vanha poliisisarja.
Kirja eri kielillä

Venäjänkielinen: "Кровожадный Карнавал, Azbuka, 2004, ISBN 978-5-352-02212-2
Portugalinkielinen: "O Espetáculo Carnívoro", Cia. das Letras, 2004, ISBN 85-359-0524-3
Koreankielinen: "살벌한 유원지", Munhakdongnae Publishing Co, Ltd., 2009, ISBN 978-89-546-0968-5
Neuvosto-Venäjän 7. armeija

Neuvosto-Venäjän 7. armeija taisteli Venäjän sisällissodassa vastavallankumouksellisen kenraali Nikolai Judenitšin johtamaa valkoista armeijaa vastaan sodan luoteisrintamalla osana puna-armeijaa. Se onnistui torjumaan sota-asiain komissaari Lev Trotskin avulla  Petrogradia vastaan suuntautuneen hyökkäyksen syksyllä 1919. Neuvosto-Venäjän 7. armeija toimi Pietarin sotilaspiirin vallankumouksellisen sotaneuvoston alaisena.
Rintamien sijainti maaliskuussa 1919
Suomalaissyntyinen Keisarillisen armeijan kenraali N. V. Henriksson oli 7. armeijan komentajana 5.12.1918-27.1.1919. Neuvosto-Venäjän 7. armeijassa oli kaksi suomalaista jalkaväkirykmenttiä: JR 1, joka perustettiin syyskuussa vuonna 1918, ja JR 3, joka perustettiin marraskuussa vuonna 1918. JR 1, joka sai numerokseen JR 164 tammikuussa vuonna 1919, kuului 7. armeijan 19. divisioonaan. JR 3, jonka päävoimat tuhoutuivat Viron rintamalla ja loput yhdistettiin JR 164:ään, kuului 7. armeijan 6. divisioonaan.
Amado Nervo

| Amado Nervo |
| --- | --- |
 Amado Nervo
Henkilötiedot
Syntynyt: 1870 Tepic, Meksiko
Kuollut: 1919 (48–49 vuotta) Montevideo, Meksiko
Kansalaisuus:  Meksiko
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Amado Nervo (1870 Tepic, Meksiko – 1919 Montevideo, Meksiko) oli meksikolainen runoilija ja prosaisti.
Nervo oli Revista Moderna -lehden perustajia. Hänellä oli taipumusta mystiikkaan, ehkä peruja pappisseminaarista opiskelusta ja lapsuuden uskonnollisesta kasvuympäristöstä. Hän oli kuitenkin runoilijana säkenöivää tyyliä suosiva modernisti, mutta myöhemmin hän suosi yksinkertaista muotoa.
Suomennettuja runoja

Vanha laulelma (Viejo estribillo), suom. Aale Tynni, teoksissa:
Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, WSOY 1954
Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957 ja 1974 ISBN 951-0-06216-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amado Nervo Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef