Abd al-Malik ibn Marwan
Al-Malikin politiikka > Uskontopolitiikka > Muhammadismi

Kalliomoskeijan mosaiikkifriisissä esiintyy myös aivan uusi ilmaisu: muhammad rasul Allah. Lause esiintyy kerran sisäkehässä ja viidesti ulkokehässä. Myöhemmin siitä tuli islamin uskontunnustuksen jälkimmäinen osa, joka luetaan: ”Muhammed on Jumalan lähettiläs”. Muhammed, joka tultiin myöhemmin tuntemaan islamin profeettana ja keskushenkilönä, astui näin historian näyttämölle. Kalliomoskeijan friisikirjoitus ei tosin ole sanan varhaisin esiintymiskerta. Sana muhammad (arab. "ylistetty") ilmestyi aluksi kolikoihin, joita lyötiin ilmeisesti kalifi Abd al-Malikin kapina-armeijan vanavedessä. Ensimmäisen kerran se esiintyi Iranin alueella lyödyissä arabialaisissa rahoissa vuonna 659 ja myöhemmin vuonna 672. Kolikoissa sana esiintyy muodossa MHMT. Vuonna 687 Teheranissa lyödyssä rahassa on paitsi ”muhammad” myös ensi kertaa ilmaisu ”rasul(a)llah”. Kolikkoteksti siirtyi kohti länttä ja löytyy kalifi Abd al-Malikin hallintokauden kahdessa kolikossa, jotka on lyöty Damaskoksessa vuosina 690–691. Myös niissä se esiintyy muodossa muhammad rasul Allah. Muhammed ei siten tehnyt ensiesiintymistään Arabian niemimaalta käsin vaan saapui kolikkotekstinä Iranista, kunnes sana vuonna 691 saavutti pääkaupungin ja tuli kirjatuksi lauseena ”Muhammad rasul Allah” Kalliomoskeijan seinään Jerusalemissa. Muhammed-tekstin myötä ristin käyttö loppui valtiollisissa julistuksissa.
Volker Poppin mukaan al-Malikin Mervistä mukanaan tuoma uskonto oli "muhammadismia". Sanan tulkinnasta on erilaisia mielipiteitä. Useimpien orientalistien mielestä se viittaa profeetta Muhammediin, mutta Christoph Luxenbergin mukaan sana on Jeesuksen kunnianimi, "ylistetty" tai "siunattu". Kalliomoskeijan tekstillä al-Malik profiloi oman valtionuskontonsa ja tekee eroa bysanttilaiseen kristinuskoon. Kirjoitus korostaa ehdotonta yksijumalaisuutta, jossa Jumalalla ei ole poikaa. Tässä polemiikki kohdistuu sekä nikealaista että nestoriolaista kristinuskoa vastaan (”Oi kirjan kansa!”) ja vakuuttaa, että Jeesus oli vain abd Allah ja muhammad rasul Allah. Kalliomoskeijan friisiteksti syytti kristittyjä ”liioittelusta”, kun he väittivät, että Jumalalla on poika.
Nimitys ”lähettiläs” tarkoitti ”profeettaa” (nabi). Profeetat olivat lähettiläitä silloin, kun he olivat saaneet ilmestyksensä kirjana. Vanhan testamentin mukaisesti profeetat olivat oman kansansa pelastajia. Pelastuminen tapahtui Jumalan kanssa tehdyn sopimuksen avulla. Nooa pelasti perhekuntansa tulvalta, Loot tulelta ja Mooses meren aalloilta. Volker Poppin mukaan Jeesus liittyi tähän joukkoon ”muhammedina” eli seemiläisten ja erityisesti arabien profeettana. Hänen kirjansa oli Injil eli evankeliumi. Jeesuksesta olisi näin ensin tullut Abd Allah eli Jumalan palvelija kalifi Muawijan aikana ja nyt muhammad rasul Allah, eli Jumalan ylistetty tai valittu lähettiläs. Jälkimmäistä ilmaisua ei löydy vielä Muawijan aikaisista piirtokirjoituksista Gadaran kylpylästä (662) tai Saysadin padosta (678) joissa molemmissa kalifia kutsutaan ”Jumalan palvelijaksi”. Abd al-Malikin veljen Egyptissä rakennuttaman Fustatin sillan (688) piirtokirjoituksesta ei liioin löydy sanaa Muhammed, vaikka se edeltää vain kolmella vuodella Kalliomoskeijan rakentamista. Muhammed-sana alkaa yleistyä jyrkästi vuoden 691 jälkeen. Sitä ennen sanaa ei juuri löydy, mutta sen jälkeen Muhammed on jokaisessa virallisessa julistuksessa.
Nevon ja Korenin mukaan Kalliomoskeijan teksti todistaa 690-luvun käännekohdasta arabiuskonnon kehityksessä. Abd al-Malik määritteli Kalliomoskeijan tekstin avulla valtionuskontonsa sisällön. Hän halusi nostaa oman oppinsa samaan asemaan, joka zarathustralaisuudella oli sassanidien valtakunnassa ja nikealaisella kristinuskolla Bysantissa, jonne al-Malik edelleen klienttinä maksoi veroa.
Al-Malikin myötä suhtautuminen kristittyihin muuttui kielteisemmäksi. Jättivaltakunnan uskonnollinen yhtenäisyys ei silti vielä toteutunut. Esimerkiksi Pohjois-Afrikassa painetut kolikot eivät sisältäneet muhammad-viestiä. Ne olivat latinankielisiä ja käyttivät perinteisiä siunausformuloita, jotka areiolaiseen tapaan korostivat Jumalan ykseyttä. Kolikoita ei muuallakaan painettu pelkästään arabiaksi vaan käytettiin paikallisia kieliä.