stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emilie Hegh Arntzen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Emilie Hegh Arntzen vuonna 2015. |  Emilie Hegh Arntzen vuonna 2015. |  Emilie Hegh Arntzen vuonna 2015. |  |
Maa:   Norja
Naisten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rio 2016 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Unkari/Kroatia 2014 |  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2016 |  |  |
Emilie Hegh Arntzen (s. 1. tammikuuta 1994 Skien) on norjalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa lokakuusta 2014 alkaen 68 maaottelua ja tehnyt niissä 81 maalia. Hän saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Unkarin ja Kroatian yhdessä järjestämissä kisoissa 2014 sekä Ruotsin kisoissa 2016. Seuratasolla hän edustaa kaudella 2017–2018 Vipers Kristiansandia, jonne hän siirtyi vuonna 2017 Byåsen HE:stä.
Emilie Hegh Arntzenin äiti Hanne Hegh on myös käsipallon olympiamitalisti.
Jorma Aro

Jorma Aro (s. 29. maaliskuuta 1950 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1969–1982 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Suomen maajoukkueessa hän pelasi 16 maaottelua.
Aro edusti Suomen pääsarjassa Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 317 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 50 + 46 = 96 ja jäähymääränsä 221 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 9 ottelua, joissa hän sai yhden syöttöpisteen ja 12 jäähyminuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1972 sekä saavutti lisäksi kaksi SM-pronssia.
Vuosina 1975–1977 Aro pelasi 56 peliä (12 maalia + 7 syöttöä=19 pistettä, 59 rangaistusmin.) Saksassa Düsseldorfer EG -joukkueessa.
Dawn Fraser

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dawn Fraser |  Dawn Fraser |  Dawn Fraser |  |
Maa:   Australia
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | 100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | 400 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 4×100 m sekauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
Dawn Fraser (s. 4. syyskuuta 1937 Balmain, Sydney) on australialainen uimari ja moninkertainen olympiavoittaja. Hänet tunnetaan urheilun lisäksi monesti ”poliittisesti epäkorrektista” käytöksestään ja aiheuttamistaan skandaaleista.
Fraser rikkoi 21. helmikuuta 1956 Willy den Oudenin 20 vuotta vanhan 100 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen ajallaan 1.04,5. Hän voitti 1. joulukuuta 1956 samalla matkalla Melbournessa olympiakultaa uudella maailmanennätysajalla 1.02,0. Hän voitti kisoissa kultaa myös 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ME-ajalla 4.17,1 ja hopeaa 400 metrin vapaauinnissa.
Vuonna 1960 Rooman olympialaisissa Fraser voitti jälleen 100 metriä ja hänestä tuli ensimmäinen olympiavoittoaan puolustamaan pystynyt naisuimari. Roomassa hän sai myös hopeaa 4 × 100 metrin vapaauinti- ja sekauintiviesteissä. 400 metrillä Fraser sijoittui viidenneksi.
Lokakuun 27. päivänä 1962 Fraser ui 110 jaardin maailmanennätyksen 59,9. Näin hänestä tuli ensimmäinen 100 metriä alle minuutin uinut nainen. Tokion olympialaisissa 1964 hän puolusti menestyksekkäästi 100 metrin olympiavoittoaan ja näin Fraserista tuli ensimmäinen uimari, joka on voittanut saman matkan olympialaisissa kolmasti. Vapaauintiviestissä hän voitti hopeaa ja oli 400 metrillä neljäs. Tokion kisoissa Fraser aiheutti kohua, kun hänet pidätettiin hänen varastettuaan lipun Keisarillisen palatsin luota. Anteeksipyyntöjen jälkeen syytteistä luovuttiin ja keisari lahjoitti hänelle lipun. Hän aiheutti myös pahennusta uimalla sponsorien toiveiden vastaisesti vanhassa (mukavammassa) uimapuvussa. Australian uimaliitto erotti hänet kymmeneksi vuodeksi. Panna poistettiin neljä vuotta myöhemmin.
Urheilu-uran jälkeen Fraser toimi uintivalmentajana ja vuosina 1988–1991 Uusi Etelä-Walesin parlamentin jäsenenä. Sydneyn olympialaisten avajaisissa 2000 Fraser oli yksi olympiatulen kantajista stadionilla.
Aiheesta muualla

Fraser olympic.org:ssa
AmIannoying.com profiili
Naisten 100 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestin olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Japani  Australia 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Australian Women's Register  Trove
Gert Fredriksson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Miesten kajakkikaksikoiden 1 000 metrin mitalistit Rooman olympialaisissa 1960. Ruotsin Gert Fredriksson ja Sven-Olov Sjödelius seisovat korkeimmalla korokkeella. |  Miesten kajakkikaksikoiden 1 000 metrin mitalistit Rooman olympialaisissa 1960. Ruotsin Gert Fredriksson ja Sven-Olov Sjödelius seisovat korkeimmalla korokkeella. |  Miesten kajakkikaksikoiden 1 000 metrin mitalistit Rooman olympialaisissa 1960. Ruotsin Gert Fredriksson ja Sven-Olov Sjödelius seisovat korkeimmalla korokkeella. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten ratamelonta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 1 000 m K1 |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 10 000 m K1 |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 1 000 m K1 |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | 1 000 m K1  |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | 10 000 m K1 |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 1 000 m K2 |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 10 000 m K1 |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 1 000 m K1 |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 500 m K1 |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 4 × 500 m K1 |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1950 | 1 000 m K1 |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1950 | 4 × 500 m K1 |  |
|  Kultaa | Mâcon 1954 | 500 m K1 |  |
|  Kultaa | Mâcon 1954 | 1 000 m K1 |  |
|  Kultaa | Mâcon 1954 | 4 × 500 m K1 |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1950 | 10 000 m K1 |  |
|  Hopeaa | Praha 1958 | 500 m K1 |  |
|  Pronssia | Praha 1958 | 1 000 m K1 |  |
|  Pronssia | Praha 1958 | 4 × 500 m K1 |  |
Gert Fridolf Fredriksson (21. marraskuuta 1919 Nyköping – 5. heinäkuuta 2006 Nyköping) oli ruotsalainen meloja ja olympiavoittaja. Fredriksson on eräs kaikkien aikojen menestyneimmistä melontaurheilijoista ja olympialaisten menestynein miesmeloja. Hän voitti olympialaisissa kaikkiaan kuusi kultaa, yhden hopean ja pronssin. MM-kilpailuista hän voitti seitsemän kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.
Fredriksson voitti Lontoon olympialaisissa 1948 10 000 metrin kajakkiyksiköiden kilpailun peräti 30,5 sekunnilla ajalla 50.47,7. Seuraavana päivänä hän jatkoi ottamalla 1 000 metrin matkalla voiton 6,7 sekunnin erolla seuraavaan ajalla 4.33,2. Se on alle 10 000 metrin matkoilla edelleen melonnan olympiahistorian suurin voittomarginaali. Helsingin olympialaisissa 1952 hän jäi 10 000 metrillä hopealle 11,3 sekuntia isäntämaan Thorvald Strömbergille hävinneenä mutta voitti sitten 1 000 metrillä kultaa 1,8 sekuntia Strömbergiä nopeampana. Melbournen olympialaisissa 1956 Fredriksson voitti jälleen kaksi kultaa, 10 000 metrillä 9,9 sekuntia Unkarin Ferenc Hatlaczkya nopeampana sekä 1 000 metrillä 2,5 sekuntia ennen Neuvostoliiton Igor Pisarevia. Viimeisen kultamitalinsa Fredriksson otti Roomassa 1960 yhdessä Sven-Olov Sjödeliuksen kanssa kajakkikaksikoiden 1 000 metrillä. Kajakkiyksiköissä hän sijoittui pronssille. Neljä vuotta myöhemmin Fredriksson palasi olympiakisoihin Ruotsin joukkueen valmentajana.
Gert Fredrikssonia esittävä patsas Nyköpingissä.
MM-kisoista Fredriksson voitti seitsemän kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia vuosina 1948–1958.
Aiheesta muualla

Gert Fredriksson Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Frankie & Johnny

| Frankie & Johnny |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Garry Marshall
Käsikirjoittaja:  Terrence McNally
Tuottaja:  Garry Marshall
Säveltäjä:  Marvin Hamlisch
Kuvaaja:  Dante Spinotti
Leikkaaja:  Jacqueline Cambas
Pääosat:  Al Pacino Michelle Pfeiffer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix Xfinity Streampix
Ensi-ilta:  1991
Kesto:  118 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Frankie & Johnny on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut draamaelokuva. Elokuvan ohjasi Garry Marshall ja pääosissa ovat Al Pacino ja Michelle Pfeiffer.
Elokuva kertoo vankilasta vapautuvasta pikkurikollisesta Johnnystä (Pacino), joka toimi siellä kokkina. Monet vangit myös pitivät hänen ruoistaan. Ensitöikseen Johnny etsii töitä ja lopulta päätyy kokiksi pieneen kuppilaan. Työtoverinaan Johnnyllä kaunis tarjoilijatar Frankie (Pfeiffer), johon Johnny myös pian rakastuu. Frankie ei kuitenkaan lämpene Johnnyn iskuyrityksille sillä hänen edelliset miessuhteensa ovat epäonnistuneet, mutta vähitellen heidän välilleen syntyy romanssi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Al Pacino   | … |   Johnny   |
|   Michelle Pfeiffer   | … |   Frankie   |
|   Hector Elizondo   | … |   Nick   |
|   Nathan Lane   | … |   Tim   |
|   Kate Nelligan   | … |   Cora   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä pitää Frankie & Johnnya onnistuneena yhdistelmänä realismia, romantiikkaa ja huumoria. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Armoton mies

| Armoton mies> Città violenta |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sergio Sollima
Käsikirjoittaja:  Massimo De Rita   Gianfranco Galligarich   Lina Wertmüller
Tuottaja:  Harry Colombo   George Papi
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  Aldo Tonti
Leikkaaja:  Nino Baragli
Tuotantosuunnittelija:  Franco Fumagalli
Pukusuunnittelija:  Giulio Coltellacci
Pääosat:  Charles Bronson   Jill Ireland   Telly Savalas
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  17. syyskuuta 1970
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Armoton mies (Città violenta) on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut italialainen elokuva, jonka on ohjannut Sergio Sollima. Päärooleissa näyttelevät Charles Bronson, Jill Ireland ja Telly Savalas. New Orleansissa kuvatun urbaanin rikostrillerin keskeisenä teemana on palkkasurmaajan kosto.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano moitti elokuvaa yksioikoiseksi ja kliseiseksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
SMS Frauenlob

| SMS Frauenlob |
| --- | --- |
 SMS Frauenlob

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  AG Weser, Bremen
Kölinlasku:  1901
Laskettu vesille:  22. marraskuuta 1902
Palveluskäyttöön:  17. helmikuuta 1903
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 31. toukokuuta 1916 Skagerrakin taistelussa
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 033 t
Pituus:  104,1 m (vesiraja) 105,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,2 m
Syväys:  5,4 m
Koneteho:  8 500 ihp (6,3 MW)
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  249
Aseistus
Aseistus:  10 x 10,5 cm SKL/L40 -tykkiä 10 x konekivääriä 3 x 34 cm torpedoputkea
SMS Frauenlob oli Saksan keisarikunnan laivaston Gazelle-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin AG Weseriltä Bremenistä ja sen köli laskettiin vuonna 1901. Alus laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1902 ja se valmistui 17. helmikuuta 1903.
Palvelus

Britannian kuninkaallisen laivaston kevyt risteilijä HMS Southampton upotti aluksen torpedoimalla Skagerrakin taistelussa 31. toukokuuta 1916.
Arquesin taistelu

Henrik Navarralainen Arquesin taistelussa. Tuntemattoman taiteilijan maalaus 1500-luvun lopulta.
Arques-la-Bataillen linnan raunioita. Kuva vuodelta 2011.
Arquesin taistelu oli Ranskan uskonsotien taistelu, joka käytiin vuonna 1589 Arques-la-Bataillessa Pohjois-Ranskassa Henrik Navarralaisen ja Mayennen herttuan johtamien Katolisen liigan joukkojen välillä. Katolinen liiga yritti estää protestanttista Henrikiä nousemasta Ranskan kuninkaaksi. Henrik oli linnoittautunut Arques-la-Bataillen linnaan, jonka vahvojen muurien väitettiin kestävän kaikki kanuunankuulat. Myös sää suosi tulevaa kuningasta, joka lopulta voittikin taistelun. Lopullinen voitto kruunusta tuli kuitenkin vasta myöhempien taistelujen myötä, ja Henrik Navarralaisesta tuli Ranskan kuningas Henrik IV.
André Franquin

Franquin vuonna 1979.
Franquinin signeeraus
André Franquin (3. tammikuuta 1924 Bryssel, Belgia – 5. tammikuuta 1997 Saint-Laurent-du-Var, Ranska) oli belgialainen sarjakuvataiteilija. Hänen kuuluisimmat luomuksensa olivat Niilo Pielinen ja Marsupilami, ja vähemmän tunnettuja oli Heiska ja Heta. Hän piirsi myös sarjakuvaa Piko ja Fantasio vuosina 1947–1969.
Franquin opiskeli piirtämistä École Saint-Lucissa vuonna 1943, mutta koulu jouduttiin sulkemaan sodan takia. Sen jälkeen hän oli Brysselissä töissä lyhytikäisessä animaatiostudiossa CBA. Siellä hän kuitenkin tapasi useita tulevia ammattitovereitaan. Heitä olivat Morris eli Maurice de Bevere, Lucky Luken luoja, REF eli René Follet, Peyo eli Pierre Culliford, joka on tunnetuin smurffeista ja Eddy Paape. CBAn konkurssin jälkeen kaikki neljä menivät töihin Spirou-lehteen.
Tuolloin tätä joukkoa (Peyo pois lukien) luotsasi Joseph Gillain (Jijé), joka oli muuttanut osan kodistaan työtilaksi nuorille sarjakuvapiirtäjille. Jijé tuotti tuohon aikaan monta eri sarjakuvaa, joita julkaistiin Spiroussa. Ryhmä tunnetaan usein nimellä bande des quatre (neljän kopla) ja heidän kehittämäänsä tyyliä alettiin myöhemmin kutsua Marcinellen koulukunnaksi. Marcinelle oli yksi Brysselin esikaupunkialueista, jossa Spiroun kustantaja Dupuis siihen aikaan sijaitsi.
Jijé antoi Piko-sarjakuvan Franquinille vuonna 1946 kesken tarinaa Spirou et la maison préfabriquée. Seuraavien kahdenkymmenen vuoden aikana Franquin loi sarjan oikeastaan kokonaan uudelleen kirjoittaen siihen monipolvisia, pitkiä juonia ja suuren joukon huvittavia hahmoja. Merkittävin niistä oli Marsupilami, pitkähäntäinen, leoparditurkkinen, muniva, puussa asuva apinan tapainen otus.
1950-luvun alkuun mennessä Franquin oli löytänyt tyylinsä. Hänen viikoittain Spiroussa ilmestyvä sarjakuvansa sai suursuosion. Jijén tapaan Franquin otti nyt puolestaan opastukseensa joukon nuoria sarjakuvataiteilijoita, joista merkittävimmät olivat Jean Roba, Jean de Maesmaker (Jidéhem) ja Michel Régnier (Greg). He kaikki avustivat häntä Pikon ja Fantasion piirtämisessä.
Vuonna 1957 Spiroun päätoimittaja Yvan Delporte ideoi Franquinille antisankarin Niilo Pielinen (Gaston Lagaffe, gaffe tarkoittaa ranskaksi kömpelystä). Lopulta tästä täytesarjaksi kaavaillusta hahmosta tuli niin suosittu, että se sai oman viikoittaisen sivunsa.
1960-luvun alussa Franquin kärsi muutaman vuoden ajan masennuksesta, jonka takia hän lopetti hetkeksi Pikon ja Fantasion piirtämisen (kesken tarinaa SOS – Bretzelburg kutsuu). Niilo Pielistä hän piirsi masennuksestaan huolimatta. Vuonna 1967 Franquin luovutti kokonaan Pikon ja Fantasion piirtämisen Jean-Claude Fournierille. Niilo Pielinen alkoi painottua törmäilyhuumorin sijasta koko ajan enemmän Franquinille tärkeisiin aiheisiin kuten pasifismiin ja luonnonsuojeluun. Niiloa hän piirsi kuolemaansa saakka.
Suomessa Franquinin sarjakuvat tulivat lukijoille tutuiksi sarjakuvalehdistä Ruutu ja Non Stop.
Suurin muutos Franquinin tuotannossa tapahtui 1977 hermoromahduksen jälkeen. Silloin hän alkoi työstää satiirista Idées noires -sarjakuvaansa (julkaistu suomeksi nimellä Mustat sivut), joka oli sävyltään paljon synkempi.
Suomennettuja albumeja

Mustat sivut.  ((Idées noires, 1981.) Suomennos: Timo Reenpää)  Oulun sarjakuvaseura, 1984 (3. lisäpainos 1992).  ISBN 951-99539-3-0
Mustat sivut.  ((Idées Noires Intégrale, 2001.) Suomentanut Timo Reenpää)  Helsinki:  Arktinen banaani, 2015.  ISBN 978-952-270-044-5
Aiheesta muualla

S. Santikko: Kuolonkaskuja kuvina. Kvaak.fi 7.7.2015.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jijé | Pikon ja Fantasion tekijä 1946–1968 | Seuraaja: Fournier |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Fragkokástellon linna

| Fragkokástello> Φραγκοκάστελλο |
| --- | --- |
 Fragkokástellon linna.
Sijainti:  Fragkokástello, Sfakiá, Chaniá, Kreeta, Kreikka
Koordinaatit:  35°10′55″N, 24°14′03″E
Rakennustyyppi:  linna
Valmistumisvuosi:  1371 (alkup.)
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fragkokástellon linna (kreik. Φραγκοκάστελλο, ”Frankkien linna”), usein Frangokástellon linna, myös Castelfranco, alun perin Ágios Nikítas (kreik. Άγιος Νικήτας), on linna siitä nimensä saaneessa Fragkokástellon kylässä Kreetan saarella Kreikassa.
Historia

Linna rakennettiin alun perin vuosina 1371–1374. Sen rakensivat Kreetaa ja Chaniáa tuolloin hallinneet venetsialaiset. Sen tarkoituksena oli sekä suojella saaren etelärannikkoa merirosvoilta että hallita paikallista väestöä, joka vastusti välillä myös venetsialaisvaltaa. Linna tunnettiin alun perin nimellä Ágios Nikítas, mikä oli paikalla varhaisemmin olleen asutuksen nimi, ja oli puolestaan peräisin paikalla olevasta Pyhälle Niketakselle omistetusta kirkosta. Myöhempi nimi on peräisin siitä, että kreikkalaiset kutsuivat kaikkia katolisia länsimaalaisia ”frankeiksi”.
Linna oli vain vähällä käytöllä venetsialaisvallan aikana ja paikoin kokonaan vailla varuskuntaa paikallisen väestön sitkeän vastustuksen vuoksi. Kerrotaan, että jo rakentamisvaiheessa sfakiálaiset purkivat yöllä sen, mitä venetsialaiset olivat päivällä rakentaneet. Venetsialaiset kunnostivat linnoitusta vielä vuosina 1593–1597 sekä viimeisen kerran vuonna 1645, jota ennen se oli ilmeisesti ollut autiona. Osmanivallan aikana linna oli uusien valloittajien käytössä. Kreetalaiset saivat vallattua sen joksikin aikaa Daskalogiánniksen johdolla vuonna 1770.
Kreikan vapaussodan aikaan 1800-luvun alussa linna oli jälleen kreetalaisten itsensä käytössä. Osmanit hyökkäsivät linnaan vuonna 1828 ja surmasivat sitä puolustaneen Chatzimichális Ntaliániksen (Daliániksen) sekä 385 tämän miestä. Miehet haudattiin Fragkokástellon rantahietikolle. Paikallisväestön mukaan vuosittain aamukasteen aikaan aina 17. toukokuuta eli verilöylyn vuosipäivänä haudatut heräävät ja marssivat linnan läpi. Tämä haamuarmeija tunnetaan nimellä drosoulítes, joka tarkoittaa ”kasteen henkiä”. Linna kärsi suuria tuhoja osmanien hyökkäyksessä, mutta osmanit kunnostivat sen uudelleen Mustafa Naili Paššan aikana vuosina 1866–1869.
Rakennus

Linna on suorakulmion muotoinen, ja siitä näkee, että se on rakennettu ennen tykkien ja bastionien aikakautta. Linnasta on nykyisin jäljellä lähinnä neljä suorakulmaista kulmatornia ja niitä yhdistävät seinät. Torneista lounaskulman torni on suurin ja vahvin. Linnan pääsisäänkäynti on eteläpuolelta ja toinen, pienempi kaariportilla varustettu sisäänkäynti itäsivulla. Pääsisäänkäyntiä vartioitiin lounaistornista. Suuri osa linnan nykyisistä rakenteista on peräisin sen viimeisestä osmanivaiheesta 1800-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fragkokástello Wikimedia Commonsissa
Linna ulkoa.
Linna sisältä.
Framlinghamin linna

| Framlingham Castle |
| --- | --- |

Sijainti:  Framlingham, Suffolk, Englanti
Koordinaatit:  52°13′24.82″N, 1°20′46.66″E
Rakennustyyppi:  linna
Valmistumisvuosi:  1100-luku
Omistaja:  English Heritage
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Framlinghamin linna sijaitsee Framlinghamin kauppalassa Englannissa. Kuningas Henrik II tuhosi paikalla olleen linnoituksen kukistaessaan kapinan. Norfolkin jaarli Roger Bigod rakennutti uuden linnan, joka aikanaan oli erikoinen, koska siinä ei ollut sydänlinnaa vaan linnan puolustus koostui kolmestatoista muurin yhdistämästä tornista. Juhana Maaton onnistui valtaamaan linnan lyhyen piirityksen jälkeen vuonna 1216.
Nykyään linnalla on Scheduled Ancient Monument -suojeluluokitus, sen omistaa English Heritage ja se on turistikohteena.
Historia

Ennen nykyistä rakennusta paikalla on varmasti ollut linna, joka purettiin rangaistuksena kapinasta. Tämän linnan tarkkaa rakennusajankohtaa ei tiedetä, mutta 1000-luvun loppua pidetään mahdollisena. Nykyisen torneilla vahvistetusta kehämuurista ja sisäpihasta koostuvan linnan rakennustöiden arvioidaan alkaneen noin 1190. Roger Bigod oli yksi Juhana Maattoman päävastustajista ensimmäisessä paronien sodassa. Kuningas Juhana valtasi vähäistä vastarintaa tehneen linnan maaliskuussa 1216.
Kuningas Edvard II lahjoitti linnan velipuolelleen Thomas de Brothertonille vuonna 1312. Sen peri useiden vaiheiden kautta kreivitär Margaret Brotherton ja hänen jälkeensä Mowbrayn suku, jonka viimeisen edustajan kuoltua ilman miespuolista jälkeläistä vuonna 1476 tuli Howardin suvusta Framlinghamin omistajia ja Norfolkin herttuoita. Ensimmäinen herttua John Howard kaatui Bosworthin taistelussa ja hänen vanhin poikansa Thomas otettiin vangiksi. Hän ehti kuitenkin korjata linnaa.
Nostosilta korvattiin nykyisellä sillalla vuosien 1524–1547 välisenä aikana, jolloin linnaa myös modernisoitiin. Tällöin rakennettiin koristeellisia savupiippuja, uusia ikkunoita ja toinen silta sisemmän vallihaudan yli.
Pembroke College luovutti linnan hallinnan  Commissioners of Works -virastolle. Toisen maailmansodan aikana linnan lähelle rakennettiin bunkkeri.
Arkkitehtuuri

Ulkomuuri on linnan eteläpuolella ja sen päällä oli puuaita, mutta vain maarakennus on enää jäljellä. Sisäpihan muodostaa 10 metriä korkea ja 2 metriä paksu kurtiinimuuri. Ajan tavan mukaisesti kuorin piti osoittaa itää kohti, minkä vuoksi alttari sijoitettiin itämuurin torniin.
Framlinghamin kaltaisissa vallihautalinnoissa vettä käytetään paljon enemmän kuin olisi tarpeellista puolustuksen näkökulmasta, koska vesimassoilla halutaan vaikuttaa mielikuviin maiseman välityksellä. Onkin arveltu, että linnan rakentamisessa on puolustusta enemmän ajateltu vaikuttavaa julkisivua ja hyviä näköaloja. Sen ulkomuurit ovat sisämuureja korkeammalla ja ne jättävät pohjoissivustan avoimeksi. Länsireuna on sen sijaan hyvin varustettu, vaikka pinnanmuotojenkin puolesta se on paras puolustussuunta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Framlinghamin linna Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Framlingham Castle
Sisäpihan 1100-luvulta peräisin olevat muurit.
A: sisäpiha, B: alapiha, C: ulkomuuri, D: kaupunginmuurit, E: köyhäintalo, F: suuri sali, G: kappeli, H: kaivo, I: keittiö, J: portti, K: vankitorni.
Käännös suomeksi
Arnheminmaa

Arnheminmaa sijaitsee Carpentarianlahden länsipuolella. Kartta vuodelta 1859.
Arnheminmaa on niemimaa Pohjois-Australiassa. Se sijaitsee Pohjoisterritorion koillisosassa Carpentarianlahden länsipuolella. Alueen pinta-ala on 96 000 km². Arnheminmaassa on aboriginaalien reservaatti.
Niemimaan nimesi englantilainen Mathew Flinders vuonna 1803 hollantilaisten Arnhem tai Aernem-laivan mukaan. Laiva saapui seudulle 1623 ja purjehti seuraavaksi Uuteen-Guineaan, jossa alkuasukkaat tappoivat kapteenin ja kymmenen merimiestä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oldest known stone axe found in Arnhem Land (englanniksi)
Arndt–Eistert-reaktio

Yleinen esimerkki Arndt–Eistert-reaktiosta
Arndt–Eistert-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa happokloridi reagoi diatsometaanin kanssa muodostuva välituote hgydrolysoidaan karboksyylihapoksi. Reaktio on tyypiltään homologaatio eli hiiliketjun atomien lukumäärä kasvaa yhdellä. Reaktion raportoivat ensimmäisen kerran saksalaiset Fritz Arndt ja Bernd Eistert vuonna 1935 ja se on nimetty heidän mukaansa. Arndt–Eistert-reaktio soveltuu hyvin muun muassa aminohappojohdannaisten valmistamiseen.