stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hound
Elokuvasarja > Transformers: Viimeinen ritari

Hound tekee paluun elokuvassa Transformers: Viimeinen ritari uutena muuntautumismuotonaan Mercedes-Benzin Unimog-sotilasambulanssi.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984–1986 | Ken Sansom | The Transformers |  |  |
| 2007 | Daniel Ross |  |  | Transformers: The Game |
| 2014 2017 | John Goodman |  | Transformers – Tuhon aikakausi Transformers: Viimeinen ritari |  |
Trivia

Hound näkyy taustalla elokuvassa Seis, tai mamma ampuu.
Aiheesta muualla

Lisätietoa Houndista TFWIKI.Netissä, Transformers-aiheisesta wikiassa
Transformers
Jason Marsden

| Jason Marsden |
| --- | --- |
 Jason Marsden vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jason Christopher Marsden
Syntynyt: 3. tammikuuta 1975 (ikä 49)  Providence, Rhode Island
Näyttelijä
Aktiivisena:  1986–
Merkittävät roolit:  Eddie Wolfgang Munster (The Munsters Today) Peter Pan (Peter Pan and the Pirates) Gregory Morgan (Almost Home) Danger Duck (Loonatics Unleashed)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Jason Christopher Marsden (s. 3. tammikuuta 1975 Providence, Rhode Island) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Rhode Islandilla Linda- ja Myles-nimisille vanhemmille. Hän muutti vuonna 1985 perheineen Kaliforniaan, jossa hän opiskeli Laguna Road Elementary Schoolissa.
Ura

Marsdenin löysi tuottaja Bud Barth, jonka tukemana hän sai pian kiinnityksen. Hänellä oli vuosina 1986–1988 rooli televisiosarjassa General Hospital, sitten The Munsters Todayssa (1988–1991) ja ääninäyttelijänä Kummikarhuissa (1989–1990).
Marsden on saavuttanut menestystä myös elokuvissa, kuten Troijan sodassa (1997) ja How to Make a Monsterissa (2001). Hän on samanaikaisesti ääninäytellyt muun muassa Hopon poppoossa (1995) ja Leijonakuningas 2:ssa (1998).
Marsden on ollut vuodesta 2004 naimisissa Christy Marsdenin kanssa.
Aiheesta muualla

Jason Marsden Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
J. T. Compher

| J>  T. Compher |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1995 (ikä 29) Northbrook, IL, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  Detroit Red Wings
Sarja:  NHL
Pelinumero:  37
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  Colorado Avalanche (NHL)
NHL-varaus:  35. varaus, 2013 Buffalo Sabres
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Colorado Avalanche | 2022  |
Joseph Taylor Compher (s. 8. huhtikuuta 1995 Northbrook, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Detroit Red Wingsiä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä. The Hockey News -verkkolehden mukaan Compher on hyvin luisteleva kahden suunnan hyökkääjä, jolla on korkea työmoraali ja johtajaominaisuuksia, jotka ovat arvokkaita lisiä hänen kokonaisvaltaiseen pelaamiseensa. Hän ei ole kuitenkaan kovin isokokoinen, mikä vähentää Compherin potentiaalia pelata huipputasolla NHL:ssä. Hän laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Compher pelasi Team Illinoisin junioreissa vuoteen 2011 asti, jonka jälkeen OHL-joukkue Saginaw Spirit varasi hänet samana kesänä 217. pelaajana. Compher ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta hän voisi pelata Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Compher vietti vuodet 2011–2013 Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. USHL-junioriliigaa. Kaudella 2012–2013 hän pelasi CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Buffalo Sabres varasi Compherin toisella kierroksella 35. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Vuosina 2013–2016 hän kävi Michiganin yliopistoa. Freshman -kaudellaan 2013–2014 Compher voitti UM:n sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 11+20=31 sekä sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Hänet valittiin kauden päätteeksi B1G:n parhaaksi tulokkaaksi, toiseen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 2014–2015 Compher toimi UM:n varakapteenina.
Kesäkuussa 2015 Buffalo Sabres kauppasi NHL:n varaustilaisuuden yhteydessä Compherin pelaajaoikeudet Colorado Avalancheen, jonne siirtyivät myös toisen kierroksen varausvuoro, Nikita Zadorov ja Mihail Grigorenko. Vaihdossa Sabresiin siirtyivät Ryan O'Reilly ja Jamie McGinn. Compher siirtyi kaudeksi 2015–2016 vielä jatkamaan opintojaan Michiganin yliopistoon. Hän nousi joukkueensa kapteeniksi ja oli koko NCAA:n paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies joukkuetoverinsa Kyle Connorin jälkeen. Compher voitti myös MU:n sisäisen tehotilaston lukemalla +35. Hän voitti kauden päätteeksi B1G:n mestaruuden ja hänet valittiin sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Compher oli ehdolla myös koko NCAA:n parhaalle pelaajalle myönnettävän Hobey Baker Awardin voittajaksi, mutta palkinto meni lopulta kuitenkin Harvardin Jimmy Veseylle.
Huhtikuussa 2016 Compher teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Colorado Avalanchen kanssa. Hän aloitti kauden 2016–2017 AHL-joukkue San Antonio Rampagessa, jossa Compher vietti suurimman osan kaudestaan tehden 41 runkosarjaottelussa tehot 13+17=30, joilla hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Compher debytoi Avalanchen NHL-joukkueessa 2. maaliskuuta 2017 vieraissa Ottawa Senatorsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.13 minuuttia. Compher sai myös yhden kahden minuutin jäähyn huitomisesta. Hän keräsi ottelusta teholukeman –1. NHL-uransa avausmaalin Compher teki kahdeksannessa ottelussaan 15. maaliskuuta 2017 Detroit Red Wingsia vastaan. Hänen osumansa jäi Avalanchen 3–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Compher valittiin ottelun ykköstähdeksi. Hän ei palannut enää NHL-debyyttinsä jälkeen farmiin ja teki kauden aikana NHL:ssä kaikkiaan 21 runkosarjaottelussa tehot 3+2=5.
Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi Compher otti paikan Avalanchen NHL-kauden 2016–2017 avauskokoonpanosta.
Heinäkuussa 2023 Compher teki vapaana agenttina Detroit Red Wingsin kanssa viiden vuoden ja yhteensä 27,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tšekki 2012 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Sotši 2013 | jääkiekko |  |
Compher edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015.
Compher pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja jälkimmäinen hopeaan. Vuoden 2013 turnauksessa hän toimi Yhdysvaltain kapteenina. Compher jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Tyler Motten kanssa tehoilla 3+4=7. Valmennus valitsi hänet Yhdysvaltain turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
Compher pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa ja oli Yhdysvaltain paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 3+6=9.
Muuta

Compherin pikkusisko Jesse pelaa Bostonin yliopistojoukkueessa.
It Was Always You

| ”It Was Always You” Maroon 5 |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: V
 Äänitetty : 2012–2014 Conway Studios (Los Angeles)
 Julkaistu: 29. heinäkuuta 2014
 Tekijä(t): Adam Levine, Sam Martin, Jason Evigan, Marcus Lomax, Jordan Johnson, Stefan Johnson
 Tuottaja(t): Jason Evigan, The Monsters and the Strangerz
 Tyylilaji: pop, electropop
 Kesto: 04.00
 Levy-yhtiö: 222 Records Interscope Records
Maroon 5:n muut singlet
| ”Maps” 2014 | ”It Was Always You” 2014 | ”Animals” 2014 |
It Was Always You on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä ja ainoana promosinglenä yhtyeen viidenneltä studioalbumilta V heinäkuussa 2014.
Kappaleen ovat kirjoittaneet Adam Levine, Sam Martin, Jason Evigan, Marcus Lomax, Jordan Johnson ja Stefan Johnson. ”It Was Always You” ylsi kotimaassaan Billboard Hot 100 -listalla parhaimmillaan sijalle 45, ja Britannian singlelistalla sijalle 40.
Listasijoitukset > Sertifikaatiot

(Sisältävät striimausluvut)
| Maa | Sertifikaatti | Myytyjä kappaleita |
| --- | --- | --- |
|  Italia |  kultalevy | 25 000+ |
|  Yhdysvallat |  kultalevy | 500 000+ |
Iidabashi

Iidabashin rautatieasema vuonna 2011
Iidabashi
Iidabashi (jap. 飯田橋) on Tokion kaupunginosa Chiyodan erillisalueella. Se sijaitsee erillisalueen pohjoisosassa Tokion keisarillisen palatsin pohjoispuolella. Iidabashi käsittää tiiviisti rakennetun alueen vilkkaan Iidabashin rautatie- ja metroaseman länsipuolella Kandajoen varrella. Alueella on asuin- ja toimistorakennuksia sekä julkisia palveluita.
Iidabashin pinta-ala on 0,27 neliökilometriä. Kaupunginosa jakautuu neljään osa-alueeseen, jotka ovat Iidabashi 1-chōme, Iidabashi 2-chōme, Iidabashi 3-chōme ja Iidabashi 4-chōme. Niissä on yhteensä 3 055 asukasta (lokakuussa 2022). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 11 300 asukasta neliökilometriä kohden.
Historia

Nimi Iidabashi (’Iidan silta’) juontaa juurensa Iida Kihee -nimiseen paikalliseen asukkaaseen, joka esitteli aluetta Edoon saapuneelle Tokugawa Ieyasulle vuonna 1590. Kihee teki vaikutuksen Ieyasuun, joka käski nimetä paikan Iidamachiksi (飯田町, ’Iidan kaupunki’) hänen mukaansa. Nimi ei ollut virallinen, mutta se säilyi yleisessä käytössä. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla alueelle sijoittui sotilasluokan asumuksia ja Kandajoen jokisatama.
Meiji-restauraation jälkeen vuonna 1872 nimi Iidamachi virallistettiin kaupunginosan nimeksi. Kandajoen ylittävä silta, jonka mukaan alue on nykyisin nimetty, onkin tätä uudempaa perua: se valmistui vuonna 1881. Kaupunginosan rajoja tarkistettiin ja sen nimeksi vaihdettiin Iidabashi vuonna 1966.
Iidabashin historia liittyy kiinteästi rautateihin. Alueelle perustettiin vuonna 1895 Iidamachin rautatieasema, jota käytti Kōbu-rautatie. Se oli nykyisen Chūō-päälinjan edeltäjä. Myös Chūō-linjan junat käyttivät alun perin Iidamachin asemaa pääteasemanaan, mutta myöhemmin siitä tehtiin tavara-asema, joka oli ennen lakkauttamistaan vuonna 1999 JR kamotsu -tavaraliikenneyhtiön hallussa. Alueella toimi painotuotteiden kuljetukseen tarkoitettu logistiikkakeskus.
Iidabashi-silta
Iidamachin rautatieaseman ympäristö vuoden 1931 ilmakuvassa
Rautatieaseman uudelleenrakennustöitä vuonna 2018
JR kamotsu -rautatieyhtiön tornitalo
Kaupunkikuva ja rakennukset

Iidabashi sijaitsee Chiyodan erillisalueen pohjoisrajalla. Se rajautuu luoteessa Shinjukun erillisalueen Kaguragashin ja Shimo-Miyabichōn kaupunginosiin, pohjoisessa Bunkyōn erillisalueen Kōrakun kaupunginosaan, idässä Chiyodan erillisalueen Kanda-Misakichōn ja Nishi-Kandan kaupunginosiin sekä etelässä Chiyodan erillisalueen Kudanshitan ja Fujimin kaupunginosiin, joiden kanssa se muodostaa yhtenäisen kaupunkikehitysalueen. Pohjoisessa kaupunginosan rajana toimii Kandajoki, jonka yläpuolelle on rakennettu Tokion pääkaupunkimoottoritien Ikebukuro-linja. Kaupunginosan läpi luoteesta kaakkoon kulkee pääkatu Mejiro-dōri.
Iidabashin itäosassa entisen tavara-aseman alueella on i-Garden Air -kaupunkikehityshanke, jonka alueelle on rakennettu 2000-luvun vaihteessa korkeita toimistotorneja. Korkein niistä on noin 150 metriin kohoava Garden Air Tower. Alueella toimivat esimerkiksi rautatieyhtiö JR kamotsu ja suunnittelutoimisto Nikken Sekkei.
Liikenne

Iidabashia palvelee Iidabashin rautatie- ja metrosema, joka on vilkas vaihtoasema. Rautatieasemaa käyttävät JR Higashi-Nihonin Chūō–Sōbu-linjan junat, metroasemaa Tōkyō metron Nanboku-linja, Tōzai-linja ja Yūrakuchō-linja sekä Toei-metron Ōedo-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iidabashi Wikimedia Commonsissa
JDM Automobiles

JDM Automobiles oli ranskalainen mopoautovalmistaja, jonka kotipaikka oli Avrillé. Vuonna 2014 yhtiö hakeutui konkurssiin.
Historia

JDM Automobiles aloitti toimintansa nimellä Forest vuonna 1955. Se valmisti polyesteri muovituotteita.
Vuonna 1975 yhtiö siirtyi autoteollisuudelle ja muutti nimensä Société SIMPA:ksi (Société Industrielle de Matičres Plastiques Armées, lujitemuovien teollisuusyhtiö) ja siitä tuli Alpine- ja Matra-autojen muovikomponenttien alihankkija.
Vuonna 1981 julkaistiin yhtiön ensimmäinen malli nimeltä JDM 49 SL ja siinä oli 49 cm³ bensiinimoottori. Seuraavina vuosina valmistettiin uusia malleja, kuten Nueva, Parthenon, Furio, Orane ja X5. Myöhemmin tuli lisää malleja, kuten Titane, Albizia, Abaca ja Aloes, jotka oli varustettu Yanmarin ja Lombardinin valmistamilla dieselmoottoreilla.
Mallit

JDM 49 SL
JDM X5
JDM Furio
JDM Orane
JDM Titane
JDM Albizia
JDM Abaca
JDM Aloes
JDM Roxsy
JDM Xheos
In This Moment

| In This Moment |
| --- | --- |
 Yhtyeen laulaja Maria Brink
Tiedot
Toiminnassa:  2005–
Tyylilaji:  metalcore, goottimetalli, alternative metal, industrial metal
Kotipaikka:  Los Angeles, California, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Maria Brink, laulu   Travis Johnson, basso   Chris Howorth, kitara   Randy Weitzel, kitara   Tom Hane, rummut  
Levy-yhtiö:  Century Media, 2005–  
Infobox OKNimi-testi OK: 
In This Moment on yhdysvaltalainen vuonna 2005 perustettu metalcorea soittava yhtye. Se on julkaissut viisi albumia, kaikki Century Media Records -levymerkillä. Yhtyeen laulaja Maria Brinkin laulutyyli on sekoitus huutoa ja puhdasta laulua.
Kokoonpano

| --- | --- |
 Nykyiset jäsenet Maria Brink – laulu, piano (2005–)  Chris Howorth – kitara (2005–)  Randy Weitzel – kitara (2011–)  Travis Johnson – basso (2010–)  Kent Diimmel – rummut (2016–) Entiset jäsenet Josh Newell – basso (2005)  Pascual Romero – basso (2005)  Jesse Landry – basso (2005–2009)  Kyle Konkiel – basso (2009–2010)  Blake Bunzel – kitara (2005–2011)  Jeff Fabb – rummut (2005–2011)  Tom Hane - rummut (2011–2016) :  Aikajana
Diskografia > Albumit

Beautiful Tragedy (2007)
The Dream (2008)
A Star-Crossed Wasteland (2010)
Blood (2012)
Black Widow (2014)
Ritual (2017)
Mother (2020)
Godmode (2023)
Diskografia > Livealbumit

Blood at the Orpheum (2014)
Diskografia > Kokoelmat

Rise of the Blood Legion – Greatest Hits (Chapter 1) (2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta In This Moment Wikimedia Commonsissa
In This Moment Myspacessa (englanniksi)
Ita Rina

Ita Rina
Ita Rina (alun perin Italina Lida Kravanja, myöhemmin Tamara Đorđević; 1907[lähde? ]–1979) oli slovenialainen näyttelijä.
Rina varttui Ljubljanassa ja osallistui 19-vuotiaana kauneuskilpailuun, jossa sai paikan finaalista Zagrebissa. Hän saapui paikalle liian myöhään voidakseen enää osallistua, mutta sai osakseen valokuvaajien huomion. Hänen valokuviaan julkaistiin Saksaan, ja hän sai kutsun Berliiniin, jossa hän alkoi saada pieniä elokuvarooleja. Elokuvamaailmaan siirryttyään hän otti uudeksi nimekseen Ita Rinan. Rina pääsi pienten roolisuoritusten jälkeen esiintymään elokuvaan tšekkiläiseen Erotikon. Elokuvassa esitettiin alastomuutta ja rakastelukohtaus, mikä aikanaan oli kiistanalaista. Elokuva kuitenkin teki Rinasta julkisuuden henkilön. Vuonna 1930 Rina esiintyi pääroolissa tšekkiläisessä elokuvassa Tonka Šibenice.
Rina sai tunnettavuutta Yhdysvaltoja myöten. Hän sai Hollywoodista useita työtarjouksia, joista viimeinen vuonna 1931 koski kolmivuotista sopimusta. Rina kuitenkin kieltäytyi tarjouksista ja päätti matkustaa Hollywoodin sijaan Belgradiin. Hän meni naimisiin jugoslavialaisen miehen kanssa ja otti naimisiin mentyään käyttöön nimen Tamara Đorđević. Hän esiintyi Euroopassa toiseen maailmansotaan asti ja asui loppuelämänsä Jugoslaviassa. Rina keskittyi sittemmin pitkälti perhe-elämään, mutta esiintyi vielä vuonna 1960 jugoslavialaisessa elokuvassa Rat.
Aiheesta muualla

Ita Rina Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jari Vanha

Jari Vanha on pellolainen muusikko, säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän on säveltänyt muun muassa Timo K. Mukan runoja, jotka Kai Hyttinen on levyttänyt, sekä nuorisomusikaaleja ja musiikkinäytelmiä. Vanha on saanut myös Pellon kunnan kulttuuripalkinnon vuonna 2008.
Hän on säveltänyt myös musiikin Kansani laulut -näytelmätrilogiaan, jota esitettiin Ylläksen Ihmisen Ringissä vuosina 2010–2015. Näytelmien tekstit kirjoitti Kalervo Uuttu, ja niiden keskeiset laulut on julkaistu CD-levyllä Kansani laulut – Musiikkia trilogiasta Pieni kansani laulu.
Inger Jägerhorn

Inger Kerstin Elisabeth Jägerhorn (os. Urbans, s. 19. maaliskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Ura

Jägerhorn valmistui kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1972, jonka jälkeen hän työskenteli Forum för ekonomi och teknik -aikakauslehden päätoimittajana 1973–1978 ja 1978–1982 Pohjoismaiden neuvoston pohjoismaisen yhteistyön tietopäällikkönä. Vuosina 1982–1986 Järgerhorn oli Hufvudstadsbladetin apulaispäätoimittaja ja taloustoimituksen esihenkilö. Vuodesta 1987 lähtien Jägerhorn työskenteli Tukholmassa Dagens Nyheterin pääkirjoitustoimittajana ja uutispäällikkönä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2000.
Perhe

Jägerhornin isä oli toimittaja Runar Urbans ja isoisä kansanedustaja Georg W. Johansson. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli professori Reginald Jägerhorn. Heidän poikansa on taikuri Robert Jägerhorn.
Teoksia

Finlands näringsliv.  Helsingfors:  Schildt, 1989.  ISBN 951-50045-4-3.
Det brinner en eld : en berättelse med verklighetsbakgrund.  Helsingfors:  tekijä, 2018.  ISBN 978-952-93998-0-2.
Intian Superliiga

| Intian Superliiga |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Intian Superliigan kausi 2015 
Laji:  jalkapallo
Maa(t):  Intia
Perustettu:  21. lokakuuta 2013
Joukkueita:  10
Hallitseva mestari:  Bengaluru FC (1. mestaruus)
Eniten mestaruuksia:  ATK, Chennaiyin FC (2)
Sivusto:  www.indiansuperleague.com
Intian Superliiga (virallisesti Hero Indian Super League pääsponsorin mukaan) on toinen Intian jalkapallon pääsarjoista (toinen on I-League). Intian Superliiga perustettiin vuonna 2013 lisäämään jalkapallon kiinnostusta Intiassa. Sarjassa on kymmenen joukkuetta, jotka pelaavat toisiaan vastaan kahdesti lokakuusta joulukuuhun kestävällä kaudella. Ensimmäinen kausi alkoi lokakuussa 2014 ja historian ensimmäinen Intian Superliigan mestari oli Atlético de Kolkata.
Historiaa

Liiga perustettiin lokakuussa 2013 toiseksi Intian jalkapallon pääsarjaksi I-Leaguen ohella. Sarjan kahdeksan joukkuetta onnistuivat hankkimaan kukin joukkueihinsa menestyneitä jalkapalloilijoita, kuten Delhi Dynamos FC Alessandro Del Pieron, maailmanmestarin vuodelta 2006 ja Mumbai City FC entisen ruotsalaispelaajan Fredrik Ljungbergin.
Ensimmäinen Intian Superliigan kausi starttasi lokakuussa 2014 Atlético de Kolkatan ja Mumbai City FC:n välisellä ottelulla. Tuo peli päättyi Kolkatan hyväksi 3-0 ja kaikkien aikojen ensimmäisen Superliiga-maalin teki etiopialainen Fikru Teferra. Kaudella 2014 mestariksi selviytyi Atlético de Kolkata. Sarjan parhaaksi pelaajaksi valittiin voittajajoukkueen kanadalainen Iain Hume.
Joukkueet 2019

ATK
Bengaluru FC
Chennaiyin FC
Delhi Dynamos FC
FC Goa
Jamshedpur FC
Kerala Blasters FC
Mumbai City FC
NorthEast United FC
FC Pune City
Tunnettuja pelaajia

Luis García (Atlético de Kolkata)
Elano (Chennaiyin)
Alessandro Del Piero (Delhi Dynamos)
Robert Pirès (Goa)
David James (Kerala Blasters)
Fredrik Ljungberg (Mumbai City)
Joan Capdevila (NorthEast United)
David Trezeguet (Pune City)
Käännös suomeksi
Hércules CF

Hércules Club de Fútbol on espanjalainen jalkapalloseura Alicantesta Valencian alueelta. Seura perustettiin vuonna 1922, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Seuran kotistadionina toimii 30 000 -paikkainen José Rico Pérez, joka on nimetty stadionin rakennuttaneen seuran entisen puheenjohtajan mukaan.
Historia

Hércules on pelannut suurimman osan historiastaan Segunda Divisiónissa, mutta sillä on tilillään myös 19 kautta korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa. Ensimmäisen kerran se nousi sarjaan kaudeksi 1935–1936, ja se on vieraillut sarjassa jokaisella vuosikymmenellä 2000-lukua lukuun ottamatta. Menestyksekkäintä aikaa olivat vuodet 1974–1982, jolloin Hércules pelasi kahdeksan peräkkäistä kautta korkeimmalla sarjatasolla. Edellisen kerran se pelasi sarjassa kaudella 1996–1997.
Historia > 2010 Nousu pääsarjaan

Kauden 2009–2010 päätteeksi seura nousi Esteban Vigon luotsaamana takaisin pääsarjaan, kun se voitti 19. kesäkuuta 2010 pelatun ratkaisevan ottelun Real Uniónia vastaan Gal de Irún -stadionilla. Irúnin ja Alicanten välinen suuri välimatka ei estänyt 1400 Hérculesin kannattajaa matkustamasta Irúniin. Peli päättyi lopulta Hérculesin 2–0 voittoon. Tuomarin päätösvihellyksen jälkeen Hérculesin kannattajat valtasivat Gal-stadionin kentän juhliakseen paluuta korkeimmalle sarjatasolle 14 raskaan vuoden jälkeen, jotka seura pelasi Segunda Divisiónissa ja Segunda División B:ssä. Myöhemmin Alicantessa nousua juhlittiin läpi yön useissa juhlatilaisuuksissa, niin kuin vastaanotto kaupungintalolla ja perinteinen kylpy Plaza de los luceros -lähteessä, minne kerääntyi noin 24 000 Hérculesin kannattajaa.
Historia > 2011 Yhden pääsarjakauden jälkeen putoaminen

Kaudella 2010–11 joukkue jäi pääsarjassa toiseksi viimeiseksi ja edessä oli putoaminen Segunda Divisiónaan.
Historia > Aiemmat nimet

1914–1941: Hércules Football Club.
1941–1942: Alicante Club Deportivo.
1942–1943: Hércules de Alicante.
1943–1969: Hércules Club de Fútbol.
1969: Hércules de Alicante Club de Fútbol.
1969–nykyhetki: Hércules Club de Fútbol.
Historia > Entisiä pelaajia

Seurassa vuosien aikana pelanneista voidaan mainita ainakin Luis Aragonés, joka valmensi Espanjan Euroopan mestaruuden voittanutta joukkuetta vuonna 2008. Seurassa on pelannut myös yksi islantilainen, Pétur Pétursson, joka pelasi Islannin maajoukkueessa 41 peliä vuosina 1978-1990, tehden niissä 11 maalia.
Puheenjohtajat

Seuran puheenjohtajista kannattaa erikseen mainita José Rico Pérez, joka oli virassa 14 vuotta yhtäjaksoisesti. Tällä aikakaudella seura saavutti suurimmat urheilulliset menestyksensä.
| --- | --- |
 Heliodoro García (ei tiedossa/22)  José Masiá Enebra (1922/23)  Alberto Misó (1923/24)  Enrique Picó (1924/25)  José Olmos (1925/26)  Enrique Arlandiz (1926/27)  Enrique Picó (1927/29)  Eduardo Campos de España (1929/30)  José Antonio Larrinaga Gorostiza (1930/36)  Eladio Pérez del Castillo (1939/41)  Joaquín Quero Bravo (1941/42)  José Abad Gosálbez (1942/44)  Renato Bardín Más (1944/45)  Miguel Alemany Selfa (1945/48)  José Geralt Rull (1948/49)  Heliodoro Madrona Julbe (1949/51)  Alfonso Guixot Guixot (1951/53)  Juan Pastor Catalán (1953/54)  Alfonso Guixot Guixot (1954/55)  Paulino Verdú Pérez (1955/57):  Luis Ghiloni Rosneoblet (1957/58)  Felipe Fuster Santamaría (1958/62)  Francisco Muñoz Llorens (1962/64)  Joaquín Ferrer Strenge (1964/68)  Tomás Tarruella Alonso (1968/71)  Miguel Luis Vidal Masanet (1971)  José Rico Pérez (1971/85)  José Torregrosa Ronda (1985/87)  José Ramón Solano Rodríguez (1987/88)  Emilio Orgilés Pérez (1988/90)  Manuel Albarracín (1990/92)  Aniceto Benito Núñez (1992 – 20.marraskuuta 1997)  Francisco Peris Pastor (20.marraskuuta 1997 – 26.marraskuuta 1998)  Francisco Muñoz Llorens (väliaikainen) (1998/99)  Antonio Alberola (väliaikainen) (1999)  Luis Esteban Marcos (1999)  José Enrique Carratalá Ferrández (joulukuu 1999 – 2004)  Enrique Ortiz Selfa (2004 – 11.marraskuuta 2004)  Valentín Botella Ros(11.marraskuuta 2004 – nykyhetki)