stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tähtitieteen historia
Keskiaika Euroopassa ja Lähi-idässä

Euroopassa tähtitieteen kehitys lähes pysähtyi keskiajalla. Maakeskinen kaikkeuskäsitys oli vallalla, ja varhaisissa yliopistoissa tähtitiede oli yksi seitsemästä opetuksen perusaineesta (niin sanotut seitsemän vapaata taidetta). Sen sijaan arabimaailmassa astronomit kehittivät tieteen siihen mennessä korkeimmalle tasolleen. Antiikinaikaisia kreikankielisiä teoksia käännettiin arabiaksi ja säilytettiin kirjastoissa, joissa monet niistä selvisivät meidän päiviimme asti. 800-luvulla al-Farghani kirjoitti taivaankappaleiden liikkeistä ja 900-luvulla al-Khujandi rakennutti Teheraniin, silloiseen Persiaan, suuren observatorion, jossa hän pystyi laskemaan Maan akselin kaltevuuden. Samoin Persiassa Omar Khayyám loi kalenterin, joka oli selvästi tarkempi kuin juliaaninen kalenteri ja hiukan gregoriaanistakin tarkempi: siinä tulee virhettä yksi päivä 3770 vuodessa, kun taas gregoriaanisessa virhettä tulee päivä 3330 vuodessa.
Renessanssi ja kopernikaaninen vallankumous

Tähtitieteessä renessanssi koitti Nikolaus Kopernikuksen esiteltyä aurinkokeskisen järjestelmänsä vuonna 1543. Tyko Brahen tekemien tarkkojen planeettahavaintojen pohjalta Johannes Kepler muotoili kolme planeettojen liikettä koskevaa lakia vuosina 1609–1618. Vuosina 1609–1610 Galileo Galilei teki ensimmäiset kaukoputkihavaintonsa, joista tärkein oli Jupiterin neljän suurimman kuun löytäminen. Koska ensimmäistä kertaa oli silmin havaittu, etteivät kaikki taivaankappaleet kiertäneet Maata, alkoi erityisesti katolisen kirkon ylläpitämä maakeskinen maailmankuva lopullisesti murtua.
Taivaanmekaniikan synty

Isaac Newton yhdisti 1600-luvun lopulla fysiikan tähtitieteeseen. Vuonna 1687 julkaisemassaan Principiassa Newton esitti liikelakinsa ja painovoimateoriansa, jotka pätivät maapallon ohella myös muualla maailmankaikkeudessa. Painovoimalain ja liikelakien avulla pystyttiin selittämään myös Keplerin lait, mikä loi vankan pohjan taivaanmekaniikan synnylle. Newton siis yhdisti matemaattisesti kaksi aikaisemmin täysin erillisiltä vaikuttanutta ilmiömaailmaa, taivaankannen ja maanpinnan liikeilmiöt. Lisäksi hän kehitti peilikaukoputken vuonna 1668 ja havaitsi, että Auringon valkoinen valo voidaan jakaa spektrin väreihin.
Moderni tähtitiede

Vuonna 1859 Gustav Kirchhoff huomasi, että tähtien spektreissä olevat kapeat tummat viivat ovat seurausta siitä, että tietyt alkuaineet ovat absorboineet itseensä kyseisen kaistaleen valon aallonpituusalueesta. Vuosisadan lopulla spektrianalyysi ja tähtivalokuvaus kehittyivät voimakkaasti. Valokuvauksen avulla kyettiin havainnoimaan paljon himmeämpiä kohteita, kuin mitä oli paljain silmin mahdollista nähdä kaukoputken okulaarin kautta. Vuonna 1910 havaittiin kaukaisten galaksien (joita vielä silloin luultiin pelkiksi tähtisumuiksi) suuri punasiirtymä, ja Edwin Hubble osoitti vuonna 1923, että Andromedan galaksi on Linnunradan ulkopuolinen kohde. Albert Einsteinin vuosina 1907–1915 kehittämä yleinen suhteellisuusteoria muutti voimakkaasti käsitystä maailmankaikkeudesta. Suhteellisuusteoria selitti ilmiöitä, joita Newtonin lait eivät kyenneet selittämään – muun muassa Merkuriuksen liikerata selittyi vasta suhteellisuusteorian avulla. 1960-luvulla löydettiin muun muassa kvasaarit, pulsarit ja kosminen taustasäteily. Tekniikan kehittyessä 1900-luvulla tähtitiede on kokenut valtavia edistysaskeleita lyhyessä ajassa, ja uusia löytöjä tehdään jatkuvasti avaruusluotainten, modernien teleskooppien sekä tietokoneiden avulla.
Kirjallisuutta

Ferguson, Kitty: Maailmankaikkeuden mittaaminen. Ihminen avaruutta kartoittamassa.  ((Measuring the Universe: The Historical Quest to Quantify Space, 1999.) Suomentanut Jukka Maalampi)  Helsingissä:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-16607-7
Galilei, Galileo: Sidereus Nuncius.  ((Sidereus Nuncius, 1610.) Suomeksi toimittanut Raimo Lehti)  Helsinki:  Ursa, 1999.  ISBN 951-9269-95-9
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin.  (Toisen, uudistetun laitoksen 5. painos)  Helsinki:  Ursa, 2014.  ISBN 978-952-5329-26-1
Lehti, Raimo: Tanssi auringon ympäri. Kopernikus, Kepler ja aurinkokeskisen tähtitieteen synty.  Oulu:  Pohjoinen, 1989.  ISBN 951-749-104-2
Lehti, Raimo: Tähtiä ja ihmisiä.  Helsinki:  Ursa, 1996.  ISBN 951-9269-81-9
Lehti, Raimo: Sfairopoiia. Pallojen ja ympyröiden koneistot vanhalla ajalla.  Helsinki:  Ursa, 2009.  ISBN 978-952-5329-76-6
Markkanen, Tapio: Suomen tähtitieteen historia.  Helsinki:  Ursa, 2015.  ISBN 978-952-5985-26-9
Seppinen, Ilkka: Suomalaisen avaruustutkimuksen historia. Euroopan avaruusjärjestön jäsenyyteen asti.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2004.  ISBN 951-570-573-8
Teerikorpi, Pekka: Miljoonan vuoden yksinäisyys. Kertomus maailmankaikkeuden ymmärtämisestä.  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-22183-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Society for the History of Astronomy United Kingdom. (englanniksi)
Huhtanen, Jouni: Katse kansallisen tähtitieteen vaiheisiin. Kirja-arvostelu teoksesta Markkanen, Tapio: Suomen tähtitieteen historia. Ursa, 2015. (Agricolan kirja-arvostelut, 4.5.2015)
Kiinalainen tähtitieteilijä vuonna 1675. Utagawa Kuniyoshin kuva (1827–1830).
Kopernikuksen mullistavan ja silloisen maailmankuvan kyseenalaistaneen De Revolutionibusin kansilehti.
Annika Salminen

| Annika Salminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1957 (ikä 67)
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1978
Tyylilajit:  melodinen pop
Levy-yhtiöt:  Dig It
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Annika Salminen (s. 15. maaliskuuta 1957)  on suomalainen laulaja, joka teki yhden soolosinglen ja yhden sooloalbumin Dig It -levymerkille vuonna 1978. Salmisen yksi hitti oli kappale ”Itseteossa”, käännös Buddy Hollyn kappaleesta ”It's So Easy”. Itseteossa-levyn tuottajina olivat Leo Friman ja Jukka Hakoköngäs.
Salminen aloitti uransa 14-vuotiaana bluesrock-yhtye Model 73:n laulusolistina. Ennen soolouraa Salminen vaikutti Dead End 5 -yhtyeessä. Hänet valittiin Suomen parhaaksi rocklaulajaksi vuonna 1976. Joulukuussa 1978 Annika Salminen esiintyi yhdessä Pepe Willbergin kanssa suomalaisille rauhanturvajoukoille Siinailla.
Myöhemmin hän muutti Ruotsiin, avioitui ja työskenteli muulla alalla. Hän kuitenkin jatkoi myös musiikkiuraa nimellä Annika Andersson muun muassa tukholmalaisen Blues Alonen laulusolistina. Hän on julkaissut Ruotsissa bluesrock-tyylisiä omakustannealbumeja yhdessä nuorista muusikoista koostuvan The Boiling Blues Bandin kanssa.
Diskografia

Itseteossa (Digit 1978)
Reborn (2019)
On The Road (2021)
Playing In A Rock’n’Roll Band (2023)
Aiheesta muualla

Annika Salmisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Aarne Salovaara

Aarne Salovaara vuonna 1904.
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | joukkuevoimistelu |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Aarne Ihamo Salovaara (alk. Arne Nylenius, 25. joulukuuta 1887 Kotka – 11. syyskuuta 1945 Kotka) oli suomalainen voimistelija ja yleisurheilija.
Salovaara saavutti joukkuevoimistelussa pronssia Lontoon 1908 ja hopeaa Tukholman 1912 olympialaisissa. Lontoon kisoissa hän osallistui myös yleisurheiluun ja sijoittui perinteisen tyylin keihäänheitossa neljänneksi tuloksella 45,89 sekä karsiutui kiekonheitossa ja vapaan tyylin keihäänheitossa. Hänen kahden käden yhteistulosennätyksensä keihäänheitossa oli 86,85 m (47,90 + 38,95). Vuosina 1904 ja 1906 Salovaara voitti Suomen urheilukuninkaan tittelin. Seuratasolla hän edusti Kotkan Intoa, jonka puheenjohtaja hän oli useaan otteeseen vuosina 1915–1927.
Ammatiltaan Salovaara oli lakimies, ja hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen.
Reijo Eino Salo

| Reijo Salo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1939 Seinäjoki
Kuollut: 6. marraskuuta 2018
Pesäpalloilija
Seura:   Seinäjoen Maila-Jussit 
Tehtävä:  Lukkari
Reijo Eino Valdemar Salo (14. huhtikuuta 1939 Seinäjoki – 6. marraskuuta 2018 Seinäjoki) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti Seinäjoen Maila-Jusseja.lähde?
Reijo ”Reksi” Salo valittiin vuoden lukkariksi 1969 ja samana vuonna hän saavutti SM-hopeaa. Hän pelasi kahdessa Liitto–Lehdistö- sekä yhdessä Itä–Länsi-, Mestarit–Muu Suomi- ja TUL:n Pohjola–Etelä-ottelussa.lähde?
Salo toimi pelaajauransa jälkeen pelinjohtajana. Kaudella 1972 Salo toimi SMJ:n pelinjohtajana ja kaudella 1975 Nurmon Jymyn pelinjohtajana.lähde?
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-hopea: 1969
1 Itä–Länsi-ottelu: 1969
2 Liitto–Lehdistö-ottelua: 1969, 1971
Vuoden lukkari: 1969
Kai Salo

Kai Juhani Salo (22. huhtikuuta 1938 Oulu – 11. kesäkuuta 2017 Turku) oli suomalainen teollinen muotoilija. Hän suunnitteli muun muassa veneitä, matkailuvaunuja, polkupyöriä, valaisimia ja huonekaluja.
Kai Salo opiskeli ensin hienomekaanikoksi Turun ammattikoulussa 1953–1955 ja toimi piirtäjänä turkulaisissa arkkitehtitoimistoissa vuoteen 1964 asti, jolloin hän pääsi opiskelemaan Taideteolliseen korkeakouluun. Hän tuli tunnetuksi muotoilijakoulutuksen lopputyönä suunnittelemallaan futuristisella Oculus 104 -asuntoveneellään, joka herätti kansainvälistä kiinnostusta.
Vuosina 1973–1990 Kai Salo toimi Oy Lohja Caravan Ab:n Solifer- ja Kafi-matkailuvaunujen pääsuunnittelijana. Hän on suunnitellut paljon muitakin muovituotteita muun muassa Décembre-, Hj. Jousi-, Paraisten Kalkki- ja Treston-yhtiöille. Valaisimia Salo on piirtänyt SLO:lle ja Arisuo Oy:lle, jalometallituotteita Turun Hopealle ja Tinarte Oy:lle. Kai Salon kalustesuunnitteluasiakkaita ovat olleet Turun Metallikaluste, Wulff-Yhtiöt, SOK Koulupalvelu ja Brio Scanditoy. Kai Salon TM-Kalusteelle suunnittelemaa TM-13-tuolia on valmistettu vuodesta 1973 lähtien noin miljoona kappaletta vuoteen 2009 mennessä.
Salo on toiminut tuotekehityksen ja teollisen muotoilun luennoitsijana Turun ammattikorkeakoulussa.
Aiheesta muualla

Kai Salon muotoilutarinat Designarkiston verkkosivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kai Salo Arsnet-sivustolla
Yrjö Salpakari

Yrjö Sakari Salpakari (s. 25. syyskuuta 1945) on suomalainen ampumahiihtäjä.
Salpakari osallistui kaksien olympialaisten ampumahiihtokilpailuihin. Grenoblessa 1968 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 25:nneksi. Sapporossa 1972 hän jäi yhden ohilaukauksen päähän kultamitalista ja sijoittui viidenneksi.
MM-kilpailuissa Salpakari sijoittui viestissä neljänneksi vuosina 1970, 1971 ja 1973. Henkilökohtaisella MM-matkalla hän oli parhaimmillaan kahdeksas vuonna 1974. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti 20 kilometrillä vuonna 1972 ja viestissä vuonna 1973.
Salpakari edusti urallaan Suonenjoen Vasamaa ja Iisveden Kiriä. Hän voitti viestissä Suomen mestaruuden vuonna 1968. 2000-luvulla hän on jatkanut hiihtämistä veteraanisarjoissa ja osallistunut myös soutukilpailuihin.
Työpaikkakiusaaminen

Työpaikkakiusaaminen tarkoittaa tilannetta, jossa yksi tai useampi työyhteisön jäsen joutuu toistuvasti järjestelmällisen kielteisen tai vihamielisen käyttäytymisen kohteeksi.
Työpaikkakiusaamisen määrittelyä > Rikoksen tunnusmerkistön täyttyminen

Työpaikkakiusaaminen etenee harvoin poliisille. Esimerkiksi Etelä-Suomen aluehallintovirastoon otettiin vuonna 2011 yhteyttä yli kolmestasadasta mahdollisesta häirinnästä ja haitallisesta henkisestä kuormituksesta. Virasto vei poliisille vain neljä tapausta.
Työpaikkakiusaamisen seuraukset

Työpaikkakiusaamisesta seuraa niin fyysistä kuin psyykkistäkin oireilua. Sen jatkuessa pitkään vaarana on uhrin henkisen ja fyysisen terveyden murtuminen kokonaisvaltaisesti, sosiaalinen eristäytyminen tai itsemurha. Vaikutukset myös leviävät laajalle työyhteisöön ja myrkyttävät työskentelyilmapiirin, jolloin sairastumiset ja poissaolot lisääntyvät. Työpaikkakiusaamisen on todettu aiheuttavan myös tilannetta sivusta seuraavissa työntekijöissä samoja haitallisia seurauksia, joita tavataan itse kiusatuilla, esimerkiksi masentuneisuutta, hermostuneisuutta, väsymystä ja uniongelmia.
Työpaikkakiusaaminen Suomessa ja Euroopassa

Työpaikkakiusaaminen oli jo vuonna 2008  Suomessa kaksi kertaa yleisempää kuin keskimäärin muualla Euroopassa. Viidesosaa suomalaisista on kiusattu työpaikalla. Ruotsissa työpaikkakiusaamisen lukemat ovat vain neljänneksen Suomen lukemista. Asiaa tutkinut professori Liisa Keltikangas-Järvinen toteaa: ”Ennen kuin kiusaaminen voi tapahtua, pitää olla se suuri joukko, joka taputtaa käsiään tai vähintään kääntää päänsä ja antaa kiusaamisen tapahtua.”
Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö toteutti vuonna 2010 uusimman työolotutkimuksen, jossa todettiin, että EU-27-maissa  keskimäärin 4,1 % työssä käyvistä oli kokenut työpaikkakiusaamista viimeksi kuluneen vuoden aikana. Tätä parempi vertailuryhmä eli Länsi-Euroopan EU-15-maat antoivat tulokseksi, että kiusaamista oli kokenut 4,7 % tutkituista. Useimmin kiusaamista oli koettu Ranskassa, Belgiassa, Hollannissa ja Itävallassa. Suomessa kiusaamista oli kokenut 6,2 %, mikä vastaa hyvin Työterveyslaitoksen vuoden 2009 Työ ja terveys Suomessa -tutkimuksen tulosta.
Työpaikkakiusaamisen taktiikoista on tehty yleisyystutkimuksia

Workplace Bullying Instituten tutkimuksen mukaan yhdysvaltalaisessa kulttuurissa esiintyvän työpaikan henkisen väkivallan taktiikoista 25 yleisintä ovat:
Syytetään henkilöä valheellisesti ”virheistä”, joita ei oikeasti ole tehty (71 prosenttia).
Tuijottaminen, uhkaava käytös ja vihamielisyyden selvä osoittaminen henkilölle (68 prosenttia).
Mitätöidään henkilön ajatuksia tai tunteita (”Voi, että on typerää”) kokouksissa ja työyhteisössä (64 prosenttia).
Käytetään ”mykkäkoulua”, ”jätetään pois” tai muuten eristetään henkilö muista (64 prosenttia).
Esitetään kohteen hallitsemattomia mielialan vaihteluja ryhmän edessä ja tahallisesti ärsyttäen henkilöä (61 prosenttia).
Tehdään omat säännöt jotenkin lennossa henkilölle, vaikka ei itse niitä noudateta (61 prosenttia).
Huomiota kiinnitetään häirikön oman työn tai oman erinomaisuuden kehumiseen, vaikka näyttöä ei ole (58 prosenttia).
Ankaraa ja jatkuvaa kritisointia esitetään henkilöstä, jolla on eri tavoite (57 prosenttia).
Levitetään perättömiä huhuja tai juoruja henkilöstä (56 prosenttia).
Kannustetaan ihmisiä kääntymään sitä henkilöä vastaan, jota on kiusattu (55 prosenttia).
Eristetään henkilö työtovereista joko sosiaalisesti tai fyysisesti (54 prosenttia).
Julkisesti valehdellaan henkilön työtuloksista tai mitätöidään niitä (53 prosenttia).
Huudetaan, vähätellään tai tehdään henkilö naurunalaiseksi toisten edessä (53 prosenttia).
Varastetaan kunnia muiden tekemästä työstä (plagiointi) (47 prosenttia).
Valehdellaan henkilön työsuorituksista (46 prosenttia).
Valehdellaan henkilön olevan ”tottelematon”, kun ei ole noudattanut häirikön mielivaltaisia komentoja (46 prosenttia).
Luottamuksellisia tietoja levitellään tahallaan henkilön nöyryytämiseksi yksityisesti tai julkisesti (45 prosenttia).
Kostetaan henkilölle kiusaamisesta tehty valitus (45 prosenttia).
Herjataan henkilöä sanallisesti sukupuoleen, etniseen taustaan, puheeseen, ikään, kieleen tai vammaisuuteen vedoten (44 prosenttia).
Määrätään toisarvoisia töitä henkilölle jonkinlaisena rangaistuksena (44 prosenttia).
Tehdään epärealistisia vaatimuksia henkilölle (työmäärä, määräajat, vastuut) (44 prosenttia).
Aloitetaan perätön kampanja henkilön savustamiseksi ulos työyhteisöstä eikä työnantaja puutu asiaan (43 prosenttia).
Uhkaillaan tai muuten painostetaan lopettamaan tai hakemaan siirtoa (43 prosenttia).
Sabotoidaan henkilön työpanos tai tiimin tavoite (41 prosenttia).
Varmistetaan henkilön epäonnistuminen esim. projektissa, jättämällä tarvittavat työt tahallisesti tekemättä (40 prosenttia).
Työpaikkakiusaajan tiedostaminen olevansa kiusaaja

Työpaikkakiusaajista yllättävän harva tunnistaa itsensä kiusaajaksi. Näin on haastattelututkimuksissa todettu.
Tunnettuja työpaikkakiusaamistapauksia

Syyskuussa 2013 alkoi suurta julkisuutta saanut kiusaamisoikeudenkäynti, jossa syytettynä oli  Auto- ja kuljetusalan työntekijäliiton AKT:n entinen johtaja Timo Räty. Oikeudenkäynnissä tutkittiin jopa kuusi vuotta (vuosina 2006-2012) jatkunutta työpaikkakiusaamista, joka sai oikeudessa nimikkeen pahoinpitely.  Käräjäoikeus katsoi vuonna 2015 Rädyn syyllistyneen myös työsyrjintään, sillä kiusaamisesta valittanut Hilkka Ahde erotettiin heti hänen tehtyään Aluehallintovirastolle käsittelypyynnön epäasiallisesta kohtelustaan. Hovioikeus kuitenkin kumosi syytteen työsyrjinnästä vuonna 2016, koska oli vaikeaa todistaa, että Ahde erotettiin juuri kiusaamisilmiannon takia. Päätös ei ollut yksimielinen, vaan se tehtiin äänestämällä. Helsingin hovioikeus vahvisti kuitenkin käräjäoikeuden Rädylle langettaman työpaikkakiusaamistuomion eli tuomion henkisestä pahoinpitelystä. Räty tuomittiin 80 päiväsakkoon, joka merkitsi Rädyn silloisella AKT:n puheenjohtajan tulotasolla noin 2 000 euron sakkoja.
Taiteen alalla valitettavasti koetaan työpaikalla kiusaaminen edelleen romantisoidun luonnollisena osana "tulisten taiteilijasielujen" temmellystä (vrt. esim. Jouko Turkan opetus- ja ohjaamismenetelmät).
Työpaikoilla on tapahtunut useita todistamattomiksi jääneitä työpaikkakiusaamistapauksia, muun muassa tullin pääjohtajan Antti Hartikaisen epäilty alaisten kiusaaminen ja jo vuosikausia työpaikalla jatkunut räjähdysherkäksi kuvailtu tilanne.
Kirjallisuutta

Saarikoski, Helena: Kateus, juoru, kiusaaminen: Esseitä henkisestä yhteisöväkivallasta.  Helsinki:  Nemo, 2006.  ISBN 952-5613-29-1
Jokinen, Brita: Kiusaaja keskellämme.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 951-0333-69-7
Aiheesta muualla

Työpaikkakiusaaminen Työterveyslaitoksen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Euroopan Työterveys- ja Työturvallisuusvirasto
TEM, Hyvän työn manifesti, Toimintaehdotukset työpaikkakiusaamisen vähentämiseen
Työpaikkakiusattu kertoo, MTV3: Studio55
Tietoa työpaikkakiusaamisesta ja tukea työpaikkakiusatulle
FINLEX - Ajantasainen lainsäädäntö: Työturvallisuuslaki (Arkistoitu – Internet Archive)
Väärämäki, Heidi: Huippuyliopiston psykologian professori neuvoo: Näin pärjäät ilkeiden ihmisten kanssa töissä. Helsingin Sanomat 12.10.2017.
Salsette

Mumbain keskusta (kelt.) ja esikaupunkialue (vihr.) Salsetten kartalla.
| --- | --- |
Sijainti:  Maharashtra Intia
Vesialue:  Ulhasjoen suisto
Merialue:  Arabianmeri
| --- | --- |
Asukasluku:  15 111 974
Asutuskeskukset:  Mumbai ja Thane
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Salsette (marathiksi सालशेत, Sālśet tai साष्टी, Sāṣṭī) on väkiluvultaan Intian suurin saari. Se sijaitsee Arabianmeressä Maharashtran osavaltion länsirannikolla. Saarella sijaitsevat Mumbain ja Thanen kaupungit.
Nykyinen Mumbain alue koostui alun perin seitsemästä asutetusta saaresta. 1600-luvulla alkaneessa maantäyttöhankkeessa seitsemän saarta yhdistettiin 150 vuoden kuluessa yhdeksi saareksi.
Saltvikin vaakuna

Saltvikin vaakuna
Saltvikin vaakuna on Saltvikin kunnan tunnus. Vaakunan aiheen harjakoro viittaa Saltvikin selkään, joka jakaa kunnan Länsi- ja Itä-Saltvikiin. Liljat liittyvät pitäjän vanhaan kivikirkkoon 1200-luvulta, joka on pyhitetty Pyhälle Marialle, jonka tunnus heraldiikassa lilja on.
Vaakunan selitys kuuluu ”Kilpi alaisen harjakoron jakama punaiseen ja kultaan, punaisessa kentässä kaksi kultaliljaa vieretysten.” Vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja Saltvikin kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 6. helmikuuta 1949. Ahvenanmaan maakuntahallitus vahvisti vaakunan käyttöön 9. huhtikuuta 1952.
Eero Salonen

Eero Ilmari Salonen (25. heinäkuuta 1932 Helsinki – 22. toukokuuta 2006 Thaimaa) oli suomalainen koripalloilija.
Salonen kuului Suomen koripallomaajoukkueeseen, joka edusti maata Helsingin olympialaisissa 1952. Suomessa 180 cm pitkä Salonen edusti Helsingin Jyryä.
Aiheesta muualla

Eero Salosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Suomen joukkue – Koripallo kesäolympialaisissa 1952
4 Heinänen |
5 Karhunen |
6 Kyöstilä |
7 Laaksonen |
8 Lahtinen |
9 Lindholm |
10 Mutru |
11 Nuutinen |
12 Pöyhönen |
13 Ristola |
14 Salonen |
15 Suviranta |
16 Sylander |
17 Virtanen |
Valmentaja Simola
Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1953
3 Lampén |
4 Nuutinen |
5 Lindholm |
6 Suviranta |
7 Hynninen |
8 Heinänen |
9 Laaksonen |
10 Virtanen |
11 Salonen |
12 Gustafsson |
13 Mutru |
14 Pietarinen |
Valmentaja Ojanen
Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1955
3 Lampén |
4 Nuutinen |
5 Lindholm |
6 Suviranta |
7 Heinänen |
8 Virtanen |
9 Salonen |
10 Sylander |
11 Ravantti |
12 Kuusela |
13 Jokinen |
14 Mutru |
15 Tuominen |
Valmentajat Ojanen & Tuominen
Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1957
3 Lampén |
4 Nuutinen |
5 Lindholm |
6 Suviranta |
7 Jantunen |
8 Suhonen |
9 Kala |
10 Kuusela |
11 Sylander |
12 Salonen |
13 Mutru |
14 Koivisto |
Valmentaja Tuominen
Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1959
3 Köli |
4 Lampén |
5 Palkoaho |
6 Nenonen |
7 Nuutinen |
8 Lindholm |
9 Jantunen |
10 Rousti |
11 Kala |
12 Kuusela |
13 Salonen |
14 Vartia |
Valmentaja Tuominen
Tähtikaniinikala

| Tähtikaniinikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Kaniinikalat Siganidae
Suku::  Siganus
Laji::  sutor
Kaksiosainen nimi
 Siganus sutor  (Valenciennes, 1835) 
Katso myös
   Tähtikaniinikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tähtikaniinikala (Siganus sutor) on kaniinikalojen (Siganidae) heimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji. Sen kuvasi tieteelle Achille Valenciennes vuonna 1835.
Koko ja ulkonäkö

Tähtikaniinikala kasvaa yleensä noin 30 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 45 senttimetrin mittaiseksi. Selkäevässä on 13–14 piikkiruotoa ja kymmenen nivelruotoa, peräevässä seitsemän piikkiruotoa ja 9–10 nivelruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tähtikaniinikalaa tavataan Intian valtamerellä Afrikasta ja Aasiasta. Lajin elinympäristöä ovat matalat rannikkovedet ja riutat. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut tähtikaniinikalan elinvoimaiseksi lajiksi.
Ravinto ja elintavat

Tähtikaniinikala on suurimmaksi osaksi kasvissyöjä. Se käyttää ravinnokseen pääasiassa makroleviä. Laji elää pienissä parvissa korkeintaan 20 metrin syvyydessä. Tähtikaniinikala voi elää korkeintaan kolme vuotta.
Tähtikaniinikala
Heikki Sammallahti

Heikki Albert Sammallahti (alk. Henry Albert Lundahl, 20. tammikuuta 1886 Pyhäjärvi Ol – 17. lokakuuta 1954 Kokkola) oli suomalainen voimistelija. Hän osallistui Tukholman olympialaisiin 1912 ja saavutti joukkuevoimistelussa hopeaa. Kotimaassaan hän edusti Ylioppilasvoimistelijoita, Kemin Intoa, Seinäjoen Urheilijoita ja Kokkolan Voimistelijoita.
Sammallahti toimi voimistelunopettajana sekä urheilun järjestötehtävissä ja kunnallispolitiikassa. Hän osallistui sisällissotaan valkoisten puolella ja toimi Kokkolan suojeluskunnassa aina sen lakkauttamiseen asti 1944.
Salmisiirtokunnat

Salmisiirtokunnat (engl. Straits Settlements) oli Britannian kruununsiirtomaa Malakan niemimaalla vuosina 1826–1946. Vuosina 1942–1945 se oli Japanin miehittämänä. Salmisiirtokuntia olivat Malakka, Singapore, Penang ja Dinding