stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalkkiniitty

Kalkkiniitty Kentissä, Englannissa.
Kalkkiniitty tai kalkkiketo on biotooppi, jonka maaperän happamuus on vähäinen maaperässä esiintyvän kalkin takia. Ohuen humuskerroksen alla on yleensä kalkkikivikallio. Kalkkiniittyjen kasvisto on erittäin monimuotoista – neliömetrillä kalkkiniittyä voidaan tavata jopa 40 kukkivaa kasvilajia. Ylänköalueilla 250 metrin yläpuolella kalkkiniittyjen lajistossa on myös vuoristoille tyypillisiä lajeja.
Suomessa kallio- ja maaperä ovat yleensä karuja ja happamia, ja kalkinsuosijakasveja on vähän.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ikonen, Iiro: Perinnemaisema- ja metsäluontotyyppien suojelu Suomessa ja Ruotsissa sekä hoidon rahoitusmahdollisuudet, s. 7.  Turku:  Lounais-Suomen ympäristökeskus, 2004.  ISBN 951-614-022-X  Teoksen verkkoversio Viitattu 26.6.2019.
Piru

Hugo Simberg, Piru padan ääressä, 1897.
Piru on suomalaisessa kansanperinteessä joko paholaista palveleva tai muutoin vähäisempi paha olento eli demoni, tai itse paholainen. Tässä artikkelissa käsitellään suomalaisen kansanperinteen piruja siltä osin, miten ne vertautuvat demoneihin.
Sana piru on mahdollisesti deminutiivi, vähättelevä johdos paholaista merkitsevästä sanasta perkele. Sana perkele taas on sukua slaavilaiselle ukkosenjumalaa merkitsevälle sanalle Perun. Myös pirun erillistä lainautumista sanasta Perun on aiemmin ehdotettu, mutta sitä ei enää pidetä todennäköisenä. Suomen kirjakielessä pirun mainitsee ensimmäistä kertaa Mikael Agricola Raamatun käännöksessään. Hän tarkoitti sillä perkelettä eli paholaista. Kuitenkin suomalaisessa kansanperinteessä pirut esiintyvät usein joukkona pieniä pahoja olentoja, jotka muistuttivat hiisiä, peikkoja ja maahisia, ja joskus yksittäisinä olentoina. Suomalaisen kansanperinteen pirut rinnastuvat pitkälti eri puolilla maailmaa tunnettuihin demoneihin.
Pirun käyttäytyminen

Päinvastoin kuin paikkaan sidotut kummitukset, pirut ja demonit saattavat vaeltaa ympäriinsä etsien sopivia uhreja. Ne voivat iskeä äkkiarvaamatta ja riivata ihmisiä eli asettua ihmiseen asumaan. Riivattu ihminen saattaa käyttäytyä hullusti tai sairastua, tai hänen persoonallisuutensa voi muuttua täysin. Riivauksen voi poistaa asiansa osaava manaaja. Pirut ovat voineet myös riivata taloa eli tulla taloon asumaan ja häiritsemään talonväkeä. Tällöinkin on tarvittu manaajaa tai taikoja pirujen karkottamiseksi.
Suomalaiset tarinat

Suomesta tunnetaan kertomuksia, joiden mukaan piru on tullut häätansseihin tuntemattoman miehen hahmossa. Hän on saattanut tanssittaa morsianta, joka on sairastunut tai häpäistynyt tästä toimituksesta. Piru voi myös tekeytyä naiseksi ja turmella miehen.
Piru saattoi kaapata lapsia. Silloin lapsi ja Piru päätyivät näkymättömiksi kiertolaisiksi. Lapsen ruuaksi päätyi vain sellainen ruoka, jolle oli kirottu. Se saattoi tapahtua esimerkiksi silloin, jos lapsi tai Piru sai lehmän kaatamaan maitokannun ja lypsävä piika kirosi. Silloin Piru salli lapsen nuolla maassa olleen maidon. Jos taas piika siunasi, silloin lasta rankaistiin tai hän jäi ilman ruokaa.
Kristillisen ajan suomalaisissa kansantarinoissa Piru nähdään vääryyksien rankaisijana. Siinä toimessa saatetaan myös päätyä tilanteeseen, jossa Piru korjaa vääryyden. Esimerkiksi kaupassa huijannut isäntä päätyy Pirun käsiin, mutta samalla renki saa Pirulta tiedon, minne rahat on kätketty. Tarina jatkuu sitten niin, että renki jakaa omaisuuden takaisin niille, jotka ovat tulleet huijatuksi.
Kerrotaan myös, että jos saunaan jää yöksi, piru voi suuttua siitä ja tappaa ihmisen.
Kirjallisuutta

Klemettinen, Pasi 1997: Mellastavat pirut. Tutkimus kansanomaisista paholais- ja noituuskäsityksistä Karjalankannaksen ja Laatokan karjalan tarinaperinteessä. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Purola, Mari (toim.): Suomalainen piru: Paholainen kansanperinteessä.  (Kuvitus: Christer Nuutinen)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011.  ISBN 978-952-222-289-3
Simonsuuri, Lauri (toim.): Myytillisiä tarinoita.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 229. – 4. painos (1. painos 1947))  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISBN 951-746-083-X
Toksikologia

Toksikologia
Toksikologia on tieteenala, joka tutkii vierasaineiden haitallisia vaikutuksia eliöihin. Se on poikkitieteellinen ala, joka omaksuu tietoa ja teknisiä taitoja biokemiasta, kemiasta, genetiikasta, matematiikasta, lääketieteestä, farmakologiasta, fysiologiasta ja fysiikasta. Toksikologian keskeisiä tutkimusaloja ovat tuoteturvallisuus ja tuoteriskien arviointi. Toksikologiassa on erilaisia suuntauksia, mutta kaikkia suuntauksia yhdistää eliöille haitallisten mekanismien tutkiminen.
Toksikologian historia

Toksikologia on yksi vanhimmista tieteenaloista. Sanan toksilogia juurena on kreikan sana ”toxon”, jousipyssy, jolla alun perin ei ollut mitään tekemistä myrkkyjen kanssa. Jousiaseesta johdettiin termi ”toxikos”, ”toxicos” tai ”toxicon” eli myrkky, johon nuolet kastettiin. Nimi lienee johdettu skyyttien tavasta kastaa nuolensa myrkkyyn. Kirjoitetun toksikologian historian katsotaan alkaneen noin 1500 eaa. Tältä ajalta on peräisin egyptiläinen Ebersin papyrus, vanhin säilynyt farmakopea eli lääkekirja. Siinä kuvataan muun muassa myrkkykatkon ja oopiumin ominaisuuksia.
Lääkäri Paracelsus vaikutti renessanssiajalla keskeisesti toksikologian kehitykseen. Hän kiteytti ensimmäistä kertaa sekä farmakologian että toksikologian keskeisen periaatteen: ”Ei ole myrkytöntä ainetta, kaikki aineet ovat myrkyllisiä. Vain annoksesta riippuu se, että aine ei ole myrkkyä.” Toisin sanoen aineita ei voida jakaa myrkkyihin ja myrkyttömiin, vaan kaikista on liian suurina annoksina haittaa elimistölle.
Nykymuotoisen toksikologian voidaan katsoa alkaneen espanjalaissyntyisen lääkärin Mathieu Orfilan (1787–1853) työstä. Hän osoitti ensimmäisenä yhteyden myrkkyjen ja biologisten vaurioiden välillä. Hän julkaisi tuloksensa muodollisesti teoksessaan Traité des poisons, jota kutsutaan myös nimellä Toxicologie générale. Teoksessaan Orfila demonstroi myrkkyjen elinspesifisiä vaikutuksia ruumiinavauksista saatujen näytteiden avulla. Hän osoitti siten myrkytysten seurauksena tapahtuvien kudosvaurioiden olemassaolon.
Toksikologia saatetaan yhä mieltää lähinnä ”historialliseksi myrkkyopiksi” menneisyytensä takia. Vielä vuonna 1875 asetetun määritelmän mukaan ”toksikologia on lääketieteen haara, joka keskittyy myrkkyjen historiaan, ominaisuuksiin ja vaikutuksiin elävässä ihmisruumiissa”.
Suuntaukset > Ympäristötoksikologia ja ekotoksikologia

Ympäristötoksikologian tehtävänä on lisätä ymmärrystä ympäristön kemiallisten, fysikaalisten ja biologisten altisteiden vaikutuksista eliöihin. Eliöt altistuvat jatkuvasti erilaisille kemikaaleille ilman, veden, maaperän ja ruoan kautta. Ympäristötoksikologia pyrkii selvittämään, mitkä kemikaalit ovat ympäristön ja biologian kannalta haitallisia, kuinka suuri altistus aiheuttaa haittoja ja millaisia haittoja kukin altiste aiheuttaa. Ympäristötoksikologialle on tyypillistä keskittyminen ihmisiin ja terveysvaikutukset ihmisissä, mutta se ei rajoitu niihin.
Ekotoksikologiaa pidetään ympäristötoksikologian tieteenhaarana, ja niillä onkin paljon yhteistä. Se eroaa ympäristötoksikologiasta kuitenkin siinä mielessä, että tutkimus kohdistuu yksilöiden sijasta kokonaisiin yhteisöihin ja ekosysteemeihin.
Suuntaukset > Vesitoksikologia

Vesitoksikologia on tutkimusta haitta-aineiden toksisista vaikutuksista vesieliöihin. Vesitoksikologian juuret ovat limnologiassa ja saastuneiden vesien biologisessa tutkimuksessa. Jo vuonna 1887 ymmärrettiin, että tiettyjen lajistojen läsnäolosta tai poissaolosta voidaan tehdä johtopäätöksiä saastuneisuudesta huomattavan paljon paremmin kuin kemiallisilla tai fysikaalisilla tutkimusmenetelmillä. Vesitoksikologiassa tutkitaan haitta-ainepitoisuuksien vaikutuksia vesieliöihin, esimerkiksi kaloihin. Tutkimuksen kohteena ovat akuutin toksisuuden lisäksi pitkäaikaiset vaikutukset kasvuun, lisääntymiseen, käyttäytymiseen, kudosjäämiin ja biokemiaan. Haitta-aineet voivat olla tyypillisesti esimerkiksi torjunta-aineita.
Suuntaukset > Kliininen toksikologia

Kliininen toksikologia tutkii pääasiassa terapeuttisiin tarkoituksiin käytettyjen aineiden (esimerkiksi lääkkeet ja luontaistuotteet) toksisia vaikutuksia. Väljemmän määritelmän mukaan kliiniseen toksikologiaan kuuluvat myös aineet, joita ei käytetä terapeuttisessa tarkoituksessa, kuten alkoholi ja huumeet. Kliinisen toksikologian saatetaan lukea myös teollisuuden päästöt ja torjunta-aineet. Ihmiselimistön vasteet edellä luetelluille aineille voivat olla esimerkiksi kemikaaliallergioita, yliherkkyyksiä, elimistön systeemisiä reaktioita tai mutageenisia, teratogeenisia tai karsinogeenisia vaikutuksia.
Suuntaukset > Hallinnollinen toksikologia

Hallinnollinen toksikologia hyödyntää toksikologisen tutkimuksen tuottamaa tietoa päätöksenteossa. Se vaikuttaa osaltaan teollisten kemikaalien tuotantoon, testaustapoihin ja jakeluun. Lisäksi sillä on vaikutuksensa GLP-menettelyihin ja standardien laatimiseen juomaveden, ilman ja elintarvikkeiden toksisten aineiden enimmäispitoisuuksille. Hallinnollinen toksikologia nojautuu vahvasti periaatteeseen, että muita eliöitä voidaan käyttää tarkkoina malleina, kun tehdään ennusteita toksisista vaikutuksista ihmiseen. Edellytyksenä kuitenkin on se, että testauksia tulee tehdä monipuolisesti eri malliorganismeilla ja että kunkin mallin heikkoudet ja vahvuudet tunnetaan.
Suuntaukset > Työtoksikologia

Työtoksikologiassa tutkitaan työympäristön altisteiden vaikutusta työntekijöihin. Tutkimuksen kohteena ovat kemialliset, fysikaaliset ja biologiset altisteet. Kokeellinen työtoksikologia tutkii työperäisten altisteiden vaikutuksia ja vaikutusmekanismeja koe-eläinmallien avulla ja ennustaa ihmiselle koituvia haittoja. Nykyaikaisessa prosessiteollisuudessa, rakennustuotannossa sekä useilla metalliteollisuuden aloilla käytetään lukuisia raskasmetalleja ja orgaanisia yhdisteitä raaka-aineina, katalyytteinä ja reaktantteina.
Suuntaukset > Muut suuntaukset

Toksikologia voidaan jakaa yllä mainittujen suuntausten lisäksi seuraaviin:
Toksikogenomiikka
Kemiantoksikologia
Forensinen toksikologia
Lääketieteen toksikologia
Menetelmät > Eläinkokeet

Toksikologinen tutkimus on perinteisesti ollut deskriptiivistä, toksisia vaikutuksia kuvailevaa ja kokeellista. Toksisten vaikutusten kuvaamisessa on käytetty paljon eläinkokeita. Toksikologiset eläinkokeet ovat suurelta osin tuoteturvallisuutta mittaavia testejä. Niitä teettävät farmasian yritykset ja kemianteollisuus testatakseen tuotteitaan. Vuonna 2005 EU arvioi Euroopassa käytettävän noin miljoona eläintä vuosittain toksikologisiin testeihin, mikä on noin 10 prosenttia kaikista eläinkokeista. On arvioitu, että jokaista testattua kemikaalia kohden tarvitaan 5 000 eläintä, pestisidin testaamiseen 12 000 eläintä.
Menetelmät > In vitro -menetelmät

Uudempaa toksikologista tutkimusperinnettä edustaa mekanistinen lähestymistapa, jonka avulla pyritään selvittämään toksisuuden mekanismeja ja olosuhteiden vaikutusta näihin. Tutkimus on suureksi osaksi yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa tehtävää perustutkimusta. Toksisuusmekanismien selvittämisessä käytetään paljon in vitro -menetelmiä. Testattavien kemikaalien määrä kasvaa jatkuvasti esimerkiksi Euroopan unionin REACH-lainsäädännön vaatimusten myötä. Haittavaikutusten mittaamiseen käytetään nykyisin enenevässä määrin in vitro -menetelmiä, joilla pyritään vähentämään testaamiseen tarvittavien eläinkokeiden määrää. Erilaisten in vitro -menetelmien pääasiallinen tehtävä on selvittää myrkyllisyyden solutason mekanismeja, joiden ymmärtäminen on tärkeää sekä myrkyllisyyden estämisen että säätelyn kannalta.lähde?
Menetelmät > Laskennalliset menetelmät

Laskennallinen toksikologia on uusi, nopeasti kehittyvä tieteenala. Se yhdistelee informaatiota eri lähteistä ja kehittää matemaattisia ja laskennallisia malleja, joiden avulla voidaan ymmärtää ja ennustaa kemikaalien haitallisia vaikutuksia. Poikkitieteellisellä lähestymistavalla laskennallinen toksikologia tutkii kemiallisten aineiden ja biologisten eliöiden välisiä vuorovaikutuksia. Laskennallisuus kattaa kaikentasoiset eliöt, kuten populaatiot, yksilöt, solut ja molekyylit. Alalla on useita sovelluksia kemikaalin vaaranarvioinnista lääkemetaboliittien monitorointiin. Laskennallista toksikologiaa kehitetään esimerkiksi Kansallisessa laskennallisen toksikologian keskuksessa (NCCT), joka kuuluu Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston (EPA) alaisuuteen.
Toksikologian tehtävät > Myrkytysten hoito ja neuvontapalvelu

Nykyään toksikologian pääasiallinen tavoite on ennaltaehkäistä vieraiden aineiden haitallisia terveysvaikutuksia. Toksikologista osaamista hyödynnetään kliinisessä toksikologiassa akuuttien myrkytysten hoidossa, joiden tärkeimmät aiheuttajat ovat alkoholi ja lääkkeet. Myrkytystapauksia osataan hoitaa nykyisin jo melko tehokkaasti. Kansalaisille tarjotaan maksutonta puhelinneuvontaa Myrkytystietokeskuksen toimesta. Tämä nopeuttaa asiointia myrkytystapauksissa, jossa nopea tiedonsaanti on ensiarvoisen tärkeää.
Toksikologian tehtävät > Tuoteturvallisuus- ja riskinarviointi

Kemiallisten tuotteiden määrä kasvaa koko ajan, samoin tarve tuntea niihin liittyviä riskejä. Toksikologia tarjoaa työkaluja kemikaalien vaarallisuuden mittaamiseen. Vaara on aineelle tyypillinen ominaisuus, eikä itsessään kerro riskistä. Toksikologian keinoin voidaan selvittää kullekin aineelle tyypillinen ominaistoksisuus, joka kuvaa aineen aiheuttamaa vaaraa. Tällä tarkoitetaan esimerkiksi aineen osoittamista maksamyrkylliseksi, syöpävaaralliseksi, hermostoon vaikuttavaksi tai paikallisesti ärsyttäväksi. Jotta vaara muuttuisi aidoksi riskiksi, tarvitaan altistus. Jos aineelle ei altistuta, se ei aiheuta riskiä, olipa se kuinka myrkyllinen hyvänsä. Kemikaaliriskin kannalta on tärkeää tuntea vaarallisuuden ja altistumisen lisäksi aineen annos-vastesuhde. Tällä tarkoitetaan sitä, kuinka suuri annos aiheuttaa haittaa ja millä tavalla haitta lisääntyy tai pahenee annoksen suurentuessa. Tätä suuretta voidaan mitata esimerkiksi LD50-, EC50-, tai IC50-arvoilla. Lopullinen riskin merkittävyys joudutaan määrittämään usein joko väestötutkimuksista, myrkytystapauksista saadun tiedon tai eläinkokeiden perusteella. Riskin arviointiin osallistuvat viranomaiset ja toksikologian asiantuntijat.
Toksikologian tehtävät > Perustutkimuksen apuväline

Toksikologisen tutkimuksen painopiste on siirtynyt muutosten kuvailusta altisteiden vaikutusmekanismien ymmärtämiseen. Samalla se on tullut osaksi muiden tieteiden, kuten fysiologian ja biokemian perustutkimusta. Toksikologian avulla on alettu ymmärtää esimerkiksi ”hormonihäirikköjen” merkitystä ihmisen terveydelle. Ihmisen hormonitoimintaa häiritsevillä ympäristökemikaaleilla voi olla laajan mittakaavan vaikutuksia lisääntymisterveyteen ja immuunijärjestelmän toimintaan.
Toksikologista näkökulmaa on tuotu perustutkimuksen muodossa myös suomalaiseen sisäilmatutkimukseen. Tällä alalla on ansioitunut mikrobiologian emeritaprofessori Mirja Salkinoja-Salonen. Hän on tutkinut ryhmineen myrkyllisten mikrobien merkitystä suomalaisissa sisäilmaongelma- ja kosteusvauriokohteissa, joissa on kärsitty rakennukseen liittyvistä terveysongelmista.
Toksikologian haasteita > Menetelmien luotettavuus

Eläinkokeet ovat tehneet maailman turvallisemmaksi, mutta ne eivät ole aukottomia. Sekä vääriä positiivisia että vääriä negatiivisia tuloksia pääsee syntymään. Mielenkiintoinen esimerkki väärästä positiivisesta eläinkoetuloksesta on aspiriini. Nykyisin aspiriini ei läpäisisi lähes mitään eläinkoetta, eikä siten päätyisi markkinoille. Se on osoittautunut eläinkokeissa silmiä, ihoa ja keuhkoja ärsyttäväksi aineeksi. Lisäksi se on aiheuttanut monitulkintaisia tuloksia genotoksisuustesteissä sekä karsinogeenisia yhteisvaikutuksia eräiden muiden aineiden kanssa. Näiden lisäksi aspiriini on johtanut alkioiden epämuodostumiin käytännössä kaikilla testatuilla lajeilla. Siitä huolimatta mikään mainituista haitoista ei toteudu ihmisessä. Tämä tulkinta perustuu yli 23 000 tieteelliseen julkaisuun aspiriinista sekä yli triljoonaan käytettyyn tablettiin.
Eläinkokeissa syntyy toisaalta myös vääriä negatiivisia tuloksia: potilailla ja vapaaehtoisilla testatuista, eläinkokeet läpäisseistä lääkkeistä 10–30 prosenttia joudutaan keskeyttämään toksisten vaikutusten vuoksi. Eläinkokeitten lisäksi solumalleilla ja laskennallisella toksikologialla on omat rajoitteensa. Olisi siksi tärkeää arvioida arvioida luotettavuutta kokonaisvaltaisesti.
Toksikologian haasteita > Pitkäaikaisvaikutukset ja kynnysarvojen luotettavuus

Yksi ongelmallisimmista kemikaalien pitkäaikaisvaikutuksista on karsinogeenisuus; muille toksisille aineille on kohtalaisen yksinkertaista asettaa hallinnollinen kynnysarvo, jota pienemmälle pitoisuudelle altistuminen on yleensä haitatonta (tosiasiassa täsmällistä kynnysarvoa ei ole toksisuudessa, vaan toksisuus lähestyy asymptoottisesti nollaa). Karsinogeeneille hallinnollisenkin kynnysarvon asettaminen on vahvasti kiistanalaista, samoin karsinogeenisuuden ekstrapolointi eläinkokeista ihmiseen.
Toksikologian uusia haasteita ovat myös vierasaineseosten yhteisvaikutukset. Vaikka jo Paracelsus oivalsi selvästi annos-vasteperiaatteen, annoksen ja myrkyllisyyden suhteesta on todettu lukuisia epätavallisia esimerkkejä ja sellaisten määrä tulee todennäköisesti kasvamaan. Esimerkiksi eräillä tunnetuilla myrkyillä saattaa pieninä annoksina olla terveydelle suotuisa, suojaava vaikutus (ilmiötä kutsutaan nimellä hormeesi). Toisaalta on näyttöä siitä, että elimistöä vapailta happiradikaaleilta suojaavat antioksidantit voivatkin paradoksaalisesti joissakin tilanteissa suurina annoksina aiheuttaa itse oksidatiivisia vaurioita.lähde? Lääkkeet ovat luonnollisesti esimerkki siitä, että jollakin annoksella ne ovat hyödyllisiä ja parantavia, liian suurina annoksina myrkyllisiä.
Kirjallisuutta

Koulu M, Mervaala E, Tuomisto J (toim.): Farmakologia ja toksikologia, 8. painos. Kustannus Oy Medicina, Kuopio 2012. ISBN 978-951-97316-4-3
Klaassen C (toim.): Casarett and Doull's Toxicology: The basic science of poisons, 8. painos. McGraw-Hill, New York 2013. ISBN 978-0-07-176923-5.
Marquardt H, Schäfer SG, McClellan R, Welsch F: Toxicology. Academic Press, San Diego, CA 1999. ISBN 0-12-473270-4.
Koulu, Tuomisto (toim.): Farmakologia ja toksikologia, 6. painos (2001) Medicina Oy C/o Kuopion Lääketieteen Opiskelijat Ry
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Toksisten aineiden ja vaarallisten kemikaalien tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Toksikologia
| --- | --- |
Peruskäsitteitä:  Annos-vastesuhde  biokertyvyys  ADI-arvo  DNEL  LC50  LD50  LOAEL  rasvaliukoisuus  toksiini  toksisuusekvivalenttikerroin 
Osa-alueita:  Hallinnollinen toksikologia  Ympäristötoksikologia  Ekotoksikologia  Vesitoksikologia  Toksikogenomiikka  Kliininen toksikologia  Lääketieteen toksikologia  Forensinen toksikologia  Kemiantoksikologia  Työtoksikologia  In vitro -toksikologia 
Sovellutuksia:  Tuoteturvallisuusarviointi  perustutkimuksen työkalut  myrkytysneuvonta  torjunta-aineet  riskinarviointi 
| n k Farmasia |
| --- | --- |
Yleistä:  Farmasian historia Esihistoriallinen lääketiede  Lääke Reseptilääke 
Farmaseutiikka:  Farmakologia Farmakodynamiikka  Farmakogenetiikka  Farmakokinetiikka  Toksikologia  Lääkeainekemia  Farmakognosia  Farmakokybernetiikka 
Ammatit:  Apteekkari  Proviisori  Farmaseutti 
Käytäntö:  Kliininen farmasia  Apteekki Sairaala-apteekki  Radiofarmasia 
Lääketeollisuus:  Lääkekehitys 
Mathieu Orfilaa pidetään nykytoksikologian perustajana.
Vaarallista vesiympäristölle -piktogrammi
Eläinkokeet ovat perinteisesti kuuluneet toksikologiaan.
REACH-lainsäädäntö suosii yhä lisääntyvää in vitro -menetelmien käyttöä.
Sulim Jamadajev

Sulim Jamadajev (ven. Сулим Бекмирзаевич Ямадаев, 1973 Gudermes, Tšetšen-ingusian ASNT Neuvostoliitto – 30. maaliskuuta 2009 Dubai, Yhdistyneet arabiemiirikunnat) oli tšetšenialainen sotilaskomentaja. Hän oli kapinallisjohtaja ensimmäisessä Tšetšenian sodassa. Toisessa sodassa 1999 hän vaihtoi puolta ja siirtyi Venäjän joukkoihin. Vuoteen 2008 hän johti GRU:n alaisuudessa toiminutta 42. moottoroituun divisioonaan kuulunutta Spetsnaz-erikoispataljoonaa Vostok. Vostok-pataljoonaa syytettiin brutaaleista otteista, kuten osallisuudesta avaarikylän tarkastukseen toukokuussa 2005, jolloin kylässä poltettiin useita rakennuksia ja 11 siviiliä katosi.
Elokuussa 2008 hänet asetettiin syytteeseen vuonna 1998 tapahtuneesta kidnappauksesta ja etsintäkuulutettiin. Samalla viikolla alkaneessa Etelä-Ossetian sodassa hänen kuitenkin kerrottiin yhä komentavan Vostok-pataljoonaa.
Sulimin veljet ovat myös johtavassa asemassa Venäjällä ja Tšetšeniassa. Veli Ruslan Jamadajev oli Venäjän duuman jäsen. Hänet ammuttiin Moskovassa 24. syyskuuta 2008. Jamadajevin klaanilla oli useita yhteenottoja Tšetšenian presidentti Ramzan Kadyrovin klaanin kanssa.
Suhteet kiristyivät kun huhtikuussa 2008 Vostok-joukko nuorimman Jamadajevin, Badrud Jamadajevin alaisuudessa kieltäytyi antamasta tietä presidentti Kadyrovin saattueelle ja joukkojen kesken käytiin tulitaistelu, jossa sai surmansa kaksi presidentin henkivartiokaartin sotilasta. Tämän jälkeen Kadyrov alkoi vaatia Vostokin hajottamista ja syytti Jamadajeveja useista rikoksista, kuten tšetšeeniliikemiesten Junus ja Jusup Arsamakovin murhista. Jamadajevin murhan jälkeen Kadyrov sanoi olevansa "70 % varma" että Jamadajev oli hänen isänsä murhan takana, ja syytti häntä kahdesta murhayrityksestään.
Sulim Jamadajevia ammuttiin Dubaissa 28. maaliskuuta 2009 luksusasuintalon autotallissa, ja hän kuoli vammoihinsa kahden päivän kuluttua. Jamadajev oli neljäs salamurhattu Kadyrovin vastustaja kuuden kuukauden sisällä ja kuudes vuoden sisällä. Hänen veljensä lisäksi surmansa olivat saaneet entinen Groznyin varapormestari Gilani Šepijev Moskovassa helmikuussa ja tammikuussa entinen henkivartija Umar Israilov, joka ammuttiin kadulla Wienissä. Kadyrov on kieltänyt osallisuutensa, lisäksi eräät tarkkailijat arvelivat ettei salamurhaajien käyttö ole oikein verikoston toteuttamisessa, jonka uhrin suvun jäsenen on tehtävä itse.
Myös eräitä salaliittoteorioita esitettiin.
Dubain viranomaisten mukaan murhan jäljet johtavat Tšetšenian varapääministeri Adam Delimhanoviin.
Brian Tracy

Brian Tracy vuonna 2009.
Brian Tracy (syntynyt Kanadassa 1944) on itsensäkehittämisen auktoriteetti, joka on nauhoittanut ja videoinut monia esityksiään ja töitään sähköiseen muotoon. Hänen audio-ohjelmiaan ja DVD-pohjaisia valmennuspakettejaan myydään kymmenissä maissa. Suomessa tunnetuin Brian Tracyn metodeja ja oppeja hyödyntänyt ja hyödyntävä liike-elämän valmentaja ja konsultti on Jari Sarasvuo, jonka työ ja myös omat teokset perustuvat pitkälti Tracyn teoksiinlähde?. Tracyn esitykset ja seminaarit kattavat useita henkilökohtaisen kehittämisen ja yritystoiminnan osa-alueita, joista tunnetuimmat ovat johtamisen, myynnin, tehokkaan esimiestoiminnan ja liiketoimintastrategioiden alueilta. Hän on nykyisin erittäin kysytty puhuja ja esiintyjä, joka kiertää jatkuvasti ympäri maailmaa. Suomessa hänen seminaarinsa ovat yleensä loppuunmyytyjä. Nykyisin hän on pääosin omistamansa Brian Tracy Internationalin hallituksen puheenjohtaja sekä maailman nopeimmin leviävän oppimis- ja kehittämisyhteisön iLearningGlobalin oppimisesta vastaava johtaja (Chief Learning Officer). Brian Tracy Internationalilla on jälleenmyyjiä yli kolmessakymmenessä maassa ja iLearningGlobalin toiminta kattaa jo yli neljäkymmentä maata. Suomessa Brian Tracy Internationalin pääedustaja on Brian Tracy International, Estonia, Finland, Latvia and Lithuania Oü. Yhtiö sijaitsee Pärnussa ja lisenssioituja Brian Tracy -valmentajia on kaikissa Baltian maissa ja Suomessa.