stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
7. elokuuta

7. elokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 219. päivä (220. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 146 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Lahja
suomenruotsalainen kalenteri: Yrsa
ortodoksinen kalenteri: Tarmo
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Álgen
vanhemmissa kalentereissa: Arnold, Asra, Dettlof, Donatus, Gunhilda, Gunilla, Gunnila
Tapahtumia

1566 – Sveitsin Baselissa nähtiin outoja valoja taivaalla.
1743 – Turun rauha päätti hattujen sodan.
1890 – Anna Månsdotter jäi historiaan viimeisenä Ruotsissa mestattuna naisena.
1942 – Toinen maailmansota: Guadalcanalin taistelu alkoi. Yhdysvaltain merijalkaväki käynnisti Yhdysvaltain ensimmäisen offensiivin sodassa nousemalla maihin Guadalcanalissa Salomonsaarilla.
1945 – Yhdysvaltain presidentti Harry Truman ilmoitti onnistuneesta atomipommin (”Little Boy”) räjäytyksestä Hiroshimassa paluumatkalla Potsdamin konferenssista.
1947 – Thor Heyerdahlin balsalautta Kon-Tiki päätyi Tuamotu-saarille ylitettyään Tyynenmeren 101 päivässä.
1955 – Sonyn edeltäjä Tokyo Tsushin Kogyo K.K ryhtyi myymään ensimmäisiä taskukokoisia transistoriradioitaan Japanissa.
1960 – Norsunluurannikko itsenäistyi Ranskasta.
1974 – Ranskalainen Philippe Petit käveli nuoralla World Trade Centerin tornien välissä.
1995 – Kroatian sota: Operaatio Myrsky päättyi Kroatiassa.
1998 – Pommi-iskut Yhdysvaltojen lähetystöissä Dar Es Salaamissa ja Nairobissa surmasivat 224 ihmistä ja yli 4 500 loukkaantui.
2005 – Kamtšatkan niemimaan rannikolla pohjaan juuttunut Venäjän laivaston Priz-luokan minisukellusvene AS-28 pelastettiin miehistöineen.
Kenneth Walsh

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 | 4×100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | México 1968 | 4×100 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 100 m vapaauinti |  |
Kenneth Walsh (s. 11. helmikuuta 1945) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Walsh voitti kultaa Méxicon 1968 olympialaisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Molemmilla matkoilla hän ui viimeisen osuuden ja molemmilla matkoilla Yhdysvallat teki uuden maailmanennätyksen. Hopeaa Walsh sai 100 metrin vapaauinnissa. Hänen hallussaan oli matkan maailmanennätys 52,6 s, jota Zachary Zorn sivusi Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa. Olympia-altaassa Walsh ui ajan 52,8 s ja hävisi maailmanennätystä parantaneelle Australian Michael Wendenille 0,6 s – Zorn jäi loppukilpailussa kahdeksanneksi.
Värimorsinko

| Värimorsinko |
| --- | --- |
 Värimorsinko eli morsinko (Isatis tinctoria)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Morsingot Isatis
Laji::  tinctoria
Kaksiosainen nimi
 Isatis tinctoria  L. 
Katso myös
   Värimorsinko Wikispeciesissä   Värimorsinko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isatis tinctoria
Värimorsinko eli morsinko (Isatis tinctoria) on kaksivuotinen, keltakukkainen ristikukkaiskasvi. Sitä on viljelty värikasvina siitä saatavan sinisen, kasvivärjäyksessä käytettävän väriaineen vuoksi. Lajin latinankielinen nimi tinctoria viittaa värjäyskäyttöön.
Levinneisyys

Värimorsinko kasvaa villinä Kaukasuksella ja isoissa osissa Aasiaa, mutta viljelyjäänteenä sitä löytyy liki koko Euroopasta. Suomessa kasvi kasvaa luonnonvaraisena Saaristomeren alueella, Pohjanlahden ja Suomenlahden rannikoilla. Se viihtyy kivi-, sora- ja hiekkarannoilla. Suomessa luonnonvarainen värimorsinko on harvinainen.
Eurooppalaiset veivät värimorsingon Pohjois-Amerikkaan 1700-luvulla, ja kasvi on levinnyt siellä rikkakasviksi asti.
Tuntomerkit

Värimorsingon varsi on jäykkä ja haarainen, kukat keltaisissa kukinnoissa. Se muistuttaa ulkonäöltään rypsiä, mutta tarkkaan katsoen kukkien terälehdet ovat teräväkärkisemmät, ja heteet selvemmin esillä.
Käyttö ja historia

Sininen väriaine on kasvikunnassa harvinaista. Värimorsingon siemeniä löytyy jo kivikauden asutuksen jäljiltä.
Sininen väriaine on värimorsingossa värittömän indikaanin muodossa olevaa indigo-väriaineen esiastetta. Aidosta indigokasvista saadaan syvempi sininen kuin värimorsingosta, mutta värimorsingon sininen on kestävämpää. Kun eurooppalaiset löysivät meritien Intiaan, indigon tuonti syrjäytti kotimaisen värimorsingon kysynnän.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Värimorsinko (Isatis tinctoria)
Kasviatlas: Värimorsingon levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Morsinko (Isatis tinctoria)
Pohjolan kasvien pauloissa: Isatis tinctoria - värimorsinko
United States Department of Agriculture (USDA): Isatis tinctoria (englanniksi)
Flora of China: Isatis tinctoria (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Isatis tinctoria (dyers woad) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Isatis tinctoria (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fire Effects Information System (FEIS): Isatis tinctoria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q212547  Wikispecies: Isatis tinctoria  APDB: 141793  BioLib: 39021  Calflora: 4364  Cal-IPC: isatis-tinctoria  CoL: 3Q3HY  EoL: 583877  EPPO: ISATI  EUNIS: 164558  FEIS: isatin  FNA: 200009571  FoC: 200009571  GBIF: 5374118  GRIN: 20462  iNaturalist: 77509  IPA: 4587  IPNI: 285873-1  IRMNG: 10682180  ISC: 28902  ITIS: 23151  MoBotPF: 278069  NatureServe: 2.138895  NBN: NBNSYS0000002839  NCBI: 161756  NZOR: 6ed8789d-d2a5-47c9-977e-cd8b8940e53a  Observation.org: 6904  Open Tree of Life: 631500  PalDat: Isatis_tinctoria  Panartic Flora: 671501  Plant List: kew-2867046  PLANTS: ISTI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:285873-1  RHS: 9409  Tropicos: 4101316  uBio: 4957974  VASCAN: 4059  WFO: wfo-0000732433  Laji.fi: MX.38371
Wallac

Wallacin ja PerkinElmerin toimitiloja Turun Lausteella.
Wallac Oy on Jorma Wallasvaaran Turkuun 1950 perustama teknologiayritys, joka myytiin vuonna 1970 ruotsalaiselle LKB-konsernille. Sittemmin LKB fuusioitui Pharmaciaan, jonka osti Procordia. Nykyään Wallac kuuluu PerkinElmer-yrityksen biotieteiden yksikköön.
Wallac valmisti aluksi Wallasvaaran kehittämiä kosteudensäätimiä sekä lämpö- ja virtausmittareita mutta laajensi 1950-luvulla säteilyn mittauslaitteisiin. 1960-luvun alussa Wallac alkoi kehittää lääketieteen mittausmenetelmiä ja diagnostisia instrumentteja, joista tuli nopeasti yrityksen päätoimiala. Yritys toimi aluksi Turun Vähä-Heikkiläntiellä, kunnes rakensi uudet toimitilat Lausteelle.
PerkinElmer Oy ja Wallac Oy olivat vuonna 2014 Varsinais-Suomen toiseksi ja neljänneksi suurimmat yhteisöveron maksajat (4 836 523 ja 4 178 126 euroa).
Kirjallisuutta

Hyvönen Anneli, Kauppi Outi, Storm Henri: Valo työssä Wallac oy -  Seitsemäntoista tarinaa 50 vuodesta tieteen etujoukoissa.  Wallac Oy, 2000.  ISBN 951-9489-34-7
Jean-Claude Juncker

| Jean-Claude Juncker |
| --- | --- |
 Juncker vuonna 2019
Euroopan komission puheenjohtaja
 Junckerin komissio 1.11.2014–30.11.2019  
Edeltäjä:  José Manuel Barroso
Seuraaja:  Ursula von der Leyen
Luxemburgin pääministeri
 20.1.1995–4.12.2013  
Monarkki:  Jean Henri
Varapääministeri:  Jacques Poos Lydie Polfer Jean Asselborn
Edeltäjä:  Jacques Santer
Seuraaja:  Xavier Bettel
Luxemburgin valtiovarainministeri
 14.7.1989–23.7.2009  
Edeltäjä:  Jacques Santer
Seuraaja:  Luc Frieden
Euroryhmän puheenjohtaja
 1.1.2005–21.1.2013  
Seuraaja:  Jeroen Dijsselbloem
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1954 (ikä 69) Redange, Luxemburg
Kansalaisuus:  luxemburgilainen
Puoliso:  Christiane Frising
Tiedot
Puolue:  CSV
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
juncker.epp.eu
Jean-Claude Juncker (s. 9. joulukuuta 1954 Redange, Luxemburg) on luxemburgilainen poliitikko, joka toimi Euroopan komission puheenjohtajana marraskuusta 2014 marraskuuhun 2019. Sitä ennen 1995–2013 hän oli Luxemburgin pääministeri ja 1989–2009 työllisyydestä sekä valtiontaloudesta vastaava ministeri. Hän kuuluu kristillissosiaaliseen kansanpuolueeseen.
Juncker oli euroryhmän ensimmäinen puheenjohtajana vuosina 2005–2013. Hän oli avainasemassa, kun euromaat neuvottelivat Kreikan, Portugalin ja Irlannin pelastuspaketeista eurokriisin aikana. Junckerin seuraajaksi euroryhmän johtoon valittiin 21. tammikuuta 2013 Alankomaiden valtiovarainministeri Jeroen Dijsselbloem.
Tausta

Juncker kasvoi Luxemburgin eteläosissa käyden koulua sisäoppilaitoksessa Belgian puolella. Hänen vanhempansa olivat Jos Juncker ja Marguerite Hecker. Isä Jos oli terästyöläinen, ja värvättiin pakolla Wehrmachtin sotilaaksi Saksan miehitettyä Luxemburg vuonna 1940, minkä vuoksi poliittiset vastustajat ovat sittemmin arvostelleet Junckeria "natsikytköksistä".
Vuonna 1975 Juncker aloitti oikeustieteen opintonsa Strasbourgin yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1979. Opiskeluaikojensa loppuvaiheessa Juncker meni naimisiin Christiane Frisingin kanssa. Seuraavana vuonna hän alkoi työskentelemään asianajajana.
Poliittinen ura Luxemburgissa

Juncker liittyi kristillissosiaaliseen kansanpuolueeseen (CSV) 1974. Poliittinen ura alkoi vuonna 1982, kun Juncker nimitettiin valtiosihteeriksi Pierre Wernerin hallitukseen vastuualueenaan työllisyys ja sosiaaliturva. Ensimmäisen kerran Luxemburgin parlamenttiin Juncker valittiin vuonna 1984 ja tämän jälkeen hänet nimitettiin työministeriksi Jacques Santerin hallitukseen.
Vuosina 1990–1995 Juncker toimi CSV:n puheenjohtajana. Juncker on yksi Maastrichtin sopimuksen tärkeimmistä muotoilijoista ja kannattajista.
Kun pääministeri Santer nousi Euroopan komission puheenjohtajaksi vuonna 1995, Junckerista tuli Luxemburgin uusi pääministeri. Hänen pääministerikautenaan maan talous oli kovassa kasvussa ja Luxemburgin BKT asukasta kohden nousi maailman korkeimpien joukkoon.
Junckerin hallitus romahti lopulta heinäkuussa 2013, kun kävi ilmi, että maan tiedusteluviranomainen oli ottanut vastaan lahjuksia ja vakoillut joitakin korkeassa asemassa olevia poliitikkoja. Parlamentin jäsenet syyttivät Junckeria siitä, ettei hän ollut tiedottanut parlamenttia väärinkäytöksistä. Myös Junckerin omat hallituskumppanit uhkasivat järjestää epäluottamusäänestyksen ja hajottaa parlamentin. Juncker oli erotessaan toiminut maan pääministeri 18 vuoden ajan, mikä teki hänestä maan pisimpään virassa olleen pääministerin.
Ennenaikaisten vaalien jälkeen uudeksi pääministeriksi nousi Xavier Bettel.
Euroopan komission puheenjohtajana

Euroopan parlamentin keskustaoikeistolainen Euroopan kansanpuolue nimesi Junckerin kärkiehdokkaakseen Euroopan komission johtoon maaliskuussa 2014. Toukokuussa järjestettyjen europarlamenttivaalien jälkeen EPP:n ennustettiin saavan eniten parlamenttipaikkoja, mikä tarkoittaisi Junckerin nousua komission puheenjohtajaksi. Junckerin nimittämistä myös vastustettiin voimakkaasti ja arvioitiin, että Eurooppa-neuvosto saattaisi nostaa komission johtoon kärkiehdokkaiden sijaan jonkun muun. Britannian pääministeri David Cameron uhkasi maan saattavan lähteä Euroopan unionista, jos Juncker valitaan. Saksan liittokansleri Angela Merkel taas ilmoitti tukevansa Junckeria komission johtoon.
27. kesäkuuta 2014 Juncker nimitettiin EU-maiden johtajien huippukokouksessa komission puheenjohtajaehdokkaaksi äänin 26–2. Junckerin valintaa vastustivat vain Britannian pääministeri Cameron ja Unkarin pääministeri Viktor Orbán. Euroopan parlamentti hyväksyi heinäkuussa 2014 Junckerin valinnan komission puheenjohtajaksi. Salaisessa lippuäänestyksessä häntä kannatti parlamentin jäsenistä 422, kun valintaan tarvittiin vähintään 376 ääntä. Euroopan parlamentti valitsi ensimmäistä kertaa EU:n historiassa komission puheenjohtajan. Junckerin johtaman komission viisivuotinen toimikausi alkoi 1. marraskuuta 2014.
Junckerin komission merkittäviä haasteita olivat Eurooppaan kohdistuneet lukuisat territeot sekä Brexit. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Theresa May ilmoitti käynnistävänsä 50. artiklan mukaisen prosessin EU:sta eroamisen toteuttamiseksi, mutta neuvotteluita ei saatu päätökseen ennen Junckerin kauden loppua.
Poliittisia näkemyksiä

Elokuussa 2016 Juncker sanoi valtiorajojen olevan "huonoin keksintö, mitä poliitikot ovat koskaan keksineet".
12. syyskuuta 2018 Juncker piti puheenjohtajakautensa viimeisen unionin tilaa käsittelevän puheensa. Siinä hän piti mahdottomana Brexitin jälkeisen Britannian pysymistä yhteismarkkinoilla, painotti oikeusvaltioperiaatetta ja EU:ta maanosan sisäisen rauhan takaajana. Hän sanoi unionin yhtenäisyyden takaavan vaikutusvallan maailmantaloudessa ja kauppaneuvotteluissa. Juncker arvosteli jäsenmaita puuttuvasta solidaarisuudesta maahanmuuton taakajaossa. Lopuksi hän sanoi unionin tavoittelevan "uutta kumppanuutta" Afrikan kanssa ja kannusti eurooppalaisiin investointeihin.
Aivan komission puheenjohtajan virkakautensa lopulla syksyllä 2019 Juncker kuvaili Brexitin olevan "ajan ja energian tuhlaamista". Jäähyväispuheessaan hän kehotti Eurooppaa "taistelemaan tietämättömiä nationalisteja vastaan kaikin voimin".
Kritiikkiä > LuxLeaks

Lokakuussa 2014 paljastui, että Luxemburg oli johdonmukaisesti auttanut lukuisia yrityksiä kiertämään veroja Junckerin ollessa maan pää- ja valtiovarainministeri. Paljastuneet asiakirjat osoittivat Luxemburgin saavuttaneen Euroopassa veroparatiisin aseman antamalla yrityksille salaisia verohelpotuksia ja laskien niitten veroprosenttia aina alle 1 % asti. Juncker piti asian saamaa julkisuutta maineelleen pahana ja totesi Luxemburgin veropolitiikan mahdollisesti rikkoneen "moraalisia ja eettisiä standardeja". Muutamaa kuukautta ennen paljastusta hän oli julistanut yrittävänsä ”tuoda jotain moraalia, jotain etiikkaa, eurooppalaiseen veroympäristöön” ja kampanjoi 2015 voimakkaasti jäsenvaltioiden paremman veroyhteistyön puolesta.
Tapausta tutkivat parlamenttiedustajat valittivat komission panttaavan tutkinnassa tarvittavia tietoja. 2017 muun muassa The Guardian -lehdelle vuodetut asiakirjat osoittavat että Luxemburgin pääministerinä vuosina 1995–2013 toiminut Juncker oli estänyt ja haitannut EU:n veronkierron vastaisia toimia.
Kritiikkiä > Muut kohut

2015 toukokuussa kokouksessa Riiassa Juncker arvosteli belgialaisen Karl-Heinz Lambertzin ylipainoa ja läpsäisi maanmiestään, Luxemburgin ulkoministeriä Jean Asselbornia, poskelle. Samassa tilaisuudessa Juncker ehti suudella Belgian pääministeriä Charles Micheliä päähän ja läpsäistä myös Unkarin pääministeriä Viktor Orbánia tervehtien tätä myös "diktaattorina".
Komissaarin ja entisen Suomen pääministerin, Jyrki Kataisen mielestä Junckerin tapa ottaa häntä korvista ja pojitella oli sydämellisen ihmisen tavallista käytöstä. Kataisen mukaan kukaan ei ollut hänen tietääkseen koskaan loukkaantunut Junckerin läimäytyksistä ja ne ennemmin "rakensivat yhteishenkeä".
Maaliskuussa 2018 Junckerin komission kansliapäällikön valinta herätti epäilyksiä korruptiosta ja hänen aiemman vaalikampanjapäällikkönsä Martin Selmayrin valinnassa rikottiin joidenkin mielestä lakia.
Joulukuussa 2018 Juncker nähtiin pöllyttämässä kaksin käsin ja hallitsemattoman näköisesti naispuolisen EU-työntekijän hiuksia, ennen kuin suuteli tätä poskelle. Samassa yhteydessä hän nimitti Britannian pääministeriä Theresa Mayta "hämäräksi ja epätäsmälliseksi".
2017−2018 poliittiset vastustajat arvostelivat voimakkaasti Junckerin käytöstä. Arvostelijoina olivat muun muassa puolalainen kansanedustaja Krystyna Pawlowicz, joka kehotti tätä kiinnittämään huomiota käytökseensä, itävaltalainen MEP ja FPÖ:n puoluesihteeri Harald Vilimsky ja suomalainen keskustan ex-kansanedustaja Mikko Kärnä vaativat Junckeria eroamaan. Britannian entinen tasa-arvoministeri Amber Rudd kutsui Junckerin käytöstä naisia kohtaan "groteskiksi".
Yksityiselämä

Junckerin vaimo Christiane ei ole osallistunut julkisiin edustustehtäviin. Pariskunnalla ei ole lapsia.
Äidinkielensä luxemburgin lisäksi Juncker puhuu myös sujuvaa ranskaa, saksaa ja englantia. Lisäksi hän osaa latinaa. Hän on vitsaillut, että "kun haluan puhua ranskaa, ajattelen saksaksi; kun haluan puhua saksaa, ajattelen ranskaksi".
Yksityiselämä > Väitetyt alkoholiongelmat

Vuonna 2014 Der Spiegel kertoi Junckerin runsaasta alkoholinkäytöstä, jota nimettömät haastatellut pitivät ongelmallisena. Juncker vakuutti ZDF-televisiokanavan haastattelussa, ettei alkoholi ole hänelle ongelma, ja toisti halunsa Euroopan komission johtoon. Junckerin väitetyt ongelmat alkoholin kanssa ovat puhututtaneet hänen poliittisen uransa aikana, mutta Juncker on aina kiistänyt nämä. Vuonna 2016 ranskalainen Libération kysyi haastattelussaan huhuista Junckerin runsaasta alkoholinkäytöstä, jonka hän kielsi. Juncker joi haastattelun aikana neljä lasia shampanjaa.
Juncker kuvattiin 11. heinäkuuta 2018 Naton huippukokouksessa, jossa hänellä oli vaikeuksia pystyä pystyssä, ja Makedonian pääministeri Zoran Zaev ja Portugalin António Costa taluttivat hänet portaat alas. EU:n komission tiedottaja Margaritis Schinas kommentoi myöhemmin, että Juncker kärsi iskiaksesta ja krampeista. Schinas vakuutti Junckerin olevan täysin kykenevä virkansa hoitamiseen. Junckerin mukaan hänellä on tasapaino-ongelmia, jotka johtuvat vuoden 1989 autokolarista. Onnettomuuden seurauksena Juncker oli kolme viikkoa koomassa ja kuusi kuukautta pyörätuolissa.
Joulukuussa 2018 Iltalehti viittasi Spectatoriin, jonka mukaan Junckerin alkoholiongelma oli niin paha, että käytännössä EU-komissiota johti hänen saksalainen kansliapäällikkönsä Martin Selmayr.
Kunnianosoituksia

Bundesverdienstkreuz (Saksa)
Norjan kuninkaallinen ansioritarikunta (Norja, 1996)
Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunta (Ukraina, 2019)
Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 2010)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 2007)
Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 1988)
Kristuksen veljeskunta (Portugali, 2005)
Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua, 2013)
Vuonna 2006 Juncker sai Kaarle Suuren palkinnon.
Paulo Wanchope

Paulo Wanchope vuonna 2007.
Paulo César Wanchope Watson (s. 31. heinäkuuta 1976) on costaricalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi viimeksi Yhdysvaltain Major League Soccerissa Chicago Firen joukkueessa kaudella 2007. Wanchope on Costa Rican maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä. Pelaamissaan 73:ssa maaottelussa hän teki 45 maalia.
Wanchope on kansainvälisesti yksi tunnetuimpia costaricalaisia jalkapalloilijoita. Vuonna 1997 hän siirtyi englantilaiseen Derby Countyyn, jossa hän viimeisteli 28 maalia pelaamassaan 79:ssä ottelussa. Muutkin Valioliiga-seurat kiinnostuivat hänestä ja hän siirtyikin West Ham Unitediin. West Ham Unitedissa hän pelasi vain 46 ottelua, josta hänet myytiin Manchester Cityyn. Manchester Cityä hän auttoi Valioliigaan nousussa, mutta kuitenkin vuoden 2004 aikana hän siirtyi jälleen. Tällä kertaa suuntana oli Espanjan pääsarja Primera División ja joukkue Málaga. Ura Espanjassa jäi kuitenkin lyhyeksi tummaihoisen Wanchopen kokeman rasismin takia, ja hän katsoikin parhaaksi vaihtaa joukkuetta qatarilaiseen Al-Gharafa Sports Clubiin. Kuitenkin, jo kuuden ottelun jälkeen hän palasi kasvattajaseuraansa Heredianoon. Tämän jälkeen hänellä oli vielä lyhyet sopimukset Rosario Centralin, FC Tokyon ja Chicago Firen kanssa ennen uran lopullista päättymistä vuonna 2007. Pelaajauran päätyttyä Wanchope toimi Heredianon valmentajana kaudella 2008-2009.
Wanchope on pelannut Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa useissa CONCACAF Gold Cupeissa. MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi Costa Rican kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa ja teki maalin Brasiliaa vastaan. Hän teki 9. kesäkuuta 2006 Saksan vuoden 2006 MM-kisojen avausottelussa kaksi maalia Saksaa vastaan. Wanchopen ensimmäinen maaottelu oli 3. lokakuuta 1996 Venezuelaa vastaan. Hän pelasi 73 maaottelua, joissa teki 45 maalia (tilanne 20. kesäkuuta 2006).
Wanchope toimi vuonna 2015 Costa Rican maajoukkueen päävalmentajana. Hän erosi elokuussa 2015 tapeltuaan vartijan kanssa alle 23-vuotiaitten maaottelun katsomossa.
Wadai

| Wadai Ouaddaï > 1630-luku–1911 |
| --- | --- |
   Itä-Afrikan keskiosat 1750-luvulla, Ouaddaï sinisellä. 
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Ouara Wara Abéché
Seuraaja:   Ranskan päiväntasaajan Afrikka
Wadai eli Ouaddaï oli Tšadjärven itäpuolella nykyisen Tšadin alueella sijainnut mabojen muodostama feodaalivaltio. Se syntyi ilmeisesti 1500-luvulla. 1600-luvulta lähtien alueelle levisi islam. Wadai oli aluksi Bornun ja Darfurin sulttaanikunnan vasallivaltio. 1600–1700-lukujen vaihteessa se saavutti täyden itsenäisyyden. 1700-luvun lopulla Wadai valtasi osan Kanemista. Sulttaani Abd al-Saidin aikana (1803–1818) se valtasi Bagirmin ja solmi kauppasuhteet Egyptin, Tripolitanian, Bornun ja Darfurin kanssa. Maan itsenäisyys päättyi vuonna 1911, kun alue valloitussodan jälkeen liitettiin Ranskan päiväntasaajan Afrikkaan.
Historia

Wadain perustivat tunjurit näiden muuttaessa Darfurista länteenpäin 1500-luvulla. Tunjurit hallitsivat maata pääkaupunki Ouarasta käsin. Wadain varsinaisina perustajina pidetään kuitenkin maboja, jotka kukistivat tunjurien vallan Ibrahim Abd al-Karimin johdolla noin 1630-luvulla. Hän perusti tunjurien alueelle Waran kaupungin, josta tuli maan keskus. Ibrahim al-Karim perusti Karimien dynastian, joka hallitsi maata itsenäisyyden päättymiseen saakka. Hänen mukanaan maahan tuli myös islaminusko. Ibrahim al-Karimin kuolemaa vuonna 1655 seurasivat sisäiset levottomuudet ja yhteenotot Darfurin ja Bornun kanssa. Etenkin Darfurin laajentuminen uhkasi Wadaita, mutta maiden välillä solmittiin rauha 1700-luvun puolivälissä. Samalla vuosisadalla Wadai loi kiinteät kauppayhteydet sen läntisiin naapurimaihin Bornuun ja Kanemiin. Vuosina 1805–1815 maata hallinnut 'Abd al-Karim Sabun varusti maansa armeijan rengashaarniskoilla ja tuliaseilla tehden näiden avulla sotaretkiä Bornuun ja Bagirmiin. Aseiden hankinta onnistui hänen luotuaan uuden kauppareitin, joka kulki Ennedin ja Kuffran keitaan kautta Bengasin satamakaupunkiin nykyisessä Libyassa. Siitä kehittyi Saharan tuottoisin kauppareitti ja sillä kulki etenkin norsunluuta ja orjia. Kauppareitti toi maahan Niilin varren kauppiaita.
Sabunin kuoleman jälkeen maassa oli jälleen sisäisiä levottomuuksia, joita hyödyntäen Darfurin sulttaani saattoi asettaa maan valtaistuimelle vuonna 1838 Sabunin veljen Muhammad al-Sharifin, joka ei kuitenkaan jäänyt Darfurin nukkehallitsijaksi, vaan solmi liiton Muhammad ibn Ali al-Sanusin kanssa. Liiton myötä senusit saivat hallitsevan aseman maan kaupassa. Muhammad al-Sharif perusti myös maalle uuden pääkaupungin Abéchén eli Abeshrin. Hänen seuraajansa hyötyivät senussien kauppasuhteista saaden tuliaseita, joita käytettiin Wadain vaikutusvallan lisäämiseen Bornussa ja Bagirmissa. Bagirmi alistettiinkin Wadain herruuteen vuonna 1846. 1800-luvun lopulle asti maan poliittinen ja taloudellinen kukoistus kasvoi suhteellisen rauhassa. Maan hallitsija Yusuf ibn Muhammad Sharifin kuoltua vuonna 1898 Darfur sekaantui jälleen maan asioihin ja sen onnistui nostaa maan hallitsijaksi Ahmad al-Ghazalin, joka kuitenkin surmattiin pian kruunaamisensa jälkeen. Hänen jälkeensä maan hallitsijaksi nousi senussien tukema Yusufin poika Muhammad Salih. Ranska alkoi kasvattaa vaikutusvaltaansa alueella vuonna 1906 ja sai puolelleen Muhammad al-Sharifin pojanpoika Adam Asilin. 2. kesäkuuta 1909 ranskalaiset sotajoukot ottivat haltuunsa maan pääkaupunki Abéchén ja Adam Asil julistettiin sulttaaniksi. Muhammad Salih pakeni maasta Libyaan. Tämän jälkeen ranskalaiset alkoivat alistaa Wadain vasalleja. Vuonna 1911 alue liitettiin Ranskan päiväntasaajan Afrikkaan.