stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Augusta (Saksi-Gothan prinsessa)
Suku

Hän oli Saksi-Gotha-Altenburgin herttua Friedrich II:n (1676–1732) ja tämän serkun Magdalena Augusta von Anhalt-Zerbstin (1679–1740) tytär. Hänellä oli 19 sisarusta, joista puolet kuoli jo lapsina, hän oli toiseksi nuorin.
Kun Augusta kihlattiin englantilaisen hallitsija Yrjö II:n perijälle, hänen äitinsä mielestä  Augustalle ei tarvinnut opettaa englantia koska: "tämä on täysin tarpeetonta, koska Hannoverin suku on ollut Englannin valtaistuimella yli kaksikymmentä vuotta, ihmisten on Englannissa ja erityisesti hovissa puhuttava saksaa yhtä usein ja yhtä hyvin kuin englantiakin."
Taiteiden suosija

Augustan rooli taiteen kerääjänä ja suojelijana on ehkä merkittävin muotokuvien osalta. Hän tilasi sveitsiläisen taidemaalari Jean-Étienne Liotardin tekemään pastellimuotokuvia itsestään ja lapsistaan, ja hän on myös saattanut tilata George Knaptonin maalaamaan ryhmämuotokuvan perheestään muistona kuolleelle puolisolleen. Näiden lisäksi hän keräsi Francis Cotesin ja Angelica Kauffmannin tekemiä muotokuvia suvustaan.
Augustan roolina ei ollut vain puolisonsa muiston säilyttäminen. Hän otti vastuun vanhimman poikansa, tulevan Yrjö III:n, koulutuksesta ja käytti John Stuartia, Buten 3. jaarlia tämän opintojen ohjaajana. Buten opetus ja ohjaus tulivat korvaamattomiksi tulevalle Yrjö III:lle, ja hän oli myös keskeisessä asemassa Walesin prinssi Georgen taidekasvatuksessa. Augusta kasvatti poikansa kiinnostusta myös arkkitehtuuriin arkkitehti William Chambersin opetusten avulla.
Sekä Bute että Chambers työskentelivät Augustalle Kew´n kasvitieteellisen puutarhan luomisessa. Augusta laajensi ja tehosti puolisonsa Kew'ssä aloittamaa puutarhan maisemointia, rakentamista ja istutuksia sekä tilasi myös sveitsiläiseltä taiteilija Johan Jacob Schalchilta maisemaalauksia.
Perintö

Prinsessa Augusta laajensi ja laajensi huomattavasti Kew Gardensin puutarhaa puolisonsa kuoleman jälkeen. Sir William Chambers suunnitteli hänelle useita puutarharakenteita. Yksi niistä, vuonna 1761 rakennettu kiinalaistyylinen Suuri pagodi on yhä jäljellä.
Augusta kuoli kurkkusyöpään 52-vuotiaana Carlton Housessa helmikuussa 1772. Hänet on haudattu Westminster Abbeyyn.
Walesin prinsessa Augusta taloutensa jäsenten ja lastensa kanssa. Vas. prinssi George (tuleva Yrjö III, 1738-1820); prinssi Edward (tuleva Yorkin herttua, 1739–1767) ja prinsessa Augusta (tuleva Braunschweigin herttuatar, 1737–1813). Vas. takana kotiopettaja, talousrahaston ja vaatevaraston hoitaja, Arabella Herbert (k. 1755), kamarirouva lady Archibald Hamilton (k. 1752) ja oik. varahoviherra Sir William Irby (tuleva lordi Boston, 1707-1775). Jean-Baptiste van Loo 1739.
Walesin prinsessa Augusta, Jean-Étienne Liotard 1754
Prinsessa Augusta lapsineen, kuollut puoliso prinssi Fredrik on muotokuvana seinällä. George Knapton 1751
Leskiprinsessa Augusta, Allan Ramsay 1759
Suuri pagodi, Kew Gardens, arkkitehti William Chambers 1761
Per Hallberg

| Per Hallberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. joulukuuta 1958 (ikä 66) Borgholm, Ruotsi
Ammatti:  äänisuunnittelija
Per Göran Allan Hallberg (s. 30. joulukuuta 1958 Borgholm) on ruotsalainen äänitehosteiden suunnittelija. Hän muutti Los Angelesiin 1980-luvun puolivälissä ja on voittanut kolmesti parhaiden äänitehosteiden Oscar-palkinnon. Palkinnot ovat tulleet elokuvista Braveheart – taipumaton (1995), Medusan sinetti (2007) ja 007 Skyfall (2012).
Vance

Vance tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Sukunimi

Chris Vance (s. 1971), englantilainen näyttelijä
Courtney B. Vance (s. 1960), yhdysvaltalainen näyttelijä
Cyrus Vance (1917–2002), yhdysvaltalainen ulkoministeri
Cyrus Vance Jr. (s. 1954), yhdysvaltalainen juristi, Cyrus Vancen poika
Demi Vance  (s. 1991), pohjoisirlantilainen jalkapalloilija
George Vance Murry (1948–2020), yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa
J. D. Vance (s. 1984), Yhdysvaltain varapresidentti
Jack Vance (1916–2013), yhdysvaltalainen fantasia- ja tieteiskirjailija
Tommy Vance (1941–2005), brittiläinen DJ
Troy Vance (s. 1993),  yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja
Muut

The Jack Vance Reader kokoelma, joka sisältää kolme Jack Vancen tieteisromaania
Eli Vance, Half-Life-pelisarjan henkilö
Emmeline Vance, kuvitteellinen hahmo J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjoissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vance”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
FIM (yritys)

| FIM |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1987
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  varainhoito, private banking
Omistaja:  S-Pankki
Kotisivu:  fim.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
FIM oli suomalainen varainhoitaja ja yksityispankki, joka oli osa S-Pankki-konsernia.
Syyskuussa 2021 S-Pankki kertoi aloittavansa brändinsä uudistamisen. Samassa yhteydessä S-Pankki kertoi luopuvansa FIM-brändistä ja siirtyvänsä toimimaan S-Pankki-brändillä. Julkistuksen yhteydessä S-Pankki kertoi tarjoavansa aiemmin FIM-brändin alla tarjotut palvelut jatkossa S-Pankki Private- ja S-Pankki Instituutio -nimien alla.
S-Pankki-konserniin kuuluneet FIM-nimiset yhtiöt tarjosivat FIM-brändin alla varainhoitoa instituutioasiakkaille ja Private banking -palveluita yksityishenkilöille. FIM Varainhoito Oy hallinnoi FIM- ja LähiTapiola-rahastoja ja tuottaa salkunhoitoon liittyvät palvelut koko S-Pankki-konsernille. Kesäkuun 2021 lopussa FIM Varainhoito Oy hallinnoi 11,8 miljardin euron varallisuutta, josta rahastopääomaa oli 8,0 miljardia euroa. Yhtiön hallinnoimissa S-Pankki- ja FIM-rahastoissa oli yhteensä noin 309 000 osuudenomistajaa.
Historiaa

FIM-konsernin historia ulottuu vuoteen 1987, jolloin se välitti arvopapereita nimellä Finanssimeklarit Oy. Yhtiössä tapahtui omistusmuutoksia, minkä jälkeen nimi muutettiin vuonna 1993 FIM Pankkiiriliike Oy:ksi. Vuonna 2003 nimi muutettiin FIM Group Oy:ksi, josta sittemmin vuonna 2005 tuli julkinen osakeyhtiö FIM Group Oyj. FIM Group Oyj listautui Helsingin pörssiin huhtikuussa 2006.
Vuonna 2007 islantilainen Glitnir-pankki osti FIM Groupin osake-enemmistön ja lunasti myöhemmin loput osakkeet. FIMin osakkeiden listaus pörssissä päättyi 17.8.2007. Yritys jatkoi toimintaansa Glitnirin tytäryhtiönä nimellä Glitnir Oyj. Glitnirin emoyhtiö Glitnir Banki h.f. ajautui vaikeuksiin syksyllä 2008 talouskriisin johdosta. Lokakuussa Glitnir Oyj:n johto osti yhtiön osakekannan ja muutti yhtiön nimen FIM Oyj:ksi.
S-Pankki osti enemmistön FIM-konsernista elokuussa 2013. Ensivaiheessa S-Pankki osti 51 prosentin enemmistön. FIM Pankin talletukset ja luotot siirtyivät S-Pankille 2014 ja FIM Pankki luopui pankkitoimiluvastaan helmikuussa 2015. Loput osakkeista S-Pankki osti kesäkuussa 2016.
Vuosina 2017–2018 FIM kasvatti toimintaansa yrityskaupoilla. Joulukuussa 2017 FIM osti AM Omaisuudenhoidon liiketoiminnot ja kesäkuussa 2018 Varainhallinta Tresorin liiketoiminnot. Helmikuussa 2018 yhtiö perusti Family Officen, joka tarjoaa omaisuuden suunnittelua, varallisuudenhoitoa ja täysiä pankkipalveluita perheille.
Kesäkuussa 2021 S-Pankki tiedotti, että LähiTapiola-ryhmä myy omistamansa S-pankin osakkeet SOK:lle ja S-ryhmän alueosuuskaupoille. Samalla myös Elo myy omat osakkeensa S-ryhmälle. Lisäksi kaupan seurauksena FIMin hallinnoimat LähiTapiola-rahastot siirtyvät LähiTapiolan omistamalle Seligson & Co:lle. Näin ollen S-Pankin omistajiksi jäävät ainoastaan SOK sekä S-ryhmän alueosuuskaupat.
Syyskuussa 2021 S-Pankki kertoi aloittavansa brändinsä uudistamisen. Samassa yhteydessä S-Pankki kertoi luopuvansa FIM-brändistä ja siirtyvänsä toimimaan S-Pankki-brändillä.
Faktoja

Seppo Sairanen oli FIMin perustaja sekä suurin omistaja.lähde?
FIM julkaisi FIM-nimistä asiakaslehteä vuosina 2004–2015. Lehti käsitteli sijoittamista ja säästämistä. Vuoden 2015 FIM lanseerasi talouteen ja lifestyleen kesittyvän digitaalisen FIM Lounge -julkaisun. FIM Lounge palkittiin vuonna 2016 media-alan Pearl Awards -kilpailussa pronssimitalilla.
Aiheesta muualla

FIMin verkkosivut
Ilha Grande

Ilha Granden topografinen kartta
Ilha Grande mereltä katsottuna
Ilha Grande (suom. Suuri saari) on saari Brasilian Rio de Janeiron osavaltion rannikolla, Angra dos Reisin kunnassa. Saari tunnetaan jylhistä maisemistaan, trooppisista uimarannoistaan sekä vehreästä kasvillisuudestaan. Saarella oli aiemmin pahamaineinen vankila, joka on nykyään suljettu.
Ilha Grandella sijaitsevat Brasilian rannikkosademetsän parhaiten säilyneet osat, jotka muodostavat yhden rikkaimmista ekosysteemeistä koko maailmassa. Saaren sademetsissä esiintyy useita vaarantuneita lintulajeja, kuten erakkotinami, brasilianviidakkohaukka, variskotinga ja tuliotsa-amatsoni, sekä vaarantuneita nisäkkäitä kuten ruskomölyapina.
Koko saari on suojelualuetta, suurimman osan siitä kuuluessa Ilha Granden kansallispuistoon. Loppuosaa saaresta koskevat tiukat maankäytön rajoitukset. Saarella ei ole lainkaan teitä eikä autoja, mutta pienimuotoista ekoturismia kuitenkin rohkaistaan. Saarella on yli 150 kilometriä patikointireittejä.
Saarta ympäröivät meret ovat myös suojeltuja, ja niillä esiintyy niin trooppisen, subtrooppisen kuin lauhkean vyöhykkeen lajistoa, ja ne saattavat olla ainoa paikka maailmassa, jossa voi nähdä koralleja ja trooppisia kaloja rinnakkain patagonianpingviinin ja etelänmustavalaan kanssa.
Saarella sattui 1. tammikuuta 2010 paha mutavyöry, joka tuhosi kolme taloa ja luksushotellin sekä tappoi ainakin 26 ihmistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilha Grande Wikimedia Commonsissa
Prefeitura de Angra dos Reis (portugaliksi)
Portal Turístico da Ilha Grande (portugaliksi)
Complete Guide - Ilha Grande (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ilha Grande
Käännös suomeksi
Juhana II (Ranska)

Juhana II:n puulevylle maalattu muotokuva 1350-luvulta
Filip VI
Juhana II Hyvä
Lapset:
Juhana II
Kaarle V
Ludvig I, Anjoun kreivi
Jean, Berryn herttua
Filip, Burgundin herttua
Lapset:
Kaarle V
Kaarle VI
Louis, Orléans’n herttua
Lapset:
Kaarle VI
Isabella Valois
Katariina Valois
Kaarle VII
Lapset:
Kaarle VII
Ludvig XI
Lapset:
Ludvig XI
Kaarle VIII
Lapset:
Kaarle VIII
Juhana II:n kruunaus, Grandes Chroniques de France  n. 1375-1380.
Juhana II suorittaa kuninkaaksi voitelunsa yhteydessä ritariksilyönnin.
Juhana II:n allekirjoitus
Juhana II Hyvä (ransk.  Jean le Bon); (16. huhtikuuta 1319 lähellä Le Mans'ia, Ranskan kuningaskunta – 8. huhtikuuta 1364 Savoy Palace, Lontoo, Englannin kuningaskunta) oli Ranskan kuningas vuosina 1350–1364.
Lisänimi Hyvä viittaa Juhanan lempeyteen, ei hallitsijantaitoihin. Hän ympäröi itsensä kehnoilla neuvonantajilla ja vetäytyi itse viettämään mukavaa elämää samalla, kun satavuotinen sota jatkui. Luonteeltaan Juhana II:n oli kuin isänsä Filip VI: enemmän soturi ja taistelija kuin hallintomies.
Hän kärsi sotilaallisia tappioita satavuotisessa sodassa ja jäi vuoden 1356 Poitiers’n taistelussa englantilaisten sotavangiksi. Hän vapautui vuoden 1360 Brétignyn rauhan yhteydessä, mutta oli kuollessaan vapaaehtoisessa panttivankeudessa Englannissa rauhan takaamiseksi.
Suku

Juhana oli kuningas Filip VI:n ja Jeanne de Bourgognen (1293–1348) vanhin poika ja toinen Valois-sukuinen kuningas. Hänellä oli kahdeksan sisarusta, joista vain nuorempi veli Orléansin herttua Philippe de Valois (1336–1375) eli aikuiseksi asti ja avioitui pikkuserkkunsa Blanchen (1328–1392) kanssa, joka oli Kaarle IV:n ja tämän kolmannen puolison Jeanne d'Évreux'n (1310–1371) tytär.
Hallitsijakauden alku

Juhana II kruunattiin ja voideltiin Ranskan kuninkaaksi Reimsin katedraalissa perinteisin menoin pyhällä öljyllä 26. syyskuuta 1350. Voitelunsa yhteydessä Juhana II löi ritareiksi kaksi poikaansa, tulevan hallitsija Kaarle V:n ja tämän veljen Louis I d'Anjoun sekä kuninkaallisen suvun nuorukaisia ja lukuisan joukon muitakin ylhäisiä aatelisnuorukaisia.
Juhana II:n hallituskauden alkaessa Calais oli menetetty englantilaisille ja maassa oli riehunut musta surma tuhoten väestöä. Tästä huolimatta kuningas ja hänen hovinsa jatkoivat juhlimista ja ylellistä elämäänsä. Kuningas, joka halusi lähentää aatelistoa henkilöönsä, matki Sukkanauharitarikunnan perustaneen Englannin Edvard III:n esimerkkiä perustamalla Neitsyt Marian ritarikunnan (Chevalerie à l’honneur de Nôtre-Dame), jota yleisesti kutsutaan Tähden ritarikunnaksi.
Armeijan uudistaminen

Juhana II:n armeija oli huonosti organisoitu, kuriton ja tehoton. Jo toisena hallitusvuonnaan Juhana ryhtyi uudistamaan armeijaansa 30. huhtikuuta 1351 annetulla määräyksellä. Kuninkaalla oli suuret ja kunnianhimoiset tavoitteet, mutta tulokset eivät vastanneet niitä. Tämä oli suurelta osaltaan keskeisten vasalliruhtinaiden ansiota.
Kuningas halusi saada ennen kaikkea hivenen järjestystä armeijansa sekasotkuun. Määräyksessään ”réglement des gens de guerre” hän määräsi keskeiseksi tavoitteekseen palkkasotilaiden palkan maksun määrätyllä ja sovitulla tavalla. Näin hän halusi estää sen, että sotilaat eivät eläisi alueen asukkaiden kustannuksella ja ryöstelisi maaseutua. Lisäksi kuningas pidätti itsellään oikeuden tarkastaa joukkojen moitteettoman kunnon.
Toinen merkittävä muutos oli kuninkaallisen armeijan luominen, jolla korvattiin huonosti järjestäytyneet vasalliarmeijat. Paronit, vasallit ja alivasallit majoitettiin samoihin tiloihin ja liitettiin palkkasoturiyksilöihin. Yksikköjen komentajat määrättiin vastuullisiksi niiden käyttäytymisestä ja toimintavalmiudesta. Heidän tuli ilmoittautua marsalkoille tai konnetaabelille, joka oli armeijan komentaja.
Suurin taktinen muutos tapahtui Crécyn taistelun jälkeen. Englantilaiset pitkäjousimiehet olivat pysäyttäneet ranskalaisten ritarien rynnäkön nuolillaan. Vaikka vain ani harva ritari oli kuollut itse nuoliin, hevostappiot olivat valtavat. Ritarit alkoivat nyt taistella pääsääntöisesti jalan, rakuunojen tapaan: he ratsastivat taistelukentälle, mutta jalkautuivat itse taistelua varten. Näin englantilaisten jousimiesten taktinen yliote murtui, sillä rengashaarniska oli käytännössä läpäisemätön pitkäjousen ja varsijousen nuolia vastaan. Peitsen sijaan ritarien pääaseeksi tuli nyt raskas ja pitkä kahdenkäden miekka.
Vaikka organisatoriset ja taktiset muutokset tehtiinkin, englantilaisilla oli yhä parempi kuri joukoissaan ja tästä syystä yhä taktinen yliote. Vuoden 1356 Poitiers’n taistelussa prinssi Edvardin johtama kurinalaisempi ja joustavampi englantilainen armeija löi Juhanan armeijan ja kuningas jäi itse englantilaisten vangiksi. Taistelu oli pääosin jalkautuneiden ritarien välinen taistelu, ja jousimiehet näyttelivät sivuosaa.
Satavuotinen sota

Satavuotisen sodan tapahtumia Juhana II hallitusaikana:
Keväällä:milloin? sotaa ilman selkeitä päämääriä jatkuvasti laajentuen. Nimellisesti ritarisota, joissa usein verisissä turnajaisissa tasavahvat yksilöt mittelevät keskenään voimiaan.
1353–1354: Calais’n lähistöllä Guînesissä pidetään neuvottelut, mutta Edvard III:n aluevaatimukset ovat ranskalaisten mielestä mahdottomia toteuttaa.
Syksy 1355: Englannin kruununperijä, Walesin prinssi Edvard Windsorilainen, joka tunnetaan haarniskansa värin mukaan nimellä Musta prinssi, saapuu Ranskaan ja ratsastaa pitkin Languedocin maakuntaa.
5. huhtikuuta 1356: Juhana II hyökkää äkillisesti Rouenin linnaan, jossa Normandian herttua, kuninkaan vanhin poika ja hänen sukulaisensa Navarran kuningas Kaarle Paha juhlivat. Juhana II heittää Kaarle Pahan vankeuteen, koska pelkää tämän vehkeilyjä. Navarralaiselle puolueelle kosto merkitsee liittoutumista englantilaisen kanssa.
Syyskuu 1356: lähellä Poitiers’n kaupunkia Juhana II hyökkää kohden Mustan prinssin armeijaa, joka on etenemässä kohti pohjoista. Englantilaisten huomattavasti alivoimaiset joukot voittavat taistelun. Kuningas Juhana II joutuu englantilaisten vangiksi. Ranskan hallinto jää 18-vuotiaan dauphinin, tulevan Kaarle V:n haltuun.
Huhtikuu 1357: Juhana II matkustaa Bordeaux’sta vankeuteen Lontooseen.
Kesä 1358: Kaarle Paha vapautuu vankeudesta ja saa Pariisin kaupungin Étienne Marcelin johdolla kapinaan. Kaupungin portit avataan englantilaisille, mutta Marcel murhataan elokuun 1. päivän vastaisena yönä.
Juhana II:n aikainen kultadenaari, jossa fleur-de-lys vuodelta 13511359: Pariisissa kokoontuneet yleissäätyjen edustajat eivät hyväksy Juhanan allekirjoittamaa Lontoon rauhaa, jolla englantilaisille luovutetaan puolet Ranskan pinta-alasta. Lokakuussa Edvard III nousee maihin mannermaalle, mutta retkestä tulee hyvin lyhyt.
Toukokuu 1360: Brétignyn rauha solmitaan Chartres’n lähellä. Sopimuksen mukaan Ranska luovuttaa Englannille Akvitanian herttuakunnan eli Guyennen, Limousinin, Périgordin, Rouerguen, Angoumois’n ja Saintongen sekä Calais’n kaupungin ja maksaa 3 000 000 kultarahan eli écun lunnaat.
24. lokakuuta 1360: Juhana II vapautuu ”kultaisesta” vankeudestaan. Hän matkustaa mannermaalle Calais’n kautta. Rauhansopimuksen toteuttamiseksi hän lähettää panttivankeja Lontooseen.
8. huhtikuuta 1364: Juhana II kuolee 44-vuotiaana Savoy Palacessa Lontoossa, jonne hän on palanut panttivangiksi viisi kuukautta aiemmin, koska muut panttivangit, kuten Juhanan poika, Anjoun herttua Ludvig, eivät ole kestäneet panttivankeutta ja ovat lähteneet Lontoosta.
Avioliitot ja lapset > Ensimmäinen avioliitto

Juhanan ollessa 13-vuotias Filip VI päätti naittaa hänet Böömin kuningas Juhana I von Luxemburgin ja Böömin prinsessa Elisabetin tyttären kanssa. Juhana I oli saavuttanut mainetta soturina idässä ja hän oli kasvanut kapetingien hovissa. Perinteen mukaisesti avioliiton piti vahvistaa myös osapuolten keskinäistä sotilaallista yhteistyötä. Myös Juhana I:llä oli kiire sopimuksen tekemiseen, sillä hän havitteli parhaillaan Lombardian kruunua itselleen. Fontainebleaun sopimuksen mukaisesti Böömin kuningas liittyisi sotatilanteessa, joka uhkaisi Champagnen ja Auxerren alueita, raskaasti aseistettujen 400 miehen kanssa Ranskan joukkoihin ja 300 miehen joukolla, jos sotanäyttämö olisi kauempana. Poliittiseen sopimukseen liittyi, että Ranska ei vastustaisi Lombardian kuninkuuden joutumista Böömille, jos Juhana I Luxemburgilainen sen saisi ja jos hän luopuisi Arlesin hallitsemisesta, se palautuisi Ranskalle.
Myös myötäjäisistä sovittiin, ja ne määrättiin 120 000 floriinin eli kultarahan suuruisiksi. Morsianta ei sopimuksessa nimetty. Nuorin tytär Anna von Luxemburg (1323–1338) oli 9-vuotias ja Filip VI:n mielestä liian nuori, mutta hän mielistyi toiseksi vanhimpaan Jutta von Luxemburg (1315–1349), joka oli 16-vuotiaana jo sukukypsä nainen. Hänet nimettiin Ranskassa uudelleen Bonneksi. Vihkiminen tapahtui 28. heinäkuuta 1332 Melunissa.
Avioliitosta syntyi 11 lasta, joista vain neljä kuoli jo lapsina:
Blanche (1336) kuoli alle vuoden ikäisenä
Kaarle V (1337–1380), seurasi isäänsä Ranskan kuninkaana
Catherine (1338) kuoli alle vuoden ikäisenä
Ludvig (1339–1384) Anjoun herttua, avioitui Marie de Blois-Châtillonin (k. 1404) kanssa
Juhana (1340–1416) Berryn herttua, avioitui vuonna 1360 Jeanne d’Armagnacin (k. 1387) kanssa
Filip II Rohkea (1342–1404) Burgundin herttua, avioitui vuonna 1369 Margareeta Flanderilaisen (1350–1405) kanssa
Jeanne (1343–1373) avioitui vuonna 1352 Navarran kuningas Kaarle II Pahan (1332–1387) kanssa
Marie (1344–1404) avioitui Barin herttua Robert I:n kanssa
Agnès de Valois (1345–1349) kuoli 4-vuotiaana
Marguerite (1347–1352) kuoli 5-vuotiaana
Isabelle (1348–1372) avioitui Milanon herttua Gian Galeazzo Viscontin (1351–1402) kanssa.
Normandian herttuatar Bonne Luxemburgilainen kuoli 11. syyskuuta 1349 ruttoon Maubuissonin luostarissa vuotta ennen kuin Juhana nousi valtaistuimelle. Hänestä ei tullut koskaan Ranskan kuningatarta.
Avioliitot ja lapset > Toinen avioliitto

Juhana II:n toinen puoliso oli Auvergnen ja Boulognen kreivitär Jeanne I d'Auvergne (1326–1360/1361), joka oli Auvergnen kreivi Guillaume XII:n (1300–1332) ja Marguerite d'Évreux’n (1307–1351) tytär sekä Burgundin kreivi Filip I:n (1323–1346) leski. Avioliitto solmittiin Nanterressa vuonna 1350.
Juhanalle ja Jeannelle syntyivät imeväisinä kuolleet kolme lasta:
Blanche (k. 1350)
Catherine (k. 1352)
Nimetön poikalapsi (k. 1354)
Jeannella oli lisäksi aiemmasta avioliitostaan poika sekä kaksi tytärtä:
Jeanne (1344–1360), kihlattiin Savoijin kreivi Amadeus VI:lle, avioliitto ei toteutunut; kuoli 16-vuotiaana Poissyn luostarissa
Marguerite (s. 1345), kuoli lapsena
Burgundin herttua Filip I (1346–1361), kuoli ratsastusonnettomuudessa (tai ruttoon) 15-vuotiaana äitinsä jälkeen. Hänellä ei ollut jälkeläisiä, koska avioliittoa 11-vuotiaan Flanderin kreivitär Marguerite III:n (1350–1405) kanssa ei ollut pantu täytäntöön. Burgundin herttuakunta liitettiin Ranskan kuninkaan maihin.
Kirjallisuutta

Leblanc-Ginet, Henri; Histoire des Rois de France. Éditions Moréna et Actualités de l'Histoire, 1997.
Les Rois de France. Judocus. Pariisi 1989.
Kirchhoff, Elisabeth; Rois et Reines de France. Sisältää myös Mémoires de Commines. 1996.
Wenzler, Claude; Généalogie des Rois de France. Èditions Ouest-France
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juhana II (Ranska) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Filip VI | Ranskan kuningas 1350–1364 | Seuraaja: Kaarle V Viisas |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Juhana II vangitaan Poitiers’n taistelussa
Juhana II palaa vuonna 1364 vankeuteen Englantiin.
Kunigas Juhana II ja ensimmäinen puoliso Jutta 'Bonne' von Luxemburg, käsikirjoituksen kuvitus n. 1349
Violetilla merkittynä Englannin taloudellisen vaikutuksen alue ja vihreällä Ranskan kulttuurin vaikutusalueet vuonna 1328. Viinin ja suolakaupan reitit etelästä pohjoiseen.
Juhana II:n ja toisen puolison Jeanne I d'Auvergnen kruunaus 1350
Nordzucker

Nordzuckerin pääkonttori Braunschweigissa
Nordzucker on saksalainen sokeria tuottava yritys. Yhtiön päätoimipaikka on Braunschweigissa. Vuoden 2005 lopussa yhtiöllä oli liikevaihtoa 1,2 miljardia euroa, 3 600 työntekijää. Sen toiminnan piirissä oli 14 300 sokerijuurikkaan viljelijää, jotka kasvattivat juurikkaita 199 000 hehtaarin alalla. Yhtiöllä oli 15 sokeritehdasta Saksassa, Puolassa, Serbiassa, Slovakiassa ja Unkarissa. Lisäksi sillä oli kaksi osakkuustehdasta Tšekissä.
Nordzuckerin sokeriliiketoiminta

Cukrovary TTD Tšekki
Mátra Cukor Rt., Hatvan, Unkari
Norzucker Clauen, Saksa
Norzucker Güstrow, Saksa
Norzucker Klein Wanzleben, Saksa
Norzucker Nordstemmen, Saksa
Norzucker Schladen, Saksa
Norzucker Uelzen, Saksa
Pomorski Cukier S.A., Chelmza, Puola
Povazsky Cukor a.s., Trencianska Teplá (Slovakia)
Sunoko d.o.o., Serbia
Trnavsky Cukrovar a.s., Trnava, Slovakia
Wielkopolski Cukier S.A., Opalenica, Puola
Daniscon sokeriliiketoiminta

Nordzucker osti heinäkuussa 2008 tanskalaisen Daniscon sokeriliiketoiminnan, johon kuuluu muun ohessa koko Suomen sokerintuotanto. 30. huhtikuuta 2008 päättyneen Daniscon tilikauden mukaan sen sokeriliiketoiminnan liikevaihto saavutti miltei 940 miljoonaa euroa ja voitto ennen pääomien korkoja ja veroja 60 miljoonaa euroa. Nordzuckerin liikevaihto oli 2007 päättyneellä tilikaudella 1,3 miljardia euroa ja voitto ennen pääomien korkoja ja veroja 110 miljoonaa euroa. Kaupan arvoksi Danisco ilmoitti 750 miljoonaa euroa, minkä lisäksi Danisco saa vielä 80 miljoonaa euroa siirtäessään tuotantoonsa liittyvät Euroopan unionin yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvät sokerintuotantokiintiöt.
MTK:n sokerijuurikasvaliokunnan puheenjohtaja piti kauppaa suomalaista sokerijuurikkaan tuotantoa turvaavana tekijänä.
Daniscon sokeriliiketoiminta > Tehtaat

Danisco Sugar Anklam, Saksa
Danisco Sugar Arlöv, Ruotsi
Danisco Sugar Kėdainiai, Liettua
Danisco Sugar Nakskov, Tanska
Danisco Sugar Nykøbing, Tanska
Danisco Sugar Örtofta, Ruotsi
Sucros Oy, Säkylä, Suomi
Suomen Sokeri Oy, Kantvik, Suomi
Suomen Sokeri Oy, Jokioinen, Suomi