stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maciste contro i mostri
Tuotanto ja vastaanotto

Maciste contro i mostri on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä. Sen sisäkuvat on tehty Grottaferratan Interstudiolla ja ulkokuvaukset Jugoslaviassa sekä osittain Grotte di Solonen luolissa Rooman Tiburtinossa. Kiireessä kyhätyn elokuvan tarkoitus oli kerätä rahaa tuottaja Giorgio Marzellin toiseen meneillä olleeseen hankkeeseen.
Elokuva on poikkeuksellisen heikko jopa oman tyylilajinsa edustajaksi. Sen juoni on täynnä aukkoja ja vuoropuhelu täysin satunnaista. Kehonrakennuslehden sivuilta löydetty Reg Lewis harhailee eksyneenä kameran edessä ja lausuu vuorosanansa alentuvasti virnuillen. Hän työskenteli ilmaiseksi vastineena kahden elokuvan kuvaussopimuksesta, joka sittemmin raukesi. Mohaa esittää ensimmäisessä italialaiselokuvassaan englantilainen Margaret Lee. Naurettavat hirviöt on merkitty erikoistehostemestari Carlo Rambaldin nimiin, mutta Rambaldi itse on kieltänyt olevansa niiden tekijä.
Naiivin mielikuvituksen ja huvittavan kitschin yhdistelmä vetosi katsojiin melko hyvin ja tuotti Italiassa kohtalaiset 257 miljoonan liiran kassatulot (elokuvan budjetti oli sata miljoonaa). Espanjassa sen näki lähes 750 000 ja Ranskassa yli 550 000 katsojaa. 1970-luvulla Maciste contro i mostri muokattiin Ranskassa pornoelokuvaksi, joka julkaistiin nimellä Esclaves nues pour des monstres (”Alastomia orjia hirviöille”). Elokuvan yhdysvaltalainen versio Fire Monsters against the Son of Hercules (”Tulihirviöt vastaan Herkuleen poika”; myös Colossus of the Stone Age, ”Kivikauden jättiläinen”) on kuuluisa poikkeuksellisen huonosta jälkiäänityksestään: Maciste on jossain vaiheessa muutettu Maxukseksi, ja joka kerta kun nimi mainitaan, kokonaan toinen ääni lausuu sen kohdalla ”Maxus”.
DVD-julkaisut

Elokuva on saatavilla saksalaisen Savoy Filmin laadultaan kohtalaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää saksan-, italian- ja englanninkieliset ääniraidat. Yhdysvaltalaiset julkaisut ovat tv-kopioita.
Aiheesta muualla

Maciste contro i mostri Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Magnesiumperkloraatti

| Magnesiumperkloraatti |
| --- | --- |
 Kidevedellistä magnesiumperkloraatin heksahydraattia

Tunnisteet
CAS-numero:  10034-81-8
PubChem CID:  24840 ja 11064050
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Mg(ClO4)2
Moolimassa:  223,197 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  250 °C (hajoaa)
Tiheys:  2,2 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1000 g/l (25 °C)
Magnesiumperkloraatti on hapettava aine ja olomuodoltaan valkoista kiteistä kiinteää ja hajutonta ainetta. Sen kemiallinen kaava on Mg(ClO4)2, moolimassa 223,197 g/mol ja CAS-numero 10034-81-8.
Magnesiumperkloraatti on erittäin hygroskooppista eli se imee ilmasta kosteutta. Yhdistettä voidaan valmistaa magnesiumhydroksidin ja perkloorihapon avulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Magnesiumperkloraatti Wikimedia Commonsissa
PubChem: Magnesium perchlorate (englanniksi)
ChemBlink: Magnesium perchlorate (englanniksi)
Magnesiumperoksidi

| Magnesiumperoksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  14452-57-4
PubChem CID:  61745
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MgO2
Moolimassa:  56,31
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  223 °C
Tiheys:  3,04 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Magnesiumperoksidi (MgO2) on magnesium- ja peroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään hapettimena ja antiseptisenä aineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa magnesiumperoksidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen. Aine ei liukene veteen, mutta reagoi hitaasti veden ja kiivaammin happojen kanssa muodostaen vetyperoksidia. Kuumennettaessa magnesiumperoksidi hajoaa magnesiumoksidiksi ja hapeksi. Magnesiumperoksidi on vahva hapetin.
Magnesiumperoksidia valmistetaan magnesiumoksidin tai -hydroksidin ja vetyperoksidin reaktiolla ja tuote kiteytetään. Tuotteen joukossa on usein magnesiumoksidia tai -hydroksidia.
Magnesiumperoksidia voidaan käyttää antiseptisenä aineena ja vatsan liikahappoisuuden vähentämiseen. Hapettimena sitäy käytetään esimerkiksi nahkojen karvanpoistossa ja valkaisevissa hammastahnoissa. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisilla aineilla saastuneen maaperän puhdistamiseen, jätevesien puhdistukseen ja rehevöityneiden vähähappisten vesistöjen kunnostamiseen.
Magnesiumdivetyfosfaatti

| Magnesiumdivetyfosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13092-66-5
PubChem CID:  6096959
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Mg(H2PO4)2
Moolimassa:  218,282
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  450 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Magnesiumdivetyfosfaatti (Mg(H2PO4)2)  eli monomagnesiumfosfaatti on magnesium- ja divetyfosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään elintarvikkeiden lisäaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa magnesiumdivetyfosfaatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedelliset di- ja tetrahydraatit (Mg(H2PO4)2·2H2O ja Mg(H2PO4)2·4H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa, mutta voimakkaasti kuumennettaessa yhdiste hajoaa. Magnesiumdivetyfosfaatti liukenee veteen ja myös reagoi veden kanssa magnesiumvetyfosfaatiksi.
Magnesiumdivetyfosfaattia valmistetaan magnesiumoksidin, -hydroksidin tai -karbonaatin ja fosforihapon reaktiolla.
Magnesiumdivetyfosfaattia käytetään elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena ja puun sekä polymeerien palonestokäsittelyissä.
Magnesiumsulfidi

| Magnesiumsulfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12032-36-9
PubChem CID:  82824
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MgS
Moolimassa:  56,38
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  2226 °C
Tiheys:  2,68 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Magnesiumsulfidi (MgS) on magnesium- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa ledeissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa magnesiumsulfidi on valkoista kiteistä ainetta, mutta epäpuhtaudet värjäävät sen punertavaksi tai ruskehtavaksi. Yhdisteen stabiilein kidemuoto on alkeiskoppi on kuutiollinen ja muistuttaa natriumkloridin rakennetta. Magnesiumsulfidista tunnetaan myös sinkkivälkettä ja heksagonaalinen wurtsiittia muistuttava kidemuoto. Aine hapettuu helposti ja reagoi veden kanssa muodostaen magnesiumhydroksidia ja vetysulfidia. Magnesiumsulfidi on puolijohde.
Magnesiumsulfidi valmistetaan kuumentamalla magnesiumia rikin kanssa ja suurin osa tuotetusta magnesiumsulfidista muodostuu teräksen rikinpoistoprosessin yhteydessä.
Magnesiumsulfidia käytetään muun muassa sinisissä ledeissä ja UV-detektoreissa.
Mahdollisuus

Mahdollisuus viittaa johonkin, mikä voi tapahtua. Metafysiikassa ja modaalilogiikassa (looginen) mahdollisuus on yksi modaliteeteista välttämättömän ja kontingentin ohella.
Loogisesti mahdollisen väittämän voi katsoa olevan väittämä, joka ei sisällä loogista ristiriitaisuutta. Toinen tapa ilmaista sama asia on se, että väittämä on loogisesti mahdollinen, jos ja vain jos todellisuus voisi olla johdonmukaisella tavalla sellainen, että väittämä olisi tosi. Tämän mukaisesti loogista mahdollisuutta voidaan analysoida mahdollisten maailmojen avulla. Tällöin jonkin asiantilan mahdollisuus tarkoittaa sitä, että asiantila vallitsee (on totta) ainakin yhdessä kaikista mahdollisista maailmoista.
Mahdollisuuden vastakohta on mahdottomuus.
Anna Magnani

| Anna Magnani |
| --- | --- |
 Anna Magnani vuonna 1969.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1908 Rooma, Italia
Kuollut: 26. syyskuuta 1973 (65 vuotta) Rooma, Italia
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Rooma – avoin kaupunki Tatuoitu ruusu
Aiheesta muualla
www.archivioannamagnani.it
IMDb 
Elonet
Magnanin tähti Hollywood Walk of Famella.
Anna Magnani (7. maaliskuuta 1908 Rooma, Italia – 26. syyskuuta 1973 Rooma, Italia) oli Oscar-palkittu italialainen näyttelijä.
Magnani tunnetaan rooleista, jossa hän on esittänyt maanläheisistä työväenluokan naisia. Niissä on monia kuuluisia italialaisia elokuvia kuten Rooma – avoin kaupunki (1945). Sen lisäksi hän sai parhaan naispääosan Oscarin elokuvasta Tatuoitu ruusu (1955).
Magnani syntyi aviottomana lapsena. Hänen äitinsä oli italialainen ja isänsä tuntematon , mutta hänet kasvatti isoäiti Rooman köyhässä osassa. Magnani opiskeli näyttelemistä Roomassa ja hankki samalla elantonsa laulajana yökerhoissa. Myöhemmin hän teki varieteeta, ja vuonna 1926 hän liittyi näytelmäseurueeseen. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Magnani teki vuoden 1927 elokuvassa Scompolo. Seuraavan kerran hän esiintyi elokuvassa kuitenkin vasta 1934. Vuonna 1935 hän meni naimisiin ohjaaja Goffredo Alessandrinin kanssa. Tämän elokuvassa Cavalleria (1936) Magnani näytteli sivuroolissa. Avioliitto oli epäonnistunut, ja se purettiin 1950. Magnanin elokuvaura lähti nousuun 1941, kun hän näytteli toista naispääosaa Vittorio de Sican elokuvassa Teresa Venerdi. Vuonna 1942 hän sai avioliiton ulkopuolisen lapsen näyttelijä Massimo Seraton kanssa.
Rooman päädyttyä liittoutuneiden haltuun Magnani sai suosiota amerikkalaisten sotilaiden parissa laulajana. Vuonna 1945 hän teki lopullisen läpimurtonsa Roberto Rossellinin neorealistisessa elokuvassa Rooma – avoin kaupunki. Seuraavana vuonna yhdysvaltalainen National Board of Review valitsi hänet vuoden parhaaksi ulkomaiseksi naisnäyttelijäksi. Magnanin kansainvälisen uran huipentuma oli 1955 päärooli Hollywood-elokuvassa Tatuoitu ruusu, josta hän sai Oscar-palkinnon. Tämän jälkeen hän näytteli vielä noin kymmenessä elokuvassa, loppuaikoina pääasiassa tv-elokuvissa ja teatterissa.
Magnani kuoli 65-vuotiaana haimasyöpään. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Valikoitu filmografia

Scompolo, 1926
Tempo massimo, 1934
Cavalleria, 1936
Teresa Venerdi, 1941
Campo de’ Fiori, 1943
Rooma – avoin kaupunki, 1945
Bellissima, 1951
Tatuoitu ruusu, 1955
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Magnani Wikimedia Commonsissa
Anna Magnani Elonetissä.
Anna Magnani Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Anna Magnani NNDB:ssä (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Madeirankaaliperhonen

| Madeirankaaliperhonen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Kaaliperhoset Pieridae
Alaheimo::  Pierinae
Suku::  Pieris
Laji::  wollastoni
Kaksiosainen nimi
 Pieris wollastoni  (Butler, 1886) 
Synonyymit
 Pieris brassicae wollastoni  Pieris cheiranthi wollastoni 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Madeirankaaliperhonen (Pieris wollastoni) on kaaliperhosten heimoon kuuluva, Madeiran saarelle endeeminen perhoslaji, jonka uskotaan kuolleen sukupuuttoon. Eräät tutkijat pitävät lajia kaaliperhosen alalajina Pieris brassica wollastoni tai kanariankaaliperhosen alalajina Pieris cheiranthi wollastoni.
Koko ja ulkonäkö

Madeirankaaliperhosen siivet ovat yläpinnalta puhtaan valkoiset. Etusiiven kärkiosa on laajalti mustanruskea ja naaraalla siiven takareunasta sen keskiosaan ulottuu mustanruskea laikku. Takasiiven etureunassa on pieni, mustanruskea täplä. Takasiivet ovat alapinnaltaan kellertävät. Siipiväli on 55–65 mm.
Elinympäristö ja elintavat

Perhonen elää pääasiassa Madeiran saaren pohjoisenpuoleisten rinteiden laurisilva-metsissä, paikoissa, jolla kasvaa toukkien ravintokasveja sekä kukkia aikuisten perhosten ravinnoksi. Nuoret toukat elävät ryhminä, mutta ennen koteloitumista joukko hajaantuu. Kotelo talvehtii.
Viimeinen varma havainto lajista on 1970-luvulta ja vuonna 2007 lajia tutkineet asiantuntijat katsoivat sen olevan järjestyksessään toinen Euroopasta täysin hävinnyt perhoslaji. Virallisesti laji on kuitenkin edelleen luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Sukupuuton syytä ei tunneta, mutta sellaisiksi on arveltu vieraslajina levinneen naurisperhosen mukana tullutta virustautia tai biologisessa torjunnassa käytetyn Cotesia glomerata-loispistiäisen tuomista saarelle.
Levinneisyys ja lentoaika

Ainoastaan Madeiralla tavattava laji. Lentää useana sukupolvena maaliskuusta lokakuuhun.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat erilaiset ristikukkaiskasvit, sekä esimerkiksi kapris (Capparis spinosa) ja köynnöskrassi (Tropaeolum majus).
Aiheesta muualla

Ausgerottete Arten - Extinct Species (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1235485  ARKive: pieris-wollastoni  BioLib: 451872  EoL: 180588  EUNIS: 17180  Fauna Europaea: 440881  Fauna Europaea (new): 9628ea90-f29c-4b6d-a9a6-981020f19b2b  GBIF: 4535297  iNaturalist: 109510  IRMNG: 10615198  IUCN: 39483  LepIndex: 179447  NCBI: 1343053  Observation.org: 80835  Open Tree of Life: 4237724
Madagaskarintornipöllö

| Madagaskarintornipöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Tornipöllöt Tytonidae
Alaheimo::  Tytoninae
Suku::  Tornipöllöt Tyto
Laji::  soumagnei
Kaksiosainen nimi
 Tyto soumagnei  (A. Grandidier, 1878) 
Katso myös
   Madagaskarintornipöllö Wikispeciesissä   Madagaskarintornipöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Madagaskarintornipöllö (Tyto soumagnei) on Madagaskarin saarella elävä vaarantunut pöllölintu. Se on tornipöllöä pienempi, melko harvinaisena pidetty kosteiden metsien petolintu, jota uhkaa metsien häviäminen.
Koko ja ulkonäkö

Madagaskarintornipöllön pituus on 27–30 senttiä ja paino 323–435 grammaa. Siiven pituus on noin 21 senttiä. Madagaskarintornipöllöllä on muiden tornipöllöjen tavoin sydämenmuotoinen naamakiehkura. Laji muistuttaa tavallista tornipöllöä, mutta on pienikokoisempi ja punertavampi. Sen naamakiehkura on myös pyöreämpi kuin tornipöllöllä. Madagaskarintornipöllön selkäpuoli on punaruskea ja siinä harvakseltaan mustia pilkkuja. Vatsapuoli on vaaleanoranssi ja myös sitä kirjovat mustat pilkut. Isoja pilkkuja on erityisesti päälaessa, siipisulissa. Naamakiehkura on pääosin valkoinen, mutta silmien alareunoilla ja nokan tyvessä on ruskeaa sävyä. Naamakiehkuraa ympäröi ruskea reunus. Madagaskarintornipöllöstä tunnetaan vain tumma muoto, vaikka muilla tornipöllölajeilla esiintyy myös vaaleaa värimuotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Madagaskarintornipöllöä tavataan nimensä mukaisesti vain Madagaskarissa. Levinneisyys rajoittuu saaren itäosiin, jossa sitä on tavattu ainakin kuudella eri alueella. Lisätutkimuksissa lajia saatettaisiin mahdollisesti löytää myös muualta. Elinpaikkoja on löydetty niin Amber Mountainilta Madagaskarin pohjoisosista kuin Mantadian kansallispuistosta maan itäisistä keskiosista ja saaren kaakkoisosista. Lajia on hiljattain havaittu myös huomattavasti etelämpänä Kalambatritrassa ja maan kaakkoisosasta. Sitä tavataan ehkä kaikkialla missä on riittävän suuria rehevän metsän saarekkeita. Levinneisyysalueen arvioidaan kattavan noin 52 000 neliökilometriä.
Lajin elinympäristöä ovat kosteat ikivihreät metsät merenpinnan tasolta aina 2 000 metrin korkeuteen asti. Se kuitenkin saalistaa metsää reunustavilla aukkopaikoilla. Madagaskarintornipöllöä on havaittu myös kesävihantien puiden hallitsemilla alueilla. Aiemmin sen uskottiin tarvitsevan koskematonta sademetsää, mutta nykytietojen mukaan se voi näyttäytyä myös muokatuissa uudismetsissä ja pensaikoissa, ja saalistaa viljelysalueilla kuten riisipelloilla ja kaskimailla.
Elintavat

Madagaskarintornipöllön elintavat tunnetaan huonosti, ja vähäisetkin tiedot on saatu vasta melko hiljattain. Se on pareittain elävä yölintu. Pöllöjen on nähty lepäilevän kallionkielekkeillä ja luolien suulla. Erään Masoalan niemimaalla eläneen yksilön reviiri kattoi 120 hehtaaria. Madagaskarintornipöllön ääntely muistuttaa tornipöllön ääntä. Laji päästää noin puolentoista sekuntia pitkän, sihisevän kirkaisun, joka muistuttaa tornipöllön vastaavaa mutta on voimakkaampi. Kirkaisun sävelkorkeus laskee loppua kohden. Madagaskarintornipöllöllä on myös wok-wok-wok-huuto, jonka uskotaan toimivan varoitusäänenä. Madagaskarilla elävät tavalliset tornipöllöt saalistavat pääasiassa ihmisten tuomia rottia, mutta madagaskarintornipöllön pääravintoa ovat kotoperäiset rottaeläimet ja tanrekit, joita se väijyy metsänreunalla olevan puun oksalta. Ankaranan kuivametsissä Pohjois-Madagaskarissa tärkeä ravintokohde on madagaskarinrottiin kuuluva Eliurus antsingy, joka muodostaa seudun madagaskarinpöllöjen ravintotarpeesta lähes puolet. Laji syö myös hyönteisiä, sammakoita ja gekkoja.
Ensimmäinen madagaskarintornipöllön pesä löydettiin vasta vuonna 1995. Pesä sijaitsi eristyneessä Weinmannia-suvun puun onkalossa, josta on matkaa maan pintaan noin 23 metriä. Pesän perusteella poikueeseen kuuluu kaksi poikasta, jotka tulevat lentokykyisiksi 10 viikon ikäisinä, ja pysyttelevät vanhempien reviirillä tämän jälkeen vielä neljä kuukautta.
Uhat ja suojelu

Madagaskarintornipöllöjen määräksi arvioidaan 2 500–10 000 lintua. Suurin uhka madagaskarintornipöllölle ja monelle muulle saaren lajille on metsien jatkuva häviäminen. Metsiä on tuhottu eniten hakkaamalla metsä ja polttamalla se hakkuun jälkeen avoimeksi maatalousmaaksi. Sademetsiä katoaa myös kaupallisten hakkuiden takia ja hallitsemattoman tulenkäytön aiheuttamiin metsäpaloihin. Palojen syynä ovat usein kehnot maanviljelymenetelmät. Kaadettujen metsien tilalle on myös istutettu eukalyptuspuita, mäntyjä ja muita vieraslajeja. Madagaskarin itärannikon tasanko on jo lähes kokonaan hakattu ja jäljellä olevat metsälaikut ovat kasvavan ihmispaineen alla.
Madagaskarintornipöllö kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I ja II. Sitä tavataan useassa kansallispuistossa ja muulla luonnonsuojelualueella. Kuusi hiljattain löydettyä esiintymispaikkaa kuuluvat myös Kansainvälisesti tärkeä lintualue-verkostoon.
Vuonna 2009 Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN lievensi madagaskarintornipöllön uhanalaisuusluokitusta erittäin uhanalaisesta vaarantuneeksi, koska lajin esiintymisalueen on huomattu olevan laajempi kuin ennen uskottiin. Kantaa pidetään kuitenkin pienenä ja taantuvana, koska sademetsien pirstaloituminen jatkuu edelleen.
Aiheesta muualla

Madagascar red owl  (Tyto soumagnei) (Arkistoitu – Internet Archive) Arkive (myös kuvia)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1265138  Wikispecies: Tyto soumagnei  ADW: Tyto_soumagnei  ARKive: tyto-soumagnei  Avibase: BDD10FB1A5CB5185  BirdLife: 22688493  BOW: marowl1  CoL: 59ZW8  eBird: marowl1  ECOS: 6037  EoL: 45514013  GBIF: 5232371  iNaturalist: 20418  IRMNG: 10457823  ITIS: 202267  IUCN: 22688493  NCBI: 2339165  Observation.org: 72121  Open Tree of Life: 3595790  Species+: 10923  Xeno-canto: Tyto-soumagnei
Mahina

| Mahina |
| --- | --- |
 Bafingjoen ylittävä rautatiesilta 1900-luvun alussa.
 Mahina
 Koordinaatit: 13°45′25″N, 10°50′54″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Kayesin alue
Piiri:  Bafoulabén piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 066 km²
Väkiluku (2009):  25 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mahina on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Bafoulabén piirissä Malissa. Se sijaitsee Bafingjoen varrella 6 kilometriä Bafoulabésta etelään. Kunnassa on 25 900 ja keskuskylässä 7 400 asukasta (vuonna 2009, väestölaskenta).
Mahinan kunnan pinta-ala on 2 066 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bafoulabén, idässä Oualian, etelässä Diokélin ja Koundianin, lännessä Gounfanin ja Niambian sekä luoteessa Kayesin piirin Diamoun kuntiin. Kunnan alueella virtaavat Bafing- ja Bakoyejoet.
Kuntaan kuuluu 25 kylää. Asukkaat ovat mandinkoja, khasonkoja, bambaroita, fulbeja ja bozoja.
Mahinan kautta kulkee Bamakon ja Dakarin välinen rautatie. Sieltä on uusi päällystetty maantieyhteys Manantaliin.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, fonio, maissi ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Mahinan tori on syrjäyttänyt kaupallisena keskuksena Bafoulabén. Siellä myydään varsinkin maataloustuotteita ja kalaa.
Magnoliakerttuli

| Magnoliakerttuli |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttulit Parulidae
Suku::  Loistokerttulit Setophaga
Laji::  magnolia
Kaksiosainen nimi
 Setophaga magnolia  (Wilson, 1811) 
Synonyymit
 Dendroica magnolia  Dendroica maculosa 

Katso myös
   Magnoliakerttuli Wikispeciesissä   Magnoliakerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Magnoliakerttuli (Setophaga magnolia) on kerttuleiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Magnoliakerttuleita pesii Kanadassa ja Koillis-Yhdysvalloissa. Lajin talvehtimisalueet sijaitsevat Väli-Amerikassa. Euroopassa laji on tavattu kahdesti: Britanniassa syksyllä 1981 ja Islannissa syksyllä 1995.
Magnesian teatteri

| Magnesian teatteri |
| --- | --- |
Sijainti:  Magnesian arkeologinen alue, Tekin, Germencik, Aydın, Turkki
Koordinaatit:  37°51′01″N, 27°31′33″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen teatteri
Valmistumisvuosi:  n. 160 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Magnesian teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Magnesian kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sitä ei tule sekoittaa toiseen, hieman etelämpänä sijainneeseen teatteriin, joka tunnetaan nimellä Theatron.
Historia

Magnesian teatteri rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 160 eaa. Sen paikalla on kuitenkin mahdollisesti ollut varhaisempi edeltäjä. Teatteri muistuttaa monin tavoin Efesoksen ja Miletoksen teattereita.
Teatteri uusittiin Rooman varhaisella keisarikaudella ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Myöhemmällä keisarikaudella se muutettiin sopivaksi roomalaisille näytännöille, joita yleensä esitettiin amfiteattereissa.
Saksalaiset tekivät alueella kaivauksia Friedrich Hiller von Gaertringenin ja Wilhelm Dörpfeldin johdolla vuosina 1890–1891.