stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vladimir Kiškun

| Vladimir Kiškun |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Vladimir Ivanovitš Kiškun
Syntynyt: 5. marraskuuta 1951 (ikä 72)
Uran tiedot
Pituus:  187 cm
Paino:  76 kg
Laji:  seiväshyppy
Seura:  Leningradin Zenith
Valmentaja:  Vanadi Rosenfeld
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  Maailmantilastossa  seiväshypyssä : 1974: 6. (540)  1977: 7. (555)  
Ennätykset:  555 cm (1977)
 Tietolaatikko päivitetty 26. helmikuuta 2021 
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vladimir Kiškun voitti Eurtoopan mestaruuden tuloksella 535 cm. |  Vladimir Kiškun voitti Eurtoopan mestaruuden tuloksella 535 cm. |  Vladimir Kiškun voitti Eurtoopan mestaruuden tuloksella 535 cm. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1974 | seiväs |  |
Vladimir Kiškun (ven. Владимир Иванович Кишкун) (s. 5. marraskuuta 1951 Leningrad) on venäläinen entinen seiväshyppääjä, joka edusti urallaan Neuvostoliittoa. Kiškunin menestysvuodet ajoittuivat 1970-luvulle. Hän saavutti uraallaan Euroopan mestaruuden vuonna 1974 ja kolme Neuvostoliiton seiväsmestaruutta.
Vladimir Kiškun aloitti urheilu-uransa Leningradissa 1960-luvulla seuranaan Leningradin Zenith. Hänen valmentajanaan toimi entinen huippuhyppääjä Vanadi Rosenfeld. Vuonna 1968 Kiškun saavutti hopeaa juniorien Euroopan mestaruuskisoissa Itä-Saksan Leipzigissa tuloksella 460 maanmiehensä Juri Isakovin voittaessa 10 cm:ä paremmalla tuloksella. Ensimmäisen kerran Kiškun saavutti kansallista menestystä aikuisten tasolla sijoittumalla kolmanneksi Neuvostoliiton mestaruuskisoissa 1972 tuloksella 510  kokeneen Gennadi Bliznetsovin voittaessa tuloksella 520 cm. Ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruuden hän saavutti vuonna 1974 tuloksella 535 cm. Tällä tuloksella hän oli vasta neljäs EM-kisoja edeltävässä tilastossa edellään Puolan Tadeusz Ślusarski ja Wojciech Buciarski ja Ruotsin Kjell Isaksson. Itse kisoissa Roomassa Kiškun voitti Euroopan mestaruuden tuloksella 535 cm eli sama tulos kuin hänen ennätyksensä Puolan Władysław Kozakiewicz tullessa samalla tuloksella hopealle. Pian sen jälkeen hän paransi silloista ennätystään Länsi-Saksan Münchenissä tulokseen 540 cm.
Kiškunin uralla tuli kansallista menestystä eli hän voitti vuosien 1975 ja 1977 Neuvostoliiton mestaruudet. Vuoden 1976 olympialaiset Montrealissa eivät sujuneet häneltä odotusten mukaan, vaikka hän hyppäsi ennen olympiakisoja toukokuussa uuden Neuvostoliiton ennätyksen 550 cm. Itse olympiakisoissa  Kiškun selvisi loppukilpailuun, mutta yritykset korkeudesta 540 cm eivät tuottaneet tulosta, joten hänen tuloksekseen jäi 520 cm ja sijoitus oli 13. Vuoden 1977 Neuvostoliiton mestaruus tuli Kiškunille ennätyksellä 555 cm, joka jäikin hänen uransa parhaaksi tuloksekseen.
Vernor Vinge

| Vernor Vinge |
| --- | --- |
 Vernor Vinge vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1944
Kuollut: 20. maaliskuuta 2024 (79 vuotta)
Kirjailija
Esikoisteos:  Grimm's World (1969)
Palkinnot
 Hugo, Prometheus, Campbell 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vernor Steffen Vinge (2. lokakuuta 1944 – 20. maaliskuuta 2024) oli yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä ja tieteiskirjailija.
Vinge väitteli tietojenkäsittelytieteen tohtoriksi vuonna 1971 ja toimi professorina San Diegon osavaltionyliopistossa, jossa hän opetti vuodesta 1972 vuoteen 2000.
Vinge esitti "singulariteetin" tekniikkaan liittyen vuonna 1983 Omni-lehdessä lainaten fysiikasta tunnettua käsitettä. Hän laajensi aiheen käsittelyä teknologista singulariteettia käsittelevässä esseessään The Coming Technological Singularity: How to Survive in the Post-Human Era (1993). Esseessä hän arvioi tekniikan kehityksen eksponentiaalisen kasvun johtavan pisteeseen, jota edemmäs emme pysty tekemään mielekkäitä arvauksia tulevaisuudesta. Ihmistä kehittyneemmän älykkyyden seuraukset ovat tuntemattomia, ja seuraukset saattavat olla positiivisia, mutta hyvin äärimmäisiä. Vingen työ vaikutti Ray Kurzweiliin sanoen, että Vingellä oli oivalluksia avainasioista hyvin varhain.
Vinge esitti myös kyberavaruuden käsitteen nimellä "Other Plane" (suom. toinen taso) vuoden 1979 novellissaan True Names. Myöhemmin William Gibsonin teokset toivat käsitteen valtavirran tietoisuuteen ja Gibson nimesi käsitteen kyberavaruudeksi.
Vinge voitti viisi Hugo-palkintoa, joista kolme teoksista A Fire Upon the Deep (1993), A Deepness in the Sky (2000) ja Rainbows End (2007), sekä kaksi novelleista Fast Times at Fairmont High (2002) ja The Cookie Monster (2004).
Teokset > Romaanit

Grimm's World (1969), uusintapainos nimellä Tatja Grimm's World (1987)
The Witling (1976)
The Peace War (1984, suom. Rauhansota)
Marooned in Realtime (1986, suom. Aikaloukku)
A Fire Upon the Deep (1992, suom. Linnunradan ääret), Hugo
A Deepness in the Sky (1999, suom. Taivaan syvyydet), Hugo, Prometheus, Campbell -palkinnot
Rainbows End (2006), Hugo
The Children of the Sky (2011)
Teokset > Kokoelmat

True Names and Other Dangers  (1981)
Threats... and Other Promises  (1988)
Across Realtime (yhteislaitos romaaneista The Peace War ja Marooned in Realtime)
The Collected Stories of Vernor Vinge (2001)
Teokset > Tietokirja

True Names and the Opening of the Cyberspace Frontier (1997, yhdessä James Frenkelin kanssa)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vernor Vinge Science Fiction Awards Database -sivustolla (englanniksi)
Across Realtime with Vernor Vinge Emerald City.  Huhtikuu 1996. Viitattu 9.9.2020. (englanniksi)
Soikkeli, Markku: Maailmanrauha syntyy historian pysäyttämällä. Satakunnan kansa. Arkistoitu versio.  2007. Arkistoitu 25.3.2008. Viitattu 9.9.2020. (englanniksi)
Soikkeli, Markku: Mutta kuka murhasi ihmiskunnan? Turun Sanomat.  3.5.2008. Arkistoitu 9.9.2020. Viitattu 9.9.2020.
Vernor Vinge : Aikaloukku – Rauhansodasta selvinnyt ihmiskunta sukupuuton partaalla Like. Viitattu 9.9.2020.
The coming technological singularity: How to survive in the post-human era (englanniksi)
Vaimo-CD

| Vaimo-CD Ruudolf |
| --- | --- | --- |

Julkaisun tiedot
 Julkaistu: 6. elokuuta 2003
 Formaatti: CD, LP, kasetti
 Tyylilaji: rap, pop, R&B, soul, funk
 Levy-yhtiö: omakustanne, Monsp Records
Ruudolfin muut julkaisut
| Rääväsuu ja Läski Äpärä 2001 | Vaimo-CD 2003 | Doupeimmat Jumala seivaa 2004 |
Vaimo-CD (tunnetaan myös nimillä 2002–2003, Vaimo-vinyyli tai Vaimo-kassu formaatin mukaan) on rap-artisti Ruudolfin vuonna 2003 julkaistu omakustannealbumi. Monsp records julkaisi albumin vinyylinä vuonna 2005. Albumi on loppuunmyyty. Se on ollut hip hop -levykauppa the Funkiestin eniten myyty levy. Monsp Records julkaisi albumista uudenpainoksen maaliskuussa 2012.
Kappaleet

Miami Funk Shout Out (2:48)
Merryhaka Soul (3:57)
Missä on se vaimo? (3:24)
R Kelly Party Break (1:44)
Ghetto Soul (5:02)
Vaimoongelmii (7:01)
Florida Bossanova Instrumental (4:24)
Ylex RÄB (0:35)
Miami Honeymuun (3:07)
Mä kaipaan vaimooni (0:41)
Miami Drahma (4:25)
Elämä on laiffii (5:48)
Whuts Luv Gotta Do With It? (1:01)
Florida Funk (7:34)
Ei (Jaksa enää räbäyttää) Keksitty nimee (5:03)
Samplet

"Ghetto Soul" sisältää samplen Michael McDonaldin kappaleesta "I Keep Forgettin' (Every Time You're Near)".
"Missä on se vaimo?" sisältää samplen Dr. Dren kappaleesta "Xxplosive".
Vladimir Ljubarski

| Vladimir Ljubarski> Владимир Любарский |
| --- | --- |
 Ljubarski vuonna 2022
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1968 (ikä 56) Petroskoi, Karjalan ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Poliitikko
Asema:  Petroskoin pormestari (2021-2023)
Vladimir Konstantinovitš Ljubarski (ven. Владимир Константинович Любарский; s. 1. huhtikuuta 1968) on venäläinen poliitikko, joka on toiminut Petroskoin kaupunkipiirikunnan pormestarina vuodesta 2021 lähtien.
Ljubarski valmistui Pietarin miliisikoulusta vuonna 1996 ja työskenteli Venäjän sisäministeriön palveluksessa vuosina 1991–2003. Vuoteen 2008 asti hän työskenteli huumepoliisin palveluksessa Karjalan tasavallassa ja vuosina 2009–2013 oikeudenpalvelijana. Vuonna 2014 hänet nimitettiin Venäjän pääoikeudenpalvelijan neuvonantajaksi. Vuonna 2017 hänet nimitettiin Karjalan tasavallan aluepolitiikasta vastaavaksi varajohtajaksi.
Ljubarski valittiin Petroskoin kaupunkipiirikunnan pormestariksi 12. toukokuuta 2021. Vaalissa häntä äänesti 25 kaupunginvaltuuston 30 jäsenestä; loput viisi äänestivät tyhjää, eikä toinen ehdokas Igor Korsakov saanut yhtäkään ääntä. Hän astui virkaansa 14. toukokuuta.
Veitsiluodon rata

Veitsiluodon rata oli Suomen rataverkkoon kuulunut sivurataosa Kemissä. Rataosa haarautui Oulu–Tornio-radalta Kemin aseman eteläpuolella Pyyn pysäkki, ja johti Hepolan ja Rytikarin kautta Veitsiluodon paperitehtaalle ja satamaan Veitsiluotoon. Rataosan pituus oli noin kuusi kilometriä, ja sen seisakkeet avattiin henkilöliikenteelle joulukuussa 1942.
Henkilöliikenne

Sodasta johtuneen linja-autopulan vuoksi Kemin ja Veitsiluodon väliltä lakkautettiin useita bussivuoroja. Liikenneongelmien vuoksi järjestettiin 10. marraskuuta 1942 Veitsiluodon seurojen talolla kokous, joka pyysi henkilöjunaliikenteen aloittamista. Kemiin seuraavana päivänä saapunut Rautatiehallituksen pääjohtaja Jalmari Castren ei vielä luvannut junaliikennettä, mutta Veitsiluodon pöllikujan päähän rakennettiin jo lähtölaituri ja ennen joulua 1942 alkoivat junat liikennöidä päivittäin neljällä vuorolla. Junissa oli 2–3 vanhaa matkustajavaunua sekä konduktöörivaunu.
Rataosalla oli henkilöliikennettä joulukuusta 1942 alkaen ja sillä oli seisakkeet Rytikarissa ja Hepolassa. Junat pysähtyivät lisäksi pääradalla sijainneilla Pyyn, Nällin, Ritikan, Kulman (Kulmankylä) ja Peurasaaren seisakkeilla. Arkisin vuoroja oli enimmillään 10, lisäksi yksi sunnuntaivuoro. Veitsiluodon paperitehtaan työläisten lapset saivat tehtaan tarjoamana matkaliput juniin koulunkäyntimatkoilleen Kemiin. Junien henkilöliikenne kuitenkin lakkautettiin jo 31. toukokuuta 1949 ja sitä korvasivat linja-autot 1. kesäkuuta 1949 alkaen.
Tavaraliikenne jatkui vuoteen 1960, jolloin rakennettiin Ajoksen kautta rautatieyhteys Veitsiluotoon ja vanha rata purettiin samana vuonna 1960. Sen siltojen jäänteitä ja ratalinjaa on edelleen havaittavissa. Rautatie kulki Veitsiluodontien ja Eteläntien (E4) välissä ja ylitti Isoruonaojan siltaa pitkin. Radan purkamisen jälkeen Isoruonaojan ylitse rakennettiin puinen silta kevyttä liikennettä varten. Vanhaa ratalinjaa pitkin pystyi hieman oikaisemaan matkalla Kemin keskustaan vuosina 1960–2009. Ratalinjaa käyttivät muun muassa lenkkeilijät ja pyöräilijät. Pölkyt oli purettu, mutta ratapölkkyjen jälkiä oli paikoin nähtävissä ratalinjalla vielä 1990-luvulla. Moottoritien rakentamisen yhteydessä 2009–2010 Isoruonaojan ylitse rakennettiin uusi kevyen liikenteen silta moottoritien länsipuolelle, vaikka syksyllä 2010 liikenteelle avattu moottoritie katkaisi vanhan ratalinjan oikotien.
Onnettomuudet

Veitsiluodon henkilöliikenteessä sattui kolme onnettomuutta, ensimmäinen jo 1942, kun ennen liikenteen alkua tavarajunien vaunuissa matkusti ihmisiä. Ruonanojan mutkassa katettu tavaravaunu suistui kiskoilta, jolloin matkustajat hyppäsivät ulos. Eräs koulupoika jäi vaunun alle, mutta selvisi vahingoittumattomana. Junan miehistö kaivoi hänet lapioilla esiin ratapenkasta.
Toinen vakavampi onnettomuus sattui 18. marraskuuta 1943. Veitsiluodon Viesti uutisoi, että Veitsiluodosta Kemiin kello 13.30 lähtenyt juna suistui kiskoilta lähellä Ruonanojan siltaa. Junassa oli 12 pöllivaunua ja veturin edessä kolme matkustajavaunua sekä konduktöörivaunu, jotka suistuivat kiskoilta. Toistakymmentä matkustajaa loukkaantui, heistä kaksi vakavasti.
Kolmas onnettomuus sattui 1947. Helsingin Sanomat uutisoi 28. tammikuuta 1947, että Kemistä Veitsiluotoon matkalla ollut paikallisjuna törmäsi Oulun maantien vartioimattomassa tasoristeyksessä vastakkaiseen suuntaan matkalla olleeseen Miilumäki Oy:n bussiin, jolloin kuusi ihmistä kuoli ja kymmeniä loukkaantui.
Nykytilanne

Nykyisin liikenne Veitsiluotoon sekä Ajokseen hoidetaan Kemin rautatieasemalta haarautuvaa Ajoksen satamarataa pitkin.
Vaimaron linnavuoret

| Vaimaron linnavuoret> Sijainti |
| --- | --- |
 Vaimaron linnavuoret
Koordinaatit:  60.98419163°N, 21.73042296°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Laitila
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Huippukausi:  esihistoriallinen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vaimaron linnavuoret ovat Varsinais-Suomessa Laitilan Vaimaron kylässä sijaitsevat kaksi vierekkäistä linnavuorta.
Linnavuoret

Linnavuoret sijaitsevat Laitilan kirkosta 11,6 kilometriä pohjoiseen ja Vaimaron kyläkeskuksesta 2,5 kilometriä koilliseen. Kallioiset mäet sijaitsevat Matinmaan pellon kummallakin puolella Mustajärvelle johtavan Holmankalliontien luoteispuolella. Mäkien välimatka on 300 metriä ja niissä molemmissa on kivivalleja.
Lounaassa sijaitsevalla mäellä kaksi kaakko-koillis-suuntaiset jyrkänteet sulkevat väliinsä mäen lakikohdan. Mäellä on itä-länsisuuntainen kivivalli, joka jakaa kallion kahteen alueeseen. Vallissa esiintyy pullistumia, jotka on tulkittu tornin jäännökseksi. Mäen pohjoisreunalla on kaksi terassimaista aluetta, joista toisella on vallin jäännöksiä.
Koillispuolella sijaitsee toinen mäki, jolla on suojanaan myös jyrkänteitä ja jonka pohjoispäässä on linnavuoren jäännökset. Niitä ovat itä-länsisuuntainen kivivalli, jonka itäosassa sijaitsee portiksi tulkittu katkos. Linnapihan sisäpuolelle on jäänyt pari röykkiötä ja niiden länsipuolella on kivivallin suuntainen kivilatonus, jonka mitat ovat 15×3 metriä.
Tutkimuksia

Linnavuorta on tutkittu vain pintapuolisesti vuosina 1955 (Anna-Liisa Hirviluoto) ja 1994 (Sirkku Pihlman).
Visegrád

| Visegrád |
| --- | --- |
 Visegrád ja Tonava.
 lippu:  vaakuna
 Visegrád
 Koordinaatit: 47°47′09″N, 18°58′13″E 
Valtio:  Unkari
Alue:  Keski-Unkari
Lääni:  Pest
Seutukunta:  Szentendre
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  33.27 km²
Väkiluku (2009):  1 831
 – Väestötiheys:  55.03 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.visegrad.hu/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Visegrád [ˈviʃɛgraːd] on kaupunki Unkarin pohjoisosassa Pestin läänissä Tonavan mutkassa. Kaupungin asukasluku on 1 831 (vuonna 2009) ja sen pinta-ala on 33,27 neliökilometriä. Visegrádin nähtävyyksiin kuuluu keskiaikainen, hienosti entisöity rauniolinna. Linnan rakensi kuningas Kaarle Robert vuonna 1323. Visegrád sijaitsee Budapestin pohjoispuolella.
Kaupungissa perustettiin 1991 Visegrád-ryhmä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Visegrád Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut
Vladimir Loskot

Vladimir Mihailovitš Loskot (ven. Влади́мир Миха́йлович Ло́скот; 24. elokuuta 1938 Kobzarivka, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta – 15. toukokuuta 2021 Pietari, Venäjä) oli ukrainalais-venäläinen lintutieteilijä.
Loskot opiskeli eläintiedettä Kiovan valtiollisessa yliopistossa vuosina 1955–1960. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Ukrainan tiedeakatemiassa 1974 ja Venäjän tiedeakatemiassa 1993. Vuodesta 1976 lähtien hän työskenteli Pietarissa Venäjän tiedeakatemiassa, johtavana tutkijana lintutieteen osastolla.
Loskot suoritti kenttätutkimuksia Ukrainassa, Kaukasuksella, Kazakstanissa, Turkmeniassa ja Tadžikistanissa, Etelä-Siperiassa (Altai, Tuva, Transbaikal), Venäjän Kaukoidässä ja eteläisillä Kuriileilla.
Loskot kirjoitti yli 90 tieteellistä artikkelia eri tieteellisiin sarjoihin.
Loskot nimesi linnuista ainakin aasiantörmäpääskyn alalajin gavrilovi.
Vallisaaren rauha

Vallisaaren rauha on Ruotsin ja Venäjän välinen Narvan ja Vasknarvan välillä Vallisaaressa 20. joulukuuta 1658 solmittu kolmivuotinen välirauha. Siinä sovittiin, että Venäjä sai toistaiseksi pitää ne Ruotsin Liivinmaan osat, jotka se oli miehittänyt. Se päätti ruptuurisodan.
Vaimokauppa

Vaimokauppa eli naiskauppa on ihmiskaupan muoto, jossa tyttöjä ja naisia myydään avioliittoon miesten kanssa. Monet solmituista avioliitoista ovat pakkoavioliittoja, kun taas osa muistuttaa järjestettyjä avioliittoja. Monet kaupatuista naisista päätyvät myös seksiorjuuteen, pakkotyöhön ja perheväkivallan uhreiksi. Vaikka osa vaimokaupasta tapahtuukin postimyyntivaimoja välittävissä toimistoissa, ovat ne kuitenkin ilmiöinä erillisiä.
Osa naisista päätyy vaimokaupan uhriksi sen jälkeen, kun heidät on kaapattu tai huijattu lähtemään kotoaan siinä uskossa, että heille olisi luvassa työpaikka. Osa puolestaan ostetaan avioliittoon vanhempiensa luvalla. Tällöin vanhemmat saavat maksun tytöstä. Ainakin Intiassa monet vaimokaupan uhrit tulevat hyvin köyhistä oloista, eikä perheellä ole varaa maksaa myötäjäisiä tytön tavanomaista naittamista varten. Vanhemmat saattavatkin ajatella, että tyttären kauppaaminen on parempi tai ainoa vaihtoehto.
On tavallista, että kaupattu nainen kokee avioliiton aikana väkivaltaa aviomiehen tai hänen perheensä taholta. Nainen voidaan omaisuuden tavoin myydä myös mieheltä toiselle.
Syyt

Vaimokauppaa käydään paljon ainakin Kiinassa ja Intiassa. Koska molemmissa näissä maissa on enemmän miehiä kuin naisia, miesten on vaikeampaa löytää itselleen vaimo. Sukupuolten välinen tasapaino vaihtelee myös maiden sisällä alueittain. Vielä vuonna 2005 Kiinassa oli noin 120 miestä jokaista sataa naista kohti. Toisaalta vaimon päätyvät ostamaan tavallisesti miehet, joilla on muidenkin syiden takia vaikeuksia löytää itselleen vaimo. Mies saattaa olla esimerkiksi vähävarainen, vammainen tai leski.
Eräs intialainen vaimokauppaa vastaan kampanjoiva kansalaisjärjestö vertaa vaimokauppaa orjakauppaan ja arvelee, että monet miehet hakevat vaimon ostamisella ennen kaikkea taloudellista hyötyä. Järjestö vertaa vaimon ostohintaa ja kotiapulaisen kuukausipalkkaa huomauttaen, että vaimosta mies saa myös seksuaalista hyötyä ja voi saada tähän sijoittamansa rahat takaisin muutaman vuoden kuluttua ostosta myymällä vaimon eteenpäin.
Uhrit

Kiinassa vaimo- ja ihmiskaupan uhreiksi joutuvat enimmäkseen kiinalaiset naiset. Ilmiö on kuitenkin kansainvälistynyt, ja maahan tuodaan vaimoiksi naisia myös Kiinaa ympäröivistä köyhemmistä maista. Ulkomaalaiset vaimot ovat kotoisin pääosin Vietnamista, Kambodžasta, Laosista ja Mongoliasta. Naispuolisista Pohjois-Korean loikkareista suurin osa tulee Kiinan puolella myydyksi joko seksiorjuuteen tai avioliittoon. Myös Pakistanista ja Myanmarista haetaan Kiinaan vaimoja. Osa näistä suhteista johtaa siihen, että naista hyväksikäyttää seksuaalisesti mahdollisesti useampi mies.
Kiinassa kaupatut pohjoiskorealaiset naiset ovat 17–40 ikävuoden välillä, ja ostajat ovat 37–58-vuotiaita miehiä. Kiinassa ainakin pohjoiskorealaiset naiset myydään iästä ja ulkonäöstä riippuen noin 240–2400 euron hintaan. Intiassa vaimon hinta on jopa 50 000 rupiaa eli noin 550 euroa. Intiassa kaupattuja vaimoja kutsutaan nimellä paro.
Vieruvanjärvi

| Vieruvanjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Mäntyharju Savitaipale
Koordinaatit:  61°11′41″N, 27°21′45″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Järveen tulevat joet:  Huuhilonjoki
Laskujoki:  Haapakoski
Järvinumero:  04.146.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,6 m 
Rantaviiva:  16,95 km 
Pinta-ala:  2,48 km² 
Tilavuus:  0,00769 km³ 
Keskisyvyys:  3,2 m 
Suurin syvyys:  10 m 
Saaria:  19
:  Aittasaari Apajaluoto Kotisaari Takkusaari
 fiVieruvanjärvi 
Vieruvanjärvi on matalahko metsäjärvi Etelä-Karjalan ja Etelä-Savon maakuntarajalla. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Lappeenrannasta on 46 kilometriä länsiluoteeseen. Vieruvanjärven itäosa sijaitsee Savitaipaleen alueella ja länsiosa Mäntyharjun alueella.
Maantiede

Vieruvanjärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 2,9 kilometriä. Järven eteläisin osa jakautuu Mäkiahonlahteen ja Tukkilahteen. Noin kaksi kilometriä niistä luoteeseen sijaitsee järven luoteisosan Kotilahti. Sen itäpuolella Kotiniemen erottamana sijaitsee Ryöslahti. Järven koilliskolkassa sijaitsee Sarkalahti. Noin neljäsosa Vieruvanjärvestä on vähintään kolme metriä ja enintään neljä metriä syvä. Järven pohjoispuoliskolla sijaitsee kaksi noin kymmenmetristä syvännettä.
Vieruvanjärven saariluku on 19. Saaret ovat pieniä ja niiden yhteispinta-ala on noin kolme hehtaaria. Laajin saari kartan perusteella on järven luoteisosan Kotisaari. Sen ja Kotiniemen välisellä matalikolla on useita luotoja. Vieruvanjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Pientaloja on eniten länsirannalla.
Vieruvanjärveen virtaa Huuhilonjoki Huuhilonjoensuon halki lännestä Palojärveltä (86,4 metriä mpy). Ympäröiviltä soilta (Kivisuo, Takasuo, Tukkilahdensuo) järveen laskee useita suo-ojia. Vieruvanjärven lasku-uoma on Haapakoski, joka laskee järven itäisimmästä kolkasta koilliseen Ylä-Ruokojärveen (78,6 metriä mpy).
Vieruvanjärven vesitilavuus on 7 687 000 kuutiometriä.
Vieruvanjärvi (04.146.1.005) kuuluu Virmajoen valuma-alueeseen (04.146), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kuolimon valuma-alue (04.14) ja ensimmäinen jakovaihe on Suur-Saimaan alue (04.1). Virmajoen valuma-alueella on 86 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Laajimmat ovat Virmajärvi, Rautjärvi, Vanosenjärvi, Vieruvanjärvi ja Kaukheimonen.
Vaulammin työväentalo

| Vaulammin työväentalo |
| --- | --- |
 Vaulammin työväenyhdistyksen työväentalo. Talo tuhoutui tulipalossa vuonna 2007.
Sijainti:  Vaulammi, Jokioinen
Valmistumisvuosi:  1917
Tuhoutui:  2007
Rakennuttaja:  Vaulammin Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  1, osin 2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaulammin työväentalo oli Jokioisten kunnan Vaulammin kylässä sijainnut työväentalo. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 2007.
Historiaa

Vaulammin työväenyhdistys perustettiin loppuvuonna 1904 tai alkuvuonna 1905. Se toimi alkuun torppariosastona, mutta vaihtoi nimensä työväenyhdistykseksi vuonna 1915, kun mukaan oli liittynyt jo paljon palkkatyöläisiä. Talo valmistui vuonna 1917. Tosin talo oli hankittu jo aiemmin; se oli torpan asuinrakennus. Vuonna 1917 taloon valmistui juhlasali ja näyttämö. Sisällissodan ajan talo oli takavarikossa, mutta vuonna 1919 se saatiin takaisin ja toiminta jatkui. Vuonna 1922 yhdistys päätti erota Sosialidemokraattisesta Puolueesta mutta liittyi jo kuukauden kuluttua takaisin.
Urheiluseura Vaulammin Kiusa tuli vuonna 1970 talon omistajaksi, ja viimeisinä aikoinaan talo tunnettiin urheiluseuran talona. Kiusa teki taloon perusteellisen remontin, jonka jälkeen se toimi urheiluseuralle sopivana hallina. Heinäkuussa 2007 talo tuhoutui todennäköisesti keittiöstä alkunsa saaneessa tulipalossa korjauskelvottomaksi. Palossa tuhoutuivat ilmeisesti myös yhdistyksen arkistot.
Toimintaa työväentalolla

Yhdistyksen yhteydessä toimi puhujaseura, ja se järjesti kursseja esimerkiksi järjestötyöstä. Talon vihkiäisissä marraskuussa 1917 kuultiin puheita ja runoja sekä nähtiin näytelmäesitys. Vuonna 1948 Vaulammin työväenyhdistys, SKP:n Vaulammin osasto ja urheiluseura Kiusa muodostivat yhteisen näytelmäseuran. Jo tätä ennen yhdistyksen oma näytelmäseura oli toiminut aktiivisesti. Työväentalolla näytettiin jo 1930-luvun alussa myös elokuvia.
Kun talo oli urheiluseuran omistuksessa, siellä oli seuran omia tapahtumia neljänä viitenä iltana viikossa, ja lisäksi taloa vuokrattiin muun muassa yrityksille urheilutilaksi sekä juhlakäyttöön.
Rakennus

Talo muodostui kolmesta osasta. Keskellä oli yksikerroksinen sali ja molemmissa päädyissä kaksikerroksiset siivet. Toinen siipi oli talonmiehen asuntona, toisessa oli muun muassa keittiö. Toinen siivistä rakennettiin vuosien 1950–1951 aikana. Taloa remontoitiin ja maalattiin myös vuonna 1935.