stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1862
Syntyneitä > Huhtikuu–kesäkuu

2. huhtikuuta – Nicholas Butler, vuoden 1931 Nobelin rauhanpalkinnon saanut yhdysvaltalainen filosofi, diplomaatti ja professori (k. 1947)
9. huhtikuuta – Teuvo Pakkala, suomalainen kirjailija (k. 1925)
9. huhtikuuta – Anna Maria Roos, ruotsalainen opettaja, kirjailija, teosofi ja sanoittaja (k. 1938)
11. huhtikuuta – Charles Evans Hughes, yhdysvaltalainen poliitikko (k. 1948)
14. huhtikuuta – Pjotr Stolypin, venäläinen poliitikko ja pääministeri (k. 1911)
19. huhtikuuta – Uno B. Roos, suomalainen lyseon lehtori ja Suomen polaariretkikunnan havainnontekijä (k. 1923)
27. huhtikuuta – Hjalmar Linder, suomalainen maaherra (k. 1921)
1. toukokuuta – Marcel Prévost, ranskalainen tupakkatehtailija ja kirjailija (k. 1941)
4. toukokuuta – Gerda von Mickwitz, suomenruotsalainen kirjailija (k. 1948)
5. toukokuuta – Niko Pirosmanašvili (”Niko Pirosmani”), georgialainen taidemaalari (k. 1918)
8. toukokuuta – Arthur Spåre, suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri ja kuvernööri (k. 1937)
13. toukokuuta – Victor Nordan, norjalainen arkkitehti (k. 1933)
15. toukokuuta – Arthur Schnitzler, itävaltalainen lääkäri ja kirjailija (k. 1931)
23. toukokuuta – David George Hogarth, brittiläinen arkeologi (k. 1927)
28. toukokuuta – Theodor Fischer, saksalainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija (k. 1938)
29. toukokuuta – Juho Tulikoura, suomalainen kansanedustaja (k. 1918)
31. toukokuuta – Ələkbər Zeynalabdin oğlu Tahirzadə (”Sabir”), azerbaidžanilainen runoilija (k. 1911)
5. kesäkuuta – Allvar Gullstrand, vuoden 1911 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut ruotsalainen silmälääketieteen ja optiikan tutkija (k. 1930)
7. kesäkuuta – Heikki Kauppinen (”Kauppis-Heikki”), suomalainen opettaja ja kirjailija (k. 1920)
7. kesäkuuta – Philipp Lenard, saksalainen fyysikko (k. 1947)
10. kesäkuuta – John de Robeck, brittiläinen amiraali (k. 1928)
13. kesäkuuta – Väinö Stenbäck, suomalainen tehtailija, maallikkosaarnaaja ja suomentaja (k. 1937)
17. kesäkuuta – Santeri Alkio, suomalainen poliitikko, kirjailija ja lehtimies (k. 1930)
28. kesäkuuta – Sigrid Wasastjerna, suomenruotsalainen runoilija (k. 1909)
30. kesäkuuta – Nikolai Judenitš, venäläinen kenraali (k. 1933)
Syntyneitä > Heinäkuu–syyskuu

2. heinäkuuta – William Henry Bragg, vuoden 1915 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut englantilainen fyysikko (k. 1942)
4. heinäkuuta – Kaarlo Kurki, suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja (k. 1918)
7. heinäkuuta – Philipp Lenard, vuoden 1905 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut unkarilais-saksalainen fyysikko (k. 1947)
10. heinäkuuta – Helene Schjerfbeck, suomalainen taidemaalari (k. 1946)
14. heinäkuuta – Gustav Klimt, itävaltalainen taidemaalari (k. 1918)
16. heinäkuuta – Ida B. Wells, yhdysvaltalainen kansalaisoikeusaktivisti ja toimittaja (k. 1931)
17. heinäkuuta – Christian Johnen, saksalainen tuomari ja pikakirjoitushistorioitsija (k. 1938)
25. heinäkuuta – K. A. Paloheimo, suomalainen finanssi- ja teollisuusmies ja vuorineuvos (k. 1949)
29. heinäkuuta – Eduard Brückner, saksalainen maantieteilijä ja klimatologi (k. 1927)
30. heinäkuuta – Hilda Asp, suomalainen näyttelijä, suomentaja ja kulttuurihenkilö (k. 1891)
4. elokuuta – Richard Casimir de la Chapelle, suomalainen tulitikkutehtailija (k. 1916)
5. elokuuta – Joseph Merrick, brittiläinen "elefanttimies" (k. 1890)
8. elokuuta – Franz Albert Seyn, venäläinen kenraaliluutnantti, Suomen kenraalikuvernööri 1909–1917 (k. 1918)
10. elokuuta – Jørgen Brunchorst, norjalainen kasvitieteilijä, poliitikko ja diplomaatti (k. 1917)
21. elokuuta – Emilio Salgari, italialainen kirjailija (k. 1911)
22. elokuuta – Claude Debussy, ranskalainen säveltäjä (k. 1918)
25. elokuuta – Louis Barthou, ranskalainen poliitikko (k. 1934)
29. elokuuta – Maurice Maeterlinck, vuoden 1911 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut belgialainen kirjailija (k. 1949)
29. elokuuta   – Juho Evert Pietiläinen, suomalainen lestadiolainen uskonnollinen kirjailija ja laulunsanoittaja (k. 1908)
1. syyskuuta – Adolphe Appia, sveitsiläinen arkkitehti, teatteriteoreetikko ja lavastustaiteen uudistaja (k. 1928)
2. syyskuuta – Franjo Krežma, kroatialainen viulisti ja säveltäjä (k. 1881)
11. syyskuuta – William Sydney Porter (”O. Henry”), yhdysvaltalainen kirjailija (k. 1910)
14. syyskuuta – Eugen Ehrlich, itävaltalainen asianajaja ja oikeussosiologi (k. 1922)
21. syyskuuta – Johan Castberg, norjalainen poliitikko (k. 1926)
24. syyskuuta – Gerhard Sohlberg, suomalainen arkkitehti (k. 1923)
25. syyskuuta – Léon Boëllmann, ranskalainen urkuri ja säveltäjä (k. 1897)
26. syyskuuta – Oskar Saxelin, suomalainen taidemaalari (k. 1949)
27. syyskuuta – Louis Botha, buurisodan afrikaanikenraali ja Etelä-Afrikan unionin ensimmäinen pääministeri (k. 1919)
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta – Juho Halonen, suomalainen kangaskauppias ja runoilija (k. 1937)
2. lokakuuta – Henrik Wigström, suomalainen kultaseppä (k. 1923)
13. lokakuuta – Mary Kingsley, englantilainen tutkimusmatkailija ja kirjailija (k. 1900)
14. lokakuuta – Aleksandr Gutškov, venäläinen poliitikko ja ministeri (k. 1936)
19. lokakuuta – Auguste Lumière, ranskalainen keksijä, elokuvan uranuurtaja (k. 1954)
26. lokakuuta – Hilma af Klint, ruotsalainen taiteilija, antroposofi ja abstraktin taiteen edelläkävijä (k. 1944)
28. lokakuuta – Felix Frang, suomalainen taidemaalari (k. 1932)
31. lokakuuta – Matti Tarkkanen, suomalainen pappi, Suomen Lähetysseuran lähetysjohtaja (k. 1938)
4. marraskuuta – Rasmus Rasmussen, norjalainen näyttelijä (k. 1932)
8. marraskuuta – Signe Hornborg, suomalainen arkkitehti (k. 1916)
9. marraskuuta – Gigo Gabašvili, georgialainen taidemaalari ja kouluttaja (k. 1936)
13. marraskuuta – Leonard Lindelöf, suomalainen keksijä ja konetehtailija (k. 1943)
15. marraskuuta – Gerhart Hauptmann, vuoden 1912 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut saksalainen kirjailija (k. 1946)
17. marraskuuta – Anna Bugge-Wicksell, norjalais-ruotsalainen juristi ja naisasianainen (k. 1928)
20. marraskuuta – Edvard Westermarck, suomalainen sosiologian ja sosiaaliantropologian uranuurtaja (k. 1939)
24. marraskuuta – Lars Utne, norjalainen kuvanveistäjä (k. 1922)
26. marraskuuta – Marc Aurel Stein, unkarilais-brittiläinen arkeologi (k. 1943)
29. marraskuuta – Gustav Ritter von Kahr, pääministeri (k. 1934)
30. marraskuuta – Karl Emil Ståhlberg, suomalainen valokuvaaja, elokuvatuottaja ja maanmittausinsinööri (k. 1919)
7. joulukuuta – Paul Adam, ranskalainen kirjailija (k. 1920)
7. joulukuuta – Lilly Londen, suomalainen kirjailija (k. 1937)
8. joulukuuta – Georges Feydeau, ranskalainen näytelmäkirjailija (k. 1921)
10. joulukuuta – Alpo Noponen, suomalainen kirjailija (k. 1927)
12. joulukuuta – J. Bruce Ismay, englantilainen liikemies, White Star Linen johtaja (k. 1937)
18. joulukuuta – Ulrich Wilcken, saksalainen historioitsija ja papyrologi (k. 1944)
19. joulukuuta – Carl von Bonsdorff, suomalainen historiantutkija (k. 1951)
23. joulukuuta – Frans Rapola, suomalainen lehtori ja kansanedustaja (k. 1910)
24. joulukuuta – Meliton Balantšivadze, georgialainen säveltäjä (k. 1937)
25. joulukuuta – Ilmi Hallsten, suomalainen opettaja, naisasian ajaja ja Kokoomuksen kansanedustaja (k. 1936)
26. joulukuuta – Semjon Nadson, venäläinen runoilija (k. 1887)
26. joulukuuta – Karl Eduard Sööt, virolainen runoilija (k. 1950)
29. joulukuuta – Kristen Rivertz, norjalainen arkkitehti (k. 1937)
31. joulukuuta – Anna Broms, suomalainen sairaanhoitokoulutuksen uranuurtaja (k. 1890)
31. joulukuuta – Johannes Nyberg, suomalainen maanviljelysneuvos ja kansanedustaja (k. 1931)
Kuolleita > Tammikuu–maaliskuu

9. tammikuuta – Johan Lefrén, suomalaissyntyinen taidemaalari, Ruotsin armeijan kenraali, sotateoreetikko ja kielitieteilijä (k. 1784)
11. tammikuuta – José Santos Guardiola, Hondurasin presidentti (s. 1816)
14. tammikuuta – Engelbrekt Rancken, suomalainen kappalainen ja kirjailija (s. 1790)
17. tammikuuta – Florencio Llorente y Montón, espanjalainen katolinen piispa (s. 1797)
18. tammikuuta – John Tyler, Yhdysvaltain presidentti (s. 1790)
20. tammikuuta – Samuel Colt, yhdysvaltalainen asekeksijä (s. 1814)
3. helmikuuta – Jean-Baptiste Biot, ranskalainen fyysikko ja matemaatikko (s. 1774)
7. helmikuuta – Francisco Martínez de la Rosa, espanjalainen näytelmäkirjailija, runoilija ja poliitikko (s. 1787)
7. helmikuuta – František Škroup, tšekkiläinen säveltäjä, urkuri ja kapellimestari (s. 1801)
22. helmikuuta – James Burton, englantilainen egyptologi (s. 1788)
24. helmikuuta – Bernhard Severin Ingemann, tanskalainen kirjailija (s. 1789)
4. maaliskuuta – Frans Mörtengren, suomenruotsalainen luutnantti ja kirjailija (s. 1833)
17. maaliskuuta – Jacques Fromental Halévy, ranskalainen säveltäjä (s. 1799)
21. maaliskuuta – Alfred zu Windischgrätz, itävaltalainen sotamarsalkka (s. 1787)
23. maaliskuuta – Karl Robert Nesselrode, venäläinen kreivi, diplomaatti ja ulkoministeri (s. 1780)
Kuolleita > Huhtikuu–kesäkuu

3. huhtikuuta – James Clark Ross, brittiläinen merivoimien upseeri ja tutkimusmatkailija (s. 1800)
6. huhtikuuta – Albert Sidney Johnston, Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1803)
22. huhtikuuta – Carl Gustaf Söderstrand, suomalainen maalarimestari, taidemaalari ja oltermanni (s. 1800)
6. toukokuuta – Henry David Thoreau, yhdysvaltalainen  yhteiskuntakriitikko ja filosofi, (s. 1817)
9. toukokuuta – Arthur Fredrik Nordmann, suomalainen luonnontutkija ja tutkimusmatkailija (murhattiin) (s. 1838)
13. toukokuuta – Fredrik Westin, ruotsalainen taidemaalari (s. 1782)
16. toukokuuta – Joseph L. Hogg, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1806)
16. toukokuuta – Gibbon Wakefield, brittiläinen siirtomaapoliitikko (s. 1796)
25. toukokuuta – Johann Nestroy, itävaltalainen näytelmäkirjailija, näyttelijä, laulaja ja satiirikko (s. 1801)
29. toukokuuta – Anton Wilhelm Arppe, suomalainen arkkitehti (s. 1789)
2. kesäkuuta – Aleksei Fjodorovitš Orlov, venäläinen kenraali (s. 1787)
6. kesäkuuta – Turner Ashby, Etelävaltioiden prikaatinkenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1828)
6. kesäkuuta   – Anton Ulrik Rönnholm, suomalainen teologian tohtori ja lääninrovasti (s. 1787)
17. kesäkuuta – Charles Canning, brittiläinen virkamies ja poliitikko, Intian kenraalikuvernööri ja varakuningas (s. 1812)
20. kesäkuuta – Barbu Catargiu, Romanian pääministeri (s. 1807)
28. kesäkuuta – John McArthur, brittiläinen kenraalimajuri ja pohjoisaustralialaisen Port Essingtonin siirtokunnan komentaja 1839–1849 (s. 1791)
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

6. heinäkuuta – Otto Tandefelt, suomalainen postimestari, kirjailija ja suomentaja (s. 1811)
24. heinäkuuta – Martin Van Buren, Yhdysvaltain presidentti (s. 1782)
27. heinäkuuta – Viktor Erik Amadeus Bosin, suomalainen arkkitehti (s. 1805)
10. elokuuta – Hon'inbō Shūsaku, japanilainen gon  pelaaja (s. 1829)
22. elokuuta – Charles Wugk Sabatier, ranskalainen pianisti, urkuri ja säveltäjä (s. 1819)
28. elokuuta – Albrecht Adam, saksalainen taidemaalari (s. 1786)
30. elokuuta – Charles Bernard Desormes, ranskalainen kemisti ja fyysikko (s. 1771)
2. syyskuuta – Carl Wilhelm Fontell, suomalainen piirilääkäri ja asessori (s. 1794)
6. syyskuuta – Gustaf Erik Pasch, ruotsalainen kemisti, professori ja keksijä (s. 1788)
10. syyskuuta – Carlos Antonio López, Paraguayn presidentti ja diktaattori (s. 1790)
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

7. marraskuuta – Bahadur Šah II, Intian viimeinen suurmoguli (s. 1775)
8. marraskuuta – Anders Johan Hipping, suomalainen pappi ja historiantutkija (s. 1788)
13. marraskuuta – Ludwig Uhland, saksalainen runoilija (s. 1787)
28. marraskuuta – Charles Ferdinand Wimar, saksalais-yhdysvaltalainen taidemaalari (s. 1828)
13. joulukuuta – Thomas Reade Rootes Cobb, yhdysvaltalainen kirjailija, poliitikko ja Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1823)
15. joulukuuta – Maxcy Gregg, Etelävaltioiden prikaatinkenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1814)
18. joulukuuta – Aleksei Gornostajev, venäläinen arkkitehti (s. 1808)
20. joulukuuta – Robert Knox, skotlantilainen lääkäri, luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija (s. 1791)
28. joulukuuta – Georg Theodor Chiewitz, ruotsalais-suomalainen arkkitehti (s. 1815)
Muuta

Kirjallisuusvuosi 1862
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
E. A. Tunkelo

| Eemil Aukusti Tunkelo |
| --- | --- |
 Eemil Tunkelo vuonna 1912
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1870 Längelmäki
Kuollut: 28. maaliskuuta 1953 (82 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kielitieteilijä, professori, kirjailija
Kirjailija
Aiheet:  kielitiede
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eemil Aukusti Tunkelo (vuoteen 1901 Ekman; 27. huhtikuuta 1870 Längelmäki – 28. maaliskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän perehtyi suomen kieleen sekä sen sukulaiskieliin ja tuli tunnetuksi kielenhuoltajana.
Tausta

Tunkelon vanhemmat olivat längelmäkeläinen tilanomistaja Elias August Tunkelo sekä emäntä Amanda Fredrika Yrjölä. Elias August Ekman oli vuodesta 1880 lähtien Hämeen läänin edustajana talonpoikaissäädyssä kolmilla säätyvaltiopäivillä. E. A. Tunkelon veli oli pappi ja lastensuojelun kehittäjä Juho Heikki Tunkelo.
Opinnot ja ura

Tunkelo kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassillisesta lyseosta vuonna 1889, valmistui filosofian kandidaatiksi 1895 ja lisensiaatiksi 1908. Samana vuonna hän myös väitteli tohtoriksi aiheesta Alkusuomen genetiivin funktioista ja sai suomen kielen dosentin viran Helsingin yliopistosta. Tunkelo oli Suomen kielen ja kirjallisuuden vt. professorina 1920–1924 sekä 1925–1930, suomalaisen filologian apulaisena 1923–1933 ja suomen kielen henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1933–1938.
Tunkelo aloitti jo opiskeluvuosinaan murresanaston, kansanperinteen ja kielitieteellisen aineiston keruumatkat, joita teki ensin kotiseudulleen, sitten Kainuuseen ja myöhemmin muun muassa Viroon. Vielä 1942 ja 1943 hän kävi Suomen valtaamassa Äänislinnassa (Petroskoi) keruumatkalla. Tunkelon pääteos, lähes tuhatsivuinen Vepsän kielen äännehistoria ilmestyi vasta 1946. Se on yhä eräs laajimmista suomalais-ugrilaisista kielistä kirjoitetuista monografioista.
Tunkelo oli 1897 perustamassa Kotikielen Seuran Virittäjä-lehteä. Hän toimi sen päätoimittajana 1897–1899 ja uudestaan 1910–1926. Hän julkaisi lehdessä vuosikymmenten aikana satoja kielenhuoltoa käsitteleviä kirjoituksia ja kantoi huolta varsinkin siitä, että vierassanojen kirjoitus- ja ääntämisasu vastaisivat toisiaan suomen kielessä. Tunkelo oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjaston ja arkiston hoitaja 1902–1910, johtokunnan jäsen 1902–1936 sekä sihteeri 1910–1926. Toimiessaan seuran kielitieteellisen valiokunnan sihteerinä vuosina 1899–1916 hän johti aineiston keräyttämistä kansankielen sanakirjaa varten, minkä työn pohjalta syntyi vuosikymmeniä myöhemmin Suomen murteiden sanakirja. Hän oli myös Kotikielen Seuran sihteeri 1893–1896 ja esimies 1916–1919, Suomalais-Ugrilaisen Seuran kirjastonhoitaja 1897–1912 ja arkistonhoitaja 1897–1935, Ylioppilastutkintolautakunnan jäsen 1917–1928, Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1920 sekä Nykysuomen sanakirjan neuvottelukunnan puheenjohtaja 1929–1938 ja Sanakirjasäätiön hallituksen puheenjohtaja 1931–1934.
Tunkelon mukaan on nimetty vuonna 1959 perustettu Tunkelon säätiö.
Tuotanto

Suomen kielen keräilysanasto 1899
Alkusuomen genitiivin funktioista I (väitöskirja) 1908
Alkusuomen genetiivin funktioista II 1920
Pääpainottoman lyhyen ja pitkän i:n vaihtelusta Itämeren suomalaisissa kielissä 1938
Vepsän kielen äännehistoria 1946
Inkeroismurteiden asemasta 1952
Belizen yliopisto

| Belizen yliopisto> University of Belize |
| --- | --- |
Perustettu:  2000
Tyyppi:  julkinen yliopisto
Sijainti:  Belmopan,  Belize
Kampus:  Belmopan (pääkampus); Belize City, Central Farm ja Punta Gorda
Sivusto:  www.ub.edu.bz
Belizen yliopisto (engl. University of Belize, UB) on vuonna 2000 perustettu julkinen yliopisto Belizessä, Keski-Amerikassa. Yliopiston pääkampus sijaitsee pääkaupunki Belmopanissa. Lisäksi yliopistolla on kampukset Belize Cityssä, Central Farmissa ja Punta Gordassa.
Kooltaan yliopisto on melko pieni: opiskelijoita on alle 4 000. Pääosa Belizen yliopiston opiskelijoista opiskelee alempaa korkeakoulututkintoa (B.Sc. tai B.A.) tai sitä suppeampaa associate-tutkintoa. Vain pieni osa yliopisto-opiskelijoista opiskelee ylemmän korkeakoulututkinnon.
Belizen yliopisto perustettiin vuonna 2000 yhdistämällä viisi oppilaitosta: University College of Belize (UCB), Belize Technical College (BTC), Belize Teachers’ Training College (BTTC), Belize School of Nursing (BSN) ja Belize College of Agriculture (BCA). Yliopiston pääkampus siirtyi virallisesti pääkaupunki Belimopaniin vuonna 2004. Kesällä 2024 yliopisto kertoi käynnistävänsä viisivuotisen lääketieteen kandidaattikoulutuksen (B.Sc.) Belizessä ja perustavansa lääketieteellisen tiedekunnan.
Belizen yliopisto luokitellaan tyypillisesti kotimaansa parhaaksi yliopistoksi. Verkkonäkyvyyttä korostavassa espanjalaisessa Webometrics-yliopistorankingissa yliopisto ylsi vuonna 2024 maailmanlistan sijalle 7962.
Alexander Ruuttu

| Alexander Ruuttu |
| --- | --- |
 Alexander Ruuttu Tampereen Ilveksessä elokuussa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1992 (ikä 31) Chicago, IL, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Suomi  Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Alex, Aku
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  187 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Jukurit
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  82
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  Jokerit (SML) Kiekko-Vantaa (Mestis) Ilves (SML) TPS (SML) Tingsryds AIF (HA) KalPa (SML) Ässät (SML) Krefeld Pinguine (DEL2)
NHL-varaus:  51. varaus, 2011 Phoenix Coyotes
KHL-varaus:  68. varaus, 2011 Dinamo Riika
Alexander Eric Christian Ruuttu (s. 9. joulukuuta 1992 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on suomalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Ruuttu osaa pelata myös laidassa. Hän laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Ruuttu pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän oli kolmella osumallaan Suomen kolmanneksi paras maalintekijä Miikka Salomäen kanssa. Ruuttu palkittiin Kanadaa vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaana pelaajana. Yhteensä hän on pelannut 25 nuorten maaottelua.
Muuta

Alexander Ruuttu on neljännen polven urheilija. Hänen isänsä Christian Ruuttu pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 663 NHL-ottelua. Christian on aateloitu Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 134. Hän toimi uransa jälkeen viisi kautta SM-liigajoukkue Espoo Bluesin toimitusjohtajana, mutta nykyään Ruuttu toimii NHL-seura Los Angeles Kingsin kykyjenetsijänä.
Alexanderin isoisä Kalevi Ruuttu pelasi jääpalloa Helsingin IFK:ssa, Porin Palloseurassa ja Porin Narukerässä. Jääpallouransa jälkeen Kalevi Ruuttu loi menestyksekkään uran jääpalloerotuomarina, viheltäen monissa MM-kilpailuissa. Aisaparina tuomaroimassa oli monesti Kalevin veli Teuvo Ruuttu, joka myös loi pitkän jääpalloerotuomariuran. Kalevi, Teuvo ja kolmas veljes Olavi Ruuttu, pelasivat myös nuorempana maahockeytä Suomen maajoukkueessa.
Alexanderin isoisoisä Lauri Ruuttu pelasi myös jääpalloa, seuroinaan Viipurin Sudet ja Helsingin Jalkapalloklubi.
Uudenkaupungin telakka
Kirjallisuutta

Eva Illoinen : Slipi. Uudenkaupungin telakan vaiheita 75 vuoden aikana. Helsinki 1967
Merenkyntäjiä Uudestakaupungista: valtameripurjehtijat, puiset purjelaivat, höyry- ja moottorilaivat ; toimittaja Niilo Jussila. Uudenkaupungin merihistoriallinen yhdistys, Uusikaupunki 1981, 2. painos 1997
Uudenkaupungin telakka 100 vuotta, sisältää osat Slipi : Uudenkaupungin telakan vaiheita 75 vuoden aikana (kirjoittaja Eva Illoinen) ja Sonjasta Helenaan : Uudenkaupungin telakan vaiheita 100-vuotistaipaleen viimeiseltä neljännekseltä 1968-1992. (kirjoittaja Matti Jussila). Uudenkaupungin telakka, Uusikaupunki 1992
Aiheesta muualla

Uudenkaupungin telakka
Nystads Slip- och Mekaniska Verkstads Ab (edeltäjä) Pörssitieto
Elene Gedevanišvili

| Elene Gedevanišvili |
| --- | --- |
 Gedevanišvili Vancouverin talviolympialaisissa 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1990 
Kansalaisuus:   Georgia
Taitoluistelija
Pituus:  153 cm
Valmentaja(t):  Brian Orser
Henkilökohtaiset parhaat pisteet (ISU)
Pisteet yhteensä:  165,93 EM-kilpailut 2012
Lyhytohjelma:  61,92 Talviolympialaiset 2010
Vapaaohjelma:  108,79 EM-kilpailut 2012
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gedevanišvili (oik.) palkintokorokkeella Tallinnan EM-kilpailuissa 2010. |  Gedevanišvili (oik.) palkintokorokkeella Tallinnan EM-kilpailuissa 2010. |  Gedevanišvili (oik.) palkintokorokkeella Tallinnan EM-kilpailuissa 2010. |  |
Maa:   Georgia
Naisten taitoluistelu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tallinna 2010 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | Sheffield 2012 | yksinluistelu |  |
Elene Gedevanišvili (georg. ელენე გედევანიშვილი, s. 7. tammikuuta 1990 Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen taitoluistelija. Naisten yksinluistelussa kilpaileva Gedevanišvili voitti EM-pronssia Tallinnassa 2010 ja Sheffieldissä 2012. Hän on ensimmäinen georgialainen ISU:n arvokilpailuissa mitaleille yltänyt taitoluistelija.
Torinon talviolympialaisissa 2006 Gedevanišvili sijoittui kymmenenneksi ja Vancouverissa 2010 14:nneksi.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Guttaperkka

Guttaperkan rakennekaava.
Palaquium gutta
Guttaperkka on kumipuusta saatava elastomeeri eli kimmoisa polymeeri. Kemialliselta rakenteeltaan guttaperkka on polyisopreeni eli isopreenin (2-metyyli-1,3-butadieeni) polymeroitumistuote. Guttaperkan CAS-numero on 9000-32-2. Sen rakennekaava on sama kuin kautsulla, mutta guttaperkassa polymeeriketjulla on trans-rakenne luonnonkumin cis-rakenteen sijaan. Tästä erosta johtuen polymeeriketjut pakkautuvat tiiviimmin ja guttaperkka on kovempaa kuin luonnonkumi. Guttaperkaa saatiin Palaquium gutta -kasvista.
Guttaperkan toi Lontooseen 1842 Singaporesta ja Malesiasta brittiläinen lääkäri William Montgomerie. Materiaalin havaittiin olevan muokattavissa kuumassa vedessä kuumennuksen jälkeen ja säilyttävän tilansa jäähdyttyään. Michael Faraday huomasi, että materiaali on erinomainen sähköeriste, ja sitä käytettiinkin lähes sadan vuoden ajan kaapeleiden eristeenä, aluksi valtamerien poikki vedettävissä lennätinkaapeleissa. Vuonna 1848 keksittiin guttaperkasta valmistaa golfpalloja, mikä lisäsi lajin suosiota huimasti. Aiemmin palloina oli käytetty höyhenillä pakattuja nahkapalloja, jotka olivat paitsi helposti rikkoutuvia myös työläitä valmistaa ja siksi hyvin kalliita. Viktoriaanisena aikana guttaperkalle keksittiin monia käyttökohteita napeissa, kengissä, leluissa, koruissa yms.
Luonnonpolymeerinä guttaperkan mekaaniset ominaisuudet eivät ole kovinkaan hyvät, ja sillä on taipumus hajota auringonvalossa ultraviolettisäteilyn vaikutuksesta. Näistä syistä synteettiset polymeerit ovat korvanneet sen käytön lähes täysin. Guttaperkalla on vielä jonkin verran käyttöä hammaslääketieteessä. Se on nykyisin juurihoidossa yleisin juurikanavan täyteaine.
Guttaperkan muita merkityksiä

Puhekielessä "guttaperkka"-ilmaisulla tarkoitetaan usein jotakin muovia. Ilmaisu on tullut siitä, että guttaperkka oli ensimmäinen nykyisten muovien tapainen valmistusmateriaali.lähde?
Spede Show'ssa oli 1960-luvulla Konsta Kuttaperkka -niminen sketsihahmo, surkea puhuja, jolta edes ruokareseptin tai sadun esittäminen ei sujunut.