Vojakkala (Tornio)
Historia > Vojakkala Suomen itsenäisyyden aikana > Vojakkala sotien välisenä aikana

Saavutettu itsenäisyys ja käyty sisällissota loivat vaatimukset suojeluskuntatoiminnan organisoimiseksi Suomessa. Vojakkalan nuoria miehiä osallistui vuoden 1918 sisällissotaan valkoisten puolella Tornion pataljoonaan. Heistä kaatui kaikkiaan neljä vojakkalalaista. Sodan jälkeen perustetun Alatornion suojeluskunnan jäsenistä oli 49 Vojakkalan kyläosaston jäseniä. Rinnan suojeluskuntatoiminnan Vojakkalan naiset osallistuivat Lotta Svärd-järjestön toimintaan Alatorniolla.
Itsenäistymisen jälkeen porvarillisena ykköspuolueena Alatorniolla niin kuin myös Vojakkalan kylässä oli Maalaisliitto noin 40% kannatuksella. Vasemmistososialistien ja kommunistien kannattajia oli lähes yhtä paljon niin Alatorniolla kuin Vojakkalassa. 1920-luvun lopulla vasemmistososialistien ja kommunistien toiminta kiellettiin. Näin Vojakkalassa suljettiin työväentalo, joka Vojakkalan Nuorisoseuran talon tuhouduttua tulipalossa siirtyi Vojakkalan Nuorisoseuran haltuun vuoteen 1945 asti.
Itsenäisyyden alussa ratkesi myös lohenkalastus Vojakkalan alueella. Vuonna 1920 vuokrattiin Tornionjoen lauttausyhdistykselle kaikki muut paitsi Kivirannan ja Sumisaaren padot, joissa lohen- ja taimenenkalastus tapahtui kesäkuun puolenvälin ja syyskuun alun välisenä aikana. Näin Vojakkalan alueelle jäi ainoastaan Oravaisensaaren eteläpäähän rakennettu Sumisaaren pato, joka padottiin kesään 1937 asti ja lopetettiin sen jälkeen kannattamattomana.
Vaikka Sumisaaren karsinapadon rakentaminen loppui, kalastus Vojakkalassa ei päättynyt. Alavojakkalan Oravaisensaaren Isonärässä eli Vaarankoskessa ovat perinteisesti olleet hyvät kalapaikat. Vanhastaan pyynti tapahtunut padoilla, joissa pidettiin mertoja. 1900-luvun alkupuolella siellä on myös alettu lippoamaan. Suomen puolella siikaa ovat liponneet Vaaran talon asukkaat, ja heiltä ovat kyläläisetkin ostaneet siikoja. Nahkiaisenpyynti on myös ollut perinteinen pyyntitapa koskella.
Irtouitto vaati joessa oman uittoväylän erottamista joella. Tätä varten uiton työntekijät asensivat keväisin puomit joelle. Uittopuomit olivatkin kesäkauden tunnusomainen näky Vojakkalan kohdalla. Puomeissa oli joen ylittämistä varten aukkoja, jossa peräkkäiset puomit oli yhdistetty kettingillä toisiinsa. Välistä siis pääsi puomien läpi, ja kulku molemmin puolin jokea oli mahdollista. Kesäkautena itsenäisyyden ajalle uutena kyläläisten kesäkauden työpaikaksi muodostui irtouiton erottelutyöt alisella Tornionjoella. Metsäteollisuuden jalostusasteen nosto toi lyhyttä puutavaraa tukkien lisäksi irtouittoon. Sitä varten Alavojakkalan kohdalla Sumisaaren eteläpäähän luotiin vuonna 1934 ns. karkea erottelu lyhyen puun ja tukkien erottelemiseksi. Vedenvaihtelun vuoksi Sumisaaren erottelu siirrettiin kuitenkin Kukkolankosken yläpuolelle. Sotavuosina työvoimapulan vuoksi erottelu siirrettiin Tornionjoen suistoon Hellälään. Uitto tarjosi itsenäisyyden ensi vuosikymmeninä maanviljelyn ja kalastuksen lisäksi paljon työtä myös vojakkalalaisille.
Maatalouden kehittymisen osana oli maataloudellisten yhdistysten perustaminen. Näin kylälle luotiin maamiesseura jo vuonna 1908. Samoin perustettiin yhteinen viljankuivausriihi ja puimakoneosuuskunta.