stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raisin’ Cain

| Raisin’ Cain Johnny Winter |
| --- | --- | --- |

LP (1980) / CD (2012) -levyn kansikuva. Valokuva: Susan Chang
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : The Schoolhouse
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: LP-levy, CD-levy
 Tuottaja(t): Johnny Winter
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 43.21
 Levy-yhtiö: Blue Sky Records
Johnny Winterin muut studioalbumit
| White, Hot And Blue 1978 | Raisin’ Cain 1980 | Guitar Slinger 1984 |
Raisin’ Cain on yhdysvaltalaisen kitaristin, laulajan, lauluntekijän, yhtyeenjohtajan ja tuottajan Johnny Winterin studioalbumi vuodelta 1980.
Vuoden 2012 uudelleenjulkaisun kansitekstin mukaan albumi sisältää hitin ”Rollin’ and Tumblin’”.
Tuotantoneuvojana ja äänittäjänä on toiminut Dave Still ja johtajana Steve Paul. Still on tehnyt miksauksen New York Cityssä Hit Factoryssa apunaan Chris Tergesen.
Kannen valokuvan on ottanut Susan Chang ja muut Susan Warford. Taidesuunnittelusta on vastannut Paula Scher.
Kiitoksissa on mainittu Teddy Slatus, Jacqueline Lau, Johnnie Allan, Mike Geremia, Elam Williams, Norman Simon (Uncle Sam’s), Borck and Mensch, Eli Schoenfeld, Premier Talent ja CBS Recordsin henkilökunta.
Kappaleet

The Crawl – 2:07
Sittin’ in the Jail House – 3:20
Like a Rolling Stone – 5:38
New York, New York – 5:06
Bon Ton Roulet – 4:43
Rollin’ and Tumblin’ – 3:27
Talk Is Cheap – 3:42
Wolf in Sheep’s Clothing – 5:34
Don’t Hide Your Love – 3:29
Mother-in-Law Blues – 2:55
Walkin’ Slowly – 3:20
Kokoonpano

Johnny Winter – kitara, slide-kitara, laulu
Jon Paris – basso, kitara, huuliharppu, taustalaulu
Bobby (T) Torello – rummut, taustalaulu (oli mukana Winterin edelliselläkin albumilla)
sekä
Tom Strohman – tenori-, baritoni- ja alttosaksofoni
Dan Hartman – piano
Dave Still – tamburiini
taustakuoro:
Susan Warford, Kristy Griggs, Allan Martin, Val, Bernadette Mazur, Cindy Murray
Uudelleenjulkaisut

2012 Johnny Winter: 5xCD Original Album Classics, (Columbia 88725465472CD5), Sony Music Entertainment.
Lähteet ja viitteet

Johnny Winter: 5xCD Original Album Classics / Raisin’ Cain (Columbia 88725465472CD5) 2012
↑  Kimmo Salminen: Johnny Winter: White, Hot & Blue. (Levyarvostelu) Blues News, 1980, 13. vsk, nro 1, s. 33.  Helsinki:  Suomen Afroamerikkalaisen Musiikin Yhdistys SAMY r.y. 197301-0-01.
Andrew Newell

Andrew Newell
Andrew Newell (s. 30. marraskuuta 1983 Bennington, Vermont, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä.
Newell sijoittui sprinttihiihdossa Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005 12:nneksi, Torinon olympialaisissa 2006 16:nneksi, Sapporon MM-kilpailuissa 2007 viidenneksi, Liberecin MM-kilpailuissa 2009 12:nneksi ja Oslon MM-kilpailuissa 2011 kymmenenneksi. Maailmancupin sprinttikilpailuissa hän on ollut kolmas Changchunissa kaudella 2005–2006, toinen Lahdessa kaudella 2007–2008 ja kolmas Drammenissa kaudella 2009–2010. Sprintticupin kokonaispisteissä hän sijoittui kuudenneksi kaudella 2006–2007, neljänneksi kaudella 2009–2010 ja viidenneksi kaudella kaudella 2012–2013.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi)
Ain (joki)

| Ain Rivière d'Ain |
| --- | --- |
 Ain Pont-du-Navoyssä
Alkulähde:  Conten ja La Favièren välissä  46°44′58″N, 6°01′24″E
Laskupaikka:  Rhône  45°47′44″N, 5°10′16″E
Maat:  Ranska
Pituus:  189,9 km
Alkulähteen korkeus:  681 m
Virtaama:  123 m³/s
Valuma-alue:  3765 km²
 Ain kartalla
Ain on Rhônen sivujoki Itä-Ranskassa. Sen mukaan on saanut nimensä myös Ainin departementti.
Ain on 189,89 kilometrin pituinen. Se alkaa Franche-Comtésta, Juran departementista, Conten ja La Favièren kylien välistä ja laskee Rhôneen Saint-Maurice-de-Gourdanin ja Loyettesin kuntien rajalla. Joen varrella asuvat ja muutkin Juran ja Ainin departementtien asukkaat käyttävät siitä yleisesti nimitystä Rivière d'Ain erotukseksi samannimisestä departementista.
Nimen alkuperä

Nykyranskaksi joen nimi lausutaan yksinkertaisesti [ɛ̃]. Sen ainoa äänne on suomen Ä:tä vastaava nenävokaali.
800-luvulla joen nimi oli Igneus. Vuonna 1169 se mainittiin nimellä Hinnis. Nimen esilatinalainen muoto Inn on epäilemättä sama, josta johtuu myös Itävallan Inn-joen nimi.
René Guénon on selittänyt nimen johtuvan arabian sanasta aïn (arab. عين‎). Hänen mukaansa nimi olisi peräisin siltä ajalta, 700-luvulta 900-luvulle saakka, jolloin saraseeneja asui laajalti Etelä- ja Itä-Ranskassa.
Myöhemmin joesta on käytetty myös latinalaistettua nimeä Idanus. Sen mukaisesti jokeen, sen seutuun tai Ainin departementtiin viitataan  ranskankielisessä tieteellisessä kirjallisuudessa toisinaan adjektiivilla idanien (feminiinissä idanienne).
Maantiede

Ain alkaa kapeasta ja metsäisestä laaksosta Conten ja La Favièren kylien välistä Juran departementista läheltä Conten ja Nozeroyn kuntien rajaa. Joen alkulähde on 681 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ain kulkee Champagnolen ja Pont-d'Ainin kautta.
Ainin valuma-alueeseen kuuluu Jura-vuoriston eteläosa, joka on vuoriston korkein ja samalla sateisin osa. Koska vuoristo on pohjois-eteläsuuntainen, se muodostaa esteen sateita tuoville länsituulille. Tämä selittää joen suuren virtaaman: 123 m3 sekunnissa sen ja Rhônen yhtymäkohdassa. Se ja sen sivujoet kulkevat suurelta osaltaan alueelle tyypillisissä kallioperän painumissa, synkliineissä.
Maantiede > Kunnat

Juran ja Ainin departementeissa Ain kulkee seuraavien 65 kunnan kautta:
 Barésia-sur-l'Ain, Blye, Boissia, Bourg-de-Sirod, Cernon, Champagnole, Chancia, Charency, Charézier, Châtillon, Cize, Condes, Conte, Coyron, Hauteroche, Crotenay, Doucier, Doye, Largillay-Marsonnay, Lect, Maisod, Marigny, Mesnois, Moirans-en-Montagne, Monnet-la-Ville, Montigny-sur-l'Ain, Ney, Nozeroy, Onoz, Orgelet, Patornay, Pont-de-Poitte, Pont-du-Navoy, Sirod, Syam, Thoirette-Coisia, La Tour-du-Meix, Vescles, Ambronay, Blyes, Bolozon, Charnoz-sur-Ain, Châtillon-la-Palud, Chazey-sur-Ain, Cize, Corveissiat, Dortan, Hautecourt-Romanèche, Jujurieux, Loyettes, Matafelon-Granges, Neuville-sur-Ain, Poncin, Pont-d'Ain, Priay, Saint-Jean-de-Niost, Saint-Jean-le-Vieux, Saint-Maurice-de-Gourdans, Saint-Maurice-de-Rémens, Saint-Vulbas, Samognat, Serrières-sur-Ain, Varambon, Villette-sur-Ain, Villieu-Loyes-Mollon.
Maantiede > Valuma-alue

Ain kulkee 20 hydrografisen vyöhykkeen kautta.
Maantiede > Viranomaiset

Ain-joen alajuoksun hoidosta vastaavia viranomaisia ovat Ainin laakson syndikaatti sekä heinäkuusta lähtien 2012 Juran departementin yleiset hallintoviranomaiset. Joen yläjuoksusta ei huolehdi mikään viranomainen.
Sivujoet

Ainilla on 15 yli kymmenen kilometrin pituista sivujokea. Yhdeksän sivujokea on 5–10 kilometrin pituisia ja 31 alle viiden kilometrin pituisia..
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Serpentine  Bief de la Fraite  Combe Sandonin puro  Bief de Froide Fontaine  Bief des Cornesin  Bief des Grands chaux  Bief cent Tours  Bief de la Creuse  Bief de Provelle  Bief de Rougemont  Bief de Paillasson  Bief de Coquenelle |  Bief de sous le Crêt  Bief de Fosse  Bief du Moulin  Bief Martin  Bief de l'Œuf  Dudon  Buronnet'n puro  Cimante  Lantenne  Grave  Balme  Veyron |  Toison  (14,8 km, oikealta)  Angillon  Hérisson  Drouvenant  Bienne  Oignin  Albarine  Valouse  Suran.  Saine.  le Riez [puro]  L'Oiselon |
Hydrologia

Ainin valuma-alue on lähes kokonaan vuoristoista. Seudun kallioperä on suurelta osin vettä läpäisevää kalkki­kiveä, minkä vuoksi seudulla esiintyy runsaasti karsti­maille tyypillisiä piirteitä kuten  maan­alaisia vesi­virtoja ja paikkoja, joissa jonkin joen vesi imeytyy maahan tai päätyy ikään kuin luonnon muodostamaan maan­alaiseen putkeen tai tunneliin, jonka toisesta päästä se tulee jälleen näkyviin toisessa paikassa. Samasta syystä Ainin virtaama vaihtelee epäsäännöllisesti ja sangen huomattavasti: sateet saavat virtaaman kasvamaan nopeasti, mutta vain lyhyeksi ajaksi. Sen sijaan lumisateiden ja lumen sulamisen vaikutus joen virtaamaan on vähäisempi, vaikka seutu onkin talvisin luminen. Ainissa esiintyykin toisinaan suuria tulvia: vuonna 1926 sen virtaamaksi Chazey-sur-Ainissa mitattiin 2600 kuutiometriä sekunnissa.
Hydrologia > Ain Chazey-sur-Ainissa

Ainin virtaamaa Chazey-sur-Ainissa, lähellä kohtaa, jossa joki laskee Rhôneen, on seurattu 63 vuoden ajan (1959–2021). Joen tämän kohdan kautta kulkevan osuuden valuma-alue on pinta-alaltaan 3630 km2.
Joen keskivirtaama Chazey-sur-Ainin kohdalla on 120 kuutiometriä sekunnissa. Virtaama vaihtelee selvästi vuodenaikojen mukaan ja on talvella ja keväällä, marraskuusta huhtikuuhun saakka selvästi suurempi kuin muuna aikana kesällä ja alkusyksyllä. Suurimmillaan joen virtaama on yleensä joulukuusta helmikuuhun, keskimäärin 175–176, ja pienimmillään elokuussa, keskimäärin 44,2 kuutiometriä sekunnissa. Nämä kuukausikeskiarvot eivät kuitenkaan kerro koko totuutta, sillä virtaaman epäsäännölliset vaihtelut ovat vielä merkittävämpiä.
| Ainin keskivirtaama Chazey-sur-Ainissä eri kuukausina |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuukausi |  |  |  | m3/s |
| Tammikuu | Tammikuu |    | 175 | 175 |
| Helmikuu | Helmikuu |    | 176 | 176 |
| Maaliskuu | Maaliskuu |    | 164 | 164 |
| Huhtikuu | Huhtikuu |    | 141 | 141 |
| Toukokuu | Toukokuu |    | 110 | 110 |
| Kesäkuu | Kesäkuu |    | 76,8 | 76,8 |
| Heinäkuu | Heinäkuu |    | 56,5 | 56,5 |
| Elokuu | Elokuu |    | 44,2 | 44,2 |
| Syyskuu | Syyskuu |    | 79,9 | 79,9 |
| Lokakuu | Lokakuu |    | 104,0 | 104,0 |
| Marraskuu | Marraskuu |    | 141,0 | 141,0 |
| Joulukuu | Joulukuu |    | 175,0 | 175,0 |
Hydrologia > Pienimmät virtaamat

Keskimäärin joka kolmas vuosi sattuu vähäsateisena vuodenaikana, että kolmen peräkkäisen päivän keskivirtaama Ainissa on 10 m3/s tai pienempi.
Hydrologia > Tulvat

Ainissa esiintyy toisinaan varsin suuria tulvia. Joen suurin hetkellinen virtaama on mitattu 15. helmikuuta 1990, jolloin se oli 1910 m3/s. Samana päivänä mitattiin myös suurin yhden vuorokauden keskivirtaama, 1770 m3/s.  Arvo 920 m3/s ylittyy keskimäärin joka toinen vuosi, arvo 1200 m3/s kerran viidessä, 1500 m3/s kerran kymmenessä ja 1700 m3/s kerran 20 vuodessa. Lisäksi on arvioitu, että virtaama ylittää arvon 1900 m3/s keskimäärin kerran 60 vuodessa. Tämä on jo suurempi kuin Allier-joen suurin mitattu virtaama, joka on noin 1500 m3/s.
Vertailun vuoksi voiaan mainita, että Marnen virtaama sen lähestyessä Pariisia saavuttaa kerran 10 vuodessa arvon 510 m3/s ja vain kerran 50 vuodessa arvon 650 m3/s, vaikka Marnen valuma-alue on kolme kertaa niin laaja kuin Ainin. Seinen virtaama taas ylittää Alfortvillen kohdalla kerran 10 vuodessa arvon 1200 m3/s ja kerran 50 vuodessa arvon 1600  m3/s, vaikka Seinen valuma-alue (30 800 km2) on kahdeksan kertaa niin laaja kuin Ainin.
Hydrologia > Sademäärä ja ominaisvirtaama

Ainin valuma-alue on Ranskan sateisinta seutua. Vuotuinen sadanta on siellä 1070 millimetriä, mikä on kolme kertaa niin suuri kuin Ranskassa keskimäärin. Tämä merkitsee, että alueella sataa keskimäärin 33,8 litraa sekunnissa neliökilometriä kohti.
Rakennukset ja ekologia > Sähkövoiman tuotanto

Ain-jokeen on rakennettu useita voimaloita ja patoja, joiden taakse on muodostunut tekojärviä. Niistä suurin on vuonna 1968 valmistunut Vouglansin tekojärvi, joka on 35 kilometrin pituinen, tilavuudeltaan 600 miljoonaa kuutiometriä ja sellaisena Ranskan kolmanneksi merkittävin.
Ainin viisi suurinta voimalaa ovat:
| Nimi | Otettu käyttöön | Hyötytilavuus  (miljoonaa m3) | Maksimi- teho | Vuosi- tuotanto | Padon korkeus | Korkeus  />merenpinnasta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vouglans | 1968 | 420 Mm3 | 285 MW | 180 GWh | 110 m | 430 – 320 m |
| Saut Mortier | 1966 | 1,07 Mm3 | 44 MW | 75 GWh | 20 m | 330 – 310 m |
| Coiselet | 1970 | 3,7 Mm3 | 41 MW | 110 GWh | 20 m | 300 – 280 m |
| Cize-Bolozon | 1931 | 4,72 Mm3 | 23 MW | 90 GWh | 15 m | 285 – 270 m |
| Allement | 1960 | 3 Mm3 | 32 MW | 110 GWh | 30 m | 275 – 250 m |
Rakennukset ja ekologia > Eläimistö

Ain on hyvin kalaisa. Siinä esiintyy muun muassa taimenia, harjuksia, hauki, coregonuksia, ahvenia, jokibarbeja, nokkasärkiä, lahnoja, karppeja, toutaimia, särkiä, mutuja ja turpia. Harvinainen hyppijätsingeli tavattiin Ainissa Port-Gallandissa (Saint-Maurice-de-Gourdans) vuonna 1989, ja sitä on siitä lähtien jatkuvasti tutkittu joen alajuoksulla.
Joen varrella pesii monia lintuja kuten sorsia, joutsenia, haikaroita ja taivaanvuohia. Varsinkin sen alajuoksun ja sivujokien varsilla tavataan myös majavia, kun taas jokea ympäröivissä metsissä esiintyy villisikoja ja metsäkauriita. Saukkoja Ainissa esiintyi pitkät ajat vain satunnaisesti, mutta vuodesta 2003 lähtien niitä on havaittu paljon entistä useammin.
Kuvia

Koski Ainissa.
Ain Bolozoni kohdalla.
Kosteikko Ainin varrella Pont-de-Poittessa.
Ainin lähde.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Ain (rivière)
Ain ja sen tärkeimmät sivujoet (interaktiivinen kartta)
Käännös suomeksi
Ralph Puckett

Ralph Puckett
Ralph Puckett nuorempi (6. joulukuuta 1926 Tifton, Georgia – 8. huhtikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen maavoimien eversti, joka sai 21. toukokuuta 2021 ensimmäisen Joe Bidenin myöntämän Medal of Honorin toiminnastaan Chongchon-joen taistelussa Korean sodassa 25.–26. marraskuuta 1950.
Puckett oli Chongchon-joen taistelun aikaan ensimmäinen luutnantti. Hän toimi taistelussa Eighth Army Ranger Companyn komentajana. Puckett palveli armeijaa Korean sodassa haavoittumisesta huolimatta vielä 21 vuoden ajan. Hän on myös Vietnamin sodan veteraani ja on aktiivisen palvelusaikansa jälkeen ollut aktiivinen toimija veteraaniyhteisöissä. Puckett sai sekä Korean että Vietnamin sodista Distinguished Service Crossit ennen Medal of Honorin myöntämistä. Hänelle myönnettiin myös lukuisia muita kunnianosoituksia, kuten kaksi Silver Staria ja viisi Purple Heartia. Puckett oli yksi ensimmäisistä United States Army Rangersissa ansioituneiden kunnioitukseksi vuonna 1992 avattuun Ranger Hall of Fameen päässeistä.
Puckett oli viimeinen elossa oleva Korean sodasta Medal of Honorin saanut yhdysvaltalainen sotilas.
Ami-säätiö

Ami-säätiö sr. aloitti nykymuotoisen toimintansa apurahaa myöntävänä pääomasäätiönä vuosien 2021–2022 vaihteessa. Ami on kehittyvän työn säätiö, joka auttaa koulutus- ja kehitystoimijoita tuntemaan pääkaupunkiseudun tulevaisuuden kehityssuuntia ja työmarkkinoita sekä ratkaisemaan niihin liittyviä kysymyksiä.
Aiemmin säätiö ylläpiti Amiedua, joka oli Helsingissä toimiva ammatillinen aikuiskoulutuskeskus. Tammikuussa 2020 Amiedu ja AEL yhdistyivät AEL-Amiedu Oy:ksi eli Taitotaloksi. Samalla Ami-säätiössä käynnistettiin muutos uuden apurahasäätiötoiminnan kehittämiseksi.
Nykyään säätiö toteuttaa tarkoitustaan sekä oman toimintansa että jakamiensa apurahojen avulla.
Amiedu

Amiedun päätoimipaikka Taitotalo Pitäjänmäellä.
Amiedussa opiskeli vuosittain noin 21 000 aikuisoppijaalähde?. Amiedu keskittyi pääkaupunkiseudun elinkeinostrategioiden ja toimialarakenteen tarpeitten mukaisiin osaamisalueisiin. Amiedun osaamiskeskukset olivat erikoistuneet hyvinvoinnin, kaupan, teknologiateollisuuden ja yritysturvallisuuden aloille, ICT-, kiinteistö- ja rakennusaloille sekä henkilöstövalmennukseen ja yrittäjyyteen. Henkilökuntaa Amiedulla oli noin 350 henkilöälähde?.
Toimipisteet

Amiedulla oli kaksi toimipistettä Helsingin Pitäjänmäellä. Pitäjänmäellä sijaitsee edelleen toimipaikka Taitotalo, jossa toimi myös Ami-säätiön tytäryhtiön Amicom Oy:n ylläpitämä Taitotalon kongressikeskus.
Taustayhteisöt

Amiedua ylläpiti Ami-säätiö, Helsingin, Espoon, Vantaan ja Kauniaisten kaupunkien omistama vuonna 1974 perustettu säätiö, jonka tarkoituksena oli tuottaa ammatillisia aikuiskoulutuspalveluita pääkaupunkiseudulla. Kaupunginhallitukset asettivat Ami-säätiölle yhdeksänhenkisen hallituksen kahden vuoden pituiseksi toimikaudeksi. Hallituksen tehtävänä oli säätiön ja konsernin strateginen omistajaohjaus. Ami-säätiön hallituksen toimikaudella 2017–2018 puheenjohtajana toimi Juha Hakola ja varapuheenjohtajana Kristiina Erkkilä. Toimikaudella 2019–2022 puheenjohtajana toimii Juha Hakola ja varapuheenjohtajana Tapio Erma.
Ami-säätiön hallitus valitsi Amiedulle kaksitoistajäsenisen johtokunnan kahden vuoden pituiseksi toimikaudeksi. Johtokunnan tehtäviin kuului ennakoida työelämän muutoksia, kehittää Amiedun asiakasohjelmia sekä tehdä Ami-säätiön hallitukselle esityksiä Amiedun strategioiden, toimintamallien, organisaation ja palvelutarjonnan kehittämiseksi.
Lisäksi Ami-säätiö omisti kokonaisuudessaan Amicom Oy:n, joka ylläpiti Taitotalon kongressikeskusta Taitotalossa Helsingin Pitäjänmäellä. Amicom Oy tuotti myös ajankohtaisseminaareja.
Historia

Suomalaiset työmarkkinat ja niille asetetut ammattitaitovaatimukset olivat murroksessa 1960- ja 1970-luvulla, kuten niin usein sitä ennen ja sen jälkeen. Kaupungistumiskehitys sekä työvoiman kasvava tarve teollisuudessa ja palvelualoilla edellyttivät, että aikuisväestölle tarjotaan tilaisuus hankkia ammatillinen pätevyys tai täydentää sitä. Näistä lähtökohdista maahan perustettiin kurssikeskuksia 1960- ja 1970-luvuilla.
Helsinki, Espoo, Vantaa ja Kauniainen katsoivat aluksi, etteivät pääkaupunkiseudun tarve ja toisaalta koulutustarjontatilanne antaneet aihetta kurssikeskuksen perustamiseen seudulle. Toukokuussa 1972 pääkaupunkiseudun yhteistyötoimikunnan nimeämä ammattikurssijaosto jätti kuitenkin mietinnön, joka johti kurssikeskusta ylläpitävän säätiön perustamiseen.
Oikeusministeriö myönsi vuonna 1973 pääkaupunkiseudun kunnille luvan perustaa Pääkaupunkiseudun ammattikurssisäätiö. Ammattikasvatushallitus antoi puolestaan vuonna 1975 päätöksen kurssikeskuksesta, joka sai toimia neljän kunnan alueella ja jonka toiminnan volyymi oli 350 aikuisopiskelijaa.
Pääkaupunkiseudun ammatillisen kurssikeskuksen toiminta käynnistyi lupaehtojen mukaisesti vuoden 1976 alusta. Tällöin vakinaisen henkilökunnan lukumäärä oli 20 ja toiminta palveli ennen kaikkea työhallinnon asiakkaita. Työvoimakoulutuksen rinnalle toiseksi tukijalaksi vakiintui 1980- ja 1990-luvuilla vähitellen omaehtoinen lisäkoulutus, etenkin vastikään 10 vuotta täyttäneen näyttötutkintojärjestelmän vauhdittamana.
Amiedun kolmannen tukijalan muodosti 1990- ja 2000-luvuilla voimakkaasti kasvanut henkilöstökoulutus, jota vauhditti Ami-säätiön ammatillisen lisäkoulutuksen järjestämislupaan vuonna 2005 kirjattu päätös opetusministeriön myöntämästä "työelämän kehittämis- ja palvelutehtävästä".
Amiedun rehtoreina toimivat Arvi Makkonen 1976–1981, YK Pekka Lampinen 1981–1985, insinööri Jarmo Ojala 1985–2001 ja vuodesta 2001 alkaen KTM Timo Karkola.lähde?
Tammikuussa 2020 AEL ja Amiedu yhdistyivät Taitotaloksi. Säätiön uusi toimintamalli valmisteltiin 2021, ja säätiöön valittiin toimitusjohtaja Jussi Nissilä aiemman toimitusjohtaja Timo Karkolan jäädessä eläkkeelle. Vuoden 2022 aikana Ami-säätiön toimintamuotoa on kehitetty edelleen. Säätiö toteuttaa jatkossa tarkoitustaan sekä oman toimintansa että jakamiensa apurahojen avulla. Sen konsernin muodostavat emoyhteisö Ami-säätiö sr, säätiön kokonaan omistama kiinteistöosakeyhtiö Wahad Oy sekä ammatillista koulusta ja työelämän kehittämispalveluja tuottava yleishyödyllinen yhteisyritys AEL-Amiedu Oy (Taitotalo), jonka Ami-säätiö sr sekä Ammattienedistämissäätiö AEL sr omistavat tasaosuuksin 50–50.
Andrew Murdoch

| Andrew Murdoch> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1978 (ikä 46)
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Andrew Murdoch (s. 4. huhtikuuta 1978) on brittiläinen Williamsin Formula 1 -tallin insinööri. Murdorch toimi Williamsilla testiryhmän datansinöörinä vuosina 2006–2007. Vuosina 2008–2009 hän toimi Kazuki Nakajiman, 2010 Nico Hülkenbergin ja 2011–2012 Pastor Maldonadon datainsinöörinä. Vuonna 2013 hän toimi Maldonadon ja 2014 Felipe Massan kisainsinöörinä. Vuodesta 2015 lähtien hän on toiminut auton suorituskyvystä vastaavana insinöörinä.
Ura

| Testiryhmän datainsinööri> Kaudet | Testiryhmän datainsinööri> Talli | Testiryhmän datainsinööri> Talli |
| --- | --- | --- |
2006–2007:  Williams
Datainsinööri
| Kaudet | Kuljettaja | Talli |
| 2008–2009 |  Kazuki Nakajima | Williams |
| 2010 |  Nico Hülkenberg | Williams |
| 2011–2012 |  Pastor Maldonado | Williams |
Kilpailuinsinööri
| Kaudet | Kuljettaja | Talli |
| 2013 |  Pastor Maldonado | Williams |
| 2014 |  Felipe Massa | Williams |
Suorituskyvyn insinööri
Kaudet: Talli
2015–:  Williams
Rakkauden palapeli

| Rakkauden palapeli Heidi Kyrö |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1996
 Levy-yhtiö: MTV-Musiikki
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 32.
Heidi Kyrön muut julkaisut
| Tykkään susta 1995 | Rakkauden palapeli 1996 | Parhaat 1997 |
Rakkauden palapeli on Heidi Kyrön kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet

Rakkauden palapeli – 3.40 (säv. ja sov. Pertti Haverinen, san. Jori Nummelin)
Ethän suremaan jää – 3.03 (säv. ja sov. Pertti Haverinen, san. Aappo I. Piippo, Ilkka Vainio)
Menneet matkassain kulkee – 3.01 (Allting kommer tillbaka, säv. Lena Philipsson, Torgny Söderberg, san. Jari Vesa, sov. Pertti Haverinen)
Minä ja Alex – 3.33 (säv. Petri Laaksonen, san. Jori Nummelin, sov. Pertti Haverinen)
Tummasilmäinen – 3.05 (säv. Jussi Rasinkangas, san. Matti Laasonen, sov. Pertti Haverinen)
Kirsikkatyttö – 2.44 (säv. Jukka Koivisto, san. Jorma Toiviainen, sov. Pertti Haverinen)
Kesä josta haaveilimme – 3.37 (säv. Jussi Rasinkangas, san. Jori Nummelin, sov. Pertti Haverinen)
Itsestään kun antaa – 3.30 (säv. ja sov. Pertti Haverinen, san. Aappo I. Piippo)
Don Juan – 3.15 (säv. ja sov. Pertti Haverinen, san. Aappo I. Piippo)
Sata päivää ja sata yötä – 4.14 (säv. ja sov. Pertti Haverinen, san. Aappo I. Piippo)
Romeo – 3.31 (säv. ja sov. Pertti Haverinen, san. Aappo I. Piippo)
Hymyssä suin – 3.50 (säv. ja sov. Pertti Haverinen, san. Aappo I. Piippo)
Ethän suremaan jää (Ilotanssi-mix) – 4.16 (säv. Pertti Haverinen, san. Aappo I. Piippo, Ilkka Vainio, sov. Risto Asikainen)
Muusikot

Heidi Kyrö – laulu
Anssi Nykänen – rummut
Harri Rantanen – bassokitara
Juha Björninen – kitara
Peter Lerche – kitara
Jarmo Nikku – kitara
Katinka Korkeala – viulu
Salla Mertsalo – viulu
Sari Saalonen – viulu
Jarmo Tinkala – harmonikka
Risto Salmi – tenorisaksofoni
Tommi Mentu – oboe
Mongo Aaltonen – lyömäsoittimet
Pertti Haverinen – syntetisaattori, ohjelmointi
Rele Kosunen – taustalaulu
Anna-Mari Kähärä – taustalaulu
Anita Pajunen – taustalaulu
Annika Kumlin-Henttu

Annika Maaria Kumlin-Henttu. o.s. Kumlin. (s. 23. maaliskuuta 1977 Lappeenranta) on suomalainen yleisurheilija, jonka päämatka oli 400 metrin aitajuoksu. Hän edusti Lappeenrannan Urheilu-Miehiä, ja häntä valmensivat Teuvo Laukkanen, Markus Iitiä, Tapani Torvi ja Risto Kangas.
Kumlin sijoittui 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa Nyíregyházassa 1995 viidenneksi 400 metrin aitajuoksussa ajalla 57,85 s. Seuraavana vuonna hän oli saman ikäluokan MM-kilpailuissa Sydneyssä kuudes ajalla 58,80 s. Vuonna 1998 hän voitti Eurajoella 22-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa kultaa 400 metrin aitajuoksussa ja hopeaa 400 metrillä. Hän juoksi aidatun ratakierroksen ennätyksensä – ja 19-vuotiaiden Suomen ennätyksen – 57,34 s Kalevan kisoissa 1996. Samoissa kilpailuissa hän teki ennätyksensä myös 400 metrin juoksussa ajalla 54,64 s.
Kumlin voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Seinäjoella 1999. SM-hopeaa hän sai Lapualla 1995, Tampereella 1996 ja Oulussa 1998 sekä SM-pronssia Lappeenrannassa 1997 ja Lahdessa 2000. 400 metrin juoksussa hän sai SM-pronssia 1996. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 300 metrin aitajuoksussa 1995 ja 1996.
Vuonna 2014–2015 hän valmensi muun muassa Lappeenrannan Catz koripallojoukkueen A-junioreita fyysisen valmennuksen osalta.
Anders Ohls

Anders Ohls (1. marraskuuta 1873 Mustasaari − 22. heinäkuuta 1961 Björköby) oli suomalainen keksijä.