stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Auersalmi

Veikko Olavi Auersalmi (vuoteen 1944 Andersson, 18. maaliskuuta 1924 Helsinki – 27. tammikuuta 2001 Riihimäki) oli suomalainen pesäpalloilija.
Auersalmi pelasi Työväen Mailapoikien joukkueessa SM-sarjaa vuosina 1940–1954. TUL:n mestaruuden hän voitti noina vuosina kuudesti. Hän oli TUL:n joukkueen kolmosvahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa.
Veikko Auersalmen poika Vesa Auersalmi saavutti maahockeyssa SM-mitaleja.
Attikismi

Attikismi tai attikalainen tyyli oli retorinen tyylisuunta, joka sai alkunsa ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Sillä voidaan viitata myös sanavalintoihin ja -muotoihin, jotka olivat tyypillisiä tälle tyylisuunnalle.
Attikismia kuvataan paluuna klassiseen ilmaisuun vastavetona mahtailevalle hellenistisen, sofistisen retoriikan aasialaiselle tyylille palaten pitämään esikuvinaan attikalaisia puhujia, erityisesti Lysiasta, Demosthenesta ja Thukydidestä.
Attikismin tavoitteet määritteli tyylin kukoistuskaudella Dionysios Halikarnassoslainen.
Kirjallisuutta

Kailaheimo, Markku: ”Attikismista ja stoalaisesta retoriikasta”. Teoksessa Kailaheimo, Markku: Brutuksesta - stoalaisesseitä.  Kirjokansi, 2016.  ISBN 978-952-7142-62-2
Atlantinbarrakudina

| Atlantinbarrakudina |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Auloppikalat Aulopiformes
Heimo::  Barrakudinat Paralepididae
Suku::  Lestidium
Laji::  atlanticum
Kaksiosainen nimi
 Lestidium atlanticum  Borodin, 1928 
Katso myös
   Atlantinbarrakudina Wikispeciesissä   Atlantinbarrakudina Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Atlantinbarrakudina (Lestidium atlanticum) on barrakudinoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö

Atlantinbarrakudina voi kasvaa suurimmillaan 25 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja hoikka. Kalan kuono on pitkä ja peräevä on pitkähkö. Yleisväriltään atlantinbarrakudina on vaalea, selässä on ruskea juova ja pyrstönvarsi on tumma. Lajin vatsassa on valoelin.
Levinneisyys ja elintavat

Atlantinbarrakudina elää avomerellä 50–1 000 metrin syvyydessä ja nuoret yksilöt liikkuvat lähempänä pintaa kuin täysikasvuiset. Atlantinbarrakudina tavataan subtrooppisilta ja trooppisilta alueilta Atlantista Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Indopasifisen merialueen kalat eroavat kuitenkin hieman ulkonäöltään ja ne on ehdotettu erotettavaksi omaksi lajikseen Lestidium longilucifer.
Luettelo Neil Gaimanin teoksista

Tämä on luettelo Neil Gaimanin teoksista.
Sandman-sarja

The Sandman: Preludes & Nocturnes (1988–1989) Kuvittajat Sam Kieth, Mike Dringenberg ja Malcolm Jones III (julkaistu Suomessa sarjakuvalehdessä Kalma 2/91 – 4/92)
Sandman: Nukketalo 1.  ((The Sandman: The doll's house, 1989.) Käsikirjoitus: Neil Gaiman. Piirrostyö: Mike Dringenberg ja Malcolm Jones III. Suom. Jukka Heiskanen)  Jalava, 1993.  ISBN 951-887-012-8
Sandman: Nukketalo 2.  ((The Sandman: The doll's house, 1989.) Käsikirjoitus: Neil Gaiman. Piirrostyö: Mike Dringenberg ja Malcolm Jones III. Suom. Jukka Heiskanen)  Jalava, 1993.  ISBN 951-887-019-5
Sandman: Unien maa.  ((The Sandman: Dream country, 1990) Käsikirjoitus: Neil Gaiman. Piirrostyö: Kelley Jones, Charles Vess, Colleen Doran ja Malcolm Jones III. Suom. Jukka Heiskanen)  Jalava, 1994.  ISBN 951-887-047-0
Sandman: Usvien aika 1.  ((The Sandman: Season of mists, 1990–1991.) Käsikirjoitus: Neil Gaiman. Piirrostyö: Kelley Jones, Mike Dringenberg, Malcom Jones III, Matt Wagner, Dick Giordano, George Pratt ja P. Craig Russell. Suom. Jukka Heiskanen)  Jalava, 1995.  ISBN 951-887-047-0
The Sandman: A Game of You (1991–1992) Kuvittajat Shawn McManus, Colleen Doran, Bryan Talbot, George Pratt, Stan Woch ja Dick Giordano.
The Sandman: Fables and Reflections (1991–1993) Kuvittajat Bryan Talbot, John Watkiss, P. Craig Russell, Stan Woch, Shawn McManus, Jill Thompson, Duncan Eagleson, Kent Williams, Mark Buckingham, Vince Locke ja Dick Giordano.
The Sandman: Brief Lives. Kuvittajat Jill Thompson ja Vince Locke.
The Sandman: Worlds' End (1993). Kuvittajat Michael Allred, Gary Amaro, Marck Buckingham, Dick Giordano, Tony Harris, Steve Leialoha, Vince Locke, Shea Anton Pensa, Alec Stevens, Bryan Talbot, John Watkiss ja Michael Zulli.
The Sandman: The Kindly Ones (1993–1995). Kuvittajat Marc Hempel, Richard Case, D'Israeli, Teddy Kristiansen, Glyn Dillon, Charles Vess, Dean Ormston ja Kevin Nowlan.
The Sandman: The Wake (1995–1996) Kuvittajat Michael Zulli, Jon J. Muth ja Charles Vess.
Sandman-aihepiiriin liittyvät

Dust Covers – The Collected Sandman Covers 1989–1997 (yhdessä Dave McKeanin kanssa)
Death: The High Cost of Living (1993, kuvittajat Chris Bachalo, Mark Buckingham ja Dave McKean)
Death: The Time of your Life (1996, kuvittajat Chris Bachalo, Mark Buckingham ja Mark Pennington)
The Sandman: The Dream Hunters (1999, kuvittanut Yoshitaka Amano)
Sandman: Ikuiset yöt.  ((The Sandman: Endless nights, 2003.) Kuvitus: Frank Quitely ym. Suom. Petri Silas)  Egmont, 2006.  ISBN 952-469-569-3
Romaanit

Neverwhere – maanalainen Lontoo.  ((Neverwhere, 1996.) Suom. Mika Kivimäki)  Otava, 1998.  ISBN 951-1-14857-5
Tähtisumua.  ((Stardust, 1998.) Suom. Mika Kivimäki)  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16455-4
Unohdetut jumalat.  ((American gods, 2001.) Suom. Mika Kivimäki)  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18055-X
Hämähäkkijumala.  ((Anansi boys, 2005.) Suom. Inka Parpola)  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-21002-3
Romaanit > Nuortenkirjat

Coraline varjojen talossa.  ((Coraline, 2002.) Suom. Mika Kivimäki)  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18808-9
Hautausmaan poika.  ((The graveyard book, 2008.) Kuvittanut Dave McKean. Suom. Inka Parpola)  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23720-4
Muu tuotanto

Don't Panic: The Official Hitchhikers Guide to the Galaxy Companion (1987)
Violent Cases (1987, kuvittaja Dave McKean)
Black Orchid (1988, kuvittaja Dave McKean)
The Books of Magic (1990–1991, kuvittajat John Bolton, Scott Hampton, Charles Vess ja Paul Johnson)
Miracleman: The Golden Age (1990–1993)
Anthology of Nasty Verse (1992)
Signal to Noise (1992, kuvittaja Dave McKean)
Angels and Visitations (1993)
Snow, Glass, Apples (1994, kuvittaja Charles Vess)
The Tragical Comedy or Comical Tragedy of Mr. Punch (1994, kuvittaja Dave McKean)
The Last Temptation (1994, kuvittaja Michael Zulli, perustuu Alice Cooperin samannimiseen levyyn)
Warning Contains Language (1995, äänite)
Angela (1995, kuvittaja Todd McFarlane)
About Cats and Dogs (1997)
Neil Gaiman's Midnight Days (1999)
Smoke and Mirrors: Short Fictions and Illusions.  Avon, 1998.  ISBN 0-380-97364-2
The Day I Swapped My Dad For Two Goldfish (1998, kuvittaja Dave McKean)
Harlequin Valentine (2001, kuvittaja John Bolton)
Adventures in the Dream Trade (2002)
Two Plays for Voices (2002, äänite)
The Wolves in the Walls (2003, kuvittanut Dave McKean)
Telling Tales (2003, äänite)
The Neil Gaiman Audio Collection (2003)
Gaiman, Neil & Romita Jr, John: Ikuiset.  ((The eternals 1–7, 2006–2007.) Neil Gaiman, tarina, John Romita Jr, kuvitus, Jouko Ruokosenmäki, suomennos. Pohjautuu Jack Kirbyn luomiin hahmoihin)  Egmont, 2007.  ISBN 978-952-469-763-7
Aarteita ja muistoesineitä.  ((Valikoima alkuteoksesta Fragile things, 2006.) Suom. Johanna Vainikainen-Uusitalo)  Kirjava, 2007.  ISBN 978-952-99268-9-3
Batman: Whatever Happened to the Caped Crusader? (2009, kuvittanut Andy Kubert)
Yhteistyössä muiden kanssa

Ghastly Beyond Belief: The Science Fiction and Fantasy Book of Quotations (1985, yhdessä Kim Newmanin kanssa)
Pratchett, Terry & Gaiman, Neil: Hyviä enteitä: Noita Agnes Nutterin Hienot ja Oikeat Ennustukset.  ((Good omens: The Nice and Accurate Prophecies of Agnes Nutter, Witch, 1990.) Suom. Marja Sinkkonen)  Jalava, 1992.  ISBN 951-8954-84-4
Now we are Sick (1991, yhdessä Stephen Jonesin kanssa)
Little Lit: It Was a Dark and Silly Night (1993, yhdessä Gahan Wilsonin kanssa)
Murder Mysteries (2001, yhdessä P. Craig Russellin kanssa)
A Walking Tour of the Shambles (2002, yhdessä Gene Wolfen kanssa)
InterWorld (2007, yhdessä Michael Reavesin kanssa)
Amanda Palmer & Neil Gaiman: Who Killed Amanda Palmer: A Collection of Photographic Evidence.  New York, NY:  Eight Foot Books, 2009.  ISBN 0615234399
Elokuvat ja televisiosarjat

Neverwhere (1996, BBC-minisarja, Gaiman ja Lenny Henry)
Princess Mononoke (1997, Gaiman kirjoitti englanninkielisen tekstityksen elokuvaan)
Jakso Day of the Dead (Babylon 5) (1998, Gaimanin käsikirjoittama)
A Short Film About John Bolton (2003, Gaiman)
MirrorMask (2005, Gaimanin käsikirjoittama ja Dave McKeanin ohjaama)
Beowulf (2007, Roger Avaryn ja Gaimanin käsikirjoittama)
Jakso The Doctor's Wife (Doctor Who) (2011, Gaimanin käsikirjoittama)
Sovitukset

Carey, Mike: Neil Gaimanin Neverwhere.  ((Neil Gaiman's Neverwhere, 2005–2006.) Teksti: Mike Carey. Kuvitus: Glenn Fabry. Suom. Petri Silas)  Egmont, 2007.  ISBN 978-952-469-880-1
Tähtisumua (2007, perustuu Gaimanin samannimiseen romaaniin)
Coraline (2009, perustuu Gaimanin Coraline -romaaniin)
Asuntomarkkinoiden romahdus Suomessa 1990

Asuntomarkkinoiden romahdus Suomessa vuonna 1990 oli tapahtumasarja, jossa asuntojen hinnat nousivat voimakkaasti 1980-luvun lopulla ja romahtivat muutamassa vuodessa taloudellisen laman myötä. Samalla romahti huipussaan vuonna 1990 ollut asuntotuotanto kuuden vuoden aikana runsaaseen neljännekseen. Suuri joukko kotitalouksia ylivelkaantui ja joutui vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin. Rakennusalan työttömyys nousi huippulukuihin ja huomattava osa alan resursseja siirtyi muille aloille. Rakennusalan konkurssit lisääntyivät rajusti ja kohdistuivat myös kaikkein suurimpiin yrityksiin.
Asuntomarkkinoiden tilanne

Suomen asuntomarkkinoiden peruspiirteitä 1980- ja 1990-luvuilla olivat asuntojen hintojen ja asuntotuotannon määrän voimakkaat vaihtelut. Niistä kehittyi 1980-luvun lopulla asuntojen hintojen nopea nousu, nousun jälkeinen hintaromahdus ja laman jälkeinen uusi nousu vuosituhannen vaihteeseen tultaessa.
Asuntomarkkinoiden ylikuumeneminen 1985–1989

Suomessa koko 1980-luvun ajan tuotannon kasvu oli tasaista, noin 4 % vuodessa, ja työllisyys pysyi korkeana. 1980-luvun puolivälissä pitkään jatkuneesta asumiskulutuksen kasvusta huolimatta Suomessa asuttiin vielä ahtaasti verrattuna esimerkiksi muihin Pohjoismaihin. Kuluttajilla oli painetta kasvattaa asumisväljyyttä. Vuokrasääntely supisti saman aikaisesti vuokra-asuntotarjontaa, joka oli vielä pienasuntovaltaista. Vuokra-asunnoista siirtyi väestöä omistusasuntoihin.
Asteittainen rahamarkkinoiden vapautuminen helpotti huomattavasti kotitalouksien lainansaantia vuosikymmenen puolivälin jälkeen. Vuosina 1987–1989 reaalikorot laskivat ja korkojen verovähennysoikeus pysyi pääosin entisellään.
Samanaikaisesti kun asuntomarkkinoilla vuokra-asunnoista oli muuttopainetta omistusasumiseen ja asumisväljyyttä haluttiin parantaa, oli työllisyysaste hyvä ja talouden kasvu sekä kuluttajien tulo-odotukset olivat suotuisat. Kun korkotaso oli matala ja lainansaanti helpompaa, kysyntä aiheutti asuntolainamäärän nopean kasvun, mikä puolestaan kanavoitui hintojen rajuna nousuna.
Rahoitusmarkkinoiden vapauttamisella ja lainanannon nopealla kasvulla oli merkittävä vaikutus hintojen nousuun. Sen sijaan asuntojen hintakuplan rooli hintojen nousussa ja laskussa oli vähäinen.
Asuntojen hintojen nousu alkoi vuoden 1986 lopulla ja jatkui lähes vuoden 1989 puoliväliin asti. Vaikka nousun perusteet olivat reaalitaloudessa, odotukset nousun jatkumisesta ruokkivat nousuvauhtia.
Asuntomarkkinoiden lama 1990–1994

Suomen talous kääntyi laskuun vuoden 1990 puolivälissä. Lasku jyrkkeni saavuttaen pohjan vuoden 1993 loppupuolella. Työttömyys kasvoi nopeasti ollen vuonna 1994 jo yli 18 %. Korot nousivat vuodesta 1989, ja korkotaso heitteli voimakkaasti vuoteen 1993. Kotitalouksien tulot supistuivat. Muuttoliike hiljeni.
Asuntojen hinnat kääntyivät laskuun jo vuoden 1989 puolivälissä. Vuonna 1989 rakennettiin 64 000 asuntoa. Kovan rahan asunnoille ei löytynyt ostajia, vaan ne jäivät myymättä ja tyhjinä grynderiyhtiöiden harteille. Vuonna 1990 aloitettiin 69 000 asunnon rakentaminen, kahden vuoden kuluttua 40 000:n, ja vuonna 1996 aloitettiin vain 19 000 asunnon rakentaminen. Suuria rakennusyhtiöitä, esimerkiksi Haka ja Polar, ajautui yrityssaneeraukseen tai konkurssiin.
Lama iski pahiten omistusasuntojen ylivelkaantuneisiin kotitalouksiin. Kun laina oli otettu korkean hinnan aikana, korkeiden korkojen ja tulojen supistumisen myötä monet kotitaloudet eivät kyenneet hoitamaan velkojaan. Asuntojen hintojen laskiessa myös vakuusarvot laskivat jopa alle velan arvon. Monet kotitaloudet olivat pakotettuja myymään asuntonsa alle aikoinaan maksamansa hinnan ja myös alle velan määrän.
Laman päättyminen ja käänne 1995

Maan kokonaistuotanto kääntyi kasvuun vuoden 1993 puolivälissä ja reaalikorot kääntyivät laskuun. Työllisyystilanne kääntyi parempaan päin seuraavana vuonna ja muuttoliike kiihtyi jälleen. Asuntojen hinnat kääntyivät nousuun vuoden 1996 alussa. Asuntotuotanto kääntyi kasvuun saman vuoden lopulla.
Suomen asuntomarkkinoiden tarkastelua

Asuntomarkkinoiden tilanne ja reaktiot olivat 1980-luvun ylikuumenemisen aikaan varsin samankaltaisia kaikilla alueilla koko maassa. Laman jälkeen 1990-luvun jälkipuoliskolla asuntomarkkinoiden kehitys maan eri osissa alkoi selvästi eriytyä. Tilanne on näin 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla oleellisesti erilainen.
Suomessa lyhyellä tähtäimellä asuntojen hintoihin on liittynyt voimakkaita vaihteluita. Pitkällä ajanjaksolla tarkasteltaessa asuntojen hintojen ja muiden kuluttajahintojen kasvu on kuitenkin samaa luokkaa.
Kaavoitetun, rakennuskelpoisen maan riittävä tarjonta on perusedellytys asuntomarkkinoiden vakaalle kehitykselle. Maantarjontakaan ei voi kuitenkaan estää yleisestä taloudellisesta kehityksestä seuraavia hinta- ja tuotantomäärävaihteluita. Suomessa asuntojen hintakehitykseen vaikuttavat voimakkaasti myös muun muassa yleinen kuluttajahintojen kehitys, inflaatio, korko- ja palkkataso sekä työttömyysaste.
Aiheesta muualla

Findikaattori - Osakeasuntojen hintakehitys (aikasarja vuodesta 1988)
Gagauzin kieli

| Gagauzi |
| --- | --- |
Oma nimi:  Gagauz dili
Tiedot
Alue:   Gagauzia    Ukraina    Bulgaria
Virallinen kieli:   Gagauzia  Ukraina (vähemmistökieli)
Puhujia:  173 920
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  turkkilaiset kielet
Kieliryhmä:  oguuzilainen ryhmä
Kielikoodit
ISO 639-2:  gag
ISO 639-3:  gag
 Ohje 
Kolmikielinen laatta Gagauzian kuvernöörin virastolla. Gagauzi listattu ensimmäisenä.
Gagauzin kieli (myös gagauuzin kieli, gagauziksi gagauz dili) on etupäässä Moldovassa asuvien gagauzien puhuma turkkilainen kieli. Sillä on virallisen kielen asema Moldovaan kuuluvalla Gagauzian itsehallintoalueella. Lisäksi sillä on tunnustettu vähemmistökielen asema Ukrainassa.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Gagauzit asuvat etelä-Moldovassa, siihen rajoittuvissa Ukrainan Odessan alueen piireissä sekä Bulgarian koillisosassa Deliormanissa ja Dobrudžassa. Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 197 800 gagauzia, joista 153 000 asui Moldovassa. Äidinkielenään gagauzia puhui 87,5 % Neuvostoliiton gagauzeista. Kaikkiaan kielen puhujia arvioidaan olevan 173 920 henkeä, joista 138 000 Moldovassa. Valtaosa gagauzeista puhuu myös venäjää sekä osa bulgariaa, ukrainaa tai romaniaa.
Historia ja murteet

Gagauzi kuuluu turkkilaisten kielten lounaisen eli oguusilaisen ryhmän oguusilais-bolgaarilaiseen alaryhmään. Sen läheinen sukulaiskieli on turkki. Gagauzien esi-isiä ovat muinaiset oguusiheimot, joihin on sekoittunut bolgaareja ja kiptšakkeja. Myöhemmin heidän kieleensä on vaikuttanut osmaniturkki sekä slaavilaiset ja romaaniset kielet. 1700-luvun lopulle saakka gagauzit asuivat koillis-Bulgariassa. Turkin ja Venäjän välisten sotien aikana suurin osa heistä muutti eteläiseen Bessarabiaan, joka vuonna 1812 liitettiin Venäjään.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Moldovan ja Ukrainan alueella puhuttu gagauzi jakautuu Comratin ja Ceadîr-Lungan sekä Vulcăneștin murteisiin, joiden välillä on sekamurteita. Slaavilainen vaikutus on voimakkainta Comratin ja Ceadîr-Lungan murteessa. Bulgariassa Varnan ympäristössä puhutut gagauzimurteet ovat turkkilaistuneet voimakkaasti.
Nykytilanne

Gagauziassa vuonna 1998 suoritetun kyselytutkimuksen mukaan 93,5 % gagauzeista osaa sujuvasti gagauzia ja 92,5 % venäjää. Keski-ikäisten ja nuorison käyttökielenä toimii kuitenkin yhä useammin venäjä. Bulgarian alueella gagauzi on väistymässä bulgarian kielen tieltä.
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Dentaali | Alveolaari | Postalveolaari | Palataali | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n |  |  |  |  |  |
| Klusiili | p | b | t | d |  |  |  | k | g |  |
| Affrikaatta |  |  | t͡s | t͡ʃ | d͡ʒ |  |  |  |
| Frikatiivi | f | v |  | s | z | ʃ | ʒ |  |  | h |
| Tremulantti |  |  | ɾ ~ r |  |  |  |  |
| Approksimantti |  |  | l |  | j |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | y |  | ɯ | u |
| Puoliavoin | e | ø | ə | o |
| Avoin | æ |  | ɑ |
Lähde:
Kirjakieli

1800-luvulla gagauzin kirjoittamiseen käytettiin kyrillistä ja 1900-luvun alussa latinalaista kirjaimistoa. Varsinainen kirjakieli syntyi Moldovassa 1950-luvun lopulla. Huhtikuussa 1957 alettiin julkaista gagauzinkielistä sanomalehteä, syksyllä 1958 ilmestyi aapinen ja seuraavana vuonna ensimmäinen kaunokirjallinen teos. Vuosina 1958–1962 gagauzia käytettiin Moldovassa alaluokkien opetuskielenä ja ylemmillä luokilla sitä opetettiin aineena. Chișinăussa julkaistiin gagauzinkielistä kaunokirjallisuutta ja kansanperinnekokoelmia. Kouluissa kielen opetus aloitettiin uudelleen vuonna 1988.
Neuvostoliiton aikana gagauzin kielessä käytettiin kyrillistä kirjaimistoa, jota oli täydennetty etuvokaaleja ilmaisevilla lisämerkeillä ӓ, ӧ ja ӱ sekä soinnillista affrikaattaa osoittavalla kirjaimella ӂ. Vuonna 1996 siirryttiin virallisesti latinalaiseen kirjaimistoon. Kirjakielen normit perustuvat etupäässä Comratin ja Ceadîr-Lungan murteeseen.
Kirjakieli > Gagauzin kirjaimisto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A a | Ä ä | B b | C c | Ç ç | D d | E e | Ê ê |
| F f | G g | Ğ ğ | H h | I ı | İ i | J j | K k |
| L l | M m | N n | O o | Ö ö | P p | R r | S s |
| Ş ş | T t | Ţ ţ | U u | Ü ü | V v | Y y | Z z |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Ä ä | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё |
| Ж ж | Ӂ ӂ | З з | И и | Й й | К к | Л л | М м |
| Н н | О о | Ö ö | П п | Р р | С с | Т т | У у |
| Ӱ ӱ | Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ |
| Ы ы | Ь ь | Э э | Ю ю | Я я |  |  |  |
Gagauzia on aikoinaan kirjoitettu myös kreikkalaisilla aakkosilla, mutta nykyään niitä ei käytetä lähestulkoon ollenkaan.
Vuonna 1998 hyväksytyn Gagauzian perustuslain mukaan itsehallintoalueen virallisia kieliä ovat gagauzi, moldavia ja venäjä. Käytännössä virkakielenä sekä koulujen opetuskielenä toimii venäjä. Kouluissa gagauzia opetetaan aineena. Kieltä käytetään myös tiedotusvälineissä, kaunokirjallisuudessa ja muussa kulttuuritoiminnassa.
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Ana sözü – gagauzinkielinen sanomalehti
Turkkilaiset kielet
azeri
baškiiri
dolgaani
gagauzi
hakassi
haladži
jakuutti
karaiimi
karakalpakki
karatšai-balkaari
kaškai
kazakki
krimintataari
kumykki
nogai
salaari
šoori
tataari
tofa
tšuvassi
turkki
turkmeeni
tuva
uiguuri
uzbekki
Atlantinpallokrotti

| Atlantinpallokrotti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Krottikalat Lophiiformes
Heimo::  Pallokrotit Himantolophidae
Suku::  Himantolophus
Laji::  groenlandicus
Kaksiosainen nimi
 Himantolophus groenlandicus  Reinhardt, 1837 
Katso myös
   Atlantinpallokrotti Wikispeciesissä   Atlantinpallokrotti Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Atlantinpallokrotti (Himantolophus groenlandicus) on pallokrotteihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö

Atlantinpallokrottinaaras voi kasvaa suurimmillaan 47–60 cm pitkäksi ja koiras on huomattavasti pienempi, suurimmillaan 4 cm. Lajin naaras on ruumiinrakenteeltaan pallomainen ja tukeva. Selkäevän ensimmäinen ruoto on pidentynyt ja sen päässä on valoelin. Valoelimessä on useita haaroja. Atlantinpallokrotin suu on suuri ja silmät pienet. Koiraalla on hyvin kehittyneet hajuelimet. Väriltään kala on tumman ruskea tai musta ja evät ovat harmaat ja mustakärkiset.
Levinneisyys ja elintavat

Atlantinpallokrottia tavataan Atlantista länsiosissa Grönlannista Meksikonlahdelle ja itäosissa Norjasta Etelä-Afrikkaan. Lisäksi sitä on tavattu indopasifiselta merialueelta. Laji elää useimmiten 200–800 metrin syvyydessä ja nuoret kalat liikkuvat matalammissa vesissä kuin täysikasvuiset. Atlantinpallokrotin ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja pääjalkaiset. Lajin koiraat voivat kiinnittyä naaraan ruumiiseen, mutta eivät elä naaraan loisina.
Hermann auf der Heide

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 |  |  |
Hermann auf der Heide (1. kesäkuuta 1911 – 17. lokakuuta 1984) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Auf der Heide pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1936–1942 yhteensä viisi ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi yhdessä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Asteriski

Asteriski, Times New Roman.
Asteriski (lat. astrum) eli *  on tähtimäinen typografinen merkki. Siitä käytetään myös nimityksiä tähti, tähtönen ja tähtimerkki.
Käyttö

Asteriskilla on lukuisia käyttötarkoituksia, muun muassa:
Käyttö > Yleisesti

Kirjoitetussa tekstissä merkitsemässä kohtaa, jota täsmennetään alaviitteessä.
Korvaamassa alatyylisen tai muuten loukkaavan sanan joitakin kirjaimia. Esimerkiksi kirosanan merkkinä, kirosanan voi merkitä myös sekalaisilla merkeillä.
Osoittamassa henkilön syntymäaikaa. Vastaavissa yhteyksissä kuolinpäivää merkitään ristimerkillä (†).
Puhelinnumeron eteen merkityllä asteriskilla voidaan ilmaista, että kyseessä on vaihteen numero: *(09) 1234
Kirjallisuudessa kolmea asteriskia käytetään tekstikappaleiden välissä, jos niiden välissä tarinassa vaihtuu aika tai kertojaperspektiivi:
... Hän näki hänet viimeisen kerran.
***
Seuraavana päivänä Kalle heräsi varhain kukon kiekuntaan...
Aikana, jolloin Suomen henkilötunnuksissa ei vielä ollut miinusta tai plussaa vaan tuossa kohtaa yhdysmerkki, 1800-luvulla syntyneiden henkilötunnuksissa oli alussa asteriski.