stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
International Society for Philosophical Enquiry
ISPE:n tavoitteet

ISPE:n peruskirjassa luetellaan yhdeksän tavoitetta:
Jäseniä kannustetaan keskinäiseen viestintään, jossa samanveroinen korkea älyllisyys johtaa ajatusten vaihtoon, uusiin löydöksiin ja edistyksellisiin näkemyksiin. Tiedon ja viisauden horisonttia laajennetaan ja uteliaisuutta ruokitaan ajatuksia haastavalla tutkimuksella.
Jäseniä rohkaistaan omakohtaisiin saavutuksiin yhteisön ja koko ihmisyyden palveluksessa.
Jäsenille tarjotaan kanava aloitteellisuuteen sekä mahdollisuuksia edetä yhteisössä ja palvella sellaisissa vastuullisissa tai johdollisissa tehtävissä, joissa he voivat hyödyttää yhteistöä samalla kun he rikastavat omaa kokemustaan.
Jäseniä tarjotaan vastuullisiin asemiin myös yhdistyksen ulkopuolelle ja jäsenet tarjoavat mahdollisuuksia toisilleen älyllisen potentiaalin hyödyntämiseksi.
Jäsenpohjaa laajennetaan rohkaisten etsimään päteviä yksilöitä testauttamaan kykyjensä potentiaali yhdistykseen liittymiseksi. Näin kyvykkäiden poolia kasvatetaan, mikä rikastuttaa kaikkia osapuolia.
Yhdistys kannustaa kartuttamaan ja kehittämään luontaista lahjakuutta yhä eteenpäin, jotta jäsenet saavuttavat menestystä ja tunnustusta, jonka ansaitsemiseen heidät on varustettu.
Yhdistys tarjoaa konsultointipalvelua jäsenille, jotka hakevat sitä koulutukseen, ammattiuraan tai elämäntyöhön liittyen. Ikääntyneempien ja kokeneiden jäsenten tiedot ja näkemys voi olla näin muiden saatavilla ja hyödyksi.
Jäsenille tarjotaan verkosto ja heidän suhdettaan vahvistetaan yhdistyksen Telicom -lehden välityksellä. Se tiedottaa yhdistyksen toiminnasta. Jäsenet voivat sen kautta jakaa kokemuksia ja ajatuksia muiden kanssa. Jäsenten kontribuutiot joko yhdistyksessä tai sen ulkopuolella ovat haluttua julkaisumateriaalia, joka voi virittää ja viedä eteenpäin muiden jäsenten ajattelua.
Henkistä potentiaalia laajennetaan terveyden, elintapojen ja pitkäikäisyydenkin kautta.
Aiheesta muualla

ISPE:n www -sivusto
ISPE:n erään suomalaisjäsenen sivusto: www.terapiapsykologi.fi
Määräraha

Määräraha on valtion, kunnan tai muun julkisyhteisön talousarviossaan tietyn menon maksamiseen varaama rahaerä. Se on joko vakinainen eli vuosittain toistuva tai ylimääräinen eli tilapäinen. Valtion määrärahat jaetaan kiinteisiin, arvio- ja siirtomäärärahoihin. Kiinteä määräraha tarkoittaa sellaista määrärahaa, joka ei ole arvio- eikä siirtomäärärahaa. Se on käytettävä budjettikaudella eli yleensä tietyn kalenterivuoden aikana ja rahaerä voi olla korkeintaan budjettiin merkityn suuruinen. Arviomääräraha on tarkoitettu kattamaan sellainen lakisääteinen meno, jonka suuruutta ei voida ennalta tietää. Se voidaan ylittää, jos lainsäädäntö niin määrää tai ylitys on muuten tarkoituksenmukainen. Siirtomäärärahoilla rahoitetaan muun muassa laajoja rakennushankkeita. Jos niistä jää osa käyttämättä tarkoitetulla budjettikaudella, voidaan yli jäänyt osa käyttää seuraavana vuonna.
Mauri Määttänen

Mauri Määttänen (takana) vuonna 1972 tutkimassa jäätä. Oikealla professori Erkki Palosuo.
Mauri Pellervo Määttänen (s. 20. maaliskuuta 1943 Uusikirkko) on suomalainen tekniikantutkija. Hän oli Oulun yliopiston teknillisen mekaniikan professori 1978–1988 ja Teknillisen korkeakoulun lujuusopin professori vuodesta 1988 vuoteen 2006. Hänen tutkimuskohteitaan ovat lujuusoppi ja majakkarakenteet sekä jään ominaisuudet.
Jukka Mäki

Johannes (Jukka) Mäki (4. elokuuta 1892 Alahärmä – 19. syyskuuta 1941) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja Viron armeijan kapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Hän oli yksi niistä jääkäreistä jotka koulutettiin ensimmäisenä tykistöaseeseen, josta tulikin sitten itsenäisen Suomen tykistön pohja. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan patteriupseerina. Taistelijan luonteen omaavana Mäki taisteli myöhemmin Viron vapaussodassa kuin Inkeriläisten apuna heidän itsenäisyyspyrkimyksissään. Mäki osallistui vielä vanhemmalla iällä talvi- ja jatkosotaan, jossa tämä monen sodan veteraani kaatui jatkosodassa Onkamuksen taistelussa.
Perhe ja koulutus

Mäen vanhemmat olivat urakoitsija Antti Mäki ja Susanna Fagerholm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Hanna Blomerosin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja sen jatkokurssin.
Jääkärikausi

Mäki työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. marraskuuta 1915. Mäki pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella, Ekkau-Kekkaussa ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Mäki astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan patteriupseeriksi Jääkäritykistön 1. patteriin. Hän osallistui patteriupseerina sisällissodan taisteluihin Messukylässä ja Tampereella. Hänet siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä muodostetun Jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston 2, patteriin ja otti osaa sen riveissä taisteluun Viipurista, jossa hän haavoittui lievästi 24. tammikuuta 1918.
Sisällissodasta heimosotiin

Mäki palveli vapaussodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet siirrettiin 16. lokakuuta 1918 alkaen Vuoristotykistöpatteriston 1. patteriin. Mäki erosi armeijasta 28. helmikuuta 1919 vain voidakseen osallistua Viron vapaussotaan. Mäki liittyi Viron vapaussotaan osallistuneeseen Pohjan Poikain rykmentin patteristoon 6. maaliskuuta 1919. Viron vapaussodasta Mäki kiiruhti heimoveljiä auttamaan Inkeriläisten kansannousuun ja liittyi 1. toukokuuta 1919 alkaen Länsi-Inkerin rykmenttiin, jossa hän toimi erikoispatterin ja 1. komppanian päällikkönä. Myöhemmin hänet nimitettiin rykmentin II pataljoonan komentajaksi. Hän osallistui Länsi-Inkerissä taisteluihin Nurmissa, Soikkolassa ja Kaprion kylässä. Yhinmäen valtauksen jälkeen hänet nimitettiin Yhinmäen linnakkeen komendantiksi. Mäki erosi Länsi-Inkerin rykmentistä 25. syyskuuta 1919 ja liittyi sen jälkeen Suomesta operoivaan Pohjois-Inkerin vapaajoukkoon. Pohjois-Inkerin vapaajoukoissa hänet sijoitettiin 1. komppanian, josta hänet siirrettiin myöhemmin kenttätykistöpatterin päälliköksi. Edellä mainituissa joukoissa hän toimi 23. marraskuura – 21.  joulukuuta 1919 välisen ajan.
Rauhan aika

Sotaretkiltään palattuaan Mäki työskenteli varastonhoitajana Strengbergin tupakkatehtaalla Pietarsaaressa vuosina 1921–1923, jonka jälkeen hän hakeutui merille, missä hän työskenteli merimiehenä vuoteen 1927. Meriltä palattuaan Mäki toimi tulkkina Kristiani & Nielsenillä vuoteen 1929 saakka. Myöhemmin hän työskenteli valurina Läskelä Oy:ssä vuoteen 1932 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi asentajaksi Oy Diesen Wood Co:n palvelukseen Pitkässärannassa. Diesen Woodilla hän työskenteli talvisotaan saakka.
Talvi- ja jatkosota

Mäki lähetettiin talvisotaan 83. Kuormastokomppanian päällikkönä ja osallistui taisteluihin Tolvajärvellä. Välirauhan aikana hän työskenteli siviiliaikaisessa ammatissaan, kunnes jatkosodan puhjettua hänet komennettiin rintamajoukkoihin Erillisen pataljoona 21:n 1. komppaniaan, jonka riveissä hän koki lopullisen kohtalonsa kaatumalla 19. syyskuuta 1941 käydyssä taistelussa Onkamuksessa.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. tammikuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 6. maaliskuuta 1919 (Viron armeija)  Kapteeni 10. kesäkuuta 1919 (Viron armeija) |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron vapaussodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916.
Pekka Mäkinen

| Pekka Johannes Mäkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. joulukuuta 1926 Tampere
Kuollut: 5. tammikuuta 2005 (78 vuotta) Tampere
Muut tiedot
Yritys:  Autotalo Pekka Mäkinen
Asema:  toimitusjohtaja
Puoliso:  Eva Helena Vilén
Vanhemmat:  Eino Antero Mäkinen ja Katri Elisabeth Mannelin
Lapset:  Erkki-Pekka Mäkinen
Pekka Johannes Mäkinen (29. joulukuuta 1926 Tampere – 5. tammikuuta 2005 Tampere) oli autokauppias ja kuorma-autokaupan uranuurtaja Tampereen seudulla. Hänen omistamansa Autotalo Pekka Mäkinen oli 1960-luvulla Pohjoismaiden suurin raskaiden ajoneuvojen myyntiliike.
Nuoruus

Mäkinen joutui keskeyttämään koulunkäyntinsä Tampereen klassillisessa lyseossa kun hänen liikemies isänsä kuoli jäätyään junan alle Peipohjan–Porin rataosuudella. Hän jatkoi aluksi isoisänsä opastamana hevoskauppoja mutta siirtyi sitten autoalalle ja perusti yhdessä Aarne Iso-Grekkilän kanssa vuonna 1953 ensimmäisen autokauppansa Tampereen Autokeskus OY:n Tampereelle Suvantokatu 9:ään. Noin vuoden päästä hän osti yhtiökumppaninsa osuuden ja jatkoi liikettään ainoana omistajana. Liikkeen toiminnan laajentuessa paikka kävi ahtaaksi laajennuksista huolimatta, ja vuonna 1966 Mäkinen alkoi rakentaa uutta toimitaloa Viinikan kaupunginosaan Viinikankatu 53:een.
Autokauppiaana

Uusi toimitalo valmistui vuonna 1969, ja tällöin Autotalo Pekka Mäkinen oli pohjoismaiden suurin kuorma-autoihin erikoistunut autoliike. Liikkeen edustuksia olivat:
Sisu-, Vanaja- ja Leyland-kuorma- ja linja-autot
Land Rover-maasto- ja pakettiautot
Aveling-Barford-tierakennuskoneet
MG-, Morris-, Rover- ja Triumph-henkilöautot
Sisuja toimitettiin Leyland-moottorilla sekä Rolls-Royce -moottorilla erikoiskuljetusten raskaisiin yksiköihin. Vanajaa toimitettiin A.E.C.-moottorilla.
Liikkeellä oli Tampereella 1969 myös vaihtoautokorjaamo ja kuorma-autonäyttely Hatanpään valtatie 30:ssä, käytettyjen henkilöautojen myynti Hatanpään valtatie 17:ssä, autohajottamo ja -maalamo Autopala Oy Takahuhdissa sekä kuorma-autojen varasto-alueet Hatanpään valtatie 21:ssä (nykyinen Viinikan jätevedenpuhdistamon alue) ja Vihiojantie 8:ssa.
Varaosia myytiin myymälästä, jossa oli neljä kilometriä pitkät hyllyt. Hyllyissä oli kaikkiaan noin 20 000 nimikettä.
Mäkisen yrityksen toiminta oli laajimmillaan 1970-luvun alussa, jolloin sen palveluksessa oli 150–200 henkilöä ja liikkeen varastoissa enimmillään yli 1500 vaihtoautoa. Vuonna 1975 Mäkinen menetti Sisun piiriedustuksen. Tästä alkoi Mäkisen liikkeen toiminnan vähittäinen hiipuminen. Liikkeelle jäi kuitenkin suuri määrä 1960-luvulta ja 1970-luvun alusta peräisin olevia vaihtoautoja, joista suuri osa oli Sisu-kuorma-autoja, muun muassa Kontio-Sisuja ja Jyry-Sisuja.
Vuonna 1975 Mäkinen osti Näsijärven rannan tuntumassa Santalahdessa sijainneen OTK:n vuonna 1926 perustetun tulitikkutehtaan kiinteistön. Tästä kiinteistöstä tuli Autotalo Pekka Mäkisen viimeinen toimipiste, jonne siirrettiin vaihtoautoja ja muuta kalustoa toisista toimipisteistä sitä mukaa kuin toiminta niissä päättyi. Vielä 1980-luvun alussa Mäkisellä oli satoja kuorma-autoja varastoituna Hatanpään valtatie 17:ssä ja 21:ssä olleille tonteille. Mäkisen liikkeen toiminnan siirtyessä kokonaan Santalahden kiinteistöön jäljellä oli vielä 200–400 kuorma-autoa ja yrityksen palveluksessa oli kolme henkilöä. Viimeisinä vuosina Mäkinen hoiti yritystään yksin.
Loppuaika

Mäkisen liikkeestä ja sen vaihtoautoista muodostui ajan mittaan eräänlainen 1960–1970-luvun vaihteeseen pysähtynyt automuseo. Autot olivat alun perin hyväkuntoisia, ja Mäkinen maalautti liikkeeseen vaihdossa tulleet kuorma-autot uudelleen ja asennutti niihin uudet renkaat. Vuosien mittaan luonnonvoimat ja varastoalueille tunkeutuneet vandaalit tekivät tuhojaan ulkosäilytyksessä olleille kuorma-autoille. Liikkeen varastoissa oli myös hyllymetreittäin tehdasuusia varaosia näihin autoihin, ja liikkeen arkistosta löytyi muun muassa vanhoja autojen myyntiesitteitä, korjaamokäsikirjoja yms.
Mäkinen omisti Lempäälän Sulkolassa Maakalan tilan jossa hän kasvatti hevosia. Hänen poikansa Erkki-Pekka Mäkinen on jatkanut perheen hevosharrastusta.
Mäkisen kuoleman jälkeen Santalahden kiinteistön alueella vielä olleet autot on vähitellen joko myyty alan harrastajille tai viety romutettaviksi.
Tikkutehtaan kiinteistö

Tikkutehtaan kiinteistö on osittain romahtanut, ja sen sisällä on yksi Suomen merkittävimmistä graffitialakulttuurin maalauspaikoista. Talon sisältä voi yhä löytää merkkejä Autotalo Pekka Mäkisen ajasta, mutta esimerkiksi ikkunat ja sähköjohdot on jo varastettu. Talon pihaan on rakennettu yksityisin varoin skeittipuisto, ja alueesta onkin muodostunut nuorisolle merkittävä harrastus- ja oleskelupaikka. Tikkutehtaan alueella on ollut joitakin tulipaloja, mutta rakennuksessa on hädin tuskin enää mitään palavaa jäljellä. Alueella on majaillut myös romaneja.
Mäkisen vanhemmat olivat liikemies Eino Antero Mäkinen ja Katri Elisabeth (o.s. Mannelin). Puoliso oli Eva Helena (o.s. Vilén). Heillä oli kolme lasta.
Aiheesta muualla

Taru autojen herrasta (dokumentti Pekka Mäkisestä)| Karpolla on asiaa Youtubessa
Mihail Isakovski

| Mihail Isakovski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1900 Glotovka, Smolenskin kuvernementti, Venäjä
Kuollut: 1973 (72–73 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mihail Isakovski (1900 Glotovka, Smolenskin kuvernementti, Venäjä – 1973 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen (neuvostoliittolainen) runoilija ja toimittaja. Isakovski toimi Neuvostoliiton kirjailijaliiton johtotehtävissä.
Isakovski käsitteli runoissaan maaseutuaiheita. Runoja on sävelletty suosituiksi lauluiksi. Hän kehitti niin sanottua pseudokansanlaulua, ja lajin tunnetuimpia on "Katjuša".
Suomennettu tuotanto

Isakovskin tuotannosta on näytteitä teoksissa
20 Neuvostoliiton runoilijaa, suomentanut Armas Äikiä, Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike 1960
Uuden runon Venäjä, toim. Toivo Flink, Petrozavodsk: Karelija 1989 ISBN 5-7545-0041-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihail Isakovski Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Internet-slangi

Internet-slangi viittaa useisiin erilaisiin slangeihin, joita Internetissä käytetään. Sen tarkka määrittely on hankalaa johtuen siinä tapahtuvista jatkuvista muutoksista. Sen voidaan sanoa olevan slangi, jonka Internetin käyttäjät ovat keksineet, ja joka on levinnyt yleisempään käyttöön. Internet-slangin tarkoitus on usein säästää näppäinten painalluksia tai saada teksti mahtumaan tilaan, jossa on käytössä rajallinen määrä merkkejä. Akronyymit, näppäimistön erikoismerkit ja lyhenteet ovat yleisiä Internet-slangissa.
Historia

Internet-slangi syntyi Internetin alkuaikoina, ja osittain netin ulkopuolella. Vuonna 1979 Usenet-käyttäjät olivat luoneet oman pikakirjoituksensa ja leetspeak kehittyi 1980- ja 1990-lukujen aikana BBS-kulttuurissa.
Tarkoitus

Internet-slangien tarkoituksena on helpottaa kommunikointia. Tosin aiheesta tehty tutkimus sanoo, että slangin käyttö vähentää viestin kirjoittamiseen kuluvaa aikaa, mutta vastaavasti lukijalta kuluu enemmän aikaa sen ymmärtämiseen. Aivan kuin tavallisessa puheessa käytetyt slangitkin, internet-slangien käyttö ilmentää kuulumista tiettyyn sosiaaliseen ryhmään.
Kommunikointi tietokoneiden välityksellä aiheuttaa huomattavia muutoksia käytyyn keskusteluun. Keskustelu pitää pystyä käymään niillä symboleilla joita saa luotua tietokoneiden näppäimien avulla, ja vastaanottajan näkemä viestin ulkoasu on riippuvainen tietokoneen ja sen näytön teknisistä ominaisuuksista. Lisäksi tietokoneohjelmien käyttämät merkistöt vaihtelevat, joten erikoismerkkejä käytettäessä on riski että merkit näkyvät vastaanottajalle eri tavalla kuin ne olivat kirjoitettu. Netissä käytetty slangi vastaa ulkoasultaan usein puhekieltä eikä kirjakieltä. Internet-slangi helpottaa ja toisaalta rajoittaa kommunikointia tavoilla, jotka ovat erilaisia kuin perinteisemmät kommunikointitilanteet. Useat tavat ja käytännöt jotka pätevät perinteiseen kirjoitettuun tekstiin ja puhuttuun kieleen eivät päde nettislangissa.
Käyttö Internetin ulkopuolella

Nettislangin käyttö on siirtynyt myös netin ulkopuolelle. Tekstiviesteissä on käytetty samaa tyyliä, ja nykyään käsin kirjoitetuissa papereissakin. Termejä kuten fleimaus ja trollaus käytetään puhekielessä samalla tavalla kuin netissäkin.
Nykyisin myös tunnetut sanakirjat kuten Oxford Dictionary of English ja Merriam-Webster ovat sisällyttäneet yleisimpiä nettislangin sanoja teoksiinsa.
Näkökulmia asiaan

Internet-slangin vaikutukset kielenkäyttöön Internetin ulkopuolella jakavat mielipiteitä. Eräiden näkemyksien mukaan se on huonontanut opiskelijoiden valmiuksia kirjoittaa virheetöntä tekstiä, toiset taas ovat sitä mieltä että nettislangi ei muokkaa olemassa olevia kieliä, vaan rikastuttaa niiden ilmaisua.
Kielenhuoltajilla on taipumus uskoa Internetillä olevan negatiivisia vaikutuksia kielen tulevaisuuteen ja että se johtaa kielen rappeutumiseen. Englannissa BBC uutisoi teinistä, joka kirjoitti kouluaineen käyttäen nettislangin lyhenteitä ja akronyymejä. Tämä aiheutti suurta paheksuntaa mediassa, ja sitä pidetään esimerkkinä huonontuneista kirjoitustaidoista. Eräiden mielestä nettislangin nykytila johtuu siitä ettei netissä ole koskaan valvottu kielioppia. Koska nettislangi on verrattain uusi asia, ei sen vaikutuksista käyttäjiensä äidinkieleen ole tutkimustietoa. Englannin kieltä tutkivan ja aiheesta kirjoja julkaisseen David Crystalin mielestä suurin muutos, jonka nettislangi on aiheuttanut, on kielen ilmaisun rikastuminen ja uusien aiemmin mahdottomien käyttötapojen lisääminen kieleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Internet-slangi Wikimedia Commonsissa
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Internet_slang
Käännös suomeksi
Synnöve Isaksson

Synnöve Aurelia Isaksson (15. syyskuuta 1925 Parainen – 25. marraskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa.
Elämä ja ura

Synnöve Isakssonin vanhemmat olivat merikapteeni F. W. Isaksson ja Lisa Isaksson. Isaksson avioitui näyttelijä Henake Schubakin kanssa vuonna 1954. Heille syntyivät lapset Sera (1956) ja Sem Rafael (1958). Isaksson jäi leskeksi kesäkuussa 1986. Isakssonin asuinpaikka oli Jerusalem, Israel välillä 1987–2007.
Isaksson valmistui ylioppilaaksi 1943, jonka jälkeen hän suoritti yliopisto-opintoja 1943–1944. Vuosina 1944–1946 hän opiskeli Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Isakssonin ammattiura alkoi Wasa Teaterista 1946–1948. Sen jälkeen hän työskenteli Åbo Svenska Teaterissa 1948–1951, Lilla Teaternissa 1951–1953 ja edelleen Wasa Teaterissa 1953–1954. Hänen aviopuolisonsa Henake Schubak toimi Wasa Teaterin johtajana samaan aikaan. Vuodesta 1956 Isaksson näytteli Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa.
Jatkosodan aikana Isaksson oli Nylands Nationin rintamakiertueella Itä-Karjalassa ja Karjalan kannaksella Marie Louise Aspelinin ja Kyllikki Forssellin kanssa. Hänen ohjelmanumeroihinsa sisältyi tanssia, laulua ja runojen lausuntaa.
Raija Määttänen

Raija Viola Määttänen-Falck (26. lokakuuta 1933 Helsinki – 18. heinäkuuta 2015) oli suomalainen oopperalaulaja (mezzosopraano), Taru Linnalan, Ture Aran ja Matti Lehtisen oppilas. Määttänen opiskeli laulua myös italialaisten opettajien johdolla. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1965, mutta hän oli kuulunut Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan jo vuodesta 1960 lähtien. Varsinaisen solistikiinnityksensä hän sai Kansallisoopperaan vuonna 1975. Hän esiintyi myös Savonlinnan oopperajuhlilla vuosina 1974–1980 sekä osallistui oopperalevytyksiin (mm. Juha).
Määttäsen puoliso vuosina 1962–1990 oli oopperalaulaja Jorma Falck.
Mäkirikko

| Mäkirikko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Suku::  Lehtirikot Saxifraga
Laji::  tridactylites
Kaksiosainen nimi
 Saxifraga tridactylites  L. 
Katso myös
   Mäkirikko Wikispeciesissä   Mäkirikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäkirikko (Saxifraga tridactylites) on yksivuotinen, lähinnä Euroopassa tavattava rikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko

Mäkirikko kasvaa 4–15 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, hento, nystykarvainen ja monilehtinen. Aluslehdet ovat 3–5-halkoisia ja kuihtuvat varhain. Ylimmät lehdet ovat suikeita ja ehytlaitaisia. Valkoiset, kaksineuvoiset kukat ovat kukkaperä lyhyempiä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat 3–4 mm pitkiä ja pyöreäpäisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, ja emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Mäkirikko kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen, pallomainen kota. Kotaperät ovat 2–3 kertaa kodan pituisia. Mäkirikko on usein vaikeasti havaittava laji, koska se kuivuu kokonaan pois kuivina keväinä ja alkukesinä.
Levinneisyys

Mäkirikon levinneisyysalue keskittyy Eurooppaan, jossa lajia tavataan Pyreneiden niemimaalta ja Britteinsaarilta Fennoskandian eteläosiin, Baltiaan, Valko-Venäjälle, Romaniaan, Bulgariaan, Etelä-Ukrainaan ja Etelä-Venäjälle. Euroopan ulkopuolella lajia kasvaa paikoitellen Pohjois-Afrikassa, Turkissa ja Lähi-idässä. Suomessa mäkirikko kasvaa levinneisyytensä pohjoisrajoilla. Lajia esiintyy Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Lisäksi lajista on vanha tulokasesiintymä Etelä-Pohjanmaalta.
Elinympäristö

Mäkirikko kasvaa kuivilla ja ohuthumuksisilla kallionrinteillä, hiekkaisilla kedoilla, kiviaidoilla ja lintujen istumapaikoilla. Laji on kalkinsuosija.
Käyttö

Mäkirikkoa on aikaisemmin käytetty muun muassa Keski-Euroopassa lääkekasvina.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Mäkirikon (Saxifraga tridactylites) levinneisyys Suomessa.
LuontoPortti: Mäkirikko (Saxifraga tridactylites)
Pohjolan kasvien pauloissa: Saxifraga tridactylites – mäkirikko
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158415  Wikispecies: Saxifraga tridactylites  APA: 5413  APDB: 153554  BioLib: 39477  BOLD: 291988  CoL: 79SNQ  EoL: 485061  EPPO: SXFTR  EUNIS: 181616  FNA: 250092027  FoIO: SAXTRI  GBIF: 3032833  GRIN: 451027  iNaturalist: 168479  IPNI: 794664-1  IRMNG: 11010856  ITIS: 505041  NatureServe: 2.145743  NBN: NBNSYS0000003498  NCBI: 406026  Open Tree of Life: 936297  PalDat: Saxifraga_tridactylites  PFI: 1801  Plant List: kew-2584682  PLANTS: SATR7  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:794664-1  Tropicos: 29100111  VASCAN: 9306  WoI: 2171  WFO: wfo-0000494585  WoRMS: 425935  Laji.fi: MX.38723 
Mäkirikon lehtiä.
International Harvester Travelall

| International Travelall |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistaja:  International Harvester
Valmistusvuodet:  1953 – 1975
Korimalli:  3/4/5-ovinen wagon
Edeltäjä:  International K- ja KB wagon
Travelall oli International Harvester Companyn vuosina 1953 – 1975 valmistama suurikokoinen henkilöauto (station wagon). Mallin perustana käytettiin IH:n kevyiden lava-autojen alustaa, jolle oli suunniteltu umpikori henkilökuljetuksia varten.