stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun arkkihiippakunta

| Turun arkkihiippakunta Åbo ärkestift |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Turun tuomiokirkko syksyllä 2009
Kirkkokunta:  evankelis-luterilainen
Tuomiokirkko:  Turun tuomiokirkko
Perustettu:  1276
– Arkkihiippakunta:  1817
Seurakuntia:  51
– Jäsenmäärä:  454 696 (2023)
– Osuus asukkaista:  66,8 %
Arkkipiispa:  Tapio Luoma
Hiippakuntavaltuusto:  21 paikkaa
– puheenjohtaja:  Annikka Viitaniemi
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Turun ja Suomen arkkipiispan vaakuna.
Turun piispan vaakuna.
Turun arkkihiippakunta (ruots. Åbo ärkestift) on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta ja Suomen arkkipiispan hiippakunta. Turun arkkihiippakunta perustettiin Suomen ensimmäisenä hiippakuntana vuonna 1276. Nykymuodossaan arkkihiippakunnan alue kattaa Satakunnan ja Varsinais-Suomen maakunnat lukuun ottamatta Kemiönsaarta, jonka seurakunta kuuluu ruotsinkieliseen Porvoon hiippakuntaan. Hiippakunnassa on nykyisin 51 seurakuntaa, jotka on jaettu viiteen rovastikuntaan. Hiippakunnalla on kaksi piispaa: arkkipiispa ja arkkihiippakunnan piispa. Nykyinen arkkipiispa on Tapio Luoma, joka on aloittanut tehtävässään kesäkuussa 2018. Arkkihiippakunnan piispana on toiminut helmikuusta 2021 alkaen Mari Leppänen. Hiippakunnan tuomiokapituli sijaitsee Turussa ja sen piispankirkko on Turun tuomiokirkko.
Tapio Vallioja suunnittelema Turun arkkihiippakunnan vaakuna pohjautuu 1250-luvulta alkaen käytössä olleeseen ristivaakunaan ja se on vahvistettu kirkkohallituksessa 20. elokuuta 1987.
Luettelo arkkipiispoista > Katoliset piispat

| piispa | piispa | virka-aika | lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Henrik | 1134–1158 | Uppsalan piispa, historiallisuus epävarma |
|  | Rodolfus | 1202?–1209? | historiallisuus epävarma |
|  | Folkvinus | 1210?–1234? | historiallisuus epävarma |
|  | Tuomas | 1234?–1245 |  |
|  | Bero | 1248 tai 1249–1258 |  |
|  | Ragvald I | 1258–1266 |  |
|  | Catillus | 1266–1286 |  |
|  | Johannes | 1286–1290 |  |
|  | Maunu I | 1291–1308 |  |
|  | Ragvald II | 1309–1321 |  |
|  | Pentti Gregoriuksenpoika | 1321–1338 |  |
|  | Hemming | 1338–1366 |  |
|  | Henrik Hartmaninpoika | 1366–1367 |  |
|  | Johannes Pietarinpoika | 1367–1370 |  |
|  | Johannes Westfal | 1370–1385 |  |
|  | Bero Balk | 1385–1412 |  |
|  | Maunu Olavinpoika Tavast | 1412–1450 |  |
|  | Olavi Maununpoika | 1450–1460 |  |
|  | Konrad Bitz | 1460–1489 |  |
|  | Maunu III Särkilahti | 1489–1500 |  |
|  | Lauri Suurpää | 1500–1506 |  |
|  | Johannes Olavinpoika | 1506–1510 |  |
|  | Arvid Kurki | 1510–1522 |  |
|  | Ericus Svenonius | 1523–1527 |  |
|  | Martti Skytte | 1528–1550 |  |
Luterilaisen ajan jälkeisistä katolisista piispoista, ks. Helsingin katoliset piispat.
Luettelo arkkipiispoista > Luterilaiset piispat

| piispa | piispa | vallassa |
| --- | --- | --- |
|  | Mikael Agricola | 1554–1557 |
|  | Pietari Follingius | 1558–1563 |
|  | Paavali Juusten | 1563–1575 |
|  | Ericus Erici Sorolainen | 1583–1625 |
|  | Isaacus Rothovius | 1627–1652 |
|  | Aeschillus Petraeus | 1652–1657 |
|  | Johannes Terserus | 1658–1664 |
|  | Johannes Gezelius vanhempi | 1664–1690 |
|  | Johannes Gezelius nuorempi | 1690–1718 |
|  | Herman Witte | 1721–1728 |
|  | Lars Tammelin | 1728–1733 |
|  | Jonas Fahlenius | 1734–1748 |
|  | Johan Browallius | 1748–1755 |
|  | Karl Fredrik Mennander | 1757–1775 |
|  | Jakob Haartman | 1776–1788 |
|  | Jakob Gadolin | 1788–1802 |
|  | Jakob Tengström | 1803–1817 |
Luettelo arkkipiispoista > Luterilaiset arkkipiispat

| arkkipiispa | arkkipiispa | vallassa |
| --- | --- | --- |
|  | Jakob Tengström | 1817–1832 |
|  | Erik Gabriel Melartin | 1833–1847 |
|  | Edvard Bergenheim | 1850–1884 |
|  | Torsten Thure Renvall | 1884–1898 |
|  | Gustaf Johansson | 1899–1930 |
|  | Lauri Ingman | 1930–1934 |
|  | Erkki Kaila | 1935–1944 |
|  | Aleksi Lehtonen | 1945–1951 |
|  | Ilmari Salomies | 1951–1964 |
|  | Martti Simojoki | 1964–1978 |
|  | Mikko Juva | 1978–1982 |
|  | John Vikström | 1982–1998 |
|  | Jukka Paarma | 1998–2010 |
|  | Kari Mäkinen | 2010–2018 |
|  | Tapio Luoma | 2018– |
Turun piispat

| piispa | piispa | virka-aika | lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Ilkka Kantola | 1998–2006 |  |
|  | Kari Mäkinen  | 2006–2010 | arkkipiispa 2010-2018 |
|  | Kaarlo Kalliala  | 2011–2021 |  |
|  | Mari Leppänen  | 2021– |  |
Seurakunnat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tuomiorovastikunta (lääninrovasti Ville Niittynen,  Kaarinan srk:n kirkkoherra) Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä Turun tuomiokirkkoseurakunta  Turun Mikaelinseurakunta  Turun Martinseurakunta  Turun Henrikinseurakunta  Turun Katariinanseurakunta  Maarian seurakunta  Paattisten seurakunta  Kaarinan seurakunta  Piikkiön seurakunta  Nousiaisten rovastikunta (lääninrovasti Sari Lehti, Raision srk:n kirkkoherra) Nousiaisten seurakunta  Mynämäen seurakunta Mietoisten kappeliseurakunta  Maskun seurakunta  Ruskon seurakunta Vahdon kappeliseurakunta  Naantalin seurakuntayhtymä Naantalin seurakunta (kattaa myös entisen Velkuan kunnan alueen)  Merimaskun seurakunta  Rymättylän seurakunta  Raision seurakunta  Vehmaan seurakunta  Taivassalon seurakunta  Kustavin seurakunta  Uudenkaupungin seurakunta Kalannin kappeliseurakunta  Lokalahden kappeliseurakunta  Pyhämaan kappeliseurakunta  Laitilan seurakunta  Pyhärannan seurakunta |  Paimion rovastikunta (lääninrovasti Risto Leppänen, Liedon srk:n kirkkoherra) Paimion seurakunta Sauvo-Karunan kirkkoalue  Liedon seurakunta Auran kirkkoalue  Liedon kirkkoalue  Littoisten kirkkoalue  Tarvasjoen kirkkoalue  Loimaan seurakunta Alastaron kappeliseurakunta  Mellilän kappeliseurakunta  Metsämaan kappeliseurakunta  Pöytyän seurakunta Karinaisten kirkkoalue  Oripään kirkkoalue  Pöytyän kirkkoalue  Yläneen kirkkoalue  Martinkosken seurakunta (toimii Marttilan ja Kosken Tl alueilla)  Länsi-Turunmaan suomalainen seurakunta (toimii Paraisilla)  Salon seurakunta Halikon seurakunta-alue  Kiikalan seurakunta-alue  Kiskon seurakunta-alue  Kuusjoen seurakunta-alue  Muurlan seurakunta-alue  Perniön seurakunta-alue  Perttelin seurakunta-alue  Salo-Uskelan seurakunta-alue  Suomusjärven seurakunta-alue  Särkisalon seurakunta-alue  Someron seurakunta Somerniemen kappeliseurakunta |  Ala-Satakunnan rovastikunta (lääninrovasti Valtteri Virta, Rauman srk:n kirkkoherra) Rauman seurakunta Lapin kappeliseurakunta  Eurajoen seurakunta Luvian kappeliseurakunta  Euran seurakunta Euran kirkkopiiri  Hinnerjoen kirkkopiiri  Honkilahden kirkkopiiri  Kiukaisten kirkkopiiri  Panelian kirkkopiiri  Huittisten seurakunta Vampulan kappeliseurakunta  Kokemäen seurakunta  Säkylä-Köyliön seurakunta Köyliön kappeliseurakunta  Harjavallan seurakunta  Nakkilan seurakunta  Porin rovastikunta (lääninrovasti Heimo Hietanen, Keski-Porin srk:n kirkkoherra) Porin evankelis-luterilainen seurakuntayhtymä Keski-Porin seurakunta  Länsi-Porin seurakunta  Meri-Porin seurakunta  Porin Teljän seurakunta  Noormarkun seurakunta (kattaa myös Pomarkun ja Lavian alueet)  Karvian seurakunta  Kankaanpään seurakunta Honkajoen kappeliseurakunta  Jämijärven kappeliseurakunta  Merikarvian seurakunta  Siikaisten seurakunta  Ulvilan seurakunta Kullaan kappeliseurakunta |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turun arkkihiippakunta Wikimedia Commonsissa
Turun arkkihiippakunnan kotisivut
| n k Turun ja Suomen arkkipiispat |
| --- | --- | --- |
| Katoliset piispat (1134–1550) |  Henrik* (1134–1158)  Rodolfus* (~1202–~1209)  Folkvinus* (~1210–~1234)  Tuomas (~1234–1245)  Bero I (~1248–1258)  Ragvald I (1258–1266)  Catillus (1266–1286)  Johannes (1286–1290)  Maunu I (1291–1308)  Ragvald II (1309–1321)  Pentti Gregoriuksenpoika (1321–1338)  Hemming (1338–1366)  Henrik Hartmanninpoika (1366–1367)  Johannes Pietarinpoika (1367–1370)  Johannes Westfal (1370–1385)  Bero Balk (1385–1412)  Maunu Tavast (1412–1450)  Olavi Maununpoika (1450–1460)  Konrad Bitz (1460–1489)  Maunu III Särkilahti (1489–1500)  Lauri Suurpää (1500–1506)  Johannes Olavinpoika (1506–1510)  Arvid Kurki (1510–1522)  Ericus Svenonius (1523–1527)  Martti Skytte (1528–1550)  |  |
| Luterilaiset piispat (1554–1817) |  Mikael Agricola (1554–1557)  Pietari Follingius (1558–1563)  Paavali Juusten (1563–1575)  Ericus Erici Sorolainen (1583–1625)  Isaacus Rothovius (1627–1652)  Aeschillus Petraeus (1652–1657)  Johannes Terserus (1658–1664)  Johannes Gezelius vanhempi (1664–1690)  Johannes Gezelius nuorempi (1690–1718)  Herman Witte (1721–1728)  Lars Tammelin (1728–1733)  Jonas Fahlenius (1734–1748)  Johan Browallius (1748–1755)  Karl Fredrik Mennander (1757–1775)  Jakob Haartman (1776–1788)  Jakob Gadolin (1788–1802)  Jakob Tengström (1803–1817)  |  |
| Luterilaiset arkkipiispat (1817–) |  Jakob Tengström (1817–1832)  Erik Gabriel Melartin (1833–1847)  Edvard Bergenheim (1850–1884)  Torsten Thure Renvall (1884–1898)  Gustaf Johansson (1899–1930)  Lauri Ingman (1930–1934)  Erkki Kaila (1935–1944)  Aleksi Lehtonen (1945–1951)  Ilmari Salomies (1951–1964)  Martti Simojoki (1964–1978)  Mikko Juva (1978–1982)  John Vikström (1982–1998)  Jukka Paarma (1998–2010)  Kari Mäkinen (2010–2018)  Tapio Luoma (2018–)  |  |
*=historiallisuus epävarmaa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Kartta Turun arkkihiippakunnan rovasti- ja seurakunnista.
Erik von der Linde

Erik von der Linde (1611 – 18. tammikuuta 1666) oli ruotsalainen aatelinen ja maaherra. Hänen veljensä oli sotamarsalkka Lorens von der Linde (1610–1671).
Erik von der Linden toimi Turun ja Porin läänin maaherrana vuosina 1655–1666. Yhdessä puolisonsa Anna Leijonsköldin kanssa hän lahjoitti muun muassa alttarilaitteen Paraisten kirkkoon. Pariskunnan kaikki kolme lasta kuolivat jo muutaman vuoden ikäisinä.
Vuonna 2005 löydettiin von der Lindelle kuulunut entuudestaan tuntematon suomenkielinen virsikirja, Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikirja, joka on painettu 1600-luvun puolivälissä. Arvokas kirja on nykyään Helsingin yliopiston kokoelmissa.
Pépinin testi

Pépinin testi on lukuteoriassa tulos, jolla voidaan tarkastaa, onko annettu Fermat'n luku alkuluku. Sen mukaan  F_{k}=2^{2^{k}}+1 on alkuluku jos ja vain jos  3^{(F_{k}-1)/2}\equiv -1{\pmod {F}}_{k}.
Testi on saanut nimensä ranskalaisen matemaatikon Théophile Pépin mukaan. Hän esitteli sen vuonna 1877.
Esa Wesslin

Lasse Heikkilä, Esa Wesslin ja Veli-Pekka Ketola, eli niin sanottu "Beatles-ketju". (1965).
Esa Wesslin (11. kesäkuuta 1947 Pori – 6. marraskuuta 2013) oli suomalainen jääkiekkoilija.
Wesslin edusti jääkiekon SM-sarjassa kahden kauden ajan Porin Karhuja vuosina 1964–1966 ja pelasi yhteensä 18 ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja sai yhden syöttöpisteen. Suomen-mestaruuden Wesslin voitti  kaudella 1964–1965. Hän muodosti Karhujen ns. "Beatles-ketjun" yhdessä Veli-Pekka Ketolan ja Lasse Heikkilän kanssa. Wesslin pelasi Ketolan kanssa jo RU-38:n nappulajoukkueissa, ja heidän ystävyytensä jatkui yli Wesslinin pelaajauran jälkeisten vaikeiden vuosien.
Wesslin alkoi jo pelaajauransa aikana ajautua alkoholismiin. Porin Karhuista Helsingin IFK:hon siirtynyt Juha Rantasila yritti saada Wesslinin pois Porista uusiin maisemiin ja sopi tämän siirrosta HIFK:hon syksyllä 1968 mutta siirto tyrehtyi Wesslinin jäätyä pois harjoitusmatkalta Puolaan. Seurasiirto paikallisvastustaja RU-38:aan jäi toteutumatta Karhujen vastustuksen vuoksi. Wesslin päätti pelaajauransa 1970-luvun alussa Musan Salaman joukkueessa Suomensarjassa.
Wesslin sai ensimmäisen vankeustuomionsa rattijuopumuksesta vuonna 1971. Sittemmin hän sai useita tuomioita petoksista ja väärennöksistä rahojen mennessä alkoholiin. Hän vietti 1980-luvulla ajoittain raittiimpaa elämää ja avioitui vuonna 1989. Kesäkuussa 1992 hän oman kertomansa mukaan löysi vaimonsa puukotettuna tullessaan yöllä kotiin. Hänet kuitenkin tuomittiin vuonna 1993 vaimonsa taposta 7,5 vuoden vankeuteen, josta hän istui puolet. Vuonna 1998 hän alkoi käydä kristillistä alkoholi- ja narkomaanityötä tekevässä Kan-kodissa Raisiossa. Hän raitistui, tuli uskoon ja avioitui uudelleen vuonna 1999.
Esa Wesslinin äiti kilpaili pikajuoksussa ja isä voimistelussa.
HS-uutiset

| HS-uutiset |
| --- | --- |
Tyyli:  Uutiset
Kestoaika:  5 minuuttia
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  9. tammikuuta 2014 – 6. joulukuuta 2017
HS-uutiset oli Helsingin Sanomien verkkovideotoimituksen eli HSTV:n tuottama uutislähetys, joka esitettiin päivittäin tv-kanava Nelosella.
Ensimmäinen lähetys esitettiin 9. tammikuuta 2014 kello 18:55. Viimeinen lähetys esitettiin 6. joulukuuta 2017. Lähetysaika pysyi samana koko uutisten olemassaolon ajan.
HS-uutiset korvasi aiemmin Nelosella esitetyn Nelosen uutiset. HS-uutiset olivat perinteisen uutislähetyksen sijaan verkkovetoinen uutiskonsepti.
HS-uutisia seurasi HS-sää, joka esitettiin yleensä kello 18.58.
Tyler Bouck

| Tyler Bouck |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. tammikuuta 1980 (ikä 45) Camrose, AB, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2014
Seurat:  Utah Grizzlies (IHL) Dallas Stars (NHL) Springfield Falcons (AHL) Phoenix Coyotes (NHL) Manitoba Moose (AHL) Vancouver Canucks (NHL) TPS (SML) Portland Pirates (AHL) ERC Ingolstadt (DEL)
NHL-varaus:  57. varaus, 1998 Dallas Stars
Tyler Bouck (s. 13. tammikuuta 1980 Camrose, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan NHL:ssä yhteensä 91 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua tehopistein 4+8=12 sekä keräten 93 jäähyminuuttia. Bouck pelasi suurimman osan urastaan kuitenkin farmisarjoissa, mutta ison osan myös Euroopassa Suomen ja Saksan sarjoissa. Hänen vahvuuksiinsa kuului kova työntekeminen, puolustaminen, maskipelaaminen, taklaaminen ja johtajuus. Bouck tunnettiin useimmiten "asennepelaajana" alemmissa ketjuissa, mutta hänellä oli myös kohtalaisen hyvät hyökkäyspään taidot.
Ura > Seuraura > Junioriura

Bouck pelasi ensimmäiset pelinsä WHL-joukkue Prince George Cougarsissa kaudella 1995–1996, jonka hän pelasi kuitenkin suurimmaksi osaksi AJHL-joukkue Sherwood Park Crusadersissa. Ensimmäisellä kokonaisella WHL-kaudellaan 1997–1998 Bouck teki 65 runkosarjaottelussa tehot 11+26=37 sekä 11 playoff-ottelussa yhden maalin. Dallas Stars varasi hänet toisella kierroksella 57. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1998.
Kaudella 1998–1999 Bouck oli tehoilla 22+25=47 Cougarsin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Hän voitti myös 178 minuutillaan joukkueen sisäisen jäähypörssin. Viimeisellä WHL-kaudellaan 1999–2000 Bouck teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 30+33=63, joilla hän oli Cougarsin kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä. Bouck valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen. Jäähyminuutteja hän keräsi neljän WHL-kauden aikana kaikkiaan 466, joilla Bouck sijoittuu Cougarsin kaikkien aikojen seurakohtaisessa jäähypörssissä viidenneksi.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Manitoba 1999 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2000 | jääkiekko |  |
Bouck oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 1999 sekä pronssia vuonna 2000, jolloin hän toimi Kanadan varakapteenina.
FS Jean de Vienne (1935)

| Jean de Vienne |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  20. joulukuuta 1931
Laskettu vesille:  31. heinäkuuta 1935
Palveluskäyttöön:  10. helmikuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  Toulonissa miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 600 t (standardi) 9 120 t (kuormattu)
Pituus:  179 m (kokonaispituus)
Leveys:  17,5 m
Syväys:  5,35 m
Koneteho:  84 000 hevosvoimaa
Nopeus:  31 solmua
Miehistöä:  540
Aseistus
Aseistus:  9 x 155 mm tykkiä kolmoistorneissa 8 x 90 mm ilmatorjuntatykkiä 24 x 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x 550 mm torpedoputkea
Jean de Vienne oli Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus oli nimetty ranskalaisen 1300-luvulla eläneen ritarin, kenraalin ja amiraalin Jean de Viennen mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Arsenal de Lorientilta, missä köli laskettiin 20. joulukuuta 1931. Alus laskettiin vesille 31. heinäkuuta 1935 ja valmistui 10. helmikuuta 1937.
Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa aluksen modernisointi oli juuri päättynyt Toulonissa ja se palasi 3. risteilijäviirikköön Bizerteen. Viirikön tehtävänä oli valvoa Ranskan etuja Pohjois-Afrikassa, mikäli Italia liittyisi sotaan. Ennen Italian sotaan liittymistä viirikön tehtävät olivat rajalliset ja sen tärkein tehtävä oli Ranskan kultavarantojen siirtäminen Halifaxiin Nova Scotiaan joulukuussa 1939. Italian julistettua sodan 10. kesäkuuta 1940 viirikkö osallistui Gibraltarinsalmessa merenkulun valvontaan. Ainoa havainto vihollisesta oli epäonnistunut hyökkäys Italian kuninkaallisen laivaston sukellusvenettä R. Smg. Dandoloa vastaan.
Ranskan antautuessa alus oli Algeriassa ja se vältti tuhon Mers-el-Kebirissä kesäkuussa 1940. Heinäkuussa alus suojasi hävittäjien kanssa Strasbourgin pakoa, minkä jälkeen se saattoi paenneen aluksen Touloniin. Alus viipyi toimettomana Toulonissa, kunnes se liitettiin maaliskuussa 1941 Ranskan avomerilaivastoon.
Ranskan laivaston upottautuessa Toulonissa alus oli kuivatelakalla. Aluksen päällikkö Mailloux yritti tuhota aluksensa, mutta saksalaisjoukot estivät räjäytykset. Aluksen venttiilit kuitenkin avattiin, jolloin se vajosi pohjaan estäen kuivatelakan porttien avaamisen ja siten estäen telakan käytön. Miehistö myös tuhosi aluksen järjestelmät.
Alus luovutettiin Italian laivastolle, joka nimesi sen FR.11:ksi. Hylky nostettiin 18. helmikuuta 1943 ja kunnostus aloitettiin. Italian antautuessa kunnostustöistä oli saatu valmiiksi noin 85 prosenttia. Kesäkuun lopulla alus oli valmiina siirrettäväksi Liguriaan viimeisteltäväksi ja Triesten miehistö oli lähetetty Ranskaan vastaanottamaan alusta. Syyskuussa saksalaiset miehittivät aluksen estäen sen siirron.
Liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä 24. marraskuuta 1943 alukseen osui ja se syttyi tuleen. Alus kallistui, kunnes sen kylki osui laituriin. Toulonin vapauduttua elokuussa 1944 aluksen kunnostusta mietittiin, mutta siitä luovuttiin kannattamattomana. Hylky romutettiin.
Joe Exotic

Pidätysvalokuva Santa Rosen piirikunnan vankilasta 2018.
Joe Exotic (oik. Joseph Allen Maldonado-Passage, os. Schreibvogel) (s. 5. maaliskuuta 1963 Garden City, Kansas, USA) on yhdysvaltalainen entinen eläintarhanpitäjä, joka on nykyisin tuomittu 22 vuodeksi vankeuteen eläinsuojelurikoksista ja murhan suunnittelusta. Hänestä on tehty tositapahtumiin perustuva kahdeksanosainen Netflix-dokumentti Tiger King.
19-vuotiaana Joe valmistui akatemiasta ja hänestä tuli Texasin nuorin poliisipäällikkö. Joe seurusteli tällöin Kimberly Craft nimisen naisen kanssa, kihlautumisen jälkeen Joe oli kertonut olevansa homoseksuaali ja pari erosi. Joe yritti tämän jälkeen lukuisia kertoja itsemurhaa, hän oli masentunut ja vietti tunteja kriisipuhelimessa.
Hän osti Oklahomasta vanhan hevostilan 1997 ja alkoi rakentaa tilalle eksoottisten eläinten puistoa, pääasiassa isoista kissoista (leijona ja tiikeri) koostuvista eläimistä. Hänen puistostaan lähetettiin myös tositelevisio-ohjelmaa, ja hän kiersi eläinten kanssa pitämässä näytöksiä. Vuonna 2011 floridalainen kilpaileva kissatarhanomistaja Carol Baskin aloitti protestit Joe Exoticin puistoa ja sen toimintaa vastaan. Tämän seurauksena Joe Exotic alkoi sabotoida Baskinin toimintaa.
Vuonna 2018 Exotic pidätettiin Floridassa, koska hän oli yrittänyt palkata FBI-agentin murhaamaan Baskinin. Tammikuussa 2019 hänet tuomittiin 22 vuodeksi vankeuteen, ja kesäkuussa 2020 Carol Baskin sai Exoticin eläintarhan omistukseensa.
Joe Exotic on julkaissut kaksi countrymusiikkialbumia, vuosina 2014 ja 2015. Hän on esittänyt musiikin olevan hänen tekemäänsä, vaikka todellisuudessa hän on keksinyt ainoastaan kappaleiden nimiä ja laulanut taustoja.
Joe Exotic on myös ollut ehdokkaana Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2016 ja Oklahoman kuvernöörinvaaleissa 2018, mutta ei ollut lähelläkään valintaa.
Joe Exotic on homoseksuaali ja oli naimisissa vuosina 2019–2021 Dillon Passagen kanssa.
Bellsund

Bellsund
Bellsund on 20 kilometriä pitkä lahti Huippuvuorilla. Bellsundin eteläpuolella sijaitsee Nordenskiöldinmaa (norj. Nordenskiöld Land) ja pohjoispuolella Wedel Jarlsberg Land.
Historia

Bellsundin löysi Willem Barents vuonna 1596. Vuonna 1610 Jonas Poole tutki Bellsundia.lähde? Hän nimesi sen lähistöllä sijainneen, kellon muotoisen vuoren mukaan. Vuonna 1613 baskilaiset, alankomaalaiset ja ranskalaiset valaanpyyntialukset turvautuivat Bellsundiin.
Kirjallisuutta

Appleby, John C. "Conflict, cooperation and competition: The rise and fall of the Hull whaling trade during the seventeenth century".  The Northern Mariner, XVIII No. 2, (April 2008), 23-59.
Conway, W. M. 1904. Early Dutch and English Voyages to Spitsbergen in the Seventeenth Century. London.
Conway, W. M. 1906. No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press.
Norwegian Polar Institute Place Names of Svalbard Database (norjaksi)
Purchas, S. 1625. Hakluytus Posthumus or Purchas His Pilgrimes: Contayning a History of the World in Sea Voyages and Lande Travells by Englishmen and others. Volumes XIII and XIV (Reprint 1906 J. Maclehose and sons).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bellsund Wikimedia Commonsissa
Käännös suomeksi
Lemmen viemää

| Lemmen viemää> Sturm der Liebe |
| --- | --- |

Tyyli:  Telenovela, draama
Kestoaika:  48 minuuttia
Luoja(t):  Bavaria Film
Pääosissa:  katso näyttelijät
Alkuperämaa:   Saksa
Alkuperäiskieli:  saksa
Verkko:   Das Erste  Sub
Esitetty:   26. syyskuuta 2005 –  6. joulukuuta 2007 –
Aiheesta muualla
IMDb 
Lemmen viemää (saks. Sturm der Liebe) on saksalainen telenovela, jossa seurataan huippuhotellin omistajien ja henkilökunnan ihmissuhteita. Sarjan ensiesitys tapahtui Saksassa Das Erste -kanavalla 26. syyskuuta 2005 ja sitä esitetään edelleen. Sarjan tuottaa Bavaria Film. Suomessa Lemmen viemää -sarjaa on esitetty televisiokanavilla Sub ja AVA.
Sarjan tunnusmusiikkina on saksalaisen laulajan Curlyn kappale ”Stay”. Saksassa sarjan keskiverto katselijämäärä on 2,5 miljoonaa katsojaa, joten sen katsojaosuus on noin 25 prosenttia.
Taustaa

Lemmen viemää kuvataan yksityisellä maatilalla Ylä-Baijerissa, jossa sijaitsee myös sarjassa nähtävä hotelli Fürstenhof. Paikassa kuvataan kuitenkin vain ulkokohtauksia. Kaikki sarjan sisäkuvaukset tehdään Bavaria Filmin studioilla Münchenissä.
Esitysoikeudet

Lemmen viemää -sarjan esitys alkoi Saksassa Das Erste -satelliittitelevisiokanavalla 26. syyskuuta 2005. Sarjan esitysoikeudet on myyty yli 20 maahan, kuten Italiaan, Bulgariaan, Belgiaan ja Baltian maihin. Italiassa sarjaa esitetään nimellä Tempesta d'Amore.