stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ikaalisten reitin valuma-alue
Sipsiönjärven valuma-alue (35.58)

Valuma-alueen reitti syntyy niiden järvien ja jokien muodostamasta ketjusta, jotka tuovat valuma-alueen vedet Kyrösjärveen. Sipsiönjärven-Vahojärven alueelle syntyvän reitin muodostavat Vuorijärvi, Vuorikoski, Vesajärvi, Kaukajärvi, Hihkiönjoki, Vahojärvi, Vahonjoki, Sipsiöjärvi ja Ohistonlampi. Viimeinen lampi laskee vielä Myllylammen läpi Kyrösjärveen. Pääreittiin yhtyvät myös muiden valuma-alueiden laskuojat. Sipsiöjärveen laskee Pääjoki, joka on Pääjärven ja sen mukaan nimetyn Pääjärven valuma-alueen laskujoki. Etelästä laskee Ohistonlampeen Särkijärvi, joka on valuma-alueellaan huomattavan kokoinen järvi. Vahojärven pohjoispäähän laskee Sisättöjoki, joka on Juurijärven-Hulppojärven valuma-alueen laskujoki. Tällä valuma-alueella sijaitsevat muun muassa Hulppojärvi, Vähävesi ja Juurijärvi. Etelästä Vahojärveen laskee Noljasjärvi. Vuorijärven kautta laskevat Aivusjärvi sekä Liesijoen alueen että Liesijärven valuma-alueen vesistöt. Latvavedet sijaitsevat Seitsemisen kansallaispuistossa tai sen pohjoispuolella. Huomattavimmat järvet täällä ovat Iso Seitsemisjärvellä ja Liesijärvi.
Lavajärven valuma-alue (35.59)

Valuma-alueen pääjärvi on Lavajärvi ja sen laskujoki Lavajoki, jolla on ennen Sarkkilanjärveä nimenä myös Rokkakoskenjoki, virtaa Sarkkilanjärven jälkeen Muotialanjoen nimisenä Miharinlammiin. Miharinlammi oli alkujaan Kirkkojärven lahti, mutta valtatie 3 katkaisi sen ja se muodostaa nykyään pienen lammen. Valuma-alueella on yli 50 järveä ja sen pinta-ala on 220 km².
Aiheesta muualla

Metsähonkala, Seppo: Mahnalanselän-Kirkkojärven kalastusalue (Arkistoitu – Internet Archive) - Käyttö- ja hoitosuunnitelma vuosille 2006 – 2010, Hämeenkyrö, 2006
(35.5)
Dead End Street

| ”Dead End Street” The Kinks |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Big Black Smoke”
 Äänitetty : Pye Studios, 1966
 Julkaistu:  18. marraskuuta 1966    30. marraskuuta 1966
 Formaatti: 7"-single
 Tekijä(t): Ray Davies
 Tuottaja(t): Shel Talmy
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 03.12
 Levy-yhtiö:  Pye Records    Reprise Records
Listasijoitukset
  Iso-Britannia – 5.    Yhdysvallat – 73.   Kts. lisää sijoituksia
The Kinksin muut singlet
| ”Sunny Afternoon” 1966 | ”Dead End Street” 1966 | ”Waterloo Sunset” 1967”Mister Pleasant” (USA) 1967 |
Dead End Street on Ray Daviesin kirjoittama ja hänen johtamansa brittiläisen The Kinks -yhtyeen esittämä kappale ja single vuodelta 1966. Synkähkö laulu käsittelee taloudellista lamaa ja työttömyyttä. Kappaleesta muodostui yhtyeen yhdeksäs top 10 -hitti Britanniassa – single oli parhaimmillaan sijalla 5. Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla kappale pääsi sijalle 73. Kappaletta ei julkaistu millään yhtyeen studioalbumilla.
The Kinksin soolokitaristi ja Ray Daviesin pikkuveli Dave Davies on kertonut, että ”Dead End Street” on hänen suosikkejaan Ray Daviesin kirjoittamista kappaleista.
Kappaleen synty

Yhtyeen johtohahmo ja pääasiallinen laulunkirjoittaja, solisti-kitaristi Ray Davies teki kappaleen edellissingle ”Sunny Afternoonin” jatkumoksi. Kyseinen kappale oli käsitellyt verotusta, mutta ”Dead End Streetiin” hän sai innoituksen sosialisti-isältään, joka oli käynyt läpi 1920- ja 30-lukujen laman. Davies pyrki sijoittamaan kyseisen laman moderniin asiayhteyteen. Laulun valmistuttua Davies esitti sen tapojensa mukaisesti isälleen, joka piti kappaleen aiheesta.
Sävyltään synkähkön kappaleen on katsottu tuoneen esiin niin sanotun Svengaava Lontoo -käsitteen kääntöpuolen – työttömyydessä ja talouskriisissä rypevän työväenluokan.
»There’s a crack up in the ceiling. And the kitchen sink is leaking. Out of work and got no money. A sunday joint of bread and honey.» 
(”Dead End Streetin” ensimmäiset sanat.)
Nauhoitus

”Dead End Streetin” ensimmäinen versio äänitettiin 21. lokakuuta 1966. Nauhoituspaikkana toimi levy-yhtiö Pye Recordsin Pye Studiosin studio numero 2 Lontoossa. Lopullinen, singleksi päätynyt versio, äänitettiin saman kuun lopulla. The Kinksin jäsenten lisäksi äänitykseen otettiin mukaan pasunisti, joka legendan mukaan odotti soittovuoroaan paikallisessa pubissa. Studiossa hän oli niin juovuksissa, ettei pystynyt soittamaan kuin yhden oton ennen sammumistaan. Hieman epätarkkaa soittoa on kuitenkin pidetty kappaleen ankeaan tunnelmaan sopivana.
Bassokitaraa kappaleen toisessa basso-osassa soitti John Dalton, joka tuurasi auto-onnettomuudessa loukkaantunutta Pete Quaifea. Toisessa osassa bassoa soitti soolokitaristi Dave Davies. Pianoa kappaleessa soittaa vierailevan muusikon ominaisuudessa Nicky Hopkins.
Julkaisu ja vastaanotto

Single ”Dead End Street” B-puolenaan ”Big Black Smoke” julkaistiin Britanniassa 18. marraskuuta 1966 ja Yhdysvalloissa saman kuun 30. päivä. Britanniassa kappaleesta muodostui yhtyeen yhdeksäs top 10 -hitti. Se nousi listalle 26. marraskuuta ja saavutti korkeimman sijoituksensa, viides, 31. joulukuuta 1966. Listaviikkoja kertyi kaikkiaan yksitoista. Kappale ylsi top 10:een myös muun muassa Alankomaissa, Uudessa-Seelannissa ja Länsi-Saksassa. Yhdysvalloissa ”Dead End Street” pääsi Billboard Hot 100 -listalla sijalle 73.
Yhtye kuvasi huumorimielessä Lontoon Kentish Townissa kappaleeseen promovideon, jossa yhtye esitti hautajaiskulkuetta. BBC kuitenkin hyllytti videon hyvän maun vastaisena. Yhtyeen soolokitaristi Dave Davies on myöhemmin tehnyt tästä johtopäätöksensä, jonka mukaan vallitseva köyhyys kyllä myönnettiin, mutta hautajaiskulkuetta ei saanut näyttää televisiossa. Videossa esiintyi myös yhtyeeseen palannut basisti Pete Quaife. Kyseinen filmi innoitti vuonna 2005 Oasis-yhtyettä kappaleen ”The Importance of Being Idle” musiikkivideossa.
”Dead End Street” on saavuttanut menestystä myös kriitikoiden keskuudessa. New Musical Express valitsi sen vuonna 1976 kaikkien aikojen 72:nneksi parhaaksi singleksi. Kappaleesta äänitetty ensimmäinen versio julkaistiin lopulta vuonna 2008 The Kinksin uraa käsittelevällä Picture Book -boksilla.
Elliott Smith on äänittänyt ”Dead End Streetista” cover-version. Ray Davies puolestaan duetoi kappaleen Amy Macdonaldin kanssa vuoden 2010 albumilleen See My Friends. Suomenkielisen version ”Pieleen” äänitti 4. tammikuuta 1967 Kai Hyttinen. Harri Marstio puolestaan levytti kappaleen alkuperäistekstillä vuonna 1982 ilmestyneelle albumilleen A Date With Mr. Marstio.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 4. | 8 (Top 20) | 26.11.1966 |  |
|  Ruotsi (Tio i topp) | 4. | 5 (Top 10) | 7.1.1967 |  |
|  Uusi-Seelanti | 4. | 7 (Top 20) | 27.1.1967 |  |
|  Iso-Britannia | 5. | 11 (Top 50) | 10.12.1966 |  |
|  Länsi-Saksa | 5. |  | 1966 |  |
|  Norja | 6. | 6 (Top 10) | viikko 51/1966 |  |
|  Belgia | 11. |  | tammikuu 1967 |  |
|  Itävalta | 12. | 5 | 2.12.1966 |  |
|  Ruotsi (Kvällstoppen) | 12. | 8 | 3.1.1967 |  |
|  Kanada | 28. | 2 (Top 40) | 4.2.1967 |  |
|  Yhdysvallat | 73. |  | 1966 |  |
Kappaleet singlellä

A-puoli
Dead End Street – 3.12 (säv. Ray Davies)
B-puoli
Big Black Smoke – 2.35 (säv. R. Davies)
Kokoonpano

Ray Davies – laulu, kitara
Dave Davies – kitara, taustalaulu, bassokitara
John Dalton – bassokitara, taustalaulu
Mick Avory – rummut
Nicky Hopkins – piano
Tuntematon pasunisti
Little Green Street – katu, jolla ”Dead End Streetin” promovideo kuvattiin.
Deirdre-luokka

| Deirdre-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  972 t
Pituus:  56,1 m
Leveys:  10,42 m
Syväys:  4,38 m
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  6 upseeria ja 41 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  1 40 mm L/60 Bofors -tykki 2 20 mm GAM-B01-ilmatorjuntatykkiä 2 12,7 mm Browning-konekivääriä
Deirdre-luokka on Irlannin laivaston vartiolaiva- eli avomeripartioalusluokka, johon kuuluu yksi alus. Luokkaan lasketaan toisinaan kuuluvaksi myös siitä edelleen kehitetyt kolme Emer-luokan alusta.
Taustaa

Suunnittelun perustana oli tarve kehittää Pohjois-Atlantin koviin olosuhteisiin soveltuva pitkään merellä partioiva vartiolaiva. Irlanti ei löytänyt maailmalta etsiessään tehtävään soveltuvaa alusta, joka olisi vastannut asetettuja vaatimuksia. Täten aloitettiin alusten suunnittelu- ja valmistusyhteistyö Rhine-Schelde-Verolme Groupiin kuuluneen Verolme Cork Dorkyardin kanssa. Työn tuloksena valmistui ensimmäinen Irlannissa valmistettu Irlannin laivastolle tarkoitettu alus.
Aseistus

Alus on kokoonsa nähden kevyesti aseistettu. Etukannella on 40 millimetrin Boforsin ilmatorjuntatykki, joka soveltuu myös meri- ja maamaalien ammuntaan. Ammusvarastot ja -hissit on suojattu Britannian puolustusministeriön määräysten mukaisella tulvajärjestelmällä.
Voimanlähde

Aluksen voimanlähteenä ovat kaksi British Polar -dieselmoottoria, joiden yhteenlaskettu teho on 4800 hevosvoimaa. Siinä on nelilapainen Stone Manganese -potkuri.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| LÉ Deirdre | Verolme Cork Shipyard, Cork | - | 21.1.1972 | 19.6.1972 | 2001 |
Deloslainen Apollonin temppeli

| Deloslainen Apollonin temppeli |
| --- | --- |
 Deloslaisen Apolloninin temppelin rauniot.
Sijainti:  Delos, Kykladit, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Koordinaatit:  37°24′01.4″N, 25°16′01″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  noin 475–300 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Deloslainen Apollonin temppeli eli Suuri Apollonin temppeli oli antiikin aikainen Apollonille omistettu kreikkalainen temppeli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta.
Ateenalaisen Apollonin temppelin raunioita.
Deloslaisen Apollonin temppelin rakentaminen alkoi varhaisella klassisella kaudella noin vuonna 475–450 eaa. Se valmistui lopullisesti kuitenkin vasta 300-luvun lopulla eaa. tai 200-luvun alussa eaa. Temppeli oli toinen kolmesta Deloksen Apollonille omistetusta temppelistä, ja sijaitsi niistä eteläisimpänä. Sen pohjoispuolella rakennettiin myöhemmin Ateenalainen Apollonin temppeli, jonka pohjoispuolella sijaitsi puolestaan varhaisempi, arkaainen niin kutsuttu Poros-temppeli.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Sen pituus oli noin 30 metriä ja leveys noin 13 metriä. Temppeli oli peripteraalitemppeli, jossa oli 6 × 13 pylvästä. Temppeli oli Deloksen suurin ja saaren ainoa peripteraalitemppeli. Temppelissä oli pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edessä oli kaksi pylvästä, ja sen naos eli cella avautui länteen.
Temppelin edessä sen länsipuolella sijaitsi Apollonille omistettu, sarvista tehty Keraton-alttari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Deloslainen Apollonin temppeli Wikimedia Commonsissa
Immi

| Immi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  11. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Imbi
Nimen alkuperä:  Impi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Immi on suomalainen etunimi, joka on harvinaisempi muunnelma nimestä Impi. Suomalaisessa kansanuskossa Immi on myös ihmisten sydämiä vaivaava rakkauden valtiatar.
Immi viettää nimipäiväänsä 11. kesäkuuta. Nimi on ollut almanakassa vuodesta 1929 lähtien Impi-nimen rinnakkaismuotona. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli annettu hieman yli 70 naiselle ja muutamalle miehelle. Miehen nimenä se on muunnelma nimestä Immanuel.lähde?
Tunnettuja Immi-nimisiä

Immi (Ingeborg) Hellén (1861–1937), runoilija, lastenlaulujen sanoittaja
Immi (Knut Immanuel) Savonius (1861–1934), Suomen ensimmäinen apulaisoikeuskansleri
Delfoí (kunta)

| Delfoí Delfoín kunta Δελφοί Δήμος Δελφών |
| --- | --- |
 Näkymä Delfoín kylästä Korintinlahdelle.
 Kunnan sijainti
 Delfoí
 Koordinaatit: 38°29′N, 22°30′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Alueyksikkö:  Fokis
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  3101
 – Kuntakeskus:  Ámfissa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 123 km²
Väkiluku (2011):  26 716
 – Kunnallis­yksikkö:  1 767
 – Kylä­yhdys­kunta:  1 024
 – Kylä:  854
 – Väestötiheys:  23,79 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  ΑΜ
 
 www.dimosdelfon.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Delfoí (kreik. Δελφοί) on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Δελφών, Dímos Delfón), joka sijaitsee Fokiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 1 123 neliökilometriä ja väkiluku 26 716. Varsinaisen Delfoín kylän väkiluku on 854 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Ámfissa.
Delfoín kylä ja kunta ovat perineet nimensä antiikin aikaisesta Delfoista, joka tunnetaan Apollonin temppelistään ja Delfoin oraakkelista. Keskiajalla syntynyt kylä, jonka nimi oli Kastrí (Καστρί), sijaitsi antiikin aikaisen Delfoin paikalla. Kylä siirrettiin nykyiselle paikalleen puoli kilometriä lännemmäksi pois arkeologisten kaivausten alta vuosina 1892–1903, ja samalla se sai uuden nimen Delfoí. Delfoin Apollonin pyhäkön arkeologinen alue on nykyisin Unescon maailmanperintökohde. Sen lisäksi kylän nähtävyyksiin kuuluu arkeologisen alueen ohessa sijaitseva Delfoin arkeologinen museo.
Nykyinen Delfoín kunta muodostui, kun Delfoí, Ámfissa, Desfína, Galaxídi, Graviá, Itéa, Kallieís ja Parnassós yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Delfoín kunta kattaa laajan alueen Parnassos-vuoren länsipuolella ja se ulottuu merelle Korintinlahteen kuuluvalle Itéanlahdelle. Kuntaan kuuluvat saaret Ágios Athanásios, Ágios Geórgios, Ágios Konstantínos ja Apsifiá.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Delfoí Wikimedia Commonsissa
Δήμος Δελφών. Delfoín kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Keski-Kreikan alue
| --- | --- |
Boiotian alueyksikkö:   Alíartos-Thespiés  Dístomo-Aráchova-Antíkyra  Livadeiá  Orchomenós  Tanágra  Thíva 
Euboian alueyksikkö:   Chalkída  Dírfys-Messapía  Erétria  Istiaía-Aidipsós  Kárystos  Kými-Alivéri  Mantoúdi-Límni-Agía Ánna  Skýros 
Evrytanían alueyksikkö:   Ágrafa  Karpenísi 
Fokiin alueyksikkö:   Delfoí  Dorída 
Fthiotiin alueyksikkö:   Amfíkleia-Eláteia  Domokós  Kaména Voúrla  Lamía  Lokroí  Makrakómi  Stylída
Deltaproteobacteria

| Deltaproteobacteria |
| --- | --- |
 Desulfovibrio vulgaris -bakteeri
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Kunta::  Bakteerit Eubacteria
Pääjakso::  Proteobacteria
Luokka::  Delta-proteobakteerit Deltaproteobacteria  Kuever et al., 2006
Lahkot
 Syntrophorhabdaceae  Bdellovibrionales Bacteriovoracaceae  Bdellovibrionaceae  Desulfarcales Desulfarculaceae  Desulfobacterales Desulfobacteraceae  Desulfobulbaceae  Nitrospinaceae  Desulfovibrionales Desulfohalobiaceae  Desulfomicrobiaceae  Desulfonatronaceae  Desulfovibrionaceae  Desulfurellales Desulfurellaceae  Desulfuromonadales Desulfuromonadaceae  Geobacteraceae  Myxococcales [Myxobacteria] Cystobacteraceae  Myxococcaceae  "Haliangiaceae"  Kofleriaceae  Nannocystaceae  Phaselicystidaceae  Polyangiaceae  Syntrophobacterales Syntrophaceae  Syntrophobacteraceae 
Katso myös
   Deltaproteobacteria Wikispeciesissä   Deltaproteobacteria Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deltaproteobacteria eli delta-proteobakteerit on bakteeriluokka, joka kuuluu proteobakteerien-pääjaksoon. Kaikki tämän luokan lajit ovat gramnegatiivisia bakteereita.
Deltaproteobakteerit ovat pääosin hapellisissa oloissa eläviä bakteereita. Luokkaan kuuluu hapellisesti elävä, mutta epäsuotuisissa olosuhteissa itiöivä Myxobacteria-bakteeri. Deltaproteobakteereihin kuuluu myös ehdottoman hapettomasti eläviä bakteerisukuja, kuten sulfaattia pelkistävät (Desulfovibrio, Desulfobacter, Desulfococcus, Desulfonema) ja rikkiä pelkistävät (mm. Desulfuromonas) bakteerit. Myös rautaa pelkistävä geobakteeri (Geobacter) ja syntrofisesti elävät Pelobacter- ja Syntrophus-bakteerit ovat hapettomasti eläviä deltaproteobakteereita.
Aiheesta muualla

Finto: Delta-proteobakteerit (Deltaproteobacteria)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Deltaproteobacteria, taxonomy (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q307535  Wikispecies: Deltaproteobacteria  CoL: 8ZXTZ  EoL: 3295  EPPO: 1DELBC  GBIF: 338  iNaturalist: 152008  IRMNG: 1288  ITIS: 956148  LPSN: deltaproteobacteria  NCBI: 28221  Open Tree of Life: 109210  WoRMS: 392754
Imperator Aleksandr II -luokka

| Imperator Aleksandr II -luokka |
| --- | --- |
 Kaaviokuva luokan suojasta ja aseistuksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  8 440 t (suunniteltu)
Pituus:  101,65 m (vesiraja)
Leveys:  20,42 m
Syväys:  7,87 m
Koneteho:  8 500 ihp
Nopeus:  15,3 solmua
Miehistöä:  611
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 12" (305 mm) tykkiä kaksoistornissa 4 × 9" (229 mm) tykkiä 8 × 6" (152 mm) tykkiä 10 × 47 mm tykkiä 10 × 37 mm tykkiä 5 × 381 mm torpedoputkea
Imperator Aleksandr II -luokka oli Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaivaluokka, johon kuului kaksi alusta, jotka valmistettiin vuosina 1885-1889 Itämeren alueen telakoilla ja nimikkoalus oli palveluksessa aina vuoteen 1925 saakka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Imperator Aleksandr II | Amiraliteetin uusi telakka, Pietari | marraskuu 1885 | heinäkuu 1887 | kesäkuu 1891 | nimetty 1917 Saria Svobodaksi poistettu alusluettelosta 1925 |
| Imperator Nikolai I | Kaleeritelakka, Pietari | 1885 | kesäkuu 1889 | heinäkuu 1891 | Japanin laivaston Iki 1908 alkaen poistettu alusluettelosta 1918 |
Imidatsoli

| Imidatsoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3-diatsoli
CAS-numero:  288-32-4
PubChem CID:  795
SMILES:  C1=NC=CN1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H4N2
Moolimassa:  68,08 g/mol
Sulamispiste:  88 °C
Kiehumispiste:  255 °C
Tiheys:  1,03 g/cm
Liukoisuus veteen:  63,3
Imidatsoli on heterosyklinen aromaattinen yhdiste. Imidatsolista käytetään myös nimiä 1,3-diatsa-2,4-syklopentadieeni, 1,3-diatsoli, glyoksaliini ja miatsoli. Imidatsolirengas on läsnä eräissä tärkeissä biomolekyyleissä, kuten histidiinissä ja histamiinissa.
Imidatsolilla on kaksi tautomeeristä muotoa, koska vety (H) voi olla kiinnittyneenä kumpaan typpiatomiin tahansa. Imidatsoli on sekä emäs (pKa = 14,5) että heikko happo (pKa = 7,0).
Imidatsoliumionin resonanssirakenteet
Imidatsolin protonoituessa syntyy imidatsoliumioni. Imidatsoliumioni pystyy stabiloimaan positiivisen varauksen kahden typpiatomin kesken, ja näin muodostunut resonanssistabiloitu rakenne tekee imidatsolista emäksisemmän kuin esimerkiksi pyridiini, jolla ei vastaavaa resonassia synny.
Imidatsolin rakennekaavoja
Valmistus ja käyttö

Imidatsolia valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1858 glyoksaalista ja ammoniakista. Yhdistettä voidaan syntetisoida myös käsittelemällä viinihapon dinitraattiesteriä formaldehydin ja ammoniakin kanssa, minkä jälkeen muodostuva dikarboksyylihappo dekarboksyloidaan kupari(II)oksidin katalysoimana. Yhdistettä käytetään viljan tuholaisten torjuntaan, hyönteismyrkkynä ja muiden kemikaalien synteesiin.
Aiheesta muualla

Imidatsolin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Imidazole (englanniksi)
DrugBank: Imidazole (englanniksi)
Human Metabolome Database: Imidazole (englanniksi)
KEGG: Imidazole (englanniksi)
ChemBlink: Imidazole (englanniksi)
Demokraattinen sosialistinen puolue

Demokraattinen sosialistinen puolue (jap. 民主社会党, Minshu shakaitō, myöhemmin jap. 民社党, Minshatō) oli Japanissa vuosina 1960–1994 toiminut sosialistinen puolue.
Puolue perustettiin vuonna 1960, kun ryhmä maltillisia poliitikkoja erosi Japanin sosialistisesta puolueesta. DSP kannatti sosiaalidemokratiaa ja hyvinvointivaltion rakentamista, vastusti totalitarismia ja tuki Japanin ja Yhdysvaltain välistä liittoa.  Puolueen perustajiin kuuluivat Nishio Suehiro (puheenjohtaja 1960–1967), Kasuga Ikkō (puheenjohtaja 1971–1977) ja Sasaki Ryōsaku (puheenjohtaja 1977–). Se oli sosialistisen internationaalin jäsen ja sai suuren osan kannatuksestaan Dōmei-ammattiyhdistysliikkeeltä.
1970- ja 1980-luvuilla DSP sai yleensä noin 6–7 prosentin äänisaaliin, mutta kärsi suuren vaalitappion vuoden 1990 vaaleissa. Se hajosi vuonna 1994 ja muodosti muutaman muun puolueen kanssa Shinshintō-puolueen, josta tuli vuoden 1996 vaaleissa suurin oppositiopuolue. Monet sen jäsenistä liittyivät myöhemmin Demokraattiseen puolueeseen.
In a Sentimental Mood

”In a Sentimental Mood” on jazzstandardi, jonka nauhoitti ensimmäisenä Duke Ellingtonin orkesteri vuonna 1935. Ellington oli merkitty teoksen säveltäjäksi, mutta melodian on spekuloitu olevan alun perin alttosaksofonisti Otto ”Toby” Hardwickin kirjoittama.
Vaikka Ellingtonin ensimmäinen nauhoitus ei osoittautunutkaan hitiksi, kappaleen nostivat suosioon seuraavana vuonna Benny Goodmanin ja Ozzie Nelsonin versiot. Kappaleen nauhoittivat 1930-luvulla myös muun muassa Jimmy Dorsey, Mills Blue Rhythm Band ja Dick McDonough. Belgialainen kitaristi Django Reinhardt nauhoitti oman versionsa Quintette du Hot Club de France -yhtyeensä kanssa vuonna 1937. Vaikka useimmat versiot olivat instrumentaaleja, kappaletta esitettiin myös lauluna Irving Millsin ja Manny Kurtzin kirjoittamilla sanoilla. Yhteen aikaan yhdeksän eri radio-ohjelmaa käyttivät sävellystä tunnusmusiikkinaan.
1940-luvulle tultaessa kappaleen suosio hiipui hieman, mutta Sonny Rollinsin ja Art Tatumin nauhoitettua omat versionsa vuonna 1953 se nousi uudelleen pinnalle. Tatum soitti myöhemmin kappaletta yhdessä George Gershwinin sävellyksen ”Someone to Watch Over Me” kanssa, kiinnittäen huomiota melodioiden samankaltaisuuteen. Molemmat käyttivät pentatonista asteikkoa ja varioivat samaa kuuden nuotin mittaista alkumelodianpätkää.
Ellington jatkoi kappaleen soittamista myös myöhemmin urallaan. Eräs tunnettu nauhoitus on vuodelta 1962 saksofonisti John Coltranen kanssa, joka julkaistiin albumilla Duke Ellington and John Coltrane.
Imperiumi (kirja)

| Imperiumi> Empire |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Michael Hardt & Antonio Negri
Kieli:  englanti
Julkaistu:  2000
Suomennos
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
ISBN:  951-0-29364-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Imperiumi on marxilaisten filosofien Michael Hardtin ja Antonio Negrin kirja vuodelta 2000.  Teos kirjoitettiin 1990-luvun puolivälissä ja ilmestymisensä jälkeen sitä myytiin akateemiselle teokselle harvinaisen suuria määriälähde?.
Teos on ensimmäinen (ja ainoa suomennettu) osa trilogiaa, jonka myöhemmät osat ovat Multitude: War and Democracy in the Age of Empire (2004) ja Commonwealth (2009).
Negri ja Hardt (2013)
Kirjallisuus

Hardt, Michael & Negri, Antonio: Imperiumi.  ((Empire, 2000.) Suomentaneet Arto Häilä et al)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-29364-4
In dubio pro reo

In dubio pro reo on oikeustieteessä käytetty sääntö, jolla tarkoitetaan, että näytön osalta epäselviksi jääneissä tapauksissa asia on ratkaistava syytetyn eduksi. Se liittyy olennaisesti käsitteeseen syyttömyysolettama. Periaate on peräisin keskiajalta, ja sitä pidetään yleismaallisena oikeusvaltion perussääntönä, joka on kirjattu useisiin ihmisoikeussopimuksiin.
Euroopan ihmisoikeuselinten ratkaisukäytännössä katsotaan, että tuomioistuimen velvollisuuksiin kuuluu arvioida kaikki epäselvyydet todistusaineistossa syytetyn eduksi.
Vastaavia sääntöjä ovat siviliprosessissa in dubio contra actorem, jonka mukaan epäselvässä tilanteessa tulee tuomita kantajaa vastaan, ja in dubio contra praeferentem, jonka mukaan epäselvässä tilanteessa tulee tuomita kyseessä olevaan tosiseikkaan vedonnutta vastaan.