stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuolle

Vuolle (erisnimissä myös Wuolle tai Vuoltee) voi tarkoittaa seuraavia:
Yleisnimi

Vuolle  eli niva, voimakas virtapaikka joessa.
Paikannimi > Vuolle

Vuolle, kylä Kälviällä Kokkolassa
Vuolle (myös Vuollekangas), kyläkunta Nivalassa
Vuolle, postitoimipaikka Peräseinäjoella Seinäjoella
Vuolle ja Vuolteensilta Tampereella
Vuolle, kylä (vir.) Porissa
Paikannimi > Vuoltee

Vuoltee, kylä Kylmäkoskella Akaassa
Vuoltee, kylä Alastarolla Loimaalla
Vuoltee, kylä Kokemäellä
Vuolteen kartano, kartano Kokemäellä
Vuoltee, kylä Paimiossa
Vuoltee (vir. Vuolle), kylä Porissa
Vuolteen kanava Puumalassa
Vuolteen voimalaitos, voimalaitos Alastarolla Loimaalla.
Sukunimi

Vuolle (myös Wuolle) on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Alfred Vuolle (1876–1944), ammattiyhdistysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja
Alpo Vuolle (1916–1997), näytelmäkirjailija
Bernhard Wuolle (1876–1962), professori, Rautatiehallituksen pääjohtaja ja ministeri
Jallu Vuolle (1890–1956), näyttelijä ja runonlausuja
Jouko Vuolle (s. 1958), Yleisradion urheilutoimittaja
Olga Vuolle (1894–1966), kirjailija
Pauli Vuolle (1939–2016), liikuntatieteilijä ja professori
Reino Vuolle (1895–1918), jääkäriluutnantti
Saimi Vuolle (1889–1966), puvustaja ja näyttelijä
Tuija Vuolle (s. 1942), näyttelijä.
Nenän väliseinä

Nenän väliseinä (lat. septum nasi) on nenäontelon keskellä kulkeva anatominen rakenne, joka erottaa vasemman ja oikean sieraimen ilmatiehyet toisistaan. Sen etuosa on rustorakenteinen, takaosa luurakenteinen. Sitä peittää limakalvo molemmilta puolilta.
Nokia Arena

Nokia Arena tarkoittaa seuraavia:
Tampereen Kannen areenan sponsorinimi 2021 lähtien
Menora Mivtachim Arenan aiempi sponsorinimi Tel Avivissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nokia Arena”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nenän sivuontelo

Nenän sivuontelot

1. Otsaontelot

2. Seulalokerot

3. Kitaluun ontelo

4. Poskiontelot
Nenän sivuontelot (lat. sinus paranasales) ovat pääkallon luiden sisällä sijaitsevia limakalvon verhoamia onteloita. Ne ovat ilmatäytteisiä ja niillä kaikilla on anatominen yhteys nenäonteloon. Sivuonteloita ovat:
Poskiontelot (lat. sinus maxillaris) sijaitsevat yläleukaluussa silmien alapuolella, molemmin puolin nenäonteloa.
Otsaontelot (lat. sinus frontalis) sijaitsevat otsaluussa molemmin puolin.
Seulalokerot (lat. cellulae ethmoidales) sijaitsevat nenäontelon yläosassa seulaluussa ja niitä on useita.
Kitaluun ontelo (lat. sinus sphenoidalis) sijaitsee nenänielun takana kitaluussa.
Sivuontelot kehittyvät lapsuuden aikana. Poskiontelot voivat tulehtua 3–5 vuoden iästä lähtien ja otsaontelot alkavat kehittyä kuuden vuoden iässä.
Kroonista sivuontelotulehdusta hoidetaan sivuonteloiden pallolaajennuksella. Sivuonteloiden pallolaajennusta on tehty Suomessa vuodesta 2007 lähtien. Sivuonteloiden pallolaajennus tehdään nykyään yleensä paikallispuudutuksessa.
Sivuonteloiden merkitys on kiistanalainen. Mahdollisesti niiden tarkoituksena on esimerkiksi keventää kasvojen luita, avustaa äänen resonoinnissa, tuottaa limaa nenän limakalvojen kosteutukseen, osallistua sisäänhengitysilman levittämiseen hajuepiteeliin ja tuottaa typpimonoksidia.
Sarvellisilla märehtijöillä on poskiontelosta yhteys sarviulokkeeseen.
Nikolas Arnesson

Nikolas Arnesson (1150– 7. marraskuuta 1225, Oslo) oli norjalainen piispa ja poliitikko. Hänet vihittiin Oslon piispaksi vuonna 1190 ja hän oli yksi baglien puolueen perustajista.
Nikolas Arnesson oli lendmann Arne på Ståreimin ja kuningas Harald Gillen lesken, ruotsalaisen prinsessa Ingrid Ragnvaldsdotterin poika sekä kuningas Inge Koukkuselän velipuoli. Arnesson ja hänen perheensä olivat läheisissä väleissä kuningas Maunu Erlinginpojan ja tämän kirkolle myönteisen puolueen kanssa. Nikolas taisteli vuonna 1180 Maunun joukoissa Ilevollenen taistelussa. Vuonna 1189 Nikolas Arnesson valittiin Stavangerin piispaksi. Kuningas Sverre Sigurdinpoika, birkebeinien johtohahmo ja Maunun vanha vastustaja, vastusti Nikolaksen valintaa piispaksi, mutta antoi seuraavana vuonna suostumuksensa siihen, että Nikolas valittaisiin Oslon piispaksi. Useiden vuosien ajan Nikolas alistui Sverren hallintoon, ja hän kruunasi Sverren kuninkaaksi Bergenissä 1194. Tämän vuoksi paavi asetti Nikolas Arnessonin ja muut norjalaiset piispat pannaan. Seuraavana vuonna Nikolas pakeni Tanskaan ja teki sovinnon Sverren maanpakoon ajaman arkkipiispa Eirik Ivarssonin kanssa.
Tanskassa Nikolas nostatti baglit kuningas Sverreä vastaan ja toimi puolueen sotilaallisena ja henkisenä johtajana. Nikolas Arnesson ja kuningas Haakon Sverrenpoika tekivät rauhan kesällä 1202, mutta Nikolas nostatti baglit uudelleen kapinaan Haakonin kuoltua 1204. Nikolas Arnesson valitutti baglien vastakuninkaaksi sisarenpoikansa Filippus Simonssonin.
Baglien ja birkebeinien Kvitsøyn rauhansopimuksessa vuonna 1208 Filippus tunnustettiin Vikenin alueen hallitsijaksi, mikä oli piispa Arnessonille merkittävä poliittinen voitto. Arnesson näyttää tämän jälkeen vetäytyneen politiikasta. Hän suostui säilyttämään rauhan, eikä Filippuksen kuoleman jälkeen 1217 enää vastustanut Haakon Haakoninpojan kuninkuutta.
Jälkimaine

Käsitys Nikolas Arnessonista petollisena juonittelijana on syntynyt saagojen ja Henrik Ibsenin Kuninkaan alut -näytelmän perusteella. Niistä välittyvä kuva perustuu Arnessonin vastustajien näkemyksiin, eikä siihen voi täysin luottaa. Nikolas näyttäytyy muutoin aktiivisena organisaattorina hiippakunnassaan. Todennäköisesti juuri hän esitteli varhaisen prosti-järjestelmän Oslon hiippakunnassa, ja Arnesson lienee myös aloittanut piispanlinnan rakentamisen Oslossa.
Vuollejokisimpukka

| Vuollejokisimpukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Lahko::  Unionoida
Heimo::  Jokisimpukat Unionidae
Suku::  Unio
Laji::  crassus
Kaksiosainen nimi
 Unio crassus  Philipsson, 1788 
Katso myös
   Vuollejokisimpukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuollejokisimpukka (Unio crassus) on virtaavissa vesissä elävä, luonnonsuojelulailla suojeltu suursimpukkalaji. Se on myös mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV (a), joka tarkoittaa, että lajin yksilöt ovat EU:ssa tiukasti suojeltuja myös muualla kuin suojelualueilla. Laji on paikoin runsaslukuinen useissa Etelä-Suomen joissa.
Ulkonäkö ja koko

Vuollejokisimpukka on muodoltaan soikea ja kasvaa 5–10 cm pitkäksi. Sen kuori on vihertävän tummanruskea.
Levinneisyys

Vuollejokisimpukka esiintyy luonnonvaraisena Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopassa, mutta on käynyt harvinaiseksi tai hävinnyt useilta alueilta ja on siksi Euroopan-laajuisesti suojeltu. Laji luokiteltiin vuonna 2011 erittäin uhanalaiseksi, sillä laji on taantunut selvästi 1980-luvun jälkeen, ja aiemmat arviot lajin tilasta perustuivat vanhempiin tietoihin. Lajin tilanne on edelleen kohtalaisen hyvä Baltiassa ja Venäjän Euroopan-puoleisessa osassa. Suomessa se on uhanalainen.
Etelä-Suomen joista tunnetaan paikoin tiheitä kantoja. Vantaanjoesta Kehä III:n sisäpuolelta on laskettu tiettävästi maailman runsain esiintymä, arviolta kolme miljoonaa yksilöä. Myös Karjaan Mustionjoessa on arveltu elävän jopa miljoonan yksilön kanta. Heinäkuussa 2014 sattuneen Harjavallan nikkelipäästön johdosta Kokemäenjoessa kuoli suuri määrä vuollejokisimpukoita useiden muiden simpukkalajien ohella. Kaikkiaan vuollejokisimpukkaesiintymiä tunnetaan 26 etelä- ja länsisuomalaisesta joesta, joista monetkaan eivät ole luonnontilaisia vaan entuudestaan ruopattuja tai muuten ihmistoiminnan aikanaan hallitsemia, kuten Vantaa.
Portugalissa elävä lähes samannäköinen simpukka on määritetty eri lajiksi, Unio tumidiformis.
Elintavat

Aikuiset vuollejokisimpukat elävät joenpohjaan kaivautuneena ja liikkuvat vain vähän. Ne ovat hidaskasvuisia ja Suomessa elävät 30–50-vuotiaiksi.
Vuollejokisimpukan sukupuolet ovat erilliset. Koiraat kutevat touko-kesäkuun vaihteessa. Siittiöt kulkeutuvat virran mukana ja hedelmöittävät naaraassa sen munat, joista syntyvät toukat aluksi kehittyvät naaraan kiduspussissa. Keskikesällä toukat siirtyvät kasvamaan kalojen kiduksiin. Toisin kuin harvinaisen raakun toukat, vuollejokisimpukan toukat eivät käytä jalokaloja isäntinä, vaan kehittyvät tavallisissa onki- ja pikkukaloissa, kuten ahvenessa, särkikaloissa, kolmipiikissä ja kivisimpussa. Toukat käyvät läpi muodonmuutoksen, ja lopulta irrottautuvat kaloista ja vajoavat pohjaan, johon asettuvat pysyvästi. Ne tulevat sukukypsiksi noin nelivuotiaina.
Suojeluhankkeita

Koskenkylänjokea kunnostettaessa vuonna 2006 suojellut vuollejokisimpukat siirrettiin kunnostettavilta koskialueilta erikoisluvalla toisaalle jokeen ympäristömuutosten tieltä.
Vähä-Aninkainen

| Vähä-Aninkainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°37′42″N, 25°06′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Puurolammiin
Järvinumero:  14.224.1.024
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  159,8 m  
Pituus:  290 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,68 km  
Pinta-ala:  2,7 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä-Aninkainen 
Vähä-Aninkainen tai Pieni-Anikainen on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja rannat ovat metsämaata.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 159,8 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa. Laskuoja lähtee järven länsipäästä ja laskee Puurolammiin. Laskuojan pudotus on 6,8 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Vuoden 1965 peruskartassa järven nimi oli Pieni Aninkainen. Silloin järveen ei johtanut ojia ja järven länsirannalla oli peltoa. Vuoteen 1986 mennessä pelto oli metsittynyt ja järveen oli johdettu kaksi ojaa.
Night Driver

| Night Driver |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Micronetics Inc.
Julkaisija:  Atari, Inc.
Julkaistu:  lokakuu 1976
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  kolikkopeli, Atari 2600, Commodore 64
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Night Driver on vuonna 1976 julkaistu ajopeli, jonka kehitti Micronetics Inc. ja julkaisi Atari, Inc.. Peli julkaistiin kolikkopelinä ja on julkaistu myös Atari 2600:lle ja Commodore 64:lle. Peli on yksi varhaisimmista ensimmäisen persoonan ajopeleistä.
Pelissä on tavoitteena ajaa autolla yöaikaan törmäämättä tiensivuihin. Pelaaja saa pisteitä edetessään. Pelin pituuden saa itse määrittää.
Aiheesta muualla

Night Driver Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Night Driver MobyGamesissa (englanniksi)
Night Driver Arcade History -sivustolla (englanniksi)
Tiedot AtariAge-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Wagramin taistelu

Wagramin taistelu oli Itävallassa 1809 käyty Napoleonin sotien taistelu, joka päätyi ranskalaisten voittoon. Vain muutama viikko aikaisemmin Itävalta ja Ranska ottivat yhteen Aspern-Esslingin taistelussa, jonka Napoleon joukkoineen hävisi. Hän oli kuitenkin ottanut opikseen ja janosi kostoa itävaltalaisille.
Taistelu

Aspern-Esslingin taistelun jälkeen Napoleon rakensi tarvikevaraston Lobaun saareen. Heinäkuun alussa Napoleon luuli olevansa valmis kohtaamaan itävaltalaiset. Hän keräsi 190 000 miehen armeijan ja ylitti rajajoen. Kun ranskalaiset olivat siirtyneet Marchfeldin niitylle, sen toisella laidalla olleet itävaltalaiset menivät 140 000 sotilaan muodostelmaan.
Itävaltalaiset hyökkäsivät ensin ranskalaisten oikeaa sivustaa vastaan, mistä Louis-Nicolas Davout oli yllättynyt ja mikä häiritsi ranskalaisten suunnitelmia. Hetken taistelun jälkeen itävaltalaisia oli kuitenkin työnnetty taaksepäin.
Hyökkäyksen keskustassa itävaltalaiset olivat ottaneet hallintaansa Aderklaan kylän, jota Bernadotten johtamat saksit eivät onnistuneet saamaan haltuunsa. Heiltä loppuivat myös ammukset, ja he joutuivat vetäytymään. Bernadotte aloitti tykistön tukeman vastahyökkäyksen saatuaan ammuksia. Tuntien taistelun jälkeen sakseja tuli auttamaan monta ranskalaispataljoonaa.
Vasemman laidan taistelut olivat ranskalaisille helppoja, koska heillä oli siellä niin suuri miesylivoima, että itävaltalaiset eivät voineet muuta kuin perääntyä. Lopulta arkkiherttua Kaarle katseli armeijansa tuhoutuvan Ruusbachissa ja tajusi, ettei voisi voittaa tätä taistelua. Niinpä hän antoi armeijalle luvan perääntyä pois.
Rauha

Muutama kuukausi Wagramin taistelun jälkeen Itävalta anoi rauhaa. Lokakuussa 1809 Ranska ja Itävalta kirjoittivat rauhansopimuksen. Sen ehtoina olivat, että Itävallan oli maksettava valtavat sotakorvaukset Napoleonin Ranskalle ja luovuttaa laivareitti nykyiseen Kroatiaan ja teitä Ranskaan. Lisäksi Itävallan oli luovutettava Varsovan herttuakunnalle Lublin ja Krakova sekä niitä ympyröiviä maa-alueita. Alueilla asui noin 3,5 miljoonaa ihmistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wagramin taistelu Wikimedia Commonsissa
My Little Pony: The Movie

My Little Pony: The Movie on kahden animaatioelokuvan englanninkielinen nimi:
Pikkuponit, elokuva, 1986
My Little Pony: Elokuva, 2017
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”My Little Pony: The Movie”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Natori

| Natori (名取市) |
| --- | --- |
 Näkymä Kumano Nachi-jinjalta
 lippu:  symboli
 Natorin sijainti Miyagin prefektuurissa
 Natori
 Koordinaatit: 38°10′18″N, 140°53′31″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Tōhoku
Prefektuuri:  Miyagin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  98,18 km²
Väkiluku (10/2020):  79 576
 – Väestötiheys:  811 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninmustamänty
 – Kukka:  Persikan kukka (hanamomo)
 
 https://www.city.natori.miyagi.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Natori (jap. 名取市, Natori-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Miyagin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla prefektuurin keskiosassa Sendain eteläpuolella. Kaupunki on rakentunut Natorijoen alajuoksun viljavalle rannikkotasangolle. Lännessä kaupunki ulottuu vuoristoalueille. Natorissa on 79 576 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 98,18 neliökilometriä.
Kaupungin nimi lienee peräisin ainun kielen sanasta nutatori, joka merkitsee kosteikkoa. Natorin maaseutukaupunki perustettiin suuren kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1955, ja kaupunkioikeudet se sai vuonna 1958. Nykyiseen kaupunkiin kuuluva Masuda kehittyi historiallisesti yhtenä Ōshū-kaidō-tiereitin postiasemista (shukuba). Natori on kasvanut voimakkaasti yhtenä Sendain esikaupungeista. Sinne on sijoittunut elektroniikka- ja hienomekaanista teollisuutta, terästeollisuutta ja oluen valmistusta. Kaupungin rannikkoseudut kärsivät suuria vahinkoja vuoden 2011 Tōhokun maanjäristyksessä ja tsunamissa, kun 954 ihmistä sai surmansa ja 2 801 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan.
Natorin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat muun muassa Raijin’yaman kofun-hautakumpu, joka on Tōhokun alueen suurin hautakumpu, sekä Kumano Nachi-jinjan ja Saeno-jinjan šintolaiset pyhäköt. Natoria palvelevat JR Higashi-Nihonin Tōhoku-päälinja ja Sendai-kūkō tetsudōn Sendain lentoasemalinja. Sendain lentoasema sijaitsee osittain kaupungin alueella.
Kuvia

Natorin rautatieasema
Saeno-jinjan portti
Natorin kaupunginkirjasto
Sendain lentoaseman rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natori Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Naton pääsihteeri

| Naton pääsihteeri |
| --- | --- |
 Secretary General of NATO   Secrétaire général de l’OTAN
 
 
 Nykyinen Mark Rutte 1. lokakuuta 2024 lähtien
Virka-asunto:  Naton päämaja
Nimittäjä:  Pohjois-Atlantin neuvosto
Kauden pituus:  4 vuotta (uusittavissa)
Perustettu:  24. maaliskuuta 1952
Ensimmäinen:  Hastings Ismay
Palkka:  26 878 €/kk (2023)
Kotisivut:  NATO Secretary General
Naton pääsihteeri (engl. Secretary General of NATO, ransk. Secrétaire général de l’OTAN) on Naton korkein virkamies, joka vastaa järjestön päätöksenteosta ja päätösten toimeenpanosta toimien muun muassa Pohjois-Atlantin neuvoston kokousten puheenjohtajana.
Pääsihteerin nimittävät Naton jäsenmaat nelivuotiselle toimikaudelle. Perinteisesti pääsihteerin tehtävää ovat hoitaneet eurooppalaiset valtiomiehet. Ensimmäisenä pääsihteerinä toimi brittiläinen kenraali Hastings Ismay.
Vuonna 2023 pääsihteerin kuukausipalkka oli 26 878 euroa.
Luettelo Naton pääsihteereistä

| Nro>  | Henkilö | Henkilö | Valtio | Tehtävässä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Hastings Ismay |  Britannia | 24. maaliskuuta 1952 – 16. toukokuuta 1957 |
| 2. |  | Paul-Henri Spaak |  Belgia | 16. toukokuuta 1957 – 21. huhtikuuta 1961 |
| 3. |  | Dirk Stikker |  Alankomaat | 21. huhtikuuta 1961 – 1. elokuuta 1964 |
| 4. |  | Manlio Brosio |  Italia | 1. elokuuta 1964 – 1. lokakuuta 1971 |
| 5. |  | Joseph Luns |  Alankomaat | 1. lokakuuta 1971 – 25. kesäkuuta 1984 |
| 6. |  | Peter Carington |  Britannia | 25. kesäkuuta 1984 – 1. heinäkuuta 1988 |
| 7. |  | Manfred Wörner |  Saksa | 1. heinäkuuta 1988 – 13. elokuuta 1994 |
| – |  | Sergio Balanzino (vt.) |  Italia | 13. elokuuta 1994 – 17. lokakuuta 1994 |
| 8. |  | Willy Claes |  Belgia | 17. lokakuuta 1994 – 20. lokakuuta 1995 |
| – |  | Sergio Balanzino (vt.) |  Italia | 20. lokakuuta 1995 – 5. joulukuuta 1995 |
| 9. |  | Javier Solana |  Espanja | 5. joulukuuta 1995 – 6. lokakuuta 1999 |
| 10. |  | George Robertson |  Britannia | 14. lokakuuta 1999 – 17. joulukuuta 2003 |
| – |  | Alessandro Minuto-Rizzo (vt.) |  Italia | 17. joulukuuta 2003 – 1. tammikuuta 2004 |
| 11. |  | Jaap de Hoop Scheffer |  Alankomaat | 1. tammikuuta 2004 – 1. elokuuta 2009 |
| 12. |  | Anders Fogh Rasmussen |  Tanska | 1. elokuuta 2009 – 1. lokakuuta 2014 |
| 13. |  | Jens Stoltenberg |  Norja | 1. lokakuuta 2014 – 1. lokakuuta 2024 |
| 14. |  | Mark Rutte |  Alankomaat | 1. lokakuuta 2024 – |
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naton pääsihteeri Wikimedia Commonsissa
Neratziótissan asema

| Neratziótissa> Νερατζιώτισσα |
| --- | --- |
 Neratziótissan asemaa.
 Proastiakós Ateenan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:   Linja 1  Linja 1   Linja 4
Sijainti:  38°2′43″N, 23°47′35″E
Paikkakunta:  Amaroúsio, Pohjois-Ateena, Attika, Kreikka
Avattu:  6.8.2004
Neratziótissa (kreik. Νερατζιώτισσα eli Σταθμός Νερατζιώτισσα, Stathmós Neratziótissa) on Ateenan proastiakós-paikallisjunien Linjan 2 sekä Ateenan metron Linjan 1 (vihreä) asema. Se sijaitsee Neratziótissan kaupunginosassa Maroúsin kaupungissa Ateenan metropolialueen pohjoisosassa.
Proastiakós-paikallisjuna Neratziótissan asemalla.
Asema avattiin aivan Ateenan olympialaisten alla 6. elokuuta 2004. Aseman lähellä sijaitsee Ateenan olympiastadion ja olympiakeskus. Metrolinjalla 1 seuraava asema lounaaseen on Eiríni ja koilliseen Maroúsi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neratziótissan asema Wikimedia Commonsissa
Ateenan metro
| --- | --- |
Linja 1:   Pireus  Fáliro  Moscháto  Kallithéa  Távros - Elefthérios Venizélos  Petrálona  Thiseío  Monastiráki  Omónoia  Viktória  Attikí  Ágios Nikólaos  Káto Patísia  Ágios Elefthérios  Áno Patísia  Perissós  Pefkákia  Néa Ionía  Irákleio  Eiríni  Neratziótissa  Maroúsi  KAT  Kifisiá 
Linja 2:   Anthoúpoli  Peristéri  Ágios Antónios  Sepólia  Attikí  Stathmós Larísis  Metaxourgeío  Omónoia  Panepistímio  Sýntagma  Akrópoli  Syngroú-Fix  Néos Kósmos  Ágios Ioánnis  Dáfni  Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis  Ilioúpoli - Grigóris Lamprákis  Álimos  Argyroúpoli  Ellinikó 
Linja 3:   Dimotikó Théatro  Pireus  Maniátika  Níkaia  Korydallós  Agía Varvára  Agía Marína  Aigáleo  Elaiónas  Kerameikós  Monastiráki  Sýntagma  Evangelismós  Mégaro Mousikís  Ampelókipoi  Panórmou  Katecháki  Ethnikí Ámyna  Cholargós  Nomismatokopeío  Agía Paraskeví  Chalándri  Doukíssis Plakentías  Pallíni  Paianía-Kántza  Koropí  Aerodrómio 
Linja 4:   Álsos Veḯkou  Galátsi  Elikónos  Kypséli  Dikastíria  Alexándras  Exárcheia  Akadimía  Kolonáki  Evangelismós  Kaisarianí  Panepistimioúpoli  Ilísia  Zográfou  Goudí
Nenänuuska

Nenänuuskaa
Nenänuuska on jauhemainen tupakkatuote, jota nuuskataan nenään. Suomessa nenänuuskan käyttö ei ole yleistynyt. Tunnettuja brittiläisiä nenänuuskamerkkejä ovat muun muassa Toque ja Samuel Gawith.
Nenänuuskan myynti ja maahantuonti kiellettiin 15. elokuuta 2016 voimaan tulleessa tupakkalaissa. Matkustajatuonnissa sitä kuitenkin saa tuoda enimmillään kilon; Euroopan talousalueen ETA:n ulkopuolelle matkustettaessa matkan pitää kestää yli 24 tuntia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arttu Koistinen: Nenään vedettävän nuuskan myynti laillista (Arkistoitu – Internet Archive). Karjalainen 20.1.2015.
Vaikkojoki

| Vaikkojoki |
| --- | --- |
Alkulähde:  Vaikkojärvi, Juuka  63°15′22″N, 028°51′18″E
Laskupaikka:  Kaavinjärvi, Kaavi  62°55′35″N, 028°38′15″E
Pituus:  50 km
Virtaama:  5,4 m³/s
Vaikkojoki on Vuoksen vesistön Juojärven reitin latvaosaan kuuluva vesitie Kaavin ja Juuan alueella Koillis-Savossa ja Pohjois-Karjalassa. Vaikkojoki on noin 50 km pitkä, mutta meloen reitille kertyy mittaa noin 90 km. Joen korkeusero on 84 metriä.
Vaikkojoki alkaa Juuan Vaikkojärvestä päätyen Kaavin Kärenjärveen, jonka jälkeen se jatkuu leveämpänä järvimaisemana ja päättyy lopuksi Melttusvirran kautta Kaavinjärveen.
Vaikkojoki on suojeltu voimalaitosrakentamiselta koskiensuojelulain (35/1987) nojalla. Jokivarressa on luonnonsuojelukohteita. Vaikkojoen melontareitti on valtakunnallisesti tunnettu. Vesiretkeilyn ja koskenlaskun lisäksi Vaikko vetää puoleensa kalastajia
Virkistyskohde

Vaikkojoki on nykyisin suosittu luontomatkailukohde. Alueella voi kalastaa, retkeillä ja meloa. Vaikkojoen alueen matkailuyritykset järjestävät opastettuja koskenlaskuretkiä sekä muita ohjelmapalveluja. Lisäksi he mm. vuokraavat kanootteja ja tarjoavat kuljetuspalveluita.
Vaikon varrella on patikkareittejä. Jokivarressa on retkeilijöiden käytettävissä useita rantautumispaikkoja ja laavuja.
Virkistyskohde > Vesiretkeily

Vaikkojoen melontareitille kertyy mittaa pisimmillään 90 km. Vaikkojoessa on 27 koskea. Niiden yhteispituus on noin 7 km. Melontareitin alkuosa on paikoin kapea ja se mutkittelee lähes luonnontilaisessa asumattomassa erämaassa. Joen alajuoksulla reitti halkoo kumpuilevaa savolaista maalaismaisemaa. Vesireitin varrella on koskien lisäksi useita järviä, lampia ja rauhallisia suvantopaikkoja. Reitti soveltuu melontaan parhaiten korkean veden aikaan keväällä ja syksyllä.
Vaikkojoen koskiluokitus on uusittu viralliselle kansainväliselle tasolle vuonna 1999. Vaikkojoen kosket sijoittuvat vaativuudeltaan luokkiin I - II. Vaikon melontareitti on vaikeustasoltaan sopiva alan harrastajille ja kokeneille melojille. Aloittelijoille sitä ei suositella ilman opasta. Kypärän ja aukkopeitteen käyttö on suositeltavaa.