stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kampasaniainen
Levinneisyys

Kampasaniaisen levinneisyysalue pohjoisella pallonpuoliskolla on varsin hajanainen. Euroopassa sitä tavataan lähes koko mantereella Portugalista Kreikkaan, Romaniaan, Baltiaan ja Skandinaviaan saakka. Euroopan lähialueilla lajia kasvaa Turkissa, Kaukasuksella ja Pohjois-Afrikassa. Aasiassa kampasaniaista tavataan erillisillä alueilla Japanissa ja Kiinan keskiosissa. Laji on levinnyt myös Pohjois-Amerikan länsirannikolle Alaskasta Kaliforniaan. Suomessa kampasaniainen on aiemmin kasvanut useassa paikassa Ahvenanmaalla. Pysyvät esiintymät ovat hävinneet ja lajin katsotaan alkuperäisenä lajina hävinneen Suomesta. Viimeisin havainto kampasaniaisen alkuperäiseksi luokitellusta kasvustosta on vuodelta 1978 Ahvenanmaan Sundista. Laji on kuitenkin itsestään kaukolevinnyt uudelleen Suomeen. Sitä on löydetty viime vuosikymmenten aikana useasta paikasta eri puolilla maata tulokkaana, pohjoisimmillaan Enontekiöltä ja Kainuusta.
Elinympäristö ja leviäminen

Kampasaniainen kasvaa muun muassa havumetsissä, nummilla, tunturikoivikoissa ja vuorten juurilla. Suomessa sen elinympäristöja ovat tuoreet ja soistuneet havumetsät, tunturit ja myös purouomat. Alkuperäisten kampasaniaisesiintymien katoaminen Ahvenanmaalta johtui metsänhakkuista ja ojituksista sekä mahdollisesti myös liikakeruusta. Ahvenanmaa ja Manner-Suomi ovat kampasaniaisen levinneisyysalueen äärirajoilla, sillä ilmasto on lajille liian mantereinen. Kasvin itiöt leviävät kuitenkin tuulen mukana toisinaan hyvinkin kauas. Suomeen itiöitä kulkeutuu ilmeisesti länsituulien mukana Skandinaviasta.
Käyttö

Kampasaniaista viljellään toisinaan koristekasvina.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2010: Kampasaniaisen levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajituntemuksen oppimisympäristö: Kampasaniainen (Blechnum spicant)[vanhentunut linkki]
BBC, Plant Finder: Blechnum spicant
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Struthiopteris spicant:  Wikidata: Q59420181  Wikispecies: Struthiopteris spicant  Calflora: 13525  CoL: BBDM4  GBIF: 5275365  iNaturalist: 774894  IPNI: 30048227-2  IRMNG: 10740775  ITIS: 522103  NCBI: 114457  Observation.org: 2367  Open Tree of Life: 868991  PFI: 140  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30048227-2  Tropicos: 26603641  VASCAN: 21990  WFO: wfo-0001110263  Laji.fi: MX.37793 
Osmunda spicant:  Wikidata: Q21876046  APDB: 185422  GBIF: 2651537  IPNI: 307711-2  IRMNG: 10515549  ITIS: 517998  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:307711-2  Tropicos: 26604760  WFO: wfo-0001111085 
Kampasaniaisen itiöpesäkkeitä.
Kangaspelto

| Kangaspelto Новая Деревня, Novaja Derevnja Искра, Iskra |
| --- | --- |
 Kangaspelto Новая Деревня, Novaja Derevnja Искра, Iskra
 Koordinaatit: 60°35′50″N, 29°20′00″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Viipurin piiri
Kunta:  Kyyrölä
Lakkautettu:  2004
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  v:een 2004 huuttori
Aikavyöhyke:  UTC+3
Postinumero:  188936
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kangaspellon ortodoksinen kirkko.
Kangaspellon keskustaa.
Kangaspelto (myös Kanki, ven. (Suomessa) Новая Деревня, Novaja Derevnja, v:sta 1948 (Venäjällä) Искра, Iskra) on entinen Venäjän huuttori ja entinen Suomen kylä Muolaanjärven ja Äyräpäänjärven välissä Karjalankannaksella. Huuttori kuului Leningradin alueen Kyyrölän kuntaan ja se lakkautettiin vuonna 2004 asukkaiden puutteen vuoksi. Kangaspellon kylä sijaitsi Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja Suomelle kuuluessaan se oli osa Kyyrölän kuntaa vuoteen 1934 asti ja sen jälkeen Muolaan kuntaa.
Historia > Kyläkuva

Kangaspelto sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan pohjoisosassa ja se oli pohjoisin Kyyrölän kylistä. Kylästä oli matkaa Kyyrölän kirkonkylään noin kahdeksan kilometriä ja Muolaan kirkonkylään noin 11 kilometriä. Kangaspellon naapurikyliä olivat idässä Ylä-Kuusaa, etelässä Sudenoja, Kyyrölä ja Tervola sekä lännessä Muolaankylä.  Lisäksi kylän pohjoiskärki ulottui Heinjoen Kopralan kylän rajalle. Kangaspellon halki kulki kantatie 63 Viipurista Kivennavalle. Tästä päätiestä erkani Kangaspellon kohdalla kylätie etelään Lavolaan. Vuonna 1936 Kangaspellon pinta-ala oli 10,69 neliökilometriä, josta oli peltoa 182 hehtaaria, niittyä 50 hehtaaria ja metsää 835 hehtaaria.
Kangaspellon väestö oli lähes kokonaan venäläisiä, joiden esi-isät oli siirretty alueelle 1700-luvulla. Suomalaisia kylässä oli vain muutamia. Kylä oli rakennettu perinteisen venäläisen maalaiskylän tavoin: talot sijaitsivat vieri vieressä maantien molemmin puolin, päädyt tielle päin. Pellot, jotka sijaitsivat talojen takana kauempana maantiestä, olivat pieniä, mutta niiden lisäksi kylän taloille kuuluu myös Äyräpäänjärven laskun myötä muodostonutta lietemaata kylän pohjoisosassa. Pienten tilojen vuoksi kyläläiset joutuivat hankkimaan lisäansioita muun muassa kalastuksesta, jota harjoitettiin Muolaan- ja Äyräpäänjärvillä. Kangaspellon venäläiset asukkaat olivat ortodokseja ja kuuluivat Kyyrölän seurakuntaan. Kylässä oli kirkko, koulu ja kaksi kauppaa. Kangaspellon ortodoksinen kirkko oli entinen Kanneljärven ortodoksinen kirkko, jonka kyläläiset olivat ostaneet vuonna 1921 ja pystyttäneet kotikyläänsä.
Kangaspellon koulupiiriin kuului Kangaspellon lisäksi suurin osa Sudenojan kylää ja Kyyrölän kunnan Muolaaseen liittämisen jälkeen vuonna 1934 koulupiirin rajoja muutettiin siten, että myös osaa Muolaankylää kuului piiriin. Koulurakennus oli rakennettu vuonna 1885 ja se peruskorjattiin vuonna 1935. Kangaspellon koulu tuhoutui talvisodassa. Opetus Kangaspellon koulussa tapahtui vuoteen 1920 asti venäjäksi ja sen jälkeen piti antaa myös suomenkielistä opetusta.
Historia > Sota-aika

Kangaspellon väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Kylän rakennuskanta muun muassa koulu ja kirkko tuhoutuivat talvisodan aikana. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennuksen lisäksi päätettiin Kyyrölän jakokunnan kylissä, joihin Kangaspeltokin kuului, aloittaa tilusjärjestely, jonka avulla useisiin osiin ja palstoihin jakautuneet tilat saataisiin toimivimmiksi kokonaisuuksiksi. Tilusjärjestelyn yhteydessä Kangaspellon, Sudenojan ja Parkkilan kylät lakkautettiin ja liitettiin Kyyrölän kylään. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, Etelä-Pirkanmaalle ja Hämeenlinnan seudulle, jossa Kyyrölän alueen kylien asukkaat asutettiin Hämeenlinnan kaupunkiin, Hämeenlinnan maalaiskuntaan ja Vanajan kuntaan.
Kanarianpeippo

| Kanarianpeippo |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Alaheimo::  Fringillinae
Suku::  Peipot Fringilla
Laji::  teydea
Kaksiosainen nimi
 Fringilla teydea  Webb, Berthelot & Moquin-Tandon, 1841 
Alalajit 
 F. t. teydea Webb, Berthelot & Moquin-Tandon, 1836  F. t. polatzeki Hartert, 1905 
Katso myös
   Kanarianpeippo Wikispeciesissä   Kanarianpeippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanarianpeippo (Fringilla teydea) on Kanariansaarilla elävä peippojen suvun varpuslintu. Se elää Teneriffan ja Gran Canarian vuoristojen mäntymetsissä. Koiraat ovat väritykseltään lähinnä sinisiä, naaraat selkäpuolelta ruskeanharmaita, vatsapuolelta harmaanvalkoisia. Kanarianpeipon ravinto koostuu pääosin kanarianmännyn siemenistä.
Koko ja ulkonäkö

Kanarianpeipon pituus on 16–18 senttiä. Koiraalla siiven pituus on 9,6–10,7 senttiä, naaraalla 8,9–9,7 senttiä. Se on suhteellisen kookas, pitkäjalkainen ja roteva peippolaji. Nokka on pitkä, vahva ja kartionmuotoinen. Koiraat ovat väritykseltään pääosin sinisiä. Pyrstö sekä siivet ovat kuitenkin mustat lukuun ottamatta siipijuovia. Niiden pää ja selkä ovat tumman siniharmaat. Kurkku, rinta ja kupeet ovat vaaleamman lyijynharmaat. Pyrstön alapeitinhöyhenet ovat valkoiset. Nokka on vaaleansininen. Lisääntymisaikaan nokankärki muuttuu mustaksi.
Naaraiden kuviointi on samanlainen kuin koirailla, mutta väri erilainen. Selkäpuoli on ruskeanharmaa, vatsapuoli harmaanvalkoinen. Nokka on harmaanruskea, ja alanokan kärjessä on vaaleanpinkkiä sävyä. Molemmilla sukupuolilla on harmaanvalkoinen, heikko, kapea siipijuova. Naarailla siipien kuvioinnit ovat kuitenkin erottuvemmat. Pyrstön yläpinnalta puuttuu valkoinen. Koiraiden jalat ovat liuskekivenharmaat ja niissä on vaaleanpunainen häivähdys. Naarailla jalat ovat pinkinruskeat. Molemmilla sukupuolilla on silmien ympärillä ohut valkea rengas, joka kuitenkin katkeaa silmän edessä. Nuoret linnut muistuttavat väritykseltään naaraita, mutta ovat hieman tummempia.
Gran Canarialla elävät kanarianpeipot ovat noin kymmenen prosenttia pienempiä kuin Teneriffan lajitoverit. Lisäksi niillä on hieman pienempi nokka ja laimeampi väritys. Kanarianpeippo on peippoa selvästi isompi ja etupainoisemman näköinen, koska sen rinta työntyy selvemmin esiin. Sen nokka ja pää ovat voimakkaammat ja pyrstö pidempi. Peipon väritys ei myöskään ole niin yhtenäinen kuin kanarianpeipolla ja sen siipikuvioinnit ovat paremmin erottuvat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kanarianpeippo elää luonnonvaraisena vain Kanariansaarten länsiosissa Teneriffalla ja Gran Canarialla. Sen levinneisyys kattaa noin 440 neliökilometriä. Kummallakin saarella elää oma alalajinsa, Teneriffalla nimialalaji F. t. teydea ja Gran Canarialla F. t. polatzeki. Teneriffalla kanarianpeippo on kohtalaisen yleinen, mutta Gran Canarialla harvinainen. Lajin kokonaismääräksi arvioidaan 1 800–4 500 yksilöä, joista vain noin 250 Gran Canarialla, missä se elää vain pienillä metsälaikuilla, joiden pinta-ala on noin 3,6 neliökilometriä. Teneriffalla se elää lähes kaikkialla 1 000–2 000 metrin korkeudessa olevilla alueilla.
Kanarianpeippoja esiintyy lähinnä kanarianmäntyä kasvavissa metsissä. Sen esiintymistiheys on korkea runsaan aluskasvillisuuden alueilla, mutta elää myös paikoissa joissa aluskasvillisuutta on vähän. Lisääntymisaikaan ne liikkuvat 1 000–2 000 metrin korkeudessa kasvavissa mäntymetsissä, joiden aluskasvillisuudesta suuri osa on kanarianvalkovihmaa. Muina aikoina kanarianpeippoja liikkuu 300–2 300 metrin korkeudessa.
Elintavat

Kanarianpeipot liikkuvat yleensä yksin tai pieninä, alle kymmenen yksilön parvina. Ne ovat paikkalintuja, mutta niiden tiedetään talvella laskeutuvan alemmas mikäli olosuhteet ovat ankaria. Kanarianpeipot voivat liikkua myös pitkiä matkoja etsiessään vettä, etenkin kesällä. Lajin kutsuääni on kaksitavuinen, särkynyt ja hieman vaikeroivan kuuloinen ”struuit”, jonka se toistaa joskus kaksikin kertaa. Se voi päästää myös melko epäselvän ”che-wir” tai ”sdderrer”-huudon. Gran Canarian alalajin kerrotaan päästävän muita lajitovereita pehmeämpää, matalaa ”twee”-ääntä. Lennossa kanarianpeipot päästävät aika raakkuvaa ja terävää ”sipp”-huutoa. Kanarianpeipon laulu on peipon laulua lyhyempi, eikä ole yhtä naseva ja päättyy äkillisesti. Laulun lopussa on muutama toistettu, melko karhea ja laskeva ääni, joista viimeinen on painotetuin, esimerkiksi ”sitt-sitt-ryha-ryha, rryyAAH”.
Ravinto koostuu pääosin kanarianmännyn siemenistä, mutta kanarianpeippo voi satunnaisesti hankkia siemeniä myös hedelmistä ja kukista. Se ruokailee sekä maassa, että puussa. Kanarianpeippo käyttää voimakasta nokkaansa saadakseen kävyn suomuja auki ja siemeniä ulottuvilleen. Erityisesti pesintäaikaan, jolloin poikasia on pesässä, se nappaa usein myös männynkaarnan välistä löytyviä hyönteisiä saadakseen poikasille proteiinia. Poikasia ruokitaan lähinnä perhostoukilla, kun taas aikuisten hyönteisravinto koostuu lähinnä aikuisia perhosista, koiperhosista ja kovakuoriaisia.
Kanarianpeipot ovat myöhäisiä pesijöitä. Ne pariutuvat huhtikuussa ja pesintäkausi ulottuu toukokuusta heinäkuun lopulle tai elokuun alkuun asti. Pesänrakennus jää naaraan vastuulle. Se käyttää rakennusmateriaalina oksia ja männynneulasia. Vuoraus tehdään höyhenillä, sammalella, heinällä ja jopa kaniinin karvoilla. Kanarianpeippo pesii yleensä männyissä, mutta voi satunnaisesti tehdä pesänsä puukanervaan tai kanarianlaakeriin.
Naaras munii tavallisesti kaksi munaa. Muninta tapahtuu kullakin saarella eri aikaan. Gran Canarialla ne munivat huhtikuun loppupuolella ja kesäkuun alkupuolella, Teneriffalla kesäkuussa. Naaras hautoo munia 14–16 päivää. Poikaset ovat kuoriutuessaan untuvapeitteisiä ja sokeita. Sekä koiras että naaras ruokkivat poikasia. Poikaset viipyvät pesässä 17–18 päivää. Pesintäajan päätyttyä kanarianpeipot kerääntyvät perheryhmiksi.
Uhat ja suojelu

Kanarianpeippo luokitellaan silmälläpidettäväksi lajiksi, koska se elää pienellä alueella ja sen populaatio on kohtalaisen pieni. Gran Canarian alalaji on uhattuna, mutta Teneriffalla sen elinalueet ovat laajentumassa ja kokonaismäärä kasvussa, eikä levinneisyys ole vakavasti sirpaloitunut. Gran Canarialla lajin lukumäärä kuitenkin laskee edelleen, ja se tarvitsee suojelutoimenpiteitä.
Yksi isoimmista uhista on elinalueiden tuhoutuminen ja sirpaloituminen. Lajin asuinmetsien kaupallinen hyödyntäminen on sirpaloittanut kantoja etenkin Gran Canarialla. Myös metsäpalot ovat suuri ja todennäköinen uhka kanarianpeipolle. Vuoden 2007 kesällä metsäpalot hävittivät monia tärkeitä alueita sen elinympäristöstä. Lisäksi Gran Canarian suojelualueiden runsas virkistyskäyttö saattaa aiheuttaa häiriötä lajille. Myös sisäsiittoisuus saattaa olla iso uhka saaren kanarianpeipoille. Kanarianpeippoja pyydystetään yhä laittomasti laittomasti ja pidetään laittomasti lemmikkilintuina. Niitä on viety tähän tarkoitukseen myös muihin Euroopan maihin kuten Italiaan, Belgiaan ja Saksaan. Saarten alkuperäisten petoeläinten ja tulokaspetojen, kuten kissojen saalistusta ei pidetä uhkana lajille. Kanarianpeippoja jää ainakin käpytikan, suopöllön ja variksen saaliiksi.
Vuodesta 1980 lähtien kanarianpeippojen pyydystäminen, metsästäminen, kauppaaminen, sekä munien ja poikasten keruu on ollut kiellettyä. Kanarianpeippo kuuluu Euroopan unionin lintudirektiivin liitteeseen I ja Bernin sopimuksen liitteeseen II, jonka mukaan kanarianpeippoa ja sen elinympäristöä pitäisi tiukasti suojella. Gran Canarialla sijaitsevat avainalueet ovat olleet suojeltuja vuodesta 1982. Lisäksi vuonna 1987 El Teiden metsä Teneriffalla ja kuusi tärkeää aluetta Gran Canarialla suojeltiin kansallispuistona tai muuna suojelualueena.
Vuonna 1991 käynnistettiin kanarianpeipolle suunnattu suojeluohjelma, johon sisältyi suojelutoimenpiteitä sekä useita tutkimusprojekteja, joissa tutkittiin kanarianpeippoa sen luontaisessa elinympäristössä ja sen ulkopuolella. Seuraavana vuonna aloitettiin vankeudessa elävien peippojen kasvatusohjelma, joka uudistettiin vuonna 2005. Gran Canarialla ihmisten pääsyä kanarianpeipon elinalueille on rajoitettu. Parhaillaan on myös käynnissä projekti jolla pyritään kunnostamaan Gran Canarian metsäpaloissa vahingoittuneita metsiä. Vierasperäisten lajien määrää on pyritty rajoittamaan kummallakin saarella. Esimerkiksi Gran Canarialla villiintyneiden kissojen määrää on kontrolloitu vuodesta 1996.
Naaras.
Kanarianpeippo Teiden kansallispuistossa Teneriffalla.
Kanarianpeippokoiras ja -naaras Henrik Grönvoldin piirroksessa vuodelta 1912.
Fringilla teydea teydea
Kanelityranni

| Kanelityranni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Kanelityrannit Rhytipterna
Laji::  holerythra
Kaksiosainen nimi
 Rhytipterna holerythra  (P.L. Sclater & Salvin, 1860) 
Alalajit
 R. h. holerythra  R. h. rosenbergi 
Katso myös
   Kanelityranni Wikispeciesissä   Kanelityranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanelityranni (Rhytipterna holerythra) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Taksonomia

Aikaisemmin kanelityranni sijoitettiin kuuluvaksi kotingojen heimoon, mutta nykyään sen katsotaan olevan läheisempää sukua tyranneille. Myös lajin sukulaisuus ruostelaulutyranniin (Laniocera rufescens) ja ruostekotingaan (Lipaugus unirufus), joita se muistuttaa ulkonäöltään, on ollut epäselvä.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kanelityranni on noin 20 cm. Selästään laji on väritykseltään yksivärisen ruosteenruskea. Päälaeltaan laji on hieman selkää tummempi. Vatsa on väriltään vaaleampi ja kellertävämpi. Ulkonäöltään kanelityranni muistuttaa huomattavasti ruostekotingaa, mutta on hieman pienempi ja rakenteeltaan solakampi. Myöskään nokka ei ole yhtä tukeva.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kanelityrannia tavataan Keski-Amerikassa Meksikon kaakkoisosista Panamaan ja Etelä-Amerikassa Kolumbiasta ja Ecuadorista. Linnun elinympäristöä ovat kosteat metsät alankomailla ja vuorten rinteillä. Kanelityrannin elinympäristöt sijaitsevat useimmiten alle 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Kanelityrannit istuvat yleensä pareittain tai pieninä ryhminä puiden latvuksissa ja saattavat liittyä myös sekaparviin. Ravintonaan lintu käyttää hyönteisiä, joita se pyydystää ilmasta. Kolumbiassa lajin pesimäkausi kestää helmikuusta toukokuulle. Laji on mahdollisesti kolopesijä.
Kanelihappo

| Kanelihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (E)-3-fenyyliprop-2-eenihappo
CAS-numero:  140-10-3
PubChem CID:  444539
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)C=CC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H8O2
Moolimassa:  148,154 g/mol
Sulamispiste:  133 °C
Kiehumispiste:  300 °C
Tiheys:  1,248 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,55 g/l (25 °C)
Kanelihappo (C9H8O2) on tyydyttymättömiin aromaattisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntäaineena, orgaanisissa synteeseissä sekä polymeeriteollisuudessa. Kanelihaposta tunnetaan cis- ja trans-isomeeriset muodot. Kanelihapon suolat ja esterit ovat kinnamaatteja (joskus myös sinnamaatteja).
Esiintyminen luonnossa ja biosynteesi

Kanelihappoa esiintyy lukuisissa kasveissa. Tällaisia ovat esimerkiksi kaneli, kassiakaneli, kokapensas, eräiden sitruksien hedelmien kuoret ja lehdet sekä stroax-, peru- ja tolubalsamit. Lisäksi monet kasvit sisältävät aromaattisissa öljyissään kanelihapon estereitä eli kinnamaatteja. Kanelihappoa muodostuu kasveissa osana fenyylipropanoidireittiä. Kanelihappoa muodostuu fenyylialaniinista fenyylialaniiniammoniakkilyaasin katalysoimana. Kanelihaposta kasvit muokkaavat edelleen esimerkiksi p-kumaarihappoa kanelihappo-4-hydroksylaasin katalysoimana.
Ominaisuudet

Huoneenlämmössä kanelihappo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei juurikaan liukene veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, asetoniin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdiste on muiden karboksyylihappojen tavoin heikko happo. Kanelihappolla esiintyy cis-trans-isomeriaa, ja muodoista pysyvin on trans- eli E-isomeeri. Trans-isomeeri voidaan muuttaa cis-kanelihapoksi säteilyttämällä UV-säteilyllä. Kanelihapon reaktiot ovat tyypillisiä orgaanisille karboksyylihapoille, ja se reagoi helposti alkoholien kanssa estereiksi. Muita tyypillisiä reaktiota ovat kaksoissidoksen hapetus epoksidiksi tai kaksoissidosten tai aromaattisen renkaan pelkistys vedyn ja metallikatalyytin avulla 3-fenyylipropaanihapoksi tai 3-sykloheksaanipropaanihapoksi. Kuumennettaessa kanelihappoa emäksisissä olosuhteissa se dekarboksyloituu, ja muodostuu styreeniä.
Valmistus ja käyttö

Tyypillisin tapa valmistaa kanelihappoa teollisesti on niin kutsuttu Perkin-reaktio, jossa bentsaldehydi kondensoituu etikkahappoanhydridin kanssa natriummetoksidin, natriumasetaatin, kaliumasetaatin tai amiinin toimiessa emäksenä 180–190 °C:n lämpötilassa.
Muita yhdisteen synteesitapoja ovat bentsaalikloridin reaktio alkalimetalliasetaattien kanssa emästen kuten pyridiinin läsnä ollessa, kanelialdehydin hapetus hapen avulla jalometallikatalyytin läsnä ollessa, bentsylideeniasetonin hapetus natriumhypokloriitilla tai bentsaldehydin ja malonihapon välinen Knoevenagel-kondensaatio.
Kanelihappoa voidaan käyttää desinfiointi- ja säilöntäaineena. Lisäksi siitä valmistetaan estereitä, joita käytetään hajusteissa ja muiden kemikaalien kuten lääkkeiden ja rikkaruohomyrkkyjen valmistuksessa. Kanelihappo on myös fenyylialaniinin bioteknillisen valmistuksen lähtöaine, ja sitä käytetään lisäaineena metallurgiassa päällystettäessä muita metalleja sinkillä, polyvinyylikloridin stabilisaattorina ja ristisitojana polytereftalaatti-, polyuretaani- ja polyesteripolymeereissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: cis-Cinnamic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: trans-Cinnamic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): trans-Cinnamic acid (englanniksi)
ChemBlink: trans-Cinnamic acid (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo kanelihappoa sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cinnamic acid (englanniksi)
Kannu (astia)

Irlantilainen vesikannu.
Kannu on tavallisesti kahvallinen nesteiden säilytys- ja kaatoastia. Monet kannut ovat lasisia, metallisia, keraamisia, posliinisia tai muovisia. Kannussa on myös yleensä korva tai sanka, joka helpottaa kannusta pitelemistä, sekä nokka, joka toimii nesteen kaadon suuntaajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kannu Wikimedia Commonsissa
Kampala

| Kampala |
| --- | --- |

 Kampala
 Koordinaatit: 00°18′49″N, 32°34′52″E 
Valtio:   Uganda
Piirikunta:  Kampalan piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  189,88 km²
Korkeus:  1190 m
Väkiluku (2019):  1 680 080
 – Väestötiheys:  7,937 as./km²
 – Metropolialue:  6 750 000
 
 http://www.kcca.go.ug/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kampala on Ugandan pääkaupunki. Vuonna 2019 kaupungin asukasluku oli 1,68 miljoonaa ja Kampalan metropolialueella väestönmäärä on 6,75 miljoonaa. Lähellä Victorianjärveä sijaitseva kaupunki kuuluu Kampalan piirikuntaan.
Maantiede ja ilmasto

Kampala sijaitsee noin 30 km päiväntasaajalta pohjoiseen 1200 metrin korkeudessa.
Keskimääräinen ylin lämpötila on ympäri vuoden 27–29 °C ja alin lämpötila 18 °C:n vaiheilla. Vuodessa on kaksi sadekautta ja kaksi kuivaa kautta. Sadekausi on jaksolla maaliskuu–toukokuu ja niin sanottu pieni sadekausi on jaksolla elokuu–syyskuu. Ugandassa sää on kaikkina vuodenaikoina käytännössä hyvä, koska kuivana kautena on jonkin verran sateita ja sadekausinakin aurinkoa ja poutaa on päivittäin. Kampalan sää on miellyttävä pohjoismaiselle turistille; lämpötila varjossa ei juuri koskaan nouse yli 32 °C:n pysytellen useimmiten päivällä 28 °C:n tuntumassa. Yöllä Kampalan lämpötila laskee noin 18 °C:seen, ja nukkuminen ilman ilmastointiakin on varsin miellyttävää.