stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varjot (kirja)
Juoni

Trez ja iAm ovat varjoja, jotka kuuluvat itsenäiseen heimoon vuorilla. Veljekset jättivät heimon siitäkin huolimatta, että Trez on ennustusten mukaan luvattu heimon tyttären puolisoksi. Veljeskunnan kanssa kiivaasti yhteydessä olevat veljekset eivät kaipaa kotiaan ja ovat valmiita taistelemaan vapautensa eteen. Trez tapaa kauniin valitun Selenan, josta hän ei voi pysyä erossa, mutta parin yhteinen aika käy vähiin, Selenan aika käy vähiin. iAm tutustuu merkilliseen palvelijanaiseen palatessaan heimon alueelle, mutta nainen onkin Trezin tuleva puoliso. Kaksikko tuntee kuitenkin äärimmäistä vetoa toisiinsa ennustuksista huolimatta. Abalonen tytär Paradise pääsee työskentelemään isänsä rinnalla veljeskunnan hyväksi ja on tästä innoissaan vaikkakin hän salaa haaveilee hakevansa veljeskunnan harjoitusleirille, johon nyt myös siviilit ovat tervetulleita. Isä ei ole tyttärensä suunnitelmista mielissään. Layla leikkii vaarallisilla vesillä Xcorin kanssa samalla kun Xcorin ja Throen välit kiristyvät.
Veikko Alho

Veikko Adolf Alho (4. toukokuuta 1930 – 23. marraskuuta 2013) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen kommunistisen puolueen varapuheenjohtajana vuosina 1982–1984 sekä Karkkilan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1970- ja 1980-luvuilla. Työuransa Alho suoritti Kymi-Strömbergin (Högforsin) tehtaalla metallisorvaajana.
Alho liittyi SKP:hen vuonna 1958. Puolueen hajaannuttua 1960-luvun lopulta alkaen hän valitsi puolekseen opposition eli taistolaiset. Elokuussa 1982 Alho valittiin SKP:n varapuheenjohtajaksi pitkien neuvottelujen jälkeen. Oppositio kieltäytyi aluksi osallistumasta puoluejohdon työskentelyyn koettuaan tulleensa syrjityksi johtoelinten valinnassa toukokuun edustajakokouksessa.
Toukokuussa 1986 Alho valittiin SKP:n järjestöjen keskuskomiteaan kokouksessa, johon kokoontui SKP:stä edellisvuonna erotettujen oppositiojärjestöjen edustajia. Hän uusi paikkansa seuraavana vuonna (kyseisten järjestöjen muodostaman) SKP:n (yhtenäisyys) edustajakokouksessa.
Alho istui Karkkilan kaupunginvaltuustossa 1950-luvun puolivälistä alkaen, yhteensä yli 40 vuotta. Kunnallisvaaleissa 1988 Alho valittiin Demokraattisen Vaihtoehdon listalta. Hän toimi devan ryhmässä koko vaalikauden, vaikka sen muut edustajat liittyivät Vasemmistoliiton ryhmään vuonna 1990. Vaaleissa 1992 Alho valittiin Vasemmistoliiton listalta. Alho sai kaupungin ehdokkaista toiseksi eniten ääniä ja hänet valittiin valtuustoon 1. varapuheenjohtajaksi. Seuraavien vaalien jälkeen Alho toimi 2. varapuheenjohtajana.
Alho on ollut aktiivisesti mukana osuusliiketoiminnassa ja hän kuului aiemmin Tradekan edustajistoon. Alho oli myös vapaa-ajattelija.
John Joseph Leibrecht

John Joseph Leibrecht (s. 8. elokuuta 1930) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Saint Louisin arkkihiippakuntaan Joseph Elmer Ritter 17. maaliskuuta 1956. Hänet nimitettiin Springfield-Cape Girardeaun hiippakunnan piispaksi 20. lokakuuta 1984, ja piispaksi vihkiminen seurasi 12. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Lawrence May, jota avustivat Bernard Francis Law ja Glennon Patrick Flavin.
Leibrecht jäi eläkkeelle 24. tammikuuta 2008.
Valmyn taistelu

Valmyn taistelu oli ensimmäisen liittokunnan sodan alkuvaiheessa 20. syyskuuta 1792 Ranskan vallankumousarmeijan ja preussilaisten välillä Koillis-Ranskassa käyty taistelu.
Taustaa

Ranskan naapurimaat uskoivat, että vallankumouksellinen kuohunta oli heikentänyt maata siinä määrin, että ne uskaltautuivat aloittamaan sodan Ranskan kuningasparin pelastamiseksi. Preussi ja sen saksalaiset liittolaiset aloittivat hyökkäyksen elokuussa 1792 ja uhkasivat pariisilaisia "hirvittävällä kostolla", jos nämä koskisivat kuninkaaseensa. Pariisilaiset vastasivat tähän hyökkäämällä Tuileries’n palatsiin ottaen kuninkaallisen perheen panttivangikseen. Tämän jälkeen pelko ja kauhu hallitsivat katuja. Kansankiihottajajoukot nimesivät maan sisäiset viholliset ensimmäisiksi tapettaviksi.
Kun preussilaiset valtasivat Pariisia suojaavan Verdunin linnoituksen, väkijoukkojen raivo kohdistui yli 1000 vankiin. Näissä niin sanotuissa syyskuun murhissa pahoinpideltiin kuoliaaksi niin poliittisia kuin rikoksista tuomittuja vankeja. Pariisin hallitus ehkä uskoi tällaisen, oikein suunnatun kiihkon lujittavan taistelutahtoa, sillä Ranskan vallankumouksellinen armeija oli osoittautunut varsin epäluotettavaksi. Vähän aiemmin Itävallan Alankomaiden (nyk. Belgian) rajalla oli käyty kahakka oli päättynyt heikosti koulutettujen ja johdettujen ranskalaisten pakoon. Vallankumous oli ylentänyt omia kenraaleitaan, joita nyt vangittiin ja tapettiin.
Muiden sotanäyttämöiden tarpeet vaativat kuitenkin preussilaisten ja heidän saksalaisten liittolaistensa voimia. Itävalta ei saanut Ranskan sotaretkelle niin paljon miehiä, kuin se olisi halunnut. Lisäksi niiden miesvahvuus väheni koko ajan. Braunschweigin herttua Kaarle Vilhelm Ferdinand kaavailikin liittyvänsä armeijoineen itävaltalaisiin jo rajalla, mutta Pariisin tapahtumat saivat hänet jatkamaan suoraan kohti Pariisia. Ranskan armeijan otti johtaakseen kenraali Charles-François Dumouriez, joka marssitti joukkonsa nyky-Belgian rajalta kohti Sedania. Hän uskoi Ardennien metsän suojaavan preussilaisilta. Mutta Kaarle oli ovela vastustaja. Hän veti joukkonsa Ardennien läpi pakottaen Dumouriezin asettumaan asemiin metsäalueen eteläpuolelle. Dumouriez käytti hyväkseen Kaarlen varovaisuutta ja sai ennen taistelun alkua riveihinsä vielä 25 000 uutta miestä, joita komensi kenraali François-Christophe Kellermann. Näin ranskalaisten kokonaisvahvuus oli yli 36 000 miestä. Preussilaisia oli 34 000. Kaarle päätti yrittää katkaista ranskalaisten mahdollisen perääntymistien Chalonsin tiellä ja pakottaa heidät taisteluun Valmyn kylässä.
Taistelu

Preussilaisten etujoukko marssi kohti ranskalaisten asemia tiheän sumun turvin aamulla 20. syyskuuta 1792. Usvan läpi alkoi kuulua tykkien jylinää. Yronin kukkulalla asemissa olleet Kellermannin joukot olivat yllättäen vastatusten preussilaisten kanssa. Tykkitulesta huolimatta preussilaiset jatkoivat marssiaan kohti tietä, jossa tulitus vain tiheni. Seurasi tykistön kaksintaistelu, jolla ei kylläkään ollut ratkaisevaa vaikutusta preussilaisten etenemiseen.
Kun sumu ja ruudinsavu hälveni, Kaarle Vilhelm Ferdinand ryhmitti pääjoukkonsa Valmyn edustalle. Ranskalaiset olivat hyvissä asemissa, eivätkä aikoneet lähteä. Vastustaja ei näyttänyt ensinkään Kaarlen odottamalta sekasortoiselta joukolta. Tästä huolimatta hän määräsi joukkojensa jatkamaan etenemistä. Kellermann, joka tiesi ranskalaisten valttina olevan taisteluhenki, nosti hattunsa miekkansa kärkeen huutaen: "Vive la Nation!" [Eläköön kansakunta!] Miehet vastasivat innoissaan: "Vive la Nation! Vive la France! Vive notre general!" [Eläköön kansakunta! Eläköön Ranska! Eläköön kenraalimme!].
Hetki oli juuri sellainen, jossa armeijan mieli häilyi taistelun ja paon välillä. Ranskalaiset pitivät asemansa. Kaarlen hermot pettivät ja hän määräsi miehensä pysähtymään. Alkoi jälleen tykistön kaksintaistelu. Kaarle neuvotteli illalla upseereittensa kanssa ja päätti vetää joukkonsa Valmystä pohjoiseen. Samaan aikaan ranskalaiset peräytyivät etelään. Taistelu oli ohi.
Jälkivaikutukset

Valmy oli erikoinen voitto. Se aloitti uuden aikakauden sodankäynnin historiassa. Ensimmäisen kerran ideologia näytteli ratkaisevaa osaa sodassa. Ranskalaisten parempi taistelutahto ratkaisi voittajan. Valmyn voitto oli enemmän psykologinen kuin sotilaallinen saavutus. Taistelun jälkeen Ranskan vallankumousarmeija luuli olevansa niin turvassa, että se teloittutti Ranskan kuningasparin ja aloitti kokonaisten sotien sarjan. Sodat koulivat sen voittoisan sotakoneen, millä Napoleon valloitti Euroopan.
Valmyn mylly.
John Joseph Boardman

John Joseph Boardman (7. marraskuuta 1894 Brooklyn – 17. heinäkuuta 1978) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brooklynin hiippakuntaan 21. toukokuuta 1921 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Gunelan titulaaripiispaksi 28. maaliskuuta 1952. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas Edmund Molloy, jota avustivat Raymond Augustine Kearney ja Thomas John McDonnell.
Boardman osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle lokakuussa 1977.
Vahvajärvi

Vahvajärvi tarkoittaa seuraavia:
Vahvajärvi, järvi Hirvensalmella
Vahvajärvi, järvi Venäjällä Sortavalan piirissä
Vahvajärvi, järvi Uuraisilla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vahvajärvi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jeralean Talley

Jeralean Talley (o.s. Kurtz) (23. toukokuuta 1899 – 17. kesäkuuta 2015) oli yhdysvaltalainen nainen ja maailman vanhin elossa ollut henkilö. Hänestä tuli maailman vanhin elävä Gertrude Weaverin kuoltua 6. huhtikuuta 2015.
Talleyn kuoltua maailman vanhimmaksi eläväksi tuli Susannah Mushatt Jones.
Varjot menneisyydestä

| Varjot menneisyydestä> Out of the Past |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jacques Tourneur
Käsikirjoittaja:  Daniel Mainwaring
Tuottaja:  Warren Duff
Säveltäjä:  Roy Webb
Kuvaaja:  Nicholas Musuraca
Leikkaaja:  Samuel E. Beetley
Tuotantosuunnittelija:  Albert S. D'Agostino
Pukusuunnittelija:  Edward Stevenson
Pääosat:   Robert Mitchum  Jane Greer  Kirk Douglas 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Pictures
Levittäjä:  RKO Pictures
Ensi-ilta:  1947
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Robert Mitchum ja Jane Greer elokuvassa.
Varjot menneisyydestä (Out of the Past) on vuonna 1947 valmistunut film noir -elokuva, jonka ohjasi Jacques Tourneur. Pääosissa näyttelevät Robert Mitchum, Jane Greer ja Kirk Douglas.
Toisin kuin monissa muissa genren elokuvissa, tässä elokuvassa varjot eivät ole jatkuvasti keskeisessä osassa, vaan ohjaaja on säästänyt niiden käytön kohtauksiin joissa ilmaistaan voimakkaita tunteita. Elokuvan tapahtumat keskittyvät öiseen aikaan ja keinovaloon.
Elokuva valittiin vuonna 1991 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Varjot menneisyydestä vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Varjot menneisyydestä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
James F. Blinn

James (Jim) F. Blinn on tietokonegrafiikan kehitykseen merkittävästi vaikuttanut tietojenkäsittelytieteilijä ja animaattori. Blinn valmistui tohtoriksi Utahin yliopistosta vuonna 1978, jossa hänen väitöstyönsä ohjaaja oli Martin Newell. Newell toimi professorina ja Blinn avusti opettamisessa.
Blinnin työ kattaa komeettojen ja solujen esittämisen ja hän on työskennellyt Nasalle sekä tehnyt animaatiot The Mechanical Universe (1986) -sarjaan. Lisäksi Blinn työskenteli Carl Saganin Cosmos: A Personal Voyage -sarjaan. 1980-luvulla animaatioiden tekoon ei ollut valmista ohjelmistoa vaan kaikki tehtiin "kotikutoisella" ohjelmistolla.
Blinn on kirjoittanut IEEE:n lehteen IEEE Computer Graphics and Applications kolumnia, joka päätyi kolmen kirjan sarjaksi.
Blinnin mukaan tunnettu Blinnin laki sanoo, että renderöintiajat pysyvät vakiona suorituskyvyn parantumisesta huolimatta perustuen oletukseen, että visuaaliseen ulkoasuun panostetaan jatkuvasti enemmän.
Blinnin tunnettuja töitä ovat muun muassa parannukset Phong-varjostuksen laskentaan sekä bump mapping -tekniikan kehittäminen.
Blinnin väitöstyö Computer display of curved surfaces on julkaistu vuonna 1978. Väitöstyön yhteenvedossa Blinn mainitsee työtä varten tehdyn pyyhkäisyviivarenderöintialgoritmin ja parannukset teksturointiin (pinnan epätasaisuudet, bump mapping). Lisäksi tutkimusta tehtiin heijastukseen ja valaistukseen.
Aiheesta muualla

Blinnin kotisivut (englanniksi)
John Johnson (koripalloilija)

| John Johnson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  John Howard Getty Johnson
Syntynyt: 18. lokakuuta 1947 Carthage, Mississippi, Yhdysvallat
Kuollut: 7. tammikuuta 2016 (68 vuotta) San José, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Lempinimi:  ”J.J.”
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä / Point forward
Pituus:  201 cm
Paino:  91 kg
NBA-varaus:  7. varaus 1970 (Cleveland Cavaliers)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1968–1970:  Iowan yliopisto
Seurajoukkueet
1970–1973 1973–1975 1975–1977 1977–1982:  Cleveland Cavaliers Portland Trail Blazers Houston Rockets Seattle SuperSonics
John Howard Getty ”J.J.” Johnson (18. lokakuuta 1947 Carthage, Mississippi – 7. tammikuuta 2016 San José, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän oli NBA:n ensimmäisiä point forwardeja.
Cleveland Cavaliers varasi Johnsonin NBA:han seitsemännellä varausvuorolla vuoden 1970 varaustilaisuudessa. Cavaliersin lisäksi Johnson edusti NBA:ssa Portland Trail Blazersia, Houston Rocketsia ja Seattle SuperSonicsia. Cavaliersin-aikanaan hän pelasi vuosina 1971 ja 1972 NBA:n tähdistöottelussa, ja SuperSonicsissa hän voitti sarjan mestaruuden vuonna 1979.
Johnson kuoli 68-vuotiaana 7. tammikuuta 2016 kotonaan Kalifornian San Joséssa.
Via Popilia

Via Popilia tai Via Popillia voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin roomalaisiin teihin:
Via Popilia, tie Etelä-Italiassa Capuasta Rhegioniin
Via Popillia, tie Pohjois-Italiassa Ariminumista Atriaan
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Via Popilia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jerald Fields

| Jerald Fields |
| --- | --- |
 Jerald Fields ottelussa Torpan Pojat - Kouvot lokakuussa 2007
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jerald Fields
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1982 (ikä 42) Gainesville, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä / Sentteri
Pituus:  201 cm
Paino:  115 kg
Nyk. joukkue:   Joensuun Kataja
Sarja:  Korisliiga
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2000–2004:   East Tennessee Staten yliopisto
Seurajoukkueet
2004 2004–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–:   Bristol Crusaders  Ciudad de La Laguna  KTP-Basket  Torpan Pojat  Liège Basket  Aix Maurienne  KTP-Basket  Hermine de Nantes Atlantique  Joensuun Kataja
Jerald Fields (s. 15. maaliskuuta 1982 Gainesville, Florida) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa Korisliigassa pelaavaa Joensuun Katajaa. Hän pelaa joukkueessaan sentterin sekä ison laitahyökkääjän pelipaikoilla.
Kausi 2011–2012 Katajassa on Fieldsille neljäs kausi Korisliigassa, aiemmin hän on edustanut Suomessa KTP-Basketia sekä Torpan Poikia. Suomen lisäksi Fields on pelannut urallaan ammattilaisena Yhdysvalloissa, Espanjassa, Belgiassa ja Ranskassa.
Fieldsin ensimmäisellä Suomessa pelatulla kaudella hänet valittiin Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistukseksi. Kaudella 2007–2008 hän voitti runkosarjan torjuntatilaston Korisliigassa. Toinen kausi Suomessa jäi Fieldsin osalta tosin vajaaksi hänen jäätyään kiinni kannabiksen käytöstä, josta johtuen hänet asetettiin väliaikaiseen kilpailukieltoon.
Valinorin Kaksi Puuta

Valinorin Kaksi Puuta eli Telperion ja Laurelin ovat J. R. R. Tolkienin kirjoissa kaksi valoa hohtavaa puuta, jotka toivat valon Valinoriin muinaisina aikoina ja joiden viimeisestä kukasta ja hedelmästä luotiin Kuu ja Aurinko.
Historia

Melkorin tuhottua Kaksi Valoa, Illuinin ja Ormalin, Yavanna, kasvien vala loi Kaksi Puuta, hopeisen Telperionin ja kultaisen Laurelinin, Valinorin uudeksi valon lähteeksi. Puut kasvoivat Ezelloharin mäellä.
Noldorin ensimmäinen kuninkaan, Finwën, poika, Fëanor, täytti niiden valolla luomansa jalokivet, Silmarilit. Myöhemmin Melkor hyökkäsi hämähäkkien esi-äidin, Ungoliantin, avulla Valinoriin. Ungoliant imi kaiken valon Puista ja täytti ne myrkyllään. Yavanna onnistui kuitenkin pelastamaan Telperionin viimeisen kukan ja Laurelinin viimeisen hedelmän luoden näistä Kuun ja Auringon. Mutta todellinen Puiden valo säilyi vain Silmarilien sisällä.
Puiden seuraajat

Laurelinin kaltaisia puita ei Ardassa koskaan kasvanut. Mutta kun haltiat rakastivat kovasti Telperionia, Yavanna loi Tirionin kaupunkiin puun, joka muistutti kovasti Telperionia, mutta se ei hohtanut valoa. Puulle annettiin nimi Galathilion ja sen siemenistä kasvoi monia samankaltaisia puita, joista yksi, Celeborn, istutettiin Tol Eressëaan.
Toisella Ajalla yksi Celebornin vesa lahjoitettiin Númenorin asukkaille. Tuosta vesasta kasvoi Nimloth, Númenorin Valkoinen Puu. Mutta Sauronin aiheuttaman korruption seurauksena kuningas Ar-Pharazôn kaatoi sen. Isildur onnistui pelastamaan yhden Nimlothin hedelmistä. Tästä saivat alkunsa Gondorin Valkoiset Puut.
John Farey

John Fareyta esittävä siluetti Derbyn kaupunginmuseossa
John Farey (1766–1826) oli brittiläinen geologi ja matemaatikko. Hänen suuri teoksensa geologian alalla oli kolmiosainen teos Derbyshiren kallioperästä. Lisäksi hän kirjoitti paljon sarjajulkaisuihin. Monia Fareyn piirtämiä karttoja ja poikkileikkauksia levisi julkaisemattomina kopiona, joten ne vaikuttivat stratigrafisen geologian kehitykseen.
Farey tunnetaan kuitenkin paremmin matematiikassa, Fareyn jono on nimetty hänen mukaansa. Farey esitteli sen artikkelissaan On a curious property of vulgar fractions.
Farey työskenteli vuodesta 1782 alkaen Bedfordin herttuan alaisena tämän laajoilla tiluksilla Bedfordshiressä kartoittaen maaperän kerroksia ja niiden alla olevaa kallioperää maanviljelyksen tarpeisiin. Vuonna 1801 herttua palkkasi stratigrafian kehittäjän William Smithin, ja Farey oppi häneltä paljon. Herttuan kuoltua seuraavana vuonna Farey menetti työpaikkansa ja alkoi tehdä stratigrafisia kartoituksia. Royal Societyn puheenjohtaja Sir Joseph Banks tilasi häneltä Derbyshiren geologisen kartaston, johon piti selvittää paitsi maanviljelykselle otolliset maalajit, myös alueen kallioperää mahdollisen kaivostoiminnan tarpeisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Farey Wikimedia Commonsissa
Veikko Kasslin

| Veikko Ilmari Kasslin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. tammikuuta 1919 Helsingin maalaiskunta
Kuollut: 19. marraskuuta 2021 (102 vuotta) Sumiainen
Ammatti:  Ohutlevyseppä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi 1940, 1941–1942, 1943-1944  Saksa 1942–1943
Palvelusvuodet:  1940–1944
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota talvisota  Itärintama (toinen maailmansota), Operaatio Barbarossa  Jatkosota, Itä-Karjala  Lapinsota, Tornionjokilaakso
Sotilasarvo:  korpraali
Kunniamerkit:  Rautaristi 2.luokka, Vapaudenmitali 1 ja 2 (eli VM1 ja VM2),
Veikko Ilmari Kasslin (9. tammikuuta 1919 Helsingin maalaiskunta – 19. marraskuuta 2021 Sumiainen) oli suomalainen maantiepyöräilijä ja sodan aikana Suomen armeijan lisäksi suomalaisessa SS-vapaaehtoispataljoonassa täydennysmiehenä.
Veikko Kasslin oli Talvisodassa Kevyt osasto 7:n riveissä Suvannossa ja Taipaleenjoella. Jatkosodassa hän oli Ratsuväkiprikaatin viestieskadroonassa. Syksyllä 1942 Kasslin värväytyi nk. täydennysmiehenä suomalaiseen SS-pataljoonaan kiväärimieheksi. Hänen yksikkönsä oli mukana talven 1942-43 aikana käydyissä Kaukasuksen taisteluissa ja Stalingradin pelastusyrityksissä. Suomalaisyksikkö palasi Suomeen kesällä 1943. Kasslin sijoitettiin sen jälkeen Suomessa Viestipataljoona 32:een, jossa hän palveli Jatkosodan lopun ja Lapin sodan aina marraskuun loppuun 1944.
Veikko Kasslin työskenteli sotien jälkeen ohutlevyseppänä. Laajemmin tunnetuksi hän tuli pyöräilijänä edustaen Helsingin Vauhti-Veikkoja. Hän saavutti maantiepyöräilyssä 1948 Suomen mestaruuden ja TUL:n mestaruuden 1945 sekä 1947-1950.
Velipoika Onni oli tunnettu ratapyöräilijä samoin kuin heidän myös ratapyöräilijänä ja yrittäjänä tunnettu Mira Kasslin, jolle Onni ja Veikko Kasslin olivat isosetiä.
Veikko Kemppainen

Onni Veikko Kemppainen (26. joulukuuta 1906 Kemi – 14. heinäkuuta 1982 Kemi) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kemppaisen vanhemmat olivat toimitusjohtaja, kunnallisneuvos Onni Kemppainen ja Eveliina Tiura ja puoliso vuodesta 1943 merkonomi Saimi Aliina Laaksonen. Kemppainen tuli ylioppilaaksi Kemin yhteiskoulusta 1927 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1931. Hän oli Toiminimi O. Kemppaisen Rautakaupan apulaisjohtaja 1931–1938, Rautakauppa O. Kemppainen Oy:n toimitusjohtaja 1938–1960 ja Rauta-Kemppainen Oy:n toimitusjohtaja 1960–1970. Kemppainen oli Kemin kaupunginvaltuuston jäsen 1946–1947 ja 1951–1956 ja hänellä ooli useita muita luottamustehtäviä, kuten Suomen Rauta- ja Koneliikkeiden Yhdistyksen hallitus 1954–1969 ja Pienteollisuustoimikunnan jäsenyys vuodesta 1960. Sotilasarvoltaan Kemppainen oli reservin kapteeni (1944). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1966.
Jokivarsi (Kerava)

| Jokivarsi |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Jokivarsi korostettuna.
Kaupunki:  Kerava
Kaupunginosa nro:  10 
Väkiluku:  121 (31.12.2014)
Jokivarsi on Keravan kymmenes kaupunginosa. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa oli asukkaita 121; koko Keravan asukasluku oli tuolloin 35 317. Keinukallion ulkoilupuisto sijaitsee Jokivarressa.
Alueen eteläpuolella sijaitsee Vantaan samanniminen kaupunginosa.[lähde? ]
Jokivarren koulu (Jämsä)

Jokivarren koulu
Jokivarren koulu oli vuosina 1869–2015 toiminut jämsäläinen alakoulu ja sitä edeltänyt kansakoulu (osoite Kelhänkatu 8, 42100 Jämsä). Jämsän kaupunginvaltuusto päätti kuitenkin lopettaa koulun. Sen oppilaat siirtyivät syksyllä 2015 jatkamaan koulunkäyntiään joen toisella puolella sijainneeseen Vitikkalan kouluun. Koulussa opetettiin loppuvaiheessa luokkia 1–6. Koulun rehtorina toimi vuodesta 2010 lähtien Hannu Reijonen. Koulussa oli 252 oppilasta ja rinnakkaisluokkia on kaksi. Rehtorin lisäksi koulussa työskentelee 14 opettajaa, kaksi koulunkäyntiavustajaa, koulusihteeri ja terveydenhoitaja.
Ensimmäinen Jokivarren koulurakennus rakennettiin 1893. Sitä ennen kouluopetusta oli annettu isojen talojen pirteissä. Vuonna 1921 koulua laajennettiin tiilikoululla ja 1922 rakennettiin uusi päärakennus. Samalla vanhoja luokkatiloja saneerattiin erikoisluokkatiloiksi eli käsityö-, musiikki- sekä kuvaamataitotiloiksi. Oppilasmäärän kasvaessa joitakin erikoisluokkia otettiin käyttöön normaaleiksi luokkatiloiksi. Iltaisin kouluntilat olivat erilaisten iltakäyttäjien, kuten musiikkiopiston käytössä.
Veikko Karvonen (kauppaneuvos)

Veikko Johannes Karvonen (12. toukokuuta 1923 Evijärvi – 29. maaliskuuta 2019 Oulu) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Karvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Oskari Karvonen ja Hanna Kankkonen ja puoliso vuodesta 1945 Maija Särkelä. Karvonen kävi kansakoulun ja  Suomen Osuuskauppakoulun 1946–1947. Hän suoritti myymälätarkastaja- ja liikkeenhoitajakurssit 1951, valistusohjaaja- ja tarkastajakurssin 1952 ja myöhemmin vielä liikkeenjohdon ja johtamistaidon koulutuksia. Karvonen oli Veljekset Mattssonin varastoapulainen Pietarsaaressa 1938–1940 ja Järvikunnan Osuuskaupan palveluksessa Evijärvellä 1945–1947, toimien myymälätarkastajana 1948–1950 ja apulaisjohtajana 1950–1952.
Osuusliike Sisämaan myymälätarkastaja Viitasaarella Karvonen oli 1952–1954, Honkajoen Osuuskaupan toimitusjohtaja 1954–1956, Osuuskauppa Kiven toimitusjohtaja Nurmijärvellä 1956–1957, Järvikunnan Osuuskaupan liikkeenhoitaja 1957–1959, Elimäen Osuuskaupan toimitusjohtaja 1959–1962, Kuusamon Osuuskaupan toimitusjohtaja 1962–1967 ja Etelä-Hämeen Osuusliikkeen toimitusjohtaja Hämeenlinnassa 1967. Hankkijan hallintoneuvoston jäsen Karvonen oli 1965–1967, Oulun konttorin johtaja 1967–1970 ja Pohjois-Suomen yhteistoiminta-alueen aluejohtaja vuodesta 1971. Karvosella oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin alikersantti. Karvonen sai kauppaneuvoksen arvonimen 1981.