stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sami Helenius
Ura > Pelaajaura > Seuraura > Pohjois-Amerikka

Helenius teki kauden päättymisen jälkeen sopimuksen hänet varanneen Calgary Flamesin kanssa. Kaudeksi 1994–1995 hän siirtyi Flamesin AHL-farmiseuraan Saint John Flamesiin. Hän pelasi ensimmäisellä Pohjois-Amerikan kaudellaan 69 ottelua, joissa teki kaksi maalia ja antoi viisi maaliin johtanutta syöttöä. Lisäksi hänelle tuomittiin 217 rangaistusminuuttia. Toisella kaudellaan Helenius sai 68 ottelussa kolme syöttöpistettä sekä 231 minuutin edestä rangaistuksia. Kauden päätteeksi hän pääsi pelaamaan myös kymmenen pudotuspeliottelua.
Kaudella 1996–1997 Helenius pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä. Hän pelasi Calgary  Flamesissa kolme ottelua, joissa sai myös ensimmäisen tehopisteensä syötettyään maalin. Suurimman osan kaudesta hän kuitenkin pelasi jälleen farmissa, jossa hän edusti Saint John Flamesia 72 runkosarjaottelussa tehopistein 5+10=15. Hän keräsi jälleen yli 200 rangaistusminuuttia. Hänet valittiin kauden aikana pelaamaan AHL:n tähdistöottelussa. Kauden 1997–1998 Helenius pelasi kokonaan farmissa. Hän pelasi Saint Johnissa 63 ottelua, minkä lisäksi hän joutui kymmenen pelin ajaksi myös IHL:ään Las Vegas Thunderiin.
Helenius aloitti kauden 1998–1999 Calgaryn organisaatiossa, jossa pääsi pelaamaan neljä NHL-ottelua. Myöhemmin kauden aikana hänet kaupattiin Tampa Bay Lightningiin, jossa hän pelasi myös neljä ottelua tehden NHL-uransa ensimmäisen maalin.
Seuraavaksi kaudeksi 1999–2000 Helenius teki sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa. Hän pääsi pelaamaan joukkueessa 33 ottelua, joissa jäi ilman pisteitä ja keräsi 46 jäähyminuuttia. Hän pelasi kauden aikana myös Avalanchen farmijoukkueessa Hershey Bearsissa. Siellä hän pelasi 12 peliä antaen yhden maaliin johtaneen syötän. Hän pelasi myös yhdeksän pudotuspeliottelua, joissa hänelle tuomittiin 40 rangaistusminuuttia.
Coloradosta Helenius siirtyi Dallas Starsiin, jossa hän pelasi koko kauden 2000–2001, eli 57 ottelua tehopistein 1+2=3. Lisäksi hän pelasi uransa ensimmäisen NHL:n pudotuspeliottelun. Kaudella 2001–2002 Helenius pääsi pelaavaan kokoonpanoon 39 ottelussa. Hän ei saanut yhtään tehopistettä, minkä tähden hän on ainut NHL:ssä pelannut Suomesta lähtöisin oleva pelaaja, joka ei ole kauden alusta lukien tehnyt yhtään tehopistettä 39 ottelussa. Kausi 2002–2003 oli Heleniuksen viimeinen NHL:ssä. Hän pelasi Dallasissa viisi ottelua, jonka jälkeen hänet kaupattiin Chicago Blackhawksiin. Chicagoa Helenius edusti kymmenessä pelissä antaen yhden maaliin johtaneen syötön sekä kärsien 28 rangaistusminuuttia.
Yhteensä Helenius pelasi NHL-uransa aikana 155 ottelua. Hän teki niissä kaksi maalia sekä sai neljä syöttöpistettä. Lisäksi hänelle kertyi yhteensä 260 rangaistusminuuttia. Hän pelasi myös yhden pudotuspeliottelun, jossa jäi pisteittä.
Ura > Pelaajaura > Seuraura > Paluu Suomeen

Helenius lähti Pohjois-Amerikasta siirryttyään kaudeksi 2003–2004 takaisin Suomeen ja Jokereihin, jossa hänet valittiin heti joukkueen kapteeniksi. Paluukaudellaan hän pelasi 55 runkosarjaottelua, joissa sai yhden syöttöpisteen sekä 103 rangaistusminuuttia. Jokereista Helenius siirtyi seuraavaksi kaudeksi Tampereen Ilvekseen, jossa pelasi 53 runkosarja- sekä seitsemän pudotuspeliottelua.
Helenius siirtyi kaudeksi 2005–2006 Lahteen Pelicansin joukkueeseen kaksivuotisella sopimuksella. Hän pelasi 53 ottelua tehden yhden maalin. Samoin seuraavalla kaudella hän pelasi 53 ottelua ja teki yhden maalin. Lisäksi hänelle tuomittiin 126 rangaistusminuuttia. Hän pelasi myös kuudessa pudotuspeliottelussa, joissa hän kärsi yhden kahden minuutin rangaistuksen ja jäi tehopisteittä.
Kahden Pelicansissa pelatun kauden jälkeen Helenius palasi takaisin Jokereihin, joissa hän pelasi 49 runkosarjaottelua. Hänelle tuomittiin peräti 198 rangaistusminuuttia, ja näin ollen hän oli koko liigan rangaistuin pelaaja. Seuraavalla kaudella 2008–2009 Helenius sai tiputettua jäähymääränsä 45 ottelussa 76 minuuttiin.
Helenius aloitti kauden 2009–2010 pelaten Jokereissa. Hänet lainattiin syyskuussa loukkaantumisten vuoksi pulassa olleeseen Pelicansiin kahden ottelun mittaisella sopimuksella. Hän palasi tämän jälkeen Jokereihin, joissa pelasi yhteensä 14 ottelua ennen kuin hänet lainattiin marraskuussa uudelleen Pelicansiin, tällä kertaa koko loppukauden kattavalla sopimuksella. Helenius pelasi Jokereissa 34 ottelua antaen kaksi maaliin johtanutta syöttöä. Kauden päätteeksi Helenius oli toista kertaa urallaan SM-liigan eniten kauden aikana rangaistusminuutteja kerännyt pelaaja. Hänelle tuomittiin Jokereissa ja Pelicansissa yhteensä 192 minuuttia rangaistuksia. Helenius lopetti pelaajauransa kevään jälkeen.
Ura > Pelaajaura > Maajoukkueura

Helenius edusti Suomen maajoukkuetta vuoden 1993 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän antoi turnauksen seitsemässä ottelussa yhden maaliin johtaneen syötön.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen kesti 11 vuotta ennen kuin Helenius pääsi myös aikuisten maajoukkueeseen maailmanmestaruuskilpailuja edeltäneellä maajoukkueleirillä. Helenius valittiin mukaan Suomen lopulliseen joukkueeseen vuoden 2003 maailmanmestaruuskilpailuihin. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua jääden niissä ilman tilastomerkintöjä.
Myöhemmin Helenius on esiintynyt Suomen maajoukkuepaidassa kahdesti Euro Hockey Tour -turnauksessa kausien 2003–2004 sekä 2006–2007 aikana. Varsinaisissa arvokisoissa hän ei kuitenkaan enää pelannut.
Ura > Valmennusura

Kaudeksi 2010–2011 Helenius siirtyi Suomi-sarjassa pelaavan HC Keski-Uusimaan valmentajaksi. Hän valmensi joukkueessa kuitenkin vain yhden kauden ajan. Tämän jälkeen hän on valmentanut Jokerien C-junioreita sekä Viron alle 18- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueita. Kesällä vuonna 2022 Helenius solmi 1+1-vuotisen sopimuksen KooKoon valmennusryhmään KJT Haukkojen organisaatiosta. Keväällä 2024 pesti päättyi Kouvolassa.
Ura > Opettajanura

Sami Helenius aloitti koulunkäyntiavustajana Keravalla vuonna 2010. Tämän jälkeen hän on tehnyt määräaikaisuuksia eri kouluihin ja opettanut ainakin teknistä työtä. Hän on toiminut teknisen työn opettajana Vantaalla Ruusuvuoren koulussa sekä Mikkolan koulussa ja sen jälkeen Järvenpäässä Koivusaaren koulussa.
Muuta

Heleniuksen poika Samuel Helenius pelaa jääkiekkoa NHL-sarjassa.
Helenius valittiin kunnallisvaaleissa 2008 Järvenpään kaupunginvaltuustoon Kansallisen Kokoomuksen listalta. Hän sai 155 ääntä. Helenius julkaisi Kasino Curt -sivuston 25. lokakuuta 2017.
Helenius osallistui Selviytyjät Suomi 2022 -tositelevisio-ohjelmaan. Hän voitti kilpailun.
Helenius osallistui heimopäälikkönä Selviytyjät Suomi 2024 -tositelevisio-ohjelmaan.
Kirjallisuutta

Suutari, Jukka: Sami Helenius; Seitsemäs puolustaja.  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28983-3
Aiheesta muualla

Sami Helenius Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Sami Helenius Eurohockey.com. (englanniksi)
Helenius sivustolla jatkoaika.com
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2003
1 Lehtonen |
2 Kiprusoff |
3 Nummelin (A) |
4 Timonen |
5 Helenius |
6 Väänänen |
7 Berg |
8 Selänne (A) |
9 Lydman |
10 Pirnes |
11 Koivu (C |)
12 Jokinen |
14 Hagman |
16 Peltonen |
17 Kallio |
18 Virta |
20 Miettinen |
22 Eloranta |
23 Santala |
29 Pirjetä |
30 Hurme |
31 Nurminen |
32 Rintanen |
36 Ylönen |
44 Niinimaa |
Valmentaja Hannu Aravirta
Rzeszówin lentoasema

Yhdysvaltain ulkoministeri Antony Blinken Rzeszówin kansainvälisellä lentoasemalla 5. maaliskuuta 2022.
Rzeszówin kansainvälinen lentoasema (IATA: RZE, ICAO: EPRZ), myös Rzeszów-Jasionkan lentoasema, maaliskuusta 2024 Rzeszów-Jasionka Ulman perheen lentoasema (puol. Port Lotniczy Rzeszów - Jasionka im. Rodziny Ulmów) on Puolan Ala-Karpatian voivodikunnan keskuskaupunki Rzeszówin pohjoispuolella, Rzeszówin piirikunnan Jasionkan kylässä sijaitseva kansainvälinen lentoasema. Vuonna 2021 lentoasemaa käytti 730 000 matkustajaa.
Lentoasema on Puolan valtiovarainministeriön omistuksessa Polish Airports -yhtiön (“Polskie Porty Lotnicze”, PPL) ja sen emoyhtiönä toimivan Centralny Port Komunikacyjny (CPK) -sijoitusyhtiön välityksellä.
Uudessa lentoaseman nimessä Ulman perhe (puol. Rodzina Ulmów) viittaa puolalaiseen Józef ja Wiktoria Ulmaan ja heidän seitsemään lapseensa. Roomalaiskatoliseen kirkkoon kuulunut perhe suojeli toisen maailmansodan aikana kahta juutalaisperhettä kotitilallaan Markowan kylässä joutumasta keskitysleireihin natsien vallan aikana. 24. maaliskuuta 1944 natsit avustajineen kuitenkin surmasivat ensin juutalaisperheet, sitten Ulman perheen lapsineen. 80 vuotta tragedian jälkeen presidentti Andrzej Duda ja perheen autuaaksijulkistamista edistänyt katolisen kirkon kardinaali Marcello Semeraro nimesivät Rzeszówin lentoaseman Ulman perheen muistoksi.
Lentojen määrä on sittemmin lisääntynyt. Rzeszówin kansainvälisestä lentoasemasta on tullut logistisesti tärkeä solmupiste Ukrainan rajan läheisyytensä vuoksi. Lentokenttä on osin yhdysvaltalaisten sotilaiden turvaama ja sitä suojaamaan on tuotu muun muassa Patriot-ilmatorjuntajärjestelmiä. Lentoasemaa on käytetty myös Ukrainaan suuntautuneiden kansainvälisten valtiovierailujen lentoasemana, josta vieraat ovat jatkaneet Ukrainaan pintateitse. Lentoaseman uudesta merkityksesestä kertoo osaltaan myös, että Puola on pidättänyt lentoaseman läheisyyteen kymmeniä kameroita asentaneita ihmisiä Venäjän hyväksi tehdystä vakoilusta epäiltynä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rzeszówin lentoasema Wikimedia Commonsissa
Lentoaseman kotisivut (englanniksi) (rzeszowairport.pl)
Anton Salakari

Anton Adolf Salakari.
Anton Adolf Salakari (oik. Lagerström, 11. huhtikuuta 1859 – 2. tammikuuta 1917) oli suomalainen työväenliikkeen aktiivi ja sosialidemokraatti. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli muurari, mutta Salakari toimi myös Tampereen työnvälitystoimiston ensimmäisenä johtajana. Vuoden 1905 suurlakon aikana hänet valittiin Tampereen suurlakkokomitean puheenjohtajaksi.
Elämä

Tampereen Ulkotyöväenyhdistyksen jäseniin kuulunut Salakari oli vuonna 1898 perustamassa Kansan Lehteä julkaissutta Tampereen Työväen Sanomalehti Osakeyhtiötä. Hän kuului sen suurimpiin osakkaisiin yhdessä toimittaja Kaarlo Sandelinin (myöh. Salmela) sekä Akusti Vuorelan kanssa. Maaliskuussa 1904 Tampereen kaupunginvaltuusto nimitti Salakarin vastaperustetun Tampereen kunnallisen työnvälitystoimiston johtajaksi ja hän toimi aluksi myös sen ainoana työntekijänä.
Tampereen kaupunginvaltuustoon Salakari valittiin ensimmäisen kerran vuoden 1901 kunnallisvaaleissa. Hän oli Suomen Työväenpuolueen ehdokkaana, vaikka äänestikin itse Suomalaisen puolueen listaa, josta vaalien jälkeen sai ankaraa kritiikkiä Kansan Lehteen kirjoittaneelta Yrjö Mäkeliniltä. Vuoden 1905 valtiopäivämiesvaaleissa Salakari oli työväenpuolueen ja nuorsuomalaisten yhteislistan ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi. Loka–marraskuussa 1905 Salakari toimi Tampereen suurlakkokomitean puheenjohtajana ja hän oli myös ensimmäinen kuuluisan Punaisen julistuksen allekirjoittajista. Lakon päättymisen jälkeen Salakari osallistui marraskuun lopussa 1905 Tampereella järjestettyyn SDP:n ylimääräiseen puoluekokoukseen.
Tammikuussa 1917 57-vuotiaana kuollut Salakari on haudattu Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle.
Antti Rissanen (ampuja)

Antti Rissanen (28. huhtikuuta 1931 Tuusniemi – 7. marraskuuta 2019) oli suomalainen kivääriampuja.
Rissanen sijoittui Tokion olympialaisissa 1964 vapaakiväärin täysottelussa kymmenenneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti sotilaskiväärin joukkuekilpailussa pronssia vuonna 1962.
Rissanen edusti kotimaassaan Haminan Ampumaseuraa. Rissanen valittiin vuonna 1959 Kymenlaakson parhaaksi uheilijaksi. Vuonna 1961 hän ampui sotilaskiväärillä Pohjoismaiden mestaruushopeaa Oslossa norjalaisen Axel Marthinsenin jälkeen. Maaotteluissa Rissanen edusti Suomea Neuvostoliittoa, Länsi-Saksaa ja Ruotsia vastaan. Suomen mestaruuteen Rissanen ylsi sotilaskiväärillä vuosina 1959 ja 1962, ollen lisäksi paras makuulta ja pystystä vuonna 1959 sekä polvelta 1962. Hänellä oli kahdeksan Puolustusvoimain mestaruutta, sotilas- ja vapaakiväärin kultamerkit Kairon MM-kilpailuista sekä SAL:n suurmestariluokka pienois-, sotilas- ja vapaakiväärillä.
Rissanen oli ammatiltaan ylivääpeli ja hänen kotikuntansa oli Hamina. Rissanen harrasti hiihtoa ja voimistelua.
Niko Saarela

| Niko Saarela |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Niko Pietari Saarela
Syntynyt: 28. helmikuuta 1972 (ikä 52) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1982–
Merkittävät roolit:  Useita rooleja (Vintiöt) Matti Takkunen (Pahat pojat) Oskari Kivivuori (Täällä Pohjantähden alla)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Niko Pietari Saarela (s. 28. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Saarela on kiinnitettynä näyttelijänä KOM-teatterissa. Hän valmistui Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön koulutusohjelmasta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1998. Niko Saarelan isä on näyttelijä Erkki Saarela.
Saarela tunnetaan muun muassa rooleistaan Aleksi Mäkelän elokuvassa Pahat pojat sekä Saara Saarelan (ei sukua) elokuvassa Väärät juuret. Hän näytteli Vintiöt-televisiosarjassa, jota käsikirjoitti yhdessä Kari Hietalahden kanssa. Saarela näytteli myös rikospoliisin roolin Nelosen draamasarjassa Mustat lesket.
Saarela on näytellyt myös teatterissa. Vuonna 2001 hän esitti Suomen Kansallisteatterissa Kullervon roolin. Vuonna 2008 hän näytteli Helsingin kaupunginteatterissa Missä kuljimme kerran -näytelmässä Allan Kajanderin roolin. Hän on ollut mukana useissa KOM-teatterin näytelmissä ja tehnyt sinne myös runoesityksiä. Hän näytteli vierailijana Julian Assangen roolin Helsingin kaupunginteatterissa 12. joulukuuta 2013 ensi-iltansa saaneessa näytelmässä Verkossa – Wikileaksin nousu ja tuho.
Poliittiselta suuntaukseltaan Saarela on vasemmistolainen. Hän näytteli yhdessä Olavi Uusivirran kanssa Mike Pohjolan ohjaamassa ja käsikirjoittamassa vasemmistoliiton humoristisessa vaalivideossa "Leftia Solutions".
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1977 | Ottakaa varas kiinni! | poika |
| 1982 | Kuningas jolla ei ollut sydäntä | taikurin oppipoika |
| 1984 | Raw War |  |
| 1987 | Nonstop | lapsi |
| 1988 | Uimataidoton | pikkuveli |
| 1989 | 1249 km | Pekka |
| 1989 | Musta enkeli | hyökkääjä |
| 1992 | Veturimiehet heiluttaa | Tiki |
| 1993 | Romanovin kivet | kuriiri |
| 1994 | Vääpeli Körmy – taisteluni | ruotsalainen sotilas |
| 1994 | Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat | hotellin vastaanottovirkailija |
| 1998 | Veera |  |
| 1998 | Anna muisto | Kauko |
| 2001 | Klassikko | 1. poliisi |
| 2003 | Pahat pojat | Matti Takkunen |
| 2004 | Vares – yksityisetsivä | sotapoliisi |
| 2004 | Keisarikunta | Kauppinen |
| 2005 | The Official Rare Exports Inc. Safety Instructions |  |
| 2006 | Matti | baarimikko / Jens Weissflog |
| 2007 | V2 – Jäätynyt enkeli | teatteriohjaaja |
| 2009 | Väärät juuret | Sakari |
| 2009 | Täällä Pohjantähden alla | Oskari Kivivuori |
| 2010 | Sisko tahtoisin jäädä | Tero |
2011: Tarkastaja
| 2017 | Yösyöttö | Ilkka Reponen |
| 2019 | Baby Jane | Eero |
| 2019 | Tarhapäivä | Ilkka Reponen |
| 2020 | Le Café de mes Souvenirs | Tapani |
| 2021 | Vuosisadan häät | Kristo |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1983 | Velipuolikuu | monia rooleja |
| 1984 | ÄWPK – Älywapaa palokunta |  |
| 1992 | Huomenna on paremmin |  |
| 1994–1995 | Vintiöt | useita rooleja |
| 1995 | Samppanjaa ja vaahtokarkkeja | Riku Vaara |
| 1995 | Mahdottoman tavallinen Jorma Laine |  |
| 1996 | Kadonnut veljeni | Muilu |
| 1996 | Nortia | talonmiehen poika |
| 1997 | Kadonnut kirje | Muilu |
| 1997 | Kadonnut näky | Muilu |
| 1997 | Trabant Express | monia rooleja |
| 1998 | Pappia kyydissä | Jakke |
| 1999 | Laura Wou! | oma itsensä / monia muita rooleja |
| 2001 | Muodollisesti pätevä | hiplaaja |
| 2002 | Yhteinen huone |  |
| 2002 | Kylmäverisesti sinun | Antti Järvinen |
| 2003 | Vintiöt – Ten Years After | useita rooleja |
| 2004 | Käenpesä | Sihvonen |
| 2005 | Tahdon asia | meklari |
| 2006 | Studio Impossible | useita rooleja |
| 2006 | Teräsvilla – Hevimatka navetan nurkasta Tavastian lavalle | Pykäläinen |
| 2010 | Pimeän puolella | Carlos Ponzi |
| 2014–2016 | Mustat lesket | Petri Inkinen |
| 2014 | Ihan sama | Poliisi Aapo |
| 2015 | Koukussa | Tuomas Kurkela |
| 2016 | Roba | Leo |
| 2018 | Hyvät katsojat | oma itsensä |
| 2019 | Aktivistit | virastopäällikkö |
| 2020 | Paratiisi | Lauri Syväri |
| 2020 | Kalifornian kommando |  |
| 2020 | Downshiftaajat | Pöre |
Filmografia > Käsikirjoitukset

| Vuosi | Televisiosarja |
| --- | --- |
1994–1995: Vintiöt
2003: Vintiöt – Ten Years After
2006: Studio Impossible
2006: Teräsvilla – Hevimatka navetan nurkasta Tavastian lavalle
Filmografia > Teattereissa

Suomen Kansallisteatteri
Helsingin Kaupunginteatteri
Lahden kaupunginteatteri
Tampereen Työväen Teatteri
Teatteri Jurkka
Ryhmäteatteri
KOM-teatteri
Huntington

Huntington voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Paikkoja

Huntington, kaupunki Indianassa Yhdysvalloissa
Huntington, kaupunki Länsi-Virginiassa Yhdysvalloissa
Huntington, kunta New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa
Huntingtonin piirikunta, piirikunta Indianassa Yhdysvalloissa
Sukunimenä

Geoffrey Huntington (oik. William J. Mann, s. 1963), yhdysvaltalainen kirjailija
George Huntington (1850–1916), yhdysvaltalainen lääkäri, jonka mukaan on nimetty Huntingtonin tauti
Maria Huntington (s. 1997), suomalainen moniottelija
Rosie Huntington-Whiteley (s. 1987), brittiläinen malli ja näyttelijä
Sam Huntington (s. 1982), yhdysvaltalainen näyttelijä
Samuel P. Huntington (1927–2008), yhdysvaltalainen politiikan tutkija
Hilaire Deprez

Hilaire Deprez
Hilaire Walter Deprez (25. helmikuuta 1922 Kortrijk – 15. syyskuuta 1957) oli belgialainen meloja. Hän sijoittui vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa kahdeksanneksi 10 000 metrin kajakkikaksikoissa. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hän jäi 10 000 metrin kajakkiyksiköissä 11. sijalle.
Juhani Laitinen

Kauko Juhani Laitinen (2. huhtikuuta 1934 Kotka – 1. syyskuuta 2013 Kotka) oli suomalainen metsänhoitaja ja poliitikko. Hän oli kahteen otteeseen (1979–1983 ja 1987–1991) kokoomuksen kansanedustaja Kuopion läänin vaalipiiristä. Laitinen oli presidentin valitsijamies vuosien 1978, 1982 ja 1988 vaaleissa. Hän oli Varkauden kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1985–1987 ja Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1988–1991.
Laitinen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 Kymin yhteiskoulusta, suoritti metsänhoitajan tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1959 ja valtion virkatutkinnon vuonna 1960. Uransa alussa hän työskenteli muun muassa metsänhoitajana metsäntutkimuslaitoksen arviointiosastolla Helsingissä (1960) ja Keskusmetsälautakunta Tapion koulutusosastolla (1960–1961). Vuosina 1961–1986 hän toimi eri tehtävissä A. Ahlström Oy:n metsäosastolla Varkaudessa, vuosina 1983–1986 hallintopäällikkönä. Vuosina 1982–1986 hän oli Enso-Gutzeitin maankäyttöpäällikkö ja työskenteli yhtiön Imatran metsäosastolla vuosina 1987–1996.
Laitinen harrasti myös radioamatööritoimintaa 1950-luvun alusta lähtien tunnuksilla OH5OV ja OH7OV.
Aiheesta muualla

Juhani Laitisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1979–1983 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (47):  Aaltio  Hakala  Hetemäki-Olander  Hokkanen  Holvitie  Häikiö  Ihamäki  Impiö  Jaatinen  A. Jokinen  P. Jokinen  Järvenpää  Kanerva  Kauppi  Koppanen  Kuuskoski (1979–1980)  Laitinen  Lampinen  Lattula  Laurila  Linkomies-Pohjala  Louvo  Löyttyniemi  Miettinen  Mikkola  Mäki-Hakola  Mäkynen  Mörttinen   Nikkilä  Pelttari  Perho  Pesola  Petäjäniemi  Pohjala  Pukkio  Puolanne  Pystynen  Rihtniemi-Koski (1979–1981†)  Saarikoski  Salolainen  Sillantaus  Särkijärvi (1981–1983)  Torikka  Ursin  Valo  Viljanen  Vänskä  Zyskowicz 
↑  Eeva Kuuskoski erosi kokoomuksen eduskuntaryhmästä 1980 ja liittyi Keskustan eduskuntaryhmään.  1 2  Irma Rihtniemi-Koski kuoli kesken vaalikauden 6. tammikuuta 1981.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Ala-Harja  Antvuori  Dromberg  Hetemäki-Olander  Hilpelä  Hokkanen  Holvitie  Häkämies  Ikkala  Jouppila  Junnila (1990–1991)  Järvenpää  Jääskeläinen  Kanerva  Kohijoki  Korkia-Aho  Kärhä  Lahtinen  Laitinen  Lamminen  Laurila  Linnainmaa  Louvo  Miettinen  Mäki-Hakola  Mörttinen  Niinistö  Perho  Pesola  Pietikäinen  Pohjanoksa  Puolanne  Pystynen  Rauramo  Rusanen  Saastamoinen  Salolainen  Sasi  Savela  Siitonen (1987–1990)  Suominen  Särkijärvi  Taina  Tiuri  Turunen  Uosukainen  Valli  Valo  Varpasuo  Vastamäki  Viinanen  Viljanen  Zyskowicz 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Luettelo vuonna 1900 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1900 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

1. tammikuuta – Edgar Leopold Layard, brittiläinen ornitologi (s. 1824)
3. tammikuuta – Dmitri Grigorovitš, venäläinen kirjailija (s. 1822)
5. tammikuuta – Henry Tracey Coxwell, englantilainen ilmailija (s. 1819)
5. tammikuuta – Carl Fredrik Forsman, suomalainen tuomari, esittelijäsihteeri, valtiopäivämies, varatuomari ja valtioneuvos (s. 1820)
8. tammikuuta – Johan Parviainen, suomalainen kauppias, teollisuusmies ja kauppaneuvos (s. 1834)
8. tammikuuta – Henrik Svanberg, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1826)
11. tammikuuta – James Martineau, englantilainen filosofi, teologi ja professori (s. 1805)
11. tammikuuta – Fredrik Sterky, ruotsalainen ammattiyhdistysjohtaja (s. 1860)
13. tammikuuta – Peter Waage, norjalainen kemisti (s. 1833)
20. tammikuuta – Richard Doddridge Blackmore, englantilainen kirjailija (s. 1825)
20. tai 21. tammikuuta – Zacharias Cleve, suomalainen kasvatustieteilijä, kasvatustieteiden professori, rehtori ja valtiopäivämies (s. 1820)
20. tammikuuta – John Ruskin, englantilainen kirjailija, runoilija, taidemaalari ja taidekriitikko (s. 1819)
22. tammikuuta – David Edward Hughes, brittiläis-yhdysvaltalainen keksijä (s. 1831)
26. tammikuuta – Agnes Börjesson, ruotsalainen taidemaalari (s. 1827)
26. tammikuuta – Carl Sjöberg, ruotsalainen säveltäjä ja lääkäri (s. 1861)
31. tammikuuta – Johan Carl Emil af Frosterus, suomalainen tuomari, senaattori, valtiopäivämies, varatuomari, Vaasan hovioikeuden presidentti 1890–1900, valtioneuvos ja todellinen valtioneuvos (s. 1830)
Helmikuu

1. helmikuuta – Bernard Altum, saksalainen roomalaiskatolinen pappi, eläintieteilijä ja metsäntutkija (s. 1824)
6. helmikuuta – William Wilson Hunter, skotlantilainen tilastotieteilijä ja historioitsija (s. 1840)
6. helmikuuta – Pjotr Lavrov, venäläinen anarkisti, filosofi, kirjailija ja sosiologi (s. 1823)
9. helmikuuta – Richard W. Thompson, yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, edustajainhuoneen jäsen ja Yhdysvaltain laivastoministeri 1877–1880 (s. 1809)
12. tai 15. helmikuuta – Adrien René Franchet, ranskalainen kasvitieteilijä (s. 1834)
16. helmikuuta – Julius Schrader, saksalainen taidemaalari (s. 1815)
21. helmikuuta – Charles Piazzi Smyth, brittiläinen tähtitieteilijä, Skotlannin Astronomer Royal, pyramidologi ja professori (s. 1819)
26. helmikuuta – Sofia Hagman, suomalainen kansakoulunopettaja ja Suomen ensimmäisen kansanopiston perustaja ja johtaja 1889–1900 (s. 1842)