stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sanni

| Sanni |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  11. elokuuta
– ruotsinkielinen:  11. elokuuta
– ortodoksinen:  23. huhtikuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Sannie
Nimen alkuperä:  Susanna tai Aleksandra
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sanni on suomalainen naisen etunimi. Nimi on muunnelma Susannasta tai Sandrasta.
Susannan alkuperä on heprean liljaa merkitsevässä sanassa. Sandra puolestaan juontaa Aleksandrasta, jonka taustalla on ”puolustavaa miestä” merkitsevä kreikkalainen miehen nimi Alexandros.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Sanni-nimen suosio on vaihdellut eri vuosikymmeninä. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 11 295 Sanni-nimistä naista.
Tunnettuja Sanneja

Sanni Ahola (s. 2000), jääkiekkomaalivahti
Sanni Alatalo (s. 1997), maastohiihtäjä
Sanni Franssi (s. 1995), jalkapalloilija
Sanni Grahn-Laasonen (s. 1983), Kokoomuksen kansanedustaja ja ministeri
Sanni Haahdenmaa (s. 1982), näyttelijä
Sanni Hakala (s. 1997), jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
Sanni Halttunen, näyttelijä ja televisiotuottaja
Sanni Hautakangas (1889–1979), helluntailainen evankelista
Sanni Klemelä (s. 1990), kestävyysjuoksija
Sanni Koivuranta, o.s. Leinonen (s. 1989), alppihiihtäjä
Sanni Koli (s. 2000), salibandyn pelaaja
Sanni Kurkisuo (s. 1993), laulaja ja näyttelijä
Sanni Lehtinen (s. 1993), opiskelija- ja mielenterveysvaikuttaja
Sanni Nieminen (s. 1991), salibandyn pelaaja
Sanni Ojanen (s. 2000), jalkapalloilija
Sanni Orasmaa (s. 1972), jazz-muusikko
Sanni Paatso (s. 2002), lapsinäyttelijä
Sanni Pajasmaa (s. 1999), seitsenottelija
Sanni Purhonen (s. 1983), runoilija, toimittaja, kirjallisuuskriitikko ja vammaisaktivisti
Sanni Rantala (s. 2002), jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
Sanni Rautala, sulkapalloilija
Sanni Saarinen (s. 1994), moukarinheittäjä
Sanni Sadetuuli Saarinen, kasvatustieteilijä ja yksi Tiedenaiset-yhteisön perustajista
Sanni Salminen, Mallikoulu -tosi-tv-sarjan voittaja vuonna 2006
Sanni Seppo (s. 1960), valokuvataiteilija
Sanni Suhonen (s. 1969), pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja
Sanni Syrjälä (s. 1998), pesäpalloilija
Sanni Turtola (1917–2012), kuulantyöntäjä
Sanni Uimarihuhta (s. 2002), salibandyn pelaaja
Sanni Utriainen (s. 1991), keihäänheittäjä
Sanni Vanhanen (s. 2005), jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
Sanni Ylimäki (s. 1987), pesäpalloilija
Kuvitteellisia Sanneja

Sanni (engl. Sunni), hahmo animaatiosarjassa Kummikarhut
Sanni, ihailun kohde Ripsipiirakka-yhtyeen samannimisessä kappaleessa
Sanni, Tuija Halosen esittämä päähenkilö elokuvassa On lautalla pienoinen kahvila (1952)
Sanni, Sydney, hahmo amerikkalaisessa animaatiosarjassa Jetron matkaan
Sanni Kivivuori, o.s. Silander, hahmo Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla
Sanni Mertala, Toini Vartiaisen roolihahmo elokuvassa Hevoshuijari (1943)
Sanni Pohjonen (ent. Taalasmaa), Salatut elämät -sarjan hahmo
Sanni Sateenkaari, Rainbow Ruby, samannimisen eteläkorealaisen televisiosarjan päähenkilö
Savotan Sanni, Matti Jurvan samannimisen kupletin (1938) hahmo
Heikki Sappinen

Heikki Juhani Sappinen (5. lokakuuta 1946 Turku – 1. toukokuuta 2009) oli suomalainen telinevoimistelija.
Méxicon 1968 olympialaisissa Sappinen sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi, 12-ottelussa 40:nneksi ja erikoistelineillä parhaimmillaan renkailla 23:nneksi. MM-kilpailuihin hän osallistui vuosina 1966 ja 1970 sekä EM-kilpailuihin vuonna 1967.
Sappinen edusti kotimaassa Turun Urheiluliittoa. Hän voitti Suomen mestaruuden moniottelussa vuonna 1969, permannolla vuosina 1964 ja 1970 sekä renkailla ja hypyssä vuosina 1968 ja 1970. Hänen isänsä Simo Sappinen oli tunnettu voimistelun järjestöihminen. Hänen sisarensa Tuovi Cochrane ja Marja Ekman sekä serkkunsa Anneli Sappinen olivat myös maaotteluvoimistelijoita.
Santeri Dahlia

Santeri Dahlia (29. toukokuuta 1994 Iisalmi – 9. lokakuuta 2024) oli raviurheilussa menestynyt suomenhevosori. Se oli vaaleanpunarautias ja 158 cm korkea. Oriin kasvatti Kauko Kauhanen. Santeri Dahlian isä oli vuonna 1991 Pohjoismaiden mestaruuden voittanut Teme.
Santeri Dahlia starttasi 127 kertaa (1998–2007), joista voitti 62. Voittosummaksi jäi 453 873 euroa ja ennätykset 20,5 aly ja 22,9 ke.
Santeri Dahlia voitti Jukka-Pekka Kauhasen ohjastamana ravikuninkuuden vuosina 2001, 2002 ja 2005.. Muita merkittäviä voittoja olivat Suur-Hollola-ajo 2002 ja Pelimanni-ajo 2005. Ikäluokkakilpailuista se oli Derbyfinaalissa toinen 1999.
Santeri Dahlia nimettiin vuoden hevoseksi 2002. Vuoteen 2015 mennessä Santeri Dahlialle oli syntynyt 127 jälkeläistä.
| --- | --- |
Isä: Teme: ii: V.T. Ajatus
Isä: Teme: ie: Marine
Emä: Suikun-Likka: ei: Suikku
Emä: Suikun-Likka: ee: Lissan Likka
Aiheesta muualla

Santeri Dahlia Sukupostissa
Santeri Dahlia Hippoksen tietokannassa[vanhentunut linkki]
Sanojen synty

| Sanojen synty |
| --- | --- |
Kirjailija:  Veijo Meri
Kieli:  suomi
Genre:  suomen kieli, etymologia
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1982 (uusittu laitos 1985)
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  288 (uusittu laitos 1985: 475)
ISBN:  951-20-2364-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sanojen synty on Veijo Meren kirjoittama suomen kielen etymologinen sanakirja. Se on ensimmäinen ns. kansantajuinen suomen kielen etymologinen sanakirja. Sen teksti on kirjoitettu elävästi kaunokirjalliseen tyyliin. Sen on kustantanut Gummerus. Ensimmäinen painos ilmestyi 1982, ja sen jälkeen sitä on uudistettu kahteen otteeseen. Vuonna 1985 teoksesta julkaistiin uudistettu, kuvitettu painos, joka saavutti suuren suosion kansantajuisesti ja hauskasti laadittuna etymologisena sanakirjana. Siinä on 3 000 hakusanaa, enemmän kuin aikaisemmissa painoksissa. Vuosina 2002 ja 2004 tästä laitoksesta julkaistiin uusintapainokset. Teoksen kuvat ovat Simo Suoniemen suomalaisista keskiaikaisista lähteistä löytämiä ja piirtämiä.
Kritiikkiä

Kielitieteilijöiltä Sanojen synty sai varauksellisen vastaanoton, sillä se ei ole kaikilta osin tieteellinen teos. Kirja sisältää Meren omia ajatuskehitelmiä, joita kirjaa lukeva maallikko ei useimmiten pysty erottamaan oikeista etymologiaselityksistä. Osassa kirjan oikeista etymologiaselityksistä esiintyy epätieteellistä termistöä. Lisäksi Sanojen synnyn hakusanavalikoima painottuu suhteettoman paljon lainasanoihin. Meri itsekin tunnustaa kirjan esipuheessa, ettei hänen kirjansa ole millään tavalla tieteellinen eikä täydellinen ja että se on amatöörin amatööreille tekemä. Kaisa Häkkinen kirjoitti Sananjalka-lehdessä:
»...johdannon varauksista huolimatta maallikko saattaa erehtyä pitämään teosta tieteellisen etymologisen sanakirjan kansantajuisena mutta asiallisesti samanveroisena versiona. Kaunokirjallisena erikoisuutena Sanojen synty on joka tapauksessa tutustumisen arvoinen.»
Kirjallisuutta

Meri, Veijo: Sanojen synty: Etymologinen sanakirja.  Jyväskylä:  Gummerus, 1982 (3. painos 1983).  ISBN 951-20-2364-4
Meri, Veijo: Sanojen synty.  (Uudistettu laitos, 4. täydennetty painos. Kuvittanut Simo Suoniemi)  Helsinki:  Jyväskylä Gummerus, 1985.  ISBN 951-20-2707-0
Meri, Veijo: Sanojen synty: Suomen kielen etymologinen sanakirja.  (3. kokonaan uusittu laitos)  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1991.  ISBN 951-20-3777-7
Meri, Veijo: Sanojen synty.  (6. painos (4., täydennetty painos 1985))  Helsinki:  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6204-6
Samothrake (kaupunki)

| Samothrake> Σαμοθρᾴκη |
| --- | --- |
 Samothraken muureja.
Sijainti
 Samothrake
Koordinaatit:  40°30′05″N, 25°31′57″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Palaiópoli, Samothráki, Évros, Itä-Makedonia ja Traakia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Aiheesta muualla
  Samothrake Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Samothrake (m.kreik. Σαμοθρᾴκη, Samothrākē, joon.kreik. Σαμοθρῄκη, Samothrēkē, myös Σάμος (Θρηικίη), Samos (Thrēikiē) eli ”(Traakian) Samos”; lat. Samothrace, Samothraca, Samothracia) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä saarella (nyk. Samothráki) Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä Palaiópolin kylää.
Samothraken saari oli alun perin traakialaisten asuttama. Kreikkalaiset asuttivat sen viimeistään 500-luvulla eaa. Kaupunki tunnettiin erityisesti sen Suurten jumalten pyhäköstä.
Maantiede

Samothraken poliksen kaupunkikeskus sijaitsi samannimisen saaren pohjoisrannikolla nykyisen Palaiópolin kylän lähellä. Samothraken saari sijaitsi Egeanmeren pohjoisosassa Traakian edustalla vastapäätä Hebros-joen suuta. Sen eteläpuolella sijaitsi Imbros ja lounaispuolella Lemnos. Plinius vanhempi arvioi etäisyyden saarelta Traakian rannikolle 38 roomalaiseksi mailiksi, ja laski saaren itsensä ympärysmitaksi 32 mailia. Pseudo-Skylaks luki Samothraken saaren osaksi Traakiaa. Strabon luki sen Makedonian ja Traakian edustan saariin.
Suuren osan Samothrakesta muodosti saaren kokoon nähden korkea Saoke-vuori (nyk. Sáos eli Fengári). Saarella oli vain vähän satamapaikkoja, ja siksi Plinius kutsuu sitä ilmaisulla ”kokonaan satamaton saari” (insula importuosissima omnium). Pseudo-Skylaks kuitenkin mainitsee siellä olleen sataman, joka oli mahdollisesti sama paikka, jonka Livius mainitsee nimelle Demetrion (lat. Demetrium). Saaren katsottiin jossakin vaiheessa pienentyneen Hellespontokselta vyöryneiden vesien vuoksi. Tämä ajatus voi perustua joihinkin varhaisina aikoina tapahtuneisiin luonnonmullistuksiin. Homeros mainitsee saaren metsien peittämänä.
Samothraken kaupunkivaltion haltuun kuului koko saari, eikä siellä ollut muita poliksia. Näin sen pinta-ala oli ainakin saaren pinta-alan verran eli 178 neliökilometriä. Laajimmillaan kaupunkivaltion haltuun kuului kuitenkin peraia-alueita myös mantereen puolelta Traakiasta. Kyseisellä alueella sijaitsivat ainakin polikset Drys, Mesembria, Sale ja Zone sekä linnoitus nimeltä Kharakoma.
Historia > Esihistoria ja mytologia

Samothrake on ollut asuttu viimeistään neoliittisella ja pronssikaudella. Historiallisen ajan alussa sen väestö oli traakialaisia. Saaren kreikkalaisen asutuksen syntyvaiheet olivat antiikin aikana epäselviä, ja Strabon ja Pausanias yrittivät selittää sen nimen, ”Traakian Samos”, yhteyttä Samokseen. Pausaniaan mukaan Samothrake olisi ollut Joonian samoslaisten siirtokunta Traakiassa. Toisten mukaan nimi olisi taas peräisin siitä, että saarta asuttivat ensin traakialaiset ja sitten samoslaiset. Strabon sanoo, että se olisi saattanut saada nimensä traakialaisesta Saioi-heimosta. Myös Pseudo-Skymnoksen mukaan samoslaisia olisi muuttanut Samothrakelle jossakin välissä.
Nykyisin katsotaan, että sana samos (σάμος) on tarkoittanut mitä tahansa korkeampaa kohtaa lähellä merta. Siksi se esiintyy paitsi Samoksen ja Samothraken myös Kefallenian nimessä, sillä sekin tunnettiin antiikin aikana Samoksena. Samothraken muiksi varhaisiksi nimiksi mainitaan Dardania, Elektris, Melite, Leukosia ja Leukania. Diodoros Sisilialainen sanoo sen asukkaiden olleen autoktoonisia, ja käsittelee heidän kielensä erikoispiirteitä sekä saaren kultteja. Samothrake tunnetaan erityisesti arvoituksellisesta kabiirien kultista. Herodotos sanoo, että Samothraken asuttivat ensimmäisenä Ateenasta paenneet pelasgit, jotka myös toivat kultin sinne.
Homeros kuvaa, kuinka Poseidon käytti Samothraken Saoke-vuorta valtaistuimenaan seuratessaan Troijan sotaa. Vuori näkyy Troijaan hyvin kohoten Imbroksen takana. Ehkä tästä syystä Pseudo-Skymnos kutsuu Samothrakea troijalaiseksi saareksi (νῆσος Τρωϊκή, nēsos Trōïkē). Myytin mukaan Dardanos olisi asunut siellä ennen siirtymistään Troijaan. Samalla hän vei kabiirien kultin saarelta Aasiaan. Nykyisin Troijan katsotaan tulleen asutetuksi ehkä pikemminkin Lemnokselta käsin.
Rakennukset ja löydökset > Kaupungissa

Samothraken varsinaista kaupunkikeskusta on tutkittu vain vähän, sillä huomio on ollut Suurten jumalten pyhäkössä. Kaupunki sijaitsi vuorenharjanteella pyhäkköalueen itäpuolella. Kaupunki on ollut ympäröity muurein, jotka on rakennettu arkaaisella kaudella 600- tai 500-luvulla eaa. Niistä on säilynyt joitakin osia. Muurien sisäpuolelle on jäänyt noin 20 hehtaarin kokoinen alue. Kaupungin suojelija oli Athene-jumalatar, jonka pyhäkkö toimi samalla kaupunginarkistona. Kirjalliset lähteet mainitsevat kaupungin sataman.
Rakennukset ja löydökset > Kaupungin ulkopuolella

Suurten jumalten pyhäkkö
Samothrake tunnettiin erityisesti kabiirien eli suurten jumalten pyhäköstään, joka sijaitsi kaupungin vieressä mutta juuri sen muurien ulkopuolella. Varhaisimmat merkit kulttitoiminnasta paikalla ovat viimeistään 600-luvulta eaa. Pyhäkköalueen ensimmäiset suuremmat rakennukset tehtiin 500-luvulla eaa. Sitä rakennettiin erityisesti makedonialaisaikana 300-luvulla eaa.
Pyhäkköalueelta on löydetty useita erilaisia mysteerimenoissa käytettyjä kulttirakennuksia sekä muun muassa kreikkalainen teatteri. Pyhäkköalueelta tehtyjä esinelöytöjä on sen arkeologisen alueen yhteydessä toimivassa Samothrákin arkeologisessa museossa. Tunnetuin paikalta löydetty veistos on Samothraken Nike, joka on Louvressa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samothrake Wikimedia Commonsissa
Agamemnonia, Talthybiosta ja Epeiosta esittävä reliefi Samothraken Suurten jumalten pyhäköstä, n. 560 eaa. Esittää mahdollisesti Agamemnonin vihkiytymistä mysteerikulttiin.
Kuorotanssijoita esittävä reliefifriisi Samothraken Suurten jumalten pyhäköstä.
Samothraken lyömä hopeinen didrakhma, n. 500–465 eaa. Kuvituksessa sfinksi ja kaupungin nimen alkukirjaimet ΣΑ, Sa sekä neliön muotoinen ja neljään osaan jaettu rahaleima.
Samothraken muureja.
Suurten jumalten pyhäkön raunioita.
Sannäsin kartano

| Sannäsin kartano> Sannäs gård |
| --- | --- |

Sijainti:  Porvoo, Uusimaa
Rakennustyyppi:  Kartano
Perustettu:  1400-luku
Valmistumisvuosi:  1837
Suunnittelija:  Carl Ludvig Engel
Omistaja:  Planvest Oy
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sannäsin kartano vuonna 1910
Sannäsin kartano (ruots. Sannäs gård) on Porvoon Sannaisissa sijaitseva entinen rälssisäterimaatila. Kartanon nykyinen päärakennus on Carl Ludvig Engelin piirtämä. 1960–2000-luvuilla kartano tunnettiin Lifimin liikkeenjohtokurssien pitopaikkana. Vuodesta 2018 Sannäsin kartanon on omistanut teollisuusneuvos Heikki Kyöstilän Planvest Oy.
Historiaa

Sannäsin omisti 1400-luvulla Pietari Svärd, joka kuului Liivinmaalta kotoisin olleeseen rikkaaseen sukuun. Vuonna 1467 Sannäsin omisti asemies Paavali Skytte, joka lahjoitti kartanon maat Naantalin luostarille kiitokseksi siitä, että tyttärensä Anna pääsi luostariin. Luostari kuitenkin palautti maat myöhemmin.
Kartano oli 1500-luvulla rälssitila, jonka tunnetuin haltija oli asemies Pentti Laurinpoika, joka aateloitiin nimellä Sabelhjerta saavutuksistaan sodassa Venäjää vastaan. Sabelhjerta osallistui kuningas Sigismundin rinnalla Ruotsin kuninkuudesta käytyyn sotaan Kaarle-herttuaa vastaan. Kaarle-herttua voitti, mutta Pentti Laurinpoika säästyi kostolta ja pääsi jopa Kaarle-herttuan suosioon. 1600-luvulla Sannäsin kartanon maaomistukset olivat niin laajoja, että myös alustalaisille voitiin lahjoittaa maata.
Sannäsin nykyinen väentupa on peräisin 1700-luvulta, jolloin suuri Pohjan sota heikensi kartanon taloutta. Tuolloin Sannäsin omisti Otto Henrik Sabelhjerta, jonka kerrotaan menettäneen kartanon korttipelissä Bureille. Bureilta kartano periytyi Boijen suvulle.
Vuonna 1766 Sannäsiä hallitsi Otto Krister Boije, joka kuitenkin joutui myymään kartanon Johan Anders Jägerhornille. Tämä oli kenraali Yrjö Maunu Sprengtportenin kannattaja ja myöhemmin Suomen ylipäällikkö. Jägerhorn pakeni kohtaamiaan vaikeuksia Venäjälle ja edelleen Holsteiniin.
Nykyisen, Carl Ludvig Engelin piirtämän päärakennuksen rakennutti vuosina 1836-1837 kartanon uusi omistaja, vapaaherra Axel Gustaf Mellin. Kartanon uuden puiston suunnitteli Paul Olsson, jonka kädenjälkeä ovat myös Esplanadinpuisto Helsingissä ja Kultarannan puisto Naantalissa.
Mellinin tyttärentytär avioitui vapaaherra Gustaf Adolf Silfverhjelmin kanssa, mutta kuoli lapsivuoteeseen. Silfverhjelm solmi uuden avioliiton Creutzien sukuun kuuluneen kirjailija-toimittaja Elsa von Bornin kanssa. Vapaussodan sotilaskomitea kokoontui Sannäsin kartanon valkoisessa salissa 1916-1918 useimpien kokoustensa ajaksi. Silfverhjelm auttoi myös suomalaisia jääkäreitä, jotka palasivat Saksasta sukellusveneellä Pernajanlahden edustalla olevaan saareen.
1920-luvulla kartanossa vierailivat usein muun muassa Akseli Gallén-Kallela, marsalkka Mannerheim, oopperalaulaja Aino Ackté ja taidemaalari Alvar Cawén.
Vapaaherra Silfverhjelm joutui myymään Sannäsin vuonna 1927, minkä jälkeen kartanolla oli useita yksittäisiä omistajia. 1973 loppuvuodesta alussa kartano ostettiin Lifimin eli Liikkeenjohdon Instituutin käyttöön, jossa se pysyi Lifimin alasajoon 2007 saakka. Aalto-yliopiston holdingyhtiö osti Sannäsin kartanon vuonna 2010. Planmeca Groupin perustajan Heikki Kyöstilän Planvest Oy osti kartanon vuonna 2018. Sannäsin kartanon uudet rakennukset on suunnitellut Erkki Karvinen.
Aiheesta muualla

Sannäsin kartanon kotisivut
Santosenkari

Santosenkari
Santosenkarin vanha linjaloistotorni Huikusta nähtynä.
| --- | --- |
Muut nimet:  Santos-Hoikka
Sijainti:  65°05′49.4″N, 025°01′58.1″E, Hailuoto Pohjois-Pohjanmaa Suomi
Pinta-ala:  0,03 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Santosenkari eli Santos-Hoikka on saari Hailuodon kunnassa Perämerellä. Se sijaitsee lähellä Oulun kunnanrajaa, noin kuuden kilometrin päässä Hailuodon Huikun sataman ja Santosen niemen pohjoispuolella.
Saari on matala ja sitä ympäröi karikko. Siellä ei ole minkäänlaista satamaa. Matalien rantojen ja karikkojen takia saareen on vaikea rantautua. Saari on rauhoitettu metsästykseltä. Saarta peittää vähäinen pääasiassa lehtipuiden muodostama metsikkö, Santos-Hoikan eteläranta on ollut rantahietikon peittämä, mutta jäät ja tuulet ovat viimeisten parinkymmenen vuoden aikana kuljettaneet hiekkaa pois.lähde?
Saaressa on aikaisemmin ollut pääosin kalastajien käytössä olleita kalastusmajoja. Nyttemmin saaren muutamat rakennukset ovat vapaa-ajan asumiseen kaavoitetulla erotetuilla tonteilla yksityisten henkilöiden omistamia vapaa-ajan asuntoja.lähde?
Saaren eteläpuolella rantavedessä on 1930-luvulla rakennettu betoninen linjaloistotorni, joka ohjasi laivoja Oulun kaupunkiväylälle. Vuonna 1967 tornin huipulle lisättiin Oulun satamaan johtavan laivaväylän linjataulu.
Lähin toinen saari on Santosenkarin pohjoispuolella sijaitseva Pikku-Hoikka. Hoikanriisi sijaitsee noin 800 metrin päässä idässä ja Ulkolaidanmatalan kivikkosaari vajaan kahden kilometrin päässä länsilounaassa.
Aiheesta muualla

Kuva Santosenkarin loistotornista (Arkistoitu – Internet Archive)
Sandokan contro il leopardo di Sarawak

| Sandokan contro il leopardo di Sarawak |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Luigi Capuano
Käsikirjoittaja:  Arpad De Riso, Luigi Capuano
Perustuu:  Emilio Salgarin romaaniin
Tuottaja:  Ottavio Poggi
Säveltäjä:  Carlo Rustichelli
Kuvaaja:  Adalberto Albertini
Leikkaaja:  Antonietta Zita
Tuotantosuunnittelija:  Giancarlo Bartolini Salimbeni
Pukusuunnittelija:  Giancarlo Bartolini Salimbeni
Lavastaja:  Giancarlo Bartolini Salimbeni
Pääosat:  Ray Danton, Guy Madison, Franca Bettoja, Mario Petri
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Länsi-Saksa
Tuotantoyhtiö:  Liber Film, Eichberg Film
Ensi-ilta:  18. lokakuuta 1964 (Italia)
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Edeltäjä:  Sandokan alla riscossa
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sandokan contro il leopardo di Sarawak (”Sandokan vastaan Sarawakin leopardi”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-länsisaksalainen seikkailuelokuva. Emilio Salgarin romaaniin perustuvan elokuvan on ohjannut Luigi Capuano. Sen sankaria Sandokania näyttelee yhdysvaltalainen Ray Danton.
Juoni

Sarawakin leopardiksi kutsuttu Charles Drook kostaa isänsä kuoleman kaappaamalla Sandokanin morsiamen Samoan. Sandokan joutuu Drookin vangiksi, mutta onnistuu pakenemaan ja lopulta vapauttamaan Samoan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ray Danton  | … |  Sandokan   |
|  Guy Madison  | … |  Yanez   |
|  Franca Bettoja  | … |  Samoa   |
|  Mario Petri  | … |  sir Charles Brooks   |
|  Alberto Farnese  | … |  Tremal Naik   |
|  Sandro Moretti  | … |  Kammamuri   |
|  Aldo Bufi Landi  | … |  Rajani   |
|  Nando Poggi  | … |  Nasumbata   |
|  Franco Fantasia  | … |  Kuron   |
|  Adriano Vitale  | … |     |
|  Arnold Frederick  | … |     |
|  Giuliana Farnese  | … |     |
|  Romano Giomini  | … |     |
Tuotanto

Sandokan contro il leopardo di Sarawak on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Se tehtiin samaan aikaan ja samalla miehityksellä kuin tarinan edellinen osa, Sandokan alla riscossa. Elokuva on yksinkertainen, mutta lapsellisella tavalla viihdyttävä eksoottinen toimintaseikkailu.
Aiheesta muualla

Sandokan contro il leopardo di Sarawak Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sandok, il Maciste della giungla

| Sandok, il Maciste della giungla> Le temple de l'éléphant blanc |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Umberto Lenzi
Käsikirjoittaja:  Fulvio Gicca Palli, Umberto Lenzi
Säveltäjä:  Georges Garvarentz
Kuvaaja:  Angelo Lotti
Leikkaaja:  Jolanda Benvenuti
Tuotantosuunnittelija:  Arrigo Equini
Lavastaja:  Arrigo Equini
Pääosat:  Sean Flynn, Alessandra Panaro, Mimmo Palmara
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Filmes, Capitole Films
Ensi-ilta:  28. maaliskuuta 1964 (Italia) 16. syyskuuta 1964 (Ranska)
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sandok, il Maciste della giungla (”Sandok, viidakon Maciste”; ransk. Le temple de l'éléphant blanc, ”Valkoisen norsun temppeli”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen elokuva. Umberto Lenzin ohjaaman seikkailuelokuvan sankaria esittää yhdysvaltalainen Sean Flynn.
Juoni

Brittiläisen Intian protektoraatissa Sikkimissä Valkoisen norsun uskonlahkoon kuuluvat kapinalliset kaappaavat varakuninkaan tyttären Cynthian ja tämän sulhasen. Kuvernööri lähettää asiaa selvittämään luutnantti Dick Ramseyn, joka prinsessa Dharan ja tämän palvelijan Sandokin avulla onnistuu vapauttamaan vangit ja paljastamaan kapinallisten päällikön.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sean Flynn  | … |  luutnantti Richard Ramsey   |
|  Alessandra Panaro  | … |  Cynthia   |
|  Mimmo Palmara  | … |  Sandok   |
|  Arturo Dominici  | … |  ylipappi Bramu   |
|  Marie Versini  | … |  Dhara   |
|  Giacomo Rossi Stuart  | … |  kapteeni Willonghby   |
Tuotanto

Techniscope-laajakangasformaatissa ja Technicolor-väreissä kuvattu Sandok, il Maciste della giungla on yksi Umberto Lenzin 1960-luvun alussa ohjaamista siirtomaaseikkailuista. Sen alkuperäinen italiankielinen nimi Il tempio dell’elefante bianco vaihdettiin Steve Reevesin tähdittämien Sandokan-elokuvian suosion myötä. Maciste-elokuvien kanssa Lenzin ohjaustyöllä ei ole mitään tekemistä. Pääosaa esittävä Sean Flynn on Errol Flynnin poika. Nimeämättömissä sivuosissa nähdään muun muassa Sal Borgese, Giovanni Cianfriglia, Dakar ja Nello Pazzafini.
Elokuva tuotti Italiassa melko vaatimattomat 208 miljoonan liiran pääsylipputulot.
Aiheesta muualla

Sandok, il Maciste della giungla Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Santasaari

Santasaari
| --- | --- |
Muut nimet:  Sandö
Sijainti:  Kemiönsaari Varsinais-Suomi Suomi
Saariryhmä:  Turunmaan saaristo
Merialue:  Saaristomeri
| --- | --- |
Asutuskeskukset:  Santasaari
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Santasaari (ruots. Sandö) on Kemiönsaareen kuuluva noin 4 km pitkä saari ja kylä. Saari sijaitsee Kemiön luoteiskulmassa ja on maankohoamisen vuoksi miltei kasvanut kiinni Kemiöön.
Santasaari kuului Karunan kuntaan sen lakkauttamiseen 1969 asti, jolloin saari liitettiin Kemiön kuntaan. Saarella on nykyään lähinnä kesäasutusta. Saarella sijaitsevat Sandön kartano ja Liedon kunnan virkistysalue.