stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dianetiikka: nykyajan tiede mielen terveydestä
Ensipainoksesta

Newyorkilainen psykatriseen kirjallisuuteen keskittynyt Hermitage House teki Dianetiikan ensijulkaisun 9. toukokuuta 1950. Kustantamon hallituksen pj. Arthur Ceppos oli myös Hubbard Dianetic Research Foundationin hallituksen jäsen. Kirjasta tuli kansallinen myyntimenestys myyden yli 150 000 kopiota vuodessa ja sen herättämä kiinnostus sai ihmiset kokoontumaan "dianetiikkakerhoihin" ja tämän kaltaisiin, joissa harjoiteltiin dianetiikan oppeja. Hubbard perusti kansallisen "dianeettisen tutkimuksen säätöiden verkoston" tarjoten dianetiikkaharjoituksia ja luentoja maksua vastaan. Dianetiikasta syntyi kansallinen muoti-ilmiö, jonka psykologian ammattilaiset torjuivat pseudotieteenä.
Ensimmäisessä painoksessa oli tohtori J. A. Winterin, ensimmäisen Hubbard Dianetic Research Foundationin "lääketieteellisen johtajan", johdanto, filosofi Will Durantin teksti "The Philosophic Method" (alun perin kirjasta The Story of Philosophy, 1926), John W. Campbellin teksti "The Scientific Method" ja Donald H. Rogersin jälkitekstit. Nämä kohdat poistettiin Dianetiikan uusintapainoksista 1980-luvun alussa (suomenkielisessä laitoksessa näitä ei ole ollutkaan).
Vastaanotto

Vaikka kirja sai heti julkaisunsa jälkeen hyvän vastaanoton lukijoilta, tutkijat ja lääketieteen asiantuntijat kritisoivat sitä suuresti epätieteellisyydestä sekä tutkimusaineiston puutteesta. American Psychological Association teki vuonna 1950 julkilausuman Dianetiikasta sanoen, että "validi empiirinen tutkimus, jota edellytetään tieteellisten yleistysten tekemiseen ei tue kirjan väitteitä".
Muutamaa positiivista arviota luukuunottamatta suurinosa, elleivät melkein kaikki arviot ovat olleet hyvin negatiivisia.
Julkaisuhistoria

Ei ole varmaa, kuinka monta versiota Dianetiikasta on julkaistu. Skientologian kirkon ja tämän organisaatioiden väitetään ottaneet vähintään 60 painosta vuoteen 1988 mennessä. Uusimmat versiot ovat kirkon oman kustannustalojen Bridge Publicationsin ja New Eran julkaisemia. Uusimpien painosten kannessa väitetään, että kirjaa olisi julkaistu yli 20 000 000 kappaletta.
Bridge Publicationin mukaan Dianetiikasta on 40 vuoden aikana painettu 83 miljoonaa kopiota. Nielsenin BookScanin mukaan sitä oltaisiin myyty 52 000 kopiota vuosien 2001-2005 välillä.. Kirjaa on markkinoitu poikkeuksellisen aggressiivisesti. Esimerkiksi se oli yksi Hyvän tahdon kisojen kahdestatoista sponsorista 4 miljoonan dollarin sponsorisopimuksella Bridge Publicationin ja Turner Broadcasting Systemsin välillä. Bridge Publications sponsoroi myös NASCARraceria: skientologi Kenton Gray ajaa "Dianetics Racing Teamin" jäsenenä ja hänen nro. 27 Ford Tauruksensa on koristeltu dianetiikkalogoilla.
Monien lähteiden mukaan skientologiakirkko ja sen organisaatiot ovat manipuloineet kirjan myyntiä käskemällä jäseniään tilaamaan uusia painoksia kirjasta nostaakseen sen myyntitilastoja. Los Angeles Times paljastusartikkelissa vuonna 1990 väitetään, että "Hubbardin kirjojen myynti sai ylimääräistä potkua skientologien ja kustantajan [Bridge Publicationsin] työntekijöiltä. Isojen jälleenmyyjien, kuten B. Daltonin ja Waldenbooksin entisten työntekijöiden mukaan työntekijät ostivat valtavia määriä Hubbardin teoksia." Kirkon jäseniä ohjeistetaan viemään Dianetikkaa julkisiin kirjastoihin. Dianetiikkaa ei ole lisätty Brooklyn Public Libraryn valikoimiin sen saaman kielteisen arvostelun takia.
Kansikuvasta

Vuoden 1967 jälkeen kaikkien kirjan painosten kansikuvituksena sekä sen mainonnassa on käytetty purkautuvaa tulivuorta. Hubbard kertoi markkinointityöntekijöilleen kuvan tekevän kirjan vastustamattomaksi ostajille herättämällä näille alitajuisia muistoja heidän entisistä elämistään.  Hubbardin mukaan tulivuoret muistuttavat tapahtumasta ihmiskunnan historiassa, jossa galaksin hallitsija Xenu lähetti miljardit ihmiset Maapallon tulivuorten ympärille ja tappoi nämä räjäyttämällä vuoret fuusiopommeilla. Kirkon edustaja on vahvistanut oikeudessa kuvan liittyvän Xenun aiheuttamaan "katastrofiin".
Käännös suomeksi
Valkjärvi (Heinola, Hirvisalo)

| Valkjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°14′12″N, 26°16′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  Kaivannonoja Imjärveen 
Järvinumero:  14.179.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  89,1 m  
Pituus:  1,2 km  
Leveys:  800 m  
Rantaviiva:  4,931 km  
Pinta-ala:  35,781 ha  
Saaria:  2 
 fiValkjärvi 
Valkjärvi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Hirvisalon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 36 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 4,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 89,1 metriä mpy.
Uji

| Uji (宇治市) |
| --- | --- |
 Byōdō-in
 lippu:  Symboli
 Ujin sijainti Kioton prefektuurissa
 Uji
 Koordinaatit: 34°53′03.7″N, 135°47′59.3″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Kioto
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  67,54 km²
Väkiluku (2017):  188 457
 – Väestötiheys:  2 790 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Kerria japonica
 – Puu:  Teepensas ja vaahtera
 – Lintu:  Kuningaskalastaja
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.uji.kyoto.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uji (jap. 宇治市, Uji-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee aivan Kioton eteläpuolella Ujijoen varrella Kioton allaslaakson kaakkoisosassa. Ujissa on 188 457 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 67,54 neliökilometriä.
Uji kehittyi Kioton ja Naran välille liikenteellisesti merkittävään paikkaan, jonne rakennettiin Ujijoen ylittävä silta eli Ujibashi. Heian-kaudella Ujista tuli keisarin sijaishallitsijoina toimineiden Fujiwarojen huvila-aluetta; huviloista on nykyaikaan saakka säilynyt Byōdō-inin temppelin feeniks-halli, joka on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä Ujigamin pyhäkön kanssa osana kohdetta ”muinaisen Kioton historialliset monumentit”. Loisteliaan hovikulttuurin myötä Uji toimiikin monien japanilaisen kirjallisuuden klassikoiden, Genjin tarinan, Heike monogatarin ja Man’yōshūn, tapahtumien näyttämönä. Muromachi-kaudelta lähtien kaupunki on ollut tunnettu korkealuokkaisesta teestään (Uji-cha). Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kuntalaitoksen puitteissa Uji sai vuonna 1951. 1960-luvulta lähtien se on kasvanut voimakkaasti Kioton asuinlähiönä.
Ujia palvelevat JR Nishi-Nihonin Nara-linja, Keihan-rautateiden Uji-linja, Kintetsu-rautateiden Kioto-linja ja Kioton metron Tōzai-linja.
Kuvia

Ujigamin pyhäkön päähalli
Uji vuonna 1987
Ujijoen silta eli Ujibashi 1500-luvun sermimaalauksessa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uji Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Uji (1903)

| Uji / 宇治 |
| --- | --- |
 Uji vuonna 1903

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastontelakka
Kölinlasku:  syyskuu 1902
Laskettu vesille:  11. elokuuta 1903
Palveluskäyttöön:  11. elokuuta 1904
Loppuvaihe:  romutettu 25. elokuuta 1936
Tekniset tiedot
Uppouma:  630 t
Pituus:  57,8 m
Leveys:  2,1 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  1 000 ihp
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  80
Aseistus
Aseistus:  4 × 3″ tykkiä 3 × konekivääriä
Uji (jap. 宇治) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1904 valmistunut teräsrunkoinen toisen luokan tykkivene, joka poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1936. Se romutettiin samana vuonna.
Valmistus

Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan päätyttyä keisarillisen Japanin laivasto havaitsi tarpeen valmistaa matalakulkuisia rannikonvalvontaan soveltuvia aluksia. Aluksen suunnittelun pohjaksi otettiin Britannian kuninkaallisen laivaston Bramble-luokan tykkiveneet, joiden nimikkoalus HMS Bramble oli laskettu vesille vuonna 1898.
Uji tilattiin vuonna 1901 Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin syyskuussa 1902. Alus laskettiin vesille 11. elokuuta 1903 ja valmistui vuotta myöhemmin 11. elokuuta 1904.
Palvelus

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese gunboat Uji (1903)
Uji valmistui Venäjän–Japanin sodan alettua, mutta aluksen pieni koko ja heikko aseistus sekä heikot merenkulkuominaisuudet rajoittivat sen käyttöä sotatoimissa. Alus soveltui ainoastaan rannikkopartiointiin Keltaisellamerellä. Alus liitettiin heikkouksistaan huolimatta Tsushiman meritaisteluun lähteneeseen osastoon.
Sotatoimien päätyttyä alus sijoitettiin Shanghaihin, jossa se turvasi Japanin kansalaisia sekä maan kaupallisia etuja Kiinan sisävesillä. Kuitenkin aluksen uppouma rajoitti toiminta-alueen Jangtsen alajuoksulle. Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1936 ja romutettiin 25. elokuuta.
Käännös suomeksi
Valkjärvi (Asikkala, Rutalahti)

| Valkjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Asikkala
Koordinaatit:  61°10′56″N, 25°48′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ruotsalaisen alue (14.14)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.141.1.021
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,5 m  
Pituus:  420 m  
Leveys:  310 m  
Rantaviiva:  1,118 km  
Pinta-ala:  7,47 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkjärvi 
Valkjärvi  on Päijät-Hämeessä Asikkalassa Rutalahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,5 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähialueeseen (14.141) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106,5 metriä mpy.
Valkoinen kreivitär

| Valkoinen kreivitär> The White Countess |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Ivory
Käsikirjoittaja:  Kazuo Ishiguro
Tuottaja:  Ismail Merchant
Säveltäjä:  Richard Robbins
Kuvaaja:  Christopher Doyle
Leikkaaja:  John David Allen
Pääosat:   Ralph Fiennes  Natasha Richardson  Vanessa Redgrave  Hiroyuki Sanada  Lynn Redgrave  Allan Corduner  Madeleine Potter 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat, Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta, Kiina
Levittäjä:  Sony Pictures Classics Netflix
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  138 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkoinen kreivitär (The White Countess) on James Ivoryn ohjaama draamaelokuva vuodelta 2005. Sen pääosia näyttelevät Ralph Fiennes, Natasha Richardson ja Vanessa Redgrave.
Valkoinen kreivitär jäi Ivory-Merchant-parivaljakon viimeiseksi epookkidraamaksi, koska Ivoryn työtoveri ja elämänkumppani Ismail Merchant kuoli elokuvaa tehtäessä.
Juoni

Kazuo Ishiguron käsikirjoitukseen perustuva elokuva kertoo Venäjän keisariperheeseen kuuluneesta naisesta 1930-luvun lopun Shanghaissa, jossa hän tapaa amerikkalaisen entisen hallitusvirkamiehen. Tämä pyytää naista työhön perustamaansa yökerhoon. He rakastuvat, mutta sota hajottaa Shanghain ulkomaalaisyhteisön.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ralph Fiennes  | … |  Todd Jackson   |
|  Natasha Richardson  | … |  kreivitär Sofia Belinskya   |
|  Hiroyuki Sanada  | … |  Mr. Matsuda   |
|  Lynn Redgrave  | … |  Olga Belinskya   |
|  Vanessa Redgrave  | … |  prinsessa Vera Belinskya   |
|  Madeleine Potter  | … |  Grushenka   |
|  Madeleine Daly  | … |  Katya   |
|  Allan Corduner  | … |  Samuel Feinstein   |
|  John Wood  | … |  prinssi Peter Belinski   |
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä Valkoisen kreivittären juonen sujuvuus jättää paljon toivomisen varaa, koska tekijät ”eivät pysty kehittämään tunnelmiltaan tiheitä kohtauksia museaaliseen vahakabinettiinsa”. Hänestä Ivoryn olisi kannattanut tutkia Casablancaa oppiakseen, miten ihmissuhteeseen voidaan tunnevoimaisesti tiivistää historiallisten tapahtumien aiheuttamat elämänkäänteet.
Uitusjärvi

| Uitusjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Karstula
Koordinaatit:  62°46′11″N, 24°35′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vankajoen va (14.67)
Laskupuro:  Uituksenpuro Rummakkoon 
Järvinumero:  14.673.1.040
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  192,9 m  
Pituus:  880 m  
Leveys:  610 m  
Rantaviiva:  2,721 km  
Pinta-ala:  24,726 ha  
Tilavuus:  0,0001675 km³ 
Keskisyvyys:  0,68 m  
Suurin syvyys:  1,6 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiUitusjärvi 
Uitusjärvi  on Keski-Suomessa Karstulassa  Lehtoperän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 880 metriä pitkä, 610 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 25 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 167 500 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,7 metriä ja suurin syvyys on 1,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Vahankajoen valuma-alueella (14.67), jonka Valkkunan valuma-alueeseen (14.673) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 192,9 metriä mpy.
Vehmaisten rautatieasema

Vehmaisten rautatieasema (lyh. Vh, entinen lyhenne Wh, ratakm 194+518) oli yksi Tampere–Haapamäki-radan alkuperäisistä asemista. Asema rakennettiin vuonna 1883 ja se toimi aikansa Messukylän pitäjän ainoana rautatieliikennepaikkana, ennen kuin kirkonkylään perustettiin Kyläojan pysäkki, jonka nimi muuttui pian Messukyläksi ja ylennettiin myöhemmin asemaksi. Messukylän Tampereeseen liittämisen jälkeen asema toimi Vehmaisten esikaupungin läntisenä asemana, tiiviimmin asuttua itäpuolta ja Holvastia palveli Vatialan pysäkki.
Vehmaisten liikennepaikka oli henkilöliikenteen käytössä 29. toukokuuta 1988 asti, jolloin asemalla pysähtyneet Tampere–Orivesi-paikallisjunat lakkautettiin. Tavaraliikenteen käytössä liikennepaikka oli vuoteen 1998 asti. Asemarakennuksen vakituinen rautatiekäyttö päättyi viimeistään 1970-luvulla.
Rautatieasemalla toimi myös postitoimipaikka (33730 Tampere 73) 1980-luvun alkuun asti, jonka jälkeen asemalla asui joitakin vuosia vuokralainen. Tämän jälkeen asema on ollut tyhjillään, ja asema oli paikallisen nuorison suosiossa. Aseman tiloja vandalisoitiin, muun muassa ikkunoita särjettiin, jolloin kylmä ja kosteus pääsivät entistä voimakkaammin sisätiloihin.
Vehmaisten aseman ympärillä oli kulttuurihistoriallisesti arvokas rautatierakennusympäristö aina 1990-luvulle asti, jolloin rakennukset muutamaa asuinrakennusta lukuun ottamatta purettiin huonokuntoisina. Huonokuntoinen asemarakennus purettiin vuonna 2000 vuosien julkisen keskustelun jälkeen, jolloin myös liikennepaikka lakkautettiin poistamalla sivuraiteet ja Kuusakosken romuttamolle vienyt pistoraide.
Aiheesta muualla

Kuvia Vaunut.org -sivustolla
Venla Luja

Vendla (Venla) Salome Luja, o.s. Kallio (7. toukokuuta 1889 Naantali – 13. toukokuuta 1949 Espoo) oli suomalainen kirjailija.
Luja toimi 1934 perustetun Leppävaaran Työväen Näyttämön puheenjohtajana. Hän oli myös Espoon kauppalanvaltuuston jäsen SDP:n edustajana.[lähde? ]
Lujan tytär oli poliitikko Sinikka Luja-Penttilä, joka julkaisi vuonna 1983 hänen elämänvaiheistaan kertovan romaanin Venla.
Teoksia

Humu-Hannun perintö.  Helsinki:  Otava, 1927.
Sepän Annu.  Helsinki:  Otava, 1928.
Pikku Päivikki.  (Tammen nuorisokirjoja 4)  Lahti:  Tammi, 1944.
Valkjärvi (Heinola, Kausa)

| Valkjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°11′54″N, 25°54′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ruotsalaisen alue (14.14)
Laskuoja:  oja Kausanlampeen 
Järvinumero:  14.141.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,1 m  
Pituus:  810 m  
Leveys:  470 m  
Rantaviiva:  2,281 km  
Pinta-ala:  12,208 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkjärvi 
Valkjärvi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kausan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,2 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähialueeseen (14.141) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 79,1 metriä mpy.
Venancio Mbande

Venancio Mbande (1933–2015) oli mosambikilainen timbila-artisti. Hän sai yhtyeineen suosiota myös Mosambikin ulkopuolella ja lienee kansainvälisesti tunnetuin timbila-muusikko.
Valkjärvi (Asikkala, Iso-Äiniö)

| Valkjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Asikkala
Koordinaatit:  61°14′08″N, 25°15′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.222.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  151,9 m  
Pituus:  190 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,451 km  
Pinta-ala:  1,16 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkjärvi 
Valkjärvi Valkeajärvi on Päijät-Hämeessä Asikkalassa Iso-Äiniön kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Äiniönjoen valuma-alueeseen (14.222) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,9 metriä mpy.
Venant Bacinoni

Venant Bacinoni (20. helmikuuta 1940 – 23. heinäkuuta 2022 Bujumbura) oli burundilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. huhtikuuta 1965 ja nimitettiin Bururin hiippakunnan piispaksi 25. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Evariste Ngoyagoye, jota avustivat Simon Ntamwana ja Jean Ntagwarara. Bacinoni jäi eläkkeelle helmikuussa 2020.
Vasemmistonaiset

| Vasemmistonaiset> Vänsterkvinnorna |
| --- | --- |
  
  
Perustettu:  1990
Puheenjohtaja:  Veronika Honkasalo
Varapuheenjohtajat:   Gashaw Bibani  Arja Tauria-Huttunen 
Ideologia:  feminismi
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Osoite:  Lintulahdenkatu 10 00520 Helsinki
Jäsenyydet:   Naisjärjestöt Yhteistyössä – Nytkis 
Kotisivu:  https://www.vasemmistonaiset.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vasemmistonaiset on Vasemmistoliiton naisjärjestö. Vasemmistonaiset on avoin myös naisille, jotka haluavat tehdä vasemmistofeminististä politiikkaa puolueeseen sitoutumatta.
Vasemmistonaiset perustettiin lokakuussa 1990 Jyväskylässä Naisfoorumi 90 -tapahtuman yhteydessä. Perustavaan kokoukseen osallistui 491 naista. Vasemmistonaiset päätti tehdä Vasemmistoliiton naistyötä, mutta korosti myös itsenäisyyttään. Vasemmistonaiset ei ole rekisteröity yhdistys vaan verkosto. Tällä valinnalla perustajat halusivat korostaa Vasemmistonaisten avointa luonnetta. Järjestäytymisen muodoista käytiin paljon keskustelua ennen kokousta. Osa vasemmistonaisista halusi muodostaa kiinteämmän organisaation.
Pippuri on Vasemmistonaisten neljästi vuodessa ilmestyvä verkostolehti. Pippuri aloitti ilmestymisensä vuonna 1966 Suomen naisten demokraattisen liiton lehtenä. Vasemmistoliittoon kuulumattomat naiset voivat liittyä Vasemmistonaisiin tilaamalla lehden.
Vasemmistonaiset osallistuu Naisjärjestöt Yhteistyössä – Nytkis -yhdistyksen toimintaan. Vasemmistonaisten Outi Ojala oli Nytkiksen puheenjohtaja vuonna 1991 ja Katja Syvärinen vuonna 2000.
Vasemmistonaiset jakaa vuosittain Pro feminismi -palkinnon tasa-arvotyössä ansioituneelle vasemmistoliittolaiselle miehelle. Tunnustuksen ovat saaneet Kaarlo Julkunen, Claes Andersson (2006), Jorma Hentilä, Teivo Teivainen (2008), Kari Uotila (2009), Jiri Nieminen (2010) ja Juuso Aromaa (2011).
Puhenaiset

Vasemmistonaisten hallituksella (Valtikka) on puheenjohtaja (puhenainen) ja kaksi varapuheenjohtajaa. Aiemmin kaikki kolme puhenaista olivat samanarvoisia. Valtikan sihteeri on Vasemmistoliiton naispoliittinen sihteeri.
| --- | --- |
 Ulla-Leena Alppi 1990–  Outi Ojala 1990–1997  Mirja Ylitalo 1990–  Eini Pihlajamäki –1997  Suvi-Anne Siimes –1999  Inna Ilivitzky 1999–2007 :  Nana Korpelainen 1999–2007  Katja Syvärinen 1997–2007  Minna Sirnö 1997–1999 ja 2007–2010  Kaarina Kailo, varapuhenainen 2007–2010  Saila Ruuth, varapuhenainen 2007–2010  Saila Ruuth 2011-2019  Pirkko Kotila, varapuhenainen 2011-16  Mervi Lappalainen, varapuhenainen 2010-16  Veronika Honkasalo 2019-
Aiheesta muualla

Vasemmistonaiset
Vanhat ohjelmat: 1998, 2002 (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
Cold Chisel

| Cold Chisel |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1973–1984, 1998, 2003–
Tyylilaji:  pub rock, hard rock, rock and roll
Kotipaikka:  Adelaide, Australia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jimmy Barnes Don Walker Ian Moss Steve Prestwich Phil Small
Entiset jäsenet:  Ray Arnott Les Kaczmarek
Levy-yhtiö:  WEA, Mushroom Records
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cold Chisel on eräs kaikkien aikojen suosituimmista australialaisista rockyhtyeistä. Se perustettiin vuonna 1973. Tällöin alkuperäinen nimi oli Orange, kunnes se muutettiin Cold Chiseliksi seuraavana vuonna. Klassinen kokoonpano on Jimmy Barnes (laulu, kitara), Don Walker (kosketinsoittimet), Ian Moss (kitara), Phil Small (basso) ja Steve Prestwich (rummut).
Yhtye soitti alkuaikoinaan pääosin Adelaiden ja myöhemmin Sydneyn hotelleissa ja pubeissa ja oli omalta osaltaan määrittelemässä australialaista pubrock-tyyliä (muita edustajia olivat muiden muassa AC/DC, Rose Tattoo ja The Angels).
Uran alku

WEA teki yhtyeen kanssa sopimuksen vuoden 1977 demoäänitysten jälkeen. Seuraavana vuonna Cold Chisel julkaisi esikoisalbuminsa Cold Chisel. Vaikka yhtye oli aluksi singlelevytyksiä vastaan, se julkaisi kuitenkin vastahakoisesti esikoissinglekseen kappaleen ”Khe Sanh”, joka kertoi australialaisten Vietnamin sodan veteraanien kotiinpaluusta. Vaikka laulun soittaminen kiellettiin radioissa sen sisältämien sanoitusten vuoksi, kappaleesta on muodostunut Australian eräs kaikkein suosituimmista lauluista. Sanoittaja Don Walker kuvaa usein tarinoissaan Australian takapihojen ja vähäosaisten elämää.
Seuraavan vuoden 1979 julkaisu Breakfast at Sweethearts jatkoi siitä, mihin esikoisalbumi jäi. Tuolta levyltä saivat eniten julkisuutta singlet ”Goodbye (Astrid Goodbye)” ja ”Breakfast at Sweethearts”. Albumi osoitti tuotannollisista ongelmistaan huolimatta yhtyeen monipuolisuuden. Useammin myös yhtyeen muut jäsenet osallistuivat sävellystyöhön, ja tuloksena syntyi usein tyyliltään vaihtelevia albumeita, joissa yhdistyivät ledzeppelinmäinen hard rock, rockabilly ja bluessävytteinen pubrock. Yhtyeen alkuaikojen idoleita ovat olleet Ray Charles, Jeff Beck sekä Stevie Wonder.