stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Greatest Hits, Volume II (Chicago)

| Greatest Hits, Vol>  II Chicago |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva
Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1974–1981
 Julkaistu: 1981
 Formaatti: LP-levy
 Tuottaja(t): James William Guercio   Phil Ramone ja Chicago
 Tyylilaji: Jazz-rock, AOR
 Kesto: 39.10
 Levy-yhtiö: CBS
Greatest Hits, Volume II (tai Vol. II) on yhdysvaltalaisen Chicago-yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 1981.
Levy-yhtiö on CBS Records ja kappaleiden tuotantovuodet ovat 1974, 1975, 1976, 1977, 1978 ja 1981. Tuottajat ovat James William Guercio ja toisaalta Phil Ramone ja Chicago.
Albumilla on mukana yhtyeen siihen saakka suurin menestyskappale "If You Leave Me Now", hempeä balladi vuodelta 1976. Se oli listaykkönen sekä USA:ssa että Englannissa. Samaa viihteellistä linjaa edustaa avauskappale "Baby What a Big Surprise". Hitaita kappaleita ovat myös "Happy Man" ja "Take Me Back to Chicago".
Yhtyeen edellinen hittikokoelma Chicago IX – Greatest Hits ilmestyi vuonna 1975.
LP-levyn kansikuvassa on katunäkymistä otoksia, joissa näkyy sana Chicago. Mukana on muun muassa pormestari Richard J. Daleyn luonnehdinta kotikaupungistaan: "The Friendliest City in the World" ja eräs toinen luonnehdinta "Chicago – City in a Garden". Kansia on valmistettu Hollannissa.
Kappaleet

Kappaleiden tekijöinä esiintyvät Chicago-yhtyeen jäsenistä ainakin Peter Cetera (basso, laulu), Robert Lamm (kosketinsoittimet, laulu), James Pankow (vetopasuuna) ja Daniel Seraphine (rummut).
Tuottajat ovat James William Guercio * ja toisaalta Phil Ramone ja Chicago **.
Baby What a Big Surprise * – 0:14 – 3:04 (P. Cetera)
Dialogue (Parts I & II) * – 0:24 – 4:11 (R. Lamm)
No Tell Lover ** – 0:24 – 3:51 (D. Loughnane – D. Seraphine – P. Cetera)
Alive Again ** – 0:28 – 3:37 (J. Pankow)
Old Days * – 0:17 – 3:29 (J. Pankow)
1. Polish Prince Music 2. Lamminations Music / Big Elk Music 3. Com Music / Street Sense Music / Polish Prince Music 4.  Make Me Smile Music 5. Make Me Smile Music / Big Elk Music
If You Leave Me Now * – 0:09 – 3:56 (P. Cetera)
Questions 67 & 68 * – 0:23 – 3:26 (R. Lamm)
Happy Man * – 0:37 – 3:15 (P. Cetera)
Gone Long Gone ** – 0:17 – 3:59 (P. Cetera)
Take Me Back to Chicago * – 0:12 – 2:57 (D. Seraphine – D. Wolinski)
1. Polish Prince Music / Big Elk Music 2. Lamminations Music / Aurelius Music 3. Polish Prince Music / Big Elk Music 4.  Polish Prince Music 5.  Balloon Head Music / Big Elk Music
Otto Granström

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Otto Granström vuonna 1908. |  Otto Granström vuonna 1908. |  Otto Granström vuonna 1908. |  |
Maa:   Suomi
Miesten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Otto Emil Granström (4. lokakuuta 1887 Hämeenlinnan mlk – 1. toukokuuta 1945 Nurmijärvi) oli suomalainen metsänhoitaja sekä joukkuevoimistelun Suomen mestari ja olympiamitalisti.
Henkilöhistoria

Granströmin vanhemmat olivat rautatieläinen Karl Otto Granström ja Johanna Elisabeth Olin ja puoliso vuodesta 1914 Kaisu Agnes Lönn. Hän tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassillisesta lyseosta 1906 ja valmistui metsänhoitajaksi 1910. Granström toimi 1911 avustajana Joroisten kruununpuistossa, Pieksämäellä Nikkarilan metsäkoulussa sekä Lestin, Taivalkosken, Kuusamon Kitkan ja Simon hoitoalueilla, 1912 Parkanon hoitoalueella ja Siuron sahalla, 1913 Kevätniemen sahalla johtajan avustajana ja kassanhoitajana, vuodesta 1914 samassa toimessa Siuron sahalla, 1918 Ab Walkiakosken metsänhoitajana, vuodesta 1919 August Eklöfin perustamana Aug. Eklöf Ab:n metsänhoitajana ja vuodesta 1925 yhtiön omistaman Hämeenlinnan Höyrysahan isännöitsijänä.
Urheilusaavutukset

Granström saavutti Suomen joukkueessa pronssimitalin joukkuevoimistelussa Lontoon kesäolympialaisissa 1908. Suomen mestaruuden hän voitti Ylioppilasvoimistelijain joukkueessa vuonna 1909.
Gravimetria

Gravimetria eli painoanalyysi on kemiallinen työmenetelmä, jossa aineen koostumus tai pitoisuus määritetään saostamalla jotakin tunnettua, niukkaliukoista yhdistettä tutkittavasta liuoksesta. Analyysin periaate on siis seuraava: analyyttiä käyttäen saostetaan tutkittavasta liuoksesta niukkaliukoinen, tunnetun kaavan omaava yhdiste. Muodostuva sakka kuivataan tai poltetaan, jonka jälkeen se punnitaan. Punnitustuloksen ja tunnetun aineen molekyylikaavan avulla voidaan laskea halutun aineen pitoisuus. Oikein suoritettuna gravimetrinen analyysi on tarkka eikä vaadi standardiyhdisteitä.
Menetelmän rajoitukset

Tarkkuus edellyttää huolellista työtä
Tarkkuus edellyttää erittäin puhtaiden välineiden käyttöä
Määritettävän aineen ohella jokin muukin aine voi saostua
Analyysi on hidas eikä sovellu monta näytettä sisältäviin sarja-analyyseihin
Aiheesta muualla

Etälukio: Kvantitatiivisia analyysimenetelmiä, Gravimetria (Arkistoitu – Internet Archive)
Graafinen suunnittelu

Graafinen suunnittelu eli visuaalinen suunnittelu on ulkoasun suunnittelua. Se on sovellettu taidemuoto, joka auttaa katsojaa tulkitsemaan viestiä. Graafista suunnittelua tarvitaan kaikessa kuvallisessa viestinnässä, jota ovat esimerkiksi ilmoittelu ja muu mainonta, painotuotteet, sähköiset julkaisut, elokuvat, animaatiot, logot ja muut yritystunnukset, pakkaukset, kyltit, merkit ja opasteet.
Graafisen suunnittelun tavoitteita ovat muun muassa käytettyjen elementtien järjestäminen hierarkkisesti, informatiivisuus, kuvakielen käyttö viestin tukemiseen ja lisäarvon luominen. Graafisen suunnittelun elementtejä ovat värit, symbolit, teksti, typografia, muodot ja kuvat, materiaalit ja joskus myös liike (TV, elokuvat, sähköiset viestimet). Graafinen suunnittelu on 1950-luvulla julkisuuteen tullut termi, joka liitetään kaikkeen painettuun ja sähköiseen informaatioon.
Graafiselta suunnittelijalta vaaditaan visuaalisten suhteiden tajua ja luovaa ongelmanratkaisukykyä, sekä usein jonkin visuaalisen työvälineen syvällistä tuntemusta. Toisinaan graafisen suunnittelijan tehtäviin voi kuulua myös kuvittamista, valokuvaamista, grafiikoiden tekoa tms.
Henkilö, jonka työtehtäviin kuuluu pääasiassa esitteiden yms. taitto käsillä olevasta kuva ja tekstimateriaalista, ei ole graafinen suunnittelija vaan taittaja. Lähellä graafisen suunnittelijan ammattia on myös AD (Art Director) jolta graafisen suunnittelun lisäksi edellytetään myös tiedonhankinta- ja soveltamistaitoja, kykyä asettua kuluttajan asemaan sekä kaupallista ajattelukykyä. Esimerkiksi pienissä graafisen suunnittelun toimistoissa ja mainostoimistoissa nämä työtehtävät usein sekoittuvat.
Graafisen suunnittelun koulutusta antavat Aalto-yliopisto ja myös monet ammattikorkeakoulut. Taiteen maisterin tutkintoon kuluu keskimäärin 3-5 vuotta.
Graafisen suunnittelun prosessi

Tavoitteena on yleensä saada aikaan esim. painotuote tai sähköisen median tuote.
Toimeksianto aloittaa prosessin. Siinä määritellään tuotteelle kaikki toiveet ja tavoitteet. Siitä selviää mm.
kohderyhmä
tuotteen tarkoitus ja tavoitteet
tuotteen laajuus (usein sivumäärä)
formaatti eli muoto
painotuotteen värillisyys
budjetti
aikataulu koko tuotteen osalta eri osa-alueihin pilkottuna (kuvitukset, valokuvaus)
tiimi ja tiimin vastuunjako (tekstit, kuvat, grafiikka, käännöstoimisto, jne.)
laadulliset tavoitteet.
Toimeksiannon jälkeen kootaan työryhmä, jonka osana graafinen suunnittelija on. Toimeksiannon tietojen jälkeen graafinen suunnittelija voi antaa arviota työhön kuluvasta määrästä.
Kokonaisaikataulu voidaan tehdä, kun työnjako on selvillä. Sen jälkeen tehdään kokonaisbudjetti, jossa huomioidaan jokaisen osa-alueen työmäärä ja materiaalikustannukset, kuten painaminen.
Sen hyväksymisen jälkeen päästään tuottamaan aineistoa ensin käsin luonnoksina ja sitten tietokoneella. Graafinen suunnittelija tekee visuaalisen suunnittelun: suunnittelee tuotteen tarkan formaatin, sommittelun, typografian, värien käytön, jne. Yleensä etukäteen on sovittu, tehdäänkö ulkoasusta vaihtoehtoisia versioita.
Asiakas valitsee tai hyväksyy luonnoksen ja siihen tehdään mahdollisia visuaalisia ja tekstikorjauksia.
Viimeisen hyväksymisen jälkeen työ toimitetaan esim. painoon tai sähköisiin medioihin.
Kirjallisuutta

Jokinen, Heikki: Graafikon tuoreet eväät: Mitä jokaisen graafisen suunnittelijan, kuvittajan ja sarjakuvantekijän tulee tietää.  (Kuvitus: Petteri Tikkanen)  Helsinki:  Grafia, 2009.  ISBN 978-952-99368-4-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Graafisen suunnittelun koulutus (Opintoluotsi)
Graafisen suunnittelijan ammatinkuvaus (Ammattinetti)
Gortyn

| Gortyn> Γόρτυν |
| --- | --- |
 Gortynin arkeologista aluetta.
Sijainti
 Gortyn
Koordinaatit:  35°3′48″N, 24°56′49″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Górtyna, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  3000 eaa. – 824 jaa.
Huippukausi:  ensimmäinen vuosisata – 400 jaa.
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri antiikki
Alue:  Kreeta
Aiheesta muualla
  Gortyn Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gortyn (m.kreik. Γόρτυν, myös Gortyna, Γόρτυνα, Gortys, Γόρτυς) oli minolaisaikainen kaupunki ja antiikin aikainen kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee siitä nimensä saaneessa Górtynan kunnassa Ágioi Dékan kylän kupeessa Messarán tasangolla Kreetan saaren keskivaiheilla, 45 kilometriä pääkaupunki Iraklionista etelään.
Historia

Gortynin asutus syntyi viimeistään neoliittisella kivikaudella noin 3000 eaa. Varhaisimmat löydökset ovat kaupungin akropoliin eli linnavuoren alueelta. Gortynin kaupungin ensimmäistä kukoistuskautta oli myöhäisminolainen kausi noin 1600–1100 eaa. Tuolta ajalta paikalta on löydetty muun muassa huvilan ja pyhäkön jäänteet.
Antiikin aikana Gortynia asuttivat doorilaiset. Akropolis linnoitettiin geometrisella kaudella 900–600 eaa. Arkaaiselta kaudelta hellenistiselle kaudelle 200–100-luvuille eaa. saakka Gortyn oli yksi Kreetan merkittävimmistä kaupunkivaltioista. Siellä kirjoitettiin Gortynin lait, jotka ovat varhaisimpia esimerkkejä kirjoitetuista laeista antiikin Kreikassa.
Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Gortyn syrjäytti Faistoksen Messarán alueen keskuksena. Kreetan jouduttua Rooman valtakunnan osaksi vuonna 67 eaa. Gortynista tehtiin Kreetan ja Kyrenaikan käsittäneen Creta et Cyrenen provinssin pääkaupunki. Näin se syrjäytti Knossoksen koko Kreetan keskuksena. Kyrenaikaan kuului osia Pohjois-Afrikasta, muun muassa nykyistä Libyaa. Aika ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. 400-luvulle jaa. oli Gortynin suurinta kukoistuskautta. Enimmillään kaupungissa on arvioitu olleen noin 300 000 asukasta.
Asemansa vuoksi Gortynistä tuli myös Kreetan varhaiskristillisyyden keskus. Apostoli Titus saarnasi siellä ensimmäisellä vuosisadalla. Vuonna 250 Kreetan kymmenen marttyyriä teloitettiin kaupungissa. Varhaisbysanttilaisena aikana kaupunki oli piispanistuin. Sinne rakennettiin Pyhälle Titukselle (Ágios Títos) omistettu basilikakirkko. Akropolis linnoitettiin uudelleen 600-luvulla. Kaupunki kärsi suuria vaurioita maanjäristyksessä vuonna 796. Vuonna 824 arabit tuhosivat Gortynin ja se menetti asemansa saaren keskuksena Iraklionille.
Gortyn oli yksi ensimmäisiä Kreetalla tutkittuja arkeologisia alueita aikana, jolloin minolaisen kulttuurin kohteita ei vielä oltu löydetty. Alueen ensimmäiset arkeologiset tutkimukset suoritti Federico Halbherr vuonna 1884. Hän löysi tuolloin mm. kiveen hakatut Gortynin lait. Myös myöhemmät arkeologiset kaivaukset alueella ovat pääosin italialaisten suorittamia. Suurta osaa laajasta roomalaisaikaisesta kaupungista ei ole edelleenkään kaivettu.
Mytologia

Kreikkalaisessa mytologiassa ylijumala Zeus kantoi prinsessa Europan härän muodossa Kreetalle, jossa he rantautuivat Mátalassa. Sieltä he jatkoivat Gortyniin, jossa Zeus makasi Europan vuorilta hakemansa plataanin juurella. Plataanista tuli ikivihreä ja kuolematon ja kerrotaan, että se kasvaisi Gortynissa edelleen.
Mytologiassa Gortyn sai nimensä Faistoksen kuningas Rhadamanthyksen pojasta Gortynista. Toisen version mukaan kaupungin perusti tegealainen Gortys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gortyn Wikimedia Commonsissa
Gortynin Odeion eli teatteri.
Gortynin lait sisältävä uudelleenkoottu lakitekstiseinä.
Praetoriumin raunioita.
Apollonin temppelin alttari.
Pyhän Tituksen kirkon rauniot.
Anca Grigoraș

Anca Grigoraș
Anca Grigoraș (s. 8. marraskuuta 1957 Comănești) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Grigoraș sijoittui 14-vuotiaana Münchenin 1972 olympialaisissa telinevoimistelun joukkuekilpailussa kuudenneksi ja moniottelussa 29:nneksi. Jälkimmäisessä hän oli toiseksi paras romanialainen. Montréalin 1976 olympialaisissa romanialaisten naisvoimistelijoiden menestys oli huikeasti parempi ja Grigoraș oli Münchenin kisojen romanialaisjoukkueesta ainoana vielä mukana. Hän saavutti joukkuekilpailussa hopeaa mutta ei selviytynyt moniottelun finaaliin vaikka keräsi 15:nneksi parhaat pisteet, sillä hän oli vasta neljänneksi paras romanialainen ja moniottelun finaaliin pääsi maksimissaan kolme voimistelijaa yhdestä maasta.
Ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalinsa Grigoraș saavutti Lontoon EM-kilpailuissa 1973 saadessaan puomilta pronssia.
Stephen Gray

| Stephen Gray> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. joulukuuta 1666 Canterbury, Kent, Englannin kuningaskunta
Kuollut: 7. helmikuuta 1736 (69 vuotta) Lontoo, Englanti
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Sähkönjohtavuus
Stephen Gray (1666–1736) oli brittiläinen tiedemies. Hän oli ensimmäinen, joka järjestelmällisesti tutki sähkönjohtavuutta. Gray havaitsi kokeillaan, että sähkö voi myös virrata ja että toiset aineet johtavat sähköä paremmin kuin toiset.
Tutkimukset

Gray oli kuullut Francis Hauksbeen rakentamasta lasisesta pallosta, jonka sisästä oli imetty ilmaa pois. Ja kun palloa hangattiin, jäljelle jäänyt ilma hohti valoa. Gray jatkoi tämän idean kehittämistä ja hän sulki lasiputken päät korkeilla. Gray huomasi, että kun putkea hangattiin niin lasiputken päissä olevat korkit tulivat sähköisiksi. Tästä Gray oivalsi, että sähköinen voima oli siirtynyt putkesta korkkiin.
Hän jatkoi kokeitaan eri materiaaleilla ja hän testasi sähköisen voiman siirtämistä eteenpäin. Grayn kokeissa hyödynnettiin staattista sähköä, jolloin jännite saattoi olla satoja kilovoltteja. Hankaussähkössä syntyvä sähkön määrä on kuitenkin niin pieni, että suuria sähkövirtoja ei synny. Koska jännite oli hyvin korkea, Gray ei tarvinnut kokeissaan erityisen hyvin sähköä johtavia materiaaleja. Hän teki kokeitaan muun muassa puutikuilla, onkivavoilla, metallilangalla ja tavallisella narulla.
Gray asetti lasiputken päähän erilaisia esineitä, kuten kolikoita, teekattilan kuumana ja kylmänä, sekä hopeakannun ja erilaisia työkaluja, nähdäkseen tulivatko ne sähköisiksi. Kaikki esineet tulivat sähköisiksi. Hän siirtyi käyttämään vähitellen pidempiä ja pidempiä esineitä kokeillakseen kuinka pitkälle sähköä oli mahdollista johtaa. Hän siirtyi pitkiin bambukeppeihin ja parvekkeelta alas roikotettavaan naruun. Hänen onnistui sähköistää narun päässä oleva pallo. Pisin etäisyys johon hän sai sähkön siirtymään oli 270 metriä.
Gray löysi kokeissaan myös sähkömagneettisen induktion, kun hän havaitsi että narua pitkin saattoi siirtää sähköä, vaikka narun päätä ei kosketettaisi sähköistetyllä lasiputkella, vaan riitti että putkea pidettiin narun lähellä. Hän teki kokeitaan myös huonommin sähköä johtavilla aineilla ja näin hän oivalsi että toiset aineet johtavat sähköä paremmin kuin toiset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stephen Gray Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC
Gourma-Rharousin piiri

| Gourma-Rharousin piiri Cercle de Gourma-Rharous |
| --- | --- |
 Gourma-Rharousin piiri Malin kartalla.
Valtio:  Mali
Alue:  Timbuktun alue
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Rharous
Pinta-ala:  45 000 km²
Väkiluku (2009):  111 000
Gourma-Rharousin piiri (ransk. Cercle de Gourma-Rharous) on paikallishalintoalue Timbuktun alueella Malissa. Sen hallinnollinen keskus on Rharous. Piirin pinta-ala on 45 000 neliökilometriä. Asukkaita on 111 000 henkeä (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Maantiede ja ilmasto

Gourma-Rharousin piiri muodosta 9,0 % Timbuktun alueen pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Timbuktun alueen Niafunkén ja Dirén piireihin, pohjoisessa Timbuktun ja Gaon alueen Bouremin piireihin, idässä Gaon piiriin sekä etelässä Moptin alueen Douentzan piiriin ja Burkina Fasoon.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 200–400 millimetriä. Luonnonalueita ovat Nigerjoen laakso pohjoisessa, Nigerin tulvajärvien alue ja Gourma. Seudulla sijaitsee norsujen suojelualue.
Hallinnollinen jako ja asutus

Timbuktun alueen perustamiseen saakka vuonna 1977 Gourma-Rharousin piiri oli osa Gaon aluetta. Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa: Bambara Maoudé, Banikane, Gossi, Hamzakoma, Haribomo, Inadiatafane, Ouinerden, Rharous ja  Séréré. Kyliä on 44 ja nomadiryhmiä 173.
Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja, fulbeja, songhaita, bozoja ja maureja.
Liikenne ja elinkeinot

Tärkein liikenneväylä on Sévarén ja Gaon välinen maantie RN16. Piirin sisäistä tieverkkoa ei ole käytännössä lainkaan.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti, käsityöammatit ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, lehmänpapu ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja.
Palvelut

Piirissä ei ole keskikouluja tai ammattikouluja. Terveyspalvelut käsittävät poliklinikan, lääkärinvastaanoton, varuskuntasairaalan ja 16 kunnallista terveyskeskusta (vuonna 2011). Puhtaan juomaveden piirissä on 57 % väestöstä. Sähköverkkoa ei ole.
Jarl Gripenberg

Jarl Mauritz Leonard Gripenberg (18. joulukuuta 1914 Helsinki  – 26. huhtikuuta 1997) oli suomalainen kemisti ja suunnistaja, lajissaan Suomen parhaita 1930-luvun loppupuolella ja 1940-luvulla.
Gripenberg voitti SFI–Ruotsi-suunnistusottelun jo vuosina 1936 ja 1937. Hän voitti ylivoimaisesti ensimmäisen virallisen Ruotsi-maaottelun vuonna 1945 ja oli pohjoismaisen nelimaaottelun paras vuonna 1947. Henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden hän voitti vuosina 1943 ja 1950 sekä viestin Suomen-mestaruuden Grankulla IFK:n joukkueessa vuosina 1937 ja 1947.
Gripenberg valittiin vuoden 1947 neljänneksi parhaaksi suomalaisurheilijaksi Urheilutoimittajain Liiton ensimmäisessä Vuoden urheilija -äänestyksessä.
Gripenberg aloitti opintonsa 1933, valmistui insinööriksi 1938 ja tekniikan tohtoriksi Teknillisessä korkeakoulussa 1944. Hän oli kemian apulaisprofessori 1939–1945, orgaanisen kemian lehtori 1949–1959, kemian apulaisprofessori 1952–1972 ja orgaanisen kemian professori 1972–1977, kaikki Teknillisessä korkeakoulussa. Hän oli Suomen Kemian Seuran puheenjohtaja vuosina 1951 ja 1963 ja kunniapuheenjohtaja 1977. Hänen julkaisujaan on muun muassa Über Cadalin und seine Monosubstitutionsderivate (väitöskirja, 1943).
Jarl Gripenberg kuului Gripenbergin aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat sisällissodan aikana Korian joukkomurhissa surmattu insinööri Bertel Gripenberg ja Anna Beatrice Hallberg. Hänen isoisänsä olivat senaattori Lennart Gripenberg ja valtioneuvos Mauritz Hallberg.
Grenache

Tummia Grenache-rypäleitä
Grenache on viinirypälelajike. Sitä viljellään eniten Espanjassa ja Etelä-Ranskassa. Grenache-köynnökset viihtyvät kuumassa ilmastossa ja karussa maaperässä. Lajiketta viljellään myös muun muassa Sardiniassa, Kaliforniassa ja Australiassa. Espanjassa lajikkeen nimi on Garnacha. Grenachea on käytetty perinteisesti roseeviinin tekoon, mutta siitä tehdään myös punaviinejä. Suurin osa Grenachesta päätyy sekoitteena eurooppalaisten alueviinien osaksi, sillä siinä on paljon sokeria ja hillomainen ja mausteinen maku, mikä tekee siitä sopivan kumppanin hapokkaammille lajikkeille. Espanjan Riojassa Grenachea yhdistetään etenkin Tempranilloon, ja Ranskassa siitä tehdään muun muassa Châteauneuf-du-Pape-viiniä. Grenachen valkoinen versio on Grenache Blanc, ja lisäksi tunnetaan muunnos Grenache Gris.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grenache Wikimedia Commonsissa
Robert von Greim

| Robert Ritter von Greim |
| --- | --- |
 von Greim vuonna 1939.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1892  Bayreuth, Saksa
Kuollut: 24. toukokuuta 1945 (52 vuotta) Salzburg, Itävalta
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1911–1918, 1934–1945
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  
Robert Ritter von Greim (22. kesäkuuta 1892 – 24. toukokuuta 1945) oli saksalainen marsalkka, lentäjä, armeijan upseeri ja Saksan ilmavoimien (Luftwaffen) viimeinen komentaja toisen maailmansodan aikana.
Greim oli syntynyt Bayreuthissa, baijerilaisen santarmikapteenin poikana. Hän oli armeijan kadetti ennen ensimmäistä maailmansotaa ja palveli tykistössä ennen kuin hänet siirrettiin Saksan ilmavoimiin yksikköön (Fliegertruppe) 1915. Hän lensi muun muassa Punaisen paronin, Manfred von Richthofenin laivueessa. Greim ammuttiin alas kerran, mutta hän selvisi pakkolaskusta. Sodan lopussa hänellä oli useita kunniamerkkejä ja 28 ilmavoittoa. Greim nimitettiin ritariksi, jolloin hän lisäsi nimeensä Ritter von -liitteen (suom. ritari). Ritter von Greim siirtyi pian Kiinaan kouluttamaan maan ilmavoimia Tšiang Kai-šekin hallinnolle. Vuonna 1933 Hermann Göring pyysi häntä rakentamaan Saksan ilmavoimia, ja 1934 von Greim nimitettiin ensimmäisen lentäjäkoulun komentajaksi. Koulun toiminta tosin oli salaista Versailles’n rauhansopimuksen takia.
Toisen maailmansodan alussa von Greim sai komentoonsa lentolaivaston ja hän osallistui Puolan, Norjan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja operaatio Barbarossan ilmataisteluihin. Adolf Hitler palkitsi von Greimin rautaristin ritariristillä miekoin ja tammenlehvin, joka teki hänestä yhden arvostetuimmista natsi-Saksan upseereista. Myöhään vuonna 1942 hänen poikansa Hubert Greimin pommikone ammuttiin alas Tunisiassa, ja tämä vietti loppusotansa yhdysvaltalaisella sotavankileirillä. Kurskin taistelussa von Greimin lentokoneet kunnostautuivat niin hyvin, että ne toivat hänelle miekat rautaristiin. Sodan loppuvaiheessa 25. huhtikuuta 1945 von Greim ja hänen rakastajattarensa Hanna Reitsch lensivät saarrettuun Berliiniin. He tapasivat Hitlerin Führerbunkerissa, jossa von Greim ylennettiin sotamarsalkaksi, ja hänet nimitettiin myös petturuudesta syytetyn Hermann Göringin tilalle uudeksi Luftwaffen ylipäälliköksi. Von Greim ja Reitsch onnistuivat vielä lentämään pois Berliinistä, mutta joutuivat Salzburgissa yhdysvaltalaisten vangeiksi. Ritter von Greim tappoi itsensä syanidilla 24. toukokuuta Salzburgissa sotasairaalassa, jossa häntä hoidettiin Berliiniin laskeutumisessa saamiensa vammojen takia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert von Greim Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB