stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lucky Luke
Hahmot

Lucky Lukesta tuttuja hahmoja ovat sankarin lisäksi hevonen Jolly Jumper, pelokas ja varjoaankin tyhmempi koira Rantanplan sekä sarjakuvan kestokonnat Daltonin veljekset (joilla on todellinen esikuva). Daltonin veljekset: Joe, Jack, William ja Averell. Jokainen on tässä järjestyksessä toistaan päätään pidempi. Averellilla on aina nälkä, Joe on nelikon aggressiivisin, Jack on viinaan menevä asehullu ja William taas valepukeutumisen kuningas.
Muissa medioissa

Lucky Lukesta on tehty useita piirrosfilmejä sekä neljä näyteltyä elokuvaa.
Muissa medioissa > Televisiosarjat

Lucky Luke (1983–1984)
Lucky Luke (1990-1991)
Lucky Luke (1992)
Lucky Luke – Uudet seikkailut (2001–2002)
Rantanplan (2006)
Daltonit (2009-2013)
Muissa medioissa > Elokuvat > Animaatiot

Lucky Luke – Daisy Town (1971)
Lucky Luke sotapolulla (1978)
Lucky Luke – Daltonin veljekset pakomatkalla (1999)
Lucky Luke – Lähde länteen! (2007)
Muissa medioissa > Elokuvat > Näyteltyjä

Lucky Luke - lännen nopein (1991), pääosissa Terence Hill
Lucky Luke 2 (1991), pääosissa Terence Hill
Daltonin veljekset (2004), pääosissa Til Schweiger
Lucky Luke (2009), pääosissa Jean Dujardin. Toistaiseksi suomentamaton.
Muissa medioissa > Näytelmät

Rudi Rafael vs Lucky Luke duel (2022), pääosissa Ari-Matti Hedman ja Rudi Rafael
Muissa medioissa > Videopelit

Lucky Luke: The Video Game
Lucky Luke: On the Dalton's Trail
Lucky Luke: Wanted
Lucky Luke: Western Fever
Lucky Luke: The Daltons
Go West! A Lucky Luke Adventure
Hahmoa ääninäytelleitä > Suomi

| Vuosi | Näyttelijä | Sarjat | Elokuvat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1983–1984 | Carl-Kristian Rundman | Lucky Luke |  |
| 1999, 2009 | Pasi Ruohonen | Daltonit (cameo) | Lucky Luke – Daltonin veljekset pakomatkalla |
| 2001-2002 | Ilkka Villi | Lucky Luke – Uudet seikkailut |  |
| 2013 | Mikko Maukonen | Daltonit (nuorena) |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut. (ranskaksi)
Lucky Luke on eurooppalainen rakkaudentunnustus hassulle Amerikalle. Yle.fi 2016.
Luonnonvakio

Luonnonvakio on suure, jonka numeerinen arvo on universaali eli riippumaton paikasta tai ajasta. Luonnonvakiota voidaan verrata matemaattiseen vakioon, kuten piihin. Luonnonvakioita ovat muun muassa Planckin vakio h, valon nopeus tyhjiössä c, gravitaatiovakio γ ja tyhjiön permittiivisyys eli sähkövakio ε0. Näiden ilmoitetut lukuarvot saattavat muuttua historian saatossa, mutta se johtuu mittaustekniikoiden parantumisesta tai käytetystä yksikköjärjestelmästä, ei vakion arvon muuttumisesta.
Vuonna 1937 Paul Dirac esitti, että vakiot saattavat pienentyä suoraan verrannollisesti maailmankaikkeuden ikään. Sittemmin on kokeellisesti pyritty etsimään hypoteettisen luonnonvakioiden muuttumisen ylärajaa aikayksikköä kohti. Protonin ja elektronin massojen suhde on pysynyt 0,00001 prosentin tarkkuudella samana ainakin viimeiset seitsemän miljardia vuotta.
Dimensiolliset ja dimensiottomat luonnonvakiot

Dimensiollisten luonnovakioiden lukuarvo riippuu käytettävistä yksiköistä. Koska yksiköt ovat vain sopivasti määriteltyjä määriä suuretta, ei mikään teoria voi ennustaa dimensiollisten luonnonvakioiden arvoja. Esimerkiksi valonnopeus määritellään tavallisesti yksiköllä metriä per sekunti, jolloin saadaan arvoksi 299 792 458. Jos valonnopeus määriteltäisiin vaikkapa kilometreinä sekunnissa, olisi sen arvo 299 792,458.
Dimensiottomien luonnonvakioiden lukuarvot eivät riipu käytettävistä yksiköistä, koska yksiköt supistuvat pois. Ne ovat tavallisesti saman dimensioisten vakioiden osamääriä. Koska dimensiottomat vakiot ovat pelkkiä lukuja on mahdollista, että jokin tulevaisuuden teoria ennustaa niiden arvon. Kaikki luonnonlait voidaan ilmaista ilman dimensiollisia luonnonvakioita poistamalla yhtälöistä kaikki yksiköt (engl. nondimensionalization), jolloin jäljelle jää vain dimensiottomia vakioita. Tämän vuoksi dimensiottomia vakioita kutsutaan myös perustavanlaatuisiksi luonnonvakioiksi (engl. fundamental physical constant).
Hienorakennevakio α on yksi tunnetuimmista dimensiottomista vakioista. Sen arvo on mitattu varsin tarkasti (7,297 352 5376 x 10-3)
, mutta sitä ei ole lukuisista yrityksistä huolimatta toistaiseksi pystytty johtamaan mistään teoriasta. Toinen tunnettu esimerkki on protonin ja elektronin massojen suhde eli  mp/me, joka on lukuarvoltaan noin 1836,152 672 47.
Osalle luonnonvakioista voidaan nykyisin ilmoittaa tarkat arvot, koska SI-järjestelmässä perusyksiköt on määritelty niiden avulla.
Yleiset luonnonvakiot

| Vakio | Tunnus | Arvo | Suhteellinen epätarkkuus |
| --- | --- | --- | --- |
| valonnopeus |  c\, | 299 792 458 m·s−1 | tarkka (seuraa yksiköiden määritelmistä) |
| Gravitaatiovakio |  G\, | 6,67428(67) × 10–11 m3·kg−1·s−2 | 1,0 × 10−4 |
| Planckin vakio |  h\, | 6,626 070 15 × 10−34 J·s | tarkka (seuraa yksiköiden määritelmistä) |
| redusoitu Planckin vakio (Diracin vakio) |  \hbar =h/(2\pi ) | 1,054 571 818 × 10−34 J·s |  |
Sähkömagneettiset vakiot

| Vakio | Tunnus | Arvo | Suhteellinen epätarkkuus |
| --- | --- | --- | --- |
| Tyhjiön permeabiliteetti eli magneettivakio |  \mu _{0}\, | 1,256 637 062 12(13) × 10−6 N·A−2 | 1,5 × 10-13 |
| Tyhjiön permittiivisyys eli sähkövakio |  \varepsilon _{0}=1/(\mu _{0}c^{2})\, | 8,854 187 817 8128(13) × 10−12 F·m−1 | 1,5 × 10-13 |
| Tyhjiön karakteristinen impedanssi |  Z_{0}=\mu _{0}c\, | 376,730 313 461... Ω | 1,5 × 10-13 |
| Coulombin vakio |  k_{e}=1/4\pi \epsilon _{0}\, | 8,987 551 792... × 109 N·m²·C−2 | 1,5 × 10-13 |
| Alkeisvaraus |  e\, | 1,602 176 634 × 10−19 C | tarkka (seuraa yksiköiden määritelmistä) |
| Bohrin magnetoni |  \mu _{B}=e\hbar /2m_{e} | 927,400 915(23) × 10−26 J·T−1 | 2,5 × 10−8 |
| Konduktanssikvantti |  G_{0}=2e^{2}/h\, | 7,748 091 7004(53) × 10−5 S | tarkka |
| Konduktanssikvantin käänteisarvo |  G_{0}^{-1}=h/2e^{2}\, | 12 906,403 7787(88) Ω | tarkka |
| Josephsonin vakio |  K_{J}=2e/h\, | 4,835 978 91(12) × 1014 Hz·V−1 | tarkka |
| Magneettivuon kvantti |  \phi _{0}=h/2e\, | 2,067 833 667(52) × 10−15 Wb | tarkka |
| Ydinmagnetoni |  \mu _{N}=e\hbar /2m_{p} | 5,050 783 43(43) × 10−27 J·T−1 | 8,6 × 10−8 |
| von Klitzingin vakio |  R_{K}=h/e^{2}\, | 25 812,807 557(18) Ω | tarkka |
Atomi- ja ydinfysiikan vakiot

| Vakio | Tunnus | Arvo | Suhteellinen epätarkkuus |
| --- | --- | --- | --- |
| Bohrin säde |  a_{0}=\alpha /4\pi R_{\infty }\, | 5,291 772 108(18) × 10−11 m | 3,3 × 10−9 |
| Klassinen elektronin säde |  r_{e}=e^{2}/4\pi \epsilon _{0}m_{e}c^{2}\, | 2,817 940 2894(58) × 10−15 m | 2,1 × 10−9 |
| Elektronin massa |  m_{e}\, | 9,109 382 15(45) × 10−31 kg | 5,0 × 10−8 |
| Fermin kytkentävakio |  G_{F}/(\hbar c)^{3} | 1,166 39(1) × 10−5 GeV−2 | 8,6 × 10−6 |
| Hienorakennevakio |  \alpha =\mu _{0}e^{2}c/(2h)=e^{2}/(4\pi \epsilon _{0}\hbar c)\, | 7,297 352 537 6(50) × 10−3 | 6,8 × 10−10 |
| Hartreen energia |  E_{h}=2R_{\infty }hc\, | 4,359 744 17(75) × 10−18 J | 1,7 × 10−7 |
| Protonin massa |  m_{p}\, | 1,672 621 637(83) × 10−27 kg | 5,0 × 10−8 |
| Kiertoliikekvantti |  h/2m_{e}\, | 3,636 947 550(24) × 10−4 m² s−1 | 6,7 × 10−9 |
| Rydbergin vakio |  R_{\infty }=\alpha ^{2}m_{e}c/2h\, | 10 973 731,568 525(73) m−1 | 6,6 × 10−12 |
| Thomsonin vaikutusala |  (8\pi /3)r_{e}^{2} | 6,652 458 73(13) × 10−29 m² | 2,0 × 10−8 |
| Weinbergin kulma |  \sin ^{2}\theta _{W}=1-(m_{W}/m_{Z})^{2}\, | 0,222 15(76) | 3,4 × 10−3 |

<noinclude>
Kemian ja termodynamiikan vakiot

| Vakio | Vakio | Tunnus ja lauseke | Arvo | Suhteellinen epätarkkuus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Atomimassayksikkö (1/12-osa hiili-12-atomin massasta) | Atomimassayksikkö (1/12-osa hiili-12-atomin massasta) |  m_{u}=1\ u\, | 1,660 538 86(28) × 10−27 kg | 1,7 × 10−7 |
| Avogadron vakio | Avogadron vakio |  N_{A},L\, | 6,022 140 76 × 1023 mol−1 | tarkka |
| Boltzmannin vakio | Boltzmannin vakio |  k,k_{B}\, | 1,380 649 × 10−23 J·K−1 | tarkka |
| Faradayn vakio | Faradayn vakio |  F=N_{A}e\, | 96 485,332 123 310 0184 C·mol−1 | tarkka |
| Ensimmäinen säteilyvakio |  |  c_{1}=2\pi hc^{2}\, | 3,741 771 18(19) × 10−16 W·m² |  |
| Ensimmäinen säteilyvakio | spektaaliselle säteilylle |  c_{1L}\, | 1,191 042 82(20) × 10−16 W·m² sr−1 | 1,7 × 10−7 |
| Loschmidtin vakio | kun  T=273.15 K ja  p=101,325 kPa |  n_{0}=N_{A}/V_{m}\, | 2,686 777 3(47) × 1025 m−3 | 1,8 × 10−6 |
| Kaasuvakio | Kaasuvakio |  R=N_{A}k_{B}\, | 8,314 462 618 153 24 J·K−1·mol−1 | tarkka |
| Molaarinen Planckin vakio | Molaarinen Planckin vakio |  N_{A}h\, | 3,990 312 716(27) × 10−10 J·s·mol−1 | 6,7 × 10−9 |
| Ideaalikaasun moolitilavuus | kun  T=273.15 K ja  p=100 kPa |  V_{m}=RT/p\, | 2,2710 954 64... × 10−2 m³·mol−1 | tarkka |
| Ideaalikaasun moolitilavuus | kun  T=273.15 K ja  p=101.325 kPa |  V_{m}=RT/p\, | 2,2413 969 54... × 10−2 m³·mol−1 | tarkka |
| Sackur-Tetroden vakio | kun  T=1 K ja  p=100 kPa |  S_{0}/R={\frac {5}{2}}   +\ln \left[(2\pi m_{u}kT/h^{2})^{3/2}kT/p\right] | −1,151 704 7(44) | 3,8 × 10−6 |
| Sackur-Tetroden vakio | kun  T=1 K ja  p=101,325 kPa |  S_{0}/R={\frac {5}{2}}   +\ln \left[(2\pi m_{u}kT/h^{2})^{3/2}kT/p\right] | −1,164 867 7(44) | 3,8 × 10−6 |
| Toinen säteilyvakiot | Toinen säteilyvakiot |  c_{2}=hc/k\, | 1,438 775 2(25) × 10−2 m·K | tarkka |
| Stefanin-Boltzmannin vakio | Stefanin-Boltzmannin vakio |  \sigma =(\pi ^{2}/60)k^{4}/\hbar ^{3}c^{2} | 5,670 400(40) × 10−8 W·m−2·K−4 | tarkka |
| Wienin siirtymälain vakio | Wienin siirtymälain vakio |  b=(hc/k)/\, 4,965 114 231... | 2,897 768 5(51) × 10−3 m·K | tarkka |

<noinclude>
Luonnonmarjat

Puolukka (Vaccinium vitis-idaea) on Suomessa esiintyvä luonnonmarja.
Luonnonmarjat ovat luonnonvaraisten kasvien tuottamia marjoja. Suomessa kasvaa 37 luonnonvaraista syötävää marjaa. Ravintokäyttöön näistä hyödynnetään pariakymmentä lajia. Tunnetuimmat ja kaupallisesti arvokkaimmat marjat ovat puolukka, mustikka, variksenmarja, vadelma, lakka, karpalo, pihlajanmarja, tyrni, juolukka ja mesimarja.
Pohjoisen luonnon valoisa kesä kypsyttää metsiin ja soille marjasadon, jota jokainen luonnossa liikkuja voi jokamiehenoikeuksien turvin hyödyntää. Suomen vuotuisen metsämarjasadon on arvioitu olevan yli 500 miljoonaa kiloa. Huononakin satovuonna luonnonmarjoja kypsyy yli 100 kg eli parikymmentä ämpärillistä jokaista suomalaista kohti.
Luonnonmarjasadosta poimitaan talteen vain murto-osa. Esimerkiksi puolukan ja mustikan sadosta on arvioitu poimittavan vain 5–10 %. Lakan sadosta poimitaan talteen enemmän, kun taas esimerkiksi variksenmarjan suuri sato jää miltei kokonaan hyödyntämättä.
Luonnonmarjatuotteita jalostavien suomalaisyritysten marjatarpeesta jopa 90 prosenttia poimivat ulkomailta, kuten Thaimaasta, tulevat marjanpoimijat.
Luonnonmarjoja syödään Suomessa keskimäärin kahdeksan kiloa henkeä kohden vuodessa.
Uhanalaisia, rauhoitettuja luonnonmarjoja Suomessa ovat euroopanmarjakuusi, lehtokielo, lehtovatukka ja sinikuusama. Näistä lehtokielon sekä sinikuusaman marjat ovat myrkyllisiä ja euroopanmarjakuusi on kokonaan marjamaisten käpyjensä punaista siemenvaippaa lukuun ottamatta tappavan myrkyllinen.
Syötävät luonnonvaraiset marjat Suomessa

Ahomansikka eli metsämansikka
Isokarpalo
Juolukka
Karjalanruusu
Kataja
Koiranruusu
Lakka eli hilla tai suomuurain
Lehtovatukka
Lillukka
Mesimarja
Metsäruusu
Mustikka
Mustaherukka eli mustaviinimarja
Oratuomi
Orjanruusu
Pihlaja eli kotipihlaja
Pikkukarpalo
Pohjanpunaherukka
Punamarjakanukka eli kornelikanukka
Puolukka
Riekonmarja eli tunturisianmarja
Ruohokanukka
Sianpuolukka
Sinivatukka
Suippoliuskaorapihlaja
Suomenpihlaja
Taikinamarja
Tuomi eli metsätuomi
Tyrni
Tylppäliuskaorapihlaja
Vadelma
Variksenmarja eli kaarnikka
Merkittävimmät myrkylliset luonnonmarjat Suomessa

Euroopanmarjakuusi eli marjakuusi
Kalliokielo
Kielo
Koiranheisi
Korpipaatsama eli paatsama
Lehtokielo
Mustakoiso
Mustakonnanmarja
Näsiä eli riidenmarja
Orapaatsama
Oravanmarja
Punakoiso
Punakonnanmarja
Sinikuusama
Sudenmarja eli karhunmarja, kuolemanmarja tai käärmeenmarja
Vehka eli suovehka
Aiheesta muualla

Arktiset Aromit ry
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet (Arkistoitu – Internet Archive)
Ptolemaiosten hallitsijasuku

Ptolemaiosten hallitsijasuku hallitsi Egyptiä vuodesta 305 eaa. vuoteen 30 eaa., jolloin Rooma valtasi Egyptin. Suvun kantaisä oli Aleksanteri Suuren sotapäällikkö Ptolemaios I, josta tuli Aleksanterin kuoltua Egyptin satraappi. Vuonna 305 eaa. hän julistautui kuninkaaksi, ja myöhemmin egyptiläiset hyväksyivät hänet myös faaraoksi. Ptolemaioksen jälkeläiset hallitsivat Egyptiä aina vuoteen 30 eaa. Hallitsijasukuun kuului myös Kleopatra VII.
Ptolemaiosten valtakautta kutsutaan myös Egyptin historian hellenistiseksi jaksoksi. Hallitseva yläluokka oli tuolloin kreikankielinen. Hallitsijasuvun hallitsijoilla ei ollut tippaakaan egyptiläistä verta: Ptolemaios I oli makedonialainen, joka nai makedonialaisen, ja heidän jälkeläisensä puolestaan lisääntyivät keskenään, eivätkä useimmat heistä edes osanneet egyptin kieltä.
Kaikki Ptolemaiosten hallitsijasuvun neljätoista kuningasta ottivat nimekseen Ptolemaios. Nykyhistorioitsijat numeroivat heidät I–XV (Ptolemaios VII ei koskaan hallinnut). Hallitsijasuvusta tekee erikoisen se, että monet sen naispuoliset jäsenet nousivat valtaan ja hallitsivat nuorten veljiensä tai poikiensa nimissä.
Historia > Diadokkisodat

Aleksanteri Suuren kuoltua vuonna 323 eaa. hänen seuraajansa, eli diadokit, jakoivat hänen suuren valtakuntansa keskenään. Aleksanterin sotapäällikkö ja lapsuudenystävä Ptolemaios nimitettiin Egyptin satraapiksi. Pian diadokkien välille syttyi kuitenkin sota, joka lopulta johti Aleksanterin valtakunnan hajoamiseen. Ptolemaios liittyi Makedonian käskynhaltijan Antipatroksen, Traakian satraapin Lysimakhoksen ja Vähää-Aasiaa hallinneen Antigonoksen kanssa valtakunnan hallitsijaa Perdikkasta vastaan. Antipatros antoi myös Ptolemaiokselle tyttärensä Eurydiken vaimoksi. Ennen ensimmäisen diadokkisodan alkamista Ptolemaios oli jo vallannut Kyrenen ja muun Kyrenaikan ja liittänyt ne Egyptiin. Ensimmäinen diadokkisota päättyi, kun Perdikkas salamurhattiin, sen jälkeen kun hän epäonnistui hyökkäämään Egyptiin. Sodan voittajat jakoivat nyt uudelleen valtakunnan alueet keskenään ja Ptolemaios sai pitää Egyptin itsellään. Periaatteessa toiset diadokit tunnustivat Ptolemaioksen Egyptin itsenäisyyden. Toisen ja kolmannen diadokkisodan aikana Ptolemaios valtasi Palestiinan, Syyrian, Kyproksen, Kilikian ja osan Vähän-Aasian etelärannikosta. Ptolemaioksen avulla Seleukos pääsi Babylonian hallitsijaksi. Ptolemaios sai myös puolelleen Aigeianmeren saarten asukkaat. Vuonna 306 eaa. Antigonoksen poika Demetrios kukisti Ptolemaioksen laivaston ja armeijan Kyproksella ja valtasi saaren. Voittonsa kunniaksi Antigonos ja Demetrios julistautuivat kuninkaiksi. Aleksanteri Suuren nuori poika ja perillinen Aleksanteri IV oli aikaisemmin murhattu.
Myös Ptolemaios julisti itsensä kuninkaaksi Egyptissä vuonna 306 eaa. Vuoden 304 eaa. tammikuussa Ptolemaios antoi kruunata itsensä faaraoksi perinteiseen egyptiläiseen tapaan ja otti valtaistuinnimekseen saman nimen kun Aleksanteri Suuri, ”Amonin rakastama, Ra-jumalan valittu”. Menetettyään laivastonsa Kyproksella Ptolemaios tarvitsi egyptiläisten tuen pystyäkseen voittamaan Antigonoksen. Ptolemaios siirsi myös pääkaupunkinsa Aleksandriaan, josta tuli suuri sivistyskeskus. Hänen luullaan perustaneen Aleksandrian kirjaston, joka valmistui hänen poikansa Ptolemaios II:n aikana.
Vuonna 304 eaa. lähetti apua Rhodokselle, jota Demetrios piiritti. Avustaan rhodoslaiset antoivat Ptolemaiokselle lisänimen Soter (”pelastaja”). Vuonna 301 eaa. Antigonos kukistui lopullisesti Ipsoksen taistelussa. Seuraavien vuosien aikana Ptolemaios sai taas vallattua Vähän-Aasian etelärannikon ja Kyproksen. Tästä lähtien Ptolemaios pysyi erossa muiden diadokkien sodista. Vuonna 285 eaa. Ptolemaios luopui kruunustaan ja jätti valtakuntansa Berenike I:n kanssa saamansa pojalle Ptolemaios II:lle. Ptolemaios I:n vanhimmasta pojasta, Ptolemaios Keraunoksesta tuli vuonna 281 eaa. Makedonian kuningas.
Historia > Ptolemaiosten kultakausi

Ptolemaios II:n aikana Egypti kävi sotia kapinoivaa Kyreneä vastaan – jossa Ptolemaios II:n velipuoli Magas aloitti kapinan – ja seleukidien Persiaa vastaan Syyrian hallinnasta. Hänen aikanaan Egyptistä tuli itäisen Välimeren voimakkain valtio, joka hallitsi myös Aigeianmeren saaria, Pamfyliaa, Kaariaa ja Lyykiaa. Ptolemaios II:n sisaren Arsinoe II:n mies Lysimakhos kuoli vuonna 281 eaa., ja Arsinoe pakeni veljensä luokse. Ptolemaios erosi ensimmäisestä vaimostaan Arsinoe I:ä ja meni naimisiin sisarensa Arsinoen kanssa. Tämä oli vanha egyptiläinen tapa, joka oli kreikkalaisille täysin vastenmielinen. Ptolemaios II julisti myös vanhempansa jumaliksi ja aloitti heidän henkilökulttinsa. Ptolemaios II suosi myös tieteitä ja Aleksandria kirjastoa. Noin vuonna 255 eaa. Ptolemaios II ja  seleukidien kuningas Antiokhos II solmivat rauhan. Ptolemaios antoi tyttärensä Bereniken vaimoksi Antiokhokselle, joka myös lupasi tehdä hänen ja Bereniken lapsista perillisensä.
Vuonna 246 eaa. Ptolemaios III seurasi isäänsä. Samana vuonna Ptolemaioksen sisar Berenike ja hänen nuori poikansa murhattiin. Ptolemaios kosti sisarensa murhan hyökkäämällä Persiaa vastaan, ja hän marssi armeijoineen aina Babyloniin asti, jonka hän valtasi. Egyptiläiset laivastot hallitsivat itäistä Välimerta ja toimivat aina Traakiassa asti. Ptolemaios III alkoi myös suosimaan egyptiläisten vanhoja jumalia kreikkalaisten sijaan.
Historia > Ptolemaiosten rappio

Ptolemaios III jätti valtakuntansa pojalleen Ptolemaios IV:lle vuonna 221 eaa. Ptolemaios IV osoittautui heikoksi hallitsijaksi. Hänen aikanaan egyptiläiset kapinoivat ja seleukidien Antiokhos III hyökkäsi Egyptiin. Ptolemaios V oli vasta lapsi, kun hän nousi valtaistuimelle vuonna 204 eaa. Antiokhos III ja Makedonian Filippos V liittyivät yhteen Egyptiä vastaan. Filippos valtasi Egyptiltä useita Aigeianmeren saarista sekä osia Traakiasta ja Kaariasta. Antiokhos puolestaan valtasi Syyrian. Ptolemaios V:n aikana valmistettiin niin sanottu Rosettan kivi. Vuonna 180 eaa. Ptolemaios V kuoli ja jätti valtakuntansa nuorelle pojalleen Ptolemaios VI Filometorille.
Vuonna 170 eaa. Antiokhos IV hyökkäsi Egyptiin ja syrjäytti Ptolemaios VI:n ja asetti hänen nuoremman veljensä (joka myöhemmin tunnettiin nimellä Ptolemaios VIII Euergeteksena) valtaistuimelle. Antiokhoksen vetäydyttyä takaisin veljekset sopivat, että he hallitsisivat yhdessä sisarensa Kleopatra II:n kanssa. Pian veljien välillä syttyi riita, jonka takia Rooman valtakunta sai aiheen sekaantua Egyptin sisäisiin asioihin. Rooman avustuksella Ptolemaios VI Filometor palautettiin valtaan. Ptolemaios VI:n kuoltua vuonna 145 eaa. Ptolemaios VIII palasi valtaan (luultavasti Ptolamaios VI:n nuori poika Ptolemaios VII ei koskaan hallinnut). Ptolemaios VIII meni naimisiin sisarensa Kleopatra II:n kanssa ja myöhemmin myös tämän tyttären Kleopatra III:n kanssa. Vuonna 131 eaa. Kleopatra II kapinoi veljeään vastaan ja hallitsi Aleksandriassa yksin vuoteen 127 eaa. asti, jolloin hän pakeni Syyriaan. Tämän jälkeen Ptolemaios VIII palasi valtaan, mutta osoittautui pian julmaksi tyranniksi. Hänen kuolemansa jälkeen 116 eaa. valtakunta jäi hänen vaimolleen Kleopatra III:lle ja pojalleen Ptolemaios IX:lle.
Kleopatra III syrjäytti poikansa vuonna 107 eaa. ja otti uudeksi kanssahallitsijakseen nuoremman poikansa Ptolemaios X Aleksanterin. Ptolemaios IX syrjäytti veljensä vuonna 88 eaa. ja hallitsi vuoteen 81 eaa. Hänen kuoltuaan valtakunnan hallitsijaksi nousi Ptolemaios IX:n tytär Berenike III, josta tuli Egyptin ensimmäinen naishallitsija yli tuhanteen vuoteen. Vuonna 80 eaa. Berenike pakotettiin naimisiin velipuolensa Ptolemaios X:n pojan Ptolemaios XI Aleksanteri II:n kanssa. Aleksandrialainen väkijoukko tappoi Ptolemaios XI:n sen jälkeen, kun hän murhasi äitinsä.
Historia > Rooman vallan alla

Ptolemaiosten hallitsijasuvun sisäiset riidat heikensivät Egyptiä siinä määrin, että maa joutui pian Rooman suojeluksen alaiseksi, vaikka olikin virallisesti itsenäinen. Rooma oli tuolloin jo vallannut miltei koko kreikkalaisen maailman. Ptolemaos XI:ä seurasi Ptolemaios XII Neos Dionysos, jonka aikana Rooman valta kasvoi entisestään. Vuonna 59 eaa. Ptolemaios XII solmi ystävyyssopimuksen Rooman kanssa. Mutta vuonna 58 eaa. Ptolemaios XII syrjäytettiin sen jälkeen, kun roomalaiset valtasivat Kyproksen, missä Ptolemaioksen veli oli hallitsijana. Tämän jälkeen hän joutui pakenemaan Roomaan, ja hänen tyttärensä Berenike IV:stä tuli Egyptin hallitsija. Roomalaisten avustuksella Ptolemaios XII pääsi palaamaan Egyptiin vuonna 55 eaa. Ennen kuolemaansa vuonna 51 eaa. Ptolemaios XII nimitti tyttärensä Kleopatra VII:n ja poikansa Ptolemaios XIII:n seuraajikseen. Kleopatran aikana Egypti joutui lopullisesti Rooman valtapiiriin. Julius Caesarin kansalaissodan yhteydessä käytyjen taisteluiden aikana Ptolemaios XIII menetti henkensä, ja Ptolemaios XIV seurasi häntä Kleopatra VII:n kanssahallitsijana. Kleopatra sai Rooman silloisen vallanpitäjän Julius Caesarin kanssa Ptolemaios XV:n, josta tuli Kleopatran kanssahallitsija Ptolemaios XIV:n kuoltua vuonna 44 eaa. Julius Caesarin salamurhanjälkeen Kleopatra liittoutui Marcus Antoniuksen kanssa, mutta Octavianus kukisti heidät Aktionin taistelussa. Tappionsa jälkeen Kleopatra teki mieluimmin itsemurhan kuin antautuisi vihollisilleen. Octavianus liitti Egyptin Roomaan Aegyptuksen provinssina.
Historia > Hallitsijasuvun myöhemmät vaiheet

Kleopatra VII ja Marcus Antonius saivat kolme lasta: Alexander Helios, Cleopatra Selene ja Ptolemaios Filadelfos. Augustus antoi lapset sisarensa Octavia Minorin huostaan. Kleopatra Selene avioitui Numidian kuninkaan Juba II:n kanssa, ja hänen pojastaan Ptolemaioksesta tuli Rooman suostumuksella Mauretanian kuningas. Vuonna 40 keisari Caligula kutsui Ptolemaioksen Rooman vieraakseen, mutta alkoi kadehtia häntä ja määräsi hänet teloitettavaksi.
Ptolemaiosten henkilökultti

Ptolemaios I aloitti Aleksanteri Suuren henkilökultin. Aleksanterin ruumis siirrettiin aluksi Memfiin, mutta ehkä Ptolemaios II:n aikana se päätyi Aleksandriaan. Aleksanteri Suuren kultin pappeina toimi ainakin Ptolemaios I:n veli Menelaos. Ptolemaios II julisti Ptolemaios I:n ja äitinsä Berenike I:n jumaliksi. Hän rakennutti vanhemmilleen kulttipaikan Aleksanteri Suuren leposijan lähettyville. Heitä kutsuttiin ”pelastajajumaliksi” (θεοὶ Σωτῆρες, theoi sōtēres), rhodoslaisten Ptolemaiokselle antaman lisänimen mukaan. Ptolemaios I:n aloitti myös isänsä muistoksi Ptolemaia-kisat.
Ptolemaios II:n vaimo Arsinoe II julistettiin jumalaksi jo eläessään. Itse asiassa Ptolemaios II:n lisänimi ”Filadelfos” oli aluksi Arsinoe II:n lisänimi, mutta nimi liitettiin myöhemmin myös häneen. Kuolemansa jälkeen Ptolemaios II liitettiin Arsinoe kulttiin ja heitä palvottiin ”sisarjumalina” (θεοὶ ἀδελφοί, theoi adelfoi). Heidän kulttinsa yhdistettiin Aleksanteri Suuren kulttiin, jonka pappeja kutsuttiin tämän jälkeen ”Aleksanterin ja sisarjumalien” papeiksi. Arsinoen kuoleman jälkeen hän sai oman papittaren, jota kutsuttiin nimellä kaneforos. Arsinoe yhdistettiin myöhemmin Afroditeen.
Myöhemmät Ptolemaiokset liitettiin myös kultteihin.
Muita tärkeitä hallitsijasuvun jäseniä

Ptolemaios Keraunos – Makedonian kuningas, Ptolemaios I:n poika.
Meleagros – Makedonian kuningas, Ptolemaios I:n poika.
Magas – Kyrenen kuningas, Berenike I:n poika.
Ptolemaios Nios – Ptolemaios II:n nuorempi veli ja kanssahallitsija.
Ptolemaios Apion – Kyrenen kuningas, Ptolemaios VIII:n poika.
Kleopatra Thea – Ptolemaios VI:n tytär, seleukidien valtakunnan hallitsija 125–121 eaa.
Ptolemaios – Ptolemaios IX:n poika ja Kyproksen kuningas.
Alexander Helios, Kleopatra Selene ja Ptolemaios Filadelfos – Kleopatra VII:n ja Marcus Antoniuksen lapset.
Ptolemaios – Kleopatra Selenen ja Juba II:n poika, Mauretanian viimeinen kuningas ja viimeinen Ptolemaioksen hallitsijasukuun kuulunut kuningas.
Kuvia

Kleopatra II tai III
Mauretanian kuningas Ptolemaios