stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iivana VI
Vankeus

Elisabet piti Iivana VI:n perhettä vankeina aluksi Riiassa, joulukuusta 1742 alkaen Dünamündessä ja tammikuusta 1744 alkaen Ranenburgissa. Kuultuaan salaliitosta, joka aikoi palauttaa Iivana VI:n valtaistuimelle, Elisabet määräsi heinäkuussa 1744 koko perheen siirrettäväksi Solovetskin saarille, mutta heidät jätettiinkin matkan varrella Arkangelin lähellä sijaitsevaan Holmogoryyn, jossa Iivana erotettiin vanhemmistaan ja sisaruksistaan. Iivanaa pidettiin sen jälkeen Elisabetin määräyksestä Holmogoryssa eristyssellissä salanimellä ”Grigori”. Preussin kuningas Fredrik Suuri halusi myös palauttaa Iivana VI:n keisariksi Elisabetin tilalle, joten seitsenvuotisen sodan puhjettua vuonna 1756 Elisabet siirsi Iivanan Pähkinäsaaren linnaan entistä tiukemman vartioinnin alaiseksi. Mahdollisen vapauttamisyrityksen yhteydessä hänet määrättiin surmattavaksi. Elisabetin seuraajat Pietari III ja Katariina Suuri uudistivat määräyksen.
Vankeusaikanaan Iivana VI tunnettiin nimellä vanki nro 1. Sekä Elisabet että Pietari III toivat hänet kerran Pietariin nähtäväkseen. Lähes elinikäinen eristysvankeus teki Iivanasta ”puolihullun”, mutta hän tiesi kuitenkin olevansa entinen keisari. Hän vietti suurimman osan ajastaan alkeellisessa, kylmässä, pienessä ja likaisessa sellissään ja oppi lukemaan hänelle annetun uskonnollisen kirjallisuuden avulla. Hänellä oli kaksi vakituista vartijaa, joiden asema oli yhtä huono kuin vankinsa, sillä heillä ei ollut juurikaan yhteyksiä ulkomaailmaan, ja he pyysivät toistuvasti vapautusta tehtävästään.
Tavallinen kansa oli varsin tietämätön Iivanan oloista tai hänen fyysisestä tai psyykkisestä tilastaan. Tarinat vankina olevasta lapsikeisarista levisivät ajan mittaan, ja onneton vanki sai kansalta hellittelynimen Ivanuška.
Kuolema

Pähkinäsaaren linnan vartijoiden joukkoon pestattu upseeri Vasili Mirovitš sai selville vangin nro 1 henkilöllisyyden ja suunnitteli yhdessä kumppaninsa Apollon Usakovin nostavansa linnoituksen kapinaan ja saattavansa Iivana VI:n kansan tuella Pietariin, jossa tämä palautettaisiin valtaan. Usakov kuoli tapaturmaisesti päivää ennen aiottua kapinaa, jota Mirovitš ei kuitenkaan suostunut siirtämään.
Mirovitš onnistui 16. (5.) heinäkuuta 1764 tunkeutumaan apureineen Iivanan selliin, mutta keisarinnan käskyä noudattaneet vartijat olivat jo ehtineet haavoittaa Iivanaa kuolettavasti. Toinen kahdesta vartijasta oli pistänyt häntä rapiirimiekalla lonkkaan ja käteen, nuijinut miekkansa katkettua hänen päätään ja ylävartaloaan puisella penkillä ja survaissut lopulta toisen vartijan rapiirin selän kautta sydämeen. Suudeltuaan ruumista Mirovitš antautui. Hänet teloitettiin myöhemmin mestaamalla. Katariina Suurelle Iivanan kuolema oli sekä helpotus että taakka, sillä yhtäältä hän vapautui kruunuunsa kohdistuvasta uhkasta, mutta toisaalta hänen osuuttaan tapahtumiin arvuuteltiin jälleen, kuten jo hänen miehensä saadessa surmansa vain suunnilleen vuotta aiemmin.
Hauta

Iivana VI haudattiin tiettävästi alkujaan Pähkinäsaaren linnaan. Hautaa etsittiin linnasta tuloksetta Aleksanteri I:n aikana. Huhujen mukaan Iivanan jäännökset olisi jossain vaiheessa siirretty Tihvinän luostariin. Vuonna 2010 tutkijaryhmä ilmoitti löytäneensä kaksi vuotta aiemmin Iivana VI:n haudan Holmogorysta entisen kirkon alttarin läheltä etsiessään hänen isänsä hautaa. Iivanaksi tunnistettiin nuoren henkilön ruumis, jonka vasemmassa olkapäässä oli miekan pistojälki. Ei kuitenkaan tiedetä, milloin ja miksi hauta olisi siirretty Holmogoryyn.
Vasili Mirovitš Iivana VI:n ruumiin äärellä Pähkinäsaaren linnassa, Ivan Tvorožnikovin historiamaalaus (1884).
Ilkka Sammelvuo

Ilkka Sammelvuo (2009)
Ilkka Sammelvuo (s. 21. tammikuuta 1979 Pudasjärvi) on suomalainen kilpauransa lopettanut lentopalloilija.
Ura

Lentopallon Ilkka Sammelvuo aloitti Pudasjärven Urheilijoissa veljensä jalanjälkiä seuraten. Juniorivuosien jälkeen hän päätyi 16-vuotiaana pelaamaan 2-sarjaa Vammalan Lentopalloon. Vammalassa Sammelvuo pelasi lopulta kolme kautta, ja VaLePa nousi viimeisellä Sammelvuon kaudella SM-liigaan.
Vammalasta Sammelvuo siirtyi SM-liigaseura KuPS-Volleyhin, joka oli hallinnut Suomen lentopallokenttiä läpi 1990-luvun: se oli voittanut kuusi mestaruutta peräkkäin vuosina 1991-1996 vuosina ja vielä yhden vuonna 1998 yhden hopeavuoden jälkeen. Sammelvuon ensimmäisellä kaudella KuPS-volleyssa seura saavutti hopeaa ja toisella tuli jälleen mestaruus. Tämän jälkeen Sammelvuo siirtyi pelaamaan Helsinkiin Rocksiin ja yhden vuoden siellä pelattuaan hän jatkoi Ranskan kovatasoiseen liigaan, Ajaccion joukkueeseen.
Yhden Ranskassa pelatun vuoden jälkeen Sammelvuo palasi Suomeen ja Pielaveden Sampoon. Sammossa hän oli Olli Kunnarin kanssa avainpelaajia, kun joukkue voitti kaksi Suomen mestaruutta vuosina 2004 ja 2005. Tämän jälkeen Sammelvuo lähti jälleen Ranskaan pelaamaan, tällä kertaa Ranskan Pro B-liigaan.
Kahden Ranskan-vuoden jälkeen Sammelvuo palasi kaudelle 2007-2008 Pielaveden Sammon riveihin. Kauden aikana hän voitti Sammossa Suomen cupin sekä eteni Challenge cupissa kahdeksan parhaan joukkoon. Kotoisessa SM-liigassa tuloksena oli hopeaa.
Sammelvuo jatkoi Sammossa myös seuraavalla kaudella. Hän oli loppuottelusarjassa joukkueensa tärkeimpiä pelaajia ja johdatti Sammon Suomen mestaruuteen. Hänet valittiin myös huhtikuun pelaajaksi eli pudotuspelien aikaan parhaimmaksi pelaajaksi. Hän oli jälleen myös voittamassa Suomen Cupia.
Vuonna 2012 Sammelvuo ilmoitti lopettavansa, koska Mestaruusliigan ottelutahti kävi liian rankaksi puoliammattilaiselle.
Muuta

Ilkka Sammelvuon veli Tuomas Sammelvuo on kautta aikojen menestynein suomalainen mieslentopalloilija. Heidän siskonsa on lentopalloilija ja moninkertainen SM-mitalisti Riikka Sammelvuo. Lisäksi sisarussarjasta löytyy uransa lopettanut lentopalloilija Jaakko Sammelvuo, joka pelasi myös Suomen korkeimmalla sarjatasolla, ja voitti urallaan muun muassa suomenmestaruuden Perungan Poikien väreissä. Sisarusten isä Seppo Sammelvuo toimi monia vuosia Suomen lentopalloliiton puheenjohtajana.
Saavutukset

Suomen mestaruus 2000, 2004, 2005, 2009
SM-hopeaa 1999, 2008, 2010
SM-pronssia 2003
Suomen Cupin voitto 1998, 2007, 2008
Suomen Cupin hopeaa 1999
Seurat

1996-1998 Vammalan Kisa
1998-2000 Kuopion KuPS-Volley
2000-2001 Helsingin Rocks
2001-2002 Ajaccio, Ranska
2002-2005 Pielaveden Sampo
2005-2006 Chaumont, Ranska
2006-2007 Cambrai, Ranska
2007-2010 Pielaveden Sampo
2010-2011 Puijo Wolley
2011-2012 Pielaveden Sampo
Irina Tsirkevitš

| Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naispaini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naispaini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naispaini.EM-kilpailut  | Maa:   Valko-Venäjä> Naispaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 2006 | 67 kg |  |
|  Pronssia | Sofia 2007 | 67 kg |  |
|  Pronssia | Baku 2010 | 67 kg |  |
Irina Tsirkevitš (s. 6. lokakuuta 1986 Babruisk, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen naispainija.
Tsirkevitš on voittanut painijanurallaan kolme EM-pronssimitalia 67 kilogramman painoluokasta.
Irina Toneva

Irina Toneva
Irina Iljinitšna Toneva (ven. Ири́на Ильи́нична То́нева; s. 27. kesäkuuta 1977 Krasnoznamensk) on venäläinen laulaja, joka tuli tunnetuksi Fabrika-yhtyeen voitettua Venäjän Star Factory -musiikkikilpailun.
USS Wompatuck

| USS Wompatuck |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harlan and Hollingsworth, Wilmington, Delaware
Laskettu vesille:  1886
Palveluskäyttöön:  6. huhtikuuta 1898
Poistui palveluskäytöstä:  11. helmikuuta 1938
Loppuvaihe:  upotettu 2. tammikuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  323 t
Pituus:  39,62 m
Leveys:  7,77 m
Syväys:  3,66 m
Miehistöä:  28
Aseistus
Aseistus:  2 × 6 naulan tykkiä 3 × 3 naulan tykkiä
USS Wompatuck (runkonumerot YT-27 ja YO-64) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1898 lunastama rautarunkoinen potkurilla varustettu hinaaja.
Valmistus

Alus tilattiin Harlan and Hollingsworthilta Wilmingtonista Delawaresta ja valmistui 1886 nimellä Atlas. Laivasto osti 4. huhtikuuta 1898 aluksen Standard Oil Companyltä nimeten sen samalla USS Wompatuckiksi. Alus varustettiin New Yorkin laivastontelakalla ja otettiin palvelukseen 6. huhtikuuta 1898 päällikkönään luutnantti Charles W. Jungen.
Irina Sokolovskaja

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Irina Sokolovskaja |  Irina Sokolovskaja |  Irina Sokolovskaja |  |
Maa:   Venäjä
Naisten koripallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | Koripallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Italia 2007 | Koripallo |  |
Irina Sokolovskaja (s. 3. tammikuuta 1983) on venäläinen koripalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa TsSKA Moskovaa. Aikaisemmin urallaan hän on pelannut Vologda-Tševakatassa vuodesta 1997 vuoteen 2007 lukuun ottamatta kautta 2003/2004, jolloin hän pelasi Moskovan Dynamossa.
Sokolovskaja kuuluu maansa maajoukkueen vakiopelaajiin. Hän on voittanut joukkueessa EM-kultaa vuonna 2007 ja olympiapronssia Pekingissä 2008.
Sokolovskaja on 186 senttimetriä pitkä ja painaa 72 kilogrammaa.
InnerWorldAudio

InnerWorldAudio on vuonna 2007 perustettu äänentoiston ja musiikinkuuntelun harrastajille tarkoitettu erikoislehti. 
Lehti ilmestyy paperiversion lisäksi ilmaiseksi PDF-tiedostona.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Intiaanihusky

| Intiaanihusky> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Etelä-Carolina,  Yhdysvallat
Määrä:  harvinainen
Rodun syntyaika:  1970-luku
Alkuperäinen käyttö:  vetokoira
Muita nimityksiä:  Indian Husky
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  18–41 kg
Säkäkorkeus:  53–66 cm
Väritys:  useita
Intiaanihusky (Indian Husky) on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Rodulla sanotaan olevan kaksi karvamuunnosta (lyhyt ja pitkä) sekä kolme kokomuunnosta. Väritys on erittäin vaihteleva. Säkäkorkeus vaihtelee 53-66 cm ja paino 18-41 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen

Intiaanihuskyn sanotaan olevan erittäin älykäs ja ystävällinen.
Alkuperä

1970-luvulla Becky Galliher Etelä-Carolinan Tayloristä risteytti keskenään siperianhuskyn, kanadaneskimokoiran ja alaskanhuskyn, minkä tuloksena syntyi intiaanihusky. Rotu on rekisteröity georgialaiseen järjestöön nimeltä Northern Country Kennels and Breeders Association.
Terveys

Intiaanihuskyä pidetään terveenä rotuna.
Immolation

| Immolation |
| --- | --- |
 Immolation Metalmaniassa 2008
Tiedot
Toiminnassa:  1986–
Tyylilaji:  death metal
Kotipaikka:  Yonkers, New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ross Dolan, laulu ja bassokitara   Bill Taylor, kitara   Robert Vigna, kitara   Steve Shalaty, rummut  
Entiset jäsenet:  John McEntee, kitara   Thomas Wilkinson, kitara   Neal Boback, rummut   Craig Smilowski, rummut   Alex Hernandez, rummut  
Levy-yhtiö:  Roadrunner Records   Metal Blade Records   Listenable Records   Nuclear Blast  
Aiheesta muualla
www.everlastingfire.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Immolation on yhdysvaltalainen death metal -yhtye.
Jäsenet

Ross Dolan – bassokitara, laulu (1988–)
Robert Vigna – kitara (1988–)
Bill Taylor – kitara (2001–)
Steve Shalaty – rummut (2003–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

John McEntee – kitara (konserttiesiintyjä, 2001)
Thomas Wilkinson – kitara (1988–2001)
Neal Boback – rummut (1988–1989)
Craig Smilowski – rummut (1991–1996)
Alex Hernandez – rummut (1999–2002)
Diskografia > Studioalbumit

Dawn of Possession (1991,  Roadrunner Records)
Here in After (1996,  Metal Blade Records)
Failures for Gods (1999,  Metal Blade)
Close to a World Below (2000,  Metal Blade)
Unholy Cult (2002,  Listenable Records)
Harnessing Ruin (2005,  Listenable)
Shadows in the Light (2007,  Listenable)
Majesty and Decay (2010,  Nuclear Blast)
Kingdom of Conspiracy (2013,  Nuclear Blast)
Atonement (2017,  Nuclear Blast)
Acts Of God (2022,  Nuclear Blast)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Stepping on Angels... Before Dawn (1995,  Repulse Records)
Diskografia > EP:t

Hope and Horror (2007,  EP + DVD, Listenable)
Providence (2011)
Diskografia > DVD:t

Bringing Down the World (2004)
Inflammable Material

| Inflammable Material Stiff Little Fingers |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1979
 Tyylilaji: punk
 Kesto: 41.10
 Levy-yhtiö: Rough Trade
Stiff Little Fingersin muut julkaisut
|   | Inflammable Material 1979 | Nobody’s Heroes 1980 |
Inflammable Material on pohjoisirlantilaisen punkyhtyeen Stiff Little Fingersin esikoisalbumi. Albumin julkaisi Rough Trade Records -levy-yhtiö vuonna 1979. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, ”Alternative Ulster” ja ”Suspect Device”.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Jake Burns ja Gordon Ogilvie ellei toisin mainita.
Suspect Device – 2.36
State of Emergency (Burns) – 2.29
Here We Are Nowhere (Henry Cluney) – 1.00
Wasted Life (Burns) – 3.10
No More of That (Cluney) – 2.04
Barbed Wire Love – 3.33
White Noise – 1.57
Breakout (Burns) – 3.04
Law and Order – 3.14
Rough Trade – 2.41
Johnny Was (Bob Marley) – 8.12
Alternative Ulster – 2.45
Closed Groove – 4.25
Arvostelut

AllMusic:
Innanen

Innanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Elina Innanen (s. 1986), puutarhuri-floristi, ruokablogi Chicochilin pitäjä
Jouko Innanen (1952–2019), pilapiirtäjä
Kimmo Innanen (1937–2011), tähtitieteilijä
Martti Innanen (1931–2014), muusikko, taidemaalari
Mikko Innanen (s. 1967), urheiluselostaja
Mikko Innanen (s. 1978), saksofonisti
Mikko Innanen (s. 1982), jalkapalloilija
Petra Innanen (s. 1970), taidemaalari
Taru Innanen, taidegraafikko
Timo Innanen (s. 1984), urheilutoimittaja.
Nimen muita merkityksiä

3497 Innanen, asteroidi
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Invisible Touch

| Invisible Touch Genesis |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 1985 – helmikuu 1986
 Julkaistu: kesäkuu 1986
 Tuottaja(t): Hugh Badgham & Genesis
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 45.42
 Levy-yhtiö: Charisma, Virgin, Atlantic
Listasijoitukset
  1. (kesäkuu 1986)   2. (heinäkuu 1986)   3. (elokuu 1986)
Genesiksen muut julkaisut
| Genesis 1983 | Invisible Touch 1986 | We Can't Dance 1991 |
Singlet albumilta Invisible Touch
 ”Invisible Touch” Julkaistu: 19. toukokuuta 1986  ”Throwing It All Away” Julkaistu: elokuu 1986 (USA)  ”In too Deep” Julkaistu: 25. elokuuta 1986 (UK)  ”Land of Confusion” Julkaistu: 17. marraskuuta 1986 (UK)  ”Tonight, Tonight, Tonight” Julkaistu: 9. maaliskuuta 1987 (UK)
Invisible Touch on brittiläisen rock-yhtye Genesiksen kolmastoista studioalbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 1986. Se on yhtyeen kaupallisesti menestynein albumi. Albumi jatkaa Geneksisen aikaisemman 80-luvun tuotannon kaltaista pop-tyylisempää linjaa, ja melodiset koukut, sähkörummut sekä syntetisaattorit ovat siinä keskeisessä osassa.
Invisible Touch nousi Britannian listakärkeen kolmeksi viikoksi ja saavutti parhaimmillaan sijan 3 Yhdysvalloissa, jossa se myi kuusinkertaista platinaa ensimmäisen kymmenen vuotensa aikana. Myös albumilta julkaistut singlet olivat menestyksekkäitä etenkin Yhdysvalloissa: Nimikappale nousi Billboard Hot 100 listan kärkeen ja "Throwing It All Away", "In too Deep", "Land of Confusion" sekä "Tonight, Tonight, Tonight" saavuttivat kaikki parhaimmillaan top 5 sijoituksen. Tämän myötä Genesiksestä tuli ensimmäinen yhtye, ja ensimmäinen ei-yhdysvaltalainen artisti tai yhtye, jonka yksittäiseltä albumilta on julkaistu viisi Billboard Hot 100 top 5 singleä. Tähän saavutukseen olivat pystyneet aikaisemmin vain yhdysvaltalaiset artistit Michael Jackson, Janet Jackson ja Madonna. Perinteisempien hittikappaleiden vastapainona albumlla ovat progressiivinen, yli 10-minuuttinen "Domino" sekä albumin päättävä instrumentaali "The Brazilian".
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltäneet Tony Banks, Phil Collins ja Mike Rutherford.
A-puoli
Invisible Touch – 3.29 (san. Collins)
Tonight, Tonight, Tonight – 8.53 (san. Collins)
Land of Confusion – 4.45 (san. Rutherford)
In Too Deep – 4.58 (san. Collins)
B-puoli
Anything She Does – 4.09 (san. Banks)
Domino – 10.44 (san. Banks)
Throwing It All Away – 3.53 (san. Rutherford)
The Brazilian – 4.50 (instrumentaali)
Kokoonpano

Tony Banks – kosketinsoittimet, syntetisaattoribasso
Phil Collins – rummut, laulu, lyömäsoittimet
Mike Rutherford – bassokitara, kitara
Arvostelut

Allmusic:
Huulihekko

| Huulihekko> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Hedelmälepakot Pteropodidae
Suku::  Aproteles  Menzies, 1977
Laji::  bulmerae
Kaksiosainen nimi
 Aproteles bulmerae  Menzies, 1977 
 Lajin levinneisyys
Katso myös
   Huulihekko Wikispeciesissä   Huulihekko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Huulihekko (Aproteles bulmerae) on Papua-Uudessa-Guineassa elävä lepakkolaji. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on huulihekko.
Koko ja ulkonäkö

Täysikokoinen naaras voi painaa 600 grammaa.
Levinneisyys

Huulihekko löydettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1977. Se tunnistettiin 12 000 vuotta vanhoista fossiileista, jotka oli kerätty Papua-Uuden-Guinean Eastern Highlandsin provinssista. Vuonna 1975 niitä löydettiin elävinä Western-provinssista Luplupwintemin luolasta. Paikalliset sanoivat lepakkojen olevan runsaslukuisia. Kahden vuoden kuluttua joku tai jotkut, ilmeisesti metsästäjät, olivat tuhonneet yhdyskunnan. 1980-luvulla lepakkoja ei nähty ja niiden pelättiin kuolleen sukupuuttoon. Vuonna 1993 samasta luolasta löytyi kuitenkin 160 lepakon vahvuinen yhdyskunta.
Lajista tiedetään varmuudella vain kaksi melko erillään toisistaan olevaa pientä elinaluetta; toinen on Luplupwintemin luolilla ja toinen Eastern Highlandsin provinssista Crater Mountainin kahdesta luolasta. Näiden välistä on löydetty muutamia luita, jotka ovat tuoreita, joten Papua-Uuden-Guinean harvaanasutussa sisämaassa saattaa olla useampiakin elinalueita.
Elinympäristö

Lepakot elävät luolissa vuoristojen metsissä noin 1 800–2 400 metrin korkeudessa.
Ravinto

Hampaiden rakenteista päätellen lajin ravinto koostuu ilmeisesti hedelmistä.
Lisääntyminen

Lepakko ei ole seksuaalisesti aktiivinen kahden ensimmäisen elinvuotensa aikana eikä ilmeisesti lisäänny vielä kolmantena elinvuotenaan. Poikaset syntyvät huhtikuussa sokeina ja karvattomina.
Is There Love in Space?

| Is There Love in Space? Joe Satriani |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Fantasy Studios ja Hyde Street Studios
 Julkaistu: 2004
 Tuottaja(t): Joe Satriani
 Tyylilaji: Instrumentaalirock
 Levy-yhtiö: Relativity
Joe Satrianin muut julkaisut
| Strange Beautiful Music 2002 | Is There Love in Space? 2004 | Super Colossal  2006 |
Is There Love in Space? on kitaristi Joe Satrianin soololevy.
Kappaleluettelo

Kaikki kappaleet kirjoittanut Joe Satriani.
Gnaahh – 3.33
Up in Flames – 4.33
Hands in the Air – 4.27
Lifestyle – 4.34
Is There Love in Space? – 4.50
If I Could Fly – 6.31
Souls of Distortion – 4.58
Just Look Up – 4.50
I Like the Rain – 4.00
Searching – 10.07
Bamboo – 5.45
Tumble
Dog With Crown & Earring
Inhaca

Inhaca
| --- | --- |
Sijainti:  Maputo Mosambik
Vesialue:  Intian valtameri 
Korkein kohta:  104  m 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sijainti
Inhaca on Mosambikille kuuluva pieni saari Intian valtamerellä. Se sijaitsee ainoastaan noin 40 kilometrin päässä Mosambikin rannikosta.
Inhacassa on noin 6 000 asukasta. Tärkein elinkeino on kalastus. Saarella on myös jonkin verran turismia.
Inchakaa ympäröivät koralliriutat kuuluvat maailman eteläisimpiin. Osa saaresta ja sitä ympäröivistä vesistä on rauhoitettu koralliriuttojen suojelemiseksi.
Ilmari Eskola

Ilmari Johannes Eskola (17. syyskuuta 1909 Viipurin maalaiskunta – 7. kesäkuuta 1987 Jämsä) oli suomalainen kirjailija ja kunnallispoliitikko.
Hänen vanhempansa olivat Juho Adolf Eskola (1880−1938) ja Helena Akman (1879−1932). Nuorena Ilmari Eskola työskenteli eri puolilla Suomea muun muassa putkiasentajana. Avioiduttuaan 1944 Elma Kaarina Hirvisaaren (1919−1985) kanssa hän muutti puolisoineen Hyrynsalmelle. Siellä Eskola työskenteli asentajana ja sairaalan lämmittäjä-talonmiehenä.
Ilmari Eskola muutti perheineen 1950 Jämsän Juokslahdelle jossa hän toimi kansakoulun talonmiehenä, kunnes jäi sairauseläkkeelle 1970. Eskola julkaisi esikoisromaaninsa Kolme kunniaa vuonna 1957. Hänen tuotantonsa kuuluu romaaneja ja näytelmä. Hän kirjoitti myös runoja joita julkaistiin Keski-Suomen kirjailijoiden antologioissa. Ilmari Eskolan runoja on lisäksi julkaistu postuumina teoksessa, joka sisältää myös Eija Eskolan kirjoittaman Ilmari Eskolan pienoiselämäkerran.
Aikalaiskritiikki otti Eskolan romaanit vastaan kansankuvauksen uudistajana. Lukittu ovi -romaania pidettiin myös ensi sijassa ihmiskuvauksena, kolmea muuta teosta satiirina. Niissä Eskola tuo esiin ihmisten pikkusieluisuuden.
Sosiaalisista sekä opetus- ja kulttuurikysymyksistä kiinnostunut Eskola oli mukana Jämsän kunnallispolitiikassa muun muassa kunnanvaltuutettuna  / kauppalanvaltuutettuna (1965−1972), työväenopiston johtokunnan jäsenenä (1957−1968) sekä sosiaalilautakunnan jäsenenä (1957−1972) ja puheenjohtajana (1972−1980).
Eskolalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 1975 ja vuonna 1978 hän sai Jämsän Äijän arvonimen.
Teokset

Kolme kunniaa, romaani.    Gummerus 1957
Tule Eedeniin, romaani.   Gummerus 1957
Lukittu ovi, romaani.   Gummerus 1958
Tikapuut huipulle, romaani.   Gummerus 1960
Mies tästä pitäjästä, näytelmä.   1965
Jämsän työväenyhdistys r.y. 75-vuotias: 1899-1974.   Jämsän työväenyhdistys 1974
Runoja. 2017. Samassa teoksessa Eija Eskola: Kriittinen rakentaja Ilmari Eskola.
Eskolan teoksista tehtyjä elokuvia

Syksyllä kaikki on toisin, ohjaus Mikko Niskanen 1978 (pohjautuu löyhästi Eskolan romaaniin Tikapuut huipulle)
Aiheesta muualla

Ilmari Eskola Kirjasampo.fi:ssä
Iso-Hunkeri

Iso-Hunkeri
| --- | --- |
Sijainti:  Kuhmoinen Pirkanmaa Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  105 m 
Pinta-ala:  3,3 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Iso-Hunkeri  on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.
Maantietoa

Saari on 310 metriä pitkä, 210 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria .
Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa aivan Kuhmoisten kirkonkylän edustalla olevassa saaristoisessa lahdessa. Saarijoukon pääryhmä sijaitsee Sarvisalon ympärillä lahden edustalla. Saari on muuten pyöreän muotoinen, mutta sillä on 100 metriä pitkä niemi, joka työntyy kohti Vähä-Hunkerin saarta. Saarien välissä on vain 100 metriä matkaa ja tässä salmessa on kivinen matalikko ja yksi luoto. Iso-Hunkerin vastakkaisella puolella on kolme muutakin pikkusaarta ja koillisessa veneväylän lähellä sijaitsevat lisäksi Pikku-Hunkerit ja Someronluoto. Saaret ovat jo lahden suojassa ja lahdensuulla olevat Huhtsaaret suojaavat niitä lisää. Vain kaakosta tulevat tuulet aiheuttavat saarille suojaamatonta aallokkoa, joka saa voimaa Varpusenlinnanselältä asti. Saari keskellä kohoaa kallioinen mäki Päijänteestä noin 27 metrin korkeuteen. Mäen pohjoisrannassa on kalliojyrkänne. Saari on metsän peittämä ja sinne on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa.
Historiaa

Vuoden 1938 taloudellisessa kartassa on saarten nimet kirjoitettu ”Hunkarisaaret”. Nykyisen Iso-Hunkerin pohjoisosat on piirretty keltaisiksi eli ne alueet ovat peltomaata. Vuoden 1965 peruskartassa on saaren niemenkärjessä jo kesämökki. Myös luoteispään pikkusaaressa oli tuolloin mökki. Saarten karttanimenä on ”Hunkarisaaret”, mutta se on vaihdettu vuoden 1985 kartassa nykyisiksi nimiksi. Viimeisessä kartassa on saareen piirretty viisi kesämökkiä.