stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Risto Jarva
Ura > Omat ohjaustyöt alkavat

Jarvan ensimmäistä varsinaista omaa ohjaustyötä Onnenpeli (1965) on pidetty uuden suomalaisen elokuvan ensimmäisenä täysipainoisena merkkiteoksena.selvennä Työmiehen päiväkirjaa (1967) on puolestaan luonnehdittu "ensimmäiseksi työläiselokuvaksi", joka vertautuu ajan hengen ilmentäjänä muun muassa Hannu Salaman Juhannustanssit-romaaniin (1964) tai Arvo Salon, Kalle Holmbergin ja Kaj Chydeniuksen Lapualaisoopperaan (1966). Työmiehen päiväkirjan voiman on arvioitu olevan yleisen ja yksityisen taidokkaassa yhdistelyssä. Elokuvan päähenkilöt Ritva (Elina Salo) ja Juhani (Paul Osipow) ovat toisaalta tyypillisiä luokkayhteiskuntaa edustavia symbolihahmoja, toisaalta aitoja yksilöitä. Työmiehen päiväkirja myös muistutti, kuinka sisällissota sekä talvi- ja jatkosota olivat monilla tasoilla edelleen läsnä kansalaisten alitajunnassa.
Jarvan seuraava elokuva Ruusujen aika (1969) ajoittui 2000-luvun alkuun ja oli kunnianhimoinen yritys rakentaa siltaa tulevaisuuteen niistä tekijöistä käsin, jotka olivat olemassa tuolloisessa yhteiskunnassa. Samalla tavoin sisäistetty, aiheen omista rakenteista lähtenyt hahmotus oli Jarvan seuraava elokuva Bensaa suonissa (1970) - kuvaus ralliautoilusta, autokulttuurista sekä auton riivaamasta ihmisestä. Näkemyksessään auton ja autokulttuurin orjuuttamasta yhteiskunnasta Jarva ajautui varsin lähelle Jean-Luc Godardin visioita elokuvassa Viikonloppu (1967).
Ura > 1970-luku

Jarva johti Elokuvapoliittista komiteaa koko sen toiminnan ajan vuosina 1970–1974. Komitean tehtävänä oli laatia valtion elokuvapoliittinen ohjelma. Se suositteli Suomen elokuvasäätiön korvaamista uudella valtion laitoksella ja Suomen elokuva-arkiston ottamista valtion haltuun.
Kun taivas putoaa -elokuva (1972) tarkasteli puolestaan skandaalilehdistön toimintaa toimittajan ja hänen uhrinsa näkökulmista. Roskalehden toimittajan sanojen ja tekojen välinen ristiriita kasvaa häkellyttäviin mittoihin. Oikeuttavatko korkeat päämäärät alhaiset teot, kysyy Jarva, ja jättää kysymyksen katselijoidensa pohdittavaksi. Yhden miehen sota (1973) oli taas lähestulkoon inhorealistinen kuvaus kaivinkoneyrittäjän tylystä arjesta, työyhteisön, perheen ja muun elämänpiirin toisilleen asettamista ristiriitaisista vaatimuksista.
Mies joka ei osannut sanoa ei (1975) käynnisti Jarvan uralla täysin uuden, komedialähtöisen suuntauksen, joka syveni filosofis-eettisten pohdiskelujen suuntaan elokuvien Loma (1976) ja etenkin Jäniksen vuosi (1977) myötä. Nämä elokuvat, joiden pääosia esitti Antti Litja, olivat kohtuullisia menestyksiä myös taloudellisesti.
Kuolema

Jarva kuoli auto-onnettomuudessa Helsingin Kuusisaaressa palatessaan Jäniksen vuosi -elokuvan kutsuvierasnäytöksestä hieman puolenyön jälkeen 16. joulukuuta 1977.  Jarvaa kuljettanutta taksia vastaan tullut kuorma-auto joutui erittäin liukkaalla tiellä sivuluisuun, jolloin taksi törmäsi sen kylkeen ja rusentui lavan alle. Jarva ja taksinkuljettaja jäivät puristuksiin ja saivat välittömästi surmansa.
Jarva on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Elokuvat > Lyhytelokuvat

Kaupungin rytmiä/Kaupungin kasvot (1957)
Episodi (1959)
Pyörii (1959)
Yhdeksän runoa (1959)
Leikkejä yksinäisille (1960)
Teekkarien tempaus Spexi-Sampo (1960)
Teknillinen korkeakoulu 1959 (1960)
Hairauksia (1960)
Tämä on kunnallisvirkamiesliitto (1960)
Työtä ylioppilasteatterissa (1961)
Torstai – eläviä kuvia Suomen kesästä (1963)
Kitka (1963)
Tampere, iloisen kesän kaupunki (1964)
Kansainvälinen kongressikeskus Otaniemi (1965)
Asuminen ja luonto (1966)
Kaupungissa on tulevaisuus (1967)
Kansanvakuutus turvanamme (1967)
Nainen ja yhteiskunta (1968)
Tietokoneet palvelevat (1968)
Parempaan asumiseen (1968)
Helsingin tuntomerkit (1969)
Turvallisuutta metsätöihin (1969, Jukka Mannerkorven kanssa)
Pakasteet (1969)
Maaseudun tulevaisuus? (1970)
Yötäpäivää (1970, Jukka Mannerkorven kanssa)
Pyhäsalmi – kaivosteollisuuden nykyaikaa (1970)
Luonnon talous (1971)
Kuluttaja (1972)
Suomalainen pöydänkattaja (1973)
Sähkölaitos rakentaa (1973, Kullervo Kukkasjärven kanssa)
Ystävien seurassa (1977)
Risto Jarva toimi lisäksi käsikirjoittajana elokuvissa Lapsen oikeudet (ohjaus Jaakko Pakkasvirta, 1970), Kromi (Kullervo Kukkasjärvi, 1971) ja Kemira – kemian teollisuutta (Kukkasjärvi, 1974) ja leikkaajana elokuvissa Suomalainen pöydänkattaja (Antti Peippo, 1973) ja Sporting Finland (Matti Kuortti, 1974).
Elokuvat > Pitkät elokuvat

Yö vai päivä (1962, Jaakko Pakkasvirran kanssa)
X-Paroni (1964, Jaakko Pakkasvirran ja Spede Pasasen kanssa)
Onnenpeli (1965)
Työmiehen päiväkirja (1967)
Ruusujen aika (1969)
Bensaa suonissa (1970)
Kun taivas putoaa... (1972)
Yhden miehen sota (1973)
Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975)
Loma (1976)
Jäniksen vuosi (1977, Arto Paasilinnan romaanin pohjalta)
Kirjallisuutta

Jarva & Pakkasvirta -teemanumero, Filmihullu 1/2015.
Tammi, Eero: ”Jarva ja modernin elämän sairaskertomus”, Filmihullu 2/2005.
Varjola, Markku: ”Jarvan tuotannon rakenne”, Filmihullu 2/2005.
Pyroniini Y

| Pyroniini Y |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [6-(dimetyyliamino)ksanteeni-3-ylideeni]dimetyyliatsaniumkloridi
CAS-numero:  92-32-0
PubChem CID:  7085
SMILES:  CN(C)C1=CC2=C(C=C1)C=C3C=CC(=[N+](C)C)C=C3O2.[Cl-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C17H19N2O3Cl
Moolimassa:  302,792 g/mol
Sulamispiste:  250–260 °C
Liukoisuus veteen:  90 g/l (20 °C)
Pyroniini Y (C17H19N2OCl) on ksanteenirekenteinen aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena esimerkiksi mikroskopiatutkimuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa pyroniini Y on vihreää tai kellanpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja hieman heikommin muun muassa etanoliin ja glykoliin. Liuokset ovat punartavia ja niillä on keltainen fluoresenssi.
Pyroniini Y:n valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa 3-dimetyyliaminofenoli reagoi formaldehydin kanssa. Muodostuva leukoväri hapetetaan pyroniini Y:ksi esimerkiksi typpohapokkeen tai isoamyylinitriitin avulla.
Pyroniini Y:tä käytetään mikroskopiatutkimuksissa erityisesti selektiiviseen nukleiinihappojen värjäykseen metyylivihreän kanssa. Pyroniini Y värjää RNA:n punaiseksi ja metyylivihreä värjää DNA:n vihreäksi. Pyroniini Y värjää soluliman punaiseksi ja tätä käytetään erityisesti maksasolujen tutkimuksissa.
Palolampi (Pertunmaa)

| Palolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju (Pertunmaa)
Koordinaatit:  61°31′31″N, 26°34′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskujoki:  suo-oja Leväslampeen 
Järvinumero:  14.913.1.054
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102,5 m  
Pituus:  560 m  
Leveys:  290 m  
Rantaviiva:  1,545 km  
Pinta-ala:  9,528 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPalolampi 
Palolampi  on Etelä-Savossa Pertunmaalla  Lihavanpään lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 560 metriä pitkä, 290 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Juolasveden–Lahnaveden alueeseen (14.913) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,5 metriä mpy.
Olen vainottu kahlekarkuri

| Olen vangittu kahlekarkuri> I Am a Fugitive from a Chain Gang |
| --- | --- |
 kuva elokuvan trailerista
Ohjaaja:  Mervyn LeRoy
Käsikirjoittaja:  Sheridan Gibney Brown Holmes
Perustuu:  Robert E. Burnsin omaelämäkertaan
Tuottaja:  Hal B. Wallis
Säveltäjä:  Bernhard Kaun
Kuvaaja:  Sol Polito
Leikkaaja:  William Holmes
Tuotantosuunnittelija:  Jack Okey
Pukusuunnittelija:  Orry-Kelly
Pääosat:  Paul Muni
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1932 Yhdysvallat  1946-12-66. joulukuuta 1946 (Suomi)  
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Olen vainottu kahlekarkuri on Mervyn LeRoyn ohjaama yhdysvaltalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1932. Käsikirjoitus perustuu Robert Elliott Burnsin samannimiseen omaelämäkertaan. Elokuvan ensi-ilta Suomessa oli 6.12.1946, sillä se oli Valtion filmitarkastamon kokonaan kieltämä vuodesta 1933 vuoteen 1946 asti.
Talousvaikeuksissa oleva ensimmäisen maailmansodan veteraani joutuu syyttömänä vankilaan, pakenee ja livahtaa Chicagoon. Siellä hän rakentaa elämän toisen nimen turvin, kunnes jää uudelleen kiinni.
Elokuva on valittu Yhdysvaltojen Kongressin kirjasto Kansalliseen elokuvarekisteriin. Oscareitakin sille ropisi: Paul Muni palkittiin parhaana miesnäyttelijänä, itse elokuva parhaana elokuvana ja Nathan Levinson parhaasta äänityksestä.
Talousmetsä

Hybridikoivuja suomalaisessa koivumetsässä.
Uudistustaimikkoa, jossa vallitsee täydellinen kuusivaltainen monokulttuuri.
Puuntaimi nousee kenttäkerroksesta.
Kenttäkerroksen eläimistöä.
Talous- ja luonnonmetsän vertailussa vanhan metsän maaperään varastoituu enemmän hiiltä, lisäksi sen eliöstö ja lajisto on rikkaampi.
Talousmetsä on omistuksellisista oloista riippumatta metsä, joka on varattu metsätalouden harjoittamiseen. Siinä pyritään taloudellisesti ja laadullisesti mahdollisimman arvokkaan puusadon tuottamiseen. Talousmetsissä puuta kasvatetaan ihmisten tarpeiden täyttämiseen.
Talousmetsien lisäksi Suomessa on luonnontilaisia metsiä, joita kutsutaan joskus myös nimillä aarniometsä, ikimetsä tai vanha metsä. Talousmetsiä ylläpitävät yksityiset metsänomistajat yleensä metsänhoitoyhdistysten kautta, valtion Metsähallituksen kautta sekä suurten metsäyhtiöiden kautta. Suurin osa Suomen metsistä on talousmetsiä. Metsähallitus Metsätalous Oy:n hallinnassa olevista metsistä käytetään nimitystä monikäyttömetsä, selventämään niiden roolia.
Talousmetsien laajuus Suomessa

Suomen maapinta-alasta 26,3 miljoonaa hehtaaria (86 %) on metsämaata, tästä hyvälaatuista talousmetsäksi luokiteltavaa on 20,3 miljoonaa ha, lukuun sisätyvät myös kaikki suojelualueet. Hyvälaatuisen metsän lisäkasvu on määritelmän mukaan 1 m³/ha/v. Loppuosa metsistä on kitumaita, avoimia soita, tuntureita, tundraa ja muita joutomaita, joissa ei kasva puustoa.
Tiukasti suojeltuja metsiä, joissa metsätalous on kokonaan kielletty, on 4,5 % koko Suomen metsäpinta-alasta (924 000 ha), kitu- ja joutomaista 8,2 % on suojeltu (1 885 000 ha). Etelä-Suomen metsistä 1,5 % ja kitumaista 1,8 % on suojeltu ja Pohjois-Suomessa vastaavasti 8,3 ja 14,7 % (2004, 2006).
Yksityisen metsätilan laajuus on Suomessa keskimäärin 23,6 ha.
Puun määrä ja puulajit

Talousmetsien kasvunopeus ja puumäärä on kasvanut koko ajan jo yli sadan vuoden ajan. Nykyinen puumäärä on noin 2,5 miljardia kuutiometriä. Määrä on noin 40 % suurempi kuin 1970-luvulla. Nykyinen kasvunopeus on 107 miljoonaa kuutiometriä vuodessa. Metsän kasvua on parantanut erityisesti pitkä metsäntutkimushistoria ja metsäammattilaisten toiminta. Lisäksi kasvua on kiihdyttänyt ilmastonmuutos.
Hakkuissa poistuva puumäärä vaihtelee vuosittain. Historian suurin hakkuukertymä oli vuonna 2018 78 miljoonaa kuutiometriä ja lähestyy suurinta kestävänä pidettyä hakkuumäärää 84 miljoonaa kuutiometriä. Vuoden 2019 hakkuut jäivät 72 miljoonaan kuutiometriin.
Suomessa talousmetsän valtapuuna on mänty, toiseksi tärkein puulaji on kuusi. Näistä saadaan sekä tukkia että kuitupuuta selluloosateollisuuden tarpeisiin. Jonkin verran on vähintään kokeilumielessä käytetty myös tuotuja puulajeja kuten siperianlehtikuusen ja contortamännyn istutuksia. Lehtipuista koivulla katsotaan perinteisesti olevan eniten taloudellista merkitystä.
Uudistaminen

Suomen ensimmäinen metsälaki astui voimaan vuonna 1886. Lain keskeinen periaate "Metsiä älköön hävitettäkö" on ollut Metsälain uudistuksissa keskeistä myös sen jälkeen. Uudistamisvelvoite on aina maanomistajalla, jonka metsien käsittelyllä on metsän tila saatettu vajaatuottoiseksi.
Uudistaminen voidaan tehdä keinollisesti tai luontaisesti. Keinollista uudistamista on istutus ja kylvö. Luontaisessa uudistamisessa käytetään olemassa olevaa puustoa siementämään metsämaa. Hakkuutapoja on esimerkiksi siemenpuuhakkuu ja suojuspuuhakkuu.
Metsänhoito

Talousmetsien metsänhoidolla tarkoitetaan toimenpiteitä, joilla metsän tuottoa parannetaan. Metsänhoitoa ovat muun muassa maanmuokkaus, taimikonhoito, harvennukset, vesitalouden hoito ja lannoitus. Metsänhoidoksi voidaan lukea myös metsissä tehtävät harvennushakkuut, joilla parannetaan hakkuussa jäljelle jäävien puiden olosuhteita. Nykyisin metsänhoidossa suositaan ns. hallitun hoitamattomuuden periaatetta, jossa tehdään vain välttämättömät toimenpiteet ja jätetään tarpeettomat tekemättä. Tällä parannetaan kannattavuutta ja talousmetsien monimuotoisuutta. Raivaamatta jäävät kohdat lisäävät kerroksellisuutta ja suojapaikkoja, josta hyötyvät monet lajit.
Talousmetsien luonnonhoito

Metsätaloudessa havahduttiin 1980-luvulla metsäluonnon köyhtymiseen. Metsäsektorin toimijat, viranomaiset, tutkimuslaitokset, yliopistot ja muut tahot alkoivat kehittämään uusia metsätalouden menetelmiä, joilla voitaisiin parantaa myös monimuotoisuuden rakennepiirteitä. Samalla alkoi myös metsälain ja luonnonsuojelulain uudistustyö. 1990-luvulla tuli voimaan uusi metsälaki ja luonnonsuojelulaki, joissa oli mittava määrä erilaisia monimuotoisuutta parantavia määräyksiä. Samalla metsänhoidon suosituksiin ja -ohjeisiin tuli kattava valikoima erilaisia toimenpiteitä, joilla toteutuessaan olisi positiivisia vaikutuksia monimuotoisuuteen. Suomen talousmetsät ovat pääosin PEFC-sertifioituja. Viime aikoina myös ympäristöjärjestöjen kehittämä FSC-sertifiointi on kasvattanut osuutta.
Luonnonhoidon laadun seurannan tulosten valossa talousmetsien luonnonhoito on 20 vuoden aikana heijastellut sille lainsäädännössä ja sertifioinnissa asetettuja kriteereitä. Toisaalta luonnonhoidon taso ei suosituksista ja neuvonnasta huolimatta ole viime vuosikymmenenä parantunut, vaan taso on laskenut 2010-luvulla parhaista vuosista. Tarkastelujakson viimeisten viiden vuoden (2014–2018) aikana taso on määrällisissä muuttujissa keskimäärin noin 20 prosenttia heikompi kuin se oli 2000-luvulla, ja lähes 30 prosenttia heikompi kuin se on ollut parhaalla viisivuotisjaksolla aikavälillä 1998–2009. Luonnonhoidon vaikuttavuudesta kertoo kuitenkin se, että monimuotoisuuden kannalta tärkeät rakennepiirteet ovat parantuneet merkittävästi ja tiukasti suojellun metsän määrä viisinkertaistunut 1980-luvulta.
Kenttäkerros ja muu metsien käyttö

Metsässä kasvaa myös varpuja, ruohoja, eri eläimiä ja sieniä. Talousmetsien virkistyskäyttö, metsästys, sienestys ja marjastus ovat mahdollisia. Suomessa ja eräissä Pohjoismaissa on lailla säädetty jokamiehenoikeus, joka takaa yhdessä metsästyslainsäädännön kanssa nämä toimet. Talousmetsissä taloudellista tuottoa voidaan saada myös muilla tavoilla kuin puuntuotannolla. Esimerkiksi tryffelin, pakurin tai muun metsässä kasvatettavan lajin kasvattaminen voi olla puunmyyntituloja parempaa. Esimerkiksi sienisato voi olla arvoltaan puun taloudellista tuottoa korkeampi. Vastaavasti esimerkiksi korvasienen on todettu innostuvan tuottamaan itiöemiä maan pinnan rikkoontuessa.
Talousmetsän ja luonnontilaisen metsän eroavuuksia

Talousmetsä eroaa huomattavasti luonnontilaisesta metsästä tarkoitukseltaan, rakenteeltaan ja kehityskulultaan. Talousmetsässä on lahopuuta 2–10 m³ hehtaarilla, kun vastaava luku luonnontilaisessa metsässä on 60–90 m³ hehtaarilla. Lahopuun määrä on ollut viime vuosina kasvussa Etelä-Suomessa. Pohjois-Suomessa lahopuun määrä on laskenut sekä talousmetsissä että suojelualueilla. Metsätalouden toimijat lisäävät lahopuuta hakkuiden yhteydessä monella tavalla. Esimerkiksi tekopökkelöiden tekemisellä on lahopuuta saatu lisättyä nopeasti.
Mustikan peittävyys talousmetsässä on nykyisin noin 6 %, vielä 1950-luvulla se oli 18 %. Mustikan ovat korvanneet vadelma, metsäkastikka ja metsälauha.
Talousmetsässä tapahtuneen myrskytuhon jälkeen tuhoutuneet puut kerätään pois metsätuholain perusteella, jotta ne eivät toimi metsätuholaisten kasvualustana, mutta luonnontilaisessa metsässä ne jäävät paikalleen.
Metsäpalon jälkeen kuusikko taimettuu lehtipuilla, mutta talousmetsässä hakkuun jälkeen istutetaan yleensä vain yhtä puulajia. Lehtipuut tulevat luontaisesti, ja ensimmäisessä taimikonhoidossa on yleensä jo sekapuusto. Talousmetsissä suositaan sekapuustoa, koska sekapuusto on vähemmän altis tuhoille, lehtikarike parantaa maaperän olosuhteita ja se parantaa monimuotoisuutta.
Männiköissä on havaittu tapahtuvan lievempiä metsäpaloja noin 70 vuoden välein, mutta niissä metsä ei pala kokonaan, vaan jäljelle jää eläviä mäntyjä, joiden sekaan voi kasvaa muita puulajeja. Luonnontilaisessa usein lievästi palaneessa männikössä on yli 150-vuotiaita puita sata kappaletta hehtaarilla. Männiköissä voi olla useita sukupolvia eri-ikäisiä mäntyjä, jotka ovat palaneet mutta jatkaneet kasvua hyvinkin vanhoiksi.
Häiriöitä on lyhyt- ja pitkäkestoisia. Talousmetsissä vastaavia häiriöitä jäljitellään hakkuilla ja kulotuksilla. Metsäpalojen yleisyys määrittää sen, hallitseeko metsämaisemaa kuusi- vai mäntyvaltaisuus. Erityyppisten häiriöiden aiheuttamat valoisat luonnontilaiset metsät ovat nykyisin jokseenkin harvinaisia, koska metsäpalot sammutetaan tehokkaasti myös suojelualueilla.
Jos luonnontilainen metsä on välttynyt metsäpaloilta ja myrskytuhoilta pitkiä aikoja, sen kehitystä ja rakennetta säätelee puiden kuoleminen ja uudistuminen pienalavaltaisesti. Tällaisessa metsässä lahopuuta syntyy hyvin tasaisesti pitkän ajan kuluessa.
Jalostus

Metsäteollisuus käyttää raakapuuta 74,9 miljoonaa kuutiometriä, josta se kerää Suomen talousmetsistä 57,7 miljonaa m³. Siitä 30 miljoonaa m³ käytetään mekaanisessa metsäteollisuudessa ja vajaat 45 miljoonaa m³ sellu- ja paperiteollisuudessa. Polttopuuna käytetään 5,1 miljoonaa m³. Talousmetsien käytössä huomionarvoista onkin, että yleensä jokaiselle puulle on käyttökohde tiedossa jo ennen hakkuita. Puusta tehdään esimerkiksi rakennuksia, huonekaluja, papereita, pakkauskartonkeja, astioita, fossiilista muovia korvaavia tuotteita, polttoainetta, hammastahnaa, jäätelöä, lääke- ja kosmetiikkateollisuuden tuotteita, rehua ja lukuisia erilaisia komposiittituotteita. Puu on uudistuvana materiaalina nähty myös ilmastoratkaisuna.
Aiheesta muualla

Suomen Metsäyhdistys - Talousmetsän kierto, opetusmateriaalit
Talousmetsä vai luonnontilainen? (Arkistoitu – Internet Archive)
Tekopökkelö avohakkuuaukion laidalla.
Suomalaista kuitupuuta Savukoskella odottamassa kuljetusta.
Sammaljoen kirkko

| Sammaljoen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Sammaljoentie 606, Sammaljoki, Sastamala
Koordinaatit:  61°13′55.6″N, 023°07′52.1″E
Seurakunta:  Sastamalan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1924
Suunnittelija:  Ilmari Launis
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sammaljoen kirkko, sankarihaudat kesällä 2012 
Isänmaan puolesta sinunkin edestäsi. Jumala suojele Suomen maata uhrivalmiiksi kansa sen saata
Sammaljoen kirkko on Ilmari Launiksen suunnittelema puukirkko Sastamalan Sammaljoella. Kirkko valmistui vuonna 1924. Se on Sammaljoen kylän järjestyksessään toinen kirkko.Kirkko sijaitsee keskellä Sammaljoen kylää olevalla mäellä Vammalasta Urjalaan kulkevan maantien varrella.
Kirkko on puinen, päätytornillinen  pitkäkirkko, jossa runkohuoneen keskiosa kohoaa sivulaivoja korkeammalle. Alttaripäädystä erkanee sivulaivojen takana vielä kapeampi rakennusosa, jossa sijaitsee kirkon sakaristo sekä seurakuntasali. Runkohuoneen keskilaivassa on alttaripäädystä aumattu katto ja sivulaivoissa pulpettikatot. Keskilaivan yläikkunat ovat muodoltaan kahdeksankulmaiset. Kirkon sisäkatto on kauttaaltaan tasakatto. Kirkko on peruskorjattu vuonna 1950. Alttarilla on Paavo Hakalan veistos Kristus ristillä. Kirkon kellot ovat peräisin Hämeenlinnan venäläisestä varuskuntakirkosta.
Urut

Kirkon urut hankittiin vuonna 1966 peruskorjauksessa. Ne ovat 9-äänikertaiset Kangasalan urkurakentamon urut.
Aikaisemmat kirkot

Turun tuomiokapituli ja Suomen senaatti myönsivät sammaljokelaisille luvan oman saarnahuonekunnan perustamiseen vuonna 1829 ja päätöstä ryhdyttiin toteuttamaan viipymättä. Ensimmäinen kirkko oli 1834 rakennettu puinen, keskeisesti korostettu empiretyylinen ristikirkko, joka paloi vuoden 1918 sodassa. Kirkko rakennettiin silloisen Tyrvään seurakunnan Sammaljoen ja muiden lähikylien kirkoksi, koska matka Tyrvään kirkolle Kallialaan oli pitkä. 1800-luvun lopulla heräsi ajatus Sammaljoen muodostamiseksi itsenäiseksi seurakunnaksi, mutta hanke kariutui Tyrvään seurakunnan vastustukseen ja tuomiokapitulin hylkäävään päätökseen. Tuomiokapituli määräsi kuitenkin Tyrvään seurakunnan perustamaan Sammaljoelle kappalaisen viran, mikä toteutui vuonna 1931. Sammaljoen kirkko ja hautausmaa siirtyivät Tyrvään seurakunnan omistukseen vuonna 1946, jolloin Sammaljoen saarnahuonekunta lakkautettiin. Tyrvään seurakunta yhdistyi vuonna 2004 Vammalan seurakuntaan, joka 2009 liittyi osaksi uutta Sastamalan seurakuntaa.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on arkkitehti Tarja Salmio-Toiviaisen teos vuodelta 1947.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sammaljoen kirkko Wikimedia Commonsissa
Heikkilä, Antti: Sammaljoen kirkko 1834–1964. Tyrvään seudun Museo- ja Kotiseutuyhdistyksen julkaisuja XLI, 1965, Vammala.
Ilmari Launiksen suunnittelemia suomalaisia kirkkoja
Kalvolan kirkko | Konneveden kirkko | Lumivaaran kirkko | Pomarkun kirkko | Pornaisten kirkko | Saaren kirkko | Sammaljoen kirkko | Tervon kirkko | Valkjärven kirkko | Vieremän kirkko | Vuokselan kirkko | Ylämaan kirkko
| n k Perustiedot Wikidatassa: Sammaljoen kirkko (Q3585628)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Sastamala
sijainti: Sammaljoki
katuosoite: Sammaljoentie 606
koordinaatit: 61°14′N 23°08′E﻿ / ﻿61.23°N 23.13°E﻿ / 61.23; 23.13
Lockheed-Martin FPS-117

Lockheed-Martin FPS-117
Lockheed-Martin FPS-117 on kahdessakymmenessä maassa käydettävä kolmiulotteinen kiinteä kaukovalvontatutkajärjestelmä. Myöhemmin siitä on kehitetty siirrettävä malli, Lockheed-Martin TPS-117, joka kykenee suorittamaan 90 % FPS-117:n tehtävistä.
FPS-117 Euroopassa

Islanti, 4 kpl, tasaisesti eri puolilla maata rannikolla
Britannia, 2 kpl, Skotlannissa
Ranska, 1 kpl, Korsikalla
Italia, 3 kpl, Apenniinien niemimaan keskiosissa
Romania, 5 kpl, tasaisesti eri puolilla maata rajoilla
Turkki, 3 kpl, maan länsiosissa kaksi ja yksi Mustanmeren rannalla
Viro, 1 kpl, Kellavere
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lockheed-Martin FPS-117 Wikimedia Commonsissa
Lockheed-Martin via Radar Tutorial  (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pieni-Pyöriä

| Pieni-Pyöriä |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju (Pertunmaa)
Koordinaatit:  61°25′57″N, 26°33′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Hopunlampeen 
Järvinumero:  14.172.1.054
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  111,5 m  
Pituus:  190 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,485 km  
Pinta-ala:  1,358 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni-Pyöriä 
Pieni-Pyöriä  on Etelä-Savossa Pertunmaalla Koirakiven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 111,5 metriä mpy.