stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Longgupon luola
Tutkimushistoria

Luolan tutkimista ehdotti löytäjä professori Huang Wanbo vuonna 1984 ja siellä suoritettiin noin 900 m² laajuiset arkeologiset kaivaukset vuosina 1985–1988. Tutkimuksia suoritti pekingiläinen Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology, Chinese Academy of Sciences ja Chongqing National Museum. Kaivauksissa löydettiin alkukantaisen ihmisen hampaiden kappaleita, muutama Gigantopithecuksen hampaita ja alkeellisia kivityökaluja. Paleomagneettinen ajoitusmenetelmä, joka antoi iäksi 1 780 000–1 960 000 vuotta, ja löydetyt Ailuropoda microtan (jättiläispanda) jäänteet antoivat olettaa, että ihmisen jäänteet olisivat varhaispleistoseenin kaudelta. Vuonna 1992 kansainvälinen tutkijaryhmä määritti kohteiden iän käyttämällä elektronien spin-resonanssia (ESR). Kerroksesta 4 löytynyt hirvieläimen hammas ajoitettiin tällä tavalla 750 000–1 020 000 vuotta vanhaksi.
Vuosina 2003–2006 ranskalais-kiinalainen tutkijaryhmä suoritti luolassa lisäkaivauksia. Kaivauksissa löydettiin muun muassa 854 kiviesinettä, joiden työstämismenetelmiä päästiin tarkastelemaan. Luolasta on muodostunut tärkeä arkeologinen kohde, joka valaisee hyvin ihmisen leviämistä Itä-Kiinaan ja koska kaivauksista löytyi lisää gigantopithecuksen hampaita. Vuonna 2012 julkaistiin kuuden hampaan ajoitustulokset (ERS), jotka mahtuivat ajanjaksolle 1,4–1,8 miljoonan vuotta , mutta liikkeellä on myös ajoitus haarukkaan 2,0–1,8 miljoonaan vuotta.
Wushanin ihminen

Vuonna 1991 julkaistiin tieto, että Wushanin ihminen (kiin.: 巫山人; pinyin: wūshānrén, kirjaimellisesti šamaanivuoren mies) olisi ollut Homo erectuksen alalaji Homo erectus wushanensis , jollaisena sitä vieläkin esitetään joissakin teksteissä. Koska ensimmäisinä löydetyt fossiilit olivat vain alaleuan vasen puoli ja kaksi etuhammasta, oli ihmisen lajin määrittäminen hankalaa. Vertailtaessa eri paikkakuntien löytöjä keskenään todettiin, että Longgupon etuhampaat ovat suuremmat kuin Homo erectuksen muilla kiinalaisilla edustajilla. Toisaalta, myös kivityökalujen ikä oli kuitenkin lähes kaksi miljoonaa vuotta ja kun työkalujen valmistustekniikkaa verrattiin itäafrikassa Olduvain rotkosta löydettyyn materiaaliin, huomattiin näiden samankaltaisuus. Itäafrikan kiviaineiston on valmistanut joko Homo habilis tai Homo ergaster. Longgupon kivityökalut olivat selvästi alkeellisempia, kuin Homo erectuksen valmistamat työkalut. Longgupon luolassa on siten saattanut elää ensimmäiset aasialaiset ihmiset.
Uudet vertailevat tutkimukset ovat heittäneet varjon fossiilien ihmistulkinnalle. Useat tutkijat havaitsivat hampaissa ihmiselle liian primitiivisia piirteitä. Heidän mielestään ne kuuluvat sellaiselle ihmisapinalle, josta olisi kehittynyt oranki mutta joka olisi kuollut sukupuuttoon. Hyvä ehdokas on alueella tuolloin elänyt Lufengpithecus. Jos näin tosiaan on, herää kysymys luolan maaperän stratigrafiasta ja siitä, miten hampaat ja työkalut joutuivat samaan kerrokseen. Nykyään epäillään, että luolan romahduksessa maakerrokset olisivat sekoittuneet ja edellä kuvattujen päätelmien tekeminen olisi siksi mahdotonta.
Homo Sapies

Viimeaikaiset kaivaukset ovat tuoneet esille uusia merkkejä ihmisen toiminnasta sekä mahdollisesti Homolle kuuluva hammas. Nyt arvallaan varovaisesti, että asialla olisi ollut Homo Sapiens.
Eläinlöydöt

Luolasta oli löytynyt jäänteet 116 eläinlajista, jotka elivät sekä plioseenin että pleistoseenin kausien aikana. Nykyään tunnettuja eläinlajeja olivat majavat, karhut, apinat, tiikerit ja sarvikuonot. Hurjin löytö oli sukupuuttoon kuolleen jättiläismäisen apinan gigantopithecus blackin löytyminen, sillä luolasta on löytynyt 14 tälle kuulunutta hammasta ja palanen leukaluuta. Muita luolasta löytyneitä hävinneitä eläinlajeja ovat ailuropoda microta (jättiläispanda), Pachycrocuta licenti (hyeenaeläin), Homotherium ja Nestoritherium (kalikoteerit).
SliTaz

| SliTaz |
| --- | --- |

 SliTaz 4.0
Kehittäjä:  The SliTaz GNU/Linux Association Christophe Lincoln
Tuoteperhe:  GNU/Linux
Julkaistu:  22. maaliskuuta 2008
Päivitysmalli:  Rolling release
Lisenssi:  GNU General Public License
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
SliTaz on GNU/Linux -käyttöjärjestelmän pienikokoinen (noin 30–60 megatavua) jakelupaketti, joka on mahdollista käynnistää esimerkiksi CD-ROM-levyltä, USB-muistilta, kiintolevyltä tai Flash-muistilta. Live-CD:nä käyttäessä koko systeemi latautuu tietokoneen RAM-muistiin, jolloin ohjelmat käynnistyvät hyvin nopeasti.
Versiot

| Versio | Julkaisupäivä |
| --- | --- |
1.0: 23. maaliskuuta 2008
2.0: 16. huhtikuuta 2009
3.0: 2010
4.0: 
5.0:
Aiheesta muualla

Linux.com
Linux Pro Magazine
Tech Source from Bohol
Distrowatch
Linux Infusion (Arkistoitu – Internet Archive)
Southeastern

| Southeastern |
| --- | --- |
Toiminta-alue:  Kaakkois-Englanti
Toimiala:  joukkoliikenne
Henkilöstö:  3 500 
Omistaja:  Govia
Kotisivu:  southeasternrailway.co.uk
Infobox OKNimi-testi OK: 
Southeasternin liikennöimät rataosuudet Kaakkois-Englannin kartalla
Southeasternin suurnopeusjuna St Pancrasin rautatieasemalla
London & South Eastern Railway Limited eli Southeastern on brittiläinen rautatieliikennealan yritys. Se vastaa pääosin Kaakkois-Lontoon paikallisliikenteestä sekä Kentin kaukojunayhteyksistä ja liikennöi myös osaa East Sussexin junavuoroista. Southeasternin omistaa Go-Ahead Groupin ja Keolis-yhtiön yhteisomistuksessa oleva Govia.
Southeasternin verkostoon kuuluu 179 asemaa. Yritys liikennöi viikolla päivittäin noin 2 000 junavuoroa, joita käyttää 570 000 matkustajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Southeastern Wikimedia Commonsissa
Southeasternin verkkosivut (englanniksi)
Stråhlman

Stråhlman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
August Stråhlman (1855–1943), suomalainen juristi ja virkamies
Johan Stråhlman (1749–1840), suomalainen pappi ja opettaja
Johannes Petri Stråhlman (1733–1800), suomalainen pappi, kirkkohallinnon esimies ja rehtori
Paul Stråhlman (1928–1990), suomalainen kilpasoutaja
Peter Emanuel Stråhlman (1794–1855), suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri, Johan Stråhlmanin poika
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Stråhle

Stråhle on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Eric Stråhle (1785–1836), kauppias, yrittäjä ja laivanvarustaja, kauppaneuvos
Erik Johan Stråhle (1821–1889), maanviljelijä ja valtiopäivämies, Eric Stråhlen poika
Erik Johan Stråhle (1850–1900), maanviljelijä ja valtiopäivämies, Erik Johan Stråhlen poika
Rabbe Stråhle (1856–1895), juristi ja Porvoon pormestari, Erik Johan Stråhlen poika
Lars Ivar Stråhle (1858–1900), Erik Johan Stråhlen poika
L. J. G. Stråhle (1894–1965), kanttori-urkuri ja säveltäjä, Lars Ivar Stråhlen poika
Axel Lennart Stråhle (1863–1929), kirurgi ja professori, Erik Johan Stråhlen poika
Ljudmila Ulitskaja

Ljudmila Ulitskaja vuonna 2009
Ljudmila Jevgenjevna Ulitskaja (ven. Людмила Евгеньевна Улицкая); (23. helmikuuta 1943 Davlekanovo, Baškortostan, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija, joka on kirjoittanut romaaneja ja novelleja. Hän asuu Berliinissä.
Tausta ja koulutus

Ulitskaja asui nuoruutensa Moskovassa ja opiskeli Moskovan valtionyliopistossa. Hän on koulutukseltaan geneetikko ja työskenteli perinnöllisyystieteen ja biokemian alalla Moskovan yliopistossa, mutta hänet erotettiin, kun hän oli levittänyt työpaikalla samizdat-kirjallisuutta. Hän ryhtyi juutalaisen teatterin kirjalliseksi neuvonantajaksi. 1990-luvun alussa hän kirjoitti kaksi elokuvakäsikirjoitusta (Sestritški Liberti, Сестрички Либерти, 1990 ja Женщина для всех, 1991).
Kirjallinen ura

Ulitskaja julkaisi ensimmäisen teoksensa 50-vuotiaana. Hänen ensimmäinen romaaninsa Sonetška (Сонечка) ilmestyi Novy Mirissa 1992. Se tuli melkein heti hyvin suosituksi ja oli ehdokkaana Venäjän Booker-palkinnon saajaksi. Hänen teoksiaan on käännetty eri kielille, ja hän on saanut niistä palkintoja ulkomailla ja Venäjällä, muun muassa Venäjän Bookerin teoksesta Kazus Kukotskogo (Казус Кукоцкого, 'Kukotskin tapaus', ei suom.) (2001). Uskontojen ongelmaa käsittelevää teosta Daniel Stain, perevodtšik (2006) sanotaan myydyn miljoonan kappaleen verran.
Ulitskajan tekstit käsittelevät paitsi naisen elämää toisen maailmansodan jälkeisessä neuvostoyhteiskunnassa, myös muita "toiseuksia": etnisiä eroja, fyysistä erilaisuutta ja vammaisuutta. Hänen kertomustensa "sankarit" ovat usein maan vähäisimpiä ja hiljaisimpia. Ulitskajan teos Kazus Kukotskogo kertoo moskovalaisen suvun tarinan 1940-luvulta 1990-luvulle, ja se toi hänelle ensimmäisenä naiskirjailijana parhaan romaanin palkinon Venäjällä vuonna 2001. Ulitskaja on yksi nyky-Venäjän menestyneimmistä kirjailijoista: hänen teoksensa saavat jatkuvasti paljon lukijoita.
Elke Heidenreich nosti hänen teoksensa esiin televisio-ohjelmassa Saksassa, ja sen jälkeen ne ovat olleet sikäläisillä bestseller-listoilla. Ulitskaja on osallistunut aktiivisesti poliittiseen keskusteluun ja allekirjoitti yhtenä ensimmäisistä taiteen ja tieteen edustajien vastalauseen Venäjän toimista Ukrainan kriisin yhteydessä. Ulitskaja on vieraillut Suomessa vuonna 2014.
Kahden Putin-mielisen koomikon pilasoiton jälkeen Ulitskajan kirjat poistettiin Moskovan kirjasatoista ja kustantaja veti kirjat myynnistä eikä enää tilitä tekijänoikeusmaksuja. Koomikot tekeytyivät  Ukrainan presidentin kansliapäälliköksi Andri Jermakiksi. Ulitskaja sanoi puhelun aikana lähettävänsä tekijänoikuskorvauksensa Ukrainaan. Nauhoitettu puhelu julkistettiin, ja se herätti Venäjällä huomiota ja sai aikaan kärjekkäitä reaktioita.
Suomennetut teokset

Medeia ja hänen lapsensa.  (Medeja i jeje deti, 1996)  Suomentanut Arja Pikkupeura. Helsinki:  Siltala, 2012.  ISBN 978-952-234-095-5.
Iloiset hautajaiset.  (Vesëlye pohorony, 1997)  Suomentanut Elina Kahla. Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-1818-5.
Naisten valheet.  (Skvoznaja linija, 2003)  Suomentanut Arja Pikkupeura. Helsinki:  Siltala, 2011.  ISBN 978-952-234-038-2.
Vihreän teltan alla.  (Zeljonyi s̆atjor, 2010)  Suomentanut Arja Pikkupeura. Helsinki:  Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-191-4.
Tyttölapsia.  Suomentanut Arja Pikkupeura. Helsinki:  Siltala, 2015.  ISBN 978-952-234-263-8.
Daniel Stein.  Suomentanut Arja Pikkupeura. Helsinki:  Siltala, 2016.  ISBN 978-952-234-343-7.
Meidän tsaarimme väkeä.  Suomentanut Arja Pikkupeura. Helsinki:  Siltala, 2018.  ISBN 978-952-234-434-2.
Sielun ruumis.  Suomentanut Arja Pikkupeura. Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 9789522346926.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ljudmila Ulitskajan elämäkerta kirjallisuusagentin sivustolla (ELKOST International Literary Agency) (englanniksi)
Leukkunen, Sari: Amerikanvenäläiset hulvattomat hautajaiset (Arvio teoksesta Iloiset hautajaiset) Kiiltomato.net.  23.11.2002.
Skicross

Skicross-kilpailu.
Skicross on freestylehiihdon kilpailulaji. Skicrossissa neljä tai kuusi laskijaa starttaa samaan aikaan radalle. Puolet ensimmäisinä maaliin tulleista jatkaa aina seuraaville kierroksille, kunnes viimeisellä laskulla ensimmäisenä maaliin tullut voittaa. Ennen varsinaisia crossilaskuja, lasketaan aikalaskut, josta karsitaan mukaan parhaat 32 (4 kerrallaan) tai 48 (6 kerrallaan) laskijaa.
Skicross-radan tarkoitus on olla mahdollisimman monipuolinen, sisältäen muun muassa erilaisia hyppyreitä, aaltoja sekä kallistettuja tai tavallisia käännöksiä. Laskuun lähdetään lähtöportista, jossa suksen kärjet ovat avautuvaa levyä vasten. Kun portti avautuu, laskijat vetävät itsensä liikkeelle lähtötelineen kahvoista. Vauhti radalla vaihtelee hyvin hitaista kohdista maksimaalisen nopeisiin. Juuri vauhtivaihtelut radalla tekevät toisen kilpailijan ohittamisen mahdolliseksi.
Aiheesta muualla

Suomen skicross-maajoukkueen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Inessiivi

Inessiivi eli sisäolento eli sisäinen olosija on sijamuoto, joka perusmerkityksessään ilmaisee sijaintia jossakin paikassa tai jonkin sisällä ja vastaa esimerkiksi kysymykseen missä. Luetellessa suomen paikallissijoja mainitaan ensin yl. inessiivi.
Inessiivi on yksi suomen kielen sisäpaikallissijoista illatiivin eli sisäisen tulosijan sekä elatiivin eli sisäisen erosijan ohella. Sen vastine ulkopaikallissijojen ryhmässä on ulkoinen olosija eli adessiivi. Yleiseksi olosijaksi puolestaan voidaan joskus luonnehtia essiiviä.
Inessiivi eri kielissä

Inessiivi esiintyy monissa uralilaisissa kielissä.
Inessiivi eri kielissä > Suomi

Inessiivin pääte sekä yksikössä että monikossa on -ssa tai -ssä vokaalisoinnusta riippuen. Yksikön inessiivi muodostetaan genetiivivartalon avulla, monikon inessiivi monikkovartalon avulla.
Esimerkkejä:
Nominatiivi | Yks. Inessiivi | Mon. Inessiivi
Kissa       | Kissassa       | Kissoissa
Perhe       | Perheessä      | Perheissä
Inessiiviä käytetään yleensä ilmaisemaan paikkaa: Istuimme keittiössä. Sillä on myös monia muita merkityksiä. Esimerkkejä:
paikallaan, kiinni jossakin: sukat jalassa, hattu päässä, ruoka pöydässä
olotila: Onko hän vielä hengissä? Leipä on homeessa, taivas on pilvessä. Nenä on tukossa.
toiminta: Hän oli ruoanlaitossa, kun tulimme. Kenen palveluksessa olet? Olen menossa kouluun. Hän on lakossa.
aika: Minun iässäni, tuossa tuokiossa, viime tingassa.
Inessiivi eri kielissä > Viro

Virossa inessiivin (seesütlev) pääte on -s. Esimerkkejä:
majas 'talossa'
Eestis 'Virossa'
Inessiivi eri kielissä > Ersä

Ersämordvassa inessiivin pääte on -so (-se).
toso 'siellä'
viŕse 'metsässä'
Sitä käytetään myös välineenä ja silloin se vastaa suomen adessiivia. Esimerkiksi: toroso 'miekalla', ked́se 'kädellä'.
Inessiivi eri kielissä > Unkari

Unkarin kielessä inessiivin pääte on -ban/-ben. Käyttö vastaa paljolti suomen inessiiviä, joskus myös adessiivia:
paikka: házban 'talossa', Finnországban 'Suomessa'
olotila: beszél álmában 'hän puhuu unissaan'
aika: délben 'keskipäivällä'
Aiheesta muualla

Mitä sisä- ja ulkopaikallissijoilla tarkoitetaan? Iso suomen kielioppi verkossa (VISK): § 1238. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2008.
Panu Mäkinen: Suomen kielioppi (Arkistoitu – Internet Archive) 1999–2004.
Jukka Korpela: Eikö saisi myydä asuntoa parvekkeella? Suomen kielen ns. paikallissijojen hyvästä käytöstä 2002–2008.
Sijamuodot
abessiivi • ablatiivi • absolutiivi • adessiivi • adverbiaali • akkusatiivi • allatiivi • benefaktiivi • datiivi • delatiivi • distributiivi • eksessiivi • ekvatiivi • elatiivi • ergatiivi • essiivi • finaali • formaali • genetiivi • illatiivi • inessiivi • instruktiivi • instrumentaali • kausaali • kausatiivi • komitatiivi • komparatiivi • latiivi • lokatiivi • modaali • multiplikatiivi • nominatiivi • oppositiivi • partitiivi • prepositionaali • prolatiivi • separatiivi • situatiivi • sosiatiivi • sublatiivi • superessiivi • superlatiivi • temporaali • temporaalinen distributiivi • terminatiivi • translatiivi • vokatiivi
Linnunnokka

| Linnunnokka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Linnunnokat Euclidium
Laji::  syriacum
Kaksiosainen nimi
 Euclidium syriacum  (L.) W.T.Aiton 
Synonyymit
 Anastatica syriaca L.  Bunias syriaca M.Bieb.  Myagrum rigidum Pall.  Soria syriaca (L.) Desv. ex Steud. 
Katso myös
   Linnunnokka Wikispeciesissä   Linnunnokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linnunnokka (Euclidium syriacum) on ristikukkainen kasvi, joka on linnunnokkien suvun ainoa laji. Sitä esiintyy Itä-Euroopassa.
Linnunnokka on yksivuotinen karvainen ruoho, jonka korkeus on kymmenestä kolmeenkymmeneen senttimetriä. Sen soikeissa tai suikeissa lehdissä on matalia hampaita. Sen pienissä kukissa on valkoiset teriöt. Linnunnokalla on noin puolisenttiset lidut, jotka ovat aukeamattomia, niiden tyviosa on pallomainen ja kärki käyrä, kuin linnunnokka.
Linnunnokka on harvinainen satunnainen tulokaskasvi Suomessa, missä sitä on löydetty noin kolmesta paikasta.
Aiheesta muualla

ITIS: Euclidium syriacum (englanniksi)
PLANTS Profile: Euclidium syriacum (englanniksi)
Flora of China: Euclidium syriacum (englanniksi)
Socialist Worker

Socialist Worker on brittiläisen trotskilaisen Sosialistisen työväenpuolueen (SWP) julkaisema sanomalehti. Lehti ilmestyy lauantaisin.
Aiheesta muualla

Socialist worker
Lucile Desmoulins

Lucile Desmoulins, Louis-Léopold Boillyn maalaama muotokuva noin vuodelta 1790.
Lucile Desmoulins (o.s. Duplessis; 1771 lähellä Pariisia – 13. huhtikuuta 1794 Pariisi) oli Ranskan vallankumouksen aikaisen poliittisen vaikuttajan Camille Desmoulinsin vaimo, joka tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin miehensä oikeudenkäynnin yhteydessä.
Lucile Duplessis’n isä oli varakas ja korkea virkamies Ranskan valtiovarainministeriössä. Hän nai joulukuussa 1790 itseään kymmenen vuotta vanhemman asianajaja Camille Desmoulinsin, joka oli vallankumouksen jälkeen kohonnut tunnetuksi lehtimieheksi ja poliittiseksi kirjailijaksi. Heille syntyi vuonna 1792 yksi poika, Horace. Lucile tunsi miehensä kautta jakobiinien tärkeimmät johtajat ja emännöi joskus näiden kokouksia.
Kun Camille Desmoulins vangittiin Maximilien Robespierren määräyksestä 30. maaliskuuta 1794, Lucile teki kaikkensa, jopa vedoten henkilökohtaisesti Robespierreen, saadakseen miehensä vapautettua. Myös Lucile vangittiin 4. huhtikuuta, kun Louis Antoine de Saint-Just syytti häntä vastavallankumouksellisen vankilakapinan suunnittelusta. Tämän jälkeen Camille Desmoulins, hänen vaikutusvaltainen liittolaisensa Georges Danton ja joukko heidän tukijoitaan tuomittiin kuolemaan käyttämällä todisteena väärennettyä asiakirjaa, jonka mukaan Lucile olisi juonitellut tasavaltaa vastaan. Camille teloitettiin giljotiinilla 5. huhtikuuta, Lucile 13. huhtikuuta. Samassa yhteydessä Lucilen kanssa teloitettiin myös aiemmin teloitetun Desmoulinsin poliittisen vastustajan Jacques Hébertin leski.
Live: The Road

| Live: The Road The Kinks |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 1. heinäkuuta 1987, Mann Music Center, Philadelphia, paitsi "The Road"; syyskuu 1987, Konk-studiot, Lontoo
 Julkaistu:  9. joulukuuta 1987    11. tammikuuta 1988    23. toukokuuta 1988
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Ray Davies
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö:  London Records    MCA Records    Metronome Records
Listasijoitukset
  110. (1988)
The Kinksin muut livealbumit
| One for the Road 1980 | Live: The Road 1987 | To the Bone 1994 |
Live: The Road on brittiläisen The Kinks -yhtyeen kolmas virallinen livealbumi. Se julkaistiin Saksassa joulukuussa 1987, Yhdysvalloissa tammikuussa 1988 ja Britanniassa toukokuussa 1988. Albumin materiaali on äänitetty konsertissa Philadelphiassa heinäkuussa 1987. Poikkeuksen muodostaa kuitenkin avausraita "The Road", joka on syyskuussa 1987 äänitetty studiokappale.
Kappaleet

A-puoli
The Road – 6.07 (studiokappale)
Destroyer
Apeman
Come Dancing
Art Lover
Clichés of the World (B Movie)
B-puoli
Think Visual
Living on a Thin Line
Lost and Found
It (I Want It)
Around the Dial
Give the People What They Want
Kokoonpano

Ray Davies – laulu, kitara
Dave Davies – soolokitara, taustalaulu, laulu kappaleessa "Living on a Thin Line"
Jim Rodford – bassokitara, taustalaulu
Ian Gibbons – kosketinsoittimet, taustalaulu
Bob Henrit – rummut
Long Point (Manitoba)

Satelliittikuva Winnipegjärvestä. Long Point on järven luoteisosassa sijaitseva pitkä niemi.
Long Point on noin 40 kilometrin pituinen ja noin kymmenen kilometrin levyinen niemi Winnipegjärven pohjoisaltaassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Niemi työntyy järvenselälle länsirannalta Saskatchewanjoen laskukohdan ja Grand Rapidsin kylän eteläpuolelta. Sen itäisin kärki ulottuu lähes järvenselän puoliväliin saakka.
Long Point on muodostunut jäätiköiden sulamisvaiheessa paikalle kasaantuneesta maa-aineksesta, pääasiassa hiekasta, moreenista ja irtokivistä. Niemi on osa nimellä The Pas Moraine tunnettua Kanadan kilven harjanneketjua, johon kuuluvat myös niemen itäpuolella sijaitsevat Cannibal-, Big Sandy-, Little Sandy-, Little George- sekä George-saaret.
Long Pointissa sijaitseva Gull Bayn särkän luonnonsuojelualue on uhanalaisen huilutyllin (Charadrius melodus) pesimäalue.
Seudulle on suunniteltu Long Point -niemen sisältävää Manitoba Lowlands -kansallispuistoa, mutta hanke kohtasi  Manitoban ja Kanadan maaliskuussa 2004 solmiman aiesopimuksen (MOU) jälkeen vastustusta.
Spearfish

Spearfish tarkoittaa seuraavia asioita:
Fairey Spearfish, Fairey Aviation Companyn valmistama lentokone
Spearfish, brittiläinen torpedo
HMS Spearfish, entinen Britannian Kuninkaallisen laivaston sukellusvene.
USS Spearfish, entinen Yhdysvaltain laivaston sukellusvene
Spearfish, paikkakunta Etelä-Dakotassa
Spearfish, paikkakunta Pohjois-Dakotassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Spearfish”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Spec Sanders

Orban Eugene ”Spec” Sanders (26. tammikuuta 1918 Temple, Oklahoma – 6. heinäkuuta 2003 Lawton, Oklahoma) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Sandersin ammattilaisjoukkueina olivat New York Yankees (All-America Football Conference, 1946–1948) ja New York Yanks (National Football League, 1950). Hänet valittiin ainoalla NFL-kaudellaan liigan tähdistöotteluun, Pro Bowliin.
Lucile Richardot

Lucile Richardot on ranskalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano. Hän on esiintynyt myös alttona. Hän on erikoistunut vanhaan musiikkiin ja oman aikansa ohjelmistoon.
Richardot aloitti laulamisen 11-vuotiaana lapsikuorossa Ranskan itäosissa. Hän työskenteli journalistina 27-vuotiaaksi saakka. Richardot valmistui vuonna 2008 Maîtrise de Notre-Dame de Parisista ja vuonna 2011 vanhassa musiikissa Conservatoire à rayonnement régional de Parisista. Hänen opettajiinsa kuuluivat Margreet Honig, Noelle Barker, Paul Esswood, Howard Crook, Jan Van Elsacker, Martin Isepp, François Le Roux, Monique Zanetti ja Jill Feldman. Richardot on esiintynyt muiden muassa Solistes XXI:n, Ensemble Correspondancesin, Pygmalionin ja Le Poème Harmoniquen kanssa. Vuonna 2012 hän perusti oman ensemblensä Tictactuksen kahden luutistiystävänsä kanssa.
Richardot oli vuonna 2009 mukana kantaesittämässä Philippe Boesmansin oopperaa Yvonne, princesse de Bourgogne. Se esitettiin Palais Garnierissa (Pariisi) ja Theater an der Wienissä. Vuonna 2012 Richardot esitti Les Arts Florissants'n kanssa kaikki Claudio Monteverdin madrigaalien kirjat Paul Agnewin johdolla. Myöhemmin Agnew kutsui Richardot'n mukaan esittämään Johann Sebastian Bachin Johannes-passiota Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa. Vuoden 2014 lopussa Ensemble InterContemporain kutsui Richardot'n Festival d'Automne à Parisiin esittämään Luigi Nonon teoksen Omaggio a Kurtag. Sittemmin Richardot on muun muassa kiertänyt Euroopassa ja Yhdysvalloissa John Eliot Gardinerin johtaman Monteverdi-kuoron ja -orkesterien kanssa Claudio Monteverdin oopperatrilogian menestyksekkäissä esityksissä. Richardot esiintyi myös Lisean roolissa Antonio Vivaldin oopperassa Arsilda, regina di Ponto Collegium 1704:n kanssa.
Richardot äänitti ensimmäisen sooloalbuminsa Perpetual Night Ensemble Correspondancesin kanssa. Vuonna 2018 hänellä oli rooli Goffredona Georg Friedrich Händelin Rinaldossa Bertrand Cuillerin Le Caravansérail -kokoonpanon kanssa. Samana vuonna hän teki ensimmäisen esiintymisensä Aix-en-Provencen festivaalissa Henry Purcellin Dido ja Aeneaksessa. Vuonna 2020 Richardot perusti uuden duon pianisti Anne de Fornelin kanssa. Samana vuonna hän siirtyi Alpha Classics -levymerkille ja myöhemmin Harmonia Mundille.