stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petri Salo
Oikeudessa

Vuonna 2007 Vaasan hovioikeus tuomitsi Salon 30 päiväsakkoon kunnianloukkauksesta, kun tämä oli vuonna 2005 levittänyt perätöntä huhua alahärmäläisen kunnanvaltuutetun osallisuudesta huumausainerikokseen. Hänet tuomittiin myös maksamaan asianomistajalle korvauksia 2 000 euroa.
Salo jäi kiinni ylinopeudesta epäiltynä toukokuussa 2010. Poliisi oli mitannut Ylihärmä-Vöyri-maantiellä henkilöautoa ajaneen Salon nopeudeksi 138 kilometriä tunnissa alueella, jossa oli 80 kilometrin nopeusrajoitus. 
Hän sai myös syytteen lahjonnasta, kun hän oli luvannut tarjota kahvit häntä sakottaneelle poliisille ja tämän työyhteisölle. Salo kiisti ylinopeuden. Käräjäoikeus kuitenkin hylkäsi lahjussyytteen, ja Salolle tuomittiin 60 päiväsakkoa törkeästä liikenneturvallisuuden vaarantamisesta yhteensä 3 780 euroa sekä ajokieltoa syyskuun 2010 loppuun.
Joulukuun 4. päivä 2017 Suomen tasavallan presidentti Sauli Niinistö on arvonimilautakunnan esityksestä myöntänyt Petri Salolle avoimessa kirjeessään maakuntaneuvoksen arvonimen.
Yksityiselämä

Salon puoliso vuodesta 1981 oli Maritta Myllykoski. Heillä on kolme lasta. Puoliso menehtyi vaikean sairauden murtamana tammikuun 8. päivä 2016.lähde?
Ilmari Sormunen

Toivo Ilmari Sormunen (23. marraskuuta 1896 Sumiainen – 22. marraskuuta 1980 Oulu) oli suomalainen vasemmistopoliitikko ja toimittaja. Sormunen oli SKDL:n kansanedustaja vuosina 1945–1951 ja Pohjan Voiman päätoimittaja 1925–1928. Sormunen työskenteli myös maanviljelijänä, liikkeenharjoittajana, renkinä, sepänsällinä, seppänä, työkaluviilarina, rautateiden sähköttäjänä ja kurssitoiminnan ohjaajana. Hän oli vankilassa poliittisista syistä vuosina 1930–1934 ja 1937–1939.
Henkilöhistoria

Sormunen oli lähes kouluja käymätön; takana oli vain kaksi viikkoa kiertokoulua. Hän oli sotien välisenä aikana aktiivinen vasemmistolainen toimija ja joutui pakenemaan välillä Ruotsiin vuosiksi 1918–1923.
Muusikko Kalle Fält on Ilmari Sormusen tyttärenpoika. Sormunen on haudattu Oulujoen hautausmaalle.
Poliittinen toiminta

Sormunen oli 1920-luvulta alkaen maanalaisen Suomen kommunistisen puolueen jäsen. Sormunen oli erityisesti talonpoikaiskysymyksen asiantuntija ja hän vaikutti puolueensa edustajana muun muassa Muhoksen pulaliikkeessä ja Pohjanmaan katoliikkeessä.  1930-luvulla Sormunen ajautui riitoihin SKP:n johdon kanssa, kun hän kritisoi kollektivisoinnin järkevyyttä vallankumoustilanteessa. SKP leimasi Sormusen sosialidemokraatiksi ja buharinilaiseksi.
Vuonna 1925 Sormunen palkattiin oululaisen Pohjan Voima -lehden toimittajaksi. Vielä samana vuonna hän joutui ottamaan päätoimittajan tehtävän, koska hän oli toimituksessa ainoa jäsen jolla oli kansalaisluottamus. Etsivä Keskuspoliisi piti Sormusta vain nimellisesti päätoimittajana, joka menee tarvittaessa vankilaan jos lehden sisällössä on tuomittavaa tekstiä. Näin kävikin vuonna 1928, kun hän joutui vankilaan lehden kirjoitusten takia. Vuonna 1931 hän sai neljän vuoden kuritushuonetuomion maanpetoksen valmistelusta hoidettuaan rajan yli kulkevia etappilinjoja. Hän vapautui Tammisaaren vankilasta vuonna 1933.
Lapuanliike muilutti Sormusen vapunpäivänä 1930, kun hän oli menossa pitämään puhetta Liminkaan. Paikalliset isännät ottivat Sormusen kiinni, kuskasivat autolla takaisin Ouluun ja kielsivät paluun. Tapausta on pidetty koko maan ensimmäisenä poliittisena kyydityksenä.
Sormunen pidätettiin vuonna 1937 Muhoksen pulaliikkeen tutkinnan yhteydessä. Hän kertoi kuulusteluissa maanalaisesta toiminnasta, mutta kuulustelija piti tietoja sellaisina, jotka olivat jo muutenkin tiedossa. Yhteistyöhalua pidettiin vain teeskentelynä. Vuonna 1938 Sormunen tuomittiin taas kuritushuoneeseen. Vuodesta 1941 alkaen Sormunen oli aidosti yhteistyössä Valtiollisen poliisin kanssa, eikä häntä suljettu turvasäilöön kuten monille muille kommunisteille tehtiin.
Vuoden 1950 presidentinvaaleissa Sormunen valittiin SKDL:n ja siten Mauno Pekkalan valitsijamieheksi. Kesällä 1950 SKP sai tietoonsa Sormusen poliisiyhteistyön. Sormunen myönsi rikkeensä puolueen kaaderijaoston kuulustelussa 2. kesäkuuta 1950, mutta kertoi lopettaneensa toiminnan vuonna 1943. Raportti Sormusen toiminnasta käsiteltiin politjaostossa elokuussa ja sihteeristö päätti erottaa hänet puolueesta sekä kieltää kaikki luottamustehtävät SKDL:ssä 6. syyskuuta. Vasikoinnin ohella Sormusta syytettiin oikeistopoikkeamista talvisodan ja syksyn 1944 aikana. Sormunen pakotettiin anomaan eroa eduskuntatyöstä “määrittämättömän sairauden” perusteella. Eduskunnan sosiaalidemokraatit toivat asiaa käsiteltäessä esille epäilyksiä eronpyynnön taustoista eikä eroa myönnetty. Sormunen ei kuitenkaan enää osallistunut eduskuntatyöhön.
Future Film

| Oy Future Film Ab |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1995
Toimitusjohtaja:  Linda Fors
Kotipaikka:  Vaasa
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  elokuvien ja tv-sarjojen levitys ja maahantuonti
Kotisivu:  www.futurefilm.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Future Film on suomalainen elokuvien maahantuoja ja levittäjä, joka on toiminut vuodesta 1995 lähtien. Yhtiö levittää ja maahantuo kinofilmikopioita, kotitallenteita ja ohjelmia televisioon. Future Film on erikoistunut independent- ja taide-elokuviin. Sen markkinaosuus Suomen DVD-levyjen vähittäismyyntikaupasta oli vuonna 2008 seitsemän prosenttia.
Vuonna 2011 Future Film osti norjalaiselta Schibsted Media Groupilta elokuvien levittäjä Sandrew Metronome Distribution Finland Oy:n.
Piirrossarjojen maahantuonti ja levitys

1990-luvulla Future Film tunnettiin parhaiten piirrossarjojen levittäjänä. Silloin tällöin Golden Voice jälkiäänitti Future Filmin julkaisuja (kuten Hopeanuolen ja Pikkuponien), mutta yleensä jälkiäänittäjä oli Agapio Racing Team.
2000-luvulla yhtiö on tekstittänyt ja julkaissut suomenkielisiä DVD-julkaisuja muun muuassa Love Hina, School Rumble, Fruits Basket, D•N•Angel, Berserk ja Ginga Densetsu Weed -sarjoihin.
Lucilla

Lucillan muotokuvapatsas
Lucilla eli Annia Aurelia Galeria Lucilla (7. maaliskuuta 150) – 182) oli Rooman keisarin Marcus Aureliuksen ja keisarinna Faustina nuoremman lapsi. Hän oli myös isosisko tulevalle Rooman keisarille Commodukselle. Lucilla avioitui isänsä adoptioveljen ja kanssahallitsijan keisari Lucius Veruksen kanssa vuonna 164 ollessaan vain 14-vuotias. Avioliiton myötä Lucillasta tuli Rooman keisarinna ja hän sai augustan arvonimen. Lucilla sai miehensä kanssa kolme lasta, joiden nimet olivat Aurelia Lucilla (s. 165, Antioch), Lucilla Plautia ja Lucius Verus.
Keisari Lucius Veruksen kuoltua vuonna 169 Lucillan isä järjesti tyttärelleen uuden puolison, Tiberius Claudiuksen, joka oli ansioitunut sotasankari ja Lucillaa kaksi kertaa vanhempi. Pari avioitui noin vuonna 170. He saivat yhdessä lapsen: Aurelius Pompeianuksen.
Lucilla kuoli vuonna 182 ollessaan 33-vuotias, kun hänen veljensä määräsi hänet teloitettavaksi. Keisari Commodus oli luonteeltaan hankala ja hän surmasi useita vastustajiaan. Lucilla rakensi juonen aviomiehensä ja muiden läheistensä kanssa veljensä syrjäyttämiseksi ja tappamiseksi, mutta suunnitelma epäonnistui ja salaliittolaiset jäivät kiinni. Lucilla lähetettiin Caprin saarelle ja teloitettiin siellä.
Lucilla populaarikulttuurissa

Gladiator-elokuvassa (2000) on löyhästi Lucillaan perustuva hahmo, jota elokuvassa näyttelee Connie Nielsen. Elokuvassa Lucillaan rakastunut kuvitteellinen hahmo kenraali Maximus Decimus Meridius joutuu Lucillan veljen, Commoduksen, pettämäksi.
Vladimir Majakovski

| Vladimir Majakovski> Владимир Маяковский |
| --- | --- |
 Vladmir Majakovski vuonna 1920.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. heinäkuuta (7. heinäkuuta) 1893 Baghdati, Georgia
Kuollut: 14. huhtikuuta 1930 (36 vuotta) Moskova
Ammatti:  runoilija, kirjailija, graafikko, kuvittaja, taidemaalari, mainosgraafikko
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tyylilajit:  futurismi, agitprop
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
v-v-mayakovsky.ru
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Vladimir Vladimirovitš Majakovski (ven. Влади́мир Влади́мирович Маяко́вский); 19. heinäkuuta (J: 7. heinäkuuta) 1893 Baghdati, Georgia, Venäjän keisarikunta – 14. huhtikuuta 1930 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen runoilija sekä futurismin runouden merkkihenkilö.
Majakovski oli tulisieluinen vallankumousrunoilija, taidemaalari, graafikko ja kuvittaja, joka nousi bolševikkien valtaannousun symboliksi. Myös maailmanlyriikassa hän on huomattava nimi poliittisen ja kantaa ottavan runouden saralla. Majakovskin tunnetuimpia teoksia on runoelma Pilvi housuissa. Hänen teoksiaan on suomentanut Arvo Turtiainen.
Nuoruus

Majakovski tempautui nuoruudessaan mukaan kumoukselliseen liikkeeseen, jolla oli vahva kannatus hänen kotikaupungissaan Bahgdatissa Georgiassa. Vuonna 1906 hän muutti Moskovaan, jossa hänestä tuli taideakatemian oppilas. Vuonna 1908 hän liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Kumouksellisen toiminnan takia hänet vangittiin kolme kertaa ja hän oli eristyssellissä yhteensä 11 kuukautta. Tuon ajan hän käytti marxilaisuuden opiskeluun ja venäläisen kirjallisuuden lukemiseen.
Vapauduttaan hän tutustui runoilija David Burljukiniin, joka johdatti hänet futuristiseen aatteeseen. He muodostivat aluksi niin sanottuun kubofuturistisen ryhmään. He halusivat murskata porvarillisen taiteen vakiintuneet normit ja vihasivat muutoinkin porvaristoa. Silti vain Majakovski oli selvästi sosialismin kannattaja.
Varhaisessa runoudessaan Majakovskilla on selvä futurismin leima. Niissä on niin paljon sanallisia kuvakasaumia, että sanoman ydintä on vaikea löytää.
Mukana vallankumouksessa

Vuosina 1915–1919 Majakovski asui Pietarissa ja eli täysin rinnoin mukana lokakuun vallankumouksessa. Hänestä tuli kumouksen johtava runoilija, “kumouksen rumpu” ja tapahtuma oli hänelle hyvin henkilökohtainen. Hän kirjasi sen tunnelmia moniin teoksiinsa, kuten näytelmään Mysterio Buffo (1918). Sen jälkeen Majakovski muun muassa tekstitti propagandasarjakuvia ja toimi myös aktiivisesti kirjallisissa yhdistyksissä. Ennen kaikkea hän tuolloinkin oli vallankumouksen julistaja ja agitaattori. Näinäkin vuosina hän tuotti paljon runoutta.
Ulkomaanmatkat ja ristiriidat

Vuosina 1922–1929 Majakovski matkaili runsaasti ulkomailla. Neuvostovaltion kymmenvuotisjuhlaa vuonna 1927 hän julisti runoelmalla Hyvin! (Horosho, 1927), joka edelleen oli täynnä optimismia ja pikkuporvarillisuuden kritiikkiä. Useissa tämän ajan näytelmissään nämä näkemykset olivat kärjekkäimmillään. Kritiikin kärki kohdistui vallankumouksen virheisiin, omanvoitonpyyntiin, keikailuun ja hengettömään virkavaltaisuuteen. Näissä näytelmissä on selvä Nikolai Gogolin pernteen jatkumo.
Futuristinen taideryhmä hajosi vähitellen. Vielä vuonna 1928 Majakovski kokosi uuden ryhmän, mutta huonolla menestyksellä. Majakovski joutui 1920-luvun lopussa ristiriitoihin myös proletaarikirjailijoiden kanssa. Majakovskin särmikäs persoona oli liikaa monille muille. Sekä henkilökohtaisen elämän, että politiikan ristiriidat olivat ilmeisesti syynä Majakovskin itsemurhaan huhtikuussa 1930.
Tohtori Živagon kirjoittaja Boris Pasternak piti Majakovskia ainoana kirjailijaystävänään. Majakovski ei koskaan harkinnut kommunistipuolueeseen liittymistä, vaikka 1920-luvun alussa lukuisat muut taiteilija-älymystön ja vallankumoussukupolven edustajat näin tekivät. Majakovski teki itsemurhan vuonna 1930.
Kuvia Majakovskista

Majakovskin perhe vuonna 1905.
Kornei Tšukovskin karikatyyri, 1915.
Majakovskin piirustuksia ja grafiikkaa

Majakovskin piirustus Velimir Hlebnikovista, 1916.
Propagandajuliste.
Majakovskin piirros esseessä ”Kuinka säkeitä valmistetaan”.
Suomennetut teokset

Hyvin!.  ((Horosho, 1927.) Suomentanut ja selityksin varustanut Armas Äikiä)  Petroskoi:  Karjalais-Suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
Kenenä olla? (1939)
Vladimir Iljitš Lenin (1947)
Miksi aion (1955)
Mikä on hyvää ja mikä on pahaa (1957)
Pilvi housuissa ja muita runoja. Kuinka säkeitä valmistetaan (1959)
Runoja ja runoelmia (1958)
Sauna (1967)
Vladimir Iljitš Lenin (1970)
Valitut runot / Kuinka säkeitä valmistetaan.  (Valitut runot. Suomentanut Arvo Turtiainen. Kuinka säkeitä valmistetaan. Suomentanut Tuomas Anhava)  Helsinki:  Tammi, 1984.  ISBN 951-30-6009-8
Eläinten kirja (1986)
Runoja Amerikasta.  ((Stihi ob Amerike, 1925.) Suomentanut ja esipuheella varustanut Mika Rassi)  Turku:  Savukeidas, 2010.  ISBN 978-952-5500-72-1
Minun löytämäni Amerikka.  (Mojo otkrytije Ameriki, 1926)  Suomentanut Mika Rassi. Turku:  Savukeidas, 2010.  ISBN 978-952-5500-60-8
Suomennoksia myös antologioissa 20 Neuvostoliiton runoilijaa ja Neuvostolyriikkaa 2.
Kirjallisuutta

Jangfeldt, Bengt: Panoksena elämä: Vladimir Majakovski ja hänen piirinsä.  ((Med livet som insat: Berättelsen om Vladimir Majakovskij och hans krets, 2007.) Suomentanut Juhani Lindholm)  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34078-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Vladimir Majakovski Wikisitaateissa
Vladimir Majakovski, Linkki maailman runouteen, Lahden kaupunginkirjasto. (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Tuomioja, Ananasta ahmi, hotkaise pyy, loppusi porvari lähestyy, Viikon kirjavinkki kirjaan Bengt Jangfeldt, Med livet som insats. Berättelsen om Vladimir Majakovskij och hans krets, 2007.
Timo Hämäläinen, Futuristirunoilijan kolme kuolemaa, kirja-arvostelu, Helsingin Sanomat 6.7.2008.
Petri Liukkonen, Vladimir Mayakovsky, Books and Writers. (englanniksi)
Neil Cornwell, Mayakovsky in America, BRLSI 17.5.2005. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Vladimir Mayakovsky, Bolshevik Poet, 1893-1930, Marxists Internet Archive: Art: Literature. (englanniksi)
Vladimir Mayakovski, Encyclopedia of Soviet Writers. (englanniksi)
Anni-Helena Leppälä: Vladimir Majakovski sanoitti vallankumouksen. Kansan uutiset 26.12.2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Yläkuvassa Vladimir Majakovski ja Lilja Brik vuonna 1918. Alakuvassa Neuvostoliitossa 1960-luvulla julkaistu virallisesti sensuroitu kuva.
Juhani Sjöblom

Juhani Sjöblom
Touko Juhani Sjöblom (s. 4. syyskuuta 1949 Tuusula) on suomalainen yrittäjä ja entinen kokoomuksen kansanedustaja. Hän nousi eduskuntaan 4. huhtikuuta 1997, kun kansanedustaja Tuula Linnainmaa jätti paikkansa.
Elämä

Juhani Sjöblom on vaikuttanut Tuusulan Sulan alueen kehitykseen yhdessä veljiensä kanssa 1970-luvulta lähtien, toiminut rakennuttajana, ja on yrittäjänä perheyrityksessä, Seepsula Oy:ssä, jonka toimiala on kiviainesten jalostus ja myynti. Juhani Sjöblom on tunnettu aktiivisesta läsnäolostaan luottamustoimissa.
Sjöblomia syytettiin törkeästä lahjuksen antamisesta Vantaan kaupunginhallituksen puheenjohtajalle, Tapani Mäkiselle. Itä-Uudenmaan käräjäoikeus hylkäsi syytteet molempien osalta tammikuussa 2021. Joulukuussa 2022 hovioikeus kuitenkin tuomitsi Sjöblomin 80 päiväsakkoon lahjuksen antamisesta. Myös Mäkinen sai tuomion lahjuksen ottamisesta ja virka-aseman väärinkäyttämisestä.
Poliitikko Ruut Sjöblom on Juhani Sjöblomin tytär.
Hilda Seppälä

| Hilda Seppälä |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 5.9.1922–31.3.1932  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1879 Joutsa
Kuollut: 31. maaliskuuta 1932 (52 vuotta) Helsinki
Ammatti:  ompelija, liittosihteeri
Hilda Seppälä (os. Lindfors, 12. heinäkuuta 1879 Joutsa – 31. maaliskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1932. Sisällissodan jälkeen valtakunnanpolitiikkaan noussut Seppälä tunnettiin 1920-luvulla sosialidemokraattisen naisliikkeen vahvana taustavaikuttajana, joka Miina Sillanpään tukena toimi Suomen Sosialidemokraattisen Naisliiton ja myöhemmin Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnaisliiton liittosihteerinä. Kansanedustajana hän vaikutti erityisesti kotitalousvalistukseen, kansanterveystyöhön sekä aviottomien naisten asemaan. Vuonna 1929 perustettiin Seppälän ideoimana ensikotien rahoittamiseksi Työväen kukkasrahasto. Hänen uransa katkesi odottamattomaan kuolemaan vain 52-vuotiaana.
Elämä

Hilda Seppälän vanhemmat olivat kyläräätäli Ville Niinikoski (synt. Lindfors, 1858−1922) ja Vilhelmiina Kustaantytär (1857−1922). Hän kävi kansakoulua ja kiersi yksitoistavuotiaasta lähtien isänsä apulaisena, kunnes suoritti karjakkokoulun kurssin. Työskenneltyään kolme vuotta karjakkona ja meijerinhoitajana Seppälä muutti vuonna 1899 Helsinkiin kotiapulaiseksi ja leipomotyöntekijäksi. Ompelijan pätevyyden hankittuaan hän sai työpaikan turkkuriliikkeestä ja liittyi Helsingin työväenyhdistyksen ompelijattarien ammattiosastoon. Vuonna 1904 Seppälä muutti kenkäesittelijänä työskennelleen puolisonsa kanssa Hankoon, jossa hän lähti aktiivisesti työläisnaisliikkeen toimintaan. Ennen sisällissotaa Seppälät asuivat vielä Turussa, Uudessakaupungissa ja Kotkassa.
Sisällissodan jälkeen Seppälä oli puolisonsa tavoin vankileirillä. Vapauduttuaan syksyllä 1918 pariskunta muutti jälleen Helsinkiin, jossa Seppälä oli käynnistämässä sodan lamauttaman työväenliikkeen toimintaa. Vuonna 1919 hänet valittiin sosialidemokraattisen naisliiton sihteeriksi. Kommunistien vallattua liiton oli Seppälä vuonna 1921 perustamassa Suomen Sosialidemokraattista Työläisnaisliittoa, jonka sihteerinä hän toimi kuolemaansa saakka. Vuodesta 1927 lähtien Seppälä työskenteli myös liiton julkaiseman Toveritar-lehden päätoimittajana. LIsäksi hän oli muun muassa Helsingin Sosialidemokraattisen Naisyhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1920−1932.
Seppälä valittiin kansanedustajaksi vuonna 1922. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1919−1922 ja uudelleen vuodesta 1926 lähtien. Presidentin valitsijamiehenä Seppälä toimi 1925 ja 1931. Seppälä kuoli influenssan jälkitaudin aiheuttamaan verenmyrkytykseen Helsingin Ensi-sairaalassa maaliskuussa 1932. Hänet siunattiin Hietaniemen krematoriossa. Seppälän tilalle eduskuntaan nousi Anni Huotari.
Perhe

Hilda Seppälän puoliso oli muun muassa suutarina ja myöhemmin ammattientarkastajana työskennellyt Juho Heikki ”Hannes” Seppälä (1878−1965), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1904. Pariskunnalla oli kaksi lasta, joista nuorempi kuoli jo seitsemänvuotiaana.
Teokset

Naiset ja sosialidemokratia Suomessa : 25-vuotismuisto.  helsinki:  Suomen sos.-dem. työläisnaisliitto, 1925.
Veikko Svinhufvud

Veikko Svinhufvud
Veikko Eivind Svinhufvud (15. helmikuuta 1908 Heinola – 28. helmikuuta 1969 Lappeenranta) oli suomalainen poliitikko, maanviljelijä, metsänhoitaja, pankinjohtaja ja Maalaisliitto-Keskustapuolueen kansanedustaja.
Henkilöhistoria

Svinhufvudin vanhemmat olivat presidentti Pehr Evind Svinhufvud ja Alma Ellen Timgren. Hän pääsi ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteiskoulusta 1927 ja valmistui metsänhoitajaksi 1931 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1934. Svinhufvud toimi Helsingin yliopiston metsänhoidon assistenttina 1933–1934, Keskusmetsäseura Tapion apulaismetsänhoitajana 1936, Enso-Gutzeitin metsäkoulun opettajana 1937–1938 ja suonkuivausmetsänhoitajana 1938–1941. Sotavuosina hän oli pika-asutustoimikunnan jäsenenä 1940–1941 ja päämajan linnoitusosaston metsänhoitajana 1944–1945.
Sodan jälkeen Svinhufvud oli maanhankintalain toimeenpanon tarkastajana Mikkelin ja Kymen tarkastuspiirissä 1945–1954, Suomen maatalousosakepankin Lappeenrannan konttorin johtajana 1954–1956 sekä Lappeen seudun osuuskassan johtajana 1956–1958. Hän piti Luumäellä sijaitsevaa Kotkaniemen tilaa vanhempiensa jälkeen vuosina 1953–1969. Svinhufvud oli naimisissa vuosina 1932–1942 Magda Ulrika Sofia Lundqvistin kanssa ja 1943-1969 Aune Ester Hätisen kanssa.
Yhteiskunnalliset tehtävät

Svinhufvud oli Maalaisliitto-Keskustapuolueen kansanedustajana vuosina 1958–1966 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa. Svinhufvud oli Kansainvälinen rauhantuki -järjestön ja Suomen Rauhanpuolustajien puheenjohtajana. Hän kuului myös Maailman rauhanneuvostoon ja Maalaisliiton puoluevaltuuskuntaan.
Minna Sirnö

| Minna Sirnö |
| --- | --- |
 Minna Sirnö Helsingissä 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. toukokuuta 1966 (ikä 58) Tampere
Poliitikko
Puolue:  Vasemmistoliitto
Asema:  kansanedustaja (2007–2011) ja kaupunginvaltuutettu
Vaalipiiri:  Pirkanmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Tampere
Minna Maaria Sirnö (s. 14. toukokuuta 1966 Tampere) on suomalainen poliitikko ja entinen Taiteen edistämiskeskuksen johtaja.
Sirnö toimi kansanedustajana vuosina 2003–2011 ja vasemmistoliiton toisena varapuheenjohtajana 2001–2007. Hän on ollut myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen.
Elämä ja ura

Sirnö valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1993. Ennen kansanedustajan uraa hän työskenteli Tampereen työväenteatterin tiedottajana 2000–2003.
Sirnöllä on ollut lukuisia luottamustoimia. Hän on ollut muun muassa Suomen Kansallisoopperan säätiön, Patrian, Turvan ja VR:n hallintoneuvoston jäsen, Kansan Sivistystyön Liiton (KSL) edustajiston varapuheenjohtaja ja Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liiton (TeMe) puheenjohtaja. Hän on myös kirjoittanut kolumneja mielenterveydestä ja jaksamisesta Mielenterveyden keskusliiton julkaisemaan Käsi kädessä -lehteen.
Sateenkaariyhteisöt ry nimitti Sirnön vuoden 2010 homofobian vastaisen työn hyvän tahdon lähettilääksi. Sirnö työskenteli Suomen näytelmäkirjailijat ja käsikirjoittajat manusförfattare ry:n toiminnanjohtajana 2011-2013. Kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäki (vas) nimitti Sirnön Taiteen edistämiskeskuksen johtajaksi maaliskuun 2013 alusta viideksi vuodeksi. Hänen kautensa päättyi 28. helmikuuta 2018.
Sirnö on ollut Orimattilan kirjasto- ja kulttuuritoimenjohtaja vuodesta 2020.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Sirnön isä oli Kansan Uutisten pitkäaikainen toimittaja Mauri Sirnö. Sirnön puoliso on valosuunnittelija Jyrki Sinisalo.