Meänkieli
Erityispiirteitä

Tuoreita ruotsista lainattuja sanoja on meänkielessä suomen länsimurteitakin runsaammin. Meänkieleen on omaksuttu lainasanavastineita lukuisille uusille eli 1800-luvun jälkeisille käsitteille, joille suomessa on vakiintunut omakielinen vastine. Suomen murteissa vielä esiintyvät ruotsin lainat ovat yleisesti vanhempaa perua, Ruotsin vallan ajalta. Meänkielessä on myös saamelaisia lainasanoja. Meänkielessä on säilynyt sanastoa, jota Suomen puolen murteissakin on tunnettu, mutta joka on nyttemmin väistynyt. Esimerkiksi häätyä, joka tarkoittaa 'täytyä', on pysynyt meänkielessä. Meänkielessä on suomeen verrattuna myös paljon sanoja, jotka lausutaan samalla tavalla, mutta joilla on erilainen merkitys. Yksi esimerkki on meänkielen sana pyörtyä, joka ei viittaa suomen kielen pyörtymiseen, vaan tarkoittaa eksymistä.
Myös h-äänne esiintyy meänkielessä (kuten suomen pohjalaismurteissakin) muun muassa seuraavissa tapauksissa:
passiivissa: sanothaan, tulhaan
nominien illatiivissa: talhoin, puohjiin, punasheen, rumhaan
verbien MA-infinitiivin illatiivissa: kalasthaan, hakkaamhaan
nominatiivissa -s:ään loppuvien nominien obliikvisijoissa: kirves : kirvheen
e-loppuisten sanojen genetiivissä: lae : latheen, sae : satheen
kaikissa monikon perfektin ja pluskvamperfektin muodoissa: net on ostanheet, met olima myynheet
Äännettä h voidaan myös käyttää esimerkkejä epäsäännöllisemmin.lähde?
1. Kuten suomen itämurteissa sekä perä-, keski- ja pohjoispohjalaisissa murteissa d-äänteen sijaan esiintyy kato (omaperäisissä sanoissa) tai t (lainoissa):
tehä ’tehdä’
tynamiitti ’dynamiitti’
syyä ’syödä’
meän ’meidän’
heän ’heidän’
teän ’teidän’
soan ’sodan’
2. Määräympäristöissä esiintyy yleissuomesta poiketen geminaatta:
ts-yhtymien vastineena on tt (kuten suomen länsimurteissa): mettä ’metsä’, kattoa ’katsoa’
tietyt konsonanttiyhtymät ovat assimiloituneet geminaataksi: jokka ’jotka’ (kuten suomen länsimurteissa)
Meänkielessä on monesti vv-geminaatta: savvu ’savu’, avvain 'avain'.
3. Verbien taivutuspäätteet
-mma ~ -mmä, -tta ~ -ttä, -pi
menemmä ’menemme’ (kuten suomen pohjalaismurteissa)
tuletta ’tulette’ (kuten suomen pohjalaismurteissa)
ostaapi ’ostaa’ (kuten suomen itämurteissa; -pi-päätetettä käytetään vain lyhyissä verbeissä)
syövä ’syövät’ (ei esiinny kaikissa meänkielen murteissa; esiintyy myös joissain suomen murteissa)
4. NUT-partisiippi
Suomen syönyt-muotoa vastaa meänkielessä syönny (ei esiinny kaikissa murteissa).
5. Meänkielessä on tietyissä lainasanoissa ruotsin vaikutuksesta äänne y, kun suomessa käytetään äännettä u
kyltyyri 'kulttuuri'
mysiikki 'musiikki'
resyrssi 'resurssi'
6. Meänkielessä on lainasanoissa säilynyt f-äänne, kun taas suomessa siitä on usein tullut v
färi ’väri’
fankila ’vankila’
fati ’vati’
fiuletti 'violetti'
7. Meänkielessä on lainasanoissa usein ruotsin vaikutuksesta äänne u, kun suomessa käytetään äännettä o
puliisi ’poliisi’
muterni ’moderni’
pulitikki ’politiikka’
pulitiikkeri ’poliitikko’
vukaali ’vokaali’
pusitiivinen ’positiivinen’
8. Olla-verbi on yhdistetty joskus persoonapronominiin meänkielen puhekielessä
Molen = minä olen
Solet = sinä olet
Son = se on, hän on
Sole = se ei ole
Soli = se oli
Molema = me olemme
Toletta = te olette
Non/Noova/Hoova = he ovat
9. Meänkieli useasti käyttää -tten loppua genetiivien monikoissa
kaloitten 'kalojen'
miehitten 'miesten'
taloitten 'talojen'
asunnoitten 'asuntojen'
10. Meänkielessä käytetään usein š-äännettä lainasanoissa ruotsin vaikutuksesta.
šinkka 'kinkku'
informašuuni 'tieto'
lekitimašuuni 'henkilötodistus'