stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Auringonotto
Terveyshyödyt

Auringon UVB-säteily muodostaa D-vitamiinia ihmisen iholla. Sitä muodostuu riittävä määrä kymmenessä minuutissa. Tämän jälkeen D-vitamiinin muodostuminen lakkaa.
Iholla syntyvän D-vitamiinin määrä jää Suomessa käytännössä kuitenkin usein jopa kesällä liian alhaiseksi. Riittävän määrän saa oleskelemalla 2–3  kertaa viikossa noin 15–30 minuuttia ulkona auringon ollessa korkeimmillaan eli noin kello 13.20 kesäaikaa.
Vuonna 2014 julkaistun ruotsalaistutkimuksen mukaan naisilla, jotka eivät oleskele koskaan auringossa, on kaksinkertainen riski kuolla ennenaikaisesti verrattuna auringonottajiin. Tutkijoiden mukaan todennäköisin syy on D-vitamiinin puutos. Toisaalta vuonna 2011 julkaistussa ikääntyvistä amerikkalaisnaisista tehdyssä tutkimuksessa elimistön D-vitamiinipitoisuus ei korreloinut kuolleisuuden kanssa.
Vaarat

Auringonotto ja ihon palaminen lapsena ja nuorena ovat melanooman merkittävin riskitekijä. Professori Ilkka Harvima kehottaa välttämään auringonottoa ja solariumia.
Britanniassa melanooman esiintyminen yli nelinkertaistui vuosien 1980–2009 välillä. Suomessa ihosyöpätapaukset ovat lisääntyneet yhdeksänkertaisesti 1960-luvun ja 2010-luvun välillä.
Auringonotto voi olla vaarallista heti talven jälkeen kun iho on vielä ohut ja kalpea. Tällöin iho ei kestä yhtäkkistä suurta UV-säiteilymäärää vaan palaa helposti.
Auringolta tulisi suojautua, kun UV-indeksi on vähintään 3. Samoin ruskettumiseen tarvitaan UVI 3. UVI 3 toteutuu Etelä-Suomessa toukokuusta elokuuhun kello 10–17 välisenä aikana.
Suomessa UV-säteilyä tulee eniten kesällä kello 11–15 välillä, jolloin auringossa tulisi oleilla harkiten ihosyövän välttämiseksi. Auringonsuojavoiteella voi suojautua liialliselta UV-säteilyltä.
Israelilaistutkimuksen hiirikokeen perusteella DNA-vaurioita tulisi vähemmän, jos auringossa on joka toinen päivä tai harvemmin. Tällöin myös iho ruskettuisi enemmän. Ihosolut tarvitsevat noin 48 tuntia säteilystä palautumiseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ihon suojaaminen auringonpaisteelta Ilmatieteen laitos.
Kevätauringossa vakavia vaaroja – varaudu oikein (Arkistoitu – Internet Archive) MTV.
Australian ralli 2000

|  Australian ralli 2000 |
| --- | --- |
 13. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 2000. 
Ajankohta:  9.–12. marraskuuta 2000
Pituus:  21 erikoiskoetta, 391,17 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Marcus Grönholm  Timo Rautiainen  (Peugeot Sport)
Toinen:   Richard Burns  Robert Reid  (Subaru World Rally Team)
Kolmas:   François Delecour  Daniel Grataloup  (Peugeot Sport)
Australian ralli 2000 (virallisesti 13. Telstra Rally Australia) oli Rallin MM-sarjan kauden 2000 13. osakilpailu, joka ajettiin 9.–12. marraskuuta 2000. Kilpailussa oli 21 erikoiskoetta. Erikoiskokeiden yhteispituus oli 391,17 kilometriä.
Tommi Mäkinen hylättiin, koska auton turboahdin ei ollut homologaation mukainen. Tämän seurauksena valmistajien mestaruuden voitti Michelinin renkailla ajanut Peugeot. Virkailijoiden mukaan Mäkinen ei saanut suorituskykyetua osasta eikä jatkotoimenpiteitä tarvittu. Kuljettajien sarjassa Grönholmin johto Burnsiin nousi yhdeksään pisteeseen.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Marcus Grönholm |  Timo Rautiainen | Peugeot 206 WRC | 3:43.57,2 |  | 10 |
| 2. |  Richard Burns |  Robert Reid | Subaru Impreza WRC 2000 | 3:43.59,9 | +2,7 | 6 |
| 3. |  François Delecour |  Daniel Grataloup | Peugeot 206 WRC | 3:45.30,6 | +1.33,4 | 4 |
| 4. |  Kenneth Eriksson |  Staffan Parmander | Hyundai Accent WRC | 3:46.17,8 | +2.20,6 | 3 |
| 5. |  Tapio Laukkanen |  Kaj Lindström | Ford Focus RS WRC 00 | 3:46.28,1 | +2.30,9 | 2 |
| 6. |  Toni Gardemeister |  Paavo Lukander | Seat Cordoba WRC | 3:46.46,5 | +2.49,3 | 1 |
Lähde:
Muuta

Markko Märtinin ensimmäinen kilpailu Subarulla.
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com, erikoiskokeet kartalla (englanniksi)
Osakilpailut MM-rallikaudella 2000
Monte Carlo
Ruotsi
Safari
Portugali
Katalonia
Argentiina
Akropolis
Uusi-Seelanti
Suomi
Kypros
Korsika
Sanremo
Australia
Wales
Rallin maailmanmestaruussarjan Australian rallit
| --- | --- |
1980-luku:   1988  1989 
1990-luku:   1990  1991  1992  1993  1995  1996  1997  1998  1999 
2000-luku:   2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2009 
2010-luku:   2011  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019
Barbara Erickson London

| Barbara Erickson London |
| --- | --- |
 Barbara Erickson London vastaanottamassa mitalin.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1920 Seattle, Washington, Yhdysvallat
Kuollut: 7. heinäkuuta 2013 (93 vuotta) Los Gatos, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  lentäjä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Yhdysvallat
Palvelusvuodet:  1942–1944
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota
Joukko-osasto:  Women’s Auxiliary Ferrying Squadron Women Airforce Service Pilots
Barbara Jane ”BJ” Erickson London (1. heinäkuuta 1920 Seattle, Washington, Yhdysvallat – 7. heinäkuuta 2013 Los Gatos, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Hän kuului toisen maailmansodan aikana Women Airforce Service Pilots -järjestöön (WASP), joka lensi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä. Hän oli ainoa WASP:n lentäjä, joka sai Air Medal -ansiomitalin toisen maailmansodan aikana.
Varhaiset vuodet

Barbara Jane London (omaa sukua Erickson) syntyi Seattlessa, Washingtonissa 1. heinäkuuta 1920. Opiskellessaan Washingtonin yliopistossa kotitalouden opettajaksi hän työskenteli Boeingin tehtailla B-17 Flying Fortress -koneiden kokoonpanolinjalla. Toisena opiskeluvuotenaan hän liittyi vuonna 1940 Civilian Pilot Training Program -lentokoulutusohjelmaan, jossa kymmentä miestä kohden opiskeli vain yksi nainen. Hän voitti koulutusohjelman lentäjien välisen kilpailun Seattlessa, ja ohjelmasta valmistuttuaan hänestä tehtiin lennonopettaja. Hän lensi niin tavallisilla lentokoneilla kuin vesitasoilla. Hänen äitinsä tuki hänen päätöstään ryhtyä lentäjäksi.
Sotavuodet

Vuonna 1942 London kutsuttiin sähkeellä liittymään kokeneiden naislentäjien muodostamiin Women’s Auxiliary Ferrying Squadron -joukkoihin (WAFS), jotka lensivät siirtolentoja Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien sotilaskoneilla vapauttaakseen siirtolentoja normaalisti lentäneitä miehiä rintamalle. 22-vuotias London kuului nuorimpiin WAFS:ään kutsuttuihin. Hän lähti Seattlesta kesken opettamansa kurssin ja matkusti New Castlen lentotukikohtaan Delawareen. Siellä hänet hyväksyttiin kahdeksantena lentäjänä mukaan WAFS:ään.
Vuonna 1943 London siirrettiin Long Beachiin, jossa hänestä tuli 6. siirtolentoryhmään sijoitettujen 80 naisen komentaja 23-vuotiaana. Hän teki tunnetuimman suorituksensa 29. heinäkuuta 1943 alkaen, kun hän lensi 8 000 mailia (lähes 13 000 kilometriä) kymmenessä päivässä. Hän lensi ensin P-51 Mustangin Long Beachistä Indianan Evansvilleen, jossa hän yöpyi ja lähti seuraavana päivänä P-47 Thunderboltilla kohti San Pedroa Kaliforniassa. Hän saapui perille 1. elokuuta ja jatkoi jälleen seuraavana päivänä C-47 Skytrainilla Long Beachistä Fort Wayneen, Indianaan. Sen jälkeen hän oli muutaman päivän sijoitettuna siirtolento-osaston päämajaan Cincinnatissa, kunnes lähti 7. elokuuta Thunderboltilla paluumatkalle Evansvillestä San Pedroon. Hän lensi kymmenen päivän aikana ainakin 40 tuntia, mikä vastasi tyypillistä kuukauden lentotuntimäärää. Tästä saavutuksestaan hänelle myönnettiin Air Medal -ansiomitali. Hän oli ainoa WAFS:n tai WASP:n lentäjä, joka sai Air Medalin sodan aikana, joskin muille myönnettiin mitaleita sodan päätyttyä.
WAFS yhdistyi elokuussa 1943 naislentäjiä kouluttaneen Women’s Flying Training Detachmentin (WFTD) kanssa Women Airforce Service Pilots -järjestöksi (WASP). London jatkoi joukkojen komentajana Long Beachissä. Elokuun 1944 alussa WASP:n kokeneimmista lentäjistä valittiin hänet ja Florene Miller kokeiluun, jossa he lensivät reittilennon omaisia joukkojen- ja tavarankuljetuslentoja Romulusin ja Chicagon välillä. He lensivät lentoja kahden viikon ajan, ja niistä vastannut upseeri raportoi heidän suoriutuneen erinomaisesti.
Sotatilanteen parannuttua Euroopassa WASP-ohjelma lakkautettiin 20. joulukuuta 1944. Edellä mainittujen konetyyppien lisäksi London lensi WAFS:n ja WASP:n palveluksessa B-17 Flying Fortresseja ja C-54 Skymastereita ollen jokaisen konetyypin kohdalla ensimmäisiä niitä lentäneitä naisia. Hän oli ainoa WASP:n jäsen, joka oli ollut sekä kokoamassa että lentämässä Flying Fortresseja.
Sodan jälkeen

Sodan päätyttyä London meni naimisiin lentäjä Jack London Jr.:n kanssa. Hän olisi halunnut jatkaa töitä lentäjänä, mutta lentoyhtiöt vastasivat hänen hakemuksiinsa lähettämällä hänelle hakulomakkeen lentoemännän tehtäviin. Sen sijaan London perusti miehensä ja muiden veteraanien kanssa United States Aviation -yrityksen, joka tarjosi lennonopetusta, tilauslentoja ja lentokoneiden varaosamyyntiä. Hän myi yrityksen, kun sitä perustamassa olleet veteraanit hajaantuivat eri tahoille Korean sodan alettua. WASP:ssä niin ikään palvellut Betty Gillies pyysi Londonia mukaan järjestämään vuosittaista All-Woman Transcontinental Air Race -kilpailua, ja hän jatkoi tehtävässä 1960-luvun puoliväliin. Hän osallistui kilpailuun itse joka vuosi lukuun ottamatta niitä vuosia, joina hänen tyttärensä syntyivät. Hän perusti myös naislentäjien Ninety-Nines-järjestön Long Beachin jaoston.
Vuonna 1966 London palasi lentokonemyynnin pariin ja työskenteli Barney Frazier Aircraft -yhtiössä vuoteen 1983 saakka. Eläköidyttyään hän toimi ilmailualan konsulttina avustaen lentokoneiden ostossa ja myynnissä. Gathering of Eagles -järjestö valitsi Londonin yhdeksi vuoden ilmailulegendoista vuosina 1991 ja 2006. Long Beachin lentoaseman lähistöllä sijaitseva katu nimettiin hänen mukaansa 2005. London kuoli 93 vuoden iässä Kalifornian Los Gatosissa 7. heinäkuuta 2013.
Londonin molemmista tyttäristä ja neljästä hänen lapsenlapsestaan tuli lentäjiä. Hänen esikoistyttärensä Terry London Rinehart oli yksi ensimmäisistä yhdysvaltalaisten lentoyhtiöiden palkkaamista naislentäjistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barbara Erickson London Wikimedia Commonsissa
London (siivellä istuvista oikeanpuoleinen) ja muita WAFS:n lentäjiä maaliskuussa 1943.
London (eturivissä vasemmalla) WASP:n palveluksessa vuonna 1943.
Australian ralli 2001

|  Australian ralli 2001 |
| --- | --- |
 13. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 2001. 
Ajankohta:  1.–4. marraskuuta 2001
Pituus:  21 erikoiskoetta


Palkintokoroke
Voittaja:   Marcus Grönholm  Timo Rautiainen  (Peugeot Sport)
Toinen:   Richard Burns  Robert Reid  (Subaru World Rally Team)
Kolmas:   Didier Auriol  Denis Giraudet  (Peugeot Sport)
Australian ralli 2001 (virallisesti 14. Telstra Rally Australia) oli Rallin MM-sarjan kauden 2001 13. osakilpailu, joka ajettiin 1.–4. marraskuuta 2001. Kilpailussa oli 21 erikoiskoetta ja keskuspaikka oli Perthissä.
Kilpailun voitti hallitsevat mestarit Grönholm ja Rautiainen. Richard Burns sijoittui toiseksi, Colin McRae viidenneksi ja Tommi Mäkinen kuudenneksi. Tämän myötä kolme kuljettajaa Burns, McRae ja Mäkinen olivat kahden pisteen päässä toisistaan kuljettajien MM-sarjassa ennen kauden päättävää Ison-Britannian rallia.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Marcus Grönholm |  Timo Rautiainen | Peugeot 206 WRC | 3:17.01,3 |  | 10 |
| 2. |  Richard Burns |  Robert Reid | Subaru Impreza WRC 2001 | 3:17.41,7 | +40,4 | 6 |
| 3. |  Didier Auriol |  Denis Giraudet | Peugeot 206 WRC | 3:18.21,4 | +1.20,1 | 4 |
| 4. |  Harri Rovanperä |  Risto Pietiläinen | Peugeot 206 WRC | 3:18.32,2 | +1.30,9 | 3 |
| 5. |  Colin McRae |  Nicky Grist | Ford Focus RS WRC 01 | 3:18.41,3 | +1.40,0 | 2 |
| 6. |  Tommi Mäkinen |  Timo Hantunen | Mitsubishi Lancer WRC | 3:20.04,0 | +3.02,7 | 1 |
Lähde:
Muuta

Didier Auriolin viimeinen palkintokorokesija.
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com, erikoiskokeet kartalla (englanniksi)
Osakilpailut MM-rallikaudella 2001
Monte Carlo
Ruotsi
Portugali
Katalonia
Argentiina
Kypros
Akropolis
Safari
Suomi
Uusi-Seelanti
Sanremo
Korsika
Australia
Wales
Rallin maailmanmestaruussarjan Australian rallit
| --- | --- |
1980-luku:   1988  1989 
1990-luku:   1990  1991  1992  1993  1995  1996  1997  1998  1999 
2000-luku:   2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2009 
2010-luku:   2011  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019
BAA-kausi 1948–1949

BAA-kausi 1948–1949 oli BAA-liigan 3. kausi. Runkosarja käynnistyi 1. marraskuuta 1948 ja päättyi 20. maaliskuuta 1949. Pudotuspelien päätteeksi, 13. huhtikuuta, mestaruuden voitti Minneapolis Lakers kaadettuaan finaalisarjassa Washington Capitolsin otteluvoitoin 4–2.
Kausi oli viimeinen BAA-nimellä, sillä seuraavaksi kaudeksi BAA- ja NBL-liigat yhdistyivät ja uuden liigan nimeksi tuli NBA.
Tapahtumia

Neljä National Basketball Leaguen joukkuetta (Fort Wayne, Indianapolis, Minneapolis ja Rochester) liittyivät BAA:han kaudeksi 1948–1949.
Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti
Runkosarja > Pelaajatilastot

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Tilasto |
| --- | --- | --- | --- |
| Pisteet | George Mikan | Minneapolis Lakers | 1698 |
| Syötöt | Bob Davies | Rochester Royals | 321 |
| Pelitilanneheittojen tarkkuus | Arnie Risen | Rochester Royals | 42.3% |
| Vapaaheittojen tarkkuus | Bob Feerick | Washington Capitols | 85.9% |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Divisioonien välierät | Divisioonien välierät | Divisioonien välierät |  |  | Divisioonien finaalit | Divisioonien finaalit | Divisioonien finaalit |  |  | BAA:n finaali | BAA:n finaali | BAA:n finaali |
 
|   | 1 |  Washington | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 4 |  Philadelphia | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 4 |  Philadelphia | 0 |   |   | 1 |  Washington | 2 |   |  |  |  |  |
|  | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona |   |   | 1 |  Washington | 2 |   |  |  |  |  |
|  | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona |   |   | 2 |  New York | 1 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  New York | 2 |   |   | 2 |  New York | 1 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  New York | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|   | 3 |  Baltimore | 1 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | E1 |  Washington | 2 |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | W2 |  Minneapolis | 4 |
|   | 1 |  Rochester | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 4 |  St. Louis | 0 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 4 |  St. Louis | 0 |   |   | 1 |  Rochester | 0 |   |  |  |  |  |
|  | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona |   |   | 1 |  Rochester | 0 |   |  |  |  |  |
|  | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona |   |   | 2 |  Minneapolis | 2 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Minneapolis | 2 |   |   | 2 |  Minneapolis | 2 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Minneapolis | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 3 |  Chicago | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Beihai-puisto

Näkymää Beihai puistolta
Beihai-puisto (kiin. 北海公园; pinyin Běihăi Gōngyuán) on Pekingissä sijaitseva keisarillinen puutarha. Puisto rakennettiin alun perin 900-luvulla ja se oli osa Kiellettyä kaupunkia ennen Qing-dynastian päättymistä. Puisto avattiin yleisölle vasta vuonna 1925.
Puisto on yli 700 000 neliömetrin kokoinen ja sen pinta-alasta yli puolet on vettä. Vesialueen keskellä on Hortensia-saari, joka luotiin järven kaivamisessa syntyneestä maa-aineksesta. Saarella on suuri valkoinen dagoba ja sen rinnalla tiibetiläiseen tyyliin rakennettu dagoba, joka rakennettiin Dalai-laman vierailun kunniaksi vuonna 1651.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Radio86.fi: Beihai-puisto
Beijing 2008 (videopeli)

| Beijing 2008 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Eurocom
Julkaisija:  SEGA
Jakelija:  Steam
Pelisarja:  Olympialaisten videopelit
Pelimoottori:  EngineX
Julkaistu:  NA 5. elokuuta 2008EU 27. heinäkuuta 2008
Lajityyppi:  urheilupeli
Pelimuoto:  Yksinpeli, Moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  Microsoft Windows PlayStation 3 Xbox 360
Jakelumuoto:  Blu-ray, DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Beijing 2008 on Eurocomin kehittämä ja Segan julkaisema urheilupeli. Peli on julkaistu Euroopassa 27. heinäkuuta 2008 ja Pohjois-Amerikassa 5. elokuuta 2008. Peli on julkaistu PlayStation 3:lle, Windowsille ja Xbox 360:lle.
Peli perustuu vuoden 2008 Pekingin kesäolympialaisiin. Pelissä voi kisailla 34 eri lajissa. Pelissä voi myös valita maan ja päättää sille osallistujat olympialaisiin.
Yksinpelin lisäksi pelissä on moninpelimahdollisuus, joka onnistuu joko jaetulta ruudulta, lähiverkossa tai netissä.
Aiheesta muualla

Beijing 2008 MobyGamesissa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Athens 2004 | Kesäolympiakisojen virallinen videopeli Beijing 2008 | Seuraaja: London 2012 |
Arvid Horn

Arvid Horn Lorens Paschin maalaamana
Arvid Bernhard Horn (6. huhtikuuta 1664 Halikko – 17. huhtikuuta 1742) oli Suomessa syntynyt poliitikko, sotilas ja diplomaatti Ruotsin kuningaskunnan palveluksessa. Hän toimi maamarsalkkana ja kansliapresidenttinä vapauden ajan alussa. Arvid Horn oli samaa Hornien aatelissukua kuin Evert ja Kustaa Horn.
Lapsuus

Arvid Bernhard Horn syntyi vuonna 1664 Vuorentaan kartanossa Halikon pitäjässä eversti Gustaf Horn af Kanckasin ja Anna Helena von Gerttenin perheeseen.
Sotilasura

Arvid opiskeli Turun akatemiassa. Täytettyään 18 vuotta Arvid Horn liittyi vapaaehtoisena henkivartiokaartiin. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin vänrikiksi. Vuonna 1687 Horn lähti sotilasuralla edetäkseen sotimaan ulkomaille. Hän palveli sotilaana Alankomaissa, Unkarissa ja Flanderissa. Horn yleni ensin luutnantiksi vuonna 1688 ja kapteeniksi vuonna 1693. Kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin henkivartiokaartiin kapteeniluutnantiksi ja vuonna 1700 kenraalimajuriksi. Kenraalimajuriksi nimittämisen yhteydessä Horn sai vapaaherran aatelisarvon.
Horn soti Suuressa Pohjan sodassa Kaarle XII:n henkivartiokaartissa Narvassa, Väinäjoella ja Klissowissa. Hän haavoittui taisteluissa, sai ylennyksen ratsuväen kenraaliluutnantiksi ja lähetettiin vuonna 1704 Varsovaan Ruotsin lähettilääksi. Varsovassa Puolan kuningas August II Väkevä vangitsi häikäilemättömästi toimineen Hornin, mutta hänet vapautettiin vuoden kuluttua, minkä jälkeen Kaarle XII lähetti hänet Ruotsiin.
Arvid Horn kansliapresidenttinä

Vuonna 1705 Arvid Horn nimitettiin valtaneuvoston jäseneksi. Vuotta myöhemmin hän sai kreivin aatelisarvon, minkä jälkeen hänet määrättiin ensin korkeakoulun kansleriksi Pärnuun ja vuonna 1707 herttua Kaarle Fredrikin kuvernööriksi Holstein-Gottorpiin. Ruotsiin palattuaan Horn keskittyi valtion asioiden hoitamiseen. Nils Gyldenstolpen kuoltua vuonna 1709 peri Horn hänen virkansa kansliapresidenttinä. Hän aloitti kansliapresidenttinä 21. maaliskuuta vuonna 1710.
Horn toimi Ruotsin kansliapresidenttinä vuosina 1710–1719 ja 1720–1738. Vuonna 1719 hän erosi virastaan protestiksi kuningatar Ulriika Eleonooran itsevaltaiselle toiminnalle, minkä jälkeen hänet valittiin maamarsalkaksi vuonna 1720. Ulriika Eleonooran seuraaja kuningas Fredrik I nimitti ensi töikseen Arvid Hornin uudelleen kansliapresidentiksi. Vuosia 1720-1738 kutsutaan Hornin ajaksi, koska hän hallitsi tuona aikana Ruotsin valtiollisia asioita sekä kotimaassa että suhteissa ulkomaihin. Kotimaassa Horn huolehti siitä, että Ruotsi toipui Kaarle XII:n sotien aiheuttamasta heikkouden tilasta. Ulkopolitiikassa hän oli korostetun varovainen, mutta ei silti tinkinyt Ruotsin itsenäisyydestä tai  itsekunnioituksesta.
Horn oli vaikuttamassa siihen, että Ruotsi liittyi Hannoverin liittoon holsteinilaisen puolueen vaikutusvallan vähennyttyä.
Hattupuolueen nousu ja Arvid Hornin ero virasta

Käänne Ruotsin ulkopolitiikassa ei miellyttänyt Kaarle XII:n sotaisan perinnön vaalijoita. Hornin vastustajat ryhmittäytyivät hattupuolueeksi vuoden 1734 valtiopäivillä. Kun nämä saivat vuoden 1738 valtiopäivillä enemmistön aatelissäätyyn ja porvarissäätyyn, erosi kansliapresidentti Arvid Horn ja hänen tilalleen nousi hattupuolueen Carl Gyllenborg. Eronsa jälkeen Horn vetäytyi viettämään eläkepäiviä Ekebyholmin linnaan, missä hän kuoli vuonna 1742.
Perhe

Arvid Horn avioitui kolme kertaa: 23. helmikuuta 1696 Anna Beata Ehrenstenin kanssa Tukholmassa, 30. huhtikuuta 1705 Horn Inga Törnflychtin kanssa Rawitzissa Puolassa ja vuonna 1710 kreivitär Margareta Gyllenstierna af Fågelvikin kanssa. Hänellä oli seitsemän lasta, joista neljä kuoli jo varhain.
Muu toiminta

Arvid Horn avusti Ruotsin konventikkeliplakaatin syntymisessä. Sen sääti Ruotsin kuningas Fredrik I vuonna 1726.
Arvid Horn rakennutti suvulleen hautakuorin Halikon kirkkoon, ja hänet on haudattu sinne.
Bojarka (suomalaissiirtokunta Siperiassa)

Bojarka oli 1847 perustettu suomalaissiirtokunta Länsi-Siperiassa Tobolskin kuvernementissa Tjukalinskin piirissä. Se sijaitsi metsäseudulla 90 kilometriä Ryžkovasta lähteen. Sen pinta-ala oli 734 hehtaaria. Vuonna 1902 oli suomalaisen väestön lukumäärä 57, enimmäkseen inkeriläisiä. Venäläisiä oli suhteellisen runsaasti. Pääelinkeino oli karjanhoito.
Bok de Korver

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bok de Korver |  Bok de Korver |  Bok de Korver |  |
Maa:   Alankomaat
Miesten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | joukkuekilpailu |  |
Johannes Marius ”Bok” de Korver (27. tammikuuta 1883 – 22. lokakuuta 1957) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana kesäolympialaisissa vuosina 1908 ja 1912 pronssia voittaneessa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Australian ralli 2005

|  Australian ralli 2005 |
| --- | --- |
 16. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 2005. 
Ajankohta:  10.–13. marraskuuta 2005
Pituus:  26 erikoiskoetta


Palkintokoroke
Voittaja:   François Duval  Sven Smeets  (Citroën World Rally Team)
Toinen:   Harri Rovanperä  Risto Pietiläinen  (Mitsubishi Ralliart)
Kolmas:   Manfred Stohl  Ilka Minor  (OMV World Rally Team)
Australian ralli 2005 (virallisesti 18. Telstra Rally Australia) oli Rallin MM-sarjan kauden 2005 16. ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 10.–13. marraskuuta 2005. Kilpailussa oli 26 erikoiskoetta.