stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kjetil Borch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kjetil Borch EM-kilpailuissa 2022. |  Kjetil Borch EM-kilpailuissa 2022. |  Kjetil Borch EM-kilpailuissa 2022. |  |
Miesten soutu
Maa:   Norja
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | yksikkö |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | pariairokaksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Chungju 2013 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | Plovdiv 2018 | yksikkö |  |
|  Pronssia | Ottensheim 2019 | yksikkö |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Glasgow 2018 | yksikkö |  |
|  Pronssia | Varese 2012 | pariairokaksikko |  |
|  Pronssia | Sevilla 2013 | pariairokaksikko |  |
|  Pronssia | Poznań 2020 | yksikkö |  |
Kjetil Borch (s. 14. helmikuuta 1990 Tønsberg, Norja) on norjalainen soudun olympiamitalisti ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Borch sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2010 pariairokaksikossa Nils Jakob Hoffin kanssa neljänneksi. Seuraavana vuonna he sijoittuivat MM-kilpailuissa kahdeksanneksi ja Lontoon olympialaisissa 2012 seitsemänneksi. EM-kilpailuissa he saavuttivat pronssia vuosina 2012 ja 2013. Chungjun MM-kilpailuissa 2013 he voittivat maailmanmestaruuden.
Vuonna 2014 Borch ja Hoff sijoittuivat EM-kilpailuissa neljänneksi ja MM-kilpailuissa kymmenenneksi. Vuosi 2015 toi EM-kilpailuissa neljännen ja MM-kilpailuissa 12. sijan. Vuodeksi 2016 Borchin pariksi vaihtui Olaf Tufte ja tuloksena oli EM-kilpailujen viides sija sekä olympiapronssi Rio de Janeirossa.
Vuonna 2017 Borch ja Tufte sijoittuivat MM-kilpailuissa pariairokaksikossa viidenneksi. Vuodeksi 2018 Borch vaihtoi yksikköön ja voitti Euroopan-mestaruuden Glasgow’ssa sekä maailmanmestaruuden Plovdivissa. Seuraavana vuonna hän sijoittui yksikössä yhdeksänneksi Luzernin EM-kilpailuissa ja saavutti pronssia Ottensheimin MM-kilpailuissa. Hän saavutti EM-kilpailujen yksikössä pronssia Poznańissa 2020 ja sijoittui kuudenneksi 2021.
Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Borch sai yksikössä olympiahopeaa.
Kjerringvik

Kjerringvik on kylä joka sijaitsee Inderøyn kunnassa Pohjois-Trøndelagin läänissä Norjassa. Se sijaitsee Trondheiminvuonon rannalla. Kylä sijaitsee Fylkesvei 755 varrella Skarnsundin sillan eteläisellä puolella. Silta rakennettiin vuonna 1991 korvaamaan vanha Vangshylla–Kjerringvik -lautta, joka oli käytössä vuosina 1958–1991.
Kitakami

| Kitakami (北上市) |
| --- | --- |
 Tenshōchin puistoa
 lippu:  symboli
 Kitakamin sijainti Iwaten prefektuurissa
 Kitakami
 Koordinaatit: 39°17′12″N, 141°06′48″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Tōhoku
Prefektuuri:  Iwaten prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  437,55 km²
Väkiluku (10/2020):  92 378
 – Väestötiheys:  211 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kirsikka
 – Kukka:  Kultanauhalilja
 – Lintu:  Virtavästäräkki
 
 https://www.city.kitakami.iwate.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kitakami (jap. 北上市, Kitakami-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Iwaten prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kitakamin allaslaakson keskellä. Kaupungin läpi virtaavat Kitakamijoki ja sen sivujoki Waga. Idässä kaupungin alue nousee Kitakamivuorille, lännessä Ōuvuorille. Kitakamissa on 92 378 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 437,55 neliökilometriä.
Kitakamin kaupunki perustettiin vuonna 1954, kun Kurosawajirin maaseutukaupunkiin liitettiin kuusi kyläkuntaa. Kurosawajiri kehittyi historiallisesti Kitakamijoen satamana ja yhtenä pohjoiseen johtaneen Ōshū-kaidō-tiereitin postiasemista (shukuba). Kaupunkiin on sijoittunut monipuolista teollisuutta, kuten paperin, sementin, metallin, koneiden ja elektroniikan tuotantoa. Vuonna 1991 kaupunki laajeni huomattavasti , kun siihen yhdistettiin Wagan maaseutukaupunki ja Ezurikon kyläkunta.
Kitakamin nähtävyyksiin kuuluu kirsikankukistaan tunnettu Tenshōchin puisto. Sen alueella toimii Michinokun ulkomuseo, jossa esitellään alueen perinteistä arkkitehtuuria. Kaupunki tunnetaan myös onikenbai-tanssiperinteestään, jota voi nähdä elokuisin järjestettävässä Michinoku geinō-matsuri -festivaalissa. Kitakamia palvelevat JR Higashi-Nihonin suurnopeusjunayhteys Tōhoku Shinkansen, Tōhoku-päälinja ja Kitakami-linja.
Kuvia

Kitakamijoki
Michinokun ulkomuseota
Kitakamin rautatieasema
Kitakamin kantakaupunki vuoden 1976 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kitakami Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Kitakata

| Kitakata (喜多方市) |
| --- | --- |
 Shingū Kumano-jinja
 lippu:  symboli
 Kitakatan sijainti Fukushiman prefektuurissa
 Kitakata
 Koordinaatit: 37°39′04″N, 139°52′29″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Tōhoku
Prefektuuri:  Fukushiman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  554,63 km²
Väkiluku (09/2020):  45 868
 – Väestötiheys:  83 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Sugi
 – Kukka:  Lilium rubellum
 – Lintu:  Västäräkki
 – Kala:  Kolmipiikki
 – Hyönteinen:  Kiiltomato
 
 https://www.city.kitakata.fukushima.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kitakata (jap. 喜多方市, Kitakata-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Aizun allaslaakson pohjoisreunalla.  Luoteessa kaupungin alue nousee Iidevuorelle, idässä Bandaivuoren reunavuorille. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Yamagatan prefektuuriin. Kitakatassa on 45 868 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 554,63 neliökilometriä.
Kitakata kehittyi historiallisesti viljavan maaseutualueen markkinapaikkana. Kaupungin ytimen muodostaa entinen Otatsukin kylä, jossa sijaitsi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla paikallinen hallintokeskus. Vuonna 1875 se liitettiin yhteen muiden läheisten kylien kanssa Kitakatan maaseutukaupungiksi. Meiji-kaudella kaupunkiin sijoittui liikenneyhteyksien parantumisen myötä muun muassa soijakastikkeen, mison, geta-sandaalien ja lakkaesineiden valmistusta. Sittemmin sinne on rakennettu myös metalli- ja elektroniikkateollisuutta. Kaupunkioikeudet Kitakatalle myönnettiin laajan kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1954. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2006, kun siihen yhdistettiin Shiokawan ja Yamaton maaseutukaupungit sekä Atsushio-Kanōn ja Takasaton kyläkunnat. Kaupunkia ympäröivällä maaseutualueella tuotetaan riisiä, tattaria ja vihanneksia, kuten parsaa.
Kitakatan ruokakulttuuri tunnetaan rāmen-nuudeleista. Kaupungin teollisen historian vuoksi siellä on säilynyt lukuisia perinteisiä varastorakennuksia (kura), jotka tuovat oman lisänsä Kitakatan kaupunkikuvaan. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat myös Shingū Kumano-jinjan šintolainen pyhäkkö ja Ganjō-jin buddhalainen temppeli. Muita nähtävyyksiä ovat Kitakatan kaupungin taidemuseo sekä Nitchū-onsenin ja Atsushio-onsenin kuumat lähteet. Osa kaupungin alueesta kuuluu Bandain–Asahin kansallispuistoon. Kitakataa palvelee JR Higashi-Nihonin Ban’etsu-länsilinja.
Kuvia

Vanhoja rakennuksia Otazukin kaupunginosassa
Iidevuori
Kitakata-rāmen
Kitakatan kantakaupunki vuoden 1976 ilmakuvassa
Ichinotojoen rautatiesilta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kitakata Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Koskitapakulo

| Koskitapakulo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tapakulot Rhinocryptidae
Suku::  Tapakulot Scytalopus
Laji::  macropus
Kaksiosainen nimi
 Scytalopus macropus  Berlepsch & Sztolcman, 1896 
Katso myös
   Koskitapakulo Wikispeciesissä   Koskitapakulo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Koskitapakulo (Scytalopus macropus) on eteläamerikkalainen pienikokoinen varpuslintu.
Esiintyminen

Koskitapakulot elävät Perussa noin 40 000 neliökilometrin alalla.
Elinympäristö

Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Kjersti Grini

| Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sydney 2000 | käsipallo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tanska/Norja 1999 | käsipallo |  |
|  Hopeaa | Italia 2001 | käsipallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Alankomaat 1998 | käsipallo |  |
|  Hopeaa | Tanska 1996 | käsipallo |  |
|  Pronssia | Saksa 1994 | käsipallo |  |
Kjersti Elizabeth Grini (s. 7. syyskuuta 1971 Oslo) on norjalainen käsipalloilija.
Grini kuului Norjan maajoukkueeseen Atlantan olympialaisissa 1996 ja Sydneyn olympialaisissa 2000, ja jälkimmäisessä turnauksessa hän saavutti pronssimitalin. Hän oli voittamassa joukkueelleen Euroopan-mestaruutta 1998 sekä maailmanmestaruutta vuotta myöhemmin.
Grini pelasi maajoukkueessa marraskuusta 1987 joulukuuhun 2001. Hän pelasi maajoukkueurallaan 201 ottelua ja teki niissä 1003 maalia.
Koskisyöksy

Koskisyöksykilpailija
Koskisyöksy (tunnetaan myös nimellä WWR eli Wildwater Racing, lajin entinen virallinen nimi englanniksi, nykyään lajin nimi on Wildwater Canoeing) on freestylemelonnan ja koskipujottelun lisäksi koskimelonnan kolmas kilpailumuoto. Sen ensimmäiset MM-kilpailut pidettiin vuonna 1959. Koskisyöksyn periaate on yksinkertainen. Lähtö- ja maalilinjan välinen jokiosuus melotaan mahdollisimman nopeasti. Vain aika ratkaisee, joten kaikkein nopeinten melonut voittaa kilpailun. Koskisyöksyssä melojat lähetetään yksitellen väliaikalähdöillä.
Lajimuodot

Koskisyöksyssä on kaksi muotoa: klassinen rata ja sprinttikilpailu. Klassinen rata on sääntöjen mukaan maksimissaan 30 minuutin pituinen, mutta yleensä lasku kestää n. 12–20 minuuttia. Rata melotaan yhden kerran. Sprintti-kilpailuissa rata on 400-800 metriä pitkä ja se lasketaan kahteen kertaan. Tulokset muodostuvat laskujen yhteisajasta. Kansainvälisissä kilpailuissa radalla on oltava vähintään III-luokan koskia.
Klassisen kilpailun osalta tarvitaan erinomaisia aerobisia fyysisiä ominaisuuksia (korkea hapenottokyky sekä erinomainen aerobinen kestävyys). Sprintti-kilpailuissa tarvitaan samantyylisiä fyysisiä ominaisuuksia kuin kanoottipujottelussa.
Koskisyöksy, kuten kaikki koskimelonnan lajit, on tekninen laji. Hyvä koskisyöksyjä osaa ennakoida veden liikkeiden vaikutukset kanootin linjaan ja säätää koko ajan tempoa ja vetojen voimakkuutta sekä kanootin asentoa kosken virtausten mukaisesti. Koskisyöksyssä yritetään meloa nopeimmalla reitillä. Optimaalisen reitin valinnassa otetaan huomioon lyhyin reitti, nopein virta sekä esteet (kivet) ja hidasteet (tietynlaiset aallot, akanvirrat, stopparit, jne).
Kuten pujottelussakin, koskisyöksyssä  sarjat ovat K1, C1 ja C2, mutta naiset melovat vain K1-sarjassa. Koskisyöksyssä melotaan kiikkerillä kanooteilla ja koskien kohuissa on erittäin tärkeää hallita tasapainoa. Kanootit ovat kuitenkin tilavia, jolloin ne eivät sukella syvälle stoppareihin tai aaltoihin. Säännöt määrittelevät koskisyöksyssäkin kanoottien mitat. Esimerkiksi K1 on oltava enintään 450 cm pitkä, vähintään 60 cm leveä ja vähintään 11-kiloinen. WWR-kanootit ovat suuntavakaita eivätkä käänny helposti. Kanootteja ohjataan yleensä vain kallistamalla (Koskisyöksyssä ei käytetä peräsintä), mutta tarvittaessa käytetään myös ohjausvetoja. Esimerkiksi kanootti kääntyy oikealle kallistettaessa vasemmalle. Meloina käytetään ratamelonnasta tuttuja kuppimeloja.
Koskisyöksy Suomessa

Suomessa järjestetään vuosittain koskisyöksyn SM-kilpailut. Kilpailumuotona on sprintti, klassinen tai molemmat, jolloin kilpailu käydään kahtena eri osakilpailuna. Vuonna 2009 järjestettiin Koskisyöksyn SM-kilpailut Kiiminkijoella 24.5. ja kilpailumuoto oli klassinen. Tällä hetkellä koskisyöksy ei ole kenenkään päälaji ja osallistujat ovat lähinnä slalommelojia. Merimelojien Kimmo Harikoski on ollut paras suomalainen koskisyöksyjä yltäen 5. sijalle MM-kilpailuissa 1996.
Koskitoimikunta

Valtion koskitoimikunta oli aiemmin Suomessa toimielin, jonka tehtävänä oli koskivoiman käytön suunnittelu.
Koskitoimikunnan tehtävät

Valtion koskitoimikunnan tehtävänä oli valmistella valtion koskivoimien käyttämistä tai vuokraamista sekä yleensä vesivoimataloutta koskevia asioita. Toimikunta laati voimatalouteen liittyviä suunnitelmia ja antoi valtioneuvostolle ja eri ministeriöille lausuntoja.
Koskitoimikunta edusti valtiota kaikissa niissä valtion koskivoimia koskevissa asioissa, jotka eivät kuuluneet muiden valtion virastojen hoidettavaksi. Valtioneuvosto saattoi antaa koskitoimikunnalle myös muita sen suoritettavaksi soveltuvia tehtäviä. Koskitoimikunta oli lähinnä kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön alainen.
Koskitoimikunnan kokoonpano

Koskitoimikunnassa oli neljä varsinaista jäsentä sekä enintään kaksi erikoistehtäviin määrättyä lisäjäsentä, jotka valtioneuvosto määräsi toistaiseksi. Valtioneuvosto määräsi myös, kenen jäsenistä tuli olla toimikunnan puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja. Jäsenille maksettiin tehtävästä palkkio, jonka määräsi valtioneuvosto.
Koskitoimikunnan puheenjohtajana vuosina 1934–1950 toimi insinööri ja vuorineuvos Hugo Malmi.
Kärkölän kirkko

| Kärkölän kirkko |
| --- | --- |
 Kärkölän kirkko.
Sijainti:  Kirkkotie 7 Kärkölä
Koordinaatit:  60°54.90′N, 25°15.29′E
Seurakunta:  Hollolan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1889
Suunnittelija:  Ludvig Isak Lindqvist
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  400
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kärkölän kirkko sankarihaudat kesällä 2013
Kärkölän kirkko on Hollolan seurakunnan kirkko Kärkölässä Päijät-Hämeessä. Punatiilinen kirkko edustaa tyyliltään uusgotiikkaa ja on muodoltaan länsitornillinen pitkäkirkko. Kirkon on suunnitellut Ludvig Isak Lindqvist.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Viktor Jansson 1949.
Kuningatar Elisabetin saaret

| Kuningatar Elisabetin saaret |
| --- | --- |
 Kuningatar Elisabethin saaret merkitty punaisella
Maantiede
Muut nimet:  Queen Elizabeth Islands
Sijainti:  78°0′0″N, 95°0′0″W
Merialue:  Pohjoinen jäämeri
Suurin saari:  Ellesmerensaari
Valtio
Valtio:  Kanada
Territorio:  Nunavut
Asutuskeskukset:  Resolute, Grise Fiord
Kuningatar Elisabetin saaret (ransk. Îles de la Reine-Élisabeth) on pohjoisessa Kanadassa Nunavutin ja Luoteisterritorioiden alueella sijaitseva saariryhmä. Se on pohjoisin osa suuremmassa Kanadan arktisten saarien saariryhmässä. Saariryhmä tunnettiin aikaisemmin myös nimillä Parry Islands ja Parry Archipelago. Saarten yhteinen pinta-ala on noin 418 961 km².
Monet saariryhmän saarista ovat maailman suurimpia. Saariryhmän suurin saari on Ellesmerensaari. Muita merkittäviä saaria ovat Amund Ringnesin saari, Axel Heibergin saari, Bathurstinsaari, Bordensaari, Cornwallinsaari, Cornwallisinsaari, Devoninsaari, Eglintonsaari, Ellef Ringnesin saari, Mackenzie Kingin saari, Melvillensaari ja Prinssi Patrickin saari. Ne muodostuvat pääasiassa siluurikauden ja kivihiilikauden kivestä, jota peittää tundra.
Saarten olemassaolo tiedettiin eurooppalaisten tutkimusmatkojen ansiosta jo vuonna 1616. Saarien tutkimus sai odottaa, kunnes brittiläiset tutkimusmatkailijat yrittivät navigoida niiden lomitse etsiessään Luoteisväylää 1800-luvulla. Norjalaiset tutkivat aluetta ja nimesivät Sverdrupinsaaret Norjan omaisuudeksi.
Saariryhmän nimesi Parry Archipelagoksi brittiläinen tutkimusmatkailija William Edward Parry, joka löysi saaret vuonna 1820 purjehtiessaan Hecla-laivalla. Ne tunnettiin tällä nimellä yli 130 vuoden ajan. Saaret nimettiin uudelleen kuningatar Elisabet II:n kruunajaisten jälkeen vuonna 1953.
Suurin osa saarista on asumattomia. Suurimmat kylät ovat Resolute Cornwallisinsaarella ja Grise Fiord Ellesmerensaarella. Alueen tärkein teollisuudenala on öljynporaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuningatar Elisabetin saaret Wikimedia Commonsissa
Koskisen konserni

| Koskisen Oyj |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Laadusta tekijä tunnetaan
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Osake:  OMXH: KOSKI
Perustettu:  1909
Perustaja:  Kalle Koskinen
Toimitusjohtaja:  Jukka-Pekka Pahta
Kotipaikka:  Kärkölä
Toimiala:  puutuoteteollisuus
Liikevaihto:  318 milj. € (2022)
Henkilöstö:  900
Kotisivu:  koskisen.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koskisen on vuonna 1909 perustettu, kansainvälisesti toimiva suomalainen puutuoteyhtiö. Koskisen Oyj on listattu Helsingin pörssin päälistalla.
Koskisen valmistaa ja markkinoi puutuoteteollisuuden tuotteita muun muassa rakennus-, huonekalu- ja kuljetusvälineteollisuudelle. Koskisen liiketoiminta-alueet ovat levyteollisuus ja sahateollisuus. Puunhankinta- ja bioenergiatoiminnot ovat osa Sahateollisuus-liiketoimintaa.
Levyteollisuus-liiketoiminta valmistaa koivuvaneria, ohutvaneria ja -viilua sekä lastulevyä Suomen ainoassa lastulevytehtaassa. Sahateollisuus-liiketoiminta valmistaa vakiosahatavaraa sekä mitallistettua ja lujuuslajiteltua sahatavaraa kuusesta ja männystä.
Koskisen vaneri- ja lastulevytehdas sekä saha sijaitsevat Järvelässä, ohutvaneri- ja viilutehdas Hirvensalmella sekä kevyiden hyötyajoneuvojen sisustusratkaisuja Kore-brändin alla valmistava tuotantoyksikkö Toporówissa Puolassa. Uuden Järvelässä sijaitsevan sahan tuotanto käynnistyi heinäkuussa 2023. Uusi saha on yhtiön historian suurin investointi, noin 50 miljoonaa euroa. Ensivaiheessa uusi saha kasvattaa tuotantokapasiteettia nykyisestä 300 000 kuutiometristä 400 000 kuutiometriin havusahatavaraa.
Konserni työllistää noin 900 henkilöä. Sen liikevaihto vuonna 2022 oli noin 318 miljoonaa euroa. Vuoden 2016 lopussa Markku Koskisen tilalle toimitusjohtajaksi palkattiin Jukka-Pekka Pahta.
Koskisen perusti sittemmin teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Kalle Koskinen vuonna 1909.
Vuoden 1972 onnettomuus

Yritys nousi julkisuuteen, kun 1987 paljastui, että sahan tulipalon yhteydessä vuonna 1972 Järvelän maaperään ja pohjaveteen pääsi kloorifenolia sisältävää Ky-5-valmistetta, jota käytettiin sahatavaran sinistymisenestoon. Koskisen aloitti kloorifenoleilla saastuneen pohjaveden puhdistuksen vapaaehtoisesti vuonna 2012. Vuosina 2012–2014 puhdistustyössä tehtiin läpimurto; Koskisen Oy:n ja Pöyry Finland Oy:n kehittämällä menetelmällä on puhdistettu laskennallisesti jo noin 90 prosenttia alueen pohjavedestä.
Puhdistustoimintaa jatketaan, jotta loputkin pohjavedestä saadaan puhdistettua. Vuonna 2023 puhdistuksen suunnittelu ja tutkimukset ovat keskittyneet mahdollisiin maaperään jääneiden päästöjen etsintään. Asiasta annettiin KHOn päätös 2008, jonka mukaan saastuminen tutkitaan. Yritystä syytettiin rikoksesta, mutta oikeuden päätöksen mukaan saastuminen johtui tulipalosta.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Kuningatar Charlotten saaret

| Haida Gwaii Kuningatar Charlotten saaret |
| --- | --- |
 Kuningatar Charlotten saaret
Maantiede
Muut nimet:  haidaksi Haida Gwaii entiseltä nimeltään engl. Queen Charlotte Islands ransk. Îles de la Reine-Charlotte
Sijainti:  53°17′N, 132°5′W
Merialue:  Tyynimeri
Vesialue:  Hecatensalmi
Saaria yht.:  >150
Suurin saari:  Grahaminsaari
Muita saaria:  Moresbynsaari
Pinta-ala:  10 180 km²
Valtio
Valtio:  Kanada
Provinssi:  Brittiläinen Kolumbia
Väestö
Väkiluku:  4 652 (2009)
Asutuskeskukset:  Queen Charlotte City, Masset, Sandspit
Tärkein kieli:  Haida, Englanti
Kuningatar Charlotten saaret (haidaksi Haida Gwaii, entiseltä nimeltään engl. Queen Charlotte Islands, ransk. Îles de la Reine-Charlotte) on Kanadassa,  Brittiläisen Kolumbian luoteisrannikolla sijaitseva Kanadan läntisin saariryhmä. Se koostuu yli 150 saaresta, ja sillä on kaksi pääsaarta: sen suurin saari Grahaminsaari pohjoisessa, ja Moresbynsaari etelässä, jonne pääsee vain laivalla. Saariryhmän pinta-ala on 9 596 neliökilometriä ja asukasluku on 4 652 (2009). Sen asuttivat ensimmäisina haida-intiaanit arviolta noin 8 000 vuotta sitten. Ensimmäinen rekisteröity kaupunki saariryhmässä oli Queen Charlotte City.
Saariryhmän erottaa Brittiläisen Kolumbian mantereesta Hecatensalmi. Alaskasta sen erottaa Dixon Entrance -salmi, ja Vancouverinsaaresta Kuningatar Charlotten salmi. Saariryhmä sai nimensä kapteeni George Dixonin HMS Queen Charlotte -laivan mukaan, joka puolestaan sai nimensä kuningas Yrjö III:n vaimon, kuningatar Charlotten mukaan. George Dixon vieraili saarella vuonna 1787.
Saariryhmän eteläosassa sijaitsee Gwaii Haanasin kansallispuisto.
Kanadan viranomaiset ottivat käyttöön Haida Gwaii -nimen vuonna 2010.
Maanjäristyksiä

21. elokuuta 1949 Grahaminsaaren länsipuolella sattui Kanadan voimakkain seismisillä mittareilla havaittu Kuningatar Charlotten saarten maanjäristys, joka oli voimakkuudeltaan 8,1 yksikköä. Maanjäristys ei aiheuttanut henkilövahinkoja mutta se aiheutti joitain maanvyöryjä sekä aineellisia vahinkoja. Tiettävästi suurin ennen seismisten mittalaitten käyttöönottoa tapahtunut maanjäristys oli saariryhmästä kaakkoon, Vancouverinsaaren länsipuolella 26. tammikuuta 1700 sattunut Kaskadien maanjäristys, jonka voimakkuudeksi on arvioitu vähintään 9 yksikköä.
28. lokakuuta 2012 kello 03:04:10 UTC saaren länsipuolelle iski 7,7 magnitudin järistys sekä useita jälkijäristyksiä.
Jääpallon SM-sarja 1947

| SM-sarja 1947 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  20
Mestari:  Warkauden Pallo -35
Toinen sija:  Oulun Palloseura
Kolmas sija:  Helsingin IFK
Paras maalintekijä:  Erik Åberg, HIFK (20)
Alempi sarjataso:  Suomensarja
  ← 1946 :  1948 → 
Jääpallon Suomen Palloliiton mestaruudesta 1947 pelattiin 20 joukkueen nelilohkoinen sarja, jossa lohkovoittajat lopuksi ratkaisivat mitalien kohtalon. Mestaruuden voitti WP-35.  Ensimmäisen kerran Suomen mestaruus ratkaistiin liittojen Palloliitto-Työväen Urheiluliitto mestareiden välisessä loppuottelussa. WP-35 voitti ottelussa Porin Pallo-Toverit ylivoimaisesti.
Palloliiton mestaruussarja > Etelälohko 1

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P | I-Kiss>  | Hukat | HJK | KIF | PIF |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tampereen Ilves-Kissat | 4 | 4 | 0 | 0 | 23-6 | 8 |  | 1-0 | 3-1 | 10-4 | 9-1 |
| Hukat, Helsinki | 4 | 3 | 0 | 1 | 20-5 | 6 |  |  | 4-0 | 9-2 | 7-2 |
| Helsingin Jalkapalloklubi | 4 | 1 | 1 | 2 | 6-9 | 3 |  |  |  | 2-2 | 3-0 |
| Kronohagens IF | 4 | 1 | 1 | 2 | 13-25 | 3 |  |  |  |  | 5-4 |
| Pargas IF | 4 | 0 | 0 | 4 | 7-24 | 0 |  |  |  |  |  |
Palloliiton mestaruussarja > Etelälohko 2

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P | HIFK | YVPS | Sudet | HPS | HPK |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin IFK | 4 | 3 | 1 | 0 | 40-11 | 7 |  | 3-2 | 4-4 | 11-2 | 22-3 |
| Ylä-Vuoksen Palloseura | 4 | 3 | 0 | 1 | 14-7 | 6 |  |  | 1-0 | 4-2 | 7-2 |
| Viipurin Sudet, Helsinki | 4 | 2 | 1 | 1 | 15-9 | 5 |  |  |  | 5-1 | 6-3 |
| Helsingin Palloseura | 4 | 1 | 0 | 3 | 10-23 | 2 |  |  |  |  | 5-3 |
| Hämeenlinnan Pallokerho | 4 | 0 | 0 | 4 | 11-40 | 0 |  |  |  |  |  |
Palloliiton mestaruussarja > Itälohko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P | WP35 | JoPS | LUM | MP | KPT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Warkauden Pallo -35 | 4 | 4 | 0 | 0 | 23-1 | 8 |  | 2-0 | 5-0 | 11-1 | 5-0 |
| Joensuun Palloseura | 4 | 2 | 1 | 1 | 10-6 | 5 |  |  | 2-2 | 3-1 | 5-1 |
| Lappeenrannan Urheilu-Miehet | 4 | 2 | 1 | 1 | 13-14 | 5 |  |  |  | 8-6 | 3-1 |
| Mikkelin Palloilijat | 4 | 1 | 0 | 3 | 9-22 | 2 |  |  |  |  | 1-0 |
| Kuopion Pallo-Toverit | 4 | 0 | 0 | 4 | 2-14 | 0 |  |  |  |  |  |
Palloliiton mestaruussarja > Pohjoislohko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P | OPS | VIFK | OLS | Kärpät | VPV |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oulun Palloseura | 4 | 3 | 0 | 1 | 16-5 | 6 |  | 2-3 | 1-0 | 7-1 | 6-1 |
| Vaasan IFK | 4 | 3 | 0 | 1 | 9-7 | 6 |  |  | 0-1 | 4-3 | 2-1 |
| Oulun Luistinseura | 4 | 2 | 1 | 1 | 7-6 | 5 |  |  |  | 3-3 | 3-2 |
| Porin Kärpät | 4 | 0 | 2 | 2 | 9-16 | 2 |  |  |  |  | 2-2 |
| Vaasan Pallo-Veikot | 4 | 0 | 1 | 3 | 6-13 | 1 |  |  |  |  |  |