stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lasten seksuaalisuus
Havaintoja > Seksuaalinen kehitys

Lasten aikaisia seksuaalisia aktiviteetteja pidetään tärkeänä pohjana myöhemmälle kehitykselle. Alle 18-kuukautisten vauvojen leikkiminen sukupuolielimillään on luotettava osoitus siitä, että vauva saa tarpeeksi fyysistä ja emotionaalista huomiota. Useat tutkimukset osoittivat, että jos vauva ei saanut tarpeeksi huomiota, myöskään sukupuolielimillä leikkimistä ei tapahtunut. Kaikki muut vauvat koskettelivat itseään.lähde?
Lapsuudessa osoitetun intensiivisen fyysisen huomion puutteen ja myöhemmin aikuisuudessa esiintyvän väkivaltaisen käytöksen suhde on selkeä. James W. Prescott osoitti 400 alkukantaisen ihmisen tutkimuksessa, että lapset, joilta kiellettiin fyysiset huomionosoitukset tai kasvatettiin seksuaalisesti suvaitsemattomassa ympäristössä, osoittivat väkivaltaista käyttäytymistä myöhemmin. Kyseinen käytös oli harvinaista toisessa ryhmässä. Myös länsimaissa tehdyt tutkimukset osoittavat, että suuri osa väkivaltaisista rikollisista tai seksuaalimurhaajista kasvoi seksuaalisesti tukahdutetussa ympäristössä.
Ruotsalaistutkimuksessa 7,1 % pojista ja 1,4 % tytöistä ilmoitti olleensa yhdynnässä ennen 13. ikävuotta.
Seksuaalisesti hyväksikäytetyt lapset kärsivät läpi elämänsä hyväksikäytön seurauksista ja usein jo lapsuusiässä on havaittavissa voimakasta oireilua.  Toisaalta lapset saattavat vaikuttaa seksuaalisesti hyväksikäytetyiltä, vaikka heillä olisi todellisuudessa muita ongelmia. Oireet voivat johtua esimerkiksi stressistä tai painajaisista.
Muuta

Lapset ovat usein uteliaita tietämään, mistä vauvat tulevat. Lapset voivat tutkia uteliaina toisten lasten ja aikuisten sukupuolielimiä. Monilla lapsilla sukupuolielinten koskettelu lisääntyy, kun he ovat väsyneitä. Noin 5–7-vuotiaana lapsi tulee tietoiseksi sukupuolten välisistä eroista, ja he valitsevat samaa sukupuolta olevia leikkikavereita ja väheksyvät vastakkaisen sukupuolen edustajia. Lapset voivat lopettaa läheisen kanssakäymisen vastakkaisen sukupuolen kanssa ja tulla läheisemmäksi samaa sukupuolta olevan vanhempansa kanssa. Samaan aikaan lapset, erityisesti tytöt, oppivat sosiaalisia normeja ja välttelevät alastomuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lasten seksuaalisuus Wikimedia Commonsissa
Jaakko Launikari

Jaakko Launikari (30. toukokuuta 1940 Kuusankoski − 27. helmikuuta 2013 Sigtuna) oli suomalainen evankelis-luterilainen kirkonmies joka teki mittavan työuran kirkon ulkosuomalaistyössä.
Ura

Launikari valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1964 ja vihittiin papiksi saman vuoden kesällä. Aluksi Launikari toimi seurakuntatyössä ruotsinsuomalaisten keskuudessa.
Suomeen Launikari palasi vuonna 1974 Kirkon ulkoasiainkeskuksen diasporatyön sihteerin virkaan. Tässä virassa hän tuli tunnetuksi avustaan kommunistivallan puristuksessa olleille Viron ja Venäjän luterilaisille kirkoille. Launikarin aktiivinen toiminta johti suomettumisen aikakaudella lopulta siihen, että Suomen evankelis-luterilainen kirkko purki hänen virkasuhteensa laittomasti vuonna 1987. Asiaa käsiteltiin myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa.
Vaikka korkein hallinto-oikeus purki Launikarin virasta erottamisen, erotti kirkkohallitus Laurikarin uudestaan virasta edellisen erottamisen tultua kumottua oikeusasteissa.
Launikarin kritiikki Suomen ev.lut. kirkon toiminnasta

Launikari toi esiin kuinka Euroopan kirkkojen konferenssi oli pettynyt Suomen evankelis-luterilaisen kirkon haluttomuuteen ottaa puheeksi Neuvostoliiton toisinajattelijoiden kohtelun ja uskovaisten vainon.
»…heillä oli konkreettinen toivomus, että ruvetaan ajamaan näitä ihmisoikeustapauksia. Ja sieltä tuli listaa ja muuta ja luulen, että he alkoivat tajuta sen, että taitaa olla aika suomettunut yritys tämä Suomen ev-lut.kirkko, koska se ei niitten ihmisoikeusjuttuja ottanut vastaan.» 
( Jaakko Launikari )
Launikari arvosteli Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa tekojen puutteesta Neuvostoliiton ihmisoikeuskysymyksissä ja aktiivisten kirkon työntekijöiden aseman vaikeuttamisesta.
»...on ajateltu, että kirkko on todella hyvin aktiivinen juuri ihmisoikeussektorilla. Se kunnioittaa näitä arvoja, ja kaikkea tällaista, mutta itse asiassa sen oma hallinnollinen käytäntö puhuu ihan jotain muuta. Se on erittäin autoritäärinen, se on erittäin hankala monen monen työntekijänsä osalta. Täällä on sadoittain katkeroituneita työntekijöitä, jotka ovat joutuneet kärsimään omien oikeuksiensa polkemisesta. Ja tässä kirkko itse asiassa on kyllä semmoinen oman kaksinaismoraalinsa vanki.» 
( Jaakko Launikari )
Muutettuaan Tuusulaan Launikari aktivoitui kunnallispolitiikassa ja yhtenä kuntansa "ääniharavista" toimi muun muassa Tuusulan sosiaalilautakunnan puheenjohtajana.
Takaisin Ruotsiin

Vuonna 2003 Launikari palasi siirtolaispapiksi Hammarbyn seurakuntaan Upplands Väsbyhyn Tukholman pohjoispuolelle. Sinne hän jäi myös viettämään eläkeläispäiviään.
Kirjallisia töitä

Laurikari on suomentanut ja täydentänyt Sam Dahlgrenin kirjan
Vainottu kirkko : luterilaiset kirkot Itä-Euroopan maissa (SLEY-kirjat, 1990, ISBN 951-617-896-0 (nid)
Muuttaisinko Ruotsiin? : Nuoren seurakunnan diaspora (Kirkon nuorisotyön keskus, 1970)
Aiheesta muualla

http://anttalainen.com/suomi/echr/30000/34120_96.html%5Bvanhentunut+linkki%5D
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Clovelly

| Clovelly |
| --- | --- |
 Clovelly Beach
 Koordinaatit: 33°54′44″S, 151°15′47″E 
Sijainti:  Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia
Väkiluku (2006):  4,426
Postinumero:  2031
Lempinimi::  Cloey
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Clovelly on uimaranta ja lähiö Sydneyssä, Australiassa. Clovelly sijaitsee kahdeksan kilometrin päässä Sydneyn keskustasta Randwickin kaupunginosassa. Arkikielessä Clovelly tunnetaan nimellä "Cloey".
Clovelly on suurimmaksi osaksi asuttu lähiö Clovelly Bayssa, ja Clovelly Beach on pieni uimaranta, joka sijaitsee kapean lahden perukassa. Lahti on suuressa suosiossa uimareiden keskuudessa. Lahdessa sijaitsee myös yksi maailman ensimmäisistä surf-hengenpelastus klubeista; Clovelly Surf Life Saving Club, joka perustettiin vuonna 1906. Clovellya ympäröi Bronten, Randwickin ja Coogeen lähiöt.
Historia

Alun perin Clovelly tunnettiin nimellä Little Coogee, mutta nimi vaihdettiin Clovellyksi vuonna 1913.
William C. Greville osti 20 eekkeriä maata, joka sisälsi lahden koko edustan, 40 punnalla vuonna 1834. Clovellyn talot olivat aluksi vaatimattomia, ja ne rakennettiin yksinkertaisella tyylillä. Osa näistä taloista on selviytynyt tähän päivään Northumberlandissa, Campbellissa ja Boundary Streetsilla lähellä Waverleyn hautausmaata.
Kauppa-alue

Clovellyllä on pieni kauppa-alue, joka on Clovelly Roadille, rantahotelli, Returned Services Club ja keilahalli.
Clovelly Beach
Clovelly Surf Life Saving Club
Clovelly Hotel
Urheilu ja ajanviete

Kesällä Clovelly Beach on kaiken ajanvietteen keskus ja sitä valvookin jokaisena arkipäivänä hengenpelastajat ja viikonloppuisin ja lomapäivinä Surf Clubin jäsenet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sydneyn rannat
Clovelly Beach (Arkistoitu – Internet Archive)
Consolidated B-32 Dominator

| Consolidated B-32 Dominator |
| --- | --- |

Tyyppi:  pommikone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Consolidated Aircraft
Ensilento:  1942
Esitelty:  1944
Valmistusmäärä:  115 
Valmistusvuodet:  1944–1946
Consolidated B-32 Dominator oli yhdysvaltalainen raskas strateginen pommikone. B-32 oli Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien (USAAF) toissijainen valinta, jonka kehittelyä jatkettiin siltä varalta ettei Boeing B-29 Superfortress olisi menestynyt. Sen ensilento lennettiin 7. syyskuuta 1942, kaksi viikkoa ennen Boeing B-29:ää.
Dominatoreilla lennettiin vuonna 1945 muutamia taistelulentoja, mutta toisen maailmansodan päättyessä koneet vedettiin pois palveluskäytöstä. Myös koneen valmistustilaukset peruutettiin, ja jo vuonna 1947 suurin osa valmistuneista ja keskeneräisistä koneista oli romutettu. Yhtään kokonaista konetyypin edustajaa ei ole säilynyt.
Nelimoottorisessa kaukopommittajassa oli samat 2 200 -hevosvoimaiset Wright R-3350 Duplex-Cyclone -kaksoistähtimoottorit kuin B-29:ssä. Turboahdetut moottorit aiheuttivat huoltoon ja käytettävyyteen liittyneitä ongelmia kummallakin konetyypillä.
Niin kutsutusti ylätasoisessa (siipien sijainti rungon yläosassa) B-32 Dominatorissa oli 10 hengen miehistö, ja sen edeltäjä oli B-24 Liberator ja seuraaja B-36 Peacemaker. Dominator-konetyyppiä valmistettiin 115 lentokonetta, ja niistä 40 oli  TB-32-koulutusversioita. Toisen maailmansodan loppuun mennessä Dominator-kalusto oli vain kahden laivueen käytössä. Ne olivat 312. pommitusrykmenttiin kuuluneet 386. ja 387. pommituslaivueet.
Suoritusarvollisesti ei B-32 oleellisesti hävinnyt B-29:lle, joissain kohdin jopa ylitti tämän suoritusarvot. Koneissa kokeiltiin koelentovaiheessa yhdistelmäaseistusta, johon kuului 20 mm tykkejä ja 12,7 mm konekivääreitä, mutta tuotantoon päässeissä koneissa oli 10 kpl 12,7 mm konekivääreitä. Aseet oli sijoitettu viiteen torniin, joista kaksi oli asennettu rungon yläpintaan ja loput kolme koneen nokkaan, pohjaan ja perään. Tornit oli alun perin suunniteltu B-29:n tapaan keskuslaskimen avulla kauko-ohjatuiksi, mutta ne muutettiin teknisten vaikeuksien takia kuhunkin torniin sijoitetun ampujan ohjattaviksi.
Saburo Sakai kuvaa kirjassaan Samurai viimeisessä luvussa suuren amerikkalaisen pommikoneen alasampumisen. Vaikka hän oletti kyseessä olleen B-29 Superfortress, kyseessä oli B-32 42-108532 Hobo Queen II, josta tuli viimeinen sodassa alasammuttu amerikkalainen pommikone.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 10
Pituus: &&&&&&&&&&&&&025.032000025,32 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&041.015000041,15 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&010.06000010,06 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0132.0100000132,10 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&027339.&&&&0027 339 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Wright R-3350-23 Cyclone -18-sylinteristä tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01641.&&&&001 641 kW (&&&&&&&&&&&02200.&&&&002 200 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0575.&&&&00575 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&06115.&&&&006 115 km
Aseistus
10 × 12,7 mm konekivääriä viidessä tornissa
9 072 kg pommeja sisäisesti pommikuiluissa
Aiheesta muualla

http://www.joebaugher.com/usaf_bombers/b32.html
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=2535
http://rarehistoricalphotos.com/b-32-bomber-factory-fort-worth-texas1944/
http://www.aviastar.org/air/usa/cons_dominator.php
http://worldwar2headquarters.com/HTML/aircraft/americanAircraft/b32.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.ww2aircraft.net/forum/aviation/little-late-32-dominator-1775.html (kuvitettu webforum)
http://www.j-aircraft.com/research/stories/b32.html (liittyy Saburo Sakaihin)
http://www.depot41.com/B32.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Convair B-36 Peacemaker

| B-36 Peacemaker |
| --- | --- |
 Convair B-36D, koneessa sekä potkuri- että suihkumoottorit
Tyyppi:  strateginen pommikone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Convair
Ensilento:  8. elokuuta 1946
Esitelty:  1949
Poistettu käytöstä:  12. helmikuuta 1959
Tila:  ei käytössä
Pääkäyttäjät:  Yhdysvaltain ilmavoimat
Valmistusmäärä:  384 
Valmistusvuodet:  1946–1954
Yksikköhinta:  4,1 milj. USD
Convair B-36, epäviralliselta kutsumanimeltään "Peacemaker", oli yhdysvaltalainen pommikone. B-36 oli ensimmäinen mannertenväliseen toimintaan soveltuva pommikone. B-36 oli ensimmäinen varta vasten ydinaseita varten suunniteltu kone ja suurin massavalmisteinen mäntämoottorein varustettu lentokone. Tavallisuudesta poiketen koneen potkurit olivat siipien takapuolella. Pommikuorma oli valtava, 32–39 tonnia, ja puolustusaseistuksena oli neljä sisäänvedettävää kaksoiskonekivääritornia sekä tykkitorni pyrstössä.
Koneesta valmistettiin useita eri versioita. B-36D-versiosta alkaen koneessa oli sekä mäntämoottorit että suihkuturbiinit.
Loivasti nuolimuotoisia siipiä käyttävän koneen oli tarkoitus korvata Yhdysvaltain ensimmäisin täysin strateginen pommituskone, B-29. B-29:n kantomatka (5 200 km) oli paljon lyhyempi, esimerkiksi Neuvostoliittoon suuntautuvia pommituksia ajatellen.
Ensimmäinen prototyyppi lensi elokuussa 1946, ja kone tuli palveluskäyttöön 1949. Se poistui käytöstä helmikuussa 1959, kun edelleen käytössä oleva Boeing B-52 -kone korvasi sen.
Lentäjät eivät pitäneet B-36:tta onnistuneena konstruktiona. Se oli fyysisesti raskas lentää ja sen Wasp Major -moottorit osoittautuivat epäluotettaviksi. Työntöpotkureihin asennettuina niissä oli jatkuvia jäähdytysongelmia ja niiden kaasuttimet jäätyivät kesken lennon. Katsottiin, että oli normaalia, että ainakin yksi moottori sammui kesken lennon. Siipi oli niin paksu, että mekaanikko saattoi ryömiä siiven sisällä kesken lennon sammuneen moottorin luo ja yrittää korjata sitä ajossa.
Konetyyppiä käyttäen, tehtiin ainakin Nevadan koealueella suoritettuja ydinkokeita. Niissä B-36 -tyyppinen superraskas pommittaja pudotti ydinpommin ainakin Operaatio Teapotissa.
Lentäjillä oli sanonta six turning and four burning kaikkien moottorien ollessa käynnissä. Sarkastisempi toteamus oli: two turning, two burning, two choking, two smoking and two unaccounted for.
B-36 oli myös X-6-projektin pohjana. Tässä yritettiin luoda ydinkäyttöinen lentokone. Koekoneen pommitilaan asennettiin ilmajäähdytteinen ydinreaktori. Reaktorin sinänsä todettiin toimivan, mutta projekti hylättiin ennen varsinaisia testejä. Kone lensi tavanomaisin mäntä- ja suihkumoottorein.
Tietoja (B-36J-III)

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 9
Pituus: &&&&&&&&&&&&&049.040000049,40 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&070.010000070,10 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&014.025000014,25 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0443.0300000443,3 m²
Siipiprofiili: NACA 63(420)-422 tyvessä, NACA 63(420)-517 kärjessä
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&077580.&&&&0077 580 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&0120700.&&&&00120 700 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&0190000.&&&&00190 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&06.&&&&006 × Pratt & Whitney R-4360-53 Wasp Major -tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&02685.&&&&002 685 kW (&&&&&&&&&&&03600.&&&&003 600 hv) per moottori
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × General Electric J47 -suihkumoottoria; &&&&&&&&&&&&&023.&&&&0023 kN  per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0685.&&&&00685 km/h suihkumoottoreilla
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0380.&&&&00380 km/h ilman suihkumoottoreita
Lentomatka: &&&&&&&&&&010945.&&&&0010 945 km 4 535 kg pommikuormalla
Siirtolentomatka: &&&&&&&&&&016000.&&&&0016 000 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&015000.&&&&0015 000 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&&09.07500009,75 m/s
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0272.0300000272,3 kg/m²
Aseistus
Tykit: 2 × 20 mm M24A1
Pommikuorma: 32 660–39 010 kg
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yenne, Bill: Warplane classic: Convair B-36 Peacemaker. International Air Power Review, Summer 2003, nro 13, s. 116-151.  Wallingford, Oxfordshire:  AIRtime Publishing. ISBN 1-880588-84-6  (englanniksi)
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=360
http://www.b-36.net/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=235
http://militaryhistory.about.com/od/militaryaircraft/p/b-36-peacemaker.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.air-and-space.com/peacemkr.htm
http://www.air-and-space.com/b-36%20wrecks.htm (konetyypille sattuneista onnettomuuksista)
http://www.cowtown.net/proweb/B36_Home.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.pimaair.org/collection-detail.php?cid=58 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.fiddlersgreen.net/models/Aircraft/Convair-B36.html
http://www.ub88.org/researchprojects/b36peacemaker/b-36-peacemaker.html
Torsten Costiander

Torsten Costiander (11. toukokuuta 1831 Turku – 30. toukokuuta 1904 Wirballen, Venäjän keisarikunta) oli suomalainen sotilas, valtiopäivämies ja Hämeen läänin kuvernööri vuosina 1888–1895. Hän omisti myös Nuutajärven lasitehtaan.
Costianderin vanhemmat olivat tuomari Gustaf Julius Costiander ja Amanda Gustava Sagulin. Costiander kävi vuosina 1843–1849 Haminan kadettikoulun ja valmistui vänrikiksi, minkä jälkeen hän palveli aluksi Venäjällä Henkikaartin Paavalin rykmentissä ja sitten Suomen kaartissa. Vuosina 1854–1862 hän oli Suomen kenraalikuvernöörin adjutanttina palvellen Platon Rokassovskia ja Friedrich Wilhelm von Bergiä. Hän sai ylennyksen luutnantiksi 1854, esikuntakapteeniksi 1858, kapteeniksi 1859 ja everstiluutnantiksi 1862. Vuosina 1863–1868 Costiander oli Porvooseen sijoitetun 8. Uudenmaan ruotupataljoonan komentajana. Kun ruotupataljoonat lakkautettiin vuonna 1868, hän erosi sotapalveluksesta everstinä. Työskenneltyään vuoden valtionrautateiden pääkonttorin kamreerina hän osti vuonna 1869 Urjalassa sijaitsevan Nuutajärven kartanon ja lasitehtaan Adolf Törngrenin konkurssipesältä. Costiander oli kiinnostunut kartanon rakennusten ja viljelysten kehittämisestä, mutta lasitehtaan toiminta oli hänelle vierasta, joten hän muodosti tehtaasta kommandiittiyhtiön sen edellisen vuokraajan, hyttimestari Carl Heitmanin kanssa, ja antoi vastuun tehtaan johtamisesta Heitmanille. Costiander vaikutti myös Urjalan kunnallisiin asioihin muun muassa perustamalla Nuutajärven koulun 1878.
Costiander osallistui talonpoikaissäädyssä Sääksmäen tuomiokunnan edustajana valtiopäiville  1882. Hänen valintansa herätti kiistoja, sillä hän oli ruotsinkielinen vaikka hänen edustamansa Sääksmäen tuomiokunta oli suomenkielistä aluetta. Costiander nimitettiin syksyllä 1887 Hämeen läänin kuvernööriksi ja hän aloitti virassa tammikuussa 1888. Hän noudatti fennomaaneja suosinutta kielipolitiikkaa ottamalla vuonna 1889 suomen kielen läänin sisäisen kirjeenvaihdon virkakieleksi, mutta pyrki muuten pysyttelemään puolueettomana kielikysymyksessä ja keskittämään huomionsa muihin asioihin. Hän pyysi ja sai eron virastaan terveydellisistä syistä syksyllä 1895.
Senaattori Leo Mechelin oli Costianderin velipuoli tämän äidin toisesta avioliitosta. Costianderin puoliso oli vuodesta 1867 Henriette Lindroos, Mechelinin vaimon Alexandran sisko. Arkkitehti Harald Neovius oli Costianderin vävy. Costianderin tyttärenpoika oli lastenpsykiatri ja luonnonsuojelija Torild Brander.  Costiander kuoli vuonna 1904 sydänkohtaukseen junassa Saksan ja Venäjän rajalla Wirballenin ja Eydtkuhnenin välillä ollessaan lomamatkalla. Hänen hautansa on Helsingin Hietaniemen hautausmaalla Leo Mechelinin haudan vieressä.
Converta

Convertan logo
Converta eli Suomen Paperin- ja Kartonginjalostajien Yhdistys oli keväästä 1944 vuoteen 1992 toiminut yhdistys, joka harjoitti alan yritysten edunvalvontaa Suomessa ja kansainvälisillä markkinoilla. Sen näkyvintä toimintaa oli Neuvostoliittoon suuntautuva kauppa, jossa se 1950-luvulta 1980-luvun loppuun huolehti ostajan kanssa käydyistä hintaneuvotteluista, haki lisenssin, hoiti laskutuksen ja tilityksen clearing-tilille. 1970-luvulla sen toiminta laajeni Euroopan vapaakauppajärjestön alueelle.
Kun myyntiyhdistykset Finnpap ja Finnboard veivät Suomesta paperi- ja kartonkimateriaaleja, Convertan tehtävänä oli viedä pidemmälle jalostettuja tuotteita, kuten valmiiksi painettuja paperisäkkejä ja pahvilaatikoita. Helsingin Sanomat kutsui vuonna 1973 Convertaa ”yhdeksi maailman suurimmista sekatavarakaupoista”, joka edusti yli kolmea tuhatta paperista tai kartongista valmistettavaa tuotetta. Päätuotteena olivat tuolloin säkit, joiden osuus liikevaihdosta oli noin 40 prosenttia ja päämarkkinana Neuvostoliitto. Convertan tuotevalikoimaan tuli myös muovituotteita, esimerkiksi muovisäkkejä, sitä mukaa kuin jäsenyritykset toivat sellaisia markkinoille.
Convertan viennin arvo oli suurimmillaan noin 1,6 miljardia Suomen markkaa vuodessa. Laajimmillaan yhdistyksellä oli kymmenkunta myyntikonttoria Euroopassa ja kolme Aasiassa. Converta lakkautettiin 1992 jäsenyritysten lähennyttyä omia asiakkaitaan ja idänkaupan romahdettua Neuvostoliiton myötä. Convertan jäsenyritykset olivat 1980-luvulta alkaen ryhtyneet hankkimaan päämarkkina-alueiltaan omia jalostustehtaita ja räätälöimään niiden kautta tuotetarjontaansa kullekin markkinalle ja suurasiakkaalle sopivaksi. Viime vuosinaan Converta keskittyi yhä enemmän idänkauppaan, kunnes senkin tyrehdyttyä 1991 yhdistys päätettiin lakkauttaa.
Toimitusjohtajia

Paavo Talvela 1950–1962
Kauno Rintakoski 1963–1970
Kurt Ignatius 1970–1977
Antti Rislakki 1977–
Kirjallisuutta

Rusko, Rauno: Coopetition in the Finnish forest industry – a case study. Acta Universitatis Lapponiensis 216. Lapin yliopistokustannus: Rovaniemi 2011. ISBN 978-952-484-487-1. ISSN 0788-7604.
Laskeminen

Laskeminen on toimintaa, jossa käyttäen yhtä tai useampaa laskutoimitusta, ratkaistaan numeerinen ongelma käyttäen yleisesti hyväksyttyjä laskusääntöjä. Laskeminen voidaan tehdä päässä, sormin, käyttäen alkeellista tukkimiehen kirjanpitoa tai muita erilaisia laskuja helpottavia välineitä. Elektroniset välineet ovat korvanneet monia laskemisen muotoja.
Päässälasku

Päässälaskemisessa tärkein ominaisuus ovat muisti. Usein yksinkertaisetkin laskut ovat muistinvaraisia, jolloin laskun tulos poimitaan opellusta kertotaulusta tai yhteenlaskutaulusta. Välitulosten pitäminen muistissa vaatii harjaannusta, mutta avuksi voi ottaa muistiinkirjoittamisen.
Sormilla laskeminen

Alkeellinen sormilla laskeminen huolehtii samalla muistamisesta, kun laskun tulos voidaan lukea sormien asennoista. Kehittynyt sormilla laskeminen sitä vastoin vaatii avukseen muistia, kun osa laskettavista luvuista säilytetään "sormissa" ja osa muistissa. Itse asiassa sormet voivat olla päässälaskun apuna. Sormilla laskettiin yleisesti vielä 1500-luvulla, jonka jälkeen indo-arabialaiset luvut ja allekkain laskeminen alkoi syrjäyttää sormilaskennan.  Myöhemmin koululaitos alkoi kieltää sormilla laskemisen lapsilta, jotta he oppisivat kehittyneimmät laskumenetelmät ja päässälaskun paremmin.
Muinaiset laskuvälineet > Kivikasat

Yksinkertainen laskuväline on helppo hankkia. Jos ajatellaan esimerkiksi kivikautinen ihminen, jonka pitää laskea heimon käyttämällä viisikantaisella menetelmällä, on hänen laskuvälineensä yksinkertaiset. Hän etsii viisi mustaa kiveä, viisi valkoista ja viisi punaista kiveä. Mustat kivet edustavat perusmäärää ja valkoiset viisien lukumäärää ja punaiset kivet viisi-viisien määrää. Kun aletaan laskea, tiputetaan aina musta kivi maahan kunnes mustat kivet loppuvat. Tämän merkiksi jätetään valkoinen kivi maahan ja nostetaan mustat jatkolaskuja varten. Jatketaan laskemista mustilla ja kun ne loppuvat, jätetään niiden tilalle toinen valkoinen kivi, ja niin edelleen. Punaista kiveä tarvitaan vasta, kun valkoiset loppuvat. Tällä menetelmällä voidaan laskea helposti yhteen- ja vähennyslaskuja. Ei tiedetä, miten ihmiset kivikaudella laskivat, mutta tällaisia kivien tiputtamiseen perustuvia menetelmiä on ollut käytössä Afrikassa 1800 ja 1900 luvuilla. Kuvattua menetelmää käytettiin Madagaskarilla sotajoukon määrää arvioitaessa.
Muinaiset laskuvälineet > Abakus eli helmitaulu

Latinan sana calculus (suom. kivi) liittyy kivillä laskemiseen ja palautuu mahdollisesti laskupöytien käyttöön antiikin ja keskiajan aikana. Vaikka laskupöytiä, jonka toinen nimi on abakus, on ollut käytössä vähintään 1500 vuotta, ei niitä ole löydetty arkeologissa kaivauksissa kovinkaan usein. Pireuksen edustalla olevalla Salamiin saarella arkeologit ovat löytäneet suuren marmorisen katkenneen pöydän, joka olisi ollut rahanvaihtajan laskupöytä. Sen mitat olivat 1,5 metriä pitkä ja 80 cm leveä. Pöydn pintaan oli kaiverrettu viivoja ja merkkejä, jotka liittyivät antiikin kreikkalaisten käyttämiin rahoihin ja lukuihin. Eräs 3. tai 4. vuosisadalta ennen ajanlaskua on peräisin maljakko, johon on kuvattu Perian kuningas Darius ja änen hovinsa. Hänen rahastonhoitajansa kirjoittaa lukuja vahatauluun ja liikuttelee kädellään laskupöydän laskukiviä.
Laskupöytä muuttui myöhemmin helmitauluksi, jotta laskukiviä olisi nopeampi liikutella. Kauppiaiden käyttäminä ne levisivät kauppareittejä pitkin itään ja saavuttivat Kiinan jo 2. vuosisadalla eaa.