stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1899
Syntyneitä > Huhtikuu–kesäkuu

7. huhtikuuta – Aune Brotherus, suomalainen kirjallisuuden kääntäjä (k. 1990)
7. huhtikuuta – Erkki O. Mantere, suomalainen kaupunginjohtaja, hallitusneuvos, kansliapäällikkö ja maaherra (k. 1977)
11. huhtikuuta – Jakob Martin Pettersen, norjalainen poliitikko (k. 1970)
13. huhtikuuta – Alfred Mosher Butts, yhdysvaltalainen arkkitehti (k. 1993)
13. huhtikuuta – Hjalmar Hagelstam, suomalainen taidemaalari ja -graafikko, kuvittaja ja lavastaja (k. 1941)
18. huhtikuuta – Bobi Sivén, suomalainen heimoaktivisti ja Repolan nimismies (k. 1921)
21. huhtikuuta – Emmi Jurkka, suomalainen näyttelijä (k. 1990)
22. huhtikuuta – Vladimir Nabokov, venäläinen kirjailija (k. 1977)
23. huhtikuuta – Sylvi-Kyllikki Kilpi, suomalainen vasemmistopoliitikko ja kulttuurivaikuttaja (k. 1987)
27. huhtikuuta – Walter Lantz, yhdysvaltalainen animaattori (k. 1994)
29. huhtikuuta – Duke Ellington, yhdysvaltalainen jazzpianisti (k. 1974)
1. toukokuuta – Jón Leifs, islantilainen säveltäjä (k. 1968)
6. toukokuuta – Billy Cotton, brittiläinen kapellimestari (k. 1969)
8. toukokuuta – Friedrich von Hayek, vuoden 1974 Nobelin taloustieteen palkinnon saanut itävaltalais-brittiläinen taloustieteilijä (k. 1992)
10. toukokuuta – Fred Astaire, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1987)
18. toukokuuta – Adelmo Melecci, italialainen säveltäjä, urkuri ja pedagogi (k. 2004)
23. toukokuuta – Kalle Kallio, suomalainen ortopedian ja traumatologian professori (k. 1986)
24. toukokuuta – Suzanne Lenglen, ranskalainen tennispelaaja ja olympiavoittaja (k. 1938)
28. toukokuuta – D. C. Williams, yhdysvaltalainen filosofi (k. 1983)
31. toukokuuta – Olle Hedberg, ruotsalainen kirjailija (k. 1974)
3. kesäkuuta – Georg von Békésy, vuoden 1961 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut unkarilainen biofyysikko (k. 1972)
8. kesäkuuta – Märta Blomstedt, suomalainen arkkitehti (k. 1982)
12. kesäkuuta – Fritz Lipmann, vuoden 1953 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut saksalais-yhdysvaltalainen biokemisti (k. 1986)
14. kesäkuuta – Yasunari Kawabata, vuoden 1968 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut japanilainen kirjailija (Kioto) (k. 1972)
19. kesäkuuta – Boris Rybkin (”Boris Jartsev”), neuvostoliittolainen diplomaatti ja lähetystösihteeri (k. 1947)
21. kesäkuuta – Aarne Lamminen, suomalainen mainostaiteilija ja taidemaalari (k. 1962)
26. kesäkuuta – Marija Nikolajevna Romanova, venäläinen suuriruhtinatar, keisari Nikolai II:n tytär (k. 1918)
Syntyneitä > Heinäkuu–syyskuu

1. heinäkuuta – Astrid Joutseno, suomalainen pianisti (k. 1962)
2. heinäkuuta – Eero Könönen, suomalainen taidemaalari (k. 1940)
17. heinäkuuta – James Cagney, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1986)
21. heinäkuuta – Ernest Hemingway, vuoden 1954 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut yhdysvaltalainen kirjailija (k. 1961)
22. heinäkuuta – Sobhuza II, Swazimaan kuningas 1921–1982 (k. 1982)
23. heinäkuuta – Gustav Heinemann, Saksan liittopresidentti 1969–1974 (k. 1976)
28. heinäkuuta – Bertel Ikonen, suomalainen eversti (k. 1990)
1. elokuuta – Jimmie Angel, yhdysvaltalainen lentäjä ja tutkimusmatkailija, Angelin putouksen löytäjä (k. 1956)
6. elokuuta – Lillebil Ibsen, norjalainen näyttelijä (k. 1989)
7. elokuuta – J. E. Mikkola, suomalainen näytelmäkirjailija (k. 1953)
13. elokuuta – Alfred Hitchcock, englantilainen elokuvaohjaaja (k. 1980)
17. elokuuta – Torolv Kandahl, norjalainen toimittaja ja poliitikko (k. 1982)
23. elokuuta – Bertil Ohlin, vuoden 1977 Nobelin taloustieteen palkinnon saanut ruotsalainen taloustieteilijä, professori ja poliitikko (k. 1979)
23. elokuuta – Terje Wold, norjalainen poliitikko (k. 1972)
24. elokuuta – Albert Claude, vuoden 1974 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut belgialainen biologi (k. 1983)
24. elokuuta – Yrjö Murto, suomalainen kansanedustaja ja ministeri (k. 1963)
26. elokuuta – Jussi Tossavainen, suomalainen urheiluvaikuttaja (k. 1973)
27. elokuuta – C. S. Forester, brittiläinen kirjailija (k. 1966)
29. elokuuta – Lyman Lemnitzer, yhdysvaltalainen kenraali (k. 1988)
3. syyskuuta – Frank Macfarlane Burnet, vuoden 1960 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut australialainen immunologi (k. 1985)
9. syyskuuta – Gyula Halász (”Brassaï”), unkarilainen valokuvaaja, kuvanveistäjä ja elokuvaohjaaja (k. 1984)
11. syyskuuta – Philipp Bouhler, saksalainen kansliapäällikkö ja SS-Obergruppenführer (k. 1945)
11. syyskuuta – Alice Lyly, suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja (k. 1976)
12. syyskuuta – Väinö Aalto, neuvostoliitonsuomalainen lehtimies, kirjailija ja kirjallisuudentutkija (k. 1938)
15. syyskuuta – Risto Orko, suomalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja (k. 2001)
20. syyskuuta – Kaarlo Lampi, suomalainen teollisuusneuvos ja SOK:n johtohenkilö (k. 1966)
22. syyskuuta – Emil Løvlien, norjalainen poliitikko (k. 1973)
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

6. lokakuuta – Lauri Hakulinen, suomalainen suomen kielen professori ja Sanakirjasäätiön johtaja (k. 1985)
8. lokakuuta – Kalle Tolonen, suomalainen insinööri ja TVH:n ylijohtaja (k. 1965)
9. lokakuuta – Thorkil Kristensen, tanskalainen kansantaloustieteen professori, poliitikko ja tulevaisuudentutkija (k. 1989)
10. lokakuuta – Kaarlo Kurko, suomalainen seikkailija, sotilas ja kirjailija (k. 1989)
19. lokakuuta – Miguel Ángel Asturias, vuoden 1967 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut guatemalalainen diplomaatti ja kirjailija (k. 1974)
22. lokakuuta – Axel Olson, ruotsalainen kuvataiteilija (k. 1986)
27. lokakuuta – Onni Halla, suomalainen kirjailija (k. 1981)
29. lokakuuta – Akim Tamiroff, venäläinen näyttelijä (k. 1972)
1. marraskuuta – Anne Grimdalen, norjalainen kuvanveistäjä (k. 1961)
2. marraskuuta – Peter Aufschnaiter, itävaltalainen vuorikiipeilijä, agronomi, kartografi ja maantieteilijä (k. 1973)
5. marraskuuta – Toimi Laaksonen, suomalainen taidemaalari (k. 1973)
7. marraskuuta – Daisuke Namba, japanilainen kommunisti (k. 1924)
9. marraskuuta – Mezz Mezzrow, yhdysvaltalainen jazzklarinetisti ja saksofonisti (k. 1972)
13. marraskuuta – Huang Xianfan, kiinalainen historioitsija, antropologi ja paleografi (k. 1982)
14. marraskuuta – Lauri Paloheimo, suomalainen maataloustieteilijä (k. 1976)
16. marraskuuta – Carlo Rosselli, italialainen sosialisti ja antifasisti (k. 1937)
22. marraskuuta – Hoagy Carmichael, yhdysvaltalainen säveltäjä ja muusikko (k. 1981)
29. marraskuuta – Emma Morano, kuollessaan maailman vanhin henkilö ja viimeinen 1800-luvulla syntynyt henkilö (k. 2017)
2. joulukuuta – Eino Kaipainen, suomalainen näyttelijä (k. 1995)
4. joulukuuta – Nils Hønsvald, norjalainen poliitikko (k. 1971)
8. joulukuuta – Yrjö Kivimies, suomalainen kirjailija (k. 1980)
9. joulukuuta – Jean de Brunhoff, ranskalainen lastenkirjailija ja kuvittaja (Babar-norsu) (k. 1937)
10. joulukuuta – Kai Lindberg, tanskalainen poliitikko (k. 1985)
13. joulukuuta – Yrjö Saarinen, suomalainen taidemaalari (k. 1958)
16. joulukuuta – Noël Coward, englantilainen näytelmäkirjailija ja näyttelijä (k. 1973)
22. joulukuuta – Gustaf Gründgens, saksalainen näyttelijä ja ohjaaja (k. 1963)
25. joulukuuta – Humphrey Bogart, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1957)
31. joulukuuta – Silvestre Revueltas, meksikolainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari (k. 1940)
31. joulukuuta – Elli Saurio, suomalainen taloustieteilijä, Suomen ensimmäinen taloustieteistä tohtoriksi väitellyt nainen (k. 1966)
Tapahtumia aiheittain

Kirjallisuusvuosi 1899
Musiikkivuosi 1899
Vuosi 1899 fiktiossa

Vuoden 2002 elokuvan Aikakone alkuosa sijoittuu vuoden 1899 New Yorkiin.
Vuoden 2003 elokuva Herrasmiesliiga sijoittuu vuoteen 1899.
Vuoden 2013 videopeli Amnesia: A Machine for Pigs sijoittuu vuoden 1899 Lontooseen.
Vuoden 2018 videopeli Red Dead Redemption 2 sijoittuu vuoteen 1899.
Haavoittunut amatsoni

| Haavoittunut amatsoni |
| --- | --- |
 Haavoittuneen amatsonin pää roomalaisesta kopiosta. Puolan kansallismuseo.
Nimi:  Haavoittunut amatsoni
Tekijä:  useita
Valmistumisvuosi:  n. 450–425 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  patsas
Haavoittunut amatsoni oli taistelussa haavoittunutta amatsonia esittänyt antiikin kreikkalainen veistostyyppi. Samaa aihetta esittävän veistoksen tekivät tunnetuimpina Polykleitos, Feidias ja Kresilas. Veistokset eivät ole säilyneet nykyaikaan, mutta tyyppi tunnetaan lukuisten roomalaisaikaisten kopioiden kautta.
Plinius vanhemman mukaan veistostyyppi syntyi, kun Efesoksen Artemiin temppeliin haettiin haavoittunutta amatsonia esittävää veistosta kilpailulla noin vuonna 450–425 eaa. Amatsonit olivat temppelin myyttisiä perustajia, ja myöhemmin Dionysos löi heidät paikalla taistelussa. Kilpailuun osallistui viisi kuvanveistäjää, mukana juuri Polykleitos, Feidias ja Kresilas; muista osallistujista tiedetään varmuudella Fradmon. Ainakin voittanut veistos sijoitettiin temppeliin tai sen lähelle.
Säilyneet veistokset jaetaan kolmeen tyyppiin: Mattein tyyppi, jonka alkuperänä pidetään Feidiaan veistosta; Berliinin tyyppi, jonka alkuperänä pidetään Polykleitoksen amatsonia; sekä Capitoliumin tyyppi, jonka alkuperän uskotaan olevan Kresilaan työssä. Yhteistä veistoksille on se, että niissä amatsoni on kohottanut oikean kätensä päänsä yläpuolelle. Kädessä on ollut jokin esine, kuten keihäs tai muu ase, joka on useimmista kopioistakin kadonnut. Amatsoni on pukeutunut khitoniin, joka roikkuu sen verran, että paljastaa vasemman rinnan. Alkuperäiset veistokset oli tehty pronssista, kun taas säilyneet kopiot ovat marmorisia. Kopioita on usein entisöity eri määrin.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Mattein tyyppi. Musei Capitolini. | Berliinin tyyppi. Metropolitan. | Capitoliumin tyyppi. Musei Capitolini. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haavoittunut amatsoni Wikimedia Commonsissa
Leon Battista Alberti

| Leon Battista Alberti |
| --- | --- |
 Leon Battista Alberti
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1404 Genova
Kuollut: 25. huhtikuuta 1472 Rooma
Ammatti:  taidemaalari, runoilija, kielitieteilijä, filosofi, muusikko, arkkitehti
Taiteilija
Taidesuuntaus:  Italian renessanssi
Leon Battista Alberti (14. helmikuuta 1404 Genova – 25. huhtikuuta 1472 Rooma) oli italialainen taidemaalari, runoilija, kielitieteilijä, filosofi, muusikko, arkkitehti ja kaiken kaikkiaan renessanssinero.
Elämä

Alberti syntyi firenzeläiseen aatelissukuun aviottomana lapsena maanpaossa Genovassa. Opiskeltuaan lakia Padovassa ja Bolognassa vuoteen 1432 asti hän toimi paavin sihteerinä. Hän toimi arkkitehtina Ferrarassa, Firenzessä, Mantovassa, Riminissä, Roomassa ja Urbinossa.lähde?
Vasarin galleria
Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa  (1550).
OSA I
Cimabue
Arnolfo di Lapo
Nicola Pisano
Giovanni Pisano
Andrea Tafi (taiteilija)
Giotto
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)
Andrea Pisano
Buonamico Buffalmacco
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)
Pietro Cavallini
Simone Martini
Taddeo Gaddi
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)
Agnolo Gaddi
Duccio di Buoninsegna
Gherardo Starnina
Lorenzo Monaco
Taddeo Bartoli
OSA II
Jacopo della Quercia
Nanni di Banco
Luca della Robbia
Paolo Uccello
Lorenzo Ghiberti
Masolino da Panicale
Masaccio
Filippo Brunelleschi
Donatello
Giuliano da Maiano
Piero della Francesca
Fra Angelico
Leon Battista Alberti
Antonello da Messina
Alessio Baldovinetti
Fra Filippo Lippi
Andrea del Castagno
Domenico Veneziano
Gentile da Fabriano
Pisanello
Benozzo Gozzoli
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)
Antonio Rossellino
Bernardo Rossellino
Desiderio da Settignano
Mino da Fiesole
Lorenzo Costa
Ercole Ferrarese
Jacopo Bellini
Giovanni Bellini
Gentile Bellini
Cosimo Rosselli
Antonio del Pollaiuolo
Piero Pollaiuolo
Sandro Botticelli
Andrea del Verrocchio
Andrea Mantegna
Filippino Lippi
Bernardino Pinturicchio
Francesco Francia
Pietro Perugino
Luca Signorelli
OSA III
Leonardo da Vinci
Giorgione da Castelfranco
Antonio da Correggio
Piero di Cosimo
Donato Bramante (Bramante da Urbino)
Giuliano da Sangallo
Antonio da Sangallo
Rafael
Giulio Romano
Pontormo
Andrea Sansovino
Lorenzo di Credi
Baldassare Peruzzi
Andrea del Sarto
Rosso Fiorentino
Jacopo Palma
Lorenzo Lotto
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)
Michelangelo Buonarroti
Alberti tutustui Firenzessä Donatelloon ja muihin sen ajan taiteilijoihin. Hän laati maalaustaiteesta kirjan Della Pittura (1436), joka sisältää ensimmäiset kuvaukset perspektiivistä, muun muassa keskeisperspektiivin matemaattisen kuvauksen ja niin sanotun Albertin ikkunan, joka oli perspektiivipiirtämiseen tarkoitettu kartesiolainen matriisi.lähde?
Kattavassa teoksessaan De re aedificatoria (1452) Alberti kuvaa arkkitehtuurin teoriaa. Albertin tunnetuimpia töitä ovat antiikista vaikutteita saanut Riminin Pyhän Fransiskuksen kirkko, Firenzen Palazzo Rucellai ja Mantovan Sant'Andrean kirkko, jossa oli uraauurtava julkisivu ja pohjapiirros.lähde?
Humanistina Alberti korosti taiteiden järkeen ja tieteeseen pohjautuvaa luonnetta.selvennä Hän luopui uskonnollisesta symboliikasta ja haki ihanteensa klassisesta maailmasta.lähde?
Suomennettu tuotanto

Leon Battista Alberti: Koiran ylistys. Teoksessa: Kaljuuden ylistys ja muita ylistyksiä. Suomennos, selitykset ja jälkisanat: Vesa Vahtikari. Helsinki: Tammi 2005 ISBN 951-31-3452-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leon Battista Alberti Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  zbMATH 
Taiteenala:  FID  KulturNav 2  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Structurae  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Albertin suunnitteleman firenzeläisen Santa Maria Novellan basilikan julkisivua.
Albanian saksalaismiehitys

Albania oli Saksan miehittämä toisen maailmansodan aikana vuodesta 1943 vuoteen 1944. Ennen Italian ja liittoutuneiden aselepoa 8. syyskuuta 1943 Albania oli Italian hallussa. Aselevon ja Italian lähdön akselivalloista jälkeen saksalaisjoukot miehittivät Albanian.
Saksa asetti Midhat Frashërin johtaman Balli Kombëtar -puolueen Albanian johtoon. Saksan hallitsemaan Albaniaan kuului Kosovo, osa läntisestä Makedoniasta ja itäisestä Montenegrosta sekä Tutinin kaupunki Serbiasta. Yksi Balli Kombëtarin tavoitteista oli kaikkien albaanien asuttamien alueiden liittäminen Albaniaan.
Historia > Alkuvaiheet

Kun Italia oli antautunut 8. syyskuuta vuonna 1943, vyöryivät saksalaisjoukot Makedoniasta ja Kreikasta Albaniaan. Valtaosa italialaisista antautui Saksan armeijalle, mutta noin 2 000 miestä perusti heitä vastaan taistelleen Antonio Gramsci -partisaaniryhmän. Saksa otti haltuunsa lähinnä suurimmat kaupungit ja päälikenneväylät.
Saksa julisti, että Albania on nyt ”itsenäinen ja puolueeton”. Italialaisten maalle säätämä perustuslaki kumottiin ja palattiin vuoden 1928 perustuslakiin. Maan johtoon asetettiin Balli Kombëtar -puolue. Albanialaisille perustettiin oma SS-Skanderberg-joukko-osasto. Kosovon rajalla asuneet albaanit ja kosovolaiset kannattivat aluksi saksalaismiehitystä, sillä saksalaiset lupasivat liittää Kosovon sodan jälkeen Albaniaan.
Ennen toista maailmansotaa Albaniassa oli ollut 200 juutalaista. Sodan aikana maahan saapui 400 juutalaista pakolaisina. Italian vallan aikana heidän elämänsä oli turvattua, joskin oikeudellisesti rajattua. Saksalaisten saavuttua he aloittivat juutalaisvainot myös Albaniassa.
Kun Albanian partisaanit rikkoivat Mukjen sopimuksen, Albanian partisaanien, Jugoslavian partisaanien ja Balli Kombëtarin välille syttyi sota. Partisaanit saivat tukea liittoutuneilta.
Saksa pyrki vakuuttamaan albaanit siitä, että heidän kannattaisi hallita maata itse. Monet epäröivät erityisesti, kun huhut Britannian hyökkäyksestä Albaniaan levisivät. Kosovon albaanijohtajat, jotka tajusivat, että liittoutuneiden voiton jälkeen heidän maansa palaisi Jugoslavian haltuun olivat halukkaita yhteistyöhön Saksan kanssa.
Historia > Partisaanien vastarinta

Uuden hallituksen ja saksalaisten piti taistella kommunistisen Kansallisen Vapautusarmeijaa vastaan. Saksalaiset aloittivat hyökkäyssarjan partisaaneja vastaan. Partisaanien toiminta keskittyi eteläiseen Albaniaan. Ensimmäinen saksalaisten operaatio, nimeltään Operaatio 505, alkoi marraskuussa 1943. Sen tarkoituksena oli häätää partisaanit Pezëstä. Kahdeksan päivän jälkeen saksalaiset ilmoittivat operaation onnistuneeksi. He onnistuivat tappamaan 100 partisaania ja ottamaan vangiksi 1 650. Kansallinen Vapautusarmeija lähes tuhoutui saksalaisjoukkojen ja nationalistien operaatiossa.
Historia > Toisen maailmansodan loppu ja kommunistihallinnon alku

Partisaanit osoittautuivat sinnikkäämmiksi kuin Saksa, joka alkoi hävitä sotaa. Partisaanit aloittivat vuonna 1944 täysimittaisen hyökkäyksen Saksaa ja Balli Kombëtaria vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albanian saksalaismiehitys Wikimedia Commonsissa
Saksalaisia joukkoja Tiranassa.
Albanian saksalaismiehityksen aikainen hallintoneuvosto.
Käännös suomeksi
Sara (yhtye)

| Sara |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1995– 
Tyylilaji:  alternative rock, alternative metal, industrial metal
Kotipaikka:  Kaskinen, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Joa Korhonen, laulu, kitara   Rami Rissa, rummut   Kristian Udd, basso   Marko Kivelä, koskettimet  
Entiset jäsenet:  Eetu Uusitalo, rummut (1997–2001)  Martti Lindholm, koskettimet (2000–2001)  Antti Pitkäjärvi, koskettimet, taustalaulu (2001–2003)  Niko Leminen, rummut (2001–2005)  Tommi Koivikko, kitara (1995–2010)  Antti Tuomivirta, kitara (1995–2013)  Andreas Bäcklund, rummut (2005-2022) 
Levy-yhtiö:  Kråklund, 1999–2003   Universal, 2006–2012   6162 Viihde Oy, 2015–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sara on vuonna 1995 Kaskisissa perustettu yhtye, joka soittaa vaihtoehtorockia ja -metallia. Yhtye on tunnettu muun muassa Emma-ehdokkaana olleesta kappaleesta ”Rauhan aika” sekä kappaleiden ”Yhtenä iltana” (Hector) ja ”Tyhjää” (Kaseva) versioinneista.tarvitaan parempi lähde Vuosien saatossa Saran tavaramerkiksi on muodostunut myös vokalisti Joa Korhosen omalaatuinen, selkeästi artikuloiva tapa ääntää suomea.kenen mukaan?
Historia

Yhtyeen perustivat laulaja-kitaristi Joa Korhonen, kitaristit Antti Tuomivirta ja Tommi Koivikko sekä basisti Kristian Udd vuonna 1995. Yhtyeen nimi oli aluksi Kellariväkeä, mutta se vaihdettiin myöhemmin Saraksi. Rumpaliksi tuli teuvalainen Eetu Uusitalo vuonna 1997.
Historia > Kråklund Records

Sara voitti Ääni ja vimma -kilpailun vuonna 1999. Pian sen jälkeen yhtye sai levytyssopimuksen Klamydia-yhtyeen ylläpitämältä Kråklund Recordsilta, ja keväällä 2000 ilmestyi debyyttialbumi Narupatsaat.
Vuonna 2001 rumpali Eetu Uusitalo erosi yhtyeestä kiinnostuksen ja motivaation loppumisen vuoksi ja hänen paikkansa yhtyeen riveissä otti Niko Leminen. Uusitalon rumpuraitoja käytettiin kuitenkin vielä myöhemmin ilmestyneen Kromi-albumin raidoilla ”KSK” ja ”Pinta”.
Noin kaksi vuotta Narupatsaiden julkaisun jälkeen julkaistiin seuraava pitkäsoitto Kromi, joka nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 9.
Vuonna 2003 julkaistiin yhtyeen kolmas albumi Saattue, jolla koneiden käyttöä oli lisätty entisestään ja soundi oli entistäkin jyräävämpi. Levyn kappaleessa ”Ymmärrys” vieraili myös Diablon laulaja-kitaristi Rainer Nygårdlähde? tuomassa huutovokaaleillaan kappaleeseen lisää aggressiivisuutta.
Historia > Tauko

Saattue-levyn jälkeen Sara vietti hiljaiseloa ilman levytyssopimusta ilmoitettuaan Kråklund Recordsille halustaan etsiä uusi julkaisija seuraaville tuotoksilleen. Näihin aikoihin Joa Korhonen ja Antti Tuomivirta alkoivat tehdä yhdessä Lapko-yhtyeen laulajan Ville Maljan kanssa Pedestrian’s Motor -nimellä englanninkielistä industrial-musiikkia ja yhteistyö tuotti kolme EP:tä (Pedestrian’s Motor) I–III, jotka Fullsteam Records julkaisi vuosina 2005–2007.
Historia > Universal Music

Vuonna 2005 Niko Lemisen tilalla rumpalina aloitti Andreas Bäcklund. Keväällä 2006 Sara solmi uuden levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa ja uusi single Momentum julkaistiin kesäkuussa 2006. Saran neljäs pitkäsoitto He kutsuivat luokseen näki ilmestyi syksyllä 2006. Singlekappaleet ”Momentum”, ”Vielä muodostan varjoni” ja ”Huokaus” soivat melko paljon radiossa. Lopetusraita ”Pyyhit vuodet kasvoiltasi” kertoo laulaja Korhosen läheisen ystävän kuolemasta. Paluulevyn noteerasivat positiivisesti myös monet kriitikot..
Saran viides, 21. toukokuuta 2008 julkaistu ja aikaista kevyempää linjaa edustava albumi kantaa nimeä Veden äärelle. Nimensäkin mukaan levyn kantavana teemana on kotipaikka Kaskinen ja meri. Levyn tuottajana toimi edellisen tapaan Jyrki Tuovinen. Noise.fi-sivuston äänestäjät valitsivat Veden äärelle vuoden kotimaiseksi albumiksi 2009 ja monet kriitikot ottivat myös tämän levyn hyvin vastaan. Myöhemmin samana vuonna Sara esiintyi Tavastialla järjestetyssä Helldonessa, jonka pääesiintyjä oli HIM. Albumi noteerattiin vuoden 2009 Femma-gaalassakin ja yhtye voitti palkinnon Rockpopmetaletc-femma, joka annetaan hyvälle artistille. Singlet ”Laine kerrallaan” ja ”Rauhan aika” saivat paljon radiosoittoaikaa ja kummastakin tehtiin myös musiikkivideo. ”Rauhan aika” valittiin myöhemmin Emma-ehdokkaaksi, mikä on ensimmäinen ehdokkuus yhtyeen historiassa. Vuonna 2009 yhtye oli ensimmäistä kertaa soittamassa yhdessä sinfoniaorkesterin kanssa Joensuussa. Sovitus- ja yhteistyön takana oli pitkälti puolalainen kapellimestari Krzysztof Dobosiewicz .
Yhtyeen keulahahmo Korhonen perusti yhdessä Jenni Niemen kanssa syksyllä 2009 myös uuden englanninkielisen yhtyeen Meadow Island, jonka ensimmäinen levy julkaistiin syksyllä 2010. Ensimmäinen promosingle ”My Constant” julkaistiin toukokuussa 2010.
Yhtyeen kuudes studioalbumi julkaistiin maaliskuussa 2012. Levyn ensimmäinen single ”Se keinuttaa meitä ajassa” sai ensisoittonsa YleX:n Uuden musiikin illassa 12. tammikuuta.
Yhtyeen seitsemäs studioalbumi SOLUS ilmestyi 24.3.2016 yhtyeen oman 6162 Viihde Oy -levymerkin kautta. Sitä edelsivät kolme syksystä 2015 alkuvuoteen 2016 digitaalisina julkaistut kolme EP:tä Ainoat hereillä, Tyhmä pieni elämä ja Synkkä matkustaja. SOLUS kokoaa EP-trilogian yhteen.
Saran kahdeksas albumi Summa julkaistiin syyskuussa 2018. Albumin tuottajana toimi Arto Tuunela. Ennen albumia julkaistiin singlet Avaa se ovi sekä Ethän vielä kuole.
Yhtyeen yhdeksäs studioalbumi PIMEYS ilmestyy 21. tammikuuta 2022. Sitä edelsivät singlet Se osa joka rikkoo, Sileä tie, Mun ihminen ja Irtoavat leuat. Summan tavoin myös PIMEYS-albumin on tuottanut Arto Tuunela.
Kokoonpanot > Nykyiset jäsenet

Joa Korhonen – laulu, kitara, koskettimet (1995-)
Rami Rissa – rummut (2022-)
Kristian Udd – basso, koskettimet (1995-)
Marko Kivelä – koskettimet, kitara (2011-)
Kokoonpanot > Entisiä jäseniä

Eetu Uusitalo – rummut (1997-2001)
Martti Lindholm – koskettimet (2000-2001)
Antti Pitkäjärvi – koskettimet, taustalaulu (2001-2003)
Niko Leminen – rummut (2001-2005)
Tommi Koivikko – kitara (1995-2010)
Antti Tuomivirta – kitara (1995-2012)
Patrik Björni - rummut (yksittäisiä keikkoja 2016 & 2017)
Andreas Bäcklund - rummut (2005-2022)
Kokoonpanot > Yhteydet muihin yhtyeisiin

Meadow Island
Pedestrian’s Motor
Lapko
Nicole
Velvetcut
Nukkekoti
Genitaalinärpes
Julkaisut > Albumit

Narupatsaat (2000,  Kråklund Records)
Kromi (2002,  Kråklund Records)
Saattue (2003,  Kråklund Records)
He kutsuivat luokseen (2006,  Universal Music)
Veden äärelle (2008,  Universal Music)
Se keinuttaa meitä ajassa (2012,  Universal Music)
SOLUS (2016,  6162 Viihde Oy)
Summa (2018,  6162 Viihde Oy)
Pimeys (2022)
Hallava (2025)
Kilpailut ja palkinnot

Ääni ja vimma -voittaja 1999
Rockpopmetaletc-femma 2009
Emma-ehdokkuus 2009 (Rauhan aika)