Ajoneuvosuunnittelu
Ajoneuvodesignin historiaa > Yhdysvallat

Yhdysvalloissa ajoneuvosuunnittelun yksi kulminaatiopiste saavutettiin vuonna 1924 kun Amerikan kotimarkkinat alkoivat osoittaa kyllääntymisen merkkejä. Pitääkseen autojen kysyntää yllä General Motorsin silloinen johtaja Alfred P. Sloan loi ajatuksen mallieihin vuosittain tehtävistä muutoksista, jotka saisivat kuluttajat haluamaan uudempaa autoa muutaman vuoden välein. Tämä toimintatapa sai pian nimen suunniteltu vanheneminen ja sillä oli todella pitkälle kantavat vaikutukset, ei vain ajoneuvoteollisuudessa, vaan myös koko kapitalistisessa talousjärjestelmässä. Suunnitellun vanhenemisen strategialla isommat valmistajat saattoivat pelata pienemmät kilpailijansa ulos pelilaudalta, koska näillä ei useinkaan ollut varaa mallien vuosittaisiin muutoksiin. Suunnitellun vanhenemisen strategia puri myös GM:n suuriin kilpailijoihin. Henry Ford ei koskaan ollut halunnut autoonsa vuosittaisia, tai ylipäätään mitään muutoksia. Hän luotti siihen, että hyvä tuote myy itse itsensä ja Fordin uusi A-malli tuli markkinoille vuonna 1927, joka oli Fordin kannalta liian myöhään. GM ohitti Fordin myyntiluvuissa vuonna 1931 ja on pitänyt asemansa siitä lähtien.
Chrysler Corporationin aerodynaamisesti innovatiivinen, vuoden 1934 Chrysler Airflow on esimerkki siitä, ettei pelkkä design aina riitä, tai se voi olla liikaa. Mallin heikkoon myyntimenestykseen oli toki monia syitä, mutta markkina-analyysit osoittivat, että mallin design oli liiaksi valtavirrasta poikkeavaa. Tämä pakotti Chryslerin muotoilemaan mallin uudelleen, huomattavasti maltillisemmin. Alkuperäisen Airflown design teki kuitenkin vaikutuksen moniin tuon aikakauden muotoilijoihin ja sen piirteitä löytyy mm. vuoden 1936 Toyota AA:sta ja Volvo PV 36 Cariocasta, joka tosin oli esitelty jo vuotta aiemmin. Tämä epäonnistuminen pelästytti Chryslerin ja yhtiön seuraava irtiotto valtavirrasta antoi odottaa itseään vuoteen 1955 asti, jolloin Virgil Exner esitteli "Forward Look" -designin. Yhtäkkia peruskonservatiivinen Chrysler Corporation olikin tiennäyttäjä tulevaisuuden autojen muodoille. Muilta auonvalmistajilta kului monta vuotta, ennen kuin ne saavuttivat Chryslerin designille asettamat uudet tasot. Vuonna 1961 evät ja siivet olivat jo mennyttä aikaa ja myös Exner siirtyi uusiin muotoihin. Hänen mallinsa olivat todella kauniita ja jopa futuristisia, ehkä liiaksikin, koska Chrysler Corporationin  mallien myynti alkoi laskea sitä myöten kun Exner piirsi lennokkaampia korimuotoja. Hänen tilalleen palkattiin Elwood Engel, joka toi Chryslerien muotoiluun asialliset linjat, jotka äkkiä katsoen näyttävät suoraviivaisilta, mutta autojen koreissa ei useinkaan ollut yhtään vaakasuoraa tai tasaista pintaa.
Eräs nimekkäistä amerikkalaisista designereista oli GM:lle jo 1920-luvun lopulta työskennellyt Harley Earl, joka oli aloittanut uransa isänsä "Earl Automotive Works"-autopajalla ja oli tunnettu autojen kustomoija. Urakehitys vei hänet GM:n designosaston johtoon, mutta yhtiön vanhoillinen johto suosi enemmän insinöörivetoista suunnittelua ja Harley Earlin esittelemät mallitutkielmat säännönmukaisesti hylättiin. Hän loi kyllä 1930 - 50-lukujen GM-malleille kauniita ja käytännöllisiä muotoja, mutta hänen luovuutensa päästettiin irralleen vasta kun Exnerin Forward Look oli siipimallien voimalla kiidättänyt Chryslerin noin valovuoden General Motorsin edelle. Vuoden 1958 GM-mallit olivat vielä raskaita risteilijöitä, mutta vuonna 1959 kansa kohahti. Earlin oikeana kätenä GM:n design-osaston alkuhetkistä lähtien oli työskennellyt Bill Mitchell ja hänen käsialaansa olivat vuosimallin 1959 Cadillacien markkinoiden ehdottomasti näyttävimmät takaevät. Saman vuoden Chevroletien lokinsiivet olivat myös täysin vertaansa vailla.
Gordon Buehrig oli nimi Auburn 851:n, Cord 810:n ja 812:n sekä niiden pohjalta valmistettujen Hupmobile Skylarkin ja Graham Hollywoodin muotojen takana.
Ranskalais-amerikkalainen Raymond Loewy tunnetaan autojen muotoilun puolella Studebaker Corporationille suunnittelemistaan malleista. Yhtenä niistä voidaan mainita Studebaker Starlight, jonka tunnusomainen piirre on auton "luotikeula".
Suurimman osan urastaan American Motors Companylle autoja suunnitellut Richard A. Teague esitteli vuonna 1965 konseptiauto AMC Cavalierin, jonka lokasuojat, ovet sekä konepelti ja tavaratilan kansi olivat keskenään ristiin vaihdettavissa. Mallin avulla tutkittiin autojen valmistamista moduuleista, jolloin samalle pohjalevylle saatiin rakennettua useita erilaisia autoja. Hän suunnitteli myös joitain täysin valtavirrasta poikkeava tuotantomalleja kuten AMC Pacerin, Gremlinin ja Matador Coupen. Muina töinä voidaan mainita esim. Jeep Cherokee XJ:n suunnittelu sekä Eagle Premierin sisustus.
Henry Ford ei perustanut designista, vaan luotti insinöörivetoiseen suunnitteluun. Hänen poikansa Edsel Ford sekä pojanpoikansa Henry Ford II sen sijaan antoivat vahvan panoksensa yhtiön mallien designille. Henry Ford II:n innovaation pohjalta suunnittelutiimi loi Ford Thunderbirdin, joka oli aluksi tarkoitettu Chevrolet Corvetten kilpailijaksi, mutta asetti myöhemmin standardit ns. "personal luxury"-luokan autoille. Fordin suunnittelijoista voidaan nostaa esiin ensimmäisen sukupolven Ford Mustangin pääsuunnittelijat Philip T. Clark ja John Najjar, jotka eivät luoneet pelkkää autoa vaan kokonaan uuden "pony-car"-luokan. Jack Telnack aloitti Fordilla vuonna 1958 ja vuonna 1965 hänestä tuli yhtiön Lincoln-Mercury-yksikön pääsuunnittelija. Telnackin käsialaa ovat myös sellaiset aerodynaamiset mallit kuten 1983 Thunderbird, 1986 Ford Taurus ja 1986 Mercury Sable. Lisäksi Telnackilla on sormensa pelissä mm. kolmannen sukupolven Fox-Mustangien suunnittelussa.