stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maximilian von Baden

| Maximilian von Baden |
| --- | --- |

Saksan valtakunnankansleri
 3. lokakuuta 1918-9. marraskuuta 1918  
Monarkki:  Vilhelm II
Edeltäjä:  Georg von Hertling
Seuraaja:  Friedrich Ebert
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1867 Baden-Baden, Badenin suurherttuakunta
Kuollut: 6. marraskuuta 1929 (62 vuotta) Salem, Weimarin tasavalta
Puoliso:  Hannoverin Marie Louise
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
 Nimikirjoitus
Maximilian Alexander Friedrich Wilhelm von Baden (lyh. Max von Baden, 10. heinäkuuta 1867 Baden-Baden, Saksa – 6. marraskuuta 1929 Baden) oli Badenin suurherttuan Fredrik II:n serkku ja perijä. Hän oli vuodesta 1900 naimisissa Maria Luise von Hannover-Cumberlandin kanssa, joka oli Ison-Britannian ja Irlannin kuningashuoneen prinsessa ja Braunschweig-Lüneburgin herttuatar.
Von Badenia pidettiin jo ennen ensimmäistä maailmansotaa liberaalina. Sodan aikana hänet nimitettiin valtakunnankansleriksi lokakuussa 1918 Georg von Hertlingin seuraajaksi. Hänen tehtävänsä oli neuvotella aselepo ympärysvaltojen kanssa sodan viime päivinä. Vaikka hänellä oli epäilyksiä kenraalikunnan rauhantahdosta, hän hyväksyi tehtävän ja nimitti hallituksen, johon ensi kertaa kuului sosiaalidemokraattien edustajia, kuten Friedrich Ebert ja Philipp Scheidemann. Hallituksen työskentelyn aselevon saavuttamiseksi keskeytti vallankumouksen syttyminen Saksassa marraskuun ensi päivinä. Von Baden ymmärsi, ettei keisari Vilhelm II voisi enää säilyttää kruunuaan, ja painosti tätä luopumaan vallasta monarkian pelastamiseksi. Keisari ei kuitenkaan suostunut, ennen kuin viimein kenraalit Paul von Hindenburg ja Wilhelm Groener ilmoittivat, että keisarin oli luovuttava vallasta.
Monarkian päätyttyä myös Max von Baden erosi virasta Ebertin hyväksi 9. marraskuuta 1918. Heti eron jälkeen julkaistiin Saksan tasavallan perustamisilmoitus.
Max von Baden vietti lopun elämäänsä eläkkeellä[lähde? ]. Serkkunsa Fredrik II:n kuoltua vuonna 1928 hänestä tuli Badenin suvun päämies kuolemaansa asti.
Max von Badenilla ja hänen puolisollaan oli kaksi lasta, Maria Alexandra (s. 1902) ja Berchtold Fredrik (s. 1906).
Teokset

Völkerbund und Rechtsfriede (1919)
Die moralische Offensive (1921)
Erinnerungen und Dokumente (1927).
Martti Mykkänen

Martti August Mykkänen (15. marraskuuta 1926 Iisalmen maalaiskunta – 22. helmikuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen graafikko, joka tunnettiin erityisesti tekemistään kirjojen kansista ja julisteista. Hänen tunnetuin kansikuvituksensa on Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan pelkistetty kansi vuodelta 1954. Kaikkiaan Mykkänen suunnitteli noin 450 kirjankantta, joista moni palkittiin vuoden kauneimpana. Hän oli 1950–1970-lukujen suomalaisen kansi- ja julistetaiteen tärkeimpiä nimiä, ja monet muut pyrkivät jäljittelemään hänen tyyliään. Mykkänen taittoi Suomen kansainvälistä tiedotuslehteä Look at Finland sen koko ilmestymisajan 1964–1992.
Mykkänen valmistui Taideteollisesta keskuskoulusta vuonna 1951, minkä jälkeen hän jatkoi opiskelua Sveitsissä. Hän oli tunnettu modernista tyylistään.
Toimittaja Ville Hännisen mukaan Mykkäsen parhaimpiin kansikuviin kuuluu Tammen Keltaisessa kirjastossa vuonna 1964 julkaistun James Joycen Odysseuksen kansi, jossa kirjan nimen kirjaimet on sommiteltu kekseliääksi kuvioksi.
Kirjallisuutta

Aartomaa, Ulla: Martti Mykkänen: Kirjanpäällyksiä ja kuvituksia, graafista muotoilua, julisteita.  Studio Aartomaa Oy, 1999.  ISBN 951-98017-1-5.
Aiheesta muualla

Mauri Sariola Seura ry. (Arkistoitu – Internet Archive)
Martti Pohjalainen

Martti Kalevi Pohjalainen (8. tammikuuta 1935 Viipuri – 23. helmikuuta 2017 Espoo) oli suomalainen muusikko, joka sävelsi ja sanoitti mainos- ja iskelmämusiikkia. Hänet tunnetaan muun muassa Erkki Junkkarisen vuoden 1977 menestysiskelmästä ”Kappale kauneinta Suomea” ja Fazerin Sininen -suklaan musiikkiteemasta ”Sininen hetki”, alun perin Katri Helenan sinfoniaorkesterin säestyksellä esittämästä laulelmasta, jonka sanat alkavat ”Kun tää saapuu hetki sininen...”.
Päivätyönään Pohjalainen työskenteli mainostoimistossa, 20 vuotta Helsingin Taucherilla kunnes perusti oman toimiston. Hän sävelsi vuosina 1965–1995 kaikkiaan kolmisen sataa jingleä eli mainosmusiikkiteemaa. Hänet tunnettiin pianistina ja erityisen taitavana vibrafonistina, ja hän toimi myös esiintyvänä muusikkona useissa jazz- ja tanssimusiikkikokoonpanoissa, esimerkiksi jo 1950-luvulla Sacy Sandin yhtyeiden jäsenenä. Vuonna 1963 hän levytti vibrafonisolistina paljon radiosoittoa saaneet instrumentaalikappaleet ”Tiikerihai” ja ”Kiskojen rytmiä”. Pohjalaisen sävelmä ”Ruska”, esittäjänä Markku Aro, tuli kolmanneksi Suomen euroviisukarsinnassa 1976 ja laulu ”Pieni hymy”, esittäjänä Seija Simola, toiseksi vuoden 1978 interviisukarsinnassa.
Albumeja

Martti Pohjalainen Trio: Sauna Jazz, Finnlevy 1974
Mandariinisorsa

| Mandariinisorsa |
| --- | --- |
 Mandariinisorsakoiras ja -naaras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Mandariinisorsat Aix
Laji::  galericulata
Kaksiosainen nimi
 Aix galericulata  (Linnaeus, 1758) 
 Mandariinisorsan levinneisyysalue.
Katso myös
   Mandariinisorsa Wikispeciesissä   Mandariinisorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mandariinisorsa (Aix galericulata) on pieni itäaasialainen sorsalintu, jota tarhataan yleisesti Euroopassa. Tarhakarkulaisista on syntynyt Eurooppaan luonnonvarainen pesimäkanta, ja Suomessa tavattujen mandariinisorsien katsotaan nykyisin olevan todennäköisesti vapaana syntyneitä. Mandariinisorsa istuu usein puissa, mutta on muuten tavoiltaan sorsamainen.
Koko ja ulkonäkö

Koiraan oranssinsävyistä höyhenpeitettä sävyttävät mustat ja valkoiset juovat. Silmän yläpuolella on valkea läikkä ja selässä on kaksi ”purje”sulkaa jotka törröttävät soidinasussa pystyssä. Naaras on väriltään harmaanruskea ja muistuttaa ulkonäöltään morsiosorsanaarasta. Pituus 41–49 cm, siipien kärkiväli 65–75 cm, paino 500 g.
Äänet

Koiraalla lyhyt melko vaimea ”muib”-ääni. Kimeä varoitus ”jib” kuuluu lentoonlähdössä. Naaraalla kumea kaakatus.
Levinneisyys

Alkuperäinen pesimäalue on Kiinassa ja Japanissa, jossa mandariinisorsat myös muuttavat talveksi etelämmäksi. Tarhakarkulaisia pesii Euroopassa noin 2 000 paria, joista pääosa Britteinsaarilla. Harhailevia yksilöitä tavataan vuosittain myös Suomessa. Suomesta ei toistaiseksi tunneta lajin varmistettuja pesintöjä, vain yksi mahdolliseen pesintään viitannut havainto vuodelta 2014.
Elinympäristö

Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat rantametsät ja puistot.
Lisääntyminen

Soidinmenot ovat näyttävät, niihin liittyy juomista ja tanssia. Mandariinisorsaa pidetään Kiinassa ja Japanissa aviollisen uskollisuuden symbolina. Pesä on puunkolossa tai telkänpöntössä. Munia tulee 9–12 kpl.
Ravinto

Mandariinisorsat syövät vesikasveja, riisiä ja muita siemeniä.
Kuvia

Koiras ja naaras
Naaras
Untuvikko
Munia
Aiheesta muualla

Mandariinisorsa Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Mandariinisorsa (Aix galericulata)
ITIS: Aix galericulata (englanniksi)
Minna Hesso

Minna Birgitta Hesso (s. 15. maaliskuuta 1976 Vantaa) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen lumilautailija. Hän on alun perin kotoisin Klaukkalasta, mutta sittemmin muuttanut Sveitsiin. Hänen sijoituksensa Naganon olympialaisissa 1998 oli lumikourun finaalissa kuudes Saksan Nicola Thostin voittaessa.. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän saavutti yhdeksännen sijan Yhdysvaltojen Kelly Clarkin yltäessä kultamitaliin. Parhaimmillaan Minna Hesso on ollut lumikourussa maailman ranking-ykkönen. Hänellä on ollut myös useita osakilpailuvoittoja maailmalta. Ennen kuin lumikourusta tuli olympialaji, ei Minna Hessolla ollut sponsorirahoitusta, mutta sittemmin häntä on rahoittanut muun muassa urheiluvälinevalmistaja Salomon.
Martti Pesonen

Martti Johannes Pesonen (7. maaliskuuta 1895 Oulu – 9. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja sosiaalitilastoja ylläpitänyt ja tutkinut aktuaari.
Martti Pesonen pääsi ylioppilaaksi 1913 ja hän valmistui filosofan kandidaatiksi 1917. Pesonen oli jonkin aikaa Pohjolan Osake-Pankin palveluksessa Oulussa ja osallistui sitten valkoisten puolella Suomen sisällissotaan. Hän muutti sodan jälkeen Oulusta Helsinkiin.
Pesonen oli joulukuusta 1918 maataloushallituksen tilastotoimiston v.t. aktuaarina, helmikuusta 1919 kauppa- ja teollisuushallituksen tilastotoimiston v.t. johtajana ja huhtikuusta 1919 tilastotoimiston vakinaisena johtajana. Pesonen siirtyi sitten keskuskauppakamarin kirjastonhoitajaksi, toimi lyhyen ajan tullihallituksen tilastokonttorin v.t. aktuaarina ja tuli kevätkesällä 1920 sosiaalihallituksen tilasto-osaston palvelukseen. Pesonen oli välillä myös Suomen vientiyhdistyksen palveluksessa.
Tilastotutkijana Pesonen tutki työpaikkatilastoja myös tieteellisessä tarkoituksessa ja suoritti useita erikoistutkimuksia muilta sosialisen elämän aloilta. Viimeksi hän hoiti lähinnä työttömyys- ja työnvälitystilastoa. Pesosen asiantuntemusta käytettiin useissa komiteoissa, taloudellisissa yhdistyksissä ja julkaisuissa.
Pesonen oli alkoholitilastokomitean sihteerinä vuonna 1920 ja hän oli pitkään Sosialireformiyhdistyksen sihteerinä. Hän toimi vuoteen 1931 saakka Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa sosiaalipolitiikan opettajana. Pesonen oli Yhteiskunnallisen Aikakauskirjan toimitussihteerinä 1918–1920 ja kuului sen jälkeen vielä tämän aikakauskirjan ja sen seuraajan Kansantaloudellisen Aikakauskirjan toimituskuntaan.
Pesonen harrasti valokuvausta ja hänen valokuviaan julkaistiin muun muassa Kansan Kuvalehdessä.
Julkaisuja

Suomen sosialireformiyhdistys 1908-28 - Föreningen för sociala reformer i Finland 1908-28. Suomen sosialireformiyhdistys, Helsinki 1928
Ulkomaiden työttömyysvakuutus - Arbetslöshetsförsäkringen i utlandet. Sosialiministeriö, Helsinki 1933
Meeri Hakala

| Meeri Hakala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Meeri Mirjami Hakala, o. s. Salomaa
Syntynyt: 25. helmikuuta 1922 Vilppula
Kuollut: 29. heinäkuuta 1994 (72 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  näytelmäkirjailija
Aiheesta muualla
IMDb 
Meeri Mirjami Hakala, o. s. Salomaa (25. helmikuuta 1922 Vilppula – 29. heinäkuuta 1994) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Näytelmiä

Vaimoniko uskoton : komedia. 1971
Enemmän kuin ystävä : näytelmä. 1972
Kuljen joukossa : tv-näytelmä. 1974
Syysvehnää : komedia. 1974
Terveiset Pariisista : komedia. 1976
Piru kaiken periköön : näytelmä. 1976
Rakasta minua Napoleon : näytelmä. 1978
Kunkku-Kenkkunen : lastennäytelmä. 1979
Jellonan kehtolaulu : lastennäytelmä. 1982
Misu ja Puppeli : lastennäytelmä. 1982
Lähde:
Michael Steinbach

| Mitalit> Miesten soutu. Olympialaiset .Maa:   Saksa | Mitalit> Miesten soutu. Olympialaiset .Maa:   Saksa | Mitalit> Miesten soutu. Olympialaiset .Maa:   Saksa | Miesten soutu> .Maa:   Saksa |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | pariaironelikko |  |
Michael Steinbach (s. 3. syyskuuta 1969 Überlingen, Baden-Württemberg) on saksalainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa pariaironelikossa.
Menglöd

Menglöð ja yhdeksän neitoa Lyfjabergin kukkulalla. Lorenz Frølichin piirros vuodelta 1893.
Menglöd (muinaisnorjaksi  Menglöð "Helmiä rakastava") on skandinaavisessa mytologiassa kaunis neito, joka asui Gastropnir-salissa, tuli- ja saviseinien suojissa, ja jota vartioi jotuni Fjölsviðr ja hänen kaksi koiraansa Gifr ja Geri. Hänen äitinsä nimeä ei tiedetä, mutta hänen isänsä nimi on Svafrþorin. Hänen on määrä olla völva Gróan pojan Svipdagin morsian. Menglödin ja Svipdagin tarina kerrotaan Eddan runossa Fjölsvinnsmál. Menglöðin yhdeksän palvelijattaren nimet ovat Hlíf, Hlífþrasa, Þjóðvarta, Björt, Blíð, Blíðr, Fríð, Eir ja Aurboða.
Michael Steele

| Michael Steele |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. lokakuuta 1958 (ikä 65) Maryland, Yhdysvallat
Poliitikko
Puolue:  Yhdysvaltain republikaaninen puolue
Uskonto:  katolilainen
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
steeleforum.com
Michael Stephen Steele (s. 19. lokakuuta 1958) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi vuosina 2009–2011 Yhdysvaltain republikaanisen puolueen puheenjohtajana. Hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen republikaanien puheenjohtaja. Hän on toiminut urallaan myös muun muassa Marylandin varakuvernöörinä vuosina 2003–2007 ja republikaanisen GOPAC-järjestön johtajana vuosina 2007–2009.
Steele syntyi Andrewsin lentotukikohdassa Marylandissä ja hänet adoptoitiin lapsena. Alkoholisoitunut isä kuoli vuonna 1962 ja äiti elätti pojan ja tämän sisaren yksinhuoltajana pienellä pesulatyöntekijän palkalla, kunnes meni uudestaan naimisiin. Perhe oli syvästi katolinen. Steele opiskeli kansainvälistä politiikkaa Johns Hopkinsin yliopistossa ja lakia Georgetownin yliopistossa. Valmistuttuaan vuonna 1991 hän pääsi töihin washingtonilaiseen asianajotoimistoon. Myöhemmin hän perusti oman yrityksensä, Steele Groupin.
Steele aloitti poliittisen uransa 1990-luvulla ja toimi paikallistason luottamustehtävissä omassa piirikunnassaan. Vuonna 2000 hänet valittiin Marylandin republikaanien puheenjohtajaksi ja vuonna 2003 Marylandin varakuvernööriksi. Vuonna 2006 hän pyrki senaattiin, mutta hävisi vastaehdokkaalleen, demokraattien Ben Cardinille.
Steele on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa.
Martha Higareda

| Martha Higareda |
| --- | --- |
 Higareda vuonna 2012 Miami International Film Festival-tapahtumassa.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Martha Elba Higareda Cervantes
Syntynyt: 24. elokuuta 1983 (ikä 41) Villahermosa, Tabasco, Meksiko
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja, käsikirjoittaja
Vanhemmat:  Martha Cervantes Jose Luis Higareda
Sukulaiset:  Miriam Higareda (sisko)
Muut tiedot
Aktiivisena:  2002–
Martha Elba Higareda Cervantes (s. 24. elokuuta 1983 Villahermosa, Tabasco) on meksikolainen näyttelijä, tuottaja ja käsikirjoittaja.
Nuoruus

Cervantes muutti Tabascosta 15-vuotiaana Méxicoon yliopiston ja näyttelijäkurssien perässä.
Ura

Vuonna 2002 Cervantes sai ensimmäisen elokuvaroolin hyvin menestyneessä romanttisesta komediassa Amar te duele. Läpimurron Hollywoodissa hän teki elokuvien Borderland (2007) ja  Street Kings (2008) myötä.
Vuonna 2014 Cervantes toimi käsikirjoittajana, tuottajana ja näyttelijänä hyvin menestyneessä meksikolaisessa komediaelokuvassa Cásese quien pueda (Marry If You Can).
Elokuussa 2016 Cervantes valittiin esittämään Kristin Ortega nimistä poliisia Netflixin vuonna 2018 alkaneeseen tieteissarjaan Altered Carbon – Muuntohiili.
Aiheesta muualla

Martha Higareda Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mesikolibrit

| Mesikolibrit |
| --- | --- |
 Munkkikolibri
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Mesikolibrit Florisuga  Bonaparte, 1850
Katso myös
   Mesikolibrit Wikispeciesissä   Mesikolibrit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mesikolibrit (Florisuga) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kaksi neotrooppisella alueella elävää lajia.
Mesikolibrilajit

Mesikolibri (Florisuga mellivora)
Munkkikolibri (Florisuga fusca)
Mengelsdalstinden

Mengelsdalstinden
| --- | --- |
Sijainti:  Nordland,  Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  826 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mengelsdalstinden on vuorenhuippu Moskenesin kunnassa, Norjan Lofooteilla. Sen korkeus merenpinnan tasosta on 826 metriä.
Mjolnir (täsmennyssivu)

Mjolnir, Mjölnir tai Mjöllnir voi tarkoittaa seuraavia:
Mjöllnir, viikinkien Thor-jumalan vasara
85585 Mjolnir, asteroidi
Mjolnir, sarjakuvahahmo Thorin vasara, joka perustuvat mytologiseen Mjöllniriin
HMS Mjölner (1942), Mode-luokan hävittäjä
HMS Mjölner (P157), Hugin-luokan partioalus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mjolnir”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mestra

Erysikhthon myy tyttärensä, Bauerin kaiverros
Mestra (m.kreik. Μήστρα) oli kreikkalaisessa mytologiassa Thessalian kuninkaan Erysikhthonin tytär, joka mainitaan myös Autolykoksen puolisoksi. Hänen isänsä kaadettua tammen Demeterille pyhitetystä lehdosta Demeter rankaisi kuningasta lähettämällä kuninkaan luokse Aithonin, puutteen ja nälänhädän jumalattaren, joka istutti tähän loputtoman nälän kirouksen.
Erysikhthon joutui myymään kaiken omaisuutensa tyydyttääkseen nälkänsä, ja lopulta hänellä oli jäljellä ainoastaan tyttärensä. Mestra ei kuitenkaan halunnut tulla myydyksi orjaksi, joten hän pyysi Poseidonia, jolle hän oli menettänyt neitsyytensä, auttamaan häntä. Poseidon vastasi hänen rukoukseensa antamalla Mestralle kyvyn muuttaa muotoaan. Erysikhthonin saatua asian selville hän myi tyttärensä useita kertoja milloin minkäkin eläimen hahmossa. Mestra kuitenkin aina pakeni ja palasi takaisin isänsä luo. Tämäkään ei kuitenkaan riittänyt tyydyttämään Erysikhthonin alati kasvavaa nälkää, vaan lopulta hän söi itsensä.
Matt Passmore

| Matt Passmore |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Matthew Passmore
Syntynyt: 24. joulukuuta 1973 (ikä 50) Wynnum-Manly, Brisbane, Australia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Jacqueline Bawtree (1997–2006)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2002–
Merkittävät roolit:  Logan Nelson (Jigsaw)
Aiheesta muualla
matt-passmore.net
IMDb 
Matthew Passmore (s. 24. joulukuuta 1973 Wynnum-Manly, Brisbane, Australia) on australialainen näyttelijä. Passmoren tunnetuin rooli lienee  vuoden 2017 kauhuelokuvassa Jigsaw.
Aiheesta muualla

Matt Passmore Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mirna

Mirna voi tarkoittaa seuraavia:
Mirna, Savan sivujoki Sloveniassa
Mirna, joki Kroatiassa
miRNA, mikroRNA, lyhyt yksijuosteinen RNA-molekyyli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mirna”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
L’Équipe

| L’Équipe |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Aihealue:  urheilu
Julkaisija:  Editions Philippe Amaury
ISSN:  ISSN 0153-1069 ja 2263-4940
Levikki:  355 333 (2006)
Perustettu:  1946
Päätoimittaja:  Michel Dalloni
Kotikunta:  Pariisi / Issy-les-Moulineaux
Kotimaa:  Ranska
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  ma–la
Kieli:  ranska
Aiheesta muualla
OCLC
lequipe.fr/
L’Équipe on ranskalainen, pääkaupunkiseudulla ilmestyvä urheiluun keskittynyt sanomalehti. Yhtiön ja lehden toimitilat sijaitseva Île-de-Francen alueella ja Hauts-de-Seinen departementissa, Issy-les-Moulineaux’n kaupungissa. L’Équipe on yksi laajalevikkisimmistä ranskalaisista sanomalehdistä.
Historia > Ennen vuotta 1944

Tultaessa 1800-luvun lopulle oli Ranskassa lähinnä yksi urheiluun keskittynyt urheilulehti Le Vélo. Lehti oli perustettu vuonna 1892 ja se keskittyi nimensä mukaisesti lähinnä pyöräilyyn. Alkuaikoina lehden päätoimittajana toimineen Pierre Gifardin kanta tuolloin ajankohtaiseen Dreyfusin tapaukseen oli ailahteleva. Polkupyörien valmistajat, jotka yleensä suhtautuivat jyrkän anti-dreyfuradisesti, ja jotka rahoittivat lehteä, eivät pitäneen päätoimittajan asenteesta. Näin valmistajat päättivät vuonna 1900 rahoittaa Henri Desgrangea, joka oli perustanut kilpailevan lehden L’Auto-Vélo. Kun Le Vélo painettiin vihertävälle paperille, niin kilpaileva lehti L’Auto-Vélo painettiin keltaiselle paperille. Muutamaa vuota myöhemmin tämä lehden paperin väri antoi aiheen Ranskan ympäriajon keltaisen voittajan paidan syntymiselle.
Ensimmäinen numero uutta L’Auto-Vélo-lehteä ilmestyi 6. lokakuuta 1900 eli muutama päivä ennen Pariisin olympiakisojen päättymistä, tosin kisat olivat kestäneet kuusi kuukautta.
Vuonna 1903 jatkui sota L’Auto-Vélon ja Vélon välillä. 6. tammikuuta Desgrange hävisi oikeusprosessinsa Vélo-lehteä vastaan ja joutui käyttämään vastedes omasta lehdestään nimitystä Auto. Lisäksi suurin muutos oli kuitenkin uusien urheiluun keskittyvien lehtien ilmestyminen markkinoille.
Desgrange kehitti silloin keinon kohdata pahimman vastustajansa. Hän muisti, että Géo Lefèvre oli ehdottanut järjestettäväksi suuren polkupyöräkilpailun: näin päätettiin aloittaa Ranskan ympäriajo. Auto-lehti ilmoitti 19. tammikuuta 1903 perustavansa suurimman polkupyöräkilpailun, mitä koskaan on järjestetty.
Ajatus oli erinomainen ja lehden levikki nousi räjähdysmäisesti. Vélo-lehti ei enää onnistunut samaan itselleen lukijoita ja niin lehti lopetti seuraavana vuonna ilmestymisensä.
Historia > Vuoden 1944 jälkeen

Auto-lehti ilmestyi myös Ranskan kokeman natsien miehityksen aikana aina 17. elokuuta 1944 saakka. Tällöin lehden julkaiseminen kiellettiin. Tällöin kuitenkin Jacque Goddet, joka  oli toiminut lehden julkaisujohtajana, ja jolla oli hyvät suhteet Ranskan vastarintaliikkeeseen, käytti hyväkseen solmimiaan suhteita saadakseen lehden ilmestymään uudelleen, mutta kuitenkin eri nimellä eli L’Équipe.
L’Équipe ilmestyi uudessa muodossa ja uutena lehtenä 28. helmikuuta 1946. Aluksi lehteä julkaistiin kolmena päivänä viikossa, mutta jo vuodesta 1948 lähtien se muuttui päivittäin ilmestyväksi sanomalehdeksi. Lehti sai levikilleen etua myös nopeasti lakkautetuista pahimmista kilpailijoista Élan ja Sport.
Omistuspohja ja liitännäislehdet

Vuonna 1968 Amaury-yhtymä osti lehden ja keskeisen omistajan Philippe Amauryn kuoleman jälkeen vuonna 2006 hänen leskensä Marie-Odile ja lapset ovat ottaneet yhtiön kohtalon käsiinsä.
Vuodesta 1980 lähtien lehti on julkaissut myös viikoittain ilmestyvää lisäliitettä L’Équipe magazine. Tätä lehtikaksikkoa täydentämään lisättiin vuonna 2005 ilmestymisensä aloittanut, neljästi vuodessa ilmestyvä, Sports et Style. Tämän lisäksi vuonna 2006 aloitti myös neljästi vuodessa ilmestyvä naisille tarkoitettu L’Équipe Féminine.
Vuonna 2006 L’Équipe osti kuukausittain ilmestyvän ilmaislehden Le journal du Golf.
Henkilökunta > Julkaisujohtajat

Jacques Goddet (1946–1984)
Jean-Pierre Courcol (1984–1993)
Paul Roussel (1993–2002)
Christophe Chenut (2003–2008)
François Morinière (2008–2014)
Philippe Carli (2014)
Henkilökunta > Päätoimittajat

Marcel Oger (1946–1954)
Gaston Meyer (1954–1970)
Edouard Seidler (1970–1980)
Robert Parienté (1980–1987)
Henri Garcia (1987–1989)
Noel Couëdel (1989–1990)
Gérard Ernault (1990–1992)
Jérôme Bureau (1993–2003)
Claude Droussent (2003–2008)
Remy Dessarts (2008–2009)
Fabrice Jouhaud (2009–)
Levikki

L’Équipen ja muiden keskeisten ranskalaisten sanomalehtien levikki:
| Lehti | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Le Parisien/Aujourd’hui en France* | 479 112 | 486 145 | 506 610 | 509 114 | 505 419 | 501 492 | 499 957 | 510 121 |
| La Croix | 086 400 | 086 574 | 087 891 | 092 673 | 094 929 | 096 317 | 097 662 | 096 887 |
| Les Échos | 122 999 | 128 342 | 127 445 | 120 333 | 116 903 | 119 370 | 118 722 | 119 178 |
| L’Équipe | 386 189 | 397 898 | 370 661 | 331 638 | 336 533 | 365 752 | 365 654 | 365 411 |
| Le Figaro | 366 690 | 360 909 | 366 529 | 359 108 | 352 706 | 341 083 | 337 118 | 332 863 |
| L’Humanité |  ? | 050 097 | 047 051 | 046 126 | 048 175 | 048 966 | 051 783 | 051 860 |
| Libération | 169 427 | 169 011 | 171 551 | 164 286 | 158 115 | 146 109 | 142 557 | 132 754 |
| Le Monde | 390 640 | 392 772 | 405 983 | 404 085 | 369 249 | 371 803 | 360 610 | 350 039 |
| La Tribune | 085 885 | 090 918 | 087 577 | 082 042 | 080 459 | 080 846 | 080 398 | 077 437 |
Aiheesta muualla

Lehden virallinen sivusto. (ranskaksi)