stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lowell George

Lowell George
Lowell Thomas George (13. huhtikuuta 1945 – 29. kesäkuuta 1979) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja multi-instrumentalisti, joka tuli tunnetuksi erityisesti Little Feat -yhtyeen johtohahmona 1970-luvulla. Hän soitti myös The Factory ja Frank Zappan The Mothers of Invention -yhtyeissä. George oli myös levytuottaja ja sessiomuusikko. Häntä pidettiin erityisen taitavana slide-kitaristina. Hänen joko yksin tai osittain kirjoittamia ja laulamia kappaleita ovat muun muassa "Willin'", "Dixie Chicken", "Rock and Roll Doctor", "Long Distance Love" ja "Rocket in My Pocket".
Elämä ja ura

Lowell George syntyi ja vietti lapsuutensa Hollywoodin liepeillä Los Angelesissa. Georgen kiinnostus musiikkiin ilmeni jo hyvin nuorena: Hänen ensimmäinen soittimensa oli huuliharppu, ja myöhemmin hän soitti huilua koulun marssiyhtyeessä ja orkesterissa. Vähitellen kuitenkin hänen pääsoittimekseen vakiintui kitara. Teini-ikäisenä George oli aluksi erityisen kiinnostunut jazzista, mutta hän innostui myöhemmin ajankohtaisista rockyhtyeistä sekä myös bluesista, etenkin Howlin' Wolfista.
Elämä ja ura > The Factory

20-vuotiaana George perusti ensimmäisen varsinaisen yhtyeensä nimeltä The Factory, jossa oli mukana toisinaan Fred Martin -nimellä tunnettu Martin Kibbee, jonka kanssa hän myöhemmin kirjoitti joitain Little Feat -kappaleita. Loppuvaiheessa yhtyeessä soitti myös tuleva Feat-rumpali Richie Hayward. The Factory levytti muutamia kappaleita mutta ei koskaan onnistunut saamaan aikaiseksi kokonaista albumia.
Elämä ja ura > The Mothers of Invention

The Factoryn jälkeen George lauloi ja soitti kitaraa lyhyen aikaa The Standells-nimisessä orkesterissa. Loppuvuodesta 1968 Frank Zappa kutsui hänet The Mothers of Invention -yhtyeeseensä laulaja Ray Collinsin tilalle, joskin George päätyi enimmäkseen soittamaan kitaraa. Hänen pestinsä The Mothers of Inventionissa kesti noin puoli vuotta, ja hän soitti esimerkiksi Weasels Ripped My Flesh ja Burnt Weeny Sandwich -albumeilla. Vaikka Georgen aika yhtyeessä jäi lyhyeksi, hänen katsotaan oppineen Zappalta paljon sekä yhtyeen johtamisesta että musiikkialasta yleensä. Hän tutustui samalla myös tärkeisiin yhteistyökumppaneihin, kuten Bill Payneen, Roy Estradaan ja kuvataiteilija Neon Parkiin.
Elämä ja ura > Little Feat

George perusti Little Featin yhdessä Bill Paynen (kosketinsoittimet, laulu), Roy Estradan (basso) ja Richie Haywardin (rummut) kanssa vuonna 1969. Yhtyeen nimi viittaa Georgen "pieniin jalkoihin", mutta Haywardin mukaan sana 'feet' ('jalat') kirjoitettiin muotoon 'feat' The Beatlesin innoittamana. Aluksi yhtyeen musiikki pohjasi vahvasti muun muassa bluesiin, kantriin ja rock and rolliin, mutta se monipuolistui ajan myötä vielä entisestään. Ensimmäinen albumi Little Feat ilmestyi tammikuussa 1971. George laulaa levyn useimmat kappaleet, mutta laulunkirjoitusvastuu jakautui vielä melko tasaisesti hänen ja Paynen välille. Seuraavalla albumilla Sailin' Shoes (1972) George kirjoitti jo valtaosan kappaleista. Sama toistui Dixie Chicken -levyllä (1973), jolla hän toimi myös tuottajana. Ennen albumin levyttämistä orkesterissa oli tapahtunut iso muutos, kun Kenny Gradney korvasi Estradan bassossa ja yhtyeeseen liittyivät myös kitaristi-laulaja Paul Barrere sekä lyömäsoittaja ja laulaja Sam Clayton. Kokoonpanon muutoksen myötä Little Featin musiikista tuli entistä funk- ja rhythm and blues -vaikutteisempaa. Barreren liittymisen jälkeen George alkoi myös keskittyä yhä enemmän nimenomaan slide-kitaran soittamiseen. George toimi edelleen tuottajana albumeilla Feats Don't Fail Me Now (1974) ja The Last Record Album (1975) ja lauloi pääosan kappaleista. Etenkin jälkimmäisellä levyllä kuitenkin Paynen ja Barreren osuus lauluntekijöinä kasvoi selvästi, mikä vei yhtyeen tyyliä jazzmaisempaan suuntaan. Näihin aikoihin Georgella alkoi olla pahoja ongelmia erilaisten päihteiden kanssa, ja hän kärsi myös etenevissä määrin liikalihavuudesta. Vuoden 1977 levyllä Time Loves a Hero Georgen rooli laulunkirjoittajana kutistui entisestään ja hän laulaa ainoastaan kolme kappaletta yhdeksästä. Albumin tuotti myös Sailin' Shoesin tuottanut Ted Templeman. George ei pitänyt lainkaan esimerkiksi muun yhtyeen kirjoittamasta fuusiokappaleesta "Day at the Dog Races"; konserteissa hän usein poistui mielenosoituksellisesti lavalta, kun yhtye alkoi soittaa sitä. Vuonna 1978 Little Featiltä ilmestyi Georgen tuottama livetupla-albumi Waiting for Columbus, jonka sisältö koostui edellisen vuoden elokuussa Lontoossa ja Washingtonissa pidettyjen konserttien materiaalista. Näihin aikoihin George työsti myös sooloalbumia, joka ilmestyi alkuvuodesta 1979 nimellä Thanks I'll Eat It Here. Hän lähti kiertueelle promotoidakseen levyä. Kesäkuussa hän kuitenkin kuoli kesken kiertueen sydänkohtaukseen. Ennen kuolemaansa George oli suunnitellut kokoavansa Little Featin uudelleen ilman Paynea ja Barrerea. Marraskuussa samana vuonna ilmestyi vielä Feat-albumi Down on the Farm, jolla George on mukana usealla kappaleella kirjoittajana, laulajana, soittajana ja tuottajana.
Elämä ja ura > Lowell George levytuottajana ja studiomuusikkona

Monien Little Feat -levyjen ja sooloalbuminsa ohella George tuotti Grateful Dead -yhtyeen albumin Shakedown Street (1978). Hänen osittain tuottamiaan levyjä ovat myös  GTO's-tyttöyhtyeen Permanent Damage (1969), Valerie Carterin Just a Stone's Throw Away (1977) ja John Starlingin Long Time Gone (1977).
George soitti (useimmiten slide-kitaraa) myös monien artistien levyillä, kuten Jackson Browne, John Cale, The Meters, Harry Nilsson, Robert Palmer, Bonnie Raitt, Linda Ronstadt, John Sebastian ja Carly Simon.
Elämä ja ura > Perhe

Lowell George oli kaksi kertaa naimisissa. Ensimmäisestä avioliitostaan hänellä oli kaksi poikaa, Forrest ja Luke. Toisesta avioliitostaan hänellä oli ottopoika Jedediah ja tytär Inara George, joka on myös muusikko.
Diskografia

Thanks I’ll Eat It Here (1979)
Georg Muffat

Georg Muffat (1653–23. helmikuuta 1704) oli saksalainen barokkisäveltäjä.
Muffat syntyi Megèvessä, Savoijissa. Hänellä oli skottilaisia sukujuuria. Muffat opiskeli vuosina 1663–1669 Jean-Baptiste Lullyn johdolla. Sen jälkeen hän pääsi urkuriksi Molsheimiin ja Sélestatiin. Myöhemmin hän opiskeli lakia Ingolstadtissa ja asettui Wieniin. Hän ei kuitenkaan saanut Wienissä varsinaista työtä, minkä vuoksi hän siirtyi Prahaan ja myöhemmin Salzburgiin. Hän toimi siellä arkkipiispana kymmenen vuoden ajan. Vuodesta 1690 kuolemaansa hän toimi Kapellmeisterina Passaussa
Georg Muffatin tuotantoon kuuluu sonaatteja, orkesterisarjoja, concerto grossoja, toccatoja ja muuta musiikkia. Hänen poikansa oli säveltäjä Gottlieb Muffat.
MIDI-tiedosto
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Aiheesta muualla

Vapaasti käytettävissä olevia Muffatin partituureja Mutopia Project
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Muinaisen Egyptin papisto

Papisto oli yksi muinaisen Egyptin yhteiskuntaluokista. Papisto oli ylimystön kanssa Egyptin korkein yhteiskuntaluokka: heidän yläpuolellaan oli vain faarao. Muinaisen Egyptin papit hoitivat temppelien palvontamenot: he toimittivat uhritoimitukset ja lausuivat rukoukset. Hierarkian huipulla oli ylipappi, jonka alapuolella olivat temppelikultista vastaavat maallikkopapit, neljän kuukauden välein vaihtuvat wab-papit. Heidän lisäkseen oli päätoimisia rituaali- ja lukijapappeja, joilla oli koulutus työhönsä. Papisto piti myös yllä Egyptin ainoita kouluja, joissa koulutettiin uusia kirjureita ja pappeja. Koulun lopuksi kaikki valmistuneet vihittiin alimman asteen papeiksi, mutta tämä arvo oli vain symbolinen.
Egyptin papit eivät olleet hengellisiä johtajia, saarnaajia tai uskonnollisia asiantuntijoita, kuten papit nykyisin ovat.
Faaraon katsottiin olevan jokaisen Egyptissä palvotun jumalan ylipappi, joka johti kaikkea jumalten palvontaa, ja joka toimi välittäjänä jumalten ja kansan välillä. Logistisista syistä faarao ei kuitenkaan voinut toimittaa jokapäiväisiä rituaaleja jokaisessa tuhansista temppeleistä ja pyhäköistä. Siksi faarao nimitti edustajakseen pappeja toimittamaan rituaalit.
Uuden valtakunnan lopussa papiston valta kasvoi niin mahtavaksi, että se otti faaraolta vallan Ylä-Egyptissä
Lovat

| Lovat Ловать |
| --- | --- |
 Lovat Holmin kaupungin luona.
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä, Valko-Venäjä
Alue:  Novgorod, Pihkova, Vitebsk
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Lovatin valuma-alue
Pinta-ala:  21 900 km²  
Pääuoman pituus:  530 km 
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Lovatets
 :  55.8139°N, 30.3401°E
Laskupaikka:  Ilmajärvi
 :  58.2061°N, 31.4444°E
Sivu-uomat:  Polist, Redja, Robja, Kunja, Loknja, Nasva, Jemenka
Taajamat:  Velikije Luki, Holm, Parfino, Fedorkovo
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  167,5 m  
Laskukorkeus:  18 m  
Korkeusero:  149,5 m
Pituus:  530 km  
Kaltevuus:  0,28 m/km
Keskivirtaama:  150 m³/s  
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Lovat (ven. Ло́вать, valkoven. Ловаць, Lovats) on 530 kilometriä pitkä joki, joka alkaa Valko-Venäjällä Vitebskin alueella (47 km ), virtaa Venäjällä Pihkovan ja Novgorodin alueilla ja laskee Ilmajärveen muodostaen Polajoen kanssa laajan suiston. Lovat on Ilmajärveen laskevista joista Mstan jälkeen suurin.
Joen kulku

Lovat alkaa Lovatsin nimisenä pienestä Lovatetsjärvestä (Ловатец), joka sijaitsee Venäjän puolella aivan Valko-Venäjän puoleisella rajalla. Järven laskupuro virtaa kuitenkin aluksi Valko-Venäjällä 47 kilometrin matkalla. Latvaosuus virtaa vedenjakajaylängöllä, jossa se virtaa esimerkiksi järvien Zavesna (Завесна), Zadratš (Задрач), Butyka (Бутыка), Sosna (Сосна), Tšarnjasta (Чарняста) ja Sesita (Сесита) läpi. Sesita on rajajärvi, jonka kapeasta lahdesta Lovat jatkaa Venäjän Pihkovan piirissä aluksi kohti luodetta noin 35 kilometrin päähän. Joen nimi on Venäjän puolella Lovat. Matkalla sinne virtaa joki järvien Vorohobskojen (Ворохобское) ja Koryton (Корыто) läpi. Pienessä Komšan (Комша) kylässä Lovat kääntyy jyrkästi virtaamaan kohti koillista. Satelliittivalokuvista voi päätellä joessa olevan tällä osuudella lukuisia koskimaisia virtapaikkoja. Noin 30 kilometrin päästä se saapuu noin 100 000 asukkaan Velikije Lukiin. Joen rannoilla on kaupunkialueella virkistysalueita, jossa joen vedenpintaa on noostettu usealla pohjapadolla. Joen ylittää kaupunkialueella vain yksi rautatie ja kaksi katua. Lukin jälkeen alkaa joki virrata rauhallisesti ja se mutkittelee aluksi tiheästi, mutta myöhemmin mutkittelu on laajempaa. Joen rannat ovat Lukin jälkeen kapeana seuraavaa peltoaukeaa. Podberezen (Подберезье) kylän kohdalla Lovat kääntyy virtaamaan 15 kilometriksi itään päin. Sitten Lovat kääntyy pohjois-koilliseen päin, jolloin se siirtyy Pihkovan alueesta Novgorogin alueelle. Lovatin pohjois- ja luoteispuolelle jää valtavat suoalueet (Rdeiskin- ja Polistovskin suoalueet ), jotka loppuvat Podberezenista 80 kilometrin päässä alle 4 000 asukkaan Holmin ja Seleevon (Селеево) takana. Loppumatkalla voi satelliittivalokuvaista nähdä joen virtaavassa vedessä liikkuvan hiekan tai lietteen aiheuttmat särkkämäiset sedimenttimuodostumat. Joen alajuoksulla esiintyy makkarajärviä eli juoluoita, jotka kertovat nopeasta meanderoinnista. Joessa esiintyy myös lietteisiä jokisaaria. Sedimentit ovat suistoon saavuttuaan muodostaneet valtaisan suistoalueen, jossa matalat suuhaarat haarautuvat usean kilometrin levyiseksi deltavyöhykkeeksi. Suistoon laskee myös Polajoen suistohaarat ja molempien jokien pääuomat yhtyvät kerran toisiinsa hieman vastakkaisilla rannoilla sijaitsevien Parfinon ja Fedorkovon alapuolella. Joki on purjehduskelpoinen suistosta noin 70 kilometriä yläjuoksulle. Suistoalueen äärellä sijaitsee historiallisesti kiinnostava kylä Gorodok.
Lovatin leveys on yläjuoksulla 10–15 metriä ja Balazdynin jälkeen se kasvaa 40 metriin. Joen keskijuoksulla esiintyy koskijaksoja ja siellä joki virtaa metsätaipaleiden läpi jyrkkärinteisessä jokilaaksossa. Holmin kaupungin ympäristössä on joen leveys 50–60 metriä ja Kunjan yhtymäkohdan jälkeen se on yli 100 metriä leveä. Joen saapuessa Ilmajärven alangolle kasvaa sen leveys yli 300 metriä leveäksi. Lovatin suisto, joka on yhteinen Polan kanssa, alkaa jo 20 kilometriä ennen Ilmajärven rantaa. Suistoalueen pinta-ala on noin 400 neliökilometriä. Suistoalueella voi vedenpinta kohota tulva-aikana 2–3 metriä.
Hydrologiaa

Joen virtaamia mitataan Holmissa Kunjan yläpuolelta noin 193 kilometriä mitattuna Ilmajärven rannasta. Siellä on joen keskivirtaama 105 m³/s . Lovatin alajuoksulla on keskivirtaama 150 tai 169 m³/s ja yläjuoksulla valtiorajalla 2,5 m³/s . Joki jäätyy, alkutalven säästä riippuen, marraskuun puolivälin ja tammikuun puolivälin aikana, ja jäät lähtevät maalis-huhtikuun aikana. Lovatin vuotuisesta virtaamasta 55 % tapahtuu kevättulvissa (maaliskuun puolivälistä toukokuuhun), 23 % tapahtuu kesäkuusta lokakuuhun, ja loput 22 % marraskuusta maaliskuun puoliväliin välisinä aikoina. Lovat tyypiltään hitaasti virtaava, matalapohjainen ja matalarantainen joki. Joen kaltevuus kuitenkin vaihtelee suuresti. Valko-Venäjällä se on keskimäärin noin 0,60 m/km ja Venäjällä 0,16 m/km. Koko joen keskimääräinen kaltevuus on 0,28 m/km .
Historia

Viikinkien idäntie yhdisti 700–1000-luvuilla Ruotsin Birkan Mustallemerelle ja Konstantinopoliin. Reitti kulki Suomenlahdelta Nevaa ylös Laatokalle, Aldeigjuborgista Olhavanjokea pitkin Holmgardiin. Sieltä reitti jatkui Ilmajärveen laskevaa Lovatjokea ylävirtaan. Lovatin varrella oli Gorodokin linnoitus, jossa oli vahva kettinki pysäyttämään tarpeen vaatiessa reitin. Vedenjakajalla Okovin metsässä oli vetotaival kohti Dnepriä ja sitä pitkin Könugardiin ja viimein Miklagardiin.
Näkymä Velikije Lukissa
Joen ylitytävä katusilta Velikije Lukissa
Alemman padon kunnostusta Velikije Lukissa
Kunjan sivujoen uomaa
Suojelualueen uoma Poilstin alueella
Talvikuva Staraja Russassa
Kristuksen ylösnousemuksen katedraali Polistin sivujoella Staraja Russassa.
Lovat joen alajuoksulla Parfinossa
Lovatin valuma-alue > Yleistä

Lovat kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Olhavanjoen valuma-alueeseen, jonka Lovatin valuma-alueessa se sijaitsee. Lovatin valuma-alueen laajuus 21 900 neliökilometriä ja sen pääuoman muodostaa vain joki Lovat. Yläjuoksulla on joen nimi Lovats ja se virtaa useassa eri osuudessa pienien järvien kautta. Lovatin pituus on 530 kilometriä.
Lovatin valuma-alue > Järviä

Latva-alueella Valko-Venäjällä ja Venäjän puolella Lovat virtaa järvien läpi seuraavasti: Lovatets (Ловатец), Zavesno (Завесно), Zadratš (Задрач), Meža (Межа), Sosno (Сосно), Tšernjasto (Чернясто), Sesito (Сесито) ja Sennitsa (Сенница). Yläjuoksulla uoman lähellä sijaitsee Serutskoje (Серутское) ja tätä hieman alempana Lovat virtaa Vorohobyn (Ворохобы) läpi.
Velikije Lukin eteläpuolella sijaitsee laaja järvialue. Alueen järviä ovat esimerkiksi Glubokoje (Глубокое), Hrebtovskoje (Хребтовское), Kadolovskoje (Кадоловское), Kalenoje (Каленое), Kupuiskoje (Купуйское), Lenostovo (Леностово), Nespo (Неспо), Odgast (Одгаст), Orele (Орелье), Osplja (Оспля), Ostrovno (Островно), Poretše (Поречье), Psovo (Псово), Sekui (Секуй), Sneže (Снежье), Sorito (Сорито), Tšistoje (Чистое), Tutša (Туча), Zanjusskoje (Занюсское) ja Zaorlitskoje (Заорлицкое). Kaupungin länsipuolella sijaitsee vielä Kisloje (Кислое).
Järvialueelta alkaa kolme muutakin jokea. Rytovitšan valuma-alueella sijaitsee järvet Dniko (Днико) ja Sviro (Свиро). Jemenka alkaa järvialueen lounaispäässä Nevelin ympäristössä Jemenetsistä (Еменец) ja virtaa pian Nevelin (Невель) kautta. Järvialueen merkittäviä järviä ovat myös Vorotno (Воротно), Zavereže (Завережье), Melkoje (Мелкое), Ordovo (Ордово), Plissa (Плисса) ja Tšerstno (Черстно). Ennen yhtymistään Lovatiin virtaa Jemenka vielä Komšinon kautta.(Комшино) Pienemmän joen Balazdynin pääjärvet ovat on Suuri ja Pieni Ivan (Иван). Lisäksi valuma-alueella sijaitsevat 	Astso (Асцо), Ivanovskoje (Ивановское), Užo (Ужо) ja Tšeretvitsy (Черетвицы).
Lovatin suistoalueella on omiksi järvikseen kuroutuneet esimerkiksi seuraavat järvet: Bludenskoje (Блуденское), Galkinskoje (Галкинское), Indjuk (Индюк), Ljubžir (Любжир), Sereberskoje (Сереберское), Sitnoje (Ситное), Tšagodovskoje (Чагодовское), Ulištševo (Улищево) ja Žirohlitskoje (Жирохлицкое).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lovat Wikimedia Commonsissa
Nestorin kronikka.  ((Povest’ vremennyh let.) Dmitri Sergejevitš Lihatšovin venäjänkielisestä tulkinnasta suomentanut Marja-Leena Jaakkola. Kuvittanut Mjud Metšev)  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19828-5
Austrvegr: viikinkien idäntie(venäjäksi)
Mech_and zlatnik(venäjäksi)
Austr í Görðum: tulkintoja viikinkiajalta (venäjäksi)
Viikinkien idäntie Ruotsista Olhavanjoen ja Lovatjoen kautta Konstantinopoliin (sininen väri).
Olhavanjoen vesistö. Ilmajärvestä etelään Lovatjoki
Lena Muhina

Jelena Vladimirovna (Lena) Muhina (21. marraskuuta 1924 Ufa, Neuvostoliitto – 5. elokuuta 1991 Moskova) oli neuvostoliittolainen nainen, joka eli Leningradissa piirityksen alkuajan 1941–1942, kunnes toukokuussa pääsi pakenemaan muun muassa taiteilija Vera Miljutinan avulla Laatokan Elämän tietä. Lena Muhina päätyi sukulaisten luo Gorkiin. Sittemmin Muhina toimi Moskovassa, Leningradissa, Jaroslavlissa ja Štšerbakovissa keramiikkataiteilijana ja teollisuustyöntekijänä. Muhina ei maininnut eläessään päiväkirjoista kellekään eikä puhunut piirityksestä.
Lena Muhina kirjoitti piirityksen aikana päiväkirjaa, jonka tuntematon henkilö on vienyt vuonna 1962 Neuvostoliiton valtionarkistoon; itse asiassa päiväkirja alkaa jo toukokuussa 1941, jolloin Saksa ei ollut vielä hyökännyt Neuvostoliittoon. Päiväkirja on julkaistu venäjäksi nimellä Блокадный дневник Лены Мухиной. Pauli Tapio on suomentanut teoksen nimellä Piirityspäiväkirja. Teos kuvaa autenttisesti 16–17-vuotiaan tytön kokemuksia piiritysajalta. Teoksessa on myös Markku Kangaspuron esipuhe, joka asettaa aikakontekstin teokselle. Jälkipuheessa venäläiset tutkijat kertovat päiväkirjan löytymisestä ja Muhinan henkilöhistorian esiinkaivamisesta.
Aiheesta muualla

Блокадный дневник Лены Мухиной (Arkistoitu – Internet Archive)
Muikka

| Muikka ven>  Мойка, Moika |
| --- | --- |
 Silta rautatien lähellä
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Korotka
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Muikan valuma-alue
Pinta-ala:  113 km²
Yhtyy:  Neva
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  metsäoja, Seulola, Korotka
 :  59.7195°N, 31.1982°E
Laskupaikka:  Pavlovo, Korotka
 :  59.8110°N, 30.9315°E
Mittaustietoja
Pituus:  27 km
Muuta
Muikka (ven. Мойка, Moika) on joki Venäjällä Leningradin alueen Kirovskin piirissä. Se saa alkunsa Seulolan (ven. Сологубовка, Sologubovka) kylän luota, virtaa luoteeseen ja laskee Nevaan Mujajoen suun yläpuolella. Joen pituus on 27 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 113 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Muikka Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Love Gun

| Love Gun Kiss |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 3. toukokuuta – 28. toukokuuta 1977 Record Plant -studiolla, New York Cityssä
 Julkaistu: 30. kesäkuuta 1977
 Formaatti: vinyylilevy CD-levy C-kasetti
 Tuottaja(t): Eddie Kramer ja Kiss
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 32.57
 Levy-yhtiö: Casablanca Records
Muut kannet
   Albumin vinyylipainoksen takakansi.
Listasijoitukset
  2.    3.    4. (30. heinäkuuta 1977)   6. (15. heinäkuuta 1977)   18. 
Kissin muut julkaisut
| Rock and Roll Over 1976 | Love Gun 1977 | Alive II 1977 |
Love Gun on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtyeen Kissin kuudes studioalbumi. Albumin tuotti Eddie Kramer yhteistyössä yhtyeen kanssa, ja levy-yhtiö Casablanca Records julkaisi sen 30. kesäkuuta 1977. Love Gun on yhtyeen uran viimeinen studioalbumi, jolla yhtyeen alkuperäinen kokoonpano soittaa yhdessä joka kappaleella, sillä yhtyeen seuraavalla studioalbumilla Dynasty rumpuja soitti Kissin rumpali Peter Crissin sijaan suurimmaksi osaksi sessiomuusikko Anton Fig.
Albumi on Kissin uran ensimmäinen, jolla on yhtyeen kitaristi Ace Frehleyn laulama kappale. Frehley lauloi albumille säveltämänsä kappaleen ”Shock Me”. Näin ollen Love Gun on myös ensimmäinen Kissin albumi, jolla kaikki yhtyeen neljä jäsentä laulavat. Albumi sisältää myös cover-version alun perin lauluyhtye The Crystalsin levyttämästä kappaleesta ”Then He Kissed Me”, mutta Kiss vaihtoi levyttäessään kappaleen sanoituksia ja nimen muotoon ”Then She Kissed Me”.
Love Gun nousi Yhdysvalloissa albumilistan neljänneksi, ja siltä julkaistiin kaksi singleä: ”Christine Sixteen” ja ”Love Gun”. ”Christine Sixteen” nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -singlelistan 25. sijalle ja ”Love Gun” 61. sijalle. Vaihtelevasta singlemenestyksestä huolimatta molemmista kappaleista tuli Kissin uran suosituimpia, ja kappaleiden ”I Stole Your Love” ja ”Shock Me” ohella albumin tunnetuimpia kappaleita. Love Gunia on myyty pelkästään Yhdysvalloissa yli neljä miljoonaa kappaletta eli nelinkertaista platinaa, mutta tästä huolimatta yhtyeelle on myönnetty Yhdysvalloissa albumin myynnistä ainoastaan yksi platinalevy.
Kansikuva

Love Gunin kansikuvituksen maalasi Ken Kelly, joka oli aiemmin tehnyt myös yhtyeen vuoden 1976 studioalbumin Destroyer kansikuvan. Kansikuvassa yhtyeen jäsenet esiintyvät monien naisten ympäröimänä. Albumin kannessa useaan eri otteeseen esiintyvä nainen on todellisuudessa Ken Kellyn vaimo.
Kappalelista

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Laulu | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | I Stole Your Love | Paul Stanley | Stanley | 3.04 |  |  |  |  |  |
| 2. | Christine Sixteen | Gene Simmons | Simmons | 3.14 |  |  |  |  |  |
| 3. | Got Love for Sale | Simmons | Simmons | 3.29 |  |  |  |  |  |
| 4. | Shock Me | Ace Frehley | Frehley | 3.49 |  |  |  |  |  |
| 5. | Tomorrow and Tonight | Stanley | Stanley | 3.40 |  |  |  |  |  |
| 6. | Love Gun | Stanley | Stanley | 3.18 |  |  |  |  |  |
| 7. | Hooligan | Peter Criss, Stan Penridge | Criss | 3.01 |  |  |  |  |  |
| 8. | Almost Human | Simmons | Simmons | 2.49 |  |  |  |  |  |
| 9. | Plaster Caster | Simmons | Simmons | 3.27 |  |  |  |  |  |
| 10. | Then She Kissed Me | Jeff Barry, Ellie Greenwich, Phil Spector | Stanley | 3.02 |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | 32.57 |  |  |  |  |  |
| Vuoden 2014 Deluxe-painoksen bonuslevy |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Laulu | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Much Too Soon (Demo)  | Simmons | Simmons | 3.24 |  |  |  |  |  |
| 2. | Plaster Caster (Demo)  | Simmons | Simmons | 3.35 |  |  |  |  |  |
| 3. | Reputation (Demo)  | Simmons | Simmons | 5.39 |  |  |  |  |  |
| 4. | Love Gun (Demo)  | Stanley |  | 2.14 |  |  |  |  |  |
| 5. | Love Gun (Demo)  | Stanley | Stanley | 3.19 |  |  |  |  |  |
| 6. | Gene Simmons Interview (Gene Simmonsin haastattelu vuodelta 1977.)  |  |  | 7.00 |  |  |  |  |  |
| 7. | Tomorrow and Tonight (Demo)  | Stanley | Stanley | 3.47 |  |  |  |  |  |
| 8. | I Know Who You Are (Demo)  | Simmons | Simmons | 3.10 |  |  |  |  |  |
| 9. | Love Gun (Live, äänitetty Landoverin Capital Centressa 20. joulukuuta 1977)  | Stanley | Stanley | 3.34 |  |  |  |  |  |
| 10. | Christine Sixteen (Live, äänitetty Capital Centressa 20. joulukuuta 1977)  | Simmons | Simmons | 2.56 |  |  |  |  |  |
| 11. | Shock Me (Live, äänitetty Capital Centressa 20. joulukuuta 1977)  | Frehley | Frehley | 8.21 |  |  |  |  |  |