stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen taloushistoria
Itsenäisyyden aika (1917–) > 1917–1939

Ensimmäisen maailmansodan syttyminen vaikeutti Suomen ulkomaankauppaa, kun rintamalinjat katkaisivat viennille ja tuonnille tärkeitä länsiyhteyksiä. Sodan pitkittyessä metalliteollisuus hyötyi kasvaneesta kysynnästä. Vuonna 1916 Venäjän valtion teettämät työt keskeytettiin ja sotatarviketuotanto pieneni, mikä johti työttömyyteen. Venäjän keisarikunnan luhistuminen vuonna 1917 pahensi lamaa, jota seurasivat elintarvikepula, korkea inflaatio ja sisällissota.
Sodan jälkeisinä vuosina Suomi sai lainaa Yhdysvalloista nälänhädän estämiseen. Vuonna 1919 elintarvikkeiden osuus kokonaistuonnista oli 44,2 % ja raaka-aineiden osuus kokonaisviennistä 76,8 %. Suomen tärkein yksittäinen kauppakumppani vuonna 1919 oli Iso-Britannia. Korkea inflaatio jatkui myös ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Suomen taloudellista tilannetta heikensivät inflaation lisäksi riippuvuus tuontiviljasta, puutteelliset liikenneyhteydet kotimaassa etelän ja pohjoisen välillä sekä sotatilan pitkittyminen Tarton rauhaan asti. Kotimaista maataloustuotantoa ryhdyttiin valtion toimesta uudistamaan ja tukemaan taloudellisesti. Maataloustuotannon tehokkuus alkoi kasvaa etupäässä osuustoiminnan ansiosta. Lisäksi karjanhoidon osuutta maataloustuotannossa lisättiin ja viljelyyn otettiin uutta, aiemmin viljelemätöntä maata.
Teollisuustuotantoa suunnattiin yhä enemmän kotimaan markkinoille. Jo 1922 teollisuustuotanto oli saavuttanut sotaa edeltävän tason. Samana vuonna valtiontalous oli ensimmäistä kertaa ylijäämäinen, ja vuonna 1925 Suomen markka sidottiin kultakantaan. Markka devalvoitiin vuonna 1931. 1930-luvulla talouskasvu jatkui, ja bruttokansantuote henkeä kohti lähestyi länsieurooppalaista tasoa. Vuosina 1920–1938 Suomen teollisuuselinkeinot kasvoivat lähes 8 % vuodessa, mikä oli selvästi enemmän kuin muissa Pohjoismaissa. Vuonna 1938 BKT asukasta kohden oli Ranskan ja Alankomaiden tasolla. Suomesta oli tullut Euroopan nopeimmin kasvavia ja tuottavimpia talouksia. Samalla maa- ja metsätaloudessa työskentelevän väestön määrä suhteessa koko työvoimaan oli alkanut supistua.
Metsäteollisuuden osuus kokonaisviennistä oli maailmansotien välisenä aikana jatkuvasti yli 80 prosenttia, ja sen vientitulot olivat ajoittain hyvinkin merkittäviä. Puuta alettiin käyttää paperin valmistukseen, ja kun sahateollisuus taantui, paperi ohitti sen viennin arvossa mitattuna 1930-luvulla. Selluloosan jalostusaste kohosi 1930-luvun jälkipuolella, kun metsäyhtiöt ryhtyivät sijoittamaan suuriin ja nykyaikaisiin paperikoneisiin.
Itsenäisyyden aika (1917–) > Nopeaa kasvua maailmansotien jälkeen (1945–1970)

Toisen maailmansodan jälkeen talous oli kriisissä. Sotakorvaukset veivät suuren osan vientipotentiaalista, mutta toisaalta vauhdittavat teollistumista. Niihin pohjautuen 1950-luvulla metalliteollisuuden vienti Neuvostoliittoon jatkui kuitenkin lähes ilman kilpailua muista länsimaista. Vienti länteen, etenkin Länsi-Saksaan ja Britanniaan, alkoi kasvaa 1960-luvulla. Länsivientiä vauhdittivat Suomen devalvoinnit 1945 ja 1949, joiden ansiosta dollarin markkakurssi kasvoi 70 prosenttia. Samaan aikaan jälleenrakennus vauhditti kysyntää. Suomen vientituloista 50 prosenttia tuli 1960-luvun alussa metsäteollisuudesta. Vuonna 1961 solmittu Eftan liitännäisjäsenyys vapautti ratkaisevasti ulkomaankauppaa ja piti talouskasvun korkeana koko 1960-luvun. Suhdannevaihtelu oli kuitenkin suurempaa kuin useimmissa Länsi-Euroopan maissa. Vuosina 1966–1968 talouskasvu oli vain hieman yli 2 prosenttia, mikä aiheutti Suomen oloissa korkean, noin 5 prosentin, työttömyyden.
Pääministeri Urho Kekkonen julkaisi vuonna 1952 kirjan Onko maallamme malttia vaurastua?. Siinä hän kantaa huolta Pohjois-Suomen teollistumisesta, jotta asukkaat voisivat pysyä kotiseuduillaan. Tähän tarvittiin Kekkosen mukaan julkisen sektorin väliintuloa, metsäteollisuutta, liikenneolojen parantamista, kaivostoimintaa ja energiantuotantoa.
Kekkosen johtama Maalaisliitto oli valmis tinkimään valtionyhtiöiden liiketaloudellisisita tavoitteista yhteiskunnallisten päämäärien edistämiseksi.
Väestön ammatillisen jakauman muutos vuodesta 1910 vuoteen 1960 mennessä kuvastaa Suomen teollistumista. Maa- ja metsäteollisuuden osuus kaikista ammateista laski 66,9 prosentista 37,9 prosenttiin ja teollisuus- ja käsityöammattien osuus kasvoi 10,3 prosentista 33,6 prosenttiin. 1960-luvulla  viljelijäväestön määrä laski 600 000:lla. Hyvinvointivaltion kansalaisille tarjoamia etuja alettiin laajentaa 1960-luvulla.
Suomen teollisuus oli vuonna 1966 puun varassa ja puujalosteet olivat maan tärkein vientiartikkeli. Kauppatase oli hyvin alijäämäinen, valuuttavaranto supistui ja valtiontalouden maksuvaikeudet jatkuivat.
Itsenäisyyden aika (1917–) > Euroopan unionin aika (1995–)

Suomi liittyi 1995 Euroopan unioniin. EU on ollut ennen muuta taloudellinen liitto, johon Suomen talous on yhä syvemmin integroitunut. Tästä esimerkkejä ovat EMU-maiden yhteinen valuutta euro, yhteinen tullipolitiikka sekä tavaroiden ja pääomien vapaa liikkuminen. EU helpotti myös palvelujen ja ihmisten liikkumista.
Ensimmäisen kymmenen EU-jäsenyysvuoden aikana ulkomaalaiset investoinnit kasvoivat Suomessa selvästi. Virolaista työvoimaa alkoi virrata varsinkin suomalaisille rakennustyömaille noin vuonna 2000. Työluvissa oli viranomaisilla tiukka linja vielä 1990-luvun lopulla. Virosta tuli EU-jäsen 1. toukokuuta 2004 ja työvoiman liikkuvuus Suomeen vapautui.
Vuosituhannen vaihteen osakemarkkinahuumassa monia IT-yrityksiä listautui pörssiin ja ne kasvoivat, kunnes kupla puhkesi. Vuonna 2007 Yhdysvaltojen asuntomarkkinoilta alkanut finanssikriisi laajeni Eurooppaan vuonna 2008. Suomen talous on toipunut kriisistä muuta EU:ta hitaammin. Vuosina 2015-2016 Suomen talouden ennustettiin kasvavan ainoana EU-maana alle prosentin vuosivauhtia.
Länsimaiden Venäjälle asettamat Ukrainan kriisistä johtuvat talouspakotteet huhtikuusta 2014 ja heinäkuusta 2015 alkaen vaikeuttivat Suomen taloustilannetta. Pakoitteiden takia yhdysvaltalaiset yritykset ovat vetäneet suoria investointeja pois myös Suomesta miljoonien eurojen edestä. Pakotteet ovat aiheuttaneet suomalaiselle maataloudelle satojen miljoonien eurojen tulonmenetykset.  Vientitulojen  pienenemisen lisäksi maito- ja lihatuotteiden sekä perunoiden ylitarjonta kotimaisilla markkinoilla aiheutti hintojen laskua.
Kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan helmikuun lopulla 2022, Suomi asemoitui vahvemmin länsimaailmaan. Sen seurauksena osana Euroopan unionin pakoterintamaa sähkön, maakaasun ja kivihiilen tuonti Venäjältä katkaistiin, suomalaiset yritykset menettivät Venäjän (ja Valko-Venäjän) vientimarkkinoina sekä venäläisten kulku Suomeen vaikeutui junalla, lentokoneella, laivalla ja henkilöautolla, jolloin Suomen matkailusektori heikkeni turismitulojen puutteesta.
Maanomistus

Perinteistä keskiaikaista sarkajakoa sovellettiin Suomessa vain etelän tiheään asutuilla viljelysmailla. Muualla oli käytössä lohkojako. Isojako 1700-luvulta alkaen pyrki yhdistämään talojen maat jälleen suuremmiksi kokonaisuuksiksi. Myös metsämaat jaettiin. 1800-luvun puolivälissä uusjaolla yritettiin jälleen koota Talon kaikki tilukset oli sijoitettava yhteen säännöllisenmuotoiseen palstaan. Samalla rajoitettiin tilusten lohkomista elinkelvottomiin osiin perinnönjaon yhteydessä.
Suomen itsenäistyttyä torpparilaki salli torppareiden ja mäkitupalaisten oikeudesta lunastaa vuokra-alueensa. Se laajensi Suomen itsenäistä pienviljelijäluokkaa. Lex Kallio auttoi heitä hankkimaan itselleen lisämaita pientilojensa elinkelpoistamiseksi. Lex Pulkkinen, joka tuli voimaan vuonna 1925, esti metsäyhtiöitä ostamasta kaikkea maanviljelijöiden omistamaa metsää. Toisen maailmansodan aikana pika-asutuslaki ja vuoden 1945 maanhankintalaki Karjalan evakkojen asuttamiseksi lisäsivät pienmaanomistusta. Maanhankintalain nojalla Suomeen syntyi 45 000 uutta maatilaa ja 56 000 asuintilaa.
Nykyisin maatilojen keskipeltoala on noin 43 hehtaaria ja se on kasvamassa entistä suuremmaksi. Silti tilat ovat muuhun Eurooppaan verrattuina pieniä. Vuonna 2014 Suomessa oli 52 775 maatilaa, joista useimmat ovat perhetiloja.
Omavaraistaloudesta kuluttajiksi

Omavaraistalous säilyi pääasiallisena elämänmuotona pitkään varsinkin Suomen maaseudulla. Vanha maatalousyhteisö oli hyvin pitkälle omavarainen, ja niin kauan kuin maatalous oli monimuotoista, ihmiset kuluttivat lähinnä itse tuottamiaan hyödykkeitä.  Kaupasta ostettiin suolaa ja laadukkaita metallituotteita.  Kauppoja oli aluksi vain kaupungeissa. Maaseudulle perustettiin kauppoja 1860-luvulta alkaen. Isännät saivat rahatuloja myös myymällä puutavaraa.
Elämänmuoto alkoi muuttua rajusti toisen maailmansodan jälkeen. Taajamat alkoivat kasvaa, ja rakennemuutos kiihdytti maaltapakoa. Taajamien asukkaat ostivat kaikki hyödykkeet kaupasta. Maatilat erikoistuivat yhden tai korkeintaan kahden eri tuotteen tuotantoon, joka myytiin käytännössä kokonaan jalostukseen, nin että viljatilatkin ostivat valmista leipää.
Vuonna 1920 maataloudesta sai toimeentulonsa 70 prosenttia väestöstä ja teollisuudesta vain 10 prosenttia. Vuonna 2004 maatalous työllisti 4,3 % työllisestä väestöstä ja palveluala on laajentunut muita sektoreita suuremmaksi.
Kirjallisuutta

Erkki Pihkala: Suomalaiset maailmantaloudessa keskiajalta EU-Suomeen. Tietolipas 181, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2001
Aiheesta muualla

Suomen teollisuustuotannon kasvun vuodet Tilastokeskus
Miten Suomi nousi köyhyydestä? Tilastokeskus
An Economic History of Finland EH.net
Finnish economySuomen pankki (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Suomen taloushistoria |
| --- | --- |
 Pankkitoiminnan historia  Rahan historia  Tervakauppa  Verotuksen historia 
 Pula-aika  Toinen maailmansota  1990-luvun lama 
Tervahauta Sammatissa.
Työpäivä päättyy Tampellassa vuonna 1909.
Suomen reaalisen bruttokansantuotteen vuosimuutos 1975-2007
Helsingin Itä-Pasilaan rakennettiin 1970-luvulla ”kompaktikaupunkia”.
Sininen: EU28 Vihreä: Suomi. Reaalisen bruttokansantuotteen vuosimuutos.
Harry Potter ja kuoleman varjelukset

| Harry Potter ja kuoleman varjelukset> Harry Potter and the Deathly Hallows |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  J. K. Rowling
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, lasten- ja nuortenkirjallisuus
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  607, 784
Suomennos
Suomentaja:  Jaana Kapari-Jatta
Kansitaiteilija:  Mika Launis
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  828
ISBN:  978-951-31-4004-5
Sarja: Harry Potter
Edeltävä:  Harry Potter ja puoliverinen prinssi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Harry Potter ja kuoleman varjelukset (engl. Harry Potter and the Deathly Hallows) on brittiläisen kirjailijan J. K. Rowlingin kirjoittaman Harry Potter -kirjasarjan seitsemäs ja viimeinen osa. Se ilmestyi 21. heinäkuuta 2007 päättäen sarjan, joka alkoi vuonna 1997 kirjan Harry Potter ja viisasten kivi julkaisemisen myötä. Romaani jatkaa sarjan tarinaa siitä mihin Harry Potter ja puoliverinen prinssi (2005) jäi, ja huipentuu viimeiseen kohtaamiseen Harry Potterin ja lordi Voldemortin välillä.
Rowling julkisti kirjan lopullisen nimen kotisivuillaan 21. joulukuuta 2006. Nimi paljastettiin hirsipuupelin ratkaisuna. Kirjailijan kustantaja Bloomsbury Publishing vahvisti nimen oikeaksi vielä samana päivänä. Vuonna 2007 Rowlingin kotisivuilla ilmoitettiin myös kirjan julkaisupäivä, 21. heinäkuuta 2007. Kirjan englanninkielisen version kansivaihtoehdot julkistettiin 28. maaliskuuta vuonna 2007. Jaana Kapari-Jatan suomennos ilmestyi 7. maaliskuuta 2008. Kirjan suomenkielinen nimi paljastettiin 13. syyskuuta 2007. Kuten aiemmatkin Potter-kirjat, kirjan kustansi Tammi ja kansikuvan teki Mika Launis.
Juoni > Tausta

Kirjasarjassa seurataan päähenkilö Harry Potteria, joka kamppailee kuuluisuutensa ja normaalien teini-iän vaikeuksien kanssa. Kun Harry oli vauva, lordi Voldemort, mahtava paha velho, murhasi Harryn vanhemmat, mutta katosi yritettyään surmata Harryn. Harry, josta tuli äkillisesti kuuluisa, annettiin hänen jästisukulaidensa (ei-taikovien), Petunia-tädin ja Vernon-sedän, hoitoon.
Viisasten kivessä, 11-vuotias Harry astuu taas taikamaailmaan ja alkaa opiskella Tylypahkan noitien ja velhojen koulussa. Hän ystävystyy siellä Ron Weasleyn ja Hermione Grangerin kanssa. Hän tapaa myös koulun rehtorin, Albus Dumbledoren, ja professori Severus Kalkaroksen, joka inhoaa häntä. Harry kohtaa koulussa Voldemortin useaan kertaan, kun tämä yrittää päästä takaisin ruumiilliseen muotoon. Liekehtivässä pikarissa, Harry joutuu kilpailemaan vaarallisissa Kolmivelhoturnajaisissa. Turnajaisten päätteeksi, Harry todistaa Voldemortin paluun täysiin voimiinsa. Feeniksin killassa, Harry ja hänen ystävänsä taistelevat kuolonsyöjiä, Voldemortin kannattajia, vastaan ja päihittävät heidät täpärästi. Puoliverisessä prinssissä, Harry saa tietää, että Voldemort on luonut kuusi ”hirnyrkkiä” tullakseen kuolemattomaksi. Hirnyrkki on yksilön sielun palanen sullottuna johonkin esineeseen, jotta kun ruumis kuolee, osa sielua jää jäljelle, ja tämä voidaan elvyttää. Kuitenkin hirnyrkin luojan ruumiin tuhoutuessa, tämä joutuu elämään puolielämää ilman aineellista ruumista. Kaksi hirnyrkkiä on jo tuhottu; yhden tuhosi Harry Salaisuuksien kammion tapahtumien aikana, ja toisen Dumbledore hieman ennen Puoliverisen prinssin tapahtumia. Kun Dumbledore palaa retkeltä erään hirnyrkin löytämiseksi, Kalkaros, entinen kuolonsyöjä, murhaa hänet. Harry oli epäillyt Kalkaroksen pysyneen salaa uskollisena Voldemortille. Kirjan lopussa, Harry päättää jättää koulun kesken, löytää ja tuhota loput hirnyrkit, sekä kukistaa Voldemortin lopullisesti.
Juoni > Yhteenveto > Epilogi

Sarjan viimeinen romaani päättyy lyhyeen epilogiin, joka sijoittuu 19 vuotta Voldemortin tuhon jälkeen. Harry ja Ginny Weasley ovat pari ja heillä on kolme lasta: James Sirius, Albus Severus ja Lily Luna. Ronilla ja Hermionella on kaksi lasta, Rose ja Hugo. Perheet tapaavat King’s Crossin asemalla, missä hermostunut Albus on lähdössä viettämään ensimmäistä vuotta Tylypahkassa. Harryn kummipoika, Teddy Lupin, löytyy suutelemassa Billin ja Fleur Weasleyn tytärtä Victoirea junavaunussa. Harry näkee Draco Malfoyn, tämän vaimon ja heidän poikansa Scorpiuksen. Neville Longbottom on nyt yrttitiedon professori Tylypahkassa ja on yhä väleissä Potterin ja Weasleyn perheiden kanssa. Harry lohduttaa Albusta, joka pelkää joutuvansa lajitelluksi Luihuiseen, ja kertoo, että toinen hänen kaimoistaan, Severus Kalkaros, oli Luihuinen ja urhein mies jonka Harry on tavannut. Hän lisää, että lajitteluhattu ottaa lajiteltavan valinnan huomioon, kuten se teki Harryn kanssa. Kirja päättyy sanoihin: ”Arpi ei ollut vaivannut Harrya yhdeksääntoista vuoteen. Kaikki oli hyvin.”
Myynti

Kirja myi Yhdysvalloissa 8,3 miljoonaa kappaletta ensimmäisen vuorokauden aikana rikkoen näin edellisen kirjan Harry Potter ja puoliverinen prinssi 6,9 miljoonalla myydyllä kappaleella tekemän ennätyksen.
Myynti > Ennenaikainen myynti

Kirjaa myytiin vahingossa etukäteen noin viisi kappaletta Nurmeksessa sijaitsevassa S-market Porokylässä 19. heinäkuuta 2007. Kaupan mukaan syynä oli kesäsijaisen tietämättömyys.
DeepDiscount.com toimitti noin 1200 kirjaa yhdysvaltalaisille asiakkailleen etuajassa; jotkut tilaajat saivat sen jo 17. heinäkuuta 2007. Kustantaja sanoo aloittavansa oikeustoimet verkkokauppaa vastaan.
Aiheesta muualla

Harry Potter -fanit sivuston sivu kirjasta
Myllyoja, Markus: Fanit pääsivät viimein uuden Harry Potterin kimppuun Helsingin Sanomat. 20.7.2007. Arkistoitu alkuperäisestä 17.2.2008. Viitattu 20.7.2015.
Lappalainen, Elina: Harry Potter and the Deathly Hallows Savon Sanomat. 23.7.2007. Arkistoitu alkuperäisestä 11.5.2008. Viitattu 20.7.2015.
Ahola, Suvi: Modernin ajan suuri tarina ei ole liian suuri Helsingin Sanomat. 7.3.2008. Arkistoitu alkuperäisestä 16.5.2008. Viitattu 20.7.2015.
Westman, Maija-Liisa: Harry Potter ja kuoleman varjelukset Keskisuomalainen. 8.3.2008. Viitattu 20.7.2015.
Viertola, Mari: Uskollisuusloitsut koetuksella Turun Sanomat. 8.3.2008. Arkistoitu alkuperäisestä 2.1.2015. Viitattu 20.7.2015.
Junkers Ju 88

| Junkers Ju 88 |
| --- | --- |

Tyyppi:  pommikone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Junkers
Suunnittelija:  W. H. Evers ja Alfred Gassner
Ensilento:  21. joulukuuta 1936
Esitelty:  1939
Pääkäyttäjät:  Luftwaffe
Valmistusmäärä:  noin 15 000 
Muunnelmat:  Junkers Ju 188
Junkers Ju 88 oli saksalaisen Hugo Junkersin perustaman Junkers Flugzeug- und Motorenwerke AG:n vuosina 1938–1945 valmistama kaksimoottorinen, kokometallirakenteinen syöksy- ja vaakapommituskone. Kone  suunniteltiin alun perin nopeaksi vaakapommituskoneeksi ja syöksypommitusominaisuudet lisättiin vasta myöhemmin Espanjan sisällissodassa ensimmäisen kerran taisteluihin osallistuneen Junkers Ju 87:n menestyksen innoittamana. Konetta käytettiin koko toisen maailmansodan ajan pommitustehtävien lisäksi raskaana hävittäjänä, yöhävittäjänä, kaukotiedustelukoneena, panssarintorjuntakoneena ja torpedokoneena. Käyttäjinä olivat Saksan ilmavoimien lisäksi Suomen ilmavoimat sekä Romanian, Unkarin, Italian ja Ranskan ilmavoimat. Kone säilytti asemansa kaikilla rintamilla sodan loppuun asti, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä toisen maailmansodan parhaista keskiraskaista pommittajista.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Prototyypistä tuotantoon

Saksan ilmailuministeriö RLM tilasi vuonna 1935 prototyypit Junkersilta, Messerschmittiltä ja Henscheliltä uuden pikapommittajan eli Schnellbomberin valmistusta varten. Saksan valtion hallinnassa Hugo Junkersin erottamisesta lähtien ollut Junkers oli kehittänyt etukäteen lähes valmiin suunnitelman kahta prototyyppiä varten. Lisäksi yhtiö omasi suurempien sarjavalmisteisten kone-erien valmistukseen riittävän tuotantokapasiteetin. Nämä seikat vaikuttivat RLM:n valintaan niin, että Messerschmittin suunnittelema Bf 162 (Messerschmitt Bf 110:n pommittajamuunnos) ja Henschelin suunnittelema Hs 127 hylättiin Junkersin suunnittelemien Ju 85:n ja Ju 88:n tullessa alustavasti valituksi.
Kesällä 1936 RLM hyväksyi lopullisesti suunnitelman Ju 88:sta ja tilasi kolme prototyyppiä, Ju 88 V1, V2 ja V3 (hyväksymättä jääneen Ju 85-suunnitelman pohjalta kehitettiin myöhemmin Ju 88 B:n ensimmäinen prototyyppi). Tunnuksen D-AQEN saanut prototyyppi Ju 88 V1 valmistui loppuvuodesta 1936, ja sen ensilento lennettiin 21. joulukuuta 1936. Prototyyppejä rakennettiin lopulta alkuperäisen kolmen asemesta kymmenen kappaletta, syynä ylimääräisiin prototyyppeihin oli RLM:ltä kesken kehitystyön tullut vaatimus koneen syöksypommituskyvystä. Vaatimuksen johdosta koneeseen oli suunniteltava ja asennettava syöksypommituksen vaatimat laitteet, kuten syöksyjarrut ja oikaisuautomatiikka.
Ensimmäinen syöksypommitusominaisuuksilla varustettu prototyyppi oli Ju 88 V4, varsinaisen sarjakoneen prototyyppi oli Ju 88 V6, tunnus D-ASCY. V6:n ensilento lennettiin 28. kesäkuuta 1938. Ensilennoilla havaittiin syöksypommitusominaisuuden lisäämisen heikentäneen koneen suorituskykyä niin että nopeus ja nousukyky olivat lopulta vain hieman keskinkertaista parempia. Tämä johtui rakenteen vahvistamisesta ja polttoaineen määrän ja aseistuksen lisäämisestä syntyneestä lisäpainosta.  
Ensimmäiset Ju 88 A-0 esisarjakoneet valmistuivat kesällä 1939 ja varsinaiseen sarjavalmistukseen (Ju 88 A-1) päästiin loppuvuodesta 1939. A-sarjan eniten valmistettu versio oli Ju 88 A-4. Myöhemmin kehitettiin raskas hävittäjä/yöhävittäjä, Ju 88 C, yöhävittäjä Ju 88 G sekä yli 60 muuta versiota alatyyppeineen. Kaikkiaan Ju 88-koneita rakennettiin noin 15 000 kappaletta. Valmistajina toimivat useat Junkers-yhtiön tehtaat eri puolilla Saksaa.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Päätuotantoversio, pommituskone Ju 88 A

Versioon tehtiin tuotannon aikana muutoksia vain vähän; ulkoisesti merkittävin muutos oli A-1-alatyypin käyttökokemusten perusteella pidennetty siipi, joka otettiin käyttöön alatyypissä A-5 (A-5 tuli tuotantoon ennen A-4:ää, Jumo 211-moottorien kehityksessä ilmenneiden ongelmien takia). Koneen kärkiväli kasvoi muutoksen myötä noin kaksi metriä, ja koneen vaikeahkoina pidetyt lento-ominaisuudet paranivat siipikuormituksen keventyessä. Alkuvuodesta 1941 saatiin käyttöön Jumo 211F- ja 211J-moottorit, ja varsinaisen päätuotantokoneen A-4:n tuotanto pääsi alkamaan. Tuotantolinjalla A-4:n rinnalla valmistettiin myöhemmin muun muassa nk. tropiikkiversiota A-4/Trop, jota käytettiin lähinnä Välimeren alueella.
Luftwaffe käytti A-versiota ensilinjan pommituskoneena koko toisen maailmansodan ajan. Taistelussa Britanniasta vuonna 1940 Ju 88 osoitti ensimmäisen kerran parhaat puolensa; panssarointi yhdistettynä nopeuteen ja hyviin lento-ominaisuuksiin tekivät siitä vaikean alasammuttavan. Koska Ju 88 oli suunniteltu syöksypommittajaksi, se kykeni pakenemaan hävittäjiä ottamalla lisää vauhtia syöksyssä. Sen heikkous oli heikko puolustusaseistus. Heinkel He 111 ja Dornier Do 17, joiden kanssa Ju 88 muodosti Luftwaffen pommitusvoimien selkärangan, kärsivät etenkin hitautensa vuoksi enemmän tappioita. Myöhemmin päiväpommitusten raskaiden tappioiden seurauksena myös Ju 88:n Britanniaan suuntautuneet lennot tapahtuivat öisin. Ensimmäinen varsinainen päärooli Ju 88:lla oli itärintamalla. Yleisintä ja eniten valmistettua alatyyppiä A-4:ää alkoi saapua yksiköihin keväällä 1941, ja syksyyn 1942 mennessä suuri osa itärintamalla taistelevista yksiköistä oli varustettu Ju 88 -kalustolla.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Ju 88 B

B-versio kehitettiin suunnitteluasteelle vuonna 1936 jääneen Ju 85:n pohjalta. Tarkoitus oli parantaa A-sarjan suorituskykyä entisestään muun muassa koneen nokkaa ja ohjaamon lasitusta muotoilemalla ja moottorien tehoa nostamalla sekä lisäämällä aseistusta. Moottoreina käytettiin BMW 801-tähtimoottoreita. Näillä muutoksilla suorituskyky parani, mutta koska samaan aikaan BMW-moottoreita tarvittiin myös Focke-Wulf Fw 190 -tuotantoon, ilmailuministeriö keskeytti tuotannon esisarjan jälkeen. Osa rakennetuista kymmenestä esisarjakoneesta lähetettiin itärintamalle myöhemmin tiedusteluyksiköiden käyttöön, loput toimivat testialustana kehitettäessä koneen seuraavaa versiota sekä myöhemmin Ju 88:n seuraajaa, Ju 188 -pommittajaa.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Raskas hävittäjä Ju 88 C

Saksan ilmailuministeriön vaatimuksesta Ju 88:sta suunniteltiin raskas hävittäjä, Ju 88 C. Versio pohjautui edeltävään B-muunnokseen. Version ensimmäiset alatyypit muunnettiin A-version koneista poistamalla nokan lasitus ja lisäämällä tilalle aseistusta, tyypillisesti yksi 20 mm tykki ja kolme 7,9 mm konekivääriä. Ju 88 C-4 oli ensimmäinen varsinainen sarjakone, Junkers Jumo 211 B-2-moottoreilla varustettuna. Alkusarjan koneita käytettiin Pohjanmerellä englantilaisten pinta-alusten tuhoamiseen, tosin vaihtelevalla menestyksellä, sekä maataistelukoneena muun muassa Puolan offensiivin aikana sekä myöhemmin itärintamalla. Englantiin suunnattujen yöllä tapahtuvien lentojen alkaessa syksyllä 1940 Ju 88 C:n alatyyppejä otettiin käyttöön yöhävittäjänä. Tämä kannatti, sillä kone osoittautui erinomaiseksi yöhävittäjäksi. Sen toimintamatka oli pitkä, aseistus oli raskas, ja lisäksi koneessa oli tilaa yöllä tapahtuvan toiminnan vaatimille laitteille, kuten tutkalaitteistolle. Ju 88 C:tä käytettiin sekä hyökkäykseen että puolustukseen. Brittiläisiä pommikoneita ammuttiin alas sekä kotikenttiensä läheisyydessä että silloin, kun ne olivat matkalla kohteeseensa.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Kaukotiedustelukone Ju 88 D

Etulinjakäytöstä poistuvan Dornier Do 17 P:n seuraajaksi kehitettiin vuoden 1940 alussa ilmakuvauskameroilla varustettu versio, Ju 88 D, joka oli käytännössä muunnettu A-sarjan koneesta poistamalla syöksyjarrut ja pommiripustimet sekä lisäämällä yksi polttoainesäiliö pommikuiluun. Koneita alkoi saapua tiedusteluyksiköille vuoden 1940 kuluessa. Version tuotanto loppui 1944, mutta koneita käytettiin sodan loppuun asti. Lentoja suoritettiin erityisesti laajoilla merialueilla sekä itärintamalla, joilla etäisyydet olivat pitkiä.