stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Didaktiikka
Didaktiikka tieteenä

Didaktiikka voidaan tiedeluonteeltaan jakaa kahteen osaan, deskriptiseen ja normatiiviseen. Deskriptiivinen didaktiikka on teoriapohjaista tutkimusta, joka tukeutuu empiiris-analyyttiseen tiedekäsitykseen. Deskriptiivinen didaktiikka ei itsessään anna käytännön opetusohjeita. Normatiivinen didaktiikka on sananmukaisesti opetusoppina normatiivinen rakennelma siitä, miten opetus olisi järjestettävä, jotta päästäisiin asetettuihin tavoitteisiin. Normatiivinen didaktiikka pyrkii antamaan mallin siitä millainen on hyvä ihminen ja millaista on hyvä opetus.
Didaktiikan koulukuntia

Henkitieteellinen didaktiikka tavoittelee ihmisen kehittymistä sivistyneeksi kansalaiseksi.
Oppimisteoreettinen koulukunta
Kyberneettis-informaatioteoreettinen didaktiikka
Opetussuunnitelmateoreettinen didaktiikka
Kommunikatiivinen didaktiikka
Didaktinen kolmio

Didaktinen kolmio on Herbartin nimeen liitetty opetuksen (opetusprosessin) perusosien havainnollistaja. Komponentteja on perinteellisesti kuvattu kärkinä: opettaja, oppiaines ja oppilas. Kolmio määrittelee opettajalle kaksi suhdetta oppilaaseen: pedagogisen ja didaktisen. Pedagogisessa suhteessa he ovat kasvattaja ja kasvatettava, joiden välinen suhde muodostuu pedagogiselle kiintymykselle. Didaktisella suhteella opettaja säätelee oppilaan ja oppiaineksen kohtaamista. Pedagoginen suhde mahdollistaa didaktisen suhteen onnistumisen.
Kirjallisuutta

Aebli, Hans: Opetuksen perusmuodot.  ((Zwölf Grundformen des Lehrens: Eine Allgemeine Didaktik auf psychologischer Grundlage, 1983.) Suomennos: Unto Sinkkonen. WSOY kurssikirjat)  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-16689-8
Määttä, Kaarina: Opetustyön perusteet.  (Lapin yliopiston täydennyskoulutuskeskuksen julkaisuja n:o 33)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 1991.  ISBN 951-634-250-7
‎ Didaktinen kolmio
Differenssiyhtälö

Differenssiyhtälö on differentiaaliyhtälön diskreetti analogia. Se siis eroaa differentiaaliyhtälöstä siinä, että yhtälö on määritelty vain joissakin erillisissä pisteissä, hilassa. Yleistajuisemmin sanottuna differenssiyhtälö on yhtälö, jonka tämänhetkinen arvo määräytyy yhden tai useamman edellisen arvon perusteella.
Differenssiyhtälön yleinen muoto on
missä  n\in \mathbb {Z}  ja k ja l ovat kiinnitettyjä kokonaislukuja, joita sitoo ehto  k+l>0. Edellä esitetty on yleistä muotoa. Ensimmäisen asteen differenssiyhtälö määritellään seuraavalla yhtälöllä:
x(n+1)=f(x(n)), missä  n\in \mathbb {Z} . Tällaiset pisteet voidaan myös esittää jonona aloittaen pisteestä  x_{0} seuraavasti:  x_{0},f(x_{0}),f(f(x_{0})),f(f(f(x_{0}))),\dots .
Yksinkertaisia differenssiyhtälöitä ovat esimerkiksi
Terminologiaa

Differenssiyhtälöihin liittyvä terminologia on pitkälti analogista differentiaaliyhtälöiden kanssa. Ellei yhtälö riipu suoraan (eksplisiittisesti) indeksistä  n, yhtälö on autonominen. Yllä olevista esimerkeistä jälkimmäinen yhtälö on autonominen. Yhtälön kertaluku puolestaan on luku  k+l. Esimerkkiyhtälöistä ensimmäinen on 1. kertalukua, kun alempi on toisen kertaluvun yhtälö.
Yhtälöt jaetaan myös homogenisiin ja epähomogenisiin. Ensimmäisen asteen homogeninen differenssiyhtälö on muotoa
 x(n+1)=a(n)x(n),x(n_{0})=x_{0},n\geq n_{0}\geq 0 ja epähomogeninen vastaavasti
 y(n+1)=a(n)y(n)+g(n),y(n_{0})=y_{0},n\geq n_{0}\geq 0. Molemmissa yhtälöissä oletetaan, että  a(n)\neq 0 ja  a(n) ja  g(n) ovat reaaliarvoisia ja määritelty aina, kun  n\geq n_{0}\geq 0.
Käyttö

Differenssiyhtälöille on monia sovelluksia muun muassa insinööritieteiden, fysiikan, kemian ja tietojenkäsittelytieteen aloilla. Erityisesti säätöteoria on tärkeä sovelluskohde differenssiyhtälöille.
Kirjallisuutta

Oppenheim, Alan V.; Willsky Alan S.; with Nawab, Syed Hamid: Signals and Systems, s. 1–957.  Prentice-Hall Signal Processing Series, 1997 (1983).  ISBN 0-13-651175-9
Isaac Peral (A0)

| Isaac Peral |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fore River Shipyard, Quincy, Massachusetts
Kölinlasku:  21. syyskuuta 1915
Laskettu vesille:  27. heinäkuuta 1916
Palveluskäyttöön:  31. tammikuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  18. toukokuuta 1932
Tekniset tiedot
Uppouma:  492 t (pinnalla) 653,8 t (sukellus)
Pituus:  60,0 m
Leveys:  5,8 m
Syväys:  3,40 m
Koneteho:  2 × Nelseco-dieselmoottoria 1 000 bhp 2 ×  sähkömoottoria 480 shp
Nopeus:  10/4,5 solmua
Miehistöä:  24
Aseistus
Aseistus:  4 × 457 mm torpedoputkea 1 × 76 mm kansitykki
Isaac Peral (runkonumero A0) oli Espanjan laivaston vuonna 1916 vesille laskettu ensimmäinen sukellusvene. Alus oli samankaltainen kuin Yhdysvaltain laivaston ensimmäinen kaksirunkoinen sukellusvene USS M-1 (SS-47).
Valmistus

Alus tilattiin 17. helmikuuta 1915 annetun laivastonlain perusteella Fore River Shipyardilta Quincystä Massachusettsista Yhdysvalloista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 21. syyskuuta. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1916 ja otettiin palvelukseen 31. tammikuuta 1917.
Palvelus

Aluksen nimeksi vaihdettiin 1930 O1. Alus poistettiin palveluksesta 18. toukokuuta 1932.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: es:Submarino Isaac Peral (A-0)
Käännös suomeksi
Difluorietikkahappo

| Difluorietikkahappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,2-difluorietikkahappo
CAS-numero:  381-73-7
PubChem CID:  9788
SMILES:  C(C(=O)O)(F)F
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H2O2F2
Moolimassa:  96,036 g/mol
Sulamispiste:  –0,4 °C
Kiehumispiste:  134,2 °C
Tiheys:  1,526 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
  
Difluorietikkahappo (C2H2O2F2) on karboksyylihappo ja etikkahapon fluorattu johdannainen.
Ominaisuudet ja valmistus

Difluorietikkahappo on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Difluorietikkahappo on keskivahva happo ja sen happovakion arvo on 4,6·10−2 mol/dm3. Difluorietikkahappo on vahvempi happo kuin etikkahappo johtuen elektronegatiivisen fluoriatomin aiheuttamasta induktiivisesta efektistä.
Difluorietikkahapon reaktiot ovat karboksyylihapoille tyypillisiä. Alkoholien kanssa se reagoi happokatalyytin läsnä ollessa muodostaen difluoriasetaattiestereitä. Yhdiste voidaan myös kloorata tai bromata, jolloin tuotteena saadaan klooridifluorietikkahappoa tai bromidifluorietikkahappoa.
Difluorietikkahapon synteesiin on useita menetelmiä. Käytettyjä ovat muun muassa tetrafluorieteenin ja ammoniakin reaktiotuotteen hydrolyysi, dietyyliamiinin ja tetrafluorieteenin reaktiotuotteena muodostuvan amidin hydrolyysi ja 1,1-dikloori-3,3-difluori-1-propeenin hapetus kaliumpermanganaatin avulla.
Aiheesta muualla

Difluorietikkahapon käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 18.1.2015.
Dihydro-orotaasi

Malli ihmisen dihydro-orotaasin rakenteesta. Ihmisellä entsyymi on osa kolmen entsyymin kompleksia.
Dihydro-orotaasi on hydrolaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi dihydro-oroottihapon reversiibeliä muodostumista karbamoyyliasparagiinihaposta. Tämä reaktio on osa pyrimidiinien biosynteesiä ja entsyymiä esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin soluissa. Eräissä aitotumaisissa elöissä, kuten nisäkkäissä, dihydro-orotaasi on osa entsyymikompleksia nimeltä CAD, jolla on lisäksi myös kahden muun entsyymin eli karbamoyylifosfaattisyntetaasi II:n ja aspartaattikarbamoyylitransferaasin aktiivisuus. Dihydro-orotaasin EC-numero on EC 3.5.2.3.
Rakenne ja toiminta

Dihydro-orotaasi esiintyy yleensä monomeerina ja dimeerinä. Bakteereilla ja sienillä monomeerin molekyylimassa on noin 40–50 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen sinkki-ioneja ja sinkki-ionit sitoutuvat entsyymiin histidiiniaminohappojen välityksellä. Sinkki-ionien tehtävänä on stabiloida dihydro-orotaasin katalysoiman reaktion välivaiheena muodostuvaa oksianionia. Entsyymin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa entsyymi vastaanottaa karbamoyyliasparagiinihapon aminoryhmältä protonin, mikä tekee aminoryhmästä nukleofiilisemman. Tämän jälkeen aminoryhmä reagoi molekyylinsisäisellä additioreaktiolla elektrofiilisen karboksyylihapporyhmän hiiliatomin kanssa. Näin muodostuu tetraedrimäinen anioninen välivaihe, jonka hajotessa muodostuu dihydro-oroottihappoa ja vettä. Entsyymi kykenee katalysoimaan myös dihydro-oroottihapon hydrolyysiä karbamoyyliasparagiinihapoksi.
Digitaalinen jäämistö

Digitaalinen jäämistö (myös digitaalinen perintö, sähköinen jäämistö) tarkoittaa kuolleen henkilön jälkeensä jättämää digitaalista tietoaineistoa. Verrattuna fyysiseen jäämistöön digitaalinen jäämistö on luonteeltaan dynaamisempaa. Siihen voi kuulua esimerkiksi salasanoja, tiedostoja tai mitä tahansa muuta, mihin on pääsy vain digitaalisessa muodossa.
Nykyaikana yhä suurempi osa elämästä, mukaan lukien pankkitilit, kirjoitukset, valokuvat ja sosiaalinen kanssakäyminen, on siirtynyt aineettomaan, digitaaliseen muotoon. Nämä tiedot sijaitsevat usein medioissa, joita ei omista digitaalisen tiedon omistaja vaan palveluntarjoajat kuten esimerkiksi Google tai Facebook.
Aiheesta muualla > Kirjallisuus

Kangas, Urpo: Digitaalinen jäämistövarallisuus.  Helsinki:  Talentum, 2012.  ISBN 978-952-14-1958-4
Aiheesta muualla > Internetissä

Minna Rosvall: Vainajan tietokoneella voi lymytä vaikka veikkausvoitto  24.3.2015. yle.fi. Viitattu 24.3.2015.
Urpo Kangas: Digitaalinen jäämistövarallisuus YouTube.  19.11.2012. Talentum. Viitattu 20.7.2013.
Heini Larros: Pesänselvittäjän on selvitettävä myös digitaalinen jäämistöomaisuus Suomen laki.  16.11.2012. Talentum. Viitattu 19.7.2013.[vanhentunut linkki]
Ari Mölsä: Kotitietokone on hankala perintökalleus  22.11.2012. YLE. Viitattu 19.7.2013.
Jukka Savolainen: Professori Urpo Kangas: Sähköinen perintömme - teleyrityksille oikeus luovuttaa vainajan digitaalinen jäämistö perikunnalle Credita.  13.03.2013. Edita. Viitattu 19.7.2013.[vanhentunut linkki]
https://www.hs.fi/teknologia/art-2000005882335.html
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Digital estate
Käännös suomeksi
Isinda (Joonia)

| Isinda> Ἴσινδα |
| --- | --- |
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isinda (m.kreik. Ἴσινδα) eli Isindos (m.kreik. Ἴσινδος; lat. Isindus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Isindan historiasta ei tiedetä paljoakaan. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Isinda kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 445/444–416/415 eaa. Muutoin kaupunki tunnetaan vain Stefanos Byzantionlaiselta.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Isindios (Ἰσίνδιος). Joonian isindalaiset perustivat mahdollisesti Pisidiassa sijainneen Isindan kaupungin.
Iroha

Iroha (jap. いろは歌, Iroha-uta, myös 伊呂波 tai 色葉) on japaninkielinen runo, jota on käytetty kana-tavuaakkosten järjestämiseen. Kaikki 47 tavuaakkosta esiintyvät siinä kerran, joten se on täydellinen pangrammi. Iroha on peräisin Heian-kauden alkupuolelta ja se on kirjoitettu viimeistään vuonna 1079, vaikka se lienee todellisuudessa vanhempi. Samalta aikakaudelta tunnetaan myös kaksi muuta muistiapua: Ametsuchi no uta ja Taini-uta, mutta Ametsuchi no uta on käytännössä vain sanaluettelo eikä koherentti runo, toisin kuin Iroha ja Taini-uta. Tutkijat eivät ole yksimielisiä runojen alkuperäisestä tarkoituksesta, mutta niitä käytettiin laajalti muistiapuna kana-aakkoston opettelussa. Irohan korvasi lopulta nykyisin käytössä oleva gojūon-järjestelmä Meiji-kauden keskivaiheilla.
Runo

Varhaisin tunnettu versio Iroha-runosta oli kirjoitettu man’yōgana-tavustolla, joissa käytetään vain kanji-merkkejä. Seuraavassa taulukossa on viisi muotoa runosta: alkuperäinen, arkaainen muoto hiragana-tavuaakkosilla, sen romanisaatio, runo nykymuotoisella japanin kielellä ja sen romanisaatio sekä suurpiirteinen käännös.
| Arkaainen> hiragana | Arkaainen> romanisaatio | Moderni> kanji ja hiragana | Moderni> romanisaatio | Käännös>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| いろはにほへと | i ro ha ni ho he to | 色は匂へど | Iro wa nioedo | Kukkivat kukatkin |
| ちりぬるを | chi ri nu ru wo | 散りぬるを | Chirinuru o | Lopulta kuihtuvat |
| わかよたれそ | wa ka yo ta re so | 我が世誰ぞ | Wa ga yo tare zo | Maailmassamme mikään |
| つねならむ | tsu ne na ra mu | 常ならむ | Tsune naramu | Ei ole ikuista |
| うゐのおくやま | u wi no o ku ya ma | 有為の奥山 | Ui no okuyama | Turhamaisuuden syvät vuoret |
| けふこえて | ke fu ko e te | 今日越えて | Kyō koete | Ylitä tänään |
| あさきゆめみし | a sa ki yu me mi shi | 浅き夢見じ | Asaki yume miji | Eivätkä pinnalliset unet |
| ゑひもせす | we hi mo se su | 酔ひもせず | Ei mo sezu | Enää petä sinua |
Historia ja merkitys

Irohan laatijaa ei tunneta. Perinteisesti sen kirjoittajana on pidetty munkki Kūkaita (k. 835), jonka nimiin on laitettu myös hiragana-aakkoston kehittäminen, mutta Irohan edustama fonologinen järjestelmä on paljon myöhemmältä ajalta, noin 150 vuotta Kūkain kuoleman jälkeen: koska runossa ei ole erillisiä merkkejä tavuille ”e” ja ”ye”, se lienee laadittu noin vuoden 950 jälkeen; myös imayō-runomuodon käyttö on osoitus myöhemmästä alkuperästä. Irohan on myös sanottu olevan mukaelma buddhalaisen Daihatsu nehangyō -sūtran jakeesta. Ensimmäinen tunnettu maininta Irohasta on teoksessa Konkōmyō saishōō kyō ongi vuodelta 1079. Iroha korvasi nopeasti muut muistirunot ja sitä käytettiin yleisesti kana-aakkosten opetteluun Heian-kauden loppupuolelta lähtien. Koska saman tavun kirjoittamiseen saatettiin useinkin käyttää monia erityyppisiä kanamerkkejä, Irohan kaltaisille aakkostoille oli tarvetta. Samalla Iroha edisti japanin kielen ortografian selkiytymistä.
Irohan ja sen käytön yleistymisen merkitys japanin kielen ja kirjoituksen kehitykselle oli ratkaiseva. Sillä oli huomattava rooli lukutaidon leviämisessä, sillä se oli muuttumattomana ja pienenä kirjainluettelona suurien ihmisjoukkojen opittavissa. Se määritteli vielä nykyäänkin käytössä olevat 47 kirjaintyyppiä, lukuun ottamatta myöhemmin lisättyä kirjainta ”n”, ja se myös varmisti periaatteen, jonka mukaan seion- ja dakuon-äänteille ei ole erillisiä kirjaimia (esimerkiksi ”ka” vs. ”ga”) . Sillä oli joitakin huonoja puolia: koska Iroha-äännejärjestelmä säilyi muuttumattomana, se ei pysynyt puhutun kielen äännemuutosten tahdissa ja ajan kuluessa kirjoitettu ja puhuttu kieli loittonivat toisistaan.
Irohaa käytettiin myös länsimaisten aakkosten tavoin. Sitä hyödynnettiin esimerkiksi luetteloissa ja sanakirjoissa sisällön järjestämiseksi. Varhaisimmat Irohaa käyttävät sanakirjat laadittiin jo Heian-kauden loppuvaiheilla: niistä ensimmäinen on Iroha jiruishō, joka kirjoitettiin vuosien 1144–1181 välillä.
Aiheesta muualla

How does the i-ro-ha ordering go? (englanniksi)
Irti Huumeista

Irti Huumeista ry on valtakunnallinen huumetyön vapaaehtois- ja kansalaisjärjestö. Toiminnan tarkoituksena on huumeiden käytön ehkäisy, huumeiden käyttäjien tukeminen käytön lopettamiseksi ja käyttäjien läheisten tukeminen.
Irti Huumeista ry on vuonna 1984 perustettu poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton valtakunnallinen, ehkäisevää päihdetyötä tekevä kansalais- ja vapaaehtoisjärjestö.
Toiminnan tarkoituksena on huumeiden käytön ennaltaehkäisy, huumeiden käyttäjien tukeminen käytön lopettamiseksi, käyttäjien läheisten tukeminen, vaikuttaminen ehkäisevän ja korjaavan huumetyön kehittämiseksi Suomessa ja työskentely rajoittavan huumausainepolitiikan säilyttämiseksi.
Yhdistys tarjoaa asiakaslähtöisiä tuki- ja neuvontapalveluita sekä huumeiden käyttäjien läheisille että käyttäjille. Se tekee ehkäisevää työtä välittämällä tietoa huumeista, riippuvuussairaudesta ja erityisesti huumeriippuvuudesta. Yhdistys kehittää kokonaisvaltaista perhekeskeistä työtä ja toimii huumeriippuvaisten hoidon ja palvelujen kehittämiseksi entistä asiakaslähtöisemmiksi. Yhdistys pyrkii vaikuttamaan sekä ehkäisevän että korjaavan huumetyön kehittämiseen ja osallistuu huumekysymyksiä käsittelevään yhteiskunnalliseen keskusteluun.
Irti Huumeista ry on SOSTEn jäsenjärjestö.
Irti Huumeista ry:llä on alue- ja vapaaehtoistoimintaa 17 paikkakunnalla kautta Suomen. Vapaaehtoistoiminnan toimintamuotoja ovat ehkäisevä päihdetyö, asiakastapaamiset, tukihenkilötoiminta, vertaistukiryhmätoiminta ja auttaminen puhelimen välityksellä.
Kirjallisuutta

Tirronen, Kerttu: Näkökulmia huumekysymykseen: Artikkelikokoelma.  Helsinki:  Irti huumeista, 2001.  ISBN 951-96992-4-4
Korhonen, Ulla ym.: Kannabis: Tietoa vanhemmille.  (2. päivitetty painos)  Helsinki:  Irti huumeista, 2011.  ISBN 978-952-99954-3-1
Dihydropteroaattisyntaasi

Malli Bacillus anthracis-bakteerin dihydropteroaattisyntaasin rakenteesta sitoutuneena inhibiittoriin
Dihydropteroaattisyntaasi on entsyymi, joka katalysoi dihydropteroiinihapon muodostumista p-aminobentsoehaposta ja 6-hydroksimetyyli-7.8-dihydropteriinipyrofosfaatista. Entsyymiä esiintyy bakteereissa, arkeissa, kasveissa ja sienissä. Entsyymi on tärkeä osa foolihapon biosynteesiä. Dihydropteroaattisyntaasin EC-numero on EC 2.5.1.15.
Rakenne ja toiminta

Rakenteeltaan dihydropteroaattisyntaasi on dimeeri tai tetrameeri. Entsyymi vaatii toimiakseen magnesium-ioneja. Dihydropteroaattisyntaasi katalysoi reaktiota SN1-mekanismilla. Ensimmäisessä vaiheessa pyrofosfaattiryhmä irtoaa 6-hydroksimetyyli-7,8-dihydropteridiinipyrofosfaatista ja muodostuu resonanssin stabiloima karbokationi. Magnesiumioni koordinoituu pyrofosfaattiryhmään, mikä tekee siitä paremman lähtevän ryhmän. Magnesiumioneilla voi olla myös rooli pyrofosfaatin irtoamisesta entsyymin anionitaskusta. Dihydropteroaattisyntaasissa tapahtuu tällöin myös rakenteellinen muutos, joka tuo p-aminobentsoehapon lähemmäs aktiivista keskusta. Nukleofiilinen p-aminobentsoehappo reagoi karbokationin kanssa muodostaen dihydropteroiinihappoa.
Koska dihydropteroaattia ei ole eläimillä kuten ihmisillä on se hyödyllinen antibioottien vaikutuskohde. Sulfonamidiantibioottien teho perustuu siihen, että ne sitoutuvat entsyymiin p-aminobentsoehapon sijaan ja estävät täten bakteerien tarvitseman foolihapon biosynteesin. Myös eräät herbisidit kuten asulaami vaikuttavat dihydropteroaattisyntaasin toimintaan inhiboiden sen.
Iskhomakhos

| Iskhomakhos> Ἰσχόμαχος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: n. 460-luku eaa. Ateena
Kuollut: n. 413 eaa.
Puoliso:  Khrysilla
Iskhomakhos (m.kreik. Ἰσχόμαχος, lat. Ischomachus; n. 460-luku–413 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului kaupungin varakkaaseen ylimystöön.
Iskhomakhoksen isä oli maanomistaja ja hän peri tämän omaisuuden. Hänen omaksi omaisuudekseen mainitaan suurimmillaan 70 talenttia. Peloponnesolaissota kuitenkin kutisti omaisuutta huomattavasti, 20 talenttiin. Iskhomakhoksen vaimo oli Khrysilla. Avioliitto solmittiin noin vuonna 436 eaa. Heillä oli kaksi poikaa sekä tytär, joka naitettiin ensin noin vuonna 420 eaa. Epilykos II:lle ja sitten noin vuonna 413 eaa. Kallias III:lle. Pian Iskhomakhoksen kuoltua Kallias III nai Iskhomakhoksen lesken Khrysillan erottuaan ensin tämän tyttärestä, joka oli karannut.
Iskhomakhos tunnetaan ennen kaikkea Ksenofonilta, jonka Talouden taidossa Iskhomakhos keskustelee 14-vuotiaan nuorikkonsa kanssa kotitalouden ja maatilan hoidosta, ja jonka Ksenofon esittää esimerkillisenä henkilönä alalla. Dialogissa Iskhomakhos kertoo Sokrateelle, että hänen menestysreseptinsä oli ostaa viljelemätöntä maata, parantaa se hyväksi ja myydä se huomattavalla voitolla, jolla voi ostaa uutta viljelemätöntä maata. Hän myös kertoo, kuinka oli ohjeistanut nuorta vaimoaan kotitalouden hoidossa.
Antiikin lähteissä esiintyy myös Iskhomakhos, joka tuhlaili rahaa imartelijoihin ja parasiitteihin, sekä Kratinoksen komedian Iskomakhos, joka oli luonteeltaan ahne ja saita. Näitä kumpaakin piirrettä on hankala sovittaa yhtäaikaisesti Ksenofonin kuvaamaan Iskhomakhokseen. Siksi joskus on ehdotettu, että olisi voinut olla myös toinen, nuorempi Iskhomakhos.
Iskuruus

Iskurin rintamerkki vuodelta 1932.
Iskuruus (ven. уда́рничество, udarnitšestvo, уда́рное движе́ние, udarnoje dviženije) oli osa työn tuottavuuden lisäämiseen tähdännyttä sosialistista kilpailua Neuvostoliitossa ja eräissä muissa sosialistisissa maissa. Liikkeen aktiivista osallistujaa kutsuttiin iskuriksi tai iskutyöläiseksi (ven. уда́рник, udarnik).
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen, Komsomolin ja ammattiliittojen ohjaama iskuruus sai alkunsa Moskovan, Leningradin, Uralin ja Donbassin rautatieläisten, tehdastyöläisten ja kaivosmiesten keskuudessa vuosina 1926–1927. Erityisen laajaksi se kehittyi ensimmäisen viisivuotissuunnitelman aikana vuosina 1929–1932. Liikkeen tärkein tavoite oli annettujen tuotantonormien ylittäminen työtehon lisäämisen, työn paremman järjestelyn, koulutustason kehittämisen ja tekniikan hyödyntämisen avulla.
1930-luvun loppupuolella ja toisen maailmansodan aikana iskuruuden korvasivat stahanovilaisuus sekä eräät muut sosialistisen kilpailun muodot. Käsite otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1958, jolloin luotiin kommunistisen työn prikaatien ja iskurien liike. Vuoteen 1975 mennessä iskureita oli Neuvostoliitossa jo 24 miljoonaa eli 26 % kaikista palkkatyöläisistä.
Sosialistiseen kilpailuun osallistuminen ja iskurin arvonimi toi työntekijälle aineellisia palkintoja ja muita etuisuuksia. 1950-luvulta lähtien iskuruudessa pyrittiin korostamaan myös moraalisia ja eettisiä arvoja. Liikkeen kampanjamaisuus byrokraattien ennalta määrittämine saavutuksineen soveltui kuitenkin huonosti monimutkaisten tuotantoprosessien hallintaan. Iskurien määrän kasvu lopulta yli 40 prosenttiin tehdastyöläisistä alensi nimityksen arvoa.
Irakin Kurdistan

Irakin Kurdistan eli Kurdistanin autonominen alue on Irakin pohjoisosassa sijaitseva autonominen hallintoalue. Irakin Kurdistanin hallinnollinen elin on Kurdistanin aluehallitus, ja Irakin perustuslaki on tunnustanut käytännössä 1990-luvulta lähtien olemassa olleen autonomisen alueen vuodesta 2005.
Maantiede ja ilmasto

Irakin Kurdistan sijaitsee maan pohjoisosassa. Se koostuu aluehallinnon päätöksen mukaisesti neljästä (Irakin aluehallinnon mukaan kolmesta) kuvernoraatista Dahuk, Erbil, Halabja ja Sulaimaniyya. Näistä Halabjan maakunta on Kurdistanin itsensä julistama maakunta (2014–). Irakin Kurdistan on vuoristoista aluetta. Vuoret ovat keskimäärin 2 400 metriä korkeita, mutta korkeimmat huiput kohoavat yli kolmeen kilometriin. Alueen läpi virtaavat Sirwan- ja Tigrisjoet sivujokineen. Lämpimimmät kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin lämpötila on yli 40, joskus jopa 50 Celsius-astetta.
Väestö

Kurdistanin alueen hallinnon mukaan Irakin Kurdistanin väkiluku oli vuonna 2017 yhteensä 5,765 miljoonaa. Kurdien lisäksi alueella asuu myös muita kansallisuuksia, kuten assyrialaisia, kaldealaisia turkmeeneja, armenialaisia ja arabeja. Alueen väestön valtaosa harjoittaa sunnalaista islamia ja sen shafi'ilaista koulukuntaa. Alueella on myös kristitty vähemmistö, joka jakautuu useisiin eri kirkkoihin. Muita uskonnollisia vähemmistöjä ovat esimerkiksi jesidit ja kakait. Irakin Kurdistanin virallisia kieliä ovat kurdi ja arabia. Alueella puhuttu kurdin kieli jakaantuu soranin ja kurmandžin murteisiin. Myös arabiaa käytetään ja ymmärretään laajalti.
Vuonna 2012 kehitystasoa kuvaava inhimillisen kehityksen indeksi (HDI) oli Irakin Kurdistanille 0,750 (korkea, tasoltaan Turkin HDI:n luokkaa), mikä on huomattavasti korkeampi kuin koko Irakin HDI (0,694, niukasti keskitason puolella).