stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veren häät

| Veren häät> Bodas de Sangre |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  Federico García Lorca
Kirjoitettu:  1932
Alkuperäiskieli:  espanja
Tyylilaji:  tragedia
Aihe:  sukujen vihanpito
Tapahtumapaikka ja -aika:  Andalusia
Kantaesitys:  1933
Kantaesityspaikka:  Madrid
Veren häät (Bodas de Sangre) on espanjalaisen Federico García Lorcan tragedianäytelmä, joka valmistui 1932 ja kantaesitettiin 1933 Madridissa Teatro Beatrizissa. Sen tarina sijoittuu Andalusiaan ja Lorca tarkoitti sen ensimmäiseksi osaksi näytelmätrilogiasta, joka kuitenkin jäi kesken hänen kuolemansa 1936 takia. Teatterikriitikot kuitenkin usein näkevät Veren häät osana kokonaisuutta, joihin kuuluvat myös Lorcan näytelmät Yerma ja Bernarda Alban talo.
Näytelmässä esiin tulevia teemoja ovat eristäytyneisyys, mustasukkaisuus, korostunut kunniantunto ja ylpeys sekä intohimo.
Eristäytyneisyys tulee esiin Äidin kohdalla, koska hän ei ole poistunut kauas kotoaan 20 vuoteen. Äiti on katkera, koska Felixit tappoivat hänen miehensä ja poikansa. Hän tahtoo pitää huolta, että yhtäkään Felixien perheen jäsentä ei haudata hänen kuolleiden rakkaittensa viereen. Morsian ja Isä asuvat syrjässä, aavikkoseudulla kallioon louhitussa kodissa. Morsian ei myöskään poistu kotoaan, vaan hän hoitaa tyypillisiä 1900-luvun alussa naiselle kuuluneita kotitöitä. Mustasukkaisuus teemana tulee esille Leonardon ja Sulhasen välillä, koska Sulhanen menee Morsiamen kanssa naimisiin. Leonardolla on tunteita Morsianta kohtaan, koska he ovat olleet kihloissa Morsiamen ollessa viisitoistavuotias. Kunniantunto ja ylpeys korostuvat Morsiamen henkilöhahmossa, koska hän sanoo näytelmässä menevänsä naimisiin kunniasta:
“-- Mutta minulla on ylpeyteni. Sen takia menin naimisiin. Ja minä lukitsen itseni sisään sen miehen kanssa, jota minun on rakastettava enemmän kuin ketään.” (s. 37)
Hänelle Sulhasen varallisuus on tärkeää. Sitä korostaa myös Leonardo, koska hänellä ei ollut paljoa rahaa tai omaisuutta:
“-- Kaksi härkää ja kehno talonhökkeli, ei juuri mitään. --” (s. 36)
Intohimo teemana tulee esiin Leonardon ja Morsiamen tunteiden välillä, koska he molemmat yhä rakastavat toisiaan. Morsian yrittää piilottaa tunteensa Leonardoa kohtaan, koska on juuri menossa naimisiin, mutta antaa niille lopulta periksi.
Juoni

Tarina kertoo kahdesta keskenään riidoissa olevasta suvusta. Toisen suvun viimeinen miesperillinen rakastuu tyttöön, jonka tiedetään seurustelleen Leonardon, vihollissuvun ainoan miehen kanssa, joka ei ole vankilassa. Vastoin parempaa tietoaan sulhasen äiti antaa luvan heidän avioliitolleen. Häiden aattona tyttö kuitenkin antautuu Leonardolle, joka on kaiken lisäksi naimisissa. Hääpäivänä he pakenevat yhdessä metsään, josta sulhanen ystävineen heitä etsii. Tässä vaiheessa näytelmä muuttuu ekspressiiviseksi: Kuun ja Kuoleman allegoriset hahmot ilmestyvät. Leonardo ja sulhanen surmaavat toinen toisensa. Morsian palaa sulhasen äidin luo ja seuraa heidän keskeisensä välienselvittely.
Henkilöt

Sulhasen äiti. Vihaa teräaseita ja varsinkin puukkoja, sillä hänen miehensä sekä esikoispoikansa murhattiin. Pelkää poikansa puolesta, sillä tämä on ainoa yhä elossa oleva läheinen. Tietää Morsiamen entisestä suhteesta Leonardon kanssa, mutta ylläpitääkseen poikansa onnellisuuden, hän pitää tiedon itsellään.
Asuu isänsä kanssa kallioon hakatussa talossa kaukana muista. Ei halua mennä Sulhasen kanssa naimisiin, ja rakastaa sen sijaan Leonardoa. Ollut entisessä suhteessa Leonardon kanssa, muttei voinut pysyä tämän kanssa yhdessä Leonardon huonon taloudellisen tilanteen vuoksi. On Sulhasen ja Leonardon kiistan keskipisteenä.
Leonardon vaimon äiti. Asuu Leonardon kanssa ja auttaa hoitamaan tämän lasta. Näkee Leonardon tekosyiden lävitse. Hänellä on vanhanaikainen näkemys naisten roolista yhteiskunnassa.
Leonardon vaimo ja Morsiamen serkku. Hänellä on Leonardon kanssa lapsi ja odottaa toista lasta. 
Leonardo on vaimolleen uskoton.
Morsiamen talon Palvelijatar. Morsiamen kanssa läheinen, vaikka Morsian kuitenkin kohtelee häntä kylmästi. Yrittää suojata Morsianta Leonardolta, sillä tietää heidän tunteistaan toisiansa kohtaan.
Asuu Äidin naapurissa. Kertoi alunpersin Äidille Leonardon ja Morsiamen entisestä suhteesta. On Äidin kanssa hyvissä väleissä.
Tyttöjen tarkkaa määrää ei tule näytelmässä esille. Esiintyvät usein uutistentuojina. Heidän toistuva pohdiskelu tulevaisuuksistaan tuo esille Garcia Lorcan kritiikin naisten oikeuksista maaseudulla.
Felixin perheen ainoa jäsen, joka ei ole vankilassa. Näytelmän pääantagonisti. Rakastaa Morsianta, ja oli tämän kanssa kihloissa, mutta Morsian erosi hänestä hänen taloudellisen tilanteensa vuoksi. On onnettomassa avioliitossa Morsiamen serkun kanssa. Leonardo on luonneltaan mahtaileva.
Morsiamen sulhanen. Varakas ja hyveellinen nuori mies. Sukunsa ainoa eloonjäänyt miespuolinen henkilö. Morsianta muutama vuosi nuorempi. Hänen sukunsa omistaa viinitarhan.
Odottaa kärsimättömänä häitä, sillä haluaa yhdistää hänen ja sulhasen omaisuuden. Haluaa miespuolisia lapsenlapsia työskentelemään pellolleen. Hänen vaimonsa on kuollut useita vuosia sitten.
Personifioitu nuorena puunhakkaajana. Hyvin verenhimoinen. Henkilönä erittäin symbolinen. Valaisee Leonardoa ja Morsianta estääkseen heidän pakonsa.
Esiintyy Leonardon ja Morsiamen karatessa. Näytelmän henkilöluettelossa paljastetaan kuolemaksi. Odottaa innoissaanLeonardon ja Sulhasen kuolemaa.
Kolme puunhakkaajaa, jotka esiintyvät vain kerran näytelmän aikana. He toivovat Leonardon ja Morsiamen selviävän.
Esiintyvät muutamassa kohdassa näytelmää taustahahmoina. Ei keskeistä roolia näytelmässä.
Symboliikka

Veren häissä kuu symboloi Leonardon ja morsiamen yllä olevaa yhteiskunnan varjoa, joka hallitsee heidän suhdettaan. Kuulla, kuten yhteiskunnallakin, on monia eri kasvoja. Tämä symboloi yhteiskunnan suhtautumista erilaiseen, normien vastaiseen elämäntapaan. Morsiamen halu elää naimatonta elämää tuo esiin kuun, eli yhteiskunnan pahat puolet. Kuu symboloi myös kostoa: ”Auki katot ja ihmisrinnat, minä haluan lämmitellä! - - tänä yönä veri on punaava poskipääni - - ” (s. 59). Vaikka ihminen yrittäisi mitä tahansa, hän ei pääse pakoon yhteiskunnan varjoa.
Ratsu symboloi Leonardoa ja hänen haluaan olla villi ja vapaa: ”Voi suuri ratsu, se ei halunnut vettä! - - aamunkoin ratsu” (s. 21). Leonardo kapinoi perinteistä elämän kiertokulkua, eli vettä, vastaan, mutta palaa silti aina öisiltä retkiltään aamun koittaessa. Hänen täytyy pitää avioliittoa uhmaavat tekonsa salassa. Valheet uhkaavat kuitenkin paljastua samoin kuten ratsun kengätkin putoavat: ”- - olen panettanut uusia kenkiä hevoselle ja aina ne putoavat siltä.” (s. 22). Kuten ratsu, Leonardokin tahtoisi olla villi ja vapaa, mutta yhteiskunnan odotukset kahlitsevat hänet paikoilleen.
Veri symboloi sukuvihan periytymistä Felixien ja sulhasen perheiltä heidän pojilleen, eli Leonardolle ja sulhaselle: ”Veren hetki on taas tullut” (s. 56). Se saa miehet toimimaan väkivaltaisesti ja kohtuuttomasti, mikä johtaa molempien miesten traagiseen kuolemaan: ”Mutta heidän verensä vuotavat yhteen ja heistä tulee kuin kaksi tyhjää ruukkua, kaksi kuivunutta puroa” (s. 58). Tämä on ironista, sillä punainen väri symboloi rakkautta, jota morsian ei tule koskaan kokemaan uudelleen.
Elokuvasovitus

Carlos Saura ohjasi 1981 näytelmän pohjalta flamenco-tanssikoreografiaan perustuvan elokuvan Veren häät.
Kirjallisuutta

Veren häät ja muita näytelmiä.  (suom. Pentti Saaritsa)  Otava, 1977.
Espanjan Italian ja Portugalin kirjallisuus. Toim. Merja Vannela. Kirjastopalvelu 1989
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Blood Wedding (play)
Käännös suomeksi
Veräjällä

| Veräjällä (Portaan kylästä) |
| --- | --- |

Nimi:  Veräjällä (Portaan kylästä)
Tekijä:  Albert Edelfelt
Valmistumisvuosi:  1889
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  68,5  cm
Leveys:  84,5  cm
Kokoelma:  Turun taidemuseo
Sijainti:  Turun taidemuseo
Veräjällä on Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1889. Se on maalattu Tammelan Portaassa Hämeessä taiteilijan osuttua Portaan hämäläiskylään etsiessään maalausten aiheita vaelluksillaan Tammelan Saaren kartanosta käsin, joka oli taiteilijan puolison Ellen de la Chapellen kotipaikka. Maalauksessa nähdään mäen rinteessä rivi aittoja, veräjä ja mekkopukuinen ukko viikatteineen ja tuohikontteineen. Maalausta on pidetty ensimmäisenä impressionistisen ulkoilmamaalauksen kokeiluna Suomessa ja se oli esillä Pariisin näyttelyssä 1890 yhdessä niin ikään Tammelassa maalatun teoksen Kaukolanharju auringonlaskun aikaan (1889–1890) kanssa. Maalaus kuuluu Turun Taidemuseon kokoelmiin.
Ateneumin kokoelmissa on Edelfeltin tekemä ajoittamaton teoksen osaluonnos, tussilla ja lyijykynällä toteutettu Hämäläinen heinämies.
Kirjallisuutta

Vid grinden (Portas by) Albert Edelfelts brev. Elektronisk brev- och konstutgåva (Albert Edelfeltin kirjeet. Elektroninen julkaisu).  2014−2020. Maria Vainio-Kurtakko & Henrika Tandefelt & Elisabeth Stubb, Svenska litteratursällskapet i Finland. (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Kojonen, Irmeli: Edelfeltin jalanjäljissä matkailukotimaassa.fi.  5/2012. Menuetti Group. Viitattu 25.5.2013.
Sioule

| Sioule |
| --- | --- |
 Sioulen mutka Queuillessä, Puy-du-Dômen departementissa
Alkulähde:  Lac de Servières  45°39′14″N, 2°52′04″E
Laskupaikka:  Allier, La Ferté-Hauterive  46°21′56″N, 3°19′18″E
Maat:  Ranska
Pituus:  420,7 km
Alkulähteen korkeus:  1093 m
Virtaama:  163,7 m³/s
Valuma-alue:  2458 km²

Sioule on Allier'n sivujoki Ranskan keskiylängön pohjoisosassa. Se alkaa Lac de Servièresistä Monts Doren alueelta, josta se virtaa ensin pohjoiseen, myöhemmin Menat'n sivuutettuaan koilliseen.  Se on 163,74 kilometriä pitkä, ja se kulkee Puy-de-Dômen ja Allier'n departementtien alueilla. Suurimman osan matkastaan se kulkee Combraillesin seudulla. Sioule laskee Allier-jokeen La Ferté-Hauterivessä, 219 metrin korkeudella meren pinnasta, Saint-Pourçain-sur-Sioulen koillispuolella.
Nimen alkuperä

Joen nimen oksitaaninkielinen alkumuoto on Siula. Tämä nimi esiintyy useita kertoja Pontgibaud'sta kotoisin olleen kirjailija Benezet Vidalin teoksissa. Hänen romaanissaan Jan Combralha tällä joella  on tärkeä merkitys.
Maantiede

Sioule on 163,7 kilometrin pituinen. Se kulkee muun muassa Saint-Bonnet-près-Orcivalin, Pontgibaudin, Olbyn, Châteauneuf-les-Bainsin, Ébreuilin ja Saint-Pourçain-sur-Sioulen kautta ja laskee Allier-jokeen lähellä viimeksi mainittua.
Vuonna 1968 Siouleen rakennettiin 63,5 metrin korkuinen pato, Barrage des Fades. Sen taakse muodostui 385 hehtaarin laajuinen patoallas, johon mahtuu vettä 69 miljoonaa kuutiometriä.. Jo aikaisemmin oli Queuilleen vuonna 1905 rakennettu pato.  Nämä padot mahdollistavat vesivoiman käytön sähköenergian tuotantoon.
Hieman Barrage des Fadesista alavirtaan Sioulen yllä kulkee 133 metrin korkuinen rautatien viadukti, Viaduc ferroviaire des Fades joka vuoteen 1973 saakka oli maailman korkein laatuaan. Nykyisin ennätystä pitää hallussaan 200 metrin korkuinen Mala Rijekan viadukti Montenegrossa.
Sivujoet

Siouleen laskee 64 sivujokea, joista suurimmat virran suunnassa lueteluina ovat:
Gorce
Sioulot (vasemmalta), yhtyy Siouleen Olbyssä
confluent à Olby)
Miouze
Tourdoux
Sioulet (laskee Fabes-Besserven tekojärveen) ;
Saunade
Coli (laskee Fades-Besserven tekojärveen)
Chalamont (laskee Fades-Besserven tekojärveen)
Verdun
Gourdonne (rajana Puy-de-Dômen ja Allier'n departementtien välillä)
Cèpe
Veauce
Bouble (vähän ennen Saint-Pourçain-sur-Sioulea)
Gaduet
Douzenan.
Hydrologia > Sioule Saint-Pourçainissa

Sioulen valuma-alueen pinta-ala on 2458 neliökilometriä. Sen keskimääräinen virtaama Saint-Pourçain-sur-Sioulen kohdalla, laskettuna 55 vuoden ajalta 1967–2021, on 24,30 kuutiometriä sekunnissa.
Joen virtaama on suurimmillaan talvikaudella joulukuusta huhtikuuhun, helmikuussa keskimäärin 45,6 m3/s, ja pienimmillään elokuussa, keskimäärin 7,48 m3/s.
| Sioulen keskivirtaama Saint-Pourçain-sur-Sioule eri kuukausina |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuukausi |  |  |  | m3/s |
| Tammikuu | Tammikuu |    | 40,40 | 40,40 |
| Helmikuu | Helmikuu |    | 45,60 | 45,60 |
| Maaliskuu | Maaliskuu |    | 34,30 | 34,30 |
| Huhtikuu | Huhtikuu |    | 28,20 | 28,20 |
| Toukokuu | Toukokuu |    | 28,70 | 28,70 |
| Kesäkuu | Kesäkuu |    | 20,30 | 20,30 |
| Heinäkuu | Heinäkuu |    | 9,54 | 9,54 |
| Elokuu | Elokuu |    | 7,48 | 7,48 |
| Syyskuu | Syyskuu |    | 10,80 | 10,80 |
| Lokakuu | Lokakuu |    | 13,90 | 13,90 |
| Marraskuu | Marraskuu |    | 20,70 | 20,70 |
| Joulukuu | Joulukuu |    | 33,80 | 33,80 |
Hydrologia > Pienimmät virtaamat

Keskimäärin kerran viidessä vuodessa Sioulen virtaama pienenee siinä määrin, että kolmena peräkkäisenä päivänä se on keskimäärin vain 1,8 kuutiometriä sekunnissa.
Hydrologia > Tulvat

Sioulessa esiintyy toisinaan huomattavia tulvia. Keskimäärin joka toinen vuosi joen virtaama saavuttaa arvon 200 m3/s ja joka viides vuosi arvon 300 m3/s. Viimeksi mainittu vastaa suunnilleen Seinen keskimääräistä virtaamaa Pariisin kohdalla. Kerran kymmenessä vuodessa Sioulen virtaama ylittää arvon 370 m3/s, kerran 20 vuodessa arvon 370 m3/s ja kerran 50 vuodessa jopa arvon 530 m3/s. Suurin mitattu hetkellinen virtaama Saint-Pourçain-sur-Sioulen kohdalla on ollut 580 m3/s 1. toukokuuta 1983, kun taas suurin keskivirtaama yhden vuorokauden aikana on ollut 449 m3/s 22. toukokuuta samana vuonna.
Hydrologia > Sademäärä ja ominaisvirtaama

Vuotuinen sademäärä Sioulen valuma-alueella on keskimäärin 313 millimetriä, mikä vastaa suunnilleen koko Ranskan keskiarvoa. Neliökilometrin alueella sataa keskimäärin 9,9 litraa vettä sekunnissa.
Eläimistö

Muutamat eläimet kuten saukko, majava ja lohi olivat välillä jo hävinneet Sioulesta mutta ovat viime aikoina palanneet. Joen patoihin Pontgibaud'ssa ja Queuillessä on tehty rakenteita, jotka mahdollistavat saukkojen liikkumisen.
Joen keskijuoksulla Châteauneuf-les-Bainsin ja Ébreuilin välillä yleisin kalalaji on taimen, joka muodostaa 50 % kaikkien kalojen yhteenlasketusta yksilömäärästä. Toisella sijalla on jokibarbi. Pongibaud'n ja Faden padon välillä kaksi yleisintä kalalajia ovat taimen ja ahven. Jenzat'n alapuolella yleisin on nokkasärki.
Jokivarren jyrkillä rantakallioilla ja -törmillä Château-Rocher'n ja Chouvignyn välillä pesivät muuttohaukat ja huuhkajat.
Nähtävyyksiä

Sioulen varrella on useita nähtävyyksiä ja mielenkiintoisia kohteita:
Queillen meanderi (ransk. Le méandre de Queulle), huomiota herättävä joen mutka eli meanderi Queuillen kunnan alueella. Meanderi näkyy kokonaisuudessaan Paradisin näkötornista Queillen kylän läheisyydestä. Koska joessa noin kilometrin päässä Queuillestä alavirtaan on pato, meanderissa on aina runsaasti vettä.
Fadesin viadukti (ransk. Viaduc des Fades), Ranskan korkein rautatieviadukti, jonka pohjoispää sijaitsee Sauret-Besserven, eteläpää Les Ancizes-Compsin kunnassa.
Château-Rocher, 1000-luvun lopulla rakennettu linna Saint-Rémy-de-Blot'n kunnassa. Bourbon-sukuisen Archambaud IV:n rakennuttama linna hallitsee näkymiä Sioulen näkymiä Menat'n sillan läheisyydessä Menat'n kunnassa, ja sieltä käsin aikoinaan vartioitiin Auvergnen ja Bourbonnais'n välistä rajaa.
Menat'n silta (ransk. Pont de Menat), ainoa Soulen ylittävä silta Ébreuilin ja Châteauneuf-les-Bainsin välisellä osuudella. Silta rakennettiin 1000-luvulla, jolloin Sioule oli kulkureittinä Auvergnen ja Bourbonnais'n välillä.
Menat'n romaanistyylinen clunyläinen luostari
Sioulen solat, joissa joki kulkee 5 kilometrin matkan kapeassa solassa, jota molemmilta puolilta reunustavat jyrkkärinteiset rantakalliot. Jokea myötäilevä tie alittaa tunnelissa yhden kallioista.
Chouvignyn linna
Saint-Quintinin linna Saint-Quintin-sur-Sioulessa joen oikealla rannalla lähellä Ébreuiliä.
Pyhän Leodegarin kirkko (ransk. Église Saint-Léger), romaanistyylinen luostarikirkko Ébreuilissä.
Rochefortin linna, joka hallitsee joen vasemman rannan näkymiä Ébreuilin alapuolella.
Rouzat'n ja Neuvialin viaduktit, jotka ylittävät Siouleen sen oikealta puolelta liittyvän laakson. Ne rakennettiin vuonna 1869 Eiffel-yhtiön suunnittelemina, ja ne on luokiteltu historiallisiksi muistomerkeiksi.
Matkailu ja urheilu

Sioulen laaksossa kulkevat merkityt vaellusreitit GR 30, GR 33, GR 441 ja GR 463. Niihin liittyvät lyhemmät ulkoilureitit, jotka kulkevat osittain samoja polkuja pitkin. Yksi sellainen johtaa Ébreuilistä Lazizolleen, kulkee Chovignyn linnan ohi ja Veaucen metsäisen laakson kautta.  Toinen reitti seuraa Rouzat'n solia ja jatku Bellenavesin tasangon kautta Charroux'n keskiaikaiseen kylään.
Sioule tunnetaan myös kalastusmahdollisuuksistaan. Siitä saadaan muun muassa taimenta.
Sioulella harrastetaan kajakkimelontaa. Suosittuja melontareittejä ovat:
2 kilometrin pituinen osuus Pontgibaudin sillalta Péchadoiren myllylle.
21 kilometrin pituinen osuus Péchadoiresta Bouchet'n sillalle.
50 kilometrin pituinen osuus Queuillen padolta Rouzat'han, mistä turistien suosiossa on varsinkin Menat'n ja Chouvignyn välinen osuus.
Myös Sioulen sivujoen Sioulot'n seuraavat osuudet ovat suosittuja kajakkimelontareittejä:
9 kilometrin pituinen osuus tien D 987 sillalta tien D 19 sillalle ja
11 kilometrin pituinen osuus tien D 19 sillalta Pontaumuriin, Combraillesin solaan.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Sioule
Sioule lähellä Châteauneuf-les-Bainsiä.
Château-Rocher.
Menat'n silta
Sioule Ébreuilissä.
Käännös suomeksi
Janne Vermasheinä

Janne Johannes Vermasheinä (s. 13. tammikuuta 1970 Kouvola) on suomalainen arvokisauimari ja moninkertainen Suomen-mestari.
Vermasheinä kilpaili Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa Suomen joukkue ui maansa ennätyksen 3.25,47 mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. Hän kilpaili vapaauintimatkoilla MM-kilpailuissa 1991 sekä EM-kilpailuissa 1989 ja 1991 mutta jäi alkuerissä sijan 20 heikommalle puolelle. Suomen-mestaruuden hän voitti vapaa- ja perhosuintimatkoilla 50 metrin radalla 15 kertaa sekä lyhyellä radalla viisi kertaa vuosina 1987–1992. Suomen-ennätyksiä hän paransi useasti. Kotimaassa Vermasheinä edusti Vantaan Uimareita, Uintiklubi ÅSK:ta, Poseidonia ja Nummelan Kisaajia.
Suomen-mestaruudet > Pitkä rata

50 metrin vapaauinti: 1987, 1988, 1989, 1990, 1991
100 metrin vapaauinti: 1987, 1988, 1989, 1990
50 metrin perhosuinti: 1989, 1990, 1991, 1992
100 metrin perhosuinti: 1989, 1991
Suomen-mestaruudet > Lyhyt rata

50 metrin vapaauinti: 1988, 1989
100 metrin vapaauinti: 1989
50 metrin perhosuinti: 1990
100 metrin perhosuinti: 1988
Henkilökohtaiset ennätykset

50 metrin perhosuinti 25,40 (vuonna 1991)
100 metrin vapaauinti 51,87 (vuonna 1990)
100 metrin perhosuinti 56,00 (vuonna 1991)
Vesikontiaiset

| Vesikontiaiset |
| --- | --- |
 Venäjänvesikontiainen (Desmana moschata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Soricomorpha
Heimo::  Kontiaiset Talpidae
Alaheimo::  Kontiaiset Talpinae
Tribus::  Vesikontiaiset Desmanini  Thomas, 1912
Katso myös
   Vesikontiaiset Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesikontiaiset eli vesimaamyyrät (Desmanini) on kontiaisten eli maamyyrien heimoon kuuluva tribus. Sitä on aiemmin pidetty myös alaheimona (Desmaninae) tai omana heimonaan (Desmanidae). Siihen kuuluu kaksi lajia, jotka ovat kookkaimpia nykyisin elävistä kontiaisista. Molemmat lajit elävät vedessä ja kaivavat tunnelinsa jokien törmille.
Vesikontiaiset ovat sopeutuneet vesielämään. Niiden kuono on litteä ja raajoissa on räpylät. Lisäksi lajeilla on pitkä häntä ja vettä hylkivä turkki.
Tribukseen kuuluvat seuraavat suvut ja lajit:
Suku Desmana
Venäjänvesikontiainen eli piisamimaamyyrä (Desmana moschata)
Suku Galemys
Pyreneidenvesikontiainen eli vesimaamyyrä eli pyreneidenvesimaamyyrä (Galemys pyrenaicus)
Lajeista pyreneidenvesikontiainen elää nimensä mukaisesti Pyreneiden niemimaalla ja venäjänvesikontiainen lähinnä Venäjän Euroopan puoleisissa osissa sekä Ukrainassa ja Kazakstanissa Donin, Volgan ja Uraljoen varsilla. Venäjänvesikontiaista on lisäksi istutettu turkiseläimeksi Euroopan Dneprille.
Kuvia

Galemys pyrenaicus
Desmana moschata
HMS Versatile

| HMS Versatile |
| --- | --- |
 HMS Versatile ja muita saattajaosasto B7:n aluksia

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company, Hebburn
Kölinlasku:  31. tammikuuta 1917
Laskettu vesille:  21. elokuuta 1917
Palveluskäyttöön:  29. marraskuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x 4"/L45 (102 mm) QF Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Versatile (viirinumerot F29 (lokakuu 1917), G10 (maaliskuu 1918-syyskuu 1919), D32 (1920-1940) ja I32 (1940-)) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1917 vesille laskettu Amiraliteetin V-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 9. tilausta Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnistä, missä köli laskettiin 31. tammikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta ja se valmistui 11. helmikuuta 1918.
Palvelus

Vuoden 1919 keväällä Atlantin laivastoon muodostettiin 1. hävittäjälaivue, johon myös Versatile liitettiin. Laivueen johtoaluksena oli HMS Wallace ja toisen viirikön johtoaluksena HMS Valorous. Vuonna 1921 laivueista muodostettiin uusia pienempiä laivueita, jolloin Versatile pysyi edelleen Wallacen johtamassa 1. laivueessa.
Euroopan sotatoimien päätyttyä alus siirrettiin reserviin. Se sijoitettiin 1947 poistolistalle ja alus myytiin 1949 romutettavaksi BISCOlle. Alus saapui hinattuna Grantoniin romutettavaksi.
Veripunakämmekkä

| Veripunakämmekkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Vaarantunut
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Suku::  Liuskakämmekät Dactylorhiza
Laji::  incarnata
Alalaji::  cruenta
Kolmiosainen nimi
 Dactylorhiza incarnata subsp. cruenta  (O.F. Müll.) P.D. Sell 
Synonyymit
 Orchis cruenta O.F.Müll.  Dactylorhiza cruenta (O.F.Müll.) Soó 
Katso myös
   Veripunakämmekkä Wikispeciesissä   Veripunakämmekkä Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Veripunakämmekkä eli verikämmekkä (Dactylorhiza incarnata subsp. cruenta) on liuskakämmeköihin kuuluva, lähinnä Pohjois-Euroopassa tavattava punakämmekän alalaji. Suomessa alalajia tavataan harvinaisena ja se on rauhoitettu luonnonsuojelulailla Ahvenanmaata lukuun ottamatta.