stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannu Penttilä (yritysjohtaja)

Hannu Erkki Olavi Penttilä (s. 29. huhtikuuta 1953 Pori) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Stockmannin toimitusjohtaja elokuun 2014 lopulle. Hän on syntyjään Porista ja koulutukseltaan juristi. Penttilä tuli Stockmannin palvelukseen työvoimaministeriöstä vuonna 1978, siirtyi Tapiolan tavaratalon päälliköksi 1985, Helsingin tavaratalon johtajaksi 1986 ja tavarataloryhmän johtajaksi 2001. Hänestä tuli yhtiön varatoimitusjohtaja vuonna 1994, kunnes aloitti toimitusjohtajana 1.3.2001.
Penttilällä on lukuisia luottamustoimia:
Keskinäinen Vakuutusyhtiö Kalevan hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1995
Nokian Renkaat Oyj Abp:n hallituksen jäsen vuodesta 1999
Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varman hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2001
Luottokunnan hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2001 sekä varapuheenjohtaja vuodesta 2007
keskuskauppakamarin hallituksen jäsen vuodesta 2002 sekä puheenjohtaja vuodesta 2007
Suomen Messusäätiön hallituksen jäsen vuodesta 2003
East Office of Finnish Industriesin hallituksen jäsen vuodesta 2008
Helsingin yliopiston alumniyhdistyksen valtuuskunnan jäsen vuodesta 2012.
Penttilän suosikkiharrastus on jääkiekko, ja hän on myös HC Ässät Pori Oy:n hallituksen jäsen vuodesta 2009. SM-liigan yhtiökokous valitsi Penttilän SM-liigan uudeksi puheenjohtajaksi 22.2.2012.
Hannu Penttilä valittiin Suomen suurten pörssiyhtiöiden toimitusjohtajista parhaaksi sijoittajaviestijäksi vuonna 2009. Penttilä palkittiin ruotsalaisen analyysiyhtiön Regin tekemässä IR Nordic Markets -vertailututkimuksessa. Hopean vei Konecranesin toimitusjohtaja Pekka Lundmark ja pronssin Wärtsilän Ole Johansson. Regin mukaan ratkaisevia kriteereitä parhaita toimitusjohtajia valittaessa olivat heidän julkinen esiintymisensä ja luotettavuutensa.
Penttilän ansiotulot kunnallisverotuksessa 2006 olivat 3,7 miljoonaa euroa ja kunnallisvero noin 650 000 euroa. Hän oli vuonna 2006 kolmanneksi suurin Espoon kunnallisverojen maksaja Fortumin Tapio Kuulan sekä Nokian ja Shellin Jorma Ollilan jälkeen.
Hannu Penttilä on jäätyään eläkkeelle Stockmannin toimitusjohtajan tehtävästä vähitellen luopunut edellä mainituista luottamustehtävistä ja toisaalta saanut uusia luottamustehtäviä. Jääkiekon SM-liigan puheenjohtajuuden hän jätti vuoden 2013 lopulla, Porin Ässien hallituksen syksyllä 2015 ja Nokian Renkaat Oyj:n hallituksen keväällä 2016.
Hänet valittiin L-Fashion Group Oy:n (Luhta) hallitukseen keväällä 2015, Lasten Päivän Säätiön hallituksen puheenjohtajaksi vuoden 2017 alusta ja Emil Cedercreutzin säätiön hallituksen puheenjohtajaksi maaliskuussa 2017.
Hän on hallitusammattilaisten (DIF)jäsen.
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomien hakukone tuloista ja varallisuudesta – Hannu Penttilä 1999–2006
Perimätieto

Perimätieto tarkoittaa suullisesti sukupolvelta toiselle siirtynyttä tietoa tai perinnettä. Suullisesti periytyvän perimätiedon ongelmana on se, että kukin henkilö voi muistaa tapahtumat eri tavoin ja muokata ne haluamansa kaltaisiksi, jolloin totuus ja taru sekoittuvat toisiinsa.
Australian alkuperäisasukkaiden kertomat tarinat Budj Bimin alueen tulivuorenpurkauksesta saattavat olla maailman vanhinta suullista perimätietoa. Budj Bimin purkauksesta on kulunut vähintään 33 000 vuotta.
Astronautti

Astronautti Bruce McCandless II avaruuskävelyllä, Challenger-lennolla STS-41-B
Astronautti on yhdysvaltalaisen määritelmän mukaan ihminen, joka on käynyt yli 50 mailin (n. 80 km) korkeudessa. Astronautti on joko Yhdysvaltain liittovaltion (nykyisin NASAn) hallinnoimalla avaruuslennolla tai saanut avaruuslentoihin koulutuksen NASAssa tai ESAn avaruuslentäjä. Venäläiset avaruuslentäjät ovat kosmonautteja ja kiinalaiset avaruuslentäjät taikonautteja.
NASAlla on vuonna 2010 kaikkiaan 64 lentokelpuutuksen omaavaa astronauttia ja yhdeksän yhdysvaltalaista on astronauttikoulutuksessa. Sukkulalentojen päätyttyä vuoden 2011 aikana puolet näistä ei tule muutamaan vuoteen lentämään Sojuzin matkustajina ISS-avaruusasemalle. Eläkkeelle jääminen tasoittaa astronauttien lukumäärän.
Yleistermi länsimaissa

Termiä käytetään länsimaissa kuvaamaan yleisemminkin avaruuslentäjiä, mutta viimeistään Kiinan kansantasavallan tulo miehitettyihin avaruuslentoihin 2000-luvulla muutti terminologian: yleensä venäläisen kosmonautin ja yleensä Yhdysvalloissa koulutetun astronautin lisäksi termeihin kuuluu taikonautti. Termien erojen takana on eroja avaruuslentäjien koulutuksessa ja lennonaikaisissa tehtävissä.
Avaruusalus ja koulutus määrittelevät

Yleensä astronautti on lentänyt Mercury-, Gemini-, Apollo-avaruuskapselilla tai avaruussukkulalla, mutta myös Yhdysvaltain ilmavoimien ja NASAn X-15-rakettilentokoneen ja yksityisen SpaceShipOne-aluksen koelentäjät ovat saaneet astronautin statuksen lentämällä rakettilentokonetta tarpeeksi korkealla, ts. avaruudessa. Ilmeisesti pieni osa NASAn nykyisistä - ja vuosien 2011-2015 aikana lentävistä - yhdysvaltalaisista astronauteista on lentänyt vain venäläisen Sojuz-avaruusaluksen kyydissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta avaruuslentäjät Wikimedia Commonsissa
NASAn entisiä ja nykyisiä astronautteja NASAn 50-vuotisjuhlassa Clevelandissa 29.8.2008. 
Eturivissä vasemmalta: Kenneth Cameron, Robert Springer, Neil Armstrong, John Glenn, Jim Lovell ja Kathryn Sullivan.
Keskirivissä vasemmalta: Nancy Currie, Terence Henricks, Ronald Sega, Curt Brown, Gregory Harbaugh, Thomas Hennen ja Carl Walz.
Takarivissä vasemmalta: Mary Weber, Michael Foreman, Michael Gernhardt, Kevin Kregel, Donald A. Thomas ja Sunita Williams.
Pepi II

Alabasterista tehty veistos Ankhnesmeryre II:ta ja hänen pojastaan Pepi II:ta, Brooklyn Museum.
Pepi II eli Phiops II Neferkara oli muinaisen Egyptin faarao 6. dynastian loppupuolella. Hänen pitkä hallituskautensa kattoi vuodet 2215–2157 eaa., ja hän hallitsi lähes satavuotiaaksi asti. Hän oli vasta lapsi noustessaan valtaistuimelle velipuolensa Merenran jälkeen ja hallitsi aluksi äitinsä holhouksessa. Eygyptin suhteet naapurimaihin heikentyivät selvästi tämän hallituskauden aikana. Edeltäjiensä tavoin Pepi II rakensi pyramidinsa Sakkaraan, mutta virkamiehet eivät enää halunneet tulla haudatuksi hallitsijan pyramidin juurelle, vaan komeisiin kalliohautoihin perintömaittensa tuntumaan.
Pepi II on muinaisen Egyptin pisimpään hallinnut faarao. Hänellä oli pitkän elämänsä aikana useita vaimoja. Pepi II:ta pidetään viimeisenä suurena Egyptin faaraona ennen toista välikautta, sillä pian hänen kuolemansa jälkeen maa hajosi keskenään taisteleviin osiin, ja alkoi hajanainen Egyptin ensimmäinen välikausi.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pepi II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Merenra | Egyptin faarao 6. dynastia | Seuraaja: Merenre Nemtyemsaf II |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa
Periskooppi

Periskoopin toimintaperiaate.

A - Tasopeilejä käyttävä periskooppi.

 B - Suorakulmaisia prismoja käyttävä periskooppi.

1 - 2 - Peilit.

3 - 4 - Prismat.

5 - 6  - Havainnoitsijan silmä.

7 - 8 - Katseluputki.

H - Periskoopin optinen korkeus.
Periskooppi (m.kreik. περισκοπεῖν ”katso ympärille”) on putkimainen peileihin tai prismoihin perustuva optinen apuväline, jonka avulla voi tehdä havaintoja piilosta tai jonkin näköesteen takaa. Yksinkertaisimmillaan periskooppi on suora putki, jonka molemmissa päissä on 45° kulmaan asetettu peili. Tämäntyyppisiä periskooppeja käytetään yleisesti esimerkiksi panssarivaunuissa. Sukellusveneissä käytetään puolestaan hieman monimutkaisempia periskooppeja, joissa peilit on korvattu prismoilla.
Haarakaukoputki voi toimia periskoopin tavoin.
Sukellusveneen periskooppi, n. 1942
U-94:n komentaja Herbert Kuppisch periskoopin ääressä 9.6.1941
Pepi I Meryre

Pepi I Meryre (Phiops I Merijra) oli Egyptin 6. dynastian kolmas kuningas. Hän hallitsi vuosina 2332–2283 eaa. Pepi I oli 6. dynastian ensimmäisen kuninkaan Tetin ja kuningatar Iputin poikalähde?.
Kuningas oli vasta lapsi isänsä kuollessa, ja aluksi maata hallitsi hänen äitinsä Iput. Hallituskausien keskeinen virkamies oli tuomari Ueni, josta tuli myös 10 000 miehen vahvuisen armeijan johtaja. Kuninkaalla oli kaksi poikaa, Merenra ja Phiops.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pepi I Meryre Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Userkara | Egyptin faarao 6. dynastia | Seuraaja: Merenra |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Palonkylä

Palonkylä eli Palo on yksi entisen Saloisten kunnan eli Salon vanhimmista kylistä Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa, se on myös maarekisterikylä.
Historia

Palo perustettiin 1500-luvulla. Aiemmin Palo oli ollut savolahtelaisten huhtamaita. Ensimmäiset palonkyläläiset olivat veljekset Heikki ja Olli Heikinpojat, joiden tilat perustettiin 1540-luvulle mennessä. Heikin tila oli Isoperet ja Ollin tila Ojala. Kolmannen talon kylälle perusti 1560-luvulla Heikin poika Jaakko ja se tunnettiin tietenkin Jaakkolana. Olli Heikinpojan perustama sukutila oli yhtäjaksoisesti saman suvun hallussa 1548 vuodesta 2000-luvulle asti. Äijälän sukutilaa hoiti 15 sukupolvea. Se kuuluu Talousseuran alueen vanhimpiin sukutiloihin. Palo kuului Salon pitäjään 1800-luvun lopun kuntauudistukseen asti, jolloin pitäjä jaettiin kolmeksi kunnaksi. Kuntauudistuksessa Palo siirtyi hetkeksi Salon emäseurakunnan eli Pattijoen alaisuuteen. Vuonna 1912, Raahen-Salon kirkkoherrakuntaa jaettaessa, Palo palasi jälleen osaksi Saloisten kuntaa. Rautaruukin perustamisen jälkeinen aika 1960-1970-luvuilla oli Palonkylällä vilkasta rakentamisen aikaa. Vuonna 1926 perustettiin Palon koulu, joka lakkautettiin 1980-1990-luvulla.
Kantatilat

1 Isoperet.
2 Äijälä.
3 Aunola.
4 Palo.
5 Vähä-Aunola.
6 Riihijärvi.
7 Koskenkorva.
8 Haapakangas.
9 Mattila.
10 Tikkakangas.
11 Martikkala.
Aiheesta muualla

Palonkylän asukasyhdistyksen sivut
Anneli Kanto

| Anneli Kanto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1950 (ikä 74) Pirkkala
Kirjailija
Aikakausi:  2007–
Esikoisteos:  Piru, kreivi, noita ja näyttelijä (2007)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anneli Helena Kanto (s. 20. syyskuuta 1950 Pirkkala) on suomalainen kirjailija, toimittaja ja käsikirjoittaja.
Elämä ja ura

Kanto valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1976 pääaineenaan lehdistö- ja tiedotusoppi. Vuosina 1996–1997 hän opiskeli käsikirjoittamista Teatterikorkeakoulun koulutusohjelmassa. Kanto on työskenteli toimittajana vuosina 1978–1997. Hän oli vapaa toimittaja vuodesta 1992. Vuosina 1987–1997 hän oli Uusi Nainen -lehden päätoimittaja. Suomen freelancer-journalistit valitsi Kannon vuoden 2006 freelance-journalistiksi vuonna 2007. Vuonna 2017 Kanto suoritti TAMK:ssa tutkinnon Master of Culture and Art. Hän ollut vapaa kirjailija ja käsikirjoittaja vuodesta 1997 lähtien.
Kanto on käsikirjoittanut televisio-ohjelmia ja saanut Ylen Koura-palkinnon ohjelmista Presidentit ja Valtiopeli 1863. Hän on käsikirjoittanut myös Ylen televisiosarjaa Uusi päivä.
Kannon esikoisromaani, 1600-luvulle sijoittuva Piru, kreivi, noita ja näyttelijä, ilmestyi vuonna 2007 ja oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Kannon toinen romaani, Veriruusut (2008) kuvaa Suomen sisällissodan aikana punakaartissa taistelleita naisia, housukaartilaisia. Se ei ole viihderomaani vaikka onkin vauhdikas ja värikäs. Kanto sai teoksesta Gummeruksen myöntämän Kaarlen palkinnon. Porilainen harrastajateatteri Cont´akti teki romaanista teatteriesityksen keväällä 2009. Sen dramatisoi ja ohjasi Pekka Saaristo. Seuraava historiallinen romaani oli 2015 ilmestynyt Pyöveli, joka sijoittuu myös 1600-luvulle ja Pohjanmaalle. Se kertoo erään pyövelin elämäntarinan. Vuonna 2017 ilmestynyt Lahtarit käsitteli myös sisällissotaa, nyt niiden nuorten maalaispoikien näkökulmasta, jotka kävivät sotaa Vaasasta Viipuriin ja joiden joukossa taisteli myös kirjailijan isoisä.
Kanto on kirjoittanut useita palkittuja lasten- ja nuortenkirjoja, joista erityisen luettu ja suosittu on ollut Noora Katon kuvittama kuvakirjasarja Viisi villiä Virtasta (ks. Palkinnot).
Vuonna 2013 ilmestyi Kannon omakohtainen Alzheimerin tautia käsittelevä kertomuskokoelma Pala palalta pois. Siinä Kanto kertoo elämästä Alzheimeria sairastavan äidin tyttärenä antaen äänen myös muille sairaudesta kärsiville.
Kannon romaaneja on dramatisoitu paljon, ja dramatisointeja ovat esittäneet mm. Tampereen Työväen Teatteri ja KOM-teatteri.
Tuotanto > Näytelmät

La-Lai-La
Tango sateessa
Jatsityttö
Fredrika R. (Heini Tolan kanssa)
Miehen malli
Ministerille morsian
Talvela.  Helsinki:  Kirja kerrallaan, 2010.  ISBN 978-952-480-200-0
Hyvikset ja pahikset, lastennäytelmä
Talvisodan tytöt (Pekka Saariston kanssa)
Veriruusut, romaanista dramatisoinut Pekka Saaristo
Pala palalta pois, kirjasta dramatisoinut Sari Lilliestierna
Tytöt 1918, romaanista Veriruusut dramatisoinut Sirkku Peltola
Veriruusut, dramatisoinut Lauri Maijala
Erottaja 1917-18, (Heini Tolan kanssa)
Lahtarit, dramatisoinut Sari Lilliestierna
Tuotanto > Televisiosarjat

Klubi, TV2 (kirjoittajatiimin jäsen)
Presidentit, TV1:n sarja (Koura-palkinto)
Piru ja peijooni, TV1
Uusi päivä, TV2:n päivittäissarja, senior script editor
Valtiopeli 1963, TV1, dokumenttidraama (Koura-palkinto)
Haamukirjoittaja (2015), käsikirjoitus
Tuotanto > Romaanit

Piru, kreivi, noita ja näyttelijä.  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7364-1
Veriruusut.  Helsinki:  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7766-3
Pyöveli.  Helsinki:  Gummerus, 2015.  ISBN 978-951-20-9881-1
Lahtarit.  Helsinki:  Gummerus, 2017.  ISBN 978-951-24-0648-7
Ihan pähkinöinä: Karisto, 2018. ISBN 978-951-23-6508-1.
Rottien pyhimys. Helsinki: Gummerus, 2021.ISBN 978-951-24-2263-0.
Haihtuneet.  Helsinki:  Crime Time, 2023.  ISBN 978-952-382-482-9
Tuotanto > Lasten- ja nuortenkirjat

Hirmuinen vedenpaisumus ja muita myyttisiä tarinoita.  Hämeenlinna:  Karisto, 2007.  ISBN 978-951-23-4860-2
Jakke ja Simo.  Hämeenlinna:  Karisto, 2009.  ISBN 978-951-23-5109-1
Tehtävä Maassa.  Helsinki:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-7998-8
Vilma ja Ilari.  (Perustuu Uusi päivä -televisiosarjaan)  Helsinki:  Gummerus, 2012.  ISBN 978-951-20-8984-0
Älytön äyriäinen ja muita eläinriimejä.  Hämeenlinna:  Karisto, 2014.  ISBN 978-951-23-5543-3
Seuraa hännänpäätäni.  Kettuki ry, 2013.  ISBN 978-952-67682-2-9
Radio Korvatunturi. Tallinna: Karisto, 2015. ISBN 978-951-23-5947-9
Kulkurikaksikko. Tallinna: Karisto, 2016. ISBN 978-951-23-6145-8
Tuotanto > Lasten- ja nuortenkirjat > Futistyttö-sarja (2009–2012)

Tulikärpäset.  (Futistyttö 1)  Hämeenlinna:  Karisto, 2009.  ISBN 978-951-23-5098-8
Kasi kentälle!  (Futistyttö 2)  Hämeenlinna:  Karisto, 2009.  ISBN 978-951-23-5148-0
FC Tytsyt.  (Futistyttö 3)  Hämeenlinna:  Karisto, 2010.  ISBN 978-951-23-5290-6
Huippuvalmentaja.  (Futistyttö 4)  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5467-2
Pusu ja pokaali.  (Futistyttö 5)  Hämeenlinna:  Karisto, 2012.  ISBN 978-951-23-5627-0
Tuotanto > Lasten- ja nuortenkirjat > Kuparisaari-fantasiatrilogia (2011–2013)

Anneli Kanto & Terhi Rannela: Tähystäjäneito.  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5450-4
Anneli Kanto & Terhi Rannela: Korkea puoliso.  Hämeenlinna:  Karisto, 2012.  ISBN 978-951-23-5604-1
Anneli Kanto & Terhi Rannela: Kapinallinen.  Hämeenlinna:  Karisto, 2013.  ISBN 978-951-23-5708-6
Tuotanto > Lasten- ja nuortenkirjat > Viisi villiä virtasta -sarja (2011–)

Vilma Virtanen ja uimataito.  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5291-3
Paavo Virtanen ja tyttöjen tavarat.  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5431-3
Kastehelmi Virtanen ja oma tahto.  Hämeenlinna:  Karisto, 2012.  ISBN 978-951-23-5536-5
Perttu Virtanen ja kauhea kateus.  Hämeenlinna:  Karisto, 2012.  ISBN 978-951-23-5603-4
Veera Virtanen ja esikoulu.  Hämeenlinna:  Karisto, 2013.  ISBN 978-951-23-5657-7
Paavo Virtanen ja pimeys.  Hämeenlinna:  Karisto, 2014.  ISBN 978-951-23-5777-2
Virtasen lapset ja pentu.  Hämeenlinna:  Karisto, 2015.  ISBN 978-951-23-5911-0
Paavo Virtanen ja varkaus. Hämeenlinna: Karisto, 2016. ISBN 978-951-23-6071-0.
Vilma Virtanen virpomassa. Hämeenlinna: Karisto 2017. ISBN 978-951-23-6244-8.
Virtaset huvipuistossa. Tallinna: Karisto 2018. ISBN 978-951-23-6425- 1
Virtasten puuhakirja. Tallinna: Karisto 2018. ISBN 978-951-23-6448-0.
Tuotanto > Muut

Kanto, Anneli (toim.): Kuollut kulkee - Tarinoita kalman majoilta.  Helsinki:  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7774-8
Pala palalta pois. Kertomuksia Alzheimerin taudista.  Helsinki:  Gummerus, 2013.  ISBN 978-951-20-9180-5
Sanasinfonia. Novelleja Sibeliuksesta. Toim. Marika Riikonen ja Päivi Haanpää. Mukana antologiassa.  Hämeenlinna:  Karisto, 2015.  ISBN 978-951-23-5755-0
Tusina novelleja. Toim. Marika Riikonen ja Päivi Haanpää. Mukana antologiassa. Tallinna: Art House 2018. ISBN 978-951-884-698-0.
Tuotanto > Palkinnot

Ylen Koura-palkinto sarjasta Presidentit 2006
Runeberg-palkintoehdokkuus romaanista Piru, kreivi, noita ja näyttelijä 2008
Tampereen kaupungin luovan työn palkinto lastenkirjasta Hirmuinen vedenpaisumus 2008
Varsinais-Suomen kirjailijoiden Anni Polva-palkinto Futistyttö-sarjasta 2011
Tampereen kirjastojen Plättä-palkinto Futistyttö-sarjasta 2012
Ylen Koura-palkinto tv-draamasta Valtiopeli 1863 2014
Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinto romaanille Pyöveli 2016
Tulenkantaja-palkintoehdokkuus romaanille Pyöveli 2016
Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinto romaanille Lahtarit 2018
Anni Swan -mitali kuvakirjasarjasta Viisi villiä Virtasta 2018
Kiitos kirjasta -mitali romaanista Rottien pyhimys 2022
Aiheesta muualla

Anneli Kannon kotisivut
Anneli Kanto Suomen Nuorisokirjailijoiden nettimatrikkelissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Anneli Kanto Kariston sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Anneli Kanto Kirjasampo.fi:ssä
Anneli Kanto Gummeruksen sivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Yle
Peltotulkku

| Peltotulkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Rhodospiza
Laji::  obsoleta
Kaksiosainen nimi
 Rhodospiza obsoleta  (Lichtenstein, 1823) 
Katso myös
   Peltotulkku Wikispeciesissä   Peltotulkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peltotulkku (Rhodospiza obsoleta), myös Rhodopechys obsoletus, on viherpeipon kokoa oleva peippolintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 14,5 cm, siipien kärkiväli 25–27,5 cm ja paino 17,5–28 g. Kooltaan ja rakenteeltaan muistuttaa viherpeippoa mutta höyhenpuku aivan erivärinen: vaalean hiekanruskea, maha valkoinen, siivillä ja pyrstössä valkoista ja mustaa. Siipien yläpeitinhöyhenet ovat osittain ruusunpunaiset, koiraalla kirkkaammat. Koiraan nokka ja ohjas ovat mustat, naaraan ja nuoren linnun ruskea. Laulu muistuttaa hieman sekä viherpeipon että hempon laulua.
Lajin taksonomia on epäselvä. Se on luettu kuuluvaksi sekä Rhodospiza, Rhodopechys, Fringilla ja Bucanetes -sukuihin. Lichtenstein antoi lajille alun perin nimen Fringilla obsoleta, Jean Cabanis Bucanetes obsoletus 1851 ja Richard Bowdler Sharpe nimesi lajin Rhodospiza obsoletaksi 1888. Uusin tutkimustulos, joka perustuu lajin DNA:han, osoittaa lajin olevan ennemminkin sukua viherpeipolle ja muille tiklien (Carduelis) suvun lajeille.
Esiintyminen

Peltotulkku elää Aasiassa, paikoin Turkissa, Lähi-idässä ja Arabian niemimaalla sekä niistä itään Kaspianmeren ympäristöön ja Kiinaan saakka. Lajin kanta on elinvoimainen, Euroopan puolella arvioidaan esiintyvän 6 000–12 000 yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Avoimet kuivat maat, joilla kasvaa hajanaisia puuryhmiä ja pensaita. Puutarhat, viljelymaat, tienvarret. Vaatii jonkinlaisen vesistön läheisyyttä.
Lisääntyminen

Pesä on puun tai pensaan oksalla 1–5 metrin korkealla. Suosii Prunus-, Vitis- ja Pistacia-puita. Molemmat puolisot rakentavat pesää, rakentaminen kestää 5–7 päivää. Naaras munii 4–6 munaa, joiden keskipaino on 2,1 g. Haudonta-aika on 12–15 päivää ja vain naaras hautoo. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 2-viikkoisina ja ne itsenäistyvät 2 viikkoa tämän jälkeen.
Ravinto

Peltotulkku on siemensyöjä, joka ruokailee maassa. Lisääntymisaikana syö myös selkärangattomia.
Rhodospiza obsoleta
Akihiko Hoshide

| Akihiko Hoshide> 星出 彰彦 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. joulukuuta 1968 (ikä 56) Setagaya, Tokio, Japani
Kansalaisuus:  japanilainen
Ammatti:  insinööri
Ura
Tyyppi:  NASDAn/JAXAn astronautti
Aika avaruudessa:  13 päivää 18 tuntia 13 minuuttia (parhaillaanmilloin?  avaruudessa)
Lennot

:  STS-124
 
Sojuz TMA-05M:  Sojuz TMA-05M
 
Akihiko Hoshide  (jap. 星出 彰彦, Hoshide Akihiko,  s. 28. joulukuuta 1968 Setagaya, Japani)  on Japanin avaruusjärjestö  JAXAn japanilainen astronautti.Hän lensi ensi kertaa avaruudessa kesäkuussa 2008 tehtäväspesialistina avaruussukkulalennolla STS-124. Hän oli vuonna 2012 avaruudessa toisella avaruuslennollaan Sojuz TMA-05M.
Hoshido syntyi Setagayassa, Tokiossa, mutta vietti lapsuutensa New Jerseyssä, Yhdysvalloissa.
Koulutus

IB-tutkinto, United World College of South-East Asia, Singapore, 1987
alempi korkeakoulututkinto, koneenrakennus, Keio University, 1992
Master of Science, avaruus- ja ilmailutekniikka, University of Houston Cullen College of Engineering (Houstonin yliopiston college), 1997
Ura NASDAssa/JAXAssa

Hoshide liittyi Japanin avaruusjärjestön (JAXA) edeltäjäorganisaatioon NASDA:an vuonna 1992 ja työskenteli japanilaisen kantoraketin H-II:n parissa kaksi vuotta. Vuodesta 1994 vuoteen 1999 hän oli NASDAn astronauttitoimiston astronauttien teknisen tuen tehtävissä auttaen japanilaisten astronauttien koulutusohjelman kehittämisessä. Hän tuki astronautti Koichi Wakataa hänen koulutuksessaan ja Wakatan sukkulalennolla STS-72.
Helmikuussa 1999 NASDA valitsi Hoshiden yhdeksi kolmesta Kansainvälisen avaruusaseman (ISS) japanilaisesta astronauttikandidaatista. Hän sai ISS:n astronautin pätevyyden tammikuussa 2001. Hän on osallistunut ISS:n japanilaisen avaruuslaboratoriomoduulin Kibō:n ja rahtialus H-II Transfer Vehicle:n (HTV) laitteiden ja operaatioiden kehitystyöhön.
Toukokuussa 2004 hän suoritti Sojuz-TMA:n lentoinsinööri 1:n koulutuksen Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarinissa Tähtikaupungissa, Venäjällä, minkä jälkeen hän siirtyi Johnsonin avaruuskeskukseen. Hän suoritti NASAn astronauttikoulutuksen ja liittyi sukkulalennon STS-124 Discovery (1.–14.6.2008) miehistöön tehtäväspesialistina toiselle kolmesta Kibōn asennuslennosta toukokuussa 2008.
15. heinäkuuta 2012 hänet laukaistiin lennolla Sojuz TMA-05M ISS-avaruusemalle osallistumaan puoli vuotta kestävälle lennolle ISS:n Retkikunta 32:n ja Retkikunta 33:n lentoinsinöörinä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Akihiko Hoshide NASAn elämäkerrassa (englanniksi)
Akihiko Hoshide Spacefacts.de:n elämäkerrassa (englanniksi)
Retkikunta 32: Akihiko Hoshiden haastattelu ennen lentoa (Arkistoitu – Internet Archive) (4.6.2012) (englanniksi)
STS-124: Akihiko Hoshiden haastattelu ennen lentoa (Arkistoitu – Internet Archive) (29.4.2008) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Akihiko Hoshide
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Japani 
Tieteilijät:  CiNii 
Käännös suomeksi