stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Galileo Galilei
Galilein mukaan nimettyjä kohteita tai asioita

Galilein kuut Jupiterissa
Galileo-paikannusjärjestelmä
Galileo-avaruusluotain – lähetettiin tutkimaan Jupiteria ja sen suurimpia kuita
Galilei-kraatteri Kuussa
Galilei-kraatteri Marsissa
697 Galilea -asteroidi
Gal tai galileo – kiihtyvyyden yksikkö
Galilein luku (virtauksessa)
Galileo Galilein lentoasema Pisassa, Italiassa
Galileo-alue Ganymedesillä
Galileo Galilei kulttuurissa

Galileo Galilein elämä, (Leben des Galilei, Bertolt Brechtin näytelmä, 1943)
Lamp at Midnight, televisionäytelmä, Barrie Stavis, NBC, 1966
Galileo Galilei, ooppera, Philip Glass, Mary Zimmerman ja Arnold Weinstein, 2002
Galileo Galilein elämäkertaa käsiteltiin Dan Brownin kirjassa Enkelit ja demonit
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 429–430.  ("Galileo Galilei (1564–1642)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
Aiheesta muualla

Kopernikaaninen vallankumous alkaa Yle Oppiminen. Viitattu 13.2.2019.
Williams, Matt: The moons of Jupiter Universe Today. 15.9.2015. Viitattu 13.2.2019 (englanniksi).
Galileo Galilei, 1564–1642 (Firenzen Tieteen historian instituutin ja museon sivuilla) Multimedia Catalogue - Biographies. Viitattu 13.2.2019 (englanniksi, italiaksi).
O'Connor, John Joseph: Galileo Galilei University of St Andrews, Scotland. marraskuu 2002. Viitattu 13.2.2019 (englanniksi).
Galileo Galilein kadonneet sormet löytyivät Yle Uutieset. 21.11.2009. Viitattu 13.2.2019.
Dupré, Sven: Galileo, the Telescope, and the Science of Optics in the Sixteenth Century lib.ugent.be. 2002. Viitattu 11.7.2018. (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galileo Galilei Wikimedia Commonsissa
Renessanssifilosofia
Francesco Petrarca
Georgios Gemistos Plethon
Leonardo Bruni
Georgios Trapezuntios
Nicolaus Cusanus
Johannes Bessarion
Lorenzo Valla
Johannes Argyropulos
Marsilio Ficino
Pietro Pomponazzi
Giovanni Pico della Mirandola
Gianfrancesco Pico della Mirandola
Erasmus Rotterdamilainen
Niccolò Machiavelli
Thomas Cajetanus
Nikolaus Kopernikus
Thomas More
Martti Luther
Juan Luis Vives
Paracelsus
Agostino Steuco
Bernardino Telesio
Petrus Ramus
Francesco Patrizi da Cherso
Jacopo Zabarella
Michel de Montaigne
Hieronymus Fabricius
Justus Lipsius
Giordano Bruno
Francisco Suárez
Francisco Sánchez
Cesare Cremonini
Francis Bacon
Galileo Galilei
Tommaso Campanella
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Giusto Sustermansin maalaus.
Galilein ensimmäiset havainnot Jupiterin kuista.
Vasemmalla Galilein piirros kuusta (julkaistu teoksessa Sidereus Nuncius vuonna 1610), oikealla valokuva samasta alueesta.
Galileo Galilei.
Galilein sektori
Kopio Galilein ensimmäisestä kaukoputkesta esillä Griffith Observatoriossa.
Cristiano Bantin maalaus vuodelta 1857 Galileon inkvisition kohtaamisesta.
Galileon patsas Uffizi palatsin ulkopuolella Firenzessä.
Kootut levyt osa 20 (Olavi Virta)

| Kootut levyt osa 20 Olavi Virta |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1955–1956
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CD-levy
 Tuottaja(t): Jarmo Santavuori
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 57.09
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Olavi Virran muut julkaisut
| Kootut levyt osa 19 1994 | Kootut levyt osa 20 1995 | Kootut levyt osa 21 1995 |
Kootut levyt osa 20 on vuonna 1995 julkaistu Olavi Virran kokoelmalevy, johon on koottu hänen levytyksiään vuosilta 1955–1956.
Kappaleet ”La Cumparsita” ja ”Mustasukkaisuutta” Virta oli levyttänyt jo kerran aiemmin vuonna 1953, edellisen Metro-tyttöjen kanssa.
Kappaleet

Laulu kahdesta pennistä – 3.38
Muistatko Monrepos’n – 2.15
Kylmät huulet (Tango Roulette) – 3.05
Sadoin kitaroin – 2.50
Kun yö saapuu Pariisiin (Le Grisbi) – 3.54
Illusion – 3.25
Kerran viel’ – 3.10
La Cumparsita – 3.12 (mukana myös Harmony Sisters)
Mustasukkaisuutta – 3.34
La Paloma – 3.11
Krysanteemi – 3.26
Rakasta tai hylkää – 2.56
Cha Cha Cha – 2.38
Päivän työ – 2.59
Mambo Bacan – 2.18
Kun on arkipäivä harmain – 3.17
Rakkauden tie – 3.27
Rock and roll valssi – 3.08
Duu-acka-duu – 2.42
↑  Hannu Nyberg: Olavi Virta: hurmiosta turmioon, s. 427 ja 430. Helsinki: Into Kustannus, 2015.
A-101

A-101 (myös Apollo SA-6 Test Flight eli SA-6) oli Nasan Apollo-ohjelman ensimmäinen Apollo-komento- ja huoltomoduulin koekappaleen koelento. A-101 laukaistiin 28. toukokuuta 1964 Saturn I -kantoraketin kuudennella koelennolla Floridan Cape Canaveralista. Lennon tarkoituksena oli kehittää Apollo-ohjelman laitteistoa ja järjestelmiä tuleville miehitetyille kuulennolle. Raketti pääsi suunnitellulle matalalle Maan kiertoradalle ja palasi takaisin Maahan 1. kesäkuuta 1964 50. Maan kierron jälkeen. Apollo-komento- ja huoltomoduuleissa olleet mittalaitteet mittasivat astronauttien sekä laitteiston lennon aikana kokemaa kuormitusta.
Kuvia

Keskellä Wernher von Braun, hänestä vasemmalla. George Mueller ja oik. Eberhard Rees seuraamassa SA-6:n laukaisua Kennedyn avaruuskeskuksesta.
A-101 laukaisualustalla Cape Canaveralissa
A-101 laukaisualustalla kuvattuna laukaisutornista.
Wernher von Braun odottamassa A-101:n laukaisua Kennedyn avaruuskeskuksessa lukemassa A-101:n lentokäsikirjaa.
Uno Albrecht

Anton Uno Albrecht (22. tammikuuta 1866 Loviisa – 31. joulukuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja teknillisen korkeakoulun mekaanisen teknologian professori.
Albrecht kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta 1885 ja valmistui insinööriksi polyteknillisestä opistosta 1889. Lisäoppia hän hankki opintomatkoillaan, joita hän teki Ruotsiin ja Saksaan 1895, Saksaan ja Itävaltaan 1898, Ranskaan 1900, Alankomaihin 1907 ja Saksaan 1928.
Uno Albrecht aloitti työuransa Varkauden tehtaan apulaisinsinöörinä 1890–1892 ja siirtyi konepajan johtajaksi 1892–1894. Varkaudesta hän siirtyi Oulun teknillisen koulun opettajaksi vuosiksi 1894–1896 ja sieltä Helsinkiin polyteknillisen opiston mekaanisen teknologian opettajaksi 1896–1898. Albrechtin seuraava työ oli toimiminen Lars Krogius ja kumpp. höyryveneliikkeen insinöörinä 1898–1906 ja samalla Helsingin teollisuuskoulun mekaanisen teknologian opettajana 1897–1908. Teknillisen korkeakoulun mekaanisen teknologian professorina hän toimi 1908–1936, koneinsinööriosaston johtajana 1901–1910 ja 1913–1922 sekä korkeakoulun vararehtorina 1908–1910 ja rehtorina 1910–1913. Lisäksi hän toimi polyteknillisen osaston paperinkoetuslaitoksen ja teknillisen korkeakoulun aineenkoetuslaitoksen kolmannen osaston johtajana vuodesta 1896 eteenpäin. Ehtipä hän hoitaa teknillisen korkeakoulun tekstiiliteollisuuden opetusta 1908–1911 ja 1918–1919.
Albrechtin sivutoimia olivat muun muassa Aineenkoetuslaitoksen johtokunnan puheenjohtajuus vuodesta 1908 eteenpäin, Tekniska Föreningen i Finlandin puheenjohtajuus 1910 ja 1915 sekä Suomen paperi-insinöörien yhdistyksen johtokunnan sihteerinä ja rahastonhoitajana toimiminen 1917–1924. Hänen tarmonsa riitti myös eri komiteoissa ja lautakunnissa toimimiseen; hän oli esimerkiksi virallista paperia koskevien määräysten muuttamiskomitean puheenjohtaja 1912.
Metallica

| Metallica |
| --- | --- |

 Metallica konsertoimassa Lontoossa vuonna 2017, vasemmalta: Lars Ulrich, James Hetfield, Kirk Hammett ja Robert Trujillo.
Tiedot
Toiminnassa:  1981–
Tyylilaji:  thrash metal, heavy metal
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  James Hetfield, laulu, rytmikitara (1981–)  Kirk Hammett, soolokitara, taustalaulu (1983–)  Robert Trujillo, basso, taustalaulu (2003–)  Lars Ulrich, rummut (1981–) 
Entiset jäsenet:  Ron McGovney, basso, taustalaulu (1981–1982)  Dave Mustaine, soolokitara, taustalaulu (1981–1983)  Cliff Burton, basso, taustalaulu (1982–1986)  Jason Newsted, basso, taustalaulu (1986–2001) 
Levy-yhtiö:  Megaforce, (1983–1984)   Vertigo, (1984–1988, 1995–1998)   Elektra, (1988–1995, 1999)   Warner Music, (2008–2012)   Blackened, (2012–)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metallica on yhdysvaltalainen metallimusiikkia esittävä yhtye, jonka laulaja ja kitaristi James Hetfield ja rumpali Lars Ulrich perustivat Kalifornian Los Angelesissa vuonna 1981. Nopeatempoisesta ja raskaasta musiikistaan kuuluisa Metallica on yksi metallimusiikin merkittävimmistä yhtyeistä kautta aikain, ja se on Megadethin, Slayerin ja Anthraxin ohella tunnettu eräänä thrash metal -genren ”neljästä suuresta” yhtyeestä. Yhtyeessä sen perustamisesta alkaen mukana olleiden kitaristi-laulaja James Hetfieldin ja rumpali Lars Ulrichin lisäksi Metallican kokoonpanoon lukeutuvat vuodesta 1983 yhtyeessä soittanut soolokitaristi Kirk Hammett ja vuonna 2003 yhtyeeseen liittynyt basisti Robert Trujillo.
Etenkin yhtyeen viisi ensimmäistä albumia ovat saaneet kriitikoiden arvostusta. Metallican kolmatta albumia Master of Puppets (1986) on pidetty eräänä vaikutusvaltaisimmista thrash metal -albumeista. Viidennellä albumillaan Metallica (1991) yhtye siirtyi musiikillisesti lähemmäs valtavirran heavy metalia. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Master of Puppets”, ”One”, ”Enter Sandman” ja ”Nothing Else Matters”. Metallica on julkaissut yksitoista studioalbumia, joista viimeisin on huhtikuussa 2023 julkaistu 72 Seasons.
Black Albumina tunnettua Metallicaa on myyty maailmanlaajuisesti yli 30 miljoonaa kappaletta. Yhdysvalloissa, jossa Metallica on myynyt yli 73 miljoonaa albumia, yhtyeen kuusi viimeisintä studioalbumia on debytoinut Billboard 200 -albumilistan ykköspaikalla. Maailmanlaajuisesti Metallica on myynyt yli 130 miljoonaa albumia, mikä tekee yhtyeestä yhden kaikkien aikojen menestyneimmistä musiikkiartisteista. Yhtye on saanut Grammy-palkinnon yhdeksän kertaa. Vuonna 2009 yhtye valittiin Rock and Roll Hall of Fameen.
Historia > Alkuvuodet (1981–1983)

Vuoden 1981 kesällä rumpali Lars Ulrich tapasi Leather Charm -yhtyeen kitaristin James Hetfieldin. Ulrichin koesoitto Hetfieldin, Hugh Tannerin ja Ron McGovneyn yhtyeelle ei kuitenkaan ollut menestys. Myöhemmin Ulrich otti Hetfieldiin yhteyttä saatuaan Brian Slagelilta luvan julkaista yhden kappaleen Slagelin kokoelma-albumilla Metal Massacre. Hetfield suostui ja huomasi että Ulrichin rumpalintaidot olivat kehittyneet. He nauhoittivat Leather Charmin aikaisen kappaleen ”Hit The Lights”, johon Hetfield soitti kitarat sekä lauloi ja Ulrich soitti rummut. Kappale tarvitsi vielä soolokitaristia. Lehti-ilmoitukset toivat ehdokkaiksi Lloyd Grantin ja Dave Mustainen. Lloydin soittama soolo päätyi nauhalle, mutta Mustaine sai paikan Metallican toisena kitaristina. Metallican ensimmäinen kappale julkaistiin Metal Massacre -kokoelmalla. Myöhemmät levyn painokset sisälsivät uudelleennauhoitetun version ”Hit The Lightsista”, jossa soolokitaristina oli Mustaine ja basistina Ron McGovney.
McGovney oli tyytymätön muun yhtyeen juopotteluun ja ilmoitti eroavansa. Yhtye alkoi suostutella Trauma-yhtyeen basistia Cliff Burtonia liittymään Metallicaan. Burtonin ehtona oli, ettei hänen tarvitsisi jättää ystäviään ja perhettään San Franciscossa. Metallican jäsenet muuttivat San Franciscoon ja joulukuussa 1982 yhtyeen basistiksi tuli Cliff Burton. Yhtye ei kokenut glam rock -henkistä Los Angelesia heille sopivaksi ympäristöksi. Hetfield ja Ulrich pitivät Burtonin soittotyylistä ja lavaesiintymisestä: ”Tuntui kuin lavalla olisi soittanut soolokitaristin sijaan soolobasisti.” Burton puolestaan piti Metallican aggressiivisesta ja konstailemattomasta tyylistä.
Keväällä 1983 yhtye lähti New Yorkiin levyttämään esikoisalbumiaan. Tällä matkalla muu yhtye päätti, että Mustainelle oli saatava seuraaja. New Yorkissa he parin konsertin jälkeen erottivat Mustainen ja ottivat tilalle Exodus-yhtyeen Kirk Hammettin.
Historia > Kill ’Em All ja Ride the Lightning (1983–1984)

Vuonna 1983 julkaistiin yhtyeen esikoisalbumi Kill ’Em All. Megaforce Recordsin Yhdysvalloissa ja Music For Nationsin Euroopassa julkaisema albumi ei aluksi ollut kaupallinen menestys, mutta se kasvatti Metallican fanikuntaa ja nousi vuonna 1987 uusintajulkaisun myötä Billboard 200 -listalla sijalle 120. Kill ’Em Allilta julkaistiin kaksi singleä, ”Whiplash” ja ”Jump in the Fire”. Albumin julkaisun myötä yhtye teki kiertueen Yhdysvalloissa.
Toinen albumi Ride the Lightning julkaistiin 1984, jolta singlejulkaisut ”For Whom the Bell Tolls”, yhtyeen ensimmäinen balladi ”Fade to Black” ja ”Creeping Death” nousivat hiteiksi. Albumi oli edellistä melodisempi ja musiikillisesti entistä kunnianhimoisempi. Ride the Lightning sijoittui Billboard 200-listalla parhaimmillaan sijalle 100.
Historia > Master of Puppets ja Cliff Burtonin kuolema (1985–1987)

Musiikkinäytteet
”Damage Inc.”, albumilta , korosti yhtyeen nopeita tempoja ja aggressiivisuutta, jota oli aikaisissa julkaisuissa.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vuoden 1985 lopulla valmistui yhtyeen kolmas albumi Master of Puppets, joka julkaistiin 3. maaliskuuta 1986. Albumi oli metallimusiikin piireissä suuri menestys, vaikka siltä ei julkaistu yhtään singleä. Etenkin kappaleet ”Battery”, ”Welcome Home (Sanitarium)”, instrumentaali ”Orion” ja varsinkin albumin nimikkokappale ”Master of Puppets” muodostuivat klassikoiksi.
Albumi sijoittui Billboard 200-listalla korkeimmillaan sijalle 29 ja se pysyi listalla 72 viikkoa. Albumille myönnettiin kultalevy 4. marraskuuta 1986 ja kuusinkertainen platinalevy vuonna 2003. Monet kriitikot, kuten Allmusic.comin Steve Huey pitävät albumia ”kaikkien aikojen parhaana heavy metal -albumina”. Albumin julkaisun jälkeen Metallica kiersi Ozzy Osbournen kanssa Yhdysvaltoja.
Kesän 1986 Euroopan kiertueella Metallica esiintyi Pihtiputaalla Saapasjalkarockissa, jonne yhtye kuljetettiin aikatauluongelmien vuoksi yksityiskoneella Saksasta. Paria kuukautta myöhemmin Ruotsissa yhtyeen kiertuebussi ajautui ojaan Dörarpissa kuljettajan menetettyä bussin hallinnan. Onnettomuudessa bussi kaatui Burtonin päälle ja hän kuoli heti. Selvittämättä on jäänyt, oliko kuljettaja alkoholin vaikutuksen alaisena tai oliko onnettomuuden syynä musta jää. Muu yhtye selvisi tapahtuneesta ilman vakavia vammoja.
Metallican uudeksi basistiksi tuli Flotsam and Jetsam -yhtyeen Jason Newsted. Metallica soitti Burtonin kuoleman takia katkenneen kiertueen loppuun vuoden 1987 alussa. Elokuussa 1987 Metallica julkaisi covereista koostetun EP-levyn The $5.98 E.P.: Garage Days Re-Revisited, jolla pyrittiin koettelemaan uuden basisti Newstedin soittotaitoa, hyödyntämään yhtyeen uutta äänitysstudiota ja lievittämään Burtonin kuoleman aiheuttamaa surua. Vuonna 1987 yhtye julkaisi Burtonin muistoksi vielä videokokoelman Cliff ’em All, joka sisälsi lähinnä fanien kuvaamaa materiaalia Burtonista.
Historia > ...And Justice for All (1988–1990)

Uusi albumi ...And Justice for All julkaistiin syksyllä 1988. Albumi pääsi Billboard 200 -listalla parhaimmillaan sijalle kuusi. Albumi myi platinalevyyn oikeutettavan määrän yhdeksän viikkoa julkaisunsa jälkeen. Newstedin basso miksattiin levyllä lähes kuulumattomiin. Albumilla oli edesmenneen Cliff Burtonin viimeiseksi sävellykseksi jäänyt instrumentaalikappale ”To Live Is To Die", joka sisältää lyhyen Burtonin kirjoittaman runon James Hetfieldin lausumana. Albumilta julkaistiin kolme singleä, ”Eye of the Beholder”, ”Harvester of Sorrow” ja ”One”.
...And Justice for All -albumilta tuotettiin Metallican ensimmäinen musiikkivideo, Dalton Trumbon romaania Sotilaspoika mukaileva One, joka nousi hitiksi. Video äänestettiin sijalle 38 MTV:n ”Top 100 Videos of All Time” -listalla vuonna 1999, ja se oli MTV:n heavy metal -ohjelman Headbangers Ballin toivotuin kappale. Vuosina 1988–89 yhtye oli Damaged Justice -maailmankiertueella.
Vuonna 1989 Metallica sai ensimmäisen Grammy-ehdokkuutensa ...And Justice For Allista.
Historia > Black Album/Metallica (1991–1993)

Musiikkinäytteet
”Enter Sandman”, albumilta  (1991), on yksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Lokakuussa 1990 Metallica siirtyi Pohjois-Hollywoodiin äänittämään seuraavaa albumiaan. Levyn tuottajaksi palkattiin Bob Rock. Metallica, joka tunnetaan myös nimellä ”The Black Album”, miksattiin uudelleen kolme kertaa ja sen tekeminen maksoi miljoona dollaria. Levy oli Billboard 200 -listalla parhaimmillaan ensimmäisenä. Albumilta nousseet suuret radiohitit, kitarariffistään tunnettu ”Enter Sandman”, raskas ”Sad But True” sekä melodinen ”Nothing Else Matters” nostivat yhtyeen lopullisesti metallimusiikin valtavirtaan. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa 15-kertaista platinaa ja se on täten 25. eniten myyty albumi Yhdysvalloissa.
Metallica lähti maailmankiertueelle, joka kesti yli kaksi vuotta. Kiertue alkoi Euroopasta kesällä 1991, jossa Metallica soitti Monsters of Rock -kiertueella. Euroopan osio päättyi 28. syyskuuta 1991 Moskovaan, jossa järjestettiin massiivinen ilmaiskonsertti Tushinon lentokentällä. Seuraavaksi yhtye jatkoi kiertuettaan kotimaassaan lähes vuoden mittaisella osiolla ”Wherever I May Roam”, joka päättyi heinäkuussa 1992. Tämän kiertueen eräässä konsertissa James Hetfield sai tulisuihkutehosteesta palovammoja. Loppukiertueella Hetfield keskittyi laulamiseen ja rytmikitaraa soitti yhtyeen kitarateknikko John Marshall. ”Wherever I May Roam” -kiertue jatkui Guns N’ Rosesin kanssa tehdyllä Yhdysvaltain stadionkiertueella, joka kesti lokakuuhun 1992 saakka. Loppusyksyn 1992 Metallica kiersi sisähalleja Euroopassa konsertoiden myös Helsingin jäähallissa 16. joulukuuta.
Vuonna 1993 yhtye jatkoi kiertuettaan ”Nowhere Else To Roam” -nimellä pysähtyen muun muassa Suomessa Oulunkylän urheilupuistossa kesäkuussa 1993. Pitkä kiertue rasitti yhtyeen jäseniä ja ongelmat alkoivat kasautua varsinkin Lars Ulrichin ja päihdeongelmista kärsivän James Hetfieldin välille.
Metallica julkaisi vuonna 1993 livekokoelman Live Shit: Binge & Purge, joka sisälsi materiaalia vuosien 1989–93 esiintymisistä.
Historia > Load, ReLoad ja Garage Inc. (1994–1999)

Melkein kolme vuotta kestäneen kiertämisen jälkeen Metallica palasi vuodeksi studioon tekemään kuudetta albumiaan. Load julkaistiin 1996 ja se nousi heti Billboardin listalla sijalle 1. Albumilla Metallica muutti tyyliään entistä kevyempään suuntaan. Kappaleet ”Until It Sleeps” ja ”Mama Said” saivat paljon radiosoittoa.lähde?
Loadia työstettäessä yhtye tuotti tarpeeksi materiaalia, jotta he olisivat voineet julkaista tupla-albumin. Yhtye päätti kuitenkin julkaista puolet kappaleista ja viimeistellä jäljelle jääneet kappaleet seuraavana vuonna. Tästä seurasi albumi ReLoad, joka sijoittui jälleen Billboardin listan ykköseksi. Promotoidakseen ReLoadia, Metallica esitti NBC:n Saturday Night Live -ohjelmassa joulukuussa 1997 kappaleet ”Fuel” ja ”The Memory Remains”, joista jälkimmäisen Metallica esitti Marianne Faithfullin kanssa. James Hetfield sanoi myöhemmin, että Loadin ja ReLoadin kappaleet olivat yhtyeen mielestä laadultaan keskinkertaisia.
Kiertuetauon aikana Metallica äänitti cover-kappaleista koostuneen Garage Inc. -albumin, joka sisälsi kaksi levyä. Albumin ensimmäinen levy sisälsi covereita muun muassa Diamond Headilta, Black Sabbathilta ja Thin Lizzyltä. Toinen levy sisälsi Cliff Burtonin kuoleman jälkeen julkaistun Garage Days Re-Revisited-EP:n.
21. ja 22. huhtikuuta 1999 Metallica äänitti kaksi esiintymistään San Franciscon sinfoniaorkesterin kanssa. Sinfoniaorkesteria johti Michael Kamen, joka oli työskennellyt Metallican kanssa aiemmin ”Nothing Else Matters” -kappaleen parissa. Metallica kirjoitti kaksi uutta kappaletta sinfoniaorkesterin kanssa soitettavaksi, ”No Leaf Cloverin” ja ”-Humanin". Esiintymiset julkaistiin vuonna 1999 tupla-albumina ja videona, joiden nimeksi tuli S&M.
Historia > Ongelmia (2000)

Vuonna 2000 Metallican jäsenten keskinäiset suhteet olivat tulehtuneet. Basisti Jason Newsted koki olevansa Metallican ”uusi” jäsen vielä kaikkien vuosien jälkeenkin, eikä tuntenut saavansa tarpeellista arvostusta yhtyeessä. Ulrich sai kielteistä julkisuutta Napster-jupakan takia ja Hetfieldin päihdeongelmat pahenivat. Newsted erosi yhtyeestä vuonna 2001 ja yhtyeen pelättiin hajoavan.
Metallica äänitti Mission: Impossible II -elokuvan soundtrackille kappaleen ”I Disappear”, joka osoittautui olevan radiosoitossa jo ennen kappaleen julkaisua. Selvittäessään kappaleen vuotoa vastannutta lähdettä yhtye löysi tiedoston Napster-tiedostonjako-ohjelmasta. Yhtye myös huomasi, että koko heidän tuotantonsa oli Napsterissa ilmaiseksi ladattavissa. Metallican liiketoimintaa johtanut Ulrich haastoi Napsterin oikeuteen. Hän myös voitti oikeudenkäynnin. Tapaus herätti vastalauseita Metallican fanien keskuudessa.
Vuonna 1999 yhtye haastoi oikeuteen myös alusvaateyritys Victoria’s Secretin sekä vuonna 2000 Guerlain-kosmetiikkayhtiön tavaramerkkinsä, Metallica-nimen, väärinkäytösten takia. Korvausvaatimukset sovittiin oikeussalien ulkopuolella.
Historia > St. Anger -albumi ja uusi basisti (2001–2006)

Hetfield, Hammett ja Ulrich päättivät jatkaa yhtyeenä terapian avulla. St. Anger -albumin äänitykset aloitettiin vuoden 2001 alkupuolella, mutta työ keskeytyi Hetfieldin mentyä puoli vuotta kestäneeseen päihdevieroitukseen. Kappaleiden sanoituksiin osallistuivat tällä kertaa aktiivisesti muutkin jäsenet kuin James Hetfield. Uusi albumi valmistui monien vastoinkäymisten jälkeen huhtikuussa 2003.
Musiikkinäytteet
”Purify”, edustaa Metallican aikaisempaa karumpaa tyyliä albumilla .
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
St. Anger -albumilla soitti bassoa tuottaja Bob Rock. Albumin valmistumisen aikana yhtye järjesti koesoittoja. Lopullinen valinta osui aiemmin Suicidal Tendenciesissä ja Ozzy Osbournen yhtyeessä soittaneeseen basisti Robert Trujilloon. Trujillon ensiesiintyminen oli 6. toukokuuta 2003 MTV Icons -tapahtumassa. St. Anger -albumin mukaan liitettiin DVD, jossa kaikki albumin kappaleet soitettiin yhtyeen harjoitustilassa livenä Trujillon kanssa.
St. Anger merkitsi Metallican paluuta raskaampaan soundiin. Lähes kaikki kappaleet on soitettu matalalla drop-C-virityksellä. 21. toukokuuta 2004 julkaistiin yhtyeestä kertova dokumentaarinen elokuva Metallica: Some Kind of Monster, joka kertoo St. Angerin nauhoitussessioista ja siitä, miten yhtye pääsi vaikeuksistaan muun muassa yhteisten terapiajaksojen avulla. St. Angerin nimiraita ”St. Anger” korkein sijoitus Billboardin Mainstream Rock Tracks -listalla oli 2.
Vuonna 2004 yhtye julkaisi Some Kind of Monster -EP:n, joka tuki samannimistä elokuvaa. EP sisälsi livekappaleita vuoden 2003 Pariisin konsertista sekä kaksi versiota uudesta "Some Kind of Monster" -kappaleesta.
Vuonna 2004 Metallica soitti ensimmäisen basistinvaihdoksen jälkeisen Suomen konserttinsa 28. toukokuuta 2004 Helsingin Olympiastadionilla. Noin 41 000 lippua myytiin loppuun neljässä tunnissa. Lopullinen yleisömäärä nousi lähes 50 000 katsojaan.
Slipknotin rumpali Joey Jordison ja Slayerin rumpali Dave Lombardo tuurasivat Metallica-rumpali Lars Ulrichia yhden konsertin ajan Englannin Download-festivaaleilla 2004, koska Ulrich oli terveydellisistä syistä sivussa.
Joulukuussa 2006 Metallica julkaisi DVD:n, The Videos: 1989-2004, joka sisälsi kaikki yhtyeen musiikkivideot vuosilta 1989–2004.