stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bündnis Sahra Wagenknecht

| Bündnis Sahra Wagenknecht |
| --- | --- |
  
Perustettu:  2024
Puheenjohtaja:  Sahra Wagenknecht
Ideologia:  vasemmistopopulismi arvokonservatismi
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Toimisto:  Krausenstr. 9-10 10117 Berliini
Värit:       purppura      oranssi
Kotisivu:  https://bsw-vg.de/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bündnis Sahra Wagenknecht – Vernunft und Gerechtigkeit (BSW) (suom. Sahra Wagenknecht -liittouma – järki ja oikeudenmukaisuus) on tammikuussa 2024 perustettu saksalainen vasemmistopuolue. Vasemmisto-puolueesta (Die Linke) irtaantunut puolue on nimetty perustajansa ja puheenjohtajansa Sahra Wagenknechtin mukaan.
BSW yhdistelee vasemmistolaista talouspolitiikkaa ja konservatiivista maahanmuuttovastaisuutta. Se arvostelee saksalaista vihreää siirtymää ja Die Linken edustamaa nykyvasemmistolaisuutta, ja haluaisi luopua Venäjän-vastaisista pakotteista ja Ukrainan aseistamisesta.
Historia

Lokakuussa 2023 Vasemmisto-puolueen kansanedustaja Sahra Wagenknecht ilmoitti aikovansa luoda uuden puolueen yhdessä useiden muiden Vasemmisto-puolueesta loikanneiden kanssa. Uuden puolueen tarkoitus olisi muuttaa Saksan poliittista kenttää tarjoamalla sekä vasemmistoon että oikeistoon turhautuneille äänestäjille uusi vaikuttamiskanava ja haastaa Olaf Scholzin hallituksen politiikkaa. Edellisenä vuonna Bild-lehden julkaiseman ja Insa-tutkimuskeskuksen teettämän mielipidekyselyn mukaan 10 prosenttia kyselyn vastaajista äänestäisi Wagenknechtin uutta puoluetta varmasti ja 30 prosenttia voisi kuvitella äänestävänsä sitä. Puolueen on arvoitu vetoavan etenkin laitaoikeistolaisen Vaihtoehto Saksalle -puolueen kannattajiin. Wagenknecht on irtisanoutunut yhteistyön mahdollisuudesta sen kanssa.
Wagenknecht säilytti paikkansa Saksan liittovaltiopäivillä jätettyään Vasemmisto-puolueen. BSW perustettiin virallisesti 8. tammikuuta 2024. Puolueen ytimen muodostavat aluksi noin 40 Wagenknechtin mukana Vasemmisto-puolueesta loikannutta. Wagenknecht aloittaa puolueen puheenjohtajana, ja varapuheenjohtajana toimii Amira Mohamed Ali.
BSW aikoo osallistua vuoden 2024 europarlamenttivaaleihin ja Saksan osavaltiovaaleihin. Puolue ei ole vielä kertonut, mihin europarlamenttiryhmään se aikoo europarlamentissa liittyä. BSW:n on tarkoitus vaihtaa nimensä ennen Saksan kansallisia vaaleja syksyllä 2025.
Ideologia ja tavoitteet

BSW:n on tarkoitus keskittyä sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen harjoittamalla vasemmistolaisesti suuntautunutta talouspolitiikkaa, työpaikkojen turvaamista, palkankorotuksia, korkeita sosiaalietuuksia ja verouudistuksia. Samalla se haluaa rajoittaa maahanmuuttoa, koska Saksan turvapaikkajärjestelmä on epäonnistunut.
Wagenknecht sanoo, että BSW välttää kutsumasta itseään vasemmistolaiseksi. Hänen mukaansa nykyisin vasemmistolaisuuteen yhdistetään tyhjät sukupuoli-identiteetti- ja elämäntyylikysymykset. Wagenknecht on syyttänyt vasemmistoa, ja etenkin vihreitä, elitismistä ja tavallisen kansan hylkäämisestä. Hänen mukaansa vasemmisto keskittyy liiaksi identiteettipoliittisiin ”woke-kysymyksiin”, kuten sukupuolineutraalin kielen edistämiseen.
BSW pyrkii omien sanojensa mukaan muuttamaan Saksan puoluejärjestelmän. Wagenknecht on arvostellut SPD:n, vihreiden ja FDP:n hallitusta kansakunnan kahtiajaosta.
Wagenknecht on arvostellut vihreää siirtymää. Hän on myös haastanut vasemmistopuolueet taloudellisissa kysymyksissä, väittäen etteivät ne huomioi riittävästi saksalaisten yritysten asioita.
BSW vastustaa Venäjän-vastaisia pakotteita, Ukrainan aseistamista puolustussodassa Venäjää vastaan, asekauppaa Saudi-Arabian kanssa, sekä sotilasliitto Natoa.
Reaktiot

BSW:n odotetaan saavan ääniä Vasemmiston lisäksi myös sosiaalidemokraattien, kristillisdemokraattien ja Vaihtoehto Saksalle -puolueen kannattajilta. Die Linken puheenjohtaja Martin Schirdewan on arvellut, että Wagenknechtin puolue siirtyy niin oikealle, että se kilpailee äänestäjistä pikemmin äärioikeistolaisen Vaihtoehto Saksalle -puolueen kuin Linken kanssa.
Vaalimenestys

Europarlamenttivaaleissa 2024 BSW sai 6,2 prosenttia äänistä ja kuusi paikkaa.
Saksan ennenaikaisissa liittopäivävaaleissa helmikuussa 2025 BSW sai 4,972 prosenttia äänistä ja jäi näin niukasti liittopäivien ulkopuolelle.
Keitele (järvi)

| Keitele |
| --- | --- |
 Kuusisaaresta kuvattu auringonlasku Keiteleellä
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi, Pohjois-Savo
Kunnat:  Konnevesi, Vesanto, Viitasaari ja Äänekoski
Koordinaatit:  62°56′29″N, 26°01′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen eteläosan alue (14.41) , Keiteleen keskiosan alue (14.42) ja Keiteleen pohjoisosan alue (14.43)
Lasku-uomat:  Äänekoski, Myllykoski, Paatelan kanava, Neiturin kanava
Taajamat:  Äänekoski, Suolahti, Sumiainen, Konginkangas, Viitasaari
Järvinumero:  14.421.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,5 m  
Pituus:  70 km  
Leveys:  40 km  
Rantaviiva:  1 461,703 km  
Pinta-ala:  498,41 km²  
Tilavuus:  3,429 km³  
Keskisyvyys:  6,88 m  
Suurin syvyys:  66 m  
Valuma-alue:  6 265,31 km²  
Keskiylivirtaama:  83,3 m³/s  
Keskivirtaama:  48,6 m³/s  
Keskialivirtaama:  11,6 m³/s  
Saaria:  1025 
:  Jurvansalo, Luotolansaari, Pängätsalo, Vanha Kirkkosaari
 fiKeitele 
Akseli Gallen-Kallela, Keitele 1905.
Keitele on Kymijoen vesistöön kuuluva järvi, joka sijaitsee Keski-Suomen ja Pohjois-Savon maakuntien alueilla. Sen pinta-ala on noin puolet Päijänteen pinta-alasta, joten se on Suomen yhdeksänneksi suurin järvi . Keitele on kirkasvetinen ja kalaisa järvi. Keitele valittiin vuonna 2011 Keski-Suomen maakuntajärveksi.
Maantietoa > Yleistä

Keitele on noin 70 kilometriä pitkä ja noin 40 kilometriä leveä järvi, jonka pinta-ala on 498 neliökilometriä. Järven rannalla sijaitsevat Äänekosken ja Viitasaaren kaupungit sekä Konneveden ja Vesannon kunnat. Sen sijaan Rautalammin reitin alueella oleva Keiteleen kunta ei sijaitse lainkaan Keiteleen rannalla vaan noin 10 kilometriä itään päin ja sen kirkonkylä sijaitsee Nilakan rannalla. Järven rantaviiva on mutkitteleva niin, että siinä esiintyy paljon niemiä ja lahtia. Saaria on yli 1 000, joista 14 on yli neliökilometrin suuruisia. Järven syvin kohta löytyy Ylä-Keiteleeltä. Järven vesi on kirkas ja järven ekologinen tila on hyvä, Ylä-Keitele on tilaltaan peräti erinomainen. Järven tila on kuitenkin hitaasti heikentymässä.
Maantietoa > Järvenosat

Kartoissa ja vesistöviranomaisten tiedoissa käytetään yleisesti Ala-Keiteleen ja Ylä-Keiteleen nimityksiä. Niiden lisäksi Keiteleen keskialtaasta käytetään ainakin vesistöaluenimityksenä Keski-Keiteleen nimeä. Näitä nimityksiä käytetään myös tässä artikkelissa. Ylä- ja Keski-Keitele kohtaavat toisensa Jurvansalon eri puolilla sijaitsevissa Hännilänsalmen sillan ja Miekkasalmen sillan alla. Keski- ja Ala-Keitele kohtaavat vuorostaan Matilanvirran sillan kohdalla.
Maantietoa > Järvenosat > Ylä-Keitele

Ylä-Keitele on 23 kilometriä pitkä, 10 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 7 974 hehtaaria eli noin 80 neliökilometriä. Keski-Keiteleeltä pääsee Ylä-Keiteleelle ohittamalla Jurvansalo sen länsi- tai itäpuolelta. Saaren lounaispuolella sijaitsee kuusi kilometriä pitkä Hännilänsalmi, jonka valtatie 4 ylittää. Saaren koillispuolella on Jurvansalossa, Haapasaaressa ja mantereella sijaitsee Viitasaaren keskustaajama. Saarien välissä sijaitsevat Hakkarilansalmi sekä Miekkasalmi ja Haapasalmi, jonka valtatie 4 ja kylätie (yhdystie 16909) ylittävät. Kapeat salmet erottavat Jurvansalon Viitasaaresta ja niiden luoteispuolelle aukeaa laaja ja pääosin saareton Pihkurinselkä. Järvenselän takana sijaitsevat Siilinsalo ja Luotolansaari, joiden välistä kulkee leveä salmi takana sijaitsevaan pienempään Paanalanselkään. Paanalanselkä on niemien ja sen lounaispuolella sijaitsee pieni Paanalanniemen kylä. Selkä saarien rikkoma ja sen pohjoisinta osaa kutsutaan Vehkoseläksi, missä sijaitsee Keiteleenpohjan kylä ja Lökkö. Luotolansaari sijaitsee aivan länsirannikon tuntumassa niin, että väliin mahtuvat kapeat Koskiselkä ja Nuutinsalmi. Tänne laskee myös Kymijoen vesistöalueen pääuomaan kuuluva ja Muuruejärvestä alkava lyhyt Keihärinkoski.
Ylä-Keiteleessä rantaviivan pituus on 227,4 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 97,7 kilometriä. Siinä on 123 saarta, joiden yhteinen pinta-ala on 1 884 hehtaaria eli noin 19 prosenttia järvenosan kokonaispinta-alasta. Luotolansaaren ja Siilinsalon pinta-alat ylittävät neliökilometrin reilusti. Lisäksi siinä on vielä 30 muuta yli hehtaarin kokoista saarta. Niitä ovat Jurvansaari, Vehkosaari, Sadinsaari, Honkasaari, Vuohisaari ja Pihkurinsaari. Sitten on vielä 78 yli aarin ja 13 alle aarin kokoiset pikkusaaret. Sekä Luotolansaareen että pieneen Ruuponsaareen johtaa tiet.
Ylä-Keiteleen tilavuudeksi on määritetty 704,78 miljoonaa kuutiometriä eli noin 0,70 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 8,8 metriä. Hännilansalmesta Ylä-Keiteleelle johtavassa salmessa kulkee keskellä Jurvansalon mittainen syvännejakso, jonka syvyydet vaihtelevat 25–66 metriä. Syvännejakso jatkaa kiertäen vielä Solisniemenkin. Järven syvin kohta, 66 metriä, löytyy siten tästä syvänteestä. Luotolansaaren ja Siilinsaaren välissä on syvänne, joka jatkuu kaakkoon päin alle 30 metriä syvänä.
Vesiliikenne

Keiteleen ja 21 metriä alempana sijaitsevan Päijänteen välillä on viisi kanavasulkua: Paatela , Kapeenkoski, Kuusa, Kuhankoski sekä Vaajakoski. Tämä 45 kilometriä pitkä reitti kulkee Mämmenkosken  ja Äänekosken kautta  Kuhnamoon ja edelleen Vatianjärven, Saraveden ja Leppäveden kautta Päijänteeseen. Keiteleen ja 4,1 metriä alempana olevan Konneveden välillä on 980 metriä pitkä Neiturin kanava itsepalvelukanava. Nykyään Keiteleellä on tehty laivoilla ajoittaista turistiliikennettä. Pienveneliikennettä haittaa matalat alikulkukorkeudet. Kummassakin koskessa on padot, Mämmenkoskessa säännöstelypato ja Äänekoskessa voimalaitospato, jonka kautta juoksutus on lähinnä tapahtunut.
Hydrologiaa

Ala-Keiteleen virtaamatietoja on mitattu vuosien 1934–1970 aikana Äänekosken kohdalta, jossa yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 6 305 neliökilometriä. Keskivirtaamaksi (MQ) on saatu 48,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaamaksi (MHQ) 83,3 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) 11,6 m³/s. Mittausjakson suurin virtaama (HQ) 145,7 m³/s mitattiin 7.7.1944, ja pienin virtaama (NQ) 0,20 m³/s seuraavana vuonna 24.4.1943. Toisessa lähteessä keskiylivirtaamaksi (MHQ) annetaan 90,63 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) 17,04 m³/s, kun mittausajanjakso on 1934–2022 . Viereisessä kuvaajassa esitetään edellä mainitun mittausjakson ajalta kuukausittaiset virtaamien keskiarvot.
Luontoarvoja

Keitele on hyvin kirkasvetinen järvi, ja sen ranta on monin paikoin luonnonhiekkainen. Keitele on vedenlaatuluokitukseltaan erinomainen.
Viitasaaren kirkonkylän pohjoispuolella on erillinen Ylä-Keiteleen järviallas. Se muodostaa 3 641 hehtaarin kokoisen Natura 2000 -ohjelmaan kuuluvan suojelualueen (FI0900119, 3 641 ha). Ylä-Keiteleen Pihkurinselkä on karu, valtakunnallisesti merkittävä selkävesi, jonka rannat ovat suurelta osin rakentamattomia. Suojelualue käsittää noin seitsemän kilometriä mannerrantaa ja useita kookkaita saaria, pieniä saaria sekä luotoja. Sadinsaari, Marjosaari, Kalliosaaret ja Ukonniemen kärki sijaitsevat erillään muusta alueesta. Rannat ovat vaihtelevia ja maisemallisesti edustavia. Alueen kasvillisuus on pääasiallisesti karua ja lajistollisesti vähäistä. Leimallisia ovat rantoja kiertävät rantakalliot sekä lahtien luhdat ja rantaniityt. Alueen pohjoisosassa suojelualueeseen kuuluu useita maisemallisesti ja luonnonarvoiltaan tärkeitä niemenkärkiä. Maisemallisesti edustavia niistä ovat esimerkiksi Vehkoosaaren eteläkärjet, Palkonniemi ja Luodeniemi. Jurvansaaren kärjessä on tulvavaikutteista koivikkoa, jossa on siellä täällä lahoa lehtipuuta pökkelöinä ja maahan kaatuneina.
Keski-Keiteleellä Listonniemen ympäristössä on ryhmä suojelualueita, jotka on ryhmitetty Listonniemen (FI0900035, 1 606 ha) suojelualueeseen. Siihen kuuluvat esimerkiksi Naakkelinmäki, Ahkiosaari, Pekankallio, Hietasaari, Iso Lehmisaari, Kuusisaari, Narrinsaari ja Pekansaari.
Historiaa > Luonnonhistoriaa

Viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön reunan peräännyttyä Keiteleen seuduille asti, jäi järviallas Itämeren vedenpinnan alle. Vettä on ollut noin 60 metriä nykyisen vedenpinnan yläpuolella. Maankohoaminen nosti Keiteleen seudut  hitaasti vedenpinnalle. Maan kohotessa Keiteleen vedenpinta laski ja järvi alkoi saada muotoaan kunnes se kuroutui noin 9 500 vuotta sitten irti Ancylusjärvestä, joka on ollut eräs Itämeren vaihe. Kuroutumisen alkuaikana järven valuma-alue käsitti koko Järvi-Suomen. Etelästä siihen laski Muinais-Päijänteen vedet ja idästä Muinais-Saimaan vedet. Keiteleen laskujoki sijaitsi nykyisessä Kärnänkoskessa ja se laski Koliman ja Kalajoen kautta Pohjanlahteen.
Koska Kärnänkoski sijaitsi Keiteleen pohjoispuolella, alkoi järven vedenpinta kohoamaan johtuen kallioperän epätasaisesta maankohoamisesta. Silloin järvialtaan etelärannat kohosivat hitaammin kuin sen pohjoisrannat. Samaa tapahtui myös Kolimalla ja lopulta järvet yhtyivät toisiinsa muodostaen suuremman järven noin 8 500 vuotta sitten. Vedenpinnan nousu jatkui tämänkin jälkeen hieman nopeutuneena ja se saavuttu suurimman korkeutensa noin 7 000 vuotta sitten. Ylä-Keiteleen korkein järvenranta on sijainnut 15 metriä ja Ala-Keiteleen ranta 8 metriä nykyistä vedenpintaa korkeammalla. Keiteleen vedenpinta kääntyi laskuun, kun Päijänteen kohonnut vedenpinta murtautui Heinolan harjun läpi ja alkoi laskea vetensä Suomenlahteen. Samalla Keiteleen aikaisempi lasku-uoma tyrehtyi ja Keitele alkoi laskea vetensä Päijänteen suuntaan. Keiteleen vedenpinta laski nopeasti ja samalla Keiteleen valuma-alueen koko pienentyi merkittävästi.
Historiaa > Matkustajalaivaliikenne

Laivaliikenne oli ollut Keski-Suomessa tärkeä liikennemuoto 1920-luvulla, mutta 1930-luvulla se taantui. Keiteleellä laivat Viitasaari ja Ylä-Keitele kuljettivat vuonna 1925 yli 27 000 matkustajaa mutta vuonna 1938 enää 9 600 matkustajaa. Sota ja auto- ja polttoainepula antoi laivaliikenteelle jatkoajan – vuonna 1944 laivat kuljettivat Keiteleellä yli 45 000 ja vuonna 1945 lähes 50 000 matkustajaa. Luvut olivat Keiteleen laivaliikenteen ennätyksiä. Autoistumisen päästyä taas vauhtiin laivaliikenteen kannattavuus heikkeni. Vuonna 1948 kuljetettiin enää vajaat 15 000 matkustajaa ja Viitasaaren Höyrylaiva Osakeyhtiö lopetti toimintansa. Nykyään Keiteleellä on vain ajoittain turistiliikennettä.
Historiaa > Kanavaliikenne

Keskisuomalaiset ovat vaatineet jo ennen 1850-lukua Keiteleen yhdistämistä kanavilla Päijänteeseen, jossa toimi tuolloin vilkas vientikauppaan liittyvä laivaliikenne. Kaikki anomukset kuitenkin hylättiin ja vuonna 1898 valmistunut Jyväskylän Suolahteen yhdistänyt rautatie hiljensi vaatimukset pitkäksi aikaa. Puuteollisuuden kasvaminen aiheutti alueellista puupulaa. Nyt oli metsäteollisuuden vuoro vaatia kanavaa Keiteleelle, sillä puutavaran kuljettaminen rautateitse oli kalliimpaa kuin sen uittaminen. Kanavan yleissuunnitelma laadittiin vuonna 1962 ja sitä täydennettiin vuonna 1981. Tie- ja vesirakennushallitus aloitti rakentamisen valmistelut ja anoi sille rahoitusta vuosien 1986 ja 1988 budjettikäsittelyssä. Tässä yhteydessä keksittiin tasapainottaa Suomen ja Neuvostoliiton välistä kauppaa. Rakentamishankkeen sopimuksia allekirjoitettiin vuonna 1989 ja urakasta päätettiin seuraavana vuonna. Kanavalla alkoi laivaliikenne vuonna 1993.
Vesistösuhteet > Yleistä

Keitele sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueella (14.4). Suurena järvenä ulottuu kolmen toisen jakovaiheen alueelle: Keiteleen eteläosan alueelle (14.41), Keiteleen keskiosan alueelle (14.42) ja Keiteleen pohjoisosan alueelle (14.43). Järvi sijaitsee toisessa jakovaiheessa vastaavasti Ala-Keiteleen lähialueessa (14.411), Keski-Keiteleen lähialueessa (14.421) ja Ylä-Keiteleen lähialueessa (14.431). Keiteleen vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy.
Vesistösuhteet > Tulouomia

Keitele on tyypiltään reittijärvi eli siinä on merkittävä läpivirtaus, jonka ansiosta vesi vaihtuu suhteellisen nopeasti . Keitele muodostaa yhdessä Päijänteen kanssa osan pääuomasta eli pääreitistä. Keitele on myös vesistöalueensa latvajärviä, joten sen sivu-uomat tuovat vettä runsaasti läpivirtaukseen verrattuna. Keiteleeseen laskevista sivu-uomista on vesimäärältään suurin Kymönkoskella Kymönkosken kautta tuleva Koliman alueen (14.47) vesistöreitti, jonka latva-alueet alkavat Alvajärven valuma-alueelta (14.48) ja Saanijärven valuma-alueelta (14.49). Sitäkin suurempi virtaama saadaan Keiteleeseen Keihärinkoskesta, joka tuo Viitasaaren reitin valuma-alueen pääuoman latvavedet.
| lasku-uoman nimi   | järven kohta   | etäisyys mereen (km) | pituus (km)   | virtaama (MQ) (m³/s) | valuma- alue (km²) | lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ruunajoki | Ala-Keitele | 379 | 12 |  | 36 | 3,3,3,6,–,2 |
| Myllypuro | Ala-Keitele | 382 | 8 |  | 13 | 3,3,3,6,–,5 |
| uoma Suojärvestä | Ala-Keitele | 382 | 5 |  | 12 | 3,3,3,6,–,2 |
| uoma Hakalammesta | Ala-Keitele | 377 | 9 |  | 23 | 3,3,3,6,–,2 |
| Isojoki | Ala-Keitele | 390 | 26 |  | 101 | 3,3,3,6,–,2 |
| Kurojoki | Ala-Keitele | 390 | 15 |  | 40 | 3,3,3,6,–,2 |
| Ilojoki | Sumiainen | 395 | 10 |  | 24 | 3,3,3,6,–,5 |
| Myllyjoki | Sumiainen | 397 | 5 |  | 8 | 3,3,3,6,–,5 |
| Kolunjoki | Sumiainen | 398 | 6 |  | 11 | 3,3,3,6,–,5 |
| Pakojoki | Kertonselkä | 400 | 7 |  | 13 | 3,3,3,6,–,5 |
| Lekopuro | Keski-Keitele | 410 | 4 |  | 11 | 3,3,3,6,–,5 |
| Masonjoki | Keski-Keitele | 410 | 12 |  | 41 | 3,3,3,6,–,2 |
| Pyhäjoki | Keski-Keitele | 403 | 15 |  | 52 | 3,3,3,6,–,2 |
| Hakojoki | Keski-Keitele | 408 | 14 |  | 36 | 3,3,3,6,–,2 |
| Kajamanjoki | Keski-Keitele | 408 | 6 |  | 11 | 3,3,3,6,–,5 |
| Savipuro | Keski-Keitele | 419 | 8 |  | 17 | 3,3,3,6,–,5 |
| Niinijoki | Keski-Keitele | 419 | 12 |  | 24 | 3,3,3,6,–,2 |
| Tiihaanjoki | Keski-Keitele | 416 | 6 |  | 13 | 3,3,3,6,–,5 |
| Enojoki | Lavianselkä | 421 | 14 |  | 49 | 3,3,3,6,–,5 |
| Myllypuro | Keski-Keitele | 426 | 9 |  | 23 | 3,3,3,6,–,5 |
| Myllyjoki | Keski-Keitele | 430 | 21 |  | 104 | 3,3,3,6,–,2 |
| Vesijoki | Keski-Keitele | 431 | 15 |  | 43 | 3,3,3,6,–,2 |
| Ihantjoki | Keski-Keitele | 435 | 8 |  | 16 | 3,3,3,6,–,5 |
| Kymönkoski | Kymönselkä | 439 |  | 15 | 1 625 | 3,3,3,–,,2 |
| Myllyjoki | Kymönselkä | 441 | 13 |  | 25 | 3,3,3,6,–,2 |
| Jurvanjoki | Keski-Keitele | 431 | 11 |  | 15 | 3,3,3,6,–,5 |
| Täysiänjoki | Ylä-Keitele | 443 | 11 |  | 27 | 3,3,3,6,–,2 |
| Myllypuro | Ylä-Keitele | 446 | 4 |  | 11 | 3,3,3,6,–,2 |
| Lökönjoki | Ylä-Keitele | 453 | 25 |  | 100 | 3,3,3,6,–,2 |
| Keihärinkoski | Ylä-Keitele | 449 | 107 | 27 | 2 186 | 3,3,3,6,,2 |
Lähteet: 1 = tieto luettu joen omasta artikkelista, 2 = Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet , 3 = Karttapaikka-verkkopalvelu , 4 = Paikkatietoikkuna-verkkopalvelu , 5 = VALUE-verkkopalvelu , 6 =mittaamiseen käytetty Paikkatietoikkunaa ja Karttapaikkaa yhdessä
Vesistösuhteet > Lähialueen järviä

Ala-Keiteleen lähialueella on 34 yli hehtaarin järveä tai lampea. Ne ovat varsin pieniä järviä, jotka laskevat suoraan Keiteleeseen. Sellaisia ovat Jouhtinen (32 ha), Syvärinen (21 ha) ja Jouhtjärvi (19 ha). Keiteleen lasku-uomassa sijaitseva Äänejärvi (23 ha) luetaan myös mukaan lähijärviin. Kurojoen valuma-alueelta (14.418) voidaan lisäksi mainita suurin järvi Iso-Jurvo (226 ha), sekä vielä Pietinen (52 ha) ja Pieni-Jurvo (36 ha). Kalajärven valuma-alueella (14.415) sijaitseva Kalajärvi (112 ha) on Ala-Keiteleen lähialueen toiseksi suurin järvi.
Keski-Keiteleen lähialueella on 75 yli hehtaarin järveä tai lampea. Niistä suurimpia ovat Iso-Selkiäinen (98 ha), Kiminkijärvi (96 ha), Pirttijärvi (89 ha), Jouhtijärvi (78 ha), Kevatoinen (77 ha), Iso-Säynäinen (46 ha), Jurvanjärvi (39 ha), Sorvajärvi (30 ha), Kajamanlampi (26 ha) ja Suojärvi (23 ha). Näiden lisäksi Iisjoen valuma-alueella (14.422) sijaitsevat esimerkiksi Iisjärvi (431 ha), Kotanen (25 ha) ja Kaijanjärvi (24 ha), Hakojoen valuma-alueella (14.423) Iso-Korppinen (59 ha) ja Hakojärvi (57 ha), ja Iso-Jouhtenon valuma-alueella (14.425) vielä Hiekkajärvi (34 ha) ja Iso-Jouhteno (25 ha). Pyhäjoen valuma-alueella (14.429) sijaitsee vain Pyhäjärvi (138 ha) ja Vesijoen valuma-alueella (14.428) Iso Vesijärvi (535 ha) ja Pieni Vesijärvi (154 ha). Mutta Suotajärven valuma-alueella (14.427) on useita järviä: Suotajärvi (351 ha), Mäntyjärvi (152 ha), Lahnanen (120 ha), Aukkua (46 ha), Hangaslampi (44 ha), Ruokonen (34 ha), Keskimmäinen Töyrijärvi (35 ha) ja Ylimmäinen Töyrijärvi (25 ha). Kymönkosken laajan valuma-alueen järviä ei luetella tässä yhteydessä.
Ylä-Keiteleen lähialueella on 8 yli hehtaarin järveä tai lampea. Niistä Iso Rajaslampi (24 ha) on suurin. Ylä-Keiteleeseen laskevissä pienissä valuma-alueissa sijaitsee muutama järvi lisää. Niitä ovat esimerkiksi Muuruejärven alueeseen (14.432) kuuluva Muuruejärvi (2 534 ha), Sulkavanlammen valuma-alueen (14.433) Hakojärvi (29 ha), Komujoen valuma-alueen (14.437) Komujärvi (187 ha), Valkeisjärvi (61 ha) ja Ristinen (28 ha), sekä Löytänän valuma-alueen (14.438) Löytänä (647 ha), Iso-Korpinen (187 ha) ja Kalliojärvi (48 ha).
Huomioita

↑  Keiteleen keskisyvyys on laskettu Suomen ympäristökeskuksen antamista Keiteleen tilavuuden ja pinta-alan tiedoista ja tulos on pyöristetty senttimetrien tarkkuuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keitele Wikimedia Commonsissa
Vesistöennusteet: Kymijoen vesistö, kohdassa Ala-Keitele, vesi.fi
(14.4)
Näkymä Äänekosken Laulumäeltä lokakuussa 2013.
Marie Laforêt

Laforêt syyskuussa 1939.
Marie Laforêt (Maïtèna Marie Brigitte Doumenach; (5. lokakuuta 1939 Soulac-sur-Mer, Ranska – 2. marraskuuta 2019 Genolier, Sveitsi) oli ranskalainen laulaja ja näyttelijä.
Laforêt syntyi Ranskassa armenialaistaustaiseen perheeseen. Hän osallistui vuonna 1959 kykyjenetsintäkilpailuun ja sai sitä kautta roolin ensimmäisessä elokuvassaan: René Clémentin ohjaamassa Patricia Highsmith -filmatisoinnissa Kuuma aurinko (1959), jossa hänen vastanäyttelijänään toimi Alain Delon. Laforêt’n laulajanura avautui hänen toisen elokuvansa Saint-Tropez Blues (1960) myötä hänen laulettuaan elokuvan tunnuskappaleen.
Laforêt meni naimisiin ohjaaja Jean-Gabriel Albicoccon kanssa 1960, mutta liitto päättyi myöhemmin eroon. Albicocco ohjasi vaimoaan ensimmäistä kertaa elokuvassa Kultasilmäinen tyttö (La Fille aux yeux d’or, 1961), jonka mukaan näyttelijä sai lempinimensä ”kultasilmäinen tyttö”. Sittemmin Laforêt on esiintynyt säännöllisesti valkokankaalla. Häntä ovat ohjanneet muun muassa Claude Chabrol (Punaiset rubiinit, 1965) ja Georges Lautner (Iso kala koukussa, 1990). Teatterissa hän on esittänyt esimerkiksi Maria Callasta Mestariluokassa (1999) Pariisissa.
Laulajana Laforêt on monipuolinen. Hän on esittänyt muun muassa folkia, rockia ja popia. ”Mon amour, mon ami” (1967) on muodostunut pieneksi popklassikoksi, jonka coverversion on levyttänyt esimerkiksi Carla Bruni. ”Je voudrais tant que tu comprennes” (1966) on Francis Lain sävellys. Laforêt’n suurimmaksi hitiksi lienee noussut ”Il a neigé sur Yesterday” (1977), jonka aiheena on The Beatlesin hajoaminen.
Myös Laforêt’n monet coverkappaleet ovat kohonneet maineeseen. Esimerkiksi vuoden 1973 suosittu ”Viens, viens” on käännösiskelmä brittiläisen Simon Butterflyn kappaleesta ”Rain, Rain, Rain”. Laforêt on duetoinut ”Summer Winen” ranskankielisen version ”Le vin de l’été” (1969) Gérard Kleinin kanssa.
Laforêt muutti Geneveen 1978, minkä jälkeen hän vähensi laulamistaan tuntuvasti. Hänellä oli myös Sveitsin kansalaisuus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marie Laforêt Wikimedia Commonsissa
Marie Laforêt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marie Laforêt Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef