stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
PAL
PAL-tekniikka > Kuvan siirtotekniikka

PAL kehitettiin, koska NTSC on herkkä vaihevirheiden aiheuttamille värivääristymille, minkä takia NTSC- vastaanottimissa on värikylläisyyden sekä värisävyn säätö. Vaihevirhe kuitenkin vaihtelee, ja säätimellä asetettu pysyvä taso ei sen takia ole tyydyttävä ratkaisu.
PAL kiertää ongelman kääntämällä joka toisen juovan vaiheen päinvastaiseksi. Tällöin juovaan vaikuttava vaihevirhe on päinvastainen seuraavassa juovassa. Vanhimmat vastaanottimet näyttivät juovat sellaisenaan, ja silmän ominaisuuksien takia katsoja näkee kuvan tyydyttävänä, vaikka siinä onkin vuorotellen päinvastaisesti vääristyneitä juovia. Tämä ei kuitenkaan riitä, jos vaihevirheet ovat vakavia. Uudet vastaanottimet sekoittavat näytettävän sekä sitä edeltävän juovan väri-informaation, jolloin saadaan lähes täydellinen immuniteetti vaihevirheiden aiheuttamille värisävyvääristymille. Tämän takia PAL-vastaanotin ei tarvitse värisävynsäätöä.
Edes PAL ei ole immuuni vaihevirheiden aiheuttamalle värikylläisyyden vaihtelulle. Ihmissilmä ei kuitenkaan huomaa värikylläisyyden vaihtelua yhtä helposti kuin värisävyvääristymiä, ja useimmat ihmiset eivät huomaa ongelmaa suurillakaan vaihevirheillä.
PAL-tekniikka > Kuvataajuus ja lomitus

PAL televisiojärjestelmässä kuvataajuus on normaalisti 25 Hz ja kuvassa on 625 vaakajuovaa. Välkkymisen vähentämiseksi kuva lähetetään lomiteltuna kahteen kenttään, joista kumpikin sisältää vain puolet vaakajuovista: joka toinen kenttä sisältää parilliset juovat ja joka toinen parittomat juovat joten kenttätaajuus on eurooppalaista verkkotaajuutta vastaava 50 Hz. Lomituksesta huolimatta kuvassa esiintyvät ohuet vaakasuorat viivat usein välkkyvät mutta koska televisiossa näytetään pääasiassa liikkuvaa kuvaa, tätä ei normaalisti huomaa. Ilmiö erottuu silti selvästi esimerkiksi säätiedotusten grafiikassa tai käytettäessä tavallista televisiota tietokoneen näyttölaitteena.
Vertailun vuoksi, NTSC:ssä käytössä on 525 vaakajuovaa ja 60 Hz kenttätaajuus. Siksi NTSC-kuvan erottelukyky on PAL-kuvaa heikompi mutta välkyntä vähäisempää. Jotkut ihmiset, varsinkin NTSC:n taajuuteen tottuneet, huomaavat PAL-kuvan välkkymisen ja pitävät sitä häiritsevänä. Esimerkiksi DVD-levyjen tapauksessa termejä käytetään usein kuvaamaan pelkkää kuvataajuutta sekä juovien lukumäärää - DVD-levyllähän kuva on tallennettu digitaalisesti komponenttimuotoon, ja DVD-soitin muuttaa sen halutunlaiseksi signaaliksi.
Monien viihde-elektroniikan laitteiden tapauksessa varsin yleinen on myös PAL60, eli PAL 525 vaakajuovalla sekä 60 hertsin kenttätaajuudella. Tämä on yleensä peräisin NTSC-standardin mukaisista lähteistä, esimerkiksi NTSC-toistoon pystyvät videonauhurit muuttavat nauhalla olevan NTSC-signaalin värikoodauksen PAL-standardin mukaiseksi. Myös jotkut DVD-soittimet mahdollistavat NTSC-taajuudella tallennettujen levyjen toistamisen niin, että soitin antaa PAL-värikoodattua signaalia. PAL60 ei ole missään määritetty standardi, ja siksi erityisesti vanhoissa televisioissa voi esiintyä ongelmia, esimerkiksi kuvan synkronisoinnin katoamista ("pyörimistä" pysty- tai vaakasuunnassa).
PAL-tekniikka > PAL-resoluutio

PAL-standardin mukaisen TV-kuvan digitoinnissa käytetään standardia D1-PAL, jonka resoluutio on 720 × 576i.[lähde? ] Vaikka itse PAL-lähetteessä on 625 vaakajuovaa, niistä näytettäviä juovia on 576 ja loput on varattu signaalin tahdistukseen ja teksti-tv:lle.  Vanhemmissa analogisissa kuvaputkissa näytöstä rajataan pois teksti-tv:n juovat kuvan yläreunasta ja joitakin juovia alareunasta. D1-PAL signaalista on teksti-tv signaalit poistettu, joten uusissa nestekide- ja  plasmanäytöissä voidaan näyttää kaikki 576 juovaa.
Television värijärjestelmien levinneisyys
Ohra

| Ohra |
| --- | --- |
 Ohran tähkä on helpointa tunnistaa pitkistä vihneistä.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Ohrat Hordeum
Laji::  vulgare
Kaksiosainen nimi
 Hordeum vulgare  L. 
Katso myös
   Ohra Wikispeciesissä   Ohra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ohra eli pelto-ohra (Hordeum vulgare) on itsepölytteinen eli kleistogaami viljakasvi, jota käytetään rehuna, oluen raaka-aineena ja ihmisravinnoksi muun muassa leipien ja puurojen muodossa.
Ohrasta on kaksi muunnosta: kaksitahoisohra (Hordeum vulgare var. distichon), jonka tähkän tähkylät ovat kahdessa rivissä, sekä monitahoisohra (Hordeum vulgare var. vulgare), jossa tähkylät ovat 4–6 rivissä.
Ulkonäkö ja koko

Ohra on ruohovartinen, yksivuotinen kasvi, joka kasvaa noin metrin korkuiseksi. Sen lehdet ovat leveät ja tummanvihreät. Se kukkii kesä-heinäkuussa. Ylempien jyvänalkioiden vihneet ovat lyhyempiä kuin alempien niin, että kaikki vihneet päättyvät samalle korkeudelle. Pitkät vihneet ovat ohran tärkein tuntomerkki. Kun ohran tähkä kypsyy, se taipuu alaspäin.
Villiohralla vihneiden merkitys liittyi siementen leviämiseen, mutta ne osallistuvat myös yhteyttämiseen.
Ohran historiaa

Ohra on vanhimpia viljeltyjä viljalajeja. Sitä saatettiin alkaa viljellä Lähi-idässä jo ennen 10000 eaa. Kuusirivinen ohra ilmestyi noin 6000 eaa. Suomessa ohran viljelys alkoi viimeistään 4200 eaa. Jaalassa tehtyjen arkeologisten kaivausten perusteella.
Suomessa ohra oli tärkein ruokavilja 1800-luvulle asti, jolloin ruis otti sen paikan. Riisi korvasi ohran ruoanlaitossa Suomessa 1950-luvulla.
Ohranviljely nykyisin

FAOn tilastoissa vuosilta 2002–2004 ohra oli maailman neljänneksi laajimmalla alalla (yli 56 miljoonaa hehtaaria) viljelty viljalaji maissin, riisin ja vehnän jälkeen, ja sen tuotanto tonneina oli myös neljänneksi suurin.
Ohra on Suomen eniten viljelty viljalaji. Ohra ja kaura ovat ainoat viljakasvit, joita viljellään käytännöllisesti katsoen koko Suomessa. Ohra tarvitsee lajikkeesta riippuen noin 70–85 vuorokauden mittaisen kasvukauden.
Vuonna 2013 maailman suurimmat ohranviljelijät olivat Venäjä (noin 15 miljoonaa tonnia), Saksa, Ranska, Kanada ja Espanja (noin 10 miljoonaa tonnia kukin). Maailman ohrasta lähes 60 % tuotettiin Euroopassa, 15 % Aasiassa ja 15 % Amerikassa. Parhaat hehtaarisadot saatiin Belgiassa, yli 8,3 tonnia hehtaarilta. Samaan aikaan Suomessa tuotettiin 1,9 miljoonaa tonnia, ja hehtaarisato oli 3,9 tonnia hehtaarilta. Vuoden 2013 ohran hehtaarisato oli Suomessa kaikkien aikojen suurin.
Ohran hinta

Ohran hintaa säädellään Euroopan unionissa Euroopan unionin yhteisen maatalouspolitiikan mukaisesti.
Suomi: 14/2011: 165 € / tn
Puola: 14/2011: 197 € / tn
Saksa: 14/2011: 197 € / tn
Ohran tuholaisia, tauteja ja pellon rikkakasveja

Osa ohraa piinaavista taudeista ja tuholaisista on muidenkin viljalajien kiusana, mutta ohralla on myös aivan omia vastuksia. Esimerkiksi viljakirva ei koske muihin viljalajeihin.
Ohran tuholaisia, tauteja ja pellon rikkakasveja > Tuholaisia

Tuomikirva (Rhopalosiphum padi)
Viljakirva (Sitobion avenae)
Ohran tuholaisia, tauteja ja pellon rikkakasveja > Tauteja

Mustatyvi
Ohranverkkolaikku
Ohranviirutauti
Rengaslaikku
Tyvitaudit
Ohrassa voi esiintyä ainakin seuraavia mikrosieniä: ohrankätkönoki (Ustilago hordei), ohranlentonoki (Ustilago nuda), ohranruoste (Puccinia hordei), happomarjanheinäruoste (Puccinia graminis), keltaruoste (Puccinia striiformis) ja heinänhärmä (Blumeria graminis).
Ohran tuholaisia, tauteja ja pellon rikkakasveja > Rikkakasveja

Juolavehnä (Elymus repens)
Pillikkeet (Galeopsis spp.)
Jauhosavikka (Chenopodium album)
Linnunkaali (Lapsana communis)
Peltolemmikki (Myosotis arvensis)
Pihatähtimö (Stellaria media)
Pihatatar (Polygonum aviculare)
Pelto-orvokki (Viola arvensis)
Peltomatara (Galium spurium)
Ohran käyttö

Suomessa ohraa viljellään pääasiassa eläinten rehuksi. Sitä käytetään jonkin verran myös ihmisravintona, mutta huomattavasti vähemmän kuin vehnää ja ruista.
Ohramallas on oluen yleisin raaka-aine. Suomen vuotuisesta noin 1,8 miljardin kilon ohrasadosta käytetään oluen valmistukseen viidesosa. Rehuksi käytetään noin neljä viidesosaa. Ohran muu elintarvikekäyttö on vähäistä.
Perinteisesti ohrasta on leivottu kahdenlaista leipää: nostattamatonta sekä nostatettua, joilla molemmilla on runsaasti paikallisia nimityksiä. Vanhastaan vaalea leipä oli useammin ohrasta kuin vehnästä leivottua. Tämän lisäksi ohrasuurimot ovat olleet tavallinen keittojen, kuten härkäpavusta valmistetun papurokan suurus.
Ohrasuurimoista tehdään perinteinen ohrapuuro. Ohrahelmiä voidaan käyttää lisukkeena riisin tapaan. Irtonaisista ohraryyneistä voidaan tehdä myös italialaisen risoton tyyppistä ohrattoa.
Ohrasta valmistetaan tärkkelyspitoista suurustetta, jota käytetään peruna- ja maissijauhojen tapaan kastikkeiden ja keittojen suurustamiseen sekä leivontaan. Rajamäki lopetti Ohrakkaan valmistuksen vuonna 2014.
Ohra ravintona

Ohrasuurimoissa on sadassa grammassa 1288 kJ, 63,2 grammaa hiilihydraatteja, 2 grammaa rasvaa ja 8,3 grammaa proteiinia. Esimerkiksi puuroriisissä on vähemmän proteiinia ja rasvaa, enemmän hiilihydraatteja. Ohrassa on nelinkertainen määrä tiamiinia (B1-vitamiinia) riisiin verrattuna, ravintokuitua on kolminkertainen määrä ja kaliumia yli kaksinkertainen määrä.
Ohrassa on myös paljon enemmän beta-glukaania kuin vehnässä. Beta-glukaani alentaa veren LDL-kolesteroliarvoja ja hidastaa glukoosin imeytymistä.
Ohrassa on gluteenia, joten keliakiaa sairastavat eivät voi sitä käyttää. Joidenkin ohramaltaista tehtyjen oluiden valmistusprosessissa gluteeni kuitenkin poistuu niin hyvin, että keliaakikkokin voi niitä juoda.
Kuoreton ohra

Suomessa on viljelty jonkin verran myös paljasjyväistä ohraa, joka on nykyään yleinen lähinnä Aasian ja Lähi-idän alueilla. Nämä lajikkeet ovat kuitenkin olleet heikkosatoisia ja koneelliseen korjuuseen soveltumattomia. Siemenkauppaan on Suomessa hyväksytty yksi kuoreton lajike, Jorma-ohra.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Ohra (pelto-ohra) – Hordeum vulgare
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ohra (Hordeum vulgare)
Luonnonvarakeskus: Ohran pitkä viljelyhistoria
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Hordeum vulgare (englanniksi)
ITIS: Hordeum vulgare (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Hordeum vulgare (englanniksi)
United States Department of Agriculture: Hordeum vulgare L. (common barley) (englanniksi)
Flora of China: Hordeum vulgare (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Barley, Hordeum vulgare (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Hordeum vulgare (barley) (englanniksi)
Ohrapelto Hetekyläntien varressa Autioperällä.
Pergola

Pergola Rundalen palatsin puutarhassa.
Pergola (lat. pergula) on avoin, vesikattoa vailla oleva lehtikuja, joka muodostuu kivipilareista tai pylväistä, joita kiertävät köynnöskasvit, ja niiden kannattamista puisista pituus-ja poikkiparruista. Se on tavallinen varsinkin etelän puutarhoissa.
Köynnöskasvina käytetään usein villiviiniä, ruusua tai yksivuotisia köynnöksiä.
Etymologia ja historia

Termi pergola juontaa juurensa latinan sanasta ”pergula”. Tämä sana viittaa ulkonevaan räystääseen tai katettuun käytävään, joka on perinteisesti käytetty laajennettuna kattona tai lehtimajana.
Varhaisin dokumentoitu esimerkki puutarha-pergolasta on peräisin noin vuodelta 1400 eaa. ja se kuului egyptiläiselle korkea-arvoiselle hovivirkamiehelle. Myöhemmin roomalaiset omaksuivat pergolat laajasti. Niin kuin egyptiläisetkin, myös varakkaat roomalaiset, käyttivät pergoloita. Roomalaiset kehittivät pylväiden käytössä toisenkin tärkeän tarkoituksen: he kasvattivat pylväiden ympärille viiniköynnöksiä, joita hyödynnettiin viininvalmistuksessa.
Termiä pergola on tiettävästi käytetty ensimmäisen kerran kuitenkin vasta 1640-luvulla myöhäiskeskiajalla. Firenzen lähellä 1500-luvulla rakennetut Medicin huvilat tarjoavat hyvän esimerkin siitä, millaista pergola-rakentaminen saattoi olla tuolloin. Samoihin aikoihin Itä-Aasiassa kehitettiin omia pergolarakenteita, joissa käytettiin kaarevia palkkeja, jotka muistuttivat paikallisen arkkitehtuurin, erityisesti pagodien, kaarevaa tyyliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pergola Wikimedia Commonsissa
Pergola
PageRank

Havainnekuva PageRankin toimintaperiaatteesta. Mitä suurempi pallo, sitä korkeampi PageRank.
PageRank on Google-hakukoneen käyttämä järjestelmä, jolla mitataan sivujen tärkeyttä niihin johtavien hyperlinkkien perusteella.
PageRank toimii niin, että se laskee sivulle vieviä linkkejä. Jokainen sivulle johtava linkki on ikään kuin kannatusääni. Mitä enemmän linkkejä, sitä korkeammalle sivusto kohoaa PageRankissa. Kuitenkaan pelkällä linkkien määrällä ei ole merkitystä, vaan myös niiden laadulla. Tärkeiltä sivuilta tulevilla linkeillä on yleensä enemmän painoarvoa kuin vähemmän tärkeiden sivujen linkeillä.
Yksinkertainen PageRank-algoritmi

Oletetaan, että olisi pieni, neljän Web-sivun joukko: A, B, C ja D. PageRank jakaisi näille neljälle sivulle yhtä paljon "aloituspisteitä", eli jokaisella sivulla olisi 0,25 pistettä.
Jos sivut B, C, ja D johtavat vain A:han, tarkoittaisi se sitä, että sivut B, C ja D antaisivat A:lle 0,25 pistettä.
Mutta sitten, oletetaan että sivulla B on linkki sivulle C, ja sivulla D kaikkiin muihin kolmeen sivuun. Linkkien arvo jaetaan eri sivuille johtavien linkkien kesken. Eli, sivu B antaa 0,125 pistettä sivulle A, ja 0,125 sivulle C. Vain yksi kolmannes D:n PageRankistä lasketaan A:n PageRankiin (noin 0,081).
Edellisessä laskutavassa on oletettu niin, että sivulla oleva sama URL-osoite lasketaan vain kerran.
Maaliskuussa 2016 Google ilmoitti lopettavansa julkisen sivujen arvostuksen näytön Google Toolbar tuotteessaan. Tämän myötä Googlen PageRank data ei ole ollut enää nähtävissä julkisesti, vaikka Google edelleen käyttääkin algoritmia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta PageRank Wikimedia Commonsissa
TAM

Tam voi tarkoittaa seuraavia asioita:
TAM, Tanque Argentino Mediano, argentiinalainen panssarivaunu
TAM, LATAM Brasil -lentoyhtiön kutsukoodi
TaM, taiteen maisteri
Tam, leijona Tampereen eläintarhassa 1964-1972
Tam, sukunimenä:
Alan Tam (s. 1950), hongkongilainen muusikko ja näyttelijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”TAM”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Palanteenjärvi

| Palanteenjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°15′19″N, 24°15′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vehkajärven valuma-alue (35.49)
Laskujoki:  Palanteenjoki Jokijärveen 
Järvinumero:  35.493.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  165,8 m  
Rantaviiva:  5,423 km  
Pinta-ala:  35,266 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPalanteenjärvi 
Palanteenjärvi  on Keski-Suomessa Keuruulla Raiskin kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 35 hehtaaria, se on 2,0 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 5,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Parannesjoen valuma-alueeseen (35.493) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 165,8 metriä mpy.
Swingers

| Swingers |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Pamela Tola
Käsikirjoittaja:   Mikkel Munch-Fals  Niina Lahtinen  Pamela Tola 
Perustuu:  Mikkel Munch-Falsin elokuvaan Swinger
Tuottaja:  Jesse Fryckman
Säveltäjä:  Pessi Levanto
Kuvaaja:  Jan Nyman
Leikkaaja:  Antti Reikko
Lavastaja:  Ville Väisänen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Bronson Club  Hihhihhii
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:   2018-11-3030. marraskuuta 2018  
Kesto:  86 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Swingers on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Pamela Tola. Elokuva sai ensi-iltansa 30. marraskuuta 2018. Elokuva kertoo parinvaihtoviikonlopusta, johon osallistuu neljä eri-ikäistä pariskuntaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aku Hirviniemi  | … |  Ari   |
|  Janne Kataja  | … |  Jani   |
|  Kiti Kokkonen  | … |  Veera   |
|  Matleena Kuusniemi  | … |  Inka   |
|  Mikko Nousiainen  | … |  Esko   |
|  Roope Salminen  | … |  Jere   |
|  Marja Salo  | … |  Laura   |
|  Mimosa Willamo  | … |  Milla   |
|  Miitta Sorvali  | … |  Ritva   |
|  Tommi Liski  | … |  Eero   |
Suomen Psykiatriyhdistys

Suomen Psykiatriyhdistys on 1913 perustettu suomalainen erikoislääkäriyhdistys, jonka tarkoituksena on edistää psykiatrian tieteellisen ja ammatillisen toiminnan edellytyksiä sekä mielenterveystyötä. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys järjestää kokouksia ja koulutusta, osallistuu kansainväliseen psykiatrian alan toimintaan, toimittaa julkaisuja, myöntää apurahoja, tekee aloitteita ja esityksiä sekä antaa asiantuntijalausuntoja. Yhdistyksen jäseneksi voidaan hyväksyä jokainen Suomessa laillistettu lääkäri, jonka toimiala vastaa yhdistyksen tarkoitusta. Suomen Psykiatriyhdistyksen toimitilat sijaitsevat Helsingissä.
Yhdistyksen tehtävät:
Lausuntojen antaminen: Yhdistys antaa pyydettäessä lausuntoja, tekee aloitteita ja esityksiä tärkeiksi katsomistaan aiheista.
Edunvalvonta: Edunvalvonta-asioita käsittelee ja hoitaa Suomen Psykiatriyhdistyksessä Ammatillinen työryhmä, joka toimii Psykiatriyhdistyksen ja Lääkäriliiton välillä. Työryhmän ensisijaisena tehtävänä on valvoa profession etuja; mikä on psykiatrian erikoislääkärien asema terveydenhuollon järjestelmässä, ovatko työtehtävät ammattikunnan näkökulmasta perusteltuja ja miten valta-asema määritellään. Työryhmä pyrkii lisäämään psykiatrian erikoisalan merkitystä. Suomen Psykiatriyhdistyksen jäseniä on mukana Lääkäriliiton toiminnassa niin valtuuskunnassa kuin valiokuntatasolla.
Terveyspolitiikka: Suomen Psykiatriyhdistys antaa lausuntoja terveyspoliittisista kysymyksistä eri tahojen pyynnöstä sekä laatii oma-aloitteisesti lausuntoja ja tekee aloitteita terveyspoliittisista kysymyksistä.
Tieteellinen toiminta: Yhdistys tukee tieteellistä toimintaa myöntämällä apurahoja ja järjestämällä koulutusta.
Koulutus: Suomen Psykiatriyhdistys järjestää koulutusta psykiatrian erikoislääkäreille sekä psykiatriaan erikoistuville lääkäreille.
Aiheesta muualla

Suomen psykiatriyhdistyksen verkkosivut
Suomen Pokkaritukku

Suomen Pokkaritukku Oy on taskukirjojen myyntiin, markkinointiin ja jakeluun erikoistunut yritys, joka on toiminut vuodesta 2001 lähtien. Yrityksen valikoimiin kuuluu suomen-, ruotsin- ja englanninkielisiä taskukirjoja, joita se julkaisee Loisto-tavaramerkin alla. Yrityksen omistaa Karto Oy.
WSOY:n, Otavan, Tammen ja Gummeruksen yhteinen taskukirjojen myynti- ja markkinointiyhtiö Taskukirja Loisto Oy perustettiin syksyllä 2000. Ensimmäiset pokkarit ilmestyivät Kirjan ja ruusun päivänä 23. huhtikuuta 2001, minkä jälkeen nimikkeitä ilmestyi noin sata vuodessa.
Marraskuussa 2009 Helsingin hovioikeus linjasi Loiston olevan kustantamo, jonka tulee maksaa kääntäjille erillinen palkkio julkaistuista teoksista. Loisto puolestaan katsoi olevansa markkinointiyhtiö, ei kustantamo. Tammikuussa 2010 Suomen Pokkaritukku Oy osti Loisto-tavaramerkin ja Taskukirja Loisto Oy:n toiminta loppui.
Vuoden 2009 loppuun mennessä Loisto oli myynyt lähes 8 miljoonaa pokkaria. Suomen Kustannusyhdistys on myöntänyt useita Kultapokkari-ansiomainintoja yli 20 000 kappaletta myyneille Loisto-sarjan taskukirjoille.
Aiheesta muualla

Loiston kotisivut
Suomen Pokkaritukku Oy Yritys- ja yhteisötietojärjestelmässä
Oulun Luistinseura

| Oulun Luistinseura |
| --- | --- |

Perustettu:  1880
Entiset nimet:  Skridskoklubben i Uleåborg
Paikkakunta:  Oulu
Värit:           
Lajit:  Jalkapallo  Jääpallo  Keilailu  Salibandy
Puheenjohtaja:  Timo Salmi
Oulun Luistinseura, OLS on vuonna 1880 perustettu oululainen urheiluseura. OLS on suomen vanhin palloiluseura. Seuralla on toimintaa jääpallossa, jalkapallossa, salibandyssa ja keilailussa.
Historia

Alun perin seura perustettiin nimellä Skridskoklubben i Uleåborg. Sen tarkoitus oli pyörittää Oulujoen jäälle Pikisaaren ja Kiikelin välille tehdyn luistinradan toimintaa. Vuonna 1895 seuran toiminta loppui väliaikaisesti, mutta alkoi uudelleen suomenkielisellä nimellä Oulun Luistinseura vuonna 1908. Nykyisistä lajeista vanhin on jääpallo, joka tuli seuran toimintaa mukaan 1920, ja varsinainen jääpallojaosto perustettiin 1932, kun OPS:n jääpalloilijat liittyivät OLS:iin. Jalkapallo tuli seuran ohjelmaan 1941 ja keilailu 1957. Uusin nykyisistä lajeista on salibandy, joka tuli seuran ohjelmaan 1998, kun salibandyseura Oulun Pöllöt sulautuu OLS:n salibandyjaostoksi.
Jääpallo

OLS:n tunnetuin, menestynein ja perinteikkäin palloilulaji on jääpallo, jota se pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Bandyliigassa. OLS:ssa jääpalloa on pelattu jo 1920-luvulta lähtien. OLS pelasi ensimmäistä kertaa pääsarjassa vuonna 1945, ja on pysyvästi pelannut ylimmällä sarjatasolla 1950-luvun puolivälistä alkaen.
OLS on yksi menestyneimmistä suomalaisista jääpalloseuroista, sillä se on voittanut SM-kultaa 16 kertaa. OLS on myös ainoana suomalaisena seurana voittanut jääpallon seurajoukkueiden maailmancupin. Voitto tuli vuonna 1976, jolloin kilpailu kulki Dex Cupin nimellä. Seuraavana vuonna joukkue saavutti Euroopan Cupin hopeaa. Saavutuksena on Euroopan Cupin hopeaa myös vuodelta 1990 ja viisi pronssia.
Jalkapallo

OLS:n edustusjoukkue pelaa jalkapallossa miesten Kakkosta. Oulun Luistinseuran kautta nousseita hyviä pelaajia on paljon, kuten: Mika Nurmela, Antti Niemi ja lukuisia muita kovia nimiä.
Salibandy

Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Salibandyliigaa. Mitalisijoille seura ei ole koskaan yltänyt. Kaudella 2023-2024 Ols:n B-Juniorit (P19) voitti SM-kultaa.[lähde? ]
Muut lajit > Kaukalopallo

Kaukalopallossa OLS on ollut kolmesti SM-mitaleilla. Mitalit ovat tulleet ajalta, jolloin kaukalopallo kuului vielä jääpalloliittoon. Kauden 1975–1976 päätteeksi OLS nappasi kaksi mitali OLS II:n oltua hopealla ja ykkösjoukkueen pronssilla. Yksi pronssi tuli vielä kauden 1978–1979 päätteeksi.
Seuran kasvatteja

Ilkka Alatalo (jääpallo)
Matti Alatalo (jääpallo)
Jarkko Hurme (jalkapallo)
Raimo Ikonen (jääpallo)
Kalevi Immonen (jääpallo)
Petri Kokko (jalkapallo)
Heikki Kontturi (jääpallo)
Risto Kontturi (jääpallo)
Antti Niemi (jalkapallo)
Mika Nurmela (jalkapallo)
Ville Nylund (jalkapallo)
Antti Okkonen (jalkapallo)
Jarkko Okkonen (jalkapallo)
Jukka Palinsaari (jääpallo)
Seppo Rounaja (jääpallo)
Panu Toivonen (jalkapallo)
Pekka Vartiainen (jääpallo)
Eero Hautala (jääpallo)
Seurassa pelaavia tai pelanneita

Mark Dziadulewicz (jalkapallo)
Alexei Eremenko Sr. (jalkapallo)
Antti Ervasti (jääpallo)
Yrjö Ervasti (jääpallo)
Asko Eskola (jääpallo)
Otto Fredrikson (jalkapallo)
Eero Hamari (jääpallo)
Ari Härkönen (jalkapallo)
Marko Kilpeläinen (jääpallo)
Tinja-Riikka Korpela (jalkapallo)
Samuli Niskanen (jääpallo)
Jukka Ohtonen (jääpallo)
Timo Okkonen (jääpallo)
Muita tilastotietoja

Lajikohtaiset yleisöennätykset
Jalkapallo: 1 734 OLS - AC Oulu, 2003
Jääpallo: 4 037 OLS - ToPV, 2003–2004
Salibandy: 2 125 OLS - HIFK, 2005–2006
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran kotisivut