stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johanna Tukiainen
Tukiaiseen kohdistuva verkkokirjoittelu

Tukiaiseen kohdistuvasta nettikirjoittelusta on käyty keskustelua Suomen valtakunnan medioissa ja esimerkiksi Turun yliopiston mediatutkija ja filosofian tohtori Veijo Hietala on kommentoinut Tukiaiseen kohdistuvaa nettikirjoittelua. Yle Uutisille Vihapuhetutkija Reeta Pöyhtärin mukaan Tukiaiseen kohdistuva nettikirjoittelu on ollut ”tyyppiesimerkki naisvihasta ja nettikiusaamisesta”.
Tampereen yliopiston tutkijan mukaan Tukiaisen julkisuuteen tulo ns. ”kiss and tell” -tyyppisesti voi ohjata sitä, kuinka häneen suhtaudutaan. Myös journalistisilla valinnoilla on vaikutusta mielikuvan luomisessa.
Yksityiselämä

Tukiainen meni naimisiin Arto Länsmanin kanssa Lapissa helmikuussa 2011, mutta pariskunta erosi pian häiden jälkeen ja heidän avioeronsa tuli voimaan joulukuussa 2011. Sittemmin Tukiainen kihlautui Veijo Lallin kanssa vuonna 2015 ja pariskunnalla oli kodit Helsingissä ja Loviisassa. Tukiainen purki kihlauksen Lallin kanssa toukokuussa 2016.
Tukiainen kertoi tulleensa uskoon vuonna 2016 ja hän on julistanut uskoaan eri medioissa ja uskonnollisissa tapahtumissa. Loppukeväästä 2016 Tukiainen kertoi uskonnollisessa tilaisuudessa menneistä vuosistaan, jolloin hän on kulkenut hengellisessä erämaassa eli elänyt irtaantuneena Jumalasta. Tukiainen kertoi syyskuussa 2017 viettäneensä jo vuoden verran päihteetöntä elämää.
Tukiainen muutti Tukholmaan helmikuussa 2020 ja kihlautui Tukholmassa vuonna 2019 tapaamansa miehen kanssa. Heille syntyi seuraavana vuonna tytär, joka jouduttiin kuitenkin huostaanottamaan ja sijoittamaan Tukiaisen Ruotsissa asuvien vanhempien luo tammikuussa 2021.
Seitsemän päivää -lehti kertoi kesällä 2022, että Ruotsin lastensuojeluviranomaiset olivat jälleen huolissaan lapsen oloista ja harkitsivat uutta huostaanottoa Tukiaisen isovanhempien kodin ulkopuolelle. Tukiainen oli lehden mukaan myös pahoinpidellyt äitiään. Samana kesänä paljastui oikeuden dokumentteja ex-kihlattu Veijo Lallin ja Tukiaisen välisistä riidoista. Kun Tukiaisen tytär huostaanotettiin elokuussa 2022 Ruotsin hallinto-oikeuden tuomiolla, Tukiainen ja Lalli kaappasivat hänet Johanna Tukiaisen äidin luota, jonne lapsi oli sijoitettu väliaikaisesti odottamaan sijaisperhettä. Usean viikon pakomatkan jälkeen heidät otettiin kiinni Ranskassa.
Tukiainen tuomittiin käräjäoikeudessa Ruotsissa 31.10.2022 lapsenkaappauksesta kolmen vuoden pituiseen valvontarangaistukseen. Lisäksi hänet määrättiin psykiatriseen hoitoon.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Johanna Tukiainen ja seurustelun vaikeus. Ylen Elävä arkisto.
200 tekstiviestin nainen. Ylen Elävä arkisto.
Aiheesta muualla > Wikiuutiset

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Katainen harmistunut Kanervan tekstiviestikohusta
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Kanerva ei aio pyytää eroa
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Iltasanomat julkisti yhden Kanerva-tekstiviestin
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Johanna Tukiaiselta single
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Europeana
Natalija Obrenović

Natalie Obrenović, kuva ehkä vuodelta 1875
Natalija Obrenović serbiaksi Наталија Обреновић, syntyjään Keshko (14. toukokuuta 1859 Firenze - 8. toukokuuta 1941 Saint- Denis) oli Serbian prinsessa vuosina 1875- 1882 ja Serbian kuningatar vuosina 1882- 1889.  Hän oli nuoruudessaan tunnustettu kaunotar ja häntä pidettiin aikansa Euroopan kauneimpana kuningattarena.
Elämänvaiheita

Natalija Keshko syntyi Firenzessä, missä hänen tuberkuloosia sairastanut äitinsä oli hoitamassa terveyttään. Äiti kuului moldovalaiseen aatelissukuun ja isä oli venäläinen upseeri. Isä kuoli vuonna 1865 ja äiti vuonna 1874, minkä jälkee Natialia ja nuoremmat sisarukset kasvoivat äitinsä sisaren luona. Kasvattivanhemmat lähettivät hänet Pariisiin opiskelemaan aatelistyttöjen sisäoppilaitokseen.
Vuonna 1875 16- vuotias Natalija avioitui Belgradissa 21- vuotiaan Milan Obrenovićin kanssa. Natalijasta ja Milanista tuli Serbian ensimmäinen kuningaspari, edeltäjät olivat olleet ruhtinaita.  Pariskunta sai kaksi poikaa, joista vanhempi, Aleksanteri eli aikuiseksi ja peri isänsä kuninkuuden.
Avioliitosta ei muodostunut onnellista. Milanilla oli syrjähyppyjä ja puolisot kiistelivät politiikasta. Milan halusi tukeutua ulkopolitiikassaan Itävalta-Unkariin ja Natalija halusi maan liittoutuvan Venäjän kanssa. Pariskunta muutti erilleen vuonna 1886 ja otti avioeron vuonna 1888. Julkisuudessa Natalija sanoi olevansa yhä naimisissa miehensä kanssa ja yhä Serbian kuningatar. Hän lähti maasta ja otti poikansa Aleksanterin mukanaan.
Milan sai kuitenkin Aleksanterin huoltajuuden ja nyt Natalija erosi pojastaan. Milan luopui kruunusta yllättäen vuonna 1889 ja Aleksanteri nimitettiin kuninkaaksi , mutta holhoohojahallituksen alaisuuteen. Natalija asui Ranskassa, enimmäkseen Biarritzissa. Hän vieraili Serbiassa vuonna 1895 ja palasi maahan vuonna 1897, samana vuonna kuin ulkomailla oleskellut Milan. Täträ ennen pariskunta oli tehnyt sovinnon ja mennyt uudelleen naimisiin.
Uusia perhehuolia ilmaantui vuonna 1900 pojan avioliiton vuoksi. Hänen poikansa halusi solmia vastoin äitinsä tahtoa avioliiton 36- vuotiaan hovineidon, Draga Mašinin kanssa. Mašin oli Natalian hovineito ja Aleksanteria 12 vuotta vanhempi. Myös isä ja maan johtavat poliitikot vastustivat liittoa. Pojan oli tarkoitus mennä vihille saksalaisen prinsessan Alexandra Karoline von Schaumburg-Lippen kanssa. Poika piti päänsä ja karkotti vanhempansa maasta.
Natalia muutti Pariisiin ja Milan Wieniin, missä kuoli vuonna 1901. Hän etsi lohtua uskonnosta ja kääntyi roomalaiskatolisuuteen. Hän ei vuoden 1902 jälkeen palannut Serbiaan ja antoi määräyksen, että hänen omaisuutensa menee Belgradin yliopistolle ja Serbian luostareille eikä pojalle.
Serbiassa tapahtui vuonna 1903 vallankaappaus, jossa joukko armeijan upseereita kaappasi vallan ja asetti hallitsijoiksi kilpailevan Karađorđevićin perheen. Aleksanteri puolisoineen murhattiin . Järkyttävien tapausten jälkeen Natalija oli viimeinen Obrenovićin suvun jäsen. Kaikesta huolimatta hän keräsi ensimmäisen maailmansodan aikana avustuksia Serbialle.
Sodan jälkeen Natalija eli nunnana, mikä herätti huomiota Euroopan lehdistössä.
Aromi

Aromi on kasveille taikka kasvi- ja/tai eläinperäisistä raaka-aineista valmistetuille tuotteille luonteenomainen haju, joka mielletään usein tuoksuksi tai hyväksi mauksi.
Viineistä puhuttaessa aromeiksi kutsutaan yksittäisiä tuoksuja (esimerkiksi sitruunan tai tammen aromi), joista muodostuu viinin bouquet eli kokonaistuoksu.
Elintarvikkeisiin lisättävät teolliset aromit

Euroopan unioni oli hyväksynyt vuoteen 2018 mennessä elintarvikekäyttöön noin 2 500 kemiallisesti yksilöityä teollista aromiainetta. Elintarvikkeisiin lisättävät aromit jaetaan aromiaineisiin, aromivalmisteisiin, paistoaromeihin ja savuaromeihin. Osa teollisista aromiaineista on eristetty luontaisista raaka-aineista. Mikäli ne sisältävät vähintään 95-prosentta luontaista aromia, niitä saa kutsua luontaisiksi aromeiksi.
Aromiaineita voidaan valmistaa myös kemiallisesti. Kemiallisesti valmistetut aromiaineet merkittiin pakkauksiin aiemmin termeillä keinotekoinen aromi tai luontaisen kaltainen aromi. Nykyisin ne merkitään aromeiksi.
Aromivalmisteet eristetään teollisesti eläin-, kasvi- tai mikrobiperäisistä raaka-aineista. Ne eroavat luontaisista aromiaineista siten, että ne eivät ole määriteltyjä kemiallisia aineita. Esimerkiksi appelsiiniöljy ja vaniljauute ovat tällaisia valmisteita.
Paistoaromit ovat aromeja, joilla saadaan teollisesti valmistettuun ruokaan paistetun ruoan makua. Paistoaromissa on aina sokeria ja vähintään yksi paistoaromin ainesosa sisältää typpeä. Paistoaromeja valmistetaan seoksia kuumentamalla. Niitä käytetään esimerkiksi lihaliemissä, valmiskeitoissa ja -kastikkeissa.
Savuaromeita käytetään tuottamaan teollisiin valmisteisiin savustetun ruoan makua. Savuaromeja voidaan valmistaa kondensoimalla savua esimerkiksi veteen, alkoholiin tai öljyyn. Saadusta savukondensaatista poistetaan tämän jälkeen terveydelle haitallisia yhdisteitä kuten eräitä polyaromaattisia hiilivetyjä. Savuaromeita käytetään esimerkiksi teollisesti prosessoidussa lihassa, kalassa ja juustossa sekä mausteseoksissa.
Terveysvaikutukset

EU on kieltänyt savuaromit siten, että niitä ei saa lisätä liha- ja kalajalosteisiin, juustoihin eikä mätiin enää kesäkuun 2029 jälkeen eikä muihin valmisruokiin kesäkuun 2026 jälkeen. Kielto johtuu syöpäriskin lisääntymisestä.
Aiheesta muualla

Elintarviketurvallisuusvirasto (Evira): Katsaus elintarvikearomeihin, Eviran tutkimuksia 1/2018 (pdf)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1334/2008, elintarvikkeissa käytettävistä aromeista ja tietyistä ainesosista, joilla on aromaattisia ominaisuuksia (pdf)
EU:n aromiaineiden tietokanta: Fl@vouring substances (englanniksi)
Paula Sankelo

Paula Sankelo on Huippuvuorilla Longyearbyenissä asuva suomalainen ympäristötutkija ja runoilija. Koulutukseltaan Sankelo on fysiikan maisteri, kotimaisen kirjallisuuden maisteri ja energiatekniikan diplomi-insinööri.
Sankelon kaunokirjallinen esikoisteos, runokokoelma Katoava jää, ilmestyi elokuussa 2024. Katoava jää valittiin Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon voittajaehdokkaaksi. Vesa Rantaman kirjoittaman kirja-arvion mukaan "Paremmin kuin juuri mikään suomalainen kirjallisuus Katoava jää tulee näyttäneeksi maamme ja sen kielen paikan maailman kartalla, osana pohjoista ulottuvuutta". Runokokoelma on Rantaman mielestä peruspoljennoltaan modernistisen kuulas ja minimalistinen mutta toisaalta "sen kymmenen osastoa kätkevät sisälleen hätkähdyttävän runomuotojen runsauden" ja teos peilaa myös tässä "arktista maailmaa, jonka elämä on paljon monimuotoisempaa kuin päälle päin näyttää".
Paula Sankelo kirjoitti esikoisrunokoelmaansa yli kahdenkymmenen vuoden ajan. Kokoelman vanhimmat runot on kirjoitettu vuosina 2002–2003, jolloin Sankelo asui Huippuvuorilla ensimmäisen kerran.
Katoava jää -kokoelman runoja on syksyllä 2024 julkaistu myös englanniksi käännettyinä brittiläisissä runolehdissä Shearsman Magazine ja The High Window sekä Huippuvuorilla toimivassa kirjallisuuslehdessä Polarlit. Sankelo on kääntänyt runot englanniksi itse. Omien runojensa kääntämisestä Sankelo totesi kirjan julkistustilaisuudessa Kirjakorttelin Yö -tapahtumassa, että vaikka "tavallaanhan runoja ei voi kääntää", niin "kun kääntää omia runojaan, voi tehdä mitä lystää".
Sankelo on tutkija Suomen ympäristökeskuksessa. Hän on ollut virkavapaalla tutkijan virastaan vuodesta 2021 lähtien. Sankelo on asunut Huippuvuorilla perheineen kesästä 2021 lähtien. Hän tekee Longyearbyenissä osa-aikatyötä Huippuvuorten museossa, joka esittelee saarten luontoa ja vaiheita. Sankelo toimittaa Longyearbyenistä käsin myös suomalaisen kulttuurilehden Elonkehän kirjallisuus- ja runopalstaa ja kirjoittaa kirja-arvioita. Lisäksi hän on suorittanut virkavapaalla ollessaan jatko-opintoja Aalto-yliopistossa.
Paula Sankelo on kotoisin Oulusta.
Teos

Katoava jää.  Warelia, 2024.  ISBN 978-952-387-070-3
Klaus Korhonen (diplomaatti)

| Klaus Korhonen |
| --- | --- |
 Korhonen toukokuussa 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1961 (ikä 63–64)
Muut tiedot
Koulutus: valtiotieteiden maisteri (1986)
Klaus Korhonen (s. 1961) on suurlähettiläs Suomen ulkoministeriössä Helsingissä. Hänet valittiin Ulkopoliittisen instituutin (FIIA) hallituksen puheenjohtajaksi helmikuussa 2024.
Ura

Korhonen toimi Suomen Nato-edustuston päällikkönä Brysselissä 2019-2023. Hänen kaudellaan Suomi teki päätöksen liittyä Natoon, ja Korhonen toimitti jäsenhakemuksen pääsihteeri Jens Stoltenbergille 18. toukokuuta 2022. Suomen astuttua liittokunnan jäseneksi 4. huhtikuuta 2023 hänestä tuli maan ensimmäisen Pysyvä edustaja Natossa Brysselin kautensa loppuun asti 31. elokuuta 2023.
Hän oli kansainvälisen asekauppasopimuksen (Arms Trade Treaty, ATT) puheenjohtaja 2016-2017.
Korhonen on palvellut Suomen suurlähettiläänä Alankomaissa ja samalla Pysyvänä edustajana Kemiallisen aseen kieltosopimusjärjestössä OPCW:ssä 2009-2013 sekä edustustoissa Moskovassa 1988-1991 ja Genevessä 1991-1996.
Helsingissä ulkoministeriössä hän on työskennellyt mm. asevalvontasuurlähettiläänä 2013-2018, itäosaston apulaisosastopäällikkönä 2006-2009 sekä suunnittelu- ja tutkimusyksikön päällikkönä 2001-2004.
Asevalvotasuurlähettiläänä hän toimi Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana ydinsulkusopimuksen (NPT) tarkastelukonferenssissa New Yorkissa 2015, Suomen Sherpana ydinturvahuippukokouksissa (NSS) Haagissa 2014 ja Washingtonissa 2016. Korhonen oli Ydinterrorismin torjuntaa koskevan globaalialoitteen (GICNT) yleiskokouksen puheenjohtaja Helsingissä 2015 ja valmistelujen koordinaattori.
Korhonen valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1986. Hän tuli Suomen ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1987.
Korhoselle on myönnetty Suomen leijonan komentajamerkki 2020 ja Sotilasansiomitali 2004. Hän on sotilasarvoltaan reservin kapteeni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klaus Korhonen (diplomaatti) Wikimedia Commonsissa
Korhonen jättää Suomen Nato-jäsenyyshakemuksen Naton pääsihteeri Stoltenbergille Brysselissä. Taustalla Ruotsin Nato-suurlähettiläs Axel Wernhoff.
Robert Strandvall

Robert Kaj Rurik Strandvall (s. 16. lokakuuta 1977 Kruunupyy) on aktiiviuransa jo lopettanut suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti koko kilpailu-uransa ajan IF Åsarnaa ja hänen valmentajanaan toimi Hans Strandvall. Kalevan kisoista Strandvall saavutti pituushypyn pronssia vuonna 1998. Lisäksi hän saavutti sisäratojen SM-kilpailuista pituushypyn kultaa vuonna 2000. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2012 jälkeen. Myöhemmin hän on toiminut opettajana Kruunupyyssä Nedervetil skolassa.
Hautausmaa

Suomalainen hautausmaa Nurmijärven kunnan kirkonkylässä.
Englantilainen hautausmaa Yorkshiressä.
Japanilainen hautausmaa, jonka muistomerkit ovat pitkulaisia hautakiviä. Muoto johtuu tavasta kirjoittaa japania ylhäältä alas.
Öljymäen juutalainen hautausmaa Jerusalemissa.
Buddhalainen hautausmaa Laosissa.
Helsingin ortodoksinen hautausmaa.
Tataarien hautausmaa Valko-Venäjällä.
Hautausmaa on alue, jonne vainajat haudataan. Hautausmaalle haudataan kuolleet ruumiit eli kalmot tai poltettujen ruumiiden tuhkat hautoihin maa-aineksen alle. Arkeologinen tai kansatieteellinen tai muuten ylätyylinen nimitys hautausmaalle on kalmisto.
Hautausmailla on yleensä myös uurnalehto, johon haudataan tuhkattujen vainajien tuhka tarkoitusta varten hankitussa, nykyisin yleensä maatuvassa uurnassa.
Myös eläinten hautausmaita on olemassa. Nykyisessä länsimaisessa kulttuurissa syynä on lemmikkien eläimiksi korkea yhteisöllinen asema perheenjäseninä.lähde?
Historia > Minolaiset ja etruskit

Kreetan saarella yli 3 000 vuotta sitten asuneet minolaiset ovat jättäneet jälkeensä monenlaisia kauniisti koristeltuja hautoja, joista muodostuu suorastaan kuolleiden valtakunta, josta erottuu kunkin vainajan arvoasema. Minolaiset eivät pitäneet sitä synkkänä paikkana, vaan kuolleiden asuinsijoilla oli ihmisen hyvä olla. He harjoittivat hautaamista suvuittain yhteishautoihin, esimerkiksi varta vasten tehtyihin kallioluoliin.
Satoja vuosia myöhemmin vähän idempänä asuneet etruskit rakensivat samantapaisia elämäniloa kuvaavia hautoja. Niistä muodostui kokonaisia kuolleiden kaupunkeja, joissa oli vainajia varten tehtyjä, talojen kaltaisia kivirakennuksia.
Historia > Suomessa

Vanhimmat tunnetut Suomen maaperän haudat ja kalmistot ovat kivikautisia. Niistä ei ole yleensä jäänyt juuri muuta kuin ruumiiden mukana haudattua punamultamaalia, jonka vuoksi niitä kutsutaan punamultahaudoiksi. Hautaesineitä on voinut olla, mutta useimmista ei ole jäänyt jälkiä.
Pronssikauden aikana yleistyivät kivista ladotut kiviröykkiöhaudat, joihin vainaja tai vainajia haudattiin poltettuna tai polttamatta. Nämä saattoivat muodostaa isoja kalmistoja, joissa oli useita röykkiöitä, tai joissa samaan röykkiöön haudattiin uudelleen, jolloin röykkiötä kasvatettiin. Suomessa on vainajien mukaan haudattu näiden tarvekaluja, aseita ja koruja kivikaudelta aina kristilliseen aikaan asti. Kalmistot ovatkin olleet tärkeä muinaisen suomalaisen esineistön löytöpaikka, muun muassa Luistarin kalmisto Eurassa.
Rautakaudella tulivat käyttöön muun muassa polttokenttäkalmistot, jotka olivat tasaisia ladottuja kivikenttiä usein isompien kivien välissä. Kenttäkalmistoon siroteltiin poltettujen ruumiiden tuhka. Kenttäkalmistotkin olivat usein suvun tai yhteisön käytössä.
Suomessa on myös harjoitettu polttovenehautausta eli haudattu kalmoja veneidensä kanssa, mistä todistavat muun muassa polttokalmistoista löytyneet veneiden niitit. Viikinkiajan lopulla siirryttiin hautaamaan ruumiit polttamattomina hiekkamaahan. Näihin hautoihin tehtiin usein kivistä tai puusta arkkua muistuttavia rakenteita. Erona kristilliseen hautaukseen olivat vainajan mukaan annetut hautaesineet. Hautaesineiden antamisen lopettaminen katsotaan yhdeksi mahdolliseksi merkiksi kristinuskon leviämisestä Suomen eri alueille.
Katolisena aikana saatettiin varsinkin syrjäseuduilla vielä käyttää kylien omia kalmistoja, mutta uskonpuhdistus toi mukanaan käytännön kaikkien vainajien hautaamisesta siunatulle kirkkomaalle eli varsinaiselle hautausmaalle. Tästä poikkeuksena on hautaaminen hautasaariin sellaisilla alueilla, joista on ollut hankala matka kirkkomaalle. Käytäntö loppui 1700-luvun alkuun mennessä.
Kirkko ja valtio -komitea esitti mietinnössään vuonna 1977, että evankelisluterilaisten seura­kuntien hautausmaat olisivat edelleen toimineet yleisinä hautausmaina, mutta seura­kunnat olisi lailla velvoitettava luovuttamaan niistä korvausta vastaan hauta­paikkoja myös kirkkoon kuulumattomille. Kunta ja seura­kunta olisivat kuitenkin voineet keskenään sopia hautaus­maiden yllä­pidosta myös toisin.
Merkitys

Hautausmaat ovat tärkeitä muistelupaikkoja, joissa voidaan muistella yksittäistä ihmistä, oman suvun vaiheita tai esimerkiksi kansakunnan historiaa. Hautausmailla voi surra rauhallisessa ympäristössä, johon on tehty myös kauniita rakenteita. Tällaisille alueille on ominaista kerroksellisuus, joka on muovautunut vuosikymmenten aikana. Oleellinen osa hautausmaata ovat yksittäisten ihmisten tai sukujen muistoksi tehdyt hautamuistomerkit ja jonkin ryhmän muistoa vaalivat yhteismuistomerkit. Muistomerkkeihin liittyy henkilöhistoriaa tai tapahtumahistoriaa ja usein myös taiteellisia näkökohtia sekä taitavaa käsityötä.
Kirjallisuutta

Heng, Bey: Hautausmaat arkipäivän asioina.  Helsinki:  Kirjaneliö, 1994.  ISBN 951-600-854-2
Kiiskinen, Kyösti: Hautauskulttuuri Suomessa: Suomen hautaustoimistojen liiton 50-vuotisjuhlakirja.  (Historiallisen katsauksen kirjoittanut Leena Aaltonen)  Helsinki:  Suomen hautaustoimistojen liitto, 1992.  ISBN 952-90-4089-X
Lempiäinen, Pentti & Nickels, Brita (toim.): Viimeiset leposijamme: Hautausmaat ja hautamuistomerkit.  Helsinki:  SLEY-Kirjat, 1990.  ISBN 951-617-907-X
Pehkonen, Marja: Hauraita muistoja Helsingin hautausmailta.  (Narinkka 2008)  Helsinki:  Helsingin kaupunginmuseo, 2008.  ISBN 978-952-223-283-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Hautausmaa Wikisitaateissa
Vanhat hautausmaat – monien muistojen puistot (Arkistoitu – Internet Archive). Rakennusperinto.fi.
Vanha suomen hautausmaa. Venäjän Karjala ja Inkeri. Finskoe.ru.
Tunnustuksettomat hautausmaat yhä autioina. MTV3 14.4.2007.
Hautausmaiden inventointiopas (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmari Rantavaara : Lapin kalmistoista, Helsingin Sanomat, 11.11.1934, nro 305, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vanha hautapaikka Gotlannissa.
Seututie 309

Seututie 309 on lyhyt seututie Pirkanmaalla. Seututie alkaa Lempäälän Sääksjärveltä, kulkee Höytämön pohjoispuolelta, ohittaa Vuoreksen sekä Hervannan eteläpuolelta ja päättyy Ruskon teollisuusalueelle. Tien nimi on Lempäälän puolella Ruskontie ja Tampereen puolella Ruskonkehä. Seututie on mittakaavassaan varsin lyhyt, noin kahdeksan kilometrin pituinen. Täten seututien merkitys on vähäinen, tavallisen paikallistien luokkaa. Tie kulkee hivenen lounaskoillissuuntaisesti mäkisessä ja metsäisessä maastossa. Tie on valtateiden 3 ja 9 suora yhteys noin 10 000 asukkaan Vuoreksen sekä noin 25 000 asukkaan Hervannan kaupunginosiin. Suunnitelmissa on tien pidentäminen ja kehittäminen Tampereen toisena kehätienä.
Tulevaisuus

Ensimmäisen kehätien ennakoitua suurempien liikennemäärien vuoksi ja lukuisten onnettomuuksien on alettu miettiä ratkaisuja ratkaisuja liikenteen rauhoittamiseksi. Kevyempinä ratkaisuina on ehdotettu muun muassa lisäkaistoja ruuhkaisimmalle ja onnettomuusherkimmälle Sarankulman kohdalle, jossa näkyvyys on heikko tien tekemän mutkan ja mäen vuoksi sekä muuttuvia nopeusrajoituksia. Lisäksi vuonna 2016 valmistunut Rantaväylän tunneli tasaa liikennemääriä.
Pirkanmaan maakuntakaavaan  on merkitty suunnitelma Tampereen toisesta kehätiestä eli nykyisen seututie 309:n jatkamisesta lännessä Sääksjärveltä Tampere-Pirkkalan lentoasemalle ja idässä Hervannasta Lentolaan. Lisäksi on maakuntakaavaan merkitty mahdollinen yhteystarve Vatialasta Tarasteelle.
Nimellä kehä-2 tunnetun tiehankkeen on suunniteltu olevan merkittävä uudistus vähentämään ruuhkia sekä ylimääräisiä ajokilometrejä. Uuden kehä-2-liikenneväylän on suunniteltu vähentävän jopa 70 000 ajokilometriä / vuorokausi. Suunnitelmien mukaan Tampereen kehä-2 tulee kulkemaan Tampere-Pirkkalan lentoasemalta Lentoasemantieltä Sääksjärven ja Hervannan kautta Kangasalan Lentolaan valtatielle 12. Kokonaisuudessaan Tampereen seudun kehä-2 lentoasemalta Lentolaan olisi noin 23 kilometriä pitkä.
Tie tulee kulkemaan seuraavien kuntien alueella lännestä itään: Pirkkala - Lempäälä - Tampere - Kangasala
Hankkeessa ollaan tien yleissuunnitteluvaiheessa, jossa määritellään tien likimääräinen paikka ja tilantarve sekä suhde ympäröivään maankäyttöön. Kakkoskehän osasta Tampereen Lintuhytistä Kangasalan Saarenmaalle laaditaan parhaillaan tiesuunnitelmaa.
Epävirallinen hahmotelma mahdollisen toisen kehätien reitistä. Sininen osuus on nyt jo olemassa kaksikaistaisena tienä, punainen tullaan todennäköisesti rakentamaan ensimmäisenä ja vihreän linjaus on kyseenalainen.
Nicolae Vermont

Nicolae Vermont
Nicolae Vermont: Nainen ja päivänvarjo.
Nicolae Vermont , alkuperäiseltä nimeltään   Isidor Grünberg (10. lokakuuta 1866 Bacău- 14. kesäkuuta 1932 Bukarest) oli romanialainen, juutalaistaustainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan Vermont oli lähinnä jälki-impressionisti. Maalauksiinsa Vermont otti useita aiheita, mutta nykyään hänet muistetaan yhteiskunnan huono-osaisten kuvaajana. Suuri osa hänen töistään tuhoutui vuonna 1944 Luftwaffen tekemissä Bukarestin pommituksissa.