stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Einar Gerhardsen

| Einar Gerhardsen |
| --- | --- |

Norjan pääministeri
 25. syyskuuta 1963 – 12. lokakuuta 1965  
Monarkki:  Olavi V
Edeltäjä:  John Lyng
Seuraaja:  Per Borten
 22. tammikuuta 1955 – 28. elokuuta 1963  
Monarkki:  Haakon VII Olavi V
Edeltäjä:  Oscar Torp
Seuraaja:  John Lyng
 25. kesäkuuta 1945 – 9. marraskuuta 1951  
Monarkki:  Haakon VII
Edeltäjä:  Johan Nygaardsvold
Seuraaja:  Oscar Torp
Norjan työväenpuolueen puheenjohtaja
 1945–1965  
Edeltäjä:  Oscar Torp
Seuraaja:  Trygve Bratteli
Suurkäräjäedustaja
 Oslon vaalipiiri 1945–1969  
Suurkäräjien puhemies
 1954–1955  
Oslon pormestari
 1945–1945 1940–1940  
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1897 Asker, Norja
Kuollut: 19. syyskuuta 1987 (90 vuotta) Oslo, Norja
Puoliso:  Werna Gerhardsen
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Einar Henry Gerhardsen (10. toukokuuta 1897 Asker – 19. syyskuuta 1987 Oslo) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Gerhardsen oli Norjan pääministerinä kolmena ajanjaksona, vuosina 1945–1951, 1955–1963 ja 1963–1965. Hän on pitkäaikaisin pääministerinä toiminut poliitikko Norjassa ja hänet tunnetaan myös lempinimellä "maan isä". Gerhardsen oli yksi Norjan jälleenrakennuksen poliittista pääarkkitehdeista toisen maailmansodan jälkeen.
Elämä ja ura

Einar Gerhardsen oli alun perin tietyöläinen ja työskenteli Oslon kunnan tielaitoksessa vuosina 1914–1921. Hänestä tuli sosialistityöväenliikkeen aktivisti 1920-luvulla. Hän oli sosiaalidemokraattisen työläisnuorisoliiton puheenjohtaja 1921–1923. Gerhardsen muutti työväenpuoluetta kommunismista demokraattiseen sosialismiin. Hän toimi puolueen sihteerinä 1923–1926, Oslon paikallisosaston sihteerinä 1926–1936 ja jälleen valtakunnallisen puolueen sihteerinä vuodesta 1936. Hän nousi puolueen varapuheenjohtajaksi 1939. Vuosina 1938–1940 Gerhardsen oli Oslon varapormestari. Saksalaismiehityksen aikana hän nousi pormestariksi, mutta saksalaiset pakottivat hänet pian eroamaan. Toisen maailmansodan aikana Gerhardsen otti osaa Norjan vastarintaliikkeeseen natsimiehitystä vastaan ja oli vangittuna keskitysleireillä Grinissä Norjassa ja Sachsenhausenissa Saksassa. Sodan jälkeen kesäkuussa 1945 Gerhardsen sai tehtäväkseen muodostaa hallitus. Gerhardsenin ensimmäinen hallitus oli koalitiohallitus, jonka 15 ministeristä kuusi edusti työväenpuoluetta. Syksyn 1945 vaaleissa työväenpuolue sai ehdottoman enemmistön suurkäräjillä ja säilytti sen vuoteen 1961 saakka.
Gerhardsen ottaa Oslon pääministerinä vastaan maahan palaavan kuningas Haakon VII:n perheineen kesäkuussa 1945.
Einar ja Werna Gerhardsen vuonna 1950.
Elämä ja ura > Pääministerinä

Gerhardsen oli suosittu henkilö kansan keskuudessa virassa ollessaan ja sen jälkeen. Hallituksia Gerhardsen johti tarkalla talouspolitiikalla, jossa hallitus ohjasi kauppaa, teollisuutta ja pankkitoimintaa toimimaan markkinataloudessa. Suurta köyhyyttä ja työttömyyttä oli tehokkaasti vähennetty hallituksen teollistamispolitiikalla ja hyvinvoinnin järjestämistä progressiivisella verotuksella. Ulkopolitiikassa Gerhardsen liitti Norjan läntisten valtioiden joukkoon 1940-luvun lopulla ja Norjasta tuli Naton perustajajäsen.
Gerhardsen sai arvostelua osakseen norjalaisen Noratomin As -yhtiön toiminnasta: hänen arveltiin tienneen Israelin käyttävän norjalaista raskasta vettä mahdollisesti ydinaseiden tekemiseen vuonna 1958.
1960-luvulla puolueella alkoi mennä huonommin, kun se yhdistyi heikommin menestyneen Sosialistityöväenpuolueen kanssa ja hallituksessa menivät paikat oppositiolle. Gerhardsen vetäytyi kansallisesta politiikasta vuonna 1969, mutta jatkoi vaikuttamista julkisuudessa kirjoituksin ja puhein. Hänen poliittinen vaikutuksensa on vieläkin merkittävä tekijä norjalaisessa politiikassa ja erityisesti hänen omassa puolueessaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Einar Gerhardsen Wikimedia Commonsissa
Einar Gerhardsen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Emmanuelle Claret

| Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Naisten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ruhpolding 1996 | normaalimatka |  |
|  Hopeaa | Ruhpolding 1996 | viesti |  |
|  Pronssia | Canmore 1994 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Antholz 1995 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Ruhpolding 1996 | joukkuekilpailu |  |
Emmanuelle Claret [klare] (30. lokakuuta 1968 Gap – 11. toukokuuta 2013 Besançon) oli ranskalainen ampumahiihtäjä ja maailmanmestari.
Emmanuelle Claret’n uran paras vuosi oli 1996, jolloin hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun, maailmanmestaruuskilpailuista kultaa normaalimatkalla, hopeaa viestissä ja pronssia joukkuekilpailussa. Yhteensä hän voitti urallaan kolme MM-pronssia joukkuekilpailusta ja kaikkiaan viisi MM-mitalia. Claret voitti urallaan kolme maailmancupin osakilpailua, joista kaksi tuli kaudella 1995-1996 ja yksi kaudella 1993-1994. Talviolympialaisissa Claret sijoittui Naganossa 1998 viestissä kahdeksanneksi ja sprintissä 14:nneksi. Lillehammerissa 1994 hän oli sprintin 35:s. Claret lopetti uransa vuonna 2000.
Claret kuoli 11. toukokuuta 2013 Besançonissa 44-vuotiaana. Hän sairasti leukemiaa.
Aiheesta muualla

Emmanuelle Claret Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU). (englanniksi)
Emmanuelle Claret Bio, Stats and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:  Anne Briand | Naisten ampumahiihdon maailmancupin voittaja 1995–1996 | Seuraaja:  Magdalena Forsberg |
Eväjalkaliskot

| Eväjalkaliskot |
| --- | --- |
 Lialis burtonis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Gekkota
Heimo::  Eväjalkaliskot Pygopodidae  Boulenger, 1884
Alaheimot
 Pygopodinae  Lialisinae 
Katso myös
   Eväjalkaliskot Wikispeciesissä   Eväjalkaliskot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eväjalkaliskot (Pygopodidae) on suomumatelijoiden heimo. Eväjalkaliskot muistuttavat käärmeitä johtuen pitkästä, kapeasta ruumiistaan. Käärmeistä eväjalkaliskot erottaa kuitenkin ulkoisista korvarei’istä sekä ei-haarautuneesta, tasaisesta kielestä. Eväjalkaliskojen levinneisyysalue on Australia ja Uusi-Guinea.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pygopodidae
Enju Văltšev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Văltšev (keskellä) Tokion kesäolympialaisten palkintokorokkeella 1964. |  Văltšev (keskellä) Tokion kesäolympialaisten palkintokorokkeella 1964. |  Văltšev (keskellä) Tokion kesäolympialaisten palkintokorokkeella 1964. |  |
Maa:  / Bulgaria
Miesten vapaapaini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 70 kg |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 70 kg |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 67 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Toledo 1962 | 70 kg |  |
|  Hopeaa | Teheran 1959 | 67 kg |  |
|  Hopeaa | Mar del Plata 1969 | 68 kg |  |
|  Pronssia | New Delhi 1967 | 70 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Skopje 1968 | 70 kg |  |
|  Kultaa | Sofia 1969 | 68 kg |  |
|  Pronssia | Istanbul 1967 | 70 kg |  |
Enju Văltšev-Dimov (bulg. Еню Вълчев Димов, 4. tammikuuta 1936 Polski Gradets, Stara Zagora – 15. helmikuuta 2014) oli bulgarialainen vapaapainija, olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan mestari.
67–70 kilogramman painoluokissa kilpaillut Văltšev voitti painijanurallaan vapaapainissa kolme olympiamitalia, kirkkaimpana olympiakulta Tokiosta 1964. Lisäksi hän voitti neljä MM-mitalia, joista yksi kultainen, ja kolme EM-mitalia, joista kaksi kultaa. Maailmancupissa Văltšev paini 57-kiloisten sarjassa toiseksi vuonna 1958.
Vuonna 2005 Văltšev nimettiin kansainväliseen painin hall of fameen.
Enkefaliini

Met-enkefaliinin rakenne
Leu-enkefaliinin rakenne
Enkefaliini on pentapeptidi, joka osallistuu nosiseption (kivun tunteen) säätelyyn kehossa. Enkefaliineja kutsutaan endogeenisiksi ligandeiksi, koska ne ovat sisäisesti johdettuja (ja siten endogeenisiä) ja sitoutuvat ligandeina kehon opioidireseptoreihin. Vuonna 1975 löydettiin kaksi enkefaliinin muotoa, joista toinen sisältää leusiinia ("leu") ja toinen metioniinia ("met"). Molemmat ovat proenkefaliinigeenin tuotteita.
Met-enkefaliini on Tyr-Gly-Gly-Phe-Met C27H35N5O7S CAS-numero 58569-55-4
Leu-enkefaliini on Tyr-Gly-Gly-Phe-Leu C28H37N5O7 CAS-numero 58822-25-6
Aiheesta muualla

PubChem: Leucine enkephalin (englanniksi)
PubChem: Methionine enkephalin (englanniksi)
DrugBank: Enkephalins (englanniksi)
DrugBank: Metenkefalin (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Enkephalin L (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): MET-enkephalin (englanniksi)
Emmanuelle Bertrand

Emmanuelle Bertrand vuonna 2021.
Emmanuelle Bertrand (s. 5. marraskuuta 1971 Firminy) on ranskalainen sellisti. Hän opiskeli Pariisin ja Lyonin konservatorioissa opettajinaan Jean Deplace ja Philippe Muller. Bertrand on edistänyt voimakkaasti uuden musiikin näkyvyyttä ja kantaesittänyt teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Henri Dutilleux'lta, Nicolas Bacrilta, Édith Canat de Chizylta, Bernard Cavannalta, Thierry Escaichilta ja Luciano Beriolta. Hänet on palkittu  kansainvälisessä Rostropovitš-kilpailussa. Julkisuuteen hän nousi Victoires de la Musique -voiton myötä vuonna 2002. Hän on myös saanut muiden muassa Diapason d'Orin, Gramophone-palkinnon ja Cannesin klassisen palkinnon.
Bertrand aloitti vuonna 1999 soittamisen duona pianisti Pascal Amoyelin kanssa; duo on levyttänyt Harmonia Mundille. Orkestereita, joiden solistina Bertrand on soittanut, ovat olleet muiden muassa Luzernin sinfoniaorkesteri, Ukrainan kansallinen sinfoniaorkesteri, Moskovan valtionsinfoniaorkesteri, Québecin sinfoniaorkesteri, Strasbourgin filharmoninen orkesteri ja Monte-Carlon filharmoninen orkesteri.
Bertrand on opettanut kamarimusiikkia Pariisin konservatoriossa ja sellonsoittoa Gennevilliersin konservatoriossa. Hän on myös osallistunut kansainvälisten mestarikurssien pitoon. Hän on toiminut Beauvaisin sellofestivaalin taiteellisena johtajana. Bertrand on Ordre des Arts et des Lettres'n Chevalier.
Bertrand oli mukana tekemässä näyttämöesityksiä Block 15, ou la musique en résistance (ohjaus: Jean Petit) ja Le violencelle de guerre in homage to Maurice Maréchal. Molemmista tehtiin televisioversiot.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (ranskaksi)
Eväs

Fedsi Sverloff käärii tuoheen vartaassa paistettua kalaa evääksi miehelleen Petsamon Suonikylässä 1935.
Eväs tarkoittaa esimerkiksi piknikille, kouluun tai työhön mukaan otettavaa valmista ruokaa. On tavallista käyttää sanaa kokonaisuuteen viittaavassa monikkomuodossa eväät.
Perinteisiä eväitä ovat muun muassa voileivät, hedelmät ja erilaiset salaatit. Suomalaisia perinteisiä eväsruokia edustavat esimerkiksi kalakukko ja karjalanpiirakat.
Eväät liittyvät koulunkäyntiin sellaisissa kulttuureissa, joissa ei ole tapana järjestää kouluruokailua ja jossa ei ole mahdollisuutta palata lounaalle kotiin. Työelämässä eväät ovat työpaikkaruokailun edeltäjä tai vaihtoehto.
Eurooppatie E12

E12 tai Eurooppatie 12 on Helsingistä alkava ja Mo i Ranaan Norjaan päättyvä eurooppatie. Tien pituus on noin 910 kilometriä, josta melkein puolet kulkee Suomen puolella. Suomen-puoleinen osuus on lähes kokonaan valtatietä 3.
E12 on moottoritietä Vantaan Vantaankoskelta Ylöjärvelle ja Mustasaaren Helsingbystä Vaasaan. Muutoin tie on Suomessa enimmäkseen kaksikaistainen.
Vaasan ja Uumajan välillä on lauttayhteys. Ruotsissa ja Norjassa tie on tavanomainen kaksikaistainen valtatie.
Tie sai nykyisen numeronsa vuonna 1992. Tätä ennen Vaasa–Tampere–Hämeenlinna–
Helsinki-osuus kantoi vuoden 1950 sopimuksen mukaista eurooppatienumeroa E79. E12 tarkoitti tuolloin Pariisista Prahan ja Varsovan kautta Neuvostoliittoon (Leningrad ja Moskova) johtanutta eurooppatietä.
Poiketen Suomessa vallitsevasta käytännöstä Ruotsissa eurooppateillä ei ole rinnakkaista kansallista numerointia, vaan numerointi syrjäytti 1960-luvulla aiemmat Riksväg 93:n (Uumaja–Storuman) ja Landsväg 361:n (Storuman–valtakunnan raja).
Reitti

Helsinki – Hämeenlinna – Tampere – Vaasa ... Uumaja – Lycksele – Storuman – Mo i Rana.
Kuvia

Linnatuulen liikenneasema tien päällä Janakkalassa.
E12 Parolassa
Nelikerroksinen Lakalaivan eritasoliittymä Tampereen eteläosassa.
Valtateiden 3 ja 19 liittymä Jalasjärvellä.
Jalasjärven ja Kurikan välistä E12-tietä pohjalaisessa peltomaisemassa.
E12 Uumajassa
Emmanuelle Arsan

Emmanuelle Arsan vuonna 1967
Emmanuelle Arsan eli Marayat Rollet-Andriane (synt. Marayat Bibidh 1932 Bangkok, Thaimaa – 12. kesäkuuta 2005 Chantelouve, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, joka tuli kuuluisaksi julkaistuaan vuonna 1957 kohutun eroottisen romaanin nimeltä Emmanuelle. Romaanista tehtiin useita jatko-osia poikinut menestyselokuva Emmanuelle, joka sai ensi-iltansa vuonna 1974.
Arsan avioitui 16-vuotiaana ranskalaisen Unesco-diplomaatin Louis-Jacques Rollet-Andrianen kanssa, jota pidetään Emmanuelle-romaanin todellisena kirjoittajana.
Aiheesta muualla

Emmanuelle Arsan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eurex

Eurex on osake- ja korkojohdannaispörssi, joka toimii Frankfurtissa Saksassa.
Eurexin omistavat sen perustajat, Saksan pörssi sekä SWX Swiss Exchange, joilla kummallakin on 50% omistusosuus. Eurex käynnisti toimintansa vuonna 1998. Vuonna 1999 Helsingin pörssi teki Eurexin kanssa yhteistyösopimuksen, jonka myötä suurin osa suomalaisilla osakejohdannaisilla tehtävästä kaupasta siirtyi Eurexiin.
Kaupankäynti ja tuotteet

Kaupankäynti Eurexissa on täysin elektronista. Vuonna 2005 Eurexissa vaihdettiin 1,25 miljardia johdannaissopimusta; näiden johdannaisten kohde-etuuksien arvo oli yhteensä n. 90,4 biljoonaa euroa.
Noin puolet Eurexissa vaihdetuista johdannaisista on korkojohdannaisia. Näistä suosituimpia tuotteita ovat Euro-Bund-, Euro-Schatz- ja Euro-Bobl-futuurit, joiden kohde-etuutena on Saksan Liittotasavallan liikkeellelaskemia joukkovelkakirjoja. Rahamarkkinainstrumentteihin perustuvia tuotteita ovat futuurit kuukauden Eonialle ja kolmen kuukauden Euriborille sekä optio kolmen kuukauden Euriborille. Osakejohdannaisista suosituimpia ovat Dow Jones Euro STOXX 50- ja DAX-indekseihin perustuvat optiot ja futuurit sekä yksittäisiin osakkeisiin perustuvat osakeoptiot.
Jäsenet

Eurexissa oli lokakuussa 2006 395 jäsentä. Jäsenstatuksia on kolme: General Clearing Member (GCM), Direct Clearing Member (DCM) ja Non-Clearing Member (NCM). GCM ja DCM voivat selvittää johdannaiskauppoja ja vain ne voivat olla selvitysvastapuolena Eurexiin nähden. DCM voi selvittää vain omat, asiakkaittensa ja tytäryhtiöidensä johdannaiskaupat mutta GCM voi selvittää myös NCM:n kaupat tämän puolesta. NCM:n onkin tehtävä selvityksestä sopimus jonkin GCM:n kanssa saadakseen pörssin jäsenyyden.
Aiheesta muualla

Eurexin kotisivut (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Enragement

Enragement on vuonna 2006 perustettu suomalainen death metal -yhtye, joka yhdistelee musiikissaan extreme metal -elementtejä..
Historia

Vuonna 2014 yhtye julkaisi omakustanteena albumin Omnimalevolence of Man ja ilmoitti maaliskuussa 2017 solmineensa levytyssopimuksen Inverse Recordsin kanssa. Single ”Blood for the Sun God” julkaistiin 29. maaliskuuta 2017, ja toinen albumi Burned, Barren, Bloodstained on julkaistu 9. kesäkuuta 2017..
Jäsenet

Tuomas Iivanainen – kitara, laulu
Atte Ojanne – kitara, laulu
Jarkko Niemi – basso, laulu
Lasse Sannikka – rummut
Jäsenet > Entiset jäsenet

Erkka Järvinen – kitara
Jouni Mäkelä – laulu
Diskografia

Omnimalevolence of Man (2014)
Burned, Barren, Bloodstained (2017)
Atrocities (2022)
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut
Enragement Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Yhtyeen Facebook-sivusto
Evángelos Venizélos

Evángelos Venizélos vuonna 2014.
Evángelos Venizélos (kreik. Ευάγγελος Βενιζέλος, s. 1. tammikuuta 1957 Thessaloniki, Kreikka) on kreikkalainen poliitikko ja maan entinen valtiovarainministeri. Hän on ollut Panhelleenisen sosialistiliikkeen kansanedustaja vuodesta 1993 ja puheenjohtaja vuodesta 2012.
Venizélos on valtiosääntöoikeuden professori.
Eridu

Karkea Eridun kartta, jossa näkyy poraspyramidi ja muutamia muita suuria rakennuksia. Kolmiulotteisena kuvattu on E-abzun temppeli.
Eridun sijainti muinaisen Sumerin kartalla.
Eridu (sumeriksi 𒉣𒆠, Eridug, akkadiksi Irîtu)  nykyinen Tell abu Shahrain (arab. تل أبو شهرين‎) oli muinainen sumerilainen kylä, myöhemmin kaupunki Etelä-Mesopotamiassa, nykyisessä Irakissa. Eridu kasvoi arkeologian mukaan jo 5. vuosituhannella ympäröiviä kyliä suuremmaksi monen tuhannen asukkaan keskukseksi, ja myös sumerilaisten legendojen mukaan ensimmäinen kuningas hallitsi siellä. Eridussa palvottiin Enki-jumalaa, joka oli maan ja veden jumala. Eridussa on kaivauksissa saatu selville se, että paikan temppeli kasvoi vuosituhansien saatossa tasaisesti yhä suuremmaksi, kun uusi temppeli rakennettiin aina entisen päälle. Tämä liittyi kaupungin väkiluvun kasvuun.
Eridu

Muinainen jo hylätty Eridun kaupunki on Etelä-Irakissa oleva nykyinen rauniokumpu Tell Abu Shahrain. Se on Etelä-Irakissa Dhi Qarin maakunnassa noin 315 kilometriä Bagdadista kaakkoon ja suunnilleen 180 kilometriä Basrasta länteen. Eridu on noin 30 kilometriä An Nasiriyahin kaupungista etelälounaaseen ja noin 30 kilometriä Ash Shyukista länsilounaaseen. Se sijaitsee paikassa 30° 48′ 34″ N 45° 59′ 31″ E eli 30.809532, 45.992031 Eridu noin 12 kilometriä muinaisesta Urin kaupungista lounaaseen.

Kaupunki oli Eufratin sivuhaaran varrella, ei meren rannalla ainakaan historiansa myöhemmässä vaiheessa.
Eridun nimi oli sumeriksi Eri.dugga (”hyvä kaupunki”) tai NUN.KI (”mahtipaikka”).
Eridun kylä perustettiin varhaisella Ubaid-kaudella ehkä jo noin 5850 eaa., viimeistään 5400 eaa. Tällöin varhainen asutus oli levittäytynyt Mesopotamian tulvatasangolle. Kylän asukkaat elivät muun muassa kasteluviljelyllä.
Eridu kasvoi nopeasti muutaman tuhannen asukkaan keskukseksi ja sinne rakennettiin temppeli. Se oli koostaan päätellen merkittävä keskus tuohon aikaan. Kylästä tuli Etelä-Mesopotamian suurin asutuskeskus. Sumerilainen kuningasluettelo mainitsee ensimmäisen kuninkaan Alulimin asuneen Eridussa. Alulimin poika oli sumerilaisten myyttien mukaana puolijumalana palvottu Adapa.
Ei silti olla varmoja, keitä Eridun esihistorialliset asukkaat olivat.
Sumerilaiset saapuivat Eriduun joko pohjoisesta tai Persianlahdelta, ehkä Dilmunista Bahrainin seuduilta.
Gwendolyn Leick on väittänyt Eridun kehittyneen kolmen kulttuurin kautta: Pohjoisesta saapui mutatiilitaloissa kasteluviljelyn tuonut Samarran kulttuuri, etelästä kaistalatoissa alkujaan asuneiden sumerilainen kalastukseen ja simpukan keräilyyn perustuva kulttuuri, ja aavikoilta ja aroilta seemiläinen paimentolaiskulttuuri. Nämä kulttuurit näkyisivät jo varhain kaupungissa.
Joidenkin tietojen mukaan Ubaid-kaudella ehkä noin 4000 eaa. Eridun ala oli 8–10 hehtaaria ja siellä asui noin 4 000 asukasta.
Erään arvion mukaan kaupungissa olisi asunut varhaisella Uruk-kaudella noin 3700 eaa. 6 000–10 000 asukasta. ja kaupungin ala 40 hehtaaria.
Kaupunkiin rakennettiin lopulta 400 × 100 metrin kokoinen muurien ympäröimä pyhä alue.
Kaupungin väkiluku romahti jo noin 2050 eaa., niihin aikoihin, jolloin Uus-Sumeri luhistui. Edelleen väestökato koetteli joskus vuosien 1800–1600 välillä eaa. Viimeinenkin asutus hävisi varmasti noin 600 eaa.
Eridun temppelien kehitysvaiheita > Ajoituksen kanssa

| Kerrostuma | Ajoitus eaa>  | Ajanjakso | Koko (m) | huom |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| XVIII | 5300 | – | 3 × 0,3 | Hirsiseinät |
| XVII | 5300–5000 | – | 2,8 × 2,8 | Ensimmäinen cella |
| XVI | 5300–5000 | Varhainen Ubaid | 3,5 × 3,5 |  |
| XV | 5000–4500 | Varhainen Ubaid | 7,3 × 8,4 |  |
| XIV | 5000–4500 | Varhainen Ubaid | – | Ei rakennetta |
| XIII | 5000–4500 | Varhainen Ubaid | – | Ei rakennetta |
| XII | 5000–4500 | Varhainen Ubaid | – | Ei rakennetta |
| XI | 4500–4000 | Ubaid | 4,5 × 12,6 | Ensimmäinen koroketasanne |
| X | 4500–4000 | Ubaid | 5 × 13 |  |
| IX | 4500–4000 | Ubaid | 4 × 10 |  |
| VIII | 4500–4000 | Ubaid | 18 × 11 |  |
| VII | 4000–3800 | Ubaid | 17 × 12 |  |
| VI | 4000–3800 | Ubaid | 22 × 9 |  |
| V | 3800–3500 | Varhainen Uruk | – | Vain koroketasanne säilynyt |
| IV | 3800–3500 | Varhainen Uruk | – | Vain koroketasanne |
| III | 3800–3500 | Varhainen Uruk | – | Vain koroketasanne |
| II | 3500–3200 | Varhainen Uruk | – | Vain koroketasanne |
| I | 3200 | Varhainen Uruk | – | Vain koroketasanne |
Aiheesta muualla

Eridun kerrostumia
Enka

Enka (jap. 演歌) on japanilainen populaarimusiikin tyylilaji. Se sai alkunsa 1900-luvun alkupuolella. Enka-kappaleet ovat balladeja, jotka kertovat tyypillisesti rakkaudesta, menetyksestä ja kaipuusta melodramaattisella tavalla. Ne ovat tarkoituksellisesti ajattomia ja vanhanaikaisen kuuloisia. Enkassa yhdistyvät länsimaiset soittimet ja japanilaiset teemat, laulutekniikka, sävelasteikko ja rytmi.
Enkalle ei ole selkeää määritelmää: sitä voidaan pitää esimerkiksi ”[1900-luvulla laajalti suositun populaarimusiikin eli] kayōkyokun kappaleina, joissa on japanilaisia musiikillisia ja henkisiä piirteitä.” Enkan merkitys onkin vaihdellut eri aikoina, ja sana voidaan kirjoittaa eri kirjoitusmerkein. Yleinen kirjoitustapa merkitsee ’esittävää laulua’ tai ’puhelaulua’ ja on peräisin Meiji-kauden termistä enzetsu no uta (演説の歌), joka tarkoitti alun perin 1880-luvulla kaduilla laulettuja hallinnon vastaisia protestilauluja. Musiikkiteollisuudessa enka määritellään laulajan mukaan.
Enkan kuuntelijat ovat pääosin iäkkäämpiä japanilaisia, mutta sitä soitetaan Japanissa yleisesti. Sillä on maine erityisen japanilaisena musiikkina, joka ilmaisee ”japanilaisten sielua” (nihonjin no kokoro).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Enka Wikimedia Commonsissa
Epäilyksen varjossa

| Epäilyksen varjossa> The RIch Man's Wife |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Amy Holden Jones
Käsikirjoittaja:  Amy Holden Jones
Tuottaja:  Julie Bergman Sender,   Roger Birnbaum
Säveltäjä:  John Frizzell
Kuvaaja:  Haskell Wexler
Leikkaaja:  Wendy Greene Bricmont
Tuotantosuunnittelija:  Jeannine Oppewall
Pääosat:  Halle Berry,   Christopher McDonald,   Clive Owen,   Peter Greene
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Caravan Pictures,   Hollywood Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures
Ensi-ilta:  13. syyskuuta 1996
Kesto:  95
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Epäilyksen varjossa (The Rich Man's Wife) on yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1996. Sen on ohjannut Amy Holden Jones, ja siinä esiintyvät muun muassa Halle Berry, Christopher McDonald, Clive Owen ja Peter Greene.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Halle Berry  | … |  Josie Potenza   |
|  Peter Greene  | … |  Cole Wilson   |
|  Clive Owen  | … |  Jake Golden    |
|  Christopher McDonald  | … |  Tony Potenza    |
|  Frankie Faison  | … |  etsivä Ron Lewis    |
|  Charles Hallahan  | … |  etsivä Dan Fredricks    |
|  Clea Lewis  | … |  Nora Golden   |
Aiheesta muualla

Epäilyksen varjossa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Epäilyksen varjossa Elonet.