stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suosypressit
Luokittelu

Suosypressit ovat havupuita, jotka kuuluvat sypressikasvien heimon (Cupressaceae) alaheimoon Taxodioideae. Alaheimon kaksi muuta läheistä sukua ovat deltasypressit (Glyptostrobus) ja sugit (Cryptomeria), joista ensimmäinen on geneettisten tutkimusten mukaan läheisempää sukua suosypresseille.
Punapuita (Sequoia) pidettiin aiemmin suosypressien lähisukulaisina puiden ulkonäön perusteella, ja jättiläispunapuu (Sequoia sempervirens) luokiteltiinkin alun perin 1800-luvulla suosypressien suvun lajiksi nimellä Taxodium sempervirens. Geneettisten tutkimusten perusteella nykyisin erilliseen alaheimoon Sequoioideae sijoitetut punapuut eivät ole kuitenkaan erityisen läheistä sukua suosypresseille.
Luokittelu > Lajit

Suvussa katsotaan lajien määritelmistä riippuen olevan yhdestä kolmeen nykyisin elävää lajia. Floridansuosypressi eli suosypressi on suvun yleisesti hyväksytty tyyppilaji. Lisäksi meksikonsuosypressiä pidetään yleensä omana lajinaan, mutta eräät tutkijat ovat luokitelleet sen tyyppilajin muunnokseksi, jolloin sukua saatettaisiin pitää yksilajisena. Toisaalta tyyppilajin muunnosta Taxodium distichum var. imbricarium on toisinaan pidetty erillisenä lajina Taxodium ascendens, jolloin suvussa voisi olla kolmekin lajia.
floridansuosypressi (Taxodium distichum )
Taxodium distichum var. distichum
Taxodium distichum var. imbricarium
meksikonsuosypressi (Taxodium mucronatum)
Näiden nykyisten lajien lisäksi sukuun on luokiteltu useita ainoastaan fossiileista tunnettuja esihistoriallisia lajeja:
Taxodium dubium
Taxodium hantkei
Taxodium rossicum
Taxodium wallisii
Levinneisyys

Suosypressejä esiintyy luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa pohjoisesta Yhdysvaltain New Yorkista etelään Guatemalaan. Niiden luontainen levinneisyysalue myötäilee Yhdysvalloissa Atlantin rannikkoa New Yorkista Floridaan ja Meksikonlahden rannikkoa Floridasta Texasiin sekä Mississippijoen laaksoa Indianasta Meksikonlahdelle. Meksikossa luontainen levinneisyys ulottuu pohjoisesta Sonorasta sekä Yhdysvaltain rajalta Rio Grande -joelta Tamaulipasista ja Coahuilasta kaakkoon Guatemalan rajalle.
Elinympäristö ja ekologia

Suosypressit ovat kosteikkojen, tulvatasankojen ja jokivarsien puita, jotka menestyvät luonnossa monenlaisissa ilmasto-oloissa Yhdysvaltain pohjoisosien kylmätalvisesta ilmastosta Floridan leutotalviseen ilmastoon sekä eteläisen Meksikon ja Guatemalan trooppisiin oloihin. Yhdysvalloissa suosypressit kasvavat yleensä lähellä merenpinnan tasoa, mutta Meksikossa niitä esiintyy vuoristoissa noin 2 700 metrin korkeuteen asti.
Suvun esihistoriallisten lajien elinympäristöjä on myös usein pidetty muinaisina kosteikkoina ja jokivarsina. Oligoseenin ja mioseenin Euroopassa suosypressejä on tulkittu esiintyneen puustoisten soiden ja jokivarsimetsien valtapuina juuri talvipakkasten alueilla, kun taas maanosan lämpimämpien osissa vastaavissa elinympäristöissä kasvoi enemmän deltasypressejä.
Paleontologia

Suosypressien suvun historian katsotaan ulottuvan ainakin myöhäisliitukaudelle, ja vanhimmat tunnetut sukuun liitetyt fossiilit ovat peräisin yli 90 miljoonan vuoden takaa liitukauden Cenomanum-vaiheelta. Suosypressien levinneisyys on ollut menneinä aikoina huomattavasti nykyistä laajempi, ja suvun jäänteitä on löydetty nykyisen levinneisyysalueen ulkopuolelta Euraasiasta ja Pohjois-Amerikan luoteisosista. Fossiileja tunnetaan erityisen runsaasti Euroopasta.
Ensimmäisiä myöhemmin suosypressiksi tunnistettuja fossiililöytöjä oli nykyisen Tšekin alueelta Böömistä kivihiilisuonen yhteydestä löydetty pieni neulaslehtinen verso, jonka kasvitieteilijä Kaspar Maria von Sternberg kuvasi vuonna 1823 uutena lajina nimellä Phyllites dubius. Vuonna 1853 luonnontieteilijä Oswald Heer sijoitti Sternbergin kuvaaman esihistoriallisen kasvin samaan sukuun nykyisin elävien puiden kanssa nimellä Taxodium dubium.
Aiheesta muualla

| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q147392  Wikispecies: Taxodium  CoL: C8G2P  EoL: 34194  EPPO: 1TADG  FNA: 132353  FoC: 132353  GBIF: 2684190  GRIN: 11899  iNaturalist: 49667  IPNI: 11707-1  IRMNG: 1311479  ITIS: 18040  NBN: NHMSYS0000464353  NCBI: 13282  NZOR: 47af8b45-d54b-44e9-bbc7-2575666bb9bc  Open Tree of Life: 652337  Paleobiology Database: 55063  PLANTS: TAXOD  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30006506-2  Tropicos: 40010505  WFO: wfo-4000037642 
Kausivihannat suosypressit talvehtivat lehdettöminä.
Suosypressejä Evergladesin kansallispuistossa Floridassa.
Euroopassa esiintyneen lajin Taxodium dubium fossiilisia lyhytversoja.
Zarqa (joki)

| Nahr ez-Zarqa |
| --- | --- |
 Keväinen Zarqa-joki, taustalla Tulul adh-Dhahab.
Alkulähde:  Ain Ghazal, lähin kaupunki: Amman
Laskupaikka:  Jordan, -313 m
Maat:   Jordania
Alkulähteen korkeus:  776 m
Zarqa tai nykyarabiaksi Nahr ez-Zarqa on Jordaniin laskeva joki, joka on aikaisemmin tunnettu hepreankielisellä nimellä Jabbok, jota käytetään edelleen useissa kielissä.
Joki alkaa lähes 800 metrin korkeudessa Ain Ghazalin lähteestä, joka sijaitsee Ammanista koilliseen,  juoksee aluksi pohjoiseen ja sitten länteen. Se virtaa Jordanin itäpuolella syvässä ja leveässä laaksossa keskimäärin 355 metriä merenpinnan alapuolella, seudun tiheimmin asutettujen (keskimäärin 221 henkeä km2)  ja teollistuneimpien alueiden halki. Zarqa yhtyy Jordaniin Gennesaretinjärven ja Kuolleenmeren välissä.
Jokea säännöstellään vuonna 1970 valmistuneella padolla, jota korotettiin vuonna 1987. Joen vettä käytetään runsaasti kaupunkien vesihuoltoon, kasteluun ja teollisuuden tarpeisiin. Pahasti saastuneen joen veden laatu on heikentynyt entisestään siihen johdetuista kotitalouksien ja teollisuuden jätevesistä, joita joutuu täysin käsittelemättöminä jokeen. Joen virtaama muodostuu jo luontaisestikin vähävetisinä kesäkuukausina suurelta osin näistä vesistä. Zarqa-joen entistäminen onkin yksi Jordanian ympäristöministeriön tärkeimmistä tehtävistä.
Zarqa-joen maisemia lokakuussa 2009, Ammanin ja Jerashin välillä.
Joesta käytetään useita nimiä, joista Jabbok esiintyy jo Raamatussa. Esimerkiksi ensimmäisessä Mooseksenkirjan luvun 32 jakeissa 22-32 kerrotaan, kuinka Jaakob taisteli tuntemattoman miehen kanssa Jabbokin kahluupaikalla. Erilaisten kirjoitusasun muunnosten lisäksi Nahr ez-Zarqaa tarkoitetaan Jabbokin lisäksi nimillä Seil ez Zarqa, Wadi Ain Ghazal, Wadi Zerka, Wadi `Ayn Ghazal ja Wadi az Zarqa' muunnoksineen.
Zarqa-joen geologiseksi iäksi oletetaan noin 30 miljoonaa vuotta. Seutu on kuivaa ja enimmäkseen viljeltyä, mutta jonkin verran esiintyy luontaisesti harvaa piikkipensaskasvustoa. Joen varrelta on löydetty runsaasti meripihkaa, josta löydetyt eläinten ja kasvien jäänteet kertovat alueella aikoinaan vallinneista trooppisista oloista sekä runsaasta eläin- ja kasvikunnasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zarqa (joki) Wikimedia Commonsissa
Nazzareno Zamperla

Nazzareno Zamperla (25. huhtikuuta 1937 Treviso – 19. maaliskuuta 2020) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Sirkusperheeseen syntynyt Zamperla työskenteli sijaisnäyttelijänä ja esitti 1960-luvulta lähtien sivuosia seikkailu- ja peplum-elokuvissa sekä spagettiwesterneissä. Hänet tunnettiin myös taiteilijanimellä Nick Anderson ja kutsumanimellä Neno. Zamperlan veli Rinaldo on myös esiintynyt elokuvissa.
Elokuvia

Voittamaton Maciste, 1962
I sette gladiatori, 1962
Simson ja orjakuningatar, 1963
Sandokan, la tigre di Mompracem, 1963
Sansone contro il Corsaro Nero, 1964
Il trionfo di Ercole, 1964
La montagna di luce, 1965
Aiheesta muualla

Nazzareno Zamperla Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Zanshin

Zanshin (jap. 残心), zan (jättää taakseen) shin (mieli). On tärkeä japanilaista budoa hahmollistava filosofinen käsite. Zanshin kuvastaa jatkuvaa, herkeämätöntä valppautta ja tilanteen tasalla olemista - yllättämättömyyttä. Zanshin rakentuu ja löytyy hellittämättömän harjoittelun avulla. Tällöin mieli on jatkuvasti läsnä hetkessä, ollen vapaa menneen ja tulevan käsittelemisestä, täydellisen valmiina kaikkeen . Zanshinin tulisi syntyä pakotta harjoittelijan mielestä ja ottaa haltuunsa budon harjoittelijan ympäröivän tilan. Budon harjoituksen tulisi kehittää budokassa zanshinia ja laajentaa se osaksi harjoittelijan olemusta 24 tuntia vuorokaudessa.
Zanshinin määrittelyä

Zanshin on länsimaiselle yksi kiehtovimmista ja samalla helposti epämääräiseksi jäävistä japanilaisista budokäsitteistä. Koska zanshin on samalla sekä pakottamatonta valppautta että itse tahdolla tuotettua, se koetaan hyvin paradoksaaliseksi käsitteeksi. Paljolti zanshin määrittyy fyysisen budoharjoittelun avulla eikä se helpolla avaudu ihmiselle, joka ei harjoittele budolajienomaisesti. Sinänsä budolajit eivät zanshinia omista, vaan mikä tahansa ihmisen toiminta voi ilmentää vahvaa zanshinia tai olla sitä ilmentämättä.
Zanshin kyudossa

Zanshin on kyudon ampumatekniikan kahdeksas ja viimeinen vaihe. Se on laukauksen jälkitila, jossa ampuja on ensin yhä jännittynyt, hänen asentonsa on laukauksessa vapautuneiden voimien seurausta. Zanshinissa ilmentyy suorituksen henkinen energia ja fyysinen muoto.
Žaškiv

| Žaškiv (Жашків) |
| --- | --- |
 Žaškivin kaupungintalo.
 lippu:  vaakuna
 Žaškiv
 Koordinaatit: 49.2480°N, 30.1009°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Tšerkasyn alue
Piiri:  Umanin piiri
Kirjallinen maininta:  1600-luvun alku
Kaupungiksi:  1956
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  13 km²
Väkiluku (2022):  13 242
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Žaškiv (ukr. Жашків) on kaupunki Tšerkasyn alueella Ukrainan keskivaiheilla, Etelä-Bugin vesistöön kuuluvan Tortšjoen varrella, noin 190 kilometriä aluekeskus Tšerkasystä länteen ja 142 kilometriä Kiovasta etelään. Kaupunki sijaitsee Kiovasta Odessaan johtavan valtatien M05 (eurooppatie E 95) varrella. Kaupungissa on rautatie- ja linta-autoasemat.
Tammikuun keskilämpötila on -6,4 ja heinäkuun +19,1 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 467 millimetriä.
Ensimmäinen kirjallinen maininta paikkakunnasta on 1600-luvun alusta. Kaupungin aseman Žaškiv sai vuonna 1956. Kaupunki liitettiin kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa osaksi Umanin piiriä. Tätä ennen Žaškiv oli piirikeskus vuodesta 1923 ja vuodesta 1931 Žaškivin piirin keskus.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Žaškivin väkiluvuksi 13 242 asukasta (2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli 15 687; etnisesti asukkaat olivat enimmäkseen ukrainalaisia.
Kaupunkia eurooppatie E95:ltä nähtynä.
Kulttuuritalo.
Žaškivin historiallinen museo.
Linja-autoasemaa (2012).
Linja-autoasemaa (2012).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Žaškiv Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Жашків
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Käännös suomeksi
Zákynthos (kunta)

| Zákynthos Zákynthoksen kunta Ζάκυνθος Δήμος Ζακύνθου |
| --- | --- |
 Zákynthoksen kaupunki.
 Kunnan sijainti
 Zákynthos
 Koordinaatit: 37°48′N, 20°45′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Jooniansaaret
Alueyksikkö:  Zákynthos
Perustettu:  2001
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  3301
 – Kuntakeskus:  Zákynthos
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  407,58 km²
Väkiluku (2011):  40 759
 – Väestötiheys:  100,00 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  29x xx
Suuntanumero(t):  2695
 
 www.zakynthos.gov.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zákynthos (kreik. Ζάκυνθος eli Δήμος Ζακύνθου, Dímos Zakýnthou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Zákynthoksen alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnan pinta-ala on 407,58 neliökilometriä ja väkiluku 40 759 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Zákynthoksen kaupunki.
Zákynthoksen kunta käsittää koko Zákynthoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat Strofadien saariryhmän saaret Stamfáni ja Árpyia sekä saaret Ágios Andréas, Ágios Ioánnis, Ágios Nikólaos, Ágios Sóstis, Kalonísi, Korakonísi, Marathonísi ja Mikró Nisí sekä Myzíthresin saaret.
Nykyinen Zákynthoksen kunta muodostui, kun Zákynthos, Alykés, Arkádioi, Artemisía, Elátia ja Laganás yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zákynthos Wikimedia Commonsissa
Δήμος Ζακύνθου. Zákynthoksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Jooniansaarten alue
| --- | --- |
Korfun alueyksikkö:   Etelä-Korfu  Keski-Korfu ja Diapontiset saaret  Paxoí  Pohjois-Korfu 
Ithakan alueyksikkö:  Ithaka
Kefalonián alueyksikkö:   Argostóli  Lixoúri  Sámi 
Lefkaksen alueyksikkö:   Lefkas  Meganísi 
Zákynthoksen alueyksikkö:  Zákynthos
Yykeänperä

| Yykeänperä Skibotn, Ivgobahta |
| --- | --- |
 Yykeänperän rantaa veneineen ja leirintäalue taustalla
 Yykeänperä
 Koordinaatit: 69°24′N, 20°16′E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Tromssan lääni
Kunta:  Omasvuono (norj. Storfjord)
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Väkiluku (2006):  479
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yykeänperä (kveeniksi Yykeänperä, norj. Skibotn, pohjoissaameksi Ivgobahta) on kylä ja taajama Omasvuonon kunnassa, Tromssan läänissä, Norjassa. Se sijaitsee Yykeänvuonoon kuuluvan Storfjorden-vuonon rannalla. Kylän asukasluku on 479 (vuonna 2006). Kylässä on kolme kylänosaa: Markkina, Outa ja Apaja.
Maantiede > Maastonmuutos Yykeänperän ja Kilpisjärven välillä

Vain 50 kilometrin välimatkasta Kilpisjärvelle huolimatta ero esimerkiksi maastonmuodoissa on Norjan ja Suomen välillä huomattava. Yykeänperä sekä läheinen Yykeän alue ovat keskellä Kölivuoria. Verrattain Suomen puolella sijaitseva Kilpisjärvi sijaitsee puolestaan Kölivuorten reunalla. Matkalla Kilpisjärveltä Norjanmerelle maastonmuodot jyrkkenevät, ja korkeuserot laaksonpohjien, vuonojen sekä vuorten välillä kasvavat nopeasti, vaikkakin jo Kilpisjärven maastossa on muuhun Suomeen verrattuna selvästi vuoristomaisempia piirteitä.
Maantiede > Yleisesti

Maastollisesti Yykeänperä sijaitsee laaksossa vuonon rannalla ja sitä ympäröivät vuorenhuiput, jotka pääsääntöisesti nousevat 1,5 kilometrin korkeuteen. Yykeänvuono on lähes pohjois–etelä-suuntainen ja Yykeänperä sijaitsee sen itärannalla. Kylä sijaitsee E8- ja E6-teiden risteyksessä. Lähellä on Naton bunkkereiden suuaukkoja kallioseinissä aivan kylään johtavan tien kupeessa.
Vuonon länsirannalla olevien huippujen, esimerkiksi Nállangáisin ja Imagáisin välinen Steindalsbreen, Bálggesvárrin viereinen Sydbreen ja Storfjelletin huipun katveessa oleva Fornesbreen ovat kesälläkin pysyviä jäätiköitä, joilla järjestetään retkeilijöille muun muassa jäätikkövaelluskursseja. Ikijää antaa mahdollisuuksia jäätikköharjoitteluun, kuten myös muuhun teknisempäänkin kiipeilyyn sekä jo hieman alppimaiseen vuoristovaellukseen. Retkeilijät, kiipeilijät ja vapaalaskijat suosivatkin Yykeänperän seutuja.
Yykeänperän ja Kilpisjärven välissä oleva laakso, Skibotndalen, maaliskuussa 2012. Etualalla Eurooppatie 8.
Yykeänperän satamaa merelle päin kuvattuna
Yykeänperän kappeli
Liikenne

Yykeänperä sijaitsee Eurooppatie 8:n ja Eurooppatie 6:n risteyksen lähettyvillä. Näistä Eurooppatie 8 toimii tieyhteytenä Suomeen, Kilpisjärvelle, ja näiden kahden kylän välimatka on 50 kilometriä. Toisessa suunnassa E8 johtaa Tromssan kaupunkiin asti. Eurooppatie 6 puolestaan vie koko manner-Norjan läpi Kirkkoniemestä aina Oslon eteläpuolelle, Ruotsissa sijaitsevaan Trelleborgiin. Näin ollen Yykeänperä on eräs monista tien varrella sijaitsevista kylistä. Lähin lentokenttä on Tromssassa.
Tromssalla on muutenkin merkittävä vaikutus Yykeänperään, sillä esimerkiksi Tromssan yliopistolla on paljon toimintaa Yykeänperässä, muun muassa observatorio.
Tunnettuja asukkaita

Kirjailija ja taiteilija Nils-Aslak Valkeapää asui Yykeänperässä rakennuttamassaan Lásságámmi-talossa. Nimi tarkoittaa kalliomajaa. Nykyisin talo on kesäisin museona ja talvisin sitä vuokrataan saamelaistaiteilijoille ja saamelaisen kulttuurin tutkijoille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yykeänperä Wikimedia Commonsissa
Zéa

| Zéa Ζέα |
| --- | --- |
 Nykyistä Zéan satamaa.
 Antiikin Pireuksen kartta, Zean satama merkitty kirjaimella C.
Kaupunki:  Pireus, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°56′14″N, 23°38′54″E
Zéa (kreik. Ζέα) on Pireuksen kaupungin kaupunginosa Ateenan metropolialueella Kreikassa. Se sijaitsee Fálironlahden rannalla Pireuksen niemen itäosassa. Antiikin aikana paikalla sijainnut Zean satama oli yksi antiikin Pireuksen satamista ja antiikin Ateenan pääsotasatama. Se toimi alueella sijaitsevassa luonnonsatamassa, joka on satamana myös nykyään.
Nykyistä Zéan satamaa.
Zean satama oli yksi antiikin Pireuksen kolmesta satamasta Kantharoksen ja Munikhian ohella. Satama oli Ateenan trieereistä eli kolmisouduista koostuneen laivaston pääsatama, ja siellä kerrotaan olleen yhteensä 196 laivasuojaa sotalaivoja varten. Yhdelle laivalla tarkoitettujen suojien pituus oli noin 50 metriä, leveys noin 6 metriä ja korkeus noin 8 metriä. Osa oli tarkoitettu kahdella laivalle. Zeassa oli myös suuri tarvikevarasto (skeuothēkē) purjeiden ja köysien säilyttämistä varten. Sen arkkitehdiksi mainitaan Filon. Sataman rakennuksista on tehty joitakin löytöjä. Sataman arkeologisia tutkimuksia on suorittanut Tanskan Ateenan-instituutti yhdessä Kööpenhaminan yliopiston ja kreikkalaisten arkeologien kanssa. Projekti toimii nimellä Zea Harbour Project.
Nykyinen Zéan satama (Λιμένας Ζέας, Liménas Zéas) on pääasiassa huvi- ja pienvenesatamana. Sen satama-altaan halkaisija on noin 400 metriä ja ympärysmitta noin 1,2 kilometriä. Nykyaikana satama on tunnettu vanhastaan myös nimellä Pasalimáni (Πασαλιμάνι, ”Paššan satama”).
Sataman länsipuolella sijaitsi antiikin aikana Zean teatteri, jonka rauniot ovat näkyvissä. Niiden vieressä sijaitsee nykyisin Pireuksen arkeologinen museo. Munikhian satama sijaitsi (ja sen paikalla nykyisin oleva Mikrolímanon satama sijaitsee) noin kilometrin itään Zéasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zéa Wikimedia Commonsissa
Zea Harbour Project (Arkistoitu – Internet Archive). Sataman arkeologinen tutkimusprojekti. (englanniksi)
Zdolbuniv

| Zdolbuniv (Здолбунів) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Zdolbuniv
 Koordinaatit: 50.52340°N, 26.24655°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Rivnen alue
Piiri:  Rivnen piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  12,49 km²
Väkiluku (2021):  24 642
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zdolbuniv (ukr. Здолбунів) on kaupunki Ukrainan luoteisosassa, Rivnen alueen Rivnen piirissä. Zdolbuniv sijaitsee 12 kilometriä aluekeskus Rivnestä etelään.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 24 642 (2021). Väkiluku on pysynyt kutakuinkin ennallaan 2000-luvulla, sillä vuonna 2001 asukkaita oli 24 417, ja valtaosa heistä oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia. Ennen Ukrainan kesän 2020 aluehallinnollista uudistusta, Zdolbuniv oli Zdolbunivin piirin hallintokeskus. Alueuudistuksessa tämä piiri yhdistettiin osaksi Rivnen piiriä.
Rautatieasema.
Kirkko.
Sementtitehdas,
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zdolbuniv Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 2 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Ferdinand Zecca

Ferdinand Zecca elokuvassa À la conquête de l’air (1901).
Ferdinand Zecca (19. helmikuuta 1864 Pariisi – 23. maaliskuuta 1947 Saint-Mandé, Val-de-Marne) oli ranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan yhtenä varhaisen mykkäelokuvan edelläkävijöistä.
Näyttämösuunnittelijan perheeseen syntynyt Zecca aloitti uransa kahvikonserttien esiintyjänä. Hän teki äänityksiä Pathélle ja työskenteli hetken aikaa näyttelijänä Gaumontilla, jolle hän vuonna 1898 teki ensimmäisen elokuvansa Les Méfaits d’une tête de veau. Samana vuonna Charles Pathé palkkasi Zeccan elokuvien tuotantopäälliköksi ja vuonna 1902 hänestä tuli yhtiön Vincennesin studion johtaja. Vuonna 1903 Zecca siirtyi muutamaksi kuukaudeksi Gaumontille, mutta palasi seuraavana vuonna Pathén uudelle Montreuilin studiolle.
Zecca teki muun muassa uutiselokuvia, komedioita, fantasiaelokuvia kuten À la conquête de l’air (1901) ja yhteiskunnallisia melodraamoja kuten Histoire d’un crime (1901). Lucien Nonguetin kanssa ohjattua ja Segundo de Chomónin kuvaamaa moniosaista raamattuelokuvaa La Vie et la passion de notre seigneur Jésus Christ (1907) pidetään yhtenä varhaisen mykkäelokuvan klassikoista. Zecca oli myös yksi ensimmäisistä elokuvatuottajista, joka valvoi Pathén studioiden toimintaa ja huolehti yhtiön ulkomaantoiminnoista varsinkin Yhdysvalloissa. Palattuaan 1920-luvun alussa Ranskaan hän johti yhtiön Pathé Baby -kotielokuvaosastoa.
Aiheesta muualla

Ferdinand Zecca Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Alois Suurna

Alois "Alo" Suurna (vuoteen 1936 Albert Schultz, 9. toukokuuta 1913 Jurjev, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 8. joulukuuta 2008 Köping, Ruotsi) oli virolainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Suurna voitti Tartu NMKÜ:n joukkueessa Viron mestaruuden vuosina 1936 ja 1937. Vuoden 1938 lopulla hän siirtyi opiskelemaan Suomeen. Hän toimi Suomen koripallomaajoukkueen valmentajana vuoden 1939 EM-kilpailuissa ja myös pelasi FIBA:n erikoisluvalla kolmessa EM-kisojen ottelussa, muun muassa kotimaataan Viroa vastaan ottelussa, jonka Viro voitti pistein 91–1 ja jossa Suurna teki vapaaheitosta Suomen ainoan pisteen.
"Alo" Suurnan mukaan nimettiin koripallojoukkue Suurnan Pojat, joka voitti SM-pronssia vuonna 1941. Suurna itse muutti Ruotsiin ja työskenteli Eskilstunassa Boforsin tehtailla.
Boris Žemtšužin

Boris Žemtšužin.
Boris Aleksejevitš Žemtšužin (ven. Борис Алексеевич Жемчужин, 11. tammikuuta 1897 Pähkinälinna – 9. toukokuuta 1918 Helsinki) oli venäläinen bolševikki, joka toimi Suomessa Neuvosto-Venäjän laivastokomissaarina. Hänet teloitettiin pian Suomen sisällissodan päättymisen jälkeen.
Elämä

Pietarin teknologisessa instituutissa opiskellut Žemtšužin liittyi sosialidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1915. Lokakuussa 1916 hänet pidätettiin vallankumouksellisen materiaalin jakamisesta ja Žemtšužin pääsi lopulta vapaaksi helmikuun vallankumouksen myötä maaliskuussa 1917. Vapautumisensä jälkeen hänet lähtettiin aluksi Kronstadtin merilinnoitukseen toimittamaan merisotilaille tarkoitettua vallankumouksellista lehteä ja sieltä edelleen Helsinkiin, jossa Žemtšužin avusti bolševikkien julkaisemaa Volna-sanomalehteä. Pietarissa tapahtuneen Heinäkuun kansannousun jälkeen lehti lakkautettiin, mutta se jatkoi pian ilmestymistä nimellä Priboj.
Lokakuussa 1917 Žemtšužin nimitettiin bolševikkien Suomen neuvostojen Pohjois-Suomen aluekomitean johtoon Tornioon. Suomen itsenäistyttyä joulukuussa 1917 hän palasi Helsinkiin sotaväen ja kiinteän omaisuuden evakuoinnin komissaariksi. Kun Suomeen sijoitettu Itämeren laivasto oli keväällä 1918 suurimmaksi osaksi siirretty Kronstadtiin, hän toimi Helsinkiin vielä jääneiden laivastoyksikköjen komissaarina, tehtävänään pitää huolta niiden evakuoinnista. Valkoiset kuitenkin pidättivät Žemtšužinin vakoojana 8. toukokuuta ja ampuivat hänet seuraavana päivänä Santahaminassa. Teloitukseen liittyi mahdollisesti myös Neuvosto-Venäjän ja Saksan välinen kiista Suomeen jääneiden alusten kohtalosta.
Jonas Žemaitis

| Jonas Žemaitis |
| --- | --- |
 Jonas Žemaitis kuvassa vuodelta 1928.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1909 Palanga
Kuollut: 26. marraskuuta 1954 Moskova
Muut tiedot
Lempinimet:  Vytautas
Jonas Žemaitis (1909 Palanga – 26. marraskuuta 1954 Moskova, Neuvostoliitto) oli liettualainen antikommunistinen partisaani ja yksi Liettuan  partisaanisodan johtajista.