stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Katastrofismi
Nykyinen käsitys > Luis Alvarezin törmäyshypoteesi

Viimeksi kuluneiden 25 vuoden aikana tieteellisesti perusteltu katastrofismi on saanut laajan hyväksynnän muutamien kaukaisessa menneisyydessä sattuneiden tapahtumien osalta. Käsitysten muuttumisen pani osaltaan alulle Walter ja Luis Alvarezin vuonna 1980 julkaisema artikkeli. Sen mukaan noin 10 kilo­metrin läpi­mittainen asteroidi törmäsi Maahan noin 65 miljoonaa vuotta sitten, liitu­kauden lopussa. Tämän törmäyksen eli impaktin vaikutuksesta noin 70 % kaikista eliö­lajeista, muun muassa kaikki
dinosaurukset, tuhoutui, ja samalla syntyi liitu- ja paleogeenikautisten kerrostumien välinen selkeä raja­pinta. Yhtenä ehdokkaana tällöin syntyneeksi törmäyskraatteriksi on vuodesta 1980 lähtien pidetty Jukatanin niemimaalla Meksikossa sijaitsevaa 180 kilometrin läpi­mittaista Chicxulubin kraatteria.
Siitä lähtien käyty kiistaa siitä, johtuiko dino­saurusten sukupuutto ja muut joukko­suku­puutot
asteroidien törmäyksestä, samaan aikaan esiintyneestä laajasta tuli­vuori­toiminnasta, jostakin muusta ilmiöstä vai näiden yhteisvaikutuksesta. Useimmat ehdotetut syyt ovat luonteeltaan äkillisiä mullistuksia.
Havainnot komeetta Shoemaker-Levy 9:n törmäyksestä Jupiteriin osoittivat, että luonnossa esiintyy äkillisiä mullistuksia.
Nykyinen käsitys > Vertailua uniformitarianismiin

Yksi huomattavimmista eroista katastro­fismin ja uniformi­taria­nismin välillä on, että toimiakseen uni­formi­taria­nismin on välttämättä edellytettävä huomattavan pitkiä ajan­jaksoja, kun taas katastro­fismi on ajateltavissa riippumatta ajan­jaksojen pituudesta.
Nykyisin useimmat geologit yhdistävät katastro­fistisia ja uni­formi­taria­nistisia näkö­kantoja. Yleinen käsitys on, että Maan historia on yleisesti ottaen hidas, vähittäinen kertomus, jonka kuitenkin aika ajoin ovat keskeyttäneet Maahan ja sen asukkaisiin vaikuttaneet luonnolliset katastro­faaliset tapahtumat.
Nykyinen käsitys > Kuun synty

On myös esitetty teorioita, joiden mukaan Maan epätavallisen suuri Kuu on syntynyt äkillisessä mullistuksessa. Vuonna 1975 Icarus-aikakauskirjassa julkaisemassaan artikkelissa William K. Hartmann ja Donald R. Davis väittivät, että noin 4,5 miljardia vuotta sitten suuri planetesimaali miltei törmäsi Maahan, lennätti ympäriinsä kivi­aineksia, sulatti Maan uudestaan ja muodosti Kuun. Täten selittyi myös Kuun pienempi tiheys ja se, ettei sillä ole rautaista ydintä. Tässä impakti­teoriassa on muutamia puutteita: eräät tieto­kone­simulaatiot viittaavat siihen, että tällaisessa impaktissa syntyisi rengas tai useita kuita, eikä alkuaineita esiinny Kuussa samassa suhteessa kuin Maassa.
Aiheesta muualla

Catastrophism and Mass Extinctions
"The origin of the moon'.
Catastrophism! Man, Myth and Mayhem in Ancient History and the Sciences
Dictionary of the History of Ideas: (Arkistoitu – Internet Archive) "Uniformitarianism and Catastrophism"
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Catastrophism
Käännös suomeksi
Alexandra Hildebrandt

| Alexandra Hildebrandt |
| --- | --- |
 Alexandra Hildebrandt ja Richard von Weizsäcker
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1959 Kiova, Ukraina
Kansalaisuus:  saksalainen
Ammatti:  museonjohtaja, ihmisoikeusaktivisti
Alexandra Hildebrandt (s. Weissmann 27. helmikuuta 1959 Kiova) on saksalainen ihmisoikeusaktivisti ja Checkpoint Charlie -museon johtaja.
Hildebrandt oli naimisissa Checkpoint Charlie -museon perustajan ja entisen johtajan Rainer Hildebrandtin kanssa vuosina 1995–2008 tämän kuolemaan saakka. Hildebrandt tunnetaan kansainvälisesti Vapauden muistomerkin rakennuttamisen johtajana. Muistomerkki purettiin kiistanalaisesti vuonna 2005. Hildebrandtin työn painopiste on Checkpoint Charlie -museon säilyttämisessä ja kehittämisessä, DDR-järjestelmän uhrien kuntoutuksessa ja länsi-itä-rajalla kuolleiden pakolaisten kohtaloiden selvittämisessä. Vuonna 2004 hän perusti kansainvälisen ihmisoikeuspalkinnon, Dr. Rainer Hildebrandt -mitalin, joka jaetaan vuosittain tunnustuksena erityisestä, väkivallattomasta sitoutumisesta ihmisoikeuksiin.
Vuosina 2010–2013 Hildebrandt työskenteli varmistaakseen oligarkista poliittiseksi aktivistiksi muuttuneen Mihail Hodorkovskin vapauttamisen. Aluksi hän aloitti näyttelyllä Checkpoint Charlie -museossa saadakseen tietoisuutta Hodorkovskin kohtalosta sen jälkeen, kun tämän lakimiehet ja perhe pyysivät häneltä apua. Lopulta hän otti Saksan entisen ulkoministerin Hans-Dietrich Genscherin mukaan kansainväliseen kampanjaansa Hodorkovskin vapauttamiseksi. Vuonna 2013 Hodorkovski vapautettiin vankilasta tämän oltua vankina noin kymmenen vuotta.
Hildebrandt avioitui uudestaan vuonna 2016 ja hänellä on kahdeksan lasta.
Palkitut - tohtori Rainer Hildebrandtin ihmisoikeuspalkinto

2005: Yitzhak Rabin (postuumisti), Zheng Yichun
2006: Suzanne Mubarak
2007: Óscar Elías Biscet, Normando Hernández Gonzales, Harald Poelchau (postuumisti), Muhammad Mugraby
2008: Rudolf Seiters, Juri Samodurow
2009: Bogdan Borusewicz
2010: Imre Pozsgay, Jurij Schmidt, Mihail Hodorkovski
2011: Antonia Rados"Archived copy". Archived from the original on 2016-10-05. Retrieved 2016-10-05.CS1 maint: archived copy as title (link)</ref>
2012: Yoko Ono
2013: Guy von Dardel, Nina Lagergren ( Raoul Wallenbergin sisar
2014: Rupert Neudeck, Andrei Makarevitš, Wolf Vostell (postuumisti)
2015: Sergei Hruštšov
2016: Pál Maléter (postuumisti), Zoltán Balog (poliitikko)
2018: Lucius D. Clay (postuumisti)
2019: Olga Benda, Danny Lewis Warrick
Tuomariston jäseninä ovat: Henry Kissinger, Joachim Gauck, Avi Primor, James Douglas-Hamilton, Douglasin paroni Selkirk, Sara Nachama ja Rainer Haushofer ( Albrecht Haushoferin veljenpoika).
"Es wird viel gewaltsames Sterben geben. . . Rainer Hildebrandt-Ein Leben für die Freiheit, Biografie Teil 1 ", 2014,ISBN 978-3-922484-70-7
Ein Mensch Rainer Hildebrandt - Begegnungen Verl. Haus am Checkpoint Charlie, Berliini 1999,ISBN 3-922484-41-7
Die Mauer. Zahlen. Daten , Haus am Checkpoint Charlie Verlag, Berliini 2001,ISBN 3-922484-43-3
"DIE MAUER. Es geschah am Checkpoint Charlie ",ISBN 978-3-922484-56-1
"Geteiltes Deutschland. Grenzschilder ",ISBN 978-3-922484-44-8
"Zitate zur deutschen Teilung, zur MAUER und zur Wiedervereinigung",ISBN 978-3-922484-47-9
Aiheesta muualla

Checkpoint Charlie -museo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Kalevi Sorsa -säätiö

| Kalevi Sorsa -säätiö |
| --- | --- |

Perustettu:  2005
Kotipaikka:  Siltasaarenkatu 18-20 C Helsinki, Suomi
Tarkoitus:  ajatushautomo
Johtaja:  Lauri Finér
Hallitus:   Aki Lindén (pj.)  Mika Hentunen  Juha Antila  Liisa Jaakonsaari  Laura Lindeberg  Antton Rönnholm  Markku Mattila  Kaisa Vatanen 
Säätiön sivut
Kalevi Sorsa -säätiö on Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta (SDP) lähellä toimiva ajatushautomo. Säätiö perustettiin vuonna 2005 ja nimettiin entisen SDP:n puheenjohtajan ja pääministerin Kalevi Sorsan mukaan. Säätiön tavoitteena on herättää yhteiskunnallista keskustelua, edistää demokratiaa ja tasa-arvoa ja tehdä tutkimusta.
Kalevi Sorsa -säätiön julkaisusarjassa on julkaisuja seuraavilta tutkimusaloilta: makrotalouspolitiikka, innovaatiopolitiikka, koulutuspolitiikka, sosiaaliturva, hyvinvointipalvelut, verotus, työmarkkinat, kuluttaminen ja demokratia. Säätiö pyrkii myös edistämään sosialidemokraattista aatekeskustelua julkaisuillaan. Vuosina 2019–2023 säätiön yhteiskuntatutkimuksen painopistealueet ovat eriarvoisuuden vähentäminen ja ihmisen toiminnan vaikutukset maapallolle.
Yhteiskuntatutkimuksen lisäksi säätiö on toteuttanut vuodesta 2008 lähtien demokratiaprojekteja Makedoniassa. Vuosina 2015–2017 toteutettavassa projektissa ”Demokratian tukeminen monietnisessä Makedoniassa – vuorovaikutus ja yhteistyö” yhteistyökumppanit ovat makedonialainen Progres Institute for Social Democracy ja Saksan sosialidemokraatteja lähellä olevan Friedrich Ebert -säätiön Makedonian toimisto.
Säätiön toimintaan kuuluvat julkaisujen lisäksi seminaarit ja keskustelutilaisuudet sekä kansainvälinen verkostoituminen. Säätiö järjestää vuosittain 2-3 suurempaa englanninkielistä tapahtumaa Helsingissä, yleensä yhdessä Foundation for European Progressive Studies -ajatuspajan kanssa, joka on sosialidemokraattisten ja edistyksellisten ajatuspajojen eurooppalainen kattojärjestö.
Säätiön nykyinen toiminnanjohtaja on Pauli Rautiainen  ja hallituksen puheenjohtaja Antton Rönnholm. Säätiön toiminnanjohtajina ovat aiemmin toimineet Kaisa Penny ja Mikko Majander.
Talous

Kalevi Sorsa -säätiö on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta eduskuntapuolueiden taustalla toimiville ajatushautomoille yhteensä noin 680 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2022 lähtien 120 500 euroa.
Aiheesta muualla

Kalevi Sorsa -säätiön kotisivut
1876

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
Tapahtumia

7. maaliskuuta – Alexander Graham Bell patentoi puhelimen.
8. huhtikuuta – Italialaisen säveltäjän Amilcare Ponchiellin ooppera La Gioconda sai ensiesityksensä Milanon La Scala -teatterissa.
1. toukokuuta – Ison-Britannian kuningatar Viktoria otti Intian keisarinnan arvonimen.
15. kesäkuuta – Istanbulissa tapahtui Çerkes Hasanin välikohtaus, jossa suurvisiiri Hussein Avni pašša ja ulkoministeri Mehmed Raşid pašša saivat surmansa.
22. kesäkuuta – Turku–Hämeenlinna–Tampere-rata avattiin.
25. kesäkuuta – Intiaanisodat: Little Bighornin taistelu.
1. heinäkuuta – Helsingissä avattiin ensimmäinen yleinen suomalainen teollisuusnäyttely
17. elokuuta – Saksalaisen säveltäjän Richard Wagnerin ooppera Jumalten tuho (Götterdämmerung) sai ensiesityksensä Bayreuthissa.
26. elokuuta – Richard Wagnerin ooppera Siegfried sai ensiesityksensä Bayreuthissa. Siegfried ja Jumalten tuho olivat Nibelungin sormus -oopperatetralogian kolmas ja neljäs osa.
27. elokuuta – Brasilian keisarikunnan keisari Pedro II kaiverrutti nimensä kiveen Imatrankoskella vieraillessaan Suomessa osana laajaa retkeään eri maissa.
Tapahtumia > Tuntematon päivämäärä

Ericsson perustettiin.
General Electric perustettiin.
Heinzin ketsuppi tuli markkinoille.
Ottomoottori (bensiinimoottori) keksittiin.
Inarin, Polvijärven ja Utsjoen kunnat perustettiin.
Suomen ensimmäinen kunnallinen vesilaitos aloittaa toimintansa Helsingissä.
Syntyneitä > Tammikuu–maaliskuu

3. tammikuuta – Wilhelm Pieck, saksalainen poliitikko ja DDR:n presidentti (k. 1960)
5. tammikuuta – Konrad Adenauer, saksalainen poliitikko ja liittokansleri 1949–1963 (k. 1967)
11. tammikuuta – Simo Kaario, suomalainen näyttelijä (k. 1944)
12. tammikuuta – Jack London, yhdysvaltalainen kirjailija (k. 1916)
12. tammikuuta – Ermanno Wolf-Ferrari, saksalais-itävaltalainen säveltäjä (k. 1948)
15. tammikuuta – Ibn Sa’ud, Saudi-Arabian perustaja ja ensimmäinen kuningas (k. 1953)
18. tammikuuta – Məşədi Əzizbəyov, azerbaidžanilainen bolševikki ja vallankumousjohtaja (k. 1918)
23. tammikuuta – Otto Diels, vuoden 1950 Nobelin kemianpalkinnon saanut saksalainen kemisti (k. 1954)
6. helmikuuta – Eugène-Henri Gravelotte, ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja (k. 1939)
8. helmikuuta – Paula Modersohn-Becker, saksalainen taidemaalari (k. 1907)
12. helmikuuta – Thubten Gyatso, Tiibetin 13. Dalai-lama (k. 1933)
14. helmikuuta – Heikki Klemetti, suomalainen säveltäjä, musiikkikriitikko ja kuoronjohtaja (k. 1953)
1. maaliskuuta – Henri de Baillet-Latour, Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja (k. 1942)
2. maaliskuuta – Pius XII, alk. Eugenio Pacelli, paavi (1939–1958) (k. 1958)
6. maaliskuuta – Oskari Lindgren, suomalainen virantoimituksessa kuollut poliisi (k. 1921)
8. maaliskuuta – Franco Alfano, italialainen säveltäjä (k. 1954)
9. maaliskuuta – Anna Lilja, suomalainen kansakoulunopettaja ja urheiluopiston perustaja (k. 1951)
10. maaliskuuta – Edvard Eriksen, tanskalais-islantilainen kuvanveistäjä (k. 1959)
11. maaliskuuta – Carl Ruggles, yhdysvaltalainen säveltäjä (k. 1971)
19. maaliskuuta – Felix Jacoby, saksalainen antiikintutkija ja filologi (k. 1959)
19. maaliskuuta – John Marshall, brittiläinen arkeologi, induskulttuurin tutkija (k. 1958)
21. maaliskuuta – John Tewksbury, yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja (k. 1968)
26. maaliskuuta – Vilhelm, Albanian ruhtinas (k. 1945)
29. maaliskuuta – Ioannis Georgiadis, kreikkalainen miekkailija ja olympiavoittaja (k. 1960)
29. maaliskuuta – Friedrich Traun, saksalainen yleisurheilija, tennispelaaja ja olympiavoittaja (k. 1908)
Syntyneitä > Huhtikuu–kesäkuu

9. huhtikuuta – Jalmari Jäntti, suomalainen WSOY:n toimitusjohtaja (k. 1960)
18. huhtikuuta – Akseli Brander, suomalainen maanviljelysneuvos, agronomi ja Maalaisliiton kansanedustaja (k. 1958)
22. huhtikuuta – Robert Bárány, vuoden 1914 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut itävaltalainen tutkija (k. 1936)
24. huhtikuuta – Aino Ackté, suomalainen oopperalaulaja (k. 1944)
26. huhtikuuta – Fridthjov Anderssen, norjalainen säveltäjä ja urkuri (k. 1937)
26. huhtikuuta – Gösta Serlachius, suomalainen tehtailija ja vuorineuvos (k. 1942)
28. huhtikuuta – Thomas Crisp, englantilainen merikapteeni (k. 1917)
2. toukokuuta – Artturi Aalto, suomalainen toimittaja ja kansanedustaja (k. 1937)
6. toukokuuta – Arvid Mörne, suomenruotsalainen kirjailija (k. 1946)
8. toukokuuta – Lars O. Meling, norjalainen poliitikko (k. 1951)
13. toukokuuta – Olaf Amundsen, norjalainen poliitikko (k. 1939)
18. toukokuuta – Thorvald Astrup, norjalainen arkkitehti (k. 1940)
18. toukokuuta – Hermann Müller, saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Saksan valtakunnankansleri (k. 1931)
20. toukokuuta – Ari Pitkänen, suomalainen toimittaja, kirjailija ja kansanedustaja (k. 1938)
20. toukokuuta – Artturi Sivenius, suomalainen ammattiyhdistystoimitsija ja kansanedustaja (k. 1926)
22. toukokuuta – Antonius Bouwens, alankomaalainen ampuja ja olympiamitalisti (k. 1963)
24. toukokuuta – Maurilio Fossati, Torinon arkkipiispa ja kardinaali (k. 1965)
4. kesäkuuta – Clara Blandick, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1962)
4. kesäkuuta – Sigurd Frosterus, suomalainen arkkitehti (k. 1956)
7. kesäkuuta – Carl Enckell, suomalainen poliitikko ja diplomaatti (k. 1959)
22. kesäkuuta – Viktor Ripatti, suomalainen suutari ja punakaartin rintamapäällikkö (k. 1918)
27. kesäkuuta – Artur Dinter, saksalainen kirjailija ja natsipoliitikko (k. 1948)
Syntyneitä > Heinäkuu–syyskuu

9. heinäkuuta – Charles Hillman Brough, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko (k. 1935)
12. heinäkuuta – Alphaeus Philemon Cole, yhdysvaltalainen kuvataiteilija (k. 1988)
15. heinäkuuta – Väinö Hämäläinen, suomalainen taidemaalari (k. 1940)
9. heinäkuuta – Charles Hillman Brough, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja Arkansas'n kuvernööri (k. 1935)
9. heinäkuuta – Ignaz Seipel, itävaltalainen teologi ja poliitikko (k. 1932)
26. heinäkuuta – Leo Hildén, suomalainen päätoimittaja ja kansanedustaja (k. 1945)
29. heinäkuuta – Maria Uspenskaja, venäläinen näyttelijä (k. 1949)
31. heinäkuuta – Knute Hill, yhdysvaltalainen poliitikko (k. 1963)
7. elokuuta – Mata Hari, alankomaalainen tanssija, kurtisaani ja vakoilija (k. 1917)
14. elokuuta – Aleksanteri I, Serbian kuningas (k. 1903)
31. elokuuta – Juho Haveri, suomalainen poliitikko ja pankinkamreeri (k. 1961)
5. syyskuuta – Wilhelm Ritter von Leeb, saksalainen sotamarsalkka (k. 1956)
6. syyskuuta – Henrik Hauch, tanskalainen poliitikko (k. 1957)
6. syyskuuta – John James Richard Macleod, vuoden 1923 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut kanadalainen fysiologi (k. 1935)
13. syyskuuta – Sherwood Anderson, yhdysvaltalainen kirjailija (k. 1941)
15. syyskuuta – Bruno Walter, yhdysvaltalainen kapellimestari, pianisti ja säveltäjä (k. 1962)
16. syyskuuta – Gunnar Suolahti, suomalainen historioitsija ja professori (k. 1933)
17. syyskuuta – Vladimir Smirnov, Suomessa ja Ruotsissa vaikuttanut venäläissyntyinen bolševikki ja diplomaatti, Helsingin yliopiston lehtori (k. 1952)
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

5. lokakuuta – Anders Hagström, suomalainen tehtailija, Hagströmin nahkatehtaan perustaja (k. 1962)
15. lokakuuta – Manda Björling, ruotsalainen näyttelijä (k. 1960)
31. lokakuuta – Natalie Clifford Barney, yhdysvaltalainen kirjailija (k. 1972)
31. lokakuuta – Eduard Daniel van Oort, alankomaalainen lintutieteilijä (k. 1933)
8. marraskuuta – Yrjö Sirola, suomalainen kirjailija, toimittaja ja vasemmistopoliitikko (k. 1936)
18. marraskuuta – Anna Kivi, suomalainen lastenkirjailija (k. 1929)
20. marraskuuta – Rudolf Koch, saksalainen kalligraafikko, kirjasinsuunnittelija ja opettaja (k. 1934)
22. marraskuuta – Erik Arup, tanskalainen historian professori (k. 1951)
23. marraskuuta – Manuel de Falla, espanjalainen säveltäjä (k. 1946)
29. marraskuuta – Nellie Tayloe Ross, yhdysvaltalainen poliitikko, Wyomingin kuvernööri (k. 1977)
12. joulukuuta – Alvin Kraenzlein, yhdysvaltalainen yleisurheilija (k. 1928)
25. joulukuuta – Muhammad Ali Jinnah, poliitikko, Pakistanin perustaja (k. 1948)
25. joulukuuta – Adolf Windaus, vuoden 1928 Nobelin kemianpalkinnon  saanut saksalainen kemisti (k. 1959)
29. joulukuuta – Pablo Casals, espanjalainen sellisti, säveltäjä ja kapellimestari (k. 1973)
Menetelmälennonjohto

Lennonjohtaja Fredrik Lehto Helsingin aluelennonjohdossa 1950-luvulla. Tässä vaiheessa Helsingissä ei vielä ollut tutkaa, joten lennonjohto toimi menetelmälennonjohtona pelkkien lennonjohtoliuskojen ja osin myös sähkötyslaitteiden varassa, radiopuhelinten ollessa vasta tulossa käyttöön Suomessa. Liuskatelineet on tässä nimetty läheisten NDB-radiomajakoiden (esim. OIP Parola, OIT Tampere) eli käytännössä lähestymissuuntien mukaisesti. 1960-luvulla radiomajakoiden tunnusmuodosta OIx luovuttiin ja siirryttiin vapaamuotoisiin 1-3-kirjaimisiin tunnuksiin. 2010-luvun puolivälissä Helsingin alue-radiokutsu tuli jälleen käyttöön, kun silloinen Suomen aluelennonjohto muutti Tampereelta takaisin Helsinkiin.
Menetelmälennonjohto tarkoittaa lennonjohtoa ilman reaaliaikaista, useimmiten tutkaan tai ADS-syötteeseen perustuvaa tilannekuvaa. Lennonjohdon tilannekuva muodostuu tällöin  lentäjien antamiin paikkailmoituksiin sekä ennalta sovittuihin mittari- ja näkölentomenetelmiin ja lähilennonjohdon (yleensä lennonjohtotorni) tapauksessa myös näköhavaintoihin nojaten.
2000-luvulta alkaen reaaliaikaisista valvontateknologioista on käytetty yhteisnimitystä valvontajärjestelmä (surveillance system). Nimityksellä on haluttu korostaa sitä, että reaaliaikaisia tietolähteitä voi nykyään olla käytössä useita samanaikaisesti, ja muitakin kuin tutka.
Historia ja nykytilanne

Ennen lennonjohtotutkan yleistymistä 1960-70-luvulta alkaen, menetelmälennonjohto oli yleisin tapa toteuttaa lentoliikenteen valvonta. Lennonjohtajat käyttivät erilaisia havaintovälineitä, kuten seinätauluja, lentoliuskoja (otettiin Suomessa uutena järjestelmänä käyttöön Helsingin lentoaseman avaamisen yhteydessä, kolmantena maana maailmassa) ja ilmatilan pienoismalleja, helpottaakseen liikennetilanteen hahmottamista.  Myös Helsingin lennonjohto oli täysin menetelmäpohjainen vuoteen 1957 saakka: annettavat lennonjohtoselvitykset perustuivat mittarilennon osalta ensisijaisesti radiomajakoihin. Suomen maakuntalentoasemilla menetelmälennonjohto oli laajalti käytössä 2010-luvulle asti, poikkeuksena Pirkkalan ja Rovaniemen kaltaiset sotilaslentoasemat, joilla oli jo pitkään ollut tutka. 2010-luvulla tilanne muuttui, kun maakuntiinkin alettiin syöttää tutkakuvaa. Nykytilanteessa menetelmälennonjohdon käyttö rajoittuu lähinnä häiriötilanteisiin (esim. tutkaviat) , osa-aikaisesti eräille pienille kentille, sekä valtameri-ilmatilaan, tosin sielläkin on viime vuosina otettu käyttöön teknologioita, jotka antavat käyttöön tosiaikaista tilannetietoa, joten puhtaasta menetelmälennonjohdosta on voitu alkaa asteittain luopua. Teknologia on yleisemminkin yksinkertaistamassa toimintaa valtamerialueilla: esimerkiksi maaliskuusta 2024 ei kaikkeen valtameri-ilmatilaan vaadita enää erillistä (menetelmä)lennonjohtoselvitystä, vaan koneet voivat lentää alkuperäisen reittiselvityksensä mukaisesti, johon lennonjohto tarvittaessa puuttuu.
Aiheesta muualla

Kestävät siivet -- tässä Ylen arkistodokumentissa vuodelta 1956 nähdään tuolloin viimeistä vuotta toimineen Helsingin menetelmälennonjohdon arkea. Tutka saatiin seuraavana vuonna, jolloin lennonjohdon toimintatavat muuttuivat voimakkaasti, vaikkakin tutkan täysimittainen käyttöönotto kesti useita vuosia. Dokumentissa esitelty paikkailmoitusmenettely on sama, jota edelleen käytetään esimerkiksi Atlantin ylittävillä lennoilla. Dokumentissa esiintyy mm. Convair Metropolitan OH-LRB, joka on nykyään näytteillä Suomen Ilmailumuseossa.
Alun perin menetelmälennonjohtoa varten kehitettyjä ns. lentoliuskoja Jakartan aluelennonjohdossa vuonna 2004. Liuskoihin kirjataan kunkin käsiteltävän lennon lentosuunnitelmatiedot sekä annetut lennonjohtoselvitykset. Liuskoja käytetään edelleen, nykyään usein digitaalisina. Kuvan liuskat on järjestetty käytettävän lentopinnan mukaan. Suomessa lennonjohtoliuskat otettiin käyttöön kolmantena maana maailmassa Alankomaiden ja Englannin jälkeen uuden Helsingin lentoaseman tuolloin huippunykyaikaisen lennonjohdon avautuessa vuonna 1952.
Elías Piña

| Elías Piña |
| --- | --- |
 Provinssin sijainti Dominikaanisessa tasavallassa
Valtio:  Dominikaaninen tasavalta
Kuntia:  6
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Comendador
Pinta-ala:  1 396 km²
Väkiluku (2010):  63 029
 – väestötiheys:  45,1 as./km²
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  73000
 – ISO 3166:  DO-07
Elías Piña on provinssi Dominikaanisessa tasavallassa. Siellä on 63 029 asukasta (vuonna 2010) ja sen pinta-ala on 1 396 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Comendador.
Provinssi syntyi vuonna 1942, jolloin sen nimenä oli San Rafael. Myöhemmin nimi vaihdettiin Estrelletaksi ja lopulta, vuonna 1972 Elías Piñaksi. Elías Piña, jonka mukaan provinssi on saanut nimensä, toimi Dominikaanisen tasavallan armeijan upseerina sodassa Haitia vastaan. Piña syntyi lähellä Comendadoria, ja kaatui sodassa lähellä Haitin rajaa. Ennen erilliseksi provinssiksi muodostumistaan Elías Piña oli San Juanin provinssin kunta.
Elías Piñan provinssi jaetaan kuuteen kuntaan.
Talous

Haiti on tärkeä kauppakumppani Elías Piñan provinssille muiden Dominikaanisen tasavallan rajaseutujen tapaan. Etenkin provinssin pääkaupunki Comendadorissa kauppa Haitin kanssa on vilkasta. Vuorilla kasvatetaan kahvia ja papuja. Provinssin eteläosissa kasvatetaan myös perunaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elías Piña Wikimedia Commonsissa
Dominikaanisen tasavallan tilastokeskus (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Dominikaanisen tasavallan provinssit
Azua
Baoruco
Barahona
Dajabón
Duarte
Elías Piña
El Seibo
Espaillat
Hato Mayor
Hermanas Mirabal
Independencia
La Altagracia
La Romana
La Vega
María Trinidad Sánchez
Monseñor Nouel
Monte Cristi
Monte Plata
Pedernales
Peravia
Puerto Plata
Samaná
Sánchez Ramírez
San Cristóbal
San José de Ocoa
San Juan
San Pedro de Macorís
Santiago
Santiago Rodríguez
Santo Domingo
Valverde
Distrito Nacional