Talvipalatsi
1900-luku > Viimeiset naamiaiset Talvipalatsissa 1903

Viimeinen suuri keisarillisen suvun sekä aateliston kokoontuminen Talvipalatsissa oli vuonna 1903 tsaari Aleksei I:n 290 vuotta aiemmin alkanutta hallituskautta juhlistava tilaisuus, joka pidettiin keisarinna Aleksandra Fjodorovan ideoimana. Keisari Nikolai ei nähnyt sitä tavallisina naamiaisina, vaan ensimmäisenä askeleena kohti Moskovan Venäjän aikaisen hovin riittien ja tapojen palauttamista.
Juhla järjestettiin kahdessa osassa: 11. helmikuuta 1903 venäläisen musiikin konsertti ja baletti Eremitaašin teatterissa, tanssiaiset Paviljonkisalissa sekä illallinen espanjalaisen, italialaisen ja flaamilaisen taiteen näyttelysaleissa. Juhla jatkui 13. helmikuuta 1903 naamiaistanssiaisilla Konserttisalissa, johon oli kutsuttu 390 vierasta, joista 65 oli tanssivia seurustelu-upseereita. Illallinen oli katettu 34 pyöreään pöytään Nikolain saliin ja buffet Konserttisaliin ja pieneen ruokasaliin, tee- ja viinitarjoilu Malakiittisaliin.
Juhliin osallistui myös Siamin prinssi Chakrapong. Suuriruhtinas Aleksandr Mihailovitš (suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovnan puoliso) muisteli tilaisuutta "imperiumin historian viimeisenä näyttävänä juhlana ... [mutta] palatsin suurista ikkunoista tuijotti uusi ja vihamielinen Venäjä ... kun tanssimme, työläiset lakkoilivat ja Kaukoidän pilvet [Venäjän-Japanin sota] riippuivat vaarallisen alhaalla."
Koko keisarillinen perhe, Nikolai II tsaari Aleksei Mihailovitš I:nä, Aleksandra Fjodorovna tsaaritar Maria Miroslavskajana, olivat pukeutuineina 1600-luvun koristeellisiin vaatteisiin, jotka oli suunnitellut historian asiantuntijoitten johdolla taiteilija Sergei Solomko. Myös henkilökunta eli masurkan tanssijat, joiden johtajana oli puolalainen tanssijavirtuoosi Felix Krzesinski (primaballerina Matilde Krzesinskan isä); orkesteri, Arkangelin kuoro, vartijat ja sotilaat olivat pukeutuneet 1600-luvun asuihin.
Perinteisistä venäläisistä tansseista oli pidetty pukuharjoituksia, soolotanssijoina olivat suuriruhtinatar Elisabet Fjodorovna ja ruhtinatar Zinaida Jusupova. Monilla oli yllään korvaamattomia alkuperäisiä koruja ja asusteita, jotka tuotiin tätä tilaisuutta varten Kremlin asehuoneesta. Eremitaašin teatterissa otettu valokuva oli heidän viimeinen yhteisvalokuvansa. Lisäksi keisarinnan toiveesta yli 300 osallistuneesta otettiin Pietarin parhaitten valokuvaajien ottamana studiovalokuva naamiaisasussaan ja niistä tehtiin maksullinen hyväntekeväisyyteen tarkoitettu, 195 valokuvalla kuvitettu painettu albumi, joka jaettiin kaikille osallistujille.
Palatsin komentaja, keisarin seurueen kenraalimajuri Vladimir Nikolajevitš Vojeikov muisteli juhlia: ”Vaikutelma oli upea - vanhojen kansallisten asujen suuri määrä, jotka oli koristeltu runsaasti harvinaisilla turkiksilla, upeilla timanteilla, helmillä ja jalokivillä, enimmäkseen alkuperäisen mukaisesti istutettuina. Sinä päivänä näkyi ihmisten yllä sukujalokiviä niin paljon, että se ylitti kaikki odotukset." Naamiaisten jälkeen alkoi ns. "venäläinen buumi" ja kiinnostus kansallisia venäläisiä perinteitä kohtaan lisääntyi ylemmissä yhteiskuntaluokissa. Tasan vuotta myöhemmin alkoi Venäjän-Japanin sota.
Vuosina 1914-1915 ensimmäisen maailmansodan aikana Talvipalatsissa toimi sotasairaala.