stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M. A. Castrénin seura
Historia > Perustaminen

M. A. Castrénin seura perustettiin 22. tammikuuta 1990 Helsingissä. Perustamisen taustalla oli 1980-luvun lopulla alkanut Venäjän ja Itä-Euroopan murros, joka mahdollisti Suomen ja Venäjällä asuvien uralilaisten kansojen väliset yhteydet uudella tavalla.
Historia > Vastuualueet

Vuosina 1994–2012 seura toimi opetus- ja kulttuuriministeriön rahoittaman sukukansaohjelman koordinoivan neuvottelukunnan koollekutsujana ja ohjelman vastuullisena toteuttajana. Sukukansaohjelman pääkohtia olivat opetus- ja media-alan yhteistyö, henkilövaihto, tutkimusyhteistyö, museo- ja kirjastoalan yhteistyö sekä kulttuurivaihto. Vuodesta 2013 lähtien ministeriö on hallinnoinut hakumenettelyä, ja M. A. Castrénin seuralle on delegoitu suomalaisille toimijoille suunnattujen hankekohtaisten apurahojen hakumenettely. Myös seura itse saa avustuksia opetus- ja kulttuuriministeriöltä: vuonna 2018 ministeriön myöntämä toiminta-avustus oli 85 000 euroa, jonka lisäksi ministeriö myönsi seuralle 45 000 euron erityisavustuksen suomalais-ugrilaisiin yhteistyöhankkeisiin Venäjällä ja 80 000 euron erityisavustuksen kotimaan hankkeisiin. Seuran jäsenmaksujen tuotto oli noin 3 600 euroa.
Historia > Toimitilat ja jäsenet

M. A. Castrénin seuralla on ollut Suomalais-Ugrilaisen Seuran kanssa jaettu, Tieteellisten seurain valtuuskunnalta vuokrattu ja Alfred Kordelinin säätiön omistama tila Helsingissä Mariankatu 7 A:ssa. Nykyisin M. A. Castrénin seura toimii Helsingissä osoitteessa Pohjoinen Makasiinikatu 7 A 2. Vuoden 2018 lopussa seurassa oli 380 jäsentä, joista 10 oli yhteisöjäseniä, 107 ainaisjäseniä ja 91 ulkomaisia jäseniä. Seuran puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2018 lähtien Maari Kallberg. Vuonna 2019 jäseniä oli 334 jäsentä, joista yhteisöjäseniä 10, ainaisjäseniä 107 ja ulkomaisia jäseniä 94.  Vuonna 2021 jäseniä oli 312, vuonna 2023 puolestaan 298. Seuran toiminnanjohtajana on Marja Lappalainen. Seuran jäsentiedote ilmestyy neljä kertaa vuodessa.
Toiminta

Seura on avustanut uralilaisilla kielillä julkaistavan kirjallisuuden, niin oppikirjojen kuin kaunokirjallistenkin teosten julkaisemista sekä avustanut omakielisten lehtien tilaamista kouluihin, kirjastoihin ja lastentarhoihin. Lisäksi seura on avustanut lehtitoimitusten ja kansalaisjärjestöjen laitehankintoja. Suurin osa kansalaisjärjestötuesta on kohdennettu kulttuuritapahtumien ja kongressien järjestämiseen.
Seura on tukenut radio- ja televisioyhtiöitä avustamalla niitä omakielisten ohjelmien, etupäässä kielikurssien, toteuttamisessa. M. A. Castrénin seura on jakanut käännös-, kirjallisuus- ja journalistipalkintoja. Suomessa on järjestetty erityisiä koulutustilaisuuksia kansallisilla kielillä työskenteleville radio- ja televisiotoimittajille, oppikirjantekijöille sekä kansalaisjärjestöjen edustajille.
Seura järjestää myös esitelmätilaisuuksia, teematapahtumia ja kulttuurimatkoja. Seura tarjoaa ainestoja erityisesti äidinkielen opetukseen, esimerkiksi kiertonäyttelyitä, videoita ja äänitteitä. Se toimii asiantuntijana ja yhteyksien välittäjänä suunniteltaessa kulttuuri- ja opetusalan yhteistyöhankkeita sekä asiantuntijavaihtoa. Seuran toteuttama sukukansoja ja -kieliä käsittelevä verkkotietopaketti www.ugri.net palvelee kaikkia uralilaisista kansoista yleistietoa tarvitsevia.
M. A. Castrénin seura myös avustaa jäsenistöään, viranomaisia, tiedotusvälineitä, kouluja ja muitakin tahoja tiedonvälityksessä ja ainestohankinnassa sekä antaa asiantuntijalausuntoja toimialaansa liittyvissä kysymyksissä.
Aiheesta muualla

M. A. Castrénin seura
Uralilaiset kielet ja kansat M. A. Castrénin seuran hallinnoima verkkotietopaketti uralilaisista kielistä ja kansoista
Sota Islamilaista valtiota vastaan

Sota Islamilaista valtiota vastaan on kattotermi useiden valtioiden ja kansainvälisten liittoumien sotatoimille Islamilaista valtiota (ISIS tai ISIL, engl. Islamic State) vastaan. Kansainvälisen sodan katsotaan alkaneen vuonna 2014, kun useat maat ottivat osaa Isisinvastaisiin taisteluihin Syyrian sisällissodassa ja Irakin tuonaikaisessa sodassa, vastauksena Isisin suurhyökkäykseen. Isisin kyvyt ja vahvuus olivat heikentyneet merkittävästi noin vuoteen 2020 mennessä, mutta taistelut jatkuvat silti pienimuotoisempina.
Liittoumat > Yhdysvaltojen johtamat liittoumat

Yhdysvallat käynnisti operaatio Inherent Resolven heinäkuussa 2014 ja sitä tukevan kansainvälisen liittouman Combined Joint Task Force – Operation Inherent Resolven (CJTF–OIR) 17. lokakuuta 2014 vastatakseen Isisin uhkaan Irakissa ja Syyriassa. Varsinaisten taistelevien maiden lisäksi koalitiota tukee eri tavoin kymmenet maat.
Yhdysvallat oli jo ennen operaatiota tehnyt liittolaistensa kanssa ilmaiskuja ja osallistunut taisteluihin Isisiä vastaan osana sotiaan Lähi-idässä.
Liittoumat > Ranskan johtama liittouma

15. syyskuuta 2014 Ranskan isännöimässä Irakin turvallisuutta koskevassa konferenssissa päätettiin aloittaa Opération Chammal, johon liittyneistä valtioista useat ovat mukana myös Yhdysvaltojen operaatioissa.
Pariisin marraskuun 2015 terrori-iskujen jälkeen Ranskan ilmavoimat lisäsi huomattavasti ilmaiskuja Isisin kohteita vastaan ja laivaston lentotukialus FS Charles de Gaulle sekä sitä saattaneita sota-aluksia komennettiin tehtävälle.
Liittoumat > Venäjän johtama liittouma

Venäjä, Iran, Irak ja Syyria perustivat yhteisen tilannekeskuksen Bagdadiin syyskuussa 2015. Näiden maiden liittouma on lähinnä tiedustelua ja tiedonjakoa varten. 30. syyskuuta 2015 Venäjä aloitti osallistumisensa Syyrian sisällissotaan Syyrian hallituksen puolella.
Liittoumat > Muslimimaiden liittouma

Saudi-Arabian varakruununprinssi ja puolustusministeri Muhammad bin Salman ilmoitti 14. joulukuuta 2015, että 34 maata liittyy taisteluun muslimien ääriliikkeitä vastaan.
Kartta maailman valtioista, jotka ovat osallistuneet jotenkin sotaan Isisiä vastaan. Sinisellä CJTF–OIRiin osallistuneet, vihreällä muuten osallistuneet.
Käännös suomeksi
Mari Lehtonen

| Mari Lehtonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. toukokuuta 1975 (ikä 49)
Puoliso:  Juha Jokela
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Helga (Pasila,  Pasila 2.5 The Spin-Off)  Aino (Kivi ja Kilpi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mari Lehtonen (s. 23. toukokuuta 1975) on suomalainen näyttelijä. Lehtonen on valmistunut vuonna 1999 Teatterikorkeakoulusta. Hän on naimisissa ohjaaja-käsikirjoittaja Juha Jokelan kanssa, ja heillä on kaksi yhteistä lasta.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1997 | Kevään odotus |  |
| 2016 | Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu! | Mirkku |
| 2017 | Rakkaus ja laki: Seksuaalinen rakkaus | Ilsi |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1999-2000 | Sano Nyt | Mari |
| 2001–2003 | Kivi ja Kilpi | Aino |
| 2002 | Hupiklubi | monia rooleja |
| 2003 | Remontti | Piia |
| 2007–2013 | Pasila | Helga / lähes kaikki naisroolit (äänet) |
| 2008 | Suojelijat | narkkarinainen |
| 2008 | Tukka auki | Eeva |
| 2010 | Kallio | Heta |
| 2011 | Kotikatu | Elina Leino |
| 2014–2016 | Pasila 2.5 – The Spin-Off | Helga / sivuroolit |
| 2014 | Kimmo | sosiaalivirkailija Sonja Penttilä |
| 2018–2023 | Sipoon herttua | Selma Hänninen |
| 2020 | Pohjolan laki | Kaarina |
Näytelmät teattereissa

Idiootti (Ryhmäteatteri, 1997)
Vanja-eno (Ryhmäteatteri, 1998)
Peppi Pitkätossu (Turun kesäteatteri, 1999)
Anu ja Mikko (Espoon Teatteri/ Espoon kaupunginteatteri, 1999)
Kevään ensimmäinen saalis
Kirsikkapuisto
Bernarda Alban talo
Kirjainten arvoitus
Yksinäinen hirviö
Lehmän unelma
Kymmenen tikkua laudalla (Kansallisteatteri, 2011)
Kuka on kaveri? (Kansallisteatteri, 2012)
Fingerpori (Espoon kaupunginteatteri, 2012)
Spotin teatteriseikkailu (Seinäjoen kaupunginteatteri, 2013) - käsikirjoittaja ja ohjaaja
Operaatio Prinsessa (Riihimäen teatteri, 2015)
Äitikortti (Kansallisteatteri, 2015)
Sisko ja sen veli (Rauman kesäteatteri, 2016 ja Meri-Oulun kesäteatteri, 2017)
Koivu ja tähti (Kansallisteatteri, 2017)
SuomiFilmin Salaiset Kansiot (Teatteri Vantaa, 2022)
Aiheesta muualla

Anja Pohjanvirta-Hietanen: Kaikki hienot jutut - hauskuutta ja vakavaa asiaa ET-lehti.  2.5.2019. Viitattu 28.10.2020.
Juutilainen, Anneli: Freelance-näyttelijä Mari Lehtosen arjessa on kahdenlaista stressiä – ensi-iltaa edeltävää jännitystä ja työn epävarmuuden tuomaa stressiä: ”Kun mieli laukkaa, teen fyysisiä keskittymisharjoituksia” Seura -lehti.  28.6.2019 / päiv. 13.8.2019. Viitattu 28.10.2020.
Yrjö Kaukiainen

Yrjö Martti Aleksander Kaukiainen (s. 4. huhtikuuta 1940 Längelmäki) on historiantutkija ja Suomen kenties tunnetuin merihistorioitsija. Hän toimi Helsingin yliopiston taloushistorian apulaisprofessorina 1975–1992 ja professorina 1992–1998 sekä Euroopan historian professorina 1998–2005.
Teokset > Itsenäiset teokset

Suomen talonpoikaispurjehdus 1800-luvun alkupuolella.  (Väitöskirja)  Suomen historiallinen seura, 1970.
Koiviston merenkulun historia.  Historiallisia tutkimuksia, 79. Koivikko-Säätiö, 1975.  ISBN 951-95291-0-1.
Social structure and demographic development in a southern Finnish parish 1810–1850.  Helsinki:  Suomalainen tiedeakatemia, 1979.  ISBN 951-41-0356-4.
Lohjalaisten historia II.  Lohja:  Lohjan kotiseutututkimuksen ystävät, 1980.  ISBN 951-95092-1-6.
The transition from sail to steam in Finnish shipping. Scandinavian Economic History Review, 1980, nro 1980 28:2, s. 161–184.  doi:10.1080/03585522.1980.10407924.  Artikkelin verkkoversio.
Sailing into twilight. Finnish shipping in an age of transport revolution 1860–1914.  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1991.  ISBN 951-8915-41-5.
Kaukiainen, Yrjö & Leino-Kaukiainen, Pirkko: Navigare necesse. Merenkulkulaitos 1917–1992.  Helsinki:  Merenkulkuhallitus, 1992.  ISBN 951-47-6776-4.
A history of Finnish shipping.  Lontoo:  Routledge, 1993.  ISBN 0-415-00158-7.
Laiva Toivo, Oulu.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1998.  ISBN 951-746-026-0.
Rantarosvojen saaristo. Itäinen Suomenlahti 1700-luvulla.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-735-4.
Ulos maailmaan! Suomalaisen merenkulun historia.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-951-746-972-2.
Teokset > Teoksia joissa toimittajana

Jutikkala, Eino & Kaukiainen, Yrjö & Åström, Sven-Erik: Suomen taloushistoria 1. Agraarinen Suomi.  Helsinki:  Tammi, 1980.  ISBN 951-30-5087-4.
Aiheesta muualla

Yrjö Kaukiainen 375 humanistia 1.11.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Yrjö Kaukiainen: Talonpojat merellä. Talonpoikaispurjehdus elinkeinona, radioesitelmä 1964 (Yle Areena)
Luettelo Neuvostoliiton ja sen edeltäjävaltioiden sotilashenkilöiden muistomerkeistä Suomessa

Luettelo Neuvostoliiton ja sen edeltäjävaltioiden sotilashenkilöiden muistomerkeistä kattaa Suomessa olevia sotilashenkilöiden hautojen muistomerkkejä, patsaita ja muistolaattoja. Ne on omistettu pääosin Neuvostoliiton, mutta myös Neuvosto-Venäjän, Venäjän tasavallan, Venäjän keisarikunnan ja Moskovan Venäjän sotilaiden, sotavankien ja joukkohautoihin haudattujen henkilöiden muistolle. Luettelossa ei ole yksittäisten hautojen veistoksia. Luettelossa ei ole myöskään hallitsijoille tai valtionpäämiehille omistettuja muistomerkkejä.
Osa Neuvostoliiton ja sen edeltäjävaltioiden sotilashenkilöiden muistomerkeistä perustuu vuonna 1992 solmittuun sopimukseen yhteistyöstä Neuvostoliitossa kaatuneiden suomalaisten ja Suomessa kaatuneiden neuvostoliittolaisten sotilaiden muiston vaalimisesta. Venäjän Helsingin-suurlähetystön tietojen mukaan Suomessa on nykyisin yli 90 neuvostoliittolaisten ja sen edeltäjävaltioiden sotilaiden hautapaikkaa. Niihin kuuluu suuren Pohjan sodan (1700-1721), Krimin sodan (1853-1856), talvisodan (1939-1940) ja suuren isänmaallisen sodan (1941-1945) aikana kuolleiden sotilaiden hautoja.
Venäjän suurlähetystö on julkaissut verkkosivullaan luettelon, jossa on yhteensä 156 hautamuistomerkkiä ja hautauspaikkaa Suomessa. Suurin haudattujen määrä on Pieksämäen Naarajärvellä, jonne on luettelon mukaan haudattu 2 813 venäläistä.
Aiheesta muualla

Nämä Neuvostoliiton jäljet näkyvät Suomessa yhä Iltalehti 8.7.2024
Niilin lähteillä

| Niilin lähteillä |
| --- | --- |
Tyyli:  Komedia
Kestoaika:  24 min / jakso
Pääosissa:  Neil Hardwick
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  21. tammikuuta – 12. toukokuuta 1984
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  5
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Ismo Sajakorpi
Käsikirjoittaja(t):  Neil Hardwick
Tuotantoyhtiö(t):  MTV Viihdetoimitus
Palkinnot
Voitetut:  Venla 1984
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Niilin lähteillä (alkuteksteissä nimi esiintyy muodossa Niilin lähteet) on Neil Hardwickin MTV:lle käsikirjoittama viisiosainen omaelämäkerrallinen komediasarja. Sarjaa esitettiin kerran kuukaudessa lauantaisin klo 21.30–22.00. Sarjaa ei ole esitetty uusintana.
Suomen Kuvalehden Kalevi Haikaran mielestä Hardwick ilkkuu tarkasti ja täsmällisesti suomalaisten ulkomaantörppöilylle, kansallismykkyydelle ja muille ominaispiirteille, on ”hallavine hahmoineen” ja miellyttävine ääntämistapoineen televisioon sopiva, mutta ei juuri osaa näytellä. Samaan kiinnitti huomiota Helsingin Sanomien Jukka Kajava, jonka mukaan näytteleminen on jotain muuta kuin Niilin lähteillä -ohjelman epäintensiivinen ja epäselvä mutina. Hänestä sarja olisi kaivannut osaavaa näyttelijäntyötä naseviksi kirjoitettujen tilanteiden latauksen säilyttämiseksi.
Näyttelijät

Neil Hardwick – Neil, brittikirjailija
Maria Salo – Neilin vaimo
Ritva Valkama – Ritva Valkama
Pentti Siimes – Pentti Siimes
Ilmari Saarelainen – Juhana Vilén
Tenho Saurén – Reinikainen
Leena Uotila
Satu Silvo
Jyrki Kovaleff
Esa Anttila
Jouko Klemettilä
Auvo Vihro
Inkeri Pilkama
Päiviö Pyysalo
Jarkko Rantanen
Seppo Kolehmainen
Eero Pikkarainen
Ismo Sajakorpi
Juuso Kujanpää
Tekijät

Hannu Seikkula – TV-kuvaaja
Pertti Kärkkäinen – äänisuunnittelija
Marjatta Saarinen – maskeeraaja
Eila Nopanen – kampaaja
Päivi Koivula – puvustaja
Pirkko Salmevaara – tarpeistonhoitaja
Ari Nieminen – järjestäjä
Terhi Arvela – graafikko
Kari Råman – studio-ohjaaja
Markku Kemppinen – kuvanauhan koostaja
Juha Kallio – kuvanauhan koostaja
Heikki Koivukangas – kuvanauhan koostaja
Riitta Anttonen – pukusunnittelija
Reino Helkesalo – lavastaja
Reija Virolainen – kuvaussihteeri
Neil Hardwick – käsikirjoittaja ja henkilöohjaaja
Ismo Sajakorpi – ohjaaja
Jaksoluettelo

| Jakso | Ensiesitys |
| --- | --- |
1.: 21.01.1984
2.: 18.02.1984
3.: 17.03.1984
4.: 14.04.1984
5.: 12.05.1984
Kristillinen kirjallisuus

Kristillinen kirjallisuus on kristinuskon maailmankatsomuksen ja Raamatun opetusten kautta kirjoitettua kirjallisuutta. Kristillisen kirjallisuuden ala on laaja ja moniulotteinen. Kristityt ovat historiallisesti samaistuneet kirjoittamiseen siinä määrin, että heitä on kutsuttu ”kirjan kansaksi”. Lukemiselle ja kirjoittamiselle on annettu suuri arvo kristittyjen keskuudessa.
Kristillisen kirjallisuuden juuret ovat Raamatun kertomuksissa. Analogia jumalallisen Sanan ja inhimillisten sanojen välillä on ollut esillä siitä lähtien ja se ylläpitää kristillistä kirjallisuutta monilla tasoilla.
Kristillisen kirjallisuuden aikakaudet voidaan jakaa ensimmäisten sukupolvien kirjailijoihin, varhaiskristilliseen kirjallisuuteen, keskiaikaiseen akkulturaatioon ja kristilliseen nykykirjallisuuteen.
Toimiala

Kristillinen kustanustoiminta on merkittävä osa maailman kustannusalaa. Suurimpia kristillisten kirjojen kustantajia ovat muun muassa HarperCollins Christian Publishing, Baker Publishing Group, Tyndale House Publishers, Zondervan ja Thomas Nelson. Omakustanteet ovat vielä suurempi osa kristillistä kustannustoimintaa. Omakustanteita julkaisevat sekä kristityt papit, että maallikot. Vuonna 2023 yli 10 miljoonaa teosta myyneitä kristillisiä kirjailijoita olivat Gary Chapman, Sarah Young ja Rick Warren.
Reinikainen

| Reinikainen |
| --- | --- |
 Alkutunnuskuva jaksosta ”No onkos tullut kesä”.
Tyyli:  tilannekomedia
Kestoaika:  yht. 447 min; n. 30 min / jakso
Luoja(t):  Neil Hardwick Jussi Tuominen
Pääosissa:  Tenho Saurén Pentti Kultala Mauri Kuosmanen Seppo Maijala
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  29. toukokuuta 1982 –  1. toukokuuta 1983
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Jouni Tuokkola
Käsikirjoittaja(t):  Neil Hardwick   Jussi Tuominen
Säveltäjä(t):  Risto Hiltunen
Kuvaaja(t):  Kauno Peltola
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Reinikaisen suosima kreikkalaisravintola Antika Tampereen Tammelassa.
Reinikainen on suomalainen televisiokomediasarja, jota esitettiin Yle TV2 -kanavalla vuosina 1982–1983. Sarjan loivat Neil Hardwick ja Jussi Tuominen, ja se on spin-off sarjasta Tankki täyteen. Reinikainen voitti vuonna 1982 Venlan ja Telviksen muun muassa hauskimpana suomalaisena televisio-ohjelmana.
Sarjan päähenkilö Artturi Sakari Reinikainen on joviaali poliisikonstaapeli, joka ratkaisee ongelmalliset tilanteet pamputtamisen sijasta puhumalla. Sarjan tapahtumapaikkana on Tampere lähiympäristöineen.
Hahmot

Päähenkilöä Artturi Sakari Reinikaista sarjassa näytteli Tenho Saurén. Sarjan muita vakiohahmoja olivat pessimistinen ja avioliitossaan onneton vanhempi konstaapeli Hautamäki (Pentti Kultala), hiukan hidaspuheinen, suomenruotsalainen konstaapeli Ek (Mauri Kuosmanen), nyreä ja vakavamielinen konstaapeli Jänkälä (Seppo Maijala), poliisiaseman lauleskeleva naistenmies konstaapeli Kataja (Antti Seppä), työtaidottomuuttaan peittelevä ylikomisario Rautakallio (Esko Roine) sekä sosiaalityöntekijä Aili Hinkka (Tuija Vuolle). Muita hahmoja ovat sarjan ensimmäisessä jaksossa Hämeenperään muuttava epäonninen konstaapeli Mäyränen (Kalevi Honkanen) ja Reinikaisen topakka äiti Lempi (Hellin Auvinen-Salmi). Sarjan henkilögalleriaan kuuluu myös itseään esittänyt kreikkalaisravintoloitsija Emmanuel G. Limnios, jolle Reinikainen on antanut kutsumanimen ”Parakalo” (suomeksi ”olkaa hyvä”). Limnioksen omistama kreikkalainen ravintola Antika toimi sarjassa Reinikaisen kantapaikkana. Sarjan käsikirjoittivat Neil Hardwick (joka myös esitti viimeisessä jaksossa epäonnista itsensäpaljastajaa) ja Jussi Tuominen. Sen ohjasivat Neil Hardwick ja Jouni Tuokkola. Parhaimmillaan sarja sai 2,4 miljoonaa katsojaa (jakso 4).
Jussi Tuomisen mukaan Reinikainen-sarjan sovittu aloitus oli vähällä estyä. Tenho Saurén oli keväällä 1982 allekirjoittanut Keskon kanssa sopimuksen esiintymisestä K-kaupan televisiomainoksissa, joiden esittämisen oli tarkoitus alkaa toukokuun lopulla 1982. Neuvottelujen tuloksena mainoskampanjan aloitusta lykättiin muutamalla viikolla ja Reinikainen-sarjan avausjakso päästiin esittämään alkuperäisen suunnitelman mukaan.
Suosion huipulla Tenho Saurénia pyydettiin eri tilaisuuksiin esiintymään Reinikaisena. Muiden muassa erilaisia avajaisia ja kauppojen asiakastilaisuuksia riitti Saurénille vielä moniksi vuosiksi televisiosarjan päätyttyä. 1980-luvun aikana julkaistiin myös useita Saurénin puhumia huumoripitoisia äänikasetteja, mutta Yle kielsi tekijänoikeuksiin vedoten Reinikainen-nimen käyttämisen. Hänen piti esiintyä kaseteilla omalla nimellään. Kasetteja myytiin lähinnä huoltoasemilla.
Neil Hardwick on kertonut saamastaan palautteesta, jonka mukaan Reinikainen-sarja toi Suomen poliisikunnalle paljon myönteistä julkisuutta. Reinikaisen hahmoa ehdotettiin jopa vuoden poliisiksi. Tampereen poliisimestari ilmoitti kuitenkin, ettei tunnustusta voinut antaa kuvitteelliselle henkilölle. Vuonna 2015 vuoden poliisi -tunnustus myönnettiin Itä-Suomen poliisilaitoksella työskennelleelle ylikonstaapeli Toni Reinikaiselle, joka sanoi kiitoskirjeessään Neil Hardwickille ja Jussi Tuomiselle näiden auttaneen häntä suhtautumaan asioihin samalla tavoin kuin ”kaimansa”.
Reinikaisen esikuvat

Sarjan toinen käsikirjoittaja Jussi Tuominen on kertonut, että Reinikaisen hahmo rakennettiin useista eri osasista. Televisioesikuvana oli MTV:llä 1970-luvun lopulla esitetty yhdysvaltalainen sarja Sheriffi McCloud, jonka päähenkilönä oli New Yorkiin väliaikaisesti komennettu maalaispoliisi. Kotimaisia esikuvia hahmolle oli kaksi. Tuominen oli viettänyt lapsuutensa kesiä setänsä luona Isossakyrössä Etelä-Pohjanmaalla ja tutustunut siellä paikalliseen lupsakkaan kyläpoliisiin. Toiseksi esikuvaksi Tuominen on maininnut Tampereen Härmälässä hänen lapsuudessaan asuneen miehen, joka sai riitojen alut rauhoittumaan kookkaalla olemuksellaan ja leppoisalla leukailullaan. Reinikaisen puhetyylin (”viimmesen päälle” ja ”niin maan perusteellisesti”) Tuominen lainasi omalta isältään. Jaksojen tarinat ideoi enimmäkseen Neil Hardwick.
Esityshistoria

Sarjan tunnin mittainen pilottijakso "Kun toimeen tartutaan" esitettiin 29. toukokuuta 1982. Sen jälkeen sarja pyöri televisiossa loppusyksystä 1982 kahden viikon välein seuraavan vuoden kevääseen saakka. Sarjan ensimmäiselle uusintakierrokselle pilottijakso leikattiin kahdeksi puolituntiseksi jaksoksi ”Kun toimeen tartutaan” ja ”Toinen toisemme ja poliisi”. Jakso 15 on ohjelmatiedoissa esitelty nimellä ”Taas leivoset ilmassa leikkiä lyö”. Sarjan viimeinen jakso sisältää noin kymmenen minuuttia kestävän loppukohtauksen, joka on kuvattu yhtenäisenä otoksena yhdellä kameralla. Sarjan tekijät harjoittelivat useita tunteja otoksen toteuttamista ennen lopullista kuvaamista.[lähde? ]
Sarja on julkaistu vuonna 2003 DVD:nä nimellä Reinikainen - Niin maan perusteellisesti. DVD:llä on pilottijakso sekä osat 3–15. Vuonna 2000 Poptori julkaisi Yleisön pyynnöstä parhaat! Tunti perusteellista naurua -äänitteen, jossa Tenho Saurén kertoo vitsejä poliisihahmon roolissa välisoittojen kera. Äänite on kooste 1980-luvulla julkaistuista Tenho Saurénin ”vitsikaseteista”.
Näyttelijät > Pääosissa

Tenho Saurén – Artturi Reinikainen, konstaapeli
Pentti Kultala – Taisto Hautamäki, konstaapeli
Mauri Kuosmanen – Sven-Bertil Ek, konstaapeli
Seppo Maijala – Antero Jänkälä, konstaapeli
Esko Roine – Kaarlo Rautakallio, ylikomisario
Antti Seppä – Olavi Kataja, konstaapeli
Tuija Vuolle – Aili Hinkka, sosiaalityöntekijä
Emmanuel Limnios – kreikkalainen ravintoloitsija
Hellin Auvinen-Salmi – Lempi Reinikainen
Kalevi Honkanen – Mäyränen, konstaapeli
Näyttelijät > Muita sarjassa esiintyneitä

Ritva Valkama – Ritva Valkama
Erkki Ruokokoski – Tenu-puliukko
Erkki Thil – Jussi Tuuri, katukauppias
Neil Hardwick – Viinikan vilauttaja, itsensäpaljastaja
Heikki Helakorpi – Mökkirosvokaksoset
Maria Aro – Hullu nainen
Toivo Lehto – tohtori Wikström
Pauli Mäkinen – Göran Grönblom
Tim Steffa – Michael "King" Fisher
Marja-Sisko Aimonen –   Liisa Grönblom/Peruukkipäinen nainen
Leo Pentti – Arska Lappalainen, puliukko
Erkki Siltola – näpistelijä
Aarre Karén – yksityisetsivä
Tommi Auvinen – Osmo Korhonen
Ola Johansson  –  Klaus Poskiparta (Joulupukki)
Jaksoluettelo

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Kun toimeen tartutaan* | 29.05.1982 |
| 2. | Hammasten kiristys | 13.11.1982 |
| 3. | Koiranelämää | 27.11.1982 |
| 4. | Pieni yösoitto | 11.12.1982 |
| 5. | No onkos tullut kesä | 25.12.1982 |
| 6. | Jäitä hattuun | 8.1.1983 |
| 7. | Tähdet kertovat | 22.1.1983 |
| 8. | Paljon onnea vaan | 5.2.1983 |
| 9. | Soutuvenheellä Kiinaan | 19.2.1983 |
| 10. | Perässähiihtäjä | 5.3.1983 |
| 11. | Hämeenperästä kuuluu | 19.3.1983 |
| 12. | Pasianssia ja psykologiaa | 2.4.1983 |
| 13. | Läksiäiset | 16.4.1983 |
| 14. | Taas leivoset ilmassa leikkiä lyö | 30.4.1983 |
Ensimmäistä jaksoa on esitetty myös kaksiosaisena: 12.9.1985 lähetettiin TV2:ssa jakso ”Kun toimeen tartutaan” ja 19.9.1985 jakso ”Toinen toisemme ja poliisi”.
Reinikaisen muut esiintymiset

| Ensiesitys | Nimi | Esiintymisjaksoja |
| --- | --- | --- |
| 1978–1980 | Tankki täyteen | 11 |
| 1980 | *Tup-akka-lakko | elokuva |
| 1982 | *Sirkuspelle Hermanni | 1 |
| 1984 | Venlajuhlat | gaala |
| 1984 | Niilin lähteet | 2 |
| 1984 | Tietoisku: Reinikainen ja Arska | 2 |

Nimeämätön konstaapeli.
Aiheesta muualla

Reinikainen Yle Areenassa
Reinikainen Ylen Elävässä Arkistossa