stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Identiteetti (yhteiskuntatieteet)
Käsitteen kritiikki

Sosiologi Rogers Brubaker on esittänyt, että identiteetin käsite on liian moniselitteinen, jotta se voisi toimia yhteiskunnallisen analyysin välineenä. Hänen mukaansa on tarpeen erottaa toisistaan identiteetti käytännön luokituksena ja teoreettisena luokituksena. On mahdollista eritellä identiteettipuhetta ja -politiikkaa ilman, että otetaan lähtökohdaksi ”identiteettien” olemassaolo.
Suomalaisten identiteetit

Evan vuoden 2022 arvo- ja asennetutkimukseen vastanneista 87 prosentille tärkeä identiteetin ainesosa oli kansallisuus ja 81 prosentille äidinkieli. Tutkimuksen tekijöiden mukaan voimakas samastuminen suomalaisuuteen ei kerro niinkään poliittisesta kansallismielisyydestä, vaan se heijastaa pikemminkin yleistä tyytyväisyyttä suomalaisena olemiseen. Myös harrastukset, työ ja koulutus olivat tärkeitä identiteetin muodostajia. Asuinpaikan ja sukupuolen merkitys oli tärkeä 60 prosentille vastanneista. Vanhemmuus muodosti monille tärkeän identiteetin ainesosan. Muun muassa yhteiskuntaluokka ja poliittinen suuntautuminen näyttäytyivät tutkimuksessa vähemmän tärkeinä identiteetin osatekijöinä.
Kirjallisuutta

Pertti Rautio, Mikko Saastamoinen (toim.): Minuus ja identiteetti. Sosiaalipsykologinen ja sosiologinen näkökulma. Tampere University Press 2006.
Hall, Stuart. Identiteetti. Vastapaino 1999.
Berger, Peter L. & Luckmann, Thomas: Todellisuuden sosiaalinen rakentuminen. Helsinki 1994. (alkuteos: The Social Construction of Reality 1966.)
Jalkaväkirykmentti 16 (talvisota)

Palavia puna-armeijan panssareita Tolvajärven harjulla. JR 16 hyökkäsi kuvassa olevan tien suunnassa kahdella pataljoonallaan.
Jalkaväkirykmentti 16 (JR 16) perustettiin YH:n julistamisen 14. lokakuuta 1939 jälkeen Tampereella. Pian sen jälkeen rykmentti siirtyi junakuljetuksena Luumäen ja Taavetin alueelle, jossa se rakensi lähes kahden kuukauden ajan tiestöä ja tankkiesteitä siirtyen sodan sytyttyä joulukuun alussa junakuljetuksella Värtsilään ja sieltä marssien Tolvajärvelle.
Varustaminen

JR 16 pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta puolustusvoimien kalustopulan takia niitä ei etenkään kaluston osalta täysin saavutettu.
Yksiköt

Esikunta
Esikuntakomppania
I/JR 16, jalkaväkipataljoona komentajanaan kapteeni Usko Herranen 12.10.1939-27.12.1939 ja kapteeni Puhakka 28.12.1939 – 30.3.1940
II/JR 16, jääkärikapteeni (Henry) Ilmari Laakso 12.10.1939 – 27.12.1939, kapteeni Yrjö Saarelainen 28.12.1939 – 30.4.1940
III/JR 16, jalkaväkipataljoona komentajanaan kapteeni Kauno Turkka 12.10.1939 – 12.12.1939 ja uudelleen 6.2. – 14.2.1940, jääkärimajuri Jussi Leimu 13.12.1939 – 23.1.1940 (kaatui), majuri Erkki Sokajärvi (aik. Johan Erik Strömberg), 23.1. – 27.1.1940, jääkärikapteeni Albert Penttilä (aik. Oskar Wilhelm Lindqvist) 28.1. – 5.2.1940 ja 15.2. – 20.5.1940
Krh.K/JR 16
Kolonna
Komentaja(t)

Everstiluutnantti Aaro Pajari
Keskittäminen

Rykmentti keskitettiin ylipäällikön reserviksi 20.–21. lokakuuta 1939 välisenä aikana Taavettiin muun 6. divisioonan mukana. Harjoittelun ohessa rykmentti linnoitti paikallisteiden 14702 ja 14703 välisen alueen. Rykmentin vanha sekä uusi muistomerkki sijaitsee Hietamiehen kylän pohjoispuolella.
Yleiskuvaus talvisodan taisteluista > Sodan lopun tapahtumat

JR 16 taisteli Aittojoen alueella sodan loppuun asti. Taistelut olivat luonteeltaan lähinnä paikallisia kahakoita.
Tolvajärven–Ägläjärven taistelujen merkitys

Tolvajärven-Ägläjärven alueilla saavutettujen voittojen merkitystä on yleensä pidetty hyvinkin suurena, koska se oli ensimmäinen taisteluiden sarja jossa suomalaiset saavuttivat merkittävää menestystä talvisodan aikana. Vaikutus moraaliin oli suuri ja lisäsi merkittävästi uskoa omiin mahdollisuuksiin ylivoimaista vihollista vastaan. Näiden taisteluiden merkitys talvisodan hengen muodostumiselle oli merkittävä.
Perinteet

Tampereen maakuntakomppania ja Pajarin poikien perinneyhdistys vaalivat Talvisodan JR16:n perinteitä. www.pppy.fi
Pajari Tolvajärven esikunnan edessä joulukuussa 1939.
139. jalkaväkidivisioonan komentaja 15. joulukuuta 1939 alkaen prikaatinkomentaja Pavel Grigorjevitš Pondelin
Belladonna (pornonäyttelijä)

| Belladonna |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Michelle Anne Sinclair
Syntynyt: 21. toukokuuta 1981 (ikä 43)
Pornonäyttelijä
Taiteilijanimet:  Bella Sasha
Aktiivisena:  2000–2007
Elokuvien määrä:  374
Silmien väri:  Ruskea
Hiusten väri:  Brunette
Mitat:  75D-61-86 cm
Pituus:  163 cm
Paino:  58 kg
Palkinnot
 XRCO (2002) AVN (2003, 2004, 2007, 2008) Ninfa Prize (2003) FAME (2007) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
IMDb
Michelle Anne Sinclair eli Belladonna (s. 21. toukokuuta 1981 Biloxi, Mississippi) on yhdysvaltalainen entinen pornonäyttelijä.
Elämä

Belladonna syntyi Biloxissa, Mississippissä, ja sai mormonikasvatuksen Salt Lake Cityssä. Hänellä on seitsemän sisarusta. Vanhemmat erosivat. Belladonnan varhaiset nuoruusvuodet olivat rankkoja; hän yritti 11-vuotiaana itsemurhaa lääkkeillä.
Belladonna on esiintynyt muutamassa sadassa elokuvassa, joista monet sisältävät anaaliseksiä, etnistä pornoa ja lesbokohtauksia. Hän on myöntänyt sairastuneensa uransa aikana klamydiaan. Hän on voittanut useita AVN-palkintoja. Hänet lisättiin AVN:n kunniajäsengalleriaan vuonna 2011.
Elämä > Yksityiselämä

Belladonna oli aiemmin kihloissa Nacho Vidalin kanssa. Hän meni 11. huhtikuuta 2004 naimisiin Aiden Kellyn kanssa Las Vegasissa, Nevadassa. Hänen tyttärensä Myla on syntynyt 11. tammikuuta 2005. Belladonna ilmoitti elokuussa 2007, että aikoo lopettaa esiintymisen muiden kanssa pääasiassa sukupuolitautien pelosta. Päätöstä joudutti lääkärin hänelle esittämä herpesepäily.
Hetken tauon jälkeen Belladonna palasi kuitenkin menestyksekkäästi pornon pariin ja hän esiintyi muun muassa Digital Playgroundin jättituotannossa Pirates 2. Vuonna 2012 hän ilmoitti lopettavansa uransa aikuisviihdealalla.
Aiheesta muualla

Belladonna: ”Pornoura auttoi minua menettämästä itseäni kokonaan”[vanhentunut linkki]. Plaza.fi 14.9.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Jason Lepine

| Jason Lepine> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1985 (ikä 39) Cornwall, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  179 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Cornwall Nationals
Sarja:  FHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  Corpus Christi Rayz (CHL) Knoxville Ice Bears (SPHL) Bloomington PrairieThunder (IHL) Rockford IceHogs (AHL) Peoria Rivermen (AHL) Albany River Rats (AHL) Bakersfield Condors (ECHL) Toledo Walleye (ECHL) Grand Rapids Griffins (AHL) Houston Aeros (AHL) HC Kladno (ČEL) JYP (SML) Iserlohn Roosters (DEL) HC Banská Bystrica (SloEL) Cornwall River Kings (LNAH) HC Fassa (Italia)
Jason Lepine (s. 26. maaliskuuta 1985 Cornwall, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa FHL-joukkue Cornwall Nationalsissa. Hän on pelannut urallaan myös ammattilaisena AHL:ssä, Tšekissä, Suomessa, Saksassa, Slovakiassa ja Italiassa.
Ura

Lepine pelasi kotikaupungissaan kolme kautta CJHL:ää Cornwall Coltsin paidassa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 CHL-joukkue Corpus Christi Rayziin, jossa Lepine pelasi ensimmäiset miesten pelinsä. Hän pelasi joukkueessa myös kaudella 2007–2008, josta Lepine pelasi suurimman osan kuitenkin SPHL:n Knoxville Ice Bearsin riveissä. Kaudella 2008–2009 hän pelasi IHL-joukkue Bloomington PrairieThunderissa. Lepine pelasi kauden aikana myös yhden AHL-ottelun Rockford IceHogsissa tehden siinä myös yhden syöttöpisteen. Kaudella 2009–2010 hän oli tehoilla 11+33=44 PrairieThunderin tehokkain puolustaja ja sijoittui koko IHL:n puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Lepine pelasi myös kevätkaudella yhteensä viiden AHL-ottelun verran Peoria Rivermenissä ja Albany River Ratsissa.
Kauden 2010–2011 Lepine aloitti ECHL-joukkue Bakersfield Condorsissa. Joulukuussa 2010 hän siirtyi samassa liigassa pelaavaan Toledo Walleyeen. Lepine pelasi ECHL:ssä lähes koko kauden ja voitti tehoilla 10+36=46 koko liigan puolustajien pistepörssin. Hän teki tehopisteistään 34 Walleyessa, jonka tehokkain puolustaja Lepine oli. Hänet valittiin kauden päätteeksi ECHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Lepine pelasi kauden aikana myös kaksi AHL-ottelua; yhden sekä Grand Rapids Griffinsin että Houston Aerosin riveissä.
Lepine siirtyi kaudeksi 2011–2012 Eurooppaan ja Tšekin Extraliigassa pelaavaan HC Kladnoon. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue JYPiin. Lepine kuului harjoituskaudella joukkueen suurimpiin yllättäjiin ja jakoi pelipaikastaan huolimatta tehoilla 3+3=6 JYPin sisäisen pistepörssin voiton European Trophy -turnauksessa Antti Jaatisen kanssa. Runkosarjassa hän jäi kuitenkin hyvin vähälle peliajalle ja teki kymmenessä ottelussa vain yhden syöttöpisteen. Lepine haki pelituntumaa myös kahdeksan Mestis-ottelun verran JYP-Akatemiasta. Tammikuussa 2013 hän purki yhteisymmärryksessä sopimuksensa JYPin kanssa ja siirtyi Saksan DEL-liigassa pelaavaan Iserlohn Roostersiin.
Syyskuussa 2013 Lepine liittyi try-outille AHL-joukkue Hartford Wolf Packin harjoitusleirille. Hän ei kuitenkaan saanut sopimusta joukkueeseen ja siirtyi viikko harjoitusleirin jälkeen Lepinelle tuttuun ECHL-seura Toledo Walleyeen. Marraskuussa 2013 hänet kaupattiin samassa liigassa pelaavaan San Francisco Bullsiin, mutta ennen ensimmäistäkään siellä vietettyä ottelua Lepine siirtyi joulukuussa Slovakian Extraligan HC 05 Banská Bystricaan.
Kaudeksi 2014–2015 Lepine siirtyi kotikaupunkiinsa LNAH-liigan Cornwall River Kingsiin. Sieltä hän jatkoi kaudeksi 2015–2016 vuoden mittaisella sopimuksella  Italian Serie A:n HC Fassaan. Kaudeksi 2016–2017 Lepine palasi taas kotikaupunkiinsa ja siirtyi FHL-joukkue Cornwall Nationalsiin.
Belém

| Belém |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Belémin sijainti
 Belém
 Koordinaatit: 1°27′21″S, 48°30′14″W 
Valtio:  Brasilia
Osavaltio:  Pará
Suuralue:  Belémin metropolialue
Ala-alue:  Belém
Perustettu:  1616
Väkiluku (2010):  1 381 475
 
 www.belem.pa.gov.br 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Belém on Parán osavaltion pääkaupunki Brasiliassa. Vuonna 2010 siellä oli noin 1,4 miljoonaa asukasta. Belém sijaitsee laajassa Amazonin deltassa Guamájoen suulla, 80 km paikasta jossa Pará laskee Atlantin valtamereen. Se on yhdessä Manausin kanssa Amazonin sademetsäalueen tärkeimpiä kaupunkeja. Manaus on näistä kahdesta tunnetumpi, mutta Belém on alueen ainoa vanha kaupunki.
Belém tunnetaan myös lempinimellä Cidade das mangueiras (”mangopuiden kaupunki”). Brasilialaiset käyttävät kaupungista usein nimitystä Belém do Pará (”Parán Belém”) erottaakseen sen Palestiinan Betlehemistä (portugaliksi Belém).
Belém on tärkeä satamakaupunki Amazonin alueella, ja sieltä on yhteydet pääkaupunki Brasiliaan noin 2 000 kilometrin päähän. Päällystettyä maantietä pääsee Piauín ja Goiásin osavaltioihin asti, ja rautatie vie itään Bragançaan asti. Belémin lentoasema on pohjoisen Brasilian suurin.
Historia

Belémin kaupungin perusti kapteeni Francisco Caldeiras 12. tammikuuta 1616.lähde? Portugalin hallitsija oli lähettänyt Caldeirasin suojelemaan aluetta ranskalaisia, hollantilaisia ja brittejä vastaan. Tätä tarkoitusta varten hän rakennutti linnoituksen nimeltä Forte do Presépio (tunnetaan nykyisin nimellä Forte do Castelo).lähde?
Kaupungin syrjäisen sijainnin ja vahvan siteen Portugaliin takia Belém hyväksyi Brasilian itsenäisyyden vasta elokuussa 1823. Itsenäisyysjulistuksesta oli tuolloin kulunut melkein vuosi.
Cabanagem-kapinan yhteydessä vuonna 1835 kapinalliset valtasivat kaupungin ja se oli keskeinen paikka kapinalle.
Kaupunkikuva

Belémissä on jäljellä siirtomaa-aikainen keskus ja kumikaupan kukoistuksen aikaista arkkitehtuuria. Viime vuosikymmenten uudistukset ovat tuoneet kaupunkiin puistoja, kunnostettuja vanhoja taloja ja keskustan elävöittämistä, kun vanhoja rakennuksia on muutettu uusiin käyttötarkoituksiin.
Ilmasto

Belém on yksi maailman sateisimmista kaupungeista, mutta siellä on ”vähemmän sateinen” kausi heinäkuusta joulukuuhun. Keskimääräinen ylin lämpötila on ympäri vuoden 30–32 °C, yön alin noin 22 °C. Sadetta saadaan 110–440 mm kuukaudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Belém Wikimedia Commonsissa
Bulgarian pääministeri

| Bulgarian pääministeri |
| --- | --- |
 Министър-председател на България
 
 
 Nykyinen Rosen Zhelyazkov 16. tammikuuta 2025 lähtien
Nimittäjä:  Bulgarian kansalliskokous
Perustettu:  17. heinäkuuta 1879
Ensimmäinen:  Todor Burmov
Kotisivut:  www.government.bg
Bulgarian pääministeri on Bulgarian hallituksen (ministerineuvoston) puheenjohtaja. Pääministeri nimittää varapääministerit ja ministerineuvoston jäsenet.
Presidentti antaa pääministeriehdokkaalle tehtäväksi muodostaa hallituksen. Tätä ennen hän neuvottelee parlamentin suurimpien liittoutumien kanssa.
Luettelo pääministereistä vuodesta 1990

Alla luettelo nykyisen valtiomuodon ajalta eli vuodesta 1990. Kuningaskunnan ja sosialismin aikaisista pääministereistä, katso Luettelo Bulgarian pääministereistä.
| Nimi | Kuva | Virkakausi | Puolue |
| --- | --- | --- | --- |
| Andrey Lukanov 1938–1996 |  | 15.11. 1990 - 7.12. 1990 | Bulgarian sosialistinen puolue |
| Dimitar Iliev Popov 1927–2015 |  | 7.12. 1990 - 8.11. 1991 | sitoutumaton |
| Filip Dimitrov s. 1955 |  | 8.11. 1991 - 30.12. 1992 | Demokraattisten voimien liitto |
| Ljuben Berov 1925–2006 |  | 30.12. 1992 - 17.10. 1994 | sitoutumaton |
| Reneta Indžova (vt.)  s. 1953 |  | 17.10. 1994 - 25.1. 1995 | sitoutumaton |
| Žan Videnov s. 1959 |  | 25.1. 1995 - 13.2. 1997 | Bulgarian sosialistinen puolue |
| Stefan Sofijanski (vt.) s. 1951 |  | 13.2. 1997 - 21.5. 1997 | Demokraattisten voimien liitto |
| Ivan Kostov s. 1949 |  | 21.5. 1997 - 24.7. 2001 | Demokraattisten voimien liitto |
| Simeon Sakskoburggotski s. 1937 |  | 24.7. 2001 - 17.8. 2005 | NDSV |
| Sergei Stanišev s. 1966 |  | 17.8. 2005 - 27.7. 2009 | Bulgarian sosialistinen puolue |
| Boiko Borisov s. 1959 |  | 27.7. 2009 - 13.3. 2013 | GERB |
| Marin Raykov vt. s. 1960 |  | 13.3. 2013 - 29.5. 2013 | sitoutumaton |
| Plamen Orešarski s. 1960 |  | 29.5. 2013 - 6.8. 2014 | sitoutumaton |
| Georgi Bliznashki vt. s. 1956 |  | 6.8. 2014 - 7.11. 2014 | sitoutumaton |
| Boiko Borisov s. 1959 |  | 7.11. 2014 - 27.1. 2017 | GERB |
| Ognjan Gerdzhikov vt.  s. 1946  |  | 27.1. 2017 - 4.5. 2017 | NDSV |
| Boiko Borisov s. 1959 |  | 4.5. 2017 - 12.5.2021 | GERB |
| Stefan Janev (vt.) s. 1960 |  | 12.5.2021 - 13.12.2021 | sitoutumaton |
| Kiril Petkov s. 1980 |  | 13.12.2021 - 1.8.2022 | Me jatkamme muutosta |
| Galab Donev (vt.)  s. 1967 |  | 2.8.2022 - 6.6.2023 | sitoutumaton |
| Nikolai Denkov  s. 1962 |  | 6.6.2023 - 9.4.2024 | Me jatkamme muutosta |
| Dimitar Glavchev (vt.)  s. 1963 |  | 9.4.2024 - 16.1.2025 | sitoutumaton |
| Rosen Zhelyazkov  s. 1962 |  | 16.1.2025 - | GERB |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bulgarian pääministeri Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:List of Prime Ministers of Bulgaria
Käännös suomeksi
Keijo Liinamaa

| Keijo Liinamaa |
| --- | --- |

Suomen pääministeri
 Liinamaan hallitus 13.6.1975–30.11.1975  
Edeltäjä:  Kalevi Sorsa
Seuraaja:  Martti Miettunen
Suomen oikeusministeri
 Auran I hallitus 14.5.1970–15.7.1970  
Edeltäjä:  Aarre Simonen
Seuraaja:  Erkki Tuominen
Suomen työvoimaministeri
 Auran II hallitus 29.10.1971–23.2.1972  
Edeltäjä:  Veikko Helle
Seuraaja:  Veikko Helle
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1929 Mänttä
Kuollut: 28. kesäkuuta 1980 (51 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Pirkko Liinamaa
Keijo Liinamaa lastensa kanssa vuonna 1964.
Keijo Antero Liinamaa (6. huhtikuuta 1929 Mänttä – 28. kesäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen lakimies, joka toimi Suomen pääministerinä 1975 ja valtakunnansovittelijana vuosina 1965–1971 ja 1979–1980. Liinamaa toimi myös oikeusministerinä 1970 ja työvoimaministerinä 1971–1972.
Valtakunnansovittelijana

Liinamaa oli työoikeuteen erikoistunut lakimies, joka aloitti työuransa SAK:ssa. Vain 29-vuotiaana vuonna 1958 hänestä tuli Mäntän kauppalanjohtaja. 1960-luvun alkupuolella valtakunnallisen työmarkkinasovittelujärjestelmän käynnistyttyä hän toimi paikallisena sovittelijana, kunnes vuonna 1965 hänet valittiin valtakunnansovittelijaksi. Taloudellisesti vaikeina vuosina 1965–1967 Liinamaa selvitti runsaasti työmarkkinaristiriitoja ja sai estettyä useita suurlakkoja.
Vuonna 1967 pääministeri Rafael Paasio antoi Liinamaalle erityistehtävän: Liinamaan piti neuvotella työmarkkinaosapuolien kanssa keskitetystä palkkaratkaisusta estääkseen inflaation, jonka palkankorotukset olisivat aiheuttaneet. Tämä johti 27.3.1968 allekirjoitettuun ensimmäiseen tulopoliittiseen kokonaisratkaisuun, jonka yhteydessä kiiteltiin erityisesti Liinamaan neuvottelutaitoja. Kaksi ensimmäistä TuPo-sopimusta nimettiinkin hänen mukaansa Liinamaa I:ksi ja Liinamaa II:ksi.
Ministerinä

Vuoden 1970 eduskuntavaalien jälkeen poliittiset puolueet eivät pystyneet muodostamaan hallitusta. Presidentti Urho Kekkonen määräsi tällöin Teuvo Auran muodostamaan virkamieshallituksen. Pääministeri Auran hallituksessa Liinamaa toimi oikeusministerinä 63 päivää touko-heinäkuussa 1970, kunnes Ahti Karjalainen muodosti uuden hallituksen.
Karjalaisen hallitus hajosi syksyllä 1971 ja eduskunta hajotettiin. Teuvo Auran toinen virkamieshallitus muodostettiin ja Liinamaa toimi siinä työvoimaministerinä lokakuusta 1971 helmikuuhun 1972.
Vuoden 1975 eduskuntavaalien jälkeen poliittiset puolueet eivät saaneet muodostettua hallitusta. Presidentti Kekkonen kutsui Keijo Liinamaan pääministeriksi ja hänen virkamieshallituksensa istui 13. kesäkuuta – 30. marraskuuta 1975, kunnes Kekkosen väliintulo mahdollisti Martti Miettusen uuden hallituksen muodostamisen.
Liinamaa toimi pääministerinä Helsingissä järjestetyn ETYK-huippukokouksen aikana.
Keijo Liinamaa kuoli 51-vuotiaana 28. kesäkuuta 1980 äkilliseen sairauskohtaukseen ollessaan ulkoilemassa kotinsa lähistöllä Helsingin Vuosaaressa. Hän on kaikkien aikojen nuorimpana kuollut Suomen pääministeri.
Liinamaasta kaavailtiin ennen hänen kuolemaansa poliittisen hallituksen pääministeriä.
Hänen leskensä Pirkko Liinamaa tuli 1980-luvulla tunnetuksi suositun televisio-ohjelman Levyraadin pitkäaikaisena vakiojäsenenä.
Keijo Liinamaan syntymäkaupungissa Mäntässä on ollut Keijo Liinamaan katu vuodesta 2008. Helsingin Vuosaaressa sijaitseva puistoalue nimettiin Keijo Liinamaan puistoksi vuonna 2015.
Kirjallisuutta

Ruohonen, Pentti: Keijo Liinamaa: Sovinnon mies.  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10861-8
Seppinen, Ilkka: ”Liinamaa, Keijo (1929–1980)”, Suomen kansallisbiografia, osa 6, s. 120–123.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-447-9  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Liinamaa, Keijo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Justus Ripatti Matti Pekkanen | Suomen valtakunnansovittelija 1965–1971 1979–1980 | Seuraaja: Erkki Sunila Teuvo Kallio |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kalevi Sorsa | Suomen pääministeri 1975 | Seuraaja: Martti Miettunen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Aarre Simonen | Suomen oikeusministeri 1970 | Seuraaja: Erkki Tuominen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Veikko Helle | Suomen työvoimaministeri 1971−1972 | Seuraaja: Veikko Helle |
| n k  Suomen pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  Svinhufvud  Paasikivi  Ingman  K. Castrén  Vennola  Erich  Vennola  Cajander  Kallio  Cajander  Ingman  Tulenheimo  Kallio  Tanner  Sunila  Mantere  Kallio  Svinhufvud  Sunila  Kivimäki  Kallio  Cajander  Ryti  Rangell  Linkomies  Hackzell  U. Castrén  Paasikivi  Pekkala  Fagerholm  Kekkonen  Tuomioja  Törngren  Kekkonen  Fagerholm  Sukselainen  von Fieandt  Kuuskoski  Fagerholm  Sukselainen  Miettunen  Karjalainen  Lehto  Virolainen  Paasio  Koivisto  Aura  Karjalainen  Aura  Paasio  Sorsa  Liinamaa  Miettunen  Sorsa  Koivisto  Sorsa  Holkeri  Aho  Lipponen  Jäätteenmäki  Vanhanen  Kiviniemi  Katainen  Stubb  Sipilä  Rinne  Marin  Orpo 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Francis Amasa Walker

Francis Amasa Walker
Francis Amasa Walker (1840–1897) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä. Hän oli vuodesta 1869 Yhdysvaltojen tilastollisen toimiston johtaja, vuodesta 1873 professori Newhavenissa Yalen yliopistossa ja vuodesta 1881 Massachusetts Institute of Technologyn presidentti. Hänen merkittäviä teoksiaan ovat muun muassa The Wages Question (1876), Money (1878) ja Land and Its Rent (1883, suunnattu Henry Georgea vastaan). Oppikirjoillaan hän edisti kiinnostusta taloustieteen opintoihin Yhdysvalloissa. Hän edusti historiallis-realistista suuntausta.
Francis Amasa Walkerin isä oli taloustieteilijä ja poliitikko Amasa Walker.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francis Amasa Walker Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Cadillac Formula 1 -sarjassa

|  Cadillac |
| --- | --- |
Koko nimi:  Cadillac Formula 1 Team
Päämaja:   Silverstone, Englanti
Tallipäällikkö:   Graeme Lowdon
Moottori:  Ferrari
Renkaat:  P Pirelli
Ensimmäinen kilpailu:  2026
Cadillac Formula 1 Team tulee olemaan General Motorsin Formula 1 -talli. Sen on tarkoitus aloittaa kilpailutoiminta kaudesta 2026 alkaen.
Aiheesta muualla

https://www.cadillacf1team.com/
Keiō-rautatiet

| Keiō-rautatiet> 京王電鉄株式会社.Keio Corporation |
| --- | --- |

Perustiedot
 Keiō-rautateiden linjakartta
Valtio:  Japani
Toiminta-alue:  Kantō
Perustettu:  1. kesäkuuta 1948
Rataverkko
Verkoston pituus:  84,7 km
Kotisivu
Keiōn 5000-sarjan juna
Keiōn 7000-sarjan juna
Keiō-rautatiet (jap. 京王電鉄株式会社, Keiō dentetsu kabushikigaisha) on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Suur-Tokion alueella Tokion metropolissa ja Kanagawan prefektuurissa. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden (ōte-shitetsu) joukkoon. Keiōn linjat palvelevat pääosin Tokion länsiosia eli Taman aluetta: Keiō yhdistää Tokion (東京) Hachiōjin kaupunkiin (八王子), mistä yritys on saanut nimensä. Yhtiön rautatielinjojen yhteispituus on 84,7 kilometriä ja sillä on käytössään 69 asemaa. Päivittäin se kuljettaa keskimäärin noin 1,82 miljoonaa matkustajaa (vuonna 2016). Keiō on osa Keiō Groupia, jonka muut yritykset toimivat muun muassa liikenteen, logistiikan, kiinteistönvälityksen ja vapaa-ajan palveluiden aloilla.
Yhtiöllä on 2 497 työntekijää (vuonna 2017). Sen pääkonttori sijaitsee Tokion metropolin Taman kaupungissa.
Historia

Nykyisen yrityksen edeltäjä oli vuonna 1910 perustettu Keiō-sähköraitiotie (jap. 京王電気軌道株式会社, Keiō denkikidō kabushikigaisha), joka aloitti vuonna 1913 liikennöinnin Sasazukan ja Chōfun välillä. Shinjukuun linjaa jatkettiin 1916, ja vuonna 1926 yritykseen liitettiin Hachiōjiin saakka liikennöinyt Gyokunan-rautatie. Nykyinen Inokashira-linja oli alun perin toisen yrityksen, Teito-rautatien hallussa. Se liitettiin vuonna 1940 Odakyū-rautateihin, joka kuitenkin yhdistettiin toisen maailmansodan keskellä vuonna 1942 Tōkyū-rautateihin; myös Keiō-sähköraitiotie menetti itsenäisyytensä vuonna 1944 ja yhdistettiin Tōkyūhun. Sodan päättymisen jälkeen vuonna 1948 nämä liitokset purettiin, ja nykyinen yritys sai alkunsa. Tōkyūsta pilkotuista yrityksistä se oli pienin.