stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kielen synty
Varhaiset teoriat

Kielen synnystä on aikojen kuluessa esitetty ahkerasti monenlaisia teorioita. Tanskalainen kielitieteilijä Otto Jespersen (1860–1943) ryhmitteli vuonna 1922 yleisimmät syntyteoriat viiteen ryhmään. Näitä teorioita pidetään nykyisin spekulatiivisina ja rajoittuneina, eikä niillä ole enää juurikaan kannatusta.
Puhe syntyi ihmisten jäljitellessä ympäristön, etenkin eläinten, ääniä.
Puhe syntyi ihmisten vaistomaisista äännähdyksistä, joiden takana oli kipu, viha tai muut tunteet.
Puhe syntyi ihmisten reagoidessa ympäristönsä tarjoamiin virikkeisiin ja tuottaessa spontaanisti äännähdyksiä, jotka jotenkin heijastivat ympäristöä tai olivat sen kanssa sopusoinnussa.
Puhe syntyi ihmisten yhteistyössä käytettyjen rytmikkäiden murahdusten kehittyessä rytmikkääksi lauluksi ja sitä kautta kieleksi.
Puhe syntyi rakkauden, leikin, runollisuuden ja laulun äänien pohjalta.
Aiheesta muualla

Hannu Reime: Maailman kielet 5: Kielen synty.
Mikko Korhonen; Kielen synty 1994. WSOY.
Lasse Kiili

Lasse Kiili (s. 5. huhtikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1963–1976 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Kiili edusti pääsarjatasolla Turun Palloseuraa ja Helsingin Jalkapalloklubia. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 187 ottelua ja oli kokoonpanossa 282 ottelussa. Jäähyminuutteja hän keräsi maalivahdille poikkeuksellisen suuren määrän, 75 minuuttia. Hän voitti TPS:n joukkueessa Suomen-mestaruuden vuonna 1976 ja saavutti lisäksi yhden SM-hopean.
Kiili pelasi Suomen maajoukkueessa 32 maaottelua ja kuului kerran Suomen MM-kisajoukkueeseen.
Kielletty intohimo

| Kielletty intohimo> Unlawful Entry |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jonathan Kaplan
Käsikirjoittaja:   Lewis Colick  Ken Friedman  George Putnam  John Katchmer 
Tuottaja:  Charles Gordon
Säveltäjä:  James Horner
Kuvaaja:  Jamie Anderson
Leikkaaja:  Curtiss Clayton
Lavastaja:  Bruce Crone
Pääosat:   Kurt Russell  Madeleine Stowe  Ray Liotta 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Largo Entertainment  Charles Gordon Production  20th Century Fox 
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kielletty intohimo (Unlawful Entry) on Jonathan Kaplanin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1992. Sen 
pääosia näyttelevät Kurt Russell, Madeleine Stowe ja Ray Liotta.
Juoni

Nuoren pariskunnan (Russell ja Stowe) asuntomurtoa tutkimaan tullut poliisimies (Liotta) ihastuu talon emäntään ja alkaa piinata pariskuntaa.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui Kiellettyä intohimoa tarkaksi mutta tavanomaiseksi jännityskehitelmäksi, kehui Liottan roolityötä ja antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Elokuvakriitikko Roger Ebert arvosti myös Liottaa tälle tyypillisessä psykopaatin roolissa ja antoi elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Kiillemustesieni

| Kiillemustesieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Psathyrellaceae
Suku::  Hapramustesienet Coprinellus
Laji::  micaceus
Kaksiosainen nimi
 Coprinellus micaceus  (Bull.)  Vilgalys Hopple & Jacq. Johnson 
Katso myös
   Kiillemustesieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiillemustesieni (Coprinellus micaceus, syn. Coprinus micaceus) on suurina ryhminä kasvava mustesienilaji. Se kasvaa lehtimetsissä, puistoissa ja pihoilla useimmiten lahokantojen läheisyydessä tai lahopuulla. Lakin läpimitta vaihtelee kahdesta neljän senttimetriin. Se on punaruskean keltainen ja kostealla tummempi kuin kuivalla säällä. Myöhemmin se laakenee, ja kostealla "musteeksi" muuttuva, kuivalla säällä ei niinkään, vain itiöistä mustuva. Jalka on valkea, paksuus vaihtelee kolmesta viiteen millimetriin, korkeus viidestä kymmeneen senttimetriin. Suojusta on kuvattu ikään kuin sokeroiduksi kiillejyväksin. Laji on Suomessa yleinen. Lajia ei suositella nautittavaksi ravintona.
Gordianus II

| Gordianus II |
| --- | --- |
 Gordianus II:n kuva roomalaisessa sestertiuksessa
Rooman keisari
Valtakausi:  22. maaliskuuta 238 – 12. huhtikuuta 238
Edeltäjä:  Maximinus Thrax
Seuraaja:  Pupienus ja Balbinus

Syntynyt:  noin 192
Kuollut:  12. huhtikuuta 238 Karthago, Africa, Rooman valtakunta
Suku:  Gordian
Isä:  Gordianus I
Gordianus I:n rintakuva.
Gordianus II roomalaisessa sestertiuksessa.
Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus (noin 192 – 12. huhtikuuta 238), yleensä Gordianus II, oli Rooman keisari vuonna 238. Hän oli keisari Gordianus I:n poika ja Gordianus III:n eno.
Elämäkerta

Gordianus II:n elämästä ennen keisariutta ei tiedetä paljoa. Hän syntyi noin vuonna 192, ja hänen samannimisen isänsä Gordianus I:n suku oli luultavasti kotoisin Vähästä-Aasiasta, ehkä Gordionin kaupungista. Historia Augustan mukaan Gordianus II:n äiti oli eräs Fabia Orestilla, mutta väite on myöhemmin todettu vääräksi.
Elämäkerta > Konsulina ja maaherrana

Historia Augusta on tärkein lähde Gordianus II:n elämän ja uran rekonstruoimisessa, mutta siihen ei kuitenkaan aina voida täysin luottaa. Teoksen mukaan Gordianus II oli Severusten ajan kirjailijan Serenus Sammonicuksen samannimisen pojan oppilas, mutta nykytutkijoiden mukaan ei ole varmaa, oliko Sammonicus nuorempaa edes olemassa. Historia Augusta kertoo myös, että Gordianus II oli kvestorina keisari Elagabaluksen aikana ja preettorina sekä lisäkonsulina (consul suffectus, eli astui virkaan keskellä vuotta) Severus Alexanderin kaudella. Näitäkään väitteitä ei voida luotettavasti varmistaa. Varmaa on ainakin se, että Gordianus II toimi lisäkonsulina Severus Alexanderin kauden lopulla tai Maximinus Thraxin kauden alussa. Noin vuonna 237 hän matkusti legaattina African provinssiin avustamaan provinssin maaherrana toiminutta isäänsä.
Gordianus II saattaa olla sama prokonsuli Antonius Gordianus, jolle Filostratos omistaa teoksensa Sofistien elämät. Filostratoksen mukaan Antonius Gordianus oli 100-luvulla eläneen sofisti Herodes Atticuksen jälkeläinen. Tutkijat ovat ehdottaneet, että Gordianus II olisi ehkä mennyt naimisiin Herodes Atticuksen tyttärentyttären kanssa. On myös esitetty, että Filostratos ei olisi tarkoittanut "isällä" biologista isää vaan opettajaa. Jos nämä ovat totta, Gordianus II saattoi toimia Legio IV Scythican komentajana Antiokian lähistöllä ja Achaean provinssin maaherrana. Nykyään kuitenkin vain harvat tutkijat ovat hyväksyneet tämän teorian. Useimpien mielestä Filostratoksen mainitsema Gordianus oli isä Gordianus I.
Elämäkerta > Isänsä kanssahallitsijaksi

Keisari Maximinus oli koko kautensa ajan sotinut armeijansa kanssa germaaneja vastaan pohjoisessa. Sota vaati kuitenkin runsaasti rahaa ja veroja oli täytynyt nostaa kustannusten kattamiseksi. Maximinus ei myöskään pitänyt senaattoreista ja uskoi heidän syyllistyneen moniin rikoksiin. Useita senaattoreita teloitettiin tai vangittiin ja heidän omaisuutensa takavarikoitiin. Maximinuksen suosio laski nopeasti, ja maaliskuun lopulla Thysdruksen kaupungissa African provinssissa oli levottomuuksia, joissa keisarillinen prokuraattori ja verojen kerääjä murhattiin. Peläten rangaistuksia surmaajat kääntyivät provinssin maaherran Gordianus I:n puoleen ja julistivat tämän keisariksi hänen vastalauseistaan huolimatta. Lopulta Gordianus I hyväksyi keisariuden, ja molemmat Gordianukset ottivat lisänimen Africanus. Historia Augustan mukaan Gordianus I ja II julistettiin julkisesti keisareiksi Thysdruksessa, mutta myöhemmin sama teos kertoo, että Gordianus II nimitettiin isänsä kanssahallitsijaksi Karthagossa vasta muutama päivä kapinan alun jälkeen. Herodianos ei mainitse Gordianus II:ta Thysdruksen kapinan yhteydessä mutta kertoo myöhemmin, että Rooman senaatti julisti molemmat Gordianukset keisareiksi heti saatuaan tietää kapinasta.
Elämäkerta > African kapina ja Gordianus II:n kuolema

Gordianus I ja II matkustivat Karthagoon, ja viestinviejiä lähetettiin Roomaan senaatin puheille. Huhtikuun alussa se asettui tukemaan Gordianuksia, julisti Maximinuksen valtionviholliseksi ja mahdollisesti myös julisti edesmenneen keisari Severus Alexanderin jumalaksi. Gordianuksen tukijat myös murhasivat pretoriaanikaartin prefektin Vitalianuksen, joka oli uskollinen Maximinukselle ja joka olisi pystynyt tarvittaessa pidättämään koko senaatin ja mitätöimään sen määräykset. Kapinan nopeus ja tehokkuus ovat saaneet monet nykytutkijat epäilemään salaliittoa African provinssin senaattoreiden keskuudessa.
Ei tiedetä tarkalleen, mitkä provinssit tukivat Gordianuksia. Näyttää kuitenkin siltä, että monet sotilasyksiköitä sisältävät provinssit pysyivät uskollisena Maximinukselle. Näihin kuului myös African naapuriprovinssi Numidia, jonka maaherra Capelianus oli Maximinuksen kannattaja. Capelianus vihasi vanhempaa Gordianusta erään aikaisemman oikeusjutun vuoksi. Hän kokosi joukkonsa ja marssi Gordianuksia vastaan. African provinssissa ei ollut omaa armeijaa mikä oli Gordianusten heikko kohta. Capelianuksella puolestaan oli hyvin varustettu ja kokenut armeija, johon kuului Legio III Augusta ja muita auxilia-yksiköitä. Gordianukset joutuivat käyttämään Karthagon nostoväkeä, jotka varustettiin terävillä työkaluilla, metsästysaseilla ja muilla improvisoiduilla aseilla ja haarniskoilla. Heistä ei kuitenkaan ollut vastusta Capelianuksen ammattisotilaille, ja Karthagon lähistöllä käydyssä taistelussa Gordianus II:n komentama nostoväkiarmeija tuhottiin ja nuorempi Gordianus sai surmansa. Kuultuaan taistelun lopputuloksesta Gordianus I hirttäytyi Karthagossa omaan vyöhönsä. Capelianus valloitti Karthagon, surmautti kaupungin johtomiehet ja antoi sotilaidensa ryöstää sen. Gordianus II:n valtakausi oli kestänyt noin kolme viikkoa, Zonaraksen mukaan 22 päivää ja tuntemattoman, vuoden 354 kronikoitsijan mukaan 20 päivää. Senaatti julisti pian Gordianus I:n ja II:n jumaliksi.
Vuoden 238 tapahtumien kronologia on osoittautunut poikkeuksellisen vaikeiksi ristiriitaisten papyruksien ja piirtokirjoitusten takia. On esitetty, että Gordianusten kapina alkoikin jo tammikuussa ja päättyi samassa kuussa. Nykytutkijat ovat päässeet yhteisymmärrykseen asiasta, ja Robin Mc Mahon esittää seuraavat päivämäärät: 22. maaliskuuta Gordianus I ja Gordianus II julistettiin keisariksi Afrikassa, 1. tai 2. huhtikuuta Rooman senaatti hyväksyi Gordianusten keisariuden ja 12. huhtikuuta he saavat surmansa hallittuaan 20 päivää.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gordianus II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Maximinus Thrax | Rooman keisari Kanssahallitsija Gordianus I | Seuraaja: Pupienus ja Balbinus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Kiimasjärvi (Lietmajärven järvi)

| Kiimasjärvi Кимасозеро, Kimasozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Mujejärven piiri
Paikkakunta:  Lietmajärvi
Koordinaatit:  64°24′22″N, 31°07′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kemijoki
Järveen tulevat joet:  Perttijoki, Prinkajajoki, Tervajoki, Nokeusjoki, Loppusjoki
Laskujoki:  Nokeusjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  140 m
Pituus:  21 km
Leveys:  2,6 km
Rantaviiva:  96,6 km
Pinta-ala:  33,9 km²
Tilavuus:  0,127 km³
Keskisyvyys:  3,8 m
Suurin syvyys:  22,5 m
Valuma-alue:  2 470 km²
 fiKiimasjärvi 
Kiimasjärvi (ven. Кимасозеро, Kimasozero) on Kemijoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Lietmajärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 33,9 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 2 470 neliökilometriä, keskisyvyys 3,8 metriä ja tilavuus 0,127 kuutiokilometriä.
Kiimasjärveen virtaavat Perttijoki, Prinkajajoki, Tervajoki, Nokeusjoki, Loppusjoki ja kahdeksan puroa. Se laskee Nokeusjoen kautta Nuokkijärveen. Järven kalalajeja ovat lohi, siika, muikku, harjus, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, made, ahven, kiiski, kymmenpiikki ja kivisimppu. Järvellä harjoitetaan kalanviljelyä sekä kotitarve- ja virkistyskalastusta.
Järven etelärannalla sijaitsee Kiimasjärven kylä.
Khmut

Khmut ovat etninen ryhmä pääosin Kaakkois-Aasiassa Laosin, Vietnamin, Thaimaan, Kambodžan ja Kiinan alueilla. Laosissa khmut ovat maan toiseksi suurin etninen ryhmä laoiden jälkeen. Khmut puhuvat khmun kieltä Suurin osa heistä harjoittaa perinteistä animistista uskoaan vähemmistön muodostuessa kristityistä.
Asuinalue ja lukumäärä

Khmut asuttavat osia Laosista, Vietnamin pohjoisosista, Thaimaasta, Kambodžasta ja Kiinan eteläosista. Suurin osa khmuista asuttaa alueita Laosissa. Laosissa khmut ovat laoiden jälkeen maan toiseksi suurin etninen ryhmä. Vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan he muodostivat noin 11 % (708 412) maan väestöstä.
Historia

Khmuiden alkuperästä ei ole täyttä selvyyttä. Joidenkin kielitieteellisten ja kulttuurillisten aineistojen perusteella on joskus oletettu, että khmut polveutuvat ennen 1000-lukua jälkeen ajanlaskun alun pohjoiseen kohti nykyisiä asuinalueitaan nykyisen Indonesian alueelta muuttaneesta väestöstä. Nimi khmu on johdettu khmun kielen henkilöä tai ihmistä tarkoittavasta sanasta. Joskus heihin on viitattu myös tai-kielten sanoilla kha tai xa, joka tarkoittaa orjaa tai maaorjaa. Nimityksiä voidaan tästä syystä pitää loukkaavana.
Khmuiden omassa perimätiedossa he polveutuvat siskosta ja veljestä, jotka erään rotan neuvosta pelastautuvat suurelta tulvalta. Tulvan laskeuduttua he olivat ainoat siitä selvinneet ja he alkoivat asuttaa maata uudelleen. Kaksikosta sisko tuli raskaaksi ja hän synnytti kurpitsan. Kurpitsasta syntyi sitä tulella savustettaessa kaikki nykyiset kansat, joista khmut ilmaantuivat ensimmäisenä. Savun takia khmut olivat tummempia kuin heitä järjestyksessä seuranneet laot, thait, vietnamilaiset ja kiinalaiset.
Khmuiden oletetusta muuttoliikkestä pohjoiseen ei ole jäänyt historiallisia lähteitä. Samaan tapaan heidän varhaisesta suhteestaan alueen suurempiin kansoihin tiedetään vain vähän. Aikanaan khmuiden sanotaan hallinneen Muong Sua- tai Muong
Cvaa -nimistä kuningaskuntaa suurin piirtein nykyisen Luang Prabangin kaupungin alueella. Laot, thait, khmerit ja vietnamilaiset saapuivat khmuiden alueille kuitenkin heidän jälkeensä. Alueella oli kuitenkin myös pienempiä kansoja, joiden uskotaan edeltäneen khmuita. Joka tapauksessa suuremmista kansoista tuli lopulta alueen valtatekijöitä. Suuremmat kansat asettuivat etenkin alueen laaksoihin ja alaville maille. Laosissa tämä tapahtui mahdollisesti Lan Xangin kuningaskunnan hallitsija Fa Ngumin valtakaudella. Khmut siirtyivät asuttamaan alueita korkeammalla vuoristossa, kun varsinaiset huiput jäivät vielä muiden kansojen kuten hmongien asuttamiksi.
Monet khmut kääntyivät kristinuskoon Ranskan siirtomaakaudella Indokiinassa. Kääntymistä helpotti mahdollisesti jokseenkin kristinuskon kanssa yhtenevä perinteinen myytti maailman tulvimisesta. Kristinusko oli myös tapa kohottaa sosiaalista asemaa yhteisössä, joka oli pitkään ollut alisteisessa asemassa valtakansoihin nähden. Ranskalaisilta saatiin esimerkiksi aseita ja muita tarvikkeita. Ranskan siirtomaakautta leimasivat myös useat millenarististen johtajien aloittamat kapinat (Sôk Cheuang) khmuiden keskuudessa. Indokiinan ja Vietnamin sotaan mennessä monet khmut asuivat evankelis-kristillisissä kylissä, jotka koostuivat usein useiden eri etnisten ryhmien edustajista. Vietnamin sodan aikana jotkin khmut taistelivat muiden vuoristoheimojen tapaan Yhdysvaltojen ja Etelä-Vietnamin puolella. Heitä oli tosin myös mukana Pohjois-Vietnamin joukoissa. Sodan jälkeen heitä pakeni esimerkiksi Yhdysvaltoihin, Ranskaan ja Australiaan. Perinteiselle asuinalueelleen jääneet khmut ovat edelleen jokseenkin alisteisessa asemassa valtaväestöihin nähden. Esimerkiksi heidän lukutaitoisuutensa ja elintasonsa on usein valtaväestöä huonompi.
Kiimingin vaakuna

Kiimingin vaakuna (1968–2012)
Kiimingin vaakuna oli Kiimingin kunnan tunnus. Vaakunan vuolinraudat kuvastavat paikallisten perinteisiä käsityötaitoja ja niistä erityisesti puuastioiden ja rekien valmistamista.
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä kolme hopeateräistä kultakahvaista vuolinrautaa asetettuina 2+1”. Vaakunan ovat suunnitelleet Oskari Jauhiainen ja Olof Eriksson, ja Kiimingin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 17. kesäkuuta 1968. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. lokakuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 2013, kun Kiiminki, Haukipudas, Oulunsalo ja Yli-Ii liittyivät Oulun kaupunkiin.
Gordianus I

| Gordianus I |
| --- | --- |
 Gordianus I:n rintakuva. Musei Capitolini, Rooma.
Rooman keisari
Valtakausi:  22. maaliskuuta 238 – 12. huhtikuuta 238
Edeltäjä:  Maximinus Thrax
Seuraaja:  Pupienus ja Balbinus

Syntynyt:  noin 159 Vähä-Aasia?
Kuollut:  12. huhtikuuta 238 Karthago, Africa, Rooman valtakunta
Puoliso:  Fabia Orestila
Lapset:  Gordianus II Antonia Gordiana
Suku:  Gordian
Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus (n. 159 – 12. huhtikuuta 238), usein Gordianus I, oli Rooman keisari vuonna 238. Hän oli keisari Gordianus II:n isä ja keisari Gordianus III:n äidinisä. Hän toimi keisarina noin kolme viikkoa. Hän teki itsemurhan kuultuaan, että oli häviämässä Karthagossa ja että hänen poikansa Gordianus II oli kuollut.
Syntymä ja elämä ennen keisariutta

Gordianus I syntyi noin vuonna 159. Hänen varhaisesta elämästään ei tiedetä paljoa, mutta epätavallinen cognomen "Gordianus" viittaa siihen, että hänen sukunsa olisi ollut kotoisin Vähästä-Aasiasta, ehkä Gordionin kaupungista. Suku oli rikas mutta ei luultavasti kuulunut Rooman senaattorisäädyn eliittiin. Gordianuksen praenomen "Marcus" ja nomen "Antonius" taas viittaavat siihen, että hänen sukunsa olisi saanut Rooman kansalaisuuden Marcus Antoniukselta. Tiedetään, että eräs Sempronia Romana -niminen nainen, joka oli virkamies Sempronius Aquilan tytär, teetti Ankaraan piirtokirjoituksen kuolleen ja tuntemattomaksi jääneen miehensä muistoksi. Piirtokirjoituksen tarkkaa päivämäärää ei tiedetä, mutta naisen nimi viittaisi siihen, että hän olisi ollut Gordianuksen sukulainen, ehkä äiti tai isoäiti. Gordianuksella oli myös ainakin kaksi lasta: Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus, eli Gordianus II, ja tytär, joka oli Gordianus III:n äiti. Historia Augustan mukaan tyttären nimi oli Maecia Faustina ja Gordianuksella olisi ollut vielä toinenkin poika, mutta ei ole löytynyt todisteita, jotka tukisivat näitä väitteitä.
Gordianus saattaa olla sama prokonsuli Antonius Gordianus, jolle Filostratos omistaa teoksensa Sofistien elämät. Filostratoksen mukaan Antonius Gordianus oli 100-luvulla eläneen sofisti Herodes Atticuksen jälkeläinen. Tämä on epätodennäköistä, mutta tutkijat ovat ehdottaneet, että Filostratoksen mainitsema henkilö on Gordianuksen poika Gordianus II, joka olisi mennyt naimisiin Herodes Atticuksen tyttärentyttären kanssa. On myös esitetty, että Filostratos ei olisi tarkoittanut "isällä" biologista isää vaan opettajaa, jolloin Gordianus I olisi nuoruudessaan opiskellut Herodes Atticuksen oppilaana.
Historia Augustan mukaan Gordianus kirjoitti eeppisen runon, joka käsitteli Antoninus Piuksen ja Marcus Aureliuksen valtakausia. Tätä ei voida todistaa, mutta on mahdollista, että Gordianuksen uraa edistivät hänen retoriset ja kirjalliset taitonsa.
Gordianuksen poliittinen ura oli epätavallinen, sillä hänen sukunsa ei kuulunut senaattorien eliittiin. Britanniasta löytyneet piirtokirjoitukset osoittavat, että Gordianus toimi Britannia Inferiorin maaherrana vuonna 216. Vasta 60-vuotiaana hän sai kunnian olla konsulina, kun hänet nimitettiin lisäkonsuliksi (consul suffectus, eli astui virkaan keskellä vuotta) luultavasti keisari Elagabaluksen aikana. Gordianus saattoi myös uransa aikana toimia Syria Coelen ja Achaean provinssien maaherrana sekä komentaa Legio IV Scythicaa, joka oli sijoitettu lähelle Antiokiaa. Keisari Maximinus Thraxin kaudella vuonna 237 tai 238 noin 80-vuotias Gordianus nimitettiin African provinssin prokonsuliksi.
Nousu keisariksi

Keisari Maximinus oli koko kautensa ajan sotinut armeijansa kanssa germaaneja vastaan pohjoisessa. Sota vaati kuitenkin runsaasti rahaa, ja veroja oli täytynyt nostaa kustannusten kattamiseksi. Maxinus ei myöskään pitänyt senaattoreista ja uskoi heidän syyllistyneen moniin rikoksiin. Useita senaattoreita teloitettiin tai vangittiin ja heidän omaisuutensa takavarikoitiin. Maximinuksen suosio laski nopeasti, ja maaliskuun lopulla Thysdruksen kaupungissa African provinssissa oli levottomuuksia, joissa keisarillinen prokuraattori ja verojen kerääjä murhattiin. Peläten rangaistuksia surmaajat kääntyivät prokonsuli Gordianuksen puoleen ja julistivat hänet keisariksi hänen vastalauseistaan huolimatta. Lopulta Gordianus hyväksyi keisariuden ja otti lisänimen Africanus. Hän matkusti Karthagoon ja otti poikansa Gordianus II:n kanssahallitsijakseen. Viestinviejiä lähetettiin Roomaan senaatin puheille. Huhtikuun alussa se asettui tukemaan Gordianuksia, julisti Maximinuksen valtionviholliseksi ja mahdollisesti myös julisti edesmenneen keisari Severus Alexanderin jumalaksi. Gordianuksen tukijat myös murhasivat pretoriaanikaartin prefektin Vitalianuksen, joka oli uskollinen Maximinukselle ja joka olisi pystynyt tarvittaessa pidättämään koko senaatin ja mitätöimään sen määräykset. Kapinan nopeus ja tehokkuus ovat saaneet monet nykytutkijat epäilemään salaliittoa African provinssin senaattoreiden keskuudessa.
Kuolema

Ei tiedetä tarkalleen, mitkä provinssit tukivat Gordianuksia. Näyttää kuitenkin siltä, että monet sotilasyksiköitä sisältävät provinssit pysyivät uskollisena Maximinukselle. Näihin kuului myös African naapuriprovinssi Numidia, jonka maaherra Capelianus oli Maximinuksen kannattaja. Capelianus vihasi vanhempaa Gordianusta erään aikaisemman oikeusjutun vuoksi. Hän kokosi joukkonsa ja marssi Gordianuksia vastaan. African provinssissa ei ollut omaa armeijaa, mikä oli Gordianusten heikko kohta. Capelianuksella puolestaan oli hyvin varustettu ja kokenut armeija, johon kuului Legio III Augusta ja muita auxilia-yksiköitä. Gordianukset joutuivat käyttämään Karthagon nostoväkeä, jotka varustettiin terävillä työkaluilla, metsästysaseilla ja muilla improvisoiduilla aseilla ja haarniskoilla. Heistä ei kuitenkaan ollut vastusta Capelianuksen ammattisotilaille, ja Karthagon lähistöllä käydyssä taistelussa Gordianus II:n komentama nostoväkiarmeija tuhottiin ja nuorempi Gordianus sai surmansa. Kuultuaan taistelun lopputuloksesta Gordianus I hirttäytyi Karthagossa omaan vyöhönsä. Capelianus valloitti Karthagon, surmautti kaupungin johtomiehet ja antoi sotilaidensa ryöstää sen. Gordianus I:n valtakausi oli kestänyt noin kolme viikkoa, Zonaraksen mukaan 22 päivää ja tuntemattoman, vuoden 354 kronikoitsijan mukaan 20 päivää. Senaatti julisti pian Gordianus I:n ja II:n jumaliksi.
Ristiriidat historian kirjoituksissa

Vuoden 238 tapahtumien kronologia on osoittautunut ristiriitaisten papyruksien ja piirtokirjoitusten takia poikkeuksellisen vaikeaksi määrittää. On esitetty, että Gordianusten kapina alkoikin jo tammikuussa ja päättyi samassa kuussa. Nykytutkijat ovat päässeet yhteisymmärrykseen asiasta, ja Robin Mc Mahon esittää seuraavat päivämäärät: 22. maaliskuuta Gordianus I ja Gordianus II julistettiin keisariksi Africassa, 1. tai 2. huhtikuuta Rooman senaatti hyväksyi Gordianusten keisariuden ja 12. huhtikuuta he saavat surmansa hallittuaan 20 päivää.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Michael Grant: The Roman Emperors.  Phoenix Press, 2002.  ISBN 1-84212-652-0  (englanniksi)