stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valdemar Pirhonen
Talvi- ja jatkosota

Pirhonen osallistui talvisotaa edeltäviin ylimääräisiin harjoituksiin (YH) 2. Prikaatin esikunnassa komendanttina. Välirauhan aikana hän toimi ammustarkastajana Puolustusvoimain Pääesikunnassa. Jatkosotaan hän osallistui samanlaisissa tehtävissä Päämajassa. Sotien jälkeen Pirhonen työskenteli varastonhoitajana Raaka-ainevarikko 6:ssa vuoteen 1949 saakka, jolloin hän erosi armeijasta. Myöhemmin hän työskenteli varastokortistonhoitajana A. Virolaisen Laivatelakalla Haminassa vuoteen 1950 saakka, josta hän siirtyi F. W. Hollming Oy:n palvelukseen Haminan telakalle, jossa hän työskenteli vuoteen 1952 saakka. Hänet on haudattu Vehkalahden Myllykylään.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgewehrführer 17. elokuuta 1917  Gewehrführer 9. syyskuuta 1917  Vääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 4. syyskuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1920 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Havainnekuva M.G.K:n miehistä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdelta vuoden 1916 rintamaoloista.
Verkkokalvon irtauma

| Verkkokalvon irtauma |
| --- | --- |
 Verkkokalvon irtauma Von Hippel–Lindaun oireyhtymässä.
Luokitus
ICD-10:  H33
ICD-9:  361
MedlinePlus:  001027
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Verkkokalvon irtauma (lat. ablatio retinae) on tila, jossa silmän verkkokalvo lähtee irtoamaan paikaltaan. Seurauksena on etenevä puute näkökentässä ja hoitamattomana lopulta sokeus.
Verkkokalvon uskotaan irtautuvan vuosittain yhdellä ihmisellä noin 10 000:sta. Verkkokalvoirtauman riskiä kohottavat iäkkäillä henkilöillä erittäin yleinen lasiaiskalvon irtauma sekä silmien likitaitteisuus. Jälkimmäisissä tapauksissa irtauma sattuu usein nuorempana kuin muilla potilailla.
Laaja verkkokalvoirtauma edellyttää leikkaushoitoa, jonka tavoitteena on saada verkkokalvo kiinnitetyksi takaisin paikalleen. Suoritetun kaihileikkauksen on todettu lisäävän irtaumavaaraa. Verkkokalvon irtauma ei aiheuta kipua.
Leikkauksen jälkeen näöntarkkuuden palautuminen täysin ennalleen vaatii aikaa.
Oireet

Verkkokalvon irtauman oireita lääketiedeseura Duodecimin terveyskirjaston mukaan ovat tumma yhtenäinen varjo näkökentässä ja viivojen vääristyminen . Myös salamointi ennen näitä oireita viittaa verkkokalvon irtoamiseen. Helsingin yliopistollisen keskussairaalan  paperimonisteena potilaille leikkauksen jälkeen jakaman ohjeen mukaan myös nokisade jommankumman silmän näkökentässä on oire verkkokalvon irtaumasta kyseisessä silmässä. Vaarallisia silmäoireita verkkokalvoirtauman korjausleikkauksen jälkeen ovat tämän monisteen mukaan myös punoitus, rähmintä ja voimakas kipu.
Sairaalahoito ja jälkihoito kotona

Verkkokalvoirtauman hoito tapahtuu osin sairaalassa ja osin jälkihoitona potilaan kotona (ks. edellä viitatut Duodecimin ja HYKSin tietolähteet). Silmälääkäri lähettää heti sairaalaan todettuaan irtauman, ja sairaalassa suoritetaan leikkaus. Leikkausta on hyvä odottaa lääkärin antamien ohjeiden mukaisessa makuuasennossa niin suurelta osin kuin mahdollista. Leikkaus suoritetaan paikallispuudutuksessa tähystysleikkauksena ja kestää yleensä 1–2 tuntia. Potilas jää yleensä vähintään yhdeksi yöksi leikkauksen jälkeen sairaalaan.
Leikkauksen jälkeen määrätään asentohoitoa osin sairaalassa ja osin kotona. Potilas joutuu toistamaan tietyt makuuasennot tietyssä järjestyksessä ja aikarytmissä muutaman vuorokauden ajan. Asentohoidon asennot ja aikataulun määrittää leikkauksen suorittava lääkäri. Asentohoidon aikana vuoteessa on pysyteltävä lukuun ottamatta välttämätöntä ateriointia ja WC-asiointia. Lisäksi lääkäri saattaa määrätä hoitoon silmätippoja ja muita lääkkeitä. Sairauslomaa tarvitaan vähintään asentohoidon ajaksi, usein 3–6 viikkoa pitempäänkin. Ensimmäiseen kahteen viikkoon ei saa saunoa, eikä ensimmäiseen kolmeen viikkoon saa uida. Jos leikkauksen yhteydessä silmään on laitettu kaasua, jonka paineen ja nosteen on tehtävä auttaa verkkokalvo takaisin oikealle paikalleen, on potilaan myös vältettävä parin kuukauden ajan lentämistä ja vuoristomatkailua. Lisäksi moottoriajoneuvojen ajamista on vältettävä jonkin aikaa hoidon jälkeen. Varoaika riippuu hieman siitä, millä kaasulla potilas on hoidettu: rikkiheksafluoridi (SF6) 3–4 viikkoa, heksafluorietaani (C2F6) 4–5 viikkoa, oktafluoripropaani (C3F8) 5–6 viikkoa.
Vesikosken voimalaitos (Loimaa)

Voimalan takana näkyy Vesikoskitalo.
Vesikosken voimalaitos on Loimaalla Vesikosken kylässä Loimijoen Vesikoskessa toiminut vesivoimala. Voimalaitos rakennettiin vuonna 1908 Loimaan Vesikoskessa toimineen Loimijoen paperitehtaan tarpeisiin. Vuonna 1921 voimalaitos siirtyi Loimaan sähkölaitoksen omistukseen. Kun kosken putoskorkeus oli pieni, voimalan merkitys jäi kuitenkin vähäiseksi. 1990-luvulla Vesikosken sähkölaitoksen osti Sallila Energia, joka myi voimalaitoksen vuonna 1999. Voimalan kunnostamiseen haettiin 2000-luvun alussa lupaa, mutta hakemus peruttiin. Vuonna 2008 voimalaitoksen omisti helsinkiläinen Waterpumps WP.
Vercors

| Vercors> Jean Bruller |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1902 Pariisi, Ranska
Kuollut: 1991 (88–89 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Vercors 
Äidinkieli: ranska 
Tuotannon kieli: ranska
Pääteokset:  Meren hiljaisuus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vercors, oik. Jean Marcel Bruller, (1902 Pariisi, Ranska – 1991 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja kuvataiteilija, alun perin sähköinsinööri. Saksan miehittäessä Ranskaa hän perusti vastarintaliikkeessä toimivan laittoman kustantamon Éditions du Minuit'n, josta tuli aika myöten merkittävä ranskalainen kustannusliike. Hän kuvasi miehitysaikaa kertomuksessaan Meren hiljaisuus (1942. Hän kirjoitti myös romaaneja, näytelmän, esseitä ja muistelmat La Bataille du silence (1967).
Muistolaatta Pariisissa.
Suomennetut teokset

Lajin synty eli murha ihmisyyden puolesta (Zoo ou l'assassis philanthrope), näytelmä, sovitettu kuunnelmaksi, suom. Ritva Arvelo, Helsinki: Yleisradio, [1968?]
Meren hiljaisuus , novellikokoelma, (Le silence de la mer ), suom. Annikki Suni, Helsinki: Kirjayhtymä 1985 ISBN 951-26-2562-8
Epätoivo on kuollut
Meren hiljaisuus
Sinä päivänä
Uni
Voimattomuus
Hevonen ja kuolema
Kirjapaino Verdun
Elokuvasovitukset

Meren hiljaisuus, ohjaus Jean-Pierre Melville, 1949
Meren hiljaisuus, teleivisoelokuva, 2004
Piirustus

Rembrandtin tussipiirustus Makaava leijona noin 1650-1652, Louvre 138 x 204 mm.
Piirustus tai piirros on kuvan tekemistä piirustusvälineillä paperille tai muulle kaksiulotteiselle pinnalle tai näin aikaansaatu työ. Länsimaisessa traditiossa piirustusvälineitä ovat tavallisesti hiili, liitu tai lyijykynä. Joskus myös vesivärit saatetaan luokitella piirustusvälineiksi.
Piirustustaide on yksi kuvataiteen päälajeista. Sitä voi sanoa myös taiteen perustaksi, sillä taidekoulujen opetus on perinteisesti alkanut kipsimallin ja elävän mallin piirtämisellä. Piirustuksia on esillä usein vähemmän kuin maalauksia tai veistoksia. Joskus piirustus on katsottu esimerkiksi grafiikan osaksi. Piirtäminen on kuitenkin ollut renessanssista lähtien oma taiteen lajinsa.
Piirustukset voivat olla loppuunvietyjä taideteoksia. Usein kuitenkin oletetaan, että ne olisivat tutkivia tai luonnostelevia, tai että ne painottuisivat havainnointiin.
Sanan taustat

Suomen kielen piirustus-sana juontuu sanasta piiru, joka tarkoittaa piirtoa, viivaa, naarmua, uurrosta, uraa, raitaa, juovaa, jakausta tai rakoa. Hollannin kielen sana tekening tulee kreikan sanasta tekhne, joka viittaa harjoittelemalla, tekemällä saavutettuun tietoon. Disegno-sana ja sen johdannaiset latinalaisissa kielissä (ital. disegno,esp. dibujo, ransk. dessin, port. desenho) viittaavat suunnittelun tai muotoilun konstruktioon, optimointiin tai muokkaamiseen. Englannin draw viittaa vanhan englannin sanoihin vetää, laatia tai pitkittää. Germaanisten kielten sana zeichnen johdetaan sanasta veto.
Välineet

Piirtämiseen käytetyt kynät olivat 1700-luvulle asti tavallisesti pehmeästä lyijystä, tinasta, kuparista tai muista metalleista valmistettuja piirtimiä kuten hopeakynä. Lyijykynä keksittiin 1700-luvulla. Lyijykynien valmistuksessa käytetään grafiittia, savea ja vahaa. Lyijykynäpiirustukseen vaikuttaa paljon sekä lyijykynän kovuusaste sekä, millaista piirustuspaperia käytetään. Pitkään käytettyjä välineitä ovat myös hiili, liidut kuten punaliitu, pastellivärit ja tussi. Nykyisin yleisiä ovat myös väriliidut, mustekynät, kuulakärkikynä ja värikynät.
Piirustuksen pohjana toimivat yleensä erilaiset piirustuspaperit.
Piirustus vai maalaus?

Piirustus on pääosin viivaan perustuvaa kuvan tekemistä. Siten se eroaa maalaamisesta, joka on laajempien, tavallisesti värillisten pintojen tekemistä. Myös piirustukset voivat olla värillisiä, vaikka niiden värimaailma on keskimäärin rajatumpi kuin maalausten, ja maalaukset voivat olla melko monokromaattisia esimerkiksi grisaillen tapaan.
Taidehistorioitsija Heinrich Wölfflin määritteli vastakkaisuudet lineaari ja maalauksellinen. Lineaari on juuri viivaan tai ääriviivaan perustuvaa piirustuksellista ilmaisua, jota Wöllflin kutsui myös klassiseksi tyyliksi. Maalauksellista, laveaa ja sävyihin perustuvaa tyyliä hän kutsui romanttiseksi. Lineaaria ja maalauksellista on käytetty usein kuva-analyysin peruskäsitteinä ja onpa kognitiivinen psykologia selvittänyt niitä myös ihmisten tapoina hahmottaa näkemäänsä.
Joskus piirtämistä ja maalaamista on eroteltu käytettävien välineiden ominaisuuksien mukaan, mutta eroa kaventaa sekin, että kummassakin käytetään samantyyppisiä välineitä. Piirustuksen ominta aluetta ovat ”kuivat” piirustusvälineet, kuten liitu, pastellit tai lyijykynä, jotka luovuttavat värin piirustusalustalle ”kuluttamalla”. Kuitenkin puhutaan pastellimaalauksesta, ja nestemäinen tussi on yksi perinteisimmistä piirustusvälineistä.
Tarkka määrittely on siten mahdotonta. Kaukoidässä maalausta ja piirustusta ei ole useinkaan eroteltu, koska molemmissa käytetään sivellintä. Länsimaissakin saatetaan pitää positiivisena, jos maalaus ilmentää hyvää piirustustaitoa, tai piirustusta voidaan kiittää maalauksellisuudesta.
Piirustuksen lajeja

Piirustus voi olla viivoihin perustuva tai plastisuutta ja valöörejä tavoitellen varjostettu piirustus. Piirustus voi perustua havaintoon tai mielikuvitukseen ja muistiin. Pitkät perinteet on elävän mallin piirustuksella, joka tarkoittaa ihmisen piirtämistä havainnon mukaan, tavallisesti perusteellisesti alastonta mallia tutkien. Nopeammin tehtynä kyse on croquispiirustuksesta.
On olemassa erityyppisiä piirustuksia myös työskentelyprosessin mukaan.
Piirustuksen lajeja > Luonnos

Nopeaa, viimeistelemätöntä piirustusta sanotaan luonnokseksi. Luonnoksessa ovat mukana kohteen oleellisimmat ominaisuudet.
Sanotaan, että luonnoksissa ideat ovat tuoreimmillaan ja viiva herkimmillään.
Tutkielman tarkoitus on tutkia aihetta kokonaisvaltaisesti ja perusteellisesti, usein se toimii myös luonnoksena.
Piirustus voi olla hyvinkin pitkälle viety taideteos, ja esittävän ohella se voi olla abstrakti. Nykymaalauksessa käytetään paljon piirustuksellisia elementtejä, etenkin huonomaalauksessa, joka voi muistuttaa ääriviivapiirustusta siveltimellä.
Piirustus on suosittu harrastus. Muun muassa kansalais- ja työväenopistoissa on monenlaisia piirustuskursseja. Myös piirtämisen oppaita on julkaistu useita.
Piirustuksella on monia alalajeja, kuten sarjakuva ja pilapiirros.
Piirustuksen lajeja > Paikan kokeminen piirtämällä

Paikan voi ottaa haltuunsa piirtämällä. Maiseman piirtäminen ja luonnossa luonnostelu ovat piirtämisen omanlaisia erityisalueita. Tällöin piirtäjän ja ympäristön suhde on erilainen verrattuna jotain yksittäistä kohdetta, kuten esinettä, eläintä tai ihmistä piirtäessä ja piirtämistapahtumasta tulee ympäristökokemus.
Maisemapiirustusta voi ajatella jälkenä, muistona tai jopa muistoesineenä jostain paikkaan liittyvästä kokemuksesta. Piirtäjä voi kysyä, mikä on kuvauskohteena olevan paikan oma luonne ja miten henkilökohtainen suhde taiteilijalla on siihen? Asettaako taiteilija itsensä etäisyyden päähän kuvaamastaan paikasta vai asettuuko hän osaksi sitä? Liikkuuko taiteilija ympäristössä kävellen, purjehtien vai autoillen? Etsiikö piirtäjä paikasta jotain piirtämisen arvoista "taiteellista" kohdetta vai piirtääkö hän sitä, mitä eteen sattuu tulemaan?
Piirtäminen on myös aina yhteydessä aiemmin tehtyyn ja jokainen piirustustapahtuma on vuoropuhelua ja mittelyä tradition kanssa. Piirustuksesta  voi esimerkiksi kysyä, miten paperille muotoutuva metsämaisema suhteutuu metsänkuvauksen perinteeseen?
Piirtämisen historiaa

Piirtämisen historia on yhtä pitkä kuin ihmisen historia. Kalliomaalaukset ja kalliopiirrokset ovat vanhimpia säilyneitä ihmisen jättämiä merkkejä.
Todisteita varhaisesta piirtämisestä on löydetty Etelä-Afrikasta Blomboksen luolista. Kivien pinnoilla olevat geometriset kuviot eivät kuitenkaan esitä mitään, mutta niiden iäksi on määritetty 75 000–100 000 vuotta.
Piirustus itsenäistyi omaksi kuvataiteen lajiksi, jolla oli omat päämääränsä ja keinonsa Keski-Euroopassa 1800-luvun puolesta välistä alkaen. Piirustusten arvostaminen alkoi kuitenkin renessanssista taiteilijoiden ja taideteoreetikoiden harrastuksena. Sen noususuhdanteita oli 1600-luvun Alankomaissa ja 1700-luvun Ranskassa. Piirustuksen tärkeä puolestapuhuja oli The Studio -aikakauslehti, joka tunnettiin Suomessakin. Vuodesta 1903 ilmestyneen lehden Arkkitekten/Arkkitehti ensimmäisten julkaisuvuosien numeroissa julkaistiin arkkitehtien koti- ja ulkomaanmatkoillaan tekemiä luonnospiirustuksia. Suomen taidepiirtäjien liitto julkaisi vuosina 1966-1967 kaksiosaisen kirjan Suomen piirustustaide, jossa julkaistiin muun muassa valikoima piirustuksia Suomen taidehistorian eturivin taiteilijoilta.
Piirtäminen on kaiken taiteen tekemisen perusta renessanssin käsityksen mukaan, olipa kyseessä taidemaalari, kaivertaja, kuvanveistäjä, arkkitehti tai insinööri. Disegno (ital. piirustus, suunnitelma, malli) eli piirtäminen tai piirtämällä tapahtuva suunnittelu harjaannutti katsomiseen ja näkemiseen liittyviä taitoja tehokkaasti, koska varsinkin mallista piirtäessään eli havaintopiirustusta harjoittaessaan piirtäjä joutui koko ajan tarkistamaan ja uudelleentarkistamaan näkemäänsä sekä vahvistamaan sen kädellään. Ilmeisesti juuri tästä syystä elävästä mallista piirtäminen koetaan tärkeäksi nykyisinkin. Tähän liittyy usein esitetty ajatus siitä, että piirtäminen on näkemisen oppimista ja että siinä on tärkeämpää prosessi kuin lopputulos.
Piirustustaitoa on pidetty myös yleissivistykseen kuuluvana opettavana, opetettavana ja opittavana taitona samalla tavalla kuin laulamista, soittamista tai tanssimistakin. Piirtämisellä oli aikoinaan myös kiinteä yhteys ammattitaitoon, ja piirustaitoa pidettiin yhtä suositeltavana työläisille kuin luku-, kirjoitus- ja laskutaitoa.
Suomen kouluissa piirustus -niminen oppiaine muuttui kuvaamataito -nimiseksi 1950-luvun alussa ja kuvataide -nimiseksi 1990-luvulla.
Piirtäjä

Piirtäjä voi tarkoittaa kirjankuvittajia, sanomalehti- tai pilapiirtäjiä tai mainospiirtäjiä. Piirtäjiä voivat olla myös yleisesti tunnetut taidemaalarit ja kuvanveistäjät.
Piirtäjä > Tunnettuja piirtäjiä

Muiden muassa Leonardo da Vinci, Michelangelo, Albrecht Dürer, Hans Holbein nuorempi ja Rembrandt ovat piirtäjinä merkittäviä. Myös moderneissa taiteilijoissa on piirustuksistaan tunnettuja, kuten Henri Matisse, Pablo Picasso ja Paul Klee.
Kirjallisuutta

Maiotti, Ettore: Piirtämisen käsikirja. Kustannus-Mäkelä 1989. ISBN 9518732124.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piirustus Wikimedia Commonsissa
Metropolitanin museon piirustuskokoelman helmiä (englanniksi)
MoMAn piirustuskokoelmat ja verkkonäyttelyt, muun muassa Seuratin piirustuksista (englanniksi)
Maalaus vai piirustus? Leonardo da Vinci, Draperia-harjoitelma istuvaa hahmoa varten. Tempera kankaalle, 181 x 234 mm. Louvre.
William-Adolphe Bouguereaun tutkielma.
Paul Klee: Trumpetin äänet, liitu paperille 1921.
Veronkierto

Veronkierto on lakeja ja verojärjestelmän sääntöjä periaatteessa noudattavaa mutta kuitenkin lakien tarkoituksesta poikkeavaa toimintaa omien verojen pienentämiseksi tai välttämiseksi kokonaan. Veronkierto voi tapahtua esimerkiksi lainsäädännön aukkoja (ns. porsaanreikiä) tai erilaisia keinotekoisia järjestelyitä hyödyntämällä. Yleiskielessä kutsutaan veronkierroksi usein myös veropetosta, joka on eräs rikostyyppi. Veronkiertoa ei pidä sekoittaa (lain tarkoituksen mukaiseen) verosuunnitteluun, vaikka niiden välillä ei olekaan tarkkaa rajaa.
Veronkierron erään pääryhmän muodostavat tapaukset, joissa oikeudellisen muodon ja taloudellisen sisällön välillä on ristiriita. Tällöin väärinkäytetään sinänsä laillisia verotusmuotoja. Toinen ryhmä on sarjatoimet, joissa oikeustoimi jaetaan keinotekoisesti useaan osaan, jotta niiden yhteinen veroseuraamus olisi vähäisempi kuin yhden kokonaisuuden veroseuraamus. Intressinpuutetilanteeksi nimitetään sopimustilannetta, jossa toisella sopijapuolella on olennainen verotuksellinen päämäärä määrittää sopimusehdot mieleisekseen. Toisella sopijapuolella tällaista intressiä ei ole. Ostaja saattaa esimerkiksi maksaa myyjän eri aikoina hankkimista osakkeista eri hinnan.
Useaa veromuotoa varten verolakeihin on säädetty veron kiertämistä ehkäisevä yleislauseke. Näistä tärkein on verotusmenettelylakiin sisältyvä yleislauseke, joka koskee tulo- ja varallisuusverotusta. Arvonlisäverolaissa on vastaava säännös, samoin laissa elinkeinotulon verottamisesta. Siirrettäessä etuja osakeyhtiöltä osakkeenomistajalle saatetaan syyllistyä peiteltyyn osingonjakoon. Myös väliyhteisöjen käytössä voidaan syyllistyä rikolliseen menettelyyn.
Veronkierron laajuus

Aalto-yliopiston professori Tomi Viitalan mukaan ei ole olemassa luotettavia arvioita veronkierron aiheuttamista tulonmenetyksistä Suomessa tai juuri muuallakaan.
Vesisuihkuleikkaus

Kaaviokuva vesisuihkuleikkauskoneesta
Vesisuihkuleikkaus (vesileikkaus) on mekaaninen työstöprosessi, jossa korkeapaineinen vesisuihku irrottaa materiaalia työstettävästä kappaleesta ja huuhtelee sen pois. Veden seassa on erittäin hienoa hiekkaa. Pehmeitä materiaaleja leikattaessa hiekkaa ei tarvitse käyttää.
Korkeapaineisen vesisuihkun paine voidaan nostaa jopa 400 MPa:han, tämä tapahtuu hydraulisella paineenkohottajalla ja keraamisilla suuttimilla. Vesisuihku ohjataan työstettävään pintaan 0,08-0,23 mm suuttimesta. Nopeus saattaa olla jopa kaksinkertainen äänennopeuteen verrattuna. Menetelmällä voi leikata paksuakin teräslevyä sekä betonia. Vesisuihkuleikkaus tapahtuu sahauksen tavoin leikkaavassa laitteessa olevien kivien avulla. Nämä kivet ovat useimmiten granaattia. Vesisuihkuleikkauksen toiminnan edellytys on riittävä nopeus. Vesisuihkuleikkauksessa toimivan laitteen päässä on suppilomainen kammio, jonka läpi kulkee vesi ja sen mukana hioma-aine. Vesisuihkuleikkauksen avulla saadaan leikattua useita materiaaleja tarkasti. CNC-vesisuihkuleikkauskoneita käytetään usein, kun leikataan litteitä metallilevyjä. Tämä leikkaustapa sopii suurimman osan leikattavien materiaalien leikkaamiseen ja se on edullista. Vesisuihkuleikkauksen osa-alueita ovat puhdasvesileikkaus sekä 2D- ja 3D-leikkaus.
Menetelmän etuja:
Mahdollista leikata monimutkaisiakin muotoja
Menetelmä saastuttaa vain vähän luontoa
Menetelmä ei aiheuta lämpenemistä leikattavassa kohteessa
Menetelmä ei aiheuta karkenemista ja jättää helposti hitsattavan pinnan metallileikkeisiin
Verla

Verlan kylää. Silta ylittää Verlankosken, voimalaitos jää oikealle kuvan ulkopuolelle.
Verlaan menevä risteys Seututie 369:llä
Verla on kylä Kouvolassa, Jaalan ja Valkealan suuralueiden rajalla Pohjois-Kymenlaaksossa. Kylässä ja sen ympärillä toimii mm. Verlan seudun kyläyhdistys. Verlan postinumeroalueen (47850 Verla) väkiluku oli 141 vuonna 2020.
Verla on Pyörylän ja Vähä-Selänpään kylän entinen myllypaikka, jonka kosken rannalle perustettiin puuhiomo ensimmäistä kertaa 1872. Näin paikallinen asutus sai alkunsa. Nykyisin Verla on entinen tehdaskylä, jossa 1882–1964 toiminut puuhiomo ja pahvitehdas on museoitu ja liitetty UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Verla sijaitsee pääosin entisen Jaalan kunnan eli nykyisen suuralueen puolella, mutta osa kylän rakennuksista on entisen Valkealan kunnan, nykyisen suuralueen puolella, sillä raja kulkee Vähä-Kamposen ja Suolajärven järvet yhdistävässä Kymijoen haarassa. Tätä samaista joenhaaraa pitkin kulki aikoinaan Ruotsin ja Venäjän valtion välinen raja Hattujen sodan 1741–1743 jälkeen vuoteen 1809 asti. Jokihaara Verlankoskeen virtaa Etelä-Savosta Vuohijärven kautta varsinaiseen Kymijokeen. Uittoreittinä se kuuluu Mäntyharjun reittiin. Kaupunginosajaossa Jaalan puoleinen alue kuuluu Jaalan kirkonkylään ja Valkealan puoleinen osa Selänpäähän. Verlan pienempiä naapurikyliä ovat vanha maatalouskylä Pyörylä, likeinen Nisus sekä Palojärvi ja Pahasaari.
Myös Verlan seudun kyläyhdistys toimii osittain entisen Valkealan kunnan puolella alueella, joka on aiemminkin ollut Verlaa tai tiiviisti sidoksissa siihen. Alueella asuu vakituisesti noin 200 henkilöä, mutta kesäisin väkimäärä moninkertaistuu mökkiläisten ja museovieraitten myötä.lähde?
Verlan seutu valittiin Kymenlaakson vuoden kyläksi 2013.
Kirjallisuutta

Sutela, Inkeri (toim.): Toimintaa ja elinkeinoja Verlan seudulla : Verlan seudun kyläkirja. Verlan seudun kyläyhdistys, 2015. ISBN 978-952-93-5640-9.
Aiheesta muualla

Verlanseudun www-sivut
Vertaala

| Vertaala |
| --- | --- |
 Vertaalan paikannimikyltti Kennääntien varrella.
Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Palokka–Puuppola
Kaupunginosa nro:  57
Väkiluku:  214 (joulukuu 2010)
Vertaala on Jyväskylän 57. kaupunginosa sekä tilastollinen pienalue Palokka-Puuppolan suuralueella, Saarenmaan tilastoalueella. Vertaalan asutus on hajanaista, Vertaalantielle ja sen sivuteille keskittynyttä omakotiasutusta.
Vertaala on vanhastaan kuulunut Vesangan rekisterikylään. Vertaalan talo perustettiin kruununtilana vuonna 1794 asumattomille maille. Vertaalan kantatalosta erotettiin Kaijankolun talo vuonna 1853 sekä Heinämäen talo vuonna 1867.
Kyläkoulu

Vertaalassa oli ennen oma kyläkoulu, joka lakkautettiin vuonna 1964. Lakkauttamisen jälkeen rakennus oli asuinkäytössä, kunnes se paloi vuonna 2003. Palossa kuoli kolme henkilöä.
Vestiinit

Vestiinit (lat. Vestini) olivat Keski-Italian Apenniineilla pikeenien naapurina asunut oskin kieltä puhunut heimo. Vestiinit taistelivat aluksi samnilaisten kanssa Roomaa vastaan, mutta liittoutuivat jo 304 eaa. näiden kanssa. Vestiinit osallistuivat myös liittolaissotaan ja roomalaistuivat sen jälkeen nopeasti. Heidän asuinalueeltaan on löydetty kuuluisa itaalista soturia esittävä veistos, Capestranon soturi.
Venäjänajokoira

| Venäjänajokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Venäjä
Määrä:  Suomessa 3 113
Alkuperäinen käyttö:  ajuekoira
Nykyinen käyttö:  ketun ja jäniksen ajometsästys
Muita nimityksiä:  русская гончая, Russian Hound, vene hagijas
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu SKL: ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #906
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  narttu 55–65 cm, uros 58–70 cm
Väritys:  ruskean eri sävyt, jossa selvästi erottuva tai hieman vaaleampi, parkinruskea tai harmahtavankeltainen "satula", joka voi joskus olla melko vaalea
Venäjänajokoira (ven. русская гончая, russkaja gontšaja) on alkujaan venäläinen rotu, joka kuuluu Suomen kennelliiton roturyhmään 6.