stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
No Prayer for the Dying
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

Albumi ei ollut arvioiltaan positiivinen menestys. Allmusicin arviossa sitä pidettiin ”musiikillisesti löyhänä albumina, jolta puuttui selvä hittikappale”. Sputnikmusicin arviossa albumia pidettiin “latteana teoksena, joka ei avaudu kuulijalle tai lähde kunnolla käyntiin”.
Markku Fagerlund arvosteli albumin Helsingin Sanomien 29. syyskuuta 1990 ilmestyneessä numerossa. Fagerlund kuvaa Iron Maidenia työhevoseksi, joka tekee tasaisen varmaa perusheviä ilman suurempiä yllätyksiä. Samaa pätee myös No Prayer for the Dying -albumiin, jossa ei ole muuta uutta kuin kitaristi Janick Gers – ”levynkantta myöten No Prayer on tuttua huttua ammattitaidolla ja varman päälle tehtynä”. Arvosana albumille on kolme tähteä viidestä mahdollisesta. Soundi-lehdessä myöhemmin Iron Maidenin koko tuotannon kattavissa analyyseissa albumi on saanut niin ikään pääasiassa negatiivisenpuoleisia arvosanoja. Vuoden 2000 arviossa albumia pidettiin ”pahana kangistumisena, sillä levylle oli ensimmäisen kerran eksynyt mitäänsanomattomuuksia lukuun ottamatta ’Tailgunneria’ ja ’Bring Your Daughter... to the Slaughteria’”. Myös vuonna 2008 Soundin Ville Sorvali mainitsi albumin olevan “yksi yhtyeen pitkän uran pahimpia notkahduksia ponnettomalla ja lattealla musiikillaan, poikkeuksena ”Bring Your Daughter… to the Slaughter”.
Iron Maidenin fanien keskuudessa No Prayer for the Dyingia pidetään yleisesti yhtenä huonoimmista Bruce Dickinsonin laulamista levyistä. Myöskään yhtye ei ole juurikaan palannut albumiin, vaikkakin ”Bring Your Daughter… to the Slaughter” -kappaletta on soitettu yhtyeen konserteissa myöhemminkin.
Soundi:
Allmusic:
Entertainment Weekly: C+
Sputnikmusic:
Kansikuva

No Prayer for the Dying on ensimmäinen Iron Maidenin albumin kansitaide, joka ei sisällä viittauksia vuoden 1983 Piece of Mind-albumin jälkeisten tuotosten kansikuviin. Albumi ei seuraa kyseisen albumin aloittamaa sarjaa, jonka aikana yhtyeen maskotti Eddie the Head on kokenut esimerkiksi lobotomian ja esiintynyt kyborgina.
Albumin kansikuvasta on olemassa kaksi eri versiota. Vuonna 1990 julkaistussa alkuperäisessä kansitaiteessa Eddie nousee haudastaan kuristaen haudankaivajan. Koska yhtyeen manageri Rod Smallwood ei pitänyt haudankaivajan esiintymisestä kannessa, hän pyysi kannen maalannutta Derek Riggsiä tekemään uuden kansikuvan vuoden 1998 albumin uudelleenmasteroitua versiota varten. Kyseisessä kansikuvaversiossa haudankaivaja ei esiinny, ja kansikuvassa on vain haudastaan nouseva Eddie. Alkuperäinen kansikuva tosin painettiin uudelleenjulkaistun version CD-levyyn.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Tailgunner | Bruce Dickinson, Steve Harris | 4.15 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Holy Smoke | Dickinson, Harris | 3.49 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | No Prayer for the Dying | Harris | 4.23 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Public Enema Number One | Dickinson, Dave Murray | 4.13 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Fates Warning | Harris, Murray | 4.12 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | The Assassin | Harris | 4.35 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Run Silent Run Deep | Dickinson, Harris | 4.34 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Hooks in You | Dickinson, Adrian Smith | 4.08 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Bring Your Daughter... to the Slaughter | Dickinson | 4.45 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Mother Russia | Harris | 5.31 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 44.25 |  |  |  |  |  |  |
| Yhdysvaltojen bonuskappale |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Listen With Nicko! Part XI | Nicko McBrain |  |  |  |  |  |  |  |
| Vuoden 1995 Bonus-CD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | All in Your Mind (Stray cover)  | Del Bromham | 4.31 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Kill Me Ce Soir (Golden Earring cover)  | George Kooymans, Barry Hay, John Fenton | 6.17 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I'm a Mover (Free cover)  | Paul Rodgers, Andy Fraser | 3.29 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Communication Breakdown (Led Zeppelin cover)  | Jimmy Page, John Paul Jones, John Bonham | 2.42 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Muusikot
Bruce Dickinson – laulu
Steve Harris – bassokitara, taustalaulu
Dave Murray – kitara
Janick Gers – kitara
Nicko McBrain – rummut
Michael Kenney – kosketinsoittimet
Muut
Martin ”The Bishop” Birch – tuotanto, äänitys, miksaus
Mick McKenna – avustava äänittäjä
Les Kingham – avustava äänittäjä
Chris ”Wood” Marshall – avustava äänittäjä
Derek Riggs – kansikuva
Ross Halfin – valokuvat
Äänitetty Steve Harrisin ladossa ”jossain päin Englantia” The Rolling Stonesin Mobile Studiota käyttäen.
Miksattu Battery Studiosissa, Lontoossa.
Aiheesta muualla

No Prayer for the Dying Discogsissa. (englanniksi)
Albumi No Prayer for the Dying Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iron Maiden
|  Bruce Dickinson  Dave Murray  Adrian Smith  Janick Gers  Steve Harris  Nicko McBrain  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:  Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:  The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:  Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:  The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:  ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:  Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:  Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris 
No Prayer for the Dying oli yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, jolla uusi kitaristi Janick Gers soitti.
Oulun Kärppien historia

Oulun Kärppien historia alkaa vuodesta 1946, jolloin Oulun Kärpät 46 perustettiin. Nimi valittiin, koska perustajat olivat saaneet malliksi Porin Kärppien säännöt. Kärppien ensimmäinen jalkapallo-ottelu pelattiin vuonna 1946 ja ensimmäinen jääkiekko-ottelu vuonna 1949. Jääkiekosta tuli seuraavan vuosikymmenen aikana ykköslaji, ja pääsarjaan Kärpät nousi ensimmäisen kerran kaudeksi 1960–1961.1960-luvun Oulun Kärppien mestaruussarjavisiitit olivat kauden 1960-61 jälkeen kaudet 1965-66 sekä 1967-68.Seuraavaa mestaruus sarjassa oloa jouduttiinkin sitten odottamaan seuraavat 9 vuotta kunnes nousu jääkiekon sm-liigan tapahtui 22.3.1977 kärppien voittaessa ratkaisevassa karsintaottelussa Forssan palloseuran kotihallissaan raksilassa numeroin 9-3.
Kärpät vakiinnutti paikkansa Suomen korkeimmalla pääsarjatasolla vasta vuonna 1977, jolloin se nousi SM-liigaan. Ensimmäisen Suomenmestaruutensa se voitti kaudella 1980–1981. Joukkue sai 1980-luvulla yhteensä kuusi mitalia. Kärpät putosi kuitenkin keväällä 1989 I-divisioonaan. Seura painosti uuteen nousuun, mutta se ajautui vuonna 1994 konkurssiin ja joutui aloittamaan seuraavan kauden II-divisioonasta. Sieltä Kärpät nousi vuonna 1995 takaisin I-divisioonaan ja SM-liigaan vuonna 2000. Kärpät on ollut 2000-luvulla Suomen menestyneimpiä seuroja ja voittanut Suomenmestaruuden seitsemän kertaa.
Seuran perustaminen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Se oli keskiviikko 15.5.1946, kun Oulun Kärpät 46 niminen palloiluseura perustettiin. Perustamiskokous oli Raatin nuorisotalossa. Siitä päivästä lukien käynnistyi Oulun Kärppien virallinen toiminta... | ” |
– Eero Tauriaisen muistelmia vuodelta 1946.
Oulun Kärpät perustettiin vuonna 1946, kun opiskelijakaverukset Eero Tauriainen, Jouko Lahti ja Jorma Nykänen saivat ajatuksen perustaa Ouluun urheiluseuran. Perustamispäätöksen jälkeen he kirjoittivat Suomen Palloliittoon, josta yritettiin tilata ohjeita ja mallisäännöt. Kun vastausta ei tullut, kolmikko otti yhteyttä Palloliiton Pohjois-Suomen piirin puheenjohtajaan, Bo Segerstråhleen. Hänen mielestään Oulun kokoisessa kaupungissa oli jo tarpeeksi palloiluseuroja. Segerstråhle kuitenkin kommentoi vain ”en kiellä, enkä käske”. Lopulta tarvittava kirje tuli Palloliitolta.
Perustava kokous pidettiin 15. toukokuuta 1946 Oulun evankelisluterilaisen seurakunnan nuorisotalossa Raatissa. Lajeiksi valittiin silloin suosituimmat pelit jalkapallo ja jääpallo. Puheenjohtajaksi valittiin Ilmari Mattila, koska perustajakolmikon jäsenet olivat vielä alaikäisiä.
Seura sai nimekseen Oulun Kärpät 46, koska oululaiset olivat saaneet Palloliitolta malliksi Porin Kärppien säännöt eikä niistä tarvinnut muuttaa kuin kaupungin nimi. Lisäksi kärppä herätti monenlaisia mielikuvia, kuten että se on pieni ja vikkelä pohjoisen petoeläin. Kärppä on myös Pohjois-Pohjanmaan maakuntaeläin ja esiintyy maakunnan vaakunassa. Sääntöjen mukaan "seuran tarkoituksena on kehittää palloilun harrastusta Oulussa ja sen ympäristössä."
Toiminnan alku

Kärpät pelasi ensimmäisen jalkapallo-ottelunsa 6. kesäkuuta 1946 Toppilan seurakuntatalon kentällä Toppilan Kisaa vastaan. Ottelu päättyi tasan 4–4. Jääpallossa oteltiin ensimmäistä kertaa saman vuoden marraskuussa. Molemmissa lajeissa Kärpät pelasi 1940-luvun lopussa maakunta- ja piiritasolla. Jääpallossa ensimmäinen virallinen voitto tuli tammikuussa 1948 Raahen Vesasta, maakuntasarjan ottelussa.
Jääkiekko otettiin ohjelmaan ensimmäisessä vuosikokouksessa vuoden 1947 tammikuussa ja samalla perustettiin Oulun ensimmäinen jääkiekkojaosto. Sen puheenjohtajaksi valittiin Jouko Lahti. Suomen Jääkiekkoliitto lupasi ensimmäiselle oululaiselle seuralle, joka ottaa jääkiekon ohjelmaansa, varustetukena kymmenen mailaa ja viisi kiekkoa. Tuolloin jääkiekko oli Oulussa vielä harrastelijoiden marginaalilaji, ja jääpallopiireissä sille jopa naurettiin. Vuonna 1948 kaupunkiin perustettiin kuitenkin ensimmäinen jääkiekon erikoisseura Oulun Jääkiekkoilijat, ja myös Oulun Luistinseura ja Oulun Työväen Palloilijat ottivat lajin ohjelmaansa. Kärpistä tuli jääkiekon erikoisseura, kun jääpalloilu vuonna 1955 ja jalkapalloilu vuonna 1974 päätettiin lopettaa.
Toiminnan alku > Ensimmäinen jääkiekko-ottelu

»Oululainen jääurheiluyhteisö on tämän talven aikana jo saanut tutustua jääkiekkoiluun Oulun Jääkiekkoilijain järjestämien näytösotteluiden avulla. Oulun Kärpät saa ensi sunnuntaina vieraakseen Raahen Vesan jääkiekkojoukkueen. Ottelusta voimme odottaa näkemisen arvoista, koska Raahessa on valmentauduttu toden teolla. On mm. saatu kuulla, että siellä osataan pelata kovaakin peliä, onpa miehiä taklattu vallinkin yli. Ensi sunnuntaina siis menemme joukolla seuraamaan tätä ensimmäistä täysillä joukkueilla ja täydellä ajalla (3×20 min.) pelattavaa jääkiekko-ottelua Oulussa.» 
(Sanomalehti Kaleva 28. tammikuuta 1949.)
Kärpät pelasi siis ensimmäisen jääkiekko-ottelunsa sunnuntaina 30. tammikuuta 1949 ja voitti Raahen Vesan maalein 5–3 (2–0,1–1,2–2). Kärppien paras pelaaja oli Tauno Ollikainen, joka teki kaksi maalia. Sankassa lumipyryssä pelattua ottelua seurasi Oulun Keskuskentällä 200 katsojaa. Kärppien voitto oli yllätys, sillä Raahessa oli jääkiekkoa pelattu jo muutama vuosi. Raahelaiset voittivatkin muutamaa päivää myöhemmin kotiottelussaan Kärpät maalein 14–0. Valmentaja Jorma Nykänen sanoi suurinumeroisen häviön johtuneen ”ylikunnosta”. Kärppien silloisen hyökkääjän Eero Tauriaisen mukaan pelaajien piti erätauoilla puhdistaa jäätä itse, koska kentänhoitaja toimi saamiensa ohjeiden mukaan.
Seuraavana talvena Kärpät oli ainoa oululainen joukkue, joka osallistui virallisiin sarjapeleihin. Kärpät oli Maakuntasarjan pohjoislohkon toinen ja nousi seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan.
1974–1977: I-divisioona

Kaudella 1974–1975 Suomen sarja oli korvattu I-divisioonalla. Kärpät sijoittui ensimmäisellä kaudella viidenneksi. Kaudella 1975–1976 se sijoittui I-divisioonassa toiseksi mutta pääsi liigakarsintaan vasta voitettuaan sen kanssa tasapisteissä olleen Saimaan Pallon uusintaottelussa maalein 6–4. Ottelupaikaksi oli arvottu Oulu, ja kotijoukkue nousi voittoon oltuaan ensimmäisen erän jälkeen kolme maalia tappiolla. Liigakarsinnassa Kärpät sijoittui kolmanneksi mutta pääsi uusintaotteluun samoilla pisteillä toiseksi sijoittuneen Kiekko-Reippaan kanssa. Uusintaottelu arvottiin jälleen pelattavaksi Oulussa, mutta ottelun voitti Kiekko-Reipas äkkikuolemamaalilla toisen kymmenminuuttiseksi aiotun jatkoajan toisella minuutilla.
Kaudella 1976–1977 Kärpät voitti I-divisioonan. Liigakarsinnassa se sijoittui toiseksi ja pääsi saman pistemäärän keränneen Forssan Palloseuran kanssa uusintaotteluun SM-liigapaikasta. Kärpät voitti Oulussa pelatun ottelun maalein 9–3 ja nousi SM-liigaan. Jouko Kämäräinen ja Kai Suikkanen tekivät kumpikin ottelussa kaksi maalia, ja kerran maalinteossa onnistuivat myöhemmin maineeseen nousseet Reijo Ruotsalainen ja Hannu Aravirta.
1989–1994: I-divisioona

Kun Kärpät putosi I-divisioonaan, tavoite oli nousta nopeasti takaisin liigaan. Tätä varten luotiin muun muassa iskulause ”paha palaa takaisin”, joka tosin muuttui myöhemmin asuun ”paha palata takaisin”. Liigaan nousu vaikeutui, kun divisioonaan putosi toinen perinteikäs liigaseura, Porin Ässät. Ässät voitti divisioonan, ja Kärppien edelle sarjataulukossa nousi myös Lahden Kiekko-Reipas. Kärpät teki kaudella 500 000 markkaa tappiota.
Kärpät tuli toiseksi kaudella 1990–1991 JoKP:n jälkeen, mutta Rauman Lukko piti Kärpät yhä divisioonassa voitoin 3–1. Seuraavalla kaudella 1991–1992 Kärpät oli jälleen toinen, tällä kertaa Kiekko-Espoon jälkeen, ja karsinnassa vastaan tuli Tampereen Tappara. Kärppien suurin tähti oli tšekkiläinen Vladimír Kameš, jonka kanssa Tapparan puolustajilla oli hankaluuksia.19.3.1992
Tappara–Kärpät 7–3 (1–3, 2–0, 4–0.Tapparan puolustaja Jari Grönstrand keihästi Kamešin toisessa erässä, minkä jälkeen Kameš ei enää pystynyt pelaamaan 1.ottelussa.. 22.3.1992
Kärpät–Tappara 8–4 (1–1, 3–2, 4–1).26.3.1992
Tappara–Kärpät 12–3 (7–1, 2–0, 3–2)ja 29.3.1992
Kärpät–Tappara 0–5 (0–1, 0–2, 0–2), joten Tappara säilytti lopulta liigapaikkansa voitoin 3–1. Kauden päätteeksi Kärppien Iiro Itämies valittiin vuoden tulokkaaksi.
Kausina 1992–1993 sekä 1993–1994 pelattiin I-divisioonaa nimellä Finlandia-liiga. Kärpät ei selvinnyt edes karsintoihin kaudella 1992–1993, vaan oli runkosarjan neljäs. Lisäksi Matti Veivo loukkaantui pahasti ottelussa Kalajoen Junkkareita vastaan. Veivo taklattiin pää edellä laitaan, ja hän sai pysyvän selkäydinvamman.
Kärpät alkoi ottaa riskejä kaudella 1993–1994 ja tarjota suuria pelaajapalkkioita. Joukkueeseen saapuikin sekä entisiä että tulevia tähtiä, kuten Kari Jalonen, Harri Aho, Pekka Arbelius, Ilkka Sinisalo ja Reijo Ruotsalainen. Lisäksi omista junioreista nostettiin mukaan Jouni Loponen, Hannes Hyvönen ja Petri Pakaslahti. Raksilan jäähalli oli ääriään myöten täynnä, kun numerolla 10 pelannut Reijo Ruotsalainen palasi Oulun Kärppiin. Ruotsalainen pelasi kuitenkin vain neljä ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja viisi maaliin johtanutta syöttöä. Kärppien alkukausi oli loistava, ja menestys jätti varjoonsa sen, että talous oli entistä heikommassa tilassa. Pelaajapalkkiot jäivät osittain maksamatta, ja tähtipelaajat lähtivät seurasta ennen siirtorajan umpeutumista. Jalonen lähti Lukkoon ja voitti kauden päätteeksi SM-liigassa pronssia, ja Sinisalo siirtyi Ilvekseen. Tunnetuin Kärppiin jäänyt pelaaja oli Pekka Arbelius.
Kärpät ei lopulta selvinnyt edes liigakarsintaan vaan jäi runkosarjassa viidenneksi. I-divisioonan ”Fair Play” -pelaajaksi valittiin Marko Lapinkoski. Kärppien talous oli jo niin huonossa kunnossa, että seura jätti oikeudelle hakemuksen velkasaneerauksesta. Velkojat eivät kuitenkaan enää hyväksyneet sitä, joten Kärpät Hockey Team haki itsensä konkurssiin, josta käytettiin nimeä ”kuuden miljoonan markan konkurssi”. Jääkiekkoliiton sääntöjen mukaan joukkue saattoi saada pelioikeuden takaisin vasta siirryttyään ensin alemmalle sarjatasolle, joten Kärpät pelasi kaudella 1994–1995 II-divisioonassa.
1994–1995: II-divisioona

Kärpät alkoi pyrkiä suunnitelmallisesti takaisin SM-liigaan Finnveran liiketoimintajohtajan Seppo Arposen johdolla vuonna 1995, jolloin Oulun talousalueella alkoi myös voimakas talouskasvu. Kärppien johtokunta uudistettiin ja kausi 1994–1995 vietiin läpi 800 000 markan budjetilla. Pelaajasopimukset aiheuttivat ongelmia, koska oli epäselvää, olivatko ne Arsenal-pankin panttina vai kuuluivatko ne konkurssipesälle. Lopulta päädyttiin siihen, että Kärpät osti pelaajat konkurssipesältä. Johtokunnan jäsenet joutuivat aluksi ottamaan lainaa omin vakuuksin, sillä laman jälkeen pankki ei myöntänyt lainoja pelaajaoikeuksia vastaan. Eräs merkittävä ongelma oli pienet pääsylipputulot: hallissa saattoi olla 2 000 katsojaa, joista vain tuhat oli maksanut. Kärpät päätti luopua vapaakorteista. Kaudella 1994–1995 Kärpissä pelasi melkein pelkästään omia nuoria. Kärppien aluekehitysjärjestelmä keräsi lupaavia junioreita Pohjois-Pohjanmaan lisäksi Keski-Pohjanmaalta, Kainuusta ja jopa Lapista. Pelaajasopimuksista huolehtinut johtokunnan jäsen Heikki Airio kuvasi tilannetta näin:
»Kaikki pelaajat, jotka pääsivät lähtemään, käyttivät tilaisuuden hyväkseen. Joukkueeseen jäivät lähinnä sellaiset juniorit, jotka eivät vielä kelvanneet muualle pelaamaan tai vanhemmat eivät heitä päästäneet. Lisäksi keräsimme vanhempia pelimiehiä naapuriseuroista. Palkkaa ei ollut juuri varaa maksaa, eivätkä pelaajat sitä vaatineetkaan.» 
(Heikki Airio)
Kärpät voitti II-divisioonan pohjoislohkon ylivoimaisesti ja oli noususarjan neljäs. Vielä edellisellä kaudella se ei olisi riittänyt sarjanousuun, mutta Fazer-liigaa (I-divisioonaa) laajennettiin neljällä joukkueella, jolloin myös Kärpät pääsi siihen. Kärppien parhaat pistemiehet olivat Markku Holappa ja Miikka Rousu. Valmentajana toimi Reino Ruotsalainen.
2016–2017: Kai Suikkasen aika

Kaudeksi 2016–2017 Kärppien päävalmentajaksi asettui 2+1-vuotisella sopimuksella Kai Suikkanen. Kärpät lähti kauteen suuria muutoksia kokeneella kokoonpanolla. Useita avainpelaajia oli siirtynyt muualle tai lopettanut uransa. Uusina hankintoina joukkueeseen liittyi kesän aikana, SM-liigan parhaana puolustajana vuonna 2013 palkittu Shaun Heshka, paluun Kärppiin tehneet, tuohon kauteen uransa päättänyt puolustaja Ilkka Mikkola ja maalivahti Jussi Rynnäs. Hyökkäykseen hankittiin mm. Jesse Saarinen, Mikko Lehtonen, Toni Kähkönen, sekä ulkomaalaiset John Albert ja Niklas Olausson. Syksyn aikana hyökkäykseen värvättiin tšekkiläiset Jiří Tlustý ja Jan Hruška, sekä Niklas Hagman, joiden sopimuksia ei kuitenkaan jatkettu kauden loppuun asti.
Kärpät oli kauden alussa sarjan häntäpäässä, mutta piristyi kauden edetessä ja nousi lähelle suoraa pudotuspelipaikkaa. Joukkue sijoittui lopulta runkosarjassa kahdeksanneksi. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella vastassa oli Helsingin IFK, jolle Kärpät hävisi otteluvoitoin 0–2. Kärppien paras pistemies oli tehot 26+29=55 tehnyt Mika Pyörälä, joka sijoittui SM-liigan pistepörssissä kolmanneksi ja palkittiin Lasse Oksanen -palkinnolla runkosarjan parhaana pelaajana. Muita onnistujia olivat läpimurtokauden pelannut, Kärppiin Sportista palannut Ville Leskinen ja puolustajien pistepörssissä kolmanneksi sijoittunut Heshka. Kauden päätyttyä Kärpät tiedotti, ettei Kai Suikkanen jatka päävalmentajana.lähde?
Mikko Mannerin kausi 2017-2021

Kärppien liigamiehistön vetovastuun otti kaudella 2017–2018 Mikko Manner. Kärppien miehistöltä ei ennen kauden alkua odotettu paljoakaan, vaikka joukkueeseen saapuivat muun muassa Charles Bertrand, Veini Vehviläinen ja Julius Junttila. Kuitenkin Manner sai joukkueen uskomattomaan nousuun. Kärpät voitti 29. marraskuuta mennessä putkeen 13 kotipeliään tehden samalla uuden kotivoittojensa ennätyksen, sillä se hävisi kauden kotikentällä pelatun avauspelinsä HPK:lle 2–3 voittolaukauskisan jälkeen. Samana päivänä on Kärpät kerännyt 63 sarjapistettä Liigassa, 12 pisteen erotuksella seuraavina tuleviin TPS:aan ja Tapparaan.
Kärpät voitti runkosarjan ja keräsi siinä 123 pistettä. Puolivälierissä Kärpät sai vastaansa Porin Ässät. Kärpät passitti porilaiset kesälomalle voitoin 4–1. Semifinaalissa Kärpät kohtasi Helsingin IFK:n. Ottelusarja venyi seitsämänteen peliin, jonka Kärpät voitti. Kärpät eteni finaaliin kolmen vuoden tauon jälkeen ja sai vastaansa jälleen Tapparan, jolle finaali oli jo kuudes perättäinen. Kärpät voitti finaalisarjan 4–2 ja ratkaisevan maalin kuudennessa finaalissa iski Aleksi Mäkelä. Mestaruus oli Kärppien seurahistorian kahdeksas ja kolmas 2010-luvulla. Julius Junttila palkittiin pudotuspelien parhaana pelaajana. Mikko Mannerin ensimmäinen päävalmentajakausi päättyi mestaruusjuhliin.lähde?
Kaudella 2018–2019 Kärpät voitti runkosarjan. Kesken kauden liittyi joukkoon nimekkäitä tulijoita, joita olivat Oskar Osala sekä Jussi Jokinen. Joukkue rikkoi aiemman piste-ennätyksen 133 runkosarjan pisteellään, voittaen kahtena perättäisenä päivänä kaksi vieraspeliään tuota ennätystä tehdessään. Viimeisten runkosarjan pelien lähestyessä, kaksi Kärppien maalivahtia ovat keränneet 93% torjuntaprosentit. Tehtyjen maalien määrä ylittää 200. Pudotuspeleissä Kärpät voitti ensin puolivälierissä Ilveksen puhtaasti voitoin 4-0 ja välierissä HIFK:n voitoin 4-2. Finaaleissa Kärpät jäivät hopealle HPK:n viedessä mestaruuden voitoin 4-3.lähde?
Alarivi vasemmalta: Ensio Koret, Kalervo Koret ja Pentti Maijala. Ylärivi vasemmalta: Erkki Koret, Jouko Lahti, Tauno Ollikainen, Pentti Ollikainen, Eero Tauriainen, Yrjö Kukkonen ja Jorma Nykänen. Kuvasta puuttuu Jouko Visuri.
Suomensarjaan noussut Kärppien jalkapallojoukkue vuonna 1961.
Kärppien Paavo Pikkarainen vuonna 1960.
Hannu Aravirta valmensi Kärppiä 2010–2013. Hän valmensi Kärppiä myös silloin, kun Pentti Matikainen oli toimitsijakiellossa. Kuva vuodelta 2008, jolloin Aravirta valmensi Pelicansia.
Juhani Tamminen, kuva vuodelta 2006.
Kärppien vaihtoaitio ottelussa Espoo Bluesia vastaan helmikuussa 2008.
Kärpät juhlii ratkaisevaa 2–0-voittoa Jokereista vuoden 2005 loppuottelussa.
Janne Pesonen kaudella 2007–2008.
Kärpät ja Jokerit vastakkain kauden 2008–2009 puolivälierissä.
Cotton Bowl

| Cotton Bowl |
| --- | --- |
Paikkakunta:  Arlington, Texas
Maa:  Yhdysvallat
Lajit:  yliopistojalkapallo
Sivusto:  https://www.cottonbowl.com/
Cotton Bowl on amerikkalaisen yliopistojalkapallon ottelu, joka pelataan uudenvuodenaattona tai -päivänä Arlingtonissa, Texasssa. Ottelu on yksi kuudesta Bowl-ottelusta, jotka vuorotellen isännöivät yliopistojalkapallon puolivälieriä ja välieriä, joissa ratkaistaan NCAA:n I-divisioonan kansalliset mestarit. Muut Bowl-ottelut ovat Fiesta Bowl, Orange Bowl, Peach Bowl, Rose Bowl ja Sugar Bowl.