stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gdańsk
Nähtävää

Gdańskin nähtävyyksistä ehkä kuuluisin ja ainakin näyttävin on Bazylika Mariacka (suom. Mariankirkko), joka on maailman suurin tiilestä muurattu katedraali ja Euroopan suurimpia kirkkoja. Se on 105,5 metriä pitkä, torni on 85 m korkea ja tiiliholvit ulottuvat 30 metrin korkeuteen. Sinne mahtuu viettämään jumalanpalvelusta 25 000 henkeä. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1343 ja saatettiin päätökseen 1502. Kirkon kuuluisa triptyykki seikkaili jonkin aikaa muun muassa Louvressa Pariisissa ja Pietarin Eremitaašissa, mutta on nyt palannut Gdańskiin. Vuoteen 1945 asti Mariankirkko oli maailman suurin protestanttinen kirkko. Toisessa maailmansodassa se vaurioitui pahasti, ja miltei puolet sen taideaarteista tuhoutui tai katosi. Jälleenrakennustyöt päätettiin vuonna 1956.
Gdańskissa on jäljellä paljon Hansaliiton aikaisia rakennuksia. Veikseljoelle on ankkuroitu museolaiva SS Sołdek. Gdańskinlahden rannat ovat hiekkaisia, ja auringonpalvojille on 33 kilometriä puhdasta hiekkarantaa. Hiekkakyntäät erottavat lahdesta haffeja, jotka ovat laguunien itämereisiä vastineita. Ne ovat yleensä muuta merta vähäsuolaisempia ja rantalomanviettäjien suosiossa. Kaupunki on EuroVelo 9 –pyöräreitin lähtöpiste. Reitti päättyy Adrianmeren rannalle Pulaan, Kroatiaan. Gdańskin kautta kulkee myös EuroVelo 10.
Kaupungissa on kolme yliopistoa ja viisi muuta korkeakoulua. Merkittävimpiä ovat Gdańskin yliopisto, Gdańskin lääketieteellinen yliopisto ja Gdańskin teknillinen korkeakoulu (Politechnika Gdańska).
Gdańskin ystävyyskaupunki on ollut vuodesta 1987 Turku.
Gdańskin tärkeimmät turistinähtävyydet:
Neptunus-suihkulähde (Fontanna Neptuna)
Dlugi Targ -aukio (Pitkätori), jolla sijaitsevat mm.
Ratusz Glownego Miasta, raatihuone vuodelta 1595
Dwór Artusa (Artushof), Arturinhoviksi kutsuttu renessanssipalatsi ja sen kaksitoista metriä korkea kaakeliuuni
Kultainen talo
Kościół Mariacki (Bazylika Mariacka), Mariankirkko
Katariinankirkko
Zielona Brama, Vihreä portti
Puolalaista postitoimistoa toisessa maailmansodassa puolustaneiden postinkantajien muistomerkki
Długie Pobrzeże
Stary Żuraw, keskiajalta peräisin oleva nostokurki
SS Sołdek, museolaiva
Oliwan katedraali
Gdańskin meripihkamuseo
Gdańskin kaupunginmuuri
Neptunus-suihkulähde
Museolaiva SS Sołdek
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gdańsk Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Gdańsk Wikivoyagessa (englanniksi)
Kaupungin verkkosivusto (puolaksi) (englanniksi)
Danzigin vapaakaupungin valuuttaa
Vanhaa Gdańskia
Kaupungin korkeita uudisrakennuksia
Konttialus Gdańskin syväsataman konttiterminaalissa.
Aluksia Gdańskin sataman korjaustelakalla.
Senta Berger

Senta Berger vuonna 2017.
Senta Berger (s. 13. toukokuuta 1941) on itävaltalainen näyttelijä, joka kuuluu saksalaisen kielialueen arvostetuimpiin niin teatteri-, televisio- kuin elokuvanäyttelijänäkin.
Hän aloitti elokuvauransa saksankielisissä tuotannoissa ja työskenteli sitten vuosina 1962–1969 Hollywoodissa, jossa hänen vastanäyttelijöitään olivat muun muassa Charlton Heston, Frank Sinatra, Dean Martin, Richard Harris, Kirk Douglas, John Wayne ja Yul Brynner.
Vuonna 1963 Berger tutustui näyttelijä-ohjaaja Michael Verhoeveniin. He perustivat vuonna 1965 yhteisen tuotantoyhtiön ja menivät seuraavana vuonna naimisiin. Heillä on 1972 ja 1979 syntyneet pojat.
Yleisön edessä Senta Berger on esiintynyt muun muassa Salzburin musiikkijuhlilla, Itävallan Burgtheaterissa, Hampurin Thalia-teatterissa ja Berliinin Schiller-teatterissa. 1980-luvulta lähtien Berger on tehnyt paljon televisiorooleja, ja hänen uransa on jatkunut vielä 2010-luvullakin.
Senta Berger on voittanut uransa aikana monia saksankielisen alueen elokuva- ja televisiopalkintoja ja sai vuonna 1999 saksalaisen Bundesverdienstkreuzin.
Vuonna 2006 Berger julkaisi muistelmansa nimeltä Ich habe ja gewusst, dass ich fliegen kann (”Tiesinhän osaavani lentää”, Kiepenheuer & Witsch, ISBN 3-462-03679-3).
Elokuvia

Luvattomat tunnit (Die unentschuldigte Stunde, 1957)
O sole mio – aurinkoisia säveliä (O sole mio, 1960)
Kunnon sotamies Svejkin seikkailut (Der Brave Soldat Schwejk, 1960)
Lentävä yökerho (Das Wunder des Malachias, 1961)
Kuollut pakkaa matkalaukkua (Das Geheimnis der schwarzen Koffer, 1961)
Vaimoni on puhelintyttö (Immer Ärger mit dem Bett, 1961)
Vakoilijoitten vakoilija (Es muss nicht immer Kaviar sein, 1961)
Vakoilijoitten vakoilija iskee (Diesmal muss es Kaviar sein, 1961)
Sherlock Holmes ja kuoleman kaulanauha (Sherlock Holmes und das Halsband des Todes, 1962)
Naistenlääkäri tri Sibelius (Frauenarzt Dr. Sibelius, 1962)
Kevättä Wienissä (The Waltz King, 1963)
Voittajat (The Victors, 1963
Jättiläisen varjo (Cast a Giant Shadow, 1965)
Kunniakkaat kaverukset (The Glory Guys, 1965)
Kaksoisagentti (The Spy with My Face, 1965)
Quiller – kuolemaa silmästä silmään (The Quiller Memorandum, 1966)
Unikko tietää kuolemaa (The Poppy Is Also a Flower, 1966)
Marrakesh – vaarojen kaupunki (Our Man in Marrakesh, 1966)
Matt Helm vaarojen verkossa (The Ambushers, 1967)
Istanbul Express (Istanbul Express, 1968)
Muukalaiset / Kadonneiden timanttien metsästäjät (Les Étrangers, 1969)
Casanova Venetsiassa (Infanza, vocazione e prime esperienze di Giacomo Casanova veneziano, 1969)
Passi ruumishuoneelle / Viiltäjät (Le Saut de l’ange, 1971)
Rakkausleikki (Reigen, 1973)
Puzzle (L’uomo senza memoria, 1974)
Salaliitto (The Swiss Conspiracy, 1975)
Rautaristi (Cross of Iron, 1977)
Porvariston muotokuva (Ritratto di borghesia in nero, 1978)
Pääkalloenkelit (Speed Driver, 1980)
Tappava auto (Killing Cars, 1985)
Hänen kaksi elämäänsä (Le due vite di Mattia Pascal, 1985)
Apua, äiti tulee! (Mama kommt!, 2009)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Senta Berger Elonetissä.
Senta Berger Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: sv:Senta Berger & de:Senta Berger
Käännös suomeksi
Mario Benedetti

| Mario Benedetti |
| --- | --- |
 Mario Benedetti
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mario Orlando Hamlet Hardy Brenno Benedetti Farugia
Syntynyt: 14. syyskuuta 1920 Paso de los Toros, Uruguay
Kuollut: 17. toukokuuta 2009 (88 vuotta) Montevideo, Uruguay
Kansalaisuus:  Uruguay
Kirjailija
Salanimi: Damocles 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mario Orlando Hamlet Hardy Brenno Benedetti Farugia (14. syyskuuta 1920 Paso de los Toros, Uruguay – 17. toukokuuta 2009 Montevideo, Uruguay) oli Uruguayn tunnetuin nykykirjailija. Monien uruguaylaisten ja argentiinalaisten tapaan hänkin oli italialaisten siirtolaisten jälkeläinen.
Benedetti syntyi syrjäisessä Paso de los Torosin kaupungissa Tacuarembón maakunnassa, mutta perhe muutti pian sen jälkeen töiden perässä Montevideoon, jossa Mario-poika aloitti koulunkäynnin. Häneltä jäi kuitenkin lukio kesken, ja hän joutui menemään töihin autokorjaamoon. Vuosina 1938–1941 hän asui Argentiinassa Buenos Airesissa.
Benedettin kirjallinen ura lähti liikkeelle 1940-luvun puolivälissä. Hänestä tuli Marcha-viikkolehden toimittaja, ja hän toimi myös Marginalia-nimisen kulttuurilehden päätoimittajana. Vuosikymmenen lopussa hän julkaisi ensimmäisen esseekokoelmansa sekä novellikokoelman Esta mañana (Tänä aamuna), jossa käsitellään uruguaylaista arkielämää usein surkuhupaisaankin tyyliin: kokoelmaan kuuluva satiirinen novelli El presupuesto, joka kertoo byrokraattisesta toimistoelämästä, on päässyt moneen espanjankielisen kirjallisuuden antologiaan.
Vuonna 1959 ilmestyneessä kokoelmassa Montevideanos Benedetti kuvailee pääkaupungin porvariston elämää. Teoksesta tuli suosittu, ja 1960-luvun kuluessa Benedettin maine levisi koko Etelä-Amerikkaan.
Benedetti osallistui 1950-luvulta alkaen Uruguayn vasemmistolaisten liikkeiden toimintaan ja piti sittemmin yllä kiinteitä kulttuurisuhteita Castron Kuubaan. Vuonna 1973 sotilasvallankaappaus ajoi hänet maanpakoon muun muassa Argentiinaan, Kuubaan ja Espanjaan. Maanpakolaisvuosista kertoo muun muassa hänen romaaninsa Primavera con una esquina rota, joka esittelee uruguaylaisten pakolaisten kokemuksia useista eri näkökulmista ja eri maista käsin. Romaani on saanut [[Amnesty Internationalin kirjallisuuspalkinnon. Benedetti palasi kotimaahan 1983.
Lukuisia kirjallisuuspalkintoja saanut Mario Benedetti oli muun muassa Alicanten yliopiston kunniatohtori.
Suomennettu tuotanto

Lähde:
"Kirjailijan tehtävät maanpaossa" teoksessa Latinalaisen Amerikan kulttuuri, Kirjastopalvelu 1984 ISBN 951-692-115-9
Antologiassa Ihmisen tie: valikoima latinalaisen Amerikan kirjallisuutta (toim. ja suom. Matti Rossi. Love kirjat, 1983 ISBN 951-835-076-0)
Tähdet ja sinä
Mozartia kuunnellessa
Exodus
Parnasso-lehti
Rumien yö (1990:3)
Miss Muistinmenetys (1996:4)
Teokset

La víspera indeleble, 1945 (runoja)
Esta mañana y otros cuentos, 1949 (novelleja)
Sólo mientras tanto, 1950.
Quién de nosotros, 1953 (romaani)
Poemas de la oficina, 1956 (runoja)
El reportaje, 1958.
Montevideanos, 1959 (novelleja)
La tregua, 1960 (romaani)
El país de la cola de paja, 1960.
Poemas del hoyporhoy, 1961.
Inventario uno, 1963.
Noción de patria, 1963.
Ida y vuelta, 1963.
Próximo prójimo, 1965.
Gracias por el fuego, 1965 (romaani)
Contra los puentes levadizos, 1966.
Letras del continente mestizo, 1967.
Datos para el viudo, 1967.
A ras de sueño, 1967.
La muerte y otras sorpresas, 1968.
El cumpleaños de Juan Ángel, 1971 (romaani)
Letras de emergencia, 1973.
El escritor latinoamericano y la revolución posible, 1974.
Con y sin nostalgia, 1977.
La casa y el ladrillo, 1977.
Pedro y el Capitán, 1979 (näytelmä)
Cotidianas, 1979.
Notas sobre algunas formas subsidiarias de la penetración cultural, 1979.
Viento del exilio, 1981 (romaani)
Primavera con una esquina rota, 1982 (romaani)
Geografías, 1984 (romaani)
El desexilio y otras conjeturas, 1984.
Preguntas al azar, 1986.
Cultura entre dos fuegos, 1986.
Yesterday y mañana, 1987.
Subdesarrollo y letras de osadía, 1987.
Canciones del más acá, 1988.
Recuerdos olvidados, 1988.
Despistes y franquezas, 1989.
La cultura, eje blanco móvil, 1989.
Las soledades de Babel, 1991 (romaani)
La realidad y la palabra, 1991.
La borra del café, 1992.
Perplejidades de fin de siglo, 1993.
Inventario dos 1994.
El amor, las mujeres y la vida, 1995.
El olvido está lleno de memoria, 1995.
Andamios, 1996 (romaani)
La vida ese paréntesis, 1998.
Buzón de tiempo, 1999.
Rincón de Haikus, 1999.
El mundo que respiro, 2001.
El porvenir de mi pasado, 2003.
Existir todavía, 2003.
Memoria y esperanza, 2004.
En defensa propia. 2004.
Adioses y bienvenidas, 2005.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mario Benedetti Wikimedia Commonsissa
Mario Benedetti Escitores (espanjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Uruguay  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Bandyliigakausi 1992–1993

| Bandyliiga 1992–1993 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Mestari:  WP-35
Toinen sija:  Botnia
Kolmas sija:  Veiterä
Pudonneet joukkueet:  ToPV ja Narukerä
Paras maalintekijä:  Marko Kilpeläinen, OPS (47)
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1992 :  1994 → 
Jääpallon Bandyliiga kaudella 1992-1993 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka päätteeksi pelattiin neljän joukkueen pudotuspelit. Sarjan viimeinen putosi sarjasta ja toiseksi viimeinen karsi sarjapaikastaan.
Kärkikolmikko WP-35, Botnia ja Veiterä erottuivat selkeästi muista seuroista. Viimeisestä mitalipelipaikasta käytiin tiukka taistelu oululaisjoukkueiden kesken, joka huipentui runkosarjan viimeisellä kierroksella. OPS oli lopulta OLS:aa edellä kaksi maalia paremman maalieron turvin.
Välierissä OPS oli kuitenkin vailla mahdollisuuksia WP-35:ttä vastaan. Toisessa välierässä Botnia voitti Veiterän. Helsingissä Oulunkylän tekojääradalla pelatussa loppuottelussa WP-35 voitti Botnian maalein 3-2, ja näin WP-35 palasi mestariksi 22 vuoden tauon jälkeen.
1990-luvun lopulla maan huipulle nousseet Narukerä ja ToPV joutuivat hakemaan uutta vauhtia I-divisioonasta.
Runkosarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Warkauden Pallo -35 | 18 | 14 | 2 | 2 | 147-47 | 30 |
| Botnia-69, Helsinki | 18 | 14 | 0 | 4 | 152-79 | 28 |
| Lappeenrannan Veiterä | 18 | 12 | 4 | 2 | 112-70 | 28 |
| Oulun Palloseura | 18 | 7 | 5 | 6 | 98-102 | 19 |
| Oulun Luistinseura | 18 | 7 | 5 | 6 | 96-102 | 19 |
| Porvoon Akilles | 18 | 8 | 2 | 8 | 86-101 | 18 |
| Helsingin IFK | 18 | 6 | 3 | 9 | 78-92 | 15 |
| Veitsiluodon Vastus | 18 | 6 | 1 | 11 | 87-111 | 13 |
| Tornion Palloveikot | 18 | 3 | 0 | 15 | 60-141 | 6 |
| Porin Narukerä | 18 | 2 | 0 | 16 | 73-144 | 4 |
Neljä parasta pudotuspeleihin. Narukerä putosi suoraan I-divisioonaan, ToPV karsintojen jälkeen. Sarjaan nousivat PaSa Bandy Imatralta ja Jyväskylän Seudun Palloseura.
Runkosarja > Karsinnat

Liigakarsinnoissa paremmuus ratkaistiin kahden ottelun yhteismaaleilla. Ottelut aloitettiin liigajoukkueen kotikentällä Torniossa. ToPV voitti ensimmäisen ottelun 8-7, mutta Imatralla pelatussa ottelussa PaSa Bandy voitti maalein 5-3, ja imatralaiset nousivat näin pääsarjaan maalierolla 12-11.
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tornion Palloveikot | 11-12 | PaSa Bandy | 8-7 | 3-5 |
Välierät

Välierissä paremmuus ratkaistiin kahden ottelun yhteismaaleilla. Ottelut aloitettiin runkosarjassa heikommin sijoittuneen kotikentällä.
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Oulun Palloseura | 6–19 | Warkauden Pallo -35 | 3-10 | 3-9 |
| Lappeenrannan Veiterä | 8–15 | Botnia-69 | 6-10 | 2-5 |
Pronssiottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Lappeenrannan Veiterä | 8–5 | Oulun Palloseura |
Loppuottelu

Helsinki 7.3.1993
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Botnia-69 | 2–3 | Warkauden Pallo -35 |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Warkauden Pallo -35
2.: Botnia-69
3.: Lappeenrannan Veiterä
4.: Oulun Palloseura
Marko Kilpeläinen, OPS oli 47 maalillaan ja 62 pisteellään, sekä maali- että pistepörssin voittaja.
Suomen mestarit

WP-35: Jorma Saastamoinen, Markku Talvitie, Jukka Soininen, Juha Järveläinen, Sami Reponen, Matti Tirkkonen, Petteri Jokinen, Mika Pitkänen, Vladimir Baranov, Jouni Nissinen, Sami Jokinen, Mika Sillgren, Jukka Pulkkinen, Mihail Klimov, Ari Holopainen, Harri Kauhanen, Lasse Laakkonen, Sami Laakkonen. Valmentaja: Esko Tammilehto
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 1975

Baseballin Euroopan mestaruuskilpailut 1975 pelattiin Barcelonassa, Espanjassa 25. heinäkuuta - 3. elokuuta. Turnaukseen osallistui kuusi joukkuetta, jotka pelasivat kahdessa lohkossa yksinkertaisen sarjan, jonka jälkeen lohkovoittajat kohtasivat finaalisarjassa ja lohkokakkoset pelasivat pronssimitalista. Alankomaat, joka oli koko Euroopan-mestaruuskisahistorian aikana hävinnyt vain yhden ottelun kärsi nyt kolme tappiota Italialle ja sai tyytyä hopeamitaleihin. Mestaruus oli Italialle toinen, edellinen oli ensimmäisistä Euroopan-mestaruuskilpailuista vuodelta 1954.
Pronssia kilpailussa sai Länsi-Saksan joukkue, jolla kisapaikka aukesi vasta ylimääräisessä karsintaottelussa sen jälkeen, kun Belgia oli ilmoittanut jättävänsä kisat väliin.
Alkulohkot > Lohko A

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 2 | 2 | 0 | 1.000 |  | 9-3 | - |
|  Länsi-Saksa | 2 | 1 | 1 | .500 | - |  | 6-3 |
|  Ruotsi | 2 | 0 | 2 | .000 | 1-12 | - |  |
Alkulohkot > Lohko B

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Italia | 2 | 2 | 0 | 1.000 |  | 9-0 | - |
|  Espanja | 2 | 1 | 1 | .500 | - |  | 11-1 |
|  Ranska | 2 | 0 | 2 | .000 | 0-13 | - |  |
Sijoitusottelut > viidennestä sijasta

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG | Peli 1 | Peli 2 | Peli 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi | 3 | 3 | 0 | 1.000 | 8-4 | 6-1 | 11-6 |
|  Ranska | 3 | 0 | 3 | .000 | - | - | - |
Sijoitusottelut > Pronssiottelut

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG | Peli 1 | Peli 2 | Peli 3 | Peli 4 | Peli 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Länsi-Saksa | 5 | 4 | 1 | .800 | 7-1 | 9-4 | - | 9-4 | 6-3 |
|  Espanja | 5 | 1 | 4 | .200 | - | - | 6-2 | - | - |
Sijoitusottelut > Loppuottelut

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG | Peli 1 | Peli 2 | Peli 3 | Peli 4 | Peli 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Italia | 5 | 3 | 2 | .600 | - | 7-1 | 5-1 | - | 9-4 |
|  Alankomaat | 5 | 2 | 3 | .400 | 2-0 | - | - | 9-4 | - |
Daitya

Daityat (दैत्‍य) ovat hindulaisuudessa Ditin ja tietäjä Kashyapan lapsia. He olivat eräs jättiläisrotu, joka taisteli velipuoliaan, Devoja, vastaan, koska he olivat niille kateellisia.
Joitain tunnettuja Daityaoja olivat Bali, Hiranyakashipu ja Hiranyaksha. Bhavishyapuraniksi sanaa "daitya" käytetään merkitsemään englantilaisia ja heidän kuningatartaan Victoriaa.
Jan Carlzon

Jan Carlzon elokuussa 2021.
Jan Gösta Carlzon (alk. Karlsson, s. 25. kesäkuuta 1941 Nyköping) on ruotsalainen yritysjohtaja ja riskisijoittaja. Hän toimi SAS-lentoyhtiökonsernin pääjohtajana vuosina 1981–1993.
Carlzon valmistui Tukholman kauppakorkeakoulusta 1967 ja aloitti vuonna 1969 uransa SAS-konsernissa Vingresor-matkatoimistosta aluksi tuotepäällikkönä, eteni pian markkinointijohtajaksi ja vuonna 1974 toimitusjohtajaksi. Vuoden 1973 öljykriisin vaikeuttamalla matkailualalla hän keskittyi matkatoimiston kustannusten karsimiseen, ja pian kysyntä elpyi ja Vingresor kykeni vastaamaan siihen entistä kannattavammin. Vuodet 1978–1980 Carlzon oli SAS-konsernin kotimaanlentoyhtiön Linjeflygin toimitusjohtaja ja muutti sen strategiaa tehottomasta ja kalliista liikemiesten lennättäjästä koko kansan yhtiöksi muun muassa alentamalla lipunhintoja. Linjeflygin matkustajamäärä kasvoi ensimmäisenä Carlzonin työvuotena 44 prosenttia ja tulos kääntyi niukasti voitolliseksi.
Seuraavaksi Carlzon sai tehtäväkseen konsernin pääyhtiön Scandinavian Airlinesin tappiokierteen katkaisun. Siinä hän noudatti jokseenkin päinvastaista strategiaa kuin aiemmin: kustannuksia ei voinut enää alentaa, joten hän panosti tuottojen lisäämiseen lanseeraamalla SAS:n lennoille liikemiesluokan vahvalla ja omaperäisellä markkinoinnilla, jossa hän esiintyi omilla kasvoillaan. Lentokaluston uusimiseen ei alkuun juuri panostettu, kunnes se tuli välttämättömäksi ja strategian menestys alkoi hiipua.
Vuonna 1985 Carlzon kiteytti ihmiskeskeisen bisnesajattelunsa kirjassaan Pyramidit nurin!. Loppuvuosinaan SAS-konsernissa Carlzon keskittyi muun muassa sen omistamien hotellien kannattavuuden parantamiseen ja lentotoiminnan kustannusten karsimiseen, missä hän koki vastustusta lentohenkilökunnan ammattiliitoilta. Hänen SAS-uransa päättyi 1993, kun hänen suunnitelmansa neljän eurooppalaisen lentoyhtiön (SAS, KLM, Swissair ja Austrian Airlines) fuusiosta kohtasi vastatuulta.
SAS-uransa päätyttyä hän meni osakkaaksi sijoitusyhtiöön nimeltä Ledstiernan AB. Hän vetäytyi sen hallituksen puheenjohtajan tehtävästä vuonna 2007.
Teokset

Riv pyramiderna! (1985, suom. Pyramidit nurin, Gummerus 1986)
Se människan! (muistelmat, Volante 2021. ISBN 9789189043565)
Käännös suomeksi
Henry Louis Gates

Henry Louis Gates
Henry Louis "Skip" Gates, Jr. (s. 16. syyskuuta 1950 Piedmont) on yhdysvaltalainen kirjallisuuskriitikko, pedagogi, tutkija, kirjoittaja, toimittaja ja filosofi. Gates toimii professorina Harvardin yliopistossa, jossa hän johtaa Afrikan ja afro-amerikkalaisen tutkimuksen W. E. B. Du Bois -instituuttia. Hän on työskennellyt läheisesti Kwame Anthony Appiahin kanssa toimittaen muun muassa Transition Magazine -julkaisua.
Gates syntyi Piedmontissa, Länsi-Virginiassa. He opiskeli Yalessa ja oli ensimmäinen afro-amerikkalainen, jolle myönnettiin Andrew W. Mellon Foundationin stipendi, jonka turvin hän opiskeli Cambridgen yliopistossa englantilaista kirjallisuutta. Fordin stipendiaattina hän suoritti Ph.D. -tutkinnon.
Clare Collegessa Cambridgessa Gates työskenteli yhdessä nigerialaisen kirjailijan Wole Soyinkan kanssa, vaikka Soyinkalta oli evätty pääsy kirjallisuusosastolle, koska Afrikan kirjallisuutta pidettiin tuolloin Gatesin mukaan "parhaimmillaan, sosiologiana tai sosiaaliantropologiana, mutta ei oikeana kirjallisuutena." Soyinkasta tuli kuitenkin ensimmäinen musta afrikkalainen, jolle myönnettiin Nobelin palkinto. Soyinka jäi vaikuttavaksi mentoriksi Gatesille ja tämän monien töiden kohteeksi. Hän löysi mentorikseen myös muita, jotka jakoivat "yhteisen herkkyyden". Näitä olivat muun muassa Raymond Williams, George Steiner, ja John Holloway.
Akateeminen ura

Vuodesta 1975 Gates työskenteli Afro-American Studies -osastolla Yalessa sihteerinä ja luennoitsijana sekä apulaisprofessorina. Cornellin yliopistossa hän toimi vuosina 1985–1989. Työskenneltyään Kaksi vuotta Duken yliopistossa hän siirtyi nykyiseen tehtäväänsä englannin professoriksi Harvardiin 1991.  Hän johtaa myös W. E. B. Du Bois -instituutin Afrikan ja afro-amerikan tutkimusta.
Afro-amerikkalainen kirjallisuusteoreetikko

Kirjallisuusteoreetikkona ja kirjallisuuskriitikkona Gates yhdistää dekonstruktion perinteiseen afrikkalaiseen kirjallisuuteen; hän ottaa vaikutteita myös strukturalismista, jälkistrukturalismista ja semiotiikasta tekstianalyysiin ja identiteettikysymyksiin. Gates ollut eurosentrisen kirjallisuuden kriitikko ja rohkaissut mustaa kirjallisuutta etsimään esteettisiä juuriaan Afrikasta. Hänen mielestään "kuurous mustan kulttuurin äänelle" johtaa "älylliseen rasismiin." Gates on tuonut näkemystään mustan kulttuurin estetiikasta päätyössään The Signifying Monkey, joka oli vuoden 1989 American Book Award -voittaja.
Vaikka Gates on painottanut mustan kirjallisuuden ja kulttuurin tunnustamista, hän ei ole "separatistisen" kulttuurin kannattaja, vaan mustan kirjallisuuden tunnustaminen on osa globaalia monikulttuurisuutta.
"Every black American text must confess to a complex ancestry, one high and low (that is, literary and vernacular) but also one white and black...there can be no doubt that white texts inform and influence black texts (and vice versa), so that a thoroughly integrated canon of American literature is not only politically sound, it is intellectually sound as well."
Rasismia vastaan

Gatesin mukaan separatistinen Afrikka-keskeinen koulutus edistää rasistisia stereotypioita, ja hän pitää "naurettavana" ajatusta, että vain mustat saisivat tehdä afrikkalaista ja afro-amerikkalaista kirjallisuutta. Hänen mielestään "ollakseen asiantuntija ei tarvitse itse näyttää tekemisensä kohteelta". Hän lisää, että "on naurettavaa, jos joku sanoo, ettei pysty nauttimaan Shakespearestä, koska ei ole anglosaksi. Tämä on vulgääria ja rasistista, tuli se mustasta tai valkoisesta suusta."
Gatesin asema kirjallisuusteoreetikkona on kohdannut kritiikkiä mustien separatistien ja perinteisen länsimaisen kirjallisuusteorian välissä. Mustan kirjallisuuden suosimisen pelätään jättävän länsimaisen kirjallisuuden heikompaan asemaan. Mustan separatismin kannattajat pelkäävät valkoisen kirjallisuuden dominoivan Gatesin esittämässä monikulttuurisessa integraatiossa.