stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Who
Historia > Mod-kausi (1964–1967)

The Who nousi maineeseen 1960-luvun puolivälissä erityisesti brittiläisen mod-nuorison suosikkina. Mod-imagoon kuului kiinteästi kyseisen kulttuurin muotia myötäillyt vaatetus, kuten Union Jack -kuvioidut puvuntakit. Sini-puna-valkoisesta maalitaulusta (target) tuli The Whon symbolikuvio.
Yhtyeen musiikki oli oman aikansa mittapuulla poikkeuksellisen kovaäänistä ja aggressiivista. Tämä johtui muun muassa siitä, että Pete Townshend ja John Entwistle kilpavarustelivat soittimiaan vahvistimilla. Kuvataidekoulua käynyt Townshend halusi kehittää myös rock-konsertin visuaalista puolta. The Whon sanotaan olleen ensimmäinen ilotulite- ja savutehosteita keikoillaan käyttänyt rock-yhtye. Yhtyeen kuuluisa lavaperformanssi huipentui usein soitinten ja äänenvahvistinten (erityisesti Townshendin kitaran ja Moonin rumpusetin) rituaalinomaiseen särkemiseen. Entwistle sitä vastoin pysytteli erossa lavaelämöinnistä ja varjeli bassokitaraansa rikkoutumiselta – hänen on sanottu pitäneen tällä tavalla yhtyeen soittoa koossa. Soitinten tahallisen hajottamisen on kerrottu saaneen alkusysäyksen keikalta, jolla lavan katto oli ollut epätavallisen matala: Townshendilta oli katkennut kitarasta kaula sen osuessa kattoon ja yleisö oli jäänyt siihen käsitykseen, että vahinko kuului esitykseen.
Musiikkinsa ohella yhtye herätti huomiota myös sanoituksillaan, jotka käsittelivät erilaisia nuorisoelämän kipupisteitä poikkeuksellisen suorasukaisesti. Yhtyeen tunnetuin kappale ”My Generation” (1965) peilasi mod-nuorten amfetamiininhuuruisia ja aikuisvastaisia tuntemuksia. ”I Can’t Explain” (1965), ”Substitute” (1965) ja ”I’m a Boy” (1966) kertoivat murrosiän identiteettikriiseistä, ”Pictures of Lily” (1967) taas ensikohtaamisesta pornografian kanssa. Kaikki mainitut kappaleet olivat Pete Townshendin tekemiä. Myös John Entwistle sävelsi pari mainetta saanutta kappaletta, joista tunnetuin lienee ”Boris the Spider” (1966).
Historia > Suosio kasvaa (1965–1969)

The Whon ensimmäiset LP-levyt olivat My Generation (julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä The Who sings My Generation, 1965) ja A Quick One (1966). Näitä seurasi The Who Sell Out (1967), jolta löytyy yhtyeen parhaisiin kappaleisiin luettu ”I Can See for Miles”. Yhtye alkoi siirtyä kovanaamaisesta mod-kuosista pitkätukkaiseen hippi-imagoon.
The Who oli tehnyt uransa alussa lukuisia kiertueita kotimaassaan muun muassa The Beatlesin kanssa. Tällä tavoin se sai tuntumaa fanilauman keskellä liikkumisesta. Pian alkoivat myös Euroopan ja maailmankiertueet – The Who kävi useamman kerran myös Pohjoismaissa ja saavutti ennen pitkää suuren suosion myös Yhdysvalloissa, jossa se alkoi tehdä pitkiä kiertueita. Tunnetuimpia yhtyeen suosiota kasvattaneita konsertteja Yhdysvalloissa olivat esiintymiset Monterey Pop -festivaalilla (1967) ja Woodstockissa (1969). Yhtye nähtiin useasti myös esiintymässä brittiläisissä ja yhdysvaltalaisissa tv-ohjelmissa.
Historia > Suurmenestys (1969–1975)

Vuonna 1969 The Who julkaisi ”rock-oopperan” Tommy. 1960-lukulaista mystiikkaa henkivä, rock-tähteyttä kritisoiva Tommy oli symbolinen kuvaus lapsuuden traumoista sekä messiaanisen nuorisoidolin noususta ja tuhosta. ”Pinball Wizard” -hittikappaleen siivittämänä Tommy-albumista tuli suurmenestys ja The Whosta yksi aikansa suosituimmista rock-yhtyeistä. Vuonna 1970 julkaistu konserttitaltiointi Live at Leeds sinetöi The Whon maineen yhtenä sukupolvensa kovimmista live-esiintyjistä.
Vuonna 1971 ilmestyi The Whon ehkä kehutuin levy, hard rockin klassikoksi muodostunut Who’s Next. Monet albumin kappaleista, kuten ”Won’t Get Fooled Again”, henkivät hippiliikkeen lakastumisen tuottamaa pettymystä. Who’s Next oli ensimmäisiä rock-levyjä, jolla syntetisaattorit olivat keskeisessä osassa.
Yhtyeen toinen rockooppera, Quadrophenia, ilmestyi vuonna 1973. Tällä kertaa kyseessä oli kuvaus skitsofreniaa sairastavan Jimmy-nuorukaisen odysseiasta Lontoossa mod-liikkeen kuumana kesänä 1965. The Whon seuraavat levyt olivat Odds & Sods (1974), joka oli koostettu aiemmasta julkaisematta jääneestä materiaalista sekä The Who by Numbers (1975). Jälkimmäinen sisälsi runsaan annoksen keski-ikää lähestyvän, alkoholisoituneen ja rock-tähteyteen turhautuneen Pete Townshendin itseruoskintaa. Townshendin itsesyytöksistä ja epäröinneistä huolimatta The Who oli kuitenkin vakiinnuttanut asemansa The Rolling Stonesin ja Led Zeppelinin rinnalla 1970-luvun suosituimpien brittiläisten rock-yhtyeiden joukossa.
Historia > Alamäkeä ja vastoinkäymisiä (1975–1983)

Menestyksestä huolimatta 1970-luku ei ollut The Wholle helppo vuosikymmen. Roger Daltreyta lukuun ottamatta kaikilla yhtyeen jäsenillä oli enemmän tai vähemmän vakavia päihdeongelmia. Kiivaat keskinäiset riidat veivät yhtyeen useita kertoja hajoamisen partaalle: erityisesti Daltreyn ja Townshendin välit olivat usein katkeamispisteessä. Yhtyeen jäsenet julkaisivat The Whon tuotannon lomassa sooloalbumeita, mutta loppujen lopuksi kukaan heistä ei tahtonut tai uskaltanut erota menestysyhtyeestä heittäytyäkseen epävarmalle soolouralle.
Vuonna 1975 ilmestynyttä The Who by Numbers -albumia ja siihen liittynyttä kiertuetta seurasi yhtyeen toiminnassa tauko, joka oli 1970-luvun mittapuulla poikkeuksellisen pitkä. Vuonna 1978 ilmestyi lopulta The Whon seuraava albumi Who Are You. Keith Moon kuoli levyn ilmestymisen aikoihin hänelle alkoholiongelman hoitamiseen määrätyn klometiatsoli-lääkkeen yliannostukseen 32 vuoden iässä. Seuraavana vuonna, 1979, valmistui yhtyeen uran vaiheita valottava, Jeff Steinin ohjaama dokumenttielokuva The Kids Are Alright.
The Who jatkoi toimintaansa uutena rumpalinaan Kenney Jones, joka oli aiemmin vaikuttanut yhtyeissä Small Faces ja The Faces. Joulukuussa 1979 Yhdysvaltain Cincinnatissa järjestetyn konsertin yhteydessä tapahtui yksi rock-historian pahimmista onnettomuuksista, kun 11 nuorta tallautui kuoliaaksi.
The Whon 1980-luvun alussa julkaisemat albumit Face Dances (1981), ja It’s Hard (1982) eivät enää saavuttaneet arvostelumenestystä. Vuonna 1983 yhtye lopetti toimintansa väsyneen ja pettyneen Pete Townshendin aloitteesta.
Esiintymiset Suomessa

The Whon klassinen kokoonpano on esiintynyt Suomessa 30.4.1967 Helsingin jäähallilla . Timo Aarniala teki vierailusta lyhytelokuvan The Who Suomessa (tunnetaan myös nimellä The Who Helsingissä), joka sisältää niin yhtyeen jäsenten haastatteluja kuin katkelmia itse konsertista.
Noin neljäkymmentä vuotta myöhemmin yhtye esiintyi Endless Wire -kiertueella Helsingin Hartwall Areenalla 9.7.2007.
Diskografia > Studioalbumit

My Generation (Yhdysvalloissa nimellä The Who Sings My Generation) (1965)
A Quick One (Yhdysvalloissa nimellä Happy Jack) (1966)
The Who Sell Out (1967)
Tommy (1969)
Who’s Next (1971)
Quadrophenia (1973)
The Who by Numbers (1975)
Who Are You (1978)
Face Dances (1981)
It’s Hard (1982)
Endless Wire (2006)
Who (2019)
Diskografia > Livealbumit

Live at Leeds (1970)
Who’s Last (1984)
Join Together (1990)
Live at the Isle of Wight Festival 1970 (1996)
BBC Sessions (2000)
Blues to the Bush (2000)
Encore Series 2002 (2002) (23 konserttilevyä Yhdysvaltojen kiertueelta 2002)
Live at Royal Albert Hall (2003)
Encore Series 2004 (2004) (18 konserttilevyä kiertueelta 2004)
Live From Toronto (2006)
Encore Series 2006 (2006) (21 konserttilevyä Euroopan kiertueelta 2006 ja 40 konserttilevyä Yhdysvaltojen kiertueelta 2006)
Encore Series 2007 (2007)
Live at the Fillmore East 1968 (2018)
Diskografia > Soundtrack-albumit

Tommy (1975) (elokuvaversion soundtrack)
The Kids Are Alright (1979) (Kokoelma valtaosaltaan ennen julkaisemattomia live-äänityksiä saman nimisestä dokumenttielokuvasta)
Quadrophenia (1979) (elokuvaversion soundtrack)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Direct Hits (Englanti) / Magic Bus: The Who on Tour (Yhdysvallat)  (1968)
Meaty Beaty Big & Bouncy (1971)
Odds & Sods (1974)
Hooligans (1981)
Join Together (1982)
Who’s Greatest Hits (1983)
Who’s Better, Who’s Best (1988)
30 Years of Maximum R&B (1994) (neljän CD:n paketti, sisältää monta ennen julkaisematonta kappaletta)
My Generation: The Very Best of the Who (1996)
The Ultimate Collection (2002)
Then and Now (1964 - 2004) (2004)
Diskografia > EP:t

Rock Steady Who! (1966)
Tommy EP (1970)
Wire & Glass (2006)
Diskografia > DVD-julkaisuja

The Who Listening to you – Live at The Isle of Wight Festival 1970
Quadrophenia (1979/2006)
The Who & Special Guests Live at The Royal Albert Hall (2001) 2-DVD
The Who Live From Toronto
The Who Tommy and Quadrophenia Live with Special Guests 3-DVD
The Who Kids Are Alright (2004) 2-DVD
The Who - Live In Boston (2004)
The Who Die Keith Moon Ära (2005) 2-DVD
Amazing Journey: The Story of The Who/Six Quick Ones (2007)
Tommy – The Movie (rockooppera Tommyn elokuvaversio, mukana muun muassa Tina Turner, Elton John, Jack Nicholson) (1975/2004)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Who Wikimedia Commonsissa
Pete Townshendin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
thewho.net. (englanniksi)
The Who Information Center. (englanniksi)
Meneillään olevan kiertueen kotisivut. (englanniksi)
Pete Townshend puhuu (1982). Ylen Elävä arkisto.
The Who
| --- | --- |
Studioalbumit:   My Generation  A Quick One  The Who Sell Out  Tommy  Who’s Next  Quadrophenia  The Who by Numbers  Who Are You  Face Dances  It’s Hard  Endless Wire  Who 
Livealbumit:   Live at Leeds  Who’s Last  Join Together  Live at the Isle of Wight Festival 1970  BBC Sessions  Blues to the Bush  Encore Series 2002  Live at Royal Albert Hall  Encore Series 2004  Live From Toronto  Encore Series 2006  Encore Series 2007  Live at the Fillmore East 1968 
Soundtrack-albumit:   Tommy  The Kids Are Alright  Quadrophenia 
Kokoelma-albumit:   Direct Hits  Meaty Beaty Big & Bouncy  Odds & Sods  Hooligans  Join Together  Who’s Greatest Hits  Who’s Better, Who’s Best  30 Years of Maximum R&B  My Generation: The Very Best of the Who  The Ultimate Collection  Then and Now (1964 - 2004) 
EP:t:   Rock Steady Who!  Tommy EP  Wire & Glass 
DVD-julkaisuja:   The Who Listening to you – Live at The Isle of Wight Festival 1970  Quadrophenia  The Who & Special Guests Live at The Royal Albert Hall  The Who Live From Toronto  The Who Tommy and Quadrophenia Live with Special Guests 3-DVD  The Who Kids Are Alright  The Who - Live In Boston  The Who Die Keith Moon Ära  Amazing Journey: The Story of The Who/Six Quick Ones  Tommy – The Movie
Allan Wood

| Allan Wood |
| --- | --- |
 Allan Wood vuonna 1964
Henkilötiedot
Koko nimi:  Allan Frederick Wood
Syntynyt: 16. toukokuuta 1943 (ikä 81)
Kansalaisuus:   Australia
| Mitalit>  Olympialaiset  |
| --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 400 m vapaauinti |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 1500 m vapaauinti |
Allan Frederick Wood (16. toukokuuta 1943 Sydney – 10. lokakuuta 2022 Tugun, Queensland) oli australialainen uimari. Hän saavutti kaksi pronssimitalia vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa. Lajit olivat 400 ja 1 500 metrin vapaauinti .
Wolff-toisiintuminen

Yleinen esimerkki Wolff-toisiintumisesta
Wolff-toisiintuminen on toisiintumisiin kuuluva kemiallinen reaktio, jossa diatsokarbonyyliyhdisteestä muodostuu keteenijohdannainen. Reaktio tapahtuu joko lämmitettäessä tai valokemiallisesti. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran saksalainen Ludwig Wolff vuonna 1912.
Mekanismi

Wolff-toisiintuminen voi tapahtua diatsokarbonyyliyhdisteille niitä lämmitettäessä tai säteilyttämällä niitä valolla. Termisissä reaktioissa käytetään katalyyttinä usien hopeaoksidia tai hopeabentsoaattia ja fotokemiallisissa reaktioissa kolloidista platinaa tai kuparia. Diatsokarbonyyliyhdisteet voivat esiintyä kahtena eri konformaationa, jotka ovat s(Z)- ja s-(E)-konformaatiot. Näiden konformaatioiden reaktiomekanismi poikkeaa toisistaan. Lämmitettäessä mekanismissa orgaanisten ryhmien siirtyminen eli toisiintuminen ja typen irtoaminen molekyylistä voivat tapahtua samanaikaisesti. Toinen Wolff-toisiintumisen mahdollinen reaktiomekanismi on vaiheittainen, jossa ensin muodostuu ketokarbeeni, joka toisiintuu keteeniksi.
Fotokemiallisissa Wolff-toisiintumisissa mekanismi tapahtuu edellä mainitusti. Tämän lisäksi reaktio voi tapahtua kolmannellakin tavalla, jossa muodostuu välituotteena oksireenirengas, josta muodostuu toisiintuva ketokarbeeni.
Mikäli diatsokarbonyyliyhdiste on rengasrakenteinen, tapahtuu Wolff-toisiintumisissa yleensä rengaskoon pienentyminen yhdellä hiiliatomilla. Wolff-toisiintuminen on osa Arndt–Eistert-reaktion mekanismia.
Max Wolf

Max Wolf
Maximilian Franz Joseph Cornelius Wolf (21. kesäkuuta 1863 – 3. lokakuuta 1932) oli saksalainen tähtitieteilijä. Hän syntyi Heidelbergissä ja valmistui Heidelbergin yliopistosta.
Wolf oli tähtivalokuvauksen pioneeri. Hän löysi uransa aikana kolmattasataa asteroidia, joista ensimmäisenä 323 Brucian 22. joulukuuta 1891, ja jatkoi työtään viimeisiin elinvuosiinsa saakka.
Wolf palkittiin Royal Astronomical Societyn kultamitalilla (1914) ja Bruce-mitalilla (1930).
Wolfin tähtivalokuvauksessa käyttämä 6 tuuman kaukoputki.
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin.  Helsinki:  Ursa, 2014.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat  Portugali 
Tieteilijät:  Leopoldina  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Taiteenala:  Scientific illustrators  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Sukellus

Vapaasukeltaja veden alla.
Sukellus on vedenpinnan alla olemista, etenemistä, liikkumista tai toimimista. Veden alla voi olla henkeään pidätellen, snorkkelin läpi hengittäen tai sukelluslaitteen antaman ilman varassa. Sukeltajan perusvälineitä ovat sukellusmaski, snorkkeli ja räpylä. Sukeltaja voi käyttää myös esimerkiksi sukelluspukua ja sukelluslaitetta. Käytettyjen välineiden mukaan sukelluksen voi jakaa snorklaukseen, vapaasukellukseen ja laitesukellukseen.
Muodot

Snorkkelisukellus eli snorklaus on sukeltamista perusvälineillä, joita ovat sukellusmaski, snorkkeli ja uimaräpylät. Sukelluslaitetta ei käytetä.
Vapaasukellus on perusvälineillä sukeltamista, joka on snorklausta edistyneempää. Vapaasukelluksessa on myös kilpailutoimintaa.
Laitesukellus on sukeltamista paineilmalaitteen avulla. Laitteen antama varailma mahdollistaa veden alla pysyttelemisen pitkiä aikoja, jopa tunteja kerrallaan. Laitesukellukseen liittyy riskejä, joten taito on opeteltava sukelluskursseilla.
Räpyläuinti on kuntoilulaji ja kilpailulaji, jonka joissakin muodoissa edetään veden alla hengitystä pidättäen tai sukelluslaitteesta hengittämällä.
Uppopallo on joukkuepeli, jota pelataan uima-altaassa sukelluksissa. Pelin tarkoituksena on tehdä pallolla koreja. Toinen sukellusjoukkuepeli on uppokiekko.
Myös sukelluskalastus, vedenalainen valokuvaus, vedenalainen suunnistus, meriarkeologia ja meribiologia edellyttävät sukeltamista. Sotilastehtävissä käytetään taistelusukeltajia, torjuntasukeltajia ja raivaajasukeltajia.
Vaativampiin sukellustarkoituksiin on kehitetty sukelluskellot ja sukellusveneet.
Fysiologiset vaikutukset ja vaarat

Ihminen on lajina huonosti sopeutunut oleskelemaan veden alla. Sukeltaja kohtaakin pinnan alla erilaisia haasteita ja vaaroja.
Fysiologiset vaikutukset ja vaarat > Paine

Kehoa ympäröivä paine lisääntyy nopeasti kun ihminen laskeutuu syvemmälle. Koska samalla kudostenkin paine nousee, ihminen ei tunne painetta. Paine vaikuttaa kuitenkin kehossa oleviin ilman täyttämiin onteloihin, kuten keuhkoihin, välikorviin, nenän sivuonteloihin, suoliin ja hampaiden paikkojen alustoihin. Esimerkiksi keuhkot puristuvat kooltaan puoleen jo 10 metrin syvyydessä ja neljäsosaan 30 metrin syvyydessä silloin kun ei käytetä hengityslaitetta.
Laitesukelluksessa annostin antaa ilmaa ympäröivän veden paineella, joten keuhkojen paine tasaantuu itsestään. Nousussa on kuitenkin vaaransa, sillä jos sukeltaja erehtyy pidättämään henkeä noustessaan, keuhkoissa oleva ilma laajenee ja sukeltaja voi saada keuhkorepeämän ja ilmaembolian. Sukeltajan vaarana on myös ilmarinta.
Nopeat painevaihtelut voivat aiheuttaa sukeltajalle erilaisia painevammoja niin ulkokorvaan, välikorvaan kuin sisäkorvaankin. Ulkoisen paineen lisääntyessä välikorvan ja ulkokorvan välinen tärykalvo painuu sisäänpäin, mikä aiheuttaa kipua. Sukeltajan on itse tasattava välikorvien paine päästämällä ilmaa nielusta välikorviin.
Sukellusmaski muodostaa ilmaontelon, jonka paineen sukeltaja tasaa alas mennessään puhaltamalla ilmaa maskiin nenän kautta.
Paineen noustessa sukeltajan kudoksiin liukenee typpeä. Jos sukeltaja nousee ylös liian nopeasti, veri ei ehdi poistaa typpeä kudoksista, jolloin typpi muodostaa kuplia ja sukeltaja voi sairastua sukeltajantautiin.
Syvyyshumala eli typpinarkoosi syntyy typen vaikutuksesta kudoksissa paineen kasvaessa. Syvyyshumala aiheuttaa muun muassa hyvänolontunnetta ja henkisten kykyjen laskua.
Fysiologiset vaikutukset ja vaarat > Hengitys

Jos sukeltaja pidättää hengitystään liian kauan, veren kohonnut hiilidioksidipitoisuus aiheuttaa pakottavan tarpeen hengittää. Tätä varoitusta voidaan lykätä niin sanotulla ylihengityksellä ennen veden alle menoa, jolloin verestä poistuu hiilidioksidia.
Sukeltaja voi saada happimyrkytyksen, joka aiheutuu liian korkeasta hapen osapaineesta. Se voi johtua ympäröivän paineen kohoamisesta, hapen osuuden lisääntymisestä hengityskaasussa tai näiden tekijöiden yhteisvaikutuksesta. Hiilidioksidimyrkytys johtuu hiilidioksidin liian suuresta osuudesta. Häkämyrkytys voi syntyä, jos pulloihin on täytettäessä päässyt häkäpitoista ilmaa.
Jos keuhkoihin pääsee vettä, vaarana on hukkuminen.
Fysiologiset vaikutukset ja vaarat > Muita vaikutuksia

Ihmisen sydämen lyöntitiheys laskee veden alla henkeä pidätettäessä noin 25 prosenttia. Jos vesi on kylmää, pulssi laskee vielä enemmän. Tämän seurauksena liian voimakas rasitus veden alla voi aiheuttaa rytmihäiriöitä ja tajuttomuuden.
Hypotermia aiheutuu kylmään veteen joutuneen sukeltajan ruumiinlämmön laskemisesta ja johtaa aluksi suorituskyvyn laskuun ja pahimmillaan kuolemaan. Kylmän veden vaikutusten torjumiseksi käytetään sukelluspukua.
Sukeltaja voi kärsiä stressistä tai joutua jopa paniikkiin, jolloin hän ei kykene pelastautumaan kunnolla.
Fysiologiset vaikutukset ja vaarat > Sopeutumat vesinisäkkäillä

Vesielämään sopeutuneet nisäkkäät, kuten hylkeet, merileijonat ja valaat, voivat sukeltaa huomattavasti pidempiä aikoja kuin ihminen. Esimerkiksi merinorsu pystyy pidättelemään hengitystään jopa kahden tunnin ajan. Näille nisäkkäille on kehittynyt monenlaisia sopeutumia, jotka takaavat hapen riittävyyden pinnan alla. Sukeltavien nisäkkäiden veressä on suurempi hemoglobiini, neuroglobiini ja sytoglobiini kuin maanisäkkäillä, joten ne pystyvät säilömään enemmän happea veressä ja aivoissa. Sukeltavien nisäkkäiden lihaksissa on myös paljon myoglobiinia, joka säilöö happea lihaskudoksessa.
Opettelu ja koulutusorganisaatiot

Sukellus aloitetaan käymällä sukelluskurssi ja liittymällä johonkin sukellusseuraan. Sukelluskoulutusjärjestelmät ovat kansainvälisiä, joten kursseja voi käydä eri puolilla maailmaa. Suomalaisten sukellusseurojen katto-organisaatio on Sukeltajaliitto ry. Se julkaisee koulutus- ja turvaohjeita sekä eettisiä sääntöjä kouluttajille ja kouluttaa sukelluskurssien kouluttajat. Sukelluskursseja järjestävät Suomessa Sukeltajaliittoon kuuluvat sukellusseurat ja useimmat sukellusvarusteita myyvät liikkeet. Useimpien suomalaisten sukellusliikkeiden koulutus pohjautuu PADIn standardeihin ja koulutusmateriaaleihin. Kansainväliset organisaatiot CMAS ja NAUI ovat laatineet standardit, joiden mukaisesti hyväksytyt sukeltajakortit tunnetaan kaikkialla maailmassa. Kortti vaaditaan järjestettyihin sukellusretkiin osallistumiseen. Sukelluksen erityisalueiden kouluttamisen suorittavat niihin erikoistuneet organisaatiot.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sukellus.info
Sukeltaja.fi
Meriarkeologinen seura
Urheilusukeltajat ry
Sukeltajista ja heidän urotöistään, Helsingin Sanomat, 18.06.1939, nro 161, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Laitesukeltajia selässään ilmasäiliöt.
Sukeltaja hyppäämässä veteen.
Carolyn Wood

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Carolyn Wood |  Carolyn Wood |  Carolyn Wood |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 |  4×100 m vapaauinti |  |
Carolyn Wood (s. 18. joulukuuta 1945) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Wood voitti 14-vuotiaana 100 metrin perhosuinnin Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 1960. Rooman olympialaisten loppukilpailussa hän veti keuhkoihinsa vettä, mikä sekoitti hänen uintinsa ja sai hänet keskeyttämään. Hän voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän kolmannella osuudella voitti Australian Lorraine Crappia 2,7 sekunnilla. Yhdysvallat ui maailmanennätyksen 4.08,9 ja jätti Australian hopealle ajalla 4.11,3.
Hr. Ms. Witte de With (F813)

| Hr>  Ms. Witte de With |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Witte de With

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Schelde
Kölinlasku:  15. joulukuuta 1981
Laskettu vesille:  25. elokuuta 1984
Palveluskäyttöön:  17. syyskuuta 1986
Poistui palveluskäytöstä:  Chilelle 2005 nimellä Capitán Prat
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 000 t (standardi) 3 750 t (kuormattu)
Pituus:  130,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6 m
Koneteho:  2-akselinen COGOG: 2 x Rolls Royce Olympus TM 3B -kaasuturbiinia 51 600 shp 2 x Rolls Royce Tyne TM 1C -kaasuturbiinia 9 800 shp
Nopeus:  30 solmua 20 solmua
Miehistöä:  197
Aseistus
Aseistus:  1 x Standard-ilmatorjuntaohjusten laukaisualusta 2 x neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 x kuudentoista ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten VLS-laukaisualusta 1 x 76 mm OTO Melaran tykki 1 x 30 mm Goalkeeper CIWS 4 x 324 mm torpedoputkea
Hr. Ms. Witte de With (runkonumero F813) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jacob van Heemskerck -luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 15. joulukuuta 1981. Alus laskettiin vesille 25. elokuuta 1984 ja se valmistui 17. syyskuuta 1986.
Palvelus

Alus myytiin 2005 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Capitán Prat.
George Woods

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  George Woods |  George Woods |  George Woods |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | kuulantyöntö |  |
|  Hopeaa | München 1972 | kuulantyöntö |  |
George Roger Woods (11. helmikuuta 1943 Portageville, Missouri, Yhdysvallat – 30. elokuuta 2022) oli yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti.
Woods saavutti kuulantyönnössä olympiahopeaa Méxicossa 1968 tuloksella 20,12 m, jonka hän teki ensimmäisellä työnnöllään. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sai toistamiseen hopeaa tuloksella 21,17 m. Ennätyksellisen tasaisessa kilpailussa Wladyslaw Komar voitti Woodsin vain yhdellä senttimetrillä kun taas Hartmut Briesenick ja Hans-Peter Gies hävisivät hänelle kolmella senttimetrillä.
Woods ylitti kaikkien aikojen ensimmäisenä kuulantyöntäjänä 22 metrin rajan tehdessään Inglewoodissa 8. helmikuuta 1974 tuloksen 22,01 m. Kyseessä oli sisäratatulos, joten sitä ei hyväksytty viralliseksi maailmanennätykseksi. Montréalin 1976 olympialaisissa Woods sijoittui seitsemänneksi tuloksella 20,26 m.
Sukeltajantauti

Kaksi Yhdysvaltain laivaston merimiestä valmistautuu harjoitteluun painekammiossa.
Sukeltajantauti eli dekompressiotauti tai alipainetauti on sairaus, jossa hengityskaasun typpeä tai heliumia on liuennut liikaa elimistöön, jolloin verenkierrossa ja kudoksissa syntyy kuplia. Sukeltajantauti aiheutuu kehonulkoisen paineen nopeasta vähenemisestä esimerkiksi sukeltajalla, joka nousee liian äkkiä syvyydestä pintaan. Sairautta voi esiintyä myös esimerkiksi lentäjillä.
Sukeltajantaudin oireita ovat tyypillisesti iho-oireet, tuki- ja liikuntaelimistön kivut ja keskushermoston häiriöt. Sukeltajantautia hoidetaan uudelleen paineistamisella, rekompressiolla ja puhtaan hapen hengityksellä.