stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauhanvuoren kansallispuisto
Nähtävyydet

Lauhanvuoren kansallispuiston nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Kivijata, Aumakivi ja näkötorni sekä monien tarinoiden Spitaalijärvi. Kivijata on muinainen rantavalli. Nämä rantavallit kiertävät vuorta, ja suurin kivijadoista on 800 metrin pituinen muinaisrantakivikko. Kivijata koostuu hiekkakivestä, joka on Suomessa melko harvinaista. Kivijadan saa lumettomana aikana ylittää vain pitkospuita pitkin. Erään tarinan mukaan kivijata oli jättiläisten viimeinen asuinpaikka.
Vuoren alarinteillä maaperä vaihtuu hiekkakivestä graniitiksi. Alarinteillä sijaitsee Aumakivi-niminen toori, joka on rapautuneen peruskallion jäljelle jäänyt ydin. Näitä ytimiä on kansallispuistossa monia, mutta Aumakivi on niistä tunnetuin. Kivi on saanut nimensä siitä, että se muistuttaa aumaa.
Vuoren laella on kesällä 2004 valmistunut näkötorni, joka rakennettiin syksyllä 2002 palaneen tornin paikalle. Tornin huipulta voi nähdä hyvällä säällä jopa 60–70 kilometrin päässä olevien Kaskisten ja Kristiinankaupungin korkeita savupiippuja. Sieltä on nähtävisä myös kuuden kirkon tornit: Kauhajärven, Karvian, Kankaanpään, Honkajoen, Siikaisten ja Isojoen.
Näkötorni on Lauhanvuoren suosituin käyntikohde. Siellä kävi arvioiden mukaan ennen tulipaloa vuosittain noin 20 000 kävijää vuosittain. Tutkimusten mukaan paloon ei liittynyt ilkivaltaa vaan palo lähti arvioiden mukaan oikosulusta. Palaneen tornin purku- ja siistimistöiden yhteydessä Lauhanvuorelta poistettiin myös käyttökelvottomaksi vahingoittunut Yleisradion entisen linkkimaston betoniosa. Nykyinen torni on seitsemäs; ennen näkötorneja paikalla on ollut palovartio- ja kolmiomittaustorneja.
Harrastusmahdollisuudet

Lauhanvuoren kansallispuisto sopii päiväretkeilyyn. Puistossa on noin viisitoista kilometriä merkittyjä reittejä. Lisäksi kunnat ovat tehneet kansallispuistoon johdattavat polut Kauhajoen Muurahaisesta sekä Isojoelta Lauhansarven luontomatkailukeskuksesta.
Lauhanvuoren laelta alkaa 2,6 kilometriä pitkä polku, jonka varrella olevissa tauluissa kerrotaan kasvillisuudesta, rantavaiheista sekä ihmisen toiminnasta alueella. Suosituin retkeilyreitti vie näkötornilta Spitaalijärven kautta Kivijadalle, minkä lisäksi Lauhanvuorella on kaksi ympyräreittiä.
Valtakunnallinen polkupyöräreitti kulkee läpi vuoren. Tämä reitti yhdistää Lauhanvuoren kansallispuiston Kauhajoen ja Karvian rajalla sijaitsevaan Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistoon. Talvella puistossa hoidetaan latuja, joilla on mahdollista hiihtää perinteisellä tavalla. Ladut ovat Kauhajoen ja Isojoen kuntien hoidossa. Hiihtämään voi lähteä joko Muurahaisesta Kauhajoelta tai Lauhansarvesta Isojoelta. Lauhanvuoren maastossa hiihdetään vuosittain Kauha-Hiihto- ja Lauhan hiihto -nimiset hiihtokilpailut. Kauha-Hiihto on Suomen Hiihtoliiton pitkänmatkan kilpailu, ja siihen osallistui vuonna 2007 noin 500 hiihtäjää. Lauhan hiihtoon puolestaan osallistuu vuosittain 350–500 hiihtäjää.
Kansallispuiston alueella voi sienestää ja marjastaa kaikkialla muualla paitsi Vehmaspuskan, Spitaalijärven ja Kärkikeitaan rajoitusosissa 10. toukokuuta ja 15. heinäkuuta välisenä aikana. Myös uiminen on sallittua kaikissa alueen lammissa ja järvissä. Puiston keskivaiheilla sijaitsevalla Spitaalijärvellä on laituri.
Palvelut

Metsähallituksen kanssa alueella tekevät yhteistyötä muun muassa ruokailu-, opastus- ja majoituspalveluja tarjoava Lauhansarvi, opastus- ja retkeilypalveluja tarjoava Taikapolku sekä retkivälineitä vuokraava ja retkiä järjestävä Hiking Travel Hit Ky. Palvelujen tarjoajat noudattavat kestävän luontomatkailun periaatteita.
Isojoella sijaitseva Lauhansarven luontomatkailukeskus tarjoaa majoitus- ja ravintolapalveluja lähellä kansallispuistoa. Lauhanvuoren kansallispuistossa on tulentekopaikat Spitaalijärven itä- ja länsirannalla, Kaivolammella, Ahvenlammella ja Lauhan laavulla. Lisäksi Spitaalijärven länsirannalla sijaitsee keittokatos. Tulipalossa tuhoutuneen Lauhan kämpän pihalla olevassa kaivossa on tutkitusti hyvä vesi. Lähteitä on lisäksi Spitaalijärven itärannalla ja Kivijata–Spitaalijärvi-polun varrella. Jätehuolto on omatoimista, sillä maastokohteissa ei ole keräysastioita. Spitaalijärvellä, Kaivolammella, vuoren laella ja palaneen Lauhan kämpän pihalla on kuivakäymälä. Kansallispuistossa on telttailualueet Spitaalijärven itärannalla, Kaivolammella ja Ahvenlammella.
Kävijämäärät

Eniten kävijöitä kansallispuistossa käy kesäkuukausien aikana. Talvella puistoon houkuttelevat kävijöitä hiljaisuus ja lumisuus.
| Vuosi/ vuodet | Kävijämäärä | Lähde |
| --- | --- | --- |
| 1993–1995 | 75 000 |  |
| 1996–1999 | 86 000 |  |
| 2000 | 28 000 |  |
| 2001 | 28 000 |  |
| 2002 | 30 000 |  |
| 2003 | 25 000 |  |
| 2004 | 27 000 |  |
| 2005 | 27 000 |  |
| 2006 | 27 000 |  |
| 2007 | 27 500 |  |
| 2008 | 10 000 |  |
| 2009 | 10 000 |  |
| 2010 | 9 500 |  |
| 2011 | 10 000 |  |
| 2012 | 9 400 |  |
| 2013 | 11 000 |  |
| 2014 | 11 000 |  |
| 2015 | 11 600 |  |
| 2016 | 11 900 |  |
| 2017 | 13 800 |  |
| 2018 | 14 300 |  |
| 2019 | 14 500 |  |
| 2020 | 22 700 |  |
| 2021 | 20 500 |  |
| 2022 | 21 300 |  |
| 2023 | 21 300 |  |
Kulkuyhteydet

Lauhanvuoren kansallispuistoon on matkaa Honkajoen Lauhalasta 10 kilometriä, Isojoelta 12 kilometriä, Porista ja Seinäjoelta noin 90 kilometriä ja Tampereelta ja Vaasasta noin 140 kilometriä. Puistoon on opastus Kauhajoen ja Isojoen suunnista. Lauhanvuoren huipun kautta kulkee soratie Kauhajoen Muurahaisesta Isojoelle Lauhansarven luontomatkailukeskukseen.
Muurahaisen ohi kulkee kantatie 44, jolla kulkevat lähimmät linja-autot, kuten vakiovuoro Lauhala–Kauhajoki. Muurahaisessa kansallispuiston risteyksen kohdassa on mahdollista jäädä pois kyydistä. Muurahaisesta pääsee käytännössä suoraan kansallispuistoon vievälle reitille. Kansallispuistossa on pysäköintialueet Lauhanvuoren laella ja Spitaalijärvellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lauhanvuoren kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Lauhanvuoren kansallispuisto Retkipaikka.fi
Luontoon.fi – Lauhanvuoren kansallispuisto
| n k Suomen kansallispuistot |
| --- | --- | --- |
|  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  |
Lauhanvuoren kansallispuiston kartta.
Suolampi Spitaalijärven ja Kivijadan välisen reitin varrella.
Näkymä suunnilleen keskeltä Kivijataa kohti pohjoista.
Kirkasvetinen lähdepuro Spitaalijärven ja Kivijadan välisen reitin varrella. Näissä puroissa tavataan purotaimenta.
Vuonna 2004 valmistunut näkötorni Lauhanvuoren laella.
Spitaalijärvi soiselta kaakkoisrannalta nähtynä.
Puron viertä kulkevat pitkospuut Lauhanvuori–Spitaalijärvi–Kivijata-reitillä.
Pitkospuut suolla Spitaalijärveltä länteen.
Karua mäntykangasta Lauhanvuoren laen ja Spitaalijärven välillä.
Kansallispuiston raja Isojoen suunnasta tultaessa.
Kirkasvetinen ja juomakelpoinen lähde Spitaalijärven ja Kivijadan välillä.
Mervi (Hattula)

Merven kylää Kansallisarkistossa säilytettävässä venäläisessä topografisessa vuodelta 1899.
Mervi on kylä Hattulan kunnassa Kanta-Hämeessä. Se sijaitsee Vanajaveden kapeikon Mervenselän länsirannalla, vastapäätä Vesunnin kartanoa. Kylä lukeutuu Hattulan vanhimpiin, sillä varhaisin sitä koskeva asiakirjatieto on vuodelta 1385.
Merven kartano

Merven kartano on muodostunut Ylöstalon ja Alastalon rälssisätereistä, joista edellinen on vanhaa rälssiä. 1830-luvulla tilaan yhdistettiin Kraatarin rälssisäteri. Kartanon ovat omistaneet muun muassa Samuel Arvidsson, Henrik Tott, Hanss Schraffer, Arvid Tawast, Herman Blåfield, O. G. Utter ja O. Idestam. Kauppias J. F. Grönlund osti kartanon huutokaupalla vuonna 1882 hintaan 67 500 markkaa. Vuonna 1915 kartanon omisti agronimi Gösta Alander. Kartanon nykyinen päärakennus on 1850-luvulta.
Talot

Kylä on perinteisesti ollut maanviljelyspainotteinen ja on sitä vielä nykyäänkin pinta-alaan suhteutettuna, joskin maatilojen koneistumisen myötä tarvittavan työväen määrä on vähentynyt merkittävästi. 1900-luvun vaihteessa kylän keskusta oli ainutlaatuisen tiheä. Keisarin, Hentan ja Visalan lisäksi siihen kuului toinenkin Visala, kaksi Nuuttilaa, Pora ja Tykki. Uusjaon yhteydessä toinen Visala ja toinen Nuuttila siirrettiin kylän ulkolaidalle Parolan tien varteen. Toinen Nuuttila yhdistettiin oston avulla Merven Keisarin tilaan. Pora oli jo ennen uusjakoa joutunut Merven kartanon haltuun, ja Tykin talo oli vanhimman tyttären myötä liitetty Keisariin.
Maanviljelyä ainoana ansiotyönään tekee enää kolme tilaa, Keisarin tila sekä kaksi Ahtilan tilaa. Muut ovat joko myyneet, vuokranneet peltonsa tai ovat muussa ansiotyössä viljelyn lisäksi. Merven kartanon pellot ovat myös nykyään vuokralla.
Talot > Merven Keisari

Merven Keisarin talosta on lähtöisin samanniminen suku. Henrik ja Amanda Keisarin perheeseen syntyi yhdeksän lasta, joista yksi kuoli jo lapsena. Kaikki muuttivat sukunimensä, tyttäret avioliiton kautta, paitsi naimattomaksi jäänyt Fanni Manner (?). Seuraavassa ikäjärjestyksessä nimet ja niiden muutokset: Amanda (1859–1945) Nummelin, Johan (Janne) (1861–1949) Aaltonen, Aurora (1864–1926) Ahla, Aleksandra (1871–1959) Maukola, Josefiina (1873–1949) Ala-Paavola, Hugo Pertti (1879–1971) Kulhia ja Armiida (1881–1958) Veijalainen.
Yksi viimeisimpiä yhdeksästä sisaruksesta Keisarin sukunimeä kantanut oli tilanomistaja Johan Evert Keisari (myöhemmin Aaltonen, 7.9.1861–27.1.1950) ja vaimonsa Matilda Josefiina Keisari (o.s. Tykki, 11.6.1879–22.3.1961). Keisarin tilan isäntänä ollessaan Johan (Janne) Evert Keisari joutui reservinharjoituksiin mennessään valitsemaan itselleen uuden nimen, koska toista Keisaria ei suvaittu tsaarin valtapiirissä. Hän valitsi nimiluettelon alusta itselleen Aaltosen nimen, mutta Keisarina tai Keisarin isäntänä hänet Mervessä ja Hattulassa tunnettiin, eikä Aaltosena.
Merven Keisarin sukuun kuuluvia merkittäviä henkilöitä ovat olleet Maanmittaushallituksen pääjohtaja Väinö Ahla, Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Eino Ahla, YK:n apulaispääsihteeri Helvi Sipilä, kansanedustaja Liisa Kulhia ja ilmailun pioneeri ja lentokonerakentaja Mikko Kulhia.
Edellä mainitun Merven Keisarin suvun edelliset polvet tulivat taloon alun perin vuonna 1826, ja sitä ennen taloa asutti ainakin yksi muu perhe. Yllä mainittu Amanda (s. 1859) on taloon v. 1826 muuttaneen emännän tyttären tytär (lähde: Hattulan kirkonkirjat).
Merven koulu

Merven ensimmäinen koulu sijaitsi vuonna 1905 Tykin rakennuksessa isossa salissa, ja myöhemmin 1910 kylä sai oman koulurakennuksen.
Nimi

Mervi on myös suomalainen naisen etunimi. Merven Keisarin sukuun kuuluneen filosofian maisteri Mervi Ahlan (s. 1917) tiedetään saaneen nimensä kylässä sijaitsevan Merven kartanon mukaan, mutta hän ei liene ollut ensimmäinen nimenkantaja, koska ensimmäisen kerran nimi tiedetään annetun jo vuonna 1911.
Aiheesta muualla

Mervi Krigsarkivetin rekognosointikartassa Tyrväntö-verkko. Viitattu 28.6.2009.
Hattula
| --- | --- |
Kyliä ja taajamia:  Kivijoki • Koski • Lepaa • Mervi • Nihattula • Parola • Parolannummi • Pekola • Rahkoila • Sattula
Luonto:  Alajärvi • Iso Tähilammi • Lehijärvi • Leteensuo • Pikku Tähilammi • Retulansaari • Sotkajärvi • Vanajavesi
Nähtävyyksiä:  Hattulan Kotikirkko • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hattulan uusi kirkko • Mierolan silta • Panssarimuseo • Parolan leijona • Ryysyranta • Tenholan linnavuori • Tyrvännön kirkko • Tyrvännön sakaristo
Muuta:  Ahlbackan kartano • Hattulan vaakuna • Lepaan puutarhaopisto • Panssariprikaati • Parolan lentokenttä • Parolannummen kenttäalttari • Parolan rautatieasema • Parolan Visa • Pekolan Isku • Satulinna • Tyrvännön lentokenttä • Vesunnin kartano
Hattulan vaakuna
Lehtimäenkulma

Lehtimäenkulma (myös Lehtimäki) on kulmakunta ja entinen koulupiiri Somerolla lähellä Ypäjän rajaa. 2010-luvulla kulmakunnalta käytiin koulua pääasiassa Pitkäjärven koulussa. Kulmakunnalla toimii Lehtimäenkulman Pienviljelijäyhdistys ry, jonka omistuksessa on maamiesseurantalo Lehtilä.
Aiemmin kulmakunnalla oli myös koulu ja kauppa.  Lehtimäen koulu perustettiin vuonna 1926 ja lopetettiin vuonna 1971. Lehtilän seuraintalo rakennettiin 1950-luvun alussa. 1970-luvulla talo paloi, mutta rakennettiin uudelleen. Nykyinen loivakattoinen puurakennus valmistui vuonna 1978 ja sen pinta-ala on 504 m².
Kulmakuntaan kuuluu takamaita neljästä Someron kylästä: Pitkäjärvestä, Sillanpäästä, Pyölistä ja Lahdesta. Nimensä kulmakunta on saanut Lahden ja Pyölin jakokunnan maille Pyölin kylään isossajaossa perustetusta Löfbackan eli Lehtimäen uudistalosta, joka 1800-luvulla oli Someron nimismiehen virkatalona. Lehtimäen nykyinen päärakennus on perimätiedon mukaan pystytetty 1834, ja talo rakennuksineen on maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti arvokas ja hyvin säilynyt kokonaisuus. Viereinen Lehtimäen koulu, joka nykyään on asuinkäytössä, on rakennettu vuonna 1929. Kaksikerroksinen, hirsirakenteinen, tyyliltään klassistinen rakennus on maisemallisesti merkittävä.
Luonnonympäristöltään Lehtimäenkulma on osa Somerolta Loimaalle ulottuvaa savitasankoa, jossa saven täyttämät kallioperän murrokset ja kalliosydämiset moreenimäet vuorottelevat. Vedet virtaavat alueelta kolmeen suuntaan: Loimijoen sivujoen Kuusjoen latvahaaroihin Ypäjällä ja Paimionjoen sivujokien Palojoen ja Jaatilanjoen latvahaaroihin Somerolla.
Lehtimäen Jyske

| Lehtimäen Jyske |
| --- | --- |

Perustettu:  1929
Paikkakunta:  Lehtimäki, Alajärvi
Lajit:  yleisurheilu, jalkapallo, hiihto, suunnistus
Kotisivu:  https://lehtimaenjyske.sporttisaitti.com
Lehtimäen Jyske eli LeJy on Alajärvellä toimiva urheilun yleisseura, joka on perustettu vuonna 1929. Seuran lajeina ovat yleisurheilu, hiihto, suunnistus, jalkapallo, jääkiekko ja pesäpallo.
Lehtimäen Jyskeen kuuluisimpiin urheilijoihin kuuluvat maastohiihtäjä Juha Hauta-aho ja keihäänheittäjä Ari Mannio.
Marika Lehtimäki

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kanada 1990 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Suomi 1992 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 1994 | jääkiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1991 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Tanska 1993 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Latvia 1995 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Venäjä 1996 | jääkiekko |  |
Marika Johanna Lehtimäki (s. 7. helmikuuta 1975 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuului Suomen naisten ensimmäiseen olympiamitalin saavuttaneeseen jääkiekkojoukkueeseen.
Lehtimäki edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta Naganon 1998 olympialaisissa sekä neljissä MM-kisoissa ja neljissä EM-kisoissa. Olympiapronssin lisäksi hän voitti kolme MM-pronssia, kolme EM-kultaa ja yhden EM-pronssin. Kaikkiaan hän pelasi 83 maaottelua.
Kotimaassaan Lehtimäki edusti Tampereen Ilvestä, jonka riveissä hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1990, 1991, 1992 ja 1993.
Lauri Lehtinen (jalkapalloilija, 1927)

Unto Nevalainen, Lauri Lehtinen ja Stig Holmqvist. (1959).
Lauri Hjalmar Lehtinen (19. elokuuta 1927 Helsinki – 23. maaliskuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Lehtinen edusti Suomen maajoukkuetta 29 A-maaottelussa. Kotimaassaan hän edusti Helsingin Jalkapalloklubia ja pelasi sarjatasolla kokonaisuudessaan yli 200 ottelua voittaen SM-hopeaa vuonna 1956 ja pronssia 1954. Suomen Palloliitto ja Urheilutoimittajain liitto valitsivat hänet vuoden jalkapalloilijaksi 1956. Lehtiselle myönnettiin SPL:n, HJK:n ja Helsingin Allianssin kultainen ansiomerkki. Lehtinen kuului HJK:n johtokuntaan vuosina 1950–1965, joista viisi viimeistä hän toimi puheenjohtajana.
Lehtinen oli yksi neljästä urheilijasta, jotka kuljettivat olympiatulen Helsingin olympiastadionin torniin vuoden 1952 kesäolympialaisten avajaisissa.
Raimo Lehtinen (hiihtäjä)

Raimo Kalevi Lehtinen (s. 27. helmikuuta 1946 Kauhava) on 1970-luvulla menestynyt suomalainen hiihtäjä.
Lehtinen edusti Suomea Sapporon 1972 talviolympialaisissa, joissa hän keskeytti 30 kilometrin hiihdossa. Ylä-Tatran MM-kilpailuissa 1970 hän sijoittui viestissä seitsemänneksi ja 30 kilometrillä sijalle 14. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän oli viestissä neljäs, 30 kilometrillä seitsemäs ja 50 kilometrillä 24:s.
"Rami" Lehtinen edusti seuratasolla Leppävirran Viriä, Pateniemen Urheilijoita ja Oulujoen Kiekkoa. Hän voitti Suomen-mestaruuden 30 kilometrillä vuonna 1969 sekä saavutti SM-hopeaa 30 kilometrillä vuonna 1972 ja 15 kilometrillä vuonna 1973 sekä SM-pronssia 30 kilometrillä vuonna 1973 ja 15 kilometrillä vuonna 1974. Hän voitti kansainvälisen sotilasurheiluliiton (CISM) mestaruuden partiohiihdossa vuosina 1970 ja 1971 sekä viestissä vuonna 1971.
Raimo Lehtisen puoliso Riitta Lehtinen (o.s. Nyyssönen) voitti viestihiihdossa kaksi Suomen-mestaruutta.
Eini Lehtinen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kiina 2008 | jääkiekko |  |
Eini Lehtinen (s. 14. maaliskuuta 1979 Kalajoki) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelannut hyökkääjänä Oulun Kärpissä ja Suomen naisten maajoukkueessa.  Lehtinen  on valittu useita kertoja SM-sarjan Kuukauden pelaajaksi. Perusteluissa on kehuttu hänen tasaisuuttaan ja taitojaan sekä hyökkäys- että puolustuspelaajana. Lehtinen on kunnostautunut maalintekijänä ja voittanut myös SM-runkosarjan pistepörssin.
Lehtinen on Pyhäjoen Joki-Kiekon kasvattilähde? ja pelasi ennen Oulun Kärppiä Raahen Teräs-Kiekossa. Hän pelasi SM-sarjaa Oulun Kärppien joukkueessa kaudesta 1996–1997 kevääseen 2008 saakka. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1998, 2000, 2001, 2003, 2006 ja 2007 sekä SM-pronssia vuosina 2002, 2004, 2005 ja 2008. Kaudella 2007–2008 hän voitti runkosarjan pistepörssin tehtyään 20 ottelussa 29 maalia ja annettuaan 50 maalisyöttöä. Kauden päätteeksi hänet valittiin SM-sarjan parhaaksi hyökkääjäksi ja tähdistöjoukkueen keskushyökkääjäksi. Viimeiset pelikautensa hän toimi Kärppien kapteenina.
Lehtinen pelasi urallaan 37 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin, antoi kolme maalisyöttöä ja istui jäähyllä 22 minuuttia. Ensimmäiset maaottelunsa hän pelasi kaudella 2004–2005. Hän saavutti MM-pronssia Kiinassa pelatuissa kisoissa vuonna 2008. Tuolloin Suomi voitti ensimmäisen kerran Yhdysvallat MM-kisojen historiassa mutta jäi kuitenkin pronssiotteluun Yhdysvaltain voitettua Kanadan. Lehtinen pelasi kisoissa viisi ottelua ilman tehopisteitä; jäähyllä hän istui neljä minuuttia, ja hänen lukemansa tehotilastossa oli –1.
Yrjö Lehtilä

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Oslo 1946 | kuulantyöntö |  |
Yrjö Ilmari Lehtilä (19. marraskuuta 1916 Turku – 27. maaliskuuta 2000) oli suomalainen kuulantyöntäjä. Lehtilä voitti kuulantyönnön EM-pronssia Oslossa 1946 tuloksella 15,23. Lontoon olympialaisissa 1948 hän oli kuudes (tulos 15,05).
Turkulainen Yrjö Lehtilä aloitti urheilu-uransa TUL:n Turun Tovereissa ja voitti vuonna 1940 TUL:n mestaruuden. Samana vuonna solmitun SVUL:n ja TUL:n yhteistyösopimuksen perusteella Lehtilä oli yksi viidestä TUL-urheilijasta, joka valittiin syyskuun 1940 Suomi–Ruotsi–Saksa-kolmimaaotteluun.
Yrjö Lehtilä siirtyi vuonna 1942 SUL:n puolelle turkulaiseen Turun Urheiluliittoon. Hän oli mukana Urho Kekkosen johtamassa yleisurheilijaryhmässä, joka osallistui elokuussa 1942 Berliinin olympiastadionilla järjestettyihin kansainvälisiin akselivaltojen edustajien yleisurheilukilpaluihin.
Ennätyksensä 15,85 Lehtilä työnsi Turussa 28. kesäkuuta 1944. Tällä tuloksellaan hän oli kauden maailmantilaston kakkonen. Lehtilä voitti urallaan Suomen mestaruuden neljä kertaa ja edusti Suomea 20 maaottelussa, joissa saavutti 6 maaotteluvoittoa.
Saavutukset

Olympiakisoissa 6. sija 1948
EM-pronssia 1946
SM-kultaa 1943, 1944, 1945, 1947
SM-hopeaa 1942, 1946
SM-pronssia 1949
Merivesi

Kuohuvaa merivettä
Merivesi on suolapitoista vettä valtamerissä ja reunamerissä. Maapallolla on merivettä noin 1 350 miljoonaa kuutiokilometriä, mikä on 96,8 prosenttia kaikesta maapallon vesivarastosta.
Meriveden suola on pääasiassa kallio- ja maaperästä siihen liuennutta natriumkloridia.
Fyysiset ominaisuudet > Lämpötilat

Valtamerten keskilämpötila on vain 3,9 °C. Vaikka merenpinnassa vesi voi olla lämmintä, syvällä on suuria kylmän veden kerroksia, jotka pitävät merten keskilämpötilat alhaisina. Pintavesien lämpötila on keskimäärin 17,4 °C; tropiikissa se on 27–28 °C ja napaseuduilla −1...−2 °C. Meriveden pohjaveden lämpötila on noin 0 °C.
Meriveden jäätymispiste on noin −1,9 °C. Se, että jäätymispiste on alle nollan asteen, johtuu merivedessä olevista suoloista ja mineraaleista.
Murtovedeksi kutsutaan sellaista merivettä, jonka tiheysmaksimin lämpötila on suurempi kuin jäätymispisteen lämpötila. Suurimpia murtovesialtaita ovat Itämeri ja Mustameri.
Fyysiset ominaisuudet > Tiheys

Meriveden tiheys kasvaa mikäli lämpötila laskee, suolaisuus kasvaa tai paine kasvaa. Pintakerroksessa meriveden tiheys on 1020–1030 kilogrammaa kuutiometriä kohti eli hiukan enemmän kuin puhtaan veden tiheys. Kymmenen kilometrin syvyydessä veden tiheys on viisi prosenttia suurempi.
Tiheyserot ovat merkittävä osatekijä merivirtojen synnylle: niiden ansiosta esimerkiksi Golfvirta pysyy liikkeessä.
Fyysiset ominaisuudet > Kerrostuneisuus

Valtamerien vesi on kerrostunutta. Pintavesi ulottuu meren pinnasta noin 200 metrin syvyyteen. Se on tropiikissa yli 25 asteen lämpöistä ja napaseuduilla nollan tuntumassa. Pysyvä termokliini ulottuu kilometrin syvyyteen asti, ja kylmä syvän veden kerros on sen alapuolella noin neljään kilometriin asti mutta ei meren pohjaan. Meren pohjan kanssa kontaktissa on pohjavesi, joka on kaikkein raskainta merivettä.