stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verdandin talo
Saneeraus- ja restaurointiprojekti 2017-2020

Kiinteistöosakeyhtiö Turun Aurakatu 1:n syntymisen myötä Verdandin talo kävi läpi mittavan saneeraus- ja restaurointiprojetkin vuosien 2017-2020 aikana. Kiinteistön muutosprojektin suunnittelu- ja arkkitehtityöstä vastasi yhteistyössä kaksi turkulaista arkkitehtitoimistoa: Reunanen-Ark Oy sekä Schauman Arkkitehdit Oy.
Muutosprojektin kokonaisbudjetti sekä sen kulttuurihistoriallinen merkitys olivat omaa luokkaansa. Punaisena lankana oli uuden ja vanhan yhteensovittaminen; julkisivu pyrittiin säilyttämään alkuperäisessä asussaan, mutta sisälle kätkettiin nykystandardit ja asuinvaatimukset täyttäviä arvoasuntoja. Kohteen saneerauksessa pyrittiin säästämään mahdollisimman paljon alkuperäisiä rakennusosia ja yksityiskohtia, kuten esimerkiksi kaakeliuuneja sekä korostettiin suojeltujen porrashuoneiden alkuperäisiä koristeita ja maalauksia konservaattorin ammattitaitoa hyödyntäen.
Porrashuoneiden koristemaalausten kunnostus toteutettiin huolellisesti mallikirjan ja alkuperäisen kuva-aiheen mukaisesti. B-portaan vestibyylissä osa esiin tuoduista lilja-aiheisista koristemaalauksista jätettiin tarkoituksella ennalleen, jotta alkuperäinen ja kulttuurihistoriallisesti arvokas maalaus jäi nähtäville.
Verdandin talon uudistustyössä oli mukana vuosien 2016 – 2021 aikana yli 50 yritystä suunnittelutyö mukaanlukien, ja parhaimmillaan kohteessa työskenteli samanaikaisesti yli 100 ihmistä. Remontin myötä Verdandin talo muuttui alkuperäisen 25 asunnon kokonaisuudesta 57 nykytason mukaisesti remontoidun arvokodin kokonaisuudeksi.
Ullakkokerros remontin aikana
A-porras remontin jälkeen
Remontoitu asunto
Asuntojen alkuperäiset kaakeliuunit restauroitiin koriste-elementeiksi
Verdandin talon katutason liikehuoneistoja 1900-luvun alussa
B-rapun restauroitu vestibyyli
Verdandin talon uniikkeja rakennusteknisiä ratkaisuja olivat mm. Suomen ensimmäiset piiloliukuovet
Viime vuonna Marienbadissa

| Viime vuonna Marienbadissa> L’année dernière à Marienbad |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alain Resnais
Käsikirjoittaja:   Alain Robbe-Grillet  Alain Resnais 
Perustuu:  Alain Robbe-Grillet’in romaniin Jalousie
Tuottaja:   Pierre Courau  Raymond Froment 
Säveltäjä:  Francis Seyrig
Kuvaaja:   Sacha Vierny  Philippe Brun 
Leikkaaja:   Henri Colpi  Jasmine Chasney 
Lavastaja:  Jacques Saulnier
Pääosat:   Delphine Seyrig  Giorgio Albertazzi  Sacha Pitoëff 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Italia Saksa
Tuotantoyhtiö:  Cineriz
Levittäjä:  Studio Canal Netflix
Ensi-ilta:  1961
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viime vuonna Marienbadissa (ransk. L’année dernière à Marienbad) on vuonna 1961 ensi-iltansa saanut ranskalainen elokuva. Sen on ohjannut Alain Resnais, ja se perustuu Alain Robbe-Grillet’n käsikirjoitukseen. Elokuvan pääosissa näyttelevät Delphine Seyrig, Giorgio Albertazzi ja Sacha Pitoëff.
Elokuva tunnetaan arvoituksellisesta kerronnallisesta rakenteestaan, jossa todellisuus ja kuvitelmat sekoittuvat. Myös kohtausten tapahtuma-ajan ja -paikan suhde toisiinsa jää osin avoimeksi. Unenomainen elokuva on jakanut yleisön mielipiteitä: jotkut pitävät sitä mestariteoksena, toiset käsittämättömänä.
Vuonna 1979 Viime vuonna Marienbadissa pääsi mukaan suomalaiskriitikoiden kokoamalle sadan tärkeimmän elokuvan listalle.
Juoni

Barokkityylisessä linnassa tai hotellissa pidettävissä juhlissa mies lähestyy naista väittäen, että he ovat tavanneet edellisenä vuonna Marienbadissa. Nainen kiistää. Toinen mies, ehkä naisen aviomies, osoittaa useaan kertaan ylemmyytensä ensimmäistä miestä kohtaan muun muassa käyttämällä väkivaltaa ja voittamalla hänet toistuvasti Nimin kaltaisessa matemaattisessa pelissä. Vaikeaselkoiset takaumat sekä ajan ja paikan siirtymät pyrkivät kuvaamaan päähenkilöiden keskinäisiä suhteita. Samat tapahtumat ja keskustelut toistuvat barokkilinnan eri paikoissa, ja elokuvassa on monia avoimeksi jäävällä monologilla varustettuja kamera-ajoja pitkin linnan käytäviä.
Päähenkilöiden nimiä ei mainita. Käsikirjoituksessa ensimmäinen mies on roolinimeltään X, nainen on A ja hänen mahdollinen aviomiehensä M.
Aiheesta muualla

Viime vuonna Marienbadissa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Viime vuonna Marienbadissa Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Last Year at Marienbad
Käännös suomeksi
Walt Faulkner

| Walt Faulkner |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950–1951, 1953-1955
Talli(t):  Kurtis Kraft, Kuzma
Kilpailuja:  5
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  1
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  1
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1950
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1955
Walter 'Walt' Faulkner (16. helmikuuta 1920 – 22. huhtikuuta 1956) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui viiteen Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1950–1951 ja 1953–1955. Hän oli ensimmäinen tulokas, joka ajoi debyyttikilpailussaan paalupaikalle. Itse kilpailussa hän putosi seitsemänneksi juuri pisteiden ulkopuolelle. Faulkner saavutti urallaan vain yhden MM-pisteen, joka tuli vuoden 1955 kilpailusta ja hän jakoi sijoituksensa yhdessä Bill Homeierin kanssa.
Faulkner kilpaili urallaan myös NASCAR, National Championship -sarjassa, midget cars ja Edelbrockin dirt track racing -sarjassa. Faulkner kuoli vuoden 1956 USAC Stock Car -tapahtumassa Kaliforniassa.
Hänet liitettiin kuolemansa jälkeen kunniakuljettajien joukkoon Yhdysvaltojen West Coast Stock Car Hall of Fameen vuonna 2006 ja National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 2007.
Vittuone

| Vittuone |
| --- | --- |

 vaakuna
 Vittuone
 Koordinaatit: 45°29′N, 8°57′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Lombardia
Metropolikaupunki:  Milano
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Fabrizio Bagini
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,97 km²
Väkiluku (2014):  9 038
 – Väestötiheys:  1 514 as./km²
 
 www.comune.vittuone.mi.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vittuone on kunta Lombardian alueella Milanon metropolikaupungissa Italiassa. Se sijaitsee noin 15 kilometriä länteen Milanon kaupungista. Vuonna 2014 kunnan väkiluku oli 9 038, ja sen pinta-ala oli 5,9 neliökilometriä. Vittuonen naapurinkuntia ovat Arluno, Sedriano, Corbetta ja Cisliano.
Aiheesta muualla

www.comune.vittuone.mi.it
Milanon metropolikaupunki
Abbiategrasso | Albairate | Arconate | Arese | Arluno | Assago | Baranzate | Bareggio | Basiano | Basiglio | Bellinzago Lombardo | Bernate Ticino | Besate | Binasco | Boffalora sopra Ticino | Bollate | Bresso | Bubbiano | Buccinasco | Buscate | Bussero | Busto Garolfo | Calvignasco | Cambiago | Canegrate | Carpiano | Carugate | Casarile | Casorezzo | Cassano d’Adda | Cassina de’ Pecchi | Cassinetta di Lugagnano | Castano Primo | Cernusco sul Naviglio | Cerro Maggiore | Cerro al Lambro | Cesano Boscone | Cesate | Cinisello Balsamo | Cisliano | Cologno Monzese | Colturano | Corbetta | Cormano | Cornaredo | Corsico | Cuggiono | Cusago | Cusano Milanino | Dairago | Dresano | Gaggiano | Garbagnate Milanese | Gessate | Gorgonzola | Grezzago | Gudo Visconti | Inveruno | Inzago | Lacchiarella | Lainate | Legnano | Liscate | Locate di Triulzi | Magenta | Magnago | Marcallo con Casone | Masate | Mediglia | Melegnano | Melzo | Mesero | Milano | Morimondo | Motta Visconti | Nerviano | Nosate | Novate Milanese | Noviglio | Opera | Ossona | Ozzero | Paderno Dugnano | Pantigliate | Parabiago | Paullo | Pero | Peschiera Borromeo | Pessano con Bornago | Pieve Emanuele | Pioltello | Pogliano Milanese | Pozzo d’Adda | Pozzuolo Martesana | Pregnana Milanese | Rescaldina | Rho | Robecchetto con Induno | Robecco sul Naviglio | Rodano | Rosate | Rozzano | San Colombano al Lambro | San Donato Milanese | San Giorgio su Legnano | San Giuliano Milanese | San Vittore Olona | San Zenone al Lambro | Santo Stefano Ticino | Sedriano | Segrate | Senago | Sesto San Giovanni | Settala | Settimo Milanese | Solaro | Trezzano Rosa | Trezzano sul Naviglio | Trezzo sull’Adda | Tribiano | Truccazzano | Turbigo | Vanzaghello | Vanzago | Vaprio d’Adda | Vermezzo | Vernate | Vignate | Villa Cortese | Vimodrone | Vittuone | Vizzolo Predabissi | Zelo Surrigone | Zibido San Giacomo
Valtter Luoto

| Valtter Luoto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Veikko Valtter Luoto
Syntynyt: 3. syyskuuta 1936 Valkeala
Kuollut: 12. marraskuuta 2021 (85 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Uskonnollinen kanta:  helluntaiherätys
Toimittaja
Maa:   Suomi
Media:  lehdistö
Lehti:   Ristin Voitto (1963–1993) 
Palkinnot
 Seurakuntaneuvos (2002) 
Veikko Valtter Luoto (3. syyskuuta 1936 Valkeala – 12. marraskuuta 2021 Helsinki) oli suomalaisen helluntailiikkeen vaikuttaja, kirjailija ja toimittaja. Luoto teki elämäntyönsä kustannusliike Ristin Voiton palveluksessa, Suomen vapaakristillisessä neuvostossa, raamatunkäännöskomiteassa, helluntailiikkeen raamattuopistossa, Helsingin Saalem-seurakunnassa, Suomen helluntaikirkossa sekä lukuisissa eri toimikunnissa ja komiteoissa. Luoto oli Ristin Voitto -lehden pitkäaikainen päätoimittaja. Luodolle myönnettiin seurakuntaneuvoksen arvonimi vuonna 2002.
Valtter Luotoa on pidetty yhtenä Suomen helluntaiherätyksen merkittävimmistä vaikuttajista. Luotoa on kuvattu merkittäväksi ekumeenisen yhteyden rakentajaksi. Luoto toimi Suomen Helluntaikirkon ensimmäisenä johtajana vuosina 2002–2005.
Varhainen elämä

Valtter Luoto syntyi helluntailaiseen perheeseen Valkealassa. Luoto kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan lukiossa vuonna 1956, ja jatkoi Helsingin yliopistoon lakiopintojen pariin. Vuonna 1959 Luoto valmistui Helsingin Opettajakorkeakoulusta kansakoulunopettajaksi ja työskenteli aluksi Kouvolassa opettajana. Opettajakorkeakoulun opintojen ohesssa Luoto toimi koulun oppilaskunnan puheenjohtajana. Luoto opiskeli 1960-luvulla myös teologiaa. Teologian kandidaatiksi Luoto valmistui vuonna 2012 Itä-Suomen yliopistosta.
Ura helluntailiikkeessä

Vuonna 1963 Valtter Luoto valittiin Ristin Voitto -lehden toimitussihteeriksi.  Hän kohosi merkittävään asemaan sekä kustannusyhtiö Ristin Voiton palveluksessa että Suomen Kristillisten Kustantajien luottamustehtävissä: hän oli Ristin Voitto -lehden päätoimittaja vuosina 1978–1993 ja kustannusyhtiön toimitusjohtaja vuosina 1983–1993, ja sen jälkeen hän ryhtyi toimittamaan yhtiön suurteoshankkeita.
Luodon päätoimittajakaudella lehdelle oli ominaista korkeatasoinen journalismi ja pyrkimys vuorovaikutukseen muiden kristillisten kirkkojen, kuten Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kanssa. Luoto toimi evankelis-luterilaisen kirkon ja helluntaiherätyksen välisen neuvottelukunnan puheenjohtajana vuodesta 1990 alkaen. Luoto edusti vapaita kristillisiä liikkeitä raamatunkäännöskomiteassa vuosina 1974–1991. Vuosina 1996–1998 hän johti Helsingin Saalem-seurakuntaa. Luoto jäi eläkkeelle vuonna 1999.
Vuodesta 1978 lähtien Luoto toimi Suomen Vapaan Kristillisyyden Neuvoston hallituksessa, ja toimi useita kertoja yhdistyksen puheenjohtajana. Luodon viimeisten vuosien tunnetuin hanke oli Suomen Helluntaikirkko. Luoto toimi vuosina 2002–2005 perustetun yhdyskunnan ensimmäisenä puheenjohtajana.
Luoto kuoli Malmin sairaalassa marraskuussa 2021.
Tunnustukset

Vuonna 2002 Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Valtter Luodolle seurakuntaneuvoksen arvonimen.
Teokset

Luodon kirjallinen tuotanto käsittää noin kolmekymmentä teosta, joissa hän toimi joko kirjailijana tai toimittajana. Viimeisinä vuosinaan Luoto keskittyi kirjoittamaan kommentaarisia teoksia Raamatun eri kirjoista.  Luodon suurin kirjallinen työ oli kymmenosaisen Ison Raamatun Tietosanakirjan toimittamisen johtaminen vuosina 1988-1991.
Teokset > Kirjat

Helluntaiherätys Suomessa.  Ristin voitto, 1976.
Elämän sana jokaiselle: Raamatun sanaa vuoden jokaiselle päivälle.  RV-kirjat, 1980.
Merta päin: Lähetysmatkoilla Toimi Yrjölän mukana.  RV-kirjat, 1980.
Sydänten aukaisija: kokoelma kristillisiä runoja.  RV-kirjat, 1981.
Luottamuksella.  RV-kirjat, 1994.
Pientä puhetta suuresta Jumalasta.  Aikamedia, 2004.
Pyhien yhteys.  Aikamedia, 2006.
Ruut Moabilainen.  Aikamedia, 2009.
Aamos: oikeudenmukaisuuden julistaja.  Aikamedia, 2010.
Joosua: luvatun maan valloittaja.  Aikamedia, 2011.
Hoosea: rakkauden profeetta.  Aikamedia, 2012.
Joel: lupaus Pyhästä Hengestä.  Aikamedia, 2012.
Job: kärsivä hurskas.  Aikamedia, 2015.
Yksin uskosta: Roomalaiskirjeen selitys.  Aikamedia, 2018.
Sen Jumala teki.  Aikamedia, 2020.
Teokset > Toimitteita

Novum 1–5
Iso Raamatun Tietosanakirja 1–10
Kirjallisuus

Leevi Launonen: KIrjoitettu on: seurakuntaneuvos Valtter Luodon elämä ja työ.  Aikamedia, 2012.
Aiheesta muualla

Valtter Luodon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kurjenkylä

Kurjenkylä -nimisiä paikkoja ovat:
Kurjenkylä, kylä Peräseinäjoella
Kurjenkylä eli Kurki, kylä Pudasjärvellä
Kurjenkylä, kylä Virroilla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kurjenkylä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kyynelkiuru

| Kyynelkiuru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Hietikkokiurut Spizocorys
Laji::  sclateri
Kaksiosainen nimi
 Spizocorys sclateri  (Shelley, 1902) 
Katso myös
   Kyynelkiuru Wikispeciesissä   Kyynelkiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kyynelkiuru (Spizocorys sclateri) on eteläafrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Namibian eteläosan ja Etelä-Afrikan länsiosan Nama Karoon alueen. George Ernest Shelley kuvaili lajin holotyypin Hauntopjoelta Namibian Maltahöheasta 1902.
Walt Hazzard

| Walt Hazzard |
| --- | --- |
 Hazzard UCLA:n pelaajana.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Walter Raphael Hazzard (Mahdi Abdul-Rahman)
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1942 Wilmington, Delaware, Yhdysvallat
Kuollut: 18. marraskuuta 2011 (69 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä / Heittävä takamies
Pituus:  188 cm
Paino:  84 kg
NBA-varaus:  territoriaalinen varaus 1964
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1961–1964:  UCLA
Seurajoukkueet
1964–1967 1967–1968 1968–1971 1971–1972 1972–1973 1973–1974:   Los Angeles Lakers  Seattle SuperSonics  Atlanta Hawks  Buffalo Braves  Golden State Warriors  Seattle SuperSonics
Maajoukkueet
1964:   Yhdysvallat
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hazzard yliopistokoripalloilijana 1960-luvulla. |  Hazzard yliopistokoripalloilijana 1960-luvulla. |  Hazzard yliopistokoripalloilijana 1960-luvulla. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten koripallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 |  |  |
Walter Raphael ”Walt” Hazzard (myöh. Mahdi Abdul-Rahman, 15. huhtikuuta 1942 Wilmington, Delaware – 18. marraskuuta 2011 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. NBA:ssa Hazzard pelasi kymmenen kautta vuosina 1964–1974.
Takamiehenä pelannut Hazzard oli varakapteenina mukana Yhdysvaltain olympiakultaa Tokion kesäolympialaisissa 1964 voittaneessa joukkueessa. Seuratasolla Hazzard pelasi NBA:ssa vuosina 1964–1974. Hänet valittiin NBA:n vuoden 1968 tähdistöotteluun. UCLA:n yliopistojoukkueessa Hazzard voitti NCAA:n I-divisioonan mestaruuden vuonna 1964.
Hazzard kääntyi muslimiksi vuonna 1971 ja vaihtoi nimensä Mahdi-Abdul Rahmaniksi. Myöhemmin hän koki nimenvaihdoksen haitanneen urheilu-uraansa ja alkoi käyttää jälleen syntymänimeään pysyen kuitenkin muslimina. Hänen perheeseensä kuului vaimo ja neljä poikaa. Hazzard kuoli 69-vuotiaana 18. marraskuuta 2011 Los Angelesissa, Kalifornian osavaltiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Walt Hazzard Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 1964
4 Barnes |
5 Bradley |
6 Brown |
7 Caldwell |
8 Counts |
9 Davies |
10 Hazzard |
11 Jackson |
12 McCaffrey |
13 Mullins |
14 Shipp |
15 Wilson |
Valmentaja Iba
Vinön

Vinön
| --- | --- |
Sijainti:  Örebron kunta Örebron lääni, Närke Ruotsi
Vesialue:  Hjälmaren: Södra Hjälmaren
Korkein kohta:  33 m mpy. 
Pinta-ala:  5,042 km²  
| --- | --- |
Asukasluku:  74
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vinön on Ruotsissa Örebron läänissä Örebron kunnassa sijaitseva Hjälmarenin suurin saari. Saari on asuttu ja viljelty ja sinne järven etelärannasta Hampetorpista viisikilometrinen lauttayhteys, jota kutsutaan nimellä Vinöleden. Se kuuluu Hjälmarenin eteläosassa itä-länsi- suuntaiseen saariryhmään, jonka keskeisempiin saariin se kuuluu.
Maantietoa

Saari 3,2 kilometriä pitkä, 3,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 5,04 neliökilometriä eli 504 hehtaaria . Saari sijaitsee Södra Hjälmarenin pohjoisosissa. Hjälmarenin vedenpinnan korkeus on 21,84 metriä mpy. . Saaren pinnanmuodot ovat melko tasaiset, sillä saaren 25 metrin korkeuskäyrä seuraa rantoja melko läheltä ja 30 metrin korkeuskäyrä ympäröi saaren keskellä sijaitsevaa pohjois-etelä- suuntaista harjannetta, joka kohoaa 33 metrin korkeuteen. Saaren eteläiset ja kaakkoiset rannat ovat alavaa maata, jossa on rannalla kosteikkoja ja vedessä kivikoita.
Saaren kiinteä asutus ja vapaa-ajan asutus sijaitsevat harjanteella, jossa kulkee myös lauttarannasta alkava tie. Tien pohjoispäässä Norra Vinönissä sijaitsee veneranta laitureineen. Södra Vinön sijaitsee tien eteläpäässä. Harjanteen molemmilla puolilla on viljelyssä peltomaata. Noin puolet saaresta on metsää.
Saaren elinkeinot ovat maatalous, matkailu ja ammattikalastus. Yhteys mantereelle on säännöllinen ja Trafikverketsin lauttayhteyden matka kestää 25 minuuttia.
Geologia

Hjälmarenin pohja muodostuu kallioperästä, jonka murrokset ovat itä-länsi- suuntaisia. Tunnettuja murroksia kulkee järven keskiosassa, saariryhmän kohdalla ja järven eteläisen osan Södra Hjälmarenin etelärannikolla. Murroksien väliset alueiden kalliolaatat ovat kallistuneet kohti etelää, jolloin niiden pohjoisreuna on kohonnut korkealle ja eteläosa syvemmälle. Kallistuneiden laattojen aiheuttamat maaston korkeuserot ovat 25–75 metriä. Vinön sijaitsee kalliolaatan pohjoisreunalla, joten järvenpohja on saaren eteläpuolella matalalla ja sen pohjoispuolella syväällä. Saaren pohjoisrannan edustalla sijaitsee äkkisyvä syvänne, joka yltää yli 18 metrin syvyyteen.
Toinen geologinen rakenne on syntynyt viime jääkauden loppuvaiheessa. Kun järvialla oli vielä mannerjäätikön peittämänä, virtasi jäätikön sulamisvedet jään alla jäätikköjokena pohjoisesta etelään. Jäätikköjokitunneliin syntyi harjujakso, joka näkyy pohjoisrannassa Lungers uddena, järvellä se näkyy saarina Gåvören, Lungersbådan ja Grundholmarna, Vinönillä saaren poikki kulkevana harjanteena, ja saaren eteläpuolella saarina Inre Fåran, Yttre Fåran ja Rönnberget. Järven pohjalla se näkyy vedenalaisena harjanteena, joka näkyy väillä vedenpinnalla pilkistävinä saarina.
Aiheesta muualla

Parbring, Lasse: Vinön (lautalla saareen ja autolla saaren pohjoisrantaan), YouTube, Viitattu 19.11.2021
Viimeinen boheemi

| Viimeinen boheemi Pekka Myllykoski ja Jytäjemmarit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 12. tammikuuta – elokuu 2009
 Julkaistu: 1. marraskuuta 2009
 Tuottaja(t): Antero Gustafsson
 Tyylilaji: underground country
 Kesto: 38.01
 Levy-yhtiö: Suomen Maaseutumusiikkiyhdistys
PM&JJ:n muut julkaisut
| Purkitettu kuumuus 2008 | Viimeinen boheemi 2009 | Onnenpekkoja ja laiskajaakkoja 2010 |
Viimeinen boheemi on Pekka Myllykoski ja Jytäjemmarit -yhtyeen neljäs albumi. Se julkaistiin marraskuussa 2009. Kyseessä on myös ensimmäinen Suomen Maaseutumusiikkiyhdistyksen julkaisu. Albumi on Pekka Myllykosken 50-vuotisjuhla-albumi.
Albumin laulut ovat yhtyeen omaa käsialaa, lukuun ottamatta kappaleita "Haaveile" (joka on käännös Kari Peitsamon "Dream On" -biisistä) sekä Juice Leskisen "Einarin polkupyörän" sävelellä tehty "Petterin mandoliini".
Kappaleet

Poikakuoro – 3.41
Navanalusjuttu – 2.12
Kaksi kalossia – 3.29
Jäärä – 3.56
Haaveile – 1.15  (- Dream On -) (Säv./sov. Kari Peitsamo, suom.san. A. Gustafsson)
Jos vain osaisin laulaa kantria (lailla Pekka Myllykosken) – 3.15
Ullakon tuuletus – 3.35
Oodi konjakille – 3.08
Jumala-blues – 3.22
Helposti särkyvää – 4.26
Paskahousu – 2.43
Petterin mandoliini – 2.52  (Säv. Juice Leskinen, san. PMJJ)
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Pekka Myllykoski – laulu  Marko Aho – kitara, laulu  Antero Gustafsson – basso, laulu :  Vierailevat muusikot Markus Raivio – rummut  Jukka Harju – kitara  Arto Pajukallio – laulu (3)
Aiheesta muualla

Albumi yhtyeen kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Viimeinen boheemi -maistiaisia
Viimeinen boheemi -haastattelu Strada-ohjelmassa (TV1, kevät 2009)
Vehkojan koulu

| Vehkojan koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Männikkötie 6, 05830 Hyvinkää
Tyyppi:  Peruskoulu
Perustettu:  1967
Rehtori:  Janne Peräsalmi
Luokat:  3-9
Oppilaita:  560
Verkkosivut
Vehkojan koulu on peruskoulu Hyvinkäällä. Koulu on perustettu vuonna 1967 ja sen yhteydessä on toiminut myös lukio. Nykyisellään koulussa on perusopetuksen vuosiluokat 3–9 ja kaksi ensimmäistä luokka-astetta suoritetaan Anttilan koulussa. Oppilaita on noin 560.
Historia

Vehkojan koulu aloitti toimintansa Puolimatkan yhteiskouluna lukuvuonna 1967–1968. Koulu toimi Hyvinkäänkylän vanhassa kansakoulussa.
Lukuvuonna 1972–1973 siirryttiin uusiin tiloihin. Pääsuunnittelijana oli kaupunginarkkitehti Eila Karaila. Nykyinen koulurakennus vihittiin käyttöön 12. joulukuuta 1972.
Lukuvuonna 1976–1977 koulu toimi ensimmäistä vuottaan Vehkojan yläasteena.
Vuonna 1996 Vehkojan lukio lakkautettiin ja toiminta sekä koulun opettajat siirtyivät Hyvinkään yhteiskouluun ja Hyvinkään Sveitsin lukioon.
Ystävyyskoulu

Vehkojan koulun ystävyyskoulu on Kaakkois-Kiinassa sijaitseva Yiwu primary school.
Rehtorit

Viljo Koho (1934–1985), Vehkojan koulun perustaja, johti koulua lähes kaksi vuosikymmentä.
Juhani Silván, joka oli Kohon läheinen työtoveri. Hänen aikanaan 1989 koulua laajennettiin.
Arto Nykänen, joka toimi rehtorina vuosina 1998–2001.
Antti Ahvenniemi, pitkäaikainen koulun opettaja, joka toimi rehtorina vuosina 2001–2013.
Janne Peräsalmi, joka on toiminut rehtorina vuodesta 2014.
Villandryn linna

Villandryn linna lännestä katsottuna. Keskellä vanhan linnan torni
Villandry on renessanssityyliä edustava linna Loirejoen laaksossa sijaitsevassa Villandryn kunnassa, noin 15 km länteen Tours'in kaupungista. Se on tunnettu kolmesta puutarhastaan, joita ovat linnantornin alapuolella oleva keittiöpuutarha, suuri ranskalaistyylinen koristepuutarha sekä vesipuutarha. Linnan sisustus on 1700-luvulta.
Villandry valmistui 1536 viimeisenä suurista Loiren rantaan rakennetuista suurista renessanssilinnoista. Sen rakennutti Frans I:n raha-asiainministeri Jean le Breton, joka oli johtanut ja valvonut kruunun lukuun Chambordin linnan töitä oltuaan aiemmin lähettiläänä Roomassa, jossa oli tutustunut puutarhataiteeseen.
Villandry kuuluu Sully-sur-Loiren ja Chalonnesen väliseen alueeseen Loire-joen laaksossa, joka on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2000.
Kuvia Villandryn linnasta ja sen puutarhoista

Villandryn koristepuutarha
Villandryn puutarhat, taaempana kuuluisa huoliteltu keittöpuutarha
Renessanssityylinen kattoikkuna Villandryn linnassa
Villandryn linnan vesipuutarha
Kaksi siipirakennusta Villandryn linnassa
Villandryn linnan keskiosa
Tulopiha sekä vallihautaa Villandryn linnassa
Ilmakuva vinosti länteen.