stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotamateriaalitilanteen kehitys Suomessa välirauhan aikana
Jalkaväen asetilanteen kehittyminen

Jalkaväen asetilanne kehittyi seuraavasti välirauhan aikana (lähteissä esiintyy ristiriitaisuuksia mm. laskenta-ajankohdista johtuen. Lisäksi mm. talvisodan lopun asetilanteessa on epävarmuutta johtuen siitä, miten sotasaaliiksi saatu materiaali on laskettu ja miten Suomeen ulkomailta vielä tulossa oleva sotamateriaali on otettu lähteissä huomioon. Myös käytöstä poistetun materiaalin määrät ovat osin epäselviä):
| Jalkaväen asetilanteen kehitys välirauhan aikana|> Asetyyppi | Jalkaväen asetilanteen kehitys välirauhan aikana|> Oli 13.3.1940 | Jalkaväen asetilanteen kehitys välirauhan aikana|> Oli 24.6.1941 | Jalkaväen asetilanteen kehitys välirauhan aikana|> Lisäys | Jalkaväen asetilanteen kehitys välirauhan aikana|> Sotasaalista | Jalkaväen asetilanteen kehitys välirauhan aikana|> Ulkomailta | Jalkaväen asetilanteen kehitys välirauhan aikana|> Kotimaasta | Jalkaväen asetilanteen kehitys välirauhan aikana|> Huom! |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kiväärit | 416 074 | 507 601 | 91 527 | n. 25 000 | ainakin 100 000 | n. 15 000 | mm. Italiasta n. 100 000 Terni-kivääriä. Poistettu suuri määrä kuluneita. |
| Pikakivääri | 11 647 | 14 493 | 2 846 | n. 1 500 | ? | ? | talvisodan aikana hankituista 5 800:sta pikakivääristä suuri osa poistettiin |
| Konekivääri | 3 475 | 5 435 | 1960 | n. 950 | ? | ? |  |
| Konepistooli | 4 704 | 13 711 | 9 007 | 178 | 774 | n. 9 000 | Vajaa tuhat poistettu käytöstä. |
| Pistoolit | 32 259 | 32 206 | 53 (-) | - | - | - |  |
| Krh 81–82 mm | 788 | 911 | 123 | 63 | - | - | Lisäyksestä loput pääosin kotimaasta. |
| Krh 120 mm | 1 | 162 | 161 | - | - | 161 |  |
| Pst-kivääri 8–14 mm | 130 | 410 | 280 | - | 300 | - | Englanti 100 kpl ja Saksa 200 kpl. |
| Pst-kivääri 20 mm | 1 | 487 | 486 | - | 27 | 456 | Sveitsiläisiä Solothurn-kiväärejä talvisodan jälkeen. |
| Pst-tykki 25 mm | 50 | 250 | 200 | - | 200 | - | Talvisodan tykit Ranskasta, lisäys Saksasta. |
| Pst-tykki 37 mm | 164 | 386 | 222 | 2 | 150 | 70 | luvut osin epävarmoja (Saksa 100 kpl ja Espanja 50 kpl) |
| Pst-tykki 45 mm | - | 135 | 135 | 125 | 10 | - |  |
Tykistön asetilanteen kehittyminen

Talvisodan päättyessä Suomen puolustusvoimien käytössä oli yhteensä:
1 030 erilaista kenttätykkiä, joista
723 kpl oli joustolavettista ja
307 kpl oli jäykkälavettista.
Kenttätykkien määrä Suomessa lisääntyi välirauhan aikana 797 kappaleella ja saavutti kokonaismääräkseen:
1 827 kpl, joista
1 349 kpl oli joustolavettisia,
470 kpl oli jäykkälavettisia ja
8 kpl rannikkotykkejä.
Jatkosodan alkaessa kenttätykkien kokonaismäärästä oli varattu:
904 kpl kenttätykistölle,
353 kpl linnoitustykistölle,
169 kpl rannikkotykistölle ja
46 kpl kotijoukoille. Lisäksi
355 kenttätykkiä oli päämajan taisteluvälineosaston alaisissa varikoissa.
Kaikkiaan erilaisia tykkimalleja oli yhteensä 67 kpl, joten ampumatarvikehuollolla riitti haasteita (varsinkin kun jokaiselle tykkimallille oli olemassa useita erilaisia ampumatarvikelajeja). Tykkikalusto oli peräisin suurimmalta osaltaan ensimmäisen maailmansodan ajoilta ja täysin moderneina voitiin pitää vain 59:ää tykkiä. Lisäksi lähes 500 tykin mallivuosi sijoittui 1800-luvulle.
Pioneerialan materiaalitilanne jatkosodan syttyessä

Talvisodan aikana pioneeriaselajin materiaalin todettiin olevan pahasti puutteellista, jota ongelmaa saatiin osin ratkaistua jo talvisodan aikana. Välirauhan aikana laaditusta perushankintaohjelmasta ehdittiin ennen jatkosotaa toteuttaa noin puolet, jolla paikattiin suurimmat puutteet pioneerimateriaalin suhteen. Materiaalitilanne oli eräiden välineiden osalta jatkosodan syttyessä seuraava:
Panssarimiinoja lähes määrävahvuuksien edellyttämä määrä (mm. hankittu Saksasta 150 000 kpl)
Sytytysvälineitä samoin lähes riittävästi
Räjähdysaineita noin 60 % arvioidusta tarpeesta
Työkoneita noin 50 %
Ponttonikalustoa lähes riittävästi (varusteista puuttui noin puolet)
Kenttäkirveitä noin 65 % arvioidusta tarpeesta
Hakkuja noin 90 %
Piikkilankaa 100 %
Pioneerimateriaalin osalta kalusto siis lisääntyi, mutta myös monipuolistui välirauhan aikana käsittäen jatkosodan syttyessä noin 500 eri nimikettä. Pioneeriaselajin toimintaa jatkosodan alusta lähtien haittasi kuljetuskaluston (lähinnä kuorma-autojen) vähäisyys.
Viestialan materiaalitilanne jatkosodan syttyessä

Samoin kuin pioneerialalla oli myös viestialalla todettu talvisodan aikana merkittäviä puutteita, joita pyrittiin korjaamaan jo talvisodan aikana. Välirauhan aikaisen perushankintaohjelman mukaisista hankinnoista ehdittiin ennen jatkosodan syttymistä toteuttamaan vain puolet. Viestimateriaalin osalta tilanne jatkosodan syttyessä oli seuraava (suluissa puute - / ylitys + määrävahvuuksista):
Kenttäpuhelimia 16 721 kpl (-24%)
10-johdon kenttäkeskuksia 2 087 kpl (+7%)
30-johdon kenttäkeskuksia 212 kpl (-50%)
Keskusosia 4 060 kpl (-54%)
Kenttäkaapelia 36 559 km (-22%)
Lennätinlaitteita 115 kpl (+17%)
Kaukokirjoittimia 36 kpl (-14%)
Kenttäkaukokirjoittimia 10 kpl (-81%)
Ylijohdon (AB-)kenttäradioita 47 kpl (-27%)
Keskijohdon (B-)kenttäradioita 325 kpl (-56%)
Jalkaväen (C-)kenttäradioita 526 kpl (-4%)
Tykistön (D-)tulenjohtoradioita 100 kpl (-87%)
F-lähiradioita 196 kpl (-95%)
Ilmasuojeluradioita 0 kpl (-100%)
Radiokaluston käyttöä ja huoltoa vaikeutti merkittävästi radioiden suuri mallikirjavuus. Radiokaluston kenttäkelpoisuus oli lisäksi sangen vaihtelevaa mm. teknisten ominaisuuksiensa tai käytettävyytensä suhteen. Lisäksi kiinteiden puhelinyhteyksien rakentamiseen tarvittavia materiaaleja ei ollut hyökkäyssodan edellyttämiä määriä, vaikka puolustuksessa ne riittivätkin. Hyökkäyssodassa tarvittavia, liikkuvia radioasemia tai puhelinkeskuksia, ei oltu saatu hankittua lainkaan. Tykistön tulenjohtoradioiden puutetta jouduttiin korvaamaan jalkaväen radioilla, josta syystä jalkaväelle voitiin jakaa vain noin puolet määrävahvuuksien edellyttämästä määrästä radiokalustoa.
Huoltoalan materiaalitilanne jatkosodan syttyessä

Välirauhan aikana puolustusvoimien materiaalitilanteen positiivinen kehitys jatkui myös huoltoalaan kuuluvien materiaalierien osalta vaikka puutteita esiintyikin lähes kaikkien nimikkeiden osalta jatkosodan syttyessä. Intendentuuri-materiaalin osalta päästiin siihen, että perustettaville joukoille voitiin jakaa lähes määrävahvuuksien mukainen varustus, vaikka mm. kypäristä ja kenttäpulloista puuttui noin 20 %. Lääkintämateriaalista puuttui 20-50 %, josta huolimatta kenttäarmeija voitiin varustaa lähes määrävahvuuksien mukaan. Eläinlääkintämateriaalin osalta tilanne oli hieman parempi. Kuljetusvälinemateriaalissa tilanne oli hyvin vaihteleva ja puutteita suunniteltiin paikattavaksi siviilielämältä tehtävin pakko-otoin. Esimerkkeinä mainittakoon vaikka, että polkupyöriä oli puolustusvoimien varastoissa n. 85 % lasketusta tarpeesta, kun taas kuormauspeitteitä oli vain puolet lasketusta tarpeesta. Joitakin materiaalilajikkeita oli saatu hankittua jopa yli ns. varausnormien siten, että oli pystytty varautumaan mahdollisesti alkavan sodan alkukuukausien kulutukseen (mm. ruoan kuljetus- ja säilytyskalustoa, satuloita, tykkivaljaita jne.).
Ilmapuolustuksen kalustohankinnat välirauhan aikana

Ilmapuolustuksen, joka jakaantui kolmeen eri osa-alueeseen (lentojoukkoihin, ilmatorjuntajoukkoihin ja ilmavalvontajoukkoihin), materiaalinen tilanne kehittyi alempana kerrotun mukaisesti (pl. ilmavalvontajoukot).
Ilmapuolustuksen kalustohankinnat välirauhan aikana > Ilmatorjuntajoukkojen kaluston kehitys

Ilmatorjuntajoukkojen kalusto lisääntyi välirauhan aikana myös merkittävästi. Tavoitteena olleista kalustovahvuuksista jäätiin kuitenkin edelleen merkittävästi. Ilmatorjuntajoukoilla oli jatkosodan syttessä käytettävissään:
180 kpl ilmatorjuntakonekivääriä, jossa lisäystä
59 kpl ja jossa oli
573:n aseen vajaus määrävahvuuksista.
33 kpl oli merivoimien käytössä.
382 kpl 20 mm:n ilmatorjuntakanuunaa, jossa lisäystä
300 kpl ja jossa oli
140:n aseen vajaus määrävahvuuksista.
135 kpl oli merivoimien käytössä
267 kpl 40 mm:n ilmatorjuntakanuunaa, jossa lisäystä
167 kpl ja jossa oli
96:n aseen vajaus määrävahvuuksista.
60 kpl oli merivoimien käytössä.
92 kpl ostettu Saksan sotasaaliiksi saamasta materiaalista.
96 kpl 75–76 mm:n ilmatorjuntakanuunaa, jossa lisäystä
17 kpl ja jossa oli
79:n aseen vajaus määrävahvuuksista.
3 kpl merivoimien käytössä.
20 kpl ostettu Saksasta, joten vanhimpia tykkimalleja myös poistettu välirauhan aikana.
Ampumatarviketilanteen kehitys

Välirauhan aikana puolustusvoimien ampumatarviketilanne koheni huomattavasti mm. kotimaisen tuotannon ja Saksasta hankittujen ampumatarvikkeiden saavuttua maahan. Puolustusvoimien tavoitteena oli varata kaikille asetyypeille noin 100 päivän arvioitua kulutusta vastaava määrä ampumatarvikkeita, mutta mm. aseiden määrävahvuuksien kasvaessa organisaatiomuutosten myötä ei 100 päivän varausnormeja pystytty täyttämään kuin harvoissa tapauksissa. Puolustusvoimien varikoissa oli jatkosodan syttyessä mm. seuraavia määriä ampumatarvikkeita (suluissa puute – tai ylitys + mainitusta varausnormista):
7,62:mm:n kiväärin patruunoita 217 miljoonaa kappaletta (-25%)
9 mm:n pistoolin patruunoita 35 miljoonaa kpl (-65%)
20 mm:n panssarintorjuntakiväärin patruunoita 396 000 kpl (-73%)
25–45 mm:n pst-tykin laukauksia 802 000 kpl (-50%)
81–82 mm:n kranaatinheittimen laukauksia 901 000 kpl (-50%)
120 mm:n krh:n laukauksia 13 700 kpl (-95%)
Käsikranaatteja 814 000 kpl (-45%)
75–76 mm:n kanuunan laukauksia 897 000 kpl (-25%)
80–90 mm:n kanuunan laukauksia 245 000 kpl (+65%), joiden lisäksi 892 000 vajaata laukaussarjaa
105–122 mm:n haupitsin laukauksia 137 500 kpl (-50%), 123 000 vajaata laukaussarjaa
105–122 mm:n kanuunan laukauksia 211 500 kpl (-50%), 6 000 vajaata laukaussarjaa
150–155 mm:n haupitsin laukauksia 164 000 kpl (-20%), 15 400 vajaata laukaussarjaa
150–155 mm:n kanuunan laukauksia 57 000 kpl (+10%)
203 mm:n kanuunan laukauksia 12 000 kpl (-50%).
Tykistön ampumatarviketilanteen kannalta oleellista oli se, että suomalainen teollisuus kykeni välirauhan aikana kasvattamaan kapasiteettiaan nimenomaan kranaatinheittimistön ja tykistön tarvitsemien sytyttimien tuotannossa. Sytyttimiä pystyttiin tuottamaan tykistön osalta jopa 1,5 miljoonaa kappaletta ja kranaatinheittimistöllekin noin 700 tuhatta kappaletta välirauhan aikana. Tärkeimpien tykkimallien ampumatarviketilanne oli osin jopa tyydyttävä varattujen laukausten määrän ollessa noin 1 500 kpl tykkiä kohden (talvisodan alkaessa vain 675 kpl). Osalla tykkimalleista ei sen sijaan ollut läheskään tarvittavia määriä ampumatarvikkeita ja lisäksi erikoisammusten puuttuminen heikensi uuden sodan alettua tykistön käyttöarvoa.
Suomen ilmavoimille talvisodan aikana ostettu Fiat G.50 jatkosodan aikana.
Saksan saamasta sotasaaliista Suomeen ostettiin välirauhan aikana 92 kpl Bofosin 40 mm:n ilmatorjuntakanuunaa.
Brit Pettersen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Brit Pettersen vuonna 1980. |  Brit Pettersen vuonna 1980. |  Brit Pettersen vuonna 1980. |  |
Maa:   Norja
Naisten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sarajevo 1984 |  viesti |  |
|  Pronssia | Lake Placid 1980 |  viesti |  |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 |  10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1982 | viesti |  |
|  Hopeaa | Seefeld 1985 | 20 km |  |
|  Pronssia | Oslo 1982 | 5 km |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 1987 | 10 km |  |
Brit Pettersen Tofte (s. 29. marraskuuta 1961 Lillehammer) on norjalainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.
Pettersen nousi kansainvälisesti tunnetuksi vuonna 1980, jolloin hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 5 kilometrillä ja viestissä sekä saavutti olympiapronssia Lake Placidin kisojen viestissä. Viestihiihdon maailmanmestaruuden hän saavutti kaksi vuotta myöhemmin Oslon MM-kilpailuissa ja olympiakultaa Sarajevossa 1984. Henkilökohtaisilla matkoilla hän saavutti MM-hopeaa 20 kilometrillä Seefeldissä 1985 hävittyään Norjan neloisvoittoon päättyneessä kisassa 18,4 sekuntia vasta viime hetkellä kilpailuun valitulle ikätoverilleen Grete Ingeborg Nykkelmolle sekä yhden olympiapronssin ja kaksi MM-pronssia.
Vuonna 1986 hänelle myönnettiin Holmenkollen-mitali.
Petollinen viettely

Petollinen viettely on Suomessa yksi oikeustoimilain mukaisista pätemättömyysperusteista, jotka aiheuttavat oikeustoimen pätemättömyyden. Oikeustoimilaki sääntelee erityisesti sopimusoikeutta. Pätemättömyysperuste on voimassa oikeustoimen tekemisestä lähtien, joten sillä on taannehtiva vaikutus. Oikeustoimi ei sido lain 30 §:n mukaan siihen vieteltyä, jos se, johon oikeustoimi on kohdistettu, on saanut sen aikaan petollisella viettelyllä. Oikeustoimi on pätemätön silloinkin, kun vastapuoli on tiennyt tai hänen olisi pitänyt tietää, että toinen on petollisesti vietellyt oikeustoimen tekijän sen tekemiseen.
Tunnusmerkistö

Petollisen viettelyn tunnusmerkistö täyttyy, kun henkilölle esitetään seikka, joka ei pidä paikkaansa, tai todellista asiaa vääristellään. Myös oikeustoimen kannalta merkityksellisen seikan salaaminen saattaa olla petollista viettelyä. Salaaminen on petollista viettelyä erityisesti silloin, kun sopijapuolella on ollut velvollisuus tehdä asia vastapuolelle selväksi. Pätemättömyyden syy on sopijapuolle aiheutettu vääristynyt kuva sopimuksen oikeusvaikutuksista.
Petollinen viettely muistuttaa petosta. Petoksen tunnusmerkistö täyttyy kuitenkin vain, jos siihen syyllistynyt on ryhtynyt toimintaan hankkiakseen itselleen tai toiselle oikeudetonta taloudellista hyötyä ja aiheuttanut toiselle vahinkoa. Petollinen viettely ei edellytä edun hankkimista tai vahingon aiheuttamista. Toisen sopijapuolen taivuttaminen oikeustoimen tekemiseen riittää. Petolliseen viettelyyn voi syyllistä jompikumpi sopimuksen osapuolista tai ulkopuolinen henkilö. Jos erehdyttävät tiedot on antanut ulkopuolinen henkilö, pätemättömyyden edellytyksenä on, että vastapuoli on tiennyt tai hänen olisi pitänyt tietää erehdyttämisestä. Vääristellyllä asianhaaralla tulee olla myös merkitystä sopimuksen kannalta, jotta petollinen viettely tulisi kysymykseen.
Petollisesta viettelystä on erotettava tuotteiden mainostus ja kehuminen. Vaikkei kodinkone myyjän kehuma "maailman paras pesukone" olisikaan maailman paras, ei myyjän toiminta täytä petollisen viettelyn tunnusmerkistöä.
Babett Peter

Babett Peter
Babett Peter (s. 12. toukokuuta 1988) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa 117 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia.
Peter esiintyi ensimmäisen kerran Saksan maajoukkueessa 17-vuotiaana maaliskuussa 2006. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2007 ja Euroopan-mestaruuden vuonna 2009 sekä saavuttanut olympiapronssia vuonna 2008 ja voittanut olympiakultaa vuonna 2016. Vuonna 2006 hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta.
Seuratasolla Peter edustaa VfL Wolfsburgia. Hänen aiempia seurojaan ovat 1. FC Lokomotive Leipzig, 1. FFC Turbine Potsdam, jonka riveissä hän voitti Saksan mestaruuden vuosina 2006, 2009, 2010, 2011 ja 2012, sekä 1. FFC Frankfurt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Babett Peter Wikimedia Commonsissa
Saksan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2009
1 Angerer |
2 Stegemann |
3 Bartusiak |
4 Peter |
5 Krahn |
6 Laudehr |
7 Behringer |
8 Grings |
9 Prinz |
10 Bresonik |
11 Mittag |
12 Holl |
13 Okoyino |
14 Kulig |
15 Fuss |
16 Müller |
17 Hingst |
18 Garefrekes |
19 Bajramaj |
20 Zietz |
21 Weiß |
22 Schmidt |
Valmentaja Neid
Saksan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Angerer |
2 Schmidt |
3 Bartusiak |
4 Peter |
5 Krahn |
6 Laudehr |
7 Behringer |
8 Grings |
9 Prinz |
10 Bresonik |
11 Popp |
12 Holl |
13 Šašić |
14 Kulig |
15 Faißt |
16 Müller |
17 Hingst |
18 Garefrekes |
19 Bajramaj |
20 Goeßling |
21 Schult |
Valmentaja Neid
Saksan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Angerer |
2 Schmidt |
3 Bartusiak |
4 Maier |
5 Krahn |
6 Laudehr |
7 Behringer |
8 Bremer |
9 Lotzen |
10 Marozsán |
11 Mittag |
12 Schult |
13 Šašić |
14 Peter |
15 Cramer |
16 Leupolz |
17 Henning |
18 Popp |
19 Petermann |
20 Goeßling |
21 Benkarth |
22 Kemme |
23 Däbritz |
Valmentaja Neid
Saksan joukkue – Kesäolympialaiset 2016
1 Schult |
2 Henning |
3  Bartusiak |
4 Maier |
5 Krahn |
6 Laudehr |
7 Behringer |
8 Goeßling |
9 Popp |
10 Marozsán |
11 Mittag |
12 Kemme |
13 Däbritz |
14 Peter |
15 Islacker |
16 Leupolz |
17 Kerschowski |
18 Benkarth |
19 Huth |
Valmentaja Neid
Saksan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Schult |
2 Henning |
3 Hendrich |
4 Maier |
5 Peter |
6 Demann |
7 Simon |
8 Goeßling |
9 Islacker |
10 Marozsán |
11 Mittag |
12 Benkarth |
13 Däbritz |
14 Blässe |
15 Doorsoun |
16 Dallmann |
17 Kerschowski |
18 Petermann |
19 Huth |
20 Magull |
21 Weiß |
22 Kemme |
23 Kayikci |
Valmentaja Jones
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Yrjö Pessi

Yrjö Pessi vuonna 1981.
Yrjö Pessi (30. elokuuta 1926 Kaukola – 2. joulukuuta 2021 Espoo) oli suomalainen professori, vuorineuvos ja Kemiran pääjohtaja (1975–1990).
Pessi oli Leteensuon koeaseman johtaja 1957–1964. Pessi toimi myös lyhyen ajan Maatalouden tutkimuskeskuksen maanviljelyskemian ja -fysiikan professorina 1973–1974, ja Professoriliitto valitsi Pessin vuonna 1985 vuoden professoriksi. Hänet vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi vuonna 1988.
Eläkkeelle jäätyään Pessi laati laskelman Karjalan palautuksen taloudellisesta kannattavuudesta. Hän päätyi tulokseen, ettei siitä olisi nettomenoja Suomen valtiontaloudelle. Hän oli myös mukana Pro Karelian työryhmässä, joka valmisti ”Karjalan reformin”, selvityksen palautuksen vaikutuksista.
Kirjallinen tuotanto

Ilmasto ja kasvinviljely.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1960.
Suon viljely.  Porvoo, Helsinki:  WSOY, 1966.
Luonto – lannoitus – kasvinsuojelu.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1972.  ISBN 951-26-0050-1
Puheen vuoro: Puheita ja kirjoituksia vuosilta 1980–84.  Espoo:  Tapiolan viestintäsuunnittelu, 1984.  ISBN 978-951-9-95924-5
Ajatuksia: Puheita ja kirjoituksia vuosilta 1985–87.  Tapiolan viestintäsuunnittelu, 1987.  ISBN 978-951-9-99077-4
Karjalamme rajan takana.  Helsinki:  Scritti, 1998.  ISBN 978-952-5-29800-0
Työilmapiiri.  Espoo:  Scritti, 1999.  ISBN 978-952-5-29803-1
Käsityksiä ja kokemuksia johtamisesta.  Espoo:  Scritti, 2000.  ISBN 978-952-5-29806-2
Lapsuuteni Karjalassa.  Espoo:  Scritti, 2001.  ISBN 978-952-5-29808-6
Kiertolaisena.  Espoo:  Scritti, 2006.  ISBN 978-952-5-29812-3
Suurissa saappaissa: Tapahtumia ja tuntemuksia.  Espoo:  Scritti, 2008.  ISBN 978-952-5-29813-0
Aiheesta muualla

Vesikansa, Jyrki: Vuorineuvos Yrjö Pessi (1926–). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Yrjö Pessin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Talousvaikuttajat  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Srivijaya

| Srivijaya > 600-luku–1300-luku |
| --- | --- |
   Kaakkois-Aasian kauppareitit 1100- ja 1200-lukujen vaihteen aikoihin. Oranssi: Srivijaya; punainen: Kediri; vaaleanpunainen: Khmerien valtakunta; keltainen: Champa; vaaleankeltainen: Đại Việt 
Valtiomuoto:  kuningaskunta
Hallitsija:  Sailendra (suom. ”vuoren herra”)
Pääkaupunki:  Palembang  muita mahdollisia pääkaupunkeja: Jambi, Chaiya
Uskonnot:  hindulaisuus buddhalaisuus islam 1200-luvulta alkaen
Kielet:  klassinen malesia, sanskriitti
Srivijaya tai Shrivijaya (sanskritiksi श्रीविजय, Śrīvijaya, kiin.: 三佛齊; pinyin: Sānfúqí) oli malaijien hindulais-buddhalainen kuningaskunta Kaakkois-Aasiassa noin 600-luvulta 1300-luvulle asti. Laajimmillaan se käsitti nykyisestä Indonesiasta Sumatran ja osia Jaavasta ja Borneosta sekä lisäksi nykyiset Malesian, Singaporen ja Brunein sekä nykyisen Thaimaan eteläisimmät alueet Malakan niemimaalla.
Srivijaya oli tuntematon kuningaskunta aina vuoteen 1918 asti, jolloin ranskalainen George Cœdès esitti ensimmäiset teoriat Srivijayan olemassaolosta. Vaikutusvallastaan ja alueellisesta laajuudestaan huolimatta Srivijaya unohtui hyvin pian valtakunnan romahdettua. Srivijayasta on jäänyt jäljelle vain kourallinen mainintoja kronikoissa ja muutamia arkeologisia löytöjä, mikä on vaikeuttanut tietojen saantia etenkin kuningaskunnan varhaisista vaiheista. Pääasiallisia lähteitä ovat kiinalaiset ja intialaiset aikakirjat, joiden kuva Srivijayasta on epätäydellinen ja suppea.
Srivijaya oli thalassokratia eli merivalta. Sen hallussa olivat Malakansalmi ja Sundansalmi, jotka olivat alueen tärkeimmät merireitit. Niiden kautta kulkivat Kiinan ja Intian väliset kauppareitit sekä Malaijien saariston koko kaupankäynti.
Synty ja valtiollinen rakenne

Srivijayan katsotaan syntyneen 600-luvulla, koska ensimmäiset laajemmat maininnat Srivijayasta löytyvät kiinalaisten kronikoista vuodelta 670.  Srivijaya lienee todennäköisesti perustettu joskus 500-luvulla. Tätä tukee se, että kiinalaisen I-Tsingin vieraillessa Srivijayassa 600-luvun lopulla kuningaskunnan kulttuuri oli jo kehittynyt pitkälle. Lisäksi Srivijayaa oli edeltänyt Kantolin kuningaskunta. Kiinalaiset Ming-dynastian (1368-1644) aikaiset kronikat kertovat, että San-fo-t'si, jonka entinen nimi oli Kantoli, lähetti 454-464  ensimmäiset lähettiläänsä Kiinaan. 502-549 lähettiläitä epäsäännöllisesti ja 960-1279 säännöllisesti ja keskeytyksettä. Kronikat eivät kuitenkaan kerro, missä vaiheessa Kantolista on tullut Srivijaya.
Srivijayan pääkaupunki oli Palembangin satamakaupunki Etelä-Sumatralla. Luonteeltaan Srivijayan kuningaskunta oli ennemminkin satamakaupunkien liitto, jota Palembang hallitsi, eikä niinkään yksi yhtenäinen valtakunta. Srivijaya käytti sekä diplomatiaa että valloituksia vaikutusvaltansa kasvattamiseen mutta ei kuitenkaan hävittänyt valloittamiaan kuningaskuntia vaan käytti niitä hyödynsi niitä kaupankäynnissä.
Palembang oli kuningaskunnan pääkaupunki, mutta ilmeisesti valtakeskuksena tai pääkaupunkina on aina välillä ollut myös Jambi Palembangista pohjoiseen. Arabialaisten, intialaisten ja kiinalaisten lähteiden mukaan Srivijayalla olisi ollut myös pääkaupunki tai jonkinlainen valtakeskus pohjoisessa Malakan niemimaalla. Joidenkin mielestä se olisi ollut Kedah (tai Kataha) nykyisen Malesian Kedah-provinssissa ja toisten mielestä taas Chaiya nykyisessä Surat Thanin provinssissa Thaimaan eteläosassa.
Uskonto

Srivijaya oli alun perin hindulainen. Buddhalaisuus saapui Srivijayaan 420-luvulla ja mahajana-buddhalaisuus 600-luvulla. Srivijayanasta tuli pian mahajanalaisuuden merkittävimpiä keskuksia, joka houkutteli pyhiinvaeltajia ja oppineita Aasian muista osista. Merkittävimpiä heistä olivat kiinalainen munkki I-Tsing 670-luvulla ja tiibetiläinen buddhalainen oppinut Atisha noin 1011-1033.  Srivijayasta mahajana-buddhalaisuus alkoi levitä 750-luvulle Jaavalle.
I-Tsing vietti useita vuosia Palembangissa 670-luvulla ja mainitsee kirjoituksissaan Palembangin erittäin korkealaatuisen sanskritin opetuksen. Hän myös suositteli vuoden tai parin oleskelua siellä kaikille, jotka halusivat mennä Nalandan yliopistoon Pohjois-Intiassa. I-Tsingin mukaan he oppisivat ”käyttäytymään kunnollisesti” siellä.
Srivijayaan liittyviä buddhalaisia piirtokirjoituksia on löytynyt muualta Aasiasta ainakin Pohjois-Intian Nalandasta (n. 850-860), Kiinan Kantonista (1000-luku) ja Thaimaan Wiang Sasta (Surat Thanin provinssissa).
1200-luvun loppuun mennessä islamista oli tullut vallitseva uskonto Srivijayassa.
Seuraajavaltiot

Srivijayan katoaminen merkitsi myös hindulais-buddhalaisten kuningaskuntien loppua alueella. Uudet valtiot alueella olivat islamilaisia sulttaanikuntia. Srivijayan seuraajina voidaan pitää seuraavia sulttaanikuntia:
Jambin sulttaanikunta
Palembangin sulttaanikunta
Pajajaran sulttaanikunta
Malakan sulttaanikunta
Seuraajiksi luetaan joskus myös Pohjois-Sumatran sulttaanikunnat (esimerkiksi Acehin sulttaanikunta) ja Brunei.