Aleksandr Mihailovitš Romanov
Laivasto-ura

Aleksandr valmistui Nikolajevskin laivasto-akatemiasta (ven. Nikolajevskaja Morskaja Akademija) merikadetiksi vuonna 1885. Hän palveli Keisarillisessa laivastossa ja osallistui merimatkoille. Vuonna 1886 hän kiersi maapallon korvetti Ryndalla. Vuosina 1890-1891 hän teki matkan Intiaan nuorimman veljensä Sergein kanssa suvun omalla Tamara-jahdilla, joka on kuvattu Gustav Radden kirjassa 23 000 Miles on the Yacht Tamara (1892-1893). Vuonna 1892 hänestä tuli hävittäjä Revalin komentaja. Vuonna 1893 hän purjehti yliluutnantiksi ylennettynä Pohjois-Amerikkaan fregatti Dmitri Donskoilla osana laivuetta, joka lähetettiin Amerikkaan juhlimaan uuden maailman löytämisen 400-vuotispäivää.
Vuonna 1891 hän perusti vuosittain ilmestyneen Sotalaivasto hakemiston (ven. Военные флоты), jota hän toimitti vuoteen 1906 asti. Vuonna 1895 hän teki suunnitelman Venäjän laivaston vahvistamiseksi Tyynellämerellä, jossa hän ennusti, että vuosina 1903-1904 Japanin laivanrakennusohjelma "Six-Six" päätyttyä alkaisi sota Japanin kanssa. Ohjelmasta ja siihen liittyvistä asioista keskusteltiin, mutta niitä ei hyväksytty, mikä johti hänen eroamiseensa. Hänen ehdotuksensa pysyvän Venäjän laivaston perustamisesta Vienanmerelle ja Barentsinmerelle sai saman päätöksen. Myös hänen aloitteestaan ​​vuosina 1895-1903 pidettiin Venäjän ja Japanin välisen merisodan teemalla kolme merivoimien strategista peliä Nikolajevskin laivasto-akatemian yleisesikunnassa, jotka osoittivat erittäin surullisia tuloksia Venäjälle, mutta niiden perusteella ylin valtiojohto ei ryhtynyt käytännön toimiin.
Vuonna 1898 hän palasi aktiivipalvelukseen laivastossa. Tammikuun 31. päivästä 1899 lähtien hän oli rannikkopuolustuksen taistelulaiva Kenraali-amiraali Apraksinin vanhempi upseeri. Käyttäen aluksella saamaan kokemusta hän kehitti vuosina 1899-1900 luonnoksen suunnitelmasta paljon merikelpoisemmalle 5 985 tonnin rannikkopuolustus taistelulaivalle, jossa oli kuusi nopeasti tulittavaa 203 mm:n tykkiä, jotka sijaitsevat neljässä tornissa, 75 mm:n miinantorjunta-aseet ja täysin panssaroitu vyö [tämä ilmaus on tarkistetava jonkun, joka osaa terminologian], joiden tekninen toteutus oli Dmitri Skvortsovin. Hän osallistui 14 000 tonnin laivuetaistelulaivan projektien kehittämiskilpailuihin. Aleksandr Mihailovitš kehitti alustavia suunnitelmia vuonna 1899 ja insinööri Skvortsov vuosina 1899-1900 hänen ohjeidensa mukaan loi tekniset suunnitelmat panssaroidulle risteilijälle. Laivuetaistelulaivan ja panssaroidun risteilijän hankkeet kuitenkin hylättiin ja rannikkopuolustuksen taistelulaivan rakentaminen, jonka piti saada nimi "Amiraali Butakov" keskeytettiin alkuvaiheessa rahoituksen puuttuessa.
Hänet ylennettiin joulukuussa 1900 1. luokan kapteeniksi, mutta hän säilytti adjutantin arvon. Vuosina 1901-1902 hän toimi Mustanmeren laivaston taistelulaiva Rostislavin komentajana ja vuonna 1903 hänet ylennettiin Mustanmeren laivaston nuoremmaksi lippue-amiraaliksi. Samanaikaisesti hän toimi vuosina 1901-1905 ylipäällikkönä ja useiden kauppamerenkulkuun ja satamiin liittyvien neuvostojen puheenjohtajana. Näissä tehtävissä hän osallistui kaupallisen merenkulun kehittämiseen, uusien satamien rakentamiseen ja varustukseen, kauppamerenkulkijoiden koulutukseen, kaukoliikennelinjojen perustamiseen ja merenkulkualan lainsäädännön parantamiseen.
Suuriruhtinas Aleksandr Mihailovitšista tuli Venäjän valtakunnanneuvoston jäsen. Ministerinä suuriruhtinas kohtasi salattua, mutta voimakasta vastustusta kaikilta muilta ministereiltä, ​​jotka eivät halunneet protokollan mukaisesti epätasa-arvoisen ja juridisesti vastuuttoman keisarisuvun jäsenen ilmaantuvan joukkoonsa. Lisäksi ministerit pelkäsivät erityisesti suuriruhtinasta varten luotujen uusien osastojen yhä lisääntyvän. Taktisten järjestelyjen seurauksena pääosasto muutettiin vasta perustetun kauppa- ja teollisuusministeriön osastoksi, minkä jälkeen suuriruhtinas kieltäytyi johtamasta osastoa, joka ei enää vastannut hänen korkeaa arvoaan.
Venäjän ja Japanin sodan aikana vuosina 1904–1905 hän valvoi Vapaaehtoislaivasto höyrylaivayhtiön apuristeilijöitä. Suuriruhtinas Aleksandr osallistui laivaston jälleenrakentamiseen tähtäävien ohjelmien kehittämiseen, toi ne hallitusten ja yleisön tietoon ja tuki innokkaasti uusien taistelulaivojen rakentamista. Vuonna 1909 hänet ylennettiin vara-amiraaliksi, hän toimi kenraaliadjutanttina vuosina 1909–1917 ja ylennettiin vuonna 1915 amiraaliksi.