stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Natsi-Saksa
Rotuhygienia ja kansanmurhat > Rotuhygieniaohjelma

Kansallissosialistisen rotuhygieniaohjelman tehtävänä oli puhdistaa ”arjalainen” rotu haitallisista yksilöistä ja pitää se elinvoimaisena ja puhtaana. Sen pohja on eugenistisessa ajattelussa, joka oli tuolloin varteenotettava lääketieteen ala koko länsimaisen kulttuuripiirin alueella. Aluksi ohjelma käsitti lähinnä mielisairaiden ja kehitysvammaisten pakkosterilointia, jota harjoitettiin samaan aikaan myös muissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa (katso eugeniikka).
Jo ennen toista maailmansotaa natsit eliminoivat suuren osan Saksassa asuvista vammaisista ja mielisairaista. Saksalaiset suvut saattoivat ulkoistaa omat vammaisensa ja mielisairaansa hoitoon ”hoitokoteihin”. Tämän jälkeen hoitoon lähetetyistä ei enää kuultu mitään. Heidät eliminoitiin tuhoamalla. Näin tehtiin rakennemuutosta vielä suuremmalle tuhoamisoperaatiolle, juutalaisten suunnitelmalliselle tuhoamiselle.
Sodan alettua rotuhygieniaohjelmassa siirryttiin syksyllä 1939 laajaan mielisairaalapotilaiden surmaamiseen nimellä ”Operaatio T4”. Tämän niin kutsutun ”eutanasiaohjelman” tavoitteena oli paitsi päästä eroon ”epäkelvoista yksilöistä”, myös vähentää ruokintakustannuksia ja vapauttaa sairaalan resursseja sodassa haavoittuneille sotilaille. Eutanasiaohjelmaa jatkettiin salassa aina sodan loppuun asti. Ohjelman uhreiksi joutui arviolta miljoona ihmistä.
Rotuhygienia ja kansanmurhat > Rotulait

Rotuhygienian lisäksi Saksassa säädettiin 1935 erilliset rotulait, joiden tarkoitus oli edistää arjalaisen rodun puhtautta ja panna omaksutut rotuopit käytäntöön. Tämä tarkoitti muun muassa kansalaisoikeuksien riistämistä useilta sellaisilta etnisiltä ryhmiltä, jotka olivat natsien asteikossa vähempiarvoisia (ennen kaikkea juutalaiset, romanit, mustat, erityisesti afro-saksalaiset ja slaavit). Myös rotujen väliset avioliitot kiellettiin. Myöhemmin erirotuisia alettiin järjestelmällisesti siirtää pois arjalaisasutuksen lähettyviltä.
Rotuhygienia ja kansanmurhat > Juutalaisvainot

Juutalaiset olivat natsien rotuajattelussa kaikkein alimmassa asemassa, ja puolueen asialistalla oli aina Hitlerin puheenjohtajuudesta lähtien juutalaiskysymyksen ratkaisu. Yleisesti juutalaiset herättivät saksalaisissa kateutta ja katkeruutta, koska nämä olivat keskimäärin varakkaampia ja toimivat usein ammateissa, kuten pankkiireina ja kauppiaina, ja talouden heiketessä heihin kohdistui voimakasta vihamielisyyttä. Lisäksi selkäänpuukotusteoria oli yleinen uskomus kansanmielisten sotilaiden sekä oikeistolaisten keskuudessa. Lisäksi juutalaisten epäiltiin olleen osallisina Venäjän vallankumoukseen, sillä useat vallankumouksen johtohenkilöistä olivat juutalaistaustaisia. Myöhemmin Hitlerin pääagendana olikin juutalaisten sekä kommunismin, lähinnä bolševistien hävitys koko maailmasta.
Kansallissosialistisen hallinnon laatimilla rotulaeilla Saksan juutalaisilta poistettiin vuonna 1935 kansalaisoikeudet, ja niillä kiellettiin seka-avioliitot. Vähitellen lainsäädäntöä kiristettiin yhä enemmän, ja natsit pyrkivät tuhoamaan juutalaiset kokonaan, aluksi Saksasta ja lopulta kaikilta valtaamiltaan alueilta sekä liittolaismaista. Ensimmäiset suuret juutalaisvankien keskitysleirit syntyivät natsien karkottaessa juutalaiset Saksaan liitetyiltä Puolan alueilta. Kaupunkien juutalaisväestö eristettiin nälän ja tautien vaivaamiin ahtaisiin ghettoihin, joissa asukkailla ei ollut mahdollisuuksia hankkia elantoa.
Puolan, Ranskan, Britannian ja Saksan kesken selvitettiin 1930-luvun lopulla mahdollisuutta siirtää Euroopan juutalaisia Ranskan, Italian tai Britannian siirtomaihin. Keskustelujen sävy oli niin vakava, että Saksa piti sitä merkkinä antisemitistisestä konsensuksesta. Eri piireissä oli jo pitkään esitetty muun muassa Ranskan Madagaskaria ja brittien Palestiinaa juutalaisten karkotuspaikaksi. Kun Saksa valloitti 1940 Ranskan, Madagaskar-suunnitelman toteuttaminen näytti vähän aikaa mahdolliselta ja sen toteutusta alettiin valmistella. Asiasta kuitenkin luovuttiin jo samana vuonna, kun hyökkäystä Neuvostoliittoon alettiin suunnitella ja sota Britanniaa vastaan pitkittyi. Tämän jälkeen kansallissosialistinen hallinto alkoi pohtia juutalaiskysymyksen ”lopullista ratkaisua”.
Rotuhygienia ja kansanmurhat > Lopullinen ratkaisu

Kun organisoitua joukkomurhaa oli kokeiltu ”Operaatio T4”:n puitteissa, päätti hallinto tammikuussa 1942 pidetyssä Wannseen konferenssissa ”juutalaiskysymyksen lopullisesta ratkaisusta”, joka tarkoitti järjestelmällistä juutalaisten kansanmurhaa. Saksaan ja sen valtaamille alueille perustettiin useita tuhoamisleirejä, joissa oli tarkoitus tappaa sinne suljetut juutalaiset. Tuhoamisen ensimmäisiksi uhreiksi joutuivat työkyvyttömät. Työkykyiset juutalaiset määrättiin ankaraan pakkotyöhön, jossa monet kuolivat tauteihin ja aliravitsemukseen. Erilaisten kokeilujen jälkeen päädyttiin tehokkaimpana tappamisen muotona kaasukammioihin, joissa surmattaviksi määrätyt kaasutettiin kuoliaiksi. Juutalaisten lisäksi järjestelmällisen tuhoamisen uhreiksi joutuivat myös muun muassa romanit, homoseksuaalit ja Jehovan todistajat.
Rotuhygienia ja kansanmurhat > Sotilasbordellit

Saksan armeijaa varten perustettiin valloitetuilla alueilla ainakin 500 sotilasbordellin verkosto. Bordelleissa joutui valtaosin pakkoseksityöhön ainakin 50 000 eurooppalaista tyttöä ja nuorta naista, iältään 15–25/30-vuotiaita. Heiksi valittiin erityisesti kauniita tyttöjä ja naisia, joita kidnapattiin tai pakotettiin muuten bordelleihin seksityöhön. Heidän oli palveltava päivittäin jopa 30 saksalaissotilasta vain 15 minuutin sessioissa.
Natsi-Saksan lakkaaminen

Natsi-Saksan lakkaaminen oli seuraus sen tappiosta toisessa maailmansodassa. Yhdysvallat oli liittynyt liittoutuneiden puolelle Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen, ja liittoutuneiden aseellinen voima kasvoi. Suurhyökkäys Neuvostoliittoon, jossa Saksa pyrki valloittamaan Moskovan, kääntyi menestyksestä tappiolliseksi, ja Neuvostoliitto ryhtyi vastahyökkäykseen. Normandian maihinnousun jälkeen natsi-Saksa ajautui kahden rintaman sotaan, jossa sekä itärintamalla että länsirintamalla sodittiin samaan aikaan.
Samalla puolella taistelleiden Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton joukot lähestyivät eri suunnista Berliiniä niin kutsutussa kilpajuoksussa Berliiniin. Saksa menetti jatkuvasti alueita ja tehtaita liittoutuneiden vallatessa alueita. Natsi-Saksa lakkasi olemasta antautuessaan Berliinin taistelun jälkeen. Vuonna 1944 oli tapahtunut Hitlerin salamurhayritys, joka johti useiden osaavien puolustusvoimien johtajien teloittamiseen, mikä osaltaan oli heikentänyt Saksan asevoimia. Natsi-Saksa menetti johtajansa, kun Hitler teki itsemurhan sodan viime hetkillä.
Sodan päättymisen jälkeen voittaneet järjestivät Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnit, joissa syytettiin ja tuomittiin kansallissosialisteja. Osa tuomituista teloitettiin.
Sodan viime päivinä ja sen loputtua liittoutuneet, enimmäkseen neuvostojoukot, raiskasivat jopa kaksi miljoonaa saksalaisnaista. Asiasta vaiettiin aina 2000-luvun alkuun saakka, sillä saksalaisia ei oltu totuttu näkemään sodan jälkeen uhreina. Ensimmäinen tieteellinen tutkimus aiheesta valmistui vasta vuonna 2009.
Saksan valtakunnan organisaatioita kansallissosialistisella kaudella

Wehrmacht (suom. puolustusvoimat)
Heer (armeija): maavoimat
Kriegsmarine (sotalaivasto): merivoimat
Luftwaffe (ilma-ase): ilmavoimat
Abwehr (puolustus): Wehrmachtin tiedustelupalvelu
Puolisotilaalliset
Sturmabteilung lyh. SA (rynnäkköosasto):
Schutzstaffel lyh. SS (suojajoukot ):
Waffen-SS (ase-SS): SS-joukkojen aseellinen siipi
Volkssturm (kansanrynnäkkö): nuorten ja yli-ikäisten organisaatio
Poliisi
RSHA Reichssicherheitshauptamt (valtakunnan pääturvallisuusvirasto): turvallisuusorganisaatioiden keskusvirasto
Ordnungspolizei (järjestyspoliisi ):
Schutzpolizei (suojelupoliisi):
Gendarmerie (santarmit):
Gemeindepolizei (kunnallinen poliisi): valvoi pienempien paikkakuntien järjestystä
Sicherheitspolizei (turvallisuuspoliisi ):
Geheime Staatspolizei lyh. Gestapo (salainen valtionpoliisi):
Reich Kriminalpolizei, Kripo (valtakunnan rikospoliisi):
Sicherheitdienst, SD (turvallisuuspalvelu):
Poliittiset järjestöt
Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue lyh. NSDAP (Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei)
Nuorisojärjestöt
Hitler-Jugend lyh. HJ (Hitler-nuoriso): poikien nuorisojärjestö
Bund Deutscher Mädel lyh. BDM (saksalaisten tyttöjen liitto): tyttöjen nuorisojärjestö
Työorganisaatiot
Deutsche Arbeitsfront (saksalainen työrintama ):
Kraft durch Freude (voimaa ilosta): lomajärjestö
Organisation Todt lyh. OT (Todt-organisaatio): rakennustoimintajärjestö
Kirjallisuutta

Ailsby, Christopher: Kolmas valtakunta: Hitlerin Saksan tärkeimmät tapahtumat päivä päivältä.  (The Third Reich, Day by Day, 2001)  Suomentanut Ahola, Veikko & Kuhlman, Irmeli & Luotio, Jorma. Helsinki:  Gummerus, 2005.  ISBN 951-20-6815-X
Benz, Wolfgang: Holokausti.  (Der Holocaust, 1995)  Suomentanut Hietaniemi, Tapani. Tampere:  Vastapaino, 2000.  ISBN 951-768-075-9
Burleigh, Michael: Kolmas valtakunta: Uusi historia.  (The Third Reich: A New History, 2000)  Suomentanut Hyrkäs, Seppo. Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28721-0
Friedrich, Jörg: Suuri palo: Liittoutuneiden pommitukset Saksassa 1940–1945.  (Der Brand: Deutschland im Bombenkrieg 1940–1945, 2002)  Suomentanut Lång, Markus. Helsinki:  Ajatus, 2005.  ISBN 951-20-6799-4
Goldensohn, Leon: Nürnbergin haastattelut.  ((The Nuremberg Interviews: Conversations with the Defendants and Witnesse, 2004) Toimittanut ja johdannon kirjoittanut Gellately, Robert)  Suomentanut Tiilikainen, Heikki. Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3042-8
Jokisalo, Jouko: Kansallissosialismin ideologia.  Kuopio:  Snellman-instituutti, 1995.  ISBN 951-842-165-X
Knopp, Guido: Hitlerin lapset.  (Hitlers Kinder, 2000)  Suomentanut Nykyri, Ilona. Helsinki:  Gummerus: Ajatus, 2006.  ISBN 951-20-7013-8
Lower, Wendy: Hitlerin raivottaret: Saksalaisnaisia natsien kuoleman kentillä.  (Hitler’s Furies: German Women in the Nazi Killing Fields, 2013)  Suomentanut Sainio, Jukka. Jyväskylä:  Atena, 2014.  ISBN 978-952-300-065-0
Overy, Richard: The Dictators: Hitler’s Germany and Stalin’s Russia.  Penguin Books, 2005.  ISBN 978-0-14-028149-1  (englanniksi)
Burleigh, Michael: Kolmas valtakunta: Uusi historia, s. 484, 601–605.  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28721-0
Snyder, Louis L.: Encyclopedia of the Third Reich, s. 219.  Wordsworth, 1998.  ISBN 1-85326-684-1  (englanniksi)
Shirer, William L.: Kolmannen valtakunnan nousu ja tuho: Kansallissosialistisen Saksan historia 1.  (The Rise and Fall of the Third Reich: A History of Nazi Germany, 1960)  Suomentanut Hiisivaara, Tapio. 4. painos (1. painos 1962–1963). Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6633-5
Shirer, William L.: Kolmannen valtakunnan nousu ja tuho: Kansallissosialistisen Saksan historia 2.  (The Rise and Fall of the Third Reich: A History of Nazi Germany, 1960)  Suomentanut Hiisivaara, Tapio. 4. painos (1. painos 1962–1963). Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6634-3
Granaattiomena

| Granaattiomena |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Rantakukkakasvit Lythraceae (Punicaceae)
Suku::  Granaattiomenat Punica
Laji::  granatum
Kaksiosainen nimi
 Punica granatum  L. 
Katso myös
   Granaattiomena Wikispeciesissä   Granaattiomena Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Granaattiomena (Punica granatum) on rantakukkakasvien heimoon kuuluva lehtipuu, jonka hedelmät ovat syötäviä. Se on kotoisin Keski-Aasiasta ja sitä on viljelty Kaukasuksen ja Välimeren seuduilla tuhansien vuosien ajan. Kasvista käytetään myös nimeä karthagonomena. Sen hedelmä on useissa kulttuureissa ollut hedelmällisyyden symboli runsaan siemenmääränsä vuoksi.
Granaattiomena ei nimestään huolimatta ole kovin läheistä sukua omenoille, sillä ne kuuluvat eri heimoihin ja lahkoihinkin.
Ulkonäkö ja koko

Granaattiomena on pensas tai pieni puu, joka kasvaa 2–3 metriä korkeaksi. Sen oksat ovat poikkileikkaukseltaan nelikulmaisia. Lehdet ovat kiiltäviä ja soikeita, 2–9 cm pitkiä ja 1–2 cm leveitä. Lehtiruoti on 2–10 mm pitkä.
Granaattiomenan hedelmä on suunnilleen omenan kokoinen. Sen kuori on punertava, kova ja hieman nahkamainen.
Levinneisyys

Granaattiomenan tärkeimmät viljelyalueet ovat Egypti, Israel, Saudi-Arabia, Irak, Iran, Afganistan, Pakistan, Intia, Bangladesh, Myanmar ja eteläinen Kiina. Euroopassa viljelyä on ainakin Ranskassa, Espanjassa ja Kreikassa. Yhdysvalloissa sitä viljellään Kaliforniassa ja Arizonassa.
Ravintoarvot

|   | Granaattiomena |
| --- | --- |
Proteiineja: 1,7 g
Rasvaa: 1,2 g
Hiilihydraatteja: 14,7 g
C-vitamiinia: 10,2 mg
Kalsiumia: 10,0 mg
Rautaa: 0,3 mg
Kaliumia: 264 mg
Magnesiumia: 12,0 mg
Natriumia: 3,0 mg
Fosforia: 36,0 mg
Sinkkiä: 0,3 mg
Granaattiomena sisältää myös vitamiineja B9, B5 ja K.
Käyttö

Punaisena elintarvikeväriaineena käytettävä grenadiini tehdään granaattiomenasta. Granaattihedelmän puun lehdistä ja kaikista kuoriosista saadaan myös runsaasti tanniineja, joita on käytetty nahan parkitsemisessa. Granaattiomenapuun kukista ja hedelmän kuoresta valmistetaan väriaineita ja kaarnasta hyönteismyrkkyjä.
Granaattiomenaa ei voi syödä sellaisenaan, koska hedelmälihan väliseinät sisältävät pahanmakuista happoa. Hedelmän voi kuitenkin esimerkiksi puristaa mehuksi. Punaiset siemenet puolestaan sopivat hyvin salaatteihin, rahkoihin ja koristeeksi esimerkiksi leivonnaisiin. Kuivatuilla ja murskatuilla granaattiomenan siemenillä voidaan myös maustaa puuroja.
Granaattiomenen siemenet on murskattava huhmareessa, sillä ne ovat niin tahmeita, että jäävät kiinni tehosekoittimen terään.
Terveysvaikutukset ja käyttörajoitukset

Teollisesti valmistettua granaattiomena­mehua ei pitäisi juoda päivittäin. Tämä johtuu siitä, että siinä on mukana myös hedelmän kuorta, mikä voi aiheuttaa kuoren sisältämän haitallisen aineen liikasaantia.
Granaattiomenan mehun on havaittu hidastavan eturauhassyövän kasvua MnSOD AA -genotyypin potilasryhmällä. Granaattiomenan siemeniä käytettiin antiikin Kreikassa myös naisten ehkäisyvalmisteena ja sikiöiden abortointiin.
Granaattiomenamehun antioksidanttinen kapasiteetti on 2 860 yksikköä/100 grammaa, eli se asettuu samaan kategoriaan luumu- ja melonimehun sekä goji-marjojen kanssa. Antioksidanttien positiivisille terveysvaikutuksille ei ole kuitenkaan olemassa tieteellistä pohjaa.
Mytologia

Kreikkalaisessa mytologiassa granaattiomena oli pyhitetty Afroditelle, joka istutti sen ensimmäisenä Kyproksen saarelle. Se symboloi naisen hedelmällisyyttä.
Demeterille kirjoitetussa Homeerisessa hymnissä kerrotaan, miten Haades, Manalan hallitsija, olisi huijannut Persefonea ja saanut tämän syömään granaattiomenan siemeniä. Tämän johdosta Persefone oli pakotettu viettämään aina osan vuodesta Haadeksen kanssa Manalassa. Tämä oli myös saanut aikaan Persefonen steriiliyden.
Galleria

Puu
Oksa
Kukka
Hedelmä
Kuorittu granaattiomena.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Granaattiomena (Punica granatum)
Kasvikset.fi: Granaattiomena eli karthagonomena (Punica granatum)
United States Department of Agriculture (USDA): Punica granatum (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Punica granatum (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Punica granatum (pomegranate) (englanniksi)
Gernot Katzer's spice pages: Pomegranate (Punica granatum) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q13188  Wikispecies: Punica granatum  APA: 3011  APDB: 148716  APNI: 59069  BOLD: 254182  Calflora: 6949  CoL: 4QHX8  Ecocrop: 1829  EoL: 582971  EPPO: PUNGR  EUNIS: 178168  FloraBase: 44712  FNA: 200014674  FoAO2: Punica granatum  FoC: 200014674  GBIF: 5420901  GRIN: 30372  IFPNI: F9CBD3BC-CD66-878B-070D-B4B5946B25E9  iNaturalist: 58300  IPA: 14119  IPNI: 554129-1  IRMNG: 10857323  ITIS: 27278  IUCN: 63531  MoBotPF: 286059  NatureServe: 2.142106  NBN: NBNSYS0200002990  NCBI: 22663  NZOR: 07cb6c20-09d8-4638-bf51-bb10c226fda5  NZPCN: 4799  Observation.org: 80306  Open Tree of Life: 646814  PalDat: Punica_granatum  PFI: 3345  Plant List: kew-2536844  PLANTS: PUGR2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:554129-1  RHS: 14189  SANBI: 1790-1  Tropicos: 26700001  WoI: 434  WFO: wfo-0000468843 
Halkaistu ja kokonainen granaattiomena
Muumimuki

Muki sininen (1990–1996) tunnetaan myös nimellä  Maalaavat muumit.
Muumimukit ovat Arabian valmistamia keramiikkamukeja, joissa on muumi-tarinoissa esiintyvien satuhahmojen kuvia. Mukit ovat pääasiassa kuvittaja Tove Slotten suunnittelemia, mutta itse muumihahmojen kuvat ovat pääosin Tove ja Lars Janssonin alkuperäisiä piirroksia, joita on tarvittaessa täydennetty. Muumimukeista on tullut suosittu keräilykohde.
Ensimmäiset Arabian Muumi-astiat valmistettiin jo 1950-luvulla. Nykyisten Teema-mallisten muumimukien tuotanto aloitettiin vuonna 1990.
1950-luvun muumimukit

Ensimmäiset muumimukit ovat osa 1950-luvun loppupuolella valmistettua lastenastiastoa, ja ne ovat Tove Janssonin kuvioimia ja muotoilija Kaj Franckin muotoilemia. Samaan astiastoon kuuluu myös muumilautasia. Mukien hahmoina esiintyvät Niiskuneiti ja Muumipeikko, ja kummastakin on kolme hieman erilaista mukia. Etupuolen kuva on mukeissa aina samanlainen, mutta mukin toisella puolella toistuvat setin lautasen reunoilla olevat kuvat.lähde?
1950-luvun muumimukit ovat harvinaisia keräilykohteita, joita on kaupan vain harvakseltaan. Mukien hintataso vaihtelee niiden kunnosta riippuen. Esimerkiksi vuonna 2020 ehjästä Muumipeikko-mukista maksettiin hieman yli 2 300 euroa kuluineen.
Teema-sarjan muumimukit > Suunnittelu ja tuotanto

Muumimukien perusmukina on Kaj Franckin suunnitteleman Teema-sarjan muki, jonka vetoisuus on noin 2,6 desilitraa (ilmoitettu mitta on pyöristetty 0,3 litraan). Muumimuki kuuluu Arabian Muumit-astiastoon.
Suurimman osan mukien kuvituksista on suunnitellut Tove Slotte, joka on usein täydentänyt Tove ja Lars Janssonin piirtämiä kuvia ja sovittanut ne mukeihin sopiviksi. Lisäksi Slotte on tarvittaessa piirtänyt kuviin lisää hahmoja. Muutamien 1990-luvulla valmistettujen mukien kuvitukset on suunnitellut muotoilija Camilla Moberg. Ennen nykyisten muumiastioiden tuotannon alkamista Arabia sopi Tove Janssonin kanssa, että niihin tulevien kuvien malleina käytetään vain alkuperäisiä muumikuvituksia. Sopimuksesta huolimatta Arabia julkaisi kuitenkin vuonna 2019 ensimmäiset muumimukit, joiden kuvien mallina eivät ole olleet alkuperäiset muumipiirrokset vaan uuden Muumilaakso-animaatiosarjan konseptikuvat.
Slotten jäätyä eläkkeelle vuonna 2022 mukien kuvittajaksi ryhtyi Parvati Pillai.
Muumimukit valmistetaan Thaimaassa. Vielä 2010-vuosikymmenellä osa muumimukeista koristeltiin Arabian tehtaalla Helsingissä, kunnes tehdas lopetettiin vuonna 2016 ja kaikki valmistus siirrettiin ulkomaille. Uusia muumimukeja tulee vuosittain muutama kappale: jokavuotiset kesä- ja talvisesonkimukit, erikoismukit ja lisäksi edellä mainittujen välillä kahdesta neljään muuta mukia.
Muut muumiastiat

Muumi-lastenastiasarjoja, joihin sisältyy muki, lautanen ja aikaisemmin myös lusikka, Arabia on valmistanut 1990-luvulta lähtien yhteensä yhdeksän. Näihin kuuluvia mukeja keräilijät eivät yleisesti laske varsinaiseen muumimuki-sarjaan, vaikkakin myös lastenmukeilla yksittäin on keräilyarvoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muumimuki Wikimedia Commonsissa
Keräilijän luettelo Arabian Muumi-esineistä 1950-2009
Muumit
| --- | --- |
Hahmot:  Muumipeikko  Muumimamma  Muumipappa  Nuuskamuikkunen  Pikku Myy  Nipsu  Niiskuneiti  Niisku  Haisuli  Hattivatit  Mörkö  Hemuli  Vilijonkka  Mymmeli  Noita  Aliisa  Tuu-tikki  Surku  Poliisimestari  Tiuhti ja Viuhti  Piisamirotta  Hosuli  Juksu  Fredrikson 
Paikat:  Muumilaakso  Muumitalo 
Kirjat:  Muumit ja suuri tuhotulva  Muumipeikko ja pyrstötähti  Taikurin hattu  Muumipapan urotyöt  Vaarallinen juhannus  Taikatalvi  Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia  Muumipappa ja meri  Muumilaakson marraskuu 
Kuvakirjat:  Kuinkas sitten kävikään?  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Vaarallinen matka  Outo vieras Muumitalossa 
Televisiosarjat:  Die Muminfamilie (1959) jaksot  Muumipeikko (1969) jaksot  Mūmin (1969) jaksot  Shin Mūmin (1972) jaksot  Mumindalen (1973) jaksot  Muumien maailma (1978) jaksot  Muumilaakson tarinoita (1990) hahmot  jaksot  Muumilaakso (2019) hahmot  jaksot 
Elokuvat:  Muumipeikko ja pyrstötähti (1992)  Muumi ja vaarallinen juhannus (2008)  Muumi ja punainen pyrstötähti (2010)  Muumit Rivieralla (2014)  Muumien taikatalvi (2017)  Muumipeikko ja pyrstötähti (2021)  Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut (2021) 
Lyhytelokuvat:  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Kuinkas sitten kävikään? 
Sarjakuva: Muumipeikko (sarjakuva)
Videopelit:  Muumit piilosilla  Muumit meren aalloilla  Suuri Muumijuhla  Muumit ja Taikurin hattu  Muumit ja Näkymätön lapsi  Moomin’s Tale  Muumit ja Taikatalvi  Muumit ja Taikalamppu  Muumipappa kalassa  Muumit ja Salaperäiset huudot  Muumit ja Suuri syysjuhla  Nuuskamuikkunen – Muumilaakson melodia 
Lautapelit:  Muumien hillojahti  Muumien purnukkajahti  Muumipeli 
Muuta:  Muumimaailma  Muumimuseo  muumimuki  Luettelo Muumimukeista 
Ruusutarha-muki vuodelta 2010.
Kris Kristofferson

| Kris Kristofferson |
| --- | --- |
 Kristofferson vuonna 1978.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kristoffer Kristofferson
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1936 Brownsville, Texas, Yhdysvallat
Kuollut: 28. syyskuuta 2024 (88 vuotta) Maui, Havaiji, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1959–2020
Tyylilajit:  country, outlaw country
Soittimet:  laulu, kitara, huuliharppu
Yhtyeet:  The Highwaymen
Levy-yhtiöt:  Monument Records, Columbia Records, Mercury Records, Warner Music Group ja Warner Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kris Kristofferson ja Rita Coolidge vuonna 1976.
Kris Kristofferson esiintymässä vuonna 2018.
Kristoffer ”Kris” Kristofferson (22. kesäkuuta 1936 Brownsville, Texas – 28. syyskuuta 2024 Maui, Havaiji) oli yhdysvaltalainen country-musiikin laulaja-lauluntekijä sekä elokuvanäyttelijä. Hän oli useimpien kappaleidensa ainoa lauluntekijä, mutta hän teki myös yhteistyötä muiden muassa Shel Silversteinin ja Fred Fosterin kanssa. Kristofferson sai musiikistaan kolme Grammy-palkintoa sekä Golden Globe -palkinnon miespääosastaan elokuvassa Tähti on syttynyt (1976).
Nuoruus

Kristofferson syntyi Brownsvillessä Teksasissa. Hänen isänsä Lars Henry Kristofferson oli ilmavoimien upseeri. Kris Kristoffersonin isän puoleiset isovanhemmat olivat ruotsalaisia. Hänen äitinsä sukujuuret olivat englantilais-saksalais-hollantilaisia.
Kristofferson valmistui vuonna 1958 Pomona Collegesta kirjallisuuden kandidaatiksi. Hän jatkoi opintojaan Rhodes-stipendiaattina Oxfordin yliopistossa (Merton College), josta valmistui vuonna 1960 englanninkielisen kirjallisuuden maisteriksi. Samana vuonna hän avioitui tyttöystävänsä Fran Beerin kanssa. Liityttyään Yhdysvaltain maavoimiin hän yleni kapteeniksi ja sai lentokoulutusta Fort Ruckerissa. Hän toimi helikopterilentäjänä ja sai asemapaikan Saksasta 1960-luvun alussa.