Suojeluskunta
Lauri Malmbergin aika ja Suojeluskuntajärjestön kehittyminen > Suojeluskuntajärjestön vakiinnuttaminen 1923–1927 > Suojeluskuntapiirit vuoden 1925 perustein

Suojeluskuntapiirit olivat suomenkielisiä lukuun ottamatta kaksikielistä Helsingin suojeluskuntapiiriä ja Nylands Södra skyddsgårdsdistriktiä, Uudenmaan Eteläistä suojeluskuntapiiriä, Åbolands skyddsgårdsdistriktiä, Turunmaan (ruotsinkielistä) suojeluskuntapiiriä sekä Wasa skyddsgårdsdistriktiä, Vaasan suojeluskuntapiiriä.
Vuoden 1925 jaon jälkeen ennen seuraavaa jakoa perustettiin Turunmaan suojeluskuntapiiri 16. lokakuuta 1926.
| Käsivarsikilpi | Kokardi | Nimi | Uusi nimi (1926) | Piirin keskuspaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | Suojeluskuntain Yliesikunta |  | Helsinki |
|  |  | Helsingin suojeluskuntapiiri-Helsingfors skyddskårsdistkrikt |  | Helsinki |
|  |  | Nylands Södra skyddskårsdistrikt |  | Helsinki |
|  |  | Uudenmaan Pohjoinen suojeluskuntapiiri | Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiiri | Kerava |
|  |  | Turun suojeluskuntapiiri | Varsinais-Suomen suojeluskuntapiiri | Turku |
|  |  | Turunmaan suojeluskuntapiiri |  | Turku |
|  |  | Åbolands skydsskårsdistrikt |  | Turku |
|  |  | Porin suojeluskuntapiiri | Satakunnan suojeluskuntapiiri | Pori |
|  |  | Hämeen Eteläinen suojeluskuntapiiri | Etelä-Hämeen suojeluskuntapiiri | Hämeenlinna |
|  |  | Hämeen Pohjoinen suojeluskuntapiiri | Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiiri | Tampere |
|  |  | Jyväskylän suojeluskuntapiiri |  | Jyväskylä |
|  |  | Kyminlaakson suojeluskuntapiiri | Kymenlaakson suojeluskuntapiiri | Kouvola |
|  |  | Joensuun suojeluskuntapiiri | Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiiri | Joensuu |
|  |  | Viipurin suojeluskuntapiiri |  | Viipuri |
|  |  | Sortavalan suojeluskuntapiiri |  | Sortavala |
|  |  | Mikkelin suojeluskuntapiiri |  | Mikkeli |
|  |  | Kuopion suojeluskuntapiiri | Pohjois-Savon suojeluskuntapiiri | Kuopio |
|  |  | Wasa skydsskårsdistrikt |  | Vaasa |
|  |  | Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiiri |  | Seinäjoki |
|  |  | Keski-Pohjanmaan suojeluskuntapiiri |  | Kokkola |
|  |  | Oulun suojeluskuntapiiri |  | Oulu |
|  |  | Raahen suojeluskuntapiiri |  | Raahe |
|  |  | Kajaanin suojeluskuntapiiri |  | Kajaani |
|  |  | Kemin suojeluskuntapiiri |  | Kemi |
Suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen pelko nousi esille vielä vuonna 1926, kun valtaan nousi pelkästään sosialidemokraattien muodostama Tannerin hallitus. Pelko oli kuitenkin epärealistinen, koska sosiaalidemokraatit tiesivät, ettei heillä ollut todellisia mahdollisuuksia muuttaa suojeluskuntien asemaa niin kauan kuin heillä oli vähemmistö eduskunnasta. SDP:n poliittinen asema oli riippuvainen yhteistyöstä muiden puolueiden kanssa. Se olisi menettänyt luottamuksensa, jos se olisi kajonnut suojeluskuntiin, koska kaikki porvaripuolueet olivat Suojeluskuntajärjestön olemassaolon kannalla. Kaiken lisäksi presidentti Lauri Kr. Relander oli itse entisenä suojeluskuntalaisena vahvasti järjestön tukena. SDP kyllä tunnusti Suojeluskuntajärjestön tärkeän aseman armeijan rauhan aikaisena reservinä, mutta se piti sitä pohjimmiltaan valkoisena luokkakaartina ja vuoden 1918 perintönä. Sen sijaan ne vasemmistolaiset, jotka vastustivat koko puolustuslaitosta pitivät myös Suojeluskuntajärjestöä tarpeettomana. SDP:n suojeluskuntavastaisuus oli lähinnä poliittista retoriikkaa, jolla se yritti estää äänien valumisen kommunisteille, jotka olivat nousseet eduskuntaan vuonna 1922 Suomen sosialistisen työväenpuolueen vaalistoilta.
SDP ei myöskään tehnyt lakiesitystä suojeluskuntien lakkauttamisesta, vaan jätti sen Suomen sosialistiselle työväenpuolueelle. Se ei myöskään koskaan yhdessä kommunistien kanssa tai yhteisin perustein vaatinut valiokuntaesittelyissä suojeluskuntien lakkauttamista, vaan aina erillisellä paperilla. Tannerinkin hallitus laati budjettiesityksen, jossa ei ollut lainkaan suojeluskuntien valtionapua ja puolustuslaitoksen rahoitustakin oli vähennetty selvästi, mikä oli täysin tarkoituksellisesta ja hallitus tiesi itsekin, että se tulisi kaatumaan heti budjettiehdotuksen jälkeen.
﻿Tannerin hallitus kuitenkin osoitti olevansa yhteistyökykyinen porvaripuolueiden kanssa ja tätä uutta tilannetta symboloi 16. toukokuuta 1927 ”Vapaussodan muistopäivänä” pidetty suojeluskuntain paraati, jonka pääministeri Väinö Tanner otti vastaan tasavallan presidentin sijaisena. Heinäkuussa 1927 kovana valkoisen Suomen puolustajana tunnettu dosentti Kai Donner toivoi sosialidemokraattien ja suojeluskuntalaisten lähentymistä. Pian tämän jälkeen säädettiin erityinen laki suojelus­kunta­järjestöstä (347/1927), joka vahvisti järjestön aseman. Asetuspohjalta Suojeluskuntajärjestö olisi ollut huomattavasti helpompi lakkauttaa. Samaan aikaan työväestön määrä kasvoi jäsenistössä ja erityisesti tehdaspaikkakuntien työväestöstä liityttiin suojeluskuntiin laajasti vuosina 1923–1928. Näissä tehdassuojeluskunnissa 37 prosenttia oli työläisiä ja he muodostivat yksittäisen suurimman ryhmän. Näinä vuosina koko Suomessa joka viides suojeluskuntaan liittynyt oli työläinen. Näin ollen vuodet 1926–1927 olivat suojeluskuntien uuden nousun alku, jossa oli merkkejä kansallisesta eheytymisestä.