stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hildur Guðnadóttir

| Hildur Guðnadóttir |
| --- | --- |
 Hildur Guðnadóttir vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hildur Ingveldardóttir Guðnadóttir
Syntynyt: 4. syyskuuta 1982 (ikä 42) Reykjavik, Islanti
Ammatti:  säveltäjä, muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  elektroninen musiikki, elokuvamusiikki
Merkittävät teokset:   Chernobyl  Joker 
Soittimet:  sello
Palkinnot
 Parhaan musiikin Oscar  2019 Joker 
Aiheesta muualla
www.hildurness.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Hildur Ingveldardóttir Guðnadóttir (s. 4. syyskuuta 1982 Reykjavik) on islantilainen Oscar-palkittu säveltäjä ja muusikko. Hän on klassisesti koulutettu sellisti. Hän on soittanut muun muassa seuraavien bändien kanssa: Pan Sonic, Throbbing Gristle, Múm ja Stórsveit Nix Noltes. Hildur on tunnettu myös säveltäjänä. Hän on säveltänyt musiikkeja muun muassa minisarjaan Chernobyl (2019), sekä elokuvaan Joker (2019), josta hänet palkittiin parhaan musiikin Oscar-palkinnolla.
Aiheesta muualla

Hildur Guðnadóttir Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Muuraislammi

| Muuraislammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°50′51″N, 23°46′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Näsijärveen 
Järvinumero:  35.312.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  137,4 m  
Rantaviiva:  0,54 km  
Pinta-ala:  1,601 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMuuraislammi 
Muuraislammi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kurun kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vankaveden alueeseen (35.312) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 137,4 metriä mpy.
Moshing

Espanjalaisen black metal -yhtyeen basisti moshaa.
Moshpit
Moshing (engl. moshing < engl. mashing = ’murskaaminen’, ’musertaminen’) on aggressiivinen yksinkertainen tanssityyli, jota harrastetaan yleensä punk- ja metallimusiikkikonserteissa. Tanssijat hyppivät ympäriinsä, tönivät toisiaan ja heiluttavat hiuksiaan musiikin tahtiin. Englannin kielessä tyylistä käytetään myös termiä hardcore dancing; suomenkielistä yleistermiä ei ole, ja suora suomalaistus moshaus viittaa pään rajuun heilutukseen, joka on englanniksi headbanging.
Historia

Moshing alkoi yleistyä 1980-luvun alussa punk-keikoilla. Tuolloin useat bändit, kuten Sick Of It All, Agnostic Front ja Black Flag alkoivat soittaa rankkaa hardcore punkia, joka sai yleisön riehumaan. 1980-luvun puolivälissä metallifanit löysivät moshingin nopean ja rankan thrash metalin kautta.
Nykyään moshing on vähentynyt etenkin suurien yhtyeiden keikoilla.
Mosh pit

Metalliyhtyeiden esityksissä lavan eteen ryhmittyneen yleisön keskelle syntyy usein mosh pitejä (myös mosh-pit tai moshpit), joita kutsutaan puhekielessä myös lyhyesti vain piteiksi. Pitti on yleensä pyöreähkö tila, jossa tanssijat törmäilevät ja hyppivät toisiaan päin, sekä välillä pitävät taukoa pitin reunoilla ja antavat toisille vauhtia tönimällä heitä pitin reunoilta sisäänpäin.
Piteistä on olemassa myös erilaisia variaatioita, kuten circle pit, jossa tanssijat lähtevät juoksemaan ympyrää jättäen keskelle tyhjän tilan. Sick Of It All -yhtye on uransa alkuaikoina lanseeranut wall of deathin (”kuoleman seinä”), jossa yleisö jakautuu kahtia ja kappaleen alkaessa kaikki juoksevat toisiaan päin. Myös esimerkiksi Lamb of God -yhtyeen tiedetään yllyttäneen yleisöään tekemään wall of deathejä. Myös useiden vanhempien thrash metal -yhtyeiden, muiden muassa Slayerin keikoilla, wall of deathit ovat nykyään yleisiä.
Vaikka mosh pitit näyttävät vaarallisilta ja muistuttavat lähinnä joukkotappeluita, kyse ei ole toisten vahingoittamisesta. Mosh pitissä muut tanssijat nostavat kaatuneet yleensä heti takaisin ylös. Hallitsemattomaan riehumiseen liittyy kuitenkin lukuisia vaaroja ja mustelmat ovat tavallisia. Vaarallisimpia pittejä esiintyy hardcore punk-keikoilla. Musiikin tempo vaikuttaa suoraan pitissä tapahtuvan liikehdinnän aggressiivisuuteen.
Suomessa mosh pitit ovat yleensä pienen yleisönosan harrastama ilmiö ja siksi konserttien järjestyksenvalvojat usein puuttuvat niihin. Tosin nykyään isommissa tapahtumissa järjestäjät ovat yleensä varautuneet tiettyjen yhtyeiden esiintymisten aikana pitämään muutaman järjestyksenvalvojan rajaamassa pittialuetta ja suojaamassa pitin ulkopuolella pysytteleviä sekä avustamassa kaatuneiden ylösnostamisessa ja tarkkailemassa ensiavun tarvetta. Rockfestivaalien kautta pitit ovat tulleet laajempaan tietoisuuteen.
Jos joku taklaa moshpitissä tai circle pitissä toisen, hänet pitää nostaa ylös. Yleensä pitissä olevat henkilöt menevät välillä huilaamaan pitin reunalle tönien pitissä olevia pois etteivät he tule muun yleisön joukkoon.
Liikkeet

Keikoilla ja piteissä voi harrastaa monia eri moshing-tyylejä. Tunnetuin liike on moshaus (engl. headbanging) eli pään ja hiusten raju rytmikäs heilutus yleensä musiikin tahdissa. British Medical Journal -lehdessä julkaistun tutkimuksen mukaan moshaus voi aiheuttaa vammoja aivoihin, jos päätä heilutetaan yli 75 asteen kulmassa tyypillisessä moshaustemmossa. Nopeampi tempo ja laajempi liikerata voivat aiheuttaa niskavamman.
Piteissä voi toteuttaa erilaisia liikkeitä, kuten "kolikoiden noukkimista" engl. picking up coins, jossa taotaan nyrkeillä maata. Hurjapäisempi liike on "windmill", jossa käsiä pyöritetään tuulimyllyn lailla.
Seinä engl. wall of death on moshing-tyyli, jossa yleisö jakautuu kahteen osaan ja juoksee toisiaan päin. Tanssijat odottavat kappaleen kovaa ja aggressiivista alkua, jolloin he lähtevät juoksemaan toisiaan kohti. Liikkeellelähtö voi tapahtua myös laulajan antamasta merkistä. Törmäyksen jälkeen seinä muuttuu tavalliseksi moshpitiksi. Seinä on yleisin metalliyhtyeiden keikoilla. Erityisesti Lamb of God on tunnettu seinistä. Wall of death voi olla hyvinkin vaarallinen, mutta suuremmilta ongelmilta vältytään, kun kaikki kaatuneet autetaan pikimmiten jaloilleen.
Moshingiin liittyy varsin monessa paikassa kielletty crowd surfing, jossa tiiviisti seisova yleisö kuljettaa pystyyn nostettujen käsiensä varassa makaavaa henkilöä ympäri aluetta. Crowd surfing on yleisesti harrastettua suurimmassa osassa eurooppalaisia metallifestivaaleja, vaikka se esimerkiksi Roskildessa ja Suomen festareilla on tiukasti kiellettyä.
Pienemmillä keikoilla harrastetaan stage divingiä eli "daivausta". Tuolloin yleisöä nousee lavalle ja hyppää takaisin väkijoukkoon. Usein matka jatkuu hypyn jälkeen "crowd surfaten" yleisön käsivarsilla.
Hardcore punk-yhtye Sick Of It All on tehnyt kappaleeseen Step Down musiikkivideon, jossa esitellään moshing-liikkeitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moshing Wikimedia Commonsissa
New Shores

| New Shores Lunatica |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elo–lokakuu 2008
 Julkaistu: 27. helmikuuta 2009
 Tyylilaji: sinfoninen metalli
 Levy-yhtiö: Napalm
Listasijoitukset
  Swiss Music Charts: 20.
Lunatican muut julkaisut
| The Edge of Infinity 2006 | New Shores 2009 |   |
New Shores on sveitsiläisen sinfonisen metalliyhtyeen Lunatican neljäs albumi, joka ilmestyi vuonna 2009. Se nousi Sveitsin albumilistan sijalle 20, ja pysyi listalla yhteensä 4 viikkoa.
Kappaleet

New Shores – 5.19
Two Dreamers – 4.19
How Did It Come to This? – 3.56
The Incredibles – 3.55
My Hardest Walk – 5.59
Farewell My Love – 4.23
The Chosen Ones – 5.17
Heart of a Lion – 3.52
Into the Dissonance – 4.11
Winds of Heaven – 3.52
The Day the Falcon Dies – 5.00
Kokoonpano

Andrea Dätwyler – laulu
Marc Torretti – kitara
Sandro D'Incau – kitara
Emilio Barrantes – bassokitara
Ronnie Wolf – rummut
Alex Seiberl – kosketinsoitin
Arvostelut

About.com:
The Metal Crypt: 3.75/5
Aiheesta muualla

New Shores Discogsissa. (englanniksi)
Albumi New Shores Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Muurahaisten kauhu

| Muurahaisten kauhu> The Ant Bully |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John A. Davis
Käsikirjoittaja:  John A. Davis
Perustuu:  John Nicklen samannimiseen lastenkirjaan
Tuottaja:   Tom Hanks  Gary Goetzman  John A. Davis 
Säveltäjä:  John Debney
Kuvaaja:  Ken Mitchroney
Leikkaaja:  Jon Price
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Warner Bros.  Playtone  DNA Productions Inc. 
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  2006
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muurahaisten kauhu (eng. The Ant Bully) on vuonna 2006 kuvattu tietokoneanimaatio, joka perustuu vuonna 1999 ilmestyneeseen John Nicklen samannimiseen lastenkirjaan. Elokuvan ääninäyttelijöinä toimivat muun muassa Zach Tyler Eisen, Nicolas Cage, Julia Roberts, Meryl Streep, Paul Giamatti, Regina King, Bruce Campbell ja Ricardo Montalbán. Elokuvan on ohjannut John A. Davis. Elokuvan tuottajina toimivat Tom Hanks ja Gary Goetzman. Elokuva jäi Ricardo Montalbánin viimeiseksi roolityöksi.
Ääninäyttelijät > Alkuperäiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Zach Tyler Eisen  | … |  Luukas    |
|  Julia Roberts  | … |  Hova    |
|  Nicolas Cage  | … |  Zok    |
|  Bruce Campbell  | … |  Fukas    |
|  Regina King  | … |  Keela    |
|  Rob Paulsen  | … |  Koppakuoriainen    |
|  Ricardo Montalbán  | … |  Pääjohtaja    |
|  Lily Tomlin  | … |  Mummi    |
|  Meryl Streep  | … |  Kuningatar    |
Ääninäyttelijät > Suomalaiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Henri Piispanen  | … |  Luukas    |
|  Hanna Kaila  | … |  Hova    |
|  Timo Tuominen  | … |  Zok    |
|  Antti Jaakola  | … |  Fukas    |
|  Rinna Paatso  | … |  Keela    |
|  Kari Tamminen  | … |  Make    |
|  Petri Hanttu  | … |  Koppakuoriainen    |
|  Risto Aaltonen  | … |  Pääjohtaja    |
|  Carla Rindell  | … |  Mummi    |
|  Viivi Tamminen  | … |  Doreen   |
|  Mirjami Heikkinen  | … |  Tiffany   |
|  Ona Kamu  | … |  Kuningatar    |
|  Sasu Moilanen  | … |  Kiiltomato  |
|  Veikko Honkanen  | … |  Kaksisiipiset  |
|  Jarmo Koski  | … |  Ampiaisten johtaja  |
|  Pekka Autiovuori  | … |  Ampiaisten Selviytyjä   |
|  Markus Bäckman  | … |  Muurahainen Sotilas  |
Ohjaus: Antti Jaakola
Käännös: Susanna Suomi/Mediaplant
Aiheesta muualla

Englanninkielisen version kotisivut
Muurahaisten kauhu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Härmälän rotko

Härmälän rotko on tunnettu luonnonmuistomerkki ja näköalapaikka Varsinais-Suomessa Maskun Niemenkulmalla. Jyrkkäseinäinen kallionhalkeama muodostaa Pakattulan Myllyvuoren läpi kulkevan käytävän. Pystyseinäisen rotkon seinämät nousevat parhaimmillaan parinkymmenen metrin korkeuteen. Rotkon lisäksi luonnonmuodostelmaan kuuluu rako- ja lippaluolia rotkon suuaukolla, rotkossa sekä rotkon jälkeisellä jyrkänteellä.
Härmälän rotkon muodostumisesta on kaksi teoriaa. Se on syntynyt mahdollisesti maanjäristyksen seurauksena tai meriveden laajentaessa kallion luontaisia halkeamia, kun merenpinta oli nykyistä korkeammalla. Jääkauden jälkeen syntynyt rotko on geologisesti nuori. Sen arvioidaan syntyneen noin tuhat vuotta sitten.
Härmälän rotko on Varsinais-Suomen suurin rotko. Kallion laelta avautuu laaja näköala lähialueille, merelle sekä merenlahden toiselle puolelle Naantalin kirkolle ja Kultarantaan.
Maskun kunta on yhdessä paikallisten yhdistysten kanssa järjestänyt rotkolla useiden vuosien ajan muinaistulien yön tapahtuman.
Iivari Lähteenmäki

Iivari Hemming Lähteenmäki (14. kesäkuuta 1900 Paimio – 15. heinäkuuta 1979) oli suomalainen sähköalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Lähteenmäen vanhemmat olivat postinkuljettaja Hemming Wilhelm Lähteenmäki ja Suoma Matilda Lindholm ja puoliso vuodesta 1928 Anni Viljanen. Lähteenmäki kävi kansakoulun 1915. Suomen sisällissotaan punakaartilaisena osallistunut Lähteenmäki vangittiin ja joutui kahdeksi vuodeksi Hennalan, Poltinahon ja Turun vankileireille. Hän teki ensin erilaisia tilapäistöitä vuoteen 1920 ja oli sitten oppipoika, asentaja ja linjanrakennusryhmän etumies Lounais-Suomen Sähkö Oy:ssä 1920–1921, Ingeniörsbyrån Alfred A. Palmberg Insinööritoimiston sähköasentaja Turussa 1922–1923, itsenäinen sähköurakoitsija vuodesta 1923, Sähköliike Iivari Lähteenmäen toimitusjohtaja 1946–1968, Sähkölähteenmäen yhtiömies ja johtokunnan puheenjohtaja 1968–1976 ja Sähkölähteenmäki Oy:n osakas vuodesta 1976. Sähköalan yrittäjänä Lähteenmällä oli erittäin suuri merkitys saariston sähköistämisessä, mutta hän perusti myös sähkötarvikkeita valmistavan tehtaan ja sähkötarvikeliikkeitä. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1968. Taiteilija Liisa Tanner maalasi hänen muotokuvansa. Paimiossa on hänen mukaansa nimetty Iso-iivarintie.
Iivari Partanen

Iivari Partanen (30. joulukuuta 1873 Kuopio – 14. lokakuuta 1949 Nurmes) oli suomalainen päätoimittaja ja lehden julkaisija.
Iivari Partanen oli Suupohjan Kaiku-lehden päätoimittajana 1902–1908, Vakka-Suomi-lehden päätoimittajana 1908–1919 sekä Kodin Lehden päätoimittajana ja julkaisijana 1912–1925, Uusi Säveletär-lehden julkaisijana 1913–1918 ja Esperanto Finlando-lehden julkaisijana 1913. Hän oli sittemmin Maaseudun Sanomat-lehden Rauman osaston toimittajana 1920–1922 ja Rauman Lehden päätoimittajana 1924–1929. Vuodesta 1929 alkaen Partanen oli Nurmeksen Sanomat-lehden (vuodesta 1965 Ylä-Karjala) perustaja, päätoimittaja ja julkaisija.
Partanen omisti kirjapainon Kristiinankaupungissa 1902–1908 ja Uudessakaupungissa 1912–1919. Hän oli Vakka-Suomi Oy:n toimitusjohtajana 1908–1913 ja Oy Maaseudun Sanomain toimitusjohtajana 1920. Partanen toimi myös urkurina, torvi- ja jousiorkesterin johtajana ja yhteiskoulun laulunopettajana. Hänellä oli lisäksi kunnallisia luottamustehtäviä.
Iivari Paatero

Iivari Paatero (27. toukokuuta 1875 Helsinki – 5. elokuuta 1922) oli suomalainen näyttelijä.
Paatero oli näyttelijänä Aspegrenin suomalaisessa kansanteatterissa 1894–1897, Uudessa teatterissa 1897–1899 ja pisimpään Suomalaisessa maaseututeatterissa 1899–1922. Hän teki myös omia kiertueitaan.
Paatero oli naimisissa näyttelijätär Paulina (Paula) Nikulaisen kanssa.
IJsselstein

| IJsselstein |
| --- | --- |
 IJsselsteinin läpi virtaava Hollandse IJssel
 lippu:  vaakuna
 IJsselsteinin sijainti Utrechtin provinssissa
 IJsselstein
 Koordinaatit: 52°1′N, 5°2′E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Utrecht
Hallinto:  
 – Pormestari:  Patrick van Domburg
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,68 km²
 – Maa:  21,07 km²
 – Josta vettä:  0,61 km² 
Väkiluku (2020):  34 109
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  3400–3404
Suuntanumero(t):  030
 
 ijsselstein.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
IJsselstein on kaupunki ja kunta Alankomaissa Utrechtin provinssissa Utrechtin kupeessa. Sen nimi tulee sen lävitse virtaavasta Hollandse IJssel -joesta.
Homo Faber

Homo Faber on sveitsiläisen kirjailijan Max Frischin kirjoittama ja vuonna 1957 julkaistu romaani. Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 1961 Sinikka Kallion suomentamana. Vuonna 1991 Volker Schlöndorff ohjasi kirjan pohjalta elokuvan, jossa pääosaa näytteli Sam Shepard. Päähahmo on kehitystyössä oleva insinööri Walter Faber, joka rakastaa tahattomasti omaa tytärtään. Romaanissa hän oppi lyhyessä ajassa, että hänen teknillinen maailmankuvaansa ei riitä maailman ymmärtämiseen. Ilmausta homo faber käytetään myös filosofisessa antropologiassa kuvaamaan nykyaikaista ihmistä, joka muuttaa ympäristöään aktiivisesti.
Sisältö

Romaani on erotettu kahteen osaan, Ensimmäinen etappi ja Toinen etappi. Romaanin alussa hahmo Faber on järjenmukainen mies, joka selittää kaikki tekniikan ja tilastotieteen avulla. Hän ei ole naimisissa, vaikka hänellä on ollut monta tyttöystävää. Tärkein näistä oli 20 vuotta sitten Hanna, juutalainen Saksasta, joka odotti Faberin vauvaa, mutta erosi hänestä, kun Faber puhui ”Hannan”, eikä ”heidän” vauvasta. Sen jälkeen he eivät ole tavanneet ja Faber ei tiedä, missä Hanna asuu tai onko hän vielä elossa.
Faberin elämä alkaa muuttua, kun monia selittämättömiä asioita ja sattumia tapahtuu, esimerkiksi hän tutustuu lentokoneessa saksalaiseen Herbertiin, jonka veljen Joachimin kanssa hän opiskeli Sveitsissä. Mennessänsä Pariisiin laivalla, Faber tapaa nuoren Elisabeth-tytön, johon hän ihastuu. Samaan aikaan hän huomaa, että Elisabeth on Hannan  näköinen, mutta ajatus jää huomoitta.  Faber  ehdottaa tytölle avioliittoa. Elisabeth ei hyväksy kosintaa, mutta he matkustavat yhdessä Kreikkaan, missä Hanna asuu. Siellä tulee selväksi, että Hanna on tytön äiti ja Elisabeth kuolee onnettomuuden jälkeen.
Toisessa osassa Faber seisoo sairaalassa kärsimässä vatsasyövästä. Hän ajattele elämäänsä ja Hannaa ja kertoo elämästänsä Elisabethin kuoleman jälkeen: Hän kävi Kuubassa, Düsseldorfissa, mistä Joachim tuli, kotikaupungissansa Zürichissä ja erosi työpaikastansa. Päähenkilön muutos näkyy myös kirjan tyylin muutoksessa. Ensin Faber kertoo tarinansa asiallisesti ja suoraviivaisesti, mutta myöhemmin kertomus sisältää tuntoja ja kuvia. Kirjan nimike ”Homo Faber” on latinalainen ilmauksen ”Homo sapiens” modifikaatio; sana ”Faber” tarkoittaa käsityöläistä ja kirjassa Hanna käyttää ilmausta kuvitellakseen päähahmon mieheksi, joka uskoo vain tekniikkaan. Ensin Faber hyväksy Hannan mielipiteen, mutta  kirjan kuluessa hän muuttuu ja tulee tunteelliseksi ja alkaa uskoa kohtaloon. ”Homo Faber” on myös romaanin pääaihe: Frisch kritisoi maailman teknologiakeskeisyyttä ja eriarvoisuutta miehen ja naisen välillä.
Aiheesta muualla

Homo Faber Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kirjallisuus Max Frischistä
IKH Areena

| IKH Areena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Pikikuja 16 61800 Kauhajoki
Rakennustyöt aloitettu:  2021
Avattu:  2022
Omistaja:  KB Areena Kauhajoki Oy
Arkkitehti:  Jyrki Jääskeläinen
Käyttäjät
 Karhu Basket 
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: 3 600 Istumapaikkoja: 2 362  Ravintolapaikkoja: 1 000  Muut paikat (VIP-tilat): 200  Aitiot: 4 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
IKH Areena on Kauhajoella sijaitseva koripallo- ja monitoimiareena.  IKH Areenan katsomokapasiteetti on 2 362 istumapaikkaa. Ottelutapahtumissa sen yleisökapasiteetti on ravintolatilat sekä muut asiakastilat mukaan lukien noin 3 600. Konserteissa ja muissa tapahtumissa areenaan mahtuu 5 000 ihmisen yleisö. Areenan on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Jääskeläinen Oy.
Areenan vapaa korkeus on 12,6 metriä ja kyseessä on kansainväliset mitat täyttävät pelipaikka mm. lentopallo- ja koripallo-otteluille. Areenan taustayhtiö on KB Areena Kauhajoki Oy, jonka omistaa maanviljelijä ja tuulivoimayrittäjä Petri Suokkaan perheyritys Suotuuli Oy. Areena on tehnyt pitkäaikaisen sopimuksen IKH:n kanssa.
IImar’I Thomas

| IImar’I Thomas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. lokakuuta 2000 (ikä 23) Oakland
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Aktiivisena:  2017–
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Nyk. joukkue:  Torpan Pojat
Sarja:  Naisten Korisliiga
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2017–2021 2021–2022:  Cincinnati Bearcats UCLA Bruins
Seurajoukkueet
2022–:  Torpan Pojat
IImar’I Thomas (s. 23. lokakuuta 2000 Oakland) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan noin 180-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Korisliigassa helsinkiläisseura Torpan Poikia.
Thomas edusti Yhdysvaltain yliopistosarjoissa kausilla 2017–2021 Cincinnatin yliopiston Bearcats-joukkuetta ja kaudella 2021–2022 Kalifornian yliopiston UCLA Bruinsia. Hän siirtyi vuonna 2022 Suomen Korisliigassa pelaavaan Torpan Poikiin. Hänen tilastolukemansa ottelua kohden kaudella 2022–2023 olivat 26,8 pistettä, 8,2 levypalloa ja 3,1 koriin johtanutta syöttöä. Hän oli koko liigan pistetilaston ykkönen. Kaudella 2023–2024 Thomas pelaa edelleen Torpan Pojissa. Hänet on molemmilla kausilla valittu liigassa kertaalleen kuukauden pelaajaksi.
Iivari Koivisto

Lapuan liikkeen ”triumviraatti” kesällä 1930. Iivari Koivisto (vas.), Vihtori Kosola ja Vihtori Herttua.
Kaarlo Iivari Koivisto (19. maaliskuuta 1894 Kurikka – 19. joulukuuta 1946 Ilmajoki) oli suomalainen pankinjohtaja, joka oli yksi Lapuan liikkeen johtohahmoista.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Koivisto toimi Suomen sisällissodassa Isonkyrön suojeluskunnan päällikkönä. 1920-luvulla hän oli Isossakyrössä pankinjohtajana, kunnes muutti Ilmajoelle Kansallis-Osake-Pankin konttorinjohtajaksi vuonna 1926. Huhtikuussa 1930 Koivisto valittiin Lapualla pidetyssä kokouksessa kommunisminvastaisen kansanliikkeen johtoon yhdessä Vihtori Kosolan ja Vihtori Herttuan kanssa, mitä pidetään myös Lapuan liikkeen syntyhetkenä. Vuosina 1931–1932 hän oli Lapuan päiväkäsky -lehden päätoimittaja yhdessä Kustaa Latvalan kanssa.
Helmi–maaliskuussa 1932 Koivisto oli yksi Mäntsälän kapinan pääorganisoijista. Vallankaappausyrityksen epäonnistuttua hän oli vangittuna lokakuuhun saakka, ja marraskuussa 1932 Koivisto sai Turun hovioikeudelta vapauttavan tuomion, kun hänen syytteitään ei pystytty näyttämään toteen. Koivisto oli myös syytteessä kesällä 1931 tehdyistä porilaisten kommunistien kyydityksistä, sekä sisäasainministerin halventamisesta syyskuussa 1931 Lapuan työväentalon ovien kiinninaulaamisen yhteydessä pitämästään puheesta. Jälkimmäisen syytteen nostamisessa sovellettiin Lapuan liikkeen itse aikaansaamia kommunistilakeja.
Lapuan liikkeen lakkauttamisen jälkeen Koivisto oli mukana järjestön seuraajaksi perustetun Isänmaallisen Kansanliikkeen toiminnassa.
Hermann Abendroth

Hermann Abendroth.
Hermann Paul Maximilian Abendroth (19. tammikuuta 1883 Frankfurt am Main – 29. toukokuuta 1956 Jena) oli saksalainen kapellimestari.
Elämäkerta

Abendroth opiskeli musiikin teoriaa, säveltämistä ja pianonsoittoa Münchenin konservatoriossa (Münchner Konservatorium) vuosina 1900–1903. Wagneristi Felix Motti oli hänen opettajansa, kunnes hän vastaanotti Lyypekin kaupungin kapellimestarin tehtävät vuosina 1905–1911. Tässä tehtävässä hänet korvasi Wilhelm Furtwängler.
Lyhyen Essenissä työskentelyn jälkeen Abendroth nimitettiin kapellimestariksi Kölniin, jossa hän johti vuosina 1915–1934 johti Gürzenich-orkesteria sekä kaupungin konservatoriota vuosina 1925–1943. Tämän orkesterin kanssa hän sai arvostusta kaikkialla Euroopassa ja hänet kutsuttiin useita kertoja johtamaan Neuvostoliiton Valtion sinfoniaorkesteria sekä Lontoon sinfoniaorkesteria.
Vuonna 1934 Abendroth joutui eroamaan tehtävistään Kölnissä, koska häntä epäiltiin liian läheisistä suhteista neuvostoliittolaisiin. Hänet kuitenkin nimitettiin erittain arvostetun Leipzigin Gewandhaus-orkesterin johtoon. Hänen edeltäjänsä Bruno Walter oli joutunut eroamaan tehtävästä juutalaisen syntyperänsä tähden, vaikka samaan aikaan Kölnin kamariorkesteri levytti hänen johdollaan muun muassa Vivaldin, Händelin ja Mozartin musiikkia. Leipzigin orkesterin johdossa Abendroth toimi aina vuoteen 1945 saakka. Samaan aikaan hän jätti myös tehtävänsä Leipzigin konservatoriossa, johon hänen oli nimetty vuonna 1941.
Abendroth oli natsipuolueen jäsen, mutta hän vakuutti aina, ettei ollut koskaan osallistunut yhteenkään poliittiseen kokoukseen tai mihinkään vastaavaan toimintaan.
Sodan jälkeen hänestä tuli Weimarin kaupungin musiikillinen johtaja vuosiksi 1945–1956 ja samalla hän myös palasi Leipzigiin johtamaan Leipzigin radion sinfoniaorkesteria vuosina 1949–1956. Viimeiseksi hän johti vuosina 1953–1956 Berliinin radion sinfoniaorkesteria Itä-Berliinissä.
Ohjelmisto

Orkesterinjohtajana Abendrot oli kuin kotonaan saksalaisen ohjelmiston kanssa, hän levyttikin Anton Brucknerin sinfoniat erittäin onnistuneesti ja niitä levyttäessään hän pääsi valloilleen tarkkavaistoisuutensa, jota nämä sinfoniat vaikeutensa vuoksi vaativat.