stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ligier JS31

| Ligier JS31 |
| --- | --- |
Talli:   Ligier Loto
Suunnittelija(t):   Michel Tétu  Michel Beaujon
Kuljettajat:   René Arnoux  Stefan Johansson
Teknisiä tietoja
Renkaat:  G Goodyear
Polttoaine:  Valvoline
Runko:  hiilikuitu/kevlarmonokokki
Moottori:  Judd CV V8
Voimansiirto:  6-vaihteinen manuaali
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Brasilian GP 1988
Kilpailuja:  16
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  0
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Ligier JS31 oli Michel Tétun ja Michel Beaujonn suunnittelema Formula 1 -auto, jota Ligier-talli käytti kaudella 1988. Voimanlähteenä autossa oli Juddin valmistama 3,5 litrainen V8-moottori. Autoa kilpailuissa ajoivat ranskalainen René Arnoux ja ruotsalainen Stefan Johansson.
Pisteitä autolla ei saavutettu. Johansson ajoi parhaimmillaan maaliin yhdeksäntenä ja Arnoux kymmenentenä. Auton parhaaksi aika-ajosijoitukseksi jäi Arnoux'n kahdesti saavuttama 17. lähtöruutu.
Teknisiä tietoja

Moottori: Judd CV 90º V8, 3 500 cc (3,5 l), 600 hv, 11 000 rpm, paino 127 kg.
Vaihdelaatikko: 6-vaihteinen manuaali
Renkaat: Goodyear
Polttoaine: Valvoline
Paino: 525 kg
Polttoainetankin tilavuus: 200 l
Formula 1 -tulokset

(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta.)
| Vuosi | Talli | Moottori Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Ligier | Judd V8 G |  | BRA | SMR | MON | MEX | CAN | USE | FRA | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | POR | ESP | JPN | AUS | 23 | 5. |
| 1988 | Ligier | Judd V8 G | René Arnoux | Kesk. | DNQ | Kesk. | Kesk. | Kesk. | Kesk. | DNQ | 18 | 17 | Kesk. | Kesk. | 13 | 10 | Kesk. | 17 | Kesk. | 23 | 5. |
| 1988 | Ligier | Judd V8 G | Stefan Johansson | 9 | DNQ | Kesk. | 10 | Kesk. | Kesk. | DNQ | DNQ | DNQ | Kesk. | 11 | DNQ | Kesk. | Kesk. | DNQ | 9 | 23 | 5. |
Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 1988
Lotus 100T
Tyrrell 017
Williams FW12
Zakspeed 881
Zakspeed 881B
McLaren MP4/4
AGS JH22
AGS JH23
March 881
Arrows A10B
Benetton B188
Osella FA1I
Osella FA1L
Rial ARC1
Minardi M188
Ligier JS31
Ferrari F187/88C
Lola LC88
Coloni FC188
Coloni FC188B
EuroBrun ER188
Dallara F188
Lithaíos (Thessalia)

| Lithaíos Ληθαίος |
| --- | --- |
 Lithaíos-jokea Tríkalassa.
Alkulähde:  Antichásia-vuoret  39°44′00″N, 21°42′55″E
Laskupaikka:  Pineiós  39°30′54″N, 21°46′58″E
Maat:  Kreikka
Pituus:  36 km
Alkulähteen korkeus:  n. 500 m
Lithaíos  (kreik. Ληθαίος), antiikin Lethaios (m.kreik. Ληθαίος, Lēthaios, lat. Lethaeus), on joki Thessaliassa Kreikassa. Se on Pineiós-joen sivuhaara ja virtaa Tríkalan alueyksikön alueella ja muun muassa Tríkalan kaupungin läpi. Joki saa alkunsa Antichásia-vuorilta ja se laskee Pineiókseen Tríkalan eteläpuolella. Joen pituus on noin 36 kilometriä.
Antiikin aikana joki yhdistettiin tuonpuoleiseen Lethe-jokeen ja samannimiseen nymfiin. Strabonin mukaan lääkintätaidon jumala Asklepios syntyi joen rannalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lithaíos Wikimedia Commonsissa
Lindal

Lindal on kylä ja asuinalue Kirkkonummella. Lindalissa on paljon 1960–1970-luvuilla rakennettuja kerrostaloja ja rivitaloja. Lindalista on Kirkkonummen keskustaan vain parin kilometrin matka. Lindalin palveluihin kuuluvat yksi kauppa ja muutama yksityinen päiväkoti.
Lilli Paasikivi

Lilli Paasikivi (kuva: Jussi Hellsten)
Lilli Katriina Paasikivi-Ilves (s. 22. heinäkuuta 1965 Imatra) on suomalainen laulaja, äänialaltaan mezzosopraano.
Paasikivi toimi Suomen Kansallisoopperan taiteellisena johtajana vuosina 2013-2023. Hänet on nimitetty itävaltalaisen Bregenzin oopperafestivaalin taiteelliseksi johtajaksi ja pääjohtajaksi niin, että hänen viisivuotinen kautensa alkaa lokakuun alussa 2024.
Elämä ja ura

Paasikivi valmistui ylioppilaaksi Tiirismaan lukiosta 1986. Hän suoritti Tukholman musiikkikorkeakoulussa lauludiplomin vuonna 1992 ja opiskeli Lontoossa Royal College of Musicin oopperakoulutuksessa 1990–1994 (Postgraduate ja Opera School). Hän osallistui Lappeenrannan yksinlaulukilpailuihin vuonna 1992 ja Mirjam Helin -laulukilpailuun vuonna 1994. Paasikivi tuli Suomen kansallisoopperaan solistiharjoittelijaksi vuonna 1995 ja kuului kansallisoopperan solistikuntaan vuosina 1998–2013.
Paasikivi on esiintynyt muun muassa Berliinin, Lontoon, Los Angelesin, Münchenin ja New Yorkin filharmonikoiden solistina ja tehnyt lukuisia äänityyppinsä keskeisiä rooleja niin kotimaassa kuin ulkomailla. Pariisin Châtelet-teatterissa hän lauloi Kaija Saariahon Kaukainen rakkaus -oopperassa, Aix-en-Provencen musiikkijuhlilla hän esiintyi Toshio Hosokawan Hanjo-oopperan kantaesityksessä sekä Sir Simon Rattlen ja Berliinin filharmonikoiden Ring-projektissa Frickan roolissa. Paasikivi lauloi Frickan roolin myös Hampurin valtionoopperassa Simone Youngin johdolla.
Kansallisoopperan taiteellisena johtajana Paasikivi on taiteellisen sisältösuunnittelun rinnalla uudistanut oopperan toimintaa. Hänen lanseeraamiinsa erityisprojekteihin lukeutuu muun muassa pitkäaikainen Opera Beyond -projekti, joka tutkii uusien teknologisten mahdollisuuksien soveltamista oopperassa ja baletissa.
Paasikivi toimi Pyhäniemen kartanon konserttisarjan taiteellisena johtajana vuosina 2010–2015. Vuonna 2016 hän perusti Varsinais-Suomen Kiskoon Sydänkesän säveliä -festivaalin.
Vuonna 2008 Paasikivi sai Pro Finlandia -mitalin tunnustuksena taiteellisista ansioista. Vuonna 2017 Paasikivelle myönnettiin Suomen Leijonan komentajamerkki.
Paasikiven puoliso vuodesta 1997 on ollut viulumusiikin lehtori Jaakko Ilves. Heillä on kaksi lasta.
Kirjallisuutta

Haapakoski, Martti – Heino, Anni – Huttunen, Matti – Lampila, Hannu-Ilari – Maasalo, Katri: Suomen musiikin historia: Esittävä säveltaide, s. 179.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-23564-4.
Aiheesta muualla

Paasikivi, Lilli hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Lockheed L-1049 Super Constellation

| Lockheed L-1049 Super Constellation |
| --- | --- |

Tyyppi:  matkustajalentokone
Valmistaja:  Lockheed Corporation
Ensilento:  14. heinäkuuta 1951
Lockheed L-1049 Super Constellation on Lockheedin valmistama nelimoottorinen matkustajalentokone.
Lentokone on jatkoa Lockheedin Constellation-sarjalle, jonka edeltäjät olivat L-649 ja L-749. Super Constellationissa runkoa pidennettiin, lisättiin polttoainekapasiteettia, tehokkaammat moottorit, suurempi kokonaispaino ja suurempi matkustajamäärä.
Ensimmäisen tuotantomallin (1049) ensilento oli 14. heinäkuuta 1951 ja tyyppi otettiin käyttöön 7. joulukuuta 1951. Viimeinen yksilö toimitettiin syyskuussa 1958. Ensimmäistä tuontantomallia seurasivat muunnelmat kuten sotilaskäyttöön tarkoitetut A ja B mallit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lockheed L-1049 Super Constellation Wikimedia Commonsissa
Loi-monikko

Loi-monikko on suomen itämurteille sekä karjalan ja inkeroisen kielille ominainen kieliopillinen piirre, jossa sanan tiettyihin taivutusmuotoihin lisätään ylimääräinen -lOi-tavu. Alkujaan muoto on kehittynyt selventämään yksikön eroa monikosta ja sitä käytetään sanoissa, joiden vartalo loppuu vokaaliin i, u, y, o tai ö. Loi-monikko esiintyy myös osassa länsimurteita Ruoveden ja Virtain ympäristössä, mutta puuttuu läntisimmistä kaakkois- ja savolaismurteista sekä Pihtiputaan-Lapinlahden-Lieksan linjan pohjoispuoliselta alueelta. Monikko on syntynyt todennäköisesti jo muinaiskarjalassa. Loi-monikon asema käyttöalueellaan on vahva eikä sitä voida pitää vielä ainakaan täysin väistyvänä murrepiirteenä, mistä kertovat sellaiset 1970-luvulla Jyväskylässä todetut muodot kuin muoviloista, pomoloille ja desipelilöitä.
Esimerkkejä loi-monikosta

tyttölöille "tytöille"
taloloissa "taloissa"
tuoliloilla "tuoleilla"
ristilöitä "ristejä"
Live at Brixton Academy

Live at Brixton Academy on usean Lontoon Brixton Academyssä äänitetyn konserttitallenteen nimi:
Live at Brixton Academy, Atari Teenage Riotin albumi
Live at Brixton Academy, Didon albumi ja videoalbumi
Live at Brixton Academy, Good Charlotten videoalbumi
Live at Brixton Academy, Inspiral Carpetsin videoalbumi
Live at Brixton Academy, Motörheadin albumi
Live at Brixton Academy, Pendulumin albumi ja videoalbumi
Live at the Brixton Academy, Faith No Moren albumi
Live at the Brixton Academy, The Brian May Bandin albumi ja videoalbumi
The Poison: Live at Brixton, Bullet For My Valentinen videoalbumi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Live at Brixton Academy”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lilli Rainio

Alfhild Amalia ”Lilli” Rainio (sukunimi vuoteen 1906 Lilius; 22. joulukuuta 1861 Hattula – 23. tammikuuta 1945 Saarijärvi) oli suomalainen kirjailija, kansanperinteen kerääjä ja suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkejä -li-li ja Ainio.
Rainion vanhemmat olivat Saarijärven kappalainen Anton Lilius ja Amanda Sofia Perdén. Perheessä oli 14 lasta. Rainion sisaruksista tunnetuimpia olivat Hämeenlinnan tyttökoulun rehtori ja myöhemmin Jyväskylän seminaarin naisosaston johtajana toiminut Anna Augusta Lilius (1851–1899) sekä Suomen Lähetysseuran lääkärinä Ambomaalla lähes 25 vuotta toiminut Selma Rainio (1873–1939).
Lilli Rainio suoritti yksityisesti Helsingin yliopistossa suomen kielen ja Pohjoismaiden historian tutkinnon. Hän työskenteli sitten Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palveluksessa. Hän kirjoitti kertomuksia ja suomensi ulkomaista kauno- ja tietokirjallisuutta. Rainio keräsi myös kansanperinnettä, erityisesti satuja.
Teoksia

Nimellä Lilli Lilius:
Suomalaisia kansansatuja 2 osa : Kuninkaallisia satuja : 1 vihko ; toim. Kaarle Krohn ja Lilli Lilius.   Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1892, 1893
Tapahtumia kristillisen elämän alalta : lapsille ja nuorisolle kodeissa ja pyhäkouluissa kerrottaviksi ; tekijät Anna Augusta ja Lilli Lilius.    Söderström, Helsinki 1895
Kodin sanasto : kotikielen seuran antaman toimen johdosta ja sen avulla toimitettu ; tekijät Ilmi Lovisa Hallstén ja Lilli Lilius.   WSOY 1896 (ilmestyi myös ruotsiksi nimellä Svensk-finsk ordbok för hemmet)
Nimimerkillä Ainio:
Elämän aallokossa.    Gummerus 1913
Suomennoksia

Nimellä Lilli Lilius:
E. Bornhöhe : Kostaja : kertomus Viron kansan entisiltä ajoilta ; viron kielestä suom. Lilli Lilius.    WSOY 1888
Lilli Suburg : Liina.    Otava 1892
Annette Ihle ja Johanna Spyri : Kolme kertomusta.    Karjalan kirjakauppa, Sortavala 1901
Oikea kosto : kertomus nuorisolle ; englannin kielestä suom. Lilli Lilius.    Karjalan kirjakauppa, Sortavala 1903
Nimellä Lilli Rainio:
Eduard Wilde : Mahtran sota : Edellinen osa ; viron kielestä suomentanut Lilli Rainio.     Gummerus 1908 (ilmestyi 1917 nimellä Kapina Moisiossa)
Eduard Wilde : Mahtran sota : Jälkimmäinen osa ; viron kielestä suomentanut Lilli Rainio.     Gummerus 1908  (ilmestyi 1917 nimellä Kapina Moisiossa)
Mark Twain : Johanna d'Arc : kertomus hänen elämästään ja marttyyrikuolemastaan : muistiin kirjoittanut hänen käskyläisensä ja kirjurinsa, Sieur Louis de Conte ; Ranskan valtionarkistossa olevista vanhoista asiapapereista nykyajan kielelle kääntänyt ja muodostanut Mark Twain ; vapaasti suomentanut Lilli Rainio.   WSOY 1910
Hudson Taylor : James Hudson Taylor : uskonsankari Kiinan lähetystyössä 1 : Muistelmia.    Suomen Lähetysseura, Helsinki 1911
O. Schultze : James Hudson Taylor : uskonsankari Kiinan lähetystyössä 2 : Kiinan sisämaan lähetyksen johtaja.   Suomen Lähetysseura, Helsinki 1913
Hudson Taylor : Nuori Hudson Taylor muistelmiensa valossa.    Suomen Lähetysseura, Helsinki 1938
Aiheesta muualla

Lilli Rainion elämäkerta Kansallisbiografiassa
Martti Paloheimo

Martti Paloheimo vuonna 1967.
Martti Kaarlo Hjalmar Paloheimo (19. lokakuuta 1913 Kajaani – 29. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen psykiatri, joka toimi oikeusministeriön vankeinhoito-osaston ylilääkärinä 1958–1976. Paloheimo kirjoitti paljon mielenterveyttä käsitteleviä kirjoja ja lehtiartikkeleita. Hän sai vuonna 1969 valtion tiedonjulkistamispalkinnon mielenterveystoiminnan, perhekasvatuksen ja lapsipsykologian ongelmien ajankohtaisesta käsittelystä eri medioissa.
Henkilöhistoria

Paloheimon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Paavo Verner Paloheimo ja Gerdrud Olin ja puoliso vuodesta 1941 Anna-Marja Himanka. Ylioppilaaksi Paloheimo tuli Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1944. Hermo- ja mielitautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1949. Paloheimo toimi muun muassa Lapinlahden sairaalan apulaislääkärinä ja Mannerheim-liiton mentaalihygienisen toimiston johtajana ennen siirtymistään vankeinhoito-osaston ylilääkäriksi. 1960-luvulla hän oli suosittu televisioesiintyjä, joka muistetaan mm. keskusteluohjelmista Lähimmäinen ja Sitsit.
Kotivammaisuus

Martti Paloheimo kirjoitti vuonna 1991 teoksen nimeltä Kotivammaiset eli "Miten sinua kohdeltiin lapsena?" .Teos käsitteli vanhempien lapsille aiheuttamia psyykkisiä vammoja. Paloheimo julkaisi Kirjapajan myöhemmin julkaiseman teoksen aluksi omakustanteena, koska Lääkärilehti oli hylännyt hänen aihetta käsitelleen artikkelinsa "äitejä liiaksi syyllistävänä".
Paloheimo esitti kirjassaan, että lapsuudenkodissa esiintynyt "rakkaudeton kohtelu" olisi keskeisin syy "ahdistuneisuusneuroosille", joka oli tuolloin yleisin mielenterveyden häiriö. Hän kirjoitti kirjan esipuheessa "olen tullut yhä varmemmin vakuuttuneeksi siitä, että useimpien sielullisten sairaustilojen syynä eivät ole jotkut ihmisen sielunelämässä mellastavat monimutkaiset "psykodynaamiset prosessit", kuten psykoanalyysin perustuvat selitysmallit väittävät, -- kuten meillä vielä yleisesti opetetaan -- vaan aivan yksinkertaisesti todelliset, kohtalokkaat tapahtumat, tarkemmin sanoen sielunelämän eri tasoihin kohdistuneet vammat."
Lääkärinoikeuksien menetys

Lääkintöhallitus vei 1974 Paloheimolta oikeuden toimia psykiatrina, koska hän oli "ryhtynyt sukupuolitoimeen" lääkärintointa harjoittaessaan. Myös Paloheimon avioliitto päättyi tapauksen johdosta.
Teokset

Hypnoosi lääketieteellisenä hoitomuotona, 1948
Miehen sukupuolielämän häiriöistä, 1948
Kotikasvatuksen peruskysymyksiä, 1954
Elämän tasapainon järkkyessä viisi radioesitelmää, 1955
Jokapäiväisen elämän mentaalihygieniaa, 1955
Lapset, tulkaa syömään! vuorokeskustelu kasvatuskerhoja varten, 1955
Varhaislapsuuden merkitys persoonallisuudelle, 1955
Ihminen ihmiselle puheenvuoroja arkielämän kysymyksissä, 5. p., 1964
Ota tai jätä pakinoita ja kirjoitelmia, 1964
Toinen toisellemme psykiatrisia pakinoita, 4. p., 1964
Erilaisten rauhoitus- ja unilääkkeiden sopivuudesta vankilaolosuhteisiin ja erityyppisille vangeille varoituksia ja suosituksia, 1965
Järkytyksestä tasapainoon mielisairaanhoitomme suuntaviivoja, 1965
Kolmas ulottuvuus pakinoita ja kirjoitelmia, 1965
Ihmissuhteet ja sukupuolielämä Tietokirja nuorille, 1968
Kivun sietäminen Kirjoituksia ajankohtaisista aiheista, 1968
Sukupuolielämän tietokirja, 3. p., 1968
Taikakynä ja muita iltasatuja, 1969
Lähimmäinen Havaintoja, tutkistelua, tilitystä, 1970
Unettoman niksikirja, 1970
Ihmisensuojelu etologisen psykiatrian sovellutuksia,1972
Perhosen siipi, 5. p., 1972
Ihmissuhteita, uusi laitos, 1973
Mielenterveys ja ihmissuhteet Ennakolta ehkäisevän mielenterveystyön periaatteet, 7. täyd. p., 1973
Kukkia perjantaisin, 1974
Viivyttelyn viisaus, 1977
Punatukkainen nainen: dialogeja elämästä, 1979
Brander-Paloheimo-suvun jäsenen Lopen kirkkoherra Henrik Erland Branderin (14.10.1818–4.4.1875) jälkeläiset 1852–1988, 1989
Joutsenen sulka teema ja muunnelmia etologisen psykiatrian maailmasta,1990
Kotivammaiset eli "Miten sinua kohdeltiin lapsena?", 1991 (omakustanne)
Kotivammaiset eli "Miten sinua kohdeltiin lapsena?", 1992, 20 sivua laajempi painos (omakustanne).
Suomalaisen lapsuuden haavat. Miten sinua kohdeltiin? (laajempi painos yllä olevasta kirjasta) 1997
Kotivammaisuuden synty. Suomalaisen lapsuuden haavat. 1999
Luvattomasta luvalliseen, 2001
Aiheesta muualla

Paloheimo, Martti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Michoud Assembly Facility

Michoud Assembly Facility vuonna 1968.
Saturn V:n S-IC-vaiheita kasataan Michoudissa.
Michoud Assembly Facility (MAF) on Nasan omistama tehdas itäisessä New Orleansissa, Yhdysvaltain Louisianassa. Se on Lockheed Martin -yhtiön käytössä, joka rakentaa siellä avaruussukkuloiden ulkoisia tankkeja. Tehdas on maailman suurimpia. Sen pinta-ala 174 000 m² ja siellä työskentelee noin 2 000 ihmistä.
Historia

Tehdas rakennettiin alun perin 1940 Michoudin kylään. Sitä käytettiin toisen maailmansodan aikaan vaneristen kuljetuslentokoneiden ja maihinnousuvälineistön valmistukseen. Korean sodan aikana siellä valmistettiin M4 Sherman- ja Patton-tankkeja.
Nasan hallintaan tehdas siirtyi 1961 ja sitä käytettiin Saturn V:n ensimmäisen vaiheen S-IC:n sekä Saturn IB:n ensimmäisen vaheen S-IB:n valmistamiseen. Nykyisin siellä valmistetaan avaruussukkuloiden ulkoisia tankkeja.
Historia > Hurrikaani Katrina

Hurrikaani Katrina vahingoitti tehdasta ja peruutti työt 2005-09-2626. syyskuuta 2005 saakka. Kaikki rakennukset ja sukkuloiden laitteistot selvisivät hurrikaanista ilman vakavia vaurioita, mutta päähallin katto rikkoutui ja pudonneet pirstaleet vaurioittivat yhtä ulkoista tankkia. Korjaustyöt etenivät odotettua nopeammin ja tehdas avattiin koko henkilökunnalle 2005-10-3131. lokakuuta 2005.
Noin 30 Lockheed Martinin työntekijää jäi hurrikaani Katrinan aikana hoitamamaan pumppausjärjestelmiä, mikä luultavasti säästi tehtaan suuremmilta vahingoilta. Nämä työntekijät palkittiin sitten Nasan korkeilla tunnustuksilla.
Muuta ja tulevaa toimintaa

Michoud Assembly Facilityssä on lukuisia muitakin toimijoita kuin Nasa ja Locheed Martin. Siellä on muun muassa USDA:n National Finance Center ja National Center for Advanced Manufacturing
Nasan suunnitelmana on käyttää Michoud Assembly Facilityä Ares I:n ja Ares V:n osien valmistamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michoud Assembly Facility Wikimedia Commonsissa
Michoud Operations (Arkistoitu – Internet Archive)
GlobalSecurity.org
Status report after the hurricane
National Center for Advanced Manufacturing
Linnasaaren kalliomaalaus

| Linnasaaren kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Linnasaaren kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°0′0.9173″N, 27°44′24.7583″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Lemi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Linnasaaren kalliomaalaus sijaitsee Lemin Kivijärvessä olevassa Linnasaaressa Etelä-Karjalassa. Maalaus on ehtinyt tuhoutua lähes kokonaan ja se ajoitetaan kivikauteen.
Kallio ja sen sijainti

Korkea Linnasaari sijaitsee Kivijärven luoteisosissa ja siinä on jyrkkiä rantoja, joissa kalliot ja kivikot näkyvät kauaksi. Saari on muinaisen vesiväylän varrella Saimaalta Kymijoelle. Maalaus on saaren länsirannalla olevan kalliojyrkänteen sivussa olevan kallion paasikiven kyljessä.
Maalaus

Maalaus on varsin kulunut eikä siitä erotu enää kuin pystyviiva ja ihmishahmon katkelmat. Maalaus on noin 40 senttimetriä pitkä.
Miko (shintolaisuus)

Miko tanssii Hachimanin pyhätössä Hyōgon Tambassa.
Miko (jap. 巫女, "šamaaninainen") on japanilainen temppelineitsyt tai jumaluudelle pyhittäytynyt neito,[lähde? ] joka palvelee shintolaisessa pyhäkössä. Muinoin sanalla tarkoitettiin naisšamaania tai henkivälittäjää, joka välitti kamien sanomia. Mikon tehtäviin kuuluu seremoniallisten tanssien esittäminen ja pappien avustaminen hääseremonioissa.
Sana

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Japanin sana miko tai fujo "šamaanitar; temppelineito" kirjoitetaan useimmiten 巫女 yhdistäen kanjit 巫 ("šamaani") ja 女 ("nainen", "naispuolinen"). Kiinassa wunu 巫女 (tai toisin päin nuwu 女巫) tarkoittaa "naisšamaania", "noitaa" tai "velhonaista". Miko kirjoitettiin vanhastaan 神子 (kirj. "kami-lapsi") ja 巫子 ("šamaanilapsi").
Mikot tunnetaan monilla nimillä; Fairchild (1962:119-122) luetteloi 26 termiä "pyhättöön sitoutuneelle mikolle" ja 43 termiä "pyhättöön sitoutumattomalle mikolle". Yleisiä nimityksiä ovat 市子 (ichiko, kirjaimellisesti "tori/kylä-lapsi"); "naismeedio" tai "ennustaja", 霊媒 (reibai, "henkien puhemies"), "henkivälittäjä" ja itako (いたこ, "(usein sokea) naisšamaani").
Historiallisia mikoja

Mikoperinne pohjautuu muinaisiin japanilaisiin naisprofeettoihin, jotka vaipuivat transsiin ja välittivät jumalten viestejä samaan tapaan kuin pythiat ja sibyllat muinaisessa Kreikassa.
Noin vuonna 712 kirjoitettu osittain myyttinen Kojiki-historiikki sisältää mahdollisesti vanhimman viittauksen mikojen transsitanssiin. Japanin mytologiassa on tarina, jossa auringon jumalatar Amaterasu suuttui veljelleen Susanoolle ja sulkeutui luolaan, jolloin taivas pimeni. Palauttaakseen valon maailmaan jumalat suunnittelivat tempun ja ripustivat peilin jalokivin koristeltuun sakaki-puuhun. Hurjan juhlinnan jumalatar Uzume suoritti šamanistisen tanssin Amaterasun houkuttelemiseksi ulos luolasta.
Kuullessaan jumalien naurunremakan Amaterasu tuli luolastaan ja lumoutui peilikuvastaan. Näin päivänvalo tuli palautetuksi. Kulyn mukaan eräs perinteikäs mikokoulukunta "väitti polveutuvansa Uzume-jumalattaresta".
Mikot fiktiossa

Mikot ovat perushahmoja japanilaisessa kirjallisuudessa, elokuvassa, mangassa ja animessa.
Zeami Motokiyon kirjoittamassa 1400-luvun Nō-draamanäytelmässä Aoi No Ue miko nimeltä Teruhi karkottaa Rokujon hengen Aoin ruumiista.
Akira Kurosawan elokuvassa Rashomon - paholaisen portti vuodelta 1950 murhattu samurai todistaa mikon kautta.
Mangassa ja animessa mikot kuvataan usein pahoja henkiä tai demoneita vastaan taistelevina sankarittarina. Heillä kuvataan olevan yliluonnollisia tai maagisia voimia, ja usein myös kykyjä ennustamisessa tai taistelulajeissa. Eräs esimerkki hahmotyypistä on anime- ja mangasarja Sailor Moonin hahmokaartiin kuuluva Rei Hino. Fiktiivinen kuro miko 黒巫女 "musta miko" on perinteisen mikon paha vastine – esimerkiksi mangassa Asagiri no miko kuro mikoilla kuvataan olevan taitoja demonologiassa ja mustassa magiassa. Joissakin romanttisissa bishōjo-videopeleissä ja visual noveleissa miko kuvataan viehättävänä mutta sovinnaisena tyttönä. Länsimaisissa roolipeleissä mikot vastaavat joskus pappeja tai valkoisia noitia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miko (shintolaisuus) Wikimedia Commonsissa
Mikon asusteet punainen Hihakama ja valkoinen kimono
Ligier X-TOO

Ligier X-TOO Max
Ligier X-TOO R
Ligier X-TOO on kevyt nelipyörä eli mopoauto.
Ligier X-TOO:ta vastaavia mopoautoja valmistavat esimerkiksi Aixam ja Microcar.
Tekniset ominaisuudet

Ajoneuvon suurin rakenteellinen nopeus on 45 km tunnissa ja suurin massa kuormittamattomana on 350 kg. Ligier X-TOO on rekisteröity kahdelle. Ligier X-TOO:t valmistetaan Ranskassa. Ligier X-TOO:sta on olemassa pidemmällä varustettu Max  -malli.
| --- | --- |
 Luokka  : –  Kevyt nelipyörä     
 Korimalli : –  2-ovinen monikäyttömalli  
 Moottori : –  2-sylinterinen Lombardini-dieselmoottori  
 Huippunopeus : –  45 km/h (lakisääteinen)        
 Iskutilavuus : –  505 cm³    
 Teho : – 4 kW (5,5 hv) @ 3000 r/min     
 Voimanvälitys : – variaattori / etuveto
Edeltäjät

Ligier Nova
Ligier Ambra
Aiheesta muualla

Maahantuojan kotisivu
Valmistajan kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)