stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Decemviri

| --- | --- |
Rooman valtakunta
  Osa historian artikkelisarjaa  Rooman valtakunnan hallinto
Ajanjaksot
Rooman kuningaskunta 753 eaa. – 510 eaa.  Rooman tasavalta 510 eaa. – 27 eaa.  Rooman keisarikunta 27 eaa. – 476 jaa.
 Länsi-Rooma 330–476:  Itä-Rooma 330–1453  Trebizond 1204–1461  Theodoro 1204–1475
Virkamiehet
Konsuli Preettori Prokonsuli Propreettori: Ediili Kvestori Tribuuni Kensori
Poikkeusvirat
Diktaattori Magister equitum Sotatribuuni-konsuli: Kuningas Triumviraatti Decemviri
Tribunicia potestas: 
Arvonimet
Keisari
Legaatti Dux Officium Prefekti Vicarius Vigintisexviri: Liktori Magister militum Imperaattori Princeps senatus Pontifex maximus Tetrarkki
Instituutiot ja lait
Rooman senaatti Cursus honorum Rooman kansankokoukset: Rooman laki Rooman kansalaisuus Imperium
Decemviri [de'kemviri:] (lat. decem viri 'kymmenen miestä') eli kymmenmiehet oli tiettyjen kymmenjäsenisten virkakuntien nimi antiikin Roomassa. Tällaiset asetettiin muun muassa vuosina 451 ja 450 eaa. Tällöin valmistuivat kuuluisat Kahdentoista taulun lait.
Decemvirien nousu

Rooman varhaishistoriassa plebeijeillä ei ollut samanlaista lain turvaa kuin patriiseilla. Decemvirien ja kahdentoista laintaulujen syntyhistoria on ainakin osittain myyttinen. Ilmeisesti aloite kirjoitettuun lakiin tuli juuri plebeijeiltä. Itsepäisen vastarinnan jälkeen täytyi patriisien taipua. Ensin laitettiin lähettiläitä Ala-Italian kaupunkeihin ja Atenaan ottamaan selkoa paikallisista laeista. Lähettilästen palattua valittiin kymmenen miestä (latinaksi decemviri), ja annettiin heille rajaton valta sekä toimeksi säätää laki Rooman valtiolle. He astuivat valtaansa vuonna 451 eaa. yhdeksi vuodeksi. Sinä aikana olivat decemvirit diktaattorin asemassa. Virkavuotensa loppuun mennessä olivat he saaneet valmiiksi kymmenen lakitaulua; mutta kun vielä muutamia oli kirjoittamatta, valittiin decemvirejä myös seuraavaksi vuodeksi. Eroavista decemvireistä valittiin Appius Claudius uudestaan. Hänen onnistui saavuttaa suuri vaikutusvalta virkaveljiinsä. Heidän hallituksensa muuttui hirmuvaltaiseksi. Vuoden lopulla decemvirit esittivät kaksi uutta lakitaulua, mutta eivät näyttäneet haluavansa erota, vaan pysyivät virassaan, tehden sen nojalla yhä uusia väkivaltaisuuksia.
Decemvirien kukistuminen

Decemvirien vallan loppumisen kerrotaan tapahtuneen seuraavasti: Appius koetti viekoitella Virginiaa, Virginiuksen tytärtä, joka oli arvokkaimpia plebeijejä. Virginia oli kihlattu entiselle kansantribunille Iciliukselle. Kun Appiuksen ei onnistunut saada häntä imarteluilla eikä lupauksilla, hän taivutti erään alaisensa julistamaan Virginian orjansa tyttäreksi ja vaatimaan häntä omaisuutenaan takaisin. Tämä otatti Virginian kiinni, vei hänet Appiuksen tuomioistuimen eteen ja tuomitutti itselleen. Kovalla suostuttelulla Iciliuksen onnistui taivuttaa Appius jättämään lopullinen tuomio tuonnemmaksi. Sillä aikaa tytön isä Virginius, saatuaan sotapalveluksesta lomaa, ehti tulla leiristä Roomaan ajamaan tyttärensä asiaa.
Seuraavana päivänä oli koko tori täynnä kansaa. Virginius saapui tyttärensä kanssa, molemmat suruasuisina ja ystävien saattamana. Kun Appius oli noussut tuomioistuimelle, uudisti Appiuksen kätyri väärät lauseensa tytön syntyperästä ja vaatimuksensa, että hänet annettaisiin hänelle. Tämä koetti ottaa kiinni Virginiaa, mutta ystävät asettuivat piiriin isän ja tyttären ympärille. Silloin Appius käski liktorinsa hajottamaan ihmisjoukon ja ottamaan tytön kiinni. Kansa hajautui ja tyttö seisoi jätettynä yksin. Kun Virginius ei enää nähnyt mitään keinoa pelastautua, pyysi hän Appiukselta lupaa kysyä ennen tytöstä eroamistansa hänen läsnä ollessaan hänen imettäjältänsä asian oikeaa laitaa, jotta voisi hyvillänsä erota tytöstä, ellei hän olisikaan hänen oikea isänsä. Vietyään tyttärensä vähän syrjemmäksi tempasi Virginius puukkonsa ja pisti häntä sillä rintaan, sanoen: "Ainoastaan tällä tavalla voin pelastaa sinun kunniasi, lapseni." Sitten, kääntyen Appiuksen puoleen, lausui hän: "Tällä verellä vihin minä sinut manalan jumalille." Puukko kädessä tunkeutui hän väkijoukon läpi pois leiriinsä. Icilius näytti veristä ruumista kansalle ja kehotti kaikkia kansalaisia nousemaan decemvirejä vastaan. Appiuksen liktorit voitettiin ja hän itse pakeni asuntoonsa. Kansa vaelsi Pyhälle vuorelle eikä ennen palannut, kuin senaatti määräsi, että decemvirein piti luopua virastaan ja konsulien jälleen ryhtymän hallitsemaan entiseen tapaan. Appius Claudius vedettiin oikeuden eteen ja heitettiin vankeuteen, jossa hän itse surmasi itsensä.
Diego Causero

Diego Causero
Diego Causero (s. 13. tammikuuta 1940 Moimacco) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi Udinen arkkihiippakuntaan Giuseppe Zaffonato 7. huhtikuuta 1963. Hänet nimitettiin Metan titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Tšadiin 15. joulukuuta 1992. Vuonna 1993 hänet nimitettiin lisäksi apostoliseksi nuntiukseksi Keski-Afrikan tasavaltaan ja Kongon tasavaltaan, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 6. tammikuuta 1993 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Justin Francis Rigali.
Causero erosi vuonna 1995 nuntiuksen tehtävistä Kongoon ja vuonna 1999 Keski-Afrikkaan. 31. maaliskuuta 1999 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Syyriaan ja 24. helmikuuta 2001 lisäksi Gradumin titulaariarkkipiispaksi. 10. tammikuuta 2004 Causero sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Tšekkiin ja 28. toukokuuta 2011 Sveitsiin ja Liechtensteiniin.
Den Store Danske Encyklopædi

| Den Store Danske |
| --- | --- |


Verkkosivusto:  lex.dk
Kotipaikka:  Kööpenhamina, Tanska
Kaupallinen:  ei
Tyyppi:  verkkotietosanakirja
Rekisteröinti:  vapaaehtoinen
Kielet:  tanska
Omistaja:  Gyldendal
Avattu:  1994–2001 (kirjasarja) 2006 (maksullinen verkkoversio) 2009 (ilmainen verkkoversio)
Den Store Danske Encyklopædi, usein pelkkä Den Store Danske, on tanskalainen ilmainen verkossa julkaistava tietosanakirja. Se ilmestyi alun perin 20 osaa käsittävänä Gyldendalin kustantamana kirjasarjana vuosina 1994–2001, joka julkaistiin vuonna 2006 maksullisena verkossa ja muutettiin vuonna 2009 maksuttomaksi.
Tietosanakirjan artikkeleita on ollut kirjoittamassa noin 4 000 eri alojen asiantuntijaa, ja siinä käsitellään muun muassa luontoa, kulttuuria, tiedettä ja yhteiskuntaa erityisesti tanskalaisesta näkökulmasta mutta myös globaalisti. Hanketta rahoitti tupakkatehtailija Ludvig Augustinuksen muistosäätiö. Vuonna 2017 verkkosanakirja jouduttiin sulkemaan riittämättömien mainostulojen vuoksi, mutta vuodesta 2020 sen ylläpidon ja päivittämisen on rahoittanut Tanskan valtio.
Painettu versio, joka ilmestyi vuosina 1994–2001.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Den Store Danske Encyklopædi Wikimedia Commonsissa
Den Store Danske Encyklopædi verkossa (tanskaksi)
Diego Cavalieri

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Diego Cavalieri
Syntymäaika: 1. joulukuuta 1982 (ikä 41)
Syntymäpaikka: São Paulo, Brasilia
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 189 senttimetriä
Paino: 86 kilogrammaa
Seura
Seura: Fluminense
Pelinumero: 12
Junioriseurat
2001–2002: Palmeiras
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002 | Palmeiras B | 0 | (0) |
| 2002–2008 | Palmeiras | 65 | (0) |
| 2008–2010 | Liverpool | 0 | (0) |
| 2010 | Cesena | 0 | (0) |
| 2011– | Fluminense | 113 | (0) |
Maajoukkue
| 2012– | Brasilia | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 23. syyskuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. syyskuuta 2014.
Diego Cavalieri (s. 1. joulukuuta 1982 São Paulo, São Paulon osavaltio, Brasilia) on brasilialainen jalkapallomaalivahti, joka pelaa tällä hetkellä Brasiliassa Fluminensessa numerolla 12.
Brasilian joukkue – Maanosaliittojen cup 2013
1 Jefferson |
2 Alves |
3 Silva |
4 David Luiz |
5 Fernando |
6 Marcelo |
7 Lucas |
8 Hernanes |
9 Fred |
10 Neymar |
11 Oscar |
12 Júlio César |
13 Dante |
14 Filipe Luís |
15 Jean |
16 Réver |
17 Luiz Gustavo |
18 Paulinho |
19 Hulk |
20 Bernard |
21 Jô |
22 Cavalieri |
23 Jádson |
Valmentaja Scolari
Corey Burton

| Corey Burton> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Corey Gregg Weinberg
Syntynyt: 1. tammikuuta 1945 (ikä 79) San Fernando Valley, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Corry Burton Cory Burton
Aktiivisena:  196501–
Merkittävät roolit:  Shockwave (The Transformers) Taku (Tikun ja Takun pelastuspartio) Brainiac (Teräsmies) Taavi Ankka (Mikin klubi) Myyrä (Atlantis – Kadonnut kaupunki) Megatron (Transformers: Animated) Kreivi Dooku ja Cad Bane (Star Wars: The Clone Wars)
Palkinnot
 Annie 2003 Mikin klubi 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Corey Burton (oikealta nimeltään Corey Gregg Weinberg, s. 1. 1 1945 San Fernando Valley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hänet palkittiin vuonna 2003 Annie-palkinnolla animaatiosarjasta Mikin klubi Taavi Ankan ääniroolista.
Elämäkerta

Burton syntyi Kaliforniassa vuonna 1945. Ääninäyttelemisestä hän kiinnostui nuorena ja seurasi 1960-luvulla silloisia suosikkikuuluttajia, kertojaääniä, koomikkoimitaattoreita ja näyttelijöitä David Fryeta, Will Jordania, George Kirbya ja John Byneria. Varsinaisen innostuksen ääninäyttelemiseen hän sai kuitenkin Paul Freesin myötä, jonka ääntä Burton oli kuullut elokuvissa, mainoksissa ja Jay Wardin luomissa piirrossarjoissa. Vierailtuaan nuorena Disneylandissa, jossa Freesin ääntä kuultiin huvilaitteissa kuten "Pirates of the Caribbean", "Great Moments with Mr. Lincoln", "The Adventure Through Inner Space" ja "The Haunted Mansion". Burton halusi vierailun jälkeen tietää henkilön nimen ja kirjoitti kirjeitä useille radioasemille. Lopulta eräs radioasema vastasi, ja radiopersoona Gary Owens kertoi mainosäänen olleen Paul Frees.
Burton opiskeli ääninäyttelijä Daws Butlerin opissa, joka tunnetaan muun muassa Jogi-karhun äänenä. Hän tapasi Butlerin ollessaan 15-vuotias saatuaan June Foraylta kutsun paikallisen televisio-ohjelman tuotantoon istumaan yleisön sekaan. Burton piti yhteyttä Butlerin kanssa parin vuoden ajan, jolloin Burton pääsi opiskelemaan neljä ja puoli vuotta ääninäyttelemistä.
Ura

Burton teki ensimmäisiä äänirooleja 17-vuotiaana ja aloitti myöhemmin ääninäyttelemisen Hollywoodissa eri radiokuunnelmissa. Myöhemmin Disneyn radio-ohjelmissa Burton esitti 50 hahmon ääniä.[lähde? ]
Ura > Televisiossa

Burtonin teki ensimmäisiä äänirooleja television animaatioihin 1970-luvun lopulla, ja 1980-luvun alussa poikkeuksellisesti näyteltyihin televisiosarjoihin ja elokuviin Greatest Heroes of the Bible, Closet Cases of the Nerd Kind, Wolfen ja Julma miekka. Vuonna 1981 hän teki ensimmäisen roolinsa animaation Hämähäkkimies, jonka jälkeen Burtonia kuultiin muutamissa lyhytanimaatioissa, kunnes hän sai ensimmäiset merkittävimmät roolit vuonna 1984 The Transformersista, jossa hän oli pääasiassa Shockwaven ja Spike Witwickyn ääninä. Spiken ääniroolia varten Burtonin lisäksi hahmon rooliin koe-esiintyi samassa sarjassa Bumblebeen roolin saanut Dan Gilvezan. Sarjan jälkeen Burton päätyi työskentelemään vuodesta 1986 lähtien enimmäkseen Disneyn tuottamiin animaatioihin ja oli muun muassa lyhytanimaatiomusikaaleissa professori Pöllön äänenä, Taavi Ankan äänenä Ankronikassa ja Kummikarhujen toisen kauden jälkeen Kumma-Kummin äänenä. Samoihin aikoihin Burton teki ääniroolin näytelmäelokuviin Vallan huipulla vuonna 1987 ja Poltergeist 3 vuonna 1988. Vuotta myöhemmin hänellä oli pieni dubbausrooli Kikin lähettipalvelussa ja toinen merkittävä rooli Takun äänenä animaatiosarjassa Tikun ja Takun pelastuspartio.[lähde? ]
Ura > Televisiossa > 1990-luvulla

1990-luvulla Burton oli muun muassa vuonna 1991 James Bond Juniorin nimiroolissa, dubbasi sivuääniä anime-elokuvaan Punainen sika ja oli mukana Aladdin-elokuvassa vuonna 1992. Burtonilla oli myös pieniä rooleja Hopon poppoossa, Animaanisissa ja Bittipäässä. Nokkapokan ja Notre Damen kellonsoittajan jälkeen Burton oli vuosina 1996–1998 aiana Teräsmies-animaatiosarjassa Brainiacin äänenä kahdeksan jakson ajan. Sarjan jälkeen Burton oli muun muassa Zeuksen äänenä Herkules-animaatiosarjassa ja teki joitain pieniä rooleja muun muassa Älyyn ja Väläykseen, sekä Mike, Lu & Ogiin. Vuonna 1999 hän oli jälleen Taavi Ankan äänenä Akun tehdas -animaatiosarjassa, jossa Burton oli myös kertojan äänenä. Ennen vuosituhannen vaihdetta hän oli mukana elokuvassa Toy Story 2.[lähde? ]
Ura > Televisiossa > 2000-luvulla

2000-luvun alussa Burtonilla oli muutamia päärooleja animaatioelokuvissa, kuten Atlantis – Kadonnut kaupunki vuonna 2001 ja vuotta myöhemmin Peter Pan ja paluu Mikä-mikä-maahan, jossa hän toimi Kapteeni Koukun äänenä. Disneyllä Burton jatkoi Taavi Ankan ja muiden Disney hahmojen äänenä muun muassa Mikin klubissa vuosina 2001–2002, sekä Mikki Hiiren kerhotalossa vuosina 2006–2009. Muita Disney-projekteja olivat muun muassa Leijonakuningas 3 – Hakuna Matata, Kim Possible, Keisarin uusi koulu, Jake Long – amerikkalainen lohikäärme. Warner Bros. Animationille puolestaan Burton teki samalla vierailevia rooleja muun muassa Batman of the Futureen ja uusi Brainiacin roolinsa Static Shockissa. Hän osallistui myös Warnerin DC Comics -animaatioelokuvaprojektiin äänittäessään rooleja elokuviin Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama ja Batman: Gothamin ritari vuoden 2008 aikana. Burton teki myös vierailevia rooleja animaatiosarjaan Batman: The Brave and the Bold vuosina 2008–2009.[lähde? ]
Cartoon Networkilta puolestaan avautui tilaisuus vuonna 2007 palata takaisin Transformersin pariin, kun Cartoon Network Studios tuotti Transformers: Animatedin, jossa Burton toimii päätoimisesti Ratchetin ja Megatronin ääninä. Vuotta myöhemmin hän äänitti Megatronia ja Ratchetia sarjaan pohjautuvassa videopelissä Transformers Animated: The Game. Cartoon Networkilla Burton teki sitä ennen rooleja myös Hi Hi Puffy AmiYumiin ja Transformersin kanssa samaan aikaan The Secret Saturdaysiin. Samoihin aikoihin hän toimi Kreivi Dookun äänenä Star Wars: The Clone Warsissa. Hahmon äänenä Burton on toiminut vuodesta 2001 lähtien videopeleissä ja animaatiossa, kuten Star Wars Episode III: Revenge of the Sith, Star Wars: Bounty Hunter, Star Wars: Battlefront II ja Star Wars: Clone Wars. Burton on ollut myös Batman: Arkham Cityssä päävihollinen nimeltä Hugo Strange.[lähde? ]
Corey Burton valittiin vuonna 2006 The Legend of Spyro: A New Beginning -videopeliin ääninäyttelijäksi. Corey sai suuren roolin Volteerina, joka on keltainen lohikäärme, ja sähkön mestari. Volteer on hyvin puhelias, ja Sparxin oli vaikea välillä ymmärtää Volteeria. Burton valittiin myös kahteen toistaiseksi viimeiseen Legend of Spyroon: The Legend of Spyro: The Eternal Night sekä The Legend of Spyro: Dawn of the Dragon. Hän on toiminut myös Tri. N. Ginin ja Tri. N. Tropyn ääninäyttelijänä Crash Bandicoot: The Wrath of Cortex -pelissä. Hänellä on myös useita rooleja Kingdom Hearts -pelisarjassa.[lähde? ]
7. kaupunginosa (Valkeakoski)

7. kaupunginosa Valkeakoskella on rakentunut Lotilan kartanon ympärille. Kaupunginosa sijaitsee Lotilanjärven rannalla ja rajoittuu lännessä uuteen Juusonrannan kaupunginosaan. 7. kaupunginosaan kuuluvia alueita ovat Lotila, Matinmäki, Mäntylä, Vääräkoivu ja Roukonperä, ja siihen rajoittuu Lotilanvainion koulukeskittymä. Lotilan ympäristö on lähellä kaupungin palveluita. Alueella on luonnonläheisyyden ansiosta hyvät virkistyspalvelut. Suurehkon Lotilanjärven kiertää Lotilan lenkki. Lotila on myös hyvien liikenneyhteyksien äärellä.
Osa-alueita > Lotilanvainio

Lotilanvainio on vanhoja Lotilan kartanon maita, josta on lohkottu Hämeen ammattikorkeakoulun kampusalue.[lähde? ]
Osa-alueita > Matinmäki

Matinmäki on 1970- ja 1980-luvuilla rakennettua omakotialuetta.
Osa-alueita > Mäntylä

Mäntylä on asuinalue 7. kaupunginosassa kaupungin pohjoisosassa. Mäntylää ruvettiin rakentamaan 1950-luvun rintamamiestaloilla. Aluetta on sittemmin täydennetty 1970-luvun kerrostaloilla. Mäntylän keskustassa on ollut kauppa.
Osa-alueita > Vääräkoivu

Vääränkoivun tornitaloista koostuva pienalue on rakennettu 1960-luvun loppupuolella.[lähde? ]
Osa-alueita > Lintulanmäki

Lintulanmäen pienalue on rakennettu Mäntylän taakse pääosin 1970-luvulla omakoti- ja rivitaloilla. [lähde? ]
Lähialueita > Juusonranta

Juusonranta (22. kaupunginosa) on yksi kaupungin uusimmista asuinalueista. Se on 2000-luvulla rakennettua omakotialuetta.
Lähialueita > Maijankoski

Kaupunginosiin kuulumaton Maijankoski sijoittuu pienenä asuinalueena Pispantallin eteläpuolelle. Sen asutus keskittyy pääosin Raksantien varteen.
Den norske Santalmisjon

| Den norske Santalmisjon |
| --- | --- |
Perustettu:  1867
Toimiala:  lähetystyö
Infobox OKNimi-testi OK: 
Norjalainen santalilähetys (norj. Den norske Santalmisjon), oli norjalainen luterilainen lähetysjärjestö, joka toimi Intian santalien parissa sekä harjoitti myöhemmin lähetystyötä muuallakin ympäri maailmaa. Se toimi osana Norjan kirkkoa. Järjestö perustettiin vuonna 1867 ja lakkautettiin vuonna 2001 sen muodostaessa kahden muun järjestön kanssa Normisjonin.
Historia

Norjalainen santalilähetys perustettiin vuonna 1867 Santal Parganasissa Intiassa Lars Olsen Skrefsrudin ja Hans Peter Børresenin aloitettua siellä lähetystyön yhdessä brittiläisten lähetystyöntekijöiden kanssa. Järjestön tunnettuihin lähetystyöntekijöihin kuuluivat raamatunkääntäjät Paul Olaf Bodding ja Håkon Halvorsrud sekä Olav Hodne. Alueelle perustetusta kirkosta tuli itsenäinen vuonna 1950.
Myöhemmin Santalilähetys teki lähetystyötä useissa Aasian, Afrikan ja Etelä-Amerikan maissa.
Järjestö lakkautettiin 1. tammikuuta 2001, kun se ja kaksi muuta norjalaista luterilaista kristillistä järjestöä, Det norske lutherske Indremisjonsselskap ja Langesundsfjordens Indremisjonsselskap yhdistyivät yhdeksi järjestöksi nimellä Normisjon.
Doris Dragović

Doris Dragović
Doris Dragović (s. 16. huhtikuuta 1961 Split, Kroatia) on kroatialainen poplaulaja, joka aloitti uransa 1980-luvulla.
Dragović edusti Kroatiaa Eurovision laulukilpailussa 1999 kappaleella ”Marija Magdalena” ja sijoittui neljänneksi. Hän oli osallistunut myös Eurovision laulukilpailuun 1986 Jugoslavian edustajana. Hän sijoittui kappaleella ”Željo moja” yhdenneksitoista.
Diskografia

Željo moja 1986
Tužna je noć 1987
Tvoja u duši 1987
Pjevaj srce moje 1988
Budi se dan 1990
Najveći hitovi 1990
Dajem ti srce 1992
Ispuni mi zadnju želju 1993
Baklje Ivanjske 1995
Rođendan u Zagrebu 1996
Živim po svom 1997
Krajem vijeka 1999
Lice 2000
20 godina s ljubavlju 2001
Malo mi za sriću triba 2002
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (kroatiaksi)
ARKive

ARKive oli uhanalaisten lajien suojelun edistämiseen pyrkivä hanke, joka pyrki tuomaan esiin uhanalaisia lajeja kuvien kautta. Luontokuvien kautta pyrittiin herättämään ihmisten ympäristötietoisuutta ja tuntemusta uhanalaisista lajeista. ARKiven mukana oli jopa 3 500 kuvaajaa, jotka olivat maailman suosituimpia valokuvaajia ja elokuvan tekijöitä. Näistä kuvaajista monet olivat aikaisemmin olleet mukana tekemassä muun muassa luonto-ohjelmia ja olleet osallisina esimerkiksi kansainvälisissä luonnonsuojelujärjestöissä. ARKivella oli tukenaan muun muassa BirdLife International, Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto, UNEP-WCMC ja WWF. ARKive oli tekemisissä myös Wildscreen-ohjelman tekijöiden kanssa. ARKive toimi vuodesta 2003 vuoteen 2019, jolloin se joutui talousongelmien takia lopettamaan toimintansa.
Die Weißen Blätter

Die Weißen Blätter oli saksalainen kerran kuukaudessa ilmestynyt kirjallisuuslehti, jota julkaistiin 1913–1920. Se oli merkittävä ekspressionistisen liikkeen edistäjä. Sen perusti Erik-Ernst Schwabach, ja sitä julkaisi vuodesta 1915 René Schickele.
Die Weißen Blätterin ensimmäisten vuosien numeroiden sivumäärä oli yleensä noin 98–120 sivua, ja sen levikki oli noin 3 000 kappaletta. Sota-aikana lehden koko pieneni vähitellen, ja vuonna 1918 se oli enää kolmannes alkuperäisestä. Tämän seurauksena pidempiä kaunokirjallisia töitä enää julkaistu yhtä paljon ja poliittisia keskusteluita ja kulttuurikritiikkejä jouduttiin rajoittamaan.
Die Weißen Blätterissa julkaistiin joitakin merkittäviä kaunokirjallisia töitä. Tunnetuin niistä on Franz Kafkan Muodonmuutos. Muita lehdessä julkaistuja töitä oli Gottfried Benn Ithaka, Walter Hasencleverin näytelmä Der Sohn ja Heinrich Mannin Madame Lagros. Gustav Meyrinkin Golem julkaistiin lehdessä jatkokertomuksena 1913–1914 ja Max Brodin Tycho Brahes Weg zu Gott vuonna 1915.
Crossover (Dirty Rotten Imbecilesin albumi)

| Crossover D> R.I. |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1987
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Spike Cassidy, Bill Metoyer
 Tyylilaji: crossover thrash
 Kesto: 39.18
 Levy-yhtiö: Metal Blade
D.R.I.:n muut julkaisut
| Dealing with It! 1985 | Crossover 1987 | 4 of a Kind 1988 |
Crossover on hardcore punk -yhtye D.R.I.:n neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1987.
Kappaleet

The Five Year Plan – 4.03
Tear It Down – 3.38
A Coffin – 0.58
Probation – 4.05
I.D.K.Y. – 1.28
Decisions – 5.02
Hooked – 2.44
Go Die! – 3.42
Redline – 3.06
No Religion – 2.59
Fun And Games – 2.13
Oblivion – 4.54
Kokoonpano

Kurt Brecht – laulu
Spike Cassidy – kitara
Josh Pappe – basso
Felix Griffin – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Crossover discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Albumi Crossover (Dirty Rotten Imbecilesin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Aina Mannerheim

Aina Mannerheim
Aina Johanna Mannerheim (o.s. Ehrnrooth; 17. heinäkuuta 1869 Nastola – 5. tammikuuta 1964 Tukholma) oli suomalainen laulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän piti sortovuosien aikana vuosina 1899–1903 konsertteja kansanvalistustyön hyväksi Suomessa ja muualla Pohjoismaissa. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1896 varatuomari, kreivi Carl E. J. Mannerheim.
Mannerheimin vanhemmat olivat protokollasihteeri Carl Albert Ehrnrooth ja kreivitär Lovisa (Louise) de Geer. Hän opiskeli laulua Saint-Yves Baxin ja Mathilde Marchesin oppilaana Pariisissa 1893–1896. Hän konsertoi kaikissa Pohjoismaissa. Mannerheimin pitäessä marraskuussa 1900 Ina Langen kanssa konserttia Suomessa kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov peruutti konserttiluvan, mutta neuvokkaat esiintyjät löysivät tavan jatkaa esiintymistään ja nolasivat siten kenraalikuvernöörin. Mannerheim muutti vuonna 1903 Ruotsiin, kun Bobrikov karkotti hänen aviomiehensä Suomesta.
Mannerheimin veljiä olivat vuorineuvos Georg Ehrnrooth, pankinjohtaja Axel Ehrnrooth ja professori Ernst Ehrnrooth.
Aiheesta muualla

Mannerheim, Carl hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)