stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krisa

| Krisa> Κρῖσα |
| --- | --- |
 Krisan akropolista eli nykyistä Ágios Geórgioksen kukkulaa ja Pyhän Georgioksen (Ágios Geórgios) kirkko. Taustalla Krisanlahti (nyk. Itéanlahti), jonka rannalla sijaitsi antiikin ajan Kirrhan kaupunki.
Sijainti
 Krisa
Koordinaatit:  38°27′57″N, 22°27′44″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Chrissó, Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  – n. 1200 eaa.
Kulttuuri:  mykeneläinen kulttuuri
Alue:  Fokis
Aiheesta muualla
  Krisa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Krisa (m.kreik. Κρῖσα, Krīsa, myös Krissa, Κρίσσα, lat. Crisa, Crissa) oli mykeneläisaikainen kaupunki Fokiin maakunnassa Kreikassa. Se sijaitsi sisämaassa Korintinlahden rannikon ja Delfoin välillä. Krisa sijoitetaan nykyiselle Ágios Geórgioksen kukkulalle lähelle nykyistä Delfoín kunnan Chrissón kylää.
Krisa sekoitetaan antiikin ajan lähteissä usein tuohon aikaan olemassa olleeseen, rannikolla sijainneeseen Kirrhan kaupunkiin. Vaikuttaa siltä, että antiikin aikana rannikkokaupungista käytettiin yhtä lailla sekä Kirrhan että Krisan nimeä. Mykeneläisaikaiseen kaupunkiin viitataan yleensä Krisan nimellä, mutta ei ole varmuutta siitä, oliko se todella paikan muinaisaikainen nimi. Epäselvyyttä Krisan ja Kirrhan erottamiseen aiheuttaa erityisesti se, että kumpikin nimi esiintyy historiassa ennen kaikkea puhuttaessa niin kutsutusta ensimmäisestä pyhästä sodasta, mutta sitä koskevat antiikin lähteet ovat sekavia ja keskenään ristiriitaisia, ja nykyään koko sodan historiallisuus on kyseenalaistettu.
Maantiede

Krisa sijoitetaan Parnassos-vuoren lounaispuolelle nykyiselle Ágios Geórgioksen kukkulalle, joka on osa Parnassoksesta työntyvää harjannetta. Kukkula on saanut nykyisen nimensä siellä olevasta Pyhälle Georgiokselle omistetusta kirkosta. Paikka sijaitsi linnuntietä noin 4,5 kilometriä pohjoiseen  Korintinlahteen kuuluvan Krisanlahden (nyk. Itéanlahti) rannasta ja myöhemmästä Kirrhan kaupungista, ja noin neljä kilometriä lounaaseen Delfoista. Nykyisin paikka on linnuntietä noin kilometrin etelälounaaseen Chrissón kylästä.
Kaupungin ympärillä oli hedelmällinen tasanko, jota rajasi pohjoispuolelta Parnassos-vuori, idässä Kirfis-vuori ja lännessä Ozolian Lokriin vuoret. Etelässä tasanko ulottui Korintinlahden rannikolle ja Kirrhan kaupungille saakka. Länsisivulla tasanko ulottui pohjoisessa aina Amfissaan saakka, joka oli saman tasangon laidalla. Tätä tasankoa kutsutaan antiikin lähteissä sekä Krisan tasangoksi (Κρισαῖον πεδίον, Krisaion pedion) että Kirrhan tasangoksi (Κιῤῥαῖον πεδίον, Kirrhaion pedion, Κιῤῥαία χώρα, Kirrhaia khōra). Joskus Krisan ja Kirrhan tasankojen välille on kuitenkin tehty ero niin, että nimi Kirrhan tasanko olisi viitannut pieneen tasankoon etelässä Kirrhan kaupungin lähellä. Kaksi toisiaan kohti työntyvää vuorenharjannetta erotti sen laajemmasta, varsinaisesta Krisan tasangosta, joka ulottui Krisasta Amfissaan saakka. Tällöinkin Krisan tasankoon voidaan laajassa merkityksessä lukea myös Kirrhan tasanko.
Krisan kaupunki antoi nimensä myös Krisanlahdelle (Κρισαῖος κόλπος, Krisaios kolpos), jonka lähellä sijaitsi. Nimi laajeni tästä joskus koko Korintinlahdelle, jota kutsuttiin varhaisina aikoina myös Krisanlahdeksi.
Strabon sijoitti Krisan virheellisesti rannikolle Kirrhan tavoin: hän oletti sen sijainneen Kirrhasta itään Antikyran suunnassa. Strabon ei ollut koskaan käynyt kyseisellä seudulla ja teki tämän virheen oletettavasti siksi, että hän päätteli Krisanlahden nimestä, että myös kaupunki olisi sijainnut rannikolla.
Historia > Esihistoriallinen kaupunki

Ágios Geórgioksen kukkulalla suoritettujen arkeologisten kaivausten perusteella siellä ollut linnoituskaupunki on ollut olemassa vain esihistoriallisella kaudella. Se tuhoutui myöhäishelladisen kauden eli mykeneläisen kauden LH IIIB lopulla noin 1200 eaa., eikä paikkaa asutettu uudelleen ennen keskiaikaa.
Krisaa pidettiin antiikin aikana yhtenä koko Kreikan vanhimmista kaupungeista. Se mainitaan Homeroksen Iliaan Laivaluettelossa epiteetillä ”pyhä Krisa” (Κρῖσα ζαθέη, Krīsa zatheē). Homeerisen hymnin Apollonille mukaan sen perustivat Kreetalta tulleet siirtokuntalaiset, jotka johti paikalle Apollon-jumala itse, ja jotka tämä oli valinnut omiksi papeikseen pyhäkköön, jonka aikoi perustaa Pythoon eli myöhempään Delfoihin.
Hymni kuvaa Krisan sijainneen Parnassoksen juurella paikassa, jossa ei voi käyttää hevosia eikä vaunuja. Kuvaus sopii Krisan oletettuun paikkaan Ágios Geórgioksen kukkulalla, mutta ei rannikolla sijainneeseen Kirrhaan. Myös Nonnos sanoo Krisan olleen kallioiden ympäröimä. Pindaros kuvaa, että tie rannikon lähellä sijainneelta Delfoin hippodromilta Delfoihin kulki Krisan kukkulan kautta. Myös tämä sopii Krisan sijaintiin Ágios Geórgioksen kukkulalla, sillä antiikin aikainen tie rannikolta Delfoihin kulkee selvästi sen kautta.
Homeerisessa hymnissä Apollonille Krisa esiintyy voimakkaana paikkana, joka piti hallussaan koko hedelmällistä tasankoa vuorten ja rannikon välillä. Sen hallussa oli myös Python pyhäkköalue, joka ei vielä ollut kehittynyt erilliseksi Delfoin kaupungiksi, ja itse asiassa hymni jopa identifioi Krisan Delfoihin. Myös Pindaros käyttää Krisan nimeä synonyyminä Delfoille, samalla tavalla kuin Pisa esiintyy runoilijoilla Olympian nimenä. Suur-Kreikan Metapontionin sanotaan olleen krisalaisten perustama siirtokunta.
Krisan satamana toimi Kirrha. Ajan kuluessa Kirrha vaikuttaa tulleen yhä merkittävämmäksi niin, että se lopulta ohitti Krisan merkityksessä. Se kehittyi polikseksi eli kaupunkivaltioksi ja oli olemassa arkaaiselta kaudelta myöhäiselle roomalaiselle kaudelle. Samalla tavalla Python pyhäkköalue kehittyi Krisasta itsenäiseksi Delfoin polikseksi. Näin Krisa taantui samalla kun Kirrha ja Delfoi nousivat kukoistukseensa, ja sen asukkaat ehkä siirtyivät Kirrhaan ja Delfoihin. Myöhempinä aikoina kaupungin asukkaaseen viitattiin etnonyymeillä Krisaios (Κρισαῖος) ja Krissaios (Κρισσαῖος). Toisaalta vaikuttaa siltä, että niitä käytettiin myös kirrhalaisista.
Historia > Krisa, Kirrha ja ensimmäinen pyhä sota

Useimmat antiikin aikaisen lähteet vaikuttavat käyttävän nimiä Krisa ja Kirrha synonyymeinä yhdestä ja samasta paikasta, jonka esitetään olleen vahva linnoituskaupunki arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. alussa, ja joka olisi ollut niin kutsutun ensimmäisen pyhän sodan kohteena ja tuhottu sodan lopussa noin vuonna 590/585 eaa. Kuten todettu, Ágios Geórgioksen asutus ei kuitenkaan ollut tuossa vaiheessa enää olemassa. Toisaalta kuvaukset sodasta eivät sovi myöskään myöhemmän Kirrhan paikkaan rannikolla, eikä tasangolta tai lähiseudulta ole löydetty mitään muutakaan paikkaa, jossa olisi voinut olla 500-luvulle eaa. ajoittuva, vahvasti linnoitettu ja sodassa tuhoutunut asutus. Muun muassa näistä syistä ensimmäistä pyhää sotaa pidetään nykyisin myöhempänä keksintönä, jolla luotiin moraalinen esikuva kolmannen ja neljännen pyhän sodan tapahtumille 300-luvulla eaa.
Eräät myöhemmät antiikin aikaiset lähteet erottavat nimet Krisa ja Kirrha tarkoittamaan eri paikkoja. Nimeä Kirrha käytetään tällöin vain myöhemmästä rannikkokaupungista. Nimi Krisa taas viittaa tällöin selvästi nykyisellä Ágios Geórgioksen kukkulalla olleeseen asutukseen, ikään kuin siellä olisi ollut arkaaisella kaudella olemassa ollut Krisan kaupunki, joka tuhottiin sodassa. Tätä kautta nimi Krisa on siirtynyt tutkimuksessa Ágios Geórgioksen kukkulalla olleelle esihistorialliselle asutukselle.
Myöhemminkin tutkijat ovat keskustelleet paljon siitä, olivatko Krisa ja Kirrha sama kaupunki vai kaksi eri kaupunkia. Se on ollut aina selvää, että rannikolla sijaitsi historiallisella ajalla Kirrha-niminen kaupunki, joka toimi Delfoin satamana. Pausanias oletti, että Kirrha oli myöhempi nimi homeeriselle Krisalle. Strabon sen sijaan erotti paikat toisistaan. Kummallekin näkemykselle oli pitkään kannattajia nykytutkimuksessa. Heinrich Ulrichs tutki kysymystä ja alueen topografiaa laajalti, ja hänen tutkimustensa julkaisun jälkeen hyväksyttiin yleisesti näkemys, että Krisa ja Kirrha olivat kaksi eri paikkaa.
Nykynäkemys on kuitenkin, että antiikin aikana nimet Kirrha ja Krisa viittasivat samaan paikkaan, rannikkokaupunkiin, mutta esihistoriallisessa kontekstissa Krisalla viitataan usein Ágios Geórgioksen asutukseen. Paikka on merkitty nimellä Krisa muun muassa Barrington Atlas of the Greek and Roman World -kartastoon. Ei kuitenkaan ole edelleenkään tietoa siitä, millä nimellä paikka esihistoriallisella kaudella todella tunnettiin.
Historia > Kaivaukset

Ágios Geórgioksen kukkulan arkeologiset kaivaukset suoritti École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen instituutti Ateenassa vuosina 1936–1937. Tuolloin oletettiin vielä, että paikalla olisi sijainnut se Krisa-niminen kaupunki, joka tuhottiin ensimmäisessä pyhässä sodassa.
Rakennukset ja löydökset

Ágios Geórgioksen kukkulan esihistoriallisen kauden asutuksesta on jäljellä lähinnä monikulmaisista kivistä tehtyjä kyklooppimuureja, joita on säilynyt parhaimmillaan noin kolmen metrin korkeudelta, ja jotka ovat pohjoissivulla yli viiden metrin ja länsisivulla lähes neljän metrin paksuiset. Paikalta ei ole tehty arkaaiselle kaudelle ajoittuvia löytöjä, mikä osoittaa, ettei paikka voi liittyä ensimmäiseen pyhään sotaan. Antiikin aikaisiin löytöihin lukeutuu lähinnä pieniä pyhäkköjä, joista on merkkinä muun muassa Heralle ja Athenelle omistettu alttari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krisa Wikimedia Commonsissa
Näkymä Krisan akropoliilta.
Krisan muureja.
Krisan muureja.
Kistahauta.
Kaavakuva Krisan akropoliista.
A. Pyhän Georgioksen (Ágios Geórgios) kirkko. B. Ylemmän kaupungin muurein ympäröity alue. C. Alemman kaupungin muurein ympäröity alue. D. Jyrkkä seinämä.
Tapani Hietaniemi

| Tapani Hietaniemi |
| --- | --- |
 Tapani Hietaniemi Vihreiden puoluekokouksessa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1958 Mikkeli
Kuollut: 3. lokakuuta 2009 (51 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  dosentti
Tapani Antti Olavi Hietaniemi (23. maaliskuuta 1958 Mikkeli – 3. lokakuuta 2009 Helsinki) oli filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston sivilisaatiohistorian dosentti. Hietaniemi luennoi Suomessa ja Virossa sekä suomensi kirjoja ja artikkeleita kaikkiaan seitsemästä kielestä. Hän oli myös Vihreän liiton vaikuttaja.
Toiminta

Hietaniemi oli Tutkijaliiton Tiede & edistys -lehden toimittajana vuosina 1983–1997 ja Vihreän Sivistys- ja Opintokeskuksen Viridis-verkkolehden päätoimittajana 1998–1999 ja 2001. Hietaniemi väitteli tohtoriksi vuonna 1998 teoksellaan Max Weber ja Euroopan erityistie: Vertailevia sivilisaatiohistoriallisia tutkielmia. Hietaniemi suomensi ja toimitti suomeksi Weberin teksteistä julkaistut kokoomateokset Maailmanuskonnot ja moderni länsimainen rationaalisuus: kirjoituksia uskonnonsosiologiasta (1989) ja Tiede ja politiikka: Kutsumus ja ammatti (2009, yhdessä Risto Hannulan kanssa) sekä teoksen Pörssi (1990).
Hietaniemi toimi muun muassa Vihreän liiton periaateohjelmatyöryhmän puheenjohtajana 1997–1998 ja vuosina 1995–2003 puoluevaltuuskunnan jäsenenä ja varajäsenenä sekä puoluehallituksen varajäsenenä. Hietaniemi kuului Osmo Soininvaaran taustatukijoihin ja toimi muun muassa tämän eduskunta-avustajana 1990-luvulla. Vuonna 2009 hän oli perustamassa Vihreää miesliikettä.
Osmo Soininvaaran mukaan Hietaniemi tunnettiin aktiivisena keskustelijana ja erityisesti yhteiskuntatieteiden ja historian osalta laajasti sivistyneenä. Hän luonnehti edesmennyttä Hietaniemeä tinkimättömäksi järjen ja totuudenpuhumisen edustajaksi, joka vastusti kaikkea huuhaana pitämäänsä. Hietaniemi vaikutti myös Vapaa-ajattelijain liitossa. Häneltä jäi kesken teoksen Ateismi suomennos..
Teoksia

Hietaniemi, Tapani (toim.): Aiheita Weberistä: Max Weber modernista rationaalisuudesta, uskonnosta, oikeudesta ja yhteiskuntaluokista.  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1987.  ISBN 951-9297-64-2
Seppä, Tuomas ym. (toim.): Historian alku: Historianfilosofia, aatehistoria, maailmanhistoria.  (Tutkijaliiton julkaisusarja 74)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1993.  ISBN 951-9297-91-X  (Matti Viikarin juhlakirja)
Viikari, Matti: Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta.  (Toimittaneet Tapani Hietaniemi, Tuomas M. S. Lehtonen ja työryhmä. Tutkijaliiton julkaisusarja 79)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1995.  ISBN 951-9297-97-9  (Matti Viikari 1941–1994)
Hietaniemi, Tapani ym.: Feodalismi: Uuden ajan käsite, keskiajan ilmiö, maailmanhistorian kategoria.  (Sivilisaatiohistoria-sarja)  Tampere:  Vastapaino, 1997.  ISBN 951-768-026-0
Hietaniemi, Tapani: Max Weber ja Euroopan erityistie: Vertailevia sivilisaatiohistoriallisia tutkielmia.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Tutkijaliiton julkaisu 90. Paradeigma-sarja)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1998.  ISBN 952-5169-08-1
Sauri, Pekka & Hietaniemi, Tapani & Hiidenmaa, Pirjo (toim.): Rakennetaan reilua maailmaa: Lähtökohtia vihreälle ja globaalille politiikalle.  Helsinki:  Vihreä lanka, 1999.  ISBN 951-98412-0-2
Veijo Hietala

| Veijo Hietala |
| --- | --- |
 Veijo Hietala Turun kirjamessuilla 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1950 (ikä 74) Keitele
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  elokuva- ja televisiotutkimus
Veijo Aulis Hietala (s. 4. lokakuuta 1950 Keitele) on Turun yliopiston mediatutkimuksen lehtori ja emeritus vuodesta 2018 alkaen. Hän on julkaissut useita kirjoja elokuvasta, televisiosta ja populaarikulttuurista.
Hietala toimi Turun yliopiston päätoimisena tuntiopettajana vuosina 1984–1993 ja elokuvan tutkimuksen lehtorina vuodesta 1993 lähtien. Vuodet 1995–1998 hän oli määräaikaisena apulaisprofessorina ja vuodet 2003–2004 määräaikaisena professorina. Hietala on ollut myös Tampereen yliopiston elokuva- ja televisiotutkimuksen dosentti vuodesta 1994. Hietala on toiminut myös Turun Sanomien kirjallisuuskriitikkona vuodesta 1980 sekä Ilta-Sanomien ja Tiede-lehden kolumnistina.
Tohtoriksi Hietala väitteli elokuvan katsojateorioista vuonna 1990 otsikolla Situating the Subject in Film Theory: Meaning and Spectatorship in Cinema.
Populaarikulttuurissa

Television animaatiosarjassa Pasila on esiintynyt sivuhahmo Veijo Hietala, joka ulkonäöltään muistuttaa todellista Veijo Hietalaa. Myös sketsisarja Vintiöissä Hietalaa on parodioitu Veijo Hietala Show -nimisissä sketseissä.
Teoksia

Teeveen merkit: Television lukutaidon aakkoset.  Helsinki:  Yleisradio, opetusjulkaisut, 1990.  ISBN 951-43-0482-9
Kulttuuri vaihtoi viihteelle? Johdatusta postmodernismiin ja populaarikulttuuriin.  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1992.  ISBN 951-692-290-2
Kuvien todellisuus: Johdatusta kuvallisen kulttuurin ymmärtämiseen ja tulkintaan.  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1993.  ISBN 951-692-305-4
Tunteesta teesiin. Johdatusta klassiseen ja uuteen elokuvateoriaan.  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1994.  ISBN 951-692-333-X
The end: Esseitä elävän kuvan elämästä ja kuolemasta.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 1996.  ISBN 951-692-376-3
Ruudun hurma: Johdatus tv-kulttuuriin.  (Liittyy samannimiseen televisiosarjaan)  Helsinki:  YLE-opetuspalvelut, 1996.  ISBN 951-430-729-1
Koivunen, Anu & Hietala, Veijo (toim.): Kanavat auki! Televisiotutkimuksen lukemisto.  (Turun yliopiston täydennyskoulutuskeskuksen julkaisuja A 61)  Turku:  Turun yliopisto, 1997.  ISBN 951-29-1046-2
Media ja suuret tunteet: Johdatusta 2000-luvun uusromantiikkaan.  (Teksti pohjautuu pääosin Peili- ja Lähikuva-lehdissä julkaistuihin kirjoituksiin)  Helsinki:  BTJ Kustannus, 2007.  ISBN 978-951-692-668-4
Aiheesta muualla

Uusromantiikka on jo täällä (Arkistoitu – Internet Archive). Heli Peltoniemi, Turun Sanomat 14.9.2007.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Ksyluloosi

| Ksyluloosi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (3R,4S)-1,3,4,5-tetrahydroksipentan-2-oni
CAS-numero:  5962-29-8
PubChem CID:  22253
SMILES:  C(C(C(C(=O)CO)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H10O5
Moolimassa:  150,13 g/mol
Ksyluloosi (engl. xylulose) on viisihiilinen ketoosi C5H10O5, jonka CAS-numero on 5962-29-8. Ksyluloosin rakennekaava:
H2COH-HCOH-HCOH-CO-H2COH
Ksyluloosia esiintyy muun muassa fotosynteesin pimeäreaktiossa (Calvinin kierto). Ksyluloosista on kaksi isomeeristä muotoa eli D-ksyluloosi (CAS 551-84-8) ja L-ksyluloosi (CAS 527-50-4). L-ksyluloosi on harvinainen ja arvokas sokerialkoholi.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Xylulose (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Xylulose (englanniksi)
| --- | --- |
Pääjoukko:   aldoosi  ketoosi  pyranoosi  furanoosi 
Geometria:   pentoosit  heksoosit  heptoosi  sykloheksaanikonformaatio  anomeeri  mutarotaatio 
Suuri / pieni:   glyseraldehydi  dihydroksiasetoni  erytroosi  treoosi  erytruloosi  sedoheptuloosi 
Pentoosit:   riboosi  arabinoosi  ksyloosi  lyksoosi  ribuloosi  ksyluloosi 
Heksoosit:   glukoosi  galaktoosi  mannoosi  guloosi  idoosi  taloosi  alloosi  altroosi  fruktoosi  sorboosi  tagatoosi  psikoosi  fukoosi  ramnoosi 
Disakkaridit:   sakkaroosi  laktoosi  trehaloosi  maltoosi  sellobioosi 
Polysakkaridit:   glykogeeni  tärkkelys  selluloosa  kitiini  amyloosi  amylopektiini  stakyoosi  inuliini  dekstriini  pullulaani 
Glykosaminoglykaanit:   hepariini  kondroitiinisulfaatti  hyaluronaani  heparaanisulfaatti  dermataanisulfaatti  kerataanisulfaatti 
Aminoglykosidit:   kanamysiini  streptomysiini  tobramysiini  neomysiini  paromomysiini  apramysiini  gentamisiini  netilmysiini  amikasiini
Ksantoni

| Ksantoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Ksanten-9-oni
CAS-numero:  90-47-1
PubChem CID:  7020
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C(=O)C3=CC=CC=C3O2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H8O2
Moolimassa:  196,194 g/mol
Sulamispiste:  174 °C 
Kiehumispiste:  349-350 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 5,42 mg/l (25 °C)
Ksantoni eli dibentsopyroni tai difenyleeniketonioksidi (C13H8O2) on ketoni. Ksantonin rakenne esiintyy useissa kasvien väripigmenteissä, kuten euksantiinissa ja gentisiinissä (C14H10O5).
Ominaisuudet ja valmistus

Ksantoni on kiinteänä valkeahkoja neulamaisia kiteitä. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematon, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, kloroformiin ja bentseeniin. Myös väkevä rikkihappo kykenee liuottamaan yhdisteen ja tällä liuoksella on röntgenvalossa kirkkaan sininen fluoresenssi. Ksantoni voidaan pelkistää ksanteeniksi tai ksanthydroliksi.
Ksantonia voidaan valmistaa tislaamalla fenyylisalisylaattia. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on salisyylihapon kuumennus 250 °C lämpötilaan hiilidioksidi-ilmakehässä.
Ksantoni on myrkyllistä eräillä hyönteistoukille, minkä vuoksi sitä voidaan käyttää niiden hävittämiseen. Sille on myös käyttöä orgaanisessa synteesissä väriaineiden ja lääkkeiden valmistuksessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ChemBlink: Xanthone (englanniksi)
Ksypete

| Ksypete> Ξυπέτη.Sijainti |
| --- | --- |
 Ksypete
Koordinaatit:  37°57′27″N, 23°41′8″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Moscháto, Moscháto-Távros, Etelä-Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Kekropis
 :  Demetrias (vsta 307 eaa.)
 :  Kekropis (vsta 201 eaa.)
Trittys:  asty
Demonyymi:  Ksypetaiōn (Ξυπεταιών)
Bulen jäseniä:  7
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Aiheesta muualla
  Ksypete Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ksypete (m.kreik. Ξυπέτη, Ksypetē, lat. Xypete) oli antiikin aikainen alun perin Kekropis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Ksypete sijaitsi todennäköisesti lähellä joko Pireuksen tai Faleronin demosta. Se sijoitetaan suunnilleen nykyisen Moscháton kaupungin tienoille Moscháto-Távroksen kunnan alueelle.
Ksypete oli osa alueen neljän vanhan kylän Tetrakomoi-nimistä liittoa Pireuksen ja Faleronin sekä Thymaitadain demoksen ohella. Näillä demoksilla oli yhteinen Herakleen pyhäkkö. Perinteen mukaan Tetrakomoi oli yksi Kekropsin ajan Attikan kahdestatoista vanhasta kaupungista (polis) tai kylästä (kōmē), jotka Theseus myytin mukaan yhdisti (synoikismos) Ateenaksi. Myöhemmin Ksypete oli yksi Attikan demoksista. Ksypetestä käytettiin myös nimeä Troia (Τροία), koska kreikkalaisen mytologian mukaan Teukros johti sieltä joukon attikalaisia Fryygiaan.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Kekropis ja sillä oli seitsemän edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Kekropis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Ksypetaiōn (Ξυπεταιών).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ksypete Wikimedia Commonsissa
Kekropis-fyle
| --- | --- |
Asty:  Daidalidai · Ksypete · Melite
Paralia:  Aiksone · Halai Aiksonides
Mesogeios:  Athmonon · Epieikidai · Flya · Pithos · Sypalettos · Trinemeia
Hiidenkallion tunneli

| Hiidenkallion tunneli |
| --- | --- |
 Tunnelin pohjoinen suuaukko.
Paikkakunta:  Espoo
Maa:  Suomi
Koordinaatit:  60°12′43″N, 024°44′49″E
Avattu:  2000
Pituus:  495 m
Ajokaistoja:  4
Ylläpitäjä:  Liikennevirasto
Hiidenkallion tunneli on maantietunneli seututie 102:lla eli Kehä II:lla Kauniaistentien eritasoliittymässä. Tunnelissa erkanee liittymä Kauniaistentielle pohjoisesta, Turuntieltä tultaessa.
Tunnelin pituus on 495 metriä ja se oli valmistuessaan vuonna 2000 Suomen pisin maantietunneli.
Tunnelissa on liikenteenohjaus- ja valvontajärjestelmä, johon kuuluvat valaistus, muuttuvat liikenneopasteet, kamera- ja palovalvonta sekä ilmanvaihto. Valvontajärjestelmässä on muun muassa kahdeksan kameraa, joita voi ohjata Pasilan liikenneohjauskeskuksesta.
Aiheesta muualla

Hiidenkallion tunneli Matti Grönroosin tiesivustolla
| n k Perustiedot Wikidatassa: Hiidenkallion tunneli (Q11862557)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: tieliikennetunneli
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Espoo
koordinaatit: 60°12′43″N 24°44′49″E﻿ / ﻿60.2119°N 24.7469°E﻿ / 60.2119; 24.7469
Hierakkayökkönen

| Hierakkayökkönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Tarhayökköset Hadeninae
Suku::  Hydraecia
Laji::  ultima
Kaksiosainen nimi
 Hydraecia ultima  Holst, 1965 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hierakkayökkönen (Hydraecia ultima) on harvinainen ja vaikeasti sukulaislajeistaan erotettava loppukesän ja alkusyksyn yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Hierakkayökkönen muistuttaa varsiyökköstä (Hydraecia micacea)  ja lajien erottamisen haasteellisuutta kuvaa se, että hierakkayökkönen kuvattiin omaksi lajikseen vasta vuonna 1965. Etusiivet ovat pituuteensa nähden kapeat ja teräväkärkiset, pohjaväriltään punertavan ruskeat, hivenen violetinsävyiset. Sisempi poikkiviiru tekee terävän mutkan ja kohtaa siiven takareunan lähes samansuuntaisena kuin ulompi poikkiviiru. Ulompi poikkiviiru suuntautuu suorana ja hyvin vinossa kulmassa siiven takareunasta kohti siiven kärkeä päättyen kuitenkin etureunan tuntumaan hieman ennen siiven kärkeä. Siiven etureunassa on kuitenkin tumma täplä, joka saa poikkiviirun näyttämään siltä, kuin se ulottuisi suorana etureunaan saakka. Siipisuonet erottuvat hyvin. Munuaistäplä ja rengastäplä ovat siiven pohjavärin väriset, mutta erottuvat hyvin koska niitä rajaa tumma reunajuova. Takasiivet ovat valkeat, ulkoreunastaan selvästi tummemmat ja niiden poikki kulkee hyvin suora mustanharmaa poikkiviiru. Takasiiven keskitäplä puuttuu yleensä yläpinnalta ja erottuu alapinnallakin vain pienenä pisteenä. Siipiväli 30–44 mm.
Varsiyökkösen lisäksi samannäköinen laji on myös laukkayökkönen (Hydraecia nordstroemi).