stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Runoilija ja muusa (elokuva)

| Runoilija ja muusa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Jaakko Pakkasvirta
Käsikirjoittaja:  Titta Karakorpi Jaakko Pakkasvirta
Tuottaja:  Jaakko Pakkasvirta
Säveltäjä:  Otto Donner
Kuvaaja:  Esa Vuorinen
Leikkaaja:  Irma Taina
Lavastaja:  Matti Marttila
Pääosat:  Esko Salminen Katja Salminen Elina Salo Paavo Liski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Oy Mainos-TV-Reklam Ab
Ensi-ilta:  13. lokakuuta 1978
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Runoilija ja muusa on Jaakko Pakkasvirran ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1978. Epookkidraama tehtiin runoilija Eino Leinon satavuotisjuhlaelokuvaksi.
Elokuva kertoo runoilija Leinosta ja hänen elämänsä naisista: ristiriitojen täyttämästä avioliitosta Freya Schultzin kanssa sekä rakkaussuhteesta runoilija L. Onervaan.
Aikalaiskriitikot ylistivät runoilija Leinosta kertovaa draamaelokuvaa runsain kiitoksin. Eräs arvostelija kirjoitti: ”On saatu aikaan hyvin merkittävä ja onnistunut juhlaelokuva, innoittava ja toisia nuoria yrittäjiä kannustava, ja myös itse elokuvan tekeminen on tapahtunut vaivoja säästämättä.” Toinen kriitikko säesti: ”Jos Runoilijan ja muusan kirjallinen dramaturgia on korkealuokkainen, on sitä myös elokuvan visuaalinen hahmotus.” Jaakko Pakkasvirran ja kuvaaja Esa Vuorisen luomaa kuvamaailmaa kiiteltiin, samoin Otto Donnerin musiikkia. Pakkasvirran ohjauksen arvioitiin olevan ”kunnianhimoinen ja onnistunut”, jossa ansiolistalla olivat ”tyylikkyys, ajankuvan hallinta sekä tarpeettoman ’värikkyyden’ karttaminen”. Myös pääosanäyttelijät saivat suorituksistaan kiittävät arviot. Kriittisyys elokuvaan kasvoi 1980-luvulla televisioesitysten myötä.
Runoilija L. Onervaa näytellyt Elina Salo voitti vuonna 1979 roolistaan parhaan naispääosan Jussin. Lisäksi Esa Vuorinen palkittiin Jussilla parhaasta kuvauksesta ja Matti Marttila parhaasta lavastuksesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Esko Salminen  | … |  runoilija Eino Leino   |
|  Katja Salminen  | … |  Freya Schultz, Leinon ensimmäinen vaimo   |
|  Elina Salo  | … |  runoilija L. Onerva   |
|  Paavo Liski  | … |  Kasimir Leino   |
|  Pertti Palo  | … |  Artturi Lönnbohm   |
|  Marita Nordberg  | … |  Freyan äiti   |
|  Heidi Krohn  | … |  Olga Lönnbohm   |
|  Kalle Holmberg  | … |  Akseli Gallen-Kallela   |
|  Henri Kapulainen  | … |  Jean Sibelius   |
|  Jaakko Pakkasvirta  | … |  Otto Manninen   |
|  Virpi Uimonen  | … |  Anni Swan   |
|  Leif Wager  | … |  kartanon isäntä   |
|  Asta Backman  | … |  kartanon emäntä   |
|  Anitta Niemi  | … |  kartanon tytär   |
|  Esa Pakarinen Jr.  | … |  von Numers, Japanin-sodan upseeri   |
|  Ismo Kallio  | … |  maalaiskirjailija   |
|  Tom Wentzel  | … |  Freyan rakastaja   |
|  Kyllikki Forssell  | … |  Ida Aalberg   |
Kirjallisuutta

”Matkalle kannattaa aina lähteä”, Peter von Bagh haastattelee Esko Salmista ja Elina Saloa elokuvan tiimoilta. Filmihullu 6/1978.
Aiheesta muualla

Elokuva katsottavissa kokonaan Elonetissä
Saint Lucian lippu

Saint Lucian lippu
Saint Lucian lippu on Saint Lucian kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se on ollut käytössä 1. maaliskuuta 1967 lähtien. Lipun sininen tausta kuvaa taivasta ja merta. Keltainen väri symboloi auringonpaistetta ja vaurautta. Musta ja valkoinen symboloivat rodullista harmoniaa. Kolmio keskellä lippua kuvaa Pitonvuoria, kahta tulivuorta Saint Lucialla.
SMS Augsburg (1909)

| SMS Augsburg |
| --- | --- |
 SMS Augsburg

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kaiserliche Werft Kiel
Kölinlasku:  1908
Laskettu vesille:  10. heinäkuuta 1909
Palveluskäyttöön:  1. marraskuuta 1910
Loppuvaihe:  romutettu 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 362 t (suunniteltu) 4 915 t (kuormattu)
Pituus:  130 m (vesiraja)
Leveys:  14,0  m
Syväys:  5,4 m
Koneteho:  4-akselinen, 2 Parsons-turbiinimoottoria noin 20 000 shp
Nopeus:  noin 26 solmua
Miehistöä:  367
Aseistus
Aseistus:  12 x 10,5 cm SKL/L45 -tykkiä 2 x 45 cm torpedoputkea 100 miinaa
SMS Augsburg oli Saksan keisarikunnan laivaston Kolberg-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Kielin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1908 telakkanumerolla 34. Alus laskettiin vesille 10. heinäkuuta 1909 ja otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1910.
Palvelus

Alus oli tykistökoululaivana 1912 ja siirrettiin 1914 rannikkopuolustukseen.
Alus aseistettiin uudelleen 1916–1917 kuudella 150 millimetrin SKL 45 pituuskaliiperin tykillä ja aseistusta vahvennettiin 1918 kahdella 88 millimetrin 45 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykillä ja kahdella 500 millimetrin torpedoputkella.
Syyskuussa 1920 ensimmäisen maailmansodan jälkeen alus luovutettiin sotakorvauksena Japanille aluksena Y3, jota ei kuitenkaan vastaanotettu ja romutettiin Dordrechtissä 1922.
Saint Lucian vaakuna

Saint Lucian vaakuna
Saint Lucian vaakuna on Saint Lucian kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin maan vaakunaksi 8. tammikuuta 1979. Sen on suunnitellut Sydney Bagshaw. Siinä on sinisellä pohjalla vasemmassa yläkulmassa ja oikeassa alakulmassa ruusu ja oikeassa yläkulmassa ja vasemmassa alakulmassa vaakunalilja. Nämä symboloivat maan kahta siirtomaavaltaa Ranskaa ja Britanniaa. Jakkara vaakunan keskellä viittaa Afrikkaan. Soihtu vaakunan yläpuolella symboloi valoa. Vaakunaa pitää kaksi saintlucianamatsoni-lintua. Vaakunan alla lukee keltaisessa nauhassa maan motto "The Land. The People. The Light", Maa, kansa, valo.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Pohjois-Amerikan vaakunat
| --- | --- |
Vaakunat:   Antigua ja Barbuda  Bahama  Barbados  Belize  Costa Rica  Dominica  Dominikaaninen tasavalta  El Salvador  Grenada  Guatemala  Haiti  Honduras  Jamaika  Kanada  Kuuba  Meksiko  Nicaragua  Panama  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Trinidad ja Tobago  Yhdysvallat 
Epäitsenäiset alueet:   Anguilla  Aruba  Bermuda  Brittiläiset Neitsytsaaret  Caymansaaret  Curaçao  Grönlanti  Martinique  Montserrat  Puerto Rico  Sint Maarten  Turks- ja Caicossaaret  Yhdysvaltain Neitsytsaaret
Saint Mark (Grenada)

Saint Markin alue Grenadalla.
Saint Markin alue on yksi Grenadan kuudesta hallinnollisesta alueesta.  Se sijaitsee maan luoteisosassa. Alueen pinta-ala on 25 km² ja väkiluku vuonna 2011 oli 4 086. Alueen pääkaupunki on  Victoria.
SSE 50

SSE 50 -indeksi on Shanghain pörssin indeksi. Indeksi sisältää Shanghain pörssi 50 suurinta A-osaketta. Indeksin tarkoituksena on heijastaa Shanghain pörssin vaikuttavimpien osakkeiden kehitystä.
Koostumus

Indeksin yhtiöt: 4. tammikuuta 2024:
AECC Aviation Power
Agricultural Bank of China
Bank of China
Beijing Kingsoft Office Software
China CSSC Holdings
China Life Insurance
China Merchants Bank
China Northern Rare Earth
China Pacific Insurance
China Petroleum & Chemical
China Railway Group
China Shenhua Energy
China State Construction Engineering
China Telecom
China Three Gorges Renewables
China Tourism Group Duty Free
China United Network Communications
China Yangtze Power
CITIC Securities
Cosco Shipping
Foshan Haitian Flavouring and Food
GigaDevice Semiconductor
Great Wall Motor
Haier Smart Home
Hygon Information Technology
Industrial Bank
Industrial and Commercial Bank of China
Inner Mongolia Yili Industrial Group
Jiangsu Hengrui Pharmaceuticals
Kweichow Moutai
LONGi Green Energy Technology
NARI Technology
PetroChina
Ping An Insurance
Poly Developments and Holdings Group
Power Construction Corporation of China
SAIC Motor
Sany Heavy Industry
Semiconductor Manufacturing International
Shaanxi Coal Industry
Shanxi Xinghuacun Fen Wine Factory
TBEA
Tongwei
Trina Solar
Wanhua Chemical Group
Will Semiconductor
WuXi AppTec
Zijin Mining Group
Zhanghou Pientzhuang Pharmaceutical
Zhejiang Huayou Cobalt
SMS Berlin

| SMS Berlin |
| --- | --- |
 SMS Berlin

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kaiserliche Werft Danzig
Kölinlasku:  26. elokuuta 1902
Laskettu vesille:  22. syyskuuta 1903
Palveluskäyttöön:  4. huhtikuuta 1904
Poistui palveluskäytöstä:  1916
Loppuvaihe:  romutettu 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 756 t
Pituus:  110,6 m (vesiraja) 111,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  13,3 m
Syväys:  5,61 m
Koneteho:  11 750 ihp (8,76 MW)
Nopeus:  23 solmua
Miehistöä:  288
Aseistus
Aseistus:  10 × 10,5 cm SKL/L40 -tykkiä 2 × 45 cm torpedoputkea
SMS Berlin oli Saksan keisarikunnan laivaston Bremen-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Kaiserliche Werft Danzigilta, missä köli laskettiin 26. elokuuta 1902. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1903 ja otettiin palvelukseen 4. huhtikuuta 1905.
Palvelus

Alukselle siirrettiin miehistö SMS Amazonelta, jonka se vapautti palveluksesta. Oltuaan  elokuusta 1905 SMS Hohenzollernin saattajana alus siirrettiin tiedusteluosastoon. Alus lähti 28. kesäkuuta 1911 Kielistä Agadiriin, missä sen tehtävänä oli vapauttaa tykkivene SMS Panther. Alus lähti marraskuussa tykkivene SMS Eberin kanssa Agadirista ja saapui 14. joulukuuta Kieliin, missä se liitettiin tiedusteluosastoon. Pääosa aluksen miehistöstä siirrettiin 27. syyskuuta 1912 uudelle risteilijä SMS Strassbourgille, joka otettiin palvelukseen kaksi viikkoa myöhemmin. Alus poistettiin palveluksesta 29. lokakuuta Wilhelmshavenissa.
Alus palveli 1915-1916 miinalaivana, jolloin se kuljetti kerralla 80 miinaa. Se riisuttiin aseista 1916.
Alus aseistettiin sodan jälkeen kahdeksalla 105 millimetrin tykillä ja kahdella 500 millimetrin torpedoputkella, minkä jälkeen se liitettiin Reichsmarineen koululaivana. Se modernisoitiin 1921-1923 rakentamalla korotettu keula. Alus muutettiin proomuksi 1935 ja sen brittiläinen miehistö upotti aluksensa Skagerrakiin 1947, jolloin sen kuormana oli taistelukaasuja.
Saint Mary Cayon

Saint Mary Canyon Saint Kitts ja Nevisin kartalla
Saint Mary Cayon on yksi Saint Kitts ja Nevisin 14:stä kunnasta. Se sijaitsee Saint Kittsin saarella ja sen keskus on Cayon ja muita kyliä ovat Lodge, Ottley’s, Little Italy, Spooner’s ja Keys. Kunnan pinta-ala on 15 km² ja asukasluku 3 374 (vuonna 2001). Sen rajakunnat ovat Christ Church Nichola Town, Trinity Palmetto Point ja Saint Peter Basseterre.
Ruynes-en-Margeride

| Ruynes-en-Margeride |
| --- | --- |
 Garabitin viadukti
 vaakuna
 Ruynes-en-Margeride
 Koordinaatit: 45°00′10″N, 3°13′27″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Cantal
Arrondissementti:  Saint-Flour
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  29,7 km²
Väkiluku (2016):  687 
 – Väestötiheys:  23 as./km²
Kunnan numero:  15168
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruynes-en-Margeride on kunta keskisessä Ranskassa Cantalin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 13 kilometriä Saint-Flourin kaupungista kaakkoon.
Kunnan rajalla on Garabitin viadukti, joka on vuosina 1880-1884 rakennettu rautatiesilta. Se ylittää Truyèrejoen, ja sillan toinen pää sijaitsee joen toisella puolella olevalla Val d'Arcomien kunnassa. 564 metriä pitkä silta otettiin käyttöön vuonna 1888, ja sen suunnittelija oli Gustave Eiffel.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruynes-en-Margeride Wikimedia Commonsissa
Ruža Ignatova

Ruža Ignatova vuonna 2015
Ruža Plamenova Ignatova (bulg. Ружа Пламенова Игнатова; s. 30. toukokuuta 1980) on bulgarialaissyntyinen kansainvälinen kryptovaluuttahuijari ja karkuri.
Ignatova vietti varhaiset vuotensa työväenluokkaisessa perheessä Rusessa. Hän muutti vuonna 1990 perheensä kanssa Saksan Schrambergiin, jossa tytön koulumenestys oli erinomainen. 18-vuotiaana Ignatova pääsi stipendillä Konstanzin yliopistoon. Vuonna 2005 hän sai tohtorin arvon oikeustieteessä. Lisäksi hän valmistui maisteriksi eurooppalaisessa vertailevassa oikeustieteessä Oxfordin yliopistosta. Vuonna 2008 Ignatova liittyi McKinsey & Companyn palvelukseen Sofiassa sijainneeseen konsultointitoimistoon. Hän pääsi työskentelemään maailman johtaviin kuuluvien pankkien kanssa. Hän myös puhui sujuvaa venäjää ja lensi usein Moskovaan konsultoimaan pankkeja. Sofian konsultointitoimisto suljettiin vuonna 2009 ja Ignatova menetti työnsä. Hän työskenteli lyhyesti Bulgarian suurimman sijoitusyhtiön palveluksessa ja harkitsi oman kosmetiikkalinjansa perustamista. Ignatova alkoi kuitenkin alkuvuodesta 2013 tutkia Bitcoinia, josta sai ajatuksen perustaa "vähemmän anarkinen" kryptovaluutta.
Ignatova perusti vuonna 2014 Sebastian Greenwoodin avulla OneCoinin, jota mainostettiin "Bitcoinin tappajana" ja "rahan tulevaisuutena". Miljoonia ihmisiä houkuteltiin tekemään sijoituksia, joille luvattiin 50-kertainen tuotto. Jopa pelkästään Suomessa sijoittajia oli kymmeniätuhansia. Väitettyä kryptovaluuttaa ei todellisuudessa ollut olemassa vaan kyse oli pyramidihuijauksesta, joka suoritettiin verkostomarkkinoinnin tavoin. Tuotot jäivät Ignatovalle ja hänen lähipiirilleen. Petoshyödyn suuruudesta on esitetty arvioita väliltä 4 miljardia dollaria ja 15 miljardia euroa. Jo ennen OneCoin-huijausta Ignatova oli isänsä kanssa osallistunut petolliseen liiketoimintaan ostamansa saksalaisen valimoyrityksen kautta 2010-luvun alussa.
Ignatova sai aviomiehensä Björn Strehlin kanssa tyttären vuonna 2016.
Katoaminen ja jälkivaiheet

Ignatovaa vastaan nostettiin syytteet Yhdysvalloissa 12. lokakuuta 2017 ja asetettiin liittovaltiollinen pidätysmääräys. Ignatova järjesti vuonna 2017 suurimuotoiset juhlallisuudet. 25. lokakuuta 2017 hän matkusti Ryanairin lennolla Sofiasta Ateenaan. Tämän jälkeen hänestä ei ole tietoon tulleita vahvistettuja havaintoja. Hän on FBI:n kymmenen etsityimmän henkilön listalla. Ignatova oli vuonna 2022 listalle lisätyksi tullessaan sen ainoa nainen. FBI on luvannut jopa 250 000 Yhdysvaltain dollarin palkkion Ignatovan pidätykseen johtavan vihjeen antajalle.
Bulgarialaisten tutkivien journalistien raportti johti kasvaviin spekulaatioihin siitä, että Ignatova olisi kadonneena olemisensa aikana tullut murhatuksi. Lähteenä tiedolle oli Interpolin haluama Krasimir Kamenov-Karo. Kamenov-Karo oli syntynyt vuonna 1967 ja tuli itse kolmen muun ihmisen kanssa ammutuksi kuoliaaksi 25. toukokuuta 2023 Kapkaupungissa. Osa toimittajista yhdisti murhat Ignatovan katoamiseen. FBI:n mukaan Ignatova on voinut siirtyä Saksan passia käyttäen Arabiemiraatteihin, Saksaan, Kreikkaan tai Itä-Eurooppaan. Islantilainen malli Asdis Ran oli Ignatovan ystävä vuodesta 2009. Hän on paljastanut runsaasti yksityiskohtia Ignatovan huijauksen myötä saavuttamasta ylellisyydestä ja arvellut tämän paenneen vastuuta mahdollisesti Dubaihiin.
Luxemburgin kansalainen Frank Schneider oli Ignatovan yhteistyökumppani ja joutui pidätetyksi huhtikuussa 2021. Hän vietti seitsemän kuukautta vangittuna, mutta vapautettiin kotiarestiin Ranskaan, jossa hän odotti siirtoa Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa häntä olisi odottanut enimmillään 40 vuoden vankeustuomio. Schneider oli toiminut Luxemburgin tiedustelupalvelun operaatiopäällikkönä ennen oman yrityksensä perustamista ja yhteistyötään Ignatovan kanssa. Schneider katosi loppukeväästä 2023. Ignatovan veli Konstantin Ignatov tunnusti syyllisyyden omalta osaltaan vuonna 2019 ja ryhtyi yhteistyöhön FBI:n kanssa. Rikoskumppaneihin kuului myös Sebastian Greenwood, jota odottaa oikeudenkäynti Yhdysvalloissa.
Ignatova on aiheena Johan von Mirbachin ohjaamassa Cryptoqueen-dokumenttisarjassa. Siinä haastatellaan muun muassa Frank Schneideria ja Tommi Vuorista, jota kutsuttiin Suomen OneCoin-maajohtajaksi ja joka ei katso tapahtunutta huijaukseksi vaan väärinkäsitykseksi.
Renju

Renju on japanilaisperäinen lautapeli, gomokun kehittyneempi versio. Se on sukua ristinollalle.  Renjua pelataan mustilla ja valkoisilla nappuloilla 15x15 ruudun go-laudalla. Sen aloituksessa on lisäsääntöjä, joilla kompensoidaan aloittavan pelaajan etua gomokussa.
Perussäännöt

Mustilla nappuloilla pelaava pelaaja voittaa, jos hän saa viisi mustaa nappulaa riviin – suoraan tai vinoon. Valkoinen voi voittaa kahdella tavalla
viisi valkoista nappulaa rivissä tai vinorivissä
jos mustan on pakko tehdä kielletty siirto, ks. alempana
Aloitus

Aloittaja asettaa pöydälle kaksi mustaa ja yhden valkoisen.
Toinen pelaaja valitsee, ottaako mustat vai valkoiset
Valkoiset saanut pelaaja laittaa toisen valkoisen nappulan laudalle
Musta laittaa kaksi nappulaa  laudalle
Valkoinen poistaa toisen näistä kahdesta
Valkoinen laittaa nappulan laudalle
Tämän jälkeen pelaajat laittavat nappuloita vuorotellen.
Mustan kielletyt siirrot

Musta ei saa pelata nappulaansa siten että syntyy
tuplakolmoset – kaksi kolmen mustan nappulan riviä, joiden välissä ei ole valkoisia napuloita
tuplaneloset
ylipitkä rivi – kuusi tai enemmän mustia nappuloita samalla rivillä
Kisoja

Vuodesta 1989 lähtien on järjestetty Renjun maailmanmestaruuskisat joka toinen vuosi.
Pelit & Tulokset
Maailmanmestaruuskisojen historiaa:
1989: Kioto, Japani
1991: Moskova, USSR
1993: Arjeplog, Ruotsi
1995: Tallinna, Viro
1997: Pietari, Venäjä
1999: Peking, Kiina
2001: Kioto, Japani
2003: Vadstena, Ruotsi
2005: Tallinna, Viro
2007: Tyumen, Venäjä
2015: Suzdal, Russia
Aiheesta muualla

Renju International Federation has complete rules and history of the game
Nihon Renju Sha Japanese Renju Federation
Korean Omok Association (omok is the Korean name of the game)
China Renju federation (RIF China)
Svenska Luffarschackförbundet (Arkistoitu – Internet Archive)
Online Renjuclass You can learn renju and play online games there
Finnish Renju Federation (Suomen Renju ry)
Zjrenju.net (Arkistoitu – Internet Archive)  (Zhejiang renju, China)
Ruyigin provinssi

Ruyigin provinssi Burundin kartalla.
Ruyigin provinssi on yksi Burundin 17 provinssista, ja se sijaitsee maan kaakkoisosassa. Provinssi rajoittuu idässä Tansaniaan, etelässä Rutanan provinssiin, lännessä Gitegan provinssiin, luoteessa Karuzin provinssiin ja koillisessa Cankuzon provinssiin. Myös sen pääkaupungin nimi on Ruyigi.
Vuonna 2007 Ruyigin provinssin väkiluvuksi arvioitiin 387 000 henkeä. Sen pinta-ala on 2 338,88 km².
Kunnat

Ruyigin provinssi jakautuu seitsemään kuntaan
Butaganzwa
Butezi
Bweru
Gisuru
Kinyinya
Nyabitsinda
Ruyigi
Roberto Fernández Bonillo

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Roberto Fernández Bonillo
Syntymäaika: 5. heinäkuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Betxí, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 179 senttimetriä
Junioriseurat
1976–1978: Villarreal
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1978–1979 1979–1981 1981–1986 1986–1990 1990–1995 1995–1999 1999–2001 | Villarreal Castellón Valencia Barcelona Valencia Villarreal Córdoba |  70 (8) 135 (36) 144 (35) 124 (22) 142 (8) 67 (0) |
Maajoukkue
| 1982–1991 | Espanja | 29 (2) |
Valmennusura
2004–2005 2005 2006–2007 2008–2009: Valencia B Córdoba Orihuela Alzira
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Roberto Fernández Bonillo, yleensä vain Roberto (s. 5. huhtikuuta 1962 Betxí, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Roberto oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka tunnettiin muun muassa kovasta työnteostaan kentällä sekä voimakkaasta laukauksestaan. Vuodesta 1981 eteenpäin hän edusti seuraavat 14 vuotta Valenciaa sekä Barcelonaa, ja yhteensä ammattilaisurallaan hän pelasi yli 700 virallista ottelua.
Hän kuului Espanja maajoukkueeseen myös lähes kokonaisen vuosikymmenen ajan. Hän oli joukkueen mukana vuoden 1984 EM-kilpailuissa ja vuoden 1990 MM-kilpailuissa.
Seurajoukkueura

Roberto aloitti ammattilaisuransa vuonna 1979 Castellónista, jonne hän siirtyi naapuriseura Villarrealista. Kahden pelatun kauden jälkeen hän siirtyi saman maakunnan suurseura Valenciaan. Roberto teki kunnioitettavat 33 maalia ensimmäisten neljän kautensa aikana joukkueessa. Kauden 1985–1986 päätteeksi Valencia putosi maan pääsarjasta Primera Divisiónista.
Kaudeksi 1986–1987 hän siirtyi yllättäen Barcelonaan ja pelasi ensimmäisellä kaudellaan yhteensä 40 ottelua, joissa hän teki 10 maalia. Yhden kauden tärkeimmistä maaleistaan hän teki rangaistuspotkusta kotiottelussa Real Madridia vastaan, joka päättyi lopulta barcenolaisseuran 2–1-voittoon.
Pelattuaan Barcelonassa neljä kautta, yhteensä 144 ottelua ja 35 maalia, Roberto palasi takaisin Valenciaan. Kauden 1993–1994 hän vietti lähes kokonaan loukaantumisen takia sivussa.
Vuonna 1995 hän teki paluunsa kasvattajaseuraansa Villarrealiin, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Joukkue onnistui nousemaan kaudeksi 1998–1999 Primera Divisióniin, mutta pelit jäivät kuitenkin toistaiseksi lyhyeen pääsarjassa, kun se ei onnistunut säilyttämään sarjapaikkaansa.
Roberto päätti pelaajauransa vuonna 2001, ollessaan 39-vuotias. Hän pelasi uransa aikana yhteensä yli 700 ottelua, joissa syntyi vähän yli sata maalia.
Vuonna 2004 hän siirtyi valmentamaan Valencian reservijoukkuetta. Myöhemmin valmentajaurallaan hän on toiminut alemman sarjatasojen joukkueiden peräsimissä.
Maajoukkueura

Roberto edusti Espanjan maajoukkuetta vuosien 1982–1991 välillä ja tänä aikana hänelle kertyi yhteensä 29 ottelua, joissa syntyi kaksi maalia. Hän edusti Espanjaa myös kaksissa arvokilpailuissa vuoden 1984 EM-kilpailuissa ja vuoden 1990 MM-kilpailuissa.
Saavutukset

Barcelona
Cup-voittajien cup: 1988–1989
Copa del Rey: 1987–1988, 1989–1990
Aiheesta muualla

Roberton pelaajauran tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Roberton valmentajauran tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1984
1 Arconada |
2 Urquiaga |
3 Camacho |
4 Maceda |
5 Goikoetxea |
6 Gordillo |
7 Señor |
8 Víctor |
9 Santillana |
10 Gallego |
11 Carrasco |
12 Salva |
13 Buyo |
14 Julio Alberto |
15 Roberto |
16 Francisco |
17 Marcos |
18 Butragueño |
19 Sarabia |
20 Zubizarreta |
Valmentaja Muñoz
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Zubizarreta |
2 Chendo |
3 Jiménez |
4 Andrinúa |
5 Sanchís |
6 Martín Vázquez |
7 Pardeza |
8 Quique |
9 Butragueño |
10 Fernando |
11 Villaroya |
12 Alkorta |
13 Ablanedo |
14 Górriz |
15 Roberto |
16 Bakero |
17 Hierro |
18 Paz |
19 Salinas |
20 Manolo |
21 Míchel |
22 Ochotorena |
Valmentaja Suárez
Ruza

| Ruza Ру́за |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Ruza
 Koordinaatit: 55.7041°N, 36.1914°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Moskovan alue
Piiri:  Ruzan piiri
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruza (ven. Ру́за) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskovajokeen laskevan Ruzajoen rannalla 110 kilometriä Moskovasta länteen. Kaupunki on Ruzan piirin keskus. Asukkaita on 13 300 henkeä (vuonna 2005).
Ruza mainitaan ensimmäisen kerran Moskovan ruhtinaan Iivana Kalitan testamentissa vuonna 1328 tai 1339. Se kuului Zvenigorodin ja vuosina 1462–1504 Volokin ruhtinaskuntaan. Vuosina 1504–1533 se oli läänitettynä Dmitrovin ruhtinaalle Juri Ivanovitšille ja liitettiin sittemmin Moskovaan.
Moskovan, Tverin ja Smolenskin ruhtinaskuntien rajaseudulla sijainneella paikkakunnalla oli huomattava strateginen merkitys. Jo 1100-luvulla Ruzajoen rannalle rakennettiin puinen linnoitus, jonka korkeat maavallit ovat säilyneet. Vuonna 1618 puolalaiset piirittivät linnoitusta, jota ei piirityksen ja tulipalon jälkeen enää rakennettu uudelleen. Vuonna 1781 Ruzasta tuli samannimisen Moskovan kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä lokakuusta 1941 tammikuuhun 1942.
Nykyään Ruza on maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä elintarviketeollisuutta. Kauniiden maisemiensa ja puhtaan luontonsa ansiosta kaupungin ympäristö on suosittua lomanviettoseutua. Nähtävyyksiä ovat vuosina 1714–1721 rakennettu Ylösnousemuksen kirkko, Jumalansynnyttäjän kirkko vuodelta 1781, barokkityyliset Pyhän Dimitreoksen (1792) sekä Borisin ja Glebin (1801) kirkot. Kaupungissa on myös kotiseutumuseo.
Ruzajokea.
Ruzan piirin hallintorakennus.
Uimahalli.
Katunäkymä Ruzan Partisaaniaukion laidalta.
Kantakaupunkia: Ulitsa Solntseva.
Ylösnousemuksen kirkko (1714–1721)
Pyhien Borisin ja Glebin kirkko (kuvan mukaan vuodelta 1721).
Jumalansynnyttäjälle omistettu kirkko.
Pyhän Dimitreoksen kirkko (1792).