stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
USS Lamprey

| USS Lamprey |
| --- | --- |
 USS Lamprey
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Manitowoc Shipbuilding Company, Manitowoc, Wisconsin
Kölinlasku:  22. helmikuuta 1944
Laskettu vesille:  18. kesäkuuta 1944
Palveluskäyttöön:  17. marraskuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  Argentiinalle 11. elokuuta 1960 poistettu 1971
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 550 t (pinnalla) 2 463 t (sukelluksissa)
Pituus:  95,02 m
Leveys:  8,31 m
Syväys:  5,13 m (maksimi)
Koneteho:  4 x GM Model 16-278A V16 -dieselmoottoria, 5 400 shp (4 MW) (pinnalla) 4 x GE-sähkömoottoria, 2 740 shp (2 MW) (sukelluksissa)
Nopeus:  pinnalla: 20,25 solmua sukelluksissa: 8,75 solmua
Miehistöä:  81, joista 10 upseeria
Aseistus
Aseistus:  10 x 533 mm torpedoputkea, joihin 24 torpedoa 1 x 5"/25 kansitykki 1 x Bofors 40 mm 1 x Oerlikon 20 mm
USS Lamprey (runkonumero SS-372) oli Yhdysvaltain laivaston Balao-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Monitowoc Shipbuilding Companyltä Monitowocista Wisconsinista, missä köli laskettiin 22. helmikuuta 1944. Alus laskettiin vesille puoli vuotta myöhemmin 18. kesäkuuta kumminaan W. T. Nelsonin puoliso ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 17. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään William T. Nelson.
Palvelus

Michigan järven koeajojen jälkeen alus saapui 7. joulukuuta Lockportiin Illinoisiin uiva telakalle, jolla se kuljetettiin Chicagon kanavan kautta Mississippille ja edelleen New Orleansiin, jonne saavuttiin 13. joulukuuta. Neljä päivää myöhemmin alus lähti Tyynellemerelle.
Pearl Harborista alus lähti 17. helmikuuta 1945 ensimmäiseen taistelupartioonsa Luzonin rannikolle. Se oli pelastustehtävissä Formosan ja Hongkongin edustalla 29. maaliskuuta saakka. Se läpäisi Singaporen salmen 8. huhtikuuta ja seuraavana päivänä alus läpäisi Karimansalmen Jaavanmerelle. Se ei kohdannut japanilaisaluksia ja alus lähti huollettavaksi Australiaan Fremantleen, jonne se saapui 22. huhtikuuta.
Uuden päällikön L. B. McDonaldin alaisuudessa alus lähti 21. toukokuuta Fremantlesta ja saapui Jaavanmerelle matkalla Siaminlahdelle. Lamprey ja USS Blueback sytyttivät tykkitulella kohtaamansa 600 tonnin saattajan tuleen. Lamprey jatkoi matkaansa Subicinlahdelle, jonne se saapui 29. kesäkuuta.
Alus aloitti 26. heinäkuuta kolmannen partiomatkansa ollen pääosan ajasta Siaminlahdella. Se saapui Singaporen alueelle 8. elokuuta partioiden Pengiboen länsipuolella, jossa se upotti pienen aluksen tykkitulella. Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene HMS Spearhead vapautti aluksen partiosta, jonka jälkeen se lähti Borneolle. Alus tuhosi 12. elokuuta tykkitulella Surabayasta lähteneen rahtialuksen. Se lähestyi 15. elokuuta kohtaamaansa kaksimastoista kuunaria, kun alus vastaanotti viestin sotatoimien päättymisestä.
Subicinlahdelta alus lähti 31. elokuuta ja ankkuroitui 22. syyskuuta San Franciscossa. Alus otettiin Mare Islandin laivastontelakalle käytöstä poistamiseksi ja siirrettiin 3. kesäkuuta 1946 reserviin.
ARA Santiago del Estero

Yhdysvaltain ja Argentiinan laivastot allekirjoittivat 1. huhtikuuta 1960 sopimuksen kahden sukellusveneen, USS Macabin ja Lampreyn luovuttamisesta Argentiinalle. Lamprey lainattiin 11. elokuuta osana sotilasapuohjelmaa, jolloin se nimettiin ARA Santiago del Esteroksi runkonumerolla S-12.
Alus lähti 23. syyskuuta Julio A. Aureggin alaisuudessa San Franciscosta ja saapui Mar del Platan laivastotukikohtaan 30. marraskuuta. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston alusrekisteristä ja myytiin Argentiinalle 1. syyskuuta 1971. Argentiina poisti aluksen käytöstä varaosiksi seuraavana vuonna.
Uri

| Uri |
| --- | --- |
 Asutus on Urissa keskittynyt laaksoihin, kuvassa Andermattin kylä.
 Vaakuna
 Uri sijaitsee Keski-Sveitsissä.
 Koordinaatit: 46°46′N, 8°37′E 
Valtio:   Sveitsi
kuntia:  20 (vuodesta 1875)
Perustettu:  1291
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Altdorf
Pinta-ala:  1 076 km² (11.)
 – maa:  1 057,1 km²
 – sisävesi:  (Vierwaldstättersee) 19,3 km² 
Väkiluku (31.12.2019)  (vakinaiset asukkaat):  36 703 (25.)
 – väestötiheys:  34 as./km²
Kielet:  saksa 94 % (2017)
Uskonnot:  katolisuus 80 % (2017)
BKT (2015, alustava):  1,9 mrd. Sfr (25.)
 – asukasta kohti:  53 000 Sfr (26.)
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  UR
 
Kantonin internetsivut
Urin kantonin kunnat.
Uri on yksi Sveitsin 26 kantonista ja yksi neljästä alkuperäisestä vanhan valaliiton kantonista.
Uri on väkiluvultaan Sveitsin toiseksi pienin: kantonissa on vajaat 37 000 asukasta. Kantonin pinta-ala on 1 076 neliökilometriä.  Kantonin hallinnollinen keskus ja suurin kaupunki on Altdorf. Andermatt on tunnettu talviurheilukeskus Urissa.
Vuoden 2019 lopulla kantonin vakituisista asukkaista 13 prosenttia on ulkomaalaisia. Osuus on maan toiseksi pienin.
Maantiede

Uri sijaitsee maan keskiosassa Gotthardin solan ja Vierwaldstätterseen välillä. Suuri osa kantonin alueesta on vuoristoa ja kaikkiaan 54 % pinta-alasta on tuottamatonta aluetta. Urin länsiosa on osa Urin Alppeja, itäosa Glarusin Alppeja ja eteläosa Gotthardin massiivia.
Hallinto ja asutus

Kantonin keskuspaikka on Altdorf, jossa oli vuoden 2018 lopussa 9 401 asukasta. Kaikkiaan kantonissa on 20 kuntaa:
| Kunta | Asukasluku  31> 12.2018 | Pinta-ala  km² |
| --- | --- | --- |
| Altdorf | 9 401 | 10,19 |
| Andermatt | 1 390 | 62,19 |
| Attinghausen | 1 725 | 46,90 |
| Bauen | 165 | 3,82 |
| Bürglen | 4 977 | 53,10 |
| Erstfeld | 3 788 | 59,05 |
| Flüelen | 1 972 | 12,41 |
| Göschenen | 448 | 104,13 |
| Gurtnellen | 540 | 83,41 |
| Hospental | 186 | 35,13 |
| Isenthal | 483 | 60,96 |
| Realp | 153 | 77,81 |
| Schattdorf | 5 424 | 16,29 |
| Seedorf | 1 858 | 15,48 |
| Seelisberg | 661 | 13,18 |
| Silenen | 1 949 | 144,75 |
| Sisikon | 369 | 16,44 |
| Spiringen | 849 | 64,76 |
| Unterschächen | 697 | 80,22 |
| Wassen | 398 | 96,91 |
| Vierwaldstättersee (vesialue) |  | 19,25 |
| Yhteensä |  36 433  | 1 076,4 |
Urin asutus on keskittynyt Reussin ja sen sivujokien laaksoihin. Uri on enimmäkseen saksankielistä aluetta: vuonna 2017 94 prosenttia kantonin asukkaista oli saksankielisiä.
Talous

Urin työpaikat (yhteensä 18 000) jakaantuivat vuonna 2016 sektoreittain seuraavasti:
maa- ja metsätalous 8 %
teollisuus 29 %
palvelut 63 %.
Kantonin suurimmat työantajat olivat vuonna 2008 Dätwyler Cables und Rubber AG, kantonin hallinto ja kantonin sairaala.
Liikenne

Useat valtakunnalliset liikenneväylät kulkevat Urin kautta:
Valtatie 2 kulkee pohjois-eteläsuunnassa Urin läpi ja Gotthardin solan yli Luzernista Ticinoon.
Moottoritie A2 kulkee Altdorfin ja Gotthardin maantietunnelin kautta Ticinoon.
Valtatie 25 kulkee Wallisista Furkasolan ja Andermattin kautta Urserenlaaksoa pitkin Oberalppass-solaan ja Graubündeniin.
SBB:n rautatie Arth-Goldausta Airoloon kulkee Göschenenin ja Gotthardin tunnelin kautta.
Matterhorn Gotthard Bahnin rautatie kulkee Furkan pohjatunnelin ja Andermattin kautta Wallisista Graubündeniin. Lisäksi Andermattista on yhteys Göscheneniin.
Gotthardin pohjatunneli alkaa Erstfeldistä ja alittaa Urin.
Kuuluisia urilaisia

Wilhelm Tellin kerrotaan olleen urilainen.
Bernhard Russi on entinen alppihiihtäjä.
Aiheesta muualla

Uri in Zahlen 2017/18 (PDF)  14.6.2017. Kanton Uri ja Urner Kantonalbank. Arkistoitu 9.12.2017. (saksaksi)
Dätwylerin kotisivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uri Wikimedia Commonsissa
Veitsenheitto
Aiheesta muualla

Mitä veitsenheitto? YouTube
Lyhyt opastus veitsenheittoon YouTube
Veitsenheiton kilpailusäännöt
Ukrainan ortodoksisten kirkkojen yhdistymisneuvosto

Ukrainan ortodoksisen kirkon autokefian tomos kuvattuna tammikuussa 2019.
Ukrainan ortodoksisten kirkkojen yhdistymisneuvosto (ukr. Об'єднавчий собор українських православних церков, Objednavtšyi sobor ukrajinskyh’ pravoslavnyh’ tserkov) on toimielin, joka kokoontui 15. joulukuuta 2018 Kiovassa Pyhän Sofian katedraalissa. Neuvosto teki päätöksen Ukrainan ortodoksisen kirkon perustamisesta ja valitsi sen ensimmäiseksi johtajaksi metropoliitta Epifanin.
Yhdistymisneuvoston muodostamiseen ja sen tekemiin päätöksiin vaikutti pitkälti Ukrainan poliittinen tilanne, joka alkoi vuonna 2014 Itä-Ukrainan kriisin ja Krimin niemimaan miehityksen myötä. Tämän seurauksena ukrainalaiset alkoivat katkaisemaan kaikenlaisia suhteita, myös uskonnollisia, Venäjään.
Tausta

1900-lopulla itäistä ortodoksista kirkkoa edusti Ukrainassa kolme eri kirkkokuntaa: Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti (U-MP), Ukrainan autokefalinen ortodoksinen kirkko (UAOK) ja Ukrainan ortodoksinen kirkko – Kiovan patriarkaatti (U-KP). Yhdistymisneuvostoon osallistuivat kaikki kolme, joita kahta viimeisintä muut maailman ortodoksiset kirkot eivät aikaisemmin tunnustaneet virallisesti. Eri seurakunnat ovat sidoksissa joko vain Ukrainassa toimiviin tai sitten Moskovasta käsin johdettaviin kirkkokuntiin. Ukrainan eri alueiden ollessa Venäjän alaisuudessa ortodoksisten kirkkojen johto sijaitsi nimenomaan Moskovassa. Vuoden 2014 tapahtumien jälkeen Ukrainassa heräsi uudelleen vahva tunne nähdä paikalliset ortodoksiset kirkot osana nimenomaan ukrainalaista kirkkokuntaa. Moskovan patriarkkaatilla on myös perinteisesti ollut vahvat ja hyvät suhteet Venäjän hallintoon ja erityisesti presidentti Putiniin.
Ukrainan parlamentti hyväksyi 20. joulukuuta 2018 lain, jonka mukaan Moskovan patriarkaatin alaisuudessa toimivan kirkon tulee muuttaa nimeään siten, että siihen sisältyy maan nimi Venäjä. Verh’ovna Radan puhemies, Andri Parubi, kommentoi vaatimusta sanomalle, että ”ei tule kysymykseenkään, että kirkko, joka siunasi aseita, joilla tapettiin ukrainalaisia, saisi käyttää Ukrainan nimeä”. U-MP vastusti parlamentin vaatimusta ja vetosi myöhemmin presidentti Petro Porošenkoon, jotta tämä käyttäisi veto-oikeuttaan.
Kirkkoja on pyritty yhdistämään jo aiemminkin. Merkittävin yritys tapahtui vuonna 2002 patriarkka Filaretin johdolla, jolloin hän sanoi, että UAOK:n ja U-KP:n välillä ei ollut mitään opillisia kiistoja, joten kirkkojen yhdistymiselle ei siten olisi myöskään mitään estettä.
Tausta > Skisma Moskovan patriarkan kanssa

Moskovan patriarkaatti katsoo olevansa vastuussa Ukrainan ortodokseista, koska Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka luovutti vuonna 1686 Moskovan patriarkalle valtuudet vihkiä Kiovan metropoliitan. Moskovan ja Konstantinopolin patriarkat ovat kiistelleet siitä, oliko kyseessä pysyvä vai väliaikainen valtuuksien siirto. U-MP katsoo edelleen olevansa ainoa kanoninen ortodoksinen kirkko maassa.
Moskovan patriarkka Kirill kieltäytyi alusta asti tunnustamasta Ukrainan ortodoksista kirkkoa tai sen johtoa. Moskova katsoo yhdistymisneuvoston olevan laiton ja kanonin vastainen. Venäjän patriarkaatti katsoi myös, että Bartolomeos on ylittänyt toimivaltuutensa tunnustamalla Ukrainan ortodoksisen kirkon autokefalian. Lokakuussa 2018 Moskovan patriarkaatti ilmoitti kostotoimena katkaisevansa ehtoollisyhteyden Konstantinopolin patriarkaatin, ja sen alaisten kirkkojen, kanssa. Tämä koski myös Suomen ortodoksista kirkkoa.
Konstantinopolin patriarkka Bartolomeos joutui lobbauksen kohteeksi ukrainalaisten toimesta, mutta toisaalta myös Moskovan patriarkaatin uhkailemaksi, kun hänen piti päättää, tunnustaako hän Ukrainan ortodoksisen kirkon aseman. Patriarkan, tai tarkemmin sanoen hänen asioitaan hoitavien avustajien, kerrottiin myös joutuneen mahdollisen tietomurron kohteeksi.
Neuvoston kokoontuminen

Neuvoston puheenjohtajaksi, joka myös virallisesti kutsui sen koolle, valittiin ranskalainen metropoliitta Emmanuel. Hän kertoi haastattelussa lokakuussa 2018, että uskoo Konstantinopolin patriarkan todennäköisesti myöntävän Ukrainan ortodoksiselle kirkolle autokefalian.
Neuvoston istunnossa oli äänioikeutettuja edustajia yhteensä 192. Kolmen osallistuvan kirkkokunnan kesken ne jakautuivat seuraavasti:
Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti: 30, joista piispoja 10
Ukrainan autokefalinen ortodoksinen kirkko: 36, joista piispoja 12
Ukrainan ortodoksinen kirkko – Kiovan patriarkaatti: 126, joista piispoja 42
Piispojen lisäksi kirkkokuntien delegaatioihin kuului tavallisia pappeja sekä maallikoita. Kunniavieraina paikan päällä olivat myös presidentti Porošenko ja parlamentin puhemies Parubi. Istunto alkoi 15. joulukuuta kello 10 jumalanpalveluksella.
Ehdokkaita metropoliitanvaaleissa oli yhteensä kolme. Virkaan valittavasta äänestettiin kahdella kierroksella: toiselle kierrokselle selvisivät kaksi ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä saaneista. Neuvosto valitsi ensimmäiseksi metropoliitakseen Epifanin, jonka oppi-isä on Filaret. Hän voitti vaalit toisella kierroksella. Neuvoston kokouksen jälkeen Filaretista itsestään tuli ”kunniapatriarkka”.
Neuvoston kokoontuminen > Seurauksia ja reaktioita

Patriarkka Bartolomeos allekirjoitti 5. tammikuuta tomaksen, jonka nojalla patriarkka tunnusti Ukrainan ortodoksisen kirkon ja otti sen omaan yhteyteensä. Se luovutettiin Epifanille seuraavana päivänä Istanbulissa, jota ennen Epifani ja Bartolomeos pitivät yhteisen messun.
Presidentti Porošenko on todennut, että ”kirkkomme itsenäisyys on osa Eurooppa- ja Ukraina-myönteistä politiikkaamme”.
Ukrainan ortodoksisen kirkon tunnustamisen myötä uusi kirkko sai kaikille toimituksilleen virallisen tunnustuksen. Uuden kirkkokunnan perustamisen ja sen autokefalian tunnustaminen oli myös merkittävä keino yhdistää ukrainalaisia, joista suurin osa kuuluu ortodoksiseen kirkkoon. Tunnustusta on luonnehdittu myös ortodoksista kirkkoa repivänä, ja Putinin pelättiin käyttävän Konstantinopolin patriarkan päätöstä poliittisena lyömäaseena Ukrainaa vastaan, joka saattaisi jopa oikeuttaa avoimiin sotatoimiin. Kaksi päivää yhdistymisneuvoston kokouksen jälkeen U-KP ja UAOK pitivät erilliset kokoukset, joiden tuloksena kummatkin päättivät lakkauttaa itsensä, jotta yhdistymisprosessi olisi lakiteknisesti mahdollinen. Ukrainan ortodoksisen kirkon katsotaan olevan kummankin näiden seuraaja.
Vasemmalta oikealle: Petro Porošenko, metropoliitta Epifani, metropoliitta Emmanuel ja patriarkka Filaret neuvoston kokouksessa.
Yhdistymisneuvoston istunto
VALO-CD

VALO-CD on kokoelma avoimen lähdekoodin ohjelmia CD:llä Microsoft Windows-käyttöjärjestelmään. VALO-CD pyrkii levittämään avoimen lähdekoodin ohjelmien tuntemusta ja käyttöä. Version 7 jälkeen VALO-CD:stä on ollut saatavilla myös kansainvälinen englanninkielinen versio.
VALO on lyhenne sanoista Vapaat ja avoimen lähdekoodin ohjelmat.  Projekti on aloitettu vuonna 2008 ja sen tavoitteena on tukea teknistä ja taloudellista kehitystä Suomessa.
Ohjelmat

VALO-CD:n versio 8 sisältää seuraavat ohjelmat:
Kirjoittaminen ja piirtäminen: Dia, GIMP, Inkscape, LibreOffice ja Scribus.
Internet: Mozilla Firefox, Thunderbird, Pidgin, Vuze ja WinSCP.
Viihde: Stellarium ja Tux Paint.
Multimedia: Audacity, MuseScore ja VLC media player.
Työkalut: 7-Zip, Evince, InfraRecorder, KeePass, Notepad++, PDFCreator, SumatraPDF ja TrueCrypt.
Oppaat: FLOSS Manualsin oppaita.
Aiheesta muualla

VALO-CD (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
VALO-CD (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jay Triano

| Jay Triano |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jay Triano
Syntynyt: 21. syyskuuta 1958 (ikä 66) Tillsonburg, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Koripalloilija
Pituus:  193 cm
Nyk. joukkue:   Charlotte Hornets
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  179. varaus Los Angeles Lakers 1981
Yliopistojoukkueet
1977–1981:   Simon Fraser University
Maajoukkueet
1978–1990:   Kanada
Valmennusura
1999–2003 2003–2008 2008– 2008–2011 2012–2016 2016–2017 2017–2018 2018–:   Kanada  Toronto Raptors (apuv.)  Yhdysvallat (apuv.)  Toronto Raptors  Portland Tr. Bl. (apuv.)  Phoenix Suns (apuv.)  Phoenix Suns  Charlotte Hornets (apuv.)
Aiheesta muualla
FIBA
Jay Triano (s. 21. syyskuuta 1958 Tillsonburg) on kanadalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän on toiminut muun muassa Kanadan miesten maajoukkueen ja NBA-joukkue Toronto Raptorsin päävalmentajana.
Aiheesta muualla

NBA:n valmentajaprofiili (englanniksi)
Valeri Brošin

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Valeri Viktorovitš Brošin
Syntymäaika: 19. lokakuuta 1962
Syntymäpaikka: Leningrad, Neuvostoliitto
Kuolinaika: 5. maaliskuuta 2009 (46 vuotta)
Kuolinpaikka: Moskova, Venäjä
Pelipaikka: hyökkääjä
Junioriseurat
: Smena Leningrad
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1985 1986–1991 1992 1992–1993 1993 1993–1994 1994 1994 1995 1997–1998 1999 2001–2002 | Zenit Leningrad TsSKA Moskova KuPS Badajoz TsSKA Moskova Hapoel Kfar Saba Maccabi Petah Tikva Zenit Pietari Köpetdag Aşgabat SKA Rostov-na-Donu Nika Moskova Homel | 107 (15) 087 (13) 020 0(5) 016 0(3) 028 0(5) 007 0(0) 006 0(0) 010 0(0)  014 0(1) |
Maajoukkue
| 1987–1990 1997–1998 | Neuvostoliitto Turkmenistan | 3 (0) 11 (1) |
Valmennusura
2001–2002 2005–2006: Homel (pelaaja-valmentaja) Nika Moskova
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Valeri Viktorovitš Brošin (ven. Валерий Викторович Брошин, 19. lokakuuta 1962 Leningrad, Neuvostoliitto – 5. maaliskuuta 2009 Moskova, Venäjä) oli jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Uransa aikana hän pelasi muun muassa Zenit Pietarissa, TsSKA Moskovassa ja Kuopion Palloseurassa. Hän pelasi myös kolme maaottelua Neuvostoliiton A-maajoukkueessa sekä oli mukana vuoden 1990 MM-kisoissa. Myöhemmin hän pelasi myös Turkmenistanin A-maajoukkueessa.
Kaudella 2005–2006 Brošin valmensi venäläisjoukkue Nika Moskovaa.
Brošin kuoli syöpään[lähde? ] 46-vuotiaana vuonna 2009.
VAN-väylä

Vehicle Area Network (VAN) on PSA Peugeot Citroën ja Renault'n käyttämä ja kehittämä ajoneuvoväyläselvennä.
Historia

1985 Citroën-konsernin esittelee väyläratkaisun
1989 ensimmäinen piiri valmis Philips:ltä
1992 VAN-väylä standardoitiin, ISO 11519 osa 3
1993 ensimmäinen testiauto
1994 sarjavalmistus alkoi
2001 valmistettu 16 miljoonaa autoa, jossa VAN-väylä
Aiheesta muualla

PSA Peugeot Citroen - VAN bus Multiplexing
Uusi saksalainen elokuva

Uudeksi saksalaiseksi elokuvaksi (Der Neue Deutsche Film) kutsutaan Saksassa 1960-luvun lopulla esiinmarssinutta uutta elokuvantekijöiden sukupolvea. Sen merkittäviä nimiä ovat mm. ohjaajat Rainer Werner Fassbinder, Werner Herzog, Volker Schlöndorff, Wim Wenders ja Alexander Kluge. Se oli yksilölliseen ilmaisuun ja ilmaisulliseen riippumattomuuteen pyrkivää auteur-elokuvaa ranskalaisen uuden aallon hengessä, mutta yhtä lailla tekijät halusivat herättää yleisön ajattelemaan. Nuoriin elokuvantekijöihin vaikutti opiskelijoiden protestiliike, joka haastoi Saksan auktoriteetit.
Uusi saksalainen elokuva synnytti joukon klassikoiksi luettavia elokuvia sekä henkilökohtaisia menestystarinoita, kuten Schlöndorffin ja Wendersin Hollywood-urat. Menestys vaati kuitenkin tekijöiden kasvamista ulos yhteisistä periaatteista, jotka loivat uuden saksalaisen elokuvan. Aikakauden loppuna pidetään yleisesti Fassbinderin kuolemaa 1982, mutta sen käännekohtana voidaan pitää dokumentaarista elokuvaa Terrorin ja kauhun syksy (Deutschland im Herbst, 1978). Se on useamman ohjaajan (mm. Fassbinder, Schlöndorff ja Kluge) reaktio Punaisen armeijakunnan johtamaan terrorismin aaltoon Saksassa syksyllä 1977.
Kirjallisuutta

Thomas Elsaesser: New German Cinema. A History.
Valeri Bondar

Valeri Bondar vuonna 2020.
Valeri Bondar (s. 27. helmikuuta 1999 Harkova) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa kotimaassaan Šah’tar Donetskia ja on pelannut vuodesta 2020 alkaen Ukrainan miesten maajoukkueessa.
Bondar nousi Šah’tar Donetskin junioreista edustusjoukkueeseen keväällä 2019. Seuraavalla kaudella hän pelasi jo kymmenen liigaottelua ja teki maalin syyskuussa 2019 Vorskla Pultavaa vastaan. Huhtikuussa 2021 tapahtunut loukkaantuminen piti hänet poissa kentiltä myös kauden 2021–2022 alussa. Kauden 2021–2022 loppuun mennessä hän on pelannut 30 liigaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän voitti liigamestaruuden kaudella 2019–2020. Hän on pelannut Mestarien liigassa seitsemän ottelua ja Eurooppa-liigassa yhden ottelun ja kaikissa näissä täyden peliajan.
Bondar on pelannut useissa Ukrainan juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 ja neljä ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018. Jälkimmäisessä turnauksessa Ukraina ylsi välieriin. Vuonna 2019 Bondar pelasi joukkueensa kapteenina, kun Ukraina voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Miesten maajoukkueessa Bondar pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Puolaa vastaan ja toisen kerran kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Irlantia vastaan.
Itävallan Grand Prix 2023

|  Itävallan Grand Prix 2023  |
| --- | --- |
 9. osakilpailu 22 osakilpailusta kaudella 2023. 

Päivämäärä:  2. heinäkuuta 2023
Rata:  Red Bull Ring
Sijainti:  Spielberg, Itävalta
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,318 km
Kilpailun pituus:  71 kierrosta, 306,452 km
Sää:   Pilvinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Paaluaika:  1.04,391
Sprinttikilpailu
Voittaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Toinen:   Sergio Pérez   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Kolmas:   Carlos Sainz   (Ferrari)
Palkintokoroke
Voittaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Toinen:   Charles Leclerc   (Ferrari)
Kolmas:   Sergio Pérez   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Kierrosaika:  1.07,012 (kierroksella 71)
Itävallan Grand Prix 2023 (virallisesti Formula 1 Rolex Grosser Preis von Österreich 2023) oli Formula 1 -kauden 2023 yhdeksäs osakilpailu, joka ajettiin 2. heinäkuuta Red Bull Ringin moottoriradalla Spielbergissä Itävallassa.
Vapaat harjoitukset

Vapaiden harjoitusten nopein oli Red Bullin Max Verstappen ennen Ferrarin Carlos Sainzia ja Charles Leclerciä.
Aika-ajot

Aika-ajojen toisessa osiossa Red Bullin Sergio Pérez ja Mercedeksen George Russell karsiutuivat jatkosta, koska heiltä hylättiin useampi nopea aikakierros ratarajojen ylittämisestä. Verstappen ajoi paalupaikalle ennen Leclerciä ja Sainzia. Aika-ajojen jälkeen Verstappen joutui tuomariston tutkittavaksi, koska hän oli estellyt Haasin Kevin Magnussenia, mutta hänelle ei annettu tilanteesta rangaistusta.
Sprinttiaika-ajot (Sprint Shootout)

Verstappen ajoi sprinttipaalupaikalle ennen Péreziä ja McLarenin Lando Norrisia.
Sprinttikilpailu

Verstappen ajoi sprinttikilpailun voittoon, Pérez oli toinen ja Sainz kolmas.
Kilpailu

Verstappen ajoi kilpailun voittoon, Leclerc oli toinen ja Pérez kolmas.