stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Osuuskauppa Keskimaa
Keskimaahan liitetyt paikalliset osuuskaupat

Kangasniemen Osuuskauppa 1984
Karstulan Osuuskauppa 1984
Kuhmoisten Osuuskauppa 1991
Muuramen Maanviljelijäin Osuuskauppa 1956
Osuuskauppa Hankapohja (Hankasalmi) 1984
Osuuskauppa Keurusmaa (Keuruu) 1977
Edeltäjät vuoteen 1965 Haapamäen Osuuskauppa (Keuruu) ja Keuruun Osuuskauppa
Osuuskauppa Kotikunta (Pihtipudas) 1984
Osuuskauppa Päijätmaa (Joutsa) 1981
Osuuskauppa Seppo (Jämsä) 1984
Osuuskauppa Sisämaa (Viitasaari) 1984
Osuusliike Alakeitele (Äänekoski) 1984
Konginkankaan Osuuskauppa liittyi Osuusliike Alakeiteleeseen 1965
Osuusliike Vaajala (Jyväskylän mlk) 1984
Saarijärven Osuuskauppa 1984
Osuuskauppa Kivikanto (Kivijärvi) liittyi Saarijärven Osuuskauppaan 1972
Säynätsalon Osuuskauppa 1966
Uuraisten Osuuskauppa 1971
Lähde
Otto Beisheim

Otto Beisheim (3. tammikuuta 1924 – 18. helmikuuta 2013) oli saksalainen liikemies ja myymäläketju Metro AG:n perustaja. Vuonna 2010 hänen omaisuudekseen arvioitiin 3,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Toisessa maailmansodassa Beisheim taisteli 1. SS-divisioona Leibstandarte SS Adolf Hitlerissä. Sotilasarvoltaan hän oli SS-Sturmmann (vastaa maavoimien korpraalia) Leibstandarten tykistörykmentissä.
Ensimmäinen Metro Market avattiin marraskuussa 1963 Essenissä. Ketjun lippulaiva Beisheim Center avattiin 10. tammikuuta 2004 Potsdamer Platzin pohjoispuolella Berliinissä. Rakentaminen maksoi 463 miljoonaa euroa. Beisheim teki itsemurhan helmikuussa 2013.
Arboretum Mustila

Mustilan arboretumin serbiankuusimetsää.
Arboretum Mustila on Kouvolassa lähellä Elimäen kirkonkylää sijaitseva Suomen merkittävimpiin kuuluva arboretum.
Historia

Arboretum perustettiin Mustilan kartanon alueelle vuonna 1902, kun paikan edellisenä vuonna ostanut Axel Fredrik Tigerstedt istutti sinne ensimmäiset puulajit. Hän aloitti alueella järjestelmällisen ja suurisuuntaisen maan- ja metsänviljelyn. Kartanon läheisyydessä sijaitseva pääasiassa mäntyä kasvava mäki sai olla kasvualustana ulkomaalaisten puulajien kasvatuskokeiluille, joiden menestymisen seurauksena alue on alettu tuntea Arboretum Mustilana. Kun valtioneuvos Tigerstedt jätti työnsä Helsingissä 1917, hän vetäytyi Mustilaan ja omistautui loppuelämäkseen puulajikokeilleen. Yhdessä poikansa C. G. Tigerstedtin kanssa hän oli 1920-luvulle tultaessa luonut maailmanlaajuisesti tunnetun arboretumin. A. F. Tigerstedt julkaisi 1922 puulajikokeitaan käsittelevän kirjan ja kuoli vuonna 1926.
C. G. Tigerstedt jatkoi isänsä työtä ja laajensi kokeilut myös koristepuihin ja pensaisiin. Siinä vaiheessa mukaan tulivat myös alppiruusut. Samoihin aikoihin Mustilassa käynnistyi myös kaupallisen taimitarhan toiminta. Vuonna 1956 C. G. Tigerstedt sai Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvon ansioistaan metsäntutkimuksen alalla. C. G. Tigerstedtin pojat perustivat vuonna 1984 arboretumia hoitavan Mustilan kotikunnassäätiön, jonka tarkoituksena on varmistaa arboretumin pysyvyys ja turvata sen hoito. Siten pystytään paremmin keskittymään myös tiedon jakamiseen ja yleisöpalvelujen kehittämiseen. On ryhdytty kokeilemaan myös uusia puu- ja pensaslajeja sekä laajennettu siementen keruuta arboretumista ja niiden hankkimista ulkomailta.
Kasvilajisto

Nykyisin 120 hehtaarin laajuisella alueella kasvaa lähes 100 havupuulajia ja 130 lehtipuulajia sekä niiden lisäksi useita koristepensas-, köynnös- ja perennalajia eri puolilta maapalloa. Yhteensä on eri puulajeja noin 250. Havupuulajeista monet ovat kookkaampia kuin tavalliset kuuset: esimerkiksi korkeimmat arboretumin douglaskuuset jopa 40 metrin korkuisia.
Arboretumin koristepensaista tunnetuimpia ovat alppiruusut, joita alueella on yli 100 lajia ja lajiketta. Ne kukkivat keskikesällä, jolloin Alppiruusulaakson sadat pensaat ovat värikäs näky. Vuonna 1973 Helsingin yliopisto aloitti koristekasvien risteytys- ja jalostusohjelman, jossa käytettiin paljon myös Mustilan alppiruusuja. Tavoitteena oli saada jalostettua Suomen oloihin sopivia talvenkestäviä ja kauniita alppiruusulajikkeita – monet arboretumin nuorista alppiruusuistutuksista ovatkin tämän jalostusohjelman kenttäkokeita. Vuonna 1990 ilmestyivätkin sitten markkinoille ensimmäiset kotimaiset talvenkestävät lajikkeet. Useimpien lajikkeiden emokasvina oli mustilanalppiruusu, joka kasvaa edelleen Alppiruusulaaksossa.
Arboretum kerää ja toimittaa puuvartisten kasvien siemeniä esimerkiksi suomalaisille taimitarhoille. Uutta koemateriaalia hankitaan ulkomaisilta tutkimuslaitoksilta ja siemenkerääjiltä, mutta 1990-luvulla Mustila on järjestänyt kaksi omaa siementenkeruumatkaa Pohjois-Amerikkaan. Arboretum toimii myös monien Suomessa harvinaisten lajien geenipankkina. Useilla lajeilla Mustila onkin ainoa paikka Suomessa, mihin ne ovat sopeutuneet ja tuottavat itämiskykyisiä siemeniä. Ne hyvin menestyneet yksilöt ovat valmiina käytettäväksi mahdollisesti tulevaisuudessa jalostustyössä. Esimerkkeinä mainittakoon purppurapihta, lännenhemlokki ja monet vaahterat.
Havupuista Mustilassa on kasvatettu ensimmäisenä Suomessa serbiankuusta (alkuperä Bosniasta 1907), makedonianmäntyä (Bulgariasta 1907), douglaskuusta (1920-luvulla Kanadasta) ja purppurapihtaa, sekä alppiruusuista mustilanalppiruusua (1930 Koreasta) ja nukka-alppiruusua (1930-luvulla).
Matkailukohde

Mustilan Arboretum on suosittu vierailukohde. Vuosittain puistossa käy 40 000 – 50 000 ihmistä, suurin osa kesäkuukausina. Suosituinta aikaa on kesäkuu, jolloin alppiruusut ja atsaleat kukkivat. Nähtävää riittää kuitenkin myös muina vuodenaikoina. Vanhaan viljamakasiiniin on rakennettu kahvila ja puiston toimisto sijaitsee "Nikkarinmäellä", kahvila-makasiinin vieressä.
Aiheesta muualla

Arboretum Mustila Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
HS: Mustilan arboretumia koristavat purppurapihdat
Kymi kutsuu: Arboretum Mustila[vanhentunut linkki]
"Arboretum Mustila" - Kuinka ulkolaiset puut viihtyvät Suomen ilmastossa. Suomen Kuvalehdelle kirjoittanut ja valokuvannut Kalle Kalervo, Suomen Kuvalehti, 10.01.1925, nro 2, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Satumetsä Suomessa jonne on tuotu puita Amerikkaa, Aasiaa, Kiinaa ja Japania myöten. Mustilan Arboretum 30-vuotta, Kansan kuvalehti, 14.10.1932, nro 42, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalle Kalervo : Euroopan merkillisin metsäkokeilualue, Suomen Kuvalehti, 27.05.1933, nro 22, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Painovirhe

Painovirhe voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita
kirjoitusvirhe tai muu painotuotteen laadinnan, ladonnan, taiton tai painatuksen yhteydessä tapahtunut virhe
Painovirhe, Aku Ankan taskukirja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Painovirhe”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Painovoima-aalto

Painovoima-aallot ovat hydrodynamiikassa fluidiin tai rajapinnoille syntyviä aaltoja, jotka gravitaatio pyrkii palauttamaan stabiiliksi. Fluidipaketin jouduttua syystä tai toisesta rajapinnalle tai fluidin sisällä poikkeavan tiheyden alueelle gravitaatio pyrkii palauttamaan nesteen tasapainoon.
Maassa painovoima-aaltoja esiintyy sekä vesissä että ilmakehässä.
Painovoima-aaltoja ei tule sekoittaa yleisen suhteellisuusteorian kuvaamiin gravitaatioaaltoihin.
Otto Bahr Halvorsen

| Otto Bahr Halvorsen |
| --- | --- |

Norjan pääministeri
 21. kesäkuuta 1920 – 22. kesäkuuta 1921  
Edeltäjä:  Gunnar Knudsen
Seuraaja:  Otto Albert Blehr
Norjan pääministeri
 6. maaliskuuta – 23. toukokuuta 1923  
Edeltäjä:  Otto Albert Blehr
Seuraaja:  Abraham Berge
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1872 Kristiania (nyk. Oslo)
Kuollut: 23. toukokuuta 1923 (50 vuotta) Kristiania (nyk. Oslo)
Tiedot
Puolue:  Høyre
Otto Bahr Halvorsen (28. toukokuuta 1872 – 23. toukokuuta 1923) oli norjalainen lakimies ja konservatiivipuolueen (Høyre)  poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 21. kesäkuuta 1920 – 22. kesäkuuta 1921 ja  6. maaliskuuta – 23. toukokuuta 1923.
Aromaattinen yhdiste

Bentseenin resonanssi
Aromaattiset yhdisteet ovat kemiallisia yhdisteitä, joissa on rengasrakenne, jonka elektronit ovat delokalisoituneet koko renkaan alueelle. Usein termiä käytetään synonyyminä bentseenirenkaan sisältäville yhdisteille, mutta muitakin aromaattisia yhdisteitä on olemassa. Rengasrakenteen ei myöskään tarvitse olla muodostunut vain hiiliatomeista, vaan siinä voi olla myös muita alkuaineita, kuten pyridiinissä.
Bentseenin lisäksi tyypillisiä yksirenkaisia aromaattisia yhdisteitä, tärkeitä synteesien lähtöaineita ja voimakkaita liuottimia, ovat tolueeni ja ksyleeni. Useamman aromaattisen renkaan sisältävät yhdisteet ovat kiinteitä. Esimerkiksi naftaleeni ja bifenyyli sisältävät kaksi rengasta.
Tavallisimpia esimerkkejä aromaattisista yhdisteistä, joissa ei ole bentseenirengasta, lienevät heteroaromaattinen pyridiini ja negatiivisesti varautunut syklopentadienyylianioni sekä luonnossa yleisesti esiintyvät porfyriinin johdannaiset, kuten hemoglobiinin rautaa kelatoiva osa.
Hückelin sääntö ja sidoksen luonne

Kaksoissidos koostuu sigma- ja pii-sidoksesta (σ ja π), ja kummassakin sidoksessa on kaksi elektronia. Delokalisaatio onnistuu vain, jos π-sidokset ovat samassa tasossa. Vain vierekkäisiin, mutta ei samaan hiileen liittyvä π-sidos on samassa tasossa. Tämä onnistuu esimerkiksi niin, että nimellisesti joka toinen sidos on kaksoissidos. Tarkemmin ottaen aromaattisuus selviää niin sanotulla Hückelin säännöllä:
Yksinkertaisin neutraali aromaattinen hiilivety on bentseeni, jolla on 2 + 4 eli 6 π-elektronia.
Hückelin sääntö kattaa myös poikkeukset sääntöön "joka toinen yksinkertainen, joka toinen kaksoissidos". Kahdeksanrengas syklo-oktatetraeenillä on 8 elektronia, mikä ei ole 2+4n, joten se ei ole aromaattinen vaan anti-aromaattinen, vaikka joka toinen on kaksoissidos. Toisaalta 2+4n-säännön täyttävä syklodekapentaeeni (10 π-elektronia) ei ole aromaattinen, koska sen kymmenen hiiliatomia käsittävän renkaan suosituin konformaatio ei ole tasomainen. Reaktiovälituote bentsyyni on aromaattinen, vaikka siinä on yksi kolmoissidos kaksinkertaisen sijaan. Syklopentadieeni ei ole aromaattinen yhdiste, mutta sitä vastaava anioni, syklopentadieenianioni, on aromaattinen, ja sen muodostuminen on entrooppisesti hyödyllistä, joten syklopentadieenilla on hiilivedyksi poikkeuksellinen voimakas happamuus. Syklopentadienyylianioni pystyy sitoutumaan pysyväksi metallikompleksiksi kaikille pii-elektroneillaan, esimerkiksi ferroseenissä.
Delokalisaation vuoksi aromaattinen rengas on entrooppisista syistä vakaampi kuin kaksois-, ja yksöissidosten ketju, joten aromaattien rengas on vakaa eikä reagoi helposti. Tämän voi ennustaa suoraan Schrödingerin yhtälöstä, jonka mukaan elektronin energia riippuu sen aaltofunktion kaarevuudesta: delokalisoituneen eli laajemmalla alueella liikkuvan elektronin aaltofunktio on vähemmän kaareva kuin lokalisoituneen elektronin. Entropia edistää myös asiaa: on todennäköisempää, että elektroni on koko renkaan matkalla delokalisoituneena kuin pelkästään kahden atomin välissä lokalisoituneena sidokseen.
Hückelin sääntö ei välttämättä päde sellaisenaan polysyklisiin yhdisteisiin.
Kaksi vaatimusta yhdisteen aromaattisuudelle

Jotta yhdiste olisi aromaattinen, sillä on oltava yhdisteen ylä- ja alapuolen kattava 1. yhtenäinen π-elektronipilvi, ja Hückelin säännön mukaan 2. elektronipareja on oltava pariton määrä eli yksittäisiä elektroneja on oltava 4n+2 kappaletta, missä n on positiivinen kokonaisluku (elektronipareja on siis oltava 2n + 1 kappaletta);
Yhdisteen on oltava syklinen (rengasmainen), jotta π-elektronipilvi olisi yhtenäinen (1)
Yhdisteen on oltava planaarinen (tasomainen), jotta kukin p-orbitaali voi yhdistyä viereisten p-orbitaalien kanssa (ilman steeristä, sidoksen hajottavaa venytystä, sillä π-orbitaali on jäykkä) (1)
Jokaisella renkaan atomilla on oltava p-orbitaali vapaana delokalisoituneille elektroneille (1)
Elektronipareja on oltava pariton määrä (2)
Esimerkki aminohappo histidiinistä, jonka rengas on heterosyklinen (sisältää typpeä), mutta silti aromaattinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aromaattinen yhdiste Wikimedia Commonsissa
Bentseenin pii- ja sigma-orbitaalit
Histidiinin sivurenkaan aromaattisuus; punaisella kuvatut osallistuvat delokalisaatioon
Histidiinin sivuketjun renkaan kummankin typen hybridisaatio on sp2, mutta sinisen typen vapaa elektronipari on sp2-orbitaalilla eikä siten voi osallistua delokalisaatioon (liian etäällä viereisten atomien p-orbitaaleista). Punaisella kuvatun typen elektronipari taas on p-orbitaalilla, joten elektronit delokalisoituvat. Yhteensä renkaalla on siis kolme elektroniparia p-orbitaaleilla, eli pariton määrä pareja, joten se on aromaattinen; kummankin kaksoissidoksen elektroneista puolet eli 1 pari delokalisoituu koko renkaan alueelle, samoin punaisen typen elektronipari.
Ajoterveys

Näöntarkkuus voidaan mitata erilaisilla kaukonäkötauluilla visus-asteikolla; Suomessa kevyiden ajoneuvojen (ryhmä 1) kuljettajilta on vaadittu yhteisnäön tarkkuutta 0,5 tai enemmän.
Ajoterveys tarkoittaa toimintakykyä liikenteessä toimimiseen, mihin vaikuttavat eniten näköaistiin, tiedonkäsittelyyn ja liikkumiseen liittyvät ongelmat. Tiedonkäsittelyssä tärkeitä ovat muun muassa toiminnanohjaus ja tarkkaavaisuuden säätely, visuaalinen hahmottaminen, vireys ja tajunnantaso sekä käyttäytymisen säätely sosiaalisissa tilanteissa.
Ajoterveyden arvioinnissa tulee huomioida laajasti toimintakykyyn vaikuttavia ja siitä kertovia tekijöitä. Terveyden arvioinnin lisäksi potilaan ajokyvystä voidaan tehdä suorempia havaintoja esim. selvittämällä aiemmat liikennerikkomukset ja -vahingot tai tekemällä ajokoe, ajonäyte lisälaitteiden käytöstä, vapaaehtoinen ajokyvyn testaus tai ajosimulaatiotesti nukahtamistaipumuksen arvioimiseksi.
Vaatimukset

Ajoterveys on tärkeää yleisen liikenneturvallisuuden kannalta, joten siitä on oma lainsäädäntö. Esimerkiksi Suomessa lakeihin kuuluvat Ajokorttidirektiivi, Ajokorttilaki ja Tieliikennelaki. Jokaisella kuljettajalla on velvollisuus ajaa ajokykyisenä, ja tämän lisäksi poliisi valvoo, että kuljettajien ajoterveys on lain vaatimusten mukainen, ja terveydenhuollon ammattilaiset (yleensä lääkärit) tekevät ajoterveyden arviointia. Terveydenhuollon ammattilaisilla on yleensä lain määräämä velvollisuus ilmoittaa suoraan poliisille liikenneturvallisuutta vakavasti vaarantavista tekijöistä. Esimerkiksi Suomessa lääkärin on lain mukaan ilmoitettava suoraan poliisille, jos ajoterveystarkastuksen perusteella potilas on ajokyvytön vähintään 6 kuukauden ajan (muuten riittää suullinen ajokielto sairauskertomusmerkinnöin). Myös hoitajilla on laillinen oikeus salassapitovelvollisuutta rikkomatta ilmoittaa suoraan poliisille, jos potilas ei täytä vaatimuksia jatkuvan päihteiden käytön vuoksi.
Eri ajoneuvojen kuljettajille ja liikenneammattilaisille on yleensä erilaiset ajoterveysvaatimukset. Esimerkiksi Suomessa on ns. ryhmän 1 ajokortit (koodeilla AM/120, AM/121, A1, A2, A, B, BE, T), joilla saadaan lupa ajaa liikenteessä traktoria, mopoa, moottoripyörää, alle 3500 tonnin autoja ja henkilöautovetoista yhdistelmää. Ryhmään 2 kuuluu siten yli 3500 tonnin ajoneuvot, kuorma- ja linja-autot ja näiden vetämät yhdistelmät (koodeilla C, CE, C1, C1E, D, DE, D1, D1E). Poikkeuksena taksinkuljettajilta ja liikenneopettajilta vaaditaan aina ryhmän 2 ajoterveysvaatimukset. (Tien ulkopuolella käytettävät ajoneuvot eivät ole osa liikennettä, mutta voivat luonnollisesti muodostaa esim. työterveysongelman.)
Tietyissä tilanteissa kuljettaja voi vakuuttaa itse täyttävänsä hakemaansa ajokorttiin liittyvät vaatimukset. Esimerkiksi Suomessa näin tehdään haettaessa ensimmäistä kertaa tiettyä ryhmän 1 ajokorttia ja tämän jälkeen kunnes ajokortin voimassaolo päättyy 70-vuotiaana tai poliisi määrää ajoterveystarkastuksen.
Poliisi valvoo ajoterveyttä tyypillisesti ikäperustaisesti, koska toimintakykyä heikentävien sairauksien esiintyvyys kasvaa iän mukana. Esimerkiksi Suomessa vaaditaan lääkärinlausunto, kun uudistetaan määräaikaista ryhmän 2 ajokorttia (45-vuotiaana ja 5 vuoden välein), uudistetaan ennen vuotta 2013 saatua ryhmän 2 ajokorttia (50-vuotiaana ja 5 vuoden välein) tai uudistetaan mikä tahansa ajo-oikeus yli 70 vuoden ikäisenä. Tarkemmin, ryhmässä 1 vaaditaan ns. laajennettu lääkärinlausunto kaikilta yli 70-vuotiailta ja tarkastus toistetaan viiden vuoden välein, ja ryhmässä 2 taas vaaditaan laajennettu lääkärinlausunto 68 ikävuoden jälkeen ja tarkastus toistetaan kahden vuoden välein.
Syyt > Neurologiset sairaudet

Parkinsonin taudissa merkittävä hidasliikkeisyys ja motorinen tilanvaihtelu estävät ajon ainakin tilapäisesti. Yli 6 kuukauden ajokielto on aiheellinen, kun tauti etenee vaiheeseen, jossa reaktionopeus ja kognitiiviset toiminnot heikentyvät merkittävästi. Muistisairauksissa on mahdollista jatkaa ryhmän 1 ajolupaa lievässä tilanteessa seuraamalla ajoterveyttä puolen vuoden välein, mutta muissa tapauksissa yleensä yli 6 kuukauden ajokielto on aiheellinen (huom. etenevät taudit). MS-tauti estää pääsääntöisesti uuden ryhmän 2 ajoluvan saamisen, mutta muissa tapauksissa käytetään tilapäistä ajokieltoa tutkimusten ajaksi, arvioidaan toimintakykyä yksilöllisesti (esim. neurologi) ja toimitaan hoitovasteen mukaan. Epileptinen kohtaus ilman altistavaa sairautta on ryhmän 1 ajoneuvoissa aihe 3 kuukauden ajokiellolle ja ryhmän 2 ajoneuvoissa aihe 5 vuoden ajokiellolle kohtauksettomana ilman lääkehoitoa. Epilepsian tai muun sairauden tapauksessa vaaditaan ryhmän 1 ajoneuvoihin vähintään 1 vuosi kohtauksetonta aikaa ja ryhmän 2 ajoneuvoissa 10 vuotta kohtauksetta ilman lääkehoitoa (uusia ryhmän 2 ajolupia ei myönnetä). Aivovammojen, -tulehdusten ja -leikkausten jälkitilat voivat lisätä riskiä epileptiseen kohtaukseen – riskin suuruus ja sitä mukaa ajokiellon pituus arvioidaan yksilöllisesti. Pääsääntöisesti lievä aivovamma on aihe 1 kuukauden ajokiellolle ja vaikea 6 kuukauden ajokiellolle; vamman jälkeinen ajokyky riippuu esim. haittaluokasta. TIA on aihe ryhmän 1 ajoneuvoissa ainakin 1–3 kuukauden ajokiellolle ja ryhmässä 2 vähintään 6 kuukauden ajokiellolle, mutta uusiutumisriskin mukaan harkitaan pidempää tai pysyvää kieltoa. Uniapnean aiheuttama lievä (ryhmä 2) tai vaikea (ryhmä 1) nukahtamistaipumus on este ajoluvalle ja onnistuneen hoidon jälkeen ajoterveyttä seurataan vähintään vuoden (ryhmä 2) tai 3 vuoden (ryhmä 1) välein. Narkolepsia on este ryhmän 2 ajoluvalle, mutta ryhmän 1 ajoneuvoissa nukahtamistaipumusta arvioidaan yksilöllisemmin.
Syyt > Neuropsykiatriset sairaudet

Lievä kehitysvammaisuus ei ole itsessään este ryhmän 1 ajoluvalle, mutta muissa tapauksissa ajoterveysvaatimukset eivät täyty – epäselvissä tapauksissa ajokykyä voidaan arvioida moniammatillisesti. Lievää vaikeammat tai huonosti hallinnassa olevat hyperkineettiset ja muut käytöshäiriöt (ml. ADHD) ovat este ainakin ryhmän 2 ajoluvalle.
Syyt > Psykiatriset sairaudet

Vakava psykiatrinen sairaus pääsääntöisesti estää ajamisen – kognitiivista toimintakykyä kuitenkin arvioidaan yksilöllisesti. Keskeisiä tekijöitä ovat esim. todellisuudentaju, itsetuhoisuus, arvostelukyky, toiminnanohjaus, tarkkaavaisuus, elämyshakuisuus, impulsiivisuus, aggressiivisuus, sairaudentunto ja hoitovasteettomuus. Esimerkiksi vakavaan antisosiaaliseen persoonallisuushäiriöön liittyy suuri riski, mutta diagnoosi itsessään ei ole yleensä riittävä peruste. Yleensä lievemmissä häiriöissä ei ole aihetta yli 6 kuukauden ajokiellolle.
Syyt > Päihteiden käyttö

Päihderiippuvuus on este ajoluvalle, jos käytössä ei ole kontrolloitua disulfiraamihoitoa, puhallus- tai laboratoriotestejä, alkolukkoa tai muita seurantatapoja varmistua kyvystä olla ajamatta päihtyneenä. On myös oleellista muistaa, että riski turvallisuutta vaarantavaan liikennekäytökseen voi olla suuri ilman varsinaista riippuvuuttakin. Ajokieltoa voidaan yleensä antaa aluksi 3–6 kuukautta hoidon ajaksi ja sitten palauttaa ajo-oikeus hiljalleen 6–12 kuukaudeksi kerrallaan hoitovasteen mukaan (aikaistettu ajoterveystarkastus). Jos potilas taas on saanut lopetusoireena kouristuskohtauksen, vaaditaan ryhmän 2 ajoluvalle vähintään 5 vuotta kohtauksetonta aikaa ja neurologin arvio epilepsiariskin vuoksi. Uusia ryhmän 2 ajolupia ei pääsääntöisesti myönnetä opioidikorvaushoidossa oleville, mutta vakaassa tilanteessa vaatimukset muuhun voivat täyttyä.
Keskushermostoon vaikuttavat lääkkeet voivat olla este ajoluvalle päihteiden tavoin.
Syyt > Näkökyvyn häiriöt

Kahtena näkeminen on pääsääntöisesti este, mutta potilaan on joskus mahdollista sopeutua kahtena näkemiseen ja saada ryhmän 1 ajolupa ajokokeen suoritettuaan. Näöntarkkuuden tulee olla molemmin silmin näkötaululla vähintään 0,5 (ryhmä 1) tai 0,8/0,1 (ryhmä 2) ja korjaavien ulkoisten linssien taittokyky tulee olla alle +8 diopteria. Toisen silmän näön menettäminen (visus alle 0,1) on aihe yli 6 kuukauden ajokiellolle, mutta ajolupa voidaan joskus ryhmässä 1 uusia silmälääkärin arvion ja ajokokeen perusteella. Näkökentän tulee olla ryhmässä 1 pääsääntöisesti yhteisnäöllä vaakatasolla 120 astetta ilman 20 asteen keskialueen puutoksia ja ryhmässä 2 vähintään yhteisnäöllä vaakatasossa ainakin 160 astetta ilman 30 asteen keskialueen puutoksia. Neglect-oire on yleensä ajolupaeste.
Syyt > Verenkiertosairaudet

Huomattavasti kohonnut verenpaine nähdään esteeksi ryhmän 2 ajoluvalle, ja jos tähän liittyy vaikea elinvaurio, myös ryhmän 1 ajoluvalle. Sepelvaltimotaudin aiheuttama rasitusrintakipu vähäisessä rasituksessa estää ryhmän 1 ajoluvan ja tasamaakävelyä vastaavassa rasituksessa ryhmän 2 ajoluvan (äkkikuolemariski) – säännöllinen seuranta on tärkeää. Toistuvat rytmihäiriöt, joilla on merkittävä vaikutus ajokykyyn hoidosta huolimatta, ovat este ajoluvalle. Äkillisen tajunnanmenetyksen (synkopee) syy tulee olla selvinnyt ja potilaan tulisi olla oireeton 3 kuukauden ajan. AICD: asennus tarkoittaa yleensä, että potilaalla on este ainakin ryhmän 2 ajoluvalle. Sydämen vajaatoiminnassa lepo-oireet (NYHA IV) ovat ajolupaeste ryhmässä 1 ja kaikki lievää ejektiofraktion laskua ja rasituskoetulosta vaikeammat vajaatoiminnat ovat este ryhmässä 2. Aivoinfarkti tai -verenvuoto aiheuttaa ryhmässä 1 ainakin 3 kuukauden kiellon ja ryhmässä 2 ainakin 6 kuukauden kiellon – jatko riippuu täysin, ovatko aivohaverin aiheuttamat vauriot lievää vaikeampia ja millainen uusiutumisriski potilaalla on.
Syyt > Diabetes

Yleisvaatimuksena on, että diabetespotilas tunnistaa oireensa ja sen aiheuttaman riskin liikenteessä ja ajoterveys tarkistetaan säännöllisesti (vähintään 3–5 vuoden välein). Myös hyperglykemiaoireet huomioidaan yksilöllisesti. Ryhmän 2 ajolupaan vaaditaan verensokerin seuraaminen vähintään 2 kertaa päivässä ja ajotilanteisiin liittyen, kun käytössä on hypoglykemiariskiä lisäävä lääkehoito, ja vakavia hypoglykemioita ei pääsääntöisesti saa olla vuoteen. Ryhmässä 1 voidaan hyväksyä yksi vakava hypoglykemia viimeisen vuoden aikana, jos tämän syy on tutkittu ja hoitomuutokset ovat onnistuneet – useampi vakava hypoglykemia vuoteen voi olla aihe ainakin 3 kuukauden ajokieltoon viimeisestä kohtauksesta, ellei erityistä ajo-oikeutta puoltavaa syytä ole. R2-luokan ajoneuvoihin vaaditaan vuosi ilman vakavia hypoglykemioita.
Syyt > Muut sairaudet

Vaikea krooninen hengitysvajaus voi vaikuttaa vireystilaan ja muistitoimintoihin merkittävästi. Myös vakaa keuhkoahtaumatauti voi heikentää ajoterveyttä, mikä tulee arvioida yksilöllisesti.
Huimaus esim. Ménièren taudin vuoksi voi olla vaikeissa tapauksissa aihe tilapäiselle ajokiellolle. Ryhmän 2 ajoneuvon kuljettajan tulisi kyetä kommunikoimaan ja havaitsemaan ympäristöään kuuloaistin ja mahdollisten apuvälineiden avulla, mutta muita kuulovaatimuksia ajamiseen ei ole.
Syyt > Muut tekijät

Tuki-liikuntaelimistön ongelmat
Oman toimintakyvyn arviointikyky (ml. sairaudentunto)
Monisairaus
Monilääkitys
Hoitomyönteisyys