stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shakushainin sota
Seuraukset

Ainujen mahdollisuudet voittaa sota olivat alun perinkin huonot, sillä he taistelivat lähinnä vain myrkytetyin nuolin tuliaseita vastaan. Sotaa ei lopulta käyty selvästi kahden kansan välillä, sillä sekä ainuja että japanilaisia taisteli kummallakin puolella. Myös ainuilla oli käytössään japanilaisten aseita. Sota oli enemmänkin taloudellinen kuin etninen konflikti.
Antauduttuaan Shakushain antoi voittajilleen lahjoja perinteisen tavan mukaisesti. Kun japanilaiset ja ainut juhlivat rauhaa saken voimin, Matsumaen sotilaat tappoivat Shakushainin ja useita muita ainujen päälliköitä. Tämän jälkeen Matsumaet polttivat Shakushainin tukikohtanaan pitämän linnoituksen. Ainujen puolella olleet japanilaiset teloitettiin. Sodan jälkeen japanilaiset alistivat ainut. Ainujen päälliköiden tuli vuosittain osallistua Hokkaidōlla Fukuyaman linnassa japanilaisten järjestämään seremoniaan, joka korosti monin tavoin ainujen alisteista suhdetta japanilaisiin. Seuraava vakava ainujen kapina tapahtui vasta vuonna 1789.
Sodan jälkeen japanilaiset pyrkivät erottamaan ”barbaariset” ainut ”sivistyneistä” japanilaisista monin eri tavoin kulttuurillisesti ja maantieteellisesti. Ainut määriteltiin ei-japanilaisiksi ja heille varattiin 95 % Hokkaidōsta. He eivät saaneet asettua heille määrättyjen alueiden ulkopuolelle eivätkä ainujen kanssa kauppaa käyneet japanilaiset pysyvästi ainujen alueelle. Kyseinen osa Hokkaidōa määriteltiin Japanin ulkopuoliseksi alueeksi. Korostaakseen ainujen erilaisuutta japanilaiset kielsivät ainuja puhumasta japania ja käyttämästä japanilaistyylisiä vaatteita tai sandaaleita. Ainujen tuli käyttää perinteisiä pitkiä hiuksia ja partaa, mikä sai heidät näyttämään selvästi erilaisilta kuin japanilaiset. Näillä toimilla japanilaiset erottivat etnisesti ainut japanilaisista, mutta samalla he liittivät ainut, ehkäpä vahingossa, osaksi japanilaisen yhteiskunnan hierarkiaa. Ainuista tuli japanilaisten silmissä yhteiskunnan alin osa. Heidän määränsä väheni 1600-luvulta 1800-luvulle dramaattisesti: taudit ja alkoholi tekivät heistä japanilaisten silmissä ”kuolevan rodun”.
Nykypäivän ainuille Shakushain on merkittävä hahmo. Hänen patsaansa on Shizunain kaupungissa entisellä Shibuchariklaanin alueella. Sen luokse kerääntyy vuosittain ainuja muistamaan sodassa kuolleita.
Kodama Sadayoshin 1700-luvun maalaus esittää ainuja saapumassa Matsumaeklaanin tulliasemalle.
Shakushainin patsas.
HMS Shiant

| HMS Shiant |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Goole Shipbuilding and Repairing Company, Goole
Laskettu vesille:  9. elokuuta 1941
Palveluskäyttöön:  myyty vuonna 1946
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutunut 31. heinäkuuta 1960
Tekniset tiedot
Uppouma:  545 t
Pituus:  49,99 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,38 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  850 ihp
Nopeus:  12 Solmua
Miehistöä:  40
Aseistus
Aseistus:  1 x 12 naulan QF Mk V -tykki 3 x Oerlikon 20 mm  -ilmatorjuntatykkiä 2 x .303 Browning -konekivääriä 2 syvyyspomminheitintä, joihin sisältyi 35 Mk VII-syvyyspommia
HMS Shiant (viirinumero T170) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Isles-luokan aseistettu troolari, joka valmistui sukellusveneentorjuntaan sekä miinanraivaajaksi.
Valmistus

Alus tilattiin vuonna 1940 Goole Shipbuilding and Repairing Companyltä Goolesta, ja sen moottorin toimitti Amos and Smith. Alus laskettiin vesille 9. elokuuta 1941.
Palvelus

HMS Shiant lainattiin 29. syyskuuta 1944 Norjan laivastolle, jossa se aloitti palveluksensa 4. marraskuuta. Alus palveli Norjan laivaston osastossa Scapa Flow’ssa aina marraskuun loppuun saakka. Alus nimettiin KNM Jeløyksi. Se aloitti 7. joulukuuta Pohjois-Norjan miinanraivausosastossa, jossa alus palveli toukokuuhun 1945. Alus palautettiin kuninkaalliselle laivastolle syyskuussa 1946, ja se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin helmikuussa 1947 T. W. Tornøe A/S:lle Bergeniin, joka muutti sen rahtialukseksi nimeten sen Artemiiksi. Alus myytiin vuonna 1951 Strindheims Rederi A/S:lle Trondheimiin ja edelleen huhtikuussa 1952 Francesco Boero fu Antoniolle Mogadishuun. Alus tuhoutui 31. heinäkuuta 1960 jouduttuaan kovaan aallokkoon 40 merimailia koilliseen Hobyosta, kun se oli matkalla Adenista Mogadishuun.
Shwezigonin stupa

Shwezigonin pagodi
Shwezigonin stupa on stupa Nyaung-U:n kylässä, Paganin rauniokaupungin lähistöllä Myanmarissa. Se on prototyyppi kaikille Myanmarin stupille. Rakennustyöt alkoivat Anawrahtan hallintokaudella ja ne saatiin päätökseen hänen poikansa Kyansitthan valtakaudella vuonna 1089. Burmalaisen kalenterin yhdeksännen kuukauden, nadawin, toisella viikolla buddhalaiset ympäri maata pyhiinvaeltavat Shwezigonin pagodille osallistuakseen vuotuiseen juhlaan.
Shwezigonin pagodi vuonna 1855.
Shwezigonin pagodi vuonna 1976.
Buddha-patsas
Buddhalaisia munkkeja pagodilla vuonna 1999.
Nat
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shwezigonin stupa Wikimedia Commonsissa
Olympias

Olympias kuvattuna roomalaiseen 200-luvun medaljonkiin.
Olympias (m.kreik. Ὀλυμπιάς, ?–316 eaa.) oli epeiroslainen (nykyisin Albania) prinsessa, Makedonian kuninkaan Filippos II:n vaimo ja Aleksanteri Suuren äiti.
Olympiaan isä oli molossien kuningas Neoptolemos. Molossit olivat Epeiroksen suurimpia heimoja. Filippos ja Neoptolemus solmivat liiton vuonna 358 eaa., ja myöhemmin Filippos avioitui Olympiaan kanssa.
Legendan mukaan Aleksanteri Suuren oikea isä ei ollutkaan Filippos vaan ylijumala Zeus. Aleksanteri oli tietoinen tästä ja käytti legendaa propagandassaan. Olympias sai Filippoksen kanssa myös tyttären, Kleopatran.
Kukistettuaan kreikkalaiset vuonna 338 eaa. Filippos meni naimisiin Attaloksen veljentyttären Kleopatran kanssa. Ilmeisesti Kleopatra otti avioliiton yhteydessä uudeksi nimekseen Eurydike, joka oli muun muassa ollut Filippoksen äidin nimi. Tästä närkästyneenä Olympias lähti veljensä Aleksanterin luokse Molossiaan. Aleksanteri seurasi äitinsä mukana mutta palasi pian takaisin Makedoniaan. Vuonna 336 eaa. Filippos antoi Epeiroksen kuningas Aleksanterille hänen ja Olympiaan tyttären Kleopatran vaimoksi. Kun Filippos murhattiin häiden yhteydessä lokakuussa 336 eaa., epäilivät monet Olympiasta ja Aleksanteria. Olympias antoi murhata Filippoksen vaimon Eurydiken ja hänen lapsensa Karanoksen sen jälkeen kun Aleksanteri oli julistettu Makedonian kuninkaaksi.
Kun Aleksanteri lähti valloittamaan Persian valtakuntaa, jäi Olympias Makedoniaan mutta piti kirjeitse yhteyttä poikaansa. Kun Olympiaan veli Aleksandros yllättäen kuoli, lähti Olympias Epeirokseen serkkunsa Aiakidaan holhoojaksi.
Aleksanteri Suuri kuoli Babylonissa vuonna 323 eaa. Tämän jälkeen alkoi diadokkien valtataistelu. Aleksanterin velipuoli Filippos III ja hänen vastasyntynyt poikansa Aleksanteri IV valittiin kuninkaiksi ja heidän holhoojakseen Perdikkas. Aleksanterin Makedoniaa hallitsemaan jättämä Antipatros lupasi Perdikkaalle tyttärensä Nikaian, mutta Olympias lupasi hänelle oman tyttärensä Kleopatran, Aleksanteri Suuren sisaren. Antipatros vihastui tästä ja kukisti Perdikkaan ensimmäisessä diadokkisodassa, mutta hän kuoli pian sodan päätyttyä (319 eaa.). Antipatroksen seuraaja Polyperkhon joutui pakenemaan Antipatroksen poikaa Kassandrosta Epeirokseen. Mukanaan Polyperkhonilla oli Aleksanteri IV. Olympias liittoutui Polyperkhonin kanssa; ennen tätä hän ei ollut asettunut kenenkään puolelle. Olympias lähti serkkunsa Aiakidaan armeijan kanssa Polyperkhonia vastaan, ja yhdessä he hyökkäsivät Makedoniaa ja Kassandrosta vastaan vuonna 317 eaa. Kun Olympias sai käsiinsä Filippos III:n, hän antoi teloittaa tämän. Olympias jäi kuitenkin saarrokseen Pydnan kaupunkiin. Vaikka Aiakidas ja Polyperkhon yrittivät auttaa, oli hänen antauduttava Kassandrokselle.
Kassandros antoi teloittaa Olympiaan ja Aleksanteri IV:n vuonna 316 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olympias Wikimedia Commonsissa
OM-asuntovaunu

| T:mi Onni Mäkivirta |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  toiminimi
Perustettu:  1962
Perustaja:  Onni Mäkivirta
Lakkautettu:  1967
Kotipaikka:  Punkalaidun
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  matkailuvaunut
Tuotteet:  OM-matkailuvaunut
Henkilöstö:  30
Omistaja:  Onni Mäkivirta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
OM-asuntovaunut ovat toiminimi Onni Mäkivirran Punkalaitumella vuosina 1962–1967 vamistamia matkailuvaunuja, joita tehtiin kaikkiaan noin 400 kappaletta. Yritys oli ensimmäinen teollisen mittakaavan matkailuvaununtekijä Suomessa ja työllisti parhaimmillaan noin 30 ihmistä.
Taksiautoilija Onni Mäkivirta rakensi ensimmäisen matkailuvaununsa omaan käyttöön vuonna 1960. OM-vaunuja tehtiin viittä eri mallia, pituudeltaan 2,8–4,4 metriä. OM 15 -mallissa oli takaosassa sauna.
Ylellisimmän mallin OM-17 hinta vuonna 1966 oli 5 500 markkaa. Vaunuun sai lisävarusteina jääkaapin (310 mk), pistelämmittimen (380 mk) ja kaksinkertaiset ikkunat (200 mk). Vaunun omapaino oli 700 kg ja korin pituus neljä metriä.
OM-matkailuvaunujen rakennetta kehitettiin koko sen ajan, jonka ne olivat tuotannossa, ja ne osoittautuivat käytössä niin kestäviksi, että niitä on nähty liikenteessä vielä vuosikymmeniä jälkeenpäin.
OM-matkailuvaunujen lisäksi Mäkivirta valmisti samoille alustoille esittely- ja työmaavaunuja, telttaperävaunuja ja avolavaisia tavaraperävaunuja sekä välitti ruotsalaisten Heby-matkailuvaunujen rakennussarjoja omatoimitakentajille.
T:mi Onni Mäkivirran toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1967.
Aiheesta muualla

OM-asuntovaunuille omistettu Facebook-sivusto
Sheikki al-Islam

Sheikki al-Islam Ürgüplü Mustafa Hayri Efendi lukemassa Osmanien valtakunnan sodanjulistusta ympärysvalloille 14. marraskuuta 1914.
Sheikki al-Islam
Sheikki al-Islam (arab. شيخ الإسلام‎, šayḫ al-’islām, turk. Şeyhülislam) on arvonimi, jota käytetään johtavista islamilaisen tieteen oppineista. Sheikki al-Islamit tulevat yleensä uskonoppineista koostuvasta ulama-luokasta.
Varhainen käyttö

Arvonimeä käytettiin ensimmäisen kerran historiallisella Khorasanin alueella 900-luvulla. Vaikka jälkiliitettä -Islam saatettiin käyttää arvonimien yhteydessä sekulaarista valtaa käyttävistä henkilöistä, kuten djalal al-Islam tai saif al-Islam, oli sheikki al-Islamin arvo aina varattu uskonoppineille. Arvonimen jälkeen saatettiin lisätä paikannimi, yleensä joku Khorasanin alueen keskuksista, mikä viittaisi arvonimen olleen verrattavissa piispanvirkaan. Osa sheikki al-Islameista oli sufeja ja osa Hadithin tutkijoita.
Osmanien valtakunta

Myöhemmin arvonimi otettiin käyttöön Osmanien valtakunnassa, jossa se merkitsi aluksi todennäköisesti johtavaa muftia. Sheikki al-Islamia käytettiin muftin kanssa rinnakkain ja on mahdollista, että osmanien vallattua uuden pääkaupunkinsa Istanbulin 1453 sheikki-al Islam tuli tarkoittamaan erityisesti Istanbulin muftia. Myöhemmin siitä tuli korkein uskonoppineen arvo. Osmaneilla oli tiukan hierarkkinen ulama-järjestelmä, jonka huipulla sheikki al-Islam oli.
Osmanien sheikki al-Islam lausui vaikutusvaltaisia fatwoja ja oli korkea-arvoinen šaria-lain edustaja. Lain merkitys kasvoi 1500-luvulla, mikä nosti sheikki al-Islamin asemaa. Vallanvaihdoksen aikana sheikki al-Islamilla oli valta hyväksyä uusi sulttaani. Tosin kruunaamisen jälkeen sulttaani nousi valtakunnan korkea-arvoisimmaksi ja ohitti näin sheikki al-Islamin.
Ennen 1800-lukua sheikki al-islameilla ei ollut vakinaista virka-asuntoa, vaan he toimittivat virkaansa omista kodeistaan tai vuokraamistaan huoneistoista. Viimein vuonna 1826 Mahmud II, joka oli juuri lakkauttanut janitsaarilaitoksen, antoi janitsaarien aghan asunnon sheikki al-Islamien käyttöön. Viran merkitys oli kuitenkin laskussa ja 1800-luvun lopulla sheikki al-Islamien samoin kuin koko ulama-luokan arvovalta laski. Erityisesti vuoden 1908 vallankumouksen ja sitä seuranneina aikoina sheikki al-Islamin merkitys romahti. Viimeinen sheikki al-Islam erosi tehtävästään 4. marraskuuta 1922, pian sen jälkeen kun viimeinen sulttaani Mehmed VI luopui kruunustaan ja pakeni Istanbulista. Virka lakkautettiin virallisesti, kun kalifaattina jatkanut Osmanien valtakunta lakkautettiin 3. maaliskuuta 1924.
Nykyaika

Sheikki al-Islamin arvo on yhä käytössä Bangladeshissa, Intiassa ja Thaimaassa, jossa sheikki al-Islamin nimitys on tšulaaratšamontri (จุฬาราชมนตรี).
Olga Konstantinovna

| Olga Konstantinovna |
| --- | --- |
 
Helleenien kuningatar
Valtakausi:  27. lokakuuta 1867 – 18. maaliskuuta 1913
Helleenisen kuningaskunnan eli Kreikan sijaishallitsija
Valtakausi:  17. marraskuuta 1920 – 19. joulukuuta 1920
Edeltäjä:  Pávlos Kountouriótis
Seuraaja:  Konstantinos I

Syntynyt:  3. syyskuuta 1851 Pavlovsk, Inkerinmaa, Venäjän keisarikunta
Kuollut:  18. kesäkuuta 1926 (74 vuotta) Rooma, Italia
Puoliso:  Helleenien kuningas Yrjö I
Lapset:  Konstantinos I Yrjö Alexandra Nikolaos Maria Olga Andreas Kristophoros
Suku:  Romanov (hallitsijasuku)
Isä:  Suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš
Äiti:  Saksi-Altenburgin Aleksandra Josifovna
Uskonto:  ortodoksi
Nimikirjoitus:  
Olga Konstantinovna Romanova (3. syyskuuta 1851, Pavlovsk, Inkeri, Venäjän keisarikunta – 18. kesäkuuta 1926, Rooma, Italia) oli suuriruhtinatar, josta tuli Yrjö I:n puolisona Kreikan kuningatar. Hän oli keisari Nikolai I:n, Suomen pitkäaikaisen suuriruhtinaan, pojantytär. Hänen isänsä suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš Romanov oli keisari Aleksanteri II:n veli. Olga toimi kuukauden verran marras-joulukuussa 1920 epävakaassa tilanteessa Kreikan sijaishallitsijana.
Elämä > Naimisiin Kreikan kuninkaan kanssa

Kreikan vastavalittu kuningas, tanskalaissyntyinen prinssi Vilhelm Jorgen, hallitsijanaYrjö I, vieraili vuonna 1863 Pietarissa tapaamassa keisari Aleksanteri II:sta. Tällöin hän tapasi suuriruhtinatar Olgan, joka oli tuolloin vasta 12-vuotias. Seuraavan kerran kuningas Yrjö vieraili Pietarissa huhtikuussa 1867, kun hänen sisarensa prinsessa Dagmar oli avioitunut tulevan keisarin Aleksanteri III:n kanssa. Tällöin kuningas Yrjö tapasi Olgan toisen kerran. Avioliitto Olgan ja kuningas Yrjön välillä toteutuikin pian sen jälkeen, kun morsian oli täyttänyt 16 vuotta ja soveliaan ikäinen. Häät vietettiin Pietarin Talvipalatsissa lokakuussa 1867.
Nuori kuningaspari muutti Ateenaan, ja he saivat ensimmäinen lapsensa kruununprinssi Konstantinin kesällä 1868. Sen jälkeen perheeseen syntyi yhteensä kahdeksan lasta. Kuningatar Olga osallistui aktiivisesti kuningashuoneen jäsenenä hyväntekeväisyystoimintaan. Kreikan ja Balkanin alueen epävakaa poliittinen tilanne ajoi Kreikan sotiin hänen miehensä kuningas Yrjön valtakaudella. Kuningatar Olga toimi aktiivisesti sodassa haavoittuneiden hoidon parantamiseksi.
Kuningatar Olgan kiintymys Suomea kohtaan vaikutti siihen, että hän risteili purjealuksilla ja vieraili Suomen etelärannikolla perheineen ja lapsineen joka kesä. Näistä Suomessa juhlistetuista tapahtumista oli paljon uutisia senaikaisessa lehdistössä (jotka ovat myös digitoituina Kansallisarkiston verkkopalvelussa). Kreikan hallitsijasuku sai ylenpalttisen annoksen myös suomalaista kulttuuria.
Vaikka kuningatar Olga ei ollut poliittinen henkilö, hänen kerrotaan olleen mielipidevaikuttaja hänen toiseksi vanhimman poikansa prinssi Yrjön toimiessa Kreetan ylikomissaarina vuosina 1898-1906. Epävakaa poliittinen tilanne Kreikassa johti siihen, että kuningas Yrjö sai surmansa anarkistin tekemän attentaatin seurauksena Thessalonikissa maaliskuussa 1913.
Elämä > Paluu Pietariin

Uudeksi kuninkaaksi nousi Yrjön ja Olgan vanhin poika Konstantin. Leskikuningatar Olga palasi pian miehensä kuoleman jälkeen takaisin synnyinseudulleen Pietariin ja asui veljensä Konstantin Konstantinovitš Romanovin perheen kanssa syntymäkodissaan Pavlovskin palatsissa. Aiemmin vuonna 1889 Olgan ja Konstantinin tytär prinsessa Alexandra eli Aleksandra Georgijevna oli avioitunut Olgan serkun Pavel Aleksandrovitš Romanovin kanssa, mutta kuollut lapsivuoteeseen vuonna 1891. Pavelille ja Alexandralle oli siihen mennessä syntynyt kaksi lasta, Maria Pavlovna ja Dmitri Pavlovitš, jotka kasvoivat äitinsä kuoleman jälkeen Romanov-suvun hoidossa. Vuonna 1902 prinssi Nikolaos avioitui myös Romanov suuriruhtinattaren Jelena Vladimirovna Romanovan kanssa. Jelena Vladimirovna oli keisari Aleksanteri II:n pojan suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitšin tytär eli Olgan serkun tytär.
Pian Pietariin muuton jälkeen käynnistyi I maailmansota. Leskikuningatar Olga päätti pysyä Venäjällä ja avustaa sodassa haavoittuneiden venäläissotilaiden hoidossa. Hän perusti veljensä vaimon, kälynsä suuriruhtinatar Elisabetin kanssa sotilaiden hoitoa varten Pavlovskin palatsiin sotilassairaalan. Sodan ajan yhteyksiä läntisiin kuninkaallisiin sukulaisiin ja omiin lapsiin, Kreikan prinsseihin ja prinsessoihin, oli vaikea hoitaa. Reitti kulki junalla Ruotsin ja Suomen kautta länteen. Olgan kreikkalaiset lapset, prinssit Kristofer ja Nikolaos, kävivät vuonna 1916 Suomen kautta Pietarissa. Olga näki Venäjän poliittisen tilanteen yhteiskunnallisesti vaarallisena varoittaen vallankumouksen vaarasta ja otti yhteyttä asiassa mm. keisarinna Aleksandra Fjodorovnaan, joka ei kuitenkaan suostunut kuuntelemaan Olgaa. Vuoden 1916 lopulla tyttärenpoika, nuori suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš oli mukana salaliitossa, joka surmasi keisariperhettä lähellä olevan munkki Grigori Rasputinin joulukuussa 1916. Isoäiti Olga yhdessä Romanovin suvun jäsenten kanssa yritti auttaa Dmitri Pavlovitšia yhteydenotolla keisarinnaan, saadakseen tyttärenpojan takaisin Pietariin, sillä tämä oli karkotettu surmatyön jälkeen I maailmansodan Persian rintamalle.
Elämä > Pakolaiseksi Sveitsiin

Helmikuun 1917 vallankumous kaatoi Romanov-sukuisen keisarikunnan. Lokakuun 1917 bolševikivallankumous aiheutti Romanov-suvun jäsenten pakenemisen Venäjältä tai pahimmassa tapauksessa uusien vallanpitäjien tekemät teloitukset. Olgan veljet Nikolai Konstantinovitš ja Dmitri Konstantinovitš teloitettiin tammikuussa 1918. Leskikuningatar Olga olisi halunnut poistua maasta, mutta bolševikit eivät myöntäneet hänelle lupaa lähteä. Hän oli käytännössä kotiarestissa Pavlovskin palatsissa.
Olga pääsi maasta vasta I maailmansodan päätyttyä vuonna 1919. Tanskan Venäjän lähettiläs myönsi hänelle passin, koska hänen edesmennyt puolisonsa kuningas Yrjö oli syntyjään Tanskan prinssi Vilhelm. Tanskalaista passia hyväksikäyttäen hän siirtyi Sveitsiin, jonne hänen jälkeläisensä olivat siirtyneet, kun vanhin poika Konstantin oli joutunut eroamaan kesäkuussa 1917. Kyseessä oli ollut poliittinen taistelu, jonka keskusvaltoihin, erityisesti keisarilliseen Saksaan tukeutununut kuningas Konstantin oli hävinnyt ympärysvaltoihin tukeutuneelle pääministeri Elefthérios Venizélokselle. Konstantin oli joutunut eroamaan, ja seuraajaksi oli tullut englantilaissympatioistaan tunnettu Konstantinin toinen poika Aleksanteri. Tilanne oli maanpakoon joutuneille Kreikan kuningashuoneen jäsenille myös taloudellisesti hankala.
Elämä > Sijaishallitsijana

Tilanne muuttui kolme vuotta Aleksanterin kuninkaaksi nousun jälkeen, kun Aleksanteri kuoli 25. lokakuuta 1920 Ateenassa verenmyrkytykseen, jonka kerrottiin johtuneen lemmikkiapinan puremasta. Vallassa ollut pääministeri Venizélos ei päästänyt tässä tilanteessa Kreikkaan palaamaan muita maanpaossa olleita kuningashuoneen jäseniä kuin leskikuningatar Olgan. Kuningataräiti oli ainoa suvun jäsen kuningas Aleksanterin hautajaisissa.
Kuninkaan kuoleman jälkeen tilanne muuttui nopeasti. Pääministeri Venizélos oli järjestänyt parlamenttivaalit marraskuun alkuun 1920, mutta yllättäen yhdistynyt oppositio saikin enemmistön vaaleissa. Venizelos luopui pääministeriydestä. Uudeksi pääministeriksi nousi Dimítrios Rállis, joka kutsui 17. marraskuuta 1920 sijaishallitsijaksi leskikuningatar Olgan. Tällöin kuningas Aleksanterin kuoleman jälkeen sijaishallitsijuutta hoitanut amiraali Pávlos Kountouriótis oli luopunut tehtävästä. Maassa suoritettiin 22. marraskuuta 1920 kansanäänestys entisen kuninkaan Konstantinin paluusta Kreikan kuninkaaksi. Vaalituloksen perusteella Konstantin palasi maahan kuninkaana 19. joulukuuta 1920.
Elämä > Lyhyt aika Kreikassa ja maanpakolaisuus

Olgan vanhimman pojan Konstantinin noustessa uudelleen kuninkaaksi Kreikka kävi toukokuussa 1919 alkanutta sotaa Turkkia vastaan. Kreikkalaisten eteneminen Vähä-Aasiassa alkoi vuonna 1921 kääntyä Kreikalle tappiolliseksi. Syyskuuhun 1922 mennessä kreikkalaiset olivat joutuneet vetäytymään Vähä-Aasiasta. Tällöin Venizélosia kannattaneet upseerit tekivät maassa vallankaappauksen, jonka seurauksena kuningas Konstantin joutui jälleen maanpakoon. Kuninkaaksi tuli hänen poikansa Yrjö II, jonka valtakausi päättyi hieman yli vuoden kuluttua maaliskuussa 1924 Kreikan tultua tasavallaksi.
Leskikuningatar Olga lähti poikansa Konstantinin lähiomaisten kanssa jälleen maanpakoon Italiaan. Konstantin kuoli pian maanpakoon lähdön jälkeen tammikuussa 1923. Olgaa arvostettiin tasavallaksi muuttuneessa Kreikassa niin paljon, että hänelle myönnettiin ainoana entisen kuningashuoneen jäsenenä pieni eläke. Italiassa oleskelun jälkeen Olga vietti aikaansa Britanniassa, jossa hän asui mm. tyttärensä Maria Georgijevnan eli Kreikan prinsessa Marian luona sekä kälynsä, Britannian leskikuningatar Alexandran luona. Vuodesta 1923 alkaen hän vietti viimeiset vuotensa nuorimman poikansa prinssi Kristofin luona Pariisissa. Leskikuningatar Olgan elämä sammui 18. kesäkuuta prinssi Kristofin kesäasunnolla Roomassa.
Muisto

Kreikan tasavaltainen hallitus olisi ollut valmis huolehtimaan hautajaisista Kreikassa, mutta suvun jäsenet kieltäytyivät tarjouksesta. Olga haudattiin Firenzeen. Kuningaskunnan palautumisen jälkeen vuonna 1935 kuningatar Olga haudattiin uudelleen Kreikkaan Tatóin palatsin alueelle lähelle Ateenaa marraskuussa 1936. Olgan toiveena oli ollut saada nuorena kuolleen tyttärensä, suuriruhtinatar Alexandra Georgievnan eli prinsessa Alexandran maalliset jäännökset Leningradista Kreikkaan. Tämä onnistuikin vuonna 1940, kun neuvostohallitus antoi siirtoluvan. Tällöin tyttären maalliset jäännökset siirrettiin Tatóin palatsin alueelle.
Syyskuussa 2016 venäläisjärjestöt lahjoittivat Olgan näköispatsaan Thessalonikiin osoituksena pitkään jatkuneesta venäläis-kreikkalaisesta yhteistyöstä, jota kuningatar Olga omalla toiminnallaan oli ilmentänyt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olga Konstantinovna Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC 
Kreikan kuninkaallinen perhe Venäjän suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitšin matkan aikana Ateenassa 1880-luvun lopulla. Kuvassa prinssi Nikolaos, prinsessa Maria (istuu maassa), kuningatar Olga, kruununprinssi Konstantin (seisoo keskellä), Venäjän suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš (pieni koira polvillaan), prinsessa Alexandra, kuningas Yrjö I ja prinssi Yrjö.
Kuningatar Olgan hauta Tatóin alueella.
Ólympos (Lesbos)

Ólympos-vuori.
| --- | --- |
Tyyppi:  vuoristo 
Sijainti:  Mytilíni, Lesbos, Pohjois-Egean saaret, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  968 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ólympos (kreik. Όλυμπος) on vuori Lesboksen saarella Kreikassa. Sen korkeus on 968 metriä (tai 967 metriä) ja se on saaren korkein vuori yhdessä jotakuinkin yhtä korkean Lepétymnoksen kanssa.
Ólympos-vuori ja Agiásoksen kaupunki.
Ólympos sijaitsee Lesboksen kaakkoisosassa Kallonínlahden ja Géranlahden välissä. Agiásoksen pieni kaupunki sijaitsee vuoren koillisrinteellä. Vuoren huipulla on profeetta Elialle (Profítis Ilías) omistettu kappeli. Vuori ja sen ympäristö on Natura-aluetta ja merkittävä lintujensuojelualue.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ólympos Wikimedia Commonsissa