Pyhästä taudista
Sisältö

Teoksen teksti jaetaan 18 lukuun. Kirjoittajan mukaan pyhänä pidetyllä kaatumataudilla eli epilepsialla ei ole mitään yhteyttä jumalallisiin asioihin, vaan se on puhtaasti ihmisen luontoon liittyvää alkuperää:
»Minusta se ei näytä olevan lainkaan sen jumalallisempi tai pyhempi kuin muutkaan sairaudet, vaan kaikilla muillakin sairauksilla on oma luontonsa, jonka mukaisesti ne syntyvät, ja myös tällä sairaudella on oma luontonsa ja syynsä. Ihmiset ovat kuitenkin pitäneet sitä jumalallisena ilmiönä oman kokemattomuutensa ja sairauden ihmeellisyyden vuoksi, koska se ei ole lainkaan muiden sairauksien kaltainen.»
Taudin oireisiin kuuluu hulluus, joka ilmenee muun muassa huutamisena, sylkeen tukehtumisena, suun vaahtoamisena tai hallitsemattomana tärisemisenä. Näitä oireita pidettiin ennen jumalilta tulleena rangaistuksena. Kirjoittaja selittää, etteivät tällaiset oireet ole alkuperältään jumallisia, koska niitä yritettiin aiemmin hoitaa puhdistusmenoilla ja rukouksilla, mikä ei toiminut.
Kirjoittaja selittää, että epilepsian syy on liman (yksi humoraaleista) virtaus aivoista suoniin. Ihmisen aivot ovat samankaltaiset kuin muiden eläinten aivot siinä, että ne ovat kaksiosaiset, ja osia erottaa keskellä ohut kalvo. Siksi pääkipu sijoittuu usein jompaan kumpaan puoliskoon. Muista tärkeimmistä elimistä tulevat suonet yhdistyvät aivoihin ja vaihtelevat kooltaan. Tämän jälkeen kirjoittaja kuvaa yksityiskohtaisemmin eri suonia, jotka kulkevat keuhkoista, sydämestä ja muista elimistä päähän.
Kaatumatauti saa alkunsa siitä, että lima kasautuu pään suoniin. Tämä kasautuminen saa alkunsa jo kohdussa. Jos kasautuminen jatkuu syntymän jälkeen ja aikuisuuteen saakka, siitä kärsivällä henkilöllä on ikään kuin ”sulaneet” aivot, mikä johtaa mielisairauteen. Kun lima tukkii pään, henkilö menettää puhekykynsä ja kärsii tukehtumisoireista, ja suusta valuu vaahtoa, hampaat puristuvat yhteen, kädet kouristuvat, silmät harottavat eikä hän pysty ajattelemaan.
Pienet lapset, jotka sairastuvat, yleensä kuolevat. Kirjoittaja selittää syyksi sen, että heidät ohuet suonensa eivät kykene kuljettamaan lisääntynyttä limaa. Kun lima kasaantuu, lapsi kylmenee nopeasti, mikä johtaa veren hyytymiseen ja kuolemaan. Vanhat ihmiset sen sijaan eivät yleensä kärsi taudista, koska hippokraattisen teorian mukaan heidän suonensa ovat suurempia ja täynnä kuumaa, virtaavaa verta, jota liman kylmyys ei uhkaa.
Monet taudista kärsivät vaikuttavat tietävän ennalta, milloin seuraava kohtaus on tulossa. Tällöin he häpeävät ja pyrkivät menemään piiloon muilta ihmisiltä, jottei kukaan näkisi heidän kaatumistaan. Kirjoittaja katsoo, että he tekevät tämän koska häpeävät tautiaan, eivät siksi, että pelkäisivät jumalia, mikä oli yleinen käsitys. Kirjoittaja yhdistää tautikohtaukset tuulten vaihtumiseen: kohtauksia tapahtuu eniten etelätuulen ja toiseksi eniten pohjoistuulen aikana, sillä nämä ovat tuulista voimakkaimmat. Sen vuoksi liman valumista tapahtuu tuolloin eniten.
Kirjoittaja päättää toteamalla, että pyhä tauti on osoitus siitä, että aivoilla on ihmisessä kaikkein suurin mahti. Ne ovat ilmasta peräisin olevien asioiden tulkitsija ja aistija. Kirjoittaja katsoo, että aivot ovat myös ymmärryksen tulkitsija, siinä missä usein ymmärryksen katsottiin tuohon aikaan sijainneen joko sydämessä tai palleassa. Tämän vuoksi aivoihin liittyvät kaikkein vakavimmat ja tappavimmat sairaudet.