stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loistotapakulo
Levinneisyys ja elinympäristö

Loistotapakulo elää Ecuadorissa ja Perussa. Lajin elinympäristöä ovat tiheät puolikuivien metsien pohjakerrokset ja pensaikot. Se liikkuu useimmiten yksin tai pareittain.
Lopen kirkko

| Lopen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Pilpalantie 1, Loppi
Koordinaatit:  60°43′02.71″N, 024°26′25.48″E
Seurakunta:  Lopen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1885–1888
Suunnittelija:  Konstantin Kiseleff ja Elia Heikel
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  800
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lopen kirkko on Lopella sijaitseva Konstantin Kiseleffin ja Elia Heikelin suunnittelema tyyliltään uusgotiikkaa edustava, vuosina 1885–1888 punatiilestä rakennettu päätytornillinen, tasavartinen ja sisäviisteinen ristikirkko. Alttaripäädyssä on särmikäs sakasti. Runkohuonetta kapeampi torni on kolmikerroksinen ja sen kellot ovat vuosilta 1926 ja 1958. Kirkon seinillä on goottilaistyyliset pilasterit, ikkunat ovat pyörökaariset. Kirkon päädyissä on ristikomerot, joissa on pyöröikkunat. Ulkokatteena ovat satulakatot, sisällä taas tiilipilarien kannattelema tasakatto. Kirkko paloi vuonna 1914 ja sen sisätilat uusittiin Ilmari Launiksen johdolla vuosina 1920–1921, peruskorjaus tehtiin vuosina 1949–1950. Kirkon pinta-ala on 840 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 800 hengelle. Alttaritaulun Vuorisaarna maalasi taiteilija Kaapo Wirtanen vuonna 1929 tai 1928, ja vanha Felix Frangin maalaama alttaritaulu vuodelta 1901 on kirkon musiikkisalissa. Kirkon ensimmäiset 21-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas vuonna 1926, joka uudisti ne 19-äänikertaisiksi vuonna 1959. Nykyiset 29-äänikertaiset urut vuodelta 1988 ovat tanskalaisen Christensen & Sønnerin valmistamat. Lopen kirkko toimii kesäisin tiekirkkona.
Axel Fredrik Londen

Axel Fredrik Londen
Axel Fredrik Londén (5. elokuuta 1859 Hamina – 8. syyskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen liikejuristi, liikemies ja kilpa-ampuja.
Londénin vanhemmat olivat Ruokolahden kirkkoherra, lääninrovasti Karl Fredrik Londén (1815–1890) ja Emilia Nordenstreng. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon ja tuomarintutkinnon vuonna 1886. Londén sai varatuomarin arvon 1889. Hän toimi maataloushallituksen ja prokuraattorintoimituskunnan kanslistina 1893–1902 ja sen jälkeen hän oli liikemiehenä Helsingissä.
Londén voitti pronssia vuoden 1912 kesäolympialaisissa hirviammunnan kertalaukauksen joukkuekilpailussa. Samoissa kisoissa hän oli 18:s henkilökohtaisessa kilpailussa. Vuoden 1908 kesäolympialaisissa hän karsiutui jatkosta. 
Londén oli Suomen Olympiakomitean ensimmäisen hallituksen jäsen 1907-1908 ja 1911-1913. Hän myös julkaisi 1923-1924 kaksiosaisen kokoelman Eräretkillä Pohjolassa.
Teoksia

Nimellä Ax. Fr. Londén:
Skildringar och rön från nordiska jakter 1-2. Schildt, Helsingfors 1922, suomeksi nimellä Kuvauksia ja kokemuksia eräretkiltä Pohjolassa ; suomentaneet Kalle Väänänen ja Oskari Väänänen. Gummerus 1923-1924, 2. uud. painos nimellä Eräretkiä Pohjolassa. Metsäkustannus, Helsinki 2013
Trogna jaktkamrater : bilder ur hundars liv. Schildt, Helsingfors 1926
Sandro Lopopolo

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sandro Lopopolo |  Sandro Lopopolo |  Sandro Lopopolo |  |
Maa:   Italia
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 60 kg |  |
Alessandro (Sandro) Lopopolo (18. joulukuuta 1939 Milano – 26. huhtikuuta 2014 Milano) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Lopopolo saavutti Rooman olympialaisissa 1960 hopeaa kevyessä sarjassa eli alle 60-kiloisissa. Hän ryhtyi tämän jälkeen ammattilaisnyrkkeilijäksi ja voitti 29. huhtikuuta 1966 välisarjan maailmanmestaruusottelussa venezuelalaisen Carlos Hernándezin pistein. Lopopolo piti titteliä hallussaan tasan vuoden: 29. huhtikuuta 1967 hän hävisi japanilaiselle Paul Fujiille teknillisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Lokainhevonen

| Lokainhevonen |
| --- | --- |
Tyyppi::  lämminverinen
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Tadžikistan
Polveutuminen::  paikalliset hevoset, itämaiset hevoset
Rodun syntyaika::  1500-luku
Muita nimityksiä::  lokai
Ominaisuudet
Korkeus::  150 cm
Värit::  ruunikko, rautias, kimo
Lokainhevonen on lämminverinen pienhevosrotu, joka on peräisin Tadžikistanista.
Ominaisuudet

Lokainhevonen on pienikokoinen, erittäin kestävä ja melko nopea hevonen. Rodun nuorten hevosten suorituskykyä testataan säännöllisesti Dušanben ja Taškentin laukkaradoilla.
Lokainhevonen on korkeudeltaan korkeimmillaan noin 150 cm, useammin pienempi ja jopa alle ponirajan, mutta rakenteeltaan ja erityisestä päänsä osalta hevosmainen. Pää on tavanomainen ja nenäpii suora. Kaula on lyhyt ja lihaksikas, lavat kohtalaisen viistot, rintakehä leveä ja syvä, selkä kiinteä ja lyhyenpuoleinen, takaosa lihaksikas. Jalat tapaavat olla voimakkaat ja kuivat, kuitenkin usein asennoiltaan virheelliset; kaviot ovat pienet ja hyvin kestävät.
Rodussa esiintyvät väritykset ovat rautias, ruunikko, kimo ja voikkovärit, joskus myös musta. Karva on usein metallinkiiltoinen. Vuosina 1955-1970 rodun jalostuksessa vaikuttaneen oriin Farfor jälkeläisillä esiintyy kiharakarvaisuutta. Luonne on rauhallinen ja aulis.
Historia

Lokainhevosen uskotaan kehittyneen 1500-luvulta alkaen Lokai-nimisen uzbekkipaimentolaisheimon jalostamana.  Rotu pohjautuu paikalliseen tasankohevoseen, jota parannettiin risteyttämällä siihen arabian-, karabairin- ja jomudinhevosta sekä jonkin verran akhaltekeä ja turkomaanihevosta.  Myöhemmin myös englannintäysiveristä ja terskinhevosta on käytetty rodun jalostuksessa.
Lokainhevosia pidetään usein laitumella laumoissa vuoden ympäri. Eräs rodun käytöistä on perinteinen, hyvin vauhdikas kokpar-peli, jossa ratsukot kilpailevat vuohenruhon hallinnasta.
Juopumusta vastaan

| Juopumusta vastaan> Κατά μεθυόντων.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Basileios Suuri
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  teologia
Julkaistu:  n. 370
Suomennos
Suomentaja:  sisar Kristoduli
Kustantaja:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto
Julkaistu:  1994
ISBN:  951-8979-16-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Juopumusta vastaan (m.kreik. Κατά μεθυόντων, Kata methyontōn; lat. In ebriosos) on Basileos Suuren kirjoittama puhe, joka on nimensä mukaisesti suunnattu juopumusta ja siitä seuraavaa riettautta vastaan.
Historia

Basileos piti puheen jonkin pääsiäisen jälkeen toimiessaan Kesarean piispana. Kyseisenä pääsiäisenä hänen seurakuntalaisensa, sekä miehet että naiset, olivat Basileioksen mukaan syyllistyneet hillittömään juopotteluun ja juhlintaan tanssien ja laulaen räävittömiä lauluja, sekä harjoittaneet haureutta. Basileios oli surullinen näkemästään ja huolissaan siitä, että sama toistuisi uudelleen seuraavana helluntaina. Siksi hän katsoi tarpeelliseksi käsitellä aihetta puheessaan. Basileioksen saarnojen kokoelmassa puhe on numerolla XIV.
Muista varhaisen kirkon kirkkoisistä muun muassa Ambrosius vaikuttaa tunteneen Basileioksen saarnan. Isidoros Pelusionlainen lainaa sitä eräässä teoksessaan.
Sisältö

»Humala, tuo ihmisen itsensä vapaaehtoisesti vastaanottama demoni, joka nautinnonhimon välityksellä tunkeutuu sieluun, humala, pahuuden äiti ja hyveen vastustaja, tekee urhoollisesta pelkurin, siveästä irstaan. Se tuhoaa järjen eikä tunne oikeudenmukaisuutta. Kuten vesi on tulen vasta-aine, niin kohtuuton viininjuontikin sammuttaa järjen.»
Puheen teksti on jaettu kahdeksaan lukuun. Basileios käsittelee aluksi aiheesta puhumisen vaikeutta; toisaalta hänen aiemmat puheensa samasta aiheesta ovat selvästi menneet hukkaan, toisaalta juopuneille taas ei kannata aiheesta edes puhua. Hän suuntaakiin puheensa enemmän niille, jotka eivät ole vielä langenneet.
Tämän jälkeen Basileios kuvailee puheessaan laajalti juopuneen ihmisen käyttäytymistä ja kaikkea niitä ruumiillisia vaikutuksia, muutoksia, ongelmia, sekä hillittömyyttä ja irstautta, mitä juopuneisuus saa aikaan. Hän myös kuvailee pääsiäisjuhlien aikaisia tapahtumia. Lopussa hän kehottaa syyllisiä parannukseen ja muita antamaan näille anteeksi, mikäli he osoittavat katumusta.
Kirjallisuutta > Suomennos

Basileios Suuri: Juopumusta vastaan. Teoksessa Pyhän Basileios Suuren opetuspuheita.  ((Bibliothēkē Ellēnōn Paterōn kai Ekklēsastikon Syggrapheōn.) Suomentanut sisar Kristoduli. Toimitustyö: Aleksander Nyström)  Joensuu:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1994.  ISBN 951-8979-16-2
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Migne, Jacques-Paul (toim.): ”Basileius: Homiliæ De Diversis, Homilia XIV, In Ebriosos”, Patrologia Graeca.  (Osa 31, 443–463)  Migne, 1885.  Teoksen verkkoversio.
Julianus

Julianus soliduksessa. Kolikon kääntöpuolen sotilas kuvaa Rooman sotilasmahtia.
Julianus (lat. Flavius Claudius Iulianus, 331 – 26. kesäkuuta 363) oli Rooman keisari vuosina 361–363. Kristityt historioitsijat ovat antaneet hänelle nimen Julianus Apostata (Julianus Luopio). Hän oli Konstantinus Suuren velipuolen poika. Julianuksen ollessa lapsi hänen serkkunsa Constantius II surmautti suvun miespuoliset jäsenet veljiään sekä Julianusta ja hänen veljeään lukuun ottamatta. Tämä oli mahdollisesti osatekijä Julianuksen myöhempään kristinuskon epäilyyn. Hän johti sotilastoimia valtakunnan itäosissa. Julianuksen joukot huusivat 6. marraskuuta 355 hänet keisariksi Galliassa pidetyssä paraatikatselmuksessa. Sisällissodalta vältyttiin, kun Rooman keisari Constantius II kuoli vuonna 361, ja Julianuksesta tuli hänen seuraajansa.
Elämä > Lapsuus

Julianus syntyi todennäköisesti touko- tai kesäkuussa vuonna 331 Konstantinopolissa. Konstantinus Suuri oli Julianuksen isän velipuoli. Julianuksella oli vanhempi velipuoli Gallus. Kun Konstantinus Suuri kuoli toukokuussa 337, Julianus oli vasta kuusivuotias. Constantius II:n tapattaessa suvun miespuolisia jäseniä Julianus selvisi todennäköisesti nuoren ikänsä vuoksi. Joukkomurhassa kuolivat Julianuksen isä Julianus Constantius, velipuoli Galluksen vanhempi veli, setä Flavius Dalmatius sekä sedän pojat Flavius Julius Dalmatius ja Hannibalianus. Julianus kasvoi isoäitinsä luona Bithyniassa. Julianuksen huoltajana toimi Nikomedeian piispa Eusebios. Vuonna 342 Julianus ja hänen elossa selvinnyt velipuolensa Gallus siirrettiin asumaan keisarin maatilalle Kappadokiaan. Siellä pojat olivat käytännössä vankeja ja olivat täysin eristettyjä ulkomaailmasta. Ollessaan Kappadokiassa Julianus luki filosofiaa ja retoriikkaa, koska lähes kaikki muu paitsi lukeminen oli kiellettyä.
Vuonna 348 keisari Constantius II uskalsi tuoda pojat takaisin hoviin. Julianus oli tuolloin 17-vuotias. Koska Julianus oli lukenut paljon ja hänestä oli kasvanut varsin viisas nuorukainen, Constantius II päätti siirtää Julianuksen pois pääkaupungista Nikomedeiaan jatkamaan opintoja. Vuonna 351 Gallus sai caesarin eli apulaiskeisarin arvonimen. Samaan aikaan Julianus vielä jatkoi opintojaan ensin Pergamonissa ja sitten Ateenassa. Julianus tutustui muun muassa uusplatonilaiseen filosofiaan, joka oli niin sanotusti hellenistisen kulttuurin älyllinen vaihtoehto kristinuskolle tuohon aikaan. Erityisesti hän kiinnostui oppi-isänsä Maksimos Efesoslaisen teurgisesta opista, joka oli sekoitus uusplatonilaista filosofiaa ja magiaa. Samana vuonna 351 Julianus luopui kristinuskosta, mutta piti kääntymyksensä salassa Constantius II:lta tämän elinaikana.
Julianuksen velipuoli Gallus murhattiin vuonna 354. Oli vähällä, ettei Julianuskin menettänyt henkeään. Sen sijaan hänet kutsuttiin Roomaan vastaamaan syytteisiin, joihin kuului vehkeily Galluksen kanssa. Onnekseen Julianus ei joutunut oikeuden eteen, sillä Constantius II:n puoliso Eusebia vakuutti keisarin Julianuksen luotettavuudesta. Julianus sai pitää henkensä ja palata Ateenaan opintojensa pariin. Pian hänen täytyi kuitenkin palata takaisin Roomaan, tällä kertaa hieman mukavammissa merkeissä. Hänelle annettiin Galluksen aikaisemmin saama apulaiskeisarin, caesarin, arvonimi (keisarin arvonimi oli tuohon aikaan augustus).
Elämä > Gallian caesar

Elokuussa 355 Gallian provinssissa syttyi kapina, kun frankkilainen jalkaväenkomentaja Silvanus julistautui augustukseksi eli keisariksi. Silvanuksen omat sotilaat tappoivat hänet 28 päivää kestäneen "keisariuden" jälkeen. Tuon ja keisari Magnentiuksen kapinan jälkeen maakunta oli hyvin rauhaton. Osasyy Julianuksen nimittämiseen caesariksi oli hänen Galliaan lähettämisessään: että hän saisi tilanteen rauhoittumaan "keisariudellaan". 24-vuotiaan Julianuksen oli nyt vuosien filosofian ja retoriikan opintojen jälkeen ryhdyttävä sotapäälliköksi ilman minkäänlaista sotilaskoulutusta. Hän valmistautui toimeensa lukemalla Julius Caesarin Gallian sotaa ja Plutarkhoksen kirjoittamia sotasankareiden elämäkertoja. Kaikkien hämmästykseksi nopeaälyinen ja kekseliäs Julianus menestyi erinomaisesti työssään ja sai alueensa, Gallian, Britannian ja Hispanian, rauhallisiksi. Hänen jopa onnistui siirtää taistelut Reinin itärannalle. Hänen voittonsa kasvatti sotilaiden häntä kohtaan tuntemaa kunnioitusta, mutta ruokki keisarin pahoja aavistuksia. Kaiken kukkuraksi keisarin vaimo ja Julianuksen puolestapuhuja Eusebia kuoli joskus vuoden 357 jälkeen. Eusebian tilalle hovissa vaikuttajiksi nousivat hovimiehet, jotka panettelivat Julianusta ja näin lisäsivät entisestään keisarin epäluuloja häntä kohtaan.
Seuraavina vuosina Julianus sai Reinin rajan hallintaan ja rakennutti alueelle useita linnoituksia. Julianuksen alamaiset pitivät hänestä, koska hän oli alentanut veroja. Sotilaat pitivät hänestä, koska hän voitti kerta toisensa jälkeen alueelle tunkeutuvat germaanit. Ainoa, joka ei hänestä pitänyt, oli keisari Constantius II.
Elämä > Valtataistelu

Vuonna 360 Julianuksen menestys ja keisarin epäluulot ja kateus olivat saavuttaneet pisteen, joka johti välirikkoon. Kaikki tiesivät, että pian tapahtuisi jotain. Keisari Constantius lähetti Julianukselle viestin, jossa käski tätä lähettämään osan joukoistaan itään taistelemaan persialaisia vastaan. Matkaan oli komennettu yhteensä neljä yksikköä, joilla oli edessä pitkä ja rankka marssi. Lisäksi sotilaat olivat tähän mennessä puolustaneet kotiseutujaan, mutta joutuisivat nyt taistelemaan vieraiden alueiden takia, eikä se heitä miellyttänyt. Vaikka Julianus kehotti sotilaita lähtemään, he päättivät kieltäytyä tehtävästä. Seuraavana yönä sotilaat päättivät huutaa komentajansa Julianuksen augustukseksi. Julianus ei aluksi suostunut tehtävään, mutta ajatus kyti hänen mielessään pitkin päivää ja iltaan mennessä hän oli hyväksynyt sen. Sisällissotaa hän ei silti halunnut aloittaa. Hän lähetti keisarille kirjeen, jossa hän pyysi uudenlaista vallanjakoa. Saatuaan kirjeen Kappadokian Caesareassa Constantius II raivostui. Hän lähetti Julianukselle vastauskirjeen, jossa Julianusta käskettiin pysymään caesarina ja erottamaan esikunnastaan joitakin "sodanlietsojia". Julianus kieltäytyi tottelemasta. Hän valmisteli hallituskautensa viisivuotisjuhlia ja teki vielä yhden onnistuneen sotaretken frankkeja vastaan.
Constantius II yritti voittaa Julianuksen samalla tavalla kuin oli voittanut Magnentiuksen: aiheuttamalla kahden rintaman sodan pyytämällä alemannien kuningas Valdomaria hyökkäämään Julianuksen kimppuun. Julianus sai kuitenkin tietää juonesta vangitsemaltaan frankkien kuninkaalta. Sen jälkeen Julianus joutui erottamaan muutamia tuoreita upseereitaan, jotka paljastuivat keisarin kätyreiksi. Tilanne oli saavuttanut sellaisen pisteen, ettei enää voitu neuvotella vaan edessä oli sota.
Elämä > Sisällissodan uhka

Keisari julisti Julianuksen valtakunnan viholliseksi, joten tälle ei jäänyt muuta mahdollisuutta kuin taistella keisaria vastaan. Julianus, joka oli lukenut paljon teoksia sodankäynnistä ja tehnyt useita onnistuneita hyökkäyksiä germaaneja vastaan, oli nyt suurimman koitoksensa edessä. Hän jakoi joukkonsa kolmeen eri osastoon ja käski heidän heinäkuussa 361 edetä kohti itää ja keisaria. Gallian hän jätti erään luottomiehensä, Flavius Sallustiuksen, käsiin. Kun Julianus joukkoineen saapui Sirmiumiin, hänet otettiin riemuiten vastaan. Sen jälkeen hänen matkantekonsa hidastui. Hän kulki sellaisten alueiden läpi, joiden asukkaat hänen piti vakuuttaa paremmuudestaan. Sirmiumista Julianus siirtyi Naissukseen, jonne hän jäi hoitamaan "mainoskampanjaansa". Tähän kuului muun muassa lukuisten kirjeiden lähettely lähikaupungeille. Yksi näistä kirjeistä on säilynyt. Tuo kirje ateenalaisille on täynnä vihaa Constantiusta kohtaan, jota Julianus syytti perheensä murhasta. Kirjeiden lähettelyn lisäksi Julianus lähetti illyrialaisile ja kreikkalaisille kultarahoja, joilla hän toivoi ostavansa heidän tukensa. Julianuksen ollessa Naissuksessa keisari Constantius II lähti Persian-rintamalta kohti länttä selvittämään tätä vallanjako-ongelmaa. Hän kuitenkin kuoli yllättäen matkalla Mopsukrenain kaupungissa 3. marraskuuta 361. Ennen kuolemaansa Constantius ehti nimittää Julianuksen seuraajakseen. Tämä säästi valtakunnan sisällissodalta ja sai Julianuksen valtaannousun vaikuttamaan lailliselta eikä niinkään kaappaukselta.
Elämä > Kuolema

Julianus kuoli kesäkuun kuudentena vuonna 363 sotaretkellä Persiaa vastaan. Hän sai kuolettavan haavan keihäästä, ja keisarillisen lääkäri Oribasiuksen suorittamasta leikkauksesta huolimatta keisari kuoli vuoteeseensa seuraavana yönä.
Viimeisenä pakanakeisarina Julianus yritti elvyttää vanhoja jumalienpalvelusmenoja. Kristityt levittivät virheellistä väitettä, että Julianuksen kuolinsanat olisivat olleet "Nenikekas Galilaie" tai "Vicisti, Galilaee" ("Oi galilealainen, olet voittanut."). Julianus oli teoksissaan käyttänyt kristityistä pilkkanimitystä "galilealaiset".
Teokset

Julianus kirjoitti useita teoksia, joista kaikki eivät ole säilyneet nykyaikaan. Kirje ateenalaisille on omaelämäkerrallinen kirje, jossa hän perustelee toimiaan keisariksi valitsemisensa jälkeen. Kristinuskoa vastaan hän kirjoitti puheen Galilealaisia vastaan, joka ei ole säilynyt. Lisäksi Julianus kirjoitti pakanallisia hymnejä; näihin kuuluvat Hymni jumalten äidille ja Hymni kuningas Heliokselle. Hänen teoksensa Misopogon (”Parranvihaaja”) on itseironinen satiiri. Teos Pidot (Symposion eli Saturnalia) oli suunnattu Konstantinus Suurta vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julianus Wikimedia Commonsissa
Two Orations of the Emperor Julian – One to the Sovereign Sun and the other to the Mother of the Gods (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Constantius II | Rooman keisari | Seuraaja: Jovianus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Ioulianou autokratoros ta sozomena, 1696.
Lorium

Lorium oli antiikin aikainen kylä Etruriassa, Italiassa, Via Aurelian varrella hiukan Rooman kaupungista länteen. Rooman keisari Antoninus Pius vietti nuoruusvuotensa Loriumissa ja keisariksi tultuaan rakennutti sinne palatsin. Hän myös kuoli siellä 7. maaliskuuta 161. Myös Marcus Aurelius vietti paljon aikaa Loriumissa.
Vuosina 1823–1824 tehdyissä kaivauksissa Loriumista löytyi useita hautojen, piirtokirjoitusten ja rakennusten jäännöksiä.
Jussi 69

Jussi 69.
Jussi 69 (oik. Jussi Heikki Tapio Vuori, s. 11. heinäkuuta 1972 Helsinki) on suomalaisen The 69 Eyes -rockyhtyeen rumpali. Hän on ollut mukana kaikilla The 69 Eyesin albumeilla (tuli bändiin Loton tilalle toisen singlen julkaisun jälkeen). Ennen The 69 Eyesia Jussi soitti Hangman Jury -nimisessä bändissä. Lisäksi hän on tehnyt DJ-keikkoja ympäri maailmaa.
Vuonna 1996 Jussi 69 soitti rumpuja Briard-yhtyeen comeback-kokoonpanossa taiteilijanimellä Jussi Jetson. Kokoonpano julkaisi albumin Briard Revisited. Vuonna 2001 Jussi 69 poseerasi Takorautaa – rock and roll -vuosikalenteri 2002 -seinäkalenteria varten, jonka julkaisija oli ohjelmatoimisto Crazy Diamond. Kalenterin tuotto meni hyväntekeväisyyteen. Vuonna 2003 Jussi 69 soitti rumpuja Gimmel-yhtyeen musiikkivideolla Roviolla, varsinaisessa kappaleessa hän ei soita rumpuja.
Vuonna 2008 Jussi 69 sai oman radio-ohjelman The Night of the Vampires (myöhemmin Rock n roll Circus) Radio Rock -kanavalle. Nykyään Jussi 69 juontaa Radio Rockilla Jussi 69:n Lauantaibrunssi -ohjelmaa. Hän oli mukana myös Nelosen Hurtta ja stara -televisio-ohjelmassa. Vuonna 2013 hän tuomaroi Suomen Idolsin seitsemännellä tuotantokaudella.
Yksityiselämä

Vuorella on täysi-ikäinen tytär. Vuori omistaa The Riff -nimisen ravintolan Helsingissä.
Diskografia > The 69 Eyes

Bump ’n’ Grind (1992)
Motor City Resurrection (1994)
Savage Garden (1995)
Wrap Your Troubles in Dreams (1997)
Wasting the Dawn (1999)
Blessed Be (2000)
Paris Kills (2002)
Framed in Blood - The Very Blessed of the 69 Eyes (2003)
Devils (2004)
Angels (2007)
Hollywood Kills – Live at the Whisky a Go Go (2008)
Back in Blood (2009)
Х (2012)
Universal Monsters (2016)
West End (2019)
Aiheesta muualla

Jussi 69n sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jussi 69n sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
The 69 Eyesin kotisivun diskografian maininta Briardin levystä (Arkistoitu – Internet Archive)
Takorautaa-kalenterin tiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
Hurtta ja stara -ohjelman tiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
The 69 Eyes
| --- | --- |
Studioalbumit:   Bump ’n’ Grind  Savage Garden  Wrap Your Troubles in Dreams  Wasting the Dawn  Blessed Be  Paris Kills  Devils  Angels  Back in Blood  X  Universal Monsters  West End  Death of Darkness 
Kokoelmat:   Motor City Resurrection  Framed in Blood – The Very Blessed of the 69 Eyes 
Livealbumit:  Hollywood Kills - Live At The Whisky A Go Go
DVD:t:  Helsinki Vampires
Katso myös:  Route 69
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 2 
Muut:  Europeana
Hartmut Losch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hartmut Losch |  Hartmut Losch |  Hartmut Losch |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ateena 1969 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Budapest 1966 | kiekonheitto |  |
Hartmut Losch (11. syyskuuta 1943 – 26. maaliskuuta 1997) oli itäsaksalainen kiekonheittäjä.
Losch saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 kiekonheitossa hopeaa tuloksella 57,34 m. Myös kilpailun muut mitalit menivät samaan maahan. Méxicon 1968 olympialaisissa Losch sijoittui neljänneksi tuloksella 62,12 m. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti kultaa tuloksella 61,82 m. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 60,86 m. Viimeisen kerran hän osallistui arvokisoihin Münchenin 1972 olympialaisissa mutta jäi karsintaan tuloksellaan 56,54 m.
KDM Lommen (P559)

| KDM Lommen |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aalborg
Laskettu vesille:  1993
Palveluskäyttöön:  21. tammikuuta 1994
Poistui palveluskäytöstä:  29. tammikuuta 2010 Liettuan laivastolle
Tekniset tiedot
Uppouma:  450 t
Pituus:  50,0 m (vesiraja) 54,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  2,60 m (norm) 3,00 m (max)
Koneteho:  1 × GE kaasuturbiini 5 680 hv 2 × MTU dieselmoottoria 5 440 hv
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  19–29
Aseistus
Aseistus:  1 × 76 mm M/85 -tykki 2 × 12,7 mm konekivääriä
KDM Lommen (runkonumero P559) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1993 ja se valmistui 21. tammikuuta 1994.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 29. tammikuuta 2010 ja se luovutettiin Liettuan laivastolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Aukstaitis.