stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anianpelto
Kiinteät muinaisjäännökset

Anianpellon markkinapaikka
Myötämäen kivikautinen asuinpaikka
Aleksis Kivi kuvasi Anianpellon markkinapaikkaa 1866: Ihanasti korvissani aina nimi Anjanpelto soi: Sydämeni riutumaan sä saatat, Anjanpelto kaukana, hän muisteli. Anianpellosta on viisukin: Anjanpellon markkinoilla oltta, viinaa juotiin. Mustan härjän hinnalla nuot kihlakalut tuotiin.
Aiheesta muualla

Markkinat Lahdessa[vanhentunut linkki] - Lahden historiaa -websivu, Mainintoja Anianpellon markkinapaikasta
Anianpellon kartta - Suunnitelma Anianpellon kauppalan ruutukaavasta 1775
Asikkala
| --- | --- |
Kylät ja kyläkokonaisuudet:  Anianpelto  Asikkalan kirkonkylä  Hillilä  Iso-Äiniö  Joenniemi  Kalkkinen  Keltaniemi  Kopsuo  Kurhila  Mustjärvi  Myllykselä  Paakkola  Pulkkila  Pätiälä  Reivilä  Riihilahti  Salo  Salonsaari  Särkijärvi  Urajärvi  Vehkoo  Vesivehmaa  Viitaila  Vähimaa  Vähä-Pulkkila  Vähä-Äiniö  Vääksy 
Järvet:  Ruotsalainen  Päijänne  Vesijärvi 
Luonnonsuojelualueet:  Asikkalan letot  Aurinkovuori  Evon alue  Kinissaari  Kutajärven alue  Mukkulammi  Päijänteen alue  Päijänteen kansallispuisto  Pitkäkallion metsä  Riihikallio-Pilkanmäki  Romioja  Tupsuvuori  Urajärvi  Valtionkärki  Vanhan kartanon idänverijuurialue  Vähä-Pulkkila  Vähäpää 
Rakennukset ja rakennelmat:  Asikkalan kirjasto  Asikkalan kirkko  Jenkkapirtti  Kalkkisten kanava  Lahti-Vesivehmaan lentokenttä  Päijät-Hämeen ilmailumuseo  Päijännetunneli  Vääksyn kanava
Angervot

| Angervot |
| --- | --- |
 Mesiangervo eli niittymesiangervo (Filipendula ulmaria)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Angervot Filipendula  Mill
Katso myös
   Angervot Wikispeciesissä   Angervot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Angervot eli tuoksuangervot eli mesiangervot (Filipendula) on kasvisuku ruusukasvien (Rosaceae) heimossa. Sukuun kuuluu 12 lajia, jotka esiintyvät luonnonvaraisina pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä.
Kuvaus

Angervot ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja, jotka kasvavat 0,5–2 metrin korkuisiksi. Lehtilapa on päätöparinen ja lehdyköiden välissä on pieniä välilehdyköitä. Kukinto on laaja kerrannaishuiskilo, joka koostuu pienistä, yleensä viisiterälehtisistä kukista. Väriltään kukat ovat useimmilla lajeilla valkoisista vaaleanpunasävyisiin. Hedelmä on pähkylä.
Lajit

Angervojen sukuun kuuluvat seuraavat lajit:
Filipendula angustiloba
Filipendula glaberrima
Filipendula kamtschatica – jättimesiangervo eli jättiangervo
Filipendula kiraishiensis
Filipendula multijuga – rusomesiangervo
Filipendula occidentalis
Filipendula palmata – idänmesiangervo
Filipendula purpurea – ketomesiangervo eli ketoangervo
Filipendula rubra – preeriamesiangervo eli preeria-angervo
Filipendula ulmaria – niittymesiangervo eli mesiangervo
F. ulmaria subsp. pickbaueri – aroniittymesiangervo
Filipendula vestita
Filipendula vulgaris (syn. Filipendula hexapetala) – sikoangervo.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Filipendula
Suomen Lajitietokeskus: Tuoksuangervot – Filipendula
Funet:  Angervot (Filipendula)
ITIS: Filipendula (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Filipendula (englanniksi)
Flora of China: Filipendula (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Genus Filipendula (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q148605  Wikispecies: Filipendula  APDB: 190780  BioLib: 39602  BOLD: 163485  CoL: 4K43  EoL: 29967  EPPO: 1FIIG  FNA: 112789  FoC: 112789  GBIF: 2987968  GRIN: 4673  iNaturalist: 62021  IPNI: 33801-1  IRMNG: 1106556  ITIS: 25168  NBN: NHMSYS0000458845  NCBI: 23170  NZOR: d679c6ba-0fc9-4459-a8b8-0bc22b824c24  Open Tree of Life: 503376  PLANTS: FILIP  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:33801-1  Tropicos: 40009389  VASCAN: 1175  WFO: wfo-4000014757
Sakari Annala

| Erkki Annala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. toukokuuta 1928 Kauhava
Kuollut: 5. joulukuuta 2011 (83 vuotta) Kouvola
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Komentajuudet:  Hämeen Ratsujääkäripataljoona (1973–1975) Savon Prikaati (1975–1977) Savo-Karjalan sotilaslääni (1979–1981) Kaakkois-Suomen sotilaslääni (1981–1988)
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Kunniamerkit:  SL komentajamerkki, Ranskan kunnialegioonan Komentajamerkki
Erkki Sakari Annala (2. toukokuuta 1928 Kauhava – 5. joulukuuta 2011 Kouvola) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Annala kirjoitti ylioppilaaksi Kauhavan lukiosta 1947. Hän valmistui 32. kadettikurssilta 1950. Vuonna 1951 hän suoritti krh-upseerikurssin ja 1956 maavoimien kapteenikurssin. Vuosina 1959–1961 hän opiskeli Sotakorkeakoulun maasotalinjalla.
Kadettikoulun jälkeen hän toimi alkuun nuorempana upseerina JP/JR 3:ssa vuosina 1950–1952, sitten opetusupseerina Kadettikoulussa vuosina 1952–1955, komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 5:ssä vuosina 1955–1957, opetusupseerina Taistelukoulussa 1957–1959. Vuodet 1961–1967 hän toimi Pääesikunnassa toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina ja 1967–1968 järjestelytoimiston päällikkönä. 1968 Annala komennettiin pataljoonanupseeriksi Uudenmaan Jääkäripataljoonaan, josta hän siirtyi 1970 koulutustoimiston päälliköksi KSSl:n esikuntaan. 1971–1973 hän toimi Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkönä ja Kadettikoulun apulaisjohtajana. 
1973 hänet määrättiin Hämeen Ratsujääkäripataljoonan komentajaksi jonka jälkeen hän toimi Savon prikaatin komentajana vuosina 1975–1977 sekä myöhemmin Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana vuosina 1979–1981. Viimeksi hän komensi Kaakkois-Suomen sotilaslääniä 1981–1988.
Ylennykset

Vänrikki 1949
Luutnantti 1951
Yliluutnantti 1954
Kapteeni 1957
Majuri 1964
Everstiluutnantti 1970
Eversti 1975
Kenraalimajuri 1979
Kenraaliluutnantti 1983
August Annist

Fennougristikongressin osan­ottajia vuonna 1965 Helsingin Sääty­talolla: Ülo Tedre, August Annist ja Matti Kuusi.
August Annist (vuoteen 1936 August Anni; 28. tammikuuta 1899 Võisiku, Viljandimaa – 6. huhtikuuta 1972 Tallinna) oli virolainen kirjallisuuden- ja kansanrunoudentutkija ja kääntäjä. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1935. Hän toimi kirjallisuudenhistorian opettajana Tarton yliopistossa 1929–1936, dosenttina vuodesta 1936. Hän vironsi suomalaista kirjallisuutta ja runoja, muun muassa osia Kantelettaresta sekä Kalevalan kokonaan. Hän oli poliittisten syiden takia vankileirillä vuosina 1945–1951. Annistin keskeisimpiä tutkimusaloja olivat Viron 1800-luvun kirjallisuus, sen kansanrunoustausta sekä eepokset.
Julkaisuja

Soome antoloogia 1–3, 1930–1934
Fr. R. Kreutzwaldi „Kalevipoeg” 1–2, 1934–1935
Viro neuvostokurimuksessa: Piirteitä Viron tapahtumista ja kehityksestä bolševikkivallan aikana vv. 1939–41, WSOY 1942 (salanimellä Jaan Siiras; teos on kuulunut "kiellettyihin kirjoihin")
Kalevala taideteoksena, Porvoo: WSOY 1944
The Animals

| The Animals |
| --- | --- |
 The Animals vuonna 1964. Vasemmalta oikealle Eric Burdon (laulu), Alan Price (koskentinsoitin), Chas Chandler (basso), Hilton Valentine (kitara), John Steel (rummut)
Tiedot
Toiminnassa:  1962–1969, 1977, 1983–1984, 1998–
Tyylilaji:  rhythm and blues blues rock rock and roll psykedeelinen rock (1967-1969)
Kotipaikka:   Newcastle upon Tyne
Laulukieli:  englanti
Levy-yhtiö:  Columbia, Decca, MGM, Jet, I.R.S., Atco, Atlantic
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Animals on brittiläinen rhythm and blues- ja rock and roll -yhtye 1960-luvulla. Jäsenet olivat Eric Burdon (laulu), Alan Price (urut), Hilton Valentine (kitara), John Steel (rummut) ja Bryan 'Chas' Chandler (bassokitara).
Yhtyeen kohtalainen menestys kotikaupungissa (Newcastle-upon-Tyne) sai heidät muuttamaan Lontooseen 1964 ja tulemaan osaksi British Invasion -ilmiötä. Yhtye esitti kiivaita versioita rhythm and bluesin peruskappaleista. Tarina kertoo, että yhtye sai "eläimellisen" nimensä erittäin intensiivisen lavaesiintymisensä takia. He olivat Bob Dylanin varhaisia ihailijoita ja tekivät Dylanin ensimmäiseltä albumilta kaksi ensimmäistä singleään. Rokkaavaa versiota kappaleesta "Baby Let Me Take You Home" seurasi valtava hitti "The House of the Rising Sun". Sen väitetään syntyneen studiossa yhdellä otolla tuottaja Mickie Mostin valvonnassa. Burdonin parkuva laulu ja Pricen dramaattinen sovitus loivat ilmeisesti ensimmäisen folk rockia edustavan hitin. Kappaleen sanotaan löytyneen Yhdysvalloista blueslaulaja Josh Whiten ohjelmistosta ja Burdon sanoitti sen uudelleen hiukan sovinnaisemmin sanoin. Jyrki Hämäläinen kutsuu Dannyn elämäkerrassa kappaletta "New Orleansin ilotalo- ja peliluolakortteleista kertovaksi rappiolauluksi".
Yhtyeen kaksivuotinen listamenestys sisälsi kiihkeät versiot kappaleista "Bring It On Home To Me" (Sam Cooke) ja "Don't Let Me Be Misunderstood" (Nina Simone).
1965 yhtye oli hajoamisen partaalla. Price jätti yhtyeen juuri ennen Suomen keikkaa (1. toukokuuta 1965 Helsinki, Linnanmäki) ja jatkoi myöhemmin sooloartistina tehden hittiversion Randy Newmanin kappaleesta "Simon Smith and the Amazing Dancing Bear." Yhtye jatkoi nimellä "Eric Burdon and the Animals" 1966 ja muutti suuntaansa. 1950-luvulta vaikutteita saanut tyyli ja rankka blues muutettiin Burdonin versioon psykedeliasta. Hittejä olivat esimerkiksi "San Franciscan Nights", "Sky Pilot", "When I Was Young" ja "Monterey", kunnianosoitus vuoden 1967 festivaalille, jossa esiintyivät muun muassa Janis Joplin, Otis Redding ja Jimi Hendrix. 1969 the Animals hajosi ja Eric Burdon liittyi kalifornialaiseen ryhmään War.
Diskografia

The Animals (1964)
The Animals on Tour (1965)
Animal Tracks (1965)
In the Beginning (Live, 1965)
Animalism (1966)
Animalization (1966)
Eric Is Here (1967)
Winds of Change (1968)
The Twain Shall Meet (1968)
Every One of Us (1968)
Love Is (1968)
Before We Were So Rudely Interrupted (1977)
Ark (1983)
Rip It to Shreds (Live, 1984)
The Singles Plus (1987)
The Best of The Animals (2000)
Interesting Life (2003)
Complete French EP 1964/1967 (2003)
Kirjallisuutta

Burdon, Eric (1986). I Used to Be an Animal, but I'm All Right Now. Faber and Faber. ISBN 0-571-13492-0.
Burdon, Eric (2001). Don't Let Me Be Misunderstood. Thunder's Mouth Press. ISBN 1-56025-448-3.
Egan, Sean (2001). Animal Tracks. The Story Of The Animals: Newcastle's Rising Sons. Helter Skelter Publishing. ISBN 1-900924-18-8.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Muut:  Europeana
Anna Porfyrogenita

Kiovan Rusin valtakunta Vladimir Suuren ja Annan aikana (vaaleanvihreä alue).
Anna Porfyrogenita (kreik. Άννα Πορφυρογέννητη; ven. Анна Византийская), (13. maaliskuuta 963 – 1011 tai 1012) oli Bysantin keisari Romanos II:n ja Bysantin keisarinna Theofanon tytär. Hänen veljensä olivat Bysantin keisarit Basileios II ja Konstantinos VIII. Anna oli porfyrogenita, joka tarkoitti keisarin tytärtä, joka oli syntynyt Konstantinopolissa Bysantin keisarillisen palatsin purppurakamarissa.lähde?
Prinsessa Anna oli Kiovan Rusin ruhtinatar 989-1011 ja ruhtinas Vladimir Suuren puoliso. Annan ansioksi lasketaan se, että Kiovan Rusin ruhtinas Vladimir Suuri otti kristillisen kasteen mennäkseen naimisiin Annan kanssa.
Krimillä käytiin vuonna 988 sota rusien ja bysanttilaisten välillä. Vladimir Suuren joukot piirittivät ja Khersonin kaupunkia ja saivat sen antautumaan. Vladimir lähetti Bysantin keisari Basileios II:lle viestin:
"Olen vallannut kaupunkinne. Valtaan myös pääkaupunkinne Konstantinopolin ellette anna minulle vaimoksi naimaikäistä sisartanne."
Basileios ei halunnut antaa sisartaan pakanalle. Anna kieltäytyi aluksi avioliitosta pakanallisen Vladimir Suuren kanssa, koska sellaista avioliittoa ei voisi mainita keisarillisissa annaaleissa. Vladimir itse oli jo pitkään tutkinut eri uskontoja ja ottanut vastaan niiden delegaatioita eri maista. Kun Vladimir suostui ottamaan kristillisen kasteen vastaan, niin hän oli jo tehnyt päätöksensä uskonnosta. Vladimir Suuri oli hyvin vaikuttunut Bysantin ortodoksiuskonnon käytännöistä, minkä vuoksi hän päätti kääntyä ortodoksisen kirkon jäseneksi. Lisäksi hän erosi kaikista edellisistä vaimoistaan.
Vladimir kastettiin 19. toukokuuta 988 Krimin Khersonissa Pyhän Basileioksen kirkossa. Heti sen jälkeen Vladimir ja Anna menivät kirkosssa naimisiin. He menivät Kiovaan, ja kaikki sen asukkaat kutsuttiin Dneprin rantaan, ja heidät kastettiin ortodoksiuskoon Dneprin vedellä. Avioliitolla oli hyvin paljon vaikutuksia koko Kiovan Rusin kehitykseen. Vladimir pääsi eroon suuresta määrästä kapinoivia varjageja. Varjageja ruvettiin palkkaamaan Bysantin keisarin palvelukseen vuonna 988. Tällä tavalla kapinat saatiin loppumaan. Niistä muodostettiin Bysantin keisarin uskollinen ja kovamaineinen varjagikaarti. Kiovan Rusista tuli ortodoksinen valtio kuten Bysantin valtakunnasta. Iivana III:n aikana 1400-luvulla Moskovan suuriruhtinaskunta nimesi itsensä "Kolmanneksi Roomaksi" sekä ilmoitti itsensä Bysantin keisarikunnan poliittiseksi ja kulttuurilliseksi perilliseksi.
Anna Porfyrogeita oli Vladimir Suuren vaimo ja uskonnollinen neuvonantaja. Hänen ansiostaan Vladimir Suuri otti koko valtakunnan uskonnoksi ortodoksisuuden. Mennessään naimisiin Kiovan Rusin ruhtinaan Vladimirin kanssa hänestä tuli Kiovan Rusin ruhtinatar, mutta hän käytti itsestään mieluummin nimitystä kuningatar tai keisarinna, koska hän oli Bysantin keisariperheen jäsen. Ruhtinatar Anna oli hyvin aktiivinen ortodoksisen uskon levittämiseen Kiovan Rusiin. Hän perusti muutaman luostarin ja kirkon. Ei ole tietoa siitä, oliko hänellä ja Vladimirilla yhteisiä lapsia vaikka jossain mainitaan heillä olleen kolme lasta.
Karl Ansas

Karl Arthur Ansas
Karl Arthur Ansas (4. helmikuuta 1894 Helsinki – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli mekaanikko ja jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat vanhempi verhoilija Karl Gerhard Ansas ja Ida Sofia Nyholm.
Karl Arthur Ansas kävi kansakoulun ja hankki autoasentajan koulutuksen, jossa tehtävässä hän toimikin Helsingissä.
Karl Arthur Ansas liittyi vapaaehtoisena saksassa jääkärikoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:ään 26. heinäkuuta 1916. Tullessaan Saksaan hän liittyi pataljoonan täydennysjoukkoon ja myöhemmin 6. lokakuuta 1916 hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla taistellen Riianlahdella ja Aa-joella. Suomeen (Vaasaan) hän palasi pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Ansas kaatui Tampereen valtauksessa valkoisen armeijan 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniassa, jossa hän menehtyi sydämeensä kohdistuneeseen vihollisen laukaukseen. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu Malmin hautausmaahan.
Kunniamerkit

Vapaudenristi IV
Vapaussodan muistomitali
Jääkärimerkki
Jääkärimerkki
Anthana

| Anthana> Ἀνθάνα |
| --- | --- |
 Ágios Andréaksen Nisín kukkula, eräs vaihtoehto Anthanan kaupungin paikaksi.
Sijainti
 Anthana
Koordinaatit:  37°27′1″N, 22°40′10″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Vóreia Kynouría, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kynuria / Lakonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anthana (door.kreik. Ἀνθάνα, m.kreik. Ἀνθήνη, Anthēnē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kynuriassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Vóreia Kynourían kunnan alueella, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta varmuudella.
Maantiede

Anthana sijaitsi Thyreatiissa eli Thyrean poliksen alueella Kynuriassa, joka oli välillä Argolista ja välillä Lakoniaa. Kaupungin sijaintipaikaksi on ehdotettu kolmea eri paikkaa. Ensimmäinen on Tsiórovos Závitsa-vuoren lounaisrinteessä lähellä nykyistä Káto Dolianáa; toinen on Ágios Andréaksen Nisí (Nisí Agíou Andréa) rannikolla; ja kolmas Parálio Ástroksen Nisí (Nisí Paralíou Ástrous) samoin rannikolla.
Historia

Anthanan historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Thukydideen mukaan Anthana kuului Spartalle 400-luvun eaa. lopulla, toisin sanoen oli tuolloin Lakoniaa. Se pysyi Spartan hallussa vuoteen 338 eaa., jolloin Filippos II antoi sen Argokselle. Thukydides kertoo, että Anthanaan asettui aiginalaisia, jotka ateenalaiset olivat karkottaneet näiden kotisaarelta peloponnesolaissodan alkamisen (431 eaa.) jälkeen. Aiginalaisia asettui myös läheiseen Thyreaan. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Anthaneus (Ἀνθανεύς). Pseudo-Skylaksilla kaupungin nimenä esiintyy Methana (Μέθανα), mikä on virhe tekstissä.
Rakennukset ja löydökset

Sekä Tsiórovoksesta että Ágios Andréaksen Nisístä on löydetty keramiikan osia klassiselta roomalaiselle kaudelle. Sekä Ágios Andréaksen Nisístä että Parálio Ástroksen Nisístä on löydetty linnoitusmuurilla varustetun asutuksen jäänteet. Kaksi viimeksi mainittua paikkaa on yhdistetty myös Thyreaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anthana Wikimedia Commonsissa
Linnoitusmuurien jäänteitä Ágios Andréaksen Nisín kukkulalla.
Antagonisti

Antagonisti on tarinassa sankarin tai protagonistin päävastustaja. Käsitteen alkuperä on kreikan kielen sanoissa anti (vasta) ja agonistes (taistelu), ja käsite merkitsee suomeksi ”vastustajaa”. Antagonisti voi myös muuttua keskellä tarinaa protagonistiksi, tällöin kyseessä on deuterantagonisti.
Klassisissa tarinoissa on kysymys sankarin ja konnan kamppailusta. Protagonisti ja antagonisti on helppo tunnistaa tällaisissa tarinoissa. Kirjailijat ovat kuitenkin usein luoneet mutkikkaampia asetelmia. Tarina voidaan esimerkiksi kertoa konnan näkökulmasta, jolloin sankari onkin tarinan antagonisti. Tällöin yleensä epämiellyttävänä tai pahana esiintyvä antagonisti onkin hyveellinen tai miellyttävä hahmo, kuten Macduff Shakespearen näytelmässä Macbeth.
Usein on myös niin, että tarinasta puuttuvat hahmot, jotka olisivat luokiteltavissa sankareiksi tai konniksi. Silloin antagonisti on se hahmo, joka on tarinan päähahmon eli protagonistin päämäärien tiellä. Antagonisti ei välttämättä ole henkilö; joskus luonnonvoimat tai psyykkiset tekijät edustavat protagonistin vastavoimaa.
Antagonistia ei tule sekoittaa antisankariin.
Elämäkerrat

Antagonistin käsitettä voidaan käyttää myös dokumentaarisissa teksteissä, kuten elämäkerroissa, kuvaamaan kahden henkilön suhdetta. Esimerkki: ”Aarne Sihvo oli Mannerheimin antagonisti jo vuodesta 1918 alkaen.”
Benedetto Antelami

Benedetto Antelami, Ristiltäotto, 1178. Parman tuomiokirkon Ristin tien asemat.
Benedetto Antelami oli italialainen kuvanveistäjä, arkkitehti ja Italian varhaisen kuvanveistotaiteen johtohahmo, jonka työtä parhaiten edustavat Kristuksen ottaminen ristiltä vuodelta 1178 ja Parman tuomiokirkon kastekirkon ovireliefit. Hänen syntyperästään tiedetään hyvin vähän, mutta tyylillisesti hänen kuvanveistotaiteensa näyttää liittyvän Provenceen.
Kirjallisuutta

Woelk, Moritz: Benedetto Antelami. Die Werke in Parma und Fidenza. Münster: Rhema, 1995. ISBN 978-3-930454-01-3. (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1963

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1963 käytiin 19. toukokuuta Lopen maastossa.
Tulokset

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet 6 km | Esko Sirén, Kaipolan Vire | Reijo Höykinpuro, Jyväskylän Kenttäurheilijat | Aarre Kimpimäki, Peräseinäjoen Toive |
| joukkueet | Kaipolan Vire Esko Sirén Esa Laine Olavi Salonen | Jyväskylän Kenttäurheilijat Reijo Höykinpuro Pertti Koivunen Esko Rouhiainen | Mäntsälän Urheilijat Ilmari Kurkivuori Sakari Peltomäki Ensio Tanninen |
| Miehet 12 km | Jorma Virtanen, Tampereen Pyrintö | Paavo Pystynen, Lappeenrannan Urheilu-Miehet | Eino Oksanen, Helsingin Poliisi-Voimailijat |
| joukkueet | Tampereen Pyrintö Jorma Virtanen Tapani Kurki Toivo Riihijärvi | Vuoksenniskan Urheilijat Antti Viskari Väinö Kalpio Tenho Salakka | Kaipolan Vire Pentti Luoto Sakari Peltoniemi Niilo Kortelainen |
| Naiset 1,75 km | Eeva-Liisa Kalliolahti, Kuortaneen Kunto | Anna-Liisa Halinen, Vieremän Koitto | Sirkka-Liisa Taipalus, Harjavallan Jymy |
| joukkueet | Kuortaneen Kunto Eeva-Liisa Kalliolahti Hannele Kuusela Tuula Ilkka | Saarijärven Pullistus  Airi Ahonen Raija Huhtala Aira Salminen | Korian Ponsi Sirkka Weckström Pirko Ahtiainen Terttu Arvila |
Otto Andersson

Otto Andersson ja jouhikko vuonna 1954.
Otto Emanuel Andersson (27. huhtikuuta 1879 Vårdö – 27. joulukuuta 1969 Turku) oli suomalainen etnomusikologi ja kansatieteilijä, Åbo Akademin professori (1926–1946).
Elämänvaiheet

Otto Andersson syntyi Ahvenanmaalla Vårdössä. Hänen vanhempansa olivat talollisia, ja isä Anders Otto Andersson oli herastuomari. Otto Andersson opiskeli Ahvenanmaan kansankorkeakoulussa Jomalassa vuosina 1895–1896 ja suoritti kanttori-urkurin tutkinnon Turussa vuonna 1900. Tämän jälkeen hän muutti Helsinkiin opiskelemaan Helsingin musiikkiopistoon. Andersson ei ollut suorittanut ylioppilastutkintoa, mutta hän sai erivapauden perusteella opiskella Helsingin yliopistossa musiikkitiedettä ja kansanrunoudentutkimusta.
Andersson teki useita keruumatkoja Svenska litteratursällskapetin apurahalla ja tallensi kansansävelmiä ruotsinkielisillä seuduilla Suomessa ja Virossa vuosina 1902–1907. Hän oli perustamassa kotiseutuyhdistys Bragea muun muassa Martin Wegeliuksen kanssa ja toimi sen puheenjohtajana ja kuoronjohtajana 1906–1926. Yhdistys vaalii kansanperinnettä, ja Andersson perusti yhdistyksen fonografiarkiston ja äänitti lauluja ja soitinsävelmiä. Hänellä oli keskeinen osa suomenruotsalaisessa kulttuuritoiminnassa kuoronjohtajana, sovittajana ja toimihenkilönä. Hän julkaisi runsaasti kirjoituksia suomenruotsalaisesta kansanperinteestä ja Suomen musiikinhistoriasta (erityisesti 1800-luvusta) ja sävelsi motetteja ja romansseja.
Andersson oli myös kiistanalainen hahmo. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän vastusti Ahvenanmaan liittämistä Ruotsiin, mikä suututti monta ahvenanmaalaista. Kiistaa aiheutti myös hänen myöhäisempi myönteinen suhtautumisensa natsi-Saksaan.
Tieteellinen ura

Andersson valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1915 ja tohtoriksi vuonna 1923 väitöskirjallaan Stråkharpan: En studie i nordisk instrumenthistoria; aineena oli jouhikko.
Vuonna 1926 Andersson nimitettiin Åbo Akademin musiikkitieteen ja kansanrunoudentutkimuksen professoriksi. Hän toimi myös yliopiston rehtorina vuodet 1929–1936. Hän keräsi musiikinhistoriallisia kokoelmia, joiden ympärille perustettiin vuonna 1949 Turun Sibelius-museo. Hän toimitti useita osia kokoomateokseen Finlands svenska folkdiktning. Hän aloitti 1950-luvulla myös Jean Sibeliuksen elämäkerran, mutta hanke ei valmistunut.
Julkaisuja

Johan Josef Pippingsköld och musiklivet i Åbo 1808–1827, 1921
Stråkharpan: en studie i nordisk instrumenthistoria, 1923
Nuori Pacius ja Helsingin musiikkielämä 1830-luvulla, 1938
Johanna von Schoultz, 1939
Turun Soitannollinen Seura 1790–1808, 1940
Finlandsvenska musikfester under femtio år, 1947
Brevväxling mellan J. J. Pippingsköld och J. H. Schröder 1819–1828, 1953
Jean Sibelius Amerikassa, 1955
Kirjallisuutta

Andersson, Matts: Farbror Otto: Över bygden skiner sol.  Helsingfors:  Arap Group, 2018.  ISBN 978-952-94-0445-2
Dahlström, Fabian: ”Andersson, Otto (1879–1969)”, Suomen kansallisbiografia, osa 1, s. 299–301.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-442-8  / Teoksen verkkoversio.
Nyqvist, Niklas: Från bondson till folkmusikikon: Otto Andersson och formandet av ”finlandssvensk folkmusik”.  (Diss)  Åbo:  Åbo Akademis förlag, 2007.  ISBN 978-951-765-374-9  Teoksen verkkoversio.