stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pirkko Arola (kauppaneuvos)
Elämäkerta

Birgit Lönnrothin isoisä oli kemiöläinen maanviljelijä ja kalastaja. Hänen äitinsä Augusta (o.s. Nylund) oli kotoisin Helsingin maalaiskunnan Keimolasta. Vanhemmat puhuivat keskenään ruotsia, mutta lapset kävivät suomenkielisen koulun ja Birgitistä tuli Pirkko.
Keskikoulun käytyään Pirkko Arola lähti Helsinkiin ja sai paikan pankkitoimihenkilönä. Hän tutustui siellä Kylmäkoskella sijaitsevan Arolan kartanon omistajaan Atte Arolaan, ja he menivät naimisiin 1933 mutta asuivat 1930-luvun loppuun Helsingissä, jossa Atte Arola toimi valtioneuvoston ministerinä.
Sotavuosina Arolat asuivat sekä Helsingissä että Kylmäkosken kartanossa, kunnes Atte Arolan erosi 1945 Kansaneläkelaitoksen pääjohtajan virastaan ja ryhtyi päätoimiseksi hoitamaan 150 hehtaarin kartanotilaansa. Pirkko Arola 1948 perusti kartanon yhteyteen kutomon työllistääkseen kartanon palkollisia ympäri vuoden. Kutomon tuotteita olivat aluksi Pirkko Arolan itsensä suunnittelemat kankaat, huivit ja solmiot. 1950-luvun jälkipuoliskolla kutomoon hankittiin ensimmäisenä Pohjoismaissa muotoon kutovia neulekoneita, joilla ryhdyttiin valmistamaan italialaisista langoista naisille laadukkaita neulepuseron ja -takin yhdistelmiä, niin sanottuja twinsetejä.
1960-luvun alussa Arolan kutomo alkoi panostaa vahvasti vientiin, ja neuleille markkinoita löytyi Keski-Euroopasta ja Yhdysvalloista. Bilateraalikauppana vietiin Neuvostoliittoon muun muassa miesten mohair-kaulaliinoja. Parhaimmillaan noin puolet tuotannosta meni vientiin 15 eri maahan, ja työntekijöitä oli kolmisensataa. Arolassa tehtiin myös työasuja muun muassa pankkitoimihenkilöille ja matkailualan virkailijoille. Yritys perusti myös kymmenkunta omaa vähittäismyymälää Suomeen.
Arolan suunnittelijoina toimivat oma tytär Pirkko Mäki sekä muun muassa Anna Ahlqvist, Liisa Kotilainen, Eija Lampio-Sainio, Ritva-Liisa Lehto, Anne Linnonmaa, Sirpa Rahtu, Ceci Söderlund, Sirkka Vesa-Kantele ja Paula Vesala.
Työvoimapulan takia trikootuotanto lopetettiin 1971. Pirkko Arola luovutti pian sen jälkeen Arola-yhtiön toimitusjohtajuuden tyttärelleen mutta jatkoi hallituksen puheenjohtajana.
Arola-yhtiö joutui monien vaatetustehtaiden tavoin vaikeuksiin Suomen 1990-luvun alun lamassa ja ajautui konkurssiin 1990. Toimintaa jatkoi Liisa Kotilainen nimellä Arola Design Oy, mutta sekin yritys koki vararikon 2012.
Pirkko Arola toimi muun muassa Kylmäkosken kunnanvaltuustossa 1964–1970 ja Akaan maatalousnaisten puheenjohtajana. Hänestä tuli talousneuvos 1963 ja kauppaneuvos 1969. Suomen liike- ja virkanaiset valitsivat hänet Vuoden naiseksi 1971.
Aiheesta muualla

Pirkko Arolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Annastiina Henttinen: Kauppaneuvos Pirkko Arola (1908–2003). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Aristoteles-kommentaarit

Aristoteles-kommentaareilla tarkoitetaan kaikkia niitä erityisesti antiikin ja keskiajan aikana kirjoitettuja teoksia, joiden tarkoituksena on Aristoteleen teosten selittäminen ja selventäminen. Aristoteleen oppilaat olivat ensimmäisiä, jotka kirjoittivat kommentaareja tämän teoksista. Myöhempi peripateettinen koulukunta jatkoi tätä perinnettä läpi hellenistisen ja roomalaisen ajan. Myöhäisantiikin aikana erityisesti uusplatonilaiset filosofit kirjoittivat lukuisia kommentaareja Aristoteleen teoksista pyrkiessään yhdistämään aristoteelisen ajattelun platonismiin. Vaikka antiikin aikaisia kommentaareja pidetään usein hyödyllisimpinä, kommentaareja kirjoitettiin edelleen myös keskiajalla; niitä tuottivat sekä kristityt oppineet Bysantin valtakunnassa, että monet islamilaiset filosofit ja läntisen maailman skolastikot, jotka olivat saaneet Aristoteleen teokset hengenperintönä.
Islamilaiset kommentaattorit

800-luvulla islamilaisen filosofian platonistisen koulukunnan edustaja Thabit ibn Qurra käänsi Aristoteleen ja hänen kommentaattoriensa teokset arabiaksi. Islamilaiset oppineet tutkivat Aristoteleen teoksia, erityisesti hänen Metafysiikkaansa, Fysiikkaansa sekä loogisia teoksiaan, laajalti. He kirjoittivat aiheesta lukuisia kommentaareja ja kehittivät muun muassa teosten abstraktia loogista elementtiä edelleen. Näistä kommentaareista monet ovat säilyneet nykyaikaan.
Muun muassa Al-Kindi kirjoitti teoksen aristoteelisesta logiikasta. Al-Farabi (900-luku) kirjoitti myös kommentaareja Organonista. Myöhempiä kommentaattoreita olivat Avicenna (n. 980-1037), Al-Ghazali (1058–1111) ja Averroes (1126–1198). Myös länsimaalaiset skolastikot käyttivät heidän kommentaarejaan laajalti 1100- ja 1200-luvuilla. Averroes oli erityisen tunnustettu Aristoteleen kommentoijana, ja lännessä häntä kutsuttiin usein vain nimellä "Kommentaattori". Hän kirjoitti usein useampia kommentaareja samasta teoksesta; häneltä tunnetaan kaiken kaikkiaan 38 kommentaaria. Vaikka hänen teoksillaan oli vain pieni vaikutus islamilaisessa maailmassa, niillä oli suuri vaikutus länsimaiseen filosofiaan ja teologiaan.
Bysanttilaiset kommentaattorit

Aristoteelisten kommentaarien perinne jatkui myös Bysantin valtakunnassa. 1100-luvulla Anna Komnena kokosi joukon oppineita, joihin kuuluivat muun muassa kommentaattorit Mikael Efesoslainen ja Eustratios Nikaialainen. Nikeforos Blemmydes kirjoitti logiikan ja fysiikan alan tiivistelmiä keisari Johannes III Dukaksen käyttöön. Georgios Pakhymeres kirjoitti tiivistelmän Aristoteleen filosofiasta sekä koosteen tämän logiikasta. Theodoros Metokhites, joka tunnettiin aikanaan hienostuneisuudestaan ja oppineisuudestaan, kirjoitti parafraasit muun muassa Aristoteleen teoksista Fysiikka, Sielusta ja Taivaasta. Samaan aikaan kommentaareja ja parafraaseja kirjoitti myös Sofonias.
Latinankielisen lännen kommentaattorit

Länsi-Euroopan skolastinen filosofia sai kokonaan uuden muodon, kun Aristoteleen teokset tulivat laajalti saataville ensin arabian kielestä tehtyinä kommentaarien ja teosten itsensä käännöksinä, ja myöhemmin suoraan kreikankielisestä alkutekstistä ja kreikankielisten kommentaattorien teoksista tehtyinä käännöksinä. Tunnettuihin kääntäjiin kuuluu Vilhelm Moerbekelainen. Muun muassa Albert Suuri, Tuomas Akvinolainen ja Vilhelm Occamilainen kirjoittivat merkittäviä filosofisia teoksia Aristoteleen teosten kommentaarin muodossa.
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia

Diels, Hermann Alexander (toim.): Commentaria in Aristotelem Graeca.  (23 osaa)  Berliini:  Reimer, 1882-1909.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Gibson, Roy K. & Kraus, Christina Shuttleworth (toim.): The Classical Commentary: Histories, Practices, Theory.  BRILL, 2002.  ISBN 9004121536
Sorabji, Richard (toim.): Aristotle Transformed: The Ancient Commentators and their Influence.  Duckworth, 1990.  ISBN 0801424321
Sorabji, Richard: The Philosophy of the Commentators 200-600 AD. A Sourcebook.  Cornell University Press, 2005.  ISBN 0801489881
Tuominen, Miira: The ancient Commentators on Plato and Aristotle.  Acumen, 2009.  ISBN 0520259815
Aiheesta muualla

Corazzon, Raul (toim.): Ancient Greek Commentators on Aristotle's Categories Theory and History of Ontology (englanniksi)
Corazzon, Raul (toim.): The Stoic Doctrine of Supreme Genera (Categories) Theory and History of Ontology (englanniksi)
Corazzon, Raul (toim.): The Neoplatonic Commentators on Aristotle's Metaphysics Theory and History of Ontology (englanniksi)
Corazzon, Raul (toim.): Latin Medieval Commentators on Aristotle's Categories Theory and History of Ontology (englanniksi)
Falcon, Andrea: Commentators on Aristotle The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Sellars, John: The Aristotelian Commentators: A Bibliographical Guide (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Commentaries on Aristotle
Käännös suomeksi
Libanonin vaakuna

Libanonin vaakuna
Libanonin vaakuna on Libanonin symboli lipun ja hymnin ohella. Libanon ei ole ottanut vaakunaa virallisesti käyttöön. Erilaisia ​​epävirallisia vaakunoita on kuitenkin käytetty itsenäisyysjulistuksen jälkeen 7. joulukuuta 1943. Yleisimmän variantin vaakunassa on kolme vinoraitaa väreiltään punainen-valkoinen-punainen. Valkoisen raidan keskellä on vihreä libanoninsetriä kuvaava puu.
Symboliikka

Punaiset osat symboloivat vapaustaisteluissa vuodatettua puhdasta verta. Valkoinen raita puolestaan symboloi rauhaa, sekä Libanonin vuoria peittävää valkoista lunta. Vihreä setripuu on Libanonin maroniittikristittyjen tunnus.
Hämeen vaalipiiri

| Hämeen vaalipiiri |
| --- | --- |

Alue:  Kanta-Hämeen maakunta Päijät-Hämeen maakunta
Lautakunnan kokouspaikka:  Hämeenlinna
Aiemmat nimet:  Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri
Käytössä:  vaaleista 1907 alkaen
Kansanedustajia:  14
Suurin puolue:  PS 24,4 % (2023)
Hämeen vaalipiiri on yksi eduskuntavaalien 13 vaalipiiristä. Aikaisemmin eduskuntavaalipiireissä käytiin myös tasavallan presidentin valitsijamiesvaalit ennen suoraan kansanvaaliin siirtymistä 1994. Nykyään presidentinvaaleissa vaalipiirejä käytetään vain vaalien tekniseen toimittamiseen. Alueelta valitaan eduskuntaan 14 kansanedustajaa (7 % 200:sta). Nimestään huolimatta vaalipiiri ei kata koko Hämeen historiallisen maakunnan aluetta, vaan lähinnä eteläisen osan, Etelä-Hämeen eli Kanta-Hämeen maakunnan ja Päijät-Hämeen maakunnan alueet.
Hämeen vaalipiiriin kuuluvat Asikkala, Forssa, Hartola, Hattula, Hausjärvi, Heinola, Hollola, Humppila,  Hämeenlinna, Iitti, Janakkala, Jokioinen, Kärkölä, Lahti, Loppi, Orimattila, Padasjoki, Riihimäki, Sysmä, Tammela ja Ypäjä.
Vaalipiirin entisiä kuntia ovat aiempi Akaa (Toijala siirtyi sittemmin Hämeen läänin pohjoiseen vaalipiiriin), Artjärvi, Hauho, Hämeenlinnan maalaiskunta, Hämeenkoski, Kalvola, Koijärvi, Lammi, Nastola, Renko, Somerniemi (liitettiin Someroon, joka kuuluu nykyisin Varsinais-Suomen vaalipiiriin), Sääksmäki (liitettiin Valkeakoskeen, joka kuuluu nykyisin Pirkanmaan vaalipiiriin), Tuulos, Tyrväntö ja Vanaja.
Historia

Hämeen vaalipiiri oli aikaisemmin nimeltään Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri. Päätös eduskunnan perustamisesta ja vaalipiirijaosta tehtiin ylimääräisillä valtiopäivillä 1906. Vaalipiirin muodostivat Tammelan kihlakunnan, Hauhon kihlakunnan ja Hollolan kihlakunnan muodostamat kunnat sekä Hämeenlinnan ja Lahden kaupungit.
Vuoteen 1990 asti Valkeakosken seutu  kuului Hämeen eteläiseen vaalipiiriin, mutta silloin se siirrettiin Hämeen läänin pohjoiseen vaalipiiriin. Samana vuonna Somero siirtyi Turun läänin eteläiseen vaalipiiriin. Tällöin Hämeen vaalipiirin kansanedustajanpaikkojen määrä väheni kahdella. Vuonna 2003 Hämeen vaalipiiriin liitettiin Heinolan seutu (Hartola, Heinola ja Sysmä), joka aikaisemmin kuului Mikkelin vaalipiiriin sekä Artjärvi ja Orimattila, jotka aikaisemmin kuuluivat Uudenmaan vaalipiiriin. Samalla Urjala siirrettiin Hämeen vaalipiiristä Pirkanmaan vaalipiiriin.
Uusin muutos tapahtui vuoden 2021 alussa, kun Iitti vaihtoi maakuntaa Kymenlaaksosta Päijät-Hämeeseen. Samassa yhteydessä vaalilakia muutettiin siten, että kunta vaihtoi myös Kaakkois-Suomen vaalipiiristä Hämeeseen.
Puolueiden kannatus

Historiallisesti Hämeen vaalipiirin suurin puolue on ollut Sosialidemokraattinen puolue, mutta vuoden 2023 vaaleissa Perussuomalaiset nousi ykköseksi. Kokoomus on kolmas suuri ryhmä tässä vaalipiirissä. Keskustan kannatus on vähäistä. Vasemmistoliitolla on joitakin vahvoja kuntia, kuten Riihimäki ja Jokioinen. Kristillisdemokraatit on 2000-luvulla menettänyt merkittävästi asemiaan, jotka olivat suhteellisen vahvat vuosisadan vaihteessa. Vihreiden kannatus ei ole erityisen laajaa. Ruotsalaisen Kansanpuolueen kannatuksesta ei voisi arvata, että se on edes eduskuntapuolue.
Kanta-Hämeessä SDP on suurin puolue kaupungeissa, mutta Perussuomalaiset on ottanut vallan muissa kunnissa. Päijät-Hämeessäkin SDP hallitsee kaupunkeja Orimattilaa lukuun ottamatta, sen sijaan maaseutukuntien tilanne vaihtelee.
Vaalikauden 2023–2027 kansanedustajat

Tarja Filatov (SDP)
Sanni Grahn-Laasonen (Kok.)
Timo Heinonen (Kok.)
Mika Kari (SDP)
Hilkka Kemppi (Kesk.)
Teemu Kinnari (Kok.)
Johannes Koskinen (SDP)
Rami Lehtinen (PS)
Mira Nieminen (PS)
Aino-Kaisa Pekonen (Vas.)
Lulu Ranne (PS)
Jari Ronkainen (PS)
Päivi Räsänen (KD)
Ville Skinnari (SDP)
Aikaisempia kansanedustajia

Lyyli Aalto (SDP) 1958−1979
Eero Antikainen (SDP) 1951−1958
Sirkka-Liisa Anttila (Kesk.) 1983−1996, 1999−2019
Risto Autio (Kesk.) 2007−2011
Kaino Haapanen (SKDL) 1951−1970, 1974−1975
Esko Helle (SKDL, Vas.) 1983−2003
James Hirvisaari (PS, M11) 2011–2015
Erkki Huurtamo (Kok.) 1962−1975
Leo Häppölä (ML, Kesk.) 1951−1970
Kalle Jokinen (Kok.) 2009−2023
Olavi Kajala (SDP) 1939-1942, 1948−1951, 1954−1958, 1962−1966
Matti Kauppila (Vas.) 2003−2011
Eino Kilpi (SDP, SKDL) 1930−1933, 1948−1962
Osmo Kock (SKDL) 1966-1970, 1972-1974
Jari Koskinen (Kok.) 1996–2009
Rami Lehto (PS) 2015−2023
Oskari Lehtonen (Kok.) 1927−1933, 1936−1945, 1948−1954, 1958−1962
Maija-Liisa Lindqvist (Kesk.) 1991−1995, 1999−2003
Minna Lintonen (SDP) 2003−2007
Eino Lottanen (Kesk.) 1966-1975
Anne Louhelainen (PS, Sin.) 2011−2019
Matti Luttinen (SDP) 1975−1995
Eemil Luukka (ML, Kesk.) 1936−1966
Aino Malkamäki (SDP, TPSL) 1927−1929, 1933−1958, 1960−1961
Salme Myyryläinen (SDP) 1970-1980
Tapani Mörttinen (Kok.) 1975−1983, 1987−1991
Olavi Nikkilä (Kok.) 1966-1975, 1979-1983
Tuija Nurmi (Kok.) 1995−2011
Kirsi Ojansuu (Vihr.) 1999−2011
Sirpa Pietikäinen (Kok.) 1983−2003
Ulla Puolanne (Kok.) 1975−1991
Eino Raunio (SDP) 1939−1970
Juha Rehula (Kesk.) 1996−2019
Pekka Räty (Vihr.) 1991−1995
Jouko Skinnari (SDP) 1980−2015
Mirka Soinikoski (Vihr.) 2019−2023
Ismo Soukola (PS) 2011−2015
Satu Taiveaho (SDP) 2003−2011
Martti Talja (Kesk.) 2015−2019
Kauko Tamminen (SKDL) 1958-1966, 1967-1983
Juho Tenhiälä (KP, LKP) 1951−1966
Arno Tuurna (Kok.) 1939−1962
Olli J. Uoti (TPSL) 1958−1962, 1966−1967
Mikko Vainio (SMP) 1970−1975, 1983−1987
Iiro Viinanen (Kok.) 1983−1996
Ilkka Viljanen (Kok.) 2007−2011
Lasse Äikäs (Kesk.) 1975−1983
Puolueiden paikkamäärät vaalipiirissä > Autonomian aika

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| puolueet | 1907 | 1908 | 1909 | 1910 | 1911 | 1913 | 1916 | 1917 |
| Suom. | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 2 | 2 | 3 |
| Nuors. | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 |
| SDP | 7 | 7 | 7 | 7 | 7 | 7 | 8 | 7 |
Yhteensä: 11
Puolueiden paikkamäärät vaalipiirissä > Sotienvälinen aika

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| puolueet | 1919 | 1922 | 1924 | 1927 | 1929 | 1930 | 1933 | 1936 | 1939 |
| IKL | – | – | – | – | – | – | 2 | 2 | 1 |
| Kok. | 2 | 3 | 3 | 3 | 2 | 4 | 1 | 1 | 2 |
| Ed. | 3 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| ML | – | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| SDP | 6 | 5 | 5 | 5 | 5 | 5 | 6 | 6 | 6 |
| SSTP | – | 1 | 1 | 1 | 1 | – | – | – | – |
Yhteensä: 11
Puolueiden paikkamäärät vaalipiirissä > Eduskuntavaalit 1945–2023

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| puolueet | 1945 | 1948 | 1951 | 1954 | 1958 | 1962 | 1966 | 1970 | 1972 | 1975 | 1979 | 1983 | 1987 | 1991 | 1995 | 1999 | 2003 | 2007 | 2011 | 2015 | 2019 | 2023 |
| Kok. | 2 | 3 | 3 | 2 | 3 | 3 | 3 | 4 | 4 | 4 | 5 | 5 | 6 | 4 | 4 | 4 | 3 | 4 | 3 | 3 | 3 | 3 |
| SKL/KD |   |   |   |   |   |   |   | – | – | 1 | 1 | – | – | – | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| Ed./KP/LKP | 1 | – | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | – | – | – | – |   | – | – | – |   |   |   |   |   |   |  |
| ML/Kesk. | 1 | 2 | 2 | 3 | 2 | 3 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 3 | 2 | 2 | 3 | 3 | 2 | 3 | 1 | 1 |
| SMP/PS |   |   |   |   |   | – | – | 1 | 1 | – | – | 1 | – | – | – | – | – | – | 3 | 3 | 3 | 4 |
| Vihr. |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | – | 1 | – | 1 | 1 | 1 | – | – | 1 | – |
| SDP | 4 | 4 | 5 | 5 | 4 | 4 | 5 | 5 | 5 | 5 | 5 | 5 | 6 | 4 | 5 | 4 | 5 | 4 | 4 | 3 | 4 | 4 |
| TPSL |  |  |  |  | 1 | – | 1 | – | – | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| SKDL/Vas. | 3 | 2 | 3 | 3 | 3 | 3 | 2 | 2 | 3 | 3 | 2 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| Yhteensä | 11 | 11 | 14 | 14 | 14 | 14 | 14 | 14 | 14 | 15 | 15 | 15 | 15 | 13 | 13 | 13 | 14 | 14 | 14 | 14 | 14 | 14 |
Vaalit > Eduskuntavaalit 2003

Vaalipiirijaon muutoksien vuoksi Häme sai yhden lisäpaikan. Sekä SDP että Keskusta saivat yhden paikan enemmän, ja Kokoomus menetti yhden. Uusina kansanedustajina valittiin Matti Kauppila Vasemmistoliitosta sekä Satu Taiveaho ja Minna Lintonen SDP:stä. Keskustan Maija-Liisa Lindqvist nousi uudelleen eduskuntaan oltuaan pois yhden kauden. Vaalipiirin äänestysprosentti oli 67,0.
Vaalit > Eduskuntavaalit 2007

Hämeen vaalipiirin voimasuhteissa tapahtui yleisen poliittisen linjan mukainen siirtymä, kun yksi paikka siirtyi SDP:ltä Kokoomukselle. Uusia kansanedustajia olivat Risto Autio Keskustasta, sekä Ilkka Viljanen ja Timo Heinonen Kokoomuksesta. Aiemmista kansanedustajista jäivät valitsematta SDP:n Minna Lintonen sekä Keskustan Maija-Liisa Lindqvist. Kesken vaalikauden vuonna 2009 Kalle Jokinen aloitti edustajuuden Kokoomuksen varasijalta. Vaalipiirin äänestysprosentti oli 63,9 (-3,1 prosenttiyksikköä).
Vaalit > Eduskuntavaalit 2011

Vaaleja leimasi suuri muutos: Perussuomalaiset nousi nollasta kolmeen kansanedustajaan, jotka olivat James Hirvisaari, Anne Louhelainen ja Ismo Soukola. Edustajapaikan menettivät Keskusta, Kokoomus ja Vihreät. Muita uusia edustajia olivat Sanni Grahn-Laasonen (Kokoomus), Mika Kari (SDP) ja Aino-Kaisa Pekonen (Vasemmistoliitto). Myös vaalipiirin äänestysprosentin muutos vaihtoi suuntaa nousten takaisin lähelle vuoden 2003 vaalien lukemia. Äänioikeutetuista äänesti 66,7 prosenttia (+2,8). Perussuomalaisista erottamisensa jälkeen edustaja Hirvisaari liittyi Muutos 2011 -puolueeseen v. 2013.
Vaalit > Eduskuntavaalit 2015

Puolueiden voimasuhteissa tapahtui yhden paikan muutos, kun Keskusta sai edellisvaaleissa menettämänsä paikan takaisin. Nyt menettäjänä oli SDP, joka sai historiansa heikoimman paikkamäärän, mutta säilytti vielä suurimman puolueen aseman äänimäärällä mitaten. Keskustan paikan sai uutena kansanedustajana Martti Talja. SDP:n ehdokaslistalla menestyi uusi nimi, Ville Skinnari. Hän nousi eduskuntaan isänsä, pitkäaikaisen edustajan Jouko Skinnarin luovuttua ehdokkuudesta. Perussuomalaisten uusiksi edustajiksi nousivat Rami Lehto ja Jari Ronkainen. Vaalipiirin äänestysaktiivisuus jatkoi nousuaan päätyen vuosisadan ennätykseen, 68,2 prosenttiin (+1,5), kun yli 200.000 äänioikeutettua antoi äänensä.
Vaalit > Eduskuntavaalit 2019

Puolueiden voimasuhteet muuttuivat kahden paikan verran. SDP sai edellisvaaleissa menettämänsä paikan takaisin, ja Vihreät sai kahden edustajattoman kauden jälkeen taas kansanedustajan Hämeestä. Keskustan kaikkien edustajien kaudet loppuivat, kun puolue menetti kaksi paikkaa, ja eduskuntaan nousi uusi nimi, Hilkka Kemppi. Puolueen pitkäaikainen kansanedustaja Sirkka-Liisa Anttila ei enää asettunut ehdolle. SDP:n Johannes Koskinen palasi eduskuntaan, ja vihreiden paikan sai uutena kansanedustajana Mirka Soinikoski. Kilpailu vihreiden ainoasta paikasta muodostui poikkeuksellisen tasaiseksi, kun kolmen suosituimman ehdokkaan äänimäärät mahtuivat 80 äänen sisään. Sinisten jäseneksi vuonna 2017 lähtenyt edustaja Louhelainen ei asettunut ehdolle, ja perussuomalaisissa hänen paikkansa meni uudelle edustajalle, Lulu Ranteelle. Äänestysinto vaalipiirissä nousi edelleen, joten vuosisadan uudeksi ennätykseksi kirjattiin 70,0 % (+1,8).
Vaalit > Eduskuntavaalit 2023

Muutokset puolueiden voimasuhteissa jäivät pieniksi; Vain yksi paikka muuttui, kun Vihreät menetti ainoan paikkansa, ja Perussuomalaiset sai yhden lisää. Historiallisesti oli kuitenkin merkittävää, että SDP menetti suurimman puolueen aseman PS:lle. Perussuomalaisista Rami Lehtinen ja Mira Nieminen nousivat uusiksi kansanedustajiksi eduskuntaan, ja Rami Lehto putosi varaedustajaksi. Kokoomuksen Kalle Jokinen ei asettunut enää ehdolle, ja häneltä jääneen paikan sai Teemu Kinnari. Edellisten vaalien jälkeen Liike Nyt oli muuttunut puolueeksi. Muihin eduskuntapuolueihin verrattuna se oli prosentuaalisesti suurin nousija saaden lähes kaksinkertaisen äänimäärän edellisvaaleihin nähden. Vaalipiirin äänestysaktiivisuus oli 69,6 % (-0,4).
Vaalit > Presidentinvaalit 2006

Vuosituhannen toiset presidentinvaalit osoittivat Tarja Halosen olleen selvästi suosituin ehdokas Hämeen vaalipiirissä. Istuva presidentti olisi Hämeen tuloksella päässyt heti ensimmäisellä kierroksella toiselle kaudelle 52,7 prosentin ääniosuudella, mutta valtakunnalliset äänet eivät siihen riittäneet. Sauli Niinistö oli toiseksi suosituin (24,0 %) ja Matti Vanhanen kolmas (16,4 %). Äänestäjiä oli 210.876 ja äänestysprosentti 71,0. Toisella äänestyskierroksella Niinistö keräsi enemmän jatkosta pudonneiden ehdokkaiden äänestäjiä, mutta Halonen voitti äänin 119.172–102.921 (53,7–46,3 %). 2. kierroksen äänestysvilkkaus nousi 222.093 äänestäjällä 75,1 prosenttiin.
Vaalit > Presidentinvaalit 2012

Vaalin ensimmäisellä kierroksella Sauli Niinistö oli ylivoimainen ehdokas (41,8 %). Kilpailu toisesta sijasta oli tiukempaa; sen sai Pekka Haavisto (16,8 %). Paavo Väyrynen oli kolmas (14,5 %) ja Timo Soini neljäs (10,7 %). Äänestäjiä oli 213.482 ja äänestysprosentti 69,7. Toisella äänestyskierroksella Niinistölle tuli äänistä 65,5 %, ja Haavistolle jäi 34,5 %, äänin 133.309–70.264. 2. kierroksella hyväksyttyjä ääniä oli 203.573 ja kokonaisäänestysprosentti 66,8.
Vaalit > Presidentinvaali 2018

Poikkeuksellisesti vaali ratkesi jo ensimmäisellä kierroksella istuvan presidentin Sauli Niinistön voittoon. Hänen kannatuksensa oli ylivoimaista myös Hämeessä (66,5 %). Muista ehdokkaista vain Pekka Haavisto sai kymmenen prosenttia täyteen (10,0 %), sekin ylöspäin pyöristämällä. Hyväksyttyjä ääniä annettiin 205.093 ja kokonaisäänestysprosentiksi muodostui 67,1.
Vaalit > Presidentinvaali 2018 > Presidentinvaalin ensimmäinen kierros

| Ehdokkaiden kannatus | 28> 1. vaalitulos (osuus) | 28>  1. vaalitulos (äänet) | 28> 1. vaalipäivä (osuus) | 28>  1. vaalipäivä (äänet) | ennakkoäänet (osuus) | ennakkoäänet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 Merja Kyllönen | 2,5 % | 5.154 | 2,3 % | 2.125 | 2,7 % | 3.029 |
| 3 Pekka Haavisto | 10,0 % | 20.411 | 11,0 % | 10.215 | 9,1 % | 10.196 |
| 4 Matti Vanhanen | 3,1 % | 6.277 | 2,8 % | 2.568 | 3,3 % | 3.709 |
| 5 Laura Huhtasaari | 8,0 % | 16.385 | 9,5 % | 8.806 | 6,7 % | 7.579 |
| 6 Tuula Haatainen | 3,7 % | 7.539 | 3,3 % | 3.072 | 4,0 % | 4.467 |
| 7 Paavo Väyrynen | 5,8 % | 11.941 | 6,1 % | 5.678 | 5,6 % | 6.263 |
| 8 Sauli Niinistö | 66,5 % | 136.395 | 64,4 % | 59.644 | 68,2 % | 76.751 |
| 9 Nils Torvalds | 0,5 % | 991 | 0,5 % | 485 | 0,4 % | 506 |