stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chris Byrd
Elämä ja ura

Byrd syntyi Michiganissa Flintin kaupungissa viisilapsisen perheen nuorimmaisena. Nyrkkeilyharrastuksen hän aloitti 5-vuotiaana isänsä nyrkkeilykoulussa, missä hän yhä harjoittelee isänsä Joe Byrd vanhemman valmennuksessa. Ensimmäiset ottelunsa Byrd otteli 10-vuotiaana, ja saavutti amatöörinä kaikkiaan 275 ottelua. Yhdysvaltain mestaruuden hän voitti vuosina 1989, 1991 ja 1992. Vuonna 1991 hän kuului Yhdysvaltain maajoukkueeseen, joka saavutti historian ensimmäisen ja vielä tänäkin päivänä ainoan tasatuloksen Kuuban maajoukkuetta vastaan. Byrdin amatööriura huipentui keskisarjan olympiahopeaan 1992 Barcelonan kisoissa, missä hän hävisi loppuottelussa kuubalaiselle Ariel Hernándezille.
Ensimmäisen ammattilaisottelunsa Byrd otteli 28. tammikuuta 1993. Ensimmäisistä 13 ottelustaan hän voitti 10 tyrmäyksellä. 28. maaliskuuta 1995 hän voitti Yhdysvaltain raskaan sarjan mestaruuden voitolla Mike Rousesta. Kaikkiaan hän voitti 26 ensimmäistä ammattilaisotteluaan, joissa hänen tyrmäämäkseen joutuivat muun muassa Uria Grant, Bert Cooper], Frankie Swindell, Jimmy Thunder ja Ross Puritty. Ammattilaisuransa ensimmäisen tappion Byrd kärsi 20. maaliskuuta vuonna 1999 Ike Ibeauchille kylkiluuvaivaisena.
Vuonna 2000 Byrd pääsi seitsemän päivän varoitusajalla ottelemaan Donovan Ruddockin tilalla mestaruudenhaltija Vitali Klytškoa vastaan WBO-liiton maailmanmestaruudesta. 1. huhtikuuta Saksan pääkaupungissa Berliinissä käydyssä ottelussa Byrd takoi raivokkaasti iskuja päin ukrainalaista, ja yhdeksännessä erässä Klytško joutui luovuttamaan valitettuaan kipua olkapäässä. 14. lokakuuta samana vuonna Byrd puolusti Kölnissä mestaruuttaan Vitalin velipoikaa Vladimiria vastaan. Byrdin silmäkulma aukesi ja hän kävi kanveesissa 9. ja 11. erässä, mutta ottelu kesti täydet 12 erää. Lopulta ukrainalainen julistettiin voittajaksi kaikin tuomariäänin. Seuraavana vuonna Byrd voitti Maurice Harrisin ottelussa Yhdysvaltain raskaansarjan mestaruudesta ja puolusti titteliään David Tuaa vastaan, minkä seurauksena 14. joulukuuta vuonna 2002 hän pääsi ottelemaan Lennox Lewisin jäljiltä avoimeksi jääneestä IBF-liiton maailmanmestaruudesta Evander Holyfieldiä vastaan. Atlantic Cityssä käyty ottelu päättyi Byrdin voittoon kaikin tuomariäänin. Byrd puolusti mestaruuttaan Fres Oquendoa, Andrew Golotaa (ratkaisemattomaan päättyneessä ottelussa) , Jameel McClineä ja DaVarryl Williamsonia vastaan, kunnes 22. huhtikuuta 2006 Mannheimin SAP Arenalla menetti mestaruuden jouduttuaan Volodymyr Klytškon tyrmäämäksi seitsemännessä erässä.
Toiseksi viimeisessä ottelussaan Byrd hävisi lahjakkaalle venäläiselle Alexander Povetkinille. Vuonna 2008 Byrd tiputti painonsa kevyeen raskaaseensarjaan. Sarjan vaihtaminen ei auttanut ikämiestä, vaan hän joutui nöyrtymään Shaun Georgen edessä häviten tuomarin keskeytyksellä 9. erässä.
Byrd palasi kehään vuonna 2009 pudotettuaan painonsa keskisarjaan. Ainoassa keskisarjassa käymässään ottelussa Byrd voitti Matthias Sandowin.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Vitali Klitschko | WBO liiton raskaansarjan maailmanmestari 2000 Huhtikuu – 2000 Lokakuu | Seuraaja: Wladimir Klitschko |
Aiheesta muualla

Chris Byrdin virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
MM-ottelu SAP Arenalla 2006
Danny Green

| Danny Green |
| --- | --- |
 Green vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Daniel Richard ”Danny” Green jr.
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1987 (ikä 37) North Babylon, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Heittävä takamies
Pituus:  198 cm
Paino:  97 kg
Nyk. joukkue:  Philadelphia 76ers
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  46. varaus 2009 (Cleveland Cavaliers)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2005–2009:  Pohjois-Carolina (Chapel Hill)
Seurajoukkueet
2009–2010 2010 2010 2011 2011–2018 2011 2011 2018–2019 2019–2020 2020–:  Cleveland Cavaliers Erie BayHawks San Antonio Spurs Reno Bighorns San Antonio Spurs Austin Toros KK Olimpija Toronto Raptors Los Angeles Lakers Philadelphia 76ers
Daniel Richard ”Danny” Green jr. (s. 22. kesäkuuta 1987 North Babylon, New York) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän voitti NBA:n mestaruuden San Antonio Spursissa vuonna 2014, Toronto Raptorsissa vuonna 2019 ja Los Angeles Lakersissä vuonna 2020. Hän edustaa kaudella 2020–2021 Philadelphia 76ersiä.
Green pelasi Pohjois-Carolinan yliopistossa ja varattiin NBA:han 46. pelaajana vuoden 2009 varaustilaisuudessa. NBA:ssa hän edusti Cleveland Cavaliersia kaudella 2009–2010, minkä jälkeen hän siirtyi San Antonio Spursiin. Vuonna 2014 hän voitti San Antonio Spursin joukkueessa NBA:n mestaruuden. Hänet valittiin NBA-kauden 2016–2017 kakkospuolustustähdistöön.
Kaudeksi 2018–2019 Green siirtyi Toronto Raptorsiin. Hän voitti kauden päätteeksi Raptorisissa NBA:n mestaruuden.
Kaudeksi 2019-2020 Green siirtyi Los Angeles Lakersiin kahden vuoden sopimuksella. Hän voitti NBA:n mestaruuden Lakersissa.
Green vaihdettiin marraskuussa 2020 Oklahoma City Thunderiin, josta hänet vaihdettiin lähes heti Philadelphia 76ersiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Danny Green Wikimedia Commonsissa
San Antonio Spurs – NBA:n mestari 2014
2 Kawhi Leonard ·
3 Marco Belinelli ·
4 Danny Green ·
5 Cory Joseph ·
7 Damion James ·
8 Patrick Mills ·
9 Tony Parker ·
11 Jeff Ayres ·
15 Matt Bonner ·
16 Aron Baynes ·

20 Manu Ginóbili ·
21 Tim Duncan ·
22 Tiago Splitter ·
23 Austin Daye ·
33 Boris Diaw 

Päävalmentaja Gregg Popovich 

Apuvalmentajat Jim Boylen · Chip Engelland · Chad Forcier · Sean Marks · Ime Udoka
Toronto Raptors – NBA:n mestari 2019
1 Patrick McCaw ·
2 Kawhi Leonard ·
3 OG Anunoby ·
7 Kyle Lowry ·
8 Jordan Loyd ·
9 Serge Ibaka ·
13 Malcolm Miller ·
14 Danny Green ·
15 Eric Moreland ·
17 Jeremy Lin ·

20 Jodie Meeks ·
23 Fred VanVleet ·
24 Norman Powell ·
25 Chris Boucher ·
33 Marc Gasol ·
43 Pascal Siakam

Päävalmentaja Nick Nurse 

Apuvalmentajat Nate Bjorkgren · Adrian Griffin · Phil Handy · Eric Khoury · Alex McKechnie · Patrick Mutombo · Jim Sann · Sergio Scariolo
Christine de Pisan

Christine de Pisan opettaa poikaansa.
Christine de Pisan eli Christine de Pizan (1364 Venetsia – 1430 Poissyn luostari) oli ranskalainen, tosin alkuperältään italialainen filosofi ja runoilija.
Yleisesti Christine de Pisan todetaan olleen ensimmäinen nainen, ainakin ranskalainen nainen, joka elätti itsensä ja perheensä ammattimaisella kirjoittamisella. Hänen oppineisuutensa erottaa hänet ajankohdan muista kirjailijoista, miehistä sekä naisista. Hän kävi useita vuosia oikeustaistelua saadakseen haltuunsa hänelle kuuluvan perinnön. Tämän tähden hän alkoi kirjoittaa ansaitakseen elantonsa.
Hän kirjoitti poliittisia ja filosofisia tutkielmia, kuten myös runokokoelmia. Hän oli hyvin poliittinen kirjailija, ja hän vetäytyi luostariin elämänsä loppuvaiheessa, ja siellä hän kirjoitti teoksensa Ditié de Jeanne d'Arc. Hän kirjoitti myös teokset Cent ballades d'amant et de dame sekä La Cité des dames. Pääosa hänen teoksistaan syntyi vuosina 1400–1418.
Elämä

Cristine de Pisan syntyi Venetsiassa noin vuonna 1364, ja hän seurasi isäänsä, joka oli arvostettu lääkäri ja Bolognan yliopistossa luennoinut Tommaso de Benvenuto sa Pizzano. Ranskan kuningas Kaarle V oli kutsunut isän Pariisiin vuonna 1368. Christine sai kuninkaan hovissa nuorelle aatelisneidolle tarkoitetun kasvatuksen, ja hän aloitti lyhyiden lyyristen runojen kirjoittamisen. Ne toivat hänelle ansaittua ihailua ja samalla myös useita naimatarjouksia, vaikka hänen oman tunnustuksensa mukaan nämä olivat enemmänkin isän motiiveina hänen tulevaisuudensuunnitelmissaan.
Vuonna 1379 hän avioitui Étienne de Castelin kanssa. Aviomies on alhaista ja vähävaraista aatelistoa, ja avioliiton solmimisen aikoihin hän toimi kuninkaan sihteerinä ja notaarina. Kuningas Kaarle kuoli kuitenkin vuonna 1380, ja niin Étienne jäi vaille työtä ja toimeentuloa. Tomasso da Pizzano kuoli vuosien 1385 ja 1390 välisenä aikana kuin myös aviomies Étienne, joka kuoli köyhtyneenä vuonna 1390.
Tuolloin Christine oli 26-vuotias kolmen lapsen yksinhuoltaja vailla sukunsa tai hovin tukea. Hän kärsi köyhyydestä, ja selviytyäkseen tilanteestaan ja veloistaan hän ajoi useita oikeusprosesseja. Ruokkiakseen lapsensa hän päätti lopulta ryhtyä työskentelemään ammattikirjailijana. Hän keskittyi tutkimuksiinsa ja kirjoitti sarjan ja kokoelman lyyrisiä runoja, joiden aiheet olivat muilta lainattuja. Runot hän kirjoitti teokseksi Le Livre des cent ballades, joka sai osakseen melko suuren suosion. Nämä kirjoitukset olivat silloisen muodin mukaisia ja itkivät kuollutta aviomiestä ja kirjoittajan suurta yksinäisyyttä, hänen omaa olemassaoloaan naisena vieraassa hovissa. Teoksensa avulla hän sai tilauksen ja samalla myös suojelijan Kaarle V:n veljistä Berryn herttuasta Jeanista ja Orleansin herttuasta Louis I:stä.
Näin Christine sai itsevarmuutta ja ryhtyi kirjoittamaan oppineita filosofisia, poliittis-moraalisia sekä myös sotilaallisia kirjoituksia. Hän sitoutui näin toimintaan samanaikaisesti naisten asian puolesta, ja eritoten hän korosti naisen osuutta ja edustavuutta kirjallisuudessa. Hän vastusti erityisesti Roman de la Rose -runoelman kirjoittajaa Jean de Meungiä, jonka teos oli tuon aikakauden tunnetuin, kopioiduin, luetuin ja kommentoiduin teksti Länsi-Euroopassa.[lähde? ] Teoksessaan Épitres sur le roman de la Rose (1399) hän esittää Ruusu-romaanin kritiikkiä, joka aiheutti kynäsodan.
Itsepäisyytensä ja rohkeutensa ansiosta hän nousi esiin, ja muutamat suuret filosofit ihailivat häntä. Heihin kuuluivat muun muassa Jean de Greson ja Eustache Deschams, jotka molemmat tukivat häntä Christinen taistelussa.
Teokset

[Teosluttelo: https://fr.wikipedia.org/wiki/Christine_de_Pizan ]
Christine de Pisan runot on järjestetty yhtenäiseksi juonelliseksi kokonaisuudeksi. Useat runoista on johdettu hänen henkilökohtaisista kokemuksistaan, kuten runo Seulette suy et seulette vueil estr.
Hän joutui mukaan myös ensimmäiseen kirjalliseen taisteluunsa, kun hänen kirjoituksensa arvioitiin vaativan naisen asemaa parannettavaksi. Tosiasiassa teos Epistre au Dieu d'Amours (1399) ja Dit de la rose (1402) arvostelivat Jean de Meungin kirjoittamaa Roman de la Rosen toista osaa. Tämä aiheutti merkittävää liikehdintää aikakauden älymystön piirissä. Tuontapaista käyttäytymistä pidettiin hyvin skandaalimaisena, ja kun kyse oli vielä naisesta, katsomukset jyrkkenivät:
»Et jurent fort et promettent et mentent

Estre loiaulx, secrez, et puis s'en vantent.»
Christine de Pisan esitti epäröimättä poliittisia mielipiteitään teoksessa Épître à la reine Isabeau eikä myöskään säästellyt näkemyksiään siitä, mitä oli sodan oikeus. Tätä hän käsitteli teoksessa Livre des faits d'arme et de chevalerie.
Useimmat Christine de Pisan teokset ovat säilyneet nimikirjoituksella varustettuina käsikirjoituksina, mikä on hyvin harvinaista, kun on kyse hänen aikakaudestaan.
Suomennoksia:
Viisas hallitsija: katkelma teoksesta Le Livre de la Paix (1313-1314), suom. Eva Isaksson. Teoksessa Isaksson, Eva: Hän Lottansa vei mukanaan. Helsinki: Rauhankirjallisuuden edistämisseura, 1988, s. 32-33.
Huomautuksia

↑  Suom. «Tuomitsevat voimakkaasti ja lupaavat ja valehtelevat

Ollaan lojaaleja, salamyhkäisiä ja sitten kehutaan.»
Kirjallisuutta

Paakkinen, Ilse: Gender and Defence of Women in Christine de Pizan’s Thought.  (Diss)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2016.  ISBN 978-951-51-1855-4.  Tiivistelmä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Koko hänen runotuotantonsa Gutenberg-projektissa.
Täydellinen bibliografia teoksista, niiden käsikirjoituksista, julkaisuista sekä häntä käsittelevistä tutkimuksista, Arlima (Archives de littérature du Moyen Âge) -sivuilla.
Bibligrafia, jossa on joitakin täydellisiä kirjoituksia vanhalla ranskan kielellä, jotka Ulrich Harsch on toimittanut Bibliotheca Augustana -sivuilla.
Rebecca Dowd toimittava yksityiskohtainen elämäkerta. (Archive.org) (ranskaksi)
Elämäkerta. (Archive.org) (ranskaksi)
Christine de Pisan Kirjoittaa kammiossaan (1407).
Demetrios I (patriarkka)

| Demetrios I> Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka |
| --- | --- |
 1972–1991 
Edeltäjä:  Athenagoras I
Seuraaja:  Bartolomeos I
Henkilötiedot
Koko nimi:  Demetrios Papadopoulos
Syntynyt: 8. syyskuuta 1914 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta
Kuollut: 2. lokakuuta 1991 (77 vuotta) Istanbul, Turkki
Muut tiedot
Uskonto:  Ortodoksinen kirkko
Demetrios Papadopoulos eli Demetrios I (8. syyskuuta 1914 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 2. lokakuuta 1991 Fener, Istanbul, Turkki) oli ortodoksijohtaja, joka toimi Konstantinopolin ekumeenisena patriarkkana vuodesta 1972 kuolemaansa. Ennen valintaansa tähän tehtävään hän oli toiminut Imbrosin metropoliittapiispana. Häntä edelsi Athenagoras I ja seurasi Bartolomeos I.
Demetriosta pidettiin konservatiivisessa kirkossa lievästi liberaalina. Hän vieraili Neuvostoliitossa vuonna 1987, ensimmäisenä Konstantinopolin patriarkkana lähes 400 vuoteen, ja Yhdysvalloissa vuonna 1990. Hän kävi Vatikaanissa ja tapasi paavin.
Colin Tilley

| Colin Tilley> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1988 (ikä 36)  Berkeley (Kalifornia), Yhdysvallat
Ammatti:  musiikkivideoohjaaja
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Colin Tilley (s. 27. kesäkuuta 1988 Berkeley, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen musiikkivideoiden ohjaaja, joka on käsikirjoittanut ja ohjannut musiikkivideoita muun muassa Chris Brownille, Justin Bieberille, Justin Timberlakelle, Nicki Minajille, 50 Centille, Tygalle, Lil Waynelle, Diddylle, Jason Derülolle, Keri Hilsonille ja Wiz Khalifalle. Hänen merkittävin yhteistyökumppani on Chris Brown, jolle hän on ohjannut 19 musiikkivideota. Colin Tilley on voittanut useita palkintoja, kuten vuoden vuoden paras musiikkivideo 2011 BET Awardsissa Chris Brownin ”Look At Me Now” -videolle ja vuoden 2011 MTV Video Music Awardsissa paras miesartisti Justin Bieberin ”You Smile” -videolle.
Videografia

Sean Kingston
"Beat It" featuring Chris Brown and Wiz Khalifa
Mindless Behavior
"All Around the World"
Tulisa:
"Live It Up" featuring Tyga
Conor Maynard:
"Turn Around" featuring Ne-Yo
Justin Bieber:
"Never Let You Go"
"U Smile"
"Fa La La" featuring Boyz II Men
Nicki Minaj
"I Am Your Leader" featuring Cam'ron & Rick Ross
"The Boys" featuring Cassie
"Freedom"
Kelly Rowland
"Kisses Down Low"
Rick Ross:
"Bag of Money" featuring Wale, T-Pain & Meek Mill
Tyga:
"I'm Gone"  featuring Big Sean
"Faded" featuring Lil Wayne
"I'm on It" featuring Lil Wayne
"Dope" featuring Rick Ross
"My Glory"
"For the Road" featuring Chris Brown
J. Cole:
"Nobody's Perfect" featuring Missy Elliott
50 Cent:
"Girls Go Wild" featuring Jeremih
DJ Khaled:
"Take It to the Head" featuring Chris Brown, Rick Ross, Nicki Minaj & lil Wayne
French Montana:
"Shot Caller" (Remix) featuring Diddy, Rick Ross and Charlie Rock
David Guetta:
"I Can Only Imagine (ft. Chris Brown and Lil Wayne)
"Just One Last Time"
Chris Brown:
"Next 2 You" featuring Justin Bieber
"She Ain't You"
"Look at Me Now" featuring Lil Wayne & Busta Rhymes
"Yeah 3x"
"No Bullshit"
"Deuces" featuring Tyga & Kevin McCall
"Strip" featuring Kevin K-Mac McCall
"The Matrix"
"Don't Wake Me Up"
"Don't Judge Me"
Mary J. Blige:
"Someone to Love Me (Naked)" featuring Lil' Wayne & Diddy
"Why" featuring Rick Ross
Young Jeezy:
"Ballin'"  featuring Lil Wayne
Keri Hilson:
"One Night Stand" featuring Chris Brown
"Lose Control" featuring Nelly
Diddy – Dirty Money:
"Ass on the Floor" featuring Swizz Beatz
"Yesterday" featuring Chris Brown
"Your Love" featuring Rick Ross & Trey Songz
"Looking for Love" featuring Usher
New Boyz:
"Better with the Lights Off" featuring Chris Brown
Ciara:
"Speechless"
Melanie Fiona:
"Gone and Never Coming Back"
"4AM"
Chipmunk:
"In the Air" featuring Keri Hilson
"Champion" featuring Chris Brown
Jeremih:
"Down on Me" featuring 50 Cent
Lil Wayne:
"John" featuring Rick Ross
"No Worries" featuring Detail
JLS:
"She Makes Me Wanna" featuring Dev
Soulja Boy:
"Mean Mug" featuring 50 Cent
Wiz Khalifa:
"No Sleep"
FreeSol:
"Fascinated"  featuring Justin Timberlake
Katy B:
"Witches Brew"
Jason Derülo:
"It Girl"
"Breathing"
"The Other Side"
Lil B:
"We Can Go Down"
Red Café:
Fly Together feat. Ryan Leslie & Rick Ross
Fat Joe:
”Another Round” feat. Chris Brown
Dappy:
”Rockstar” feat. Brian May
”Good Intentions”
Bow Wow:
"Ain't Thinkin' 'Bout You" featuring Chris Brown
Six D
"Best Damn Night"
Labrinth:
”Last Time”
Hugo:
"99 Problems"
Sean Garrett:
"In Da Box" featuring Rick Ross
Tank:
"Sex Music"
Lloyd:
"Let's Get It In" featuring 50 Cent
Jawan Harris:
"Another Planet" featuring Chris Brown
Shontelle:
”Perfect Nightmare”
Jessie and The Toy Boys
”Let's Get Naughty”
Birdman:
"Dark Shades" featuring Lil Wayne & Mack Maine
Aiheesta muualla

Colin Tilleyn verkkosivut (englanniksi)
Delbert L. Latta

Delbert L. Latta
Delbert Leroy ”Del” Latta (5. maaliskuuta 1920 Weston, Ohio – 12. toukokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Ohion viidennestä vaalipiiristä vuosina 1959–1989.
Latta syntyi Ohiossa. Hän valmistui vuonna 1938 McComb High Schoolista, opiskeli vuoteen 1940 Findley Collegessa ja valmistui myöhemmin Ohio Northern Universitysta. Hän aloitti palveluksensa Yhdysvaltain armeijassa vuonna 1938 ja oli siviiliammatiltaan juristi.
Ennen paikan saamista liittovaltion kongressista Latta istui vuosina 1953–1958 Ohion senaatissa. Hän ei ollut uudelleen ehdolla vuonna 1988, ja hänen edustajapaikkansa otti Paul Gillmor. Delbert L. Lattan poika Bob korvasi Gillmorin tämän kuoltua vuonna 2007.
Chanakya

Chanakya (sanskritiksi चाणक्य Cāṇakya) (noin 350–283 eaa.) oli etuintialaisen Maurya-valtakunnan perustajan ja sen ensimmäisen hallitsijan, Chandraguptan neuvonantaja ja merkittävin henkilö Chandraguptan valtaannousun taustalla. Chānakyaa on luonnehdittu diplomaattisen juonittelun mestariksi. Hänen neljä johtotähteään olivat samanarvoisuus, lupauksilla houkuttelu, rangaistus tai sota ja epäsovun lietsonta.
Henkilöllisyys

Chānakyaa on perinteisesti pidetty samana henkilönä kuin kirjoittajanimiä Kautilya ja Vishnugupta, jotka tekivät muinaisen intialaisen poliittisen tutkielman, Arthaśāstran. Chanakya kirjoitti yhden jakeen Arthaśāstrasta nimellä Vishnugupta, ja erään teorian mukaan Vishnugupta oli eri henkilö kuin Chānakya. On esitetty myös, että Chānakya ja Kautilya olivat kaksi eri henkilöä.
Chānakyan nimi on johdettu hänen isänsä nimestä ("CHANAK"). Arthaśhāstran yhteydessä häneen kuitenkin viitataan yleisesti nimellä Kautilya, joka on nimen "KOTIL" genetiivimuoto.
Teokset

Chānakyan kirjoittamiksi teoksiksi luetaan kirjat Arthaśāstra ja Nitishastra, joka tunnetaan myös nimellä Chanakya Niti. Arthaśāstra on yksityiskohtainen teos raha- ja finanssipolitiikasta, hyvinvoinnin jakautumisesta, kansainvälisistä suhteista ja sotataidosta. Nitishastra on tutkielma ihanteellisesta elämäntavasta, ja se on osoitus Chānakyan syvällisestä intialaisen elämäntyylin tuntemuksesta. Lisäksi Chānakya kehitti neeti-sutrat (aforismeja - ytimekkäitä lauseita), jotka neuvovat ihmisille oikeat käyttäytymistavat. Näitä hyvin tunnettuja sutria on kaikkiaan 455, ja 216 niistä käsittelee raaja-neetiä eli oppia hyvästä valtakunnanjohdosta. Ilmeisestikin Chānakya käytti kyseisiä sutria opastamaan Chandraguptaa ja muita huolellisesti valittuja oppilaitaan valtakunnan johtamistaidon saloihin.
Merkitys

Chānakyaa pidetään kansantaloustieteen ja poliittisten tieteiden pioneerina; hän kirjoitti näistä aiheista noin puolitoistatuhatta vuotta ennen kuin Ibn Khaldunin teos Muqaddimah ilmestyi. Länsimaissa Chānakyaa on kutsuttu "Intian Machiavelliksi", vaikkakin Chānakyan teokset ilmestyivät noin 1 800 vuotta ennen Machiavellin aikaa.
Legendoja

Yhdysvaltalaisen historioitsija Thomas Trautmannin mukaan seuraavat asiat ovat yleisiä erityyppisille Chānakyaan liitetyille legendoille:
Chānakyalla oli syntyessään täydellinen hammasrivistö merkkinä siitä, että hänestä tulisi kuningas. Moinen oli sopimatonta Chānakyan kaltaiselle bramiinille, joten hänen hampaansa rikottiin.
Nanda-kuningas heitti Chānakyan ulos hovistaan ja suivaannutti Chānakyan vannomaan kostoa.
Chānakya etsi itselleen soveliasta henkilöä, jonka kautta hän voisi hallita. Hän kohtasi nuoren Chandragupta Mauryan, joka jo syntyperänsä ansiosta oli määräytyvä johtajaksi.
Chānakyan ensimmäinen yritys syrjäyttää kuningas Nanda epäonnistui. Sen seurauksena hän sattui törmäämään naiseen, joka moitti lastaan siitä, että tämä oli polttanut suunsa syömällä keskeltä astiaa viileämmän reunan sijasta. Chāṇakya tajusi perimmäisen strategisen erheensä. Sen sijaan että hän olisi hyökännyt suoraan Nandan alueen sydämeen, hän alkoi hivuttautua sinne reunalta päin.
Chānakyalla meni sukset ristiin vuoristokuningas Parvatan kanssa, sillä tämä oli jääräpäinen ja sitoutui heikosti jo tehtyjen sopimusten keskeisiin periaatteisiin.
Chānakya turvautui fanaattisen tekstiiliammattilaisen palveluksiin "puhdistaakseen" kuningaskunnan kapinallisista.
Chānakya pani pieniä määriä myrkkyä kuninkaaksi nostetun Chandragupta Mauryan ruokaan tehdäkseen tästä immuunin vihollisten myrkytysyrityksille. Asiasta autuaan tietämätön Chandragupta antoi osan eineestään kuningattarelleen, joka oli yhdeksännellä kuulla raskaana, eikä ollut tottunut pieneenkään myrkkyannokseen. Pelastaakseen kruununperillisen Chānakya avasi kuningattaren ja irrotti sikiön. Vauva oli altistunut pisaralle (bindu) myrkytettyä verta, joten hän sai nimekseen Bindusara.
Kuolema

Chānakya saavutti kypsän iän ja kuoli vuoden 283 eaa. paikkeilla. Chānakyan polttohautasi hänen opetuslapsensa Radhagupta, joka seurasi Rakshasa Katyayania Maurya-valtakunnan pääministerinä ja josta oli suuri hyöty nostettaessa Ashokaa valtaistuimelle. Tuohon aikaan yhteiskunnassa oli kolme ei-traditionaalista uskonsuuntausta: jainalaisuus, buddhalaisuus ja ajivaka. Viimeksi mainittua harjoittanut Chanakya sai aikaan nandojen ja heidän ministeriklikkinsä luhistumisen. Myöhemmin Chandragupta Maurya valitsi jainalaisuuden ja luopui sen vuoksi kruunusta, joka siirrettiin hänen ajivakalaiselle pojalleen Bindusaralle. Ajivikilaisuudesta tuli valtakunnan virallinen uskonto neljäksitoista vuodeksi Kalinga-sodasta (261 eaa.) alkaen. Uskonto sulautui sittemmin perinteiseen hindulaisuuteen. Jäljelle on jäänyt toisilleen vastakkaisten buddhalaisten ja jainalaisten legendojen sekasotku.
Muuta

Intian pääkaupungin New Delhin diplomaattialueelle on annettu Chānakyan kunniaksi nimi Chanakyapuri.
Aiheesta muualla

Chanakyan filosofia
Kautilya: the Arthashastra (Arkistoitu – Internet Archive)
Elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive)
Costa Magica

| Costa Magica |
| --- | --- |
 Costa Magica
Tyyppi:  risteilyalus
Lippuvaltio:   Italia
Kotipaikka:  Genova
IMO-numero:  9239795
Rakennustelakka:  Fincantieri, Sestri Ponente, Genova, Italia
Rakennusnumero:  6087
Vesillelasku:  14. marraskuuta 2003
Luovutettu:  marraskuu 2004
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  17 (matkustajille 14 kpl)
Pituus:  272,20 m
Leveys:  35,50 m
Syväys:  8,20 m
Bruttovetoisuus (GT):  105 000
Koneisto:  4 × Sulzer 16ZAV40S -dieselmoottoria 2 × Sulzer 12ZAV40S -dieselmoottoria
Koneteho:  62 900 kW
Nopeus:  20,0 kn
Hyttipaikkoja:  3 470
Hyttejä:  1 358 kpl (liikuntarajoitteisille 27 kpl)
Matkustajia:  3 470
Miehistö:  1 027
Sisaralukset:  Costa Fortuna, Carnival Triumph, Carnival Victory
Lähteet:  http://www.faktaomfartyg.se/costa_magica_2004.htm
Costa Magica on Costa Crocieren Italiassa 2004 valmistunut risteilyalus. Alus risteilee Välimerellä, Atlantilla, Etelä-Amerikassa ja Pohjois-Euroopassa.
Rakentaminen

Alus tilattiin Fincantierin Sestri Ponenten telakalta Genovasta Italiasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 6087 ja alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 2003. Marraskuussa 2004 alus luovutettiin Costa Crociere SpA:lle Genovaan.
Käyttöhistoria

Alus astettiin risteilemään kaikilla merillä. Se ajoi matalikolle 3. kesäkuuta 2011 lähdettyään Kööpenhaminasta. Seuraavana päivänä hinaajat irrottivat aluksen hiekkapohjasta.