Lapinlahden Linnut
Tuotanto ja julkisuuskuva > Huumori

Jussi Ahlroth pitää Lapinlahden Lintujen tavaramerkkinä ”kummallista mutta helposti ymmärrettävää huumoria”. Timo Erängön mukaan yhtyeen kutsuminen huumorimusiikiksi oli perusteltua, mutta yhtyeellä oli myös yhteiskunnallinen viesti: ”Tarkoitus oli vastustaa sitä, että ihmisiä huijataan, riistetään, alistetaan ja sorretaan. Tämä oli aina takaraivossa, mutta mitä sitä liikaa tuomaan esille. Tulee liian paksua makkaraa.” ”Kaikkea hassunhauskaa hauskutusta” Eränkö sanoi vihaavansa, ja hänelle oli tärkeää, että Lapinlahden Linnut esitti myös vakavia ja surullisia kappaleita, joissa huumori ja tragedia kietoutuivat toisiinsa. Jan Noposen mielestä ”Lintujen alkuaikojen hauskuus syntyy tragikoomisuudesta”, nuorten miesten toteutumattomista haluista ja toiveista. Pertti Jarla on muistellut Lapinlahden Lintujen olleen 1980- ja 1990-lukujen taitteessa ”muuhun viihteeseen verrattuna – – törkeämpiä ja älykkäämpiä samassa paketissa.”
Jan Noponen on kertonut, ettei pidä Lapinlahden Lintuja ”huumoribändinä, joka vain räimii biisit menemään ja se on muka hauskaa. Linnuissa on aina ollut musiikillista kunnianhimoa”, ja kappaleet soitettiin niin hyvin kuin mahdollista. Kettusen mukaan juuri tämä oli pitkäkestoisen suosion salaisuus. Jos yhtye olisi levyttänyt vain ”Lipputangon nupin” kaltaisia huumorikappaleita, konsepti olisi ennen pitkää ”kuollut omaan mahdottomuuteensa”. Elämäkerturi Jukka Lyytisen mukaan ”Lintujen huumori ei ole onneksi missään vaiheessa perustunut – – hassunhauskan epävireisesti” laulettuihin cover-kappaleisiin. Lyytinen vertaa Lapinlahden Lintujen huumoria Leevi and the Leavingsiin ja Alivaltiosihteeriin.
TV-sarjat vakiinnuttivat Lapinlahden Lintujen maineen huumoriyhtyeenä. Myös promootiokuvissa ja haastatteluissa korostui yhtyeen humoristinen puoli. Eränkö pohdiskeli 2000-luvun alussa, että ”emme itse sitä oikein tajunneetkaan, miten vahvasti tv-sarjat meidät leimasivat”. Huumoriyhtyeen maine häiritsi monia Lapinlahden Lintujen jäseniä. Liinojan mukaan ”en ainakaan itse koskaan lähtenyt [musiikin suhteen] ajatuksesta, että tässä tehdään jotain hassua”. Yhtyeen musiikki olikin muuta esiintymistä vakavampaa.
Vuoden 2023 juhlakiertueen arvostelussa Harri Römpötti kirjoitti ”Lapinlahden Lintujen usein pikkutuhman huumorin kuulostavan nyt vähän vanhentuneelta ja teekkarimaiselta”. Soundissa tämä näkemys kyseenalaistettiin. Konserttiarvion mukaan Lapinlahden Lintujen kappaleet ”ovat enemmistön kappaleita: bändin maailmassa miehet ovat viinaan meneviä luusereita ja naiset tavoittamattoman ihania toisia, mutta lauluissa elää poikkeuksellisen humaani ote ja romuluisen runollinen empatia elämää heitelleitä kohtaan.” Arvostelija kiitti yhtyettä siitä, ettei se suomalaisille miestaiteilijoille poikkeuksellisesti ”ryve itsessäälissä” vaan lauluissa ”elää kirkasotsainen elämänilo”.
Kulttuurihistorian väitöskirjatutkija Noora Kallioniemi (2020) on käsitellyt Lapinlahden Lintujen TV-viihteestä välittyvää mieskuvaa. Kallioniemen mukaan ”televisio-ohjelmien ja musiikkiesitysten groteski huumori – – laventaa maskuliinisuuden rajoja ja purkaa myyttiä maskuliinisuuden ideaalista.” Myös Timo Rossi esittää Lapinlahden Lintujen sanoituksia käsittelevässä pro gradu -tutkielmassaan (2012) yhtyeen ”purkavan normatiivista ja yhdenmukaista maskuliinisuutta huumorin avulla. Tässä purkamisessa karnevalistinen groteski toimii keskeisenä keinona.”