stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erik Castrén

| Erik Castrén |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1904 Helsinki
Kuollut: 24. kesäkuuta 1984 Helsinki
Ammatti:  professori, juristi, diplomaatti
Lapset:  Martti Castrén
Erik Johannes Sakari Castrén (20. maaliskuuta 1904 Helsinki – 24. kesäkuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteen professori ja diplomaatti. Opiskeluaikanaan hän toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa.
Erik Castrénin vanhemmat olivat pankinjohtaja Sakari Castrén ja Lydia Rosaura Lemberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1921 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1926 sekä lakitieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1938. Castrén sai varatuomarin arvon 1930. Hän teki opintomatkan Saksaan ja Sveitsiin 1935–1936.
Erik Castrén oli ulkoasiainministeriössä avustajana 1926, vt. jaostosihteerinä 1927 sekä Suomen Pariisin lähetystön avustajana 1929–1930. Hän toimi sitten asianajajana ja oli helsinkiläisen J. Castrénin asianajotoimiston osakkaana 1930–1939. Talvi- ja jatkosodan aikana Erik Castrén oli ulkoministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1939–1945. Hän oli Suomen valtuuskunnan jäsenenä Petsamon nikkelineuvotteluissa Moskovassa 1941, asiantuntijana Moskovan välirauhanneuvotteluissa 1944 sekä valtion asiamiehenä merisotasaalisoikeudessa 1943–1944. Hän ei hyväksynyt juutalaispakolaisten luovutuksia natsi-Saksaan.
Castrénin ansioksi lasketaan, että hän löysi sopimustekniset aukot, joilla Suomi pääsi irtautumaan Ryti–Ribbentrop-sopimuksesta. Sodan jälkeen Castren työskenteli kansainvälisen oikeuden ynnä valtiosääntöoikeuden professorina Helsingin yliopistossa 1945–1967.
Castrén oli muun muassa Haagin pysyvän kansainvälisen välitystuomioistuimen jäsenenä vuodesta 1954 alkaen, vertailevan oikeustieteen instituutin esimiehenä 1954–1956 ja Saksan velkojen järjestelyä koskeneen kansainvälisen välitystuomioistuimen varapresidenttinä vuodesta 1954 sekä presidenttinä vuodesta 1967. Hän oli Suomen valtuuskunnan jäsenenä YK:n yleiskokouksissa 1956–1957 ja 1968–1977.
Erik Castrén -instituutti, kansainvälisen oikeuden ja ihmisoikeuksien instituutti Helsingin yliopistossa, on nimetty hänen mukaansa.
Myös Erik Castrénin pojasta Martti Castrénista tuli Helsingin yliopiston oikeustieteen professori.
Aiheesta muualla

Forsström, Johanna: / Castrén, Erik (1904–1984). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  1.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Hiusten väri

Hiusten päävärit musta, ruskea, vaalea, valkoinen ja punainen.
Hiusten väri määräytyy ihmisillä etupäässä geneettisesti. Myös ympäristö ja hiusten käsittely voivat vaikuttaa väriin, esimerkiksi auringonpaiste voi vaalentaa hiuksia, ja varsinkin nykyisin monilla on tapana värjätä hiuksiaan. Eri ikävaiheissa hiusten väri voi vaihdella. Nuorilla on usein vaaleammat hiukset kuin aikuisilla, ja vanhusten hiukset voivat alkaa harmaantua.
Värien syntyminen ja esiintyminen

Ihmisen hiukset voivat olla viittä eri väriä: mustat, ruskeat, vaaleat, valkoiset/harmaat tai punaiset. Näissä pääväreissä esiintyy myös eri sävyjä, etenkin ruskeassa.
Mustat hiukset ovat yleisiä Aasiassa ja Afrikassa. Vaaleita hiuksia esiintyy lähinnä eurooppalaisilla väestöillä. Punainen on kaikkein harvinaisin hiusten väri. Sitä esiintyy Pohjois-Euroopassa, etenkin Britteinsaarilla.
Hiusten väri riippuu melanosyyttien tuottaman melaniinipigmentin väristä ja määrästä. Vaihtelun aiheuttavat geenin MC1R tietyt muunnelmat. Aktiivisessa tilassa MC1R saa melanosyytit tuottamaan eumelaniinia, joka tekee hiuksista mustat tai tummat. Geenin epäaktiivisessa tilassa melanosyytit tuottavat feomelaniinia, joka tekee hiuksista vaaleat tai punertavat. Punaisuuden aiheuttava geeni on resessiivinen  Jos henkilöllä on vain feomelaniinia mutta ei lainkaan eumelaniinia, hänellä on kirkkaan punertavat hiukset. Jos hänellä on vähän kumpaakin, hänellä on vaaleanpunertavat hiukset. Jos hänellä on kohtalainen määrä kumpaakin, hänellä on kastanjanruskeat hiukset.
Albinismin seurauksena hiukset voivat olla lähes valkoiset.
Lapsilla on usein vaaleammat hiukset kuin aikuisilla, sillä jotkin hiuksia tummentavat geenit aktivoituvat tai hiuksia vaalentavat geenit lakkaavat toimimasta iän myötä.
Hiukset alkavat harmaantua ihmisen vanhetessa, kun melaniinipigmenttiä tekeviä soluja lakkaa syntymästä. Hiukset voivat myös harmaantua ennenaikaisesti stressin vaikutuksesta, kun noradrenaliini ehdyttää kantasoluvarastot ja värin tuotto karvatupissa lakkaa.
Auringonpaiste voi haalistaa hiuksia, ja kloorivesi voi voimistaa sen vaikutusta.
Käsityksiä hiustenvärin merkityksestä

Fiktiossa punahiuksiset esitetään joskus tyypillisesti luonteeltaan tulisina tai himokkaina. Keskiajalla punahiuksisuus on yhdistetty muun muassa juutalaisuuteen, noituuteen ja pahuuteen.
Jotkut yhdistävät vaaleahiuksisuuden tyhmyyteen, sillä vaaleaksi hiuksensa värjänneitä naisia eli "blondeja" saatetaan pitää kiinnostuneena vain epä-älyllisistä asioista. Yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan luonnostaan vaaleahiuksiset naiset ja miehet eivät kuitenkaan ole muita vähemmän älykkäitä.
Nimityksiä

Vaaleahiuksista ihmistä on suomessa perinteisesti kutsuttu vaaleaveriköksi. Vastaavasti ruskeahiuksista tai tummahiuksista on kutsuttu tummaveriköksi, ja tumman ja vaalean välimaastossa olevia ristiverisiksi. Punahiuksista on kutsuttu punaveriseksi. Niinkin erilaiset asiat kuin hiukset ja veri on tässä nimityskäytännössä samaistettu. Ilmeisesti ihmisen joidenkin ominaisuuksien on ajateltu olevan pohjimmiltaan veressä.
Sukunimet Valkeapää ja Mustapää viittaavat suvun jonkun kantavanhemman hiusten väriin.
Tarinoissa

Joissakin kansantarinoissa mainitaan henkilöiden hiusten väri. Yleensä hiusten väri mainitaan vain tyyliseikkana tai runomitan vuoksi, eikä sillä ole juuri merkitystä. Joidenkin taruhenkilöiden hiusten väri taas on merkittävä piirre. Esimerkiksi kauniit neidot kuvataan usein vaaleiksi – Pohjolan tyttäret jopa niin vaaleiksi koko hipiältään, että ihon läpi näkyy luu ja luun läpi luuydin. Mahdollisesti oikeastikin elänyt, tarujen muistama sankari Musta-Nykyri taas on saanut nimensä paitsi tummista hiuksistaan, myös ihonsa merkillisestä, tummasta vivahteesta, josta on osattu kertoa vielä vuosisatojen päästäkin.
Tarinoissa > Tummahiuksisia taruhahmoja

Lumikki
Musta-nykyri
Vorna
Merestä nouseva, ison tammen kaatanut pieni mies mainitaan toisinaan mustaksi mieheksiselvennä
Tarinoissa > Vaaleita taruhahmoja

Laurukainen
Pohjolan tyttäret
Kullervo
Tarinoissa > Punapäisiä taruhahmoja

Lemminkäinen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiusten väri Wikimedia Commonsissa
Christopher Gibson

| Christopher Gibson |
| --- | --- |
 Gibson AHL:n All-Star-tapahtumassa vuonna 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. joulukuuta 1992 (ikä 31) Karkkila, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Chris, Gibber, Gibi
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  98 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Orlando Solar Bears (ECHL) Toronto Marlies (AHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL) New York Islanders (NHL) Syracuse Crunch (AHL) Tampa Bay Lightning (NHL) Charlotte Checkers (AHL) Coachella Valley Firebirds (AHL) Rauman Lukko (SM-liiga)
NHL-varaus:  49. varaus, 2011 Los Angeles Kings
KHL-varaus:  51. varaus, 2011 Ak Bars Kazan
Christopher Gibson (s. 27. joulukuuta 1992 Karkkila) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka on pelannut viimeksi SM-liigajoukkue Rauman Lukossa. Hän on pelannut urallaan aiemmin yhteensä 16 NHL-ottelua New York Islandersissa ja Tampa Bay Lightningissa.
Ura > Juniorivuodet

Christopher Gibson kasvoi Espoossa, ja on espoolaisen Jäähongan kasvatti. Hän siirtyi 13-vuotiaana Espoo Bluesin C-nuoriin kaudeksi 2007–2008. Seuraavaksi kaudeksi 2008–2009 Gibson oli halukas siirtymään pelaamaan Pohjois-Amerikkaan. Hänen valmentajanaan Bluesissa toiminut Harri Piiparinen suositteli Gibsonille Athol Murray College of Notre Damen koulua ja hän siirtyikin Notre Dame Houndsin joukkueeseen pelaamaan Saskatchewanin paikallista SMHL-juniorisarjaa. Hounds voitti kauden aikana sarjan mestaruuden ja koko Kanadan AAA-junioreiden lopputurnauksen Telus Cupin. Turnauksen loppuottelussa Gibsonille kirjattiin nollapeli hänen torjuttuaan kaikki finaalivastustaja Calgary Buffaloesin 43 laukausta.
QMJHL-joukkue Chicoutimi Saguenéens varasi Gibsonin 16. pelaajana Pohjois-Amerikan juniorisarjojen CHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2009. Gibson siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2009–2010, jolloin hän pelasi hieman alle puolet joukkueen kauden otteluista. Kaudella 2010–2011 Gibson nousi Saguenéensin ykkösmaalivahdiksi. Hänellä oli QMJHL:n runkosarjan paras torjuntaprosentti (92,0 %) ja toiseksi pienin päästettyjen maalien keskiarvo (2,42), joista huolimatta joukkue selviytyi kauden päättäneisiin pudotuspeleihin vasta divisioonansa viimeisenä joukkueena. Henkilökohtaisesti menestyksekkään runkosarjakauden jälkeen Gibson valittiin liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja hän pääsi pelaamaan CHL:n tähdistöottelussa Top Prospects Gamessa. Pudotuspeleissä Gibson ei kyennyt auttamaan joukkuettaan yhteenkään voittoon, kun hän päästi maaliinsa keskimäärin yli viisi maalia ottelua kohden. Neljän Chicoutimissä pelatun kauden aikana joukkue eteni vain kerran playoffseissa ensimmäistä kierrosta pidemmälle. Kauden 2011–2012 päätteeksi Gibson torjui Saguenéensin maalilla 18 pudotuspeliottelua, kun joukkue eteni QMJHL:n välieriin häviten lopulta Saint John Sea Dogsille viidessä pelissä. Gibson tunnustettiin QMJHL-vuosiensa aikana yhteensä viisi kertaa CHL:n viikon maalivahdiksi.
Ura > Ammattilaisura

NHL-liigan kykyjenetsintäpalvelu CSS listasi Gibsonin ennen NHL:n vuoden 2011 varaustilaisuutta Pohjois-Amerikassa pelaavien maalivahtien rankingissa toiseksi. Los Angeles Kings varasi hänet toisella varauskierroksella varaustilaisuuden 49. pelaajana. Samana kesänä Gibsonin varasi myös Ak Bars Kazan KHL:n varaustilaisuudessa. Varauksestaan huolimatta Kings ei kuitenkaan tehnyt Gibsonin kanssa tulokassopimusta, jonka myötä hän osallistui kesällä 2013 Toronto Maple Leafsin tulokasleirille. Heinäkuussa seura ilmoitti tehneensä hänen kanssaan vapaana agenttina kolmivuotisen tulokassopimuksen. Kaudella 2013–2014 Gibson pelasi kahdessa liigassa: AHL:n Toronto Marliesissa ja sarjaporrasta alempana ECHL:n Orlando Solar Bearsissa. Kaudella 2014–2015 Gibson kantoi Marliesin pääasiallisen torjuntavastuun. Hänet nostettiin kauden aikana kokoonpanoon muutamaan NHL-otteluun, mutta peliaikaa ei Maple Leafsissä kuitenkaan kertynyt.
Juuri ennen kauden 2015–2016 harjoitusleirin alkua Gibson, Taylor Beck, Matthew Finn, Tom Nilsson ja Carter Verhaeghe kaupattiin Torontosta New York Islandersiin vaihdossa Michael Grabneriin. Gibson lähetettiin harjoitusleirin päätteeksi Islandersin farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersiin. 23-vuotissyntymäpäivänään 27. joulukuuta 2015 hänet nostettiin kuitenkin Islandersin NHL-vahvuuteen paikkaamaan loukkaantunutta Jaroslav Halákia. Gibson teki NHL-debyyttinsä 2. tammikuuta 2016 vieraissa Pittsburgh Penguinsia vastaan, kun hänet vaihdettiin joukkueen maalinsuulle Thomas Greissin tilalle ajassa 30.57. Gibson torjui ottelussa 16 kertaa ja päästi yhden maalin. Ottelu päättyi lopulta Islandersin 5–2-tappioon. Ensimmäisen kerran Gibson pääsi pelaamaan aloittavana maalivahtina 6. huhtikuuta Washington Capitalsia vastaan. Gibson torjui ottelun aikana 29 laukausta, kun Islanders voitti ottelun jatkoajalla lukemin 4–3. Islanders varmisti ottelussa pudotuspelipaikan ja sen päävalmentaja Jack Capuano kommentoi pelin jälkeen Gibsonin olleen joukkueen paras pelaaja. Hän pelasi kauden aikana neljässä NHL-ottelussa.
Elokuussa 2016 Gibson teki Islandersin kanssa vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 660 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Kevättalvella 2018 Gibson sai vastuuta Islandersin maalilla ja torjui 7 ottelussa 91,7 % tehoilla.
Syyskuussa 2023 Gibson teki koesopimuksen NHL-seura Dallas Starsin kanssa. Hän jäi lokakuussa kuitenkin ilman jatkosopimusta. Joulukuussa Gibson siirtyi loppukauden 2023–2024 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon. Seura hankki hänet korvaamaan Samuel Harveyn lähdön jättämää aukkoa. Gibson pelasi Lukossa 15 runkosarjaottelua torjuen neljä voittoa torjuntaprosentilla 87,7.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Valko-Venäjä 2010 | jääkiekko |  |
Gibson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Hän oli mukana myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin Suomi voitti pronssia. Hän ei saanut turnauksessa kuitenkaan peliaikaa, vaan toimi lähes koko turnauksen ajan kakkosmaalivahtina Jonathan Iilahdelle. Yhteensä Gibson on pelannut seitsemän nuorten maaottelua ja yhden poikien maaottelun.
Perhe

Christopher Gibsonin isä on englantilaissyntyinen, Saint Luciasta kotoisin oleva potkunyrkkeilijä Peter Gibson ja äiti suomalainen Ulla Nurse. He muuttivat Englannista Suomeen ennen Christopherin syntymää. Äidinkielenään Gibson puhuu sekä suomea että englantia.
Tilastot > Maajoukkuetilastot

| Vuosi | Turnaus | O | V | H | MIN | PM | NP | PMK | TP% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | JMM | 2 | 1 | 1 | 120 | 9 | 0 | 4.50 | 86,5 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Christopher Gibson Wikimedia Commonsissa
Lukko – SM-liiga
5 Peters |
9 Stenqvist |
12 Heinonen |
15 Khodorenko |
16 Ylitalo |
17 Pa. Westerholm |
18 Jandric |
19 Tiihonen |
20 Nyman |
23 Trah’t |
24 Krannila |
25 Saarela |
27 Po. Westerholm |
29 Suni |
30 Salonen |
31 Lethemon |
34 Viitasalo |
38 Almari |
39 Nousiainen |
48 Ikonen |
51 Korkka |
56 Olsson |
60 Lebedeff |
64 Kainulainen |
71 Ervasti |
72 Virtanen |
83 Kuhlman |
88 Morand |
90 Hämäläinen |
92 Repo |
93 Nieminen

Valmentajat Lämsä – Kauvosaari – Hämäläinen – Vuorio – Helenius – Pasanen – Kuosmanen
Gibson QMJHL-joukkue Chicoutimi Saguenéensin paidassa voittomaalikilpailussa Québec Rempartsin Anthony Duclairia vastassa joulukuussa 2012.
Ugo Cavallero

Ugo Cavallero vuonna 1941.
Ugo Cavallero (1880 – 14. syyskuuta 1943) oli italialainen marsalkka toisessa maailmansodassa. Hän seurasi joulukuussa 1940 marsalkka Pietro Badogliota Italian armeijan yleisesikunnan päällikkönä.
Cavallero pyrki ja onnistuikin modernisoimaan Italian armeijaa, jonka varustus oli sodan alussa toivottoman vanhanaikaista. Hän ihaili saksalaista tehokkuutta, mikä löi häneen saksalaismielisen leiman. Hän oli myös riippuvainen maan johtajan Benito Mussolinin suosiosta. Kun italialaiset menettivät Libyassa Tripolin briteille tammikuussa 1943, Mussolini erotti Cavalleron. Kun Mussolini kukistettiin, Cavallero yritti palata huipulle, mutta sai huomata, että sekä fasistit että antifasistit pitivät häntä liittolaiseksi epäluotettavana. Hänet löydettiin kuolleena eräästä puistosta aamulla 14. syyskuuta. Kuolinsyyksi ilmoitettiin sydämen vajaatoiminta.
Cativa-prosessi

Cativa-prosessi on etikkahapon valmistamiseen käytetty menetelmä. Menetelmässä lähtöaineena käytetään metanolia ja hiilimonoksidia. Cativa-prosessin kehittivät BP:n tutkijat 1990-luvulla ja nykyään se on tärkein teollisen mittakaavan etikkahapon valmistusmenetelmä ja se on suurelta osin korvannut aikaisemmin käytetyn Monsanto-prosessin.
Mekanismi

Cativa-prosessi muistuttaa reaktiomekanismiltaan Monsanto-prosessia. Erona on, että katalyyttinä reaktiossa käytetään Monsanto-prosessissa käytetyn rodiumkompleksin sijaan iridiumkompleksia esimerkiksi dijododikarbonyyli-iridaatti(I)a ([Ir(CO)2I2]−). Iridiumkompleksi on rodiumkompleksia halvempi ja katalyyttinä noin viisi kertaa tehokkaampi.
Cativa-prosessin yksinkertaistettu mekanismi on seuraava. Ensimmäisessä vaiheessa metanoli reagoi vetyjodidin kanssa muodostaen jodimetaania. Jodimetaani reagoi hapettavalla additiolla iridiumkompleksin (alla olevassa kuvassa 1) kanssa, jolloin iridium hapettuu hapetusluvulta +I hapetusluvulle +III. Tällöin muodostuu kompleksi 2. Hiilimonoksidi korvaa tästä kompleksista yhden jodoligandin ja muodostuu uusi kompleksi 3. Tämä kompleksi hajoaa iridiumin katalysoimana muodostaen asetyylikompleksin 4. Reaktio on tyypiltään insertioreaktio. Tämä kompleksi reagoi pelkistävällä eliminaatiolla, jolloin muodostuu asetyylijodidia. Asetyylijodidi hydrolysoidaan, jolloin muodostuu etikkahappoa ja vetyjodidia. Etikkahappo erotetaan ja vetyjodidi voidaan käyttää edelleen jodimetaanin valmistamiseen metanolista.
Hjorten

| Hjorten |
| --- | --- |
 Hjorten vuonna 2022.
Osoite:  Mustainveljestenkuja ja Kaskenkatu 4, Turku
Valmistumisvuosi:  Hjorten 1904, laajennusosa Kalven 1906
Suunnittelija:  Frithiof Strandell
Urakoitsija:  Johan Malin
Omistaja:  Yksityisomistus, suuren osan asunnoista omistaa Åbo Akademin säätiö.
Käyttäjä:  Bostadsaktiebolgat Hjorten
Tyylisuunta:  Jugend
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hjorten on vuonna 1904 valmistunut jugend-tyylinen asuinrakennus Turun II kaupunginosassa, Vartiovuorenmäen kupeessa. Frithiof Strandellin suunnitteleman rakennuksen nimi Hjorten (peura) tulee C. L. Engelin piirtämän Turun asemakaavan korttelinnimestä. Näkyvällä paikalla sijaitseva Hjorten oli ensimmäinen Strandellin suunnittelema jugendlinna.
Tontin historia

Mustainveljestenkujan varrelle rakennetun Hjortenin paikalla sijaitsi 1800-luvulla matalia puutaloja. Vanhimmat säilyneet tonttia koskevat rakennuspiirustukset ovat vuodelta 1832 ja 1834. Niiden mukaan tontin omisti neiti Helena Sophia Ekberg, joka rakennutti tontille kaksi puista asuinrakennusta ulkorakennuksineen. Toinen rakennettiin puistoon johtavan Mustainveljestenkujan varrelle, eli nykyisen Hjortenin kohdalle, ja toinen Kaskenkadun (silloisen Itäisen Aurakadun), eli nykyisen Kalvenin kohdalle. Tämän jälkeen seuraavat piirustukset ovat vuodelta 1845, jolloin tontin omistus on siirtynyt neiti Josephine Erlundille. Myöhemmin 1800-luvun puolivälissä omistajana mainitaan mm. sataman pakkahuoneen tarkastaja Johan Adolf Taxell.
Hjortenin suunnittelu ja rakentaminen

Hjortenin esikuvia olivat Turun linna ja muut keskiaikaiset linnat torneineen ja erkkereineen, sekä Ruissalossa sijaitsevat huvilarakennukset. Rakennus muistuttaa Eliel Saarisen töitä, ja arkkitehteja yhdisti kiinnostus linna-arkkitehtuuriin.
Talon piirustukset on päivätty toukokuulle 1903. Rakennuksen urakoitsija Johan Malin ryhtyi jo rakentamaan Hjortenia, mutta Strandell muutti suunnitelmiaan kesken rakennustöiden. Tämä oli Strandellille tyypillistä. Muutoksista huolimatta rakennus valmistui aikataulussa kesällä 1904. Nykyisin Hjortenia pidetään yhtenä Turun komeimmista ja erikoisimmista jugendrakennuksista.
Hjortenin suunnittelu ja rakentaminen > Julkisivu

Hjortenin julkisivut ovat epäsymmetriset, ja suunnittelussa huomaa hyvin, kuinka Strandell on alkanut omaksua jugend-tyylisuuntaa aiempaa voimakkaammin. Hjortenissa romanttinen leima on vielä hyvin voimakas, ja varsinkin ennen hieman yksinkertaisemman laajennusosan valmistumista rakennus näytti hyvin romanttiselta ritarilinnalta.
Julkisivua hallitsee kaksi tornia, joista oikeanpuoleinen on kartio ja vasemmanpuoleinen kaarevareunainen ja lyhtymäinen. Julkisivua elävöittävät myös epäsymmetriset kattolinjat sekä erikokoiset erkkerit ja parvekkeet. Myös rakennuksen rappaukset ovat epäsymmetrisiä ja erikorkuisia. Ruokasalien kohdalla rakennuksen parvekkeet on vedetty sisään julkisivusta. Ikkunoissa on Willy Baerin suunnittelemat lyijylasimaalaukset, joissa näkyy jugendin ihanteille tyypillisiä aiheita luonnosta, kuten kukkia.
Hjortenin suunnittelu ja rakentaminen > Sisätilat

Sisätiloiltaan Hjorten edustaa ajan porvarillista ihannetta intiimiydestä, sillä asunnot ovat kodikkaita ja niissä on paljon erilaisia nurkkauksia seurustelua varten. Julkisivun epäsymmetrisyys jatkuu sisätiloissa, ja huoneiden pohjakaaviot muistuttavat ajan huvila-arkkitehtuuria erikokoisine ja -muotoisine huoneineen. Hjortenissa Strandell ei sijoittanut keittiöitä enää perinteiseen tapaan pihan puolelle, vaan otti huomioon edulliset ilmansuunnat, jotka vaikuttivat asuntojen pohjakaavaan. Hjortenin alkuperäiset Strandellin suunnittelemat sisustukset eivät ole säilyneet.
Jokaiseen kerrokseen tehtiin kolme suurta huoneistoa; kaksi neljän huoneen ja keittiön asuntoa ja yksi viiden huoneen ja keittiön asunto. Talon kellarikerroksessa oli talonmiehen asunto. Suurimmat asunnot, joissa Strandell itsekin asui, tehtiin Vartiovuoren puistonpuoleiseen lyhyempään päähän. Strandellin asunnon kulmahuone oli hänen arkkitehtitoimiston käytössä, ja sinne pääsi suoraan porrashuoneesta oman sisäänkäynnin kautta. Asuntojen makuuhuoneet ja pienempien asuntojen ruokasalit Strandell sijoitti pihan puolelle. Puiston puolelle sijoittuivat molemmat pääportaikot, asuinhuoneistojen salit, keittiöt, palvelijahuoneet ja keittiöön johtavat piianportaikot. Asuinhuoneet varustettiin kaakeliuuneilla, keittiöissä oli puuhellat. Hjortenissa useimmat eteiset olivat vielä täysin pimeitä, mutta myöhemmin Strandell sijoitti rakennuksissaan eteiset säännöllisesti ikkunalliselle ulkoseinälle. Kylpyhuoneet ja vessat Strandell sijoitti kuitenkin aina rakennusten pimeisiin keskiosiin. Hjortenista vesiklosetteja ei kuitenkaan aluksi löytynyt, sillä Turun terveydenhoitolautakunta vastusti niiden rakentamista. Herrasväellä oli aluksi kuivakäymälät sisätiloissa, ja palvelijat käyttivät pihan perällä tai kellarissa olleita käymälöitä. Vesikloseteista alettiin keskustella osakkainen kesken vasta vuonna 1925. Asunnoissa oli kuitenkin kylpyhuoneet peseytymiseen, ja kylpyveden lämmittämiseen käytettiin talviaikaan keskuslämmitystä ja kesällä kaasukamiinoita.
Laajennusosa Kalven

Hjorteniin suunniteltiin laajennusta jo ennen kuin alkuperäinen osa oli ehtinyt valmistua. Suurin syy suunnitelmille oli se, että apteekkari Frans D. Ditzler halusi päästä mukaan talon osakkaaksi, mutta kaikki huoneistot oli jo varattu. Muut osakkaat suostuivat, kun Strandell piirsi Kaskenkadun puolelle uudisrakennuksen, joka sai nimekseen Kalven (vasa). Ilmeeltään hieman yksinkertaisempi laajennusosa valmistui vuonna 1906. Sen tieltä purettiin matala puutalo. Uudelle Kaskenkadunpuoleiselle sivustalle tuli nyt tilat neljälle liikehuoneistolle. Liikkeissä toimi alkuaikoina muun muassa paperikauppa Selma Laipio, parturi Uno Jonsson, suutari U. A. Tallberg ja kielenkääntäjät Brita ja Sigrid Andsten.
Lisärakennuksen asuinkerroksissa oli jokaisessa kaksi huoneistoa. Suurempi oli neljän huoneen ja keittön asunto ja pienempi kahden huoneen ja keittiön asunto. Suurempaan asuntoon tehtiin sisäänkäynti myös Hjortenin porrastornista. Pienempään huoneistoon pääsi uudisosan portaikosta, joka toimi samalla suuremman asunnon keittiönportaikkona.
Talon asukkaat

Asunto-osakeyhtiö Hjorten perustettiin huhtikuussa 1903. Perustajien joukossa olivat talon suunnitellut arkkitehti Frithiof Strandell sekä hänen isänsä. Frithiof Strandell muutti itse asumaan 3-kerroksisen Hjortenin puistonpuoleisen päädyn toiseen kerrokseen. Strandellin isä, liikemies Viktor Leonard Bernhard Strandell, asui talon kolmannessa kerroksessa suoraan poikansa asunnon yläpuolella. Muut talon asukkaat olivat pääosin ruotsinkielisiä akateemikkoja, professoreita ja taiteilijoita. Nykyään suuren osan Hjortenin asunnoista omistaa Åbo Akademin säätiö.
Galleria

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hjorten pian valmistumisensa jälkeen vuonna 1905. Laajennusosa Kalven rakennettiin äärimmäisenä oikealla näkyvän matalan puutalon paikalle.
Kalvenin laajennusosa Kaskenkadulta katsottuna.