stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jukolan viesti 2019
Tulokset > Venlojen viesti

Naisten kilpailussa useat kärkijoukkueet, kuten Stora Tuna OK, kärsivät virheistä jo kilpailun alussa ja putosivat kärkitaistosta.
1. osuus: 5,8 km
2. osuus: 5,6 km
3. osuus: 7,2 km
4. osuus: 7,8 km
Joukkueita: 1723, joista hyväksytysti maaliintulleita: 1624
| Sija | nro>  | Joukkue | Loppuaika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 22 |  Fredrikstad SK Marianne Riddervold Kahrs Marie Olaussen Marianne Andersen Kamilla Olaussen | 2.45.17 |
| 2 | 19 |  IFK Göteborg  Miri Thrane Ødum  Kirsi Nurmi Elin Månsson Sara Hagström | + 3.40 |
| 3 | 23 |  Tampereen Pyrintö Lotta Karhola  Simona Aebersold Saila Kinni Venla Harju | + 4.00 |
| 4 | 5 |  Alfta ÖSA OK | + 6.31 |
| 5 | 77 |  Nydalens SK | + 6.36 |
| 6 | 15 |  Halden SK | + 6.55 |
| 7 | 12 |  SK Pohjantähti | + 8.21 |
| 8 | 9 |  IGTISA | + 8.24 |
| 9 | 51 |  OK Kåre | + 8.30 |
| 10 | 41 |  Lahden Suunnistajat -37 | + 8.37 |
| 11 | 3 |  MS Parma | + 8.59 |
| 12 | 7 |  Koovee | + 9.29 |
| 13 | 1 |  Stora Tuna OK | + 9.31 |
| 14 | 26 |  Lynx | + 9.36 |
| 15 | 44 |  Pargas IF | + 9.51 |
Tulokset > Jukolan viesti

Miesten viestikilpailua leimasi tasainen kärki, joka vaihtui useasti yön aikana virheiden seurauksena. Yöosuuksien jälkeen voittokamppailussa oli yhä mukana kymmenkunta joukkuetta. Kilpailua johtivat vuorotellen mm. IFK Göteborg, Tampereen Pyrintö, Nydalens SK ja IL Tyrving. Stora Tuna OK pääsi kilpailun johtopaikalle ja karkuun vasta viimeisellä osuudella.
| --- | --- |
 1. osuus: 10,7 km  2. osuus: 10,4 km  3. osuus: 13,1 km  4. osuus: 7,2 km :  5. osuus: 7,7 km  6. osuus: 11,0 km  7. osuus: 12,8 km 
Joukkueita: 1975, joista hyväksytysti maaliintulleita: 1652
| Sija | nro>  | Joukkue | Loppuaika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 8 |  Stora Tuna OK Jesper Svensk Henrik Johannesson Olle Kalered Joakim Svensk Viktor Svensk Anton Sjökvist Emil Svensk | 7.14.39 |
| 2 | 11 |  IL Tyrving  Wojciech Kowalski Bjørn Ekeberg Torgeir Nørbech  Olle Boström Håkon Jarvis Westergård  Andreas Kyburz  Matthias Kyburz | + 1.57 |
| 3 | 14 |  Tampereen Pyrintö Otto Simosas Severi Kymäläinen Elias Kuukka  Johan Runesson Mikko Eerola Aleksi Niemi  Florian Howald | + 2.15 |
| 4 | 13 |  OK Linne | + 2.40 |
| 5 | 2 |  IFK Göteborg | + 4.49 |
| 6 | 6 |  Kalevan Rasti | + 8.40 |
| 7 | 1 |  Koovee | + 8.57 |
| 8 | 3 |  Paimion Rasti | + 12.08 |
| 9 | 7 |  Nydalens SK | + 14.04 |
| 10 | 33 |  Turun Metsänkävijät | + 16.12 |
| 11 | 4 |  Halden SK | + 18.56 |
| 12 | 5 |  Södertälje Nykvarn Orienter | + 22.28 |
| 13 | 12 |  NTNUI | + 22.32 |
| 14 | 31 |  Ikaalisten Nouseva-Voima | + 25.22 |
| 15 | 10 |  Hiidenkiertäjät | + 25.36 |
Aiheesta muualla

Venlojen viestin 2019 tiivistelmä Jukola.com-sivustolla
Jukolan viestin 2019 tiivistelmä Jukola.com-sivustolla
Venlojen viestin kartat RouteGadget-palvelussa
Jukolan viestin 2019 kartat RouteGadget-palvelussa
Jukolan viestin ja Venlojen viestin gps-seurannat
Ligier

| Ligier |
| --- | --- |

Perustettu:  1968
Kotipaikka:   Abrest, Ranska
Toiminta-alue:  Koko maailma
Toimiala:  Ajoneuvot
Tuotteet:  Autot
Emoyhtiö:  Drive Planet
Kotisivu:  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
| Ligier |
| --- | --- |
Koko nimi:  Automobiles Ligier
Päämaja:   Ranska
Perustajat:  Guy Ligier
Tunnetuimmat kuljettajat:   Didier Pironi  Jacques Laffite  René Arnoux    Olivier Panis
Moottorit:  Matra, Ford, Renault, Judd, Lamborghini, Mugen Honda
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Brasilian Grand Prix 1976
Kilpailuja:  343
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  9
Paalupaikkoja:  9
Nopeimpia kierroksia:  10
MM-pisteitä:  405
Viimeinen kilpailu:  Japanin Grand Prix 1996
Ligier on ranskalainen autonvalmistaja, jonka perusti entinen kilpa-autoilija ja rugby-pelaaja Guy Ligier. Ligier kilpaili Formula 1 -sarjassa kausina 1976–1996.
Kuuluisimpia Ligierillä ajaneita F1-kuljettajia ovat Didier Pironi, Jacques Laffite, René Arnoux, Jacky Ickx, Patrick Tambay ja Olivier Panis.
Yritys

Yritys tuli autoalalle Ligier JS 2 -urheiluautolla, jonka moottorina oli Maserati V6, sama kuin Citroën SM:ssä. Maserati V6 oli uudenaikaisesti suunniteltu ja JS 2:ta pidettiin hyvin suunniteltuna autona, jolla oli hyvä teho-paino-suhde. Viimeiset SM:t valmistettiin Ligierin tehtailla Vichyssä. Vuoden 1973 energiakriisit aiheuttivat sellaisen pörssiromahduksen, että JS 2:n tuotanto loppui pian. 1980-luvun alussa Ligier ryhtyi valmistamaan mopoautoja. Ensimmäinen malli oli nimeltään JS 4, sen erikoisuuksiin kuului erittäin tasapainoinen alusta. Sanotaan että JS 4:n alusta oli niin tasapainoinen että siitä pystyi poistamaan yhden renkaan ja silti sillä pystyi ajamaan. Nykyään Ligier on suurin kevyiden nelipyörien valmistaja ja sen mallisto koostuu jS50 ja JS60 -mopoautoista, sekä erilaisista mönkijöistä. Vuonna 2009 Ligier toi markkinoille mopoauton jossa on Dci commonrail dieselmoottori. Tämä moottori edustaa teknologian huippua omassa luokassaan. Moottorin erikoisuuksiin kuuluu värinätön ja hiljainen käyntiääni, suurempi vääntö ja pienempi polttoaineen kulutus.
Ligier on yksi kuudesta valmistajasta, jotka on hyväksytty LMP3-luokan autojen valmistajiksi. Ligier JS P3 oli käytössä ensi kertaa Graff Racingin ajamana European Le Mans Series -kauden 2015 päätöskilpailussa. Kaudelle 2016 sarjan avauskilpailuun osallistui 18 Ligierin valmistamaa autoa.
Ligier F1 > Alkukaudet (1977–1978)

Ligier tunnetaan parhaiten Formula 1 -tallina. Se kilpaili sarjassa vuodesta 1976 vuoteen 1996 asti. Ligier liittyi F1-sarjaan kaudeksi 1976 Matra V12 -moottorin voimin. Tallin ainoaa autoa debyyttikaudella ajoi Jacques Laffite. Ligierin ensimmäisen F1-kauden tulos oli 20 pistettä kun Jacques Laffite ajoi autonsa kahdesti palkintokorokkeelle sijoittuen kolmanneksi Belgian ja Italian osakilpailuissa.
Seuraavalle kaudelle 1977 Ligier lähti uuden, Ligier JS7-auton ja tuttujen Matran V-12 moottorien voimin. Kuljettajana jatkoi Jacques Laffite. Ensimmäisen voittonsa talli saavutti Ruotsin Grand Prix'sta, jolloin tallin kuljettaja Jacques Laffite voitti kilpailun. Voitto oli myös Laffitelle uran ensimmäinen. Tätä pidetään yleisesti ensimmäisenä kokonaan ranskalaisena voittona F1-sarjassa. Ligier ajatti hetkellisesti kahta kuljettajaa vuoden 1977 viimeisessä GP:ssä kun Jean-Pierre Jarier ajoi Ligierin toista autoa, Jarier kuitenkin joutui keskeyttämään kilpailun.
Ligier käytti vielä vuonna 1978 Matran moottoreita ja tallin ainoaa autoa ajanut Laffite saavutti 19 pistettä 16 osakilpailussa.
Ligier F1 > Kohti kärkeä (1979–1980)

Yhteistyö Matran kanssa loppui vuonna 1979 ja Ligier rakensi Cosworth-moottorilla toimivan Ligier JS11 -auton. Kauden 1979 toisena uudistuksena Ligier  siirtyi ajattamaan kahta kuljettajaa kun talliin palkattiin Jacques Laffiten aisapariksi Patrick Depailler. JS11:llä voitettiin kauden kaksi ensimmäistä kilpailua. Taas kuljettajana oli Laffite. Auto kuitenkin kohtasi vakavasti otettavia kilpailijoita, kun Williams- ja Ferrari-tallit esittelivät uudet aerodynaamisesti hyvin suunnitellut autonsa. Huono onni kohtasi Ligieriä kun Depailler loukkaantui ennen tallin kotikilpailua Ranskan GP:tä. Ligier hankki Depaillerin tilalle Jacky Ickxin. Kauden loppuosa ei ollut tallille yhtä hyvä kuin sen alku ja etenkin Ickx kärsi keskeytyksistä. Kauden kolme viimeistä kilpailua olivat tallille huonoja, sillä Ligierin molemmat autot keskeyttivät kaikissa kolmessa kilpailussa.
Hyvin toiminutta JS11:tä seurasi kaudella 1980 JS11/15, joka oli kehitysversio vanhasta JS11:stä. Laffite jatkoi Ligier-kuljettajana ja toiseksi kuljettajaksi värvättiin Didier Pironi.
Ligierin uusi auto toimi hyvin ja talli sijoittui lopulta toiseksi valmistajien MM-sarjassa 66:lla pisteellään. Pironi ja Laffite molemmat voittivat yhden osakilpailun kauden aikana.
Ligier F1 > Paluu keskikastiin (1981–1994)

Tallin kilpailukykyisyys alkoi kuitenkin heikentyä kauden 1982 aikoihin. Talli kuitenkin kamppaili sarjassa vielä kauteen 1996 saakka. 1980-luvun puolessavälissä talli hyötyi Renault'n kanssa tehdystä moottorisopimuksesta. Tallista tuli kilpailukykyinen, mutta ei kärkitallia, vaikka tallin budjetti oli suuri. Kun Renault jätti sarjan vuonna 1986, jäi Ligier ilman kunnon moottorintarjoajaa. Sopimus moottoreista kariutui Alfa Romeon kanssa, minkä jälkeen talli sai asiakasmoottoreita ensin BMW:ltä ja sitten Mugen-Hondalta.Ligierillä oli yli 100 GP:n pituinen ajanjakso, jolloin se ei saavuttanut palkintosijaa.
Ligier F1 > Ligierin joutsenlaulu (1995–1996)

Kaudella 1996 tallilla oli käytössään Mugen-Hondan moottorit JS43-autossaan. Auto osoittautui hyvin tasapainoiseksi, vaikkei se ehkä Williamsin autolle vertoja vetänytkään. Kaikkien yllätykseksi Olivier Panis ajoi autolla Monacon Grand Prix'ssa voittoon.
Ligier-nimi katosi Formula 1 -sarjasta, kun Alain Prost osti tallin ja nimesi sen Prost Grand Prix'ksi vuonna 1997. Nimekkäästä uudesta tallipäälliköstä ja omistajasta huolimatta talli ei ollut kilpailukykyinen ja meni konkurssiin vuonna 2002.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa tallista
Formula 1 -valmistajat
| --- | --- |
Kaudella 2024:  Red Bull Racing  Mercedes  Ferrari  McLaren  Aston Martin Aramco  Alpine  Williams  RB  Kick Sauber  Haas 
Entiset valmistajat:  AFM  AGS  Alfa Romeo  AlphaTauri  Alta  Amon  Andrea Moda  Apollon  Arrows  Arzani-Volpini  Aston-Butterworth  ATS (Italia)  ATS (Saksa)  BAR  Behra-Porsche  Bellasi  Benetton  BMW Sauber  Boro  Brabham  Brawn  BRM  BRP  Bugatti  Caterham  Cisitalia  Coloni  Connaught  Connew  Cooper  Dallara  De Tomaso  Derrington-Francis  Eagle  Eifelland  Emeryson  EMW  ENB  Ensign  ERA  EuroBrun  Ferguson  FIRST  Fittipaldi  Fondmetal  Footwork  Force India  Forti  Frazer Nash  Fry  Gilby  Gordini  Hesketh  Hill  HWM  Honda  HRT  Jaguar  JBW  Jordan  Kauhsen  Klenk  Kojima  Kurtis Kraft  Lancia  Larrousse  LDS  LEC  Leyton House  Life  Ligier  Lola  Lotus  Lotus  Lyncar  Maki  Manor  March  Martini  Marussia  Maserati  Matra  McGuire  Merzario  Midland  Milano  Minardi  Modena  Onyx  OSCA  Osella  Pacific  Parnelli  Penske  Porsche  Prost  Racing Point  RAM  Rebaque  Renault  Rial  Sauber  Scarab  Scirocco  Shadow  Shannon  Simtek  Spirit  Spyker  Stebro  Stewart  Super Aguri  Surtees  Talbot  Talbot-Lago  Tec-Mec  Tecno  Theodore  Token  Toleman  Toro Rosso  Toyota  Trojan  Tyrrell  Vanwall  Veritas  Virgin  Williams (FWRC)  Wolf  Zakspeed 
Indianapolis 500 -tallit (1950–1960):  Adams  Deidt  Del Roy  Dunn  Elder  Epperly  Ewing  Hall  Kuzma  Langley  Lesovsky  Marchese  Meskowski  Moore  Nichels  Olson  Pankratz  Pawl  Phillips  Rae  Schroeder  Sherman  Stevens  Sutton  Trevis  Turner  Watson  Wetteroth 
Ligier JS 2
MasterChef VIP

| MasterChef VIP |
| --- | --- |

Kestoaika:  60 minuuttia
Pääosissa:  Tomi Björck Henri Alén (2015) Sikke Sumari (2021–) Kari Aihinen (2021–)
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  10. helmikuuta 2015 –
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  10
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Metronome Film & Television
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
MasterChef VIP on televisio-ohjelma, jossa 12 julkisuuden henkilöä kokkaa MasterChef VIP -kisan voitosta. Kisan voittaja saa palkinnoksi 10 000 euron rahasumman, jonka hän luovuttaa itse valitsemaansa hyväntekeväisyyskohteeseen. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Nelonen-kanavalla 10. helmikuuta 2015.
Toinen tuotantokausi alkoi helmikuussa 2021 ja sitä tuomaroivat Tomi Björck, Sikke Sumari ja Kari "Kape" Aihinen.
Ensimmäinen tuotantokausi

Kilpailijat
Laila Snellman
Anni Hautala
A.W. Yrjänä
Kaisa Liski (voittaja)
Martina Aitolehti
Emma Kimiläinen
Sakari Kuosmanen
Mikko von Hertzen
Ville Niinistö
Kim Herold
Jyrki Anttila
Manuela Bosco
Veeti Kallio
Mikko Kivinen
Mikaela Ingberg
Jussi Chydenius
Eva Louhivuori
Jyrki 69
Toinen tuotantokausi

Kilpailijat
Minna Kuukka (voittaja)
Max Seeck
Jarmo Koski
Miska Haakana
Voli
Anna Perho
Olga Temonen
Joel Harkimo
Perttu Sirviö
Seksikäs-Suklaa
Luettelo televisiosarjan Good Wife jaksoista

Good Wife on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka ensiesitys oli CBS-kanavalla 22. syyskuuta 2009 ja Nelosella 31. toukokuuta 2010. Sarja keskittyy Alicia Florrickin elämään, jonka aviomies joutuu vankilaan julkisen seksi- ja korruptioskandaalin vuoksi. Alicia palaa vanhaan työhönsä puolustusasianajajaksi uudelleenrakentaakseen maineensa ja elättääkseen kaksi lastaan.
Yleiskatsaus

| Kausi | Kausi | Jaksot | Esitetty (USA)> Ensiesitys | Esitetty (USA)> Viimeinen esitys | DVD-julkaisupäivät> Alue 1 | DVD-julkaisupäivät> Alue 2 | DVD-julkaisupäivät> Alue 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 23 | 22. syyskuuta 2009 | 25. toukokuuta 2010 | 14. syyskuuta 2010 | 20. syyskuuta 2010 | 2. syyskuuta 2010 |
|  | 2 | 23 | 28. syyskuuta 2010 | 17. toukokuuta 2011 | 13. syyskuuta 2011 | 12. syyskuuta 2011 | 6. lokakuuta 2011 |
|  | 3 | 22 | 25. syyskuuta 2011 | 29. huhtikuuta 2012 | 4. syyskuuta 2012 | 27. elokuuta 2012 | 29. elokuuta 2012 |

|  | 4 | 22 | 30. syyskuuta 2012 | 28. huhtikuuta 2013 | 20. elokuuta 2013 | 2. syyskuuta 2013 | 18. syyskuuta 2013 |

|  | 5 | 22 | 29. syyskuuta 2013 | 18. toukokuuta 2014 | 19. elokuuta 2014 | 15. syyskuuta 2014 | 17. syyskuuta 2014 |

|  | 6 | 22 | 21. syyskuuta 2014 | 10. toukokuuta 2015 | 25. elokuuta 2015 | 14. syyskuuta 2015 | 16. syyskuuta 2015 |

|  | 7 | 22 | 4. lokakuuta 2015 | TBA | TBA | TBA | TBA |
1. kausi: 2009–2010

| # | Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi | Ohjaaja/t | Käsikirjoittaja/t | Katsojia (USA; miljoonissa) | Alkuperäinen esityspäivä | Esityspäivä Suomessa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 | Pilot | Perheen uusi elättäjä | Charles McDougall | Michelle King & Robert King | 13.71 | 22. syyskuuta 2009 | 31. toukokuuta 2010 |
| 02 | Sripped | Prostituoidun puolustaja | Charles McDougall | Michelle King & Robert King | 13.69 | 29. syyskuuta 2009 | 7. kesäkuuta 2010 |
| 03 | You Can't Go Home Again | Vanhat maisemat | Scott Ellis | Dee Johnson | 13.69 | 6. lokakuuta 2009 | 4. kesäkuuta 2010 |
| 04 | Fixed | Kepulikonsteja | Dan Minahan | Todd Ellis Kessler | 12.98 | 13. lokakuuta 2009 | 21. kesäkuuta 2010 |
| 05 | Crash | Laajoja tuhoja | Gloria Muzio | Ted Humphrey | 13.26 | 20. lokakuuta 2009 | 28. kesäkuuta 2010 |
| 06 | Conjugal | Aviollinen tapaaminen | Rob Holcomb | Angela Amato Velez | 12.74 | 3. marraskuuta 2009 | 5. heinäkuuta 2010 |
| 07 | Unorthodox | Harhaoppia | John Polson | Robert King & Michelle King | 13.35 | 10. marraskuuta 2009 | 12. heinäkuuta 2010 |
| 08 | Unprepared | Valmis todistamaan | Jim McKay | Corinne Brinkerhoff | 12.70 | 17. marraskuuta 2009 | 19. heinäkuuta 2010 |
| 09 | Threesome | Kimppakiva | James Whitmore Jr. | Ted Humphrey | 12.53 | 24. marraskuuta 2009 | 26. heinäkuuta 2010 |
| 10 | Lifeguard | Hengenpelastaja | Paris Barclay | Tom Smuts | 14.17 | 15. joulukuuta 2009 | 2. elokuuta 2010 |
| 11 | Infamy | Alhaista journalismia | Nelson McCormick | Todd Ellis Kessler | 13.98 | 5. tammikuuta 2010 | 9. elokuuta 2010 |
| 12 | Painkiller | Yliannostus | Steave Still | Corinne Brinkerhoff | 13.87 | 12. tammikuuta 2010 | 16. elokuuta 2010 |
| 13 | Bad | Paha ihminen | Alex Zakrzewski | Ted Humphrey | 12.72 | 2. helmikuuta 2010 | 23. elokuuta 2010 |
| 14 | Hi | Hei | John Gallagher | Robert King, Michelle King & Barry Schkolnick | 14.75 | 9. helmikuuta 2010 | 30. elokuuta 2010 |
| 15 | Bang | Bang | Rod Holcomb | Courtney Kemp Agboh | 13.29 | 2. maaliskuuta 2010 | 6. syyskuuta 2010 |
| 16 | Fleas | Fleas | Rosemary Rodriguez | Amanda Segel | 13.91 | 9. maaliskuuta 2010 | 13. syyskuuta 2010 |
| 17 | Heart | Sydän | Felix Alcala | Corinne Brinkerhoff | 13.41 | 16. maaliskuuta 2010 | 20. syyskuuta 2010 |
| 18 | Doubt | Epävarmuustekijä | Felix Alcala | Karen Hall | 12.06 | 6. huhtikuuta 2010 | 27. syyskuuta 2010 |
| 19 | Boom | Julmia toimia | Lesli Linka Glatter | Ted Humphrey | 12.07 | 27. huhtikuuta 2010 | 4. lokakuuta 2010 |
| 20 | Mock | Lavastuksia | Rod Holcomb | Todd Ellis Kessler | 12.88 | 4. toukokuuta 2010 | 11. lokakuuta 2010 |
| 21 | Unplugged | Kumpi? | Christopher Misiano | Karen Hall | 12.85 | 11. toukokuuta 2010 | 18. lokakuuta 2010 |
| 22 | Hybristophilia | Hybristophilia | Fred Toye | Frank Pierson | 12.17 | 18. toukokuuta 2010 | 25. lokakuuta 2010 |
| 23 | Running | Ehdokas | James Whitmore Jr. | Robert King, Michelle King & Corinne Binkerhoff | 10.58 | 25. toukokuuta 2010 | 1. marraskuuta 2010 |
7. kausi: 2015–2016

| # | Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi | Ohjaaja/t | Käsikirjoittaja/t | Katsojia (USA; miljoonissa) | Alkuperäinen esityspäivä | Esityspäivä Suomessa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 | Bond |  | Brooke Kennedy | Robert King & Michelle King | 9.25 | 4. lokakuuta 2015 |  |
| 02 | Innocents |  | Jim McKay | Craig Turk | 8.82 | 11. lokakuuta 2015 |  |
| 03 | Cooked |  | Michael Zinberg | Luke Schelhaas | 8.09 | 18. lokakuuta 2015 |  |
| 04 | Taxed |  | Jim McKay | Leonard Dick | 8.82 | 25. lokakuuta 2015 |  |
| 05 | Payback |  | Craig Zisk | Stephanie Sengupta | 7.55 | 1. marraskuuta 2015 |  |
| 06 | Lies |  | James Whitmore | Erica Shelton Kodish | 8.27 | 8. marraskuuta 2015 |  |
| 07 | Driven |  | David Dworetzky | Tyler Bensinger | 8.52 | 15. marraskuuta 2015 |  |
| 08 | Restraint |  | Matt Shakman | Adam R. Perlman | 7.81 | 22. marraskuuta 2015 |  |
| 09 | Discovery |  | Rosemary Rodriguez | Joey Scavuzzo & Aaron Slavick | 7.94 | 29. marraskuuta 2015 |  |
| 10 | KSR |  | Jim McKay | Craig Turk | 8.49 | 13. joulukuuta 2015 |  |
| 11 | Iowa |  |  |  |  | 10. tammikuuta 2016 |  |
INS Vikramaditya

| INS Vikramaditya |
| --- | --- |
 INS Vikramaditya koeajossa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mustanmeren telakka, Mykolajiv
Hinta:  2,35 miljardia Yhdysvaltain dollaria (Intian Venäjälle maksama summa)
Kölinlasku:  joulukuu 1978
Laskettu vesille:  17. huhtikuuta 1982
Palveluskäyttöön:  11. joulukuuta 1987 Intia: 16. marraskuuta 2013
Poistui palveluskäytöstä:  Neuvostoliitto: 2004
Tekniset tiedot
Uppouma:  45 400 t (kuormattu)
Pituus:  283 m (kokonaispituus)
Leveys:  51 m
Syväys:  10,2 m
Koneteho:  140 000 hv
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  1 400
Aseistus
Aseistus:  8 x CADS-N-1 Kashtan CIWS -järjestelmää 16 × Mikojan MiG-29K 10 x helikopteria
INS Vikramaditya (hindiksi विक्रमादित्य, Vikramāditya, ’vahva kuin aurinko’) on Intian laivaston vuonna 2004 tilaama ja syksyllä 2013 käyttöön saama lentotukialus, joka on entinen Neuvostoliiton laivaston Kiova-luokan lentotukialus. Sen lentokoneiksi on hankittu Venäjältä Mikojan MiG-29K -hävittäjiä.
Valmistus

Neuvostoliitto tilasi neljännen Kiova-luokan lentokannella varustetun risteilijän (projekti 1143) Mustanmeren telakalta Mykolajivista, missä köli laskettiin 17. helmikuuta 1978. Alus laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1982 nimellä Baku ja valmistui 11. joulukuuta 1987.
Palvelus

Baku nimettiin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991 Admiral Gorškoviksi, koska Bakusta tuli itsenäisen Azerbaidžanin pääkaupunki. Alus myytiin 20. tammikuuta 2004 Intialle, joka ilmoitti aluksen nimeksi INS Vikramaditya. Intian laivasto otti 16. marraskuuta 2013 aluksen palvelukseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
First Day Cover & Stamp of INS Vikramaditya released (4.12.2013) (englanniksi) (indiannavy.nic.in)
About INS Vikramaditya - The newest & largest ship of Indian Navy (18.11.2013) (englanniksi) (indiannavy.nic.in)
Navy's largest ship 'INS Vikramaditya' Commissioned (16.11.2013) (englanniksi) (indiannavy.nic.in)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:INS Vikramaditya
Käännös suomeksi
Tamminen
Kuvitteellisia henkilöitä

Eva Tamminen, televisiosarjassa Salatut elämät
Nella Tamminen, televisiosarjassa Salatut elämät.
Tamminen on myös HKScanin tuotemerkki.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Tumppi Vähä-Pesola

Tuomo ”Tumppi” Vähä-Pesola (s. 1962) on suomalainen muusikko. Hän on Dingon alkuperäinen kosketinsoittaja. Hänen kosketinsoitinriffinsä Dingon Levottomassa Tuhkimossa jäi aikanaan monen mieleen.
Ura > Dingossa

Vähä-Pesola oli Dingon alkuperäinen kosketinsoittaja ja vaikutti yhtyeessä ensin keväästä 1983 marraskuuhun 1983, jolloin Neumann erotti Vähä-Pesolan ja tilalle yhtyeeseen tuli Pete Nuotio. Neumannin mukaan syynä oli se, että Dingo tarvitsi toisenlaisen kosketinsoittajan. Vähä-Pesolan mukaan eron taustalla olivat yhtyeen sisäiset ilmapiiriongelmat.
Dingosta erottaminen oli Vähä-Pesolalle kova isku. Vuonna 1986 Neumann pyysi Vähä-Pesolaa takaisin Dingoon, sillä Pete Nuotio oli eronnut yhtyeestä. Vähä-Pesola suostui palaamaan yhtyeeseen. Esiintymiset eivät kuitenkaan onnistuneet, ja yhtye hajosi lokakuussa 1986, eikä Vähä-Pesola ole ollut mukana Dingon toiminnassa 1980-luvun jälkeen. Vähä-Pesola ei soita Dingon levyistä muilla kuin vuonna 1983 äänitetyllä Hölmöläisten laiva -demolla, joka julkaistiin vuonna 2006 Dingon Kunnian päivät 1983–1986 -kokoelmassa.
Ura > Dingon jälkeen

Dingon jälkeen Vähä-Pesola on jatkanut musiikin tekemistä säveltämällä kappaleita eri artisteille sekä itselleen. Hän on omistanut Porissa Studio Sunset -äänitysstudion ja tehnyt musiikki TumSound-nimellä. Vähä-Pesola on soittanut myös useissa eri kokoonpanoissa, kuten Pori Big Bandissa. Musiikin tekemisen ohella Vähä-Pesola ajaa ammatikseen rekkaa.
Boeing Business Jet

BBJ1-koneen matkustamo vuonna 2008.
BBJ1, rekisteritunnukseltaan N737LE. Koneen käyttäjä on yhdysvaltalainen Polaris Aviation Solutions -yhtiö.
BBJ1:n ohjaamo kuvattuna vuonna 2008.  Ohjaamon puolelta BBJ eroaa liikennekone-737:sta lähinnä polttoaine- ja polttoaineen määrän ilmaisujärjestelmien (Fuel Quantity Indicating System, FQIS) osalta, johtuen polttoainesäiliöiden suuremmasta määrästä.
Boeing Business Jet eli BBJ on yhdysvaltalaisen Boeingin valmistama, pääasiassa Boeing 737 NG- ja MAX-liikennelentokonemallistoon pohjautuva liikesuihkulentokonemallisto, joka alkujaan tuli myyntiin vuonna 1998. BBJ1 perustuu 737-700-koneeseen ja siihen saa enimmillään yhdeksän polttoainesäiliötä, joilla saavutetaan yli 11 000 kilometrin toimintamatka. Koneessa on 737-800:n siivet ja laskutelineet. BBJ2 perustuu 737-800:aan ja BBJ3 vastaavasti 737-900:aan. Sen pohjalta kehitettiin matkustajaliikenteeseen pitkän toimintamatkan versio 737-900ER. Nykyään valmistettavat BBJ 737-versiot perustuvat 737 MAX -mallistoon, ja niiden nimet ovat puolestaan BBJ MAX 7, BBJ MAX 8 ja BBJ MAX 9. Näiden ohella tarjolla oli vuoteen 2022 saakka myös liikelentokoneversiot 747-8i-, 787- sekä 777-malleista (vuonna 2023 tarjolla on laajarunkomalleista enää BBJ 777X ja 787). Eri laajarunkomalleja on tilattu vuoteen 2022 mennessä viitisenkymmentä kappaletta. 737-malleissa on yhdysrakenteiset matkustajaportaat, joten niillä voidaan operoida myös vaatimattomasti varustetuilta lentoasemilta.
Malliston historia ja ominaispiirteet

BBJ sai alkunsa Boeingin toimitusjohtaja Phil Conditin ja General Electricin toimitusjohtaja Jack Welchin päivällistapaamisesta vuonna 1996. Welch tiedusteli Conditilta, saisiko tuolloin uuteen 737NG:hen Gulfstream V:tä vastaavan toimintamatkan, sillä hän koki liikesuihkukoneet liian ahtaiksi. Päädyttiin 737-700:aan, johon tuli 737-800:n vahvistetut siivet. Koneen pääsuunnittelijana toimi Borge Boeskov. Boeing ja GE päätyivät perustamaan yhteisyrityksen, BBJ Companyn,  joka edelleen vastaa malliston huolinnasta ja ylläpidosta. Yhtiön palveluihin kuuluu muun muassa ympärivuorokautinen huolto- ja varaosapalvelu, johon sisältyy pikatoimitusmahdollisuus. Vuoteen 2023 mennessä sen 737-malleja on toimitettu yli 150 kpl, mutta tarkka lukumäärä ei ole tiedossa, sillä ainoastaan osa tilauksista on julkisia. Viimeinen NG-sarjaan pohjaava BBJ toimitettiin asiakkaalle vuonna  2021.