stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ponni
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,8 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee asuinalueen keskellä niin, että Pitkäkallio jää pohjoispuolelle, Juholanmäki itä- ja Keskikylän alue kaakkoispuolelle. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Sen rannat ovat metsikköä tai voimakkaasti rakennettua. Lammen kiertää kävelypolku ja myös Koivusaaressa kulkee polkuja. Saaren pohjoisrannassa sijaitsee Koivusaaren maauimala .
Lammessa elää karppi ja sampi.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Anjalan voimalaitoksen alueeseen (14.112) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 32,1 metriä mpy. Se ei ole vapaassa yhteydessä Kymijokeen, mutta vesi vaihtuu joidenkin aukkojen kautta.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa ei Myllykosken taajamaa vielä ollut olemassa. Koskessa on karttaan merkitty kaksi myllyä vastarannoille. Länsirannalla sijaitsi ”Ummeljoki by” ja itärannalla ”Wiala by”. Ponnia ei kartassa näy . Vuoden 1914 Kotkan seudun taloudellisesta kartasta voidaan nähdä melko luotettavasti, että Ponni on tehty eristämällä lahdenpohjukka penkereellä erilleen joenuomasta. Tämä on tapahtunut vuosien 1914 ja 1967 välisenä aikana . Vuoden 1967 peruskartassa Ponni näkyy, mutta sen vapaa yhteys jokeen on katkaistu pengertiellä. Ponnin sisään jäävää saarta kutsutaan Koivusaareksi, ja siellä on aitauksissa rakennuksia. Lammessa on vuoden 1980 kartassa uimaranta. Ponni oli ennen peltomaiden ympäröimänä, mutta nykyään se sijaitsee asuinalueen sisällä.
Primal Fear (albumi)

| Primal Fear Primal Fear |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2. helmikuuta 1998
 Tyylilaji: power metal, heavy metal
 Kesto: 44.49
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Primal Fearin muut julkaisut
|   | Primal Fear 1998 | Jaws of Death 1999 |
Primal Fear saman nimisen yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 2. helmikuuta 1998.
Kappaleet

Primal Fear – 0.34
Chainbreaker – 4.25
Silver and Gold – 3.11
Promised Land – 4.23
Formula One – 4.56
Dollars – 3.57
Nine Lives – 3.06
Tears of Rage – 6.47
Speedking – 3.59 (Deep Purple -cover, säv. Gillan , Blackmore, Lord, Glover, Paice)
Battalions of Hate – 3.49
Running in the Dust – 4.37
Thunderdome – 3.45
Kokoonpano

Ralf Scheepers – laulu
Tom Naumann – kitara
Mat Sinner – basso
Klaus Sperling – rummut
Arvostelut

AllMusic:
Aiheesta muualla

Primal Fear (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Primal Fear (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Primal Fear
| --- | --- |
Studioalbumit:   Primal Fear  Jaws of Death  Nuclear Fire  Black Sun  Devil’s Ground  Seven Seals  New Religion  16.6 (Before the Devil Knows You’re Dead)  Unbreakable  Delivering the Black  Rulebreaker  Apocalypse  Metal Commando  Code Red 
Kokoelmat:   Metal Is Forever – The Very Best of Primal Fear  Best of Fear 
DVD:t:  The History of Fear
Possu ja paavin panttivangit

Possu ja paavin panttivangit on vuonna 1977 ilmestynyt Matti Yrjänä Joensuun romaani. Kirja kertoo eläkeläispariskunnasta, jonka asuntoon Eirassa tunkeutuu nuori narkomaani. Kirja on Joensuun kirjoista ainoa, jossa ei ole mukana Timo Harjunpää.
Arvostelu

Joensuu on ratkaissut toisen teoksen ongelman tekemällä aivan erilaisen kirjan kuin viimevuotinen etevä esikoinen, rikospoliisin työtä meillä uudella lailla kuvaava Väkivallan virkamies. Uudessa romaanissa on keskeistä vanhan avioparin suhteen ja varsinkin vaimon, Auroran, oivaltava kuvaus - esimerkiksi jakso, jossa Aurora kauppamatkallaan harhailee ympäri Eiraa kotiin tunkeutuneen nuoren narkomaanin pitäessä hänen miestään panttivankina, on erinomainen. Vaikeuksia syntyy tuon tunkeutujan kohdalla: Joensuu ei edes yritä tutkia häntä, tehdä hänestä ihmistä, vaan hahmon tehtäväksi jää ainoastaan arvaamattoman uhkan edushahmona toimiminen. Uhkan vaikutuksia Joensuu sen sijaan kuvaa suggestiivisesti, ja siksi uusi kirja kyllä vahvistaa hänen asemaansa poikkeuksellisen kiintoisana tulokkaana.
-Risto Hannula, Arvostelava kirjaluettelo 5/1977
Pyheensillan ryhmä

Pyheensillan ryhmä oli myöhäisellä kivikaudella Lounais-Suomessa ollut kulttuuri, jossa säilyi etelässä tapahtuneen vasarakirveskulttuurin nuorakeramiikasta huolimatta alkuperäiskansan kampakeraaminen tyyli. Kulttuurin nimitys tulee Mynämäen Pyheensillan asuinpaikasta.
Ryhmällä oli myös Ahvenanmaan kuoppakeramiikan mukaisia ja nuorakeraamisia astioita. Tälle kulttuurille olivat ominaisia liuskeesta tehdyt pitkät ja solakat nuolenkärjet.
Pyheensillan ryhmän yleisin esiintymisalue oli Lounais-Suomessa ja lisäksi ryhmää esiintyi pieninä yksittäisinä esiintyminä Keski-Pohjanmaalle ja Kainuuseen saakka.
Portti (lehti)

| Portti |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  science fiction, fantasia, novellit
Julkaisija:  Tampereen Science Fiction Seura ry
ISSN:  ISSN 0359-114X
Perustettu:  1982
Päätoimittaja:  Raimo Nikkonen
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Tampere
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  4 nro/vuosi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
sci.fi/~portti/
Portti on 1982 aloittanut science fictionia ja fantasiaa käsittelevä erikoislehti, jossa julkaistaan artikkeleita, kirja-arvosteluja elokuva-arvosteluja ja novelleja. Lehteä julkaisee Tampereen Science Fiction Seura ry. Lehden vastaava toimittaja on Raimo Nikkonen. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehti järjestää myös vuosittain novellikilpailun, johon saapuu vuosittain satoja novelleja. Kilpailun pääpalkinto on 2 000 euroa.
Aiheesta muualla

Portti-lehden verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Purppuravyöhyke

| Purppuravyöhyke> Crimson Tide |
| --- | --- |
 Elokuvan virallinen elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Tony Scott
Käsikirjoittaja:  Richard P. Henrick Michael Schiffer
Tuottaja:  Jerry Bruckheimer Lucas Foster  Mike Moder Don Simpson James W. Skotchdopole Bill Unger
Säveltäjä:  Alfredo Catalani Hans Zimmer
Kuvaaja:  Dariusz Wolski
Leikkaaja:  Chris Lebenzon
Pääosat:  Denzel Washington Gene Hackman Viggo Mortensen James Gandolfini
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Touchstone Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix Disney+
Ensi-ilta:  12. maaliskuuta 1995
Kesto:  116 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  157,4 milj. dollaria (USD)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Purppuravyöhyke (Crimson Tide) on yhdysvaltalainen sukellusvene-elokuva, jonka ensi-ilta oli 12. maaliskuuta 1995. Elokuvan ohjasi Tony Scott, ja sen pääosissa esiintyvät Denzel Washington ja Gene Hackman. Elokuva oli suuri menestys, ja palkittiin Hans Zimmerin säveltämän musiikkinsa ansiosta yhdellä Grammy-palkintolla. Juoni sijoittuu Yhdysvaltain laivaston ydinsukellusveneeseen, joka saa käskyn laukaista ballistisia ydinohjuksia Venäjälle. Aluksen päällikölle ja ensimmäiselle upseerille kuitenkin syntyy erimielisyyksiä, mikä johtaa väkivaltaiseen kapinaan sukellusveneessä.
Al Pacinoa alun perin suunniteltiin kommodori Frank Ramseyn roolia varten, ennen kuin Hackman valittiin. USS Alabaman ohjaamon lavasteita käytettiin myös vuoden 1996 katastrofielokuvassa Independence Day – Maailmojen sota kohtauksessa, joka sijoittui Ohio-luokan sukellusvene USS Georgialle. Oikean USS Alabaman päällikkö Skip Beard tekee cameoroolin elokuvan lopussa.
Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti noin 157,4 miljoonaa dollaria.
Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuodelle 1995. Venäjällä syttyy sisällissota, jonka aikana Vladimir Radtšenkon johtamat kapinalliset äärinationalistit kaappaavat laivastotukikohdan ja uhkaavat laukaista ydinohjuksia Yhdysvaltoihin ja Japaniin, mikäli Venäjän armeija yrittää hyökätä tukikohtaan. Pahimmissa tapauksessa ohjusten laukaisu saattaisi johtaa jopa kolmanteen maailmansotaan.
Yhdysvaltain hallitus antaa Tyynellämerellä toimivalle Ohio-luokan sukellusveneelle USS Alabamalle käskyn tuhota äärinationalistien miehittämä tukikohta Trident-ydinohjuksin, mikäli kapinalliset alkavat valmistella omia ohjuksiaan laukaisua varten. Pian kuitenkin USS Alabama saa toisen käskyn, mutta viestiyhteys menetetään kapinallisten kaappaaman Akula-luokan sukellusveneen hyökkäyksen takia. Aluksen päällikkö, kommodori Frank Ramsey, haluaisi laukaista ydinohjukset välittömästi, mutta hänen uusi ensimmäinen upseerinsa, komentajakapteeni Ron Hunter, uskoo keskeneräiseksi jääneen viestin saattavan sisältää käskyn ohjusten laukaisun keskeyttämiseksi.
Ramseyn ja Hunterin välille alkaa syntyä erimielisyyksiä, minkä seurauksena Hunter käynnistää kapinan ja pidättää päällikön voidakseen viivyttää ohjusten laukaisua saadakseen koko viestin sisällön selville. Hunter pelkää, että Radtšenko on mahdollisesti antautunut, ja että ydinohjusten laukaisu Venäjälle voisi aiheuttaa tuhoisan ydinsodan. Ramsey kuitenkin käynnistää oman vastakapinansa ja ottaa sukellusveneen komennon takaisin haltuunsa, jolloin USS Alabaman miehistö jakautuu kahtia, osan pysyessä uskollisina Hunterille ja osan Ramseylle. Viime hetkellä aluksen viestintälaitteisto onnistutaan korjaamaan, ja paljastuu, että kapinalliset on kukistettu eikä ohjuslaukaisulle täten ole tarvetta.
Loppukohtauksessa Ramsey ja Hunter joutuvat Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston päämajassa Havaijilla vastuuseen teoistaan. Heidän kohtalostaan määräävät amiraalit päättävät, että Ramseylle myönnetään varhaiseläke ja että Hunter saa "seuraavan vapautuvan päällikkyyden ohjusveneessä". Käytännössä siis USS Alabamassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Denzel Washington   | … |   Komentajakapteeni Ron Hunter   |
|   Gene Hackman   | … |   Kommodori Frank Ramsey   |
|   George Dzundza   | … |   Päällikkö   |
|   Viggo Mortensen   | … |   Luutnantti Peter Ince   |
|   James Gandolfini   | … |   Luutnantti Bobby Dougherty   |
|   Ricky Schroder   | … |   Luutnantti Paul Hellerman   |
|   Rocky Carroll   | … |   Luutnantti Darik Westergaurd   |
|   Matt Craven   | … |   Luutnantti Roy Zimmer   |
|   Danny Nucci   | … |   Pursimies Danny Rivetti   |
|   Lillo Brancato Jr.   | … |   Pursimies Russell Vossler   |
|   Ryan Philippe   | … |   Matruusi Grattam   |
|   Steve Zahn   | … |   William Barnes   |
|   Daniel von Bargen   | … |   Vladimir Radtšenko   |
|   Jason Robards   | … |   Amiraali   |
Portti (tietoliikenne)

Portit ovat tietotekniikassa käytettyjen protokollien päätepisteitä keskenään kommunikoivien sovellusten välillä. Portti tarjoaa jonon tiedon lähettämiseen ja vastaanottamiseen. Porteilla erotellaan samaa verkkoyhteyttä käyttävät sovellukset ja numero on lisätunniste, jolla järjestelmä välittää tiedon oikealle sovellukselle.
Esimerkiksi TCP/IP-pino käyttää portteja eri protokollien ja palvelujen erottamiseen. 
Porttinumero liittyy aina tiettyyn IP-osoitteeseen ja yhdellä tietokoneella voi olla myös useampia osoitteita.
TCP- ja UDP-porttinumerot ovat 16-bittisiä positiivisia kokonaislukuja välillä 0–65535. Porttinumerot ovat abstrakteja ilman fyysistä esitystä ja niitä on jokaisella IP-osoitteella 65536 kappaletta. Porttinumerolla erotetaan oikea vastaanottava sovellusohjelma. Asiakas-palvelin-arkkitehtuurissa kuunteleva palvelinohjelma "sitoo" itsensä tiettyyn porttiin odottamaan yhteyttä.
Porttinumero ei rajoita avoimien yhteyksien määrää, vaan asiakkaan portin ja osoitteen perusteella erotellaan avoimet yhteydet. Samaan porttiin voi olla yhtä aikaa useita avoimia yhteyksiä.
Ehdotus porttinumeroiden varaamiseen on peräisin vuodelta 1972. Mukana oli ehdotus numeroiden ryhmittelystä eri sovelluksia varten. Ensimmäinen numero varattiin telnet-ohjelmalle ja varattujen numeroiden lista kasvoi nopeasti. Ennen porttinumeroita ehdotettiin palvelunimen käyttöä (Server socket name).
Portteja varataan kolmessa ryhmässä: järjestelmäportit (System Ports, 0-1023), käyttäjäportit (1024-49151) ja dynaamiset ja/tai yksityiset portit (49152-65535).
Porttinumeroiden käyttöä on selkeytetty alkuperäisestä ehdotuksesta vuosien varrella ja uusia protokollia on lisätty, muun muassa SCTP ja DCCP.
Palvelinohjelma kytkeytyy tyypillisesti odottamaan (kuuntelemaan) yhteyttä johonkin hyvin tunnettuun porttiin (well-known ports) palvelinkoneella. Yhteyttä ottavat asiakasohjelmat voivat varata satunnaisen portin omalta koneelta.
Unix-tyyppisissä käyttöjärjestelmissä porttien, joiden numero on alle 1024, avaamiseen tarvitaan pääkäyttäjäoikeudet. Porttinumeron 0 käyttö on sallittu, mutta usein sillä pyydetään järjestelmää valitsemaan vapaa portti.
Portit ovat yhteinen mekanismi sekä TCP- että UDP-protokollille. TCP-portti 80 ei ole sama kuin UDP-portti 80. Yleinen käytäntö on kuitenkin se, että jos TCP-portti 80 on varattu jollekin protokollalle (HTTP) niin vastaavaa UDP-porttia 80 pidetään varattuna samaan käyttötarkoitukseen, vaikkei protokolla sitä tarvitsisikaan.
Esimerkki:
asiakas.fi:45637 → kohde.fi:80
 asiakas.fi:45637 ← kohde.fi:80
Yleisimmät portit

Yleisimmät portit on Unix-järjestelmissä lueteltu tiedostossa /etc/services
1  TCPMUX    (TCP Port Service Multiplexer)
  7  ECHO      (Echo)
  11 Users     (Active Users)
  13 DAYTIME   (Time of the day)
  15 NETSTAT   (Network Statistics)
  17 QUOTE     (Quote of the day)
  18 MSP       (Message Send Protocol)
  19 CHARGEN   (Character Generator)
  20 FTP       (Data)
  21 FTP       (Control)
  22 SSH       (Secure SHell)
  23 Telnet
  25 SMTP-sähköposti
  31 MSG-AUTH  (Message Authentication)
  37 TIME      (Time)
  41 GRAPHICS  (Graphics Support)
  42 NAMESERV  (Host Name Server)
  43 WHOIS     (Nickname Location)
  49 LOGIN     (Login Host Protocol)
  53 DNS       (Domain Name Server)
  67 BOOTPS    (Bootstrap Protocol Server)
  68 BOOTPC    (Bootstrap Protocol Client)   
  80 HTTP      (Hypertext Transfer Protocol)
 110 POP3-sähköposti
 113 ident 
 143 IMAP-sähköposti
 165 XNS-COURIER (Xerox)
 179 BGP       (Border Gateway Protocol)
 194 IRC       (Internet Relay Chat)
 199 SMUX      (SNMP UNIX Multiplexer)
 209 QMTP      (Quick Mail Transfer Protocol)
 213 IPX       (Internetwork Packet Exchange)
 443 HTTPS     
 444 SNPP      (Simple Network Paging Protocol)
 445 SMB       (Samba)
 512 EXEC      (Execute)
 515 PRINTER   (Spooler)
 517 TALK      (Talk)
 526 TEMPO     (New Date)
 531 CONFERENCE(Chat)
 533 NETWALL   (Emergency Broadcasts)
 765 WEBSTER   (Network Dictionary)
 873 RSYNC     (Remote Syncronization)
 1080 SOCKS    (SOCKS Proxy Server)     
6667 IRC
8080 Vaihtoehtoinen HTTP-portti
Nämä ovat vain vakioportteja — mikään taho ei pakota esimerkiksi ajamaan HTTP-palvelinta juuri portissa 80. Tällöin portti on kuitenkin tiedettävä, esim. on käytettävä URL:ia http://yritys.fi:8080 ottamaan yhteyttä HTTP-palvelimeen, joka odottaa yhteyksiä vaihtoehtoisessa HTTP-portissa 8080.
Useita yksinkertaisia ja vähän käytettyjä palveluja on ajettu inetd-palvelimen avulla. Tämä palvelin voidaan määrittää kuuntelemaan useita portteja ja käynnistämään varsinainen palvelinohjelma kun kyseiseen porttiin otetaan yhteys.
Useat vanhemmista palveluista ovat jääneet käytöstä tai niistä on luovuttu tietoturvariskien vuoksi.
TCP-portteihin otettu yhteys on yleensä selväkielistä. Monia protokollia voi kokeilla Telnet-pääteohjelmalla mainitsemalla portin.
Komennolla
telnet yritys.fi 80
otetaan yhteys koneen yritys.fi porttiin 80 (HTTP). Telnet-komento löytyy useimmista Windows- ja Linux/Unix-käyttöjärjestelmillä varustetuista tietokoneista. (Useimmat HTTP-palvelimet vastaavat esimerkiksi yksinkertaiseen syöteriviin "GET /").
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
IANA:n virallinen luettelo varatuista porttinumeroista (englanniksi)
(Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Poitounhevonen

Poitounhevonen
Poitounhevonen (myös poitevin, mulassier) on Ranskan Poitousta kotoisin oleva, suuri ja raskasrakenteinen hevosrotu.
Ominaisuudet

Rotu on suuri ja raskasrakenteinen, jaloissa on vuohistupsut. Korkeus on yleensä noin 162–170 cm. Väri on yleensä harmaanruskea, myös ruunikoita ja harvinaisempia rautiaita esiintyy.
Historia

Alun perin tämä pohjoisesta (Alankomaat, Tanska, Norja) peräisin oleva hevonen tuotettiin Ranskaan suoalueiden kuivaustyötä varten. Koska se on kotoisin samankaltaisilta tasaisilta suoalueilta, sopivat sen suuret, pyöreät kaviot erittäin hyvin tähän työhön.
Käyttö

Poitounhevonen tunnetaan myös nimellä mulassier, joka viittaa rodun erääseen käyttötarkoitukseen: tammoja käytetään synnyttämään suurikokoisia poitevin-muuleja, jotka ovat hyvin kysyttyjä eritoten Amerikassa. Poitounhevostammat astutetaan suurilla aasioreilla (baudetes du Poitou) näiden arvokkaiden muulien synnyttämiseksi.
Pyhien Theodorosten kirkko

Pyhien Theodorosten kirkko voi viitata muun muassa seuraaviin kirkkoihin:
Pyhien Theodorosten kirkko, Ateena, Kreikka
Pyhien Theodorosten kirkko, Mystras, Kreikka
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pyhien Theodorosten kirkko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pyhien Mauritiuksen ja Lasaruksen ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Pyhien Mauritiuksen ja Lasaruksen ritarikunta (ital. Ordine dei Santi Maurizio e Lazzaro) oli Italian kuningaskunnassa jaettu ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1572. Tuolloin paavi Gregorius XIII:n käskyllä ritarikunnasta tuli vanhempien Pyhän Mauritiuksen (perustettu vuonna 1434) ja Pyhän Lasaruksen (perustettu vuonna 1119) ritarikuntien ainoa laillinen seuraaja.
Vuonna 1793 Sardinian kuningas Viktor Amadeus III:n määräyksellä kunnianosoitusta alettiin jakaa ansioituneille sotilashenkilöille. Italian kuningaskunnan perustamisen jälkeen sitä jaettiin vain aatelisille, joilla oli todistetusti vähintään kahdeksan sukupolvea aateloituja esivanhempia.
Kunnianosoitusta jaettiin viidessä luokassa:
suurristi
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
Italian kuningaskunnan lakkauttamisen jälkeen Savoijin perhe on jatkanut ritarikunnan jakamista lähinnä perheen sisällä.
Pyhäloukas

Pyhäloukas on historiallinen alue ilman tarkemmin määriteltyjä rajoja Halikon länsilaidalla nykyisessä Salon kaupungissa Varsinais-Suomessa.
Pyhäloukas on saanut nimensä varhaiskristillisellä ajalla. Perimätiedon mukaan kulmakunnan asukkaan kulkivat kirkkopyhinä Paimion kirkkoon. Kulmakunnassa on sijainnut maakirjojen mukaan tila nimeltään Pyhä. Joissain vanhoissa lähteissä kulmakunnan läpi virtaava Vainionjoki on nimetty Pyhävainionojaksi. Nykyaikaisessa peruskartassa on merkitty Pyhäloukas Seppälän kylän paikkeille.
Angelniemen kunnan länsiosaan muodostettiin vuonna 1901 Pyhäloukkaan koulupiiri, jonka nimi muutettiin myöhemmin Torkkilan koulupiiriksi kansakoulun sijainnin mukaan.
Pyhän juopon legenda

| Juopon legenda> La leggenda del santo bevitore |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ermanno Olmi
Käsikirjoittaja:  Ermanno Olmi Tullio Kezich
Perustuu:  Joseph Rothin romaanin Pyhän juomarin legenda
Tuottaja:  Mario Cecchi Gori Vittorio Cecchi Gori
Säveltäjä:  José Padilla Sánchez
Kuvaaja:  Dante Spinotti
Leikkaaja:  Paolo Cottignola
Tuotantosuunnittelija:  Gianni Quaranta
Pääosat:  Rutger Hauer Anthony Quayle Dominique Pinon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Italia
Kesto:  127 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän juopon legenda eli Juopon legenda (ital. La leggenda del santo bevitore) on vuonna 1988 valmistunut Ermanno Olmin ohjaama italiankielinen elokuva. Miespääosassa näyttelee Rutger Hauer. Muiden esittäjien joukossa ovat Anthony Quayle ja Dominique Pinon. Elokuva sai Venetsian elokuvajuhlilla vuoden 1988 Kultaisen leijonan.
Elokuvan ovat Joseph Rothin romaanin Pyhän juomarin legenda (Die Legende vom heiligen Trinker) pohjalta käsikirjoittaneet Ermanno Olmi ja Tullio Kezich.
Aiheesta muualla

Pyhän juopon legenda Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pyhän juopon legenda Elonet.
Pyhä-Luoston kansallispuisto

Pyhä-Luoston kansallispuiston tunnus
| --- | --- |
Sijainti:  Sodankylä, Pelkosenniemi ja Kemijärvi Suomi
Pinta-ala:  142 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1938, laajennettu 2005
Kävijämäärä:  217 400 (2023)
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pyhä-Luoston kansallispuisto on Lapin maakunnassa Sodankylän ja Pelkosenniemen kuntien sekä Kemijärven kaupungin alueella sijaitseva kansallispuisto. Se perustettiin vuonna 1938 alun perin vain Pyhätunturin alueelle, mutta vuonna 2005 kansallispuistoa laajennettiin yhdistämällä siihen Luoston alue. Näin Pyhä-Luosto on samalla Suomen vanhimpia ja uusimpia kansallispuistoja. Puiston pinta-ala on 142 neliökilometriä, ja sen maisemia hallitsevat tunturit, vanhat havumetsät, aapasuot ja rakkakivikot.
Vuonna 2023 Pyhä-Luoston kansallispuistossa vieraili yhteensä noin 217 400 kävijää, ja se oli Suomen viidenneksi suosituin kansallispuisto Pallas-Yllästunturin, Urho Kekkosen, Nuuksion ja Kolin kansallispuistojen jälkeen.
Luonto > Geomorfologia

Pyhä-Luoston kansallispuisto sijaitsee Suomen eteläisimmällä suurtunturialueella, ja sen rungon muodostaa 12 huipun Pyhätunturin tunturijono. Alavasta ja melko tasaisesta ympäristöstään selvästi erottuvat tunturit ovat jäänteitä kaksi miljardia vuotta vanhoista Alppien kaltaisista vuorista. Ne koostuvat pääosin kvartsiitista, joka on jäänyt jäljelle, kun aiemman vuoriston pehmeämmät kivilajit ovat rapautuneet pois. Korkeimmat tunturit ovat Noitatunturi (540 m) ja Ukko-Luosto (514 m). Tunturit ja niitä erottavat syvät kurut ovat jääkauden sulamisvesien muovaamia. Mahtavin kuruista on jyrkkäseinäinen ja kivikkoinen, 220 metriä syvä Pyhätunturin Isokuru. Kurujen lisäksi alueen erikoisuutena ovat karut kvartsiittilouhikot sekä pakkasrapautumisen seurauksena syntyneet rakkakivikot. Isokurussa on Pyhäkasteenlampi ja 17 metriä korkea Pyhäkasteenputous. Samuli Paulaharjun tarinan mukaan lampi on saanut nimensä siitä, kun Esaias Fellman kastoi siellä lappalaisia kristinuskoon vuonna 1648.
Pyhä-Luoston kansallispuisto kuuluu Kemijoen päävesistöalueeseen. Alueen maaperä vaihtelee moreenista, rakkakivikoista ja hiekasta turpeeseen ja prekvartäärisen kallioperän paljastumiin. Alueelta on löydetty harvinaista ametistia, jota louhitaan Luostolla Lampivaarassa sijaitsevassa kaivoksessa. Lampivaaran kaivos on harvoja jalokivikaivoksia, joihin vierailijat ovat tervetulleita.
Luonto > Kasvillisuus

Pyhä-Luoston tunturien alarinteillä kasvaa vanhoja, jopa 200-vuotiaita yhtenäisiä havumetsiä. Alempana havumetsät muuttuvat laakeiksi aapasoiksi. Alueen suotyypit vaihtelevat vetisistä nevoista kuivahkoihin rämeisiin ja korpiin, ja varsinkin Luostolta Siurunjoen alajuoksulta löytyy myös reheviä lettoja. Puistossa elää tyypillinen Metsä-Lapin kasvilajisto. Kangasmetsissä kasvaa laajalti mäntyä, kuusta, mustikkaa ja puolukkaa, soilla hillaa ja rahkasammalta, sekä tuntureilla muun muassa tunturikoivua, variksenmarjaa, tunturiliekoa, sielikköä ja kurjenkanervaa. Tuntureiden alarinteillä ja puronvarsilehdoissa esiintyy paikoin Lapin olosuhteissa harvinaisen rehevää kasvillisuutta; siellä tyypillisiä lajeja ovat muun muassa metsäkurjenpolvi ja hiirenporras. Alueella on myös runsaasti erilaisia jäkälä- ja kääpälajeja. Puuraja kulkee Pyhä-Luostolla noin 320–400 metriä merenpinnan yläpuolella.
Luonto > Eläimistö

Pyhä-Luoston kansallispuiston huomattavimpia nisäkäslajeja ovat poro, hirvi, karhu ja saukko. Alueella on tavattu lähes 130 lintulajia, joista huomattavimpia ovat muun muassa kuukkeli, sinirinta, keltavästäräkki, piekana, varpushaukka, laulujoutsen, kurki, liro ja vesipääsky.