stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Josef Horešovský

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Grenoble 1968 |  |  |
|  Pronssia | Sapporo 1972 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1972 |  |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1971 |  |  |
|  Pronssia | Tukholma 1969 |  |  |
|  Pronssia | Tukholma 1970 |  |  |
|  Pronssia | Moskova 1973 |  |  |
Josef Horešovský (s. 18. heinäkuuta 1946 Žilina) on Tšekkoslovakiaa edustanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän saavutti Tšekkoslovakian maajoukkueessa olympialaisissa hopeaa Grenoblessa 1968 ja pronssia Sapporossa 1972. Hänet valittiin vuoden 1968 olympiaturnauksen parhaaksi puolustajaksi. MM-kilpailuissa hän voitti kultaa Prahassa 1972 ja saavutti hopeaa Bernin ja Geneven kisoissa 1971 sekä pronssia Tukholmassa 1969, Tukholmassa 1970 ja Moskovassa 1973. Vuoden 1969 MM-kisoissa Tšekkoslovakian ja Neuvostoliiton keskinäiset ottelut olivat kuumia tapahtumia edellisenä vuonna tapahtuneen Tšekkoslovakian miehityksen vuoksi. Vaikka Neuvostoliitto voitti maailmanmestaruuden, voitti Tšekkoslovakia molemmat keskinäiset ottelut ja jälkimmäisessä, lukemiin 4–3 päättyneessä ottelussa Horešovský teki joukkueensa 3–2-johtomaalin kolmannessa erässä.
Horešovský edusti kotimaansa pääsarjassa Sparta Prahaa kausina 1965–1969 ja 1971–1976 mutta voitti ainoat mestaruutensa Dukla Jihlavan joukkueessa kausina 1969–1970 ja 1970–1971. Hän päätti pelaajauransa České Budějovicen joukkueessa. Vuonna 1972 toimintansa tuolloin aloittaneen pohjoisamerikkalaisen WHA-liigan seura Calgary Broncos varasi Horešovskýn mutta hän ei koskaan pelannut Pohjois-Amerikassa.
Pelaajauransa jälkeen Horešovský on toiminut Tšekkoslovakiassa ja Tšekissä päävalmentajana České Budějovicen, Sparta Prahan, Slovan Ústí nad Labemin, Mladá Boleslavin ja Horácká Slavia Třebíčin joukkueissa. Hänet valittiin Tšekin jääkiekkoilun kunniagalleriaan vuonna 2010.
Kupusuut

| Kupusuut> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Kupusuut  Inermiidae  Jordan, 1923
Katso myös
   Kupusuut Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kupusuut (Inermiidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan läntiseltä Atlantilta.
Taksonomia

Kupusuiden heimoon kuuluu kaksi monofyleettistä sukua. Lajit ovat keltakupusuu (Emmelichthyops atlanticus) ja juovakupusuu (Inermia vittata/Haemulon vittatum). Kupusuut ovat läheistä sukua murisijoille ja niillä on monia samanlaisia synapomorfioita. Vuonna 2011 julkaistun artikkelin mukaan molekyylifylogeneettiset tutkimukset tukevat kupusuiden lukemista murisijoihin kuuluviksi jopa siinä määrin, että murisijat muodostavat monofyleetisen ryhmän vain siinä tapauksessa, että myös kupusuut luetaan niihin. Tutkijoiden mukaan Inermiidae-heimo ei täten olisi enää validi.
Anatomia

Kupusuut ovat ruumiinmuodoltaan pitkulaisia kaloja, jotka voivat saavuttaa noin 25 cm:n pituuden. Tyypillinen piirre on, että lajit voivat työntää leukojaan eteen- ja alaspäin. Selkäevien välissä on syvä lovi. Selkäevistä etummainen on taaimmaista piikikkäämpi. Kupusuulajien pyrstöevä on voimakkasti haarautunut. Värilään kalat ovat hopeanharmaita ja niissä voi olla ohuita keltaisia tai vihreitä poikkiraitoja.
Levinneisyys ja elintavat

Kupusuulajit elävät Atlantin länsiosissa tyypillisesti avomerellä koralliriutoilla ja lähellä saaria. Ne liikkuvat usein parvissa. Kupusuiden ravinto koostuu planktonäyriäisistä.
Hopeaoksidi

| Hopeaoksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  20667-12-3
PubChem CID:  9794626
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ag2O
Moolimassa:  231,74 g/mol
Ulkomuoto:  Tummanruskeita jauhemaisia kiteitä
Sulamispiste:  230 °C (hajoaa)
Tiheys:  7,14 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,3 mg/100 ml 
    
Hopeaoksidi (Ag2O) on hopea- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Hopeaoksidia käytetään paristoissa, valmistettaessa orgaanisia ja epäorgaanisia yhdisteitä ja eläinlääketieteessä.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa hopeaoksidi on ruskeita kiteitä. Muiden hopeayhdisteiden tavoin se tummuu helposti valon vuoksi. Se liukenee veteen vain hyvin vähän, mutta paremmin happoihin ja syanideihin ja tiosulfaatteihin. Vedessä se ei monien muiden tavoin hajaannu hydroksidikseen hopeahydroksidiksi suuressa määrin, koska reaktion tasapainovakio on hyvin pieni.
Hopeaoksidia voidaan valmistaa lisäämällä hopeasuoloja sisältävään vesiliuokseen, yleensä hopeanitraattiin, hydroksidiliuosta esimerkiksi natriumhydroksidia. Niukkaliukoisena hopeaoksidi saostuu ja voidaan erottaa suodattamalla. Näin saadussa tuotteessa on usein mukana kidevettä. Yhdistettä voidaan tuottaa myös kuumentamalla hienoksi jauhettua hopeaa happivirrassa.
Käyttö

Hopeaoksidiparistoissa hopeaoksidi on katodina ja sinkkielektroni toimii anodina. Elektrodit on erotettu toisistaan sellofaanikalvolla ja elektrolyyttinä toimii kaliumhydroksidiliuos. Hopeaoksidi pelkistyy hopeaksi ja sinkki hapettuu sinkkihydroksidiksi. Reaktion lähdejännite on 1,6 V.
Ag2O(s) + Zn(s) + H2O  \rightleftharpoons  2 Ag(s) + Zn(OH)2
Orgaanisessa kemiassa hopeaoksidia voidaan käyttää hapettimena. Se on teholtaan mieto ja selektiivinen, sitä voidaan käyttää esimerkiksi primääristen alkoholien hapetuksessa aldehydeiksi. Yhdistettä voidaan käyttää myös lasin värjäämiseen keltaiseksi, valmistettaessa muita hopeayhdisteitä esimerkiksi hopeafluoridia, katalyyttinä ja eläinlääketieteessä antiseptisenä aineena.
Hora

Hora-tanssijoita Bukarestissa 1857
Hora (kreik. χορός,  tanssi) on romanialainen ja moldavialainen kansantanssilaji. Se on erityisesti juhlissa tanssittava piiritanssi, jossa on paljon osanottajia.
Tanssin kreikankielinen nimi on käytössä piiritanssin yleiskäsitteenä laajalti koko Balkanin alueella ja sen kreikankielinen alkumuoto myös kreikkalaisessa kansanmusiikissa.
Muita tanssin nimivariantteja ovat venäläinen horovod, bulgarialainen horo, makedonialainen oro, gagauzialainen huro, ukrainalainen ja serbialainen kolo ja Mustanmeren alueen turkkilaisten horon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hora Wikimedia Commonsissa
Kurovitsa

| Kurovitsa Куровицы, Kurovitsy |
| --- | --- |
 Kazanin Jumalanäidin tsasouna.
 Kurovitsa
 Koordinaatit: 59°23′25″N, 30°8′20″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Hatsina
Kaupunkikunta:  Siiverska
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kurovitsa (ven. Ку́ровицы, Kurovitsy) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Siiverskan kaupunkikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee laajan peltoaukean keskellä 5,5 kilometriä Siiverskan asemalta koilliseen. Kylässä on reilut 700 asukasta (vuonna 2012).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Venäjän vallattua Inkerin takaisin Ruotsilta Pietari I lahjoitti Kurovitsan kartanon kylät pojalleen Alekseille. 1860-luvulle saakka Kurovitsan asukkaat olivat tilanomistajien maaorjia. Vuonna 1897 kylässä oli 579 asukasta, joista 470 oli ortodokseja ja loput vanhauskoisia.
Nykyään Kurovitsa koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, kunnallisista asuintaloista ja huviloista. Sen kautta kulkee Hatsinan ja Siiverskan välinen maantie sekä Pietarista etelään johtavat valtatiet yhdistävä Kemppaalan ja Hattulan välinen maantie R40. Kylässä sijaitseva karjatila on lopettanut toimintansa. Nähtävyyksiin kuuluu vanhalla suomalaisella hautausmaalla sijaitseva 1000–1200-luvun kurgaaniryhmä sekä vuonna 1873 rakennettu Kazanin Jumalanäidin tsasouna.
Hopeatriflaatti

| Hopeatriflaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  2923-28-6
PubChem CID:  76223 ja 162568900
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CF3SO3Ag
Moolimassa:  256,95
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  356 °C
  
Hopeatriflaatti eli hopeatrifluorimetaanisulfonaatti (CF3SO3Ag) on hopea- ja triflaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian synteeseissä ja orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa hopeatriflaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa moniin orgaanisiin liuottimiin. Hopeatriflaattia voidaan valmistaa bariumtriflaatista saostamalla bariumionit rikkihapon avulla ja lisäämällä näin syntyneeseen trifluorimetaanisulfonihappo liuokseen hopeakarbonaattia, jolloin muodostuu hopeatriflaattia. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on hopeaoksidin ja trifluorimetaanisulfinihapon välinen reaktio.
Hopeatriflaattia käytetään reagenssina ja katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa. Organohalogeeniyhdisteet reagoivat sen kanssa muodostaen triflaattiestereitä. Katalyyttinä sitä käytetään muun muassa esteröinneissä, sykloadditioissa, Friedel–Crafts-reaktioissa ja hydroaminoinneissa.
Kurjet

| Kurjet |
| --- | --- |
 Etelänkruunukurki (Balearica regulorum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Kurjet Gruidae  Vigors, 1825

Suvut
 Kruunukurjet Balearica  Kurjet Grus  Neitokurjet Anthropoides  Helttakurki Bugeranus carunculatus 
Katso myös
   Kurjet Wikispeciesissä   Kurjet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurjet (Gruidae) on kurkilintujen lahkoon kuuluva lintuheimo.
Ulkonäkö ja koko

Kurjet ovat hyvin suuria, ja niiden jalat ja kaula ovat pitkät. Kurjilla on suora, terävä ja tikarimainen nokka. Niiden tertiaalit (sisimmät kyynärsulat) ovat pidentyneet ja puuhkamaiset, ja voivat näyttää erehdyttävästi pyrstöltä, mutta oikea pyrstö on lyhyt ja piilossa tertiaalien alla.
Lentäessään kurjet kaartelevat usein. Ne muuttavat auramuodostelmissa tai pitkissä jonoissa. Kurjet lentävät hitaasti ja yleensä korkealla liitäen pitkään ja kaarrellen nousevissa ilmavirtauksissa. Kurkien lentäessä niiden kaula on suorana ja pitkät jalat sojottavat takana.
Suvut

Kurkien heimoon kuuluu neljä sukua, joissa on yhteensä viisitoista lajia.
Kruunukurjet (Balearica), kaksi lajia
Kurjet (Grus), kymmenen lajia
Neitokurjet (Anthropoides), kaksi lajia
Helttakurki (Bugeranus carunculatus)
Mänty, luumu ja kurjet, 1759, Shen Quan (1682—1760). Pergamenttikäärö, muste ja maali, silkki. Kielletty kaupunki, Peking
Hopeakarbonaatti

| Hopeakarbonaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  534-16-7
PubChem CID:  92796
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ag2CO3
Moolimassa:  275,75
Ulkomuoto:  Vaaleankeltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  218 °C (hajoaa)
Tiheys:  6,077 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,036 g/l (25 °C)
   
Hopeakarbonaatti (Ag2CO3) on hopea- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hopean ja muiden hopeayhdisteiden valmistuksessa sekä hapettimena orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa hopeakarbonaatti on kiteistä kiinteää ainetta. Puhtaana se on valkoista, mutta muuttuu nopeasti väriltään keltaiseksi ilman vaikutuksesta. Alkeiskopiltaan hopeakarbonaatti on monokliininen. Aine liukenee veteen erittäin huonosti ja liuos on lievästi emäksinen. Hopeakarbonaatti liukenee ammoniakkiin ja happoliuoksiin. Kuumennettaessa hopeakarbonaatti 218 °C:n lämpötilaan se hajoaa hopeaoksidiksi ja hiilidioksidiksi.
Valmistus ja käyttö

Hopeakarbonaattia valmistetaan tyypillisesti saostamalla sitä hopeanitraatin vesiliuoksesta natriumkarbonaatilla. Saostuksen yhteydessä liuoksen lämpötilaa ja pH-arvoa tulee tarkkailla, jotta estetään hopeaoksidin muodostuminen. Hopeakarbonaattia muodostuu myös hopeaoksidin reagoidessa hiilidioksidin kanssa.
Hopeakarbonaatista voidaan saada hopeaa pelkistämällä esimerkiksi formaldehydin avulla. Näin saatua puhdasta ja hienojakoista hopeaa käytetään elektroniikassa. Hopeakarbonaattia käytetään myös muiden hopeayhdisteiden kuten hopeafluoridin ja hopeapermanganaatin valmistuksessa. Orgaanisessa kemiassa hopeakarbonaattia käytetään mietona hapettimena esimerkiksi sokerien hapettamiseen. Celiittimineraaliin sidottuna hopeakarbonaattia käytetään hapettamaan primääriset alkoholit aldehydeiksi, sekundääriset alkoholit ketoneiksi ja diolit laktoneiksi. Tätä reaktiota kutsutaan Fétizon-hapetukseksi.
Aiheesta muualla

PubChem: silver carbonate (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Silver carbonate (englanniksi)
ChemBlink: Silver carbonate (englanniksi)
Hopeakromaatti

| Hopeakromaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7784-01-2
PubChem CID:  62666
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ag2CrO4
Moolimassa:  331,74 g/mol
Ulkomuoto:  Punaruskea jauhe
Tiheys:  5,625 g/cm3 
Liukoisuus veteen:  0,028 g/l (25 °C) 
     
Hopeakromaatti (Ag2CrO4) on hopea- ja kromaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Ulkomuodoltaan hopeakromaatti on ruskehtavan punaista jauhemaista ainetta.
Ominaisuudet

Hopeakromaatti on huonosti veteen liukenevaa. Hopeakromaattia valmistetaan lisäämällä hopeanitraattiliuokseen jotain kromaattisuolaa, kuten kaliumkromaattia. Tällöin niukkaliukoinen hopeakromaatti saostuu.
Hopeakromaatti liukenee tiosulfaattiliuoksiin, koska hopeaionit muodostavat näiden yhdisteiden kanssa kompleksin.
Laboratoriokäyttö

Hopeakromaatti ilmaisee muodostumisellaan Mohrin titrauksen loppupisteen. Mohrin titrauksessa tutkitaan näytteestä kloridi-ioneja. Tutkittavaan liuokseen lisätään indikaattoriksi kaliumkromaattia ja titrausliuoksena käytetään hopeanitraattia. Titrauksessa muodostuu aluksi hyvin niukkaliukoisen hopeakloridin saostuma, joka on väriltään valkoinen. Kaikkien kloridi-ionien saostuttua akaa saostua hopeakromaattia, jonka punaisen värin esiin tuleminen ilmaisee titrauksen loppupisteen..
Muu käyttö

Hopeakromaattia käytetään maalaustaiteessa väriaineena. Hopeakromaattia käytetään tuottamaan punavioletteja ja okran sävyjä..
Orgaanisen kemian synteesissä hopeakromaattia käytetään katalyyttinä muodostettaessa alkoholeista aldoleita.
Hopeakromaattia käytetään litium-hopeakromaatti-paristoissa, joissa elektrolyyttiliuoksena käytetään litiumheksafluoriarsenaattia metyyliformiaattiliuoksena tai litiumperkloraatin propyleenikarbonaattiliuosta. Litium-hopeakromaattiparistossa litium hapettuu litiumkromaatiksi ja hopeaionit pelkistyvät. Reaktion tuottama lähdejännite on 2,7V ja kokonaisreaktio on:
Kuovi

| Kuovi |
| --- | --- |
 Kuovi Torniossa kesäkuussa.
Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Kuovit Numenius
Laji::  arquata
Kaksiosainen nimi
 Numenius arquata  (Linnaeus, 1758) 

Alalajit
 N. a. arquata  N. a. orientalis  N. a. suschkini 
Katso myös
   Kuovi Wikispeciesissä   Kuovi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuovin munia pesässä.
Kuovi lennossa.
Kuovi eli vanhalta nimeltään isokuovi (Numenius arquata) on Euroopan suurin kahlaajalaji. Tämä varhain palaava muuttolintu esiintyy myös Suomessa. Siihen liittyy sananlasku: ”Kun sä kuulet kuovin äänen, älä mene järven jäälle.” Kuovi on Etelä-Pohjanmaan maakuntalintu.
Tuntomerkit > Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 48–57 cm ja siipiväli 89–106 cm. Isokuovilla on pitkä noin 9–15 cm alaspäin kaareutuva nokka. Naaraan nokka on pidempi kuin koiraan ja nuoren linnun. Isokuovi voidaan sekoittaa oikeastaan vain sitä muistuttavaan pikkukuoviin. Isokuovin yleisväritys on harmaanruskea, puvussa on viiruja ja poikittaistäplitystä. Lintu lentää laiskanomaisesti ja voi muistuttaa lokkia lennossa; lennossa selästä erottuu valkea kiila ja tumma käsisiipi.
Isokuovi on suurin Suomessa tavattavista kahlaajista.
Tuntomerkit > Ääntely

Uros ilmaisee huilumaisella lurituksellaan keväällä pesintäreviirinsä. Muulloin ääntely on melankoliselta kuulostava säe ”kuuli, kuuli...” Vaaran uhatessa pesää kuovi kaartelee pesäalueen ympärillä ja päästelee voimakasta, kimeää varoitusääntelyä ”kikiki, kikiki...”. Varoitusääntelyä seuraa tyypillisesti myös ”vaara ohi” -äänimerkki ”kuikuikui, kuikui”
Vanhin suomalainen rengastettu kuovi on ollut 29 vuotta, 11 kuukautta ja 29 päivää vanha. Euroopan vanhin on ruotsalainen kuovi, 31 vuotta ja kuusi kuukautta.
Levinneisyys

Parimäärä Suomessa on 35 000–50 000. Parimäärä Euroopassa on vähintään 120 000, joista Britanniassa 33 000–38 000 paria. Lajia nähdään kaikkialla Suomessa Lapin eteläosia myöten. Maailman populaation kooksi arvioidaan 490 000–660 000 yksilöä.
Kuovit talvehtivat Länsi-Euroopan rannikoilla. Kevätmuutto on huhtikuussa. Naaraiden syysmuutto alkaa jo touko–kesäkuussa, sillä koiras hoitaa yksin poikaset. Koiraat ja nuoret kuovit muuttavat heinä–elokuussa. Pari talvihavaintoa on tehty ulkosaaristossa. Kuovi on vähentynyt laajasti Euroopassa, ja sen uhanalaisuusluokka on siirretty elinvoimaisesta silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö

Isokuovin löytää varmimmin kesantopelloilta ja kosteilta niityiltä. Muuttoaikoina kuovit viihtyvät myös järvien rannoilla, ja toisinaan jopa taajamissa nurmikoilla.
Lisääntyminen

Kuovi munii neljä munaa huhti-toukokuussa. Molemmat emot hautovat, mutta enimmän aikaa vain toinen on paikalla. Hautomisen loppuvaiheessa näkee molempia emolintuja useammin pesän läheisyydessä.
Ihmisen lähestyessä pesäpaikkaa emo tekee harhautusliikkeitä juoksemalla poispäin pesältä ja jättäytymällä näkyville. Toisinaan hautova kuovi luottaa niin paljon hyvään suojaväriinsä, että se pyrähtää lentoon vasta pesää lähestyvän ollessa vain kymmenen metrin etäisyydellä. Kuoriuduttuaan poikaset lähtevät pesästä jo parin päivän kuluttua. Ne oppivat lentämään kuuden tai seitsemän viikon ikäisinä. Suojellakseen poikasia emot saattavat käyttäytyä hyökkäävästi lentämällä lähestyvää tunkeilijaa kohti.
Ravinto

Kuovin ravintoa ovat hyönteiset, lierot, äyriäiset ja marjat. Kuovi on kahlaaja, joten se hankkii ravintonsa matalasta vedestä ja rannasta.
Aiheesta muualla

Vieläkö kuulet kuovin äänen? BirdLife Suomi. Arkistoitu 17.3.2012. Viitattu 28.3.2010.
BirdLife Suomi: Kuovi on vuoden lintu 2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuovi Lintukuva-verkkopalvelussa
Saurola, Pertti 1982: Suomalaisten isokuovien muutto ja metsästys rengastusaineiston perusteella. - Lintumies 3.1982 s. 110-115. LYL.
Ylimaunu, Onni, Ylimaunu, Juha, Hemminki, Ossi & Liehu, Heikki 1987: Isokuovin pesimäbiologiasta ja kannasta Suomessa. - Lintumies 3.1987 s. 98-103. LYL.
ITIS: Numenius arquata (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q18854  Wikispecies: Numenius arquata  ABA: eurcur  ADW: Numenius_arquata  Avibase: 3BB5CBA66CF48884  BioLib: 8656  BirdLife: 22693190  BOLD: 52512  BOW: eurcur  BTO: bob5410  CoL: 483SZ  CMS: numenius-arquata  eBird: eurcur  EoL: 45509193  EUNIS: 1158  EURING: 5410  Fauna Europaea: 96841  Fauna Europaea (new): baad9eb5-fceb-41a7-a7ef-dd7aa3caca3a  GBIF: 2481792  IBC: eurasian-curlew-numenius-arquata  iNaturalist: 3896  IRMNG: 10189342  ITIS: 176596  IUCN: 22693190  NBN: NBNSYS0000000032  NCBI: 31919  Observation.org: 203  OBIS: 159037  Open Tree of Life: 971518  Paleobiology Database: 368591  Paleobiology Database: 368591  TSA: 12037  WoRMS: 159037  Xeno-canto: Numenius-arquata  Laji.fi: MX.27613
Kurpovo

Kurpovo (ven. Ку́рпово) on kylä ja kylähallinto Koskenalan piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Vaasenin taajamaa Syvärin pohjoispuolella Vaasenijoen varrella. Kylähallintoon kuuluvat myös kylät Sagila tai Sogina (Согиницы, Soginitsy), Järventaguinen (Заозерье, Zaozerje) ja Uslanka (Усланка).
Kustaa Evertinpoika Horn

Kustaa Evertinpoika Horn (ruots. Gustaf Evertsson Horn) (1614 – 27. helmikuuta 1666) oli Ruotsin sotamarsalkka ja hallintomies. Hän oli Evert Kaarlenpoika Hornin poika.
Kustaa Evertinpoika Hornista tuli vapaaherra 1651. Vuonna 1654 hänet nimitettiin Käkisalmen läänin ja Inkerinmaan kenraalikuvernööriksi ja hänestä tuli valtaneuvos. Kenraaliksi hänet ylennettiin 1656 ja sotamarsalkka hänestä tuli 1663. Samana vuonna hänet nimitettiin Bremen-Verdenin kenraalikuvernööriksi.
Ollessaan Käkisalmen ja Inkerinmaan kenraalikuvernööri Horn rasitti muun muassa linnankunnostustöillä paikallista väestöä, ja vaikutti siten osaltaan karjalaisen ortodoksiväestön muuttamiseen Venäjälle ruptuurisodan aikana.
Kupariyökkönen

| Kupariyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Metalliyökköset Plusiinae
Suku::  Syngrapha
Laji::  hochenwarthi
Kaksiosainen nimi
 Syngrapha hochenwarthi  Hochenwarth, 1785 
Synonyymit
 Caloplusia hochenwarthi 
Katso myös
   Kupariyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kupariyökkönen (Syngrapha hochenwarthi) on yleinen tunturiseutujen yökköslaji.
Koko ja ulkonäkö

Etusiivet ovat tummanruskeat, aavistuksen punertavansävyiset. Sisempi ja ulompi poikkiviiru erottuvat kaksinkertaisina, keskiosastaan vaaleanruskeina ja kapealla vyöhykkeellä ulomman poikkiviirun molemmin puolin siiven sävy on selvästi vaaleampi. Poikkiviirujen välinen alue on takaosastaan hyvin tummanruskea ja siiven keskellä on valkoinen, hieman kreikkalaista gamma-kirjainta muistuttava täplä. Rengas- ja munuaistäplä erottuvat heikosti vaaleanruskeina. Takasiivet ovat kirkkaankeltaiset ja niissä on melko kapea tummanruskea reunus. Siipiväli 28–32 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Kupariyökkönen on levinneisyydeltään boreoalpiininen laji. Etelämpänä Euroopassa sitä tavataan Alpeilla, Balkanin vuoristoissa ja Kaukasuksella sekä idässä Altai ja Uralvuorten kautta Kamtsatkalle saakka. Pohjoisempana lajia tavataan Skandinavian pohjoisosissa. Suomessa lajin levinneisyys rajoittuu pohjoisimpaan Lappiin Enontekiön, Inarin ja Utsjoen alueille, mutta satunnaisesti sitä on tavattu etelämpänä Keski-Lapissa saakka. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta heinäkuun loppuun.
Elinympäristö ja elintavat

Kupariyökkönen on esiintymisalueellaan yleinen mutta paikoittainen laji ja vuosittaiset vaihtelut yksilömäärissä ovat suuria. Perhonen viihtyy metsänreunojen ja tunturipaljakoiden valoisilla ja runsaskukkaisilla niityillä, etenkin koivuvyöhykkeen tuntumassa. Monista muista yökkösistä poiketen perhoset ovat aktiivisia päivällä auringonpaisteessa, jolloin ne käyvät ahkerasti kukilla. Pieni toukka talvehtii ja koteloituu seuraavana kesänä kotelokoppaan ravintokasvin lehtien väliin.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasvi on tunturikurjenherne (Astragalus alpinus).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kupariyökkönen (Syngrapha hochenwarthi)
Suomen Perhoset: Kupariyökkönen
Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q389606  BioLib: 53398  BOLD: 179120  CoL: 53X4J  EoL: 542618  EUNIS: 309323  Fauna Europaea: 449596  Fauna Europaea (new): f701ca93-133e-4183-8974-4d4cc63334f6  GBIF: 1785935  iNaturalist: 774470  IRMNG: 10315511  LepIndex: 281068  MaBENA: SyngrHoche  NCBI: 1241360  Observation.org: 151902  Open Tree of Life: 251196  Laji.fi: MX.62427