stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2020–2021

| Allsvenskan 2020–2021 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  16
Mestari:  Örebro SK
Toinen sija:  IFK Rättvik
Kolmas sija:  Gripen Trollhättan BK
Nousseet joukkueet:  Örebro SK ja IFK Rättvik
Pudonneet joukkueet:  Västanfors IF ja IFK Kungälv
Ylempi sarjataso:  Elitserien
Alempi sarjataso:  1.Division
  ← 2020 :  2022 → 
Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2020–2021 16 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sarja sisälsi kaksi kahdeksan joukkueen ryhmää, jotka oli jaettu maantieteellisesti eli pohjoinen ja etelä. Näin lohkoissaan joukkueet pelasivat koti- ja vierasottelut keskenään. Lisäksi toisen lohkon joukkueita vastaan pelattiin yksi ottelu eli kokonaisottelumäärä oli 22. Sarjan suosikkeina pidettiin ennen kauden alkua uuden jääpallohallin areenakseen saanutta Katrineholm Bandyä ja vuosi vuodelta vahvemin pelannutta Örebro SK:ta. Örebrossa pelasi kaksi entistä kokeneempaa jyväskyläläislähtöistä suomalaista eli Nico Nevalainen ja Saku Hämäläinen, joiden roolin katsottiin olevan entistä tärkeämpi mahdollisessa Allsvenskanin voittamisessa. Sarjaan nousi kevään 2020 karsintojen kautta Västanfors IF ja Jönköping Bandy.
Allsvenskan sai kauden alussa uuden hallipaikkakunnan, kun Katrineholmiin valmistui Backavallenin tekojään tilalle uusi jääpallohalli juuri kauden alkuun lokakuussa 2020. Tällä sarjakaudella 10 Allsvenskan-joukkuetta 16:sta pelasi kotiottelunsa hallissa eli Gripen Trollhättan BK, IFK Kungälv, Lidköpings AIK, Nässjö IF, IFK Rättvik, Tillberga Västerås, UNIK, Åby/Tjureda IF ja Örebro SK.
Elitserien-karsinnat

| Joukkue #1 | Maalit | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Gripen Trollhättan BK | 7-7 | IFK Rättvik | 4-4 | 3-3 |
IFK Rättvik nousi Elitserieniin vierasmaalisäännön perusteella.
Kaaljärvi (Padasjoki, Auttoinen)

| Kaaljärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°19′41″N, 25°06′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Lehimjärveen 
Järvinumero:  35.786.1.028
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,6 m  
Rantaviiva:  0,765 km  
Pinta-ala:  3,257 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaaljärvi 
Kaaljärvi  on Päijät-Hämeessä Padasjoella  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,3 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,6 metriä mpy.
Kaarlo Halttunen

Kaarlo Halttusen esittämä roolihahmo sotamies Rahikainen elokuvassa Tuntematon sotilas (1955).
Kaarlo Einari Halttunen (18. elokuuta 1909 Lappeenranta – 8. maaliskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, joka loi huomattavan uran Helsingin Kansanteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 1952 alkaen. Halttunen oli vivahteikas luonnenäyttelijä, ja hänen roolitulkintaansa kuvattiin usein ”kokonaisuutta sitovaksi voimaksi”.
Halttunen syntyi Lappeenrannassa kirjaltaja Kaarle Halttusen ja näyttelijä Maija Parviaisen perheeseen. Jo kuusivuotiaana hän esiintyi näytelmien avustajarooleissa.
Halttunen kävi Suomen Näyttämöopiston 1932–34 ja näytteli sen jälkeen Turussa, Viipurissa ja Tampereella. Sotien jälkeen hänet kiinnitettiin Helsingin Kansanteatteriin ja vuonna 1952 Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä asti.
Halttusen luonnehtimiskykyä kiitettiin jo uran alkuaikoina Turun Teatterin näytelmässä Pyhä Johanna (1937), jossa hän oli Ranskan kuninkaana. Viipurissa ja Tampereella Halttunen oli operettien sankari, ja hänen rooleihinsa kuuluivat muun muassa Jääkärin morsiamen Isak ja Masurkan Kasimir. Erityistä kiitosta hän sai roolistaan Ukko Rotteeruksena Ilmari Turjan näytelmässä Tuomari Martta. Halttusen muita merkittäviä töitä olivat muun muassa Seitsemän veljeksen Eero vuonna 1936 ja Aapo 1946, Karamazovin veljesten Smerdjakov, Huomenna hän tulee -näytelmän Vladimir ja Vanja-enon Telegin. Hän jäi Kansallisteatterista eläkkeelle vuonna 1976.
Halttunen esiintyi kaikkiaan 62 elokuvassa vuosien 1933–1973 aikana. Hän teki tunnetuimmat suorituksensa Edvin Laineen elokuvissa Niskavuoren Heta (1952), Tuntematon sotilas (1955), Vieras mies (1957), Täällä Pohjantähden alla (1968) ja Pohjantähti (1973). Halttusella oli myös pääosa Jack Witikan elokuvassa Mies tältä tähdeltä (1958). Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1959.
Halttunen avioitui näyttelijä Hilkka Helinän kanssa kesällä 1939, jolloin molemmat olivat Viipurin Kaupunginteatterin näyttelijöitä. Talvisodan jälkeen kumpikin sai kiinnityksen Tampereelle. Pariskunnalla oli kolme lasta: Pekka Kaarlo (1941–1985), Marjukka Hilkka (s. 1942) ja Elina Johanna (s. 1952). Marjukka Halttunen on vanhempiensa tavoin näyttelijä ja Elina Halttunen näyttelijä-käsikirjoittaja.
Halttunen on haudattu poikansa ja vaimonsa viereen Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Aiheesta muualla

Kaarlo Halttunen Elonetissä.
Joey Badass

| Jo-Vaughn Virginie Scott |
| --- | --- |
 Joey Badass vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jo-Vaughn Virginie Scott
Syntynyt: 20. tammikuuta 1995 (ikä 29) Brooklyn, New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  rap-artisti, laulaja, sanoittaja, näyttelijä
Lapset:  1
Muusikko
Taiteilijanimi:  Joey Badass, JayOhVee, Jozif Badmon, Joey B
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2010–
Tyylilajit:  hip hop
Levy-yhtiöt:  Pro Era, Cinematic, RED, Columbia, Relentless
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jo-Vaughn Virginie Scott (s. 20. tammikuuta 1995 Brooklyn, New York, New York), tunnetaan paremmin nimellä Joey Badass (tyyliteltynä Joey Bada$$), on yhdysvaltalainen rap-artisti, laulaja, sanoittaja ja näyttelijä. Hän on ollut mukana perustamassa Pro Era -kokoonpanoa, jonka kanssa hän on julkaissut kaksi mixtapea. Joey Badassin perhe on kotoisin Saint Lucialta.
Ura ja elämä

Lokakuussa 2010 Joey Badass latasi YouTubeen videon, jossa hän freestylesi. Tämä kiinnitti musiikkituottaja Jonny Shipesin huomion, joka lopulta ryhtyi manageroimaan häntä.
Heinäkuussa 2012 Joey Badass julkaisi debyyttimixtapensa 1999, jonka ansiosta hän sai valtavasti suosiota. Toisen mixtapensa nimeltä Summer Knights hän julkaisi tammikuussa 2013. Saman vuoden lopussa hän oli ehdolla BET Hip Hop Awards -gaalassa vuoden tulokasartistin kategoriassa. Hänen ensimmäinen studioalbuminsa B4.Da.$$ (lausutaan ”before da money”, suom. ennen rahaa) julkaistiin vuoden 2015 tammikuussa. Huhtikuussa 2017 hän julkaisi toisen studioalbuminsa All-Amerikkkan Badass.
Heinäkuussa 2020 Joey Badass julkaisi kolme kappaletta sisältävän EP:n nimeltä The Light Pack. Heinäkuussa 2022 hän julkaisi kolmannen studioalbuminsa 2000.
Joey Badass teki näyttelydebyyttinsä maaliskuussa 2016 televisiosarjassa Mr. Robot.
Diskografia > Studioalbumit

B4.Da.$$ (2015)
All-Amerikkkan Badass (2017)
2000 (2022)
Diskografia > EP:t

Summer Knights EP (2013)
The Light Pack (2020)
Diskografia > Mixtapet

1999 (2012)
Rejex (2012)
Summer Knights (2013)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joey Badass Wikimedia Commonsissa
Kotisivut (englanniksi)
Pro Eran kotisivut (englanniksi)
Joey Badass Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
José Carlos Melo

José Carlos Melo (4. kesäkuuta 1930 Codó – 30. toukokuuta 2017 Maceió) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 31. heinäkuuta 1955 ja nimitettiin São Salvador da Bahian arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Ceramuksen titulaaripiispaksi 10. heinäkuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lucas Moreira Neves, jota avustivat Vicente Joaquim Zico ja Paulo Eduardo Andrade Ponte.
2. kesäkuuta 1999 Melo sai henkilökohtaisena tittelinä São Salvador da Bahian arkkivihkipiispan arvon. Samana päivänä hänet nimitettiin Ceramuksen titulaariarkkipiispaksi.
31. toukokuuta 2000 Melo sai nimityksen Maceión koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 3. heinäkuuta 2002 hänestä tuli sen arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 22. marraskuuta 2006.
Joseph von Hammer-Purgstall

| Joseph von Hammer-Purgstall |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1774 Graz, Steiermark
Kuollut: 23. marraskuuta 1856 (82 vuotta) Wien, Itävallan keisarikunta
Ammatti:  diplomaatti ja orientalisti
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joseph von Hammer-Purgstall (9. kesäkuuta 1774 Graz, Steiermark – 23. marraskuuta 1856 Wien, Itävallan keisarikunta) oli itävaltalainen vapaaherra, diplomaatti ja orientalisti.
Elämä ja ura

Hammer opiskeli Grazissa ja Wienissä ja siirtyi vuonna 1788 Wienin itämaiseen akatemiaan omistautuakseen itämaisille kielille. Ensimmäisen tieteellisen työnsä hän teki Meninskin arabian, persian ja turkin sanakirjan toimittajan von Jenischin työtoverina. Hän astui diplomatian palvelukseen vuonna 1796, ja hänet nimitettiin vuonna 1799 Itävallan Konstantinopolin suurlähetystöön. Hän osallistui amiraali William Sidney Smithin ja kenraali John Hely Hutchinsonin johtamaan ranskalaisten vastaiseen sotaretkeen. Vuonna 1807 hän palasi idästä Wieniin, jossa hän jatkoi eri diplomaattitehtävissä. Hänestä tehtiin salaneuvos, ja perittyään vuonna 1835 kreivitär Purgstallin kartanot Steiermarkissa hänelle myönnettiin vapaaherran arvonimi. Hän sai luvan liittää kreivittären nimen omaansa. Vuonna 1847 hänet valittiin vastaperustetun Itävallan tiedeakatemian ensimmäiseksi presidentiksi.
Hammer-Purgstall kirjoitti viidenkymmenen vuoden ajan laajasti eri aiheista ja julkaisi lukuisia tekstejä ja käännöksiä arabialaisista, persialaisista ja turkkilaisista kirjailijoista, muun muassa Al-Mutanabbin, Al-Zamakhsharin, Muhammed Šemseddin Hafizin, Mahmoud Shabestarin ja Bâkin teoksia, sekä itämaiden historiasta. Hänen pääteoksensa on Geschichte des osmanischen Reiches (1827–1835). Hammer-Purgstall oli erittäin tuottelias kirjailija, mutta hänen tietämyksensä itämaisista kielistä oli puutteellinen. Hänen julkaisunsa ovat epäluotettavia ja käännökset usein epätarkkoja. Hänen käännöksillään on kuitenkin ollut huomattava vaikutus erityisesti saksalaisiin kirjailijoihin, muun muassa Goetheen, Rückertiin ja Plateniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph von Hammer-Purgstall Wikimedia Commonsissa
José Carlos de Oliveira

José Carlos de Oliveira (s. 14. maaliskuuta 1931 Aparecida) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin redemptoristien papiksi 27. tammikuuta 1957 ja nimitettiin Rubiataba-Mozarlândian prelaatiksi 14. syyskuuta 1979. Piispaksi konsekroinnin suoritti 25. marraskuuta Carmine Rocco, jota avustivat Juvenal Roriz ja Aloísio Ariovaldo Amaral.
De Oliveira sai 4. joulukuuta 1979 nimityksen Rubiataba-Mozarlândian piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 27. helmikuuta 2008.
Kaarlo Hartikainen

Kaarlo (Kalle) Juho Hartikainen (10. joulukuuta 1891 Leppävirta – 1. tammikuuta 1982) oli suomalainen kirjailija, joka käytti myös nimimerkkiä Juho Harri.
Kaarlo Hartikainen osallistui Suomen sisällissotaan punaisten puolella ja pakeni sitten sodan loppuvaiheissa vaimonsa kanssa Neuvosto-Venäjälle ja siellä aina Siperiaan saakka. Hän joutui mukaan Koltšakin joukkoihin ja oli myöhemmin tšekan ”kauhunpataljoonassa”. Vaikeiden elinolojen vuoksi Hartikainen palasi vaimoineen Suomeen ja sai täällä kahdeksan vuoden tuomion joutuen Hennalan vankileirille. Hän karkasi leiriltä ja siirtyi vaimonsa kanssa uudelleen Venäjälle. Hartikainen oli työssä Parkalan turvesuolla, mutta sai sitten komennuksen punaupseerikursseille. Hän oli suomalais-inkeriläisessä rykmentissä Arkangelin rintamalla, mutta kun häntä uhkasi siirto Puolan sotarintamalle, karkasi hän Viron ja muiden Baltian maiden kautta Pohjois-Saksaan. Hartikainen palasi lopulta Danzigista Suomeen ja suoritti vankeusrangaistuksensa loppuun. Kolmannen kerran Hartikainen pakeni 1924 Venäjälle vaimonsa kanssa jouduttuaan työttömäksi vasemmalta ja oikealta tulleen työmaaterrorin vuoksi. He istuivat Venäjällä vankiloissa, karkasivat ja piileskelivät viranomaisia. Viimeksi he olivat Moskovan ja Pietarin vankiloissa kunnes heidät palautettiin Suomeen.
Hartikainen muutti puolisonsa Maija Stiinan (o.s. Jääskeläinen) kanssa Laitilaan vuonna 1959 jouduttuaan poistumaan Maarianhaminasta. Vuonna 1976 heidät siirrettiin poissaolevaan väestöön tuntemattomina. Kaarlo Hartikainen julistettiin kuolleeksi Laitilan käräjäoikeuden päätöksellä 1.1.1982.
Teoksia

Nimellä Kaarlo Hartikainen :
Punaisten petojen luolissa: suomalaisen työmiehen ja hänen vaimonsa omakohtaisia kokemuksia Neuvosto-Venäjältä ja sen vankiloista. Etelä-Savon kirjapaino, Lappeenranta 1929, Otto Andersin'in kustannusliike, Pori 1933
Kaarlo Hartikaisen lehtikirjoituksia:
Työnhaussa Neuvosto-Venäjällä I. Siestarjoen ja Pietarin vankiloissa, Jahvetti : PSR:n poikien oma lehti, 15.02.1932, nro 2, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Työnhaussa Neuvosto-Venäjällä II. Tutkittavana Spalernajassa, Jahvetti : PSR:n poikien oma lehti, 15.03.1932, nro 3, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Reppurin kummitus, Uusimaa, 07.05.1932, nro 49, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Luolissa ja nälkäkammioissa, Kansan kuvalehti, 02.09.1932, nro 36, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Seikkailuja Venäjällä ja Siperiassa I. Meren yli Pietariin, Ylä-Vuoksi, 03.04.1936, nro 27, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Seikkailuja Venäjällä ja Siperiassa II, Ylä-Vuoksi, 08.04.1936, nro 28, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Seikkailuja Venäjällä ja Siperiassa III, Ylä-Vuoksi, 15.04.1936, nro 29, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Seikkailuja Venäjällä ja Siperiassa IV, Ylä-Vuoksi, 17.04.1936, nro 30, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Seikkailuja Venäjällä ja Siperiassa V, Ylä-Vuoksi, 21.04.1936, nro 31, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Seikkailuja Venäjällä ja Siperiassa VI, Ylä-Vuoksi, 24.04.1936, nro 32, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Seikkailuja Venäjällä ja Siperiassa VII, Ylä-Vuoksi, 29.04.1936, nro 33, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Seikkailuja Venäjällä ja Siperiassa VIII, Ylä-Vuoksi, 05.05.1936, nro 34, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Siperian aroilla. Suomalaisen pelastautuminen tataarien kynsistä, Hakkapeliitta, 07.03.1939, nro 10, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nimimerkillä Juho Harri :
Kirottujen tarina: kertomus todellisesta elämästä. WSOY 1937
Aiheesta muualla

Jarmo Huhtanen. ”Emme ole mitään pahaa tehneet”. Helsingin Sanomat, 21. tammikuuta 2023
Jarmo Huhtanen. ”Saahan todellisuutta tarulla kaunistaa. Suomalaisen avioparin merkilliset matkat Venäjälle askarruttivat Neuvostoliiton ja Suomen salaisia poliiseja 1920- ja 1930-luvuilla. Nyt tutkijat alkavat päästä totuuden jäljille". Helsingin Sanomat, 18. helmikuuta 2023
Joseba Beloki

| Joseba Beloki |
| --- | --- |
 Joseba Beloki (2005)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Joseba Beloki Dorronsoro
Syntynyt: 12. elokuuta 1973 (ikä 51)
Kansalaisuus:   Espanja
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  mäkimies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1998–1999 2000 2001–2003 2004 2005–2006:  Euskaltel-Euskadi Festina-Lotus ONCE-Eroski Brioches La Boulangère, Saunier Duval-Prodir Liberty Seguros-Würth
Suurimmat voitot
 Katalonian ympäriajo 2001 Ranskan ympäriajo, 2. sija 2002 
 Tiedot päivitetty: 22. joulukuuta 2007 
Joseba Beloki Dorronsoro (s. 12. elokuuta 1973 Lazkao (Guipúzcoa) Baskimaa) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä.
Beloki aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 Euskaltel-tallissa. Hän siirtyi Festina-talliin kaudeksi 2000 ja kauden 2001 hän ajoi Team ONCE -tallissa. Beloki on vahva mäkiajaja, mutta hyvä myös henkilökohtaisissa aika-ajoissa. Hän oli palkintokorokkeella kolmessa ensimmäisessä Ranskan ympäriajossaan, vuonna 2000 hän oli kolmas ja vuosina 2001 ja 2002 toinen. Vuonna 2001 hän voitti Katalonian ympäriajon.
14. heinäkuuta 2003 Ranskan ympäriajon 9. etapilla Belokin ollessa kokonaiskilpailussa toisena vain 40 sekuntia Lance Armstrongia perässä, Beloki menetti tiukassa hiusneulamutkassa pyöränsä hallinnan ja kaatui. Hänen reisiluunsa murtui kahdesta paikasta. Espanjalainen loukkasi pahasti myös oikean kätensä, sillä kyynärpää ja ranne murtuivat kaatumisen voimasta. Armstrong oli Belokin perässä. Belokia väistääkseen Armstrong joutui ajamaan tieltä ulos ja oikaisemaan mutkan.
ONCE-tallin johtajan Manolo Saizin erottua kauden 2003 lopussa, Beloki päätti siirtyä Brioches La Boulangère -talliin. Hänen kerrottiin toipuneen vammoistaan vuoden 2004 alussa, mutta myöhemmin kävi ilmi, että vammoista toipuminen kestää arvioitua kauemmin. Beloki ei kyennyt aloittamaan kilpailukauttaan ennen kuin vasta huhtikuun puolivälissä, jolloin hän osallistui kotikisaansa Baskimaan ympäriajoon, mutta joutui keskeyttämään kilpailun jo ensimmäisellä etapilla. Vedoten yhteensopimattomuuksiin ranskalaistallin kanssa, Beloki siirtyi loppukaudeksi espanjalaiseen Saunier Duval-Prodir -talliin. Kaudeksi 2005 hän siirtyi Manolo Saizin Liberty Seguros-Würth -talliin, joka oli koottu ONCE-tallin pohjalta. Vuoden 2005 Ranskan ympäriajossa Beloki sijoittui 75:nneksi.
Vuonna 2006 Beloki liitettiin Operaatio Puerto -dopingskandaaliin, eikä hän voinut osallistua Ranskan ympäriajoon. Hänet kuitenkin vapautettiin epäilyksistä heinäkuun lopussa.
Vuonna 2007 tiedotusvälineet kertoivat Belokin olleen lähellä sopimusta Astana-tallin kanssa, mutta lopullista sopimusta ei tehty. Syyksi kerrottiin Belokin mahdollinen kytkös Operaatio Puertoon. Joulukuussa 2007 hän ilmoitti lopettavansa uransa.
Saavutuksia

Ranskan ympäriajo:
2000 kokonaiskilpailussa kolmas, etapilla 12 kolmas
2001 kokonaiskilpailussa kolmas, etapeilla 10, 11 (aika-ajo) ja 13 kolmas
2002 kokonaiskilpailussa toinen, etapilla 11 toinen, etapilla 12 kolmas
Espanjan ympäriajo:
2001 etapilla 8 toinen, etapilla 5 kolmas
2002 kokonaiskilpailussa kolmas, etapilla 15 toinen
Katalonian ympäriajo:
1999 kokonaiskilpailussa neljäs
2001 kokonais- ja pistekilpailun sekä etapin 8 (aika-ajo) voitto
Dauphiné Libéré:
1999 kokonaiskilpailussa neljäs
Tour de Romandie:
2000 kokonaiskilpailussa toinen, etapin 3B (aika-ajo) voitto
Asturian ympäriajo:
2000 kokonaiskilpailun ja etapin 5 voitto
Bicicleta Vasca:
2001 kokonaiskilpailussa toinen
2002 etapin 5 voitto
Euskal Bizikleta:
2003 kokonaiskilpailussa toinen, etapin 5 voitto
Clasica Alcobendas:
2003 kokonais- ja pistekilpailun sekä etapin 3 (aika-ajo) voitto
Lombardian ympäriajo:
2002 kahdeksas
Käännös suomeksi
José Cartaña Inglés

José Cartaña Inglés (13. syyskuuta 1875 Vilaverd – 31. heinäkuuta 1963) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. syyskuuta 1899 ja nimitettiin Geronan hiippakunnan johtoon 29. joulukuuta 1933. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. huhtikuuta 1934. Pääkonsekraattorina toimi Francisco de Asís Vidal y Barraquer, jota avustivat Juan Perelló y Pou ja Justino Guitart y Viladerbó.
Cartaña Inglés kuoli 87-vuotiaana virassa.
José Castelltort Subeyre

José Castelltort Subeyre (11. maaliskuuta 1899 Igualada – 18. elokuuta 1960) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. toukokuuta 1923 ja nimitettiin Astorgan hiippakunnan johtoon 5. marraskuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. helmikuuta 1957. Pääkonsekraattorina toimi Ildebrando Antoniutti, jota avustivat Gregorio Modrego y Casaus ja Ramón Sanahuja y Marcé.
Castelltort Subeyre kuoli 61-vuotiaana virassa. Hänen seuraajakseen nimitettiin Marcelo González Martín.
Juhana Koivisto

Juhana (Juho, Johan) Koivisto  (13. toukokuuta 1766 Pöytyä – 11. joulukuuta 1851 Pöytyä) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Koiviston vanhemmat olivat Erik Antinpoika Raatikainen ja Maria Karlintytär Mikola ja puolisot Anna Juhontytär Koivisto (k. 1814) ja Elisabet Antintytär Koivisto (k. 1841). Koivisto oli lautamies, joka edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Turun ja Porin läänin Maskun tuomiokuntaa. Hän teki valtiopäivillä aloitteen tuntitaksan korottamisesta.
Kajaanin kihlakunta

Kajaanin kihlakunnan sinetti, jossa kuvattuna Kajaanin linnan tornit, sekä Pohjanmaan vaakunan kärpät.
Kajaanin kihlakunta (ruots. Kajana härad) on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Oulun läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Hyrynsalmi
Kajaanin maalaiskunta
Kuhmo
Paltamo
Puolanka
Ristijärvi
Sotkamo
Suomussalmi
Säräisniemi (nykyään Vaala)
Vuolijoki
Kihlakunnan ulkopuolella oli Kajaanin kaupunki.
Kihlakunnan maapinta-ala oli 21 458,10 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 67 350 henkeä (31.12.1939).
Kajaanin kihlakunnan ja siihen kuulumattoman Kajaanin kaupungin aluetta vastasi Kainuun maakunta ennen Vaalan siirtymistä Pohjois-Pohjanmaan maakuntaan vuoden 2016 alussa.
Joseph de Villèle

| Joseph de Villèle |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 14. joulukuuta 1821–4. tammikuuta 1828  
Monarkki:  Ludvig XVIII Kaarle X
Edeltäjä:  Armand Emmanuel du Plessis de Richelieu
Seuraaja:  Jean-Baptiste de Martignac
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1773 Toulouse, Ranska
Kuollut: 13. maaliskuuta 1854 (80 vuotta) Toulouse, Ranska
Tiedot
Puolue:  Ultrarojalistit
Joseph de Villèle (14. huhtikuuta 1773 Toulouse – 13. maaliskuuta 1854 Toulouse)  oli ranskalainen kreivi ja poliitikko. Ultrarojalistinen Villèle toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1821–1828, suuren osan restauraatioajasta.
Villèle palveli alkujaan Ranskan laivastossa, muun muassa Länsi- ja Itä-Intiassa, ja keräsi tänä aikana huomattavan omaisuuden. Hän palasi Ranskaan vuonna 1807 ja kohosi seuraavana vuonna pienen kotipaikkakuntansa pormestariksi. Vuonna 1815 hänestä tuli Toulousen pormestari. Villèle oli kuulunut vuodesta 1813 Les Chevaliers de la Foi (”Uskon ritarit”) -nimiseen rojalistiseen salaseuraan ja vuosina 1815–1816 hän oli edustajainkamarin jäsenenä. Hän toimi salkuttomana ministerinä 1820–1821. De Richelieun hallituksen kaaduttua syksyllä 1821 Villèle kohosi ensin valtiovarainministeriksi ja sitten hallituksen tosiasialliseksi johtajaksi. Muodollisesti hänestä tuli pääministeri seuraavana vuonna, jolloin hän sai myös kreivin arvon.
Villèle järjesti opposition tukahduttamiseksi vuonna 1822 tiukan sensuurin ja vuonna 1825 hänen hallituksensa maksoi uuden kuninkaan Kaarle X:n toiveesta suuret korvaukset vallankumouksen aikana maaomaisuutensa menettäneille emigranteille. Korvaukset rahoitettiin laskemalla valtion velkakirjoille maksettavaa korkoa. Kaikkiaan Villèlen pääministerikausi merkitsi konservatiivisten ja katolisten voimien vahvistumista yhteiskunnassa. Hänen politiikkansa muodostuikin kiistellyksi ja kansakuntaa jakavaksi. Oikeisto menetti enemmistönsä edustajainkamarinvaaleissa vuonna 1827 ja Villèle erosi pääministerin tehtävistä seuraavan vuoden tammikuussa. Kaarle X nimitti hänen tilalleen maltillisemman Jean-Baptiste Martignacin. Villèle ei tämän jälkeen enää osallistunut politiikkaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph de Villèle Wikimedia Commonsissa
Joseph de Villèle (ranskaksi) Assemblée Nationale