stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punakaarti (kulttuurivallankumous)
Punakaartien synty ja toiminnan alku

Punakaartilaiset kuuluivat sukupolveen, joka oli kasvanut lapsesta asti Kiinan kansantasavallassa ja altistunut voimakkaalle propagandalle ja indoktrinaatiolle. He uskoivat erittäin voimakkaasti vallankumouksen ihanteisiin ja puhemies Maon johtajankykyihin. Kulttuurivallankumouksen alkuvaiheessa toukokuussa 1966 Kiinan oppilaitoksissa käynnistettiin joukkokampanja, jossa oppilaita kehotettiin kirjoittamaan kriittisiä kirjoituksia ensimmäiseksi maalitauluksi valitusta kirjailija Wu Hanista ja muista vastaavista akateemisista hahmoista. Kulttuurivallankumouksen pienryhmän kannustamina koulujen ja yliopistojen opiskelijat alkoivat pian perustaa ryhmiä, jotka ryhtyivät hyökkäilemään vanhoillisina pitämiään opettajia vastaan. Kommunistisen puolueen keskuskomitean hyväksymä niin sanottu Toukokuun 16. päivän direktiivi kannusti tätä toimintaa. Kesällä 1966 vastuun kulttuurivallankumouksen toimeenpanosta saaneet Liu Shaoqi ja Deng Xiaoping yrittivät hillitä oppilaita lähettämällä kouluihin puolueen työryhmiä, jotka asettuivat usein opettajien puolelle. Otettuaan heinäkuussa asiat takaisin omiin käsiinsä Mao kuitenkin tuomitsi tämän linjavirheeksi ja päästi nuorison väkivallan uudelleen irti.
Nimeä punakaarti alkoi ensimmäisenä käyttää eräs korkea-arvoisten kaaderien lapsista muodostunut Pekingin Qinghuan yliopiston opiskelijaryhmä, joka järjestäytyi salaisesti 29. toukokuuta 1966. Kun Mao oli elokuun 1966 alussa antanut ryhmälle tukensa, alkoi puolueen propagandakoneisto levittää termiä ja kaikki muutkin vastaavat ryhmät ottivat sen käyttöönsä. Lisäksi jokaisella kaartilla oli oma nimi. Punakaartit jakautuivat jo alkuvaiheessa kahteen eri suuntaukseen, maltillisiin ”konservatiiveihin” ja radikaalimpiin ”kapinallisiin”, minkä lisäksi oli vielä radikaalimpia ”äärivasemmistolaisia” ryhmiä. Konservatiivien jäseniksi valikoitui usein kommunistisen yhteiskunnan ”hyvistä perheistä” eli työläistaustasta lähtöisin olleita nuoria, kapinallisiin taas liittyi enemmän ”huonompiin luokkiin” kuuluneita.
Elokuussa 1966 kommunistisen puolueen keskuskomitea oli julkistanut niin sanotun 16 kohdan päätöksen, jossa kehotettiin taistelemaan kaikkia puolueen sisällä toimivia ”kapitalistisen tien kulkijoita” vastaan. Punakaartilaiset eivät tienneet paljoakaan kulttuurivallankumouksen epämääräisesti linjatuista tavoitteista, mutta Mao ja Kulttuurivallankumouksen pienryhmä kannustivat kaarteja käymään puolueen kaadereiden kimppuun. Konservatiiviset kaartit eivät olleet innokkaita hyökkäilemään kommunistisen puolueen kaadereita vastaan ja monet oman asemansa suojelemiseen pyrkineet kaaderit suosivat niiden perustamista. Kapinalliset kohdistivat paljon aktiivisemmin oman hyökkäyksensä nimenomaan puoluekoneistoa vastaan. Uhrit valikoituivat usein sattumanvaraisesti, koska etukäteen oli mahdoton tietää, kuka oli Maon mielestä vastavallankumouksellinen ja kuka ei. Kohteiksi päätyi jopa kaikkein korkeimpia puoluejohtajia, kuten presidentti Liu Shaoqi ja Deng Xiaoping. Kulttuurivallankumouksen myöhemmässä vaiheessa eri suuntauksia edustaneet punakaartit alkoivat taistella toisiaan vastaan, myös aseellisesti.
Punakaartien toimintamuodot

Punakaartit kohdistivat yleensä uhreihinsa fyysistä väkivaltaa ja pyrkivät nöyryyttämään heitä julkisesti. Tapahtumat esitettiin jonkinlaisena oikeudenkäyntinä. Tyypillinen toimintamuoto oli kamppailuistunto, jossa uhri joutui olemaan pitkiä aikoja polvillaan samalla kun häntä häpäistiin ja pahoinpideltiin ja lopuksi pakotettiin tunnustamaan rikoksensa. Kiduttaminen ja murhat olivat myös tavallisia, ja surmattujen omaisuus yleensä ryöstettiin. Jotkut tekivät itsemurhan, mikä myös tulkittiin tunnustukseksi tai itsessään rikokseksi puoluetta vastaan. Punakaartien väkivallassa fanaattiseen vallankumouksellisuuteen yhdistyi usein yksilöllisiä motiiveja kuten henkilökohtainen kosto tai joskus silkka sadismi.
Jo syksyllä 1966 Mao kehotti punakaartilaisia matkustamaan ympäri Kiinaa ”vallankumouksen kokemusten vaihtamiseksi” ja junamatkustuksesta tehtiin kaartien jäsenille ilmaista. Miljoonat saapuivat pääkaupungissa Pekingissä Tiananmenin aukiolla järjestettyihin suuriin joukkokokouksiin, joissa Mao henkilökohtaisesti vastaanotti kaartilaiset. Valokuvat pientä punaista kirjaa heiluttaneista valtavista väkijoukoista levisivät tuolloin kaikkialle maailmaan.
Punakaarteja oli kannustettu tuhoamaan kulttuurivallankumouksen nimissä ”neljä vanhaa” eli vanhat ajatukset, tavat, tottumukset ja kulttuuri, jotka oli korvattava uusilla vallankumouksellisilla arvoilla. Tämän seurauksena punakaartilaiset hävittivät monia kulttuuriaarteita, polttivat kirjoja ja vaihtoivat katukylttien nimiä. Monet vaihtoivat myös oman nimensä.
Keväällä 1967 Maon Shanghain kommuunille antama tuki kannusti punakaartilaisia suorittamaan paikallis- ja aluetasolla ”vallankaappauksia”, joissa paikalliset viranomaiset syrjäytettiin ja punakaartilaiset ottivat heidän virastonsa omaan haltuunsa ja julistivat perustaneensa kommuuneja. Tämän jälkeen Kansan vapautusarmeija otti väliaikaisesti asiat komentoonsa ja punakaartien toimintaa hillittiin väkisin. Mao alkoi kuitenkin pelätä armeijasta lähtöisin olevan ”helmikuun vastavirran” pysäyttävän kulttuurivallankumouksen, ja lietsoi muutamaa kuukautta myöhemmin punakaartit aloittamaan hyökkäyksensä uudelleen. Elokuussa 1967 Kiina ajautui suureen sekasortoon, kun monet armeijan yksiköt hajosivat ja raskaita aseita käsiinsä saaneet kilpailevat kaartit alkoivat taistella toisiaan vastaan eri puolilla maata. Nämä taistelut aiheuttivat enemmän kuolonuhreja kuin kaikki punakaartien siihenastinen toiminta.
Punakaartien loppu

Vuoden 1967 ”elokuun anarkia” pakotti Maon kääntymään punakaarteja vastaan. Puoluejohto määräsi punakaartit luovuttamaan aseensa pois ja lehdistössä aloitettiin äänekäs kampanja ”anarkiaa” ja ”faktionalismia” vastaan. Punakaartilaiset määrättiin palaamaan oppilaitoksiinsa. Kun punakaartien aseellinen väkivalta ei ottanut loppuakseen, alettiin kaarteja tukahduttaa voimakkaammin kesästä 1968 alkaen. Armeija käynnisti tässä vaiheessa suuren ”luokkarivien puhdistuksen”, jonka yhteydessä suuria määriä taisteluissa hävinneitä teloitettiin. Puhdistus jatkui vuoteen 1969 ja sitä seurasi vielä uusi entisiä kulttuurivallankumouksen radikaaleja vastaan suunnattu kampanja 1970-luvun alussa. Monet entiset punakaartilaiset katkeroituivat ja tunsivat tulleensa petetyiksi. Monet kääntyivät myös Maoa vastaan tajuttuaan, että suuri johtaja oli vain hyväksikäyttänyt heitä. Myöhäisvaiheessa nousi esiin joitain entistä radikaalimpia punakaarteja, jotka kyseenalaistivat koko Kiinan poliittisen järjestelmän. Näistä tunnetuin oli Shengwulian-niminen ryhmä, joka julkaisi ”Minnepäin Kiina?” -nimisen manifestin. Ne kuitenkin vaiennettiin pian.
Lokakuussa 1967 annettiin määräys koulutetun nuorison lähettämisestä ”ylös vuorille ja alas maaseudulle”, jotta punakaartit saataisiin hajotettua. Aluksi jotkut lähtivät vapaaehtoisesti uskollisuudesta Maolle. Varsinkin kesästä 1968 alkaen armeija alkoi systemaattisesti karkottaa opiskelijoita maaseudulle, jossa heidät pakotettiin maatöihin alkeellisissa oloissa. Karkotukset koskivat noin 17–20 miljoonaa nuorta. Lähes kaikki vielä elossa olleet punakaartilaiset kokivat tämän kohtalon. Lopullisesti punakaartilaisliikkeen lopetti huhtikuussa 1969 pidetty kommunistisen puolueen 9. puoluekokous. Punakaartien organisaatio jäi vielä tämän jälkeen muodollisesti olemaan, mutta kaartien tehtävänä oli enää vain auttaa maaseudulle karkotuksissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Punakaarti (kulttuurivallankumous) Wikimedia Commonsissa
Punaviidakkokana

| Punaviidakkokana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Kanat Gallus
Laji::  gallus
Kaksiosainen nimi
 Gallus gallus  Linnaeus, 1758 
 Levinneisyys: Luoteis-Intiasta Tyynenmeren rannikolle
Alalajit
 G. g. bankiva  Gallus gallus domesticus  G. g. gallus  G. g. jabouillei  G. g. murghi  G. g. spadiceus 
Katso myös
   Punaviidakkokana Wikispeciesissä   Punaviidakkokana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Gallus gallus
Punaviidakkokana (Gallus gallus) eli viidakkokana on kesyn kanan kantamuoto. Se elää edelleen villinä Aasiassa Luoteis-Intiasta Tyynenmeren rannikolle. Kana on ilmeisesti kesytetty aluksi koristeeksi ja kukkotappeluita varten. Vasta myöhemmin huomattiin sen käyttö munantuottajana.[lähde? ] Punaviidakkokanasta voidaan käyttää myös nimityksiä bankivakana tai punainen viidakkokana.
Vanhimmat kesytettyjen kanojen jäännökset löydettiin Thaimaasta, ja ne ajoittuvat noin 3200 vuoden taakse. Välimerelle kana tuotiin noin 2700 vuotta sitten ja Pohjois-Eurooppaan noin 1500 vuotta sitten.
Punaviidakkokanoilla sukupuolet eroavat toisistaan selvästi: uros on paljon isompi ja värikkäämpi ja sillä on punainen heltta. Kukon pyrstö on pitkä ja kirjava. Punaviidakkokananaaras on huomaamattoman ruskeankirjava ja muistuttaa metsäkanalintujen naarasta. Kesystä kanasta poiketen naaraalla ei ole helttaa.
Puolen kilon punttisalilla

| Puolen kilon punttisalilla Pekka Myllykoski |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1995
 Tyylilaji: Kantri/rock
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Pekka Myllykosken muut julkaisut
| Anjovissalaattia 1993 | Puolen kilon punttisalilla 1995 | Peltibanaani 1997 |
Puolen kilon punttisalilla on suomalaisen Pekka Myllykosken albumi. Se julkaistiin vuonna 1995. Levyllä soittaa kaksi yhtyettä Maltaan Haukat sekä Toilet Doors.
Kappaleet

Myllykoski ja Maltaan Haukat
"Tästähän lähretähän"
"Tuuli puita taivuttaa"
"Joskus kun sataa"
"Hidas palaminen"
"Kun mä kömmin vinniin"
"Mihin rahat män?"
"Koti maantiellä"
"Kun häntä rakastin"
"Kosmologinen vakio"
"Vakavasti ottaen"
"Tuijottava humala"
Toilet Doors
"Paskahuussin ovet"
"Vuodesta vuoteen"
"Kissalaulu"
"Myöhäistä katua"
Prototype Cup Germany -kausi 2022

Prototype Cup Germany -kausi 2022 oli vuonna 2022 järjestetty Prototype Cup Germany -sarjan ensimmänen kausi. Sarjan järjestivät ADAC ja Creventic ja se oli avoin LMP3- ja CN-ryhmän autoille. ADAC hankki Automobile Club de l’Ouestilta (ACO) yksinoikeuden Saksassa järjestettäviin LMP3-luokan kilpailuihin.
Jokaista autoa kohden voi olla yksi tai kaksi kuljettajaa jokaisessa kilpailussa. Kuljettajien luokituksen mukaan varikkopysähdysten kestoa säädellään kilpailun tasoittamiseksi. Yhden kuljettajan kohdalla pakolliseen varikkopysähdykseen lisätään aikaa. Varikkopysähdysten aikana ei sallita tankkausta eikä renkaiden vaihtoa paitsi sään tai vaurion vaatiessa. Kilpailuviikonlopun aikana on kaksi lähtöä, jotka kestävät 60 minuuttia sekä yhden kierroksen päälle.
Kilpailukalenteri

| Nro | Nro | Rata | Ajankohta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | R1. |  Spa-Francorchamps | 22.-24. huhtikuuta |
| 1. | R2. |  Spa-Francorchamps | 22.-24. huhtikuuta |
| 2. | R1. |  Nürburgring | 15.-17. heinäkuuta |
| 2. | R2. |  Nürburgring | 15.-17. heinäkuuta |
| 3. | R1. |  Lausitzring | 19.-21. elokuuta |
| 3. | R2. |  Lausitzring | 19.-21. elokuuta |
| 4. | R1. |  Hockenheimring | 21.-23. lokakuuta |
| 4. | R2. |  Hockenheimring | 21.-23. lokakuuta |
Lähde:
Kilpailijat

Suomalainen Koiranen Kemppi Motorsport ilmoittautui sarjaan kahdella kuljettajalla: Sebastian Arenram ja Jesse Salmenautio.
Pistejärjestelmä

Pisteitä annetaan kuljettajille seuraavasti:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | 1. | 2. | 3. | 4. | 5. | 6. | 7. | 8. | 9. | 10. | 11. | 12. | 13. | 14. | 15. |
| Pisteet | 25 | 20 | 16 | 13 | 11 | 10 | 9 | 8 | 7 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
Aiheesta muualla

Standings 2022 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Quasimodo (sarjakuvahahmo)

| Quasimodo |
| --- | --- |
 Quasimodo, Hullun Haihattelijan nerokas tietokone
Luoja(t):  Stan Lee & Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Fantastic Four Annual #4 (1967)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Quasi-Motivational Destruct Organism
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Hullu Haihattelija
Voimat:  Nero. Kyky kommunikoida tietokoneiden ja kommunikaatiolaitteiden kanssa. Voimakkaat energiaiskut vasemmasta silmästä. Supervahva ja kestävä robottiruumis.
Suhteet
Sukulaiset:  Hullu Haihattelija (rakentaja)
Quasimodo (Quasi-Motivational Destruct Organism) on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui Fantastic Four Annual-lehden numerossa 4 (1967). Ihmismuotoon hänet muokattiin Fantastic Four Annual -lehden numerossa 5. Quasimodon loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Hahmon nimi ja osin ulkomuotokin on lainattu Victor Hugon Pariisin Notre-Dame -romaanin rujolta päähenkilöltä.
Suomessa Quasimodo nähtiin ensimmäistä kertaa Kostajat Erikoisjulkaisu 1992 -julkaisussa.
Historia

Tiedemies Hullu Haihattelija loi alun perin Quasimodon avukseen taisteluun Ihmenelosia vastaan. Haihattelija yritti usuttaa Ihmissoihtu -androidin Liekkiä vastaan, mutta epäonnistuttuaan joutui pakenemaan paikalta.
Quasimodo jäi unohduksiin Haihattelijan piilopaikkaan, kunnes Hopeasurffari sattui kuulemaan robotin anelut. Hyväntahtoinen Surffari käytti voimiaan ja antoi Quasimodolle ihmismuodon. Ohjelmointinsa mukaisesti Quasimodo kuitenkin kävi vapauttajansa kimppuun, kunnes Hopeasurffari vangitsi robotin patsaaksi todeten "Mutta jääköön hän muistuttamaan niitä loputtomia, jotka eivät koskaan ajattele... että ilman sielua ruumis voi olla vain... patsas!"
Quasimodo onnistui kuitenkin vapauttamaan itsensä vankilastaan ja hän haastoi Hämähäkkimiehen sekä Haukansilmän taisteluun kanssaan. Myöhemmin vallanhaluinen robotti taisteli Ihmenelosia vastaan, mutta päätyi tietokoneeksi Venäjälle.
Myöhemmin Vision karkotti Quasimodon ruumiittoman älykkyyden avaruuden syövereihin, josta Quasimodon onnistui kaapata itselleen Stark Internationalin satelliitin. Kontrolloiden satelliitin systeemejä Quasimodo onnistui luomaan itselleen robottikehonsa uudelleen. Toimissaan Quasimodo ajautui luonnollisesti törmäyskurssille Tony Starkin alias Rautamiehen kanssa.
Starkin onnistui siirtämään Quasimodon tietoisuus virtuaalitodellisuuteen, jossa tämä sai kokea saaneensa viimein täydellisen ruumiin. Onnellinen Quasimodo pysyttelee virtuaalitodellisuudessa, jossa Starkin on helppo valvoa häntä.
Voimat ja varusteet

Hopeasurffari loi Quasimodon ensimmäisen robottiruumiin, joten se on kosmisella voimalla käyvä ja osittain orgaaninen luomus. Ruumiilla on suuret fyysiset voimat, joiden avulla Quasimodo kykenee repimään tonnien painoisia betonipaloja taloista ja heittelemään niitä ihmisten niskaan. Hänen ruumiinsa kesti hyvin Hopeasurffarin energiaiskun. Quasimodo kykenee vasemmasta silmästään ampumaan voimakkaan sädeiskun.
Koska Quasimodo on tietokone, hän kykenee äärimmäisen nopeisiin analyyseihin erilaisista tilanteista. Quasimodolla on samanlaisia päätelmätaitoja kuin mitä hänen isännällään Hullulla Haihattelijalla.
Quasimodo kykenee myös siirtämään tietoisuutensa toisiin tietokoneisiin ja hallitsemaan niitä.
Voimat ja varusteet > Rajoitukset

Taistellessaan Rautamiestä vastaan Quasimodo oli turhautunut siitä, että hänen ohjelmointinsa ei sisältänyt luovaan työhön soveltuvaa ohjelmistoa. Siksi Quasimodon itsensä luoma robottiruumis oli karkea. Useimmiten juuri Quasimodon rajoittunut ohjelmointi sitoo olentoa.
Quasimodo demonstroi voimiaan murskaamalla rakennuksesta palasia.
Puolen hehtaarin metsä

Puolen hehtaarin metsä (engl. Hundred Acre Wood) on A. A. Milnen Nalle Puh -saduissa esiintyvä kuvitteellinen metsä. Siellä asuvat kaikki sadun keskeiset hahmot, kuten Nalle Puh, Kani, Nasu, Kengu, Ruu, Ihaa, Tikru, Pöllö ja Myyrä.
Metsän esikuvana on toiminut East Sussexin kreivikunnassa sijaitseva Ashdown Forest, jonka lähistöllä A. A. Milne asui perheineen.
Nimi

Englanninkielisessä alkuteoksessa metsä on Hundred Acre Wood, eli "sadan eekkerin metsä", eli noin 40 hehtaaria. Anna Talaskiven kääntämässä ensimmäisessä suomennoksessa, (1934) joka käännettiin ruotsinkielisestä versiosta, metsän nimi on Seitsemänpeninkulmanmetsä (ruots. Sjumilaskogen). Kersti Juvan suomennoksessa, (1976) metsän nimi on Puolen hehtaarin puisto.
Ennen 1990-lukua, metsän suomenkielinen nimi Disneyn tuotteissa vaihteli teoksesta teokseen, mutta 1990-luvulta se on pysynyt hieman Juvan käännöksestä poikkeavana Puolen hehtaarin metsänä.
RN Francesco Ferruccio

| RN Francesco Ferruccio |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Venetsian laivastontelakka
Kölinlasku:  19. elokuuta 1899
Laskettu vesille:  23. huhtikuuta 1902
Palveluskäyttöön:  1. syyskuuta 1905
Poistui palveluskäytöstä:  alusluettelosta 1. huhtikuuta 1930
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 350 t
Pituus:  111,8 m
Leveys:  18,2 m
Syväys:  7,3 m
Koneteho:  14 000 ihp
Nopeus:  19-20 solmua
Miehistöä:  555
Aseistus
Aseistus:  1 × 254 mm tykki 2 × 203 mm tykkiä 14 × 152 mm tykkiä 10 × 76 mm tykkiä 6 × 47 mm tykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea
RN Francesco Ferruccio (ital. Regia Nave Francesco Ferruccio) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 palvelukseen otettu Giuseppe Garibaldi -luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta, missä köli laskettiin 19. elokuuta 1899. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1902 ja liitettiin laivastoon 1. syyskuuta 1905.
Palvelus

Alus luokiteltiin koululaivaksi 1919 ja se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1930.
RN Carlo Mirabello (1915)

| RN Carlo Mirabello |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  21. marraskuuta 1914
Laskettu vesille:  21. joulukuuta 1915
Palveluskäyttöön:  24. elokuuta 1916
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 21. toukokuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 840 t (standardi) 2 377 t (kuormattu)
Pituus:  103,75 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,75 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  35 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  158
Aseistus
Aseistus:  8 × 102 mm tykkiä 4 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea 100 × miinaa
RN Carlo Mirabello (ital. Regia Nave Carlo Mirabello) oli Italian kuninkaallisen laivaston Mirabello-luokan hävittäjä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 21. marraskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1915 ja liitettiin laivastoon 24. elokuuta 1916.
Palvelus

Alus upposi osuttuaan miinaan 21. toukokuuta 1941 Albanian rannikolla Dukatonniemen lähistöllä.
RN Francesco Nullo (1914)

| RN Francesco Nullo (1926-1940) RN Fratelli Cairoli |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pattisonin telakka, Napoli
Kölinlasku:  24. syyskuuta 1913
Laskettu vesille:  12. marraskuuta 1914
Palveluskäyttöön:  1. toukokuuta 1915
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 23. joulukuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  625 t (standardi) 914 t (kuormattu)
Pituus:  73 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,34 m
Syväys:  2,72 m
Koneteho:  15 500 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  95
Aseistus
Aseistus:  5 × 102 mm tykkiä 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea 10 × miinaa
RN Francesco Nullo (ital. Regia Nave Francesco Nullo) oli Italian kuninkaallisen laivaston Pilo-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa hävittäjänä ja toisessa maailmansodassa torpedoveneenä nimellä Fratelli Cairoli.
Valmistus

Alus tilattiin Napolista Pattisonin telakalta, missä köli laskettiin 24. syyskuuta 1913. Alus laskettiin vesille 12. marraskuuta 1914 ja liitettiin laivastoon 1. toukokuuta 1915.
Palvelus

Alus nimettiin uudelleen 1926 Fratelli Cairoliksi ja se luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi (ital. torpediniere). Alus upotettiin 23. joulukuuta 1940.
RN Carabiniere (1938)

| RN Carabiniere |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri del Tirreno, Riva Trigoso
Kölinlasku:  1. helmikuuta 1937
Laskettu vesille:  23. heinäkuuta 1938
Palveluskäyttöön:  20. joulukuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  18. tammikuuta 1965
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 650 t (standardi) 2 590 t (kuormattu)
Pituus:  106,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,15 m
Syväys:  3,15 m
Koneteho:  48 000 hv
Nopeus:  38 solmua
Miehistöä:  206
Aseistus
Aseistus:  8 x 120 mm tykkiä kaksiputkisina asennuksina 1 x 120 mm valoammustykki 12 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 x 533 mm torpedoputkea 48 x miinaa
RN Carabiniere (ital. Regia Nave Carabiniere) oli Italian kuninkaallisen laivaston Soldati-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1937. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1938 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 20. joulukuuta.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 18. tammikuuta 1965.
RN Cassiopea

| RN Cassiopea |
| --- | --- |
 Cassiopea

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri del Tirreno, Riva Trigoso
Kölinlasku:  10. joulukuuta 1935
Laskettu vesille:  22. marraskuuta 1936
Palveluskäyttöön:  26. huhtikuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  808 t (standardi) 1 040 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,55 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  116
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 10 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 20 x miinaa
RN Cassiopea (ital. Regia Nave Cassiopea) oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 10. joulukuuta 1935. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1936 ja liitettiin laivastoon 26. huhtikuuta 1937.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1959.
RN Freccia (1930)

| RN Freccia |
| --- | --- |
 RN Freccia

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri del Tirreno, Riva Trigoso
Kölinlasku:  20. helmikuuta 1929
Laskettu vesille:  3. elokuuta 1930
Palveluskäyttöön:  21. lokakuuta 1931
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 8. elokuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 225 t (standardi) 2 150 t (kuormattu)
Pituus:  96,15 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,75 m
Syväys:  3,15 m
Koneteho:  44 000 hv
Nopeus:  38 solmua
Miehistöä:  185
Aseistus
Aseistus:  4 × 120 mm tykkiä kaksiputkisina asennuksina 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 54 × miinaa
RN Freccia (ital. Regia Nave Freccia) oli Italian kuninkaallisen laivaston Freccia-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 20. helmikuuta 1929. Alus laskettiin vesille 3. elokuuta 1930 ja liitettiin laivastoon 21. lokakuuta 1931.
Palvelus

Alus upotettiin 8. elokuuta 1943.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2020 – naisten omnium

Naisten omnium Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 8. elokuuta Izun velodromilla. Kilpailuun osallistuu 21 urheilijaa.
Karsinnat

Olympiaturnaukseen osallistuu 21 pyöräilijää. Näistä 8 tulee maista, jotka osallistuvat pariajoon eli jokainen maa saa nimetä yhden urheilija. 13 pyöräilijää valitaan UCIn olympiakarsintarankingin perusteella. Rankingin perusteella valitaan vain maita, jotka eivät ole saaneet paikkaa pariajon kautta. Samoin jokainen maanosa tulee olla edustettuna.