Ruisrock
Festivaalin alkuhistoria > Festivaalin perustaminen

Ruisrockin perustajajäseniä olivat muun muassa Kari Purssila (1948–2024), Antero Laiho, Christer Donner ja Olli Pellikka. Tämän festivaalin juuret ovat näiden puuhamiesten perustamassa ”Nuorison tiedotuskeskus”-nimisessä yhdistyksessä, joka sai Turun kaupungilta käyttöönsä toimistotilat ja puhelimen. Keskuksen oli tarkoitus olla neuvontapiste maalta tuleville nuorille, ja siellä oli määrä olla kaikkien alojen asiantuntijoiden verkosto käytettävissä. Käytännössä keskukseen tuli puheluita, joissa kysyttiin kaikenlaista, esimerkiksi: ”Sanokaa yks Jimi Hendrixin kappale” — ”Manic Depression”.
Sama joukko perusti myös Information-nimisen yhtyeen vuoden 1969 alussa. Tämän joukon keskuudessa syntyi ajatus siitä, että Turussa olisi syytä järjestää rockfestivaali. Kun Turun musiikkijuhlilla oli oopperaesitys Turun kaupunginteatterissa, Aurajoen rannalla, ja järjesti Information kesällä 1969 joen rannalla mielenosoituksen konsertin muodossa ja vaati, että Turun musiikkijuhlille pitää saada pop- ja rockmusiikkia ohjelmistoon.
»Perustettiin tämä Information-niminen yhtye alun perin, tämä oli vuoden 1969 alussa. Silloin oli Turun Musiikkijuhlat, joka oli semmoinen aika… tietyllä tavalla konservatiivinen organisaatio… ei se välttämättä ollut niin kauheen konservatiivinenkaan, mutta meidän mielestä se oli… Ja me haluttiin, että sinne tulis jotakin muuta kuin korkeakulttuuria. Niillä oli joku oopperaesitys Turun kaupunginteatterissa, joka sijaitsee siinä joen rannalla, ja me järjestettiin siihen sitten mielenosoitus, jossa me soitettiin siinä ulkopuolella ja vaadittiin, että Turun Musiikkijuhlille pitää saada poppia ja rockmusiikkia ohjelmistoon. … Tällä me sitten päästiin tavallaan lehtiin…» 
(Olli Pellikka)
» Siinä vaiheessa kun tätä mielenosoitusta sinne Aurajoen rantaan järjestettiin, niin meill’ ei ollut edes tietoa siitä, että joku Woodstockin festivaali oli ollut olemassa, ett’ tää festivaali-ajatus oli kyll’ ilmassa eri puolilla.» 
(Kari Purssila)
Sittemmin Purssila, Pellikka ja joskus Laihokin kävivät lähes viikoittain Turun apulaiskaupunginjohtaja Johannes Koikkalaisen luona selittämässä, että ”tämmönen pitäis saada järjestettyä”.
Kun puuhamiehet tapasivat Sibelius-museon tiloissa Kalevi Kuosan, joka toimi Turun musiikkijuhlien johtajana 1969–1976, alkoi tapahtua. Kaupungin nuorisotoimiston kirjepaperilla ja kirjekuorilla lähetettiin kutsut ja tarjouspyynnöt 70 ulkomaiselle rock-artistille, alkaen Rolling Stonesista, Pink Floydista ja The Whosta.
Talvella 1969–1970 tuli kuvioihin ruotsalainen promoottori Thomas Johansson, joka oli perustanut ohjelmatoimisto Ema Telstarin vuonna 1969. Kuosa otti Johanssoniin yhteyttä elokuussa 1969, ja Johansson tuli katsomaan mahdollista festivaalipaikkaa.
Rolling Stonesin sihteeri Jo Bergman ilmoitti, että Mick Jagger on lomalla, ja että asiaan olisi palattava myöhemmin. Järjestäjät tajusivat jälkeenpäin, että tämä tapahtui juuri Altamontin festivaalin katastrofin jälkeen.
”The Pink Floydin” hintapyyntö oli 500 puntaa, jonka lisäksi pyydettiin edestakainen lentolippu viidelle hengelle sekä autolauttaliput kahdelle hengelle ja minibussille sekä hotellimajoitus seitsemälle hengelle. Fairport Conventionin hinta oli 300 puntaa sekä autolauttaliput kahdelle hengelle ja minibussille sekä hotellimajoitus kahdeksalle hengelle. Pink Floydia ei koskaan Turkuun saatu ja Fairport Conventionkin vasta seuraavana vuonna, mutta muutaman kuukauden aikana onnistuttiin kuitenkin rakentamaan ohjelmisto festivaalia varten sekä tarvittava infrastruktuuri.