stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nguyễn Thị Bình

| Nguyễn Thị Bình |
| --- | --- |

Vietnamin varapresidentti
 23. syyskuuta 1992 – 25. heinäkuuta 2002  
Presidentti:  Lê Đức Anh (1992-1997)  Trần Đức Lương (1997-2006)
Edeltäjä:  Nguyễn Thị Định
Seuraaja:  Trương Mỹ Hoa
Henkilötiedot
Syntynyt: 1927 Chau Thanh, Sa joulukuun maakunta, Cochinchina, Ranskan Indokina (nyt Dongissa) Province Tower, Vietnam)
Ammatti:  diplomaatti ja poliitikko
Vanhemmat:  Nguyễn Đồng Hợi (isä)  Phan Thị Châu Lan (aiti)
Puoliso:  Đinh Khang
Tiedot
Puolue:  Etelä-Vietnamin kansallinen vapautusrintama Vietnamin kommunistinen puolue
Suhteita:  Phan Châu Trinh (Isoisä)
Nguyễn Thị Bình (o.s. Nguyễn Thị Châu Sa, s. 1927) on vietnamilainen poliitikko ja diplomaatti, joka tuli erityisesti ulkomailla tunnetuksi Etelä-Vietnamin kansallisen vapautusrintaman eli Vietkongin edustajana. Hän oli mukana esimerkiksi Pariisin rauhanneuvotteluissa neuvottelijoiden ainoana naispuolisena jäsenenä. Vietnamin sodan jälkeen hän toimi Vietnamin varapresidenttinä vuosina 1992–2002, jääden lopulta eläkkeelle toisen kautensa loputtua.
Elämäkerta

Nguyễn Thị Bình syntyi Saigonissa vuonna 1927 ja hän oli syntyjään nimeltään Nguyễn Thị Châu Sa. Hänen isoisänsä Phan Chu Trinh oli yksi Vietnamin tunnetuimpia kansallismielisen liikkeen hahmoja. 1950-luvulla Bình oli yksi Saigonin opiskelijamellakoiden johtajista. Mellakat tunnettiin Trần Văn Ơnin liikkeenä ja Bình päätyi osallisuudestaan vankilaan vuonna 1951. Bình vapautettiin Geneven konferenssin jälkeen vuonna 1954, minkä jälkeen hän liittyi Saigonissa perustettuihin vastarintaliikkeisiin. Vuonna 1961 hänet valittiin kansallisen vapautusrintaman eli Vietkongin keskuskomiteaan, jonka palveluksessa hän edusti järjestöä vuosien 1962 ja 1969 välillä esimerkiksi Afrikassa ja Euroopassa. Bình antoi runsaasti haastatteluja lehdistölle ja etenkin länsimaissa hänestä tuli kansallisen vapautusrintaman tunnetuin edustaja.
Pariisin rauhanneuvottelujen alkaessa vuonna 1968 Bìnhistä tuli kansallisen vapautusrintaman pääneuvottelija. Hänet valitsi mahdollisesti tehtävään Ho Chi Minh ja hän oli ainoa neuvottelupöydässä istunut nainen. Bình puhui sujuvaa ranskaa, minkä lisäksi valintaan saattoi vaikuttaa se, että hänen tunnettu isoisänsä asui Ranskassa, jonne hänet oli karkotettu veristen verotuksen vastaisten kapinoiden jälkeen vuonna 1908. Neuvottelujen onnistumisen kannalta kansallisen vapautusrintaman tunnustamisesta virallisesti tuli yksi rauhanneuvottelujen kompastuskivistä. Vuonna 1969 hänestä tehtiin Etelä-Vietnamin väliaikaisen vallankumoushallituksen ulkoministeri ja edusti tässä virassaan edelleen etelän kommunisteja Pariisissa. Neuvottelijana Bình pyrki varmistamaan, että Etelä-Vietnamin presidentti Nguyễn Văn Thiệun otetta maasta heikennettäisiin ja että amerikkalaisten sotavankien vapautuksen yhteydessä vapautettaisiin myös Etelä-Vietnamin poliittiset vangit. Hän arvostelikin Pohjois-Vietnamin edustaja Lê Ðức Thọn ja Yhdysvaltojen Henry Kissingerin aikaansaamaa sopimusta vuonna 1972, joka ei hänen mielestään selvittänyt sotavankitilannetta tyydyttävällä tavalla. Bình allekirjoitti kuitenkin lopullisen sopimuksen vuonna 1973 Etelä-Vietnamin väliaikaisen vallankumoushallituksen puolesta.
Vietnamin sodan jälkeen Bình toimi eri virkatehtävissä. Vuonna 1992 hänestä tuuli maan varapresidentti. Hän toimi virassaan kaksi kautta ja jäi lopulta eläkkeelle vuonna 2002. Vielä eläkkeelle jäämisensä jälkeen Bình on toiminut järjestöissä, jotka ovat keskittyneet koulutukseen ja esimerkiksi Vietnamin sodan aikana käytetyn Agent Orangen aiheuttamien haittavaikutusten hoitamiseen.
Luettelo Helsingin seurakunnista

Tämä on luettelo Helsingin seurakunnista. Luettelo käsittää nykyisin toiminnassa olevat ja lakkautetut seurakunnat jotka ovat sijainneet nykyisen Helsingin kaupungin alueella.
Ammunta kesäolympialaisissa 1952 – miesten 300 metrin vapaakiväärin moniasentokilpailu

| Ammunta kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- |
| Hirvi | miehet |  |
| 25 m kuvioammunta | miehet |  |
| 50 m vapaapistooli | miehet |  |
| Trap | miehet |  |
| 50 m pienoiskivääri, makuu | miehet |  |
| 50 m pienoiskivääri, asennot | miehet |  |
| 300 m vapaakivääri, asennot | miehet |  |
Helsingin olympiakisojen 300 metrin vapaakiväärin 3 x 40 laukauksen ammuntaan osallistui 32 ampujaa 18 eri maasta. Kilpailu suoritettiin sunnuntaina 27. heinäkuuta kymmenen laukauksen sarjoina. Ensiksi ammuttiin 40 laukausta makuulta, sitten polvelta ja lopuksi pystystä. Mitalit jaettiin vain yhteistuloksen perusteella. Anatoli Bogdanovin voittotulos 1 123 oli uusi olympiaennätys. Sveitsin Robert Burchler puolestaan ampui polviasennosta maailmanennätyksen 381 ja otti yhteispisteillään olympiahopeaa.
Lopputulokset

| Sija | Nimi | Maa | Makuu | Polvi | Pysty | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Anatoli Bogdanov |  Neuvostoliitto | 388 | 376 | 359 | 1 123 |
| 2 | Robert Bürchler |  Sveitsi | 389 | 381 | 350 | 1 120 |
| 3 | Lev Vainštein |  Neuvostoliitto | 378 | 376 | 355 | 1 109 |
| 4 | August Hollenstein |  Sveitsi | 384 | 370 | 354 | 1 108 |
| 5 | Vilho Ylönen |  Suomi | 379 | 377 | 351 | 1 107 |
| 6 | Robert Sandager |  Yhdysvallat | 384 | 371 | 349 | 1 104 |
| 7 | Isac Erbén |  Ruotsi | 379 | 376 | 347 | 1 102 |
| 8 | Walther Fröstell |  Ruotsi | 389 | 375 | 335 | 1 099 |
| 9 | Pablo Cagnasso |  Argentiina | 381 | 369 | 342 | 1 092 |
| 10 | Ambrus Balogh |  Unkari | 374 | 359 | 349 | 1 082 |
| 11 | Erling Kongshaug |  Norja | 377 | 358 | 342 | 1 077 |
| 12 | Pauli Janhonen |  Suomi | 378 | 351 | 348 | 1 077 |
| 13 | David Schiaffino |  Argentiina | 375 | 359 | 340 | 1 074 |
| 14 | Jovan Kratohvil |  Jugoslavia | 375 | 352 | 346 | 1 073 |
| 15 | Uffe Larsen |  Tanska | 384 | 359 | 324 | 1 067 |
| 16 | Stjepan Prauhardt |  Jugoslavia | 377 | 362 | 326 | 1 065 |
| 17 | Mauritz Amundsen |  Norja | 372 | 355 | 330 | 1 057 |
| 18 | Emmett Swanson |  Yhdysvallat | 367 | 371 | 317 | 1 055 |
| 19 | Gilmour Boa |  Kanada | 372 | 359 | 322 | 1 053 |
| 20 | Ferenc Décsey |  Unkari | 353 | 347 | 336 | 1 036 |
| 21 | Dov Ben-Dov |  Israel | 370 | 349 | 314 | 1 033 |
| 22 | Rigoberto Rivero Lucena |  Venezuela | 365 | 333 | 330 | 1 028 |
| 23 | Ahmed Hamdy |  Egypti | 373 | 332 | 303 | 1 008 |
| 24 | H. Harihar Banerjee |  Intia | 359 | 336 | 299 | 994 |
| 25 | Humberto Briceño Martínez |  Venezuela | 371 | 343 | 270 | 984 |
| 26 | Shmuel Laviv-Lubin |  Israel | 367 | 315 | 291 | 973 |
| 27 | Alberto Pereira Braga |  Brasilia | 351 | 323 | 288 | 962 |
| 28 | John Pearson |  Iso-Britannia | 358 | 318 | 279 | 955 |
| 29 | Jocelyn Barlow |  Iso-Britannia | 362 | 316 | 266 | 944 |
| 30 | Saad El-Din El-Shorbagui |  Egypti | 369 | 321 | 251 | 941 |
| 31 | Antônio Martins Guimarães |  Brasilia | 342 | 309 | 281 | 932 |
| 32 | Alfredo Mury Bentz |  Guatemala | 363 | 277 | 245 | 885 |
Errol Harris

Errol Harris suunnilleen vuonna 1976.
Errol Eustace Harris (19. helmikuuta 1908 Kimberley, Etelä-Afrikka – 21. kesäkuuta 2009) oli eteläafrikkalaissyntyinen filosofi, joka vaikutti etupäässä Yhdysvalloissa. Hän käsitteli ennen kaikkea logiikkaa, metafysiikkaa ja tietoteoriaa, ja pyrki muodostamaan näistä järjestelmällisen ja yhtenäisen esityksen kuvatakseen nykyistä maailmankäsitystä.
Harris luennoi Yalen yliopistossa ja Connecticut Collegessa sekä toimi Edinburghin yliopiston virkaa tekevänä logiikan ja metafysiikan professorina, Kansasin yliopiston Roy Roberts -oppituolin filosofian professorina ja Northwestern Universityn filosofian professorina, myöhemmin John Evans -oppituolin filosofian professorina. Jäätyään eläkkeelle hän toimi vierailevana professorina useissa yliopistoissa.
Teoksia > Omia

Cosmos and Anthropos
Cosmos and Theos
The Foundations of Metaphysics in Science (1965)
Nature,Mind,and Modern Science (1954)
Hypothesis and Perception (1970)
The Spirit of Hegel
The Substance of Spinoza
The Reality of Time
Formal,Transcendental and Dialectical Thinking (1987)
An Interpretation of the Logic of Hegel (1983)
The Problem of Evil
Atheism and Theism
Perceptual Assurance and the Reality of the World
Salvation from Despair, A Reapraisal of Spinoza's Philosophy (1973)
Fundamentals of Philosophy
Analysis and Insight
Revelation Through Reason
South African Survey
Reflections on the Problem of Consciousness
White Civilization
The Survival of Political Man, A Study in the Principles of International Order
Annihilation and Utopia
Apocalypse and Paradigm
One World or None
Earth Federation Now!
Teoksia > Toimittajana

Descartes's Rules for the Direction of the Mind (koottu edesmenneen Harold Joachimin oppilaiden tekemistä muistiinpanoista)
Towards Genuine Global Governance: Critical Reactions to 'Our Global Neighborhood' (toimittajana yhdessä James A. Yunkerin kanssa)
The History of Philosophy from Descartes to Hegel (edesmenneen Arthur Ritchie Lordin teos, toimittajana yhdessä William Sweetin kanssa)
A Reprint Edition of 'The Principles of Politics' by Arthur Ritchie Lord, Together with a Critical Assessment (toimittajana yhdessä William Sweetin kanssa)
Foundational Problems in Philosophy (edesmenneen Arthur Ritchie Lordin teos, toimittajana yhdessä William Sweetin kanssa)
Käännös suomeksi
ANSSI!

ANSSI! oli Radiomafian 1990-luvun alussa lähettämä radio-ohjelma. Sitä juonsi Paska-yhtyeen johtohahmo Ari Peltonen. Ohjelma oli puhelintoivekonserttityyppinen – erityisen persoonalliseksi ohjelman teki toimittaja ”Anssin” juontotyyli, joka poikkesi tavanomaisesta äänenkäytöllään (usein huutamista). Anssin rooli yhdistettiin Ari Peltosen persoonaan niin kiinteästi, että toimittajaa on myöhemminkin usein erheellisesti kutsuttu Anssi Peltoseksi.
Myöhemmin ohjelmassa oli eri osioita, joihin kuuluivat esimerkiksi arvoitus, empatiaosasto, viikon vihattu biisi, kuuntelijan lähettämä kirje ja kielikoulu (jossa puhuttiin ilman vokaaleita). Lisäksi ohjelmassa oli erilaisia Ari Peltosen tekemiä mainoksia, jotka joko mainostivat itse ohjelmaa tai sitten olivat parodioita muista mainoksista. Empatiaosastossa ihmiset kertoivat ongelmistaan ja Anssi ilkkui heitä.
Ohjelma hyllytettiin ensin väliaikaisesti ja myöhemmin lopullisesti Radiomafialta.
2000-luvulla Ari Peltonen on juontanut Radio Helsingillä samankaltaisia elementtejä sisältävää Paskalista-ohjelmaa.
Aiheesta muualla

Lindfors, Jukka: Ari Peltosen Anssi oli Radiomafian kovaäänisintä antia Yle Areena.  7.4.2010 / Päivitetty 9.5.2019.
Aihetodiste

Aihetodiste, indiisi, lyhyesti indisio on lakikielessä todiste, jonka perusteella jotain asiaa voidaan pitää todennäköisenä, mutta joka ei kuitenkaan suoraan todista asiaa. Aihetodisteista voidaan tehdä johtopäätöksiä.
Esimerkiksi todistusaineistossa voidaan käyttää rikospaikalta löydettyä esinettä osoittamaan, että sen omistaja oli paikalla. Tämän esineen todistusarvo on kuitenkin vähäisempi kuin suoran todistajalausunnon, koska esineen on voinut pudottaa rikospaikalle toinen henkilö. Tällaisen aihetodisteen todistusvoima on vähäinen, kun sitä tarkastellaan yksinään, mutta yhdessä useiden muiden aihetodisteiden kanssa se voi olla riittävä osoittamaan tosiasian. Tämä epäsuora todistusaineisto voi olla riittävä oikeudenkäyntiin.
Olennaiset aihetodisteet voidaan kuitenkin joissain tapauksissa sulkea pois käsittelystä, kun niitä voidaan väärinkäyttää. Esimerkiksi syytetyn aikaisempaa rikosrekisteriä ei voida pitää todisteena siitä, että hän olisi syyllinen nykyiseen rikokseen.
Jos esimerkiksi silminnäkijä sanoo nähneensä vastaajan ampuvan luodin henkilöä kohti, joka sitten kuoli – tämä on suora todistajalausunto murhasta. Jos kuitenkin todistaja voi kertoa vain kuulleensa laukauksen ja saapuneensa paikalle muutamia sekunteja myöhemmin nähdäksensä syytetyn seisovan ruumiin lähellä savuava pistooli kädessään – todistus on aihetodiste: henkilö on voinut olla ampumassa pakenevaa tappajaa tai vain ollut ohikulkija, joka poimi aseen maasta tappajan pudotettua sen.
Yleinen käsitys, ettei henkilöä voisi tuomita pelkästään aihetodisteiden perusteella on väärä. Valtaosa rikostuomioista pohjautuu aihetodisteisiin, kuitenkin niiden pitää olla riittäviä täyttämään vakiintuneet todistusaineistolle asetetut standardit.
Ammunta kesäolympialaisissa 1952 – miesten 50 metrin pienoiskiväärin moniasentokilpailu

| Ammunta kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- |
| Hirvi | miehet |  |
| 25 m kuvioammunta | miehet |  |
| 50 m vapaapistooli | miehet |  |
| Trap | miehet |  |
| 50 m pienoiskivääri, makuu | miehet |  |
| 50 m pienoiskivääri, asennot | miehet |  |
| 300 m vapaakivääri, asennot | miehet |  |
Helsingin olympiakisojen 50 m pienoiskiväärin 3 x 40 laukauksen ammuntaan osallistui 44 ampujaa 25 eri maasta. Kilpailu suoritettiin tiistaina 29. heinäkuuta kymmenen laukauksen sarjoina. Ensiksi ammuttiin 40 laukausta makuulta ja tästä lajista jaettiin myös erilliset mitalit. Kilpailu jatkui sitten 40 laukauksella polvelta, tässä Suomen Vilho Ylönen oli omaa luokkaansa maailmanennätystuloksella 394. 

Kahden asennon jälkeen kärki näytti seuraavanlaiselta: Ylönen (Suomi) 791, Leskinen (Suomi) 788, Andrejev (Neuvostoliitto) ja Huber (Sveitsi) 787, Horber (Sveitsi) 785, Kongshaug (Norja) ja Berg (Ruotsi) 784. 

Lopuksi ammuttiin 40 laukausta pystystä. Neuvostoliiton Pjotr Avilov hallitsi tämän asennon parhaiten. Norjan Kongshaug kiri Ylösen polvelta ottaman 7 pisteen etumatkan kiinni ja voitti olympiakultaa. Tasatilanteissa ensisijaisesti enemmän napakymppejä ampunut kilpailija sijoittui paremmin. Kongshaugin ja Ylösen tulokset 1 164 jäivät kolme pistettä saksalaisen Karl Steigelmannin vuonna 1939 maailmanmestaruuskisoissa ampumasta maailmanennätyksestä.
Lopputulokset

| Sija | Nimi | Maa | Makuu | Polvi | Pysty | Tulos | Napa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Erling Asbjørn Kongshaug |  Norja | 397 | 387 | 380 | 1 164 | 53 |
| 2 | Vilho Ylönen |  Suomi | 397 | 394 | 373 | 1 164 | 49 |
| 3 | Boris Andrejev |  Neuvostoliitto | 400 | 387 | 376 | 1 163 | 58 |
| 4 | Ernst Huber |  Sveitsi | 397 | 390 | 375 | 1 162 | 48 |
| 5 | Pjotr Avilov |  Neuvostoliitto | 395 | 385 | 382 | 1 162 | 48 |
| 6 | Iosif Sîrbu |  Romania | 400 | 383 | 378 | 1 161 | 58 |
| 7 | Uno Berg |  Ruotsi | 396 | 388 | 374 | 1 158 | 46 |
| 8 | Kullervo Leskinen |  Suomi | 398 | 390 | 369 | 1 157 | 55 |
| 9 | Jacques Mazoyer |  Ranska | 396 | 386 | 375 | 1 157 | 42 |
| 10 | Otto Horber |  Sveitsi | 398 | 387 | 371 | 1 156 | 55 |
| 11 | Mauritz Amundsen |  Norja | 394 | 387 | 375 | 1 156 | 34 |
| 12 | Arthur Jackson |  Yhdysvallat | 399 | 385 | 371 | 1 155 | 54 |
| 13 | Emmett Swanson |  Yhdysvallat | 396 | 391 | 368 | 1 155 | 38 |
| 14 | Walther Fröstell |  Ruotsi | 397 | 386 | 371 | 1 154 | 45 |
| 15 | Uffe Larsen |  Tanska | 394 | 382 | 376 | 1 152 | 37 |
| 16 | Imre Ágoston |  Unkari | 394 | 385 | 371 | 1 150 | 42 |
| 17 | Siegfried Gurschler |  Itävalta | 396 | 382 | 367 | 1 145 | 48 |
| 18 | Erich Spörer |  Saksa | 399 | 379 | 365 | 1 143 | 44 |
| 19 | Wilhelm Sachsenmaier |  Itävalta | 396 | 388 | 356 | 1 140 | 31 |
| 20 | Albert Sigl |  Saksa | 394 | 366 | 374 | 1 134 | 30 |
| 21 | Gilmour Boa |  Kanada | 399 | 385 | 349 | 1 133 | 41 |
| 22 | Steffan Cranmer |  Iso-Britannia | 396 | 384 | 352 | 1 132 | 39 |
| 23 | Frans Lafortune |  Belgia | 388 | 382 | 361 | 1 131 | 33 |
| 24 | Jacques Lafortune |  Belgia | 387 | 376 | 368 | 1 131 | 21 |
| 25 | Zlatko Masek |  Jugoslavia | 386 | 375 | 368 | 1 129 | 26 |
| 26 | Nemanja Markovic |  Jugoslavia | 387 | 379 | 361 | 1 127 | 36 |
| 27 | Severino Moreira |  Brasilia | 398 | 360 | 364 | 1 122 | 31 |
| 28 | Juan Bizama Leyton |  Chile | 395 | 372 | 353 | 1 120 | 34 |
| 29 | János Dosztály |  Unkari | 382 | 368 | 367 | 1 117 | 24 |
| 30 | Paul Konsler |  Ranska | 393 | 374 | 347 | 1 114 | 34 |
| 31 | Luis Howorth |  Portugali | 393 | 362 | 359 | 1 114 | 27 |
| 32 | Harvey Dias Villela |  Brasilia | 385 | 371 | 357 | 1 113 | 22 |
| 33 | Humberto Briceño Martínez |  Venezuela | 393 | 376 | 335 | 1 104 | 31 |
| 34 | Charles Hyde |  Iso-Britannia | 397 | 355 | 348 | 1 100 | 34 |
| 35 | Edson Warner |  Kanada | 394 | 359 | 343 | 1 096 | 27 |
| 36 | H. Harihar Banerjee |  Intia | 394 | 376 | 325 | 1 095 | 28 |
| 37 | Joaquim Pereira Sampaio |  Portugali | 381 | 365 | 349 | 1 095 | 20 |
| 38 | Ludwig Gräf |  Saar | 391 | 356 | 342 | 1 089 | 19 |
| 39 | Rafael Arnal Myerston |  Venezuela | 380 | 364 | 339 | 1 083 | 28 |
| 40 | Ahmed Hamdy |  Egypti | 383 | 360 | 336 | 1 079 | 27 |
| 41 | Zvi Pinkas |  Israel | 388 | 349 | 340 | 1 077 | 33 |
| 42 | Roger Abel |  Monaco | 384 | 344 | 333 | 1 061 | 27 |
| 43 | Antoine Shousha |  Egypti | 393 | 340 | 327 | 1 060 | 20 |
| 44 | Alexander Eliraz |  Israel | 381 | 363 | 315 | 1 059 | 19 |
Thomas Tumba

| Thomas Tumba> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. huhtikuuta 2001 (ikä 23) Angola
Koripalloilija
Pelipaikka:  iso laitahyökkääjä
Pituus:  196 cm
Paino:  100 kg
Nyk. joukkue:  Kataja
Sarja:  Korisliiga
Pelaajaura
Seurajoukkueet
 2022–2024  2024  2024- :    Kataja   CB Moron   Kataja 
Thomas Tumba (s. 15. huhtikuuta 2001) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa Katajaa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Tumba syntyi Angolassa, josta hän muutti äitinsä kanssa Kotkaan ollessaan kaksivuotias. Koripalloharrastuksen Tumba aloitti Kotkan Peli-Karhuissa.
Kotkasta Tumba muutti myöhemmin Helsinkiin, jossa hän edusti HBA-Märskyä vuosina 2017-2021. Tämän jälkeen Tumba pelasi yhden kauden Yhdysvalloissa ennen siirtymistään Katajaan.
Tumba on pelannut yhteensä 76 ottelua juniorimaajoukkueissa. Hän on voittanut 16-vuotiaiden SM-kultaa vuonna 2017 ja SM-pronssia vuonna 2016 KTP:n joukkueessa.
Tumban piste-ennätys Korisliigassa on 32 pistettä.
Emmanuel de Graffenried

| Toulo de Graffenried |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. toukokuuta 1914 Pariisi, Ranska
Kuollut: 22. tammikuuta 2007 (92 vuotta) Lonay, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950–1954, 1956
Talli(t):  Enrico Platé, Alfa Romeo, Baron de Graffenried, Scuderia Centro Sud
Kilpailuja:  23 (22 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  9
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1950
Viimeinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1956
Paroni Emmanuel ”Toulo” de Graffenried (18. toukokuuta 1914 Pariisi, Ranska – 22. tammikuuta 2007 Lonay, Sveitsi) oli sveitsiläinen Grand Prix -kuljettaja, joka osallistui 1950-luvulla Formula 1 -kilpailuihin. Hän ajoi jonkin verran myös urheiluautoilla.
Formula 1:n MM-sarjassa hän osallistui 23 Grand Prix -kilpailuun voittamatta niistä yhtään tai saavuttamatta edes palkintosijaa. De Graffenriedin parhaaksi F1-sijoitukseksi jäi neljäs sija kauden 1953 Belgian GP:ssä. Lisäksi Graffenried oli kolmesti viides. MM-sarjan ulkopuolella de Graffenried kuitenkin menestyi jonkin verran: hän voitti muun muassa MM-sarjaa edeltäneen Britannian Grand Prix'n 1949 ja MM-sarjan ulkopuolisen Siracusan Grand Prix'n 1953. MM-pisteitä Graffenried saavutti 9.
De Graffenriediä pidettiin hurmaavana henkilönä, minkä ansiosta hän pysyi suosittuna vuosikymmeniä uransa lopettamisen jälkeen.
De Graffenriedin suku

Paroni Emmanuel ”Toulo” de Graffenried syntyi 18. toukokuuta 1914 Pariisissa Ranskassa varakkaaseen de Graffenriedin sukuun, joka oli Sveitsin tunnetuimpia. Sen juuret ulottuvat jopa 1270-luvulle. De Graffenriedin vanhemmat olivat Irma Stern (1883–1973) ja sveitsiläinen paroni Leo (Léon) de Graffenried (1870–1937). Isän isä, hänkin paroni, oli myös nimeltään Emmanuel. Äidin isä oli Louis Stern, Stern Brothers -tavarataloketjun perustaja. Toulo de Graffendied itse avioitui Elsa Tacchinin kanssa.
De Graffenried opiskeli Le Roseyn sisäoppilaitoksessa Sveitsissä. Hänen oppilastovereihinsa kuului muun muassa tuleva Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavi.
Kilpa-autoilu-ura > Varhainen ura

1930-luvun alkupuolella de Graffenried ajoi omaa yksityistä 1,5-litraista Maseratiaan kansallisissa tapahtumissa Bremgartenin radalla kotimaassaan Sveitsissä lähellä Bernin kaupunkia. Vuonna 1936 hän osallistui Alfa Romeolla tuhannen kilometrin Mille Miglia -kilpailuun. Vuosina 1937–1939 hän ajoi Maseratin voiturette-tyyppistä autoa ja alkoi vuodesta 1938 alkaen osallistua Grand Prix -kilpailuihin. Säännöllisemmin hän alkoi osallistua niihin kuitenkin 1940-luvulla.
Kilpa-autoilu-ura > Sodan jälkeiset Grand Prix't (1946–1949)

Sodan jälkeen de Graffenried muodosti niin ikään sveitsiläisen Christian Kautzin kanssa Team Autosport -tallin, joka ajatti Maserateja.
Toukokuussa 1946 de Graffenried osallistui Maserati 4CL -autolla Marseille'n GP:hen. Oltuaan toisessa erässä kolmas hän sijoittui finaalissa viidenneksi kaksi kierrosta voittaneelle Raymond Sommerille hävinneenä. Kuusi päivää myöhemmin ajetussa Forezin Grand Prix'ssa hän keskeytti, kuten myös kuun lopussa järjestetyssä Coupe de la Résistance -kisassa, jossa autona oli Maseratin 6CM-auto. Ensimmäistä kertaa ajetussa Grand Prix des Nations -kilpailussa Genevessä de Graffenried oli 4CL:llä ensin toisessa erässä neljäs ja finaalissa viides. Syyskuisessa Milanon kilpailussa sijoitukset alkuerässä ja finaalissa olivat yhtä sijaa huonomatta: alkuerässä hän oli viides ja finaalissa kuudes. De Graffenriedillä kauden viimeinen GP oli Grand Prix du Salon, joka ajettiin 6. lokakuuta. Hän keskeytti moottoririkkoon.
De Graffenried ajoi kauden 1947 ensimmäisen kilpailunsa Marseille'ssa Ranskassa, mutta keskeytti ennen kuin oli ajanut yhtäkään kierrosta. 8. kesäkuuta Sveitsin GP:ssä hän oli finaalissa yhdeksäs, mutta Belgiassa ja Nizzassa kisat päättyivät keskeytykseen. Elokuussa Grand Prix du Comminges -kilpailussa hän oli parhaana Maserati-kuljettajana viides Talbot-Lago-kuljettajien vietyä kolmoisvoiton Louis Chironin johdolla. Italian ja Ranskan GP:issä sekä Coupe de Lyonissa de Graffenried ei onnistunut ajamaan maaliin, mutta Lausannen Grand Prix'ssa lokakuussa hän ajoi kolmanneksi.
Kausi 1948 alkoi de Graffenriedin osalta Paun Grand Prix'lla toukokuussa 1948. Hän oli kuudes. 2. toukokuuta hän onnistui ajamaan Grand Prix des Nationsissa toiseksi, pari sekuntia voittaneelle Giuseppe Farinalle hävinneenä. Kaksi viikkoa myöhemmin hän oli Monacon Grand Prix'ssa kolmas – Farinan vietyä taas voiton. Valentino Parkilla ajetussa Italian GP:ssä hän yhdeksäs, kuten myös ensimmäisessä Britannian Grand Prix'ssa Silverstonessa.  De Graffenried lopetti Christian Kauzin kanssa perustaman tallinsa, kun Kautz sai surmansa Sveitsin Grand Prix'ssa.
Kausu 1949 oli de Graffenriedille menestyksekäs. Hän liittyi Enrico Platén Maserateja ajattavaan talliin ja saavutti voiton ja lisäksi viisi muuta palkintosijoitusta. Kolme ensimmäistä palkintosijaa tuli peräkkäisistä kilpailuista. Hän ajoi San Remossa kolmanneksi sekä Paussa ja Jerseyssä toiseksi. Autona oli vuoden 1948 Maserati 4CLT. Grand Prix du Rousillon -kilpailussa hän oli lisäksi neljäs. 14. toukokuuta ajettiin kautta aikain toinen Britannian Grand Prix, ja de Graffenried onnistui ajamaan uransa ensimmäiseen GP-voittoonsa. Hän oli itse ensimmäisenä väittämässä voittoa onnekkaaksi, sillä hän oli noussut kärkeen Luigi Villoresin, Reg Parnellin ja Prinssi Biran keskeytysten myötä. Voiton jälkeen hän Sveitsissä seitsemänneksi ja Grand Prix de l'Albigeoisissa neljänneksi. Kausi huipentui Zandvoortin Grand Prix'n toiseen, BRDC International Trophyn neljänteen, Lausannen Grand Prix'n kolmanteen ja Italian GP:n neljänteen sijaan.