stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Piitimen kunta
Seurakunnat > Historialliset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri" (ruots. kyrkobokföringsdistrikt), joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Hortlax
Markbygdens kbfd
Norrfjärden
Piteå kbfd
Piteå landsförsamling (Piteå)
Piteå stadsförsamling
Seurakunnat > Kirkot

Furubergskyrkan
Gråträskin kappeli
Hortlaxin kirkko
Långträskin kirkko
Piitimen kaupunginkirkko
Öjebyn kirkko
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piitimen kunnan kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Piteå kommun – Kunta- ja pitäjäjaon kehitys on käännöstä kuntaa ja pitäjää koskevista artikkeleista.
Norrbottenin läänin kunnat
Kartta Piitimen kunnan piireistä.
Käännös suomeksi
Tastan kirkko

| Tastan kirkko Tasta kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Stavanger, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Stavangerin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1977
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Tastan kirkko (norj. Tasta kirke) on Stavangerin kunnassa Norjassa sijaitseva kivikirkko vuodelta 1977.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tastan kirkko Wikimedia Commonsissa
Arkane Studios

| Arkane Studios |
| --- | --- |

Perustettu:  1999
Toimitusjohtaja:  Raphaël Colantonio
Kotipaikka:  Lyon, Ranska
Toimiala:  videopeliteollisuus
Tuotteet:  videopelit
Emoyhtiö:  ZeniMax Media
Kotisivu:  www.arkane-studios.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arkane Studios on vuonna 1999 perustettu videopeliyritys, jonka päämaja sijaitsee Lyonissa, Ranskassa.
Historia

Arkane Studiosin ensimmäinen videopeli, Arx Fatalis, julkaistiin vuonna 2002. Seuraava julkaisu oli vuoden 2006 Dark Messiah of Might and Magic. Vuonna 2009 2K Marin ilmoitti, että Arkane Studios auttaa BioShock 2:n "suunnittelussa, taiteessa ja animaatiossa".
Elokuussa 2010 ZeniMax Media hankki Arkane Studiosin omistukseensa.
Videopelit

Arx Fatalis (2002)
Dark Messiah of Might and Magic (2006)
BioShock 2 (suunnittelu, taide, animaatio) (2010)
Dishonored (2012)
Dishonored 2 (2016)
Prey (2017)
Dishonored: Death of the Outsider (2017)
Deathloop (2021)
Redfall (2023)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
Yhtiön profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Roomalainen Afrikka

Rooman kartta vuonna 125 keisari Hadrianuksen aikana.
Roomalainen Afrikka oli Rooman valtakunnan Pohjois-Afrikassa sijainnut osa.
Sen jälkeen kun Karthago tuhoutui 146 eaa, roomalaiset alkoivat vallata alueita Afrikasta. Sataluvulla jo koko Välimeren etelärannikko oli Rooman hallinnassa lähes 4000 kilometrin pituudelta. Pohjois-Afrikassa sijainneet Rooman provinssit olivat nimeltään Mauretania Tingitana, Mauretania Caesariensis, Numidia, Africa Proconsularis ja Aegyptus.
Rannikon ilmasto oli Rooman vallan aikana suotuisampi kuin nykyisin. Afrikka olikin roomalaisille tärkeä vilja-aitta.
Taloudellinen merkitys

Roomalaisessa Afrikassa oli satamia, joiden ansiosta Rooma sai hallitsevan aseman Välimeren laivaliikenteessä. Tuohon aikaan Pohjois-Afrikka oli myös viljavaa aluetta, ja sieltä vietiin maataloustuotteita muualle valtakuntaan. Viljan ja oliiviöljyn kaupasta hyötyivät useat Pohjois-Afrikassa sijainneet kaupungit, kuten Sabratha ja Leptis Magna. Augustuksen aikana Karthago rakennettiin uudelleen ja sen satamasta tuli merkittävä vientisatama.
Roomalaisen Afrikan alueella oli karavaanikaupunkeja, joita perustettiin lisää, muun muassa Thamugadi. Tieverkostoa myöten kauppatavarat kuljetettiin sisämaasta rannikolle, mistä niiden matka jatkui edelleen meritse muualle. Tunisiassa oli rannikkokaupunkeja, joissa valmistettiin öljyä. Etenkin 2. vuosisadalla jaa. ja myöhemmin öljy oli merkittävä kauppatavara.
Roomalaisessa Afrikassa tuotettiin paljolti myös suosittua kalakastiketta, jota säilytettiin ja kuljetettiin ruukuissa. Afrikan provinsseista tuotiin myös eläimiä sirkuksiin ja amfiteattereihin. Vaikka virallinen kieli oli latina ja virallinen uskonto roomalainen uskonto, maaseudulla puhuttiin paikallisia berberikieliä ja harjoitettiin perinteisiä uskontoja.
Kulttuurinen asema

Pohjois-Afrikassa sijainneiden provinssien asukkaiden poliittinen, kulttuurinen ja uskonnollinen merkitys kasvoi sataluvulta lähtien.  Katolisen kirkon merkittävin kirkkoisä Augustinus (354–430) vaikutti Hippossa Numidian provinssissa.
Käännös suomeksi
Päästäiset

| Päästäiset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Eulipotyphla
Heimo::  Päästäiset Soricidae  G. Fischer, 1814
Synonyymit
 Sorexineae Lesson, 1842   Soricinorum G. Fischer, 1814  
Alaheimot 
 Kotipäästäiset Crocidurinae  Varsinaiset päästäiset Soricinae  Myosoricinae 
Katso myös
   Päästäiset Wikispeciesissä   Päästäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Päästäiset (Soricidae) ovat pieniä samettiturkkisia nisäkkäitä, joiden kuono on pitkä ja suippo. Ne muistuttavat ulkonäöltään hiiriä, mihin viittaa niiden kansanomainen nimitys nokkahiiret. Niitä on kutsuttu myös supiaisiksi ja karjapiekoiksi.
Päästäisten kuono on hyvin liikkuva, ja kaiken aikaa touhuava eläin nuuhkii sillä alinomaa ympäristöään. Päästäisten ulkokorvat ja silmät ovat hyvin pienet ja joko kokonaan tai osaksi turkin suojassa. Kupeilla on hajurauhasia, joiden erite on vahvatuoksuista.
Päästäiset ovat hyvin aktiivisia, ja niiden aineenvaihdunta on erittäin vilkas. Niinpä päästäinen voi syödä kuudessa tunnissa jopa kaksi kertaa painonsa verran. Ravinnon puutteessa se myös kuolisi nälkään alle päivässä. Vilkas aineenvaihdunta ja alituinen liikkuminen aiheuttavat sen, etteivät päästäiset muutenkaan elä vanhoiksi. Varhaiskeväällä syntyneet eläimet tulevat sukukypsiksi ja voivat lisääntyä jo ensimmäisen kesänsä aikana. Ne poikaset, jotka selviytyvät talven yli, lisääntyvät seuraavana kesänä ja kuolevat yleensä saman vuoden syksyllä, siis noin puolitoistavuotiaina. Päästäisiä on vaikea tarkkailla, koska ne elävät tiheän kasvuston suojassa, kaivamissaan käytävissä tai myyrien koloissa. Suuri osa vapaana ulkoilevista kissoista pyydystää ja tappaa päästäisiä, mutta jättää saaliin syömättä päästäisen myskirauhasten erittämän pahan hajun takia.
Päästäisten yksi erikoisimmista piirteistä on valtavat aivot suhteutettuna ruumiin muuhun painoon. Aikuisen päästäisen aivot painavat lajista riippuen keskimäärin kymmenesosan ruumiinpainosta. Useimpien nisäkkäiden keskuudessa tällainen suhde on harvinainen.
Päästäiset kuuluvat almikkien, kontiaisten ja siilien kanssa Eulipotyphla-lahkoon. Suuren lahkon lajeista 85 prosenttia on päästäisiä. Molekyylimallien perusteella siilit ovat päästäisten läheisempiä sukulaisia, ja niiden linjat erosivat 71–61 miljoonaa vuotta sitten. Päästäiset on aiemmin luokiteltu hyönteissyöjiin ja lahkoon Soricomorpha.
Päästäisten heimo jaetaan kolmeen alaheimoon: Myosoricinae, Crocidurinae (kotipäästäiset) ja Soricinae (varsinaiset päästäiset). Mammal Species of the World -julkaisun mukaan päästäisiin kuuluu yhteensä 26 sukua ja 376 lajia.
Suomessa elävät päästäislajit

Suomessa elää kuusi päästäislajia:
Metsäpäästäinen (Sorex araneus)
Korpipäästäinen eli mustapäästäinen (Sorex isodon)
Idänpäästäinen (Sorex caecutiens)
Vaivaispäästäinen (Sorex minutus)
Kääpiöpäästäinen (Sorex minutissimus)
Vesipäästäinen (Neomys fodiens)
Araljärvi

| Araljärvi |
| --- | --- |
 Araljärvi 1989 ja 2014
Valtiot:   Kazakstan  Uzbekistan
Paikkakunta:  Kazakstan: Aqtöben alue, Qızılordan alue Uzbekistan: Karakalpakia
Koordinaatit:  45°N, 60°E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  laskujoeton
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  31  m 
Pituus:  428  km
Leveys:  284  km 
Pinta-ala:  17 382 km²
Tilavuus:  108 km³
Keskisyvyys:  8,7  m 
Suurin syvyys:  42  m tai 8,7  m 
Valuma-alue:  690 000 km2 
 fiAraljärvi 
Araljärvi eli Aral (kaz. Арал теңізі, Aral teñızı; uzb. Orol dengizi; ven. Аральское море, Aralskoje more) oli laskujoeton suolajärvi Keski-Aasiassa Kazakstanin ja Uzbekistanin alueella. Araljärven pinta-ala oli 67 499 neliökilometriä vuonna 1960, ja se oli maailman neljänneksi suurin järvi Kaspianmeren, Yläjärven ja Victorianjärven jälkeen. Araljärven tilalla on nykyään useita erillisiä järviä ja autiomaata. Järvien yhteenlaskettu pinta-ala on 17 382 neliökilometriä, mutta pinta-ala vaihtelee runsaasti vuosittain. Amudarja ja Syrdarja ovat suurimmat järveen laskevat joet, joista Amudarjan virtaama saavuttaa nykyisin Araljärven vain ajoittain.
Nasan ottamien satelliittikuvien mukaan järven pääallas kuivui kokonaan ensimmäistä kertaa uudella ajalla elokuussa 2014. Pääaltaan paikalle muodostuneen aavikon nimeksi on annettu Aralkum. Araljärven alueelle on pyritty viime aikoina istuttamaan olosuhteissa hyvin toimeentulevaa saksaulipuuta (Haloxylon ammodendron).
Historia

Araljärven koko on ollut riippuvainen suurimmaksi osaksi Amudarjan siihen tuomasta vedestä. Amudarja on historiansa aikana virrannut ajoittain Kaspianmereen, jolloin Araljärven pinta-ala on kutistunut ja suurimmillaan se on ollut aikoina, jolloin Amudarja on virrannut siihen. 1960-luvulla Araljärvi alkoi kutistua, kun Neuvostoliitto uudelleenohjasi järveen laskeneet joet riisi- ja puuvillapeltojen kasteluun.
Vuonna 1987 Araljärvi jakautui kahdeksi järveksi, suuremmaksi eteläiseksi ja pienemmäksi pohjoiseksi järveksi. 2000-luvun alussa eteläisen Araljärven itäinen ja läntinen puolisko olivat enää heikosti yhteydessä toisiinsa molemmista päistä ja eteläinen yhteys katkesi vuoteen 2001 mennessä. Erityisen nopeasti itäinen osa kutistui vuosina 2005–2009, johtuen kuivuudesta ja Araljärven pohjoisosan pelastamiseksi rakennetusta padosta, joka rajoitti Syrdarjan vesien virtaamista eteläiseen osaan. Vuosina 2008–2009 Amudarjasta ei virrannut vettä ollenkaan Araljärveen, ja vuonna 2009 itäinen osa oli lähes kuivunut; jäljellä oli lähinnä entisen järven pieni lahti luoteisosassa.
Vuonna 2010 Amudarjan vesistön alueella ollut kuivuus hellitti ja lumipeite joen alkulähteillä Pamirvuoristossa oli normaali. Amudarjaan virtasi riittävästi vettä, jotta virtaama saavutti Araljärven ja järven itäinen osa kasvoi huomattavasti suuremmaksi kuin se oli ollut vuonna 2009.
Araljärven pohjoisosan pelastamiseksi valmistui vuonna 2005 pato, jonka myötä vedenpinta on siellä alkanut nousta ja suolapitoisuus laskea. Pohjoisosan vedenpinta on noussut alhaisimmasta tasostaan lähes 10 metriä ja kalakanta elpynyt.
Entisen Araljärven alueet ovat paikoin pahasti saastuneita alueella tapahtuneiden asetestausten, teollisuusprojektien ja ennen Neuvostoliiton hajoamista tapahtuneen lannoitevuodon takia. Alueella sijaitsee Ostrov Vozroždenijan entinen saari, sittemmin niemen kautta kannakseksi muuttunut, jossa aikoinaan sijaitsi yksi Neuvostoliiton huippusalaisen biologisten aseiden kehittelyohjelman tärkeimmistä tutkimuslaitoksista.
Järven pääallas, itäinen osa, kuivui kokonaan elokuussa 2014. Tämä oli ensimmäinen kerta uudella ajalla, kun se on kuivunut kokonaan.
Vuonna 2018 pinta-alaa on metsitetty noin 5 000 neliökilometriä. Metsityksessä käytettävä saksaulipuu on pensasmainen ja kasvaa noin kuusimetriseksi. Puiden juuret sitovat maata niin, että se ei pöllyä.
Valuma-alue

Entisen Araljärven valuma-alue on pinta-alaltaan noin 2,7 miljoonaa neliökilometriä. Alueeseen kuuluvat Uzbekistan, Tadžikistan, osia Kazakstanista, Kirgisian länsiosa, Turkmenistanin itäosa, Afganistanin pohjoisosa ja Iranin koilliskulma.
Valuma-alueen tärkeimmät joet ovat Araljärveen laskevat Syrdarja ja Amudarja. Monet alueen joista katoavat aavikolla. Tällaisia jokia ovat esimerkiksi Harirud ja Murgab. Valuma-alueeseen kuuluu lisäksi monia Kopet Dag sekä Tienšan-vuoristoista virtaavia matalia jokia ja Karakumin kanava.
Kuivumisen vaikutukset > Ilmasto

Araljärvi vaikutti aiemmin alueen ilmastoa leudontavana tekijänä. Ilmasto on muuttunut entisen Araljärven ympäristössä merellisestä mantereiseksi, minkä seurauksena kesälämpötilat ovat nousseet ja talvilämpötilat laskeneet. Ilman suhteellinen kosteus on myös pienentynyt ja sateettomien päivien määrä on kasvanut 300 prosentilla. Samalla vuodenajat ovat muuttuneet. Vielä 1950-luvulla helmi- ja maaliskuu olivat sateisimmat ja syyskuu kuivin kuukausi. Kaksi vuosikymmentä myöhemmin huhtikuusta oli tullut alueen sateisin kuukausi ja heinäkuusta kuivin.
Alueen ilmastoon on vaikuttanut järvenpohja, jota on paljastunut järven kuivumisen myötä. Uusi maa on kuivaa ja helposti tuulen kuljetettavissa, minkä takia osilla Araljärveä ympäröivistä alueista hiekkamyrskyjen määrä on kasvanut. Hiekkamyrskyjä suuntautuu etenkin järveltä länteen Ustjurtin tasangolle ja etelään Amudarjan suistoalueelle. Araljärven hiekkaa on kuitenkin havaittu luoteessa peräti Valko-Venäjällä ja Liettuassa, lännessä Georgiassa ja kaakossa Afganistanissa asti. Myrskyissä kulkeutuva maa-aines on todella suolapitoista ja se sisältää kalsiumsulfaattia, natriumkloridia, natriumsulfaattia, magnesiumsulfaattia ja kalsiumvetykarbonaattia. Erityisesti natriumkloridi ja -sulfaatti ovat myrkyllisiä kasveille, joten ne vaikuttavat alueen satoon ja kasvillisuuteen.
Kuivumisen vaikutukset > Talous

Araljärveä käytettiin aiemmin kuljetusreittinä ja järvestä saatu kalasaalis oli huomattava. Merkittävimmät kaupungit järven rannalla olivat pohjoisessa Kazakstanin alueella sijaitseva Aral ja etelässä Uzbekistanissa sijaitseva Mojnaq. Kaupunkien välillä oli vilkasta vesiliikennettä Araljärven poikki. Vesiliikenne loppui 1980-luvulla, kun Aral ja Mojnaq olivat jo kaukana järvenrannasta. Liikennettä oli kuitenkin pidetty yllä pitkillä kanavilla, mutta niiden ylläpito muodostui liian vaikeaksi ja kustannukset liian korkeiksi.
Kalastus oli merkittävä elinkeino Araljärven ympäristössä. Järvestä saatiin 40 000 tonnin saalis vuonna 1962. Viisi vuotta myöhemmin kalaa saatiin enää vain noin puolet tuosta määrästä. Vuoteen 1975 mennessä kalaa pyydettiin enää 3 000 tonnia ja vuonna 1980 koko kalateollisuus oli kuollut. Kymmenettuhannet ihmiset menettivät kalateollisuuden loppumisen johdosta elantonsa. Uudesta pohjoisesta Araljärvestä pyydetään taas kalaa, erityisesti sinne istutettua kampelaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Araljärven tilaa käsittelevät englanninkieliset sivut: The Aral Sea Homepage sekä Unesco’s initiative for the Aral sea basin
The Water Pagen kuvaus Araljärven tilasta ja sen vaikutuksesta alueen ympäristöön ja ihmisiin
Tiede-lehden lyhyt uutinen Aral-järvestä
IPS – Christopher Pala: Araljärvi toipuu odotettua nopeammin. Kansan uutiset 10.11.2011.
Zitting, Marianne: Aavemainen laivojen hautausmaa keskellä aavikkoa Iltalehti.  14.2.2017. Viitattu 10.6.2018.
Araljärvi noin vuonna 1960 sekä Amudarja- ja Syrdarjajoet.
Järven pieneneminen 1960-luvulta alkaen.
Satelliittikuvia vedenpinnan vaihteluista 2000–2011.
Vanhat kalastusalukset ruostuvat nykyään entisessä järvenpohjassa.
Luulajan kunta

| Luulajan kunta |
| --- | --- |

 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Norrbottenin lääni
Maakunta:  Norrbotten
Keskustaajama:  Luulaja
Kuntakoodi:  2580
Pinta-ala  ():  
 – Maa:  2 094,08 km²
Väkiluku (31.12.2021)  ():  78 867
 – Väestötiheys:  37,7 as./km²
 
 www.lulea.se 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Storgatan Luulajan kaupungin keskustassa.
Alaluulajan kirkon lähistöllä oleva Gammelstadin kirkkokylä on Unescon maailmanperintökohde.
Luulajanjoen ylittävä Nya Gäddviksbron.
Luulajan kunta (ruots. Luleå kommun) on Norrbottenin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Norrbotteniin. Kunnan keskustaajama on Luulaja. Luulajan kunnassa asuu noin 79 000 ihmistä (2023).
Kunnan maapinta-ala on 2 094,08 neliökilometriä (1.1.2016).
Kunta sijaitsee Perämeren rannalla ja sen halki virtaa Luulajanjoki. Luulajan ystävyyskunnat ovat Kemi (Suomi) ja Murmansk (Venäjä). Kunnan nähtävyyksiin kuuluu Gammelstadin taajamassa sijaitseva Gammelstadin kirkkokylä, joka on UNESCOn maailmanperintökohde.
Vuonna 2007 kunnassa oli 79,34 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 3,8 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys

Luulajan (ruots. Luleå) pitäjä muodostettiin vuoden 1330 tienoilla erottamalla se Piitimen pitäjästä. Luulajan pitäjä ulottui tuolloin rannikolta Norjan rajalle ja käsitti myös Kainuunjoen laakson. Vuoden 1340 tienoilla erotettiin Tornion pitäjä ja vuonna 1606 Jokimukan pitäjä. Luulajan kaupunki erotettiin pitäjästä vuonna 1621, ja kaupunkiseurakunnan perustamisen jälkeen seurakunnasta tuli Luulajan maaseurakunta vuonna 1667. Råneån pitäjä erotettiin vuonna 1642. Överluleån pitäjä erotettiin Luulajasta vuonna 1831, jonka jälkeen pitäjän nimeksi tuli Alaluulaja (ruots. Neder-Luleå vuoteen 1909, sen jälkeen Nederluleå).
Vuoden 1862 kuntauudistuksessa Alaluulajan ja Råneån pitäjistä tuli maalaiskuntia. Alaluulajaan perustettiin Svartöstadenin taajaväkinen yhdyskunta vuonna 1901, ja vuonna 1933 se liitettiin Luulajan kaupunkiin.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa alueelle muodostettiin seuraavat suurkunnat, joista jokainen muodostettiin vain yhdestä aiemmasta samannimisestä kunnasta:
Luulaja
Alaluulaja
Råneå
Luulajan kuntamuoto oli kaupunki, ja kaksi muuta kuntaa olivat maalaiskuntia.
Råneåsta liitettiin Gunnarsbynin seurakunnan alue silloiseen Bodenin kaupunkiin vuonna 1967. Alaluulaja ja jäljelle jäänyt osa Råneåsta liitettiin Luulajan kaupunkiin vuonna 1969. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa siirryttiin yhtenäiseen kuntamuotoon ja kaksi vuotta aiemmin muodostetusta laajemmasta Luulajan kaupungista muodostettiin nykyinen Luulajan kunta ilman aluemuutoksia.
Vaakunat

Kunnan nykyinen vaakuna on Luulajan kaupungin käytössä ollut vaakuna. Ennen kuntaliitosta myös Alaluulajalla ja Råneålla oli kummallakin oma vaakuna.
Alaluulajan maalaiskunta
Råneån maalaiskunta
Väestönkehitys

| Luulajan kunnan väestönkehitys 1950–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1950 | 1950 |    | 40 174 | 40 174 |
| 1955 | 1955 |    | 45 333 | 45 333 |
| 1960 | 1960 |    | 48 528 | 48 528 |
| 1965 | 1965 |    | 53 181 | 53 181 |
| 1970 | 1970 |    | 58 878 | 58 878 |
| 1975 | 1975 |    | 66 290 | 66 290 |
| 1980 | 1980 |    | 66 834 | 66 834 |
| 1985 | 1985 |    | 66 557 | 66 557 |
| 1990 | 1990 |    | 68 412 | 68 412 |
| 1995 | 1995 |    | 71 106 | 71 106 |
| 2000 | 2000 |    | 71 652 | 71 652 |
| 2005 | 2005 |    | 72 751 | 72 751 |
| 2010 | 2010 |    | 74 178 | 74 178 |
| 2015 | 2015 |    | 76 088 | 76 088 |
| 2020 | 2020 |    | 78 549 | 78 549 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
| Tausta | Tarkempi jaottelu | Henkilöä (31> 12.2015) |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ulkomailla syntyneet | 7 293 | 9,6 |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet ulkomailla | 1 731 | 2,3 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden vanhemmista toinen syntynyt Ruotsissa ja toinen ulkomailla | 6 506 | 8,6 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet Ruotsissa | 60 558 | 79,6 |
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 2 048 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,8 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 5,6 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 2 729 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 4,1 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 192 116 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 59 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
0–17-vuotiaat: 18,7 %
18–64-vuotiaat: 62,9 %
65 vuotta täyttäneet: 18,4 %
Elinkeinot

Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
| Elinkeino | Elinkeino | Työpaikat (%) | Työlliset (%) |
| --- | --- | --- | --- |
|   | alkutuotanto | 1,2 | 1,4 |
|   | jalostus | 20,6 | 19,8 |
|   | palvelut | 77,6 | 78,2 |
|   | tuntematon | 0,6 | 0,7 |
|   | Työpaikkoja ja työllisiä | 39 355 | 35 243 |
|   | työpaikkaomavaraisuus | 111,7 |  |
Taajamat

Kunnassa on 19 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 88,9 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 8 261 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2010) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Luulaja (ruots. Luleå) | 46 607 |
| 2 | Gammelstad(en) | 4 960 |
| 3 | Bergnäset | 3 648 |
| 4 | Södra Sunderbyn | 2 977 |
| 5 | Råneå | 1 912 |
| 6 | Rutvik | 839 |
| 7 | Antnäs | 822 |
| 8 | Alvik | 777 |
| 9 | Måttsund | 558 |
| 10 | Bensbyn | 448 |
| 11 | Kallax | 321 |
| 12 | Bälinge | 307 |
| 13 | Ersnäs | 292 |
| 14 | Brändön | 287 |
| 15 | Karlsvik | 256 |
| 16 | Klöverträsk | 246 |
| 17 | Jämtön | 237 |
| 18 | Persön | 223 |
| 19 | Avan | 200 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Kunnan toiseksi suurimman taajaman nimi on Statistiska centralbyrånin ja Lantmäterietin mukaan Gammelstaden, mutta Luulajan kunta käyttää paikannimestä lyhyempää muotoa Gammelstad.
Taajamat > Entiset taajamat

Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Gäddvik
Mjölkudden
Niemisel
Notviken
Sundom
Vitå
Ängesbyn
Luettelossa mainituista taajamista Mjölkudden ja Notviken ovat sittemmin kasvaneet yhteen Luulajan taajaman kanssa.
Taajamat > Pientaajamat

Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Ale
Bensbyn (nordöstra delen)
Björknäs och Sjögårda
Björsbyn (västra delen)
Bodvallen
Brännan
Bränslan
Bälinge
Böle
Börjelslandet
Ersnäs (västra delen)
Fällträsk
Gäddvik
Hagaviken
Midbyn
Mörön
Niemisel
Norra Gäddvik
Reveln
Rutvik (västra delen) och Flarken
Sinksundet
Smedsbyn
Sundom
Södra Prästholm
Sörsundet
Träskberget
Vitå
Ängesbyn
Örarna
Taajamat > Entiset pientaajamat

Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Avan
Björsbyn (östra delen)
Jämtön
Rånbyn
Sinksundet (södra delen)