Sarkasota
Takavarikko ja kostouhkaukset

Hävitysretken syynä oli riita saran tullauksesta. Vienalaiset kauppiaat jättivät talvella 1710–1711 kangaserän talonpoika Pekka Tolosen säilytettäväksi. Kauppiaat olivat Hilippa Simonpoika, Teppana Tiivanainen, Iivana Perttunen ja Jaakko Remsu. Osa kankaasta oli myyty Kajaanin markkinoilla ja tullattu siellä. Myymättä jääneen osan kauppiaat veivät Tolosen luo, jossa se oli kesään 1711 saakka. Vähän ennen laurinpäivän markkinoita eli 10. elokuuta kauppiaat ottivat kankaansa säilytyksestä. Välttääkseen tullauttamasta kangasta toista kertaa he jättivät saran Hevossaareen ja jatkoivat itse matkaansa Kajaanin markkinoille selvittääkseen myyntimahdollisuudet.
Oululainen kauppias Jaakko Estlander halusi ostaa kankaan, mutta kauppaa ei syntynytkään. Kiukuissaan Estlander ilmoitti kankaan kätköpaikan tulliviranomaisille. Elokuun puolivälissä 1711 tullikirjuri Petter Jessenhaus otti mukaansa kaksi sotilasta ja Estlanderin ja lähti Hevossaareen takavarikoimaan saran. Kauppiaat tunsivat kärsineensä vääryyttä ja vaativat kangastaan takaisin. Kangas jäi kuitenkin tulliin ja kauppiaat jatkoivat Suomen kierrostaan matkaten kylästä kylään. He kävivät Oulun, Siikajoen ja Limingan pitäjissä saakka unohtamatta riita-asiaa.
Joulun tienoilla Hilippa ja Teppanan poika Vaselius olivat suolanmyyntimatkalla Vuottolahdella. Siellä he vannoivat hankkivansa itse oikeutta, elleivät saisi sarkaansa takaisin. Samasta asiasta kauppamiehet puhuivat Paltamon Melalahden kylässä. Kun Jaakko Pääkkönen kuuli uhkauksesta, hän ilmoitti siitä kruununvouti Tammelanderille. Tämä kirjoitti heti asiasta maaherra Clerckille.
Maaherra osallistui 1. helmikuuta 1712 Paltamon käräjille. Paltamon kirkkoherra Erik Cajanus vetosi maaherraan, jotta kangastakavarikko olisi peruttu. Samoihin aikoihin Kajaanissa oli kynttelinmessumarkkinat, joille vienalaiset kauppiaat tavalliseen tapaan osallistuivat. Kangas olisi ollut helppo palauttaa. Helmikuussa aksiisioikeus tutki takavarikkoa. Se tuomitsi koko 3 000 kyynärän eli 1 782 metrin sarkaerän menetettäväksi. Kangas myytiin Jaakko Estlanderille, joka maksoi siitä 1 125 taalaria kuparirahaa.
Palatessaan kotikonnuilleen Kajaanin helmikuisilta markkinoilta vienalaiskauppiaat vakuuttivat vuokilaiselle Juho Kyllöselle, että kyllä he vielä kankaasta hinnan saavat. Kyllönen ei kertonut uhkauksesta kenellekään, sillä hänet uhattiin polttaa elävältä, jos hän ei pysyisi vaiti. Helmikuun puolivälissä Pekka Ohtonen kuuli humaltuneilta vienalaisilta, että väkeä koottiin johonkin sotahankkeeseen. Ohtonen pyysi pitäjänkirjuri Jöns Bergiä ilmoittamaan tästä pikaisesti viranomaisille, mutta Berg piti tiedon itsellään. Pertti Sormunen kuljetti viljalastia Nurmeksesta Kuhmoniemelle 8. maaliskuuta. Mujosjärven kylässä hän kuuli savolaisilta, että vihollisen partiojoukko oli liikkeellä. Sormunen jätti viljalastinsa Mujosjärvelle ja kiirehti Erik Klemettisen taloon. Pitäjänsotilas Paavo Partanen lähetettiin viemään tietoa Sotkamoon. Vastoin lupauksiaan Partanen jäi 11. maaliskuuta Heikki Tervon taloon, josta oli vielä 35 kilometriä Sotkamoon. Jälkeenpäin Partanen väitti Antti Klemettisen väittäneen tietoa perättömäksi huhuksi ja kieltäneen viemästä sitä perille. Vihollisen tulosta kertonut sanoma myöhästyi tälläkin kertaa.