stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kapteeninpuukasvit

| Kapteeninpuukasvit |
| --- | --- |
 Canelo (Drimys winteri)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Canellales
Heimo::  Kapteeninpuukasvit Winteraceae  Lindl.
Synonyymit
 Drimydaceae Baillon  Takhtajaniaceae J.-F.Leroy 
Suvut
 Drimys J.R.Forst. & G.Forst.  Pseudowintera Dandy  Takhtajania Baranova & J.-F.Leroy  Zygogynum Baill.  (Wintera – kapteeninpuut) 
Katso myös
   Kapteeninpuukasvit Wikispeciesissä   Kapteeninpuukasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kapteeninpuukasvit (Winteraceae) on alle sata lajia käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Canellales-lahkossa.
Tuntomerkit

Kapteeninpuukasvit ovat usein melko pieniä ainavihantia puita tai pensaita, joiden anatomisesti merkittävä seikka on putkiloiden puuttuminen. Kasvit ovat aromaattisia ja/tai pippurin makuisia. Lehdet ovat kierteisasentoisia ja yksinkertaisia, alta usein harmahtavia. Kukinto on tavallisesti viuhkomainen. Verholehtiä on kaksi, ne ovat yhteenkasvaneita ja muodostavat ns. hunnun (kalyptra), joka irtautuu kukan auetessa. Heteet sijaitsevat kierteisesti ja niitä on vähintään kolme, yleensä paljon, ja niiden palhot ovat tukevia ja kasvavat vielä kukan auetessa. Luotti on kaksiliuskainen ja tavallisesti johteinen. Siemenaiheita on tavallisesti viisi tai paljon enemmän kussakin emilehdessä. Hedelmä on usein pieni marja, joka ei ole verhiön suojaama.
Joidenkin kapteeninpuukasvien kukissa ilmenee kemiallisen lämmön tuotantoa, termogeneesiä, millä houkutellaan pölyttäjiä, joita on koko joukko pieniä hyönteisiä, kuten ripsiäisiä. Uudessa-Kaledoniassa Sabatinca-leukaperhosaikuiset käyttävät ravintonaan Zygogynum-suvun siitepölyä; kasvin kukka toimii samalla leukaperhosten pariutumisareenana. Tasmannia-lajeilla kukat ovat tavallisesti yksineuvoisia ja kasvit kaksikotisia (erikseen hede- ja emikasvit).
Levinneisyys

Kapteeninpuukasvit kasvavat tropiikin vuoristoissa Afrikan mannerta lukuun ottamatta.
Fossiililöytöjen perusteella heimon levinneisyys on ollut paljon laajempi kuin se on nykyään. Gabonista on löytynyt 122,5 miljoonaa vuotta vanhoja siitepölyfossiileja. Fossiloitunutta puuta tunnetaan Kalifornian myöhäisliitukaudelta.
Luokittelu

Kapteeninpuukasveihin kuuluu viisi sukua ja lajimääräarviot vaihtelevat 60–90. Heimossa on kaksi alaheimoa.
1. Takhtajanioideae Leroy
Alaheimossa on vain yksi laji, Takhtajania perrieri, joka kasvaa Madagaskarilla. Sen puusolukko on vain sieltä täältä ligniinipitoinen. Kukat ovat punateräisiä, ja verholehtiä on vähintään neljä. Heteenponnen puoliskot eli teekat ovat poikittaisasentoisia. Sikiäin koostuu kahdesta yhteenkasvaneesta emilehdestä, ja siinä on laitaistukat. Hedelmä on avautuva. Kromosomiluku yksiannoksisena on n = 18.
2. Winteroideae Arnott
Alaheimon muutaman kymmentä lajia ryhmitellään kolmesta kuuteen sukuun, ja ne kasvavat tropiikin vuoristoissa Afrikkaa lukuun ottamatta. Kukat ovat enemmän tai vähemmän valkoisia. Verholehdiksi tulkittavia kukan osia on muutama tai paljon, ja voivat ne puuttuakin. Terälehtimäisiä kukkalehtiä on 2–13. Erillisiä tai harvemmin jollain tavoin yhteen kasvaneita emilehtiä on muutama tai paljon. Hedelmä on pieni marja, joskus tuppilo. Kromosomiluku on n = 13 (19, 43).
Evolutiivisesti heimo on kovin vanha. Takhtajania lienee peräisin jo ajalta, jolloin Gondwana-manner hajosi, ja kasvi jäi Madagaskarin asukiksi. Näin varhainen alkuperä on nykyisten koppisiemenisten keskuudessa hyvin harvinaista. Toisen alaheimon sopeutumislevittäytyminen sen sijaan ajoittuu tertiäärikauden puolelle.
Alkeellisina pidettyjen ominaisuuksien esiintymisen vuoksi kapteeninpuukasveja on aiemmin pidetty niiden kasvien läheisimpinä sukulaisina, joista nykyiset koppisiemeniset ovat polveutuneet. Tällaisia ominaisuuksia ovat mm. em. putkiloiden puuttuminen, kaksineuvoiset kukat, verrattain erilaistumattomat heteet, siitepölyn yksi-itureikäisyys, emien erillisyys ja vartalottomuus, niiden avointen reunojen toimiminen luottipintoina, siemanaiheiden suoruus eli anatrooppisuus ja siementen alkeellisuus. Kladistiset ja molekyylitutkimuksen menetelmät ovat kuitenkin osoittaneet, että heimo sijoittuu varsin ylös ns. paleodikotyledonien evoluutiopuussa kanellapuukasvien (Canellaceae) sukulaiseksi.
Eräs näkemys kapteeninpuukasvisuvuista (synonyymit suluissa):
Drimys J.R.Forst. & G.Forst. (Tasmannia DC., Wintera Murray – kapteeninpuut)
Pseudowintera Dandy (Wintera G.Forst.)
Takhtajania Baranova & J.-F.Leroy
Zygogynum Baill. (Belliolum Tiegh., Bubbia Tiegh., Exospermum Tiegh., Sarcodrimys (Baill.) Baum.-Bod., Tetrathalamus Lauterb.)
Käyttö

Kapteeninpuukasvien mausteisia ja voimakkaasti tuoksuvia lehtiä ja kuorta on käytetty rohdoksina. Eteläamerikkalaisen canelon (Drimys winteri) kuorta merenkulkijat käyttivät keripukin torjumiseen. Useita lajeja viljellään koristekasveina mm. puistoissa.
Aiheesta muualla

http://www.kew.org/science/tropamerica/neotropikey/families/Winteraceae.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (neotropiikin kapteeninpuukasvit)
http://delta-intkey.com/angio/www/winterac.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (heimon tuntomerkkejä)
Poole, I. & Francis, J. E., 2000:The First Record of Fossil Wood of Winteraceae from the Upper Cretaceous of Antarctica. – Annals of Botany 85: 307–315. http://aob.oxfordjournals.org/content/85/3/307.full.pdf (artikkeli Etelänapamantereen yläkivihiilikautisesta puufossiilista)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q131109  Wikispecies: Winteraceae  APNI: 54527  ATRF: Winteraceae  CoL: 6274R  EoL: 4319  EPPO: 1WINF  FNA: 10953  FoAO2: Winteraceae  GBIF: 2437  GRIN: 1193  iNaturalist: 71058  IPNI: 77126568-1  IRMNG: 119493  ITIS: 18089  NCBI: 3417  NZOR: 4be621b9-997c-469e-af75-76f8c6270ced  Open Tree of Life: 863060  Paleobiology Database: 55391  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126568-1  Tropicos: 42000000  VicFlora: cb1821d5-6e78-4d75-9e8b-8d57714cf055  Watson & Dallwitz: winterac  WFO: wfo-7000000645 
Pseudowintera colorata
100 Greatest Britons

100 Greatest Britons oli Britannian yleisradioyhtiö BBC:n syksyllä 2002 järjestämä kilpailu, jossa katsojat saivat valita äänestämällä ”historian merkittävimmät britit”. Kymmenen eniten ääntä saanutta henkilöä esiteltiin sen jälkeen Great Britons -nimisessä television dokumenttisarjassa. Ohjelman formaatti kopioitiin seuraavina vuosina useisiin maihin. Suomessa Yleisradio järjesti vuonna 2004 vastaavan äänestyksen nimellä Suuret suomalaiset.
100 Greatest Britons -äänestyksen loppukilpailussa annettiin kaksi miljoonaa ääntä ja sen voitti pääministeri Winston Churchill (1874–1965). Kymmenen kärkeen sijoittuivat myös insinööri Isambard Kingdom Brunel, Walesin prinsessa Diana, luonnontieteilijä Charles Darwin, näytelmäkirjailija William Shakespeare, tiedemies Isaac Newton, kuningatar Elisabet I, muusikko John Lennon, amiraali Horatio Nelson ja lordiprotektori Oliver Cromwell. Kolumnisti Jukka Relander on tulkinnut brittien pitävän äänestyksen kymmenen kärjen nojalla maataan ennen kaikkea politiikan ja tieteen suurvaltana. Poikkeuksina ovat vain englannin kielen keskeisten standardien asettaja Shakespeare, lähes kulttihahmoksi kohonnut prinsessa Diana ja kansainvälisestikin erittäin merkittävän brittiläisen popmusiikin keskeinen vaikuttaja John Lennon.
Verrattuna Suomen (Suuret suomalaiset) ja Saksan (Unsere Besten) äänestyksiin sadan suurimman britin lista oli huomattavasti naisvaltaisempi. Kahdenkymmenen suurimman britin joukkoon mahtui neljä naista: kuningattaret Elisabet I ja Viktoria, prinsessa Diana ja pääministeri Margaret Thatcher. Suomessa ja Saksassa kymmenen suurimman joukossa oli vain yksi nainen, Suomessa presidentti Tarja Halonen ja Saksassa natsismin vastaisen taistelun keulakuvaksi noussut Sophie Scholl, joka hänkin sai jakaa kunnian veljensä kanssa.
Toinen merkittävä ero toisaalta brittiläisen ja toisaalta suomalaisen ja saksalaisen sadan parhaan listojen välillä on, että suomalaisilta ja saksalaisilta puuttuvat useiden vuosisatojen ajalta suuret, kansakuntaa yhdistäneet hahmot. Suomi on kansakuntana Britanniaan verrattuna nuori, ja Saksa taas oli pääosan uudesta ajasta jakaantuneena moniin kuningas- ja ruhtinaskuntiin, jolloin keskeisiä valtakunnallisesti kokoavia hahmoja ei päässyt kasvamaan ja kehittymään. Lisäksi Saksan historiaa varjostaa Hitlerin Saksan yli kymmenen vuotta pitkä kausi.
Aiheesta muualla

100 Greatest Britons (Arkistoitu – Internet Archive)
Kantalahden piiri

| Kantalahden piiri Кандалакшский район |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti Murmanskin alueella.
 Koordinaatit: 67°04′N, 31°38′E 
Valtio:  Venäjä
Liittovaltiosubjekti:  Luoteinen
Alue:  Murmansk
Pinta-ala:  14 410 km²
Väkiluku   (2010):  49 544
 
Verkkosivu
Kantalahden piiri (ven. Кандала́кшский райо́н, Kandalakšski raion) on hallintopiiri Murmanskin alueella Venäjällä, Vienanmeren Kantalahden perukassa ja välittömästi Suomen itärajan takana. Piirin hallintokeskus on Kantalahden kaupunki.
Kantalahden piiri sai nykyisen nimensä ja statuksensa ("Муниципальный район") uudelleen vuonna 2007, sitä ennen se oli kaupunkipiirikunta ("Городской округ с подведомственной территорией").
Hallinnollinen jako

Piirissä on kaksi kaupunkikuntaa (городское поселение) ja kaksi maalaiskuntaa (сельское поселение).
Hallinnollinen jako > Kantalahden kaupunkikunta

Kantalahden kaupunki
Luvenga (Лувеньга)
Kolvitsa (Колвица)
Fedosejevka (Федосеевка)
Niva (Нивский, Nivski)
Beloje More (Белое Море)
Pinjärven asema (Пинозеро, Pinozero)
Prolivyn asema (Проливы)
Rutšin asema (Ручьи, Rutšji)
Hallinnollinen jako > Zelenoborskin kaupunkikunta

Yhteensä 8686 asukasta (2005?), jotka jakautuivat alla kuvatun mukaisesti. Huomaa, että uudemman, vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupunkikunnan väkiluku oli pienentynyt jo 7215:een.
Zelenoborski (Зеленоборский), suom. myös Ruhtinanlahti, kaupunkityyppinen taajama, 7800 as. (sis. Knjažaja Guban kylän)
Knjažaja Guba (Княжая Губа), kylä, huom. Knjažaja suom. Knäžöi tai Knäžöi, mutta Knäsöi on eri kylä kuin Knjažaja Guba; molemmat Zelenoborskin taajamaa
Kouta (Ковда, Kovda), kylä - 22 as.
Pajakanta (н.п. Пояконда, Pojakonda) - 133 as.
Lesozavodski (н.п. Лесозаводский) - 661 as.
Koudan asema - 68 as.
Žemtšužnajan asema (Жемчужная) - 2 as.
Hallinnollinen jako > Zaretšenskin maalaiskunta

Zaretšensk (Зареченск)
Kananen (Koutajärvenpää), (Ковдозеро, Kovdozero)
Njamozeron asema (Нямозеро)
Hallinnollinen jako > Alakurtin maalaiskunta

Alakurtti (Алакуртти)
Kairala (Кайралы, Kairaly)
Kuolajärvi (Куолоярви), entinen Sallan kirkonkylä
Priozernyi (Приозерный)
Historiaa

Karjalan autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan kuuluneet Kantalahden ja Koudan kunnat lakkautettiin ja niistä muodostettiin Kantalahden piiri vuonna 1927. Vuoden 1926 väestönlaskennassa piirissä oli 10 249 asukasta, joista karjalaisia oli 1 370 ja suomalaisia 102. Kantalahden kaupungissa oli tuolloin 6 610 asukasta. Vuonna 1938 piiri liitettiin Murmanskin aluetta edeltäneeseen Murmanskin aluepiiriin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Муниципальный район Кандалакшский район Piiri Murmanskin aluehallinnon sivulla (mm. kartta) (venäjäksi)
Официальный сайт администрации муниципального образования Кандалакшский район Kantalahden piirin kunnallishallinnon sivut (venäjäksi)
Kandalaksha.org - Informatsionnyi portal Kantalahden ja piirin informaatiosivusto (venäjäksi)
| n k Murmanskin alue |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Murmansk
| Piirit |  Kantalahti  Koutero  Kuola  Lovozero  Petsamo  Turja  |  |
| Suljetut alueet |  Aleksandrovsk  Ostrovnoi  Severomorsk  Vidjajevo  Zaozjorsk  |  |
| Kaupungit |  Apatiitti  Gadžijevo  Kantalahti  Kirovsk  Koutero  Kuola  Montšegorsk  Murmansk  Olenegorsk  Ostrovnoi  Poljarnyi  Poljarnyje Zori  Severomorsk  Snežnogorsk  Zaozjorsk  Zapoljarnyi  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Kildinstroi  Molotšnyi  Murmaši  Nikkeli  Parkkina  Revda  Safonovo  Tumannyi  Umba  Ylä-Tuuloma  Zelenoborski  |  |
Karjalan tasavallan entiset piirit
| --- | --- |
Lakkautetut: Kemijoen piiri • Kiestingin piiri • Kurkijoen piiri • Petrovskin piiri • Poventsan piiri • Pyhäjärven piiri • Repolan piiri • Rukajärven piiri • Šallan piiri • Seesjärven piiri • Soutjärven piiri • Sungun piiri • Suurlahden piiri • Säämäjärven piiri • Tunkuan piiri • Vepsän kansallinen volostiselvennä • Vieljärven piiri • Viteleen piiri • Äänisentauksen piiri
Leningradin alueeseen liitetyt: Jääsken piiri • Koiviston piiri • Käkisalmen piiri • Raivolan piiri • Raudun piiri • Viipurin piiri
Murmanskin alueeseen liitetyt: Kantalahden piiri
Veikko Ahvenainen

| Veikko Ahvenainen |
| --- | --- |
 Veikko Ahvenainen soittimineen vuonna 1964
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1929 (ikä 95) Kuopio
Ammatti:  harmonikkataiteilija, säveltäjä, orkesterinjohtaja, sanoittaja
Muusikko
Tyylilajit:  harmonikkamusiikki
Soittimet:  harmonikka
Yhtyeet:  Olavi Virran yhtye
Levy-yhtiöt:  PSO, Finnlevy, Accordia Records USA,Standart Colonial USA
Palkinnot
 Pro Finlandia (2010) 
Aiheesta muualla
veikkoahvenainen.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Veikko Armas Ahvenainen (s. 24. syyskuuta 1929 Kuopio) on suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sanoittaja. Ahvenainen on harmonikansoiton Suomen mestari vuodelta 1957. Hän esiintyy edelleen ja arvioi itse olevansa 95-vuotiaana (vuonna 2025) vanhin esiintyvä konserttihanuristi.
Tuotanto > Diskografia

Veikko Ahvenainen (1966)
Old Dance Music of Finland (1968)
Old Finnish Dance Music (1969)
Suosikkitangoja (1970)
Sävelmuistoja Moskovasta (1972)
Scandinavian Evergreens (1972)
Lapikasta lattiaan (1973)
Bach, Händel (Veikko Ahvenainen, harmonikka ja Matti Heroja, urut, 1974)
Menneiltä ajoilta (1975)
Viliä muistellen (1977)
Juhlakonsertti (1979)
Hanurini muistoja (1979)
Best of Pietro Frosini - Pietro Frosinin parhaat (1981)
Komialla Viipurin pelillä (1982)
Juri Volkovitsin harmonikka (1983)
Riippakoivun alla (1984)
Sirkkojen tanssi (Veikon Hanurikvartetti, 1985)
Täältä tullaan (Veikon Hanurikvartetti, 1987)
Metsäkukkia (1989)
Hilpeä hanuri (1993)
Tiikerihai (Veikon Hanurikvartetti, 1994)
20 suosikkia – Kesäillan valssi (1996)
La Cumparsita (Veikko Ahvenainen, harmonikka ja George de Godzinsky, piano, 1996)
Varisevat lehdet (1997)
Meksikon pikajuna (1998)
20 suosikkia – Tangon taikaa (1998)
Musiikin mestareita: Virtuoosin juhlat (2009)
80v Juhlakonsertti (CD/DVD-levy, 2009)
Ilta Oulunjoella
Tuotanto > Kirjat

Harmonikkakoulu 1, ohjelmistovihko
Musettevalsseja harmonikalle
Harmonikka aapinen
Harmonikkaopas kotisoittajille
Carl Czernyn 30 etydiä harmonikalle
Klassisia pikkukappaleita harmonikalle
Harmonikat soimaan nuottivihkot 1-22
Tango Albumi harmonikalle
Pienet hanuristit nuottialbumi
Parhaat joululaulut harmonikalle.
Harmonikkakoulu: Näppäin- ja pianoharmonikalle 1.  Helsinki:  Fazer, 1959.
Harmonikkakoulu: Näppäin- ja pianoharmonikalle 2.  Helsinki:  Fazer, 1960.
Vuosien varrelta.  (Sisältää Ahvenaisen harmonikkasävellyksiä kosketinsoitinnuotinnoksina)  Helsinki:  Fazer, 1971.
Harmonikan käsikirja.  Helsinki:  Fazer, 1980.  ISBN 951-757-091-0
Uusi harmonikkakoulu 3.  Musiikki Fazer Oy Ab, 1992.  ISBN 951-757-240-9
Paljetremolokoulu harmonikalle.  Musiikki Fazer Oy Ab, 1993.  ISBN 951-757-270-0
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto.
Tikka, Marko: / Ahvenainen, Veikko (1929–). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 29.3.2022. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Veikko Ahvenainen Pomuksen tietokannassa
Veikko Ahvenainen soittaa vielä sata konserttia vuodessa. Yleisradio.
Päivän henkilö: Veikko Ahvenainen.[vanhentunut linkki] SuomiTV, 20.3.2010.
Veikko Ahvenainen kasvoi köyhästä pikkupojasta juhlituksi konserttihanuristiksi.[vanhentunut linkki] Yleisradio/Satumaa.
Veikko Ahvenaisen levyttämät kappaleet Suomen Äänitearkiston tietokannassa.[vanhentunut linkki]
Veikko Ahvenaisen sävellystuotanto Suomen Äänitearkiston tietokannassa.[vanhentunut linkki]
Veikko Ahvenaisen sanoitustuotanto Suomen Äänitearkiston tietokannassa.[vanhentunut linkki]
Ahvenainen, Veikko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland 
Kuusankoskitalolla vuonna 1987.
Ferenc Karinthy

| Ferenc Karinthy |
| --- | --- |
 Ferenc Karinthy
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1921 Budapest, Unkari
Kuollut: 29. helmikuuta 1992 (70 vuotta)
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Esikoisteos:  unkari
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ferenc Karinthy (2. kesäkuuta 1921 Budapest, Unkari – 29. helmikuuta 1992) oli unkarilainen kirjailija, toimittaja ja dramaturgi. Hän julkaisi muun muassa romaanin Epepe (1970, suom.). Ferenc Karinthy oli kirjailija, matematiikan opettaja Frigyes Karinthyn poika.
Karinthy kuvaa teoksissaan suurkaupunkilaiselämää Budapestissä, ja ensimmäisissä teoksissa aiheena ovat nuorison ja työläisten ongelmat. Kafkamainen Epepe kuvaa kielitieteen professori Budain päätymistä tuntemattomaan kaupunkiin.
Teokset

Don Juan éjszakája, 1943
Szellemidézés, 1946
1953 Budapesti tavasz, 1953
Hazai tudósítások, 1954
Irodalmi történetek, 1956
Ferencvárosi szív, 1959
Négykezes, 1967
Epepe, 1970 (suom. Epepe)
Harminchárom, 1977
Napló, 1994 (päiväkirja vuosilta 1967–1991)
Teokset > Suomennetut teokset

Epepe (Epepe), suom. Otto Aho, Helsinki: Librum 1982 ISBN 951-862-038-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferenc Karinthy Wikimedia Commonsissa
Ferenc Karinthy kustantajan sivulla. Telegram Books (Archive.org) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Žasliai

| Žasliai |
| --- | --- |
 Žasliain kirkko
 vaakuna
 Žasliai
 Koordinaatit: 54°51′50″N, 24°35′20″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Kaunas
Kunnallispiiri:  Kaišiadorysin kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  818 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Žasliai on kauppala keskisessä Liettuassa, Kaišiadorysin kunnallispiirissa, Kaunasin läänissä. Vuonna 2001 kauppalassa asui 818 asukasta.
Kuvia

Kylän keskustaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Žasliai Wikimedia Commonsissa
Kaunasin lääni
| --- | --- |
Kunnat: Birštonasin kunta • Jonavan kunnallispiiri • Kaunasin kaupunkikunta • Kaunasin kunnallispiiri • Kaišiadorysin kunnallispiiri • Kėdainiain kunnallispiiri • Prienain kunnallispiiri • Raseiniain kunnallispiiri
Kaupungit: Birštonas • Jonava • Kaunas • Garliava • Vilkija • Ežerėlis • Kaišiadorys • Žiežmariai • Kėdainiai •  Prienai • Jieznas • Raseiniai • Ariogala
Kauppalat: Akademija (Kaunas) • Karmėlava • Rumšiškės • Žasliai • Kruonis • Josvainiai • Šėta • Krakės • Akademija (Kėdainiai) • Dotnuva •  Balbieriškis • Veiveriai • Pakuonis • Viduklė • Girkalnis • Nemakščiai • Šiluva • Betygala
Kylät: Birštono Vienkiemis • Kernuvės • Bučiūnai • Siponys • Geležūnai • Jundeliškės • Škėvonys • Naudžiūnai • Žemaitkiemis (Birštonas) • Upninkai • Šveicarija • Užusaliai • Bukonys • Kuigaliai • Šilai • Išorai • Domeikava • Raudondvaris • Neveronys • Ringaudai • Šlienava • Vilainiai • Vainotiškiai • Pelėdnagiai • Labūnava • Pravieniškės II • Gudiena • Stasiūnai • Dovainonys • Pravieniškės • Stakliškės • Išlaužas • Skriaudžiai • Geruliai • Mauručiai • Paliepiai • Gyliai (Raseiniai) • Norgėlai
Abeliat

| Abeliat |
| --- | --- |
 Tuoksuabelia (Abelia mosanensis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae
Alaheimo::  Linnaeoideae
Suku::  Abeliat Abelia  R.Br. (1818)
Katso myös
   Abeliat Wikispeciesissä   Abeliat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Abeliat (Abelia) on kuusamakasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Suvussa on noin 30 lajia pensaita, jotka kasvavat luonnossa Itä-Aasiassa ja Meksikossa. Monia lajeja viljellään koristepensaana näyttävän, pitkään kestävän kukinnan ja lehdystön ansiosta. Koristekasvina käytettyjä lajeja ovat muun muassa Abelia chinensis ja Abelia schumannii Kiinasta, Abelia triflora Himalajalta ja Abelia floribunda Meksikosta. Myös lajienvälisiä risteymiä viljellään. Suomeksi nimetty abelialaji on tuoksuabelia (Abelia mosanensis). Abeliat ovat vanamoiden lähisukulaisia.
Lajeja ja risteymiä

Abelia chinensis
Abelia insularis – ullunginabelia
Abelia mosanensis – tuoksuabelia
Abelia schumannii
Abelia serrata
Abelia spathulata
Abelia triflora
Abelia × grandiflora – isoabelia
Kuvia

Abelia chinensis.
Abelia serrata.
Abelia spathulata.
Abelia triflora.
Luettelo Suomen kunniakonsulaateista

Tämä on luettelo Suomen kunniakonsulaateista. Kunniakonsulaatit eivät ole virallisia diplomaattisia edustustoja.
1. jääkärirykmentti

Erik Jernström vuonna 1923
1. jääkärirykmentti eli Oulun rykmentti oli valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: eversti Eduard Ausfelt myöh. jääkärimajuri Erik Jernström.
Mannerheim ilmoitti 16. toukokuuta 1918 Valkoisen armeijan voitonparaatissa, että hän oli päättänyt senaatin suostumuksella nimetä rykmentin Kaartin jääkärirykmentiksi. Rykmentti kuitenkin hajotettiin jo 14. kesäkuuta, jolloin kaksi pataljoonista liitettiin perustettavaan Suomen valkoiseen kaartiin.
Joukko-osastot

1. jääkäripataljoona
Komentaja: jääkärimajuri Gustaf Taucher.
2. jääkäripataljoona
Komentaja: jääkärimajuri Nils Gadolin, jääkärikapteeni Olof Lagus, jääkärikapteeni Uno Fagernäs, jääkärikapteeni Arvi Grönberg myöh. Kalsta.
3. jääkäripataljoona
Komentaja: jääkärikapteeni Eric Schauman.
Täydennyspataljoona
Komentaja: jääkäriyliluutnantti Hjalmar Palmgren, Pataljoonan kutsuntapiiri oli Oulu ja sijoituspaikkakunta Seinäjoki.
Rykmentissä palvelleita Saksan jääkäreitä

Adjutanttina Per von Bonsdorff (siirrettiin 1. jääkäriprikaatiin), lähettiupseerina ja intendenttinä jääkäriluutnantti Kurt Bruncrona, konekivääriupseerina jääkärikapteeni Selim Isakson, työskenteli rykmentin esikunnassa jääkärialiupseeri Väinö Karvonen, työskenteli rykmentin esikunnassa Jääkärivaravääpeli Karl Geijer myöh. Keiri, kuormastopäällikkönä rykmentin esikunnassa jääkärivääpeli Antti Kunttu (siirrettiin 21. huhtikuuta 2. jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan), rykmentin esikuntapäällikkönä jääkärimajuri Karl Mandelin (siirrettiin 24. maaliskuuta 3. jääkärirykmentin komentajaksi), rykmentin intendentti jääkäriyliluutnantti August Mäkiniemi (siirrettiin 21. maaliskuuta komppanianpäälliköksi 3. jääkäripataljoonaan), rykmentin esikunnassa adjutanttina jääkäriluutnantti Väinö Paananen, jääkärialiupseeri Aapo Teofiilus Puskala, rykmentin puhelinpäällikkönä jääkärivaravääpeli Lauri Vihtori Salonen, esikunnan lähettialiupseeri jääkärialiupseeri Pekka Aapo Tepsa (siirrettiin 1. toukokuuta 2. jääkäripataljoonaan), esikunnassa kuormastonjohtajana jääkärialiupseeri Matti Vähämäki.
Arvi A. Karisto

Kauppaneuvos Arvi A. Karisto (1952)
Arvi Aleksanteri Karisto (sukunimi vuoteen 1905 Karlsson; 31. elokuuta 1879 Hämeenlinna – 23. toukokuuta 1958 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjankustantaja ja hämeenlinnalaisen kustannusliike Arvi A. Karisto Oy:n perustaja.