stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen taide
Suomen taiteen historia > Esihistoria

Kivikautista taidetta Suomen alueella edustavat varsinkin kalliomaalaukset ja kiviset hirven- ja karhunpääveistokset, kuten Huittisten hirvenpää. Esittävän taiteen piiriin voidaan laskea myös puiset ja keraamiset eläin- ja ihmisfiguurit. Kivikaudelta on löydetty myös kampakeramikkaa ja muuta käyttötaidetta, kuten taiturimaisesti muotoillut kiviaseet, -työkalut ja -korut.
Pronssikaudella kivenkäsittelytaito taantui, mutta pronssiset aseet ja korut osoittavat kehittynyttä metallurgista osaamista ja esteettisiä tavoitteita.
Rautakaudelta on säilynyt monenlaisia esimerkkejä metallikoruista ja -astioista, koristelluista aseista, puuesineistä ja tekstiileistä. Spiraali- ja punosaiheiset soljet ja pukukoristeet ovat tuontitavaraa, mutta osa löydöistä on Suomen alueella valmistettuja. Useita erilaisia ornamentiikkatyylejä on tunnistettu. Osa ornamentiikkatyyleistä sisältää esittäviä aiheita, joita on tulkittu muun muassa pakanallisen ja kristillisen symboliikan pohjalta.
Arkkitehtuurista on jäljellä muinaislinnojen jäänteitä.
Suomen taiteen historia > Keskiaika

Pääosa Suomen institutionaalisten taiteiden  merkkiteoksista on syntynyt varsin myöhään. Tämä johtuu siitä, että taiteet vaativat sellaisia institutionaalisia puitteita, joita Suomessa ei juuri ole ollut. Keskiajalla taiteita tukevaa instituutiota edusti lähinnä kirkko, pienemmissä määrin maallinen valta.
Huomattavinta keskiaikaista rakennustaidetta edustavat keskiaikaiset kivikirkot, joita rakennettiin yli sata. Nykykäsityksen mukaan kivikirkot on pystytetty 1400-1500-luvuilla ja samoilta ajoilta on niiden maalaustaide, josta Hattulan Pyhän Ristin kirkon maalauskoristelu on tunnetuin esimerkki.
Tärkein niistä on Turun tuomiokirkko, joka edustaa Itämeren alueen tyypillistätiiligotiikkaa.
Vanhimmat kivikirkot ovat Ahvenanmaalla. Kirkot olivat keskiajalla suorakaiteen muotoisia harmaakivikirkkoja, joiden pohjoispuolella on sakaristo ja eteläpuolella asehuone. Yleisin sisäkatto oli puusta tehty tynnyriholvi. Myöhäisgotiikan aikana alettiin käyttää tiilikuviointia, kuten Hattulan, Hollolan ja Porvoon kirkkojen päädyissä. Sisäseinien, holvien ja kuorin maalauksissa käytettiin seccomaalausta.
Kirkoista on säilynyt myös puuveistoksia, lasimaalauksia sekä erilaisia sisustukseen liittyviä taidekäsityön tuotteita. Osa niistä on tuontitavaraa, osa Suomessa valmistettuja, kuten Liedon mestarin koulukunnan 1300-luvun puuveistokset. Alttarikaapit, kuten Pyhän Barbaran alttarikaappi, olivat yleensä tuontitavaraa. Suomessa oli keskiajalla myös puukirkkoja, mutta yhtään sellaista ei ole säilynyt.
Tärkeimmät esimerkit maallisen vallan rakennustaidosta ovat suuret valtakunnanlinnat, kuten Hämeen linna. Linnojen pohjana on ollut romaaninen linnatyyppi. Niitä rakennettiin 1300- ja 1400-luvuilla, Turun ja Viipurin linnaa osin jo 1200-luvulla.
Linnojen torneja korotettiin 1500-luvulla tekemällä tykkikerroksia.
Uudet tehokkaat tuliaseet jakoivat linnat kahteen tyyppiin. Puolustuslinnoissa oli maavalleja ja bastionijärjestelmiä. Turun linnaa taas uudistettiin renessanssityyliin tekemällä asuin- ja edustuskerros ja lisäämällä ikkunoita. Linnojen juhlahuoneistojen seinillä oli kuvakudoksia tai tapetteja.
Suomen taiteen historia > Uusi aika

Uskonpuhdistuksella ja Ruotsin suurvalta-ajalla oli suuri vaikutus 1500- ja 1600-luvuilla. Uskonpuhdistuksen myötä kirkon merkitys rakennus- ja maalaustaiteen tuottajana väheni: kirkkoja ei 1500-luvulla juuri rakennettu ja kirkkomaalaustaidekin taantui.
Maallinen arkkitehtuuri, kuten aateliston linnat nousivat nyt keskeisiksi. 1600-luvun puolivälissä ja myöhempänä kustavilaisena aikana Suomessa rakennettiin Ruotsin mallin mukaisesti joitakin näyttäviä aateliskartanoita, esimerkkinä Louhisaaren kartano.
Barokki alkoi vaikuttaa kirkkomaalauksessa 1600-luvulla. Keskeinen kirkkomaalari oli Christian Wilbrandt, jonka maalauksia Hailuodon ja Pyhämaan kirkossa. Maalaustaiteeseen tuli uutena mukaan muotokuvamaalaus ja miniatyyrimaalaus, tunnetuimpana Elias Brenner.
Kansanomaisten, sisältä liimamaalattujen puukirkkojen kautta oli 1700-luku. Matti ja Antti Hakolan rakentamia on muun muassa Keuruun vanha kirkko, Jaakko Leppäsen taas Petäjäveden kirkko. Tunnettuja kirkkomaalareita tältä kaudelta oli nelisenkymmentä kirkkoa maalannut Mikael Toppelius.
Uusia linnoituksia rakennettiin 1700-luvulla Haminassa ja Suomenlinnassa, myös joitakin kartanoita rakennettiin, muun muassa Mustioon. Kaupunkeihin rakennettiin myös edustavia uusklassismin tyylisiä julkisia rakennuksia.
Muotokuvien ohella 1700-luvulla maalattiin maisemia. Keskeisiä maalareita olivat Isak Wacklin, Nils Schillmark ja Margareta Capsia.
Suomen taiteen historia > 1800-luku

Klassistinen arkkitehtuuri tuli Suomeen 1700-luvulla, mutta merkittäviä rakennushankkeita aloitettiin vasta 1800-luvun puolella. Keisari Aleksanteri II:n määräyksellä rakennettiin Helsinkiin Senaatti ja Yliopisto, joiden suunnittelijana toimi Carl Ludvig Engel. Nämä noudattivat Pietarissa ja Saksassa suosittua empiretyylistä klassismia. 1800-luvulla kehittyi myös rakennushallinto intendentinkonttorin ja lääninarkkitehtien johdolla.
Maalaustaiteen merkitys nousi sen jälkeen, kun Suomen Taideyhdistys perustettiin 1846. Sen myötä alkoi myös säännöllinen kotimainen taideopetus Robert Wilhelm Ekmanin ja Erik Cainbergin johdolla. Tuolloin maalaustaiteen alaa olivat muotokuvien ja maisemien ohella asetelmat. Wrightin veljekset maalasivat lisäksi lintuaiheita. Maisemia maalasivat Düsseldorfin hengessä Werner Holmberg, Berndt Lindholm, Hjalmar Munsterhjelm ja Fanny Churberg.
Maalaustaiteen nousu alkoi 1880-luvulla Suomen taiteen kultakaudella, jolloin taidetta tehtiin kansallisessa hengessä. Taiteen keskuksena oli Düsseldorfin tilalle noussut Pariisi ja tärkeimmät vaikutteet olivat kotoisin ranskalaisesta ulkoilmamaalauksesta. Albert Edefelt yhdisti lievästi impressionistista valomaalausta kansallisiin aiheisiin. Ohjelmallisemmin suomalaiskansallista linjaa noudatti Akseli Gallen-Kallela. Hän aloitti naturalisilla teoksilla kuten Poika ja Varis, mutta siirtyi sitten Kalevala-aiheiseen romantiikkaan. Edelfeltin maalaama Louis Pasteurin muotokuva on yleisesti käytetty ulkomaisissa tietokirjoissa.
Kultakauden maalareista kansankuvauksen parissa maalasivat Juho Rissanen ja Eero Järnefelt. Jugendhenkisempää ja koristeellisempaa maalausta edusti Pekka Halonen. Myös moni naistaiteilija oli esillä, kuten maalarit Maria Wiik, Helene Schjerfbeck ja Ellen Thesleff. Schjerfbeckin kuulas tyyli on saanut paljon arvostusta myöhemmässä vaiheessa.
Japanin avautuminen 1860-luvulla herätti kiinnostuksen Aasiaan ja vaikutti esimerkiksi Albert Edelfeltin ja Helene Schjerfbeckiin.
Ihanteellinen klassisismi oli samoihin aikoihin vallalla kuvanveistossa. Tärkeitä klassisistisia veistäjiä olivat Walter Runeberg ja Johannes Takanen. Realistista veistoa edusti Emil Wikström.
Ranskasta omaksuttua symbolismia viljeltiin sekä kuvanveistossa että maalaustaiteessa. Veistoa edusti lähinnä Ville Vallgren. Maalauksessa symbolismi alkoi kiinnostaa 1890-luvulla. Hugo Simbergin symbolistiset maalaukset kansallisista aiheista ovat tunnettuja, muita symbolisteja olivat Magnus Enckell, Väinö Blomstedt, Beda Stjernschantz ja Ellen Thesleff. Myös Akseli Gallen-Kallelalla oli symbolistinen vaihe.
Symbolismi ja kansallisromanttinen jugend vaikutti myös taideteollisuudessa ja arkkitehtuurissa. Eliel Saarinen, Armas Lindgren ja Herman Gesellius loivat kansainvälisistä aineksista oman tyylin, jonka tunnetuimpiin esimerkkeihin kuuluvat Pohjolan talo Helsingissä ja Saarisen suunnittelema Helsingin päärautatieasema. 1800–1900-luvun taitteen arkkitehtuuria on kutsuttu kansallisromanttiseksi, vaikka sen monikansalliset elementit olivat voimakkaita.
Suomen taiteen historia > 1900-luku

Kubismi oli veiston uusi suunta 1910-luvulta alkaen. Eniten se näkyi Wäinö Aaltosen veistoksissa. Enimmäkseen vuosisadan alun kuvanveistossa vaikuttivat aiemmat suuntaukset. Kansallisromanttisen kauden realistinen henki näkyi Alpo Sailon, Johannes Haapasalon ja Yrjö Liipolan tuotannossa. Felix Nylund taas suosi klassisempia perinteitä. Tunnettuja veistäjiä olivat myös Gunnar Finne, Hannes Autere ja Sakari Tohka.
Uudet vaikutteet tulivat myös maalaustaiteeseen 1910-luvulla, jolloin sai alkunsa koloristisen väritaiteen Septem ja ekspressionistis-kubistinen Marraskuun ryhmä. Myöhemmin 1930-luvulla perustettiin myös Lokakuun ryhmä.
Heti sotien jälkeen julkista taidetta hallitsivat muistomerkit ja sankaripatsaat. Kansallinen taide, ekspressiivisyys ja realistisuus elivät vahvoina. Pian suomalaiset taiteilijat kuitenkin käänsivät katseensa ulkomaille: Pariisiin, Amerikkaan tai edes Tukholman Moderna museetiin.
Abstrakti taide ja modernismin monet suunnat tulivat Suomeen 1950-luvulla. Maalaustaiteessa uutta murrosta edustivat Prisma-ryhmän Gösta Diehl, Yngve Bäck, Unto Pusa ja Sam Vanni. Kuvanveistossa uudet virtaukset alkoivat vaikuttaa 1960-luvulla, jolloin uudentyyppisillä veistoksilla nousivat esiin Eila Hiltunen, Kauko Räsänen ja pitkään realistisia veistoksia tehnyt Aimo Tukiainen. Myöhemmin abstrakteja veistoksia tekivät myös Kain Tapper, Mauno Hartman, Laila Pullinen ja Raimo Utriainen.
Maalauksessa 1960-luvulla oli vallalla informalismi, jota sovelsivat etenkin Ahti Lavonen ja Jaakko Sievänen. Sitä vahvemmaksi nousi seuraavalla vuosikymmenellä konstruktivismi ja yhteiskunnallisesti ja ekologisesti kantaa ottava realismi.
Merkittäviä konstruktivisteja olivat Ernst Mether-Borgström, Lars-Gunnar Nordström ja Matti Kujasalo. Kantaa ottavaa taidetta teki Kimmo Kaivanto.
1970-luvulla nousi käsitetaide (Lauri Anttila ja J. O. Mallander ja kokeilevia taiteilijaryhmiä kuten Carolus Enckellin ympärille ryhmittynyt Elonkorjaajat ja Outi Heiskasen, Mirja Airaksen ja Hannu Väisäsen Bellini-akatemia. Samaan aikaa yhteiskunnallista realismia edustivat Rauni Liukko ja Inari Krohn. 1980-luvun maalauksellista ekspressionismia edustivat Leena Luostarinen ja Marjatta Tapiola. Pentti Kaskipuron oppilaista nousi kokonainen graafikkojen sukupolvi. Uudempia taidemuotoja olivat performance (Ilkka-Juhani Takalo-Eskola) , multimedia (Marita Liulia) ja video Eeva-Liisa Ahtiala.
Suomen taiteen historia > 2000-luvun alku

Kansainvälisesti tunnettuja ja palkittuja suomalaisia 2000-luvun taiteilijoita ovat Eija-Liisa Ahtila,  Heta Kuchka, Pilvi Takala. sekä Nanna Susi, Miina Äkkijyrkkä, Marjatta Tapiola, Erkki Pirtola ja Hannu Väisänen.
Vuonna 1998 avattu nykytaiteen museo Kiasma lisäsi nykytaiteen näkyvyyttä Suomessa. Trendiä jatkoivat Espoon EMMA vuodesta 2006 ja Serlachiuksen museon Gösta-paviljonki (vuodesta 2014).
Arkkitehtuuri

Kuvataiteessa myöhemmin leimallisen suomalaisena pidetty aika osui 1800-1900-lukujen vaihteeseen, arkkitehtuurissa sellaisena on vuosisadan vaihteen kansallisromantiikan lisäksi pidetty 1920-luvulta Suomeen tullutta funktionalismia, joka korosti käytännöllisyyttä ja pyrki eroon menneestä. Tyylin kansainväliseksi johtohahmoksi nousi Alvar Aalto, jonka tunnettuja töitä ovat muun muassa Paimion parantola, Kulttuuritalo ja Finlandia-talo. Alvar Aalto piirsi myös paljon asunto- ja teollisuusrakennuksia. Suurin osa itsenäisyyden ajan kasarmeista ja sairaaloista on rakennettu funkkistyyliin.
Muotoilu

Sotien jälkeen kansainvälistä tunnustusta sai myös suomalainen muotoilu. Sen maine pohjautuu 1950-luvun muotoilijoiden, kuten Kaj Franckin, Saara Hopean, Timo Sarpanevan, Nanny Stillin tai Tapio Wirkkalan menestyneihin, laadukkaisiin tuotteisiin ja taide-esineisiin Milanon Triennaleissa. Suomalainen muotoilu voidaan yhdistää myös Pohjoismaiseen muotoiluun eli Scandinavian Designiin, joka on modernia, pelkistettyä tyyliä.
1970-luvun matalasuhdanteiden ja öljykriisin aikana suomalaisen muotoilun imago oli melko matalalla, niin sanotun sosiaalisen muotoilun myötä. 1980-luvulla Suomen Taideteollisuusyhdistys, nykyinen Design Forum Finland, järjesti Suomi muotoilee -näyttelyitä, joiden tavoitteena oli uudelleen nostaa suomalaisen muotoilun profiilia.
Helsinki oli vuonna 2012 maailman muotoilupääkaupunki.
Yrjö Kukkapuro (s. 1933), on suomalaisen funktionalismin edelläkävijöitä ja edustaa suomalaisten muotoilijoiden vanhempaa sukupolvea. Hänen ehkä tunnetuin työnsä on Karuselli-tuoli. Kukkapuro on saanut useita kansainvälisiä palkintoja, ja hänen Ateljee-nojatuolinsa on valittu New Yorkin Modernin taiteen museon kokoelmaan.
Pro Finlandia -palkittu Hannu Kähönen (s. 1948) on ollut pitkään merkittävä taustahahmo suomalaisen muotoilun kentällä ja kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia nykymuotoilijoita. Vuosiksi 2006–2011 taiteilijaprofessoriksi nimetyn Kähösen muotoilusta tunnetuinta - tai ainakin käytetyintä puolta edustaa HKL-Raitioliikenteen matalalattiaraitiovaunu.
Tunnettuja suomalaisia muotoilijoita ovat myös Stefan Lindfors (s. 1962) ja Harri Koskinen (s. 1970). Lindfors tuli tunnetuksi 1980-luvulla, jolloin hän löi itsensä läpi esiintymällä runsaasti julkisuudessa. Stefan Lindfors on tuottelias ja laaja-alaisesti toimiva suunnittelija, ja hänestä tulikin julkisuutensa myötä hetkeksi aikaa teollisen muotoilijan ihannekuva. Lindforsin tuotanto on usein leikkisää, osin rajojakin rikkovaa.lähde?
Harri Koskisen materiaaleina on ollut pitkälti lasi ja kovat materiaalit. Koskisen tuotanto on viileän eleetöntä ja minimalistista, Koskinen on tuonut kokonaan uuden tulkinnan skandinaviseen muotoiluperinteeseen. Hänet on palkittu muun muassa  Italiassa vuonna 2004 Compasso d'Oro -palkinnolla,  vuonna 2009  maailman suurimmalla design-palkinnolla Torsten ja Wanja Söderberg –palkinnon, ja vuonna 2010 Wallpaper-lehden designpalkinnonlla Sofabed-vuodesohvastaan.
Valokuvaus

Valokuvaus sai Suomessa yleisempää merkitystä 1860-luvulta alkaen. Maailmansotien välisen ajan kuvaajia olivat muun muassa Vilho Setälä, Eino Mäkinen, Heikki Aho ja Björn Soldan. 1950-luvulla valokuvataide miellettiin omaksi, usein kameraseuroissa vaalituksi alueekseen. Johtavia valokuvaajia olivat Matti A. Pitkänen, Pauli Huovila, Matti Poutvaara, Salme Simanainen sekä Otso ja Matti Pietinen. Valokuvataiteesta tuli aktiivinen osa kuvataiteita 1980-luvulta lähtien. Nykytaiteessa valokuvaa käyttävien tekijöiden lukumäärä on moninkertaistunut ja kenttä kansainvälistynyt. Tunnetuimpia uudemmista valokuvaa ilmaisukeinonaan käyttävistä nykytaiteilijoista ovat esimerkiksi Elina Brotherus, Jari Silomäki, Saara Ekström, Stefan Bremer ja Ismo Hölttö.
Taidemuseoita

Kansallisgalleria, entinen Valtion taidemuseo, on kolmen Helsingissä toimivan taidemuseon kokonaisuus, johon kuuluvat Ateneumin taidemuseo, Nykytaiteen museo Kiasma ja Sinebrychoffin taidemuseo.
Suomessa on yhteensä 16 aluetaidemuseota ja niiden verkosto kattaa koko maan lukuun ottamatta Ahvenanmaata.
Niiden lisäksi Suomessa on säätiöiden ja kaupunkien ylläpitämiä taidemuseoita kuten Serlachius-museo Gösta Mäntässä ja Sara Hildénin taidemuseo Tampereella.
Taidekoulutus

Taideyliopiston Kuvataideakatemia  on alallaan Suomen ainoa yliopistotasoinen oppilaitos. Vuonna 2012 opiskelijoita oli noin 300, joista jatko-opiskelijoita 32 ja ulkomaisia tutkinto-opiskelijoita 13. Oppilaitoksen perusti vuonna 1848 Suomen Taideyhdistys.
Lasten ja nuorten kuvataidekouluja alettiin perustaa 1970- ja 1980-luvun taitteessa. Nykyisin ne ovat osa taiteen perusopetusta. Lain (1998) mukaan taiteen perusopetus on tavoitteellista, tasolta toiselle etenevää, ensisijaisesti lapsille ja nuorille järjestettävää eri taiteenalojen opetusta, joka antaa oppilaalle valmiuksia ilmaista itseään ja hakeutua myöhemmin ammatilliseen koulutukseen.
Monet kansalais- ja työväenopistot antavat laajaa kuvataiteen opetusta, joka ei tähtää ammattiin.
Kirjallisuutta

Kruskopf, Erik: Valon rakentajat. Suomen kuvataidetta 1940–1950-luvulla.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2010.  ISBN 978-952-222-195-7
Suomen taiteen historia. Keskiajalta nykyaikaan.  ((Konsten i Finland: Från medeltid till nutid, 1998.) Suomentanut Kaija Valkonen)  Espoo:  Schildt, 1998 (2. korjattu painos 2001).  ISBN 951-50-0920-0
Ars Suomen Taide 1–6. Espoo: Weilin + Göös 1987–1990 Isbn 951-35-4201-7
| n k Suomalainen kulttuuri |
| --- | --- |
Yhteiskunta:  Historia  Kielet  Suomalaiset  Uskonto 
Taide ja kirjallisuus:  Arkkitehtuuri  Kirjallisuus Sarjakuva  Runous  Kuvanveisto  Muoti  Musiikki  Taide  Tanssi  Teatteri 
Muut:  Juhlapäivät  Kansanperinne  Keittiö  Media Elokuva  Internet  Radio  Sanomalehdet  Televisio  Mytologia  Urheilu 
Symbolit:  Eepos  Henkilöitymä  Kansallislaulu  Kansallispäivä  Kansallispyhäkkö  Lippu  Soitin  Vaakuna 
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna 
Turun tuomiokirkko Carl Ludvig Engelin vuonna 1814 maalaamassa akvarellissa.
Carl Ludvig Engel, Helsingin yliopiston päärakennus, 1832.
Eliel Saarinen, Joensuun kaupungintalo, 1914.
Ellen Thesleff, Omakuva, 1894–1895.
Kaj Franck, Kilta, 1900-luvun keskivaihe.
I. K. Inha: Päijänne,1913–1914. Suomen valokuvataiteen museo. Kuva jäi pitkäksi aikaa suomalaisen maisemavalokuvauksen peruskaavaksi.
Metsäalppikello

| Metsäalppikello |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Esikkokasvit Primulaceae
Suku::  Alppikellot Soldanella
Laji::  montana
Kaksiosainen nimi
 Soldanella montana  Willd. 
Katso myös
   Metsäalppikello Wikispeciesissä   Metsäalppikello Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metsäalppikello (Soldanella montana) on sinikukkainen, esikkokasveihin (Primulaceae) kuuluva kasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen metsäalppikello on vanakasvi, joka kasvaa 20–30 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdet ovat talvehtivia ja pitkäruotisia. Päältä ne ovat tummanvihreitä, alta vaaleita tai sinipunaisia. Ehyt lehtilapa on pyöreän munuaismainen, kalju ja matalasti isonyhäinen. Kukinto on 2–5-kukkainen sarja. Vaaleansinipunaiset, kaksineuvoiset kukat ovat aluksi nuokkuvia, mutta hedelmäasteella pystyjä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Kellomainen teriö on 10–15 mm leveä, paljon verhiötä pitempi ja sen liuskat ovat liuskaisia. Suomessa metsäalppikello kukkii touko-kesäkuussa. Hedelmä on pitkä, pulleatyvinen ja liereäkärkinen kota.
Levinneisyys

Metsäalppikello kasvaa alkuperäisenä Keski- ja Itä-Euroopassa, missä sitä esiintyy Saksassa, Italiassa, Puolassa, Itävallassa, Tšekissä, Ukrainassa, Romaniassa ja Bulgariassa. Pohjoismaissa lajia tavataan ainoastaan Suomessa. Suomeen laji on levinnyt ihmisen tuomana viljelykasvina, mutta on mahdollisesti villiintynyt myös luontoon. Sitä tavataan paikoitellen Varsinais-Suomessa, Uudellamaalla, Kymenlaaksossa, Hämeessä ja Itä-Lapissa. Uusimman tulkinnan mukaan metsäalppikello ei kuitenkaan ole aidosti luonnonvaraistunut Suomessa, vaan kaikki lajin havainnot ovat puutarhakasviesiintymiä.
Elinympäristö

Metsäalppikello kasvaa luonnonvaraisena rehevissä korpimaisissa kuusikoissa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2017: Metsäalppikellon levinneisyys Suomessa.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q164942  Wikispecies: Soldanella montana  BioLib: 39286  CoL: 99THZ  EoL: 5508251  EPPO: SLDMO  EUNIS: 178961  GBIF: 7290472  GRIN: 34912  iNaturalist: 169090  IPNI: 702882-1  ISC: 117248  NCBI: 59825  Observation.org: 134765  Open Tree of Life: 525991  Plant List: kew-2600709  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:702882-1  RHS: 17467  Tropicos: 26400101  WFO: wfo-0000504564 
Metsäalppikellon kukkia ja munuaismaisia lehtiä.
Metsäalppikellon kukkia hedelmäasteella.
Anders Mickelson

Anders Mickelson (1839–1913) oli suomalainen kultaseppä Fabergén palveluksessa.
Mickelson syntyi Suomessa vuonna 1839. Hän työskenteli kisällinä Pietarissa vuodesta 1855 alkaen. Vuonna 1867 hän perusti oman työpajan. Hän toimitti Fabergélle tekemiään kultaisia tupakkarasioita ja pieniä emaliesineitä. Hänen tekemänsä esineet on merkitty AM-leimalla.
MGM-13 Mace

Martin MGM-13/CGM-13/TM-76 Mace-risteilyohjus.
Martin MGM-13 Mace on yhdysvaltalainen risteilyohjus NATO-joukkojen käyttöön. Ohjusaseen taistelukärkeen saattoi sijoittaa joko yhdinräjähteen tai tavanomaisen konventionaalisen räjähdepanoksen. Ohjuksen palvelusura kesti vuodet 1959–1969 ja siitä oli käytössä kaksi eri kehitysversiota A ja B. MGM-13 Macen korvasi MGM-31 Pershing, joka on ballistinen ohjustyyppi.
Brittiläisvalmisteisen Blue Steel- stand off-tyyppisen ohjuksen tavalla, Mace saattoi kuljettaa yhden W28-lämpöydinkärjen, jonka tuhovoima on 1,2 megatonnia. 8 200 kg:n laukaisumassan omaava ohjus oli sekin edeltäjänsä MGM-1 Matadorin tapaan kaksivaiheinen. Allison J33-A41 suihkumoottori oli matkamoottorina ja se antoi 23 kN työntövoiman.
MGM-13/CGM-13/TM-76 Mace-ohjuksen suunnistusjärjestelmä oli A-versiossa ATRAN, mutta B-versiossa inertiasuunnistus. Mace omasi kaksinkertaisen kantomatkan edeltäjäänsä, Martin Matadoriin nähden. Mace B:n kantama on 2 250 km, se lensi edeltäjäänsä 100 km/h nopeammin (n. 1 050 km/h), sekä kykeni muuttamaan lentokorkeuttaan. Lisäksi Macen ohjausjärjestelmä oli tarkempi ja parempi. Kuitenkin Macen yksikköhinta, 452 000 US:n dollaria, oli enemmän kuin kolminkertainen (noin 3½ x) Matadoriin nähden.
Aiheesta muualla

https://fas.org/nuke/guide/usa/theater/mace.htm
http://www.mace-b.com/38TMW/Missiles/mace.htm
http://afspacemuseum.org/displays/MaceB/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.nationalmuseum.af.mil/Visit/Museum-Exhibits/Fact-Sheets/Display/Article/198065/martin-cgm-13b-mace/
Marjatta Metsovaara

Marjatta Metsovaara vuonna 1963.
Marjatta Metsovaara-Van Havere (ent. Metsovaara-Nyström; 29. marraskuuta 1927 Turku – 11. joulukuuta 2014 Italia) oli suomalainen tekstiilitaiteilija, joka tunnettiin etenkin painokankaistaan sekä julkisten tilojen ja kotien sisustustekstiileistä.