Esa Pakarinen
Elämä ja ura > Hiljaiseloa ja uusi nousu

1950-luvun loppupuolisko ja 1960-luvun alkupuolisko olivat Pakariselle levytysten osalta hyvin hiljaista aikaa. Vuonna 1962 Pakarinen ja Eugen Malmstén lähtivät kolmen kuukauden kiertueelle viihdyttämään amerikansuomalaisia Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Keikkoja tehtiin kaikkiaan viitisenkymmentä. Samaan aikaan he levyttivät Reino Helismaan parodiamielessä sanoittamat tangosikermät Eugen ja Esa tangoja tärvelemässä 1 ja 2.
1960-luvun alussa televisio levisi kulovalkean tavoin ympäri Suomea ja iltamakulttuuri näivettyi hiljalleen pois. Samalla rillumarei joutui väistymään, kun suuret ikäluokat varttuivat ja rockmusiikki valtasi lavat. Pakarinen tunsi myös kiristyneen tilanteen ja epäili joutuuko vielä palaamaan "oikeisiin töihin". Pelastukseksi koitui Sokos-tavaratalo, joka pestasi Severi Suhosen tavarataloviihdyttäjäksi Pohjois-Karjalan myymälöihinsä. Näissä hommissa Pakarinen viihtyi seitsemisen vuotta. Apu-lehden haastattelussa lokakuussa 1971 Pakarinen kertoi, ettei hän ollut lähes kuuteen vuoteen tehnyt yhtäkään kiertuetta tavaratalojen ulkopuolella:
» Ne sanovat minulle, että kuinka sinäkin viitsit, vanha mies – panet peruukin päähän ja hampaat taskuun ja menet pelehtimään ihmisten eteen. Toiset itseään kaunistavat, ja sinä sen kuin rumennat. Mutta minä en välitä, minä olen jo niin purrut hävyltä hännän poikki, että teen mitä vaan... Sillä se rahapuolihan tässä työssä on hyvä. – – – Työpäivät ovat semmoisia, että aamukahdeksasta tuonne viiden, kuuden nurkille menee näissä esityksissä, sitten autoon, ajo seuraavalle paikkakunnalle, hotellihuoneeseen ja nukkumaan.»
Pakarisen tärkeä yhteistyökumppani Reino Helismaa kuoli vuonna 1965, minkä vuoksi Pakarinen jäi Severi Suhonen -hahmoineen käytännössä yksin. Tapio Rautavaaran laulelmalinja oli kaukana Pakarisen tyylistä, ja Jorma Ikävalko oli jo vuosia sitten jättänyt kiertueet ja levyttämisen ja siirtynyt työelämään. Helismaalta pöytälaatikkoon jääneet Pakariselle tehdyt tekstit hupenivat pian, ja Toivo Kärki sovitti Pakariselle Matti Jurvan, Tatu Pekkarisen ja muiden vanhojen kupletintekijöiden ralleja, mutta sävelsi myös uutta, enimmäkseen vaatimattomasti menestynyttä materiaalia eri sanoittajien teksteihin.
Kiertue-elämän ja elokuvanteon loputtua Pakarinen jatkoi levyttämistä. Vuonna 1966 ilmestyivät hänen ensimmäiset LP:nsä Severi Suhonen ja Severi Suhonen Ala-Tölöviössä. Samaisena vuonna julkaistiin Terho Könösen Suhmuran Santra ja seuraavana vuonna Toivo Kärjen ja Juha Vainion Rapurallaa, jotka nousivat Pakarisen harvoiksi tuolloisiksi hiteiksi. 1970-luvun puolella ilmestyivät LP:t Lonkalta Irwin Goodmanin kanssa, sekä Esa & Eemeli. Kaksikko teki vuonna 1972 kiertueen Yhdysvalloissa ja Kanadassa suomalaissiirtolaisten keskuudessa. Samana vuonna ilmestyi myös albumi Vihoviimeiset tangot, joka sisälsi Toivo Kärjen säveltämiä tangoja Vexi Salmen uudelleen sanoittamina.
1970-luku toi tullessaan myös jonkinlaisen kulttuuripiirien siunauksen Pakarisen työlle, kun kulttuurintutkijat alkoivat arvostaa 1950-luvun rillumareitä. Pakarinen esiintyi muun muassa Jyväskylän Kulttuuripäivillä, KOM-teatterin lauluillassa Helsingissä ja Varkauden huumoritapahtumassa. Vuonna 1973 Pakarinen piti näyttävän juhlakonsertin Finlandia-talossa. Mainostelevisio televisioi tapahtuman, jossa taustalla oli Eino Virtasen johtama 20-miehinen orkesteri. Illan aikana lavalla nähtiin muun muassa Pekka Puupää, Impi Umpilampi ja Severi Suhonen. Muina illan esiintyjinä Eila Itkonen Justiinana, Masa Niemen sisko Taimi Mäkinen Pätkänä ja Armas Jokio talonmies Pikkaraisena. Samana vuonna konsertin kanssa syntyi Pakarisen viimeinen elokuva, Matti Kassilan ohjaama Meiltähän tämä käy (1973), jossa hän esiintyi ikääntyneenä Severi Suhosena. Elokuvan muissa rooleissa esiintyivät Kauko Helovirta, Pentti Siimes, Jussi Jurkka, Kirsti Ortola ja Olavi Ahonen.
Vuonna 1974 Pakarinen jäi sairauseläkkeelle astman vuoksi, mutta jatkoi kuitenkin epäsäännöllistä keikkailua. Samaisena vuonna tehtiin Eugén Malmstenin kanssa kiertue Australiassa – 13 keikkaa paikallisilla Suomi-taloilla. Vuonna 1974 sanoittaja Vexi Salmi lähestyi Pakarista idealla levyttää 1950-luvun rock’n’rollia. Syntyi albumi Pakarock, joka myi yli 26 000 kappaletta, yltäen kultalevyyn. Seuraavana vuonna Pakarinen teki muutaman rokkikeikan Savonlinnassa ja Mikkelissä sekä Pakarock 2 -levyn, jolta kuitenkin jäi kultalevy saamatta, levymyyntirajan noustua vuoden aikana ylöspäin. Vuonna 1978 Pakarinen osallistui Syksyn Säveleen kappaleella ”Vaasan junassa”, joka ei selviytynyt loppukilpailuun.
Vuosikymmenen lopulla Pakarinen nähtiin myös televisio-ohjelmissa, kuten Omissa jutuissa, Tosimiehissä ja vierailijana Kivikasvoissa. Kesällä 1980 nähtiin Severi Suhosen jäähyväisesiintyminen Tervon kesätapahtumassa. Hahmo teki kuitenkin vielä paluun, vaikka Pakarinen olikin välillä Severiin kyllästynyt. 1980-luvulla Pekka Puupää herätettiin henkiin, Pekka Lappalaisen toimiessa Pätkänä. Keikkoja tehtiin Säästöpankin lastenjuhlissa. Vuosikymmenen aikana ilmestyi vielä kolme albumia ennen Pakarisen kuolemaa. Viimeisimmäksi albumiksi jäi Beat (1988), joka sisälsi Pakarisen aikaisemmin levyttämiä kappaleita rautalankasovituksina. Pakariselta julkaistiin vielä postuumisti vuonna 1994 albumi Savolaesta sanarrieskoo, jonka tuotti Jaakko Salo. Albumi oli levytetty jo vuonna 1988.
Esa Pakarinen kuoli syöpään 78-vuotiaana. Hänet haudattiin Könönpellon hautausmaalle Varkauteen. Hän oli viimeinen suomalainen viihdetaiteilija, jonka hautajaiset valtio kustansi.