stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suuri harppaus
Ongelmien nouseminen esiin

Suuren harppauksen toteuttamisessa ilmenneet ongelmat alkoivat tulla esiin jo vuoden 1958 syksyllä. Peltoja jäi viljelemättä, koska maatyöläiset oli määrätty avustamaan teräksentuotantoa ja rakennushankkeita. Ruokapulaa alkoi esiintyä. Seuraavan talven aikana Mao ja kommunistipuolueen johto kohtuullistivat hieman hurjimpia kasvutavoitteita, mutta ne pysyivät edelleen epärealistisen suurina. Eräiden tutkijoiden mukaan tavoitteita muutettiin vain ”fantastisista mahdottomiksi”, eikä kasvavaa nälkäkatastrofia tiedostettu maan johdossa. Kaupunkien ruokkimiseksi ja ruokaviennin mahdollistamiseksi kommuunit määrättiin maaliskuussa 1959 luovuttamaan kolmasosa sadostaan valtiolle, mikä oli suurempi osuus kuin ennen. Tuotantoaan liioitelleet kommuunit joutuvat luovuttamaan suhteellisesti vieläkin suuremman osuuden, jopa kaiken viljansa. Ruokapulan väitettiin johtuvan vain viljelijöiden harjoittamasta viljan kätkemisestä, joten viljan pakko-ottoja pyrittiin tehostamaan.
Ongelmien kasautuessa Kiinassa alkoi esiintyä valtiovaltaa vastaan hajanaista vastarintaa. Uskonnollinen fundamentalismi sekä salaseurat ja kultit lisääntyivät, minkä lisäksi ilmaantui entistä enemmän kruununtavoittelijoita. Ei ole olemassa luotettavaa tietoa siitä, kuinka laajaa vastarinta suurta harppausta vastaan oli, sillä kiinalaiset viranomaiset eivät erotelleet avoimen kumouksellista toimintaa muusta kielletystä toiminnasta, kuten pyhien paikkojen uudelleen perustamisesta tai salaseuraan kuulumisesta. Joka tapauksessa suuren harppauksen aikana tapahtui myös muutama merkittävämpi kapina. Jiangxissa kapinoi mahajanabuddhalainen kultti huhtikuussa 1958, mikä vaikutti useaan piirikuntaan. Yongjingissa Gansussa puolestaan virkavalta murskasi elo-syyskuussa 1958 kapinan ja teloitti 21 sen johtajaa. Sizhuangissa Henanissa ”taivaallisten soturien rykmentti” -ryhmä (kiin. 神兵团, shénbīngtuán) aloitti helmikuussa 1959 aseellisen kapinan, johon otti osaa 1200 seuraajaa ja joka kesti 20 päivää.
Vuoden 1959 keväällä ja kesällä aloitettiin pieni korjausliike. Kaikkein fanaattisimpia puoluekaadereita pyrittiin hillitsemään, ja asunnot ja kodin irtaimisto määrättiin palautettaviksi kommuunien asukkaiden omaan omistukseen. Tilanne kuitenkin muuttui, kun elokuussa 1959 Kiinan puoluejohdon Lushanin konferenssin aikana puolustusministeri Peng Dehuai esitti Maolle suuren harppauksen ongelmia ruotineen kirjeen. Mao tulkitsi Pengin arvostelun itseensä kohdistuneeksi juonitteluksi ja tuomitsi Pengin ”oikeistolaisena”. Peng syrjäytettiin asemastaan, ja Mao palasi puolustelemaan alkuperäistä politiikkansa. Puolue käynnisti välittömästi uuden valtaisan oikeisto-opportunismin vastaisen kampanjan, minkä vuoksi kukaan ei uskaltanut vähään aikaan arvostella suuren harppauksen toteutusta. Kommuuneissa palattiin aiempaan komentoon, ja keväällä määrätyt lievennykset kollektivisoinnissa kumottiin saman tien. Harva tavallisista kiinalaisista uskoi enää suureen harppaukseen, mutta sitä jatkettiin rangaistusten pelossa vielä hyvän aikaa.
Suuresta harppauksesta luopuminen

Keväällä 1960 Mao alkoi ensimmäisen kerran reagoida raportteihin laajoista nälkäkuolemista, mutta vielä tässä vaiheessakin hän piti niitä vain yksittäistapauksina. Monet suuret rakennushankkeet lamautuivat, kun Neuvostoliitto heinäkuussa veti kaikki tekniset asiantuntijansa pois Kiinasta maiden pahentuneen välirikon vuoksi. Tämän jälkeen työvoimaa alettiin siirtää kaupungeista takaisin maaseudulle. Vuoden 1960 lopussa aloitettiin ensimmäiset hätäapuhankkeet ja puoluekaadereita kehotettiin ensimmäisen kerran ilmoittamaan ennemmin todelliset kuin propagandistiset tuotantoluvut. Käynnistettiin myös niin sanottu ”viiden tuulen kampanja”, jonka aikana ylilyönteihin syyllistyneitä puoluekaadereita rangaistiin, tosin usein varsin lievästi ja vain väliaikaisesti. Osa maasta ja omaisuudesta palautettiin jälleen takaisin viljelijöille. Tämä merkitsi suuren harppauksen radikaalin vaiheen päättymistä. Vuoden 1961 alussa Mao myönsi, että sosialismin rakentamista oli kiirehditty liikaa ja että se vaatisi oikeasti vähintään 50 vuotta. Kokonaan suurta harppausta ei koskaan julistettu viralliseksi päättyneeksi.
Suuren harppauksen lopullisena päätepisteenä on mainittu tammikuussa 1962 pidetty suuri puoluekaaderien kokous, jossa presidentti Liu Shaoqi ruoti ilmenneitä vastoinkäymisiä. Suljettu kokous totesi katastrofin puolueen itsensä aiheuttamaksi. Tämän kokouksen jälkeen valtion taloussuunnittelun keskuselimet saivat aiemman valtansa takaisin ja syrjäytetty Chen Yun kutsuttiin johtamaan talouden elvytystoimia.
Suuren harppauksen epäonnistumista ei Maon elinaikana myönnetty julkisesti Kiinassa. Puutteen väitettiin johtuneen peräkkäisille vuosille osuneista epätavallisista luonnonkatastrofeista ja vastavallankumouksellisista, jotka olivat kaapanneet vallan maaseudun kylissä ja suorittaneet ”luokkakoston”. Myös Neuvostoliittoa ja paikallistason puoluekaadereita syytettiin epäonnistumisista. Vasta 1980-luvulla Kiinan johto myönsi suunnitelman olleen alusta alkaen virheellinen.
Saavutukset ja seuraukset

Suuren harppauksen aikana Kiinan teollisuustuotanto kasvoi merkittävästi, joskin suuri osa lisäyksestä oli huonolaatuista. Vuonna 1962 monien teollisuuden alojen tuotanto oli itse asiassa supistunut suuren harppauksen alusta. Maataloustuotanto oli laskenut neljänneksellä, ja monet elintarvikkeet oli siirrettävä säännöstelyn piiriin. Normaalitilanne tuotannossa alkoi palautua vuoden 1962 aikana. Monia suuria rakennusprojekteja ja infrastruktuurihankkeita saatiin toteutettua, joukossa suuria patoja ja kastelujärjestelmiä. Niistäkin useat tosin tehtiin liian hätäisesti ja ne olivat täynnä suunnittelu- ja rakennusvirheitä, jotka kostautuivat myöhemmin.
Suuren harppauksen jälkipuinti loi Kiinan kommunistisen puolueen ylimpään johtoon piilevän mutta merkittäväksi muodostuneen kahtiajaon Maolle uskollisiin ja Maoon kriittisesti suhtautuneisiin. Varsinkin Maon ja presidentti Liu Shaoqin keskinäinen epäluottamus voimistui. Suuren harppauksen virheiden korjaamisen yhteydessä Mao menetti muutaman vuoden ajaksi otteensa päivänpolitiikan asioiden johtamisesta, kun taas Liun, Zhou Enlain ja Deng Xiaopingin asema vahvistui. Mao korjasi myöhemmin tämän tilanteen entistä radikaalimmalla tavalla kulttuurivallankumouksen yhteydessä.
Suuri harppaus merkitsi myös sitä, että kiinalaisten usko kommunismiin järkkyi ensimmäisen kerran todella laajasti. Osa kansasta hylkäsi kommunismin ja liittyi maailmanloppua odottaviin kultteihin ja salaseuroihin, joista osa säilytti suosionsa vielä suuren harppauksen jälkeenkin. Henanissa mahdollisesti yli 1,8 miljoonaa ihmistä kuului eri uskonnollisiin ääriliikkeisiin 1960-luvun alkupuoliskolla.
Suuri harppaus auttoi Kiinaa sitomaan Xinjiangin alueen talouden muun Kiinan talouteen, vaikka se myös huononsi han-kiinalaisten ja Xinjiangin alkuperäiskansan uiguurien välejä merkittävästi. Suuren harppauksen aikana ja välittömästi sen jälkeen Neuvostoliitto yritti houkutella uiguureja muuttamaan pois Xinjiangista rajan yli Neuvostoliittoon. Tällä oli osuutensa Kiinan ja Neuvostoliiton välirikon syntymisessä.
Suuren harppauksen aikana maaseudulle perustetut kansankommuunit lakkautettiin vasta Deng Xiaopingin valtakaudella vuonna 1982.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suuri harppaus Wikimedia Commonsissa
Remembering the biggest mass murder in the history of the world
Virkamiehiä lähdössä maaseudulle suuren harppauksen alkuvaiheessa.
Mao tapaamassa kansankommuunien maatyöläisiä, propagandakuva vuodelta 1959.
Kansankommuuneissa ruokailu alettiin järjestää yhteisesti kanttiineissa. Teksti seinässä kuuluu: "Ruoka on ilmaista, keskity tuotantoon". Vuoden 1958 ennätyssadon jälkeen riisiä tuhlattiin ylenpalttisesti.
Pienoismasuuneita Kiinassa vuonna 1958.
Suuren harppauksen aikainen propagandamaalaus maalaistalon seinässä. Kuva vuodelta 2019.
Seppo Miettinen (jalkapallovaikuttaja)

Seppo Miettinen (s. 27. tammikuuta 1958 Ylihärmä) on suomalainen jalkapallovaikuttaja.
Miettinen on toiminut Turun Palloseuran päävalmentajana vuosina 1998–2000. TPS:n päävalmentajaksi hänet valittiin apuvalmentajan paikalta heinäkuussa 1998 seuran erotettua päävalmentajana toimineen Siegfried Melzigin. Viimeisenä vuonna seura ajautui vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin ja putosi Veikkausliigasta Ykköseen.
Miettinen toimi aikaisemmin Turun Palloseurassa juniorivalmentajana vuosina 1981–1996. Hän voitti Suomen mestaruuden A-junioreissa 1993, B-junioreissa 1996, C-junioreissa 1987 ja D-junioreissa 1986. TPS:n valmennuspäällikkönä hän toimi vuosina 1988–1989 sekä 1995–1998. Suomen Jalkapallovalmentajat valitsi Miettisen vuoden lupaavimmaksi valmentajaksi vuonna 1993.
TPS:n juniorikausien välillä Miettinen toimi Turun Pallon päävalmentajana II-divisioonassa vuosina 1991–1992 ja vuosina 1990–1991 Suomen Palloliiton aluevalmentajana.
Vuosina 2001–2002 Miettinen toimi Suomen Palloliiton Turun piirin kilpailupäällikkönä, jonka jälkeen hän toimi pelaaja-agenttina vuoteen 2007.
Huhtikuussa 2008 Miettinen siirtyi Veikkausliiga-seura Myllykosken Pallo -47:n toiminnanjohtajaksi. Seuran päätukija Myllykoski Paper oli paperiteollisuuden heikentyneen tilanteen takia vähentämässä tukeaan, ja kaudella 2008 MyPa teki vielä vajaan 400 000 € tappion. Kaudella 2009 MyPa oli kuitenkin Vaasan Palloseuran ohella ainoa taloudellisesti positiivisen tuloksen tehnyt liigaseura. MyPa-kausien aikana Miettinen kuului European Club Associationin Institutional Relations -työryhmään, jonka tehtävänä oli edesauttaa eurooppalaisen seurajalkapallon yhteyksiä eri sidosryhmiinsä.
Vuonna 2010 Miettinen siirtyi Suomen Palloliiton ensimmäiseksi päätoimiseksi seuralisenssipäälliköksi.  Tässä tehtävässä hän toimi vuoden 2015 syksyyn asti, jolloin hän siirtyi Jalkapallon Pelaajayhdistyksen omistaman Playernet-yhtiön johtajaksi.
Miettinen on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.
Vanhat käsialat

Vanhoilla käsialoilla tarkoitetaan historiantutkimuksessa ja sen aputieteissä yleisesti niitä kirjainmuotoja, joita tavataan asiakirjoissa ennen nykyisenkaltaisen kaunokirjoituksen yleistymistä 1800-luvulla. Erityisesti käsitteellä viitataan saksalaiseen ns. uusgoottilaiseen käsialaan, joka esiintyy hallitsevana suomalaisissa asiakirjoissa 1500-luvulta 1800-luvun alkuun.
Vanhojen käsialojen tyyppipiirteitä ovat muun muassa runsaat kontraktiot ja suspensiot sekä runsaat vakiintuneet lyhenteet. Vaikka uusgoottilainen käsiala poikkeaa huomattavasti suomalaisesta kansakoulukirjoituksesta, eivät ne ole itsessään kovin monimutkaisia oppia. Useimmiten vaikeutena ovat pikemminkin tulkittavan asiakirjan kunto, vanha kielimuoto ja kirjurin persoonallinen ote. Kieli näissä asiakirjoissa on pääosin ruotsia. Latina vastoin yleistä käsitystä (eräitä lyhenteitä lukuun ottamatta) on sukututkijan käyttämissä lähderyhmissä erittäin harvinainen kieli (ellei oteta huomioon keskiajan lähteitä, joista suurimmasta osasta on käytettävissä translitteraatiot), ja uudella ajalla latinaa (jopa yksittäiset sanat tai lainasanat) on kirjoitettu omalla kirjaimistollaan, joka muistuttaa huomattavasti nykyistä kirjoitustamme. Vanhojen käsialojen sujuvahko lukutaito on kuitenkin sukututkimuksen perusedellytys ja tärkein väline. Vanhojen käsialojen opiskeluun on tarjolla suomeksi useita oppikirjoja.
Kirjallisuutta

Mäkelä-Alitalo, Anneli: Vanhat käsialat: Avain Ruotsin ajan asiakirjoihin.  (Ilmestynyt aiemmin nimellä Käsialakirja Sukuseurojen keskusliiton kustantamana. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1010. Lisäpainos 2007)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-660-9
Vandat

| Vandat |
| --- | --- |
 Sinivanda Vanda coerulea
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Alaheimo::  Epidendroideae
Tribus::  Vandeae
Alatribus::  Aeridinae
Suku::  Vandat Vanda  Jones & R.Br.
Katso myös
   Vandat Wikispeciesissä   Vandat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vandat (Vanda) on kämmekkäkasvien suku, johon kuuluu noin 50 kaakkoisaasialaista trooppista lajia. Suvun lajeista on tehty lukuisia risteymiä, usein suvun Ascocentrum kanssa. Niistä on tullut suosittuja orkideoita huonekasvatuksessa ja leikkokukkina.
Lajeja

Vanda coerulea – sinivanda
Vanda cristata – kirjovanda
Vanda teres – valkovanda
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vanda
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q286061  Wikispecies: Vanda  APNI: 112790  BOLD: 431489  CoL: 8VSGZ  EoL: 29135  EPPO: 1VADG  FNA: 134346  FoC: 134346  GBIF: 2783121  GRIN: 12628  iNaturalist: 140284  IPNI: 30077641-2  IRMNG: 1381074  ITIS: 894605  NCBI: 38198  NZOR: 0d8099f1-93c9-48a3-99db-6e785e8cf39f  Open Tree of Life: 530291  PLANTS: VANDA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30077641-2  Tropicos: 40022863  uBio: 4928083  WFO: wfo-4000039987
The Art of UNIX Programming

| The Art of UNIX Programming> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Eric S. Raymond
Kieli:  englanti
Genre:  Tietokirjallisuus
Kustantaja:  Addison-Wesley
Julkaistu:  2003
Sivumäärä:  512
ISBN:  978-0-13-142901-7
Aiheesta muualla
OCLC
Lue kirja
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Art of UNIX Programming on Eric S. Raymondin kirja ohjelmoinnista Unix-alustalle. Kirja on julkaistu vuonna 2003.
Kirjassa käsitellään ohjelmoinnin kulttuuria, käytäntöjä, suunnitelua ja periaatteita Unixille ohjelmoinnissa. Kirjassa käsitellään myös Unix-filosofiaa ja sisältää kommentteja kolmeltatoista Unixin varhaiselta kehittäjältä. Kulttuurilla tarkoitetaan joukkoa taitoja, ajatuksia ja odotuksia, ja kirja käsittelee ratkaisuvaihtoehtoja pohdinnalla, vertailemalla ja arvioimalla periaatteita. Kirjassa käsitellään Unixiin liittyviä perinteitä ja on tarkoitettu uusille ja tuleville ohjelmoijille.
Kirja on julkaistu CreativeCommons-lisenssillä eräillä rajoituksilla.
Aiheesta muualla

OpenLibrary-sivustolla (englanniksi)
Luettelo Hämyvestareiden esiintyjistä

Tämä on luettelo Hämyvestarit Festivalin esiintyjistä. Festivaali on järjestetty vuodesta 2007 eteenpäin Hämeenkyrössä.
2018

3. elokuuta:
Oliver
Elonkerjuu
Neljä Ruusua
Holmala
Raja
4. elokuuta
Samae Koskinen
Jannika B
Teflon Brothers
Oku Luukkainen
2017

28. heinäkuuta:
Kormus
Eppu Normaali
Tuure Kilpeläinen & Kaihon Karavaani
29. heinäkuuta:
Laura Voutilainen
Jari Sillanpää
Uniklubi
Petri Nygård
2016

29. heinäkuuta:
Popeda
Arttu Wiskari
Matti Nykänen
Johannes Raitjoki
30. heinäkuuta:
Yö
Stig
Modern Talking Reloaded
Oliver
2015

24. heinäkuuta:
Juliet Jonesin Sydän
JVG
Jari Sillanpää
Jupus
25. heinäkuuta:
The 69 Eyes
Paula Koivuniemi
Matchbox (UK)
Sadetta
2014

1. elokuuta:
Klamydia
Happoradio
Jesse Kaikuranta
Oliver
2. elokuuta:
Lauri Tähkä
Uniklubi
Jukka Poika
Numero 83
Tuhkalehto
2013

2. elokuuta:
Eppu Normaali
Petri Nygård
Numero 83
Tuhkalehto
Johannes Raitjoki
3. elokuuta:
Jari Sillanpää
Elonkerjuu
Uniklubi
Juha Kurvinen
Johannes Raitjoki
2012

3. elokuuta:
Haloo Helsinki
Lord Est
Paula Koivuniemi
Numero 83
Find
4. elokuuta:
Petri Nygård
Lovex
Popeda
Cardiant
Tuhkalehto
2011

5. elokuuta:
Cheek
Uniklubi
Kaija Koo
Matthau Mikojan
Tuhkalehto
6. elokuuta:
Apulanta
T.A.P.
Mamba
Riki Sorsa
Raaka-aine
Rokwalli
Poju
2010

6. elokuuta:
T.A.P.
Danny Show
Klamydia
Uniklubi & Romantiikan rippeet
7. elokuuta:
Numero 83
Paula Koivuniemi
Cheek
Yö
2009

31. heinäkuuta:
Yölintu
Teräsbetoni
Uniklubi
Lantsa & Big Späm
1. elokuuta:
Popeda
Paula Koivuniemi
T.A.P.
Numero 83
Renoise
2008

1. elokuuta:
Yö
Uniklubi
Trefoil
Mikko Siltala & Allstars Quartet
2. elokuuta:
Lauri Tähkä & Elonkerjuu
Klamydia
T.A.P.
Oliver
Mikko Siltala & Allstars Quartet
2007

3. elokuuta:
Uniklubi
Irina
Jani & Jetsetters
Trefoil
Toys And Rush
Vesku Holmala
4. elokuuta:
Popeda
Lauri Tähkä & Elonkerjuu
Johhny D And The Knuckledusters
Kake Randelin
Mikko Alatalo
The Passing of the Great Race

| The Passing of the Great Race, Or, The Racial Basis of European History |
| --- | --- |

Kirjailija:  Madison Grant
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Charles Scribner’s Sons
Julkaistu:  1916
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Passing of the Great Race: Or, The Racial Basis of European History on yhdysvaltalaisen Madison Grantin kirja vuodelta 1916. Teos teki tunnetuksi rotuteorioita. Grant kampanjoi eugeniikan puolesta ja hänen kirjansa puolusti väitetyn pohjoisen rodun ylemmyyttä. Teos vaikutti Saksan natsijohtaja Adolf Hitlerin ajatteluun.
Aiheesta muualla

Grant, Madison: Passing of the Great Race. Teos Archive.orgissa. (englanniksi)
Vanhahegeliläisyys

Vanhahegeliläiset eli oikeistohegeliläiset olivat saksalaisen filosofin G. W. F. Hegelin seuraajia, jotka kehittivät hänen ajatteluaan poliittisesti ja uskonnollisesti konservatiiviseen suuntaan. Vanhahegeliläiset asetetaan usein nuorhegeliläisiä eli vasemmistohegeliläisiä vastaan. Nuorhegeliläiset tulkitsivat Hegelin filosofian niin, että sen saattoi katsoa tukevan uudistusvaatimuksia politiikassa ja uskonnossa.
Hegeliläisen oikeiston idealismi

Hegelin historisismin mukaan sekä aatteita että kansakuntia voitiin ymmärtää vain ymmärtämällä niiden historia. Hegel oli koko elämänsä oikeaoppinen Preussin luterilaisen kirkon jäsen. Hän kiinnitti paljon huomiota Absoluuttiin, joka oli hänen nimityksensä olemassaolon perustalle, jota hänen filosofiansa hyödynsi oikeuttamaan uskon Jumalaan.
Oikeusfilosofiassaan Hegel kirjoitti:
»Valtio on substantiaalisen tahdon todellisuutena, joka sillä on yleisyyteen kohonneessa erityisessä itsetajunnassa, sinänsä ja itselleen järjellinen. Tämä substantiaalinen ykseys on absoluuttista liikkumatonta itsetarkoitusta, jossa vapaus saavuttaa korkeimman oikeutensa. Vastaavasti tällä absoluuttisella tarkoitusperällä on korkein oikeus yksilöitä kohtaan, joiden ylin velvollisuus on olla valtion jäsen.» 
(Hegel: Oikeusfilosofia, kolmas jakso, ”Valtio”, 258 §)
Hegeliläinen oikeisto laajensi Hegelin valtiojohtoista eli statistista käsitystä, pitäen sitä vakiintuneen poliittisen järjestelmän ja oikeaoppisen uskonnon hyväksyntänä. Hegelin historisismin saattoi katsoa hyväksyvän nykyaikaisten instituutioiden välttämättömyyden: kansakunta oli ideaali, joka oli olemassa hegeliläisessä idealismissa sen kansan yläpuolella ja ympärillä, josta se koostui. Poliittisten muutosten vaatiminen oli hyökkäys tätä ideaalia tai kansallisvaltiota vastaan. Vanhahegeliläiset uskoivat, että kehittyneet eurooppalaiset yhteiskunnat, sellaisina kuin ne olivat olemassa 1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla, olivat kaiken yhteiskunnallisen kehityksen huippu, siihenastisen historiallisen dialektisen prosessin tuote. Suurin osa vanhahegeliläisistä ylisti Preussin valtiota itseään. Sillä oli laaja julkinen hallinto ja hyvät yliopistot, ja se oli teollistunut ja sen työllisyysaste oli hyvä. Näin se näyttäytyi kehityksen huippuna ja Zeitgeistin korkeimpana ilmentymänä.
Monilla hegeliläisen oikeiston jäsenillä oli huomattava ura yliopistoissa tai kirkossa. Koulukuntana vanhahegeliläisyys liittyi läheisesti Berliinin yliopistoon, ja monilla sen jäsenillä oli filosofian tai teologian oppituoli yliopistossa. Vanhahegeliläisyys on jäänyt paljossa nuorhegeliläisyyden, jota edustivat muun muassa Bruno Bauer ja Karl Marx, varjoon. Se jätti jälkensä ennen kaikkea teologiaan, jossa vanhahegeliläisten pyrkimyksillä ei ollut aiottua vaikutusta tukea ajatusta uskon välttämättömyydestä historian tuotteena; sen sijaan he olivat kehittämässä raamattukritiikkiä, joka osoitti kunkin aikakauden vaikutuksen kristinuskon kehitykseen.
Vanhahegeliläisiä

Filosofeja, jotka voidaan lukea vanhahegeliläisiin, olivat mm.:
Karl Daub
Georg Andreas Gabler
Johann Philipp Gabler
Karl Friedrich Göschel
Leopold von Henning
Hermann Friedrich Wilhelm Hinrichs
Heinrich Gustav Hotho
Heinrich Leo
Muita ajattelijoita ja historioitsijoita, jotka voidaan lukea vanhahegeliläisiin, tietyin varauksin:
Johann Eduard Erdmann
Eduard Gans
Philip Marheineke
Karl Ludwig Michelet
Johann Karl Friedrich Rosenkranz
Max Schasler
Albert Schwegler
Wilhelm Vatke
Eduard Zeller
Käännös suomeksi
Seppo Laakso

Seppo Laakso (10. kesäkuuta 1945 Vampula – 7. heinäkuuta 2014 Hämeenkyrö) oli suomalainen hallintotieteiden tohtori ja Tampereen yliopiston julkisoikeuden professori.
Laakso väitteli hallintotieteiden tohtoriksi Tampereen yliopistossa 1975 aiheenaan hallituksen muodostaminen Suomessa. Sen jälkeen hän toimi vierailevana tutkijana Heidelbergin yliopistossa Saksassa. Yhdessä muiden nuorien tutkijoiden kanssa Laakso oli mukana rakentamassa julkisoikeuden tamperelaista koulukuntaa. Hän toimi Tampereen yliopiston julkisoikeuden apulaisprofessorina 1982–1992, vt. professorina 1990–1992 ja professorina vuodesta 1992 eläkkeelle jäämiseensä saakka vuoden 2009 lopussa. Laakso hoiti julkisoikeuden professorin tehtävää myös Vaasan yliopistossa ja toimi Lapin yliopiston yleisen oikeustieteen ja oikeushistorian apulaisprofessorina 1980–1982.
Seppo Laakso toimi Tampereen yliopiston hallituksessa 1987–1994 ja 1996–1998, taloudellis-hallinnollisen tiedekunnan varadekaanina 1992–1994 ja dekaanina 1996–1998 sekä julkisoikeuden laitoksen johtajana 1990–1998.
Seppo Laakso  oli vuodesta 1978 naimisissa rytmisen voimistelun Suomen-mestarin ja Miss Suomi -kilpailussa 1972 menestyneen Pirkko Laakson (o.s. Lehtonen) kanssa. Heidän tyttäriään ovat kahvakuulavalmentaja ja kirjailija Kukka Laakso sekä tv-toimittaja Milla Madetoja.
Julkaisuja

Eräitä perustietoja perustuslakivaliokunnan jäsenistöstä vv:n 1907–1969 valtiopäivillä (Esko Riepulan kanssa, 1969)
Perustuslainsäädäntöjärjestys ja sen käyttäminen vuosina 1919–1970 (1973)
Hallituksen muodostaminen Suomessa (1975)
Oikeuden systeemiyhteys puhtaassa oikeusopissa (1980)
Über die Dreidimensionalität des Rechts und des juristischen Denkens (1980)
Oikeudellisesta sääntelystä ja päätöksenteosta erityisesti julkisoikeuden alalla (1990)
Euroopan integraatio ja Suomen oikeus (1991)
Eurooppalaisen hallinto-oikeuden keskeiset periaatteet (Jürgen Schwarzen ja Kirsi Kuuttiniemen kanssa, 1999)
Yleishallinto-oikeus (Outi Suvirannan kanssa, 2006)
Lainopin teoreettiset lähtökohdat (2012)
The Birthday of the World and Other Stories

| The Birthday of the World and Other Stories |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ursula K. Le Guin
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  2002
ISBN:  0-06-621253-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Birthday of the World and Other Stories on Ursula K. Le Guinin vuonna 2002 ilmestynyt tieteisnovellikokoelma.
Aiheesta muualla

M. John Harrison: Worlds apart. The Guardian 18.1.2003. (englanniksi)
The Linux Programming Interface

| The Linux Programming Interface |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Michael Kerrisk
Kustantaja:  No Starch Press
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  1512
ISBN:  978-1-59327-220-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Linux Programming Interface on kirja Linux-ytimen ja GNU C-kirjaston (glibc) ohjelmointirajapinnoista (API).
Kirja on kirjoitettu ytimen versiolle 2.6.35 ja glibc versiolle 2.12.
Aiheesta muualla

Kirjan tiedot julkaisijan sivuilla (englanniksi)