stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Åke Parmerud

Åke Parmerud (s. 1953 Lidköping) on ruotsalainen säveltäjä.
Parmerud kouluttautui alun perin vuosina 1972–1974 valokuvaajaksi, mutta siirtyi sitten opiskelemaan musiikkia. 1970-luvun loppupuolella hän aloitti ammattimaisen musiikin ja poikkitaiteellisen työn tekemisen. Parmerudin tuotantoon kuuluu elektronista, elektroakustista ja akustista musiikkia sekä multimediateoksia. Vuonna 1978 hän voitti ensimmäisen palkinnon Bourgesin kansainvälisessä elektroakustisen musiikin festivaalissa.
Parmerudin teosten joukossa on Grains of Voices, joka esitettiin Yhdistyneiden kansakuntien päivänä vuonna 1997 New Yorkissa. Teoksen tilasi alun perin Ruotsin radio, ja teosta varten käytiin äänittämässä eri puolilla maailmaa erilaisin tavoin ilmaistua ihmisääntä. Parmerud on usein pitänyt yksin elektroakustisia konsertteja, mutta hän on tehnyt esiintymisissä myös yhteistyötä Anders Blomqvistin kanssa.
Parmerudille myönnettiin Svenska grammofonpriset ja Grammis. Hänet valittiin vuonna 1998 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi.
Åke Senning

Åke Senning
Åke Senning (14. joulukuuta 1915 – 21. heinäkuuta 2000) oli ruotsalainen sydänkirurgi, joka kehitti 8. lokakuuta 1958 ensimmäisen ihonalaisen sydämentahdistimen 43-vuotiaalle miehelle. Tahdistin toimi kuusi tuntia. Senning kuoli Zürichissä pitkällisen sairauden jälkeen 21. heinäkuuta 2000.
Ydinkoe

Yhdysvaltain vedenalainen ydinkoe Bikinin atollilla 1946
Ydinkoe on ydinräjäytys, joka suoritetaan sotilaallisessa tai rauhanomaisessa tarkoituksessa ydinaseen testaamiseksi. Ydinkokeen tekninen tarkoitus on saada tietoa siitä, kuinka hyvin ydinase toimii, kuinka se käyttäytyy erilaisissa olosuhteissa, ja miten ydinräjähdyksen vierellä sijaitseville rakenteille ja eliöille käy. Ydinkokeita on käytetty myös poliittisessa tarkoituksessa esittelemään kansallista, tieteellistä ja sotilaallista voimaa.
Tyypit

Ydinkokeen voi suorittaa hyvin monenlaisissa paikoissa. Neljäsosa ydinkokeista on tehty ilmakehässä. Tällöin vaarana on ydinlaskeuma, ja ilmakehässä tapahtuvat ydinkokeet kiellettiinkin vuonna 1963. Ilmakehän yläkerroksissa tai avaruudessa, 40 ja 540 kilometrin välissä, ydinkokeita on suoritettu testaamaan ydinaseita ballististen ohjusten torjunnassa tai satelliittien tuhoamiseksi. Myös avaruudessa tapahtuvat ydinkokeet kiellettiin 1963. Vedenalaisia ydinkokeita on suoritettu melko vähän. Niillä on tutkittu ydinaseiden käyttöä sukellusveneitä ja laivoja vastaan. Myös vedenalaiset ydinkokeet kiellettiin 1963. Suurin osa ydinkokeista on tehty maan alla. Niistä ei synny mainittavaa laskeumaa. Maanalaiset ydinkokeet kiellettiin vuoden 1996 ydinkieltosopimuksessa.
Historiaa

Vuosien 1945–2006 aikana on tehty 60 paikassa yhteensä yli 2 000 ydinkoetta. Yhdysvallat suoritti vuosien 1945–1992 aikana 1 032 ydinkoetta, Neuvostoliitto vuosien 1949–1990 aikana 715 ydinkoetta, Iso-Britannia vuosien 1952–1991 aikana 45 ydinkoetta, Ranska vuosien 1960–1996 aikana 210 ydinkoetta ja Kiina vuosien 1964–1996 aikana 45 ydinkoetta. Intia on tehnyt kolme ydinkoetta, Pakistan kaksi ja Pohjois-Korea viisi.
Ensimmäinen ydinkoe oli Yhdysvaltain 16. heinäkuuta 1945 New Mexicon autiomaassa tekemä Trinity. Neuvostoliiton ensimmäinen ydinkoe oli RDS-1 Kazakstanissa 1949, Britannian Operaatio Hurrikaani Monte Bello -saarilla Australiassa 1952 ja Ranskan Gerboise Bleue Algeriassa 1960. Vuonna 1961 Neuvostoliitto räjäytti kaikkien aikojen suurimman ydinpommin Tsar-bomban Novaja Zemljan yläpuolella.
Vuonna 1963 solmittiin osittainen ydinkoekieltosopimus. Kiina teki ensimmäisen ydinkokeensa 1964. Vuonna 1970 astui voimaan ydinsulkusopimus. Intia teki rauhanomaisen ydinkokeen vuonna 1974. Neuvostoliitto teki viimeisen ydinkokeensa 1990, Yhdysvallat 1992, Ranska ja Kiina 1996. Täydellinen ydinkoekieltosopimus solmittiin vuonna 1996.
Täydellisen ydinkieltosopimuksen jälkeen on tehty kymmenen ydinkoetta. Intia teki kaksi ydinkoetta vuonna 1998 ja Pakistan kaksi samana vuonna. Pohjois-Korea on ilmoittanut tehneensä ydinkokeet vuosina 2006, 2009, 2013, 2016 (2 kpl) ja 2017.
Koealueet

Yhdysvallat, Neuvostoliitto ja Kiina suorittivat ydinkokeensa useimmiten omien rajojensa sisällä. Ranska teki kokeensa Algerian Saharassa ja Ranskan Polynesiassa ja Iso-Britannia joko yhdessä Yhdysvaltain kanssa tai Australiassa. Eniten ydinkokeita tehtiin Yhdysvalloissa Nevadan koealueella, yli tuhat kertaa. Neuvostoliitto teki Kazakstanin Semipalatinskissa yli 450 ydinkoetta ja Novaja Zemljassa 130 ja Ranska Mururoan atollilla 179 koetta. Kiinan ydinkoepaikka oli Lop Nur maan länsiosissa.
Jotkin koealueet olivat asumattomia, mutta joillain alueilla paikallinen väestö joutui kärsimään ydinlaskeumasta.
Räjähdysvoiman arviointi

Ydinkokeen räjähdysvoimaa kilotonneina voidaan arvioida suoraan radiokemiallisten päästöjen pohjalta. Mikäli pääsyä koealueelle ei ole, voidaan sen voimaa arvioida myös seismisten havaintojen perusteella.
Maanalaiset ydinkokeet aiheuttavat seismisen tapauksen, jonka magnitudilla on yhteys räjäytyksessä vapautuneeseen energiaan. Tyypillisesti räjähdysvoiman arviointiin käytetään perusaaltomagnitudia mb, pinta-aaltomagnitudia MS tai seismistä momenttia M0. Pommien voimakkuuden arviointia magnitudin pohjalta vaikeuttaa se, että erilainen kallioperä ja maaperä vaimentaa seismisiä aaltoja eri tavoin.
Yhden kilotonnin räjähdys aiheuttaa tapauksen, joka on voimakkuudeltaan luokkaa 4 Richterin asteikolla.
Räjähdyksen voimaa voi yrittää arvioida kaavalla m_{\text{b}}=a+b\log Y,missä
mb on järistyksen perusaaltomagnitudi,
a on vakio välillä a = 3,9–4,5, pieni tektonisesti aktiivisilla alueilla ja iso kilpialueilla,
b on eksponentti välillä b = 0,42–0,98 ja
Y on räjähdyksen energia kilotonneina (kt).
Esimerkiksi Sary-Shaganin koealueelle Kazakstanissa voidaan käyttää arvoja a = 4,45 ja b = 0,75.
Vedellä kyllästettyjen koealueiden Lg-aalloille kuten Yhdysvaltain Nevadan koealueelle laskukaava on m_{\text{b}}({\text{Lg}})=3.943+1.124\log Y-0.0829(\log Y)^{2}.
Zhan & Weng (2013) käyttivät Pohjois-Korean ydinkokeille kaavaa m_{\text{b}}({\text{Lg}})=1.0125\log Y-0.7875\log h+5.887,missä Y on räjähdysvoima kilotonneina ja h räjähdyspaikan syvyys metreinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ydinkoe Wikimedia Commonsissa
Neljä ydinkokeen tyyppiä: 1. ilmakehässä, 2. maan alla, 3. avaruudessa, 4. veden alla.
Ydinkokeet maittain vuosina 1945–2018
Émilienne d’Alençon

Émilienne d’Alençon
Émilienne d’Alençon (17. heinäkuuta 1870 Pariisi - 14. helmikuuta 1945 Nizza) oli ranskalainen näyttelijä, tanssija ja kurtisaani. Hän oli Liane de Pougyn ja Cléo de Méroden ohella aikansa kuuluisimpia kurtisaanejatarvitaan parempi lähde
Viisitoistavuotiaana d’Alençon karkasi kotoaan romanitaustaisen viulunsoittajan kanssa. Julkisuuteen hän tuli vuonna 1898 Cirque d’Étéssä, jossa esiintyi koulutettujen kanien kanssa.
Belgialaisten kuningas Leopold II kutsui d’Alençonia intohimonsa kohteeksi ja tällä oli suhde Jacques d’Uzèsin kanssa, joka oli perinyt shamppanjamerkki Veuve Clicquot’n perustajan omaisuuden. D’Alençonin tiedetään seurustelleen myös Walesin prinssin, tulevan kuningas Edward VII:n sekä Saksan keisari Vilhelm II:n kanssa. Aikansa tunneistuista naisista hänellä oli intiimisuhteet Renée Vivienin, Liane de Pougyn, Valtesse de la Bignen ja Louise Weberin eli La Gouluen kanssa.
D’Alençon jätti Pariisin näyttämöt ja yöelämän vuonna 1906. Hän meni tuolloin naimisiin jockey Percy Woodlandin kanssa. Hänen runokokoelmansa Sous la masque ilmestyi vuonna 1918. Myöhemmällä iällä kehittnyeet pelihimo ja päihdeongelmat veivät hänet köyhyyteen.
Yrjö Iso-Puonti

Yrjö Sten Iso-Puonti, sukunimi vuoteen 1936 Nilsson (21. lokakuuta 1893 Tampere – 9. heinäkuuta 1968 Turku) oli suomalainen maistraatinsihteeri, shakkitehtävien laatija ja suomentaja.
Yrjö Iso-Puontin vanhemmat olivat maanmittaustarkastaja Sten Viktor Nilsson (1866–1936) ja Emmi Matilda Lindgren (1866–1949). Hän oli naimisissa vuodesta 1920 Ingrid Maria Ekblomin (1892–1940) kanssa.
Iso-Puonti toimi Turussa joulurauhan julistajana 1919–1935 (sukunimellä Nilsson), 1936–1938 ja 1940–1941. Tehtäväshakin kansallinen lajiyhdistys Suomen Tehtäväniekat myönsi hänelle vuonna 1937 kansallisen tehtävämestarin arvonimen.
Suomennoksia

Stellan Arvidson : Benjamin Franklin: yleisnero. Aura, Turku 1945 (alkuteos Benjamin Franklin: ett universalgeni)
Johan Fabricius : Demonien saari: romaani Balin saarelta. Aura, Turku 1945 (alkuteos Eiland der Demonen)
Knut Hagberg : Winston Churchill. Aura, Turku 1945
Eyvind Johnson : Sotilaan paluu: romaani. Aura, Turku 1945 (alkuteos Soldatens återkomst)
Sverre Holmsen : Laulavat korallit: polyneesialainen eepos. Aura, Turku 1946 (alkuteos Ön ur havet)
Émilien Frenette

Émilien Frenette (6. toukokuuta 1905 Montréal – 3. maaliskuuta 1983) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Montréalin arkkihiippakuntaan 30. toukokuuta 1931 ja nimitettiin Saint-Jérômen hiippakunnan piispaksi 5. heinäkuuta 1951. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ildebrando Antoniutti, jota avustivat Joseph-Conrad Chaumont ja Édouard Jetté.
Frenette osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes erosi tehtävistään 11. kesäkuuta 1971.
Åmål

| Åmål |
| --- | --- |
 Åmålin keskustaa.
 Åmål
 Koordinaatit: 59°03′N, 12°42′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Dalsland
Kunta:  Åmålin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  7,54 km²
Väkiluku:  9 065
 – Väestötiheys:  1 202,3 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Åmålin taidehalli.
Åmål on samannimisen Åmålin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Dalslandin historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 9 065 asukasta.
Åmål oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki. Kaupunginoikeudet sille myönsi 1. huhtikuuta 1643 kuningatar Kristiinan holhoojahallitus.
Nykyisin konserttien tapahtumapaikkana käytetty Åmålin vanha kirkko.
Kaupunki alkoi kasvaa, kun sen kautta rakennettiin 1879 rautatie Bergslageniin. Taajaman vanhin rakennus on kirkko vuodelta 1669, jota käytettiin varastona, kun uusi kirkko valmistui 1809, aina 1960-luvulle saakka, kunnes kunta osti rakennuksen ja kunnosti sen 1968. Se ei kuitenkaan ole enää kirkko, sillä siltä poistettiin kirkon status jo 1800-luvulla ja siellä järjestetään musiikkitapahtumia.
Åmålissa on taidehalli ja vuosittain siellä järjestetään bluesfestivaali.
Loimaa on Åmålin ystävyyskaupunki Suomessa.
Media

Paikallislehti Provinstidningen Dalsland ilmestyy kolmesti viikossa.
Väestönkehitys

| Åmålin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 8 667 | 8 667 |
| 1965 | 1965 |    | 9 115 | 9 115 |
| 1970 | 1970 |    | 9 331 | 9 331 |
| 1975 | 1975 |    | 9 556 | 9 556 |
| 1980 | 1980 |    | 9 906 | 9 906 |
| 1990 | 1990 |    | 9 803 | 9 803 |
| 1995 | 1995 |    | 9 906 | 9 906 |
| 2000 | 2000 |    | 9 355 | 9 355 |
| 2005 | 2005 |    | 9 380 | 9 380 |
| 2010 | 2010 |    | 9 065 | 9 065 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Länsi-Götanmaan läänin kuntien keskustaajamat
Émilius Goulet

Émilius Goulet PSS (s. 15. toukokuuta 1933 St-Isidore de Dorchester) on kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 24. kesäkuuta 1958 ja nimitettiin Saint-Bonifacen arkkihiippakunnan johtoon 23. kesäkuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Claude Turcotte, jota avustivat Maurice Couture ja James Weisgerber.
Goulet jäi eläkkeelle 3. heinäkuuta 2009.
Þjórsá

| Þjórsá |
| --- | --- |
 Þjórsá-joki Tidfjallajökull- ja Eyjafjallajökull-jäätiköiden vierellä
Alkulähde:  Hofsjökullin jäätikkö
Laskupaikka:  Atlantin valtameri
Maat:  Islanti
Pituus:  230 km
Valuma-alue:  7 530 km²
Þjórsá (suom. myös muodossa Thjórsá[lähde? ]) on Islannin suurin joki. Se laskee Atlantin valtamereen Reykjanesin niemen itäpuolella. Jokeen on rakennettu useita vesivoimaloita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Þjórsá Wikimedia Commonsissa
Österlånggatan

Kadun vilinää vuonna 2006.
Österlånggatan (suom. Itäinen pitkäkatu) on Tukholman vanhassakaupungissa sijaitseva katu, joka ulottuu kuninkaanlinnalta Järntorgetille. Kadulla on kauppoja, taidegallerioita ja ravintoloita.
Vielä 1200-luvulla katu kulki rantaviivaa pitkin, mutta maankohoamisen sekä maantäytön seurauksena itäpuolelle muodostui uutta maata. Österlånggatan oli keskiajalla toinen kaupungin tärkeimmistä kaduista Västerlånggatanin ohella. Ne kulkivat aivan kaupunginmuurin ulkopuolella. Myöhemmin muuri purettiin ja kadun itäpuolelle täyttömaalle rakennettiin taloja, mikä vähensi Österlånggatanin merkitystä.
Kuvia

Kadulla sijaitsee kuuluisa ravintola Den Gyldene Freden.
Österlånggatan 37:n portaalissa lukee hollanninkielinen viisaus "Kun menee hyvin, on paljon ystäviä. Missä he ovat onnen kääntyessä?"
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Österlånggatan Wikimedia Commonsissa
Ásmata

| Ásmata Άσματα María Farantoúri |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1998
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Johannes Wohlleben
 Tyylilaji: kreikkalainen taidemusiikki
 Levy-yhtiö: Peregrina Music
María Farantoúrin muut julkaisut
| Arkadíes 1, 7 & 8 1997 | Ásmata Άσματα 1998 | Serenátes 1998 |
Ásmata (kreik. Άσματα) on kreikkalaislaulaja María Farantoúrin sekä Míkis Theodorákisin studioalbumi vuodelta 1998. Albumilla Farantoúri laulaa kreikaksi sekä saksaksi Theodorákisin säveltämiä, ennen julkaisemattomia kappaleita.
Kappaleet

Eícha treis zoés (Είχα τρεις ζωές, ”Minulla oli kolme elämää”)
Ískioi vouvoí I (Ίσκιοι βουβοί Ι, ”Hiljaiset varjot I”)
Ískioi vouvoí II (Ίσκιοι βουβοί ΙΙ, ”Hiljaiset varjot”)
Nýchta tou Sine (Νύχτα του Sine, ”Sinen yö”)
O chrismós (Ο χρησμός, ”Oraakkeli”)
Abschied (”Jäähyvästi”) (saksaksi)
Espéra (Εσπέρα, ”Ilta”)
Óla ta prágmata mou (Όλα τα πράγματα μου, ”Kaikki tavarani”)
Gráfo kai svíno (Γράφω και σβήνω, ”Kirjoitan ja pyyhin”)
Dimósioi ypálliloi (Δημόσιοι υπάλληλοι, ”Virkamiehet”)
Krátises to mávro prósopo (Κράτησες το μαύρο πρόσωπο, ”Pitelet mustaa kasvoa”)
Agápi (Αγάπη, ”Rakkaus”)
Tha proféro t'ónoma sou (Θα προφέρω τ' όνομα σου, ”Lausun nimesi”)
Tis nýchtas t'óneiro (Της νύχτας τ' όνειρο, ”Yön unelma”)
Aftó to kalokaíri (Αυτό το καλοκαίρι, ”Tämä kesä”)
Aiheesta muualla

Discogs
Ääniraita

16 millimetrin filmi, jonka ääniraita näkyy oikealla.
Ääniraita (engl. soundtrack) tarkoittaa elokuvan, televisiosarjan tai videopelin ääniosuutta, joka koostuu musiikista, dialogista ja äänitehosteista.
Myös elokuvan musiikkikappaleista koottua myytävää äänilevyä saatetaan kutsua soundtrackiksi. Englannista tuleva lyhenne OST tarkoittaa tässä yhteydessä yleensä alkuperäistä tai virallista levytystä eli ”original / official soundtrack”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ääniraita Wikimedia Commonsissa
Mannerheimin muistolaatta (Pietari)

Mannerheimin muistolaatta Pietarissa. Reliefi on kuvattu noin viikkoa ennen kuin se poistettiin.
Sotilasinsinööri-instituutin rakennus Zaharevskaja-kadulla Pietarissa.
Mannerheimin muistolaatta on Pietarissa 16. kesäkuuta 2016 paljastettu Carl Gustaf Emil Mannerheimille omistettu muistolaatta. Se herätti vastustusta Pietarissa, ja sitä yritettiin tuhota ampumalla ja hakkaamalla, ja se tuhrittiin kolme kertaa punavärillä. Muistolaatta poistettiin paikaltaan 13.–14. lokakuuta 2016 välisenä yönä ja siirrettiin Pietarin ulkopuolelle Puškiniin ensimmäisen maailmansodan museoon.
Pronssiin valetussa korkeassa pintareliefissä Mannerheim on kuvattu Venäjän keisarillisen armeijan juhlaunivormussa. Taustalla on Venäjän lippu ja oikeassa alareunassa venäjäksi teksti ”Venäjän armeijan kenraaliluutnantti Gustav Karlovitš Mannerheim palveli vuodesta 1887 vuoteen 1918.”
Muistolaatta sijaitsi osoitteessa Zaharevskaja 22 rakennuksessa, jossa toimii nykyisin sotilasinsinööri-instituutti. Mannerheim palveli aikoinaan läheisissä rakennuksissa toimiessaan Venäjän kaartinjoukkojen Chevalierkaartin upseerina. Hän myös asui jonkin aikaa lähes vastapäätä muistolaattaa. Reliefissä ei ole kuitenkaan mainintaa Mannerheimin toiminnasta itsenäisen Suomen marsalkkana ja presidenttinä.
Paljastustilaisuus

Muistolaatan hankki Venäjän sotahistoriallinen seura, joka on perustettu vuonna 2012 presidentti Vladimir Putinin antamalla asetuksella. Muistolaatta oli tarkoitus paljastaa jo kesäkuussa 2015, mutta tilaisuus peruttiin.
Medialle ei annettu ennakkotietoa paljastusajankohdasta eikä paljastustilaisuuden järjestäjästä. Paikalle ei kutsuttu myöskään Suomen valtion virallista edustajaa, vaikka Mannerheim on Suomen entinen presidentti. Paikalla oli kuitenkin kunniakomppania ja sotilassoittokunta, ja lisäksi tilaisuuteen oli ilmeisesti komennettu läheisen kauppakorkeakoulun opiskelijoita, jotka laskivat paikalle kukkia.
Paljastustilaisuudesta kertoi pietarilainen Fontanka.ru-sivusto. Seremoniassa olivat läsnä sotahistoriallisen seuran puheenjohtajana toiminut Venäjän kulttuuriministeri Vladimir Medinski sekä presidentinhallinnon päällikkö Sergei Ivanov.
Paljastustilaisuudessa puhuttiin Mannerheimin elämästä Pietarissa ennen vuotta 1917 sekä tarpeesta kunnioittaa kaikkia osapuolia, jotka osallistuivat Venäjän vallankumoukseen. Tilaisuudessa kuultiin juhlapuheiden lisäksi ”häpeällistä”-vastalauseita. Niihin kulttuuriministeri vastasi, että ei pidä olla paavillisempi kuin paavi itse. Medinskin mielestä itse Stalin oli ottanut Mannerheimin suojelukseensa.
Töhriminen ja muu vandalismi

Torstaina tapahtunutta paljastustilaisuutta seuraavana sunnuntai-aamuna muistolaatta oli töhritty punaisella maalilla. Sen jälkeen se peitettiin oranssilla suojamuovilla ja sotilasinsinööri-instituutin kadetit kutsuttiin puhdistamaan talon seiniä. Fontankan mukaan jo paljastuspäivänä tuntemattomat hyökkääjät heittivät muistolaatan päälle vihreää nestettä. Neste oli tuolloin mitä ilmeisimmin briljanttivihreää, jota käytetään Venäjällä yleisesti ihon ja haavojen desinfiointiin.
Muistolaatta töhrittiin neljän kuukauden aikana maalilla ja muilla aineilla ainakin viisi kertaa. Sitä yritettiin myös hakata kirveellä. Muistolaatta oli kesän ajan yksi Venäjän ykkösuutisista. Lokakuussa 2016 siihen ilmestyi luodinrei’iltä vaikuttavia reikiä.
Muistolaatta käytiin poistamassa myöhään illalla 13. lokakuuta. Venäjän sotahistoriallinen seura tiedotti seuraavana päivänä siirtäneensä laatan ensimmäisen maailmansodan museoon Tsarskoje Selon museoalueelle Puškiniin. Vasta tässä vaiheessa seuran rooli laatan taustalla tuli yleiseen tietoon.
Muistolaatan vastustajat

Mannerheimin muistolaatta herätti keskustelua Pietarissa ja Venäjällä. Arvostelijat syyttivät Mannerheimia Adolf Hitlerin apuriksi ja fasistiksi, joka mahdollisti omalta osaltaan Leningradin piirityksen ja on siten vastuussa lukemattomien kaupunkilaisten kuolemasta. Suuri yleisö Venäjällä tuntee Mannerheimin henkilöhistorian huonosti, ja vallitseva historiankirjoitus on pitänyt hänestä yllä negatiivista kuvaa.
Muistolaattaa vastustivat Venäjän kansallismielisten ääriryhmät. Myös veteraanijärjestöt ja Leningradin piirityksessä kuolleiden ihmisten omaiset vastustivat sitä. Leninin kommunistisen nuorisojärjestön Pietarin osaston sihteeri sanoi, että laatta paljastettiin heiltä salaa. Vastustajien mielestä Mannerheim oli Leningradin piirityksen aikana Suomen armeijaa johtanut lahtari. Suomen joukot varmistivat piiritystä kaupungin pohjoisosassa natsi-Saksan joukkojen piirittäessä kaupunkia muilla tahoilla.
Muistolaatan vastustajat ilmoittivat jatkavansa protesteja niin kauan, että laatta poistetaan. He uhkasivat, että ellei laattaa viedä pois maanantai-iltaan 8. elokuuta 2016 mennessä, mielenilmaukset jatkuvat vielä voimakkaampina. Muistolaatta on sittemmin siirretty suojaan museoon sisätiloihin. Venäjällä on jo aiemmin ilmaistu Mannerheimista erilaisia näkemyksiä. Eremitaasin johtaja, professori Mihail Piotrovski kirjoittaa vuoden 2005 Mannerheim-näyttelyyn liittyvän luettelon esipuheessa: "Venäjällä on totuttu ajattelemaan, että monet Mannerheimin hienovaraisista ja omintakaisista poliittisista päätöksistä johtuivat hänen halustaan olla vahingoittamatta kaupunkia, jossa hän vietti nuoruutensa - -."
Uutisten vaikutus Suomessa

Uutiset Mannerheimin muistolaatan töhrimisestä herättivät Suomessakin keskustelua siitä, mikä oli Suomen rooli Leningradin piirityksessä. Yleisradion julkaiseman artikkelin mukaan aihetta on tutkittu paljon Suomessa, mutta monella on edelleen käsitys, ettei Suomi ottanut aktiivisesti osaa Leningradin piiritykseen. Maanpuolustuskorkeakoulun dosentti Pekka Visurin mukaan kyse on kansallisesta myytistä, jota jotkut tahot yhä elättävät. Visurin mukaan Suomi oli alusta asti merkittävä osa saartoa. Mannerheim ei halunnut hyökätä Leningradiin, koska hyökkäys olisi edellyttänyt kaikkien reservien siirtämistä Kannakselle, joka olisi antanut puna-armeijalle tilaisuuden hyökätä Suomeen pohjoisen kautta.selvennä
Laatan laillisuus

Kaupungin hallinto ryhtyi selvittämään muistolaatan laillisuutta, kun kommunistien edustaja Vladimir Dmitriev pyysi tarkistamaan laatan laillisuuden. Fontanka-sivuston mukaan hallintoviranomaiset eivät löytäneet paljastukseen oikeutettuja lupa-asiakirjoja. Muistolaattaa ei ole myöskään kirjattu kaupungin omaisuudeksi tai kaupungin huoltovastuulle.
Muistolaatan laillisuuskysymyksen arveltiin liittyvän paljastustilaisuuteen osallistuneen Sergei Ivanovin kohtaloon. Presidentti Putin erotti hänet elokuussa 2016, minkä jälkeen Venäjällä pohdittiin, oliko Mannerheimin laatasta noussut kohu yksi syy Ivanovin potkuihin. Syitä potkuihin ei ole saatu selville, koska Venäjän hallinto ei ole läpinäkyvää.
Aiheesta muualla

Paint splashed on controversial Mannerheim plaque in Russia cnsnews.com.  June 27.6.2016. Arkistoitu 20.8.2016. Viitattu 8.8.2016. (englanniksi)
Mamedov, Mikail: The post-Soviet monuments war Russia Direct.  4.8.2016. Rossiyskaya Gazeta. Viitattu 8.8.2016. (englanniksi)
Rakennuksen seinässä ja jalkakäytävällä on jäänteitä punaisesta maalista.
Ásmundur Sveinsson

Ásmundur Sveinsson (20. toukokuuta 1893 Kolsstaðir – 9. joulukuuta 1982 Reykjavík) oli islantilainen kuvanveistäjä. Rakennus, jossa hän asui ja työskenteli, on nykyään osa Reykjavíkin taidemuseota nimellä Ásmundarsafn. Taloa ympäröivässä puutarhassa on sekä taiteilijan varhaiskaudelle ominaisia kookkaita hahmoja että myöhempään tuotantoon kuuluvia kevyitä, abstrakteja teoksia.
Ura

Ásmundur opiskeli Þórarinn B. Þorlákssonin, Kööpenhaminassa Viggo Brandtin ja Tukholmassa Carl Millesin johdolla. Viimeksi mainitussa hän omaksui antiikin Kreikan klassisen tyylin vaikutteita teoksiinsa, joihin kuului "Merenneito" (1922). Lähdettyään Pariisiin Ásmundur sai opetusta Antoine Bourdellelta ja Charles Despiaulta. Kaupungissa viettämiensä vuosien aikana hän otti vaikutteita kubismista, mikä näkyy muun muassa työssä "Yö Pariisissa" (1926).
Ásmundur palasi Islantiin keväällä 1929. Tyylillisen murroksen hän koki 1950-luvulla, jolloin töissä alkoivat näkyä keveys ja pehmeys. Metalli oli keskeinen materiaali, ja tyyli oli abstrakti. Kirjallisuuden ja ideologian lisäksi 1950-luvun töihin vaikuttivat tiede ja teknologia.
Ásmundurin oppilaita Reykjavíkissa vuosina 1947–1964 olivat Ragnar Kjartansson, veljekset Guðmundur ja Jón Benediktsson, Jón Gunnar Árnason ja taiteilijan oma sukulainen, Hallsteinn Sigurðsson. Taiteilijalle omistettu museo Sigtúnissa avattiin yleisölle vuonna 1983.