stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Almirante Pereira da Silva -luokka
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| NRP Almirante Pereira da Silva | Lisnave | 14. kesäkuuta 1962 | 2. joulukuuta 1963 | 20. joulukuuta 1966 | palveluksesta 1989 |
| NRP Almirante Gago Coutinho | Lisnave | 2. joulukuuta 1963 | 13. elokuuta 1965 | 29. marraskuuta 1967 | palveluksesta 20. maaliskuuta 1992 |
| NRP Almirante Magalhães Corela | Estaleiros Navais de Viana do Castelo, Viana do Castelo | 30. elokuuta 1963 | 26. huhtikuuta 1965 | 4. marraskuuta 1968 | palveluksesta 1989 |
Ida Alstad

| Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 2012 |  |  |
|  Pronssia | Rio 2016 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Brasilia 2011 |  |  |
|  Kultaa | Tanska 2015 |  |  |
|  Pronssia | Kiina 2009 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tanska/Norja 2010 |  |  |
|  Kultaa | Unkari/Kroatia 2014 |  |  |
|  Hopeaa | Serbia 2012 |  |  |
Ida Alstad (s. 13. kesäkuuta 1985 Trondheim) on norjalainen käsipalloilija. Hän on voittanut Norjan maajoukkueessa olympiakultaa Lontoossa 2012 ja saavuttanut olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 ja Tanskassa 2015 sekä Euroopan-mestaruuden Tanskan ja Norjan yhdessä järjestämissä kisoissa 2010 sekä Unkarin ja Kroatian kisoissa 2014. Seuratasolla hän edustaa Byåsen Håndball Eliteä.
Almirante Valdés (1930)

| Almirante Valdés |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Cartagena
Laskettu vesille:  8. syyskuuta 1930
Palveluskäyttöön:  1932
Poistui palveluskäytöstä:  1963
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 650 t (normaali) 2 067 t (kuormattu)
Pituus:  101 m
Leveys:  9,6 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  42 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  160
Aseistus
Aseistus:  5 × 120 mm/45 tykkiä 1 × 76 mm ilmatorjuntatykki 4 × konekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 2 × syvyyspommikiskoa
Almirante Valdés (kylkitunnus AV) oli Espanjan laivaston vuonna 1930 vesillelaskettu Churruca-luokan hävittäjä, joka osallistui Espanjan sisällissotaan hallituksen joukoissa tasavaltalaisten laivastossa. Alus oli nimetty Cayetano Valdés y Floresin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 8. syyskuuta 1930 ja otettiin palvelukseen 1932.
Palvelus

Espanjan sisällissodan alussa alus osallistui Gibraltarin salmen sulkemiseen, millä estettiin kapinallisten joukkojen siirrot Marokosta Etelä-Espanjaan. Alus liitettiin tasavallan laivasto-osastoon, jonka johdossa oli taistelulaiva Jaime I. Osaston muut alukset olivat risteilijät Libertad ja Miguel Cervantes sekä hävittäjät José Luis Díez, Almirante Antequera, Almirante Miranda, Alsedo, Sánchez Barcáiztegui, Lepanto, Lazaga ja kolme C-luokan sukellusvenettä. Osasto tunkeutui Cantabrianmerelle, jossa tasavallan armeijan osasto oli joutunut erilleen tasavaltalaisten hallinnoimista alueista. Pääosa laivastosta palasi operaation jälkeen Välimerelle.
Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin vuonna 1963.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: es:Almirante Valdés (AV)
Käännös suomeksi
Almirante Ferrándiz (1928)

| Almirante Ferrándiz |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Cartagena
Laskettu vesille:  21. toukokuuta 1928
Palveluskäyttöön:  1929
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 1936
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 650 t (normaali) 2 067 t (kuormattu)
Pituus:  101 m
Leveys:  9,6 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  42 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  160
Aseistus
Aseistus:  5 × 120 mm/45 tykkiä 1 × 76 mm ilmatorjuntatykki 4 × konekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 2 × syvyyspommikiskoa
Almirante Ferrándiz oli Espanjan laivaston vuonna 1929 vesillelaskettu Churruca-luokan hävittäjä, joka osallistui Espanjan sisällissotaan hallituksen joukoissa tasavaltalaisten laivastossa. Alus oli nimetty Espanjan laivastoministerinä toimineen amiraali José Ferrándiz y Niñon mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 21. toukokuuta 1928 ja otettiin palvelukseen vuonna 1929.
Palvelus

Espanjan sisällissodan alussa alus osallistui Gibraltarin salmen sulkemiseen, millä estettiin kapinallisten joukkojen siirrot Marokosta Etelä-Espanjaan. Tasavaltalaisten laivue läpäisi Cantabrianmeren vapauttaakseen erilleen Espanjan pohjoisosiin joutuneet tasavaltalaisjoukot alus jäi Gibraltarin salmeen Gravinan kanssa estääkseen kansallismielisten joukkojen siirrot Afrikasta Iberian niemimaalle.
Kansallismieliset lähettivät raskaan risteilijän Canariaksen ja kevyen risteilijän Almirante Cerveran purkamaan sulkua. Seuranneessa Cape Spartelin taistelussa 29. syyskuuta 1936 Canarias avasi tulen kuudestatoista kilometristä osuen toisella sarjallaan Almirante Ferrándiziin. Kolmas sarja osui jälleen vaikka Almirante Ferrándiz pyrki pakoon. Hävittäjään osui kaikkiaan kuusi kranaattia, minkä seurauksena se upposi 33 kilometrin päässä Calaburrasta vieden mukanaan pääosan miehistöstä. Canarias pelasti merestä 31 merimiestä ja ranskalainen matkustaja-alus Koutubia 26 mukaan lukien aluksen päällikön José Luis Barbastro Jiménezin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish destroyer Almirante Ferrándiz
Käännös suomeksi
Allerød-kausi
Alleröd Euroopassa ja Venäjällä

Alleröd oli Böllingin kautta kylmempi. Heinäkuun keskilämpötila oli Alleröd-kaudella arvioiden mukaan Melekhovossa ja Virustissa lähellä nykyistä, vain 0–2 astetta alempi ja Schwarzes Moorissa jopa asteen verran korkeampi. Tammikuun keskilämpötilat olivat näissä paikoissa 6–14 astetta alempia. Puolan tammikuun keskilämpötila oli 4 °C. Sekä Ranskassa että Latviassa näkyy kerrostumissa kolme Allerödin alikautta. Ranskassa Allerödin varhaisvaihe oli kostea ja kohtalaisen lämmin, keskivaihe hyvin kylmä ja kostea ja loppuvaihe lämmin ja kostea. Latviassa varhais-Allerödin aikana kasvoi mäntyä ja hieman koivuakin, keskivaiheilla puusto väheni ja pensaat yleistyivät. Samoihin aikoihin mannerjäätikön reuna pysähtyi joksikin aikaa suunnilleen paikoilleen tai jopa hieman eteni. Tämä kylmä kausi oli radiohiiliajoitusten mukaan noin 11 100–11 300 +/-350 radiohiilivuotta sitten. Allerödin loppuvaiheessa mänty yleistyi uudestaan ja koivu ja ruohot harvinaistuivat. Siperiassa Allerödin viimeinen lämpimähkö vaihe oli kylmempi kuin lämmin alkuvaihe.
Mammutti Allerød-kaudella

Mammuttia ei enää tavattu suuressa osaa Eurooppaa Alleröd-kaudella, koska se oli hävinnyt laajoilta Euroopan alueelta 14 000 kalenterivuotta sitten, mikä vastaa
12 000 radiohiilivuotta.
Täysin mammutti ei vielä tällöinkään Euraasian mantereelta hävinnyt. On kiistelty siitä, johtuiko mammutin häviäminen enemmän kasvillisuuden muutoksista vai lisääntyneestä ihmisen harjoittamasta metsästyksestä. Siperian Baralehkh-joen mammuttihautausmaan viimeiset mammutit ajoittuvat eräiden tietojen mukaan Allerödiin.
Tulivuorenpurkaus Euroopassa

Nykyisessä Saksassa 40 kilometriä nykyisestä Bonnista etelään ollut Laacher See -tulivuori purkautui rajusti noin 12 900 vuotta sitten. Purkaus autioitti laajan alueen. Tuhka ulottui sellaisille alueille asti, jotka kuuluvat nykyisiin Italiaan, Ruotsiin, Belgiaan ja Puolaan. Yli 1 m:n paksuinen tuhka kerros syntyi Pinatubon purkausta vastaavassa kuukausia kestäneessä vulkaanisessa tapahtumassa noin 1 400 km2 alalle. Arkeologien mukaan Federmesser-kulttuuriin liittynyt ihmisasutus hävisi tuhkan kohdalta. Purkauksen jälkeen nousi pohjoisessa Brommen kulttuuri, jossa ei joidenkin mukaan tunnettu jousta ja nuolta, vaan käytettiin keihäänheitintä. Koillis-Euroopassa alkoi Perstunian kulttuuri.
Tulivuoren lähellä asuttiin taas 500–600 vuotta myöhemmin.
Alleröd-kauden kulttuureja

Bölling-Alleröd-kauden kulttuureja noin 15 000–13 000 vuotta sitten:
Azilin kulttuuri
Myöhäis-Madeleine
Creswellin kulttuuri
Lyngbyn kulttuuri
Federmesserin kulttuuri
Romanellian
Tardigravettian
Imeretian
Natufin kulttuuri
M/S Alpo

| Alpo |
| --- | --- |
 Alpo Toppilan salmessa kesäkuussa 2009
Tyyppi:  hinaaja
Lippuvaltio:   Suomi
Kotipaikka:  Oulu
Aiemmat nimet:  ST-335
Omistaja:  Toppilan Möljä Oy
Aiemmat omistajat:  Yhdysvaltain asevoimat
Rakennustelakka:  United Boat Service Corporation, New York
Tekniset tiedot
Pituus:  24,26 m
Leveys:  6,26 m
Korkeus:  17 m
Uppouma:  106 t
M/S Alpo on Toppilan Möljä Oy:n omistama hinaaja, joka on perinnelaivarekisterissä. Alpolla on laituripaikka Toppilan entisen sataman alueella.
Satamahinaajan ST-335:n tilasi  Yhdysvaltain maavoimat (Army transportation corps) United Boat Servicen telakalta City Islandilta Bronxista New Yorkista. Se luovutettiin tilaajalle vuosien 1943 ja 1944 vaihteessa. Alus osallistui Normandian maihinnousuun liittyvään keinotekoisen sataman kokoamisoperaatioon.
Sodan jälkeen Suomen Kansanhuoltoministeriö osti Yhdysvaltain asevoimien ylijäämävarastosta 24 hinaajaa, joista yksi oli ST-335. Alus nimettiin uudelleen DR-18:ksi ja lähetettiin miinanraivaukseen Suomenlahdelle.
Alpo Toppilan satamassa marraskuussa 2006
Oulun kaupunki osti aluksen ja teetti siihen muutostöitä F.W. Hollmingin Rauman telakalla, jotta alus soveltuisi Perämeren talvisiin olosuhteisiin. Miinanraivaaja muuttui satamahinaajaksi ja sai uuden nimen M/S Alpo Oulun silloisen apulaiskaupunginjohtajan Alpo Aution mukaan. Alpo oli hinaajana ja satamajäänmurtajana vuodet 1952–1971 ja avustavana hinaajana 1971–1990. Aluksen korvasi Oulun sataman nykyinen satamahinaaja ja jäänmurtaja Tuura. Jonkun aikaa alusta ylläpidettiin kriisiajan tarpeita varten, mutta 1990-luvun puolen välin jälkeen Alposta huolehtiminen on jäänyt vapaaehtoistyön varaan.
Alpo palasi Normandiaan maihinnousun 60-vuotisjuhliin, joita vietettiin 6. kesäkuuta 2004.
Vuonna 2022 alus siirrettiin Pietarsaaren telakalle entisöitäväksi.
Aiheesta muualla

M/S Alpon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Alokas

Alokas on Suomen puolustusvoimissa ja Rajavartiolaitoksessa nimitys, jota käytetään sellaisesta sotamiehen arvoisesta varusmiehestä, joka ei ole vielä vannonut sotilasvalaa tai antanut sotilasvakuutusta; sotilasarvoksi alokasta ei lueta. Kun vala on vannottu tai vakuutus annettu, alokas nimitetään (ei siis ylennetä) jääkäriksi, tykkimieheksi tai vastaavaksi. Ennen valan vannomista ja nimitystä alokkaan tulee osoittaa eri sotilastaitojen (esimerkiksi aseiden käsittely, ensiapu, vartiomiehenä toimiminen) osaaminen sotilaan perustutkinnossa. Tutkintoon voi liittyä valamarssi.
Semanttisesti suomen kielen sana alokas viittaa varusmiespalveluksen aloittamiseen samoin kuin sen vastine ruotsiksi, nybörjare. Eräissä muissa kielissä samassa yhteydessä viitataan palvelukseen ottamiseen, rekrytointiin, kuten saksassa sanalla Rekrut ja englannissa sanalla recruit.
Sotilasslangin sanakirja (1984) tuntee 86 synonyymia termille alokas.
Alokasaikaa nimitetään nykyään virallisesti peruskoulutuskaudeksi eli niin kutsutuksi P-kaudeksi. Vala vannotaan useimmiten P-kauden 6. viikolla.
Kirjallisuutta

Penttinen, Antti: Sotilasslangin sanakirja.  Helsinki:  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-11952-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisanakirjan armeijaslangiliite
Aleksanteri Suuren armeija

Makedonialaista jalkaväkisotilasta esittävä kuva niin sanotusta Aleksanterin sarkofagista.
Aleksanteri Suuren armeija koostui Aleksanterin valtakauden alussa makedonialaisista ja Makedonian liittolaisten joukoista. Aleksanterin valloitettua Persian valtakunnan armeijaan liitettiin persialaisia ja muita ulkomaalaisia joukkoja.
Armeijaan kuului Persian sotaretken aikana yhteensä yli 30 000 jalkaväen sotilasta ja 4 500 ratsumiestä. Jalkaväestä 12 000 oli makedonialaisia, 7 000 oli kreikkalaisia liittolaisia ja 5 000 oli palkkasotilaita. Lisäksi jalkaväkeen kuului traakialaisia ja illyrialaisia. Ratsuväestä 1 800 oli makedonialaisia ja yhtä monta thessalialaisia. Lisäksi ratsuväkeen kuului kreikkalaisia ja traakialaisia ratsumiehiä.
Persian valloituksen jälkeen Aleksanteri liitti armeijaansa itämaisia joukkoja ja vapautti palveluksesta suurimman osan liittolaisjoukoistaan. Myös makedonialaisten sotilaiden määrä suhteessa muihin joukkoihin väheni. Intian sotaretken jälkeen armeijaan liittyi myös persialaista jalkaväkeä joka oli koulutettu taistelemaan makedonialaiseen tapaan. Aleksanterin kuoleman jälkeen armeijan joukot taistelivat Aleksanterin seuraajien eli diadokien sodissa.
Makedonian armeija

Aleksanteri Suuren isä Filippos II oli jättänyt pojalleen perinnöksi hyvin koulutetun armeijan. Se koostui raskaasta ratsuväestä, jonka tärkeimmät yksiköt olivat ns. toveriratsuväkeä (hetairoi), sekä jalkaväestä, josta suurin osa taisteli falangimuodostelmassa ja oli varustettu pitkillä sarissa-keihäillä. Kyseistä jalkaväenyksikköä kutsuttiin nimellä pezhetairoi (”jalkautuneet toverit”). Tärkeä jalkaväkiyksikkö oli myös hypaspistai (”kilvenkantajat”), joka taisteli falangissa ja myös kevyemmin aseistettuna huonokulkuisessa maastossa. Armeijaan kuului myös kevyttä ratsuväkeä (prodromoi, ”edelläjuoksijat”), jonka tehtäviin kuului etupäässä tiedustelu ja armeijan sivustojen suojaaminen taistelussa.
Makedonian armeija > Hetairoi eli toveriratsuväki

Makedonian raskas ratsuväki oli armeijan iskukykyisin joukko, joka taisteli yleensä kiilamuodostelmassa. Melkein jokainen taistelu ratkesi ratsuväen rynnäköllä vihollisen rivistöön murrettuun aukkoon. Nimensä mukaan se koostui kuninkaan ”tovereista”. Ratsuväki oli jaettu kahdeksaan osastoon (ile), joiden vahvuus oli ehkä 200–250 miestä. Osastoa johti ilarkki. Yksi osastoista oli niin sanottu kuninkaallinen osasto ile basilike.
Varusteina heillä oli pronssinen boiotialainen kypärä, kyrassi (thoraks, rintapanssari) sekä peitsi (ksyston).
Ennen Persian sotaretkeä Aleksanteri jätti Makedoniaan 1 500 ratsumiestä Antipatrokselle, joka toimi kuninkaan poissa ollessa Makedonian hallitsijana. Yhteensä ratsuväkeä oli noin 1 800 miestä, mutta tähän lukuun saattaa sisältyä makedonialainen kevyt ratsuväki (prodromoi).
Persian sotaretken alkaessa ratsuväkeä johti Parmenionin poika Filotas. Hänen tittelinsä oli luultavasti hipparkki. Ratsuväen johtoa uudistettiin sen jälkeen kun Filotas tuomittiin osallistumisesta salaliittoon kuningasta vastaan vuonna 330 eaa. Tämän jälkeen Aleksanteri nimitti ratsuväen johtoon kaksi henkilöä, parhaimman ystävänsä Hefaistionin ja ageman päällikön Kleitos Mustan. Kleitos sai kuitenkin surmansa vuonna 328 eaa. Tämän jälkeen ratsuväki jaettiin uudelleen osastoihin, joiden komentajina toimi hipparkki, joka sai käskynsä suoraan Aleksanterilta.
Hipparkkeina toimivat Filotaan, Hefaistionin ja Kleitoksen lisäksi ainakin Koinos, Krateros, Perdikkas, Kleitos Valkoinen, Demetrios Althaimeneen poika ja kreikkalainen Eumenes Kardialainen.
Makedonian armeija > Prodromoi

Makedonialainen kevyt ratsuväki toimi yleensä tiedustelutehtävissä. Kevyet ratsumiehet käyttivät yleensä heittokeihäitä, mutta he saattoivat myös käyttää sarissa-keihään ratsuväkiversiota (ksyston). Joissain lähteissä kevyttä ratsuväkeä kutsutaan myös nimellä sarisa-kantajat (sarisaforoi) ja se taisteli ainakin Granikosjoen taistelussa pitkillä sarisa-keihäillä lyhyemmän ratsuväkikeihään sijaan. Kevyt ratsuväki oli organisoitu raskaan ratsuväen tavoin osastoihin (ile), joita oli ainakin neljä. Armeijaan kuului myös paionialaista ja traakialaista kevyttä ratsuväkeä . Kevyt makedonialainen ratsuväki häviää lähteistä Gaugamelan taistelun jälkeen. Luultavasti se sulautui raskaaseen ratsuväkeen niin että jokaiseen ratsuväen osastoon kuului myös kevyttä ratsuväkeä.
Makedonian armeija > Pezhetairoi

Makedonialaisen jalkaväen pääosa taisteli falangimuodostelmassa. Heidän tärkein aseensa oli 4–5 metriä pitkä sarisa-keihäs. Jalkaväki oli jaettu osastoihin (taksis), jotka koostuivat noin 1500 miehestä.
Osastot olivat yleensä nimetty komentajansa mukaan, joskus jopa sen jälkeenkin kun komentaja oli siirtynyt toisiin tehtäviin, kuten Koinoksen osasto Hydaspesjoen taistelussa. Persian sotaretkelleen Aleksanteri otti mukaan kuusi tällaista osastoa eli noin 9000 sotilasta. Aleksanteri jätti Makedoniaan käskynhaltija Antipatrokselle myös kuusi osastoa. Intian sotaretken alkaessa osastoja oli ainakin seitsemän ja ilmeisesti yksi oli perustettu Makedoniasta lähetetyistä täydennyksistä. On myös mahdollista että osastoja oli Intian sotaretken aikana jopa yhdeksän tai kymmenen. Tätä olettamusta kannatti aikanaan Helmut Berve. Mutta luultavasti armeija ei ollut saanut tarpeeksi vahvennuksia näin monta osastoa varten. Sekaannus osastojen määrästä johtuu siitä että lähteissä mainitaan useita taksiarkkeja. Osastojen komentajat on kuitenkin lueteltu Arrianoksen teoksessa Gaugamelan ja Hydsaspesjone taisteluiden yhteydessä. Kummassakin taistelussa Aleksanteri tarvitsi kaikki joukkonsa. Gaugamelassa Aleksanterilla oli kuusi osastoa, Hydaspeksella taas seitsemän.
Arrianoksen mukaan jalkaväkiosastojen komentajina toimivat Granikosjoen taistelussa Perdikkas, Koinos, Amyntas, Meleagros, Krateros ja Filippos Amyntaan poika. Issoksen taistelussa Filippoksen tilalle oli tullut Ptolemaios Seleukoksen poika. Gaugamelan taistelussa Ptolemaioksen tilalle oli tullut Polyperkhon, ja Amyntaan sijaisena toimi hänen veljensä Simmias. Hydaspesjoen taisteluun osallistui vain viisi jalkaväkiosastoa, joita komensivat Meleagros, Antigenes, Kleitos Valkoinen, Attalos ja Gorgias. Polyperkhonin ja Alketaksen osastot odottivat taistelun ajan joen toisella rannalla.
Makedonian armeija > Hypaspistai

Hypaspistit eli kilvenkantajat olivat eräänlainen makedonialaisen jalkaväen valiojoukko. Hypaspistit olivat luultavasti kehittyneet aikaisemmasta kuninkaallisesta henkivartiostosta. Tätä kuvasi esimerkiksi se, että yksi heistä kantoi kuninkaan henkilökohtaisia aseita ja pyhää kilpeä, jonka Aleksanteri oli ottanut ilionilaisesta Athenen temppelistä.
Persian sotaretken alkaessa Aleksanterilla oli kolme osastoa hypaspisteja. Yhteen osastoon kuului noin 1000 miestä, ja sitä johti khiliarkhos. Ei tiedetä tarkkaan, miten hypaspistit oli varustettu, mutta suuremmissa taisteluissa he taistelivat osana falangia ja tuolloin heidän varusteensa olivat varmasti samat kun muiden jalkaväkiosastojen. Toisaalta hypaspistit taistelivat yleensä jalkaväkifalangin ja ratsuväen välissä, joten heidän oli pystyttävä liikkumaan nopeasti, jotta he pysyisivät ratsuväen mukana. Heidän varusteensa on siis saattanut olla kevyempää kun falangin sotilailla. Hypaspistit olivat myös aina mukana kun Aleksanteri otti mukaansa osan armeijastaan jotain erikoistehtävää varten. Yksi osasto oli niin sanottu kuninkaallinen henkivartiosto agema. Persian sotaretken alkaessa hypaspisteja johti Parmenionin poika Nikanor, joka kuoli vuonna 330 eaa. Nikanorin jälkeen hypaspistien komentajaksi nimitettiin, ilmeisesti molossien kuningashuoneeseen kuulunut, Neoptolemos. Kuninkaallisen osaston komentajina toimivat Admetos (kaatui Tyroksen piirityksessä), Hefaistion (Gaugamelan taistelussa) ja Seleukos.
Ennen Intian sotaretkeä hypaspistit saivat uudet hopealla koristellut kilvet; tämän jälkeen heitä kutsutaankin nimellä "hopeakilvet" (argyraspides). Heitä täydennettiin varmasti muista jalkaväkijoukoista, koska Aleksanterin kuollessa heitä oli vielä 3000. Monien taistelujen veteraaneina hopeakilvet osallistuivat vielä Aleksanterin seuraajien eli diadokkien sotiin. Vuonna 317 eaa. heidän kaikkien väitettiin olevan jo yli 60-vuotiaita. He taistelivat aluksi Eumeneen puolella, mutta pettivät päällikkönsä Antigonokselle. Argyraspideja johtivat Antigenes ja Teutamos.
Makedonian armeija > Somatofylakes

Kuninkaan henkivartijoita (somatofylaks) oli alkujaan seitsemän. Myöhemmin Aleksanteri nimitti Peukestaan kahdeksanneksi henkivartijaksi, koska tämä oli pelastanut hänen henkensä Intiassa. Henkivartijat toimivat todellisuudessa eräänlaisina adjutantteina, ja he saivat yleensä myös tärkeitä tehtäviä. Aleksanteri Suuren henkivartijoina toimivat ainakin Arybbas, Leonnatos, Hefaistion, Perdikkas, Ptolemaios, Lysimakhos ja Peithon.
Makedonian armeija > Piiritysjoukot

Usein vähemmälle huomiolle jäävät Makedonian armeijan piiritysjoukot eli sapöörit. Näiden joukkojen organisaatiosta ei ole mitään tietoa. Makedonialaiset olivat kuitenkin ihailtuja piiritystaidoistaan, ja Filippos II oli varustanut armeijan sen ajan parhailla piirityskoneilla.
Tärkeitä piirityksiä olivat Theban piiritys vuonna 335 eaa. ja Persian sotaretken aikana Halikarnassoksen piiritys (334 eaa.) ja Tyroksen piiritys (332 eaa.).
Liittolaisjoukot > Kreikkalaiset

Persian hyökkäykseen osallistui myös noin 7 000 sotilasta Korintin liiton jäsenkaupungeista. Kukin liiton jäsenkaupunki lähetti osaston omasta armeijastaan. Osastoilla oli omat upseerit, mutta kaikkien liittolaisjoukkojen johtajana toimi makedonialainen strategos. Kärsittyään murskatappion Filippos II:a vastaan kreikkalaiset yrittivät varustaa armeijansa nykyaikaisemmiksi. Jalkaväen varusteina yleistyi nyt kyrassi ja niin sanottu fryygialainen kypärä.
Persian sotaretkelle lähti myös noin 5 000 kreikkalaista palkkasotilasta, joita käytettiin etupäässä varuskuntina vallatuilla alueilla. Ennen Gaugamelan taistelua armeijaan liittyi myös 4 000 uutta palkkasotilasta, jotka oli rekrytoitu Peloponnesokselta. Myös Persian palveluksessa olleita kreikkalaisia palkattiin armeijaan. Palkkasotilaiden keskuudessa puhkesi myös kapinoita, erityisesti Aleksanterin viimeisinä vuosina. Liittolaissotilaista poiketen palkkasotilaat oli luultavasti vielä varustettu vanhaan tapaan pyöreällä kilvellä ja spartalaistyylisellä kypärällä, mutta ilman haarniskaa.
Liittolaisjoukot > Thessalialaiset

Armeijaan kuului lisäksi thessalialainen noin 1800 miehen ratsuväkiosasto, jota pidettiin makedonialaisen ratsuväen veroisena. Thessalialaisia oli Persian sotaretkellä mukana kahdeksan osaston verran (ile).
Thessalialaisia johti Persian sotaretken alussa Kalas Harpaloksen poika. Kun Kalas nimitettiin Granikosjoen taistelun jälkeen Troasin satraapiksi thessalialaisten johtoon nimitettiin Aleksandros Aeropoksen poika. Sen jälkeen kun Aleksandros vangittiin syytettynä salajuonesta Aleksanteria vastaan thessalialaisia johti Filippos Menelaoksen poika‎
Liittolaisjoukot > Jousimiehet

Jousimiehiä johti oma strategos, ja heidät oli jaettu 500 sotilasta käsittäneisiin osastoihin. Ensimmäinen jousimiesten komentaja oli Kleandros, joka kuoli Pisidiassa. Hänen seuraajakseen tuli Antiokhos, joka hänkin kuoli pian ja jonka seuraajaksi tuli kreetalainen Ombrion Egyptissä vuonna 331 eaa. Aleksanterin armeijaan kuului osasto kreetalaisia jousimiehiä jo ennen Persian sotaretkeä. Ilmeisesti kreetalaiset olivat liittolaisjoukkoja. Heitä ei mainita enää sen jälkeen kun Aleksanteri lähetti kotiin liittolaisjoukot Ekbatanassa. Kreetalaisia johti kreetalainen Eurybotas, joka kuoli Thebassa vuonna 335 eaa. Tämän jälkeen kreetalaisia johti sama Ombrion, joka nousi myöhemmin kaikkien jousimiesten johtajaksi. Lisäksi jousimiehiin kuului toinen osasto, joka liittyi armeijaan sotaretken aikana. Heitä johti Halikarnassoksessa kuollut Klearkhos. Häntä seurasi ilmeisesti Antiokhos, joka myös toimi jousimiesten strategoksena. Kolmas osasto jousimiehiä, joiden johtajana toimi Brison, liittyi armeijaan ennen Gaugamelaa. Heitä kutsutaan lähteissä makedonialaisiksi.