stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amfiaraion

| Amfiaraion> Ἀμφιαράϊον |
| --- | --- |
 Amfiaraoksen temppelin rauniot.
Sijainti
 Amfiaraion
Koordinaatit:  38°17′29″N, 23°50′44″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Oropós, Itä-Attika, Attika
Historia
Tyyppi:  pyhäkköalue
Ajanjakso:  400-luku eaa.–300-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Attika / Boiotia
Kaupunki:  Ateena / Theba
Aiheesta muualla
  Amfiaraion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amfiaraion (m.kreik. Ἀμφιαράϊον) tai Amfiareion (Ἀμφιαρεῖον) (kreik. Αμφιάρειο/Αμφιαράειο) oli antiikin aikainen Amfiaraokselle omistettu pyhäkköalue lähellä Oroposta itäisessä Attikassa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisessä Oropóksen kunnassa noin kaksi kilometriä itään Markópoulo Oropoún kaupungista.
Historia

Amfiaraos oli myyttinen heeros ja Argoksen kuningas, jonka uskottiin olleen tietäjä ja parantaja, ja joka tuli myytissä maan nielaisemaksi. Tämän kultti perustettiin klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Oropoksen Amfiaraion oli sen pääkulttipaikka. Kultin suosio kasvoi ajan myötä. Paikalle tuli suuri määrä pyhiinvaeltajia ja potilaita sekä saamaan ennustuksia että hakemaan parannusta sairauksiin. Pyhiinvaeltajat myös nukkuivat pyhäköllä, jotta heidän unensa tulkittaisiin.
Amfiaraionin hallinnasta kiistelivät Ateena ja Theba. Alun perin se oli muun Oropoksen tavoin osa Boiotiaa ja thebalaisten hallinnassa, ja koko kultti saattoi olla thebalaista alkuperää. Myöhemmin pyhäkköalue vaihtoi usein omistajaa. Lopulta se päätyi muun Oropoksen mukana pysyvästi ateenalaisille 300-luvulla eaa. sen jälkeen kun Filippos II oli voittanut thebalaiset. Oropoksesta ei kuitenkaan koskaan tullut yhtä Attikan demoksista.
Alun perin paikalla oli lähinnä pyhä lähde sekä alttari. 300-luvulla eaa. rakennettiin pieni temppeli ja 200-luvulla eaa. suurempi temppeli. Amfiaraoksen lisäksi paikalla uhrattiin myös muun muassa Iasolle, Panakeialle, Apollonille ja Hygieialle, jotka kaikki liittyivät terveyteen tai parantamiseen, sekä Herakleelle, joka liittyi voimaan ja urheiluun. Pausanias kuvaa, että pyhiinvaeltajat suorittivat paikalla uhrin, jossa uhrattiin pässi kaikille paikan jumalille. Sitten pyhiinvaeltaja nukkui yönsä pyhäkössä pässin taljan päällä. Ennustusten ja parantamiseen liittyvien ohjeiden odotettiin tulevan yöllä unessa.
Amfiaraokselle omistettua Amfiaraia-juhlaa juhlaa vietettiin paikalla joka neljäs vuosi. Siihen liittyi urheilukilpailut sekä hevosurheilukilpailut. Aristofanes kirjoitti kadonneen komedian Amfiaraos (414 eaa.), jossa viitataan paikan kulttiin. Myös Ateenassa ja Rhamnuksessa oli vähemmän tunnetut Amfiaraionit.
Pyhäkköalue säilyi käytössä roomalaiselle kaudelle saakka, jolloin juhlat olivat erityisessä suosiossa. Paikka hylättiin 300-luvulla jaa. Alueen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1884–1929. Kaivauksia suorittivat kreikkalaiset (Ateenan arkeologinen seura) ja saksalaiset Vasíleios Leonárdoksen ja Wilhelm Dörpfeldin johdolla.
Rakennukset ja löydökset

Amfiaraionin pyhäkköalue sijaitsee metsäisillä kukkuloilla sijaitsevassa rotkossa noin kolme kilometriä pohjoiseen antiikin Oropoksen kaupungin linnoitetusta paikasta. Paikka on linnuntietä noin kaksi kilometriä itään nykyisestä Markópoulo Oropoún kaupungista, noin kaksi kilometriä länteen Kálamoksen kylästä ja noin 36 kilometriä pohjoiskoilliseen Ateenan keskustasta. Sijainti rotkossa liittyi todennäköisesti siihen, että Amfiaraos oli ktooninen jumaluus.
Pyhäkköalueen merkittävimmät rakennukset ja rakennelmat olivat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
Amfiaraoksen temppeli
Pieni Amfiaraoksen temppeli
Alttari
Teatterialue
Pyhä lähde
Klepsydra
Miesten kylpylä
Votiivipatsaiden tasanne
Teatteri
Amfiaraionin stoa
Naisten kylpylä
Amfiaraoksen temppeli ja alttari
Amfiaraokselle omistettu temppeli sijaitsi rotkon pohjoisrinteessä. Se rakennettiin 200-luvulla eaa. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja sen etupuolella oli kuusi pylvästä. Temppelissä oli Amfiaraoksen kulttikuva. Temppelin edessä oli pyhä lähde sekä alttari, joka oli omistettu Amfiaraoksen lisäksi useille muille jumaluuksille. Alttarin vieressä oli pieni puolikaarenmuotoinen alue uhritoimitusten seuraamista varten. Temppelin pohjoispuolella sijaitsi vanhempi, pieni Amfiaraoksen temppeli, joka oli rakennettu noin vuonna 380–300 eaa.
Amfiaraionin stoa
Rotkon pohjoisrinteessä sijaitsi myös pitkä stoa eli pylväshalli, jota käytettiin osana Amfiaraoksen kulttiin liittyneitä ennustus- ja parantolatoimintoja. Paikalle saapuneet pyhiinvaeltajat ja potilaat nukkuivat stoassa toivoen saavansa yön aikana enneunia, jotka edesauttaisivat parantumista. Stoa oli rakennettu noin vuonna 360–358 eaa. Sen pituus oli noin 108,8 metriä ja sen julkisivun pylväikkö edusti doorilaista tyyliä.
Amfiaraionin teatteri
Stoan takana sijaitsi puolikaarenmuotoinen teatteri. Se rakennettiin 200-luvulla eaa. ja sitä käytettiin paikalla vietyissä Amfiaraia-juhlissa. Teatterissa oli kaksikerroksinen skene eli näyttämörakennus sekä kahdeksan doorilaisen pylvään proskenion.
Muut rakennukset ja löydökset
Pohjoisrinteessä temppelin ja stoan välissä sijaitsi pitkä votiivipatsaiden tasanne, joka oli tehty 300-luvulla eaa. Patsaiden jalustoista monet ovat säilyneet. Useimmat niistä ovat peräisin roomalaiselta ajalta. Tasanteen paikalla sijaitsi aiemmin varhaisempi stoa, jonka myöhempi korvasi.
Etelärinteessä sijaitsivat papiston sekä pyhiinvaeltajien ja potilaiden majoitustilat. Pyhäkköalueella oli myös klepsydra eli vesikello, jota käytettiin mahdollisesti ajanottoon kilpailuissa; erilliset kylpylät miehille ja naisille; sekä stadion tai muu urheilupaikka urheilukilpailuita varten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amfiaraion Wikimedia Commonsissa
Amfiaraionin stoan rauniot.
Amfiaraionin teatterin rauniot.
Kaavakuva Amfiaraionin alueesta.   Klassinen kausi  Hellenistinen kausi
Amfiaraionin teatterin rauniot.
Klepsydran eli vesikellon jäänteet.
FS Amiral Baudin (1883)

| Amiral Baudin |
| --- | --- |
 Amiral Baudin

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  lokakuu 1879
Laskettu vesille:  5. kesäkuuta 1883
Palveluskäyttöön:  joulukuu 1888
Loppuvaihe:  romutettu 1910
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 150 t
Pituus:  88 m (pp)
Leveys:  21,2 m
Syväys:  7,9 m
Koneteho:  9 700 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  650
Aseistus
Aseistus:  3 × 370 mm/28 Mle 1875 -tykkiä 4 × 163 mm/30 Mle 1884 -tykkiä 10 × 138 mm/45 Mle 1888 -tykkiä 6 × 450 mm torpedoputkea
Amiral Baudin oli Ranskan laivaston vuonna 1883 vesillelaskettu Amiral Baudin -luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin lokakuussa 1879. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1883 ja se otettiin palvelukseen joulukuussa 1888.
Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1910.
Ammoniumformiaatti

| Ammoniumformiaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  540-69-2
PubChem CID:  2723923
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CHO2NH4
Moolimassa:  63,06
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  116 °C
Kiehumispiste:  180 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,28 g/cm3
Liukoisuus veteen:  102 g/100 ml (0 °C) 531 g/100 ml(80 °C)
Ammoniumformiaatti eli ammoniummetanoaatti (CHO2NH4) on ammonium- ja formiaatti-ionien muodostama epäorgaaninen yhdiste. Sitä käytetään muun muassa analyyttisessä kemiassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Ammoniumformiaatti on huoneenlämpötilassa kiteistä valkoista ja erittäin hygroskooppista ainetta. Se liukenee runsaasti veteen ja myös etanoliin, dietyylieetteriin ja ammoniakkiin. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa muodostaen ammoniakkia, hiilidioksidia ja vettä.
Ammoniumformiaattia voidaan valmistaa joko neutraloimalla muurahaishappoa ammoniakilla tai ammoniakin ja metyyliformiaatin välisellä reaktiolla.
Ammoniumformiaattia käytetään puskuriliuoksena HPLC-tutkimuksissa. Liuottimena käytetään usein asetonia, jolloin ammoniumformiaattipuskureiden pH on yleensä noin 3.
Ammoniumformiaattia voidaan käyttää myös orgaanisessa synteesissä. Ammoniumformaattia käytetään vedyn luovuttajana eräissä orgaanisten yhdisteiden pelkistyksissä ja katalyyttinä käytetään tällöin hiileen sidottua palladiumia. Aldehydien ja ketonien pelkistävässä aminoinnissa Leuckart-reaktiolla ammoniumioni, toimii aminoryhmän lähteenä ja formiaatti-ioni toimii pelkistimenä.
Ammoniumheksakloroplatinaatti

| Ammoniumheksakloroplatinaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  16919-58-7
PubChem CID:  24800213, 57511350 ja 13075877 16211460, 24800213, 57511350 ja 13075877
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (NH4)2[PtCl6]
Moolimassa:  443,864
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Tiheys:  3,066 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Huono
Ammoniumheksakloroplatinaatti ([NH4]2[PtCl6]) on epäorgaaninen ioniyhdiste, jossa anioni on kompleksi-ioni. Ammoniumheksakloroplatinaatilla on käyttöä platinan metallurgiassa.
Valmistus ja käyttö

Ammoniumheksakloroplatinaattia valmistetaan liuottamalla platinametallia kuningasveteen, jolloin muodostuu heksakloroplatinahappoa, ja lisäämällä seokseen ammoniumkloridiliuosta, jolloin ammoniumheksakloroplatinaatti saostuu keltaisena sakkana.
Saostuma kuivataan ja kuumennetaan 800 °C:n lämpötilaan jolloin se hajoaa ja muodostuu platinasieni, joka on puhtaudeltaan 98 %. Kuumennus voidaan suorittaa myös vetyilmakehässä, jolloin reaktio tapahtuu noin 350 °C:n lämpötilassa. Ammoniumheksakloroplatinaatin vesiliuoksista platina voidaan saostaa pelkistämällä se hydratsiinin avulla.
Amoraiitit

Amoraiitit eli aamoralaiset ('selittäjät/tulkkaajat') olivat Gemaraa kommentoineita rabbeja, jotka vaikuttivat vuosina 200–500 Babyloniassa. Alun perin nimensä mukaisesti Mišnan selittäjistä ja tulkkaajista, amoraiiteista tuli Mišnan itsenäisiä kommentoijia ja opettajia, mutta heitä kutsuttiin edelleen tulkeiksi. Aluksi amoraiitit muodostivat lähinnä pieniä epämuodollisia opintopiirejä mestarirabbiensa opissa, mutta myöhemmin, Talmudin kirjoittamisen aikoihin, he luultavasti kokoontuivat myös suurempina ryhminä Babylonian suurissa ješivoissa. Gemaran kuvausten mukaan amoraiitit kävivät Gemaraan kirjattuja keskustelujaan joskus myös yksityiskodeissa, opintohuoneissa, kokoontumistiloissa ja kouluissa.
Tšabua Amiredžibi

Tšabua (Mzetšabuk) Amiredžibi (georg. ჭაბუა [მზეჭაბუკ] ამირეჯიბი, 18. marraskuuta 1921 Tbilisi – 12. joulukuuta 2013) oli georgialainen kirjailija, joka tunnetaan pääteoksestaan Lainsuojaton (Data Tutaškhia) sekä pitkästä oleskelustaan Neuvostoliiton vankiloissa.
Elämäkerta ja teokset

Amiredžibi syntyi Tbilisissä Georgian SNT:ssä vuonna 1921. Hänen perheensä oli ollut aikaisemmin aatelissuku, jota sorrettiin rankasti Stalinin vainojen aikana: hänen isänsä ammuttiin vuonna 1938 ja äitinsä lähetettiin gulagille. Toisen maailmansodan aikana hänet värvättiin puna-armeijaan mutta erotettiin pian perheensä historian vuoksi. Tämän jälkeen hän alkoi osallistua neuvostovastaiseen toimintaan maanalaisen poliittisen järjestön Tetri Giorgin jäsenenä. Huhtikuussa 1944 hänet pidätettiin syytettynä vallankaappauksen suunnittelusta ja tuomittiin 25 vuodeksi vankeuteen Siperiaan. Viidentoista vankilavuoden, kolmen vankilapaon ja kahden kuolemantuomion jälkeen hänet vapautettiin lopulta vuonna 1959. Hän aloitti kirjallisen uransa lähes 40-vuotiaana novelleilla Gza (georg. გზა, ”Tie”) vuodelta 1962, Tšemi medžghane bidza (georg. ჩემი მეჯღანე ბიძა, ”Räyhääjäsetäni”) vuodelta 1963, Kharis aghsareba (georg. ხარის აღსარება, ”Härän tunnustus”) vuodelta 1964, Giorgi Burduli (georg. გიორგი ბურდული) vuodelta 1965 ja niin edelleen.
Hänen kuuluisin romaaninsa ja mahdollisesti yksi modernin georgiankielisen kirjallisuuden parhaista teoksista, Lainsuojaton (Data Tutaškhia, დათა თუთაშხია) vuosilta 1971–1975, toi Tsiskari-lehdelle sensaatiomaisen menestyksen ja teki kirjailijan itsensä kuuluisaksi. Amiredžibin vankilavuosina alkunsa saanut ja yli 700-sivuinen teos ohitti Neuvostoliiton sensorit ja saatiin julkaistua vain Georgian kommunistisen puolueen johtajan Eduard Ševardnadzen väliintulon avulla. Romaani kertoo Venäjän keisarikunnan aikana eläneen georgialaisen lainsuojattoman tarinan – suosittu teema Georgian kirjallisuudessa – ja yhdistää jännittävät seikkailut dostojevskimaiseen yksilön ja kansallisen sielun kohtaloiden käsittelyyn. Tarinan kertojana on venäläinen santarmi, kreivi Szeged, joka useasti siirtää kertojan roolinsa muille henkilöhahmoille. Romaani seuraa lainsuojatonta Data Tutaškhiaa. Hän viettää vuosia vältellen tsaarinaikaista poliisia, jota johtaa hänen välinpitämätön ja kylmänviileä serkkunsa Mušni Zarandia. Kirja ja siihen perustuva elokuva tekivät Data Tutaškhiasta ikonisen sankarin, joka on säilyttänyt suosionsa myös nyky-Georgiassa.
Amiredžibi juhli uudelleen itsenäistynyttä Georgiaa, ja hänet valittiin maan parlamenttiin vuosiksi 1992–1995. Vuonna 1992 hänelle myönnettiin arvostettu Šota Rustavelin valtionpalkinto. Georgian sisällissodan traagiset vuodet ja hänen vanhimman poikansa kuolema Abhasian sodassa kuitenkin vaikuttivat kirjailijaan raskaasti. Siksi oli yllätys, että vuonna 1995 Amiredžibi kaikesta huolimatta julkaisi seuraavan merkittävän romaaninsa Gora Mborgali (georg. გორა მბორგალი), jonka hän oli aloittanut vuonna 1978 ja joka perustuu hänen kokemuksiinsa Neuvostoliiton vankiloissa. Hänelle myönnettiin korkeimmat georgialaiset kunniamerkit ja useita venäläisiä ja kansainvälisiä kirjallisuuspalkintoja.
Suomennettu teos

Lainsuojaton. Ensimmäinen osa. Suom. Esa Adrian. Helsinki: Tammi, 1980.
Lainsuojaton. Toinen osa. Suom. Esa Adrian. Helsinki: Tammi, 1980
Ammoniumkromaatti

| Ammoniumkromaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7788-98-9
PubChem CID:  24595
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (NH4)2CrO4
Moolimassa:  152,084
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  185 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,886 g/cm3
Liukoisuus veteen:  370 g/l (25 °C)
Ammoniumkromaatti ((NH4)2CrO4) on ammonium- ja kromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään tekstiilien värjäyksessä ja valokuvauskemikaalina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa ammoniumkromaatti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Ammoniumkromaatti liukenee hyvin veteen, ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Aine liukenee myös hieman asetoniin. Ammoniumkromaatti on voimakas hapetin.
Ammoniumkromaattia valmistetaan kromitrioksidin tai ammoniumdikromaatin vesiliuosten ja ammoniakin reaktiolla.
Ammoniumkromaattia käytetään villan ja tekstiilien värjäyksessä peittana, valokuvauksessa gelatiinikalvon käsittelyssä, analyyttisenä reagenssina ja korroosionestoaineena.
Suomen Helluntaikirkko

| Suomen Helluntaikirkko Pingskyrkan i Finland |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  protestantismi
Teologia:  helluntaiherätys
Johtaja:  Kauko Uusila
Yhteistyötahoja:   SVKN  SEA  SEN (tarkkailijajäsen)  Euroopan helluntaiyhteisö  Maailman helluntaiyhteisö  WAGF 
Toiminta-alue:  Suomi
Päätoimipaikka:  Vantaa
Perustettu:  2002 (merkitty rekisteriin 2003)
Seurakuntia:   89 (12/2023)
Jäseniä:   12 965 (31.12.2023)
Julkaisut:  Ristin Voitto
Kustantamo:  Aikamedia
Koulutus:  Iso Kirja
Avustusjärjestö:   Elämä ja Valo  Fida International  Kristillinen alkoholisti- ja narkomaanityö 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Seinäjoen helluntaikirkko.
Tampereen helluntaiseurakunnan rukoushuone Saalem.
Jyväskylän helluntaikirkko.
Helsingin Saalem-seurakunta Hakaniemessä.
Suomen Helluntaikirkko (ruots. Pingstkyrkan i Finland) on suomalaisten helluntaiseurakuntien valtakunnallinen järjestö. Suomen Helluntaikirkon perustamisasiakirja allekirjoitettiin tammikuussa 2002 ja järjestö rekisteröityi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi tammikuussa 2003. Vuodesta 2022 alkaen Suomen Helluntaikirkon johtajana on toiminut Kauko Uusila.
Vuoden 2023 lopussa Suomen Helluntaikirkkoon kuului 89 helluntaiseurakuntaa. Jäsenseurakuntien henkilöjäseniä oli tuolloin yli 12 000. Suuri osa suomalaisista helluntaiseurakunnista toimii itsenäisinä paikallisseurakuntina, eivätkä kaikki ole järjestäytyneet kansalliseen kirkkokuntaan. Kaikkiaan Suomessa toimii 265 helluntaiseurakuntaa ja liikkeeseen kuuluu noin 50 000 jäsentä.
Suomen Helluntaikirkko toimii yhteistyössä suomalaisen helluntailiikkeen HYRY-yhteisöiden kanssa. Suomen Helluntaikirkko kuuluu jäsenenä Suomen vapaakristilliseen neuvostoon, Suomen Evankeliseen Allianssiin ja tarkkailijajäsenenä Suomen Ekumeeniseen Neuvostoon. Kansainvälisesti Suomen Helluntaikirkko toimii yhteistyössä Euroopan helluntaiyhteisön, Maailman helluntaiyhteisön ja World Assemblies of God -kirkkokunnan kanssa. Lisäksi Suomen Helluntaikirkko tekee yhteistyötä Pohjoismaiden helluntaiyhteisön kanssa.
Oppi

Suomen Helluntaikirkko muodosti yhteisen opin Talvipäivillä vuonna 2001. Suomen Helluntaikirkko korostaa opissaan Raamatun roolia Jumalan pyhänä sanana. Suomen Helluntaikirkko tunnustaa opissaan uskon Jumalan kolmiyhteyteen ja tunnustaan Jeesuksen Jumalan pojaksi, joka ristinkuolemallaan sovitti maailman synnin, nousi kuolleista ja astui ylös taivaaseen.
Oppi > Synti ja pelastuskäsitys

Helluntaikirkon mukaan ihminen joutui syntiinlankeemuksessa eroon Jumalasta ja uskomalla Jeesukseen ihminen saa lahjaksi vanhurskauden ja uudestisyntyy Jumalan lapseksi. Helluntaikirkko korostaa Pyhän Hengen kykyä herättää ihminen hengellisesti, niin että hän voi ottaa vastaan Jumalan valmistaman pelastuksen. Uskovan on tarkoitettu elämään Pyhän Hengen täyteydessä ja Hengen hedelmää kantaen.
Oppi > Seurakuntakäsitys

Helluntaikirkon mukaan seurakunta on apostolien opetukselle rakentuvat uskovien yhteisö, joka muodostuu kaikista ja kaikkina uskoneista ihmisistä. Seurakunnan näkyvä ilmentyminen on paikallisseurakunta, joka on sitoutunut tavoittamaan, kastamaan ja opettamaan ihmisiä. Seurakunnan tehtävänä on muodostaa hengellinen papisto, jonka tarkoitus on palvella Herraa ja osoittaa kristillistä rakkautta kaikkia ihmisiä kohtaan. Helluntaikirkko tunnustaa armolahjojen roolia seurakunnan rakentumisessa apostolien tapaan.
Oppi > Kaste ja ehtoollinen

Helluntaikirkon mukaan Jeesuksen asettama kaste liittyy Jumalan pelastustyöhön. Helluntaikirkon seurakunnat toimittavat kasteen uskovalle Jeesuksen Kristuksen käskystä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen veteen upottamalla. Kastettu liittyy paikallisen seurakunnan jäseneksi.
Helluntaikirkossa ehtoollista vietetään muisto- ja yhteysateriana, joka julistaa Jeesuksen sovitustyötä ja on osallisuutta kuolemaan ja ylösnousemukseen. Kirkko tunnustaa ylösnousemuksen ja Jeesuksen paluun lopun aikana.
Historia

Helluntaiherätyksen rekisteröityminen uskonnolliseksi yhteiskunnaksi puhutti liikkeen piirissä jo vuosia ennen kirkkokunnan perustamista. Asiasta keskusteltiin virallisesti useilla Helluntaiherätyksen Talvipäivillä.
Suomen Helluntaikirkon perustamiseksi asetettu neuvotteluvaltuuskunta kutsui helluntaiseurakuntien edustajat koolle 15. syyskuuta 2001. Tampereella järjestetyssä kokouksessa seurakunnat päättivät antaa luvan helluntaiseurakunnista muodostuvan uskonnollisen yhdyskunnan perustamiseen niille seurakunnille, jotka näkevät asian tarpeelliseksi. Suomen Helluntaikirkko -yhdyskunnan perustamisasiakirja allekirjoitettiin tammikuussa 2002 ja yhdyskunta rekisteröitiin 25. maaliskuuta 2003.
Rekisteröityminen uskonnolliseksi yhdyskunnaksi herätti kiivasta keskustelua helluntaiherätyksen sisällä ja erityisesti Ristin Voitto -lehden sivuilla. Suurimpia pelonaiheita olivat paikallisseurakuntien itsenäisyyden menettäminen sekä kaksoisjäsenyyden mahdottomuus niille helluntaiseurakuntiin kuuluville, jotka kuuluvat samalla myös Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Suomen Helluntaikirkko -nimiseen uskonnolliseen yhdyskuntaan kuuluminen pakottaisi valitsemaan näiden kahden kirkon jäsenyyden väliltä.
Toiminta > Avioliittoon vihkiminen

Suomen Helluntaikirkko on saanut opetusministeriöltä uskonnollisille yhdyskunnille uskonnonvapauslain ja avioliittolain mukaan myönnettävän vihkioikeuden. Helluntaikirkko järjestää pastoreilleen vihkimiskoulutuksia ja helluntaikirkon jäsenseurakuntaan kuuluvilla on mahdollisuus saada oman seurakuntansa pastori toimittamaan avioliittoon vihkiminen, mikäli pastorilla on vihkimisoikeus.
Toiminta > HYRY-yhteisöt

Suomalaisen helluntailiikkeen sisällä toimivat HYRY-yhteisöt ovat koko helluntailiikkeen yhteisiksi toimijoiksi hyväksyttyjä rekisteröityjä yhteisöjä. HYRY-yhteisöiksi hyväksyttyjä yhteisöjä ovat Aikamedia, Avainmedia, Elämä ja Valo, Evankelistakoti, Fida International, Finlands svenska pingstmission, Helluntaiseurakuntien musiikki, Helluntaiseurakuntien työntekijät HELP, Hyvä Sanoma, Iso Kirja ja Kristillinen alkoholisti- ja narkomaanityö.
Toiminta > Yhteistyö muiden kirkkokuntien kanssa

Suomen Helluntaikirkko kuuluu Suomen vapaakristilliseen neuvostoon (SVKN), joka on Suomessa toimivien vapaiden uskonyhteisöjen yhteistyöelin. Helluntaikirkko on Suomen Evankelisen Allianssin jäsen sekä Suomen ekumeenisen neuvoston tarkkailijajäsen. Suomen ekumeenisen neuvoston määritelmä "kristillisestä yhteisöstä" sisältää sekä yhdistysmuotoisena että uskonnollisena yhteisönä toimivat helluntaiseurakunnat.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokouksen vuonna 1997 hyväksymä luettelo Suomen kristillisistä uskontokunnista sisältää Suomen Helluntaikirkkoa laajemman Suomen helluntaiherätyksen. Piispainkokous ei ole tehnyt uutta luetteloa Helluntaikirkon perustamisen jälkeen, mutta Kirkon tutkimuskeskuksen julkaisussa Muutosten keskellä - Suomen evankelis-luterilainen kirkko vuosina 2000–2003 todetaan Helluntaikirkon olevan uudelleenorganisoitunut helluntaiherätys. Helluntai- ja Suomen evankelisluterilaisen kirkon johto tapaavat säännöllisesti sekä SVKN:n, että kahdenkeskisten neuvottelujen yhteydessä.
Talous

Suomen Helluntaikirkko on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta rekisteröityjen uskonnollisten yhdyskuntien toimintaan yhteensä noin 550 000 euroa. Keskimääräinen vuosittainen tuki on ollut noin 93 000 euroa.
Organisaatio

Suomen Helluntaikirkkoa johtaa vuosikokouksessa valittava hallitus, joka keskuudestaan vuosittain valitsee puheenjohtajan. Vuodesta 2022 alkaen Suomen Helluntaikirkon johtajana on toiminut Kauko Uusila. Helluntaikirkon toiminnanjohtajana on pastori Esko Matikainen. Lisäksi organisaatiossa on hallituksen työvaliokunta ja useita toimikuntia ja työryhmiä.
Johtajat

2003–2005: Valtter Luoto
2005–2009: Klaus Korhonen
2010: Vesa Pylvänäinen
2011–2015: Pekka Havupalo
2016: Usko Katto
2017–2020: Mika Yrjölä
2021: Helena Korhonen
2022→ Kauko Uusila
Aiheesta muualla

Suomen Helluntaikirkon verkkosivut
Aminolevuliinihappo

| --- | --- |

Aminolevuliinihappo
Systemaattinen (IUPAC) nimi
5-amino-4-oksopentaanihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 106-60-5
ATC-koodi: L01XD04
PubChem CID: 137
DrugBank: DB00855
Kemialliset tiedot
Kaava: C5H9NO3 
Moolimassa: 131,132
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 118 °C   144–147 °C (hajoaa, hydrokloridisuola)
Liukoisuus veteen: Liukenee hyvin veteen
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 50–60 %
Metabolia: Iholla
Puoliintumisaika: n. 40 min
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Topikaalinen, oraalinen
Aminolevuliinihappo eli 5-aminolevuliinihappo (C5H9NO3) on aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä esiintyy useissa eliöissä ja se on tärkeä esiaste porfyriinien biosynteesissä. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä eräiden syöpien tutkimiseen ja hoitamiseen ja maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.