stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pylos (Trifylia)

| Pylos> Πύλος.Sijainti |
| --- | --- |
 Pylos
Koordinaatit:  37°29′55″N, 21°42′02″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Aríni(?), Zacháro, Elis, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Elis
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pylos (m.kreik. Πύλος, lat. Pylus) oli antiikin aikainen kaupunki Eliissä Kreikassa. Se sijaitsi Trifylian alueella, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Trifylian Pyloksen mainitsee ainoastaan Strabon, joka antaa sille lisänimet Trifyliakos (Τριφυλιακός), Arkadikos (Ἀρκαδικός) ja Lepreatikos (Λεπρεατικός). Hän kuvaa kaupungin sijainneen 30 stadioninmittaa sisämaahan Peloponnesoksen länsirannikosta, Mamathos- ja Arkadikos-jokien varsilla. Paikka oli länteen Minthe-vuoresta ja pohjoiseen Lepreonista. Elisläisten valloitettua Trifylian kaupungit Pylos liitettiin Lepreonin alueeseen. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Pylios (Πύλιος).
William Martin Leake huomioi, että nykyisen Arínin kylän (vanhalta nimeltään Tsorvantzí) paikka vaikuttaa vastaavan kaikin tavoin Strabonin kuvausta Pyloksen paikasta. Sen läheltä virtaavat joet Ánydros ja Tráfos, jotka laskevat Akída-jokeen.
Trifylian Pylosta ei tule sekoittaa toiseen Pylokseen varsinaisessa Eliissä, eikä myöskään eikä Pylokseen Messeniassa. Strabon piti Trifylian Pylosta samana paikkana kuin Homeroksen Pylos, Neleuksen ja Nestorin kaupunki. Yleinen näkemys antiikin aikana oli kuitenkin sama kuin nykyisin, eli Homeroksen Pylos yhdistetään Messenian Pylokseen.
Pyhämaina

| Pyhämaina |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Pyhämainat Gracula
Laji::  religiosa
Kaksiosainen nimi
 Gracula religiosa  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Pyhämaina Wikispeciesissä   Pyhämaina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pyhämainan munia.
Pyhämaina eli beo (Gracula religiosa) on alun perin eteläaasialainen kottaraisiin kuuluva varpuslintu. Laji on levittäytynyt myös muualle. Lintu on taitava matkimaan muiden lintujen laulua ja myös ihmisen puhetta, minkä vuoksi sitä pidetään myös lemmikkilintuna.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pyhämaina on noin 30 cm. Pyhämainan höyhenpuku on musta, mutta näyttää tietyssä valaistuksessa vihertävältä. Lajin erottaa muista mustista mainalajeista niskan paljaiden keltaisten laikkujen perusteella. Siivissä on suuret valkoiset siipilaikut.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pyhämainaa tavataan kosteissa metsissä ja metsien reunamilla alueella, joka ulottuu Sri Lankasta Intian länsiosiin, Intian itäosista Etelä-Kiinaan ja läpi Kaakkois-Aasian Indonesiaan, Borneoon ja Filippiineille. Laji levittäytyi myös Joulusaarelle, mutta on hävinnyt sieltä. Pyhämaina on levittäytynyt myös Puerto Ricoon ja Yhdysvalloissa Miamin, Kalifornian, Floridan ja Havaijin osavaltioihin, missä sitä tavataan puistoista.
Elintavat ja ravinto

Pyhämainat liikkuvat yleensä pareittain, joskus myös ryhmissä. Laji istuu usein korkealla puiden latvoissa päästelemässä kuuluvia kutsuääniä. Pesän laji rakentaa vanhaan tikankoloon tai muuhun puussa olevaan onkaloon.
Ravintonaan pyhämaina käyttää pääasiassa hedelmiä ja hyönteisiä.
Puttila

| Puttila Путилово, Putilovo |
| --- | --- |
 Uudelleen rakennettu Tihvinän jumalanäidin ikonin kirkko.
 Puttila
 Koordinaatit: 59°52′0″N, 31°26′40″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Kirovskin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  555,83 km²
Väkiluku (2011):  2 300
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Puttilan kunta Kirovskin piirin kartalla.
Puttila (ven. Пути́лово, Putilovo) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Kirovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Laatokan eteläpuolella 28 kilometriä Kirovskista itään. Kylässä on 2 000 ja kunnassa 2 300 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus

Puttilan kunnan pinta-ala on 555,83 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä ja kaakossa Kirovskin piirin Naasian, lounaassa Namkun ja luoteessa Priladožskin kuntiin sekä koillisessa Laatokkaan. Pinta-alasta 67,6 % on vesistöjä, 11,8 % metsää, 10,5 % maatalousmaata ja 2,1 % asuinaluetta.
Kunta sijaitsee Olhavan tasangolla. Sen alueella virtaa Naasianjoki ja joukko pienempiä puroja. Laatokan ohella ainoa järvi on Holskovo. Seudulla on paljon soita. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rakennuskivi ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Naasian asemataajama (ven. Nazija) ja kuusi kylää: Ala-Seltikka (Nižnjaja Šaldiha), Hyvilä (Poljany), Maitohuhta (Aleksejevka), Petroussina (Petrovštšina), Valossina (Valovštšina) ja Ylä-Seltikka (Gornaja Šaldiha). Puttilan jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on yli sadan asukkaan Valossina. Maitohuhdassa ei ole lainkaan vakituista asutusta. Naasian aseman lähellä sijaitsee suuri puutarhapalsta-alue, jossa kesäaikaan arvioidaan olevan noin 5 000 asukasta.
Historia

Paikkakunnan nimitys perustuu slaavilaiseen henkilönimeen Putilo. Seudulla sijainnut Lopen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsin vallan aikana 1600-luvulla Puttila oli Lopen luterilaisen seurakunnan keskus. 1700-luvun alun sotavuosina venäläiset hävittivät pitäjää ja polttivat kylässä sijainneen kirkon. Pietari I siirsi vuonna 1712 seudulle venäläisiä talonpoikia louhimaan kalkkikiveä, jota käytettiin Pietarin kaupungin rakentamiseen. Luterilainen kirkko pystytettiin Markkovan kylään, josta seurakunta sai uuden nimensä.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkevat Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie sekä Pietarin ja Olhavan välinen rautatie, jolla on Naasian ja Hyvilän asemat sekä 75. ja 77. kilometrin pysähdyspaikat. Naasian asemalta johtaa osittain asfaltoitu maantie Puttilan kautta Ala-Seltikkaan ja sieltä soratie Lavrovoon. Puttilasta on linja-autoyhteydet Pietariin, Kirovskiin sekä Siiherin asemalle Naasian kaupunkitaajamaan. Puttilan lähellä M18-valtatien varrella on huoltoasema.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä erilaiset palvelut (60 % työpaikoista) sekä maatalous. Puttilan kylässä toimii karjanhoitoon erikoistunut maatalousyritys Dalnjaja poljana. Teollisuutta edustavat kivijalostamo ja leipomo. 80 % työvoimasta käy töissä kunnan ulkopuolella.
Puttilan palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka, posti, pankki ja joukko kauppoja. Valossinassa ja Naasian asemataajamassa on lääkintäasemat. M18-valtatien varrella Ylä-Seltikan lähellä toimii pieni kahvila.
Nähtävyydet

Paikallisia nähtävyyksiä ovat Laatokan kanavat, Puttilan kirkko ja tsasounat sekä Petroussinan lähellä sijaitseva lehtikuusimetsä. Seudulla on useita toisen maailmansodan muistomerkkejä ja neuvostosotilaiden hautapaikkoja.
Aiheesta muualla

Puttilan kunnan sivusto (venäjäksi)
Puttila Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
Pykäsammalet

| Pykäsammalet |
| --- | --- |
 Vaarapykäsammal (Barbilophozia lycopodioides)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniopsida
Alaluokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniidae
Lahko::  Aitomaksasammalet Jungermanniales
Alalahko::  Cephaloziineae
Heimo::  Kinnassammalet Scapaniaceae
Suku::  Pykäsammalet Barbilophozia  Loeske
Katso myös
   Pykäsammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pykäsammalet (Barbilophozia) aitomaksasammaliin kuuluva suku. Siihen kuuluu 10 Suomessa esiintyvää lajia. Kaikki lajit ovat elinvoimaisia, paitsi tunturipykäsammal, joka on puutteellisesti tunnettu.
Pohjanpykäsammalen (Barbilophozia floerkei) lehti
Suomessa esiintyvät pykäsammallajit

Barbilophozia atlantica - lännenpykäsammal
Barbilophozia attenuata - kantopykäsammal
Barbilophozia barbata - metsäpykäsammal
Barbilophozia binsteadii - suopykäsammal
Barbilophozia floerkei - pohjanpykäsammal
Barbilophozia hatcheri - kivipykäsammal
Barbilophozia kunzeana - aapapykäsammal
Barbilophozia lycopodioides - vaarapykäsammal
Barbilophozia quadriloba - lapinpykäsammal
Barbilophozia rubescens - tunturipykäsammal
Puukari

Puukari on kylä Nurmeksen Valtimolla Pohjois-Karjalassa, valtatie 6:n ja Joensuun-Kontiomäen radan varrella noin 10 km Valtimon kirkonkylältä pohjoiseen. Puukarin asukasluku on noin 400, kun tähän Nurmeksen osa-alueeseen lasketaan myös naapurialueet mukaan. Puukarin keskus sijaitsee Valtimonjoen vesistöalueella viljellyllä joenvarsialueella Puukarinjärven pohjoispäässä, jossa Maaselältä laskevat Kokkojoki-Hallajoki ja Rasimäestä tuleva Rumonjoki yhtyvät. Joet ovat koskisia ja muodostavat useita kauniita suvantoja. Jokireitin varsia seurailee entinen päätie Puukarintie. Myös Joensuu–Kontiomäki-rata kulkee kylän halki. Radalla on Puukarin asema. Henkilöliikenne osuudella Nurmes–Kontiomäki lakkautettiin vuonna 1993.
Laajemmin Puukariin katsotaan kuuluvan myös Nuolijärven, Omenamäen ja Verkkojoen kylät.
Etymologia

Nimi Puukari juontuu tapauksesta, kun nykyisin nähtävyytenä tunnetusta Padankielestä eli  ”kalliokoskesta” irtosi maapala, jossa oli myös puita. Tämä maapala pysähtyi alajuoksun Puankielen niityille tammeten Kokkojokea. Siitä syntyi nimi Puukari, joka otettiin myös rautatieaseman nimeksi ja samalla unohdettiin kylän vanha nimi Elomäki. Puukari on ollut aikaisemmin talon nimenä. Puukari on myös sukunimi ja väestörekisterikeskuksen mukaan nykyisenä nimenä alle sadalla ihmisellä.
Historiaa

Puukarin Kalliokosken rantapenkasta on löydetty harvinaisen pitkä, 122 cm:n pituinen miekka, joka on ajoitettu rautakauden aikaan, 1200-luvulle.
Ennen kulki vanha Kajaanintie (nyk. Puukarintie) jokireitin itärantaa seuraten pohjoiseen. Vanhan maantien korvasi myöhemmin lännempää kulkeva, päällystetty Kajaanintie, nykyinen valtatie 6. Ennen alue tunnettiin Elomäen nimellä. Nykyään alueen nimenä käytetään enemmän Puukaria. Sodan jälkeen alueelle, Rumon- ja Kokkojoen varsille tuli paljon siirtokarjalaisia. Nykyään alueella on paljon autioituneita tiloja. Parhaimmillaan 1950-luvulla kylällä toimi 3 kauppaa ja koulussa oli yli 100 oppilasta. Sittemmin kaupat, postitoimipaikka ja koulu on lakkautettu.
Kokoontumispaikkoja, palveluja

Kylällä toimii edelleen Puukarin maamiesseuran talo, jossa järjestetään erilaista ohjelmaa. Kylällä on myös mm. uimaranta Kajaanintien varrella Lipaslammen rannalla sekä Puukarin vanhusten palvelutalo. Matkailua palvelee mm. majoitusta ja ruokaa  tarjoavat yritykset Välijoen Lomat ja Puukarin Pysäkki.
Nähtävyydet

Puukarin Pysäkin viereisellä Paalajanvaaralla on näköalapaikka ja vaaran rinteillä 5 km pitkä valaistu pururata/hiihtolatu. Puukarissa sijaitsee myös  Kalliokosken koskinähtävyys Kokkojoessa, jonne on valtatieltä noin 1 km.
Yrityksiä

Majatalo Puukarin Pysäkki
Välijoen Lomat (Arkistoitu – Internet Archive)
Marjapaikka Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Valtimon kylät: Puukari (Arkistoitu – Internet Archive)
Valtimon kylät
Elomäki
Haapakylä (kirkonkylä)
Halmejärvi
Hirsikangas
Kalliojärvi
Karhunpää
Koiravaara
Koppelo (Koppelojärvi)
Maanselkä
Nuolijärvi
Pajukoski
Puukari
Rasimäki
Rumo
Sivakkajoki
Puukari
Sivakkavaara
Verkkojoki
Ylä-Valtimo
Tatit (kansa)

Azerbaidžanin tatien asuinalue 1800-luvun lopussa.
Tatit (tatiksi tat) on useista iranilaista kieltä puhuvista etnisistä ryhmistä käytetty nimitys.
Iranissa tateja arvioidaan olevan noin 300 000 henkeä. He asuvat erillisinä ryhminä Iranin ylängön luoteisosassa, Teheranin ja Qazvinin kaupunkien välillä, Talikanin vuoristoseudulla sekä Zohran tasangolla. Kieleltään ja kulttuuriltaan Iranin tatit eivät juurikaan poikkea persialaisista.
Entisessä Neuvostoliitossa on useita tatin kieltä puhuvia ryhmiä, jotka eroavat toisistaan uskonnon mukaan. Tatin kieli jakautuu etelä- ja pohjoismurteisiin, jotka ovat vain vaivoin toistensa puhujien ymmärrettävissä.
Tatin etelämurretta puhuvat Azerbaidžanissa asuvat islamia tunnustavat muslimitatit sekä Armenian kirkkoon kuuluvat armenialaistatit. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan tateja oli Azerbaidžanissa 10 200 henkeä. Azerbaidžanin tatit ovat pitkälti sulautuneet azereihin ja puhuvat toisena kielenään azeria sekä usein myös venäjää, lezgiä tai armeniaa.
Pohjoismurretta puhuvat Dagestanissa, Kabardi-Balkariassa ja muualla Pohjois-Kaukasiassa asuvat juutalaisuutta tunnustavat tatit eli vuoristojuutalaiset. Pohjoismurteeseen perustuva tatin kirjakieli on yksi Dagestanin virallisista kirjakielistä. Dagestanissa ja Pohjois-Kaukasiassa asuvien tatin puhujien toinen kieli on venäjä ja kolmantena kielenä voi olla joku paikallisista kielistä.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä asui 19 400 tatia ja 11 300 vuoristojuutalaista. Dagestanissa tateja oli 12 900 henkeä, vuoristojuutalaisia 3 600 ja muita juutalaisia 9 400 (jälkimmäiseen lukuun voi sisältyä myös tatin puhujia). Kabardi-Balkariassa vuoristojuutalaisia oli 3 200 henkeä, tateja 1 900 ja juutalaisia 1 700.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli enää 3 400 vuoristojuutalaista ja 2 300 tatia. Dagestanissa tateja oli enää 825 henkeä. Väestömäärän romahtamista selittää tatia puhuvien juutalaisten muutto Israeliin.
Puumangusti

| Puumangusti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Feliformia
Heimo::  Eupleridae
Alaheimo::  Madagaskarinmangustit Galidiinae
Suku::  Galidia  I. Geoffroy Saint-Hilaire, 1837
Laji::  elegans
Kaksiosainen nimi
 Galidia elegans  I. Geoffroy Saint-Hilaire, 1837 
 Puumangustin levinneisyys
Alalajit
 G. e. elegans  G. e. dambrensis  G. e. occidentalis 
Katso myös
   Puumangusti Wikispeciesissä   Puumangusti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Puumangusti (Galidia elegans) on Madagaskarin saarella elävä madagaskarinmangusteihin kuuluva petoeläin. Se on saaren yleisin kotoperäinen petonisäkäs. Se elää metsissä yksin tai pienissä ryhmissä ja saalistaa enimmäkseen pikkunisäkkäitä, lintuja, munia ja sammakoita. Naaras synnyttää kerralla vain yhden poikasen. Puumangusti on sukunsa ainoa laji, mutta alalajeja tunnetaan kolme. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on rengashäntämangusti.
Koko ja ulkonäkö

Puumangusti on melko pienikokoinen. Sen pään ja ruumiin yhteispituus on yhteensä 32–38 senttiä, ja paino on 700–900 grammaa. Hännän pituus on noin 30,5 senttiä. Puumangustin ruumis on pitkä ja hoikka. Pienessä, pyöreässä päässä erottuvat pyöreät korvat ja suippo kuono. Räpyläpeitteiset jalat sekä kynnet ovat lyhyet, ja jalkojen alapinnoilla on myös karvoitusta. Suuret polkuanturat auttavat puumangustia kiipeämään paremmin puissa. Päätä ja ruumista peittävä turkki on pääosin tumman punaruskea, mutta jaloista musta tai ruskea. Päässä, rinnassa ja kurkussa on myös oliivinvihreää sävyä. Puumangustin pesukarhumaista, pitkää, tuuheaa häntää kirjovat mustat ja punaiset renkaat. Eri alalajien väritykset poikkeavat aavistuksen verran toisistaan.
Puumangustin jalat eroavat samaan alaheimoon kuuluvista juovamangusteista (Galidictis) siinä, että puumangustin varpaat ovat lyhyemmät, räpylät laajemmat, kynnet lyhyemmät ja jalkapohjat karvaisemmat. Lisäksi alemmat kulmahampaat ovat pienemmät. Ruskomangustista puumangusti eroaa siinä, että sillä on rengaskuvioita hännässä ja sen ylemmät toiset välihampaat ovat hyvin pienet.
Levinneisyys ja elinympäristö

Puumangusti on endeeminen Madagaskarissa. Se on maan yleisin ja laajimmalle levinnyt kotoperäinen petonisäkäs. Nimialalaji G. e. elegans elää saaren itäosissa, G. e. dambrensis Pohjois-Madagaskarissa ja G. e. occidentalis Madagaskarin keskisessä länsiosassa. Lajia tavataan merenpinnan tasolta aina 1 950 metrin korkeuteen saakka. Korkeimmat elinpaikat ovat Andringitran massiivissa. Puumangustit ovat kuitenkin yleisimpiä alle 1 500 metrin korkeudessa kasvavissa metsissä.
Puumangustin elinympäristöä ovat kosteat trooppiset alankomaan sademetsät, vuoristometsät sekä kesävihannat trooppiset ja subtrooppiset kuivametsät etenkin läntisellä G. e. occidentalis-alalajilla. Puumangusteja on löydetty myös sekundäärimetsistä, mutta ne ovat aina olleet lähellä luonnontilaista metsää. Niitä näkee myös kaskiviljelyn synnyttämillä metsänreunoilla.
Puumangusti on pysynyt toistaiseksi suhteellisen runsaana ja laajalle levinneenä. Sitä tavataan myös usealla luonnonsuojelualueella. Puumangustien lukumäärä kuitenkin taantui yli 20 prosenttia kymmenessä vuodessa 1990-luvun alun ja vuosituhannen vaihteen välisenä aikana. Useimpien muiden Madagaskarin metsälajien tavoin puumangustin suurin uhka on metsien häviäminen maanviljelyn tieltä. Metsäkatoa aiheuttaa myös puuhiilen tuotanto ja polttopuun tarve. Lajia myös metsästetään joillain alueilla ja sitä on vainottu, koska se verottaa siipikarjaa. Myös metsästäjien mukana metsissä liikkuvat koirat tappavat puumangusteja. Jotkin alueen heimot käyttävät puumangustin tiettyjä ruumiinosia, kuten häntää, omiin kulttuurillisiin tarkoitusperiinsä. Joissain osissa saarta myös kilpailu vierasperäisten pikkusivettikissojen, koirien ja kissojen kanssa voi uhata puumangustia.
Elintavat

Puumangustit ovat enimmäkseen päiväaktiivisia, mutta voivat liikkua myös yöllä. Ne liikkuvat yksin, pareittain tai pienissä, korkeintaan viiden yksilön perheryhmissä. Yönsä puumangusti viettää kaivamassaan kolossa tai ontossa puussa. Se viettää pääosan ajastaan maassa, mutta kiipeilee myös puissa ja viiniköynnöksissä. Puumangusti kykenee laskeutumaan alas jopa sellaista pystysuoraa puunrunkoa pitkin, jonka halkaisija on vain neljä senttimetriä. Laji osaa myös uida.
Puumangustien on kerrottu olevan hyvin leikkisiä. Ne viestivät keskenään hajumerkkien välityksellä. Koiraalla on suuri anaalirauhanen, jonka eritteitä se merkitsee reviirinsä. Se levittää hajurauhasen eritteitä puihin, kiviin ja oksiin. Koska puumangustit ovat päiväeläimiä, ne voivat käyttää myös visuaalisia signaaleja kehonkielen ja kosketuksen avulla. Tietoa on kuitenkin niukasti. Puumangustien tiedetään käyttävän erilaisia äännähdyksiä eri tilanteissa. Napatessaan saaliin puumangusti päästää kissamaisen naukaisun, ja vaaran uhatessa se murahtelee ja vaikertelee.
Elintavat > Ravinto

Puumangustin ravinto koostuu suurimmaksi osaksi pienistä nisäkkäistä, sammakoista, linnuista ja niiden munista. Se syö myös selkärangattomia, hedelmiä, kaloja ja matelijoita.
Elintavat > Lisääntyminen ja elinikä

Puumangustien paritteluaika ulottuu huhtikuulta marraskuulle. Naaras synnyttää yhden poikasen 72–91 päivän kantoajan jälkeen, joten poikasia syntyy heinäkuun ja helmikuun välisenä aikana. Vastasyntyneellä on samanlainen turkki ja väritys kuin täysikasvuisella, mutta se painaa vain 50 grammaa. Poikanen ottaa ensiaskeleensa vasta lähes kahden viikon ikäisenä. Puumangusti tulee täysikasvuiseksi vuoden ikäisenä ja sukukypsyyden se saavuttaa 1,5–2 vuoden ikäisenä, jolloin se lähtee pois vanhempiensa luota.
Luonnonvaraisten puumangustien elinikää ei tiedetä, mutta vankeudessa se voi elää jopa 24-vuotiaaksi.
Kuva puumangustin kallosta ja hampaistosta Paul Gervaisin teoksessa Histoire naturelle des mammifères.
Puumangusti.
Puumangusti Bronxin eläintarhassa.
Tasa-arvo

”Olemme kaikki tasa-arvoisia”, seinämaalaus Madridissa.
Muodot
Rasismi
Rasismi Suomessa
Rotusyrjintä
Afrofobia
Seksismi
Ikäsyrjintä (lapset, teinit)
Uskonnollinen syrjintä
Koulukiusaaminen
Työsyrjintä
Elitismi
Homofobia
Ksenofobia
Luokkasyrjintä
Miesviha
Naisviha
Nepotismi
Oikofobia
Sanismi
Transfobia
Vammaisten syrjintä
Audismi
Ableismi
Riisto
Uskontoryhmiä kohtaan
Muslimit
Juutalaiset
Kristityt
Uskonnottomat
Ilmeneminen
Apartheid
Etninen puhdistus
Holokausti
Kansanmurha
Lynkkaus
Orjuus
Vaino
Kiihotus
Valkoinen ylivalta
Rikos ihmisyyttä vastaan
Musta ylivalta
Pakkosiirto
Vihapuhe
Viharikos
Aiheeseen liittyvää
Ennakkoluulo
Moniarvoisuus
Monikulttuurisuus
Positiivinen syrjintä
Suvaitsevaisuus
Yhdenvertaisuus
Tasa-arvo
Poliittinen korrektius
Distributiivinen oikeudenmukaisuus
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Tasa-arvo tarkoittaa Kielitoimiston sanakirjan mukaan samanarvoisuutta ja varsinkin kaikkien ihmisten yhtäläistä arvoa yksilöinä ja yhteiskunnan jäseninä. Sanan toisena käyttötapana Kielitoimiston sanakirja antaa esimerkin "Valtakunnan eri osien tasa-arvoisuus", missä tasa-arvo tarkoittaa yhdenkaltaisuutta eikä arvojen samuutta. Suomen lainsäädännössä käytetään rinnakkain termejä tasa-arvo ja yhdenvertaisuus. Tasa-arvo-termiä käytetään laissa naisten ja miesten välisestä tasa-arvosta. Suomen perustuslaissa määriteltyä periaatetta, jonka mukaan ketään ei saa ilman hyväksyttävää perustetta asettaa eri asemaan sukupuolen, iän, alkuperän, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, terveydentilan, vammaisuuden tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella, kutsutaan puolestaan yhdenvertaisuusperiaatteeksi. Siitä säädetään erikseen yhdenvertaisuuslaissa.
Yleistä

Tasa-arvolla viitataan normaalisti yksilöiden tai ihmisryhmien tasapuoliseen kohteluun. Esimerkiksi tasa-arvoisella yhteiskunnalla viitataan usein sukupuolten, yhteiskuntaluokkien ja etnisten ryhmien keskinäisiin suhteisiin sekä vähemmistöjen asemaan.
Naisilla ja miehillä on tasa-arvoisessa yhteiskunnassa yhtä paljon oikeuksia ja velvollisuuksia, eivätkä eri ammattien ja yhteiskuntaluokkien väliset taloudellis-sosiaaliset erot ole kohtuuttoman suuria eikä niiden määräytymisperusteita koeta epäoikeudenmukaisiksi.
Mahdollisuuksien tasa-arvo tarkoittaa, että jokaisella yksilöllä on mahdollisuus kilpailla työelämässä esimerkiksi siten, etteivät hänen taloudelliset edellytyksensä estä häntä opiskelemasta kykyjensä mukaiseen ammattiin ja ettei hänen sukupuolensa, ikänsä tai kuuluminen johonkin vähemmistöön haittaa hänen urakehitystään.
Poliittisesti tasa-arvon vaatimus on tarkoittanut vaatimusta kansalaisten yhtäläisestä asemasta lain edessä (yhdenvertaisuusperiaate, tasa-arvo lain edessä) sekä kansanvaltaisesta hallinnosta. Tasa-arvo oli yksi Ranskan suuren vallankumouksen tunnuksista. (vapaus, veljeys ja tasa-arvo) Nykyisin tasa-arvo eli yhdenvertaisuusperiaate on mainittu Yhdistyneiden kansakuntien (YK) Ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa.
Tosiasiallinen tasa-arvo on käsite, joka tuli Suomen lainsäädäntöön perustuslakiuudistuksen yhteydessä 1990-luvulla. Se sisältyi hallituksen esitykseen eduskunnalle perustuslakien perusoikeussäännösten muuttamisesta.  Käsitteen mukana lainsäädäntöön ilmestyi  positiivisen erityiskohtelun käsite keinona edistää "tosiasiallista tasa-arvoa".