stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miamit
Historia > Kaupankäynnistä sodankäyntiin

Miamit keskittivät 1700-luvun alusta eteenpäin asumisensa Indianaan ja siellä Wabash- ja Kankakee-jokien varsille. He rikkoivat liittonsa illinoisien kanssa, koska eivät pitäneet näistä. Englantilaisten turkiskauppiaitten houkutellessa miameja kauppasuhteisiin kanssaan tuli Uuden-Ranskan kauppiailla kiire laajentaa kauppaverkostoaan miamien maille. 1710-luvulla miamit saivat territorioonsa Indianassa hetkessä kolme ranskalaisten kauppa-asemaa. Vanhojen miamijohtajien tilalle siirtyneet nuoremmat päälliköt tunsivat kuitenkin lisääntyvää houkutusta brittiläisten kauppatavaraa kohtaan, joka oli laadukkaampaa ja edullisempaa kuin kilpailijoilla. Vuonna 1747 päällikkö Memeskian johtamat miamit liittyivät brittiläismielisen wyandotien johtajan Nicolas Orontonyn joukkoihin ja polttivat läntisessä Ohiossa erään ranskalaisen kauppa-aseman.
Englantilaisten ja ranskalaisten kasvava halu ottaa Ohion maaseutu itselleen johti vuonna 1756 alkaneeseen seitsenvuotiseen sotaan maiden välillä. Alueen intiaanit käsittivät, ettei heille jäisi mitään voitti kumpi tahansa. Miamit ja muut Ohion heimot olivat kuitenkin valmiit tukemaan sodassa ranskalaisia saatuaan näiltä musketteja, jotka kiinnostavuudessaan voittivat brittien tarjoamat tavarat.
Sodan päättyminen englantilaisten voittoon ei merkinnyt levottomuuksien loppumista. Keväällä 1763 miamit saivat ottawien päälliköltä Pontiacilta viestinviejän tuoman sotavyön merkiksi englantilaisia vastaan suunnatusta suuresta intiaanikapinasta. Aluksi miamit kieltäytyivät. He muuttivat myöhemmin mieltään kuullessaan millaiset määrät eri heimojen sotureita oli lupautunut mukaan Pontiacin kapinaan. Miamit osallistuivat kahden linnakkeen valtaamiseen, mutta eivät olleet halukkaita osallistumaan brittien teurastukseen, vaan kohtelivat vankejaan lempeästi. Yhdysvaltain itsenäisyyssodassa miamit asettuivat Englannin puolelle siirtolaisia vastaan.
Historia > Fallen Timbers

Uuden amerikkalaisen sotaväkiosaston komentajaksi määrättiin kenraali Anthony Wayne, joka kantoi liikanimeä "Mad". Nimi oli Itsenäisyyssodan peruja ja kuvasti hänen pelottomuuttaan.  Wayne sai taakseen 3000 sotilasta. Hän ei kuitenkaan aloittanut sotaa heti. Intiaanit olivat ihmeissään, kun hyökkäystä ei kuulunut. Osa heistä  kyllästyi toimettomaan olotilaan poistuen takaisin kyliinsä.
Wayne rakensi linnakkeen, Fort Recoveryn. Se nousi samalle paikalle, jossa kuvernööri St. Clairin joukot olivat kärsineet tappionsa. Kesällä 1794 Little Turtle miamisotureineen teki hyökkäyksen linnaketta vastaan, mutta laihoin tuloksin. Heidät lyötiin takaisin. Tämän jälkeen Little Turtle alkoi puhua rauhan puolesta koska ei uskonut sodan auttavan heidän asiaansa. Hänen paikkansa korvasi ottawien päällikkö Turkey Foot.
Lopulliseksi sotanäyttämöksi muodostui Erie-järven rannalla oleva Fallen Timbers. Myrskynkaatamien lukuisten puiden täyttämä metsämaa tarjosi Waynen joukoille hyvän leiripaikan. Blue Jacketin ja Turkey Footin joukot seurasivat sotilaita ja majoittuivat sopivan matkan päähän. Kumpikin puoli odotti hyökkäystä. Waynen armeijalla oli hyvät muonavarastot, mutta intiaanit kärsivät nälkää. Usean päivän turhan odottelun jälkeen osa sotureista lähti täydentämään muonavarastojaan englantilaisten linnakkeeseen Fort Miamiin.
20. elokuuta 1794 Wayne antoi käskyn hyökkäykseen, jota Blue Jackettin nälkiintyneet soturit eivät pystyneet torjumaan. Metsän kätköissä käytiin lyhyt taistelu, joka oli tunnissa ohi. Tiedot intiaanien menetyksistä vaihtelevat noin 40:stä useaan sataan.  Taistelu riitti lopettamaan alueen intiaanisodat. Fort Miamista ruokaa ja turvaa hakevat intiaanit eivät päässeet linnakkeeseen, koska britit eivät suostuneet avaamaan pakolaisille portteja amerikkalaisten pelosta.
Vuotta myöhemmin elokuussa 1795 monien sotaan osallistuneiden heimojen päälliköt kävivät allekirjoittamassa sopimuksen Fort Greenvillessä. He luovuttivat koko Ohion ja suuren palan Indianaa Yhdysvaltojen hallitukselle. Miamipäällikkö Little Turtle oli allekirjoittajien joukossa. Hänestä tuli juhlittu sankari. Vuonna 1812 hän kuoli luonnollisen kuoleman saatuaan eurooppalaisen taudin - kihdin. Hän menehtyi taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Historia > Kohti nykyaikaa

1800-luvun vaiheilla alkoi miameja siirtyä pieninä ryhminä nykyiseen Missouriin. Weat, piankashawt ja pepikokiat myivät maitaan hallitukselle. 1830-luvulla mainitut heimot olivat jättäneet kokonaan Indianan, myöhemmin myös Missourin alueet, josta he siirtyivät Kansasiin. Täällä he solmivat kiinteän liiton entisten vihamiestensä illinoisien kanssa. 1860-luvulla hallitus siirsi heidän yhdyskuntansa Oklahomaan.
Suurin osa miameista jäi Indianaan, jossa he asuvat yhä Wabash-joen yläjuoksulla alkuperäisillä maillaan. Miamien lähes täysin kadonnutta kieltä ollaan elvyttämässä henkiin tarkoituksena saada se vielä joskus heidän koulujensa oppikieleksi. Miamien lukumäärä on kovassa nousussa. Oklahomassa heitä asuu noin 2 000 henkeä ja Indianassa luku on jo ylittänyt 6 000:n rajan.
Kulttuuri > Klaanit ja heimot

Miamit jakaantuivat kuuteen eri heimoon ja moniin klaaneihin, joita alun perin on ollut yli kymmenen. Monet klaanit katosivat 1700-luvun alussa, kun kansan yhteensaattaminen epäonnistui. 1700-luvun lopulla miameilla oli yhteinen ylipäällikkö Little Turtle, joka valta ylettyi kaikkiin heidän ryhmiinsä. Yleensä joka kylällä oli oma erillinen johtajansa, joka joskus saattoi olla myös nainen. Alkuperäisessä kulttuurissa perinnöllisillä päälliköillä oli joitakin hengellisiä tehtäviä, joista luovuttiin, kun kävi ilmi niiden tehottomuus parantaa eurooppalaisten tuomia tauteja, kuten isorokko, tuhkarokko ja paiserutto. Jo 1600-luvun lopulla miameilla tiedettiin olleen parantajien salaseura, joka tunnetaan yhä nimellä midewiwin. Seuran jäsenillä oli lääketieteellistä osaamista ja myös suuri poliittinen merkitys.
Kulttuuri > Kannibalismi

Miamien alkuperäiseen uskontoon kuului myös erikoistilaisuuksissa harrastettu kannibalismi. .  Sodissa saaduista vangeista osaa kidutettiin. Lopuksi heidät paistettiin ja syötiin. Tällaisista tapauksista on runsaasti muistiinmerkintöjä.  Yleensä nämä menot olivat koko kansalle avoimet ja liittyivät uskonnollisiin seremonioihin. Vuonna 1821 Michiganin territorion kuvernoori Lewis Cass oli silminnäkijänä miamien keskiöisessä midewiwin-rituaalissa etsimässä vahvistusta huhuille juhlissa tapahtuvasta kannibalismista. Cass ei kuitenkaan kyennyt osoittamaan huhujen mahdollista todenperäisyyttä.
Jesuiittapappi Claude-Jean Allouez, joka 1600-luvun jälkipuoliskolla opetteli miamien kielen ja perusti heidän kyläänsä lähetysaseman, on kirjannut ylös tietoja miamien alkuperäisistä tavoista, joihin kuului mm. ihmisten uhraaminen pakanajumalalleen auringolle   Jotkut historioitsijat uskovat, että miamit olivat esihistoriallisella ajalla tapahtuneessa intiaanikulttuurien yhteentörmäyksessä omineet aurinkojumalan Mississippin muinaiskulttuurista.
Kulttuuri > Asuminen

Miamit asuivat kupolinmuotoisissa, kaislamatoin verhotuissa wigwameissa. Heidän kesäkylänsä sijaitsivat hedelmällisen maaperän omaavissa jokilaaksoissa. Alun perin kylät olivat suuria, ja niissä asui sukuja monista eri klaaneista. Osa heimoryhmistä liikkui kylästä toiseen. Miamien viljelemää ainutlaatuista muunnosta valkoisesta maissista pidettiin yleisesti suuressa arvossa. Elonkorjuun jälkeen kylät siirtyivät preerioiden liepeille biisoninmetsästyksen ajaksi. Yhteismetsästyksiä pidettiin saukien ja foxien kanssa. Lopuksi hajaannuttiin talveksi moniin eri metsästysleireihin.
Kulttuuri > Ulkonäkö

Eurooppalaisten muistiinpanojen mukaan miamit olivat sivistyneempiä kuin suurin osa naapureistaan. He olivat lisäksi hyvin ennakkoluulottomia ja varhaiset ranskalaiset tutkimusmatkaajat kuvasivat heitä kaunismuotoisemmiksi kuin muita alueen heimoja. Miamien lähimmät naapurit kickapoot ja mascoutenit näyttivät heidän rinnallaan talonpojilta tai köyhiltä maatyöläisiltä. Miameilla oli erityinen mieltymys pukeutua koristeellisiin ja näyttäviin vaatteisiin. Molemmat sukupuolet tatuoivat itsensä.
Kulttuuri > Avioelämä ja vapaa-aika

Miameilla oli oikeus ottaa useampia vaimoja. Lapset ottivat isänsä klaanin. Naispuolinen avionrikkoja saatettiin tuomita kuolemaan tai häneltä leikattiin nenä merkiksi rikkomuksesta.  Avioeron ottaminen oli helppoa. Yleensä riitti, kun jompikumpi puolisoista vain muutti pois.
Erilaiset urheilukilpailut olivat miamien vapaa-ajan suuria koko kansan huvitilaisuuksia.  Useimmiten kilpailut järjestettiin eri kylien kesken. Taitojen ja voimien mittaaminen eri pelien yhteydessä sai suuret yleisömäärät. Paini ja uinti olivat miesten suosimia lajeja. Naiset harrastivat keilailua, joka saattoi venyä useamman päivän mittaiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miamit Wikimedia Commonsissa
Ranskalainen lähetyssaarnaaja Isä Marquette oli eräs ensimmäisistä Suurten järvien alueen intiaanikylissä vierailleista eurooppalaisista.
Little Turtle nousi Miamien suureksi johtajaksi.
Kuvernööri Arthur St. Clair.
Greenvillen rauhansopimus vei intiaaneilta suuret osat heidän maistaan.
Hauta Miami Chief Francis Godfroy sijaitsee Chief Francis Godfroy hautausmaa, Miami County, Indiana.
Metsä Board Simpele

Metsä Board Simpele eli Simpeleen kartonkitehdas on Metsä Board-konserniin kuuluva kartonkitehdas Rautjärven Simpeleellä. Tehdas tuottaa taivekartonkia, jota käytetään pääasiassa elintarvikkeiden, osaltaan myös terveydenhoitotuotteiden pakkaamiseen sekä yleispakkaamiseen.
Metsä Board Simpele on yksi Euroopan paperiteollisuuden kilpailukykyisimmistä ja tehokkaimmista tuotantolaitoksista. Tehtaan kehittämiseen on 2000- ja 2010-luvuilla investoitu yli sata miljoonaa euroa. Tehdaskokonaisuuteen kuului myös vuoden 2010 lopulla toimintansa lopettanut paperitehdas, jossa toimi yksi erikoispaperikone. Simpeleen kartonkitehtaalla työskentelee runsaat 300 vakituista ja lisäksi määräaikaisia työntekijöitä. Metsä Board Simpeleen tehtaanjohtajana (Vice President & Mill Manager) toimii Toni Tahvanainen.
Historia

Simpeleen paperitehtaan juuret ovat Parikkalassa syntyneen kauppias Matti Roihan (1863–1917) käynnistämissä teollistamistoimissa. Tehdasta alettiin rakentaa 1897, mutta omistajayhtiö joutui talousvaikeuksiin ja vuonna 1899 rakennustöitä jatkoi uusi Paperitehdas O.Y. Atlas -niminen yhtiö. Se teki konkurssin 1902, ja Simpeleen puuhiomo ja paperitehdas lähtivät käyntiin vasta vuoden 1906 lopulla uuden Aktiebolaget Simpele-yhtiön omistuksessa. Tehdas tuotti paino-, kääre- ja tapettipaperia. Vuonna 1912 työntekijöitä oli 160 ja tuotannon arvo 1,5 miljoonaa markkaa. Simpeleen puuhiomo oli toinen suomalainen hiomo, jonka hiomakoneita käyttivät sähkömoottorit. Tehdasrakennuksen osia on suunnitellut arkkitehti W. G. Palmqvist.
Tehdas toimi vuosina 1906–1920 nimellä Aktiebolaget Simpele. Vuonna 1919 yhtiö ja Myllykoski Träsliperi Ab ostivat kumpikin 27,5 prosenttia Oy Jämsänkoskesta, ja seuraavana vuonna nämä kolme yhtiötä sulautettiin Yhtyneet Paperitehtaat Oy -nimiseksi yhtiöksi.
Simpeleen tehtaat pysyivät Yhtyneiden Paperitehtaiden ja sen seuraajan UPM-Kymmenen hallussa vuoteen 1997 saakka, jolloin ne myytiin Metsä-Serla Oyj:lle, nykyisin Metsä Board Oyj (ent. M-real Oyj).
Simpeleen tehdasintegraattiin on kuulunut myös kotelotehdas, jonka tuotanto lopetettiin marras-joulukuun vaihteessa 2000. Viimeksi se toimi Takon Kotelotehdas Oy:n Simpeleen tehtaana, edeltäjän UPM:n aikakaudella Walki Packin kotelotehtaana. Kartongin jalostusosastona aloittanut kotelotehdas oli perustettu vuonna 1958.
Simpeleen paperi- ja kartonkitehtaan yhteiskapasiteetti oli vuoden 2010 lopulla 275 000 tonnia kartonkia ja paperia vuodessa, ja tuotanto oli suuntautunut pakkauskartonkiin ja paperiin. Tehtailla työskenteli tuolloin noin 360 henkilöä.
Loppuvuodesta 2010 M-real sulki Simpeleen paperikoneen ja siirsi tuotannon Gohrsmühlen tehtaalle Saksaan. Samalla se lupasi investoida Simpeleen kartongintuotantoon noin 26 miljoonaa euroa. Paperikone PK1:llä ehdittiin valmistaa myyntiin yhteensä 1 815 000 tonnia paperia – ensimmäisenä toimintavuonna 6 928 tonnia ja viimeisenä 49 000 tonnia.
Vuonna 2011 tehdyillä investoinneilla Simpeleen taivekartonkikapasiteettia kasvatettiin noin 80 000 tonnilla noin 300 000 tonniin. Investoinnin myötä Simpeleen tehtaan kartonkikoneesta KK3 tuli Euroopan suurin taivekartonkikone.
Metsä Board ilmoitti 21. maaliskuuta 2024 suunnitelmista koskien merkittävää ja vaiheittain toteutettavaa investointiohjelmaa Simpeleen kartonkitehtaan modernisoimiseksi. Suunniteltu investointiohjelma sisältää uudistuksia kartonkikoneen alkukuivatus- ja päällystysosalla, mekaanisen massan valmistuksessa ja kartongin jälkikäsittelyssä sekä lisäksi uuden voimalaitoksen. Simpeleen ja samassa yhteydessä ilmoitettujen Kyron kartonkitehtaiden suunniteltujen investointien arvioitu kokonaiskustannus on 250 miljoonaa euroa seuraavien 10 vuoden aikana.
Tehtaan paperi- ja kartonkikoneet

Simpeleen vuonna 1954 valmistunut paperikone oli ensimmäinen Valmetin Suomeen toimittama paperikone sekä ensimmäisenä käynnistynyt Valmetin valmistama paperikone. Simpeleen koneesta tuli Valmetin paperikonetekniikan perusta. Monet asiantuntijat pitivät ihmeenä, että Valmet onnistui Simpeleen paperikoneen rakentamisessa niin hyvin.lähde?
1950-luvulla molemmat koneet saivat voimansa mäntähöyrykoneista. Liian hidas kiillotuskalanteri uusittiin nopeampaan vuonna 1958. Kattilalaitokselle siirrettiin kivihiilikattila Tervasaaren vanhasta voimalasta 1950-luvulla. Hiomakoneet oli siirretty Myllykoskelta ja niissä oli puulaakereita. Uuden hiomon ja kuorimon rakentaminen alkoi vuonna 1957. Koneet toimitti Kone ja Silta Oy sekä Voith.
Uudemman paperikoneen ja vanhemman kartonkikoneen yhteistuotanto 1950-luvun lopussa oli yhteensä noin 36 000 tonnia vuodessa.
Kartonkikone KK3 tilattiin vuonna 1965. Kone oli varastoituna kolmen vuoden ajan Hangon satamassa ja Englannissa rahoitusongelmien vuoksi.
Tehtaan paperi- ja kartonkikoneet > Nykyiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Kartonkikone KK3 | Walmsleys | 23.12.1970– (uusittu: 1985, 2006 ja 2011) | Tasoviira, Hybrid Former | 4 040 mm | SymBelt | 800 m/min (alkuper.: 390 m/min) | 300 000 t/a, Taivekartonki (FBB), 200–340 g/m² | Ensimmäinen Metson ValZone-metallihihnakalanteri  |
Tehtaan paperi- ja kartonkikoneet > Entiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Paperikone PK I (vanha) | Pusey & Jones | (valmistettu 189x) 1906 (käynnistetty 2/1907)–15.04.1954 | Tasoviira | 2 340 mm (92") | kaksi märkäpuristinta | 75–92 m/min | 4 207 t/a (alkuper. 2 500 t/a), Sanomalehtipaperi 30–220 g/m2, painopaperit yms | Siirretty  Kaipolan paperitehtaalle kääre- ja hylsypaperikoneeksi vuonna 1954. Tilalle rakennettu uusi paperikone PK1. |
| Paperikone PK II/Kartonkikone KK2 | Füllner | 25.07.1911–1971 (uusittu: 1935 Banning & Seybold, 1951  Voith) | Tasoviira | 2 540 mm (100") |  | 105–120 m/min | 3 300 t/a, Hienopaperi (painopaperi ja paperossipaperi 30–40 g/m2, silkkipaperi 17,5–21 g/m2, sitruunapaperi)/ Taivekartonki, kromovastikekartonki | Yankee-sylinteri. Muutettu Kartonkikone 2:ksi vuonna 1935, romutettu vuonna 1973. |
| Paperikone PK1 | Valmet | 24.06.1954–23.12.2010 n. klo 09:55 (uusittu 1973, 1983, 1994) | Sym-Former, Valmet SYM-FLO D-perälaatikko 1994 | 2 520 mm (99,5") (viiranleveys 2760 mm) | Valmet 3-nippinen Sym-Press 1 | 800 m/min (ennen 375 m/min) | 55 000 t/a, Yksipuolisesti päällystetyt puuvapaat erikoispaperit (Joustopakkaus- ja etikettipaperit sekä tarran taustapaperi, C1S) 40–120 g/m² | Muodostusosa: Valmet Sym-Former, Kuivausosa 1–4: 42 kuivaussylinteriä, d = 1,5 m, kuivausosa 5: 10 sylinteriä. Ensimmäinen suction pick-up -ratkaisulla varustettu kone. Ensimmäinen Valmetin Suomeen toimittama paperikone. Myyty. |
Kartonkitehtaalla on kartonkikone KK3:n ja kartonginvalmistuslinjaan lukeutuvan pituusleikkurin lisäksi arkittamo.
Kartonkitehtaaseen kuuluvat myös massaosasto (hiomo ja kuorimo), sellun hajotusosasto ja voimalaitos sekä biologinen jätevedenpuhdistamo.
Tehtaan paperi- ja kartonkikoneet > Arkittamo

Arkittamossa on viisi arkkileikkauslinjaa (arkkileikkuria) sekä kaksi pakkauslinjaa. Arkittamon arkituskapasiteetti on 240 000 tonnia vuodessa, mikä tekee siitä maailman suurimman taivekartongin arkittamon.
Tehtaan paperi- ja kartonkikoneet > Hiomo ja kuorimo

Hiomossa on kuusi ketjuhiomakonetta, joilla valmistetaan hioketta kartonkitehtaan omaan käyttöön tuotantokapasiteetin ollessa 130 000 tonnia vuodessa (110 000 t/a, 2008).  Hioketuotannon raaka-aineena käytetään kuusipuukuitua.
Tehtaan paperi- ja kartonkikoneet > Voimalaitos

Voimalaitoksen pääkattila (K6) on vuonna 1976 voimalaitosinvestoinnissa valmistunut turvepölykattila, joka on vuonna 1997 (Foster Wheeler) tehdyn investoinnin myötä uusittu kuplivapetiseksi leijukerroskattilaksi. Kattilan polttoaineteho on 127 MW.
Varakattilana (K7) toimii vuonna 1996 (Steamservice) käyttöönotettu öljykattila, jonka polttoaineteho on 66 MW.
Tehtaan paperi- ja kartonkikoneet > Paperitehdas

Vuoden 2010 lopulla tuotantonsa lopettaneella paperitehtaalla oli paperikoneen (PK1) lisäksi 2 superkalanteria ja 2 pituusleikkuria. Vanhassa paperikone PK1:ssä oli saksalaisen C.G. Hauboldin toimittamat kalanteri sekä leikkaus- ja rullauskoneet.
Tuotteet

Taivekartonki:
MetsäBoard Classic FBB, kaksi kertaa pintapuolelta päällystetty taivekartonki (GC2)
Tuotenimi aiemmin:
Simcote, pintapuolelta päällystetty taivekartonki (GC2)
Entiset tuotteet

Erikoispaperit:
Simcastor Flex, toiselta puolelta päällystetty, superkalanteroitu joustopakkauspaperi
Simcastor Plus, toiselta puolelta päällystetty, superkalanteroitu joustopakkauspaperi
Simcastor Label, toiselta puolelta päällystetty, puolimärkäluja etikettipaperi
Simcastor Label WS, toiselta puolelta päällystetty, märkäluja etikettipaperi
Simcastor Label WSE, toiselta puolelta päällystetty, märkäluja ja martioitu etikettipaperi
Simcastor Base, toiselta puolelta päällystetty, tarran taustapaperi
Taivekartonki:
Simwhite, molemmin puolin päällystetty valkaistu taivekartonki (GC1)
Merkittäviä vuosilukuja

1896 Matti Roiha perusti tehtaan
1906 Paperin tuotanto alkoi, paperikone PK1 ("vanha PK1") käynnistyi
1911 Rudolf Walden tehtaan edustajaksi ja osaomistajaksi
1911 Toinen paperikone (PK2) käynnistyi
1916 Ab Simpele osti Jylhävaaran puuhiomon Impilahdelta
1919 Ab Simpele ja Myllykoski Träsliperi Ab ostivat molemmat 27,5 % Oy Jämsänkoskesta
1920 Yhtyneet Paperitehtaat Oy perustetaan
1935 Kartongin tuotanto alkoi, paperikone 2:n (PK2) muutos kartonkikone 2:ksi (KK2)
1954 Paperikone PK1 ("uusi PK1") käynnistyi
1958 Kartongin jalostusosasto perustettiin
1959 Uusi hiomo ja kuorimo käynnistyi
1970 Nykyinen kartonkikone (KK3) käynnistyi
1972 Kartonkikone 2 (KK2) pysäytettiin
1973 Paperikoneen uusinta
1976 Turvevoimalaitos käynnistyi
1980 C1S (Coated 1-Side) toiselta puolelta päällystettyjen erikoispaperilajien tuotanto alkoi paperikoneella
1983 Paperikoneen uudistus
1985 Simwhite, Simcote ja Simgloss taivekartonkilajien tuotanto alkaa
1985 Kartonkikoneen uusinta (tuotantokapasiteetti → 100 000 t/a, + n. 20 000 t/a): KASI-85 -projekti, n. 170 miljoonan markan investointi
1986 Biologinen jätevedenpuhdistamo
1997 Osa Metsä-Serla Oyj:tä
1997 Voimalaitoksen uusinta: Leiju 97 -projekti, n. 70 miljoonan markan investointi
1998 Uusi arkkileikkuri, 25 miljoonan markan investointi
2000 Takon Kotelotehdas Oy Simpeleen tehdas lopettaa toimintansa
2001 Hiomon modernisointi
2001 Metsä-Serlan nimi muutetaan M-realiksi
2006 Kartonkikoneen uusinta (tuotantokapasiteetti → 215 000 t/a, + 45 000 t/a) ja uuden kartongin arkittamon rakentaminen, ml. uusi arkkileikkuri – neljäs arkkileikkauslinja sekä rullavarasto: Siika 1 -projekti, yli 60 miljoonan euron investointi
2008 Uusi arkkileikkuri – viides arkkileikkauslinja kartongin arkittamoon
2008 LITE4U -kotelokartonkikonsepti, jonka myötä myös Simwhite taivekartonkilajin tuotanto loppui
2008 Märkälujan etikettipaperin (Simcastor Label WS ja Simcastor Label WSE) tuotanto alkoi paperikoneella
2010 Paperikone PK1 suljetaan
2011 Kartonkikoneen uusinta (tuotantokapasiteetti → 300 000 t/a, + 80 000 t/a) ja uusi arkkileikkuri – kuudes arkkileikkauslinja kartongin arkittamoon: Siika 2 -projekti, n. 26 miljoonan euron investointi
2012 M-realin nimi muutetaan Metsä Boardiksi
2017-18 Hiomon modernisointi (hiomon tuotantokapasiteetti + 15 000 t/a)
2020 Kierto- ja vesitorni investointi
2024–2025 Kartonkikoneen uusinta (tuotantokapasiteetti → 310 000 t/a, + 10 000 t/a), n. 60 miljoonan euron investointi
Teolliset toimijat Simpeleen tehtailla

Paperitehdas Osakeyhtiö Atlas, 1899–1902
Aktiebolaget Simpele, 1906–1920
Yhtyneet Paperitehtaat Oy, 1920–1995
UPM-Kymmene Oyj, 1996–1997
Metsä-Serla Oyj, 1997–2001
M-real Oyj, 2001–2012
Metsä Board Oyj, 2012–
Teolliset toimijat Simpeleen tehtailla > Isännöitsijät, myöh. tehtaanjohtajat (tehdaskokonaisuus)

Aktiebolaget Simpele / Yhtyneet Paperitehtaat / UPM-Kymmene aikakausi
Gösta Magnus Johansson, 1905–1911
Ingwald Sourander, 1911–1918
Karl-Julius Mattas, 1918–1919
Hugo Eklund, 1919–1920
Veli Byström, 1920–1926
Ilmari Sipilä, 1926–1962
Matti Mäkinen, 1963–1976
Lasse Söderström, 1976–1981
Antti Arjas, 1981–1983
Jaakko Lähepelto, 1983–1988
Perttu Saarela, 1988–1994
Olli Rinne
Tehtaan rautatiekalusto

Tehtaalla on käytössään oma rautatiekalusto, joka hoitaa sekä tehdasalueen sisäiset että tehdasalueen ja Simpeleen aseman väliset vaihtotyöt:
Otso 4 DD (Saalasti 161/2005), entinen Kemi Oy:n Otso4 (Saalasti 114/1977)
Otso 4 (Dr25)
Aiemmin käytössä olleet veturit:
Move 51h
Otso 4 (Lainassa Puhoksen veturipalvelulta, siirretty Kirkniemeen kesällä 2008)
Kirjallisuutta

Ukko Könni & Toivo Nordberg: Simpeleen tehtaiden kahdeksan vuosikymmentä 1906–1986. Valkeakoski 1986. ISBN 9789519979656.
Šventoji (Itämereen laskeva joki)

| Šventoji |
| --- | --- |
 Itämereen laskeva Šventojijoki Šventojin kylässä
Alkulähde:  Skuodasin kunnallispiiri
Laskupaikka:  Itämeri
Maat:   Liettua,  Latvia
Pituus:  73 km
Virtaama:  5-6 m³/s
Valuma-alue:  472 km²
Šventoji (latv. Sventāja, liett. Šventoji) on pienehkö Liettuan luoteisrajalla ja Latvian lounaisrajalla virtaava, Itämereen laskeva joki. Se saa alkunsa Skuodasin kunnallispiirissä ja laskee 73 kilometrin jälkeen Itämereen Šventojin kylässä. Noin 30 kilometrin matkalla joki muodostaa Latvian ja Liettuan välisen rajan. Joen valuma-alue on 472 km² ja keskivirtaama 5−6 m³/s.
Joen suistossa sijaitsee arkeologinen kohde Šventojin asuinpaikka, joka on Pohjoismaiden suurimpia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šventoji (Itämereen laskeva joki) Wikimedia Commonsissa
Suuri Amerikan eläimistövaihto

Esimerkkejä elinaluettaan vaihtaneista eläimistä, etelästä pohjoiseen tulleiden eläinten siluetit vihreällä ja pohjoisesta etelään tulleiden sinisellä
Suuri Amerikan eläimistövaihto tapahtui noin 3,5–2,5 (ehkä 2,7) miljoonaa vuotta sitten, kun Panamankannas nousi merestä tulivuorenpurkausten takia luoden maayhteyden Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan välille, jolloin eläinlajit pääsivät siirtymään mantereelta toiselle. Samanlaisia eläimistönvaihdoksia on tapahtunut muissakin tapauksissa, esimerkiksi Intian mantereen törmättyä Euraasian mantereeseen. Eläimistönvaihdoksen seurauksena noin puolet Etelä-Amerikan eläimistä on pohjoisamerikkalaista alkuperää.