stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bysantin taide
Historiaa > III Kukoistuskausi

Palaiologos-suvun hallintokausi 1261–1453. Osmanit (turkkilaiset) valloittivat Konstantinopolin 1453; siihen Bysantin keisarikunnan aika loppui.
Arkkitehtuuri

Kun keisari Konstantinus oli määrännyt vuonna 323 kristinuskon valtion uskonnoksi, pakanatemppelien kaltaisia rakennuksia jumalanpalveluksiin ei enää tarvittu. Pakanalliset uhrimenot suoritettiin temppelin ulkopuolella, ja temppeliosa oli yleensä pieni huone, jossa säilytettiin jumalankuvaa.
Kristittyjen vainojen aikana jumalanpalveluspaikkoja ei voitu rakentaa. Kristityt kokoontuivat seurakuntana kuulemaan messua tai papin saarnaa, joten kristillisten kirkkorakennusten esikuviksi tulivat kokoushuoneet ja hallit, joita antiikin aikoina nimitettiin basilikoiksi, jonka vapaa suomennos voisi olla ”kuninkaallinen halli”. Tällaisia rakennuksia oli käytetty julkisina lakitupina ja kauppahalleina.
Kirkot olivat keskeisiä rakennuksia. Pääasiallisia kirkkotyyppejä olivat basilikat ja keskeiskirkot. Kirkkojen tunnuspiirteitä olivat kupolit, joiden holvauksissa yleisin muoto oli pendentiivitekniikka. Koristelu rakennusten ulkopuolella oli niukkaa, rappausta ei käytetty, tiilen ja kiven yhdistelmät olivat lähes ainoat koristeet. Sisäpuolelta kirkot olivat kuitenkin juhlavasti koristeltuja pääasiassa hienoin mosaiikkikuvioin. Keisari Justinianus rakennutti useita kirkkoja, joissa kokeiltiin eri tavoin kupolin yhdistämistä kolmilaivaiseen basilikaan, esimerkiksi Pyhän Irenen kirkossa, ja ristinmuotoiseen pohjakaavaan kuten Pyhän Sergioksen ja Bacchoksen kirkossa.
Arkkitehtuuri > Hagia Sofia

Kuuluisin rakennus on Anthemios Tralleislaisen ja Isidoros Miletoslaisen rakentama, Justinianuksen rakennuttama Hagia Sofian kirkkorakennus (532–537) Istanbulissa., joka oli mahtavine kupukattoineen 500-luvun suurin rakennusihme. "Salomo, olen voittanut sinut!" kerrotaan keisari Justinianuksen huudahtaneen kirkkoa vihkiessään. Jo ennen Bysantin kulttuurikautta kupoleja ja holvikattoa oli käytetty taivaankannen vertauskuvana.
Kirkon pohjakaava on neliön sisään piirretty risti. Ristivarsien leikkauskohdan yläpuolella on valtava kupoli, joka vaikuttaa ikään kuin leijuvan ilmassa ilman tukea. Vaikutelma johtuu siitä, että kupoli on niin sanottujen pendentiivien varassa, joista paino tukeutuu – katsojalta näkymättömissä olevien – holvien, pylväiden ja seinien tukijärjestelmään.
Mosaiikkitaide > Tyyli ja aiheet

Mosaiikkitaiteen keskeisimmät paikat olivat Konstantinopoli ja Ravenna, jotka toimivat kuvien sisällön suhteen suunnannäyttäjinä ja joissa mosaiikkitaiteen tyyli syntyi. Vielä 400-luvun puolivälin aikoihin klassinen tyyli realistisine sinitaivastaustoineen ja yksityiskohtaisesti kuvattuine taustoineen (Plagidian mausoleumi Ravenna, Santa Maria Maggiore Rooma) oli vallitsevana mosaiikeissa.
Justinianuksen aikana tyyli muuttui papillisemmaksi, figuurit kuvattiin jäykästi edestä katsoen ja kultatausta on abstrakti, mutta aiheet olivat edelleen kertovia. Sant' Apolloninaire Nuovo Ravennassa on tällainen mosaiikki, jossa lisäksi on kaksi Kristus-tyyppiä, kreikkalainen Jeesus-hahmo nuorukaisena ja itämainen Jeesus, joka kuvataan keski-ikäisenä miehenä. Vallitseva Kristushahmo mosaiikeissa on vaivalloisesti pienistä mosaiikkipaloista kootun suuren arvokkaan näköisen taideteoksen keskellä oleva rauhallinen ylevä Jeesus, joka ei ole parrakas, vaan pitkähiuksinen nuorukainen, jollaisena Jeesus koettiin varhaisten kristittyjen mielikuvituksessa. Puettuna purppuraviittaan hän ojentaa siunaten kätensä sivuilleen. Vähitellen kreikkalainen tapa kuvata Jeesusta nuorukaisena väistyi itämaisen tieltä. Tunnetuin mosaiikkityö on Kristus Pantokrator-mosaiikki (1100) Dafnen kirkossa Kreikassa (Kristus maailman valtiaana) edustaa itämaista Jeesus-hahmoa, jota alettiin käyttää kirkoissa ja sittemmin myös 600-luvulla rahojen Kristus-kuvissa. Bysanttilaisessa maailmansyntyopissa maailmankaikkeuden keskellä ei ole aurinko vaan Kristus.
Mosaiikkitaide > Tekotapa

Mosaiikkitaiteilijat osasivat käyttää tietoisesti myös optisia tehokeinoja. Yksityiset mosaiikkipalaset, tesserae, sijoitettiin niin, että valo heijastui niistä halutunlaisesti. Holvien ja kaarien figuurihahmot tehtiin tahallisesti optisista ja perspektiivisistä syistä luonnottoman pitkiksi ja kapeiksi. Vähitellen näistä muodoista tuli ihanteita, jotka siirtyivät mosaiikeista ikoneihin, jotka maalattiin puulevyille ja joita katsottiin läheltä.
Ikonit

Aluksi kirkon ikonit olivat vain koristeita tai opetuskuvia, myöhemmin niille annettiin pyhäinjäännösten arvo ja uskottiin niiden vaikuttavan kosketuksen kautta. Niitä alettiin rukoilla ja siksi niissä olevat pyhimykset kuvattiin suoraan edestä. Tästä ikonien palvonnasta alkoi kuvakielto ja Bysantin kulttuurissa vaikuttanut pitkään kestänyt kuvariita, ikonoklasmi (730 – 843). Pitkällisen vaiheen jälkeen ikonit jälleen sallittiin, mutta niitä ei saanut palvoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bysantin taide Wikimedia Commonsissa
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Justinianuksen hovi Ravennassa.
Makedonialainen norsunluureliefi. Sivasin 40 marttyyria. Konstantinopoli, 900-luku.
Hagia Sofia
Niin sanottu Theodoran mosaiikki Ravennan San Vitalen basilikassa.
Theodoran mosaiikin kopio mosaiikkityönä Ateneumin kahvilassa Helsingissä vuonna 2009.
Laajalahti (merenlahti)

Laajalahti Helsingin Munkkiniemestä katsottuna. Taustalla Espoon Keilaniemen toimistotalot
Laajalahti (ruots. Bredviken) on Suomenlahdesta pohjoiseen työntyvä, noin 5 km pitkä ja enimmillään lähes 3 km leveä merenlahti Helsingin ja Espoon rajalla.
Sen erottavat avomerestä Koivusaari ja Hanasaari sekä niiden kautta kulkeva Lauttasaaresta Espoon-puoleiselle manterelle johtava Länsiväylän maapenger siltoineen.  Laajalahdesta työntyy edelleen pohjoiseen Iso Huopalahti, jonka erottaa Laajalahdesta Tarvon ja Turunväylän maapenger siltoineen.
Itäpuolella sijaitsevasta Seurasaarenselästä Laajalahden erottaa saariketju, jonka muodostavat Kuusisaari, Lehtisaari, Kaskisaari ja Lauttasaari.
Lehtisaaresta johtaa Kuusisaarentien silta Espoon puolelle Otaniemeen.
Laajalahden rannalla sijaitsevat Helsingin puolella Munkkiniemi, Espoon puolella sen mukaan nimensä saanut Laajalahden kaupunginosa, keskelle lahtea työntyvä Otaniemi ja sen eteläpuolella Keilaniemi.
Lahden pohjoisrannalla sijaitsevat Akseli Gallen-Kallelan museo Tarvaspää ja Villa Elfvik.  Lahden länsirannalla, Otaniemen pohjoispuolella oleva osa lahtea on mataloitunut ja muuttunut osittain kosteikoksi. Se on pää­kaupunki­seudun parhaita lintuvesiä, jossa pesii runsaasti lintuja ja jossa monet linnut myös levähtävät muutto­matkoillaan. Alueelle on perustettu 1,8 neliö­kilo­metrin laajuinen luonnonsuojelualue, johon kuuluu sekä avo­vettä että ruovikko­alue, ranta­lehtoja ja -niittyjä. Lintuja voi tarkkailla alueelle pystytetyistä lintu­torneista.
Laajalahden luonnonsuojelualueen tunnus
Kirjallisuutta

Hirvonen, Heikki 1994: Laajalahden pesivän vesi- ja rantalinnuston muutokset vuosina 1984-1993. - Metsähallitus. Vantaa. ISBN 951-47-9254-8
Viidakon Ykä (animaatiosarja)

| Viidakon Ykä> George of the Jungle |
| --- | --- |
Tyyli:  Adobe Flash
Kestoaika:  22 min
Pääosissa:  Lee Tockar Paul Dobson Britt Irvin Tabitha St. Germain
Alkuperämaa:   Yhdysvallat  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Teletoon  Cartoon Network  Nickelodeon  MTV Juniori   MTV3   Fox   The Television Kids Channel
Esitetty:  22. joulukuuta 2007 – 21. tammikuuta 2017
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  52 Luettelot jaksoista
Tuotanto
Tuottaja(t):  Kevin Gamble Mike Weiss Evan Baily Chris Bartleman Eric Ellenbogen Blair Peters Rob Simmons Tiffany Ward
Ohjaaja(t):  J. Falconer
Käsikirjoittaja(t):  Andrew Nicholls Darrell Vickers Jay Ward Dennis Heaton Andy Guerdat David Lewman Joe Liss Steven Sullivan Evan Gore Reid Harrison Heather Lombard Mark Myers
Tuotantoyhtiö(t):  Classic Media Studio B Productions Cartoon Network Studios
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Leo (2008)
Aiheesta muualla
IMDb 
Viidakon Ykä (engl. George of the Jungle) on Classic Median, Studio B Productionsin ja Cartoon Network Studiosin yhteistuottama yhdysvaltalais-kanadalainen Adobe Flashilla tehty piirrossarja. Se on uusi versio vuoden 1967 Viidakon Ykä -animaatiosta. Sarja on samankaltainen kuin Ykän edeltävät elokuvat ja sarjat, joissa hän puolustaa Mbebwen viidakkoa huolimatta siitä, miten naiivi ja kömpelö Ykä on.
Juoni

Ykä asuu Mbebwen viidakossa, joka on täynnä eksoottisia eläimiä sekä roistoja, jotka ovat aina enemmän hassuja kuin pelottavia. Ykä asuu viidakkoperheensä kanssa, johon kuuluvat hänen paras kaverinsa Apina, hurjan idealistinen ympäristönsuojelija Ursula, muodin orja Magnolia, Ykän uskollinen norsu Musti ja pitkäaikainen ystävä Tuuki-lintu.
Henkilöt

Ykä
Ykä on Mbebwen viidakon kuningas (Jaksossa alaston apinamies Ykä oli paviaanien kuningas hetken mutta ne aikoivat syödä Ykän jostakin syystä). Hän pelastaa viidakon asukkaat pulasta, keinumalla liaaneissa. Mutta useimmiten Ykä törmää puuhun. Sarjassa hoetaan ettei Ykä käy lähes koskaan kylvyssä. Ykä ei halua kylpeä koska ei halua tuoksua tytöltä. Ykän ystävät ovat Apina, Ursula ja Magnolia, Ykällä on myös " koira " Musti, joka todellisuudessa on elefantti.
Ykällä on myös serkku nimeltä Lauri.
Apina
Apina on Ykän paras kaveri jo lapsesta asti, " söivät kirputkin toisistaan " kuultiin Apinan sanovan yhdessä jaksossa. Apina käy luultavasti useimmin kylvyssä kuin Ykä. Apina on myös hiukan älykkäämpi kuin Ykä. Apina toimii aina Ykän parhaaksi, vaikka Ykä ei tätä usein ymmärräkään.
Ursula
Ursula on tohtori Taavi Kontion tytär. Hän asuu samassa majassa parhaan ystävänsä Magnolian kanssa. Ursulalla on ruskeat hiukset. Ursula myös monessa jaksossa yrittää järjestää Ykän asiat niin että hän ottaisi rennosti.
Magnolia
Magnolia on noita-tohtorin tytär. Hän on varsinainen muotitieteilijä. Magnolia puhuu aina muodista, Magnolialla on useita hajuvesiä. Eräässä jaksossa Magnolia huusi: "Finni! Isiii!" Hän on siis täydellinen esimerkki teinityttöjä koskevasta stereotypiasta.
Musti
Ykän ns. "koira" joka on oikeasti elefantti.
Tohtori Taavi Kontio
Ursulan isä, joka parantaa viidakon eläimiä ja asukkaita.
Noita-Tohtori
Noita-Tohtori on Magnolian isä, hän tekee paljon noituuksia.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lee Tockar  | … |  Ykä   |
|  Paul Dobson  | … |  Apina   |
|  Brittney Irvin  | … |  Ursula   |
|  Tabitha St. Germain  | … |  Magnolia   |
|  Michael Daingerfield  | … |  kuuluttaja   |
|  Mark Oliver  | … |  Tohtori Kontio, sivuäänet   |
|  Brian Drummond  | … |  noita tohtori   |
|  Doron Bell  | … |  Iso Mitch   |
|  Trevor Devall  | … |  karjuva apina, sivuäänet   |
|  Peter Kelamis  | … |  papukaija, sivuäänet   |
Äänirooleissa > Suomeksi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kari Tamminen  | … |  Apina   |
|  Mikko Maukonen  | … |  Ykä   |
|  Vesa Hämes  | … |  Tohtori Kontio   |
|  Bruno Lähteenmäki  | … |  Noitatohtori   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Sarvipää, sivuäänet   |
|  Petri Hanttu  | … |  Nikke, sivuäänet   |
|  Rosita Romström  | … |  Magnolia   |
|    | … |  Ursula   |
Aiheesta muualla

Viidakon Ykä TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Käkisalmen luterilainen kirkko

Käkisalmen luterilainen kirkko ei ole nykyisin kirkollisessa käytössä.
Käkisalmen luterilainen kirkko (myös Käkisalmen uusi luterilainen kirkko) sijaitsee Käkisalmessa luovutetussa Karjalassa. Rakennus ei ole ollut kirkollisessa käytössä vuoden 1944 jälkeen.
Suunnittelu ja rakentaminen

Käkisalmen uutta luterilaista kirkkoa alettiin suunnitella jo vuonna 1904, kun vanhan korjaamista pidettiin liian kalliina. Rahoitusongelmat ja tonttiin liittyvät ongelmat johtivat kuitenkin siihen että kirkon rakentamiseen päästiin vasta 1929. Kirkkoa varten ehdittiin tilata neljät eri piirustukset ennen kuin rakennustyöt alkoivat. Ensimmäiset piirustukset tilattiin Josef Stenbäckiltä jo vuonna 1908. Neljännet piirustukset teki Armas Lindgren vuonna 1928, joiden mukaan kirkko rakennettiin 1929-1930.
Ulkoasu

Käkisalmen kirkko on vankka päätytornillinen pitkäkirkko. Kirkon seinät muurattiin lähes käsittelemättömistä luonnonkivistä ja se muistutti materiaaliltaan keskiaikaista kivikirkkoa tai linnaa. Kirkon länsipäässä oleva suorakaiteenmuotoinen torni on kirkon levyinen. Tornin yläosassa on kahdeksan ääniaukkoa. Tornin loivan katon keskellä on lanterniini, jonka päällä risti oli. Kirkon itäpäässä on puolestaan matalampi kuoriosa. Kirkon sivuilla on matalammat kylkiäiset, joissa kirkon sivukäytävät ovat. Kirkon pääsisäänkäynti oli tornin alaosassa. Kirkkosalin pääikkunat ovat pienehköt ja kylkiäisten ikkunat puolestaan hyvin pienet.
Sisätilat

Kirkon sisustus oli juhlavan basilikamainen. Kirkkosalissa on tynnyriholvi, jonka sivuilla on kaariaukolliset ikkuna- ja oviaukot. Kuoriosaa koristivat rautaportit ja pylväät. Saarnastuolissa oli Albin Kaasisen puiset, neljää evankelistaa esittävät, veistokset. Alttaritauluksi uuteen kirkkoon tuotiin vanhasta kirkosta B. A. Godenhjelmin maalaama alttaritaulu. Samoin vuosina 1877 ja 1897 valetut pronssiset kellot siirrettiin vanhan kirkon kellotapulista. Kirkon urut olivat vuodelta 1937.
Sota-aika

Käkisalmen kirkko ei kärsinyt tuhoja talvisodan pommituksissa. Kun Suomi valtasi kaupungin takaisin jatkosodan alussa, sytyttivät venäläiset kaupungin tuleen ennen perääntymistään. Kirkko kärsi vaurioita tulipalossa ja sitä kunnostettiin jatkosodan aikana. Aivan valmiiksi kunnostustöitä ei saatu ennen kuin vuonna 1944 kirkko oli taas jätettävä.
Nykytila

Käkisalmen kirkko palvelee uusia omistajiaan kulttuuritalona, nuorisotilana ja klubina. Kirkollinen sisustus on purettu ja tilalla on diskovalot ja peliautomaatit.
Aiemmat kirkot

Vuonna 1930 valmistunut Armas Lindgrenin suunnittelema kirkko on kahdeksas luterilainen kirkko Käkisalmessa. Aiemmista kirkoista katso Käkisalmen aiemmat kirkot. Ennen vuotta 1930 käytössä ollut Pyhän Andreaksen kirkko säilyi käytössä uuden kirkon valmistumisen jälkeenkin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käkisalmen luterilainen kirkko Wikimedia Commonsissa
Bysanttilainen filosofia

Bysanttilainen filosofia viittaa Bysantin valtakunnassa toimineiden filosofien ja oppineiden harjoittamaan filosofiaan. Bysantin aika kattoi kreikkalaisen kulttuuripiirin keskiajan, ajan noin 500-luvulta 1400-luvulle, ja bysanttilainen filosofia edustaa näin kreikkalaisen maailman keskiaikaista filosofiaa.
Bysanttilainen ajattelu kehittyi itsenäisesti riippumatta latinankielisen lännen ajattelusta. Bysanttilaisen kulttuurin ja ajattelun kaksi pääpiirrettä olivat hellenistinen rationalismi ja kristillinen perinne. Bysanttilaista filosofiaa luonnehtii tiivis yhteys kristilliseen todellisuuskäsitykseen ja teologiaan, mutta se sai paljon vaikutteita ja ajatuksia antiikin kreikankielisistä filosofisista teksteistä, erityisesti Platonilta, Aristoteleelta ja uusplatonisteilta. Rajan vetäminen bysanttilaisen filosofian ja antiikin filosofian välillä, samoin kuin bysanttilaisen filosofian ja teologian välillä, ei olekaan suoraviivaista. Toisaalta bysanttilaisesta filosofiasta on mahdollista erottaa myös antiikin ajattelun edelleenkehittelyä irrallaan kristillisestä ajattelusta. Bysanttilaisen ajattelun perinne on säilynyt itäisen kristikunnan luostareissa ja yleisesti ortodoksisen maailman teologiassa.
Historia > Antiikin tausta

Antiikin kreikkalainen filosofia, tiede ja kirjallisuus jatkoivat elämäänsä bysanttilaisessa maailmassa, ja bysanttilainen filosofia sai paljon vaikutteita erityisesti platonismista ja aristotelismista. Tämä on seurausta siitä, että antiikin kreikkalainen kirjallisuus oli Bysantissa jatkuvasti läsnä, eikä sitä tarvinnut ”löytää uudelleen” samalla tavalla kuin läntisessä Euroopassa tapahtui renessanssin yhteydessä. Erityisesti varhaisbysanttilainen filosofia oli suoraa jatkoa antiikin ajattelulle, eikä rajanvedon tekeminen antiikin ja bysanttilaisen ajattelun välille ole näin helppoa.
Antiikin filosofia yhdistyi bysanttilaisessa ajattelussa kristilliseen teologiaan ja todellisuuskäsitykseen ja oli näin sävyltään kristillistä. Antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden lisäksi bysanttilaisia oppineita yhdistikin myös se, että he kaikki jakoivat saman kreikkalaisilta kirkkoisiltä peräisin olevan kirjallisen perinnön. Merkittävimmät esikuvat olivat Basileios Suuri (k. 379), Gregorios Nazianzilainen (k. 389), Gregorios Nyssalainen (k. 395) ja Johannes Khrysostomos (347–407). Merkittäviä lähteitä ajattelulle olivat myös seitsemän ekumeenisen kirkolliskokouksen päätökset.
Historia > Varhaisbysanttilainen aika

Varhaisbysanttilaisen ajattelun keskeinen virtaus oli uusplatonismin ja kristillisen ajattelun yhdistelmä, jota oli 500-luvulla muodostamassa muun muassa niin kutsuttu Pseudo-Dionysios Areopagita uusplatonilaisen Prokloksen ajattelun pohjalta. Samaan aikaan toimivat Ateenan viimeiset pakanalliset uusplatonilaiset filosofit, kuten Simplikios.
600-luvulla Johannes Damaskolainen kirjoitti muun muassa teoksen Tiedon lähde, joka tunnetaan ennen kaikkea kolmannesta osastaan Ortodoksisen uskon tarkka esitys. Se tarjosi kokonaisesityksen kristillisestä teologiasta ja osin antiikin ajatteluun pohjautuvasta todellisuuskäsityksestä. Teos oli itäisen kirkon ensimmäisiä skolastisia kirjoituksia ja merkittävä lähde myöhemmille skolastisille teoksille.
Historia > Keskibysanttilainen aika

800-luvulla Konstantinopolin patriarkka Fotios kokosi yhteenvedon koko antiikin kirjallisuudesta teoksessaan Bibliotheke sekä opiskeli aristoteelista logiikkaa. Hän sovelsi aristoteelista teoriaa substansseista muun muassa kuuluissa filioque-kiistassa. Fotioksen oppilas Arethas kommentoi Platonin ja Aristoteleen teoksia.
1000- ja 1100-luvuilla kiinnostus filosofiaan kasvoi. Tällöin vaikuttivat sellaiset henkilöt kuin Mikael Psellos, Eustratios Nikaialainen ja Mikael Efesoslainen, jotka kaikki kirjoittivat Aristoteleen teosten kommentaareja. Psellos tunsi pakanallisen uusplatonismin hyvin ja oli kiinnostunut myös filosofisesta astrologiasta ja magiasta.
Historia > Myöhäisbysanttilainen aika

1200- ja 1300-luvuilla toimivat Nikeforos Blemmydes ja Theodoros Metokhites. Georgios Pakhymeres kirjoitti parafraasin Aristoteleen keskeisimmistä teoksista.
Hellenistisen rationalismin ja osin rationalisminvastaisen kristillisen perinteen välinen jännite kasvoi bysanttilaisen ajan loppua kohti. Gregorios Palamas hylkäsi Platonin, Aristoteleen ja muun pakanallisen järkeisopin kokonaan. Hän kehitti hesykastisen mystisen suuntauksen, joka painotti henkilökohtaista pyhyyttä, mietiskelyä ja rukousta. Se pyrki saavuttamaan sydämen rukouksessa luomattoman valon ja Jumalan läsnäolon tuntemisen. Poliittisessa muodossa Palamaksen ajattelu tunnetaan ”palamismina”.
Hesykastinen liike sai paljon seuraajia älymystössä. Seurauksena klassisen kirjallisuuden ja luonnontieteiden tutkimus Bysantissa väheni. Samalla liikkeen synty sai aikaan ristiriitoja, jotka johtivat monien filosofien siirtymiseen läntiseen Eurooppaan. Hesykasmia vastustaneella Barlaam Calabrialaisella oli merkittävä osa läntisen kirkon teologian kehityksessä.
Bysantin viimeinen suuri filosofi oli Georgios Gemistos Plethon, jonka poliittinen filosofia perustui Platonin ajatteluun: hän katsoi, että platonismin palauttaminen voisi kääntää Bysantin rappeutumisen. Valtioajattelunsa Plethon perusti Platonin Valtion pohjalle: hänen mukaansa Bysantin hallitsijan tulisi olla filosofikuningas. Samalla hän hylkäsi kristinuskon ja esitti sen tilalle hellenististä uskontoa. Plethon oli merkittävä henkilö bysanttilaisen ajattelun välittämisessä länteen, samoin kuin Johannes Bessarion, joka puolusti platonismia aristotelismia vastaan ja jätti arvokkaan kreikkalaisen kirjallisuuden kirjastonsa Venetsiaan.
Myös bysanttilaisen ajan päättänyt Konstantinopolin valtaus vuonna 1453 sai suuren joukon bysanttilaisia oppilaita siirtymään länteen. Samalla bysanttilainen oppineisuus oli merkittävässä roolissa läntisen renessanssin synnyttämisessä. Sen sijaan läntinen ajattelu vaikutti Bysantissa vain suhteellisen vähän, vaikka idässä toimikin jonkin verran lännen kirkolle myötämielisiä filosofeja ja teologeja ja vaikka joitakin latinankielisiä teoksia, kuten Tuomas Akvinolaisen tuotantoa, käännettiin kreikaksi.
Konstantinopolin valtauksen jälkeen bysanttilaisen ajattelun perinne säilyi itäisen kristikunnan luostareissa ja yleisesti ortodoksisen maailman teologiassa.