Kazakstanin historia
Kansakunnan synty

Noin vuonna 1465 noin 200 000 uzbekkikaani Abūʾl-Khayrin tyytymätöntä alamaista erosi uzbekkijohtajasta ja vaelsi etsimään omaa maataan, jollainen löytyi Chu- ja Talasjokien väliseltä alueelta, nykyisessä kaakkoisen Kazakstanissa. Nämä separatistiset uzbekit tulivat tunnetuiksi kazakkeina. Ajan myötä heidän ja ei-separatististen uzbekkien välillä kehittyi merkittävä ero heidän elämäntavoissaan; kazakit saivat elantonsa paimentolaisuudesta, kun uzbekit pysyttelivät aloillaan.
Ensimmäiset voimakkaat Kazakkien kaanikuntaa hallinneet kaanit olivat 1488-1509 hallinnut Burunduk Khan ja tämän jälkeen, vuoteen 1523 asti hallinnut Kasym Khan. Heidän aikanaan kazakkiheimot yhdistyivät yhdeksi kansaksi. 1500-luvun aikana kazakkien nomadivaltakunta vahvistui ja sen valta ulottui Kaspianmeren itäpuolelta ja Araljärven pohjoispuolelta Irtyšjoen yläjuoksulle ja lähelle Altaivuoria. Yleisen näkemyksen mukaan Kasym Khanin valtakausi merkitsi itsenäisen Kazakstanin valtion alkua. Hänen aikanaan kazakit hallitsivat koko aroaluetta ja he pystyivät varustamaan 200 000 ratsumiehen vahvuisen sotajoukon.
Kasym Khanin jälkeen valtakuntaa hallitsivat kukin vuorollaan hänen kolme poikaansa. Tänä aikana kaanin auktoriteetti alkoi heiketä ja valtakunta jakaantui kolmeen erilliseen valtakeskukseen, Pieneen, Keskimmäiseen ja Suureen ordaan, joissa valtaa pitivät heimopäälliköt. Nimellisesti kaanilla oli näihin ylivalta, mutta todellisuudessa kaani oli riippuvainen alamaistensa uskollisuudesta. Kasym Khanin pojista viimeinen, vuosina 1538-1580 hallinnut Haqq Nazar onnistui jälleen vahvistamaan kaanin valtaa ja ryhtyi järjestelmällisiin hyökkäyksiin Transoxianan suuntaan. Hänen seuraajansa Tauekel Khanin valtakaudella 1586-1598 kazakit jopa miehittivät väliaikaisesti Samarkandin. Hänen jälkeensä kazakkien keskusvallan pirstotuminen jatkui jälleen ja kaanin valta oli heikkojen hallitsien aikaan heikkoa tai olematonta.
Venäläisiä kauppiaita ja sotilaita alkoi ilmestyä nykyisen Kazakstanin luoteisille alueille 1600-luvulla. Kasakat perustivat alueelle linnoutuksia, joista saivat alkunsa Oralin ja Atırawin kaupungit. Venäläiset kykenivät valloittamaan kazakkien alueita, koska kaanit olivat kalmukkien vallan alla. Kalmukit olivat mongolialkuperää oleva kansa, joiden elinalue laajeni kazakkien alueelle 1500-luvulla idän suunnalta.
1680-luvulta 1770-luvulle kazakit joutuivat sotaan oiratteja vastaan. Oiratit koostuivat läntisten mongoliheimojen liitosta, joiden joukosta džungarit olivat erityisen aggressiivisia. Džungarit toteuttivat tuhoisan hyökkäyksen kazakkien maille vuosina 1681-1684. Kazakkikaani Teüke Khan onnistui yhdistämään kazakkiheimot jälleen ja vuosina 1711-1712 kazakit suorittivat vastahyökkäyksen syvälle Zungarin kaanikuntaan. Teüken saavutukset eivät rajoittuneet vain sotamenestykseen, hänen aikanaan luotiin lakikoodi ja yhdistettiin perinteiset kazakkien tavat ja islam.
Vuonna 1723 džungarit hyökkäsivät jälleen tehden tuhoisan iskun itäiseen Kazakstaniin. Heillä oli myös tukenaan ruotsalaisia upseereita, jotka olivat jääneet Pultavan taistelussa venäläisten vangiksi, mutta sittemmin he olivat löytäneet tiensä kauas itään. Džungarien uhka kukistui lopulta Kiinaa hallinneiden mantšujen avustuksella. Vuosina 1757-1758 Qing-dynastian keisari Qianlong käynnisti kaksi sotaretkeä, joiden aikana džungarit käytännössä tuhottiin ja heidän maansa liitettiin Kiinaan. Džungarien vastaisista sodista oli eniten saanut kärsiä Suuri orda, jonka heimopäällikkö Ablai Khan katsoi viisaimmaksi tunnustaa Qing-dynastian ylivalta alueella. Zungarin kaanikunnan romahtamisen seurauksena kiinalaisvalta ulottui pitkälle Kazakstanin aroille ja Balkašjärvelle. Džungareja vastaan käydyistä sodista kärsi eniten Suuri orda. Keski-orda ja Pieni orda selvisivät vähemmällä rasituksella, osittain siksi että niiden alueella alkoi kasvaa Venäjän vaikutusvalta.
Pienen ordan kaani Abul Khair haki liittoa venäläisten kanssa vuonna 1730 suojautuakseen kalmukeilta, tarkoituksenaan muodostaa vain väliaikainen liitto. Tämän päätöksen seurauksena venäläiset saivat Pienen ordan hallintaansa pysyvästi. Venäläiset valloittivat Keski-ordan vuoteen 1798 mennessä, mutta Suuren ordan onnistui pysyä itsenäisenä 1820-luvulle saakka, jolloin etelästä uhkaava Kokandin kaanikunta pakotti Suuren ordan kaanin valitsemaan Venäjän suojeluksen, joka vaikutti heistä kahdesta huonosta vaihtoehdosta vähemmän pahalta. Kazakit eivät venäläisvaltaa alueellaan hyväksyneet ja sitä vastaan kapinoitiin heti venäläisten levittäydyttä Keski-Aasiaan. Ensimmäistä kazakkien kansannousua johti Keski-ordan Kenesary Khan (Kenesary Kasimov). Hänen kannattajansa taistelivat venäläisiä vastaan vuosina 1836-1847. Kenesary-kaania pidetään nykyään kazakkien kansallissankarina.