stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Xihu Longjing
Kuvia

Longjing-teen tuotantoon käytettyjä pensaita Hangzhoun prefektuurin Xihun kaupunkipiirin Meijiawun kylässä.
Xihu Longjing -teen kuumennus pannulla keskeyttää hapettamisvaiheen.
Ming Qian Longjing -teetä. Ming Qian eli ennen huhtikuun alun Qingming-juhlaa, viittaa kevään ensipoiminnan teelehtiin, aromikkaaseen huippulaatuun.
Aiheesta muualla

Dragon Well Tea (Longjing). How I Discover Chairman Mao's Cup Of Tea (englanniksi) (amazing-green-tea.com)
Hangzhou and its tea (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (hangzhouteatours.com)
Lung Ching (Arkistoitu – Internet Archive) (teekauppa.fi), Dragon Well Green Tea (Organic) (englanniksi) (thefragrantleaf.com)
Sulla

Sullan rintakuva.
Lucius Cornelius Sulla lisänimeltään Felix (Onnekas) (noin 138 eaa. – 78 eaa.), usein pelkkä "Sulla", oli roomalainen sotapäällikkö ja diktaattori.
Varhaiset vaiheet

Sulla kuului köyhään, mutta ylhäiseen Corneliusten patriisisukuun. Perheen taloudellisista vaikeuksista johtuen Sulla vietti nuoruutensa antiikin Rooman alamaailmassa näyttelijöiden, tanssijoiden ja prostituoitujen seurassa. Nuoruudessa syntynyt läheisyys tähän yhteisöön ja etenkin näyttelijänä mainetta saavuttaneeseen Metrobiukseen säilyivät aina Sullan vanhuuteen saakka. Tästä huolimatta Sullalla vaikuttaisi kuitenkin olleen ylhäisölle tyypillinen sivistys, mitä osoittaa sujuva kreikan kielen taito. Ei ole täysin selvää, mistä Sulla sai poliittisella uralla etenemiseen vaadittavan pääomansa, antiikin lähteistä Plutarkhos mainitsee äitipuolelta ja hieman skandaalinomaisesti rikkaalta naimattomalta naiselta saadut perinnöt.
Sota Afrikassa

Vuonna 107 eaa. Sulla nimitettiin Mariuksen alaiseksi kvestoriksi Pohjois-Afrikkaan. Sulla otti osaa Jugurthan sotaan, kun Marius korvasi Metelluksen roomalaisten Numidiaan sijoitettujen joukkojen komentajana. Sulla onnistui vangitsemaan Numidian kuninkaan Jugurthan, suostuteltuaan läheisen Mauretanian kuningaskunnan kuninkaan Bocchuksen johdattamaan Jugurtha ansaan petoksen avulla. Onnistunut operaatio toi ennestään melko tuntemattomalle Sullalle mainetta Roomassa ja Sullan poliittinen ura lähti nousuun.
Sota teutoneja ja kimbrejä vastaan

Vuonna 104 eaa. kaksi germaaniheimoa, kimbrit ja teutonit kulkivat vaeltaessaan Rooman näköpiiriin ja näyttivät uhkaavan itse pääkaupunkia. Barbaarien uhan edessä roomalaiset valitsivat luotetuimman kenraalinsa Mariuksen konsuliksi viisi kertaa peräkkäin. Sulla osallistui sotaan Mariuksen komennossa. Vuonna 101 eaa. Sulla oli mukana ratkaisevassa taistelussa Vercellaessa Mariuksen komentajakollegan Catuluksen alaisena. Roomalaisten voittoa pidettiin pitkälle Sullan ansiona, sillä Catulus ei tiettävästi ollut lahjakas sotilas.
Preettori ja Kilikian prokonsuli

Palattuaan Roomaan Sulla valittiin preettoriksi vuonna 97 eaa. Huhujen mukaan vaalitulokseen vaikutti massiivinen lahjontakampanja. Kuten tapana, preettorin aseman jälkeen hänelle annettiin yksi Rooman itäisistä provinsseista, Kilikia, hallinnoitavaksi. Ollessaan idässä Sulla kohtasi ensimmäisenä roomalaisena Parthian edustajan ja kuuli eräältä ennustajalta ennustuksen, jonka mukaan Sulla kuolisi maineensa ja valtansa huipulla. Vuonna 92 eaa. Sulla voitti Armenian kuninkaan Tigraneen ja palasi loppuvuodesta Roomaan. Palattuaan idästä hän asettui poliittisesti vastustamaan Mariusta.
Liittolaissota

Liittolaissodassa 91–87 eaa. Rooman italialaiset liittolaiset kapinoivat saatuaan tarpeekseen verojen maksusta ja sotimisesta ilman täysiä kansalaisoikeuksia. Liittolaissodan alkaessa roomalaiset alkoivat suhtautua Mariukseen epäluuloisesti, sillä häntä pidettiin liian kunnianhimoisena, osin viiden perättäisen konsulikauden seurauksena. Tämän vuoksi Mariukselle ei annettu yksin komentoa sodasta ja Sulla pääsi näyttämään taitonsa itsenäisenä komentajana. Sullalle myönnettiin liittolaissodassa myös harvinainen kunnianosoitus, corona graminea, jolla palkittiin roomalaisen armeijan tuhosta taistelussa pelastanut komentaja. Liittolaissodan loputtua Sulla valittiin konsuliksi vuonna 88 eaa.
Marssi Roomaan ja sota Mithridatesta vastaan

Sullan konsuliaikana ja liittolaissodan aiheuttamaa sekaannusta hyödyntäen Rooman itäisissä provinsseissa syntyi jälleen levottomuutta, kun Pontuksen kuningas Mithridates VI yritti laajentaa valtakuntaansa Rooman kustannuksella. Sulla lähti siis sotaan Mithridatesta vastaan. Sullan jo ollessa matkalla Etelä-Italiassa hän sai kuulla, että Marius oli saanut senaatin määräämään, että hän itse saisi johtaa sotajoukkoja. Sulla valitsi nyt lojaaleimmat legioonansa ja marssi ensimmäisenä roomalaisena komentajana armeijansa kanssa Roomaan asettaen samalla esimerkin myöhäisemmillä vallanhaluisille roomalaisille kuten Caesarille. Marius ja hänen kannattajansa pakenivat Roomasta. Sulla sai senaatin kannatuksen ja jatkoi sotaretkeään Pontusta vastaan määräten Mariukselle ja hänen kannattajilleen kuolemantuomion. Sota Mithridatesta sujui hyvin ja Sulla löi Mithridateksen vuonna 86 eaa. ja valtasi Ateenan.
Sullan poissa ollessa Marius oli kannattajiensa kanssa kuitenkin ottanut kaupungin valtaansa. Sullan säätämät lait kumottiin ja hänet määrättiin karkotettavaksi. Marius ja Lucius Cornelius Cinna (Caesarin appi) valittiin konsuleiksi vuonna 86 eaa. Marius kuoli vain muutama päivä valintansa jälkeen. Hänen sijalleen valittiin konsuliksi Lucius Valerius Flaccus, mutta todellisuudessa Cinna oli Rooman yksinhaltija. Kuultuaan Cinnan kuolemasta 84 eaa. Sulla marssi toistamiseen armeijan kanssa Roomaan ja löi häntä vastaan lähetetyt joukot apunaan nuori Pompeius Magnus.
Diktaattori

Vuonna 81 eaa. senaatti valitsi Sullan elinikäiseksi diktaattoriksi. Hän aloitti hirmuvallan ja proskriptiot, sekä karkotti kaikki vastustajansa. Nuori Julius Caesar oli yksi näistä ja hän pakeni kaupungista. Sulla teki paljon uudistuksia Rooman poliittiseen järjestelmään ja lisäsi senaattorien määrän kolmestasadasta kuuteensataan. Sullan uudistuksien tarkoituksena oli tukea senaatin ja patriisisukujen asemaa plebeijien kustannuksella. Hän poisti kansantribuunien veto-oikeuden ja sääti, etteivät tässä virassa olleet voineet koskaan edetä korkeimpiin poliittisiin virkoihin. Sulla myös laajensi Rooman kaupungin pyhinä pidettyjä rajoja.
Vallasta luopuminen ja kuolema

Sulla valittiin toiseen kertaan konsuliksi vuonna 80 eaa., mutta seuraavana vuonna hän luopui kaikista poliittisista tehtävistä ja vetäytyi maatilalleen kirjoittamaan muistelmiaan, jotka tosin ovat sittemmin kadonneet. Sullan luopuminen vallasta yllätti monet aikalaiset ja Sullaa maatilalla ympäröivä joukko näyttelijöitä ja tanssijoita – joukossa myös nuoruudenystävä Metrobius – herättivät paheksuntaa monissa. Sulla oli myös alkoholiin menevä. Hän sai punaisia läiskiä kasvoihinsa liiasta juomisesta. Häntä pilkattiin niistä kirjavaksi mulperipensaaksi. Sullan maksa petti ja hän kuoli vuonna 78 eaa. ja Sullan hautajaismenoja vastaavaa loistoa ei nähty ennen Augustuksen kuolemaa vuonna 14.
Sullan perintö

Osa Sullan lakiuudistuksista pysyi voimassa huomattavan kauan, kun taas osa, kuten tribuunien veto-oikeus, palautettiin varsin nopeasti Sullan kuoleman jälkeen. Suurin vaikutus lienee kuitenkin ollut Sullan marssilla Roomaan, joka asetti tasavallan kannalta vaarallisen esimerkin sotilaallisen voiman käytöstä henkilökohtaisen vallan kasvattamiseen. Kuuluisin Sullan seuraajista tässä suhteessa on Caesar, joka kuitenkaan ei Sullan tapaan luopunut vallasta vaan tuli murhatuksi, mikä johti tasavallan tuhoon.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Pekka Tuomisto: Rooman diktaattorit.  Karisto, 2003.  ISBN 951-23-4442-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Plutarch's Life of Sulla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Sullan kunniaksi lyöty raha
Yhdeksän teesiä

| Yhdeksän teesiä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jarkko Martikainen
Kieli:  suomi
Genre:  runous
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  978-952-01-0092-6

Edeltävä:  Pitkät piikit ja muita kertomuksia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Yhdeksän teesiä on Jarkko Martikaisen runokokoelma ja kaikkiaan toinen kirja. Sen julkaisi Like helmikuussa 2008.
Kirja sisältää runoja, aiheinaan nykyihmisen suhde muun muassa työhön, aikaan, rahaan, kanssaihmisiin ja -eläimiin sekä itseensä. Se on jatkoa Martikaisen esikoiskirjalle Pitkät piikit ja muita kertomuksia (2005).
Yhdeksän teesiä on julkaistu myös äänikirjana, lukijana Jarkko Martikainen itse.
Abel Xavier

Abel Xavier (s. 30. marraskuuta 1972 Nampula, Mosambik) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän kuului aikaisemmin Portugalin maajoukkueen vakiomiehistöön.
Ura seurajoukkueissa

Kolmevuotiaana Portugaliin muuttanut Xavier aloitti ammattilaisuransa Estrela da Amadoran joukkueessa, missä pelasi kolmen vuoden ajan ennen siirtymistään vuonna 1993 suurseura Benficaan. Benficassa hän pääsi ensimmäisellä kaudellaan juhlimaan Portugalin liigamestaruutta. 1995 Xavier siirtyi Italian Serie A:n Bariin, missä peliaika jäi vähäiseksi ja Xavier siirtyikin vain yhden kauden jälkeen Espanjaan Real Oviedoon. Oviedossa peliaikaa tuli kahden kauden aikana yli 40 ottelun verran. Kauden 1998–1999 Xavier pelasi Hollannissa PSV Eindhovenissa ja pääsi juhlimaan Alankomaiden superucpin voittoa ennen siirtymistään Englannin valioliigaan ja Evertonin joukkueeseen.
Tammikuussa 2002, kauden puolivälissä, Xavierin seuraavaksi osoitteeksi tuli paikallisvastustaja ja arkkivihollinen Liverpool. Seuraavan vuoden tammikuussa Xavier lähti Turkkiin suurseura Galatasarayhin, ja yhden kauden jälkeen siirtyi jälleen, tällä kertaa Saksaan ja Hannover 96:n joukkueeseen. Puolen vuoden Saksan-visiitin jälkeen Xavier palasi Italiaan AS Romaan, missä peliaika jäi jälleen vähäiseksi, mutta meriittilistaan tuli Italian cupin voitto. 2005  Xavier palasi Englantiin Middlesbroughon Michael Reizigerin korvaajaksi. Marraskuussa 2006 Xavier jäi kiinni kielletyn anabolisen steroidin dianabolin käytöstä ja hänet asetettiin 18 kuukauden pelikieltoon, mikä sittemmin lyheni vuoden mittaiseksi. Toukokuussa 2007 Xavier siirtyi viimeisimpään seuraansa Los Angeles Galaxyyn Yhdysvaltain MLS-liigaan, mistä hän lähti kesällä 2008 riitaannuttuaan valmentaja Ruud Gullitin kanssa.
Maajoukkueura

Aikaisemmin Xavier kuului Portugalin maajoukkueen puolustuksen tukipilareihin. Hän edusti maataan vuoden 2000 EM-turnauksessa, missä hän jatkoajalle edenneessä välieräottelussa Ranskaa vastaan torjui kädellään David Trezeguet'n laukauksen, mistä aiheutuneesta rangaistuspotkusta Zinedine Zidane veti pallon verkkoon ja pudotti Portugalin loppuottelusta. Xavier joukkuetovereineen protestoi tuomiota suurieleisesti, mistä hänelle langetettiin yhdeksän kuukauden pelikielto maaotteluihin, mikä sittemmin lyhennettiin kuuden kuukauden mittaiseksi.
Xavier oli mukana myös vuoden 2002 MM-turnauksessa, mutta pääsi kentälle vain vaihtopelaajana viimeisen alkulohko-ottelun 73. minuutilla.
Yksityiselämä

22. joulukuuta 2009 Xavier kertoi kääntyneensä muslimiksi ja käyttävänsä nimenään Faisal Xavieria.
Yang Chuan-kwang

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Yang Chuan-kwang |  Yang Chuan-kwang |  Yang Chuan-kwang |  |
Maa:   Kiinan Taipei
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | kymmenottelu |  |
Yang Chuan-Kwang (kiin.: 楊傳廣; pinyin: Yáng Chuánguǎng; amisiksi Maysang Kalimud; 10. heinäkuuta 1933 Taitung – 27. tammikuuta 2007 Los Angeles, Yhdysvallat) oli taiwanilainen kymmenottelija ja olympiamitalisti. Hän oli aikanaan myös maailman parhaita seiväshyppääjiä.
Yang Chuan-Kwang aloitti uransa korkeushyppääjänä. Kymmenottelun hän voitti Aasian kisoissa ensimmäisen kerran vuonna 1954. Melbournen 1956 olympialaisissa hän sijoittui kymmenottelussa kahdeksanneksi. Vuonna 1958 Yang voitti toisen mestaruutensa Aasian kisoissa ja muutti opiskelemaan ja harjoittelemaan Kalifornian yliopistoon (UCLA), jossa harjoitteli myös maailmanennätysmies Rafer Johnson. Rooman 1960 olympialaisissa Yang saavutti hopeaa tuloksella 8 334 pistettä (vuoden 1963 taulukon mukaan 7 930 pistettä). Samalla hänestä tuli ensimmäinen taiwanilainen olympiamitalisti. Kultaa voitti Johnson.
Walnutissa 27.–28. huhtikuuta 1963 Yang otteli 9 121 pistettä parantaen maailmanennätystä yli 400 pisteellä. Huikean ennätysparannuksen merkittävin tekijä oli seiväshyppy, jossa Yang ylitti 484 cm saaden 1 515 pistettä. Tämän jälkeen kymmenottelun pistetaulukko korjattiin pikaisesti vastaamaan lasikuituseipään läpimurron aiheuttamaa seiväshypyn parantunutta tulostasoa, ja Yangin ennätyspisteet olivat uuden taulukon mukaan 8 089 pistettä. Nykyisen taulukon mukaan hänen pistemääränsä oli 8 010 pistettä, joten kyseessä oli ensimmäinen 8 000 pisteen ylitys nykytaulukon mukaisesti laskettuna. Se oli Taiwanin ennätys vielä 40 vuotta myöhemminkin. Osalajeissa hänen ME-sarjansa tulokset olivat: 100 metrillä 10,7, pituushypyssä 717, kuulantyönnössä 13,22, korkeushypyssä 192, 400 metrillä 47,7, 110 metrin aidoissa 14,0, kiekonheitossa 40,99, seiväshypyssä 484, keihäänheitossa 71,75 sekä 1 500 metrillä 5.02,4. Nykytaulukossa 9 000 pisteen rajan ylitti vasta tšekkiläinen Roman Šebrle Itävallan Götzisissä toukokuussa 2001.
Tokion 1964 olympialaisissa Yang sijoittui viidenneksi 7 650 pisteellä. Kaikkiaan hän suoritti urallaan kymmenottelun 20 kertaa. Seiväshypyssä hän teki sisäratojen maailmanennätyksen 496 cm vuonna 1963. Ulkoradoilla hän oli kaikkien aikojen neljäs viiden metrin seiväshyppääjä – häntä ennen rajan ylittivät Brian Sternberg, John Pennel ja Pentti Nikula. Yang toimi urheilu-uransa jälkeen maansa olympiakomitean jäsenenä.
Yang kuoli Los Angelesissa 27. tammikuuta 2007 aivovaurioon, jonka oli aiheuttanut kolme päivää aikaisemmin tapahtunut sairaskohtaus.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 10,6
400 metrin juoksu: 47,7
1 500 metrin juoksu: 4.36,9
110 metrin aitajuoksu: 13,9
220 jaardin aitajuoksu suoralla: 23,2
220 jaardin aitajuoksu kaarteella: 23,5
400 metrin aitajuoksu: 53,0
Korkeushyppy: 202
Seiväshyppy: 500
Pituushyppy: 775
Kuulantyöntö: 14,22
Kiekonheitto: 44,59
Keihäänheitto: 73,82
Kymmenottelu: 8 089 (8 010, muunnettuna nykyisen taulukon mukaiseksi)
Wunderteam

Wunderteam on nimitys Itävallan jalkapallomaajoukkueesta 1930-luvulla. Joukkue saavutti yhden olympiahopean Berliinin olympialaisista 1936 sekä Italian MM –kilpailuista neljännen tilan. Itävalta hävisi kolme ottelua vuoden 1931 huhtikuun ja kesäkuun 1934 välisenä aikana 31:stä ottelusta. Huhtikuun 1931 ja joulukuun 1932 välisenä aikana Itävalta ei hävinnyt yhtäkään 14:stä pelaamastaan ottelusta.
Nousu kuuluisuuteen

Vaikka Itävallan jalkapallo oli elänyt koko 1920 –luvun vahvaa aikaa, 30 –luvulle siirryttäessä tapahtui kehitystä. Itävalta voitti yhden johtavista jalkapallomaista Skotlannin Wienissä maaliskuussa 1931 5–0. Ennen joulukuuta 1932 Itävalta voitti mm. Saksan 6–0 vieraissa ja 5–0 kotistadionillaan Praterstadionilla. Muita voitettuja maita olivat Ruotsi, Ranska, Italia ja Unkari, kaikki Euroopan johtavia jalkapallomaita. Itävallan voittokulun katkaisi vasta 1932 joulukuussa Englanti, joka voitti Itävallan Stamford Bridgellä 4–3. Itävalta voitti myös arvostetun Coupe Internationale européennein 1932.
MM –kilpailut

1934 järjestettiin Italian MM –kilpailut, jonka ennakkosuosikki Itävalta oli. Itävalta aloittikin kilpailut voittamalla Ranskan 3–2 jatkoajan jälkeen. Puolivälierissä kaatui Unkari 2–1. Välierissä vastaan asettui isäntämaa Italia, jonka Luis Monti vartioi koko pelin ajan Itävallalle tärkeää Matthias Sindelaria. Italia voitti ottelun lopulta 1–0. Pronssiottelussa Saksa oli parempi luvuin 3–2.
Olympialaiset

1936 järjestettiin Berliinin olympialaiset. Itävalta aloitti kisat voittamalla Egyptin 3–1. Puolivälierissä vastaan asettui Peru. Ottelu oli erittäin väkivaltainen ja perulainen jalkapallokannattaja juoksi kesken lisäajan kentälle ja hyökkäsi itävaltaisen pelaajan päälle. Peru voitti ottelun lopulta 4–2. Kansainvälinen olympiakomitea vaati uusintaottelun ilman katsojia, mutta Peru kieltäytyi siitä ja näin Itävalta eteni välieriin. Välierissä Puola hävisi Itävallalle 3–1. Loppuottelussa kaksi vuotta sitten MM –kilpailujen välierissä Itävallan pudottanut Italia voitti jälleen Itävallan, nyt 2–1.
Kokoonpano

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Maalivahti
Rudolf Hiden
Puolustajat
| Roman Schramseis   Karl Rainer | Roman Schramseis   Karl Rainer | Roman Schramseis   Karl Rainer | Josef Blum   Karl Sesta | Josef Blum   Karl Sesta | Josef Blum   Karl Sesta |
Keskikenttä
| Georg Braun   Johann Mock | Georg Braun   Johann Mock | Josef Smistik   Leopold Hofmann | Josef Smistik   Leopold Hofmann | Karl Gall   Walter Nausch | Karl Gall   Walter Nausch |
| Hyökkääjät | Hyökkääjät | Hyökkääjät | Hyökkääjät | Hyökkääjät | Valmentaja |
| Karl Zischek | Friedrich Gschweidl | Matthias Sindelar | Anton Schall | Adolf Vogl | Hugo Meisl |
Yhdyskunta (biologia)

Suulien yhdyskunta Helgolandin saarilla Pohjanmerellä.
Yhdyskunta tarkoittaa biologiassa läheisesti yhdessä elävien saman lajin edustajien muodostamaa ryhmää. Ryhmän jäsenten välisellä yhteistyöllä saavutetaan usein merkittävää hyötyä, kuten parempia hyökkäys- tai puolustautumiskeinoja. Jotkin hyönteiset, kuten muurahaiset, selviytyvät vain yhdyskunnissa.
Käsitteen toinen merkitys biologiassa on kolonia. Jotkin modulaariset eli kerrannaiset eliöt, esimerkiksi polyyppieläimet, muodostavat koloniaalisia runkokuntia, joita sanotaan myös yhdyskunniksi.
Suokauris

| Suokauris |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Hirvieläimet Cervidae
Alaheimo::  Kauriit Capreolinae
Suku::  Blastocerus  Wagner, 1844
Laji::  dichotomus
Kaksiosainen nimi
 Blastocerus dichotomus  (Illiger, 1815) 
 Suokauriin levinneisyysalue
Katso myös
   Suokauris Wikispeciesissä   Suokauris Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suokauris eli suohirvi (Blastocerus dichotomus) on Etelä-Amerikassa elävä sorkkaeläinlaji. Se on Etelä-Amerikan kookkain hirvieläin. Laji elää Amazon-joen eteläpuolisilla kosteikkoalueilla vesi- ja rantakasveja syöden yksin tai pieninä laumoina. Sen elintavoista on toistaiseksi vain vähän tietoa. Suokauriit ovat vähentyneet etenkin elinympäristön häviämisen takia.
Etymologia ja evoluutio

Suokauris on sukunsa, suokauriit (Blastocerus), ainoa laji. Tieteellinen sukunimi tulee kreikasta. Blastos tarkoittaa versoa tai nuppua ja keras eläimen sarvea. Lajinimi tulee sanoista Dikhe (kaksi tietä) ja tome (terävä). Lajinimi liittyy myös sarviin, sillä dichotomus viittaa dikotomiseen eli halkihaaraiseen haaromistapaan, jossa sarvirungosta erkanee kerralla kaksi samanpituista piikkiä. Lajin espanjankielisiä nimiä ovat Ciervo De Los Pantanos ja Ciervo Marismeño, ja paikallisen guaranin kielen nimitys on güazu-pukú.
Suokauriin esivanhemmat levisivät Etelä-Amerikkaan noin kolme miljoonaa vuotta sitten Panamankannaksen muodostuttua Amerikkojen välille. Lajin pleistoseenikautisia fossiileja on löydetty Brasiliasta ja Argentiinasta. Geneettisen tutkimuksen mukaan sen esi-isät erkanivat muista hirvieläimistä ehkä jo ennen kannaksen muodostumista. Puuttuvista fossiililöydöistä huolimatta on esitetty myös teoria, jonka mukaan suokauris ja muut Etelä-Amerikan hirvieläimet polveutuvat valkohäntäkauriiden Odocoileus-suvusta. Suokauriin lähimpiin sukulaisiin kuuluvat joka tapauksessa piikkokauriit (Mazama), pudu, chilenkauris ja pampakauris. Vain pampakauriilla ja suokauriilla on sieraimissa hajurauhaset. Suokauriin ja pampakauriin sukulaisuudesta voi myös kertoa läheinen kromosomimäärä, pampakauriilla niitä on 68 ja suokauriilla vain kaksi vähemmän.
Koko ja ulkonäkö

Suokauriin ruumiin pituus on 180–195 cm. Säkäkorkeus on 110–120 cm ja paino 100–150 kg. Suokauriin sarvet haarovat sekä etuhaarakkeen että päähaaran latvasta. Sarvirunko on noin 60 cm pitkä, ja piikkejä on yhteensä kahdeksan. Sarvirungosta erkanevat piikit ovat samanpituiset. Sarvet painavat keskimäärin noin 2 kiloa. Ne putoavat epäsäännöllisesti ja voivat säilyä kauriilla jopa kaksi vuotta.
Suokauriin turkki on hieman takkuinen. Se on kesäisin kirkkaan punaruskea ja muuttuu talvella himmeämmäksi. Vatsapuoli ja kaulan alaosa ovat vaaleampia. Jalkojen alaosan musta karvoitus tuo mieleen mustat polvisukat. Myös turvan ympärys ja hännän alapinta ovat mustat. Suurten korvalehtien sisäpinnat ovat tiheään valkokarvaiset. Silmiä ympäröi heikosti valkea karvoitus. Häntä on punertavan oranssi, tuuhea ja 10–15 senttiä pitkä. Sorkankynnet ovat 7–8 cm:n pituiset, ja sorkkien varpaanvälejä yhdistää ihopoimu. Varpaita levittämällä suokauris pystyy lisäämään sorkkien kantavaa pintaa. Kehittyneen takaosansa ansiosta suokauris on hyvä hyppäämään, mikä on nopein tapa liikkua vedessä. Hampaita on yhteensä 32. Lajilla on hajurauhaset takajalkojen sorkkien välissä, nilkassa ja sieraimissa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Suokaurista tavataan nykyään Amazon-joen eteläpuolella Argentiinan itäisistä keskiosista ja maan koillisosista, Brasilian läntisistä keskiosista ja eteläosista, Bolivian itäosista ja Perun kaakkoisosista. Lajia tavattiin aiemmin myös Uruguayssa, mutta viimeisin havainto on vuodelta 1958, ja sen uskotaan nyt hävinneen maasta.
Eniten suokauriita on Brasiliassa, jossa on arvioitu olevan 41 000 suokaurista, runsaimmin Pantanalissa. Argentiinassa elää arviolta 2 000 eläintä lähinnä Iberán suoalueilla, Formosan maakunnassa ja Paranán suistossa. Bolivian suokauriit elävät useina populaatioina Benin alueella ja Noel Kempff Mercadon kansallispuistossa sekä Pampas Heathissä. Paraguayssa sitä tavataan harvakseltaan pääasiassa Yacyretán alueella, ja pieni kanta elää Perun Pampas del Heathissä.
Levinneisyys ja elinympäristö > Elinympäristö

Suokauriin elinympäristöä ovat nimensä mukaisesti vesiperäiset alueet, kuten alavat tulvatasangot, suistot, savannit, ja kosteat metsät. Ne elävät pääasiassa pysyvän veden läheisyydessä ja suosivat paikkoja, joissa on puolisen metriä vettä, mutta voivat kahlata yli metrinkin syvyisillä alueilla. Mikäli veden korkeus nousee liian korkealle kauriit siirtyvät pois. Ne suosivat alueita, joista ne löytävät paljon suojapaikkoja, kuten pitkää heinikkoa ja kaislikkoa. Laji voi elää myös vuoristoalueilla, mutta se voi johtua ihmisten pyynnistä, joka on ajanut hirvet turvallisemmille alueille.
Elintavat

Suokauriiden elintavoista on vain niukasti tietoa. Ne pysyttelevät päiväsaikaan tiheiden pensaiden tai korkeiden ruovikoiden suojassa ja lähtevät avoimemmille paikoille laiduntamaan tavallisesti vasta hämärän tultua. Myös päivisin liikkumista esiintyy joissain suokaurispopulaatioissa, riippuen vuodenajoista ja metsästyspaineesta. Ne elävät yksin tai 2–5 yksilön perheryhminä, joka käsittää tavallisesti aikuisen uroksen, muutaman naaraan ja niiden poikaset. Niitä tavataan joskus suurempinakin joukkoina. Sadekautena eläimet ovat levittäytyneet laajalle, mutta pakkaantuvat kuivalla kaudella veden vähennyttyä tiheämpään. Urosten elinpiirit ovat suurempia kuin naaraiden. Paraná-joen valuma-alueella suokauriiden tiheys oli vuosina 1995 ja 1996 0,50–0,54 eläintä neliökilometriä kohden. Koska suokauriit valitsevat elinpiirinsä vedenkorkeuden vaihtelun mukaan, ne eivät ole pysyviä. Upottavat suoalueet antavat turvaa suokaurista saalistavilta puumilta ja jaguaareilta. Sarvien putoaminen ei ole sidottuna vuodenaikoihin, vaan samanikäisillä uroksilla sarvien kasvu voi olla aivan eri vaiheessa. Niiden vihollisia ovat myös koirat ja anakondat.