stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A. Aimo
Diskografia > EP-levyt

Muistatko vielä dallapen 2 Odeon pld-ep 2002
Muistatko vielä dallapen 10 Odeon pld-ep 2024
Muistatko vielä dallapen 16 Odeon pld-ep 2035
A. Aimo ja Dallape-orkesteri 1 Odeon PLD-EP 2036
A. Aimo ja Dallape-orkesteri 2 Odeon PLD-EP 2037
A. Aimo ja Dallape-orkesteri 3 Odeon PLD-EP 2038
A. Aimo ja Dallape-orkesteri 4 Odeon PLD-EP 2045
Taxi hanurit laulusolisti A. Aimo Finlandia PEP 45
Diskografia > Kokoelma-albumit

Laulajan tarina (1964)
Dallapé (1967)
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 2 (1969)
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 3 (1971)
Ajaton A. Aimo (1972)
Tunturisatu (1975)
Unohtumattomat (A. Aimo) (1986)
Kohdatessa (2006)
Aiheesta muualla

Tikka, Marko: / Andersson, Aimo (1911–1963). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 29.3.2022. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
A. Aimon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle
Nødnett

Nødnett on Norjan viranomaisten TETRA-radiostandardiin perustuva yhteinen valtakunnallinen radioverkko.   Suomessa sitä vastaa Virve.
Järjestelmän rakentamisen aloitti Nokia Siemens Networks, joka vuonna 2006 voitti siitä pidetyn kilpailutuksen. Vuonna 2012 projekti siirtyi yhdysvaltaiselle Motorola Solutions -yhtiölle.
Vuoden 2017 lopulla Virven ja Nødnettin välillä tehtiin ensimmäinen kokeellinen verkkovierailu.
Joiryn Jirel

Ensimmäinen Jirel-novelli ”Mustan jumalan suudelma” oli lokakuun 1934 Weird Talesin kansikuvatarina. Kuvittaja Margaret Brundage.
Joiryn Jirel (engl. Jirel of Joiry) on yhdysvaltalaisen C. L. Mooren luoma fiktiivinen miekkasankari, jonka miekka ja magia -tyyliset seikkailut sijoittuvat keskiajan Ranskaan ja yliluonnollisiin rinnakkaismaailmoihin. Sarjan kuusi novellia ilmestyivät pulp-lehti Weird Talesissa vuosina 1934–1939. Se oli ensimmäinen miekka ja magia -sarja, jonka päähenkilö oli naispuolinen.
Historia

C. L. Moore aloitti kirjailijanuransa Northwest Smith -nimisestä seikkailijasta kertoneilla planeettaromansseilla, joista ensimmäinen ilmestyi marraskuussa 1933 pulp-lehti Weird Talesissa. Mooren viides Weird Tales -novelli ”Mustan jumalan suudelma” ilmestyi lokakuussa 1934 ja esitteli Joiryn Jirel -nimisen sankarittaren. Tarina edusti miekka ja magia -kirjallisuutta, jonka Robert E. Howardin Conan oli tehnyt Weird Talesin lukijoiden parissa suosituksi. Jirel sai myönteisen vastaanoton, joten Moore kirjoitti nopeasti jatko-osia. Hänen juonivalikoimansa oli kuitenkin varsin rajallinen, ja usein hän kierrätti ideoita tarinasta toiseen. Ensimmäiset viisi Jirel-novellia (1934–1937) ovatkin muunnelmia samasta juonikuviosta. Yhden niistä hän kirjoitti tulevan miehensä Henry Kuttnerin kanssa.
Mooren tuotteliaisuus laski vuoden 1936 jälkeen, mahdollisesti ideoiden puutteen vuoksi. Kuudes ja viimeinen Jirel-tarina ”Hellsgarde” ilmestyi huhtikuussa 1939. Avioiduttuaan Kuttnerin kanssa 1940 Moore alkoi jälleen kirjoittaa aktiivisesti tieteiskirjallisuutta ja tieteisfantasiaa muttei palannut vanhojen hahmojensa pariin.
Jirel oli ensimmäinen miekka ja magia -kirjallisuuden ensimmäinen sankaritar, ja monet naispuoliset fantasia- ja tieteiskirjailijat ovat kertoneet saaneensa Moorelta vaikutteita. Marion Zimmer Bradley omisti toimittamansa Sword and Sorceress -antologian (1984) Moorelle, ”joka antoi meille Joiryn Jirelin, ensimmäisen naisen joka kohotti miekkansa magiaa vastaan. Ja kaikille meille, jotka halusimme isona olla Jirel.”
Jirel-novellit ilmestyivät kirjana 1969. Kaksi niistä on suomennettu antologioissa Pimeyden linnake (1991) ja Mustan jumalan suudelma (1993).
Hahmo ja miljööt > Päähenkilö

Jirel on keskiajan Ranskassa elävä aatelisnainen, joka hallitsee kuvitteellista Joiryn linnaa ja läänitystä. Hänet kuvataan kauniiksi, uhmakkaaksi ja intohimoiseksi naiseksi, jolla on punaiset hiukset ja keltaiset silmät. Jirel suhtautuu alamaisiinsa ja vasalleihinsa suojelevasti ja velvollisuudentuntoisesti, ja usein hän kutsuu itseään Joiryksi samaistaen itsensä valtakuntaansa. Hän on taitava sotapäällikkö, joka taisteluissa pukeutuu haarniskaan ja kantaa aseenaan miekkaa. Hän ei kuitenkaan yleensä ratkaise vastaansa tulevia haasteita raa’alla voimalla tai miekkailutaidolla vaan tahdonvoimallaan ja tunnetaidoillaan.
Jirel on tarinoissa tasa-arvoinen mieshahmojen kanssa. Hänellä on lyhyitä miesseikkailuja mutta ei pysyvää puolisoa. Moore vihjaa myös seksuaalisuuteen, vaikka 1930-luvun julkaisukulttuuri asettikin seksin käsittelylle tiukat rajat. Jirel rakastuu helposti, ja hänen vihansa on kuluttavaa. Hän joutuu usein käymään sisäistä kamppailua ja valitsemaan velvollisuuksiensa sekä salaisten halujensa ja pelkojensa välillä. Jirel osaa olla tarvittaessa julma, ja hänen mainitaan olevan taitava kiduttaja. Toisaalta hän kykenee osoittamaan vihollisilleen myös myötätuntoa ja armoa.
Hahmo ja miljööt > Maailma

Jirel-tarinat eivät sijoitu mihinkään todelliseen aikakauteen tai paikkaan. Morgan T. Holmes ajoittaa ne sydänkeskiajalle, kun taas Ryan Harvey katsoo niiden miljöössä olevan aineksia sekä varhais- että sydänkeskiajasta. Viidennessä novellissa mainittu vuosiluku 1500 ei Harveyn mukaan ole uskottava, kun huomioidaan novellien kuvaama yhteiskunta ja aseteknologia.
Mooren kuvaama Ranska on goottilainen miljöö, missä keskusvalta on heikko, väkivaltaiset levottomuudet yleisiä ja musta magia jatkuva uhka. Novelleista vain yksi sijoittuu kokonaan Ranskaan. Muissa tarinoissa Jirel siirtyy taikuuden tai tieteisfantastisen teknologian avulla vieraaseen maailmaan, missä hän kohtaa yliluonnollisen vihollisen.
Hahmo ja miljööt > Tyyli ja teemat

Mooren proosa on runollista, ja sitä on kuvailtu ”purppuraiseksi”. Hän sai vaikutteita Robert E. Howardin ja Edgar Rice Burroughsin kertomuksista. Niistä poiketen Jirel-tarinat eivät kuitenkaan ole nopeatempoisia ja väkivaltaisia seikkailuja vaan käsittelevät humanistisia teemoja, sisältävät surrealistista kuvastoa ja keskittyvät päähenkilön tunne-elämään. Luultavasti Moorea innoittivat myös A. Merrittin fantasiat sekä Clark Ashton Smithin Averoigne.
Juoni

Ensimmäinen Jirel-novelli ”Mustan jumalan suudelma” ilmestyi lokakuussa 1934. Siinä Jirel kärsii tappion Guillaume-nimiselle valloittajalle, joka lukitsee Jirelin tämän omaan tyrmään. Jirel pakenee ja löytää käytävän, joka johtaa helvetilliseen maanaliseen maailmaan. Sieltä hän löytää mustan jumalan patsaan ja suutelee sitä. Maan pinnalle palattuaan Jirel suutelee Guillaumea, joka kärsii hirvittävän kuoleman. Ryan Harveyn mukaan novellin todellinen ydin ei kuitenkaan ole Mooren kuvaama surrealistinen maailma vaan Jirelin ristiriitaiset tunteet ja sisäinen kamppailu. Harvey pitää novellin kestävimpänä saavutuksena toismaailmallisen fantasian yhdistämistä inhimillisen haurauden kuvaukseen.
Joulukuussa 1934 ilmestynyt ”Black God’s Shadow” on ensimmäiselle novellille suora jatko-osa. Jirel alkaa katua Guillaumen kohtaloa ja palaa helvettiin vapauttaakseen tämän.
Sarjan kolmas novelli ”Jirel taikamaassa” ilmestyi heinäkuussa 1935. Siinä Jirel ajaa takaa pahaa velhoa ja seuraa tätä maagisen portaalin läpi fantastiseen maahan.
Neljäs novelli ”The Dark Land” ilmestyi tammikuussa 1936. Yliluonnollinen olento Pav kaappaa Jirelin ja yrittää tehdä tästä puolisonsa, mutta Jirel ei suostu vaan ilmoittaa mieluummin tappavansa itsensä. Niinpä Pav ja Jirel päätyvät sopimukseen: Jirel saa etsiä asetta, joka kykenee surmaamaan Pavin, mutta jos hän epäonnistuu, hän antautuu Pavin vaimoksi vapaaehtoisesti.
Viidennen Jirel-novellin ”Quest of the Starstone” Moore kirjoitti yhteistyössä Henry Kuttnerin kanssa. Tarinassa Jirel kohtaa Mooren aiemman sankarin Northwest Smithin, kun keskiajan Ranskassa elävä velho Franga päättää löytää soturin, joka kykenisi peittoamaan Jirelin. Velho päätyy marsilaiseen kapakkaan ja värvää sieltä Smithin, joka Frangan ja venuslaisen apurinsa Yarolin kanssa matkustaa Jirelin kotiseuduille. Ratkaisevaa taistelua ei kuitenkaan käydä Ranskassa vaan Frangan maagisessa valtakunnassa, jonne Smith houkuttelee Jirelin. Tarinan lopussa Jirel ja Smith yhdistävät voimansa ja voittavat Frangan. Kuttnerin vaikutus näkyy aiempaa juonivetoisemmassa kerronnassa, joka usein rakentuu dialogin varaan. Yarol on Kuttnerille ominainen koominen sivuhahmo.
Huhtikuussa 1939 ilmestynyt ”Hellsgarde” oli Jirel-sarjan kuudes ja viimeinen osa. Se on sarjan ainoa novelli, joka sijoittuu kokonaisuudessaan keskiajan Ranskaan. Juonellisesti kertomus muistuttaa enemmän kauhu- kuin fantasiakirjallisuutta. Tyylillisesti Moore siirtyy siinä poispäin ensimmäisten tarinoidensa rönsyilevästä proosasta ja kohti valtavirran pulp-kerrontaa, jollaista hän myöhemmin alkoi kirjoittaa Kuttnerin kanssa.
Vastaanotto

Pulp-historioitsija Ryan Harvey pitää Jireliä moniulotteisena ja aidonoloisena hahmona, jolla on syvällinen tunne-elämä ja vahvuuksien ohella myös heikkouksia. Hän toteaa Mooren vieneen miekkaa ja magiaa aiempaa älyllisempään ja tunteellisempaan suuntaan. Jirel-novellit ovat Harveyn mielestä kuitenkin epätasaisia: kaava toimii tarinoissa ”Mustan jumalan suudelma” ja ”Jirel taikamaassa”, mutta ”Black God’s Shadow” ja ”The Dark Land” tuntuvat hänen mukaansa tarpeettomalta toistolta.
Weird Talesin miekka ja magia -novelleja käsittelevässä artikkelissaan Morgan T. Holmes arvioi, että Jirel-tarinoita voi pitää ”naisellisena miekka ja magia -kirjallisuutena”. Harveyn mukaan Jirel on kokonainen naishahmo, mikä erottaa hänet monista miesten keksimistä miekka ja magia -sankarittarista, jotka usein tuntuvat lähinnä sukupuolta vaihtaneilta miehiltä.
Juhani Hinkkasen mukaan ”tarinat Joiryn Jirelistä luetaan yleensä genren varhaisiin klassikoihin mutta niistä on kyllä aika hiukan jättänyt. Siltikin ne ovat muistettavia jo pelkästään julkaisuajalleen 1930-luvulle ja pulp-lehdille erinomaisen epätyypillisen vahvan naispuolisen päähenkilönsä ansiosta, eli ei mitään kahvinkeittoa ja kirkumista näissä jutuissa.” Sarjan parhaat novellit kohoavat Hinkkasen mielestä ”helposti aikansa viihdefantasian keskitason yläpuolelle”. Markku Sadelehdon mukaan ”Mooren vahva surrealistinen kuvasto kaipaa freudilaista tulkintaa”.
Luettelo novelleista

| Alkuperäinen nimi | Alkuperäinen julkaisu | Suomenkielinen nimi | Suomenkielinen julkaisu |
| --- | --- | --- | --- |
| ”Black God’s Kiss” | Weird Tales, lokakuu 1934 | ”Mustan jumalan suudelma” | Mustan jumalan suudelma (1993) |
| ”Black God’s Shadow” | Weird Tales, joulukuu 1934 | — | — |
| ”Jirel Meets Magic” | Weird Tales, heinäkuu 1935 | ”Jirel taikamaassa” | Pimeyden linnake (1991) |
| ”The Dark Land” | Weird Tales, tammikuu 1936 | — | — |
| ”Quest of the Starstone” | Weird Tales, marraskuu 1937 | — | — |
| ”Hellsgarde” | Weird Tales, huhtikuu 1939 | — | — |
Kirjallisuutta

Moore, C. L.: Black God’s Kiss.  Redmond, Washington:  Paizo Publishing, 2007.  ISBN 978-1-60125-045-2  (englanniksi)
Soikkonen, Leila: Illusion, disguise and masquerade: sex, gender and performativity in the fiction of C. L. Moore from 1933 to 1957. Pro gradu -tutkielma, 2006. (englanniksi)
Leena Lindén

Leena Lindén (o.s. Vermaa) oli Suomen ensimmäisiä televisiokuuluttajia 1960-luvun taitteesta alkaen. Hän kuulutti ensin Tamvisiossa, sitten Tesvisiossa ja pisimpään Yleisradion TV2-kanavalla Tamvision ja Tesvision siirryttyä Yleisradiolle.
Leena Vermaa kävi Tampereen tyttölyseota ja oli yhden lukuvuoden vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa. Lukiovuosina hän avusti ystävättäriensä kanssa Suomen Television Tampereen TV-kerhon ohjelmissa. Kerran vuonna 1959 hän joutui sijaistamaan toista tyttöä kuuluttajana, ja siitä lähtien häntä pyydettiin siihen tehtävään yhä useammin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1961 ja pääsi opiskelemaan englantilaista filologiaa Helsingin yliopistoon. Toimittuaan kolmisen vuotta Tamvision ainoana kuuluttajana viitenä iltana viikossa häntä pyydettiin jatkamaan kuuluttamista Tesvisiossa. Yleisradion ostettua sen Leena Vermaa jatkoi työtään kakkosverkon kuuluttajana. Vuoden 1966 paikkeilla nimeksi tuli avioliiton myötä Leena Lindén.
Panamanrastuli

| Panamanrastuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rastaat Turdidae
Suku::  Rastulit Myadestes
Laji::  coloratus
Kaksiosainen nimi
 Myadestes coloratus  Nelson, 1912 

Katso myös
   Panamanrastuli Wikispeciesissä   Panamanrastuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Panamanrastuli (Myadestes coloratus) on rastaiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Panamanrastulia tavataan Panamassa ja Kolumbiassa. Lajin kannan kokoa on alle 50 000 sukukypsää lintua, mutta sitä on kuvattu melko yleiseksi ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Vuoden 1984 talviolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1984 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 49 eri maasta, jotka kilpailivat 39 olympiatapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan saavutti Itä-Saksa.
Mitalitaulukko

| Vuoden 1984 talviolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1984 talviolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1984 talviolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1984 talviolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1984 talviolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1984 talviolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Itä-Saksa | 9 | 9 | 6 | 24 |
| 2 |  Neuvostoliitto | 6 | 10 | 9 | 25 |
| 3 |  Yhdysvallat | 4 | 4 | 0 | 8 |
| 4 |  Suomi | 4 | 3 | 6 | 13 |
| 5 |  Ruotsi | 4 | 2 | 2 | 8 |
| 6 |  Norja | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 7 |  Sveitsi | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 8 |  Länsi-Saksa | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 9 |  Kanada | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 10 |  Italia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 11 |  Iso-Britannia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 12 |  Tšekkoslovakia | 0 | 2 | 4 | 6 |
| 13 |  Ranska | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 14 |  Japani | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 |  Jugoslavia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 16 |  Liechtenstein | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 17 |  Itävalta | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 39 | 39 | 39 | 117 |
Lähde: Sarajevo 1984 olympic.it. Viitattu 23.1.2016. (englanniksi)
Suomen euroviisukarsinta 1973

| Eurovision laulukilpailu 1973>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |
Päivämäärä:  3. helmikuuta 1973
Tapahtumapaikka:  Finlandia-talo, Helsinki
Juontaja(t):  Alpo ”Apeli” Halinen
Kapellimestari:  Ossi Runne
Valintamenetelmä:  10-jäseninen asiantuntijaraati
Kilpailumenetelmä:  Kutsukilpailu
Voittaja:  Marion Rung ”Tom tom tom”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1972  1974 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1973 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1973 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin kutsukilpailuna 12 säveltäjälle. Säveltäjät saivat itse valita kappaleidensa esittäjät. Finaali pidettiin vasta toista kertaa yleisötapahtumana, edellisen kerran oli pidetty vuonna 1961, tällä kertaa paikana oli Finlandia-talo. Finaali lähetettiin suorana lähetyksenä YLE TV1:ssä 3. helmikuuta kello 19.45. Voittajan valitsi kymmenhenkinen tuomaristo, jonka jäsenistä jokainen pisteytti kappaleet skaalalla 1-10. Jokaisen kappaleen saamista pisteistä korkein ja alkaisin yksittäinen pistemäärä jätettiin huomiotta. Kyseessä on vanhin Yleisradion arkistoissa säilynyt karsintalähetys. Ennen pisteidenlaskua edellisen vuoden edustajat Päivi Paunu ja Kim Floor lauloivat kappaleensa "Muistathan".
Vuonna 1973 Euroopan yleisradiounioni salli ensimmäistä kertaa euroviisukappaleiden esittämisen muulla kuin maan omalla kielellä. Näin ollen vuonna 1973 kuultiin Suomen karsintojen ensimmäiset englanninkieliset kappaleet. Lisäksi karsintoihin osallistunut tuolloin 13-vuotias Nina Pethman on kaikkien aikojen nuorin Suomen karsintoihin osallistunut solisti.
Tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Marion Rung | Tom tom tom | Rauno Lehtinen (säv. & san.) | 69 p. |
| 2. | Seija Simola & Paradise | One, two, three | Esko Linnavalli (säv.), Pertti Reponen (san.) | 65 p. |
| 3. | Maarit | Life is a jigsaw | Seppo Paakkunainen (säv.), Jim Pembroke (san.) | 58 p. |
| 4. | Irina Milan | Song for a dove | Frank Robson (säv. & san.) | 53 p. |
| 5. | Danny | Galileo Galilei | Jaakko Salo (säv.), Kari Tuomisaari (san.) | 52 p. |
| 6.= | Jukka Kuoppamäki & Castanja | Onnenmaa | Jukka Kuoppamäki (säv. & san.) | 51 p. |
| 6.= | Maarit | Ampukaa pianisti | Eero Koivistoinen (säv.), Jarkko Laine (san.) | 51 p. |
| 8. | Lasse Mårtenson & Cay Karlsson | Hän on mennyt vuorten taa | Lasse Mårtenson (säv.), Jukka Virtanen (san.) | 49 p. |
| 9. | Cumulus | Noustaan perhosilla lentämään | Valto Laitinen (säv.), Jyrki Lindström (san.) | 48 p. |
| 10. | Sammy Babitzin & Koivistolaiset | Riviera | Kari Kuuva (säv. & san.) | 47 p. |
| 11.= | Aarno Raninen | Odotan | Aarno Raninen (säv.), Juha Vainio (san.) | 39 p. |
| 11.= | Nina | Super-extra-wonder-shop | Esa Pethman (säv.), Tupuna Vaissi (san.) | 39 p. |
Tulos > Pistetaulukko

| Sävelmä | Päivi Perkiö | Pirkko-Liisa Tikka | Marjut Siren | Jussi Tiainen | Erkki Melakoski | Kari Tikka | Heikki Sarmanto | Esa Helasvuo | Kristiina Kauhtio | Tuomo Tanska | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| One, two, three | 7 | 10 | 5 | 8 | 7 | 9 | 8 | 10 | 7 | 9 | 65 |
| Onnenmaa | 7 | 7 | 7 | 9 | 4 | 7 | 6 | 3 | 9 | 4 | 51 |
| Ampukaa pianisti | 5 | 8 | 4 | 7 | 6 | 6 | 7 | 7 | 5 | 8 | 51 |
| Song for a dove | 4 | 7 | 6 | 5 | 8 | 9 | 7 | 8 | 8 | 4 | 53 |
| Noustaan perhosilla lentämään | 7 | 9 | 5 | 2 | 4 | 8 | 7 | 7 | 7 | 3 | 48 |
| Galileo Galilei | 6 | 9 | 6 | 6 | 4 | 8 | 5 | 7 | 9 | 5 | 52 |
| Odotan | 3 | 5 | 3 | 4 | 5 | 6 | 6 | 5 | 5 | 6 | 39 |
| Tom tom tom | 10 | 8 | 9 | 8 | 6 | 9 | 8 | 8 | 10 | 9 | 69 |
| Riviera | 6 | 6 | 3 | 6 | 5 | 5 | 7 | 6 | 8 | 6 | 47 |
| Super-extra-wonder-shop | 3 | 5 | 6 | 3 | 4 | 7 | 5 | 9 | 4 | 5 | 39 |
| Life is a jigsaw | 6 | 7 | 8 | 9 | 7 | 8 | 7 | 8 | 5 | 7 | 58 |
| Hän on mennyt vuorten taa | 8 | 5 | 9 | 2 | 8 | 4 | 6 | 7 | 6 | 5 | 49 |
Alin ja ylin pistemäärä jätettiin huomiotta, ne on yliviivattu.
Palanneet artistit

| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Marion Rung | 1962 (1., 2.) 1967 (7., 8.) 1969 (6.) | 1962 (jaettu 7.) |
| Seija Simola (Paradise-yhtyeen kanssa) | 1972 (4.) | - |
| Irina Milan | 1968 (4.) | - |
| Danny | 1966 (8.) 1967 (2., 4.) | - |
| Jukka Kuoppamäki (Castanja-yhtyeen kanssa) | 1971 (2.) 1972 (7.) | - |
| Lasse Mårtenson (duetto Cay Karlssonin kanssa) | 1963 (2.) 1964 (1.) 1966 (4.) 1971 (jaettu 6.) | 1964 (7.) |
| Cay Karlsson (duetto Lasse Mårtensonin kanssa) | 1971 (3.) | - |
| Cumulus | 1971 (3.) | - |
| Koivistolaiset (Sammy Babitzinin kanssa) | 1971 (1.) | 1971 (8.) |
| Aarno Raninen | 1968 (3.) 1971 (jaettu 6.) | - |
Aiheesta muualla

Voittoesitys Ylen Elävässä arkistossa
Koko karsintafinaali Ylen Elävässä arkistossa
Suomen euroviisukarsinta 1973 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen euroviisukarsinnat (1961–2011) ja Uuden Musiikin Kilpailu (2012–)
| --- | --- |
1960–:  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969 
1970–:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980–:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990–:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000–:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010–:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020–:  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Kypros

Kypros
Kyproksen saari satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  34°33′N, 32°16′E–35°34′N, 34°37′E  Kyproksen tasavalta  Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta  Akrotíri ja Dekéleia
Korkeimmat kohdat:  Ólympos, 698  m 
Pinta-ala:  9 251 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  1 221 549 (2017)
Suurin kaupunki:  Nikosia
Asutuskeskukset:  Limassol, Lárnaka, Páfos, Famagusta
Kieli:  kreikka, turkki
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kypros (kreik. Κύπρος, Kýpros, turk. Kıbrıs) on saari Välimeren itäosassa. Sen pinta-ala on 9 251 km² ja asukasluku noin 1 221 549 (2017). Nykyisin saaren eteläosa on kreikkalaisten asuttaman Kyproksen tasavallan hallinnassa. Saaren turkkilais­väestö asuu Turkin miehittämässä pohjoisosassa, Pohjois-Kyproksen turkkilaisessa tasavallassa (usein Pohjois-Kypros), jonka itsenäisyyttä ei ole tunnustanut Turkin lisäksi mikään muu maa. Kyproksella sijaitsevat myös Ison-Britannian tukikohdat Akrotíri ja Dekéleia sekä YK:n hallinnoima turvavyöhyke.
Kypros on tunnettu jo antiikin ajoista lähtien kuparistaan, ja maan kreikkalaisesta nimestä juontuu myös suomenkielinen nimi kuparille.
Maantiede

Kypros on Välimeren kolmanneksi suurin saari Sisilian ja Sardinian jälkeen. Sen pinta-ala on 9 251 km². Tästä noin 5 896 km² kuuluu Kyproksen tasavaltaan ja noin 3 355 km² Pohjois-Kyprokseen. Pinta-alasta noin 9 241 km² on maapinta-alaa ja vain noin 10 km² sisävesiä.
Koko Kyproksen saaren väkiluvuksi on arvioitu vuonna 2017 noin 1 221 549 henkeä. Vuoden 2011 väestönlaskennassa Kyproksen tasavallan väkiluku oli 856 857 ja Pohjois-Kyproksen väkiluku 286 257.
Maantiede > Luonnonmaantiede

Kypros sijaitsee Välimeren itäosan koilliskulmauksessa Turkin ja Syyrian rannikoiden kainalossa. Saari kuuluu maantieteellisesti Lähi-itään ja Aasiaan, mutta poliittisesti ja kulttuurillisesti sen katsotaan kuuluvan Eurooppaan. Etäisyys Kyprokselta pohjoiseen Turkin rannikolle on noin 75 kilometriä, itään Syyriaan noin 105 kilometriä, etelään Egyptiin noin 300 kilometriä ja länteen Kreikan Ródokselle noin 380 kilometriä.
Saaren läpi kulkee kaksi vuorijonoa. Pohjoisosan halki kulkee Pentadáktylos-vuoristo. Tróodos-vuoret kulkevat puolestaan saaren keski- ja lounaisosien halki. Pentadáktylos-vuorten korkein kohta on 1 024 m, kun taas Tróodos-vuorten ja koko saaren korkein kohta, Ólympos, nousee 1 953 m:n korkeuteen. Vuoristojen välillä on hedelmällinen Mesaorían tasanko. Saaren rannikko on kivistä saaren pohjoisosassa, kun taas saaren eteläpuolella on paljon hiekkarantoja. Rannikolla on laaksoja, joiden maaperä soveltuu hyvin maanviljelykseen. Viljelykelpoista maata on noin 46,8 % saaren pinta-alasta. Joet ovat olemassa vain sadekausina, jolloin vain voimakkaiden sateiden jälkeen niihin muodostuu virtaavaa vettä.
Maantiede > Hallinnollinen jako

Kyproksen saaren alue kuuluu kansainvälisen oikeuden mukaan eli de jure kokonaisuudessaan Kyproksen tasavallalle, joka on saaren ainoa kansainvälisesti tunnustettu valtio. Saaren lähihistoriasta johtuen Kyproksen tasavalta hallitsee de facto vain saaren eteläistä osaa, joka muodostaa saaren pinta-alasta noin kaksi kolmasosaa (merkitty oheiseen karttaan vaaleanpunaisella), kun taas saaren pohjoisosa on Turkin miehittämänä, ja sitä hallitsee Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta (merkitty tummanpunaisella). Näiden alueiden välillä on YK:n turvavyöhyke (merkitty vaaleansinisellä). Lisäksi Kyproksen tasavalta on luovuttanut sopimuksella kaksi aluetta Yhdistyneen kuningaskunnan tukikohdiksi; nämä alueet ovat lännempi Akrotíri ja idempi Dekéleia (merkitty vihreällä).
Kypros on jaettu hallinnollisesti kuuteen alueeseen (eparchía), joista kaksi sijaitsee kokonaan Kyproksen tasavallan puolella, kolme osittain sen ja osittain Pohjois-Kyproksen puolella ja yksi kokonaan Pohjois-Kyproksen puolella. Alueet on jaettu kuntiin (dímos) ja yhdyskuntiin (koinótita). Pohjois-Kyproksella on oma aluehallintonsa, joka ei noudata täysin tätä Kyproksen tasavallan jakoa. Kyproksenkreikkalaisilla on oma pakolaishallintonsa myös Pohjois-Kyproksen puolelle jääneille alueille ja kunnille.