stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lortet

| Lortet |
| --- | --- |
 vaakuna
 Lortet
 Koordinaatit: 43°02′38″N, 0°22′48″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées
Departementti:  Hautes-Pyrénées
Arrondissementti:  Bagnères-de-Bigorre
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,6 km²
Väkiluku (2013):  223
 – Väestötiheys:  61,4 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lortet on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées'n alueella. Se sijaitsee Nestejoen varrella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lortet Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusvuosi 1721

Kirjallisuusvuosi 1721 käsittelee vuoden 1721 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Ruotsalainen Philip Johan von Strahlenberg oli kymmenen vuotta sotavankina Siperian Tobolskissa 1711–1721. Tuona aikana hän tutki Siperian maantiedettä ja paikallisten alkuperäiskansojen tapoja, kieliä ja antropologiaa. von Strahlenberg palasi Ruotsiin vuonna 1722 ja julkaisi tutkimustuloksensa kahtena kirjana.
Brittiläinen kirjailija Richard Steele oli varsin tuottelias, mutta myös riidanhaluinen. Niinpä hänet vuonna 1714 karkotettiin parlamentista jyrkkien puheidensa takia. Steele sai parlamenttipaikkansa takaisin kuningas Yrjö I:n aikana sen jälkeen kun pääministeriksi 1721 tuli Robert Walpole.
Caracasin yliopisto perustettiin Venezuelassa.
Kirjailija Pierre de Marivaux perusti aikakausilehden Le Spectateur français.
Julkaisuja

Claude Perrault – Du bruit et de la musique des Anciens, extrait des Œuvres diverses de physique et de mécanique (postuumi)
Claude Perrault – Préface manuscrite du Traité de la musique de Claude Perrault (postuumi)
Montesquieu – Lettres persanes (suom. Persialaisia kirjeitä, 1919)
Keuruun Jukojärven työväentalo

| Keuruun Jukojärven työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Jukojärvi, 42700 Keuruu
Sijainti:  Keuruu
Valmistumisvuosi:  1920-luvulla
Rakennuttaja:  Keuruun Jukojärven Työväenyhdistys
Omistaja:  Urheiluseura Veikkola, Jukojärvi, Keuruu
Runkorakenne:  hirsi, lauta
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keuruun Jukojärven työväentalo on Keuruulla Jukojärvellä kyläkeskuksen ulkopuolella sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa keskisuomalaista työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Historia

Jukojärven työväentaloa rakennettiin sisällissodan jälkeen 1920-luvulla. Talousvaikeuksien vuoksi talo jouduttiin kuitenkin myymään pula-aikana. Se ehti olla työväenyhdistyksen käytössä vain 6–7 vuotta. Tuolloin toiminta oli vilkasta, erityisesti näyttämötoiminta. Talon myynnin jälkeen yhdistyksen toiminta sammui.
Talon osti maanviljelijä Eino Leppä, ja vuonna 1936 sen osti toimitalokseen urheiluseura Veikkola. Taloa on sen jälkeen kunnostettu.
Rakennus

Työväentalo on osittain hirsi- ja osittain lautarunkoinen satulakattoinen rakennus. Perustana ovat kivitolpat. Katteena on pelti. Talon ulkoväri on punainen. Ikkunavuorit ja vuorilaudat ovat valkoiset. Taloon on myöhemmin rakennettu laudasta ulkoeteinen.
Talossa on sali näyttämöineen, ravintola ja keittiö sekä myöhemmin rakennettu ulkoeteinen.
Toimintaa työväentalolla

Alkuvuosina työväenyhdistyksen kokoustoiminnan ohessa talossa oli vilkasta näyttämötoimintaa. Vuoden 1936 jälkeen talon toiminnasta on vastannut urheiluseura Veikkola.
Kirjallisuusvuosi 1712

Kirjallisuusvuosi 1712 käsittelee vuoden 1712 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Kirjailija Jonathan Swift esti Mortimerin jaarli Robert Harleyn murhan niin sanotussa Bandbox Plot -tapauksessa.
Julkaisuja

John Arbuthnot – The History of John Bull
Susanna Centlivre – The Perplex'd Lovers
Hanna Diab & Antoine Galland – Aladdin
Pierre de Marivaux – Le Père prudent et equitable (näytelmä)
Šota Rustaveli – ვეფხისტყაოსანი (Georgian kansalliseepos, suom. Pantterintaljainen)
Jonathan Swift – An Argument Against Abolishing Christianity
Kaulusvälskäri

| Kaulusvälskäri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Välskärikalat Acanthuriformes
Heimo::  Välskärikalat Acanthuridae
Alaheimo::  Acanthurinae
Tribus::  Acanthurini
Suku::  Acanthurus
Laji::  leucosternon
Kaksiosainen nimi
 Acanthurus leucosternon  Bennett, 1833 
Katso myös
   Kaulusvälskäri Wikispeciesissä   Kaulusvälskäri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaulusvälskäri (Acanthurus leucosternon) on huomiota herättävän värikäs koralliriuttojen kala, jota pidetään myös meriakvaariossa.
Koko ja ulkonäkö

Kaulusvälskäri kasvaa 30 cm pitkäksi. Vartalo on sininen, selkäevä keltainen, pää musta ja leuan alla on valkea kauluskuvio. Pyrstössä on sinisellä pohjalla musta kuvio.
Alkuperä

Kaulusvälskäreitä elää Intian valtamerellä Afrikan itärannikolta Andamaaneille, Indonesian lounaisosaan ja Joulusaarelle. Sitä on tavattu myös läntisen Tyynenmeren puolelta Indonesiaa ja Balilta. Se viihtyy varsin matalassa vedessä, koralliriuttojen ylärinteillä ja tasangoilla.
Käyttäytyminen

Kaulusvälskäri viettävät aikaansa joko yksin tai suurina ruokailuryhminä.
Akvaariossa kaulusvälskäri on hyvin aggressiivinen lajitovereitaan ja muita välskäreitä kohtaan. Sen sijaan selkärangattomat ja korallit se jättää yleensä rauhaan, joten sitä voi pitää riutta-akvaariossa. Se tarvitsee kuitenkin paljon uimatilaa, ja on herkkä saamaan pilkkutaudin.
Kaulusvälskärin ei tiedetä lisääntyneen vankeudessa.
Ravinto

Kaulusvälskärit syövät pääasiassa kasvisruokaa, etenkin akvaariossa kasvavaa levää, mutta myös kuivattua levää tai leväpitoista kuivaruokaa. Luonnossa levää syövä kala saa levän joukossa pieniä äyriäisiä, ja akvaariossa sen ruokavalioon suositellaan lisättäväksi myös kuivattuja tai pakastettuja pikkueläimiä.
Kloostrimetsa

| Kloostrimetsa |
| --- | --- |
 Asuinalueen kartta.
 Asuinalueen sijainti Tallinnassa.
Valtio:  Viro
Maakunta:  Harjumaa
Kunta:  Tallinna
Kaupunginosa:  Pirita
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  asuinalue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,05 km²
Väkiluku (1.1.2018):  80
 – Väestötiheys:  19,8 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kloostrimetsa on asuinalue (vir. asum) Piritan kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 405 hehtaaria ja väkiluku 80 henkeä (1.1.2018).
Alueella sijaitsee Tallinnan kasvitieteellinen puutarha.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kloostrimetsa Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusvuosi 1720

Kirjallisuusvuosi 1720 käsittelee vuoden 1720 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Japanin shōgun Tokugawa Yoshimune salli osittain ulkomaalaisten kirjojen maahantuonnin, myynnin ja hallussapidon, jotka oli kielletty vuonna 1640. Vapaus synnytti Rangaku-nimellä kutsutun talouden edistymisen Japanissa.
Yrjöjen aikakauden arkkitehtuuri alkoi anglosaksissa maissa.
Ranskan kansalliskirjasto muutti pääosin Richeliukadulle.
18-vuotias lontoolainen kirjapainoharjoittelija John Matthews hirtettiin maanpetoksesta hänen painettuaan anonyymin jakobiittisen pamfletin Vox Populi Vox Dei. Tämä on viimeinen kerta, kun brittiläinen kirjanpainaja joutuu teloitetuksi työnsä takia.
Julkaisuja

Daniel Defoe – The Life, Adventures and Piracies of the Famous Captain Singleton (suom. Kapteeni Singletonin seikkailut)
Gustaf Lithou – Panegyris exsequialis (suomalaisen runoilijan latinankielisiä runoja)
John Trenchard & Thomas Gordon – Cato's Letters (suom. Caton kirjeet (poliittinen pamfletti)
Johan Fredrich Peringskiöld – Hjálmþérin ja Ölvirin saaga (ruotsinnettu Islannin muinaissaaga)
John Toland – Pantheisticon (filosofiaa)
Kirjallisuusvuosi 1716

Kirjallisuusvuosi 1716 käsittelee vuoden 1716 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Espanjan kansalliskirjasto sai vapaakappaleoikeuden Espanjassa painettuihin kirjoihin.
Preussin kuningas Fredrik Vilhelm I antoi Meripihkahuoneen lahjaksi Venäjän tsaarille Pietari Suurelle.
Julkaisuja

Dimitrie Cantemir – Historia Incrementorum atque Decrementorum aulae Othomanicae ('Osmanien valtakunnan nousu ja rappio')
Eric Dahlberg – Suecia antiqua et hodierna (postuumisti)
Gesersaaga (Keski-Aasian kansojen eepos, jonka sisämongolialainen versio julkaistiin Kiinassa)
Jesper Swedberg – Swenska språkets rycht och richtighet
Kausanlampi

| Kausanlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°11′46″N, 25°54′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ruotsalaisen alue (14.14)
Laskuoja:  oja Ruotsalaiseen 
Järvinumero:  14.141.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  77,7 m  
Pituus:  580 m  
Leveys:  360 m  
Rantaviiva:  1,59 km  
Pinta-ala:  8,354 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKausanlampi 
Kausanlampi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kausan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 8,4 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähialueeseen (14.141) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 77,7 metriä mpy.
Lorschin luostari

Lorschin luostarin portinvartijan mökki 800-luvulta.
Lorschin luostari (saks. Reichsabtei Lorsch, lat. Laureshamense Monasterium) on luostari Lorschin kaupungissa läntisessä Saksassa, noin kymmenen kilometriä Wormsista itään. Se oli yksi frankkien valtakunnan kuuluisimmista luostareista. Raunioituneenakin sitä pidetään yhä Saksan merkittävimpiin kuuluvana esiromaanisena rakennuksena. Luostarin kronikka (Lorschin koodeksi), joka koottiin 1170-luvulla, on merkittävä dokumentti Saksan varhaiskeskiajan historiasta.
Vuonna 1991 luostari valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon. Perusteluina mainittiin, että luostari ja sen 1 200 vuotta vanha loistavassa kunnossa oleva portti (Torhall) ovat harvinaista todistusaineistoa frankkien valtakunnan arkkitehtuurista. Lisäksi Lorschin luostari on todisteena lännen heräämisestä ajan uusille aatteille Kaarle Suuren alaisuudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lorschin luostari Wikimedia Commonsissa
Luostarin viralliset sivut (saksaksi)
Lorschin luostari UNESCOn sivuilla (englanniksi, ranskaksi)
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Aachenin tuomiokirkko
Alppien paalutalot
Augustusburg ja Falkenlust
Bamberg
Bauhaus-kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Bayreuthin oopperatalo
Bergpark Wilhelmshöhe
Berliinin modernistiset asuinalueet
Corveyn luostari
Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe
Dessau-Wörlitzin puutarha
Fagus-Werk
Hedeby ja Danevirke
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Kölnin tuomiokirkko
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Lorschin luostari
Luther-muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Lyypekki
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue
Museumsinsel Berliinissä
Muskaunpuisto (jaettu Puolan kanssa)
Naumburgin katedraali
Quedlinburg
Rammelsbergin kaivokset, Goslar ja Ylä-Harzin vesihuoltojärjestelmä
Regensburg
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman rajalinjat (jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa)
Sanssouci, Neues Palais, Charlottenburgin linna
Speicherstadt ja Kontorhausviertel Hampurissa
Speyerin tuomiokirkko
Stralsund ja Wismar
Vattimeri (jaettu Alankomaiden ja Tanskan kanssa)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Weimar
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivokset Essenissä
Luettelo Belgian lentoyhtiöistä

Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, jotka operoivat tai ovat operoineet Belgiassa.
Nykyiset lentoyhtiöt

| Lentoyhtiö | IATA | ICAO | Kutsutunnus | Aloitti toiminnan  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Abelag Aviation | W9 | AAB | ABG | 1969 |
| Air Service Liège | - | - | - |  ? |
| Avitrade Belgium | - | - | - |  ? |
| Brussels Airlines | SN | BEL | BEE-LINE | 2006 |
| Jetairfly | TB | JAF | BEAUTY | 2003 |
| Sky Service | - | - | - |  ? |
| TNT Airways | 3V | TAY | QUALITY | 1999 |
| Vizionair | - | - | - | 2013 |
| VLM Airlines | VG | VLM | RUBENS | 1992 |
Entiset lentoyhtiöt

| Lentoyhtiö | IATA | ICAO | Kutsutunnus | Aloitti toiminnan | Lopetti toiminnan  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Air Belgium | AJ | ABB | - | 1979 | 2000 |
| Belgian International Air Service | AP | - | - | 1959 | 1980 |
| BelgiumExel | - | HXL | - | 2004 | 2005 |
| Birdy Airlines | 4V | BDY | BEL-BIRD | 2002 | 2004 |
| Cargo B Airlines | BB | CBB | CARGO-BEE | 2007 | 2009 |
| CityBird | H2 | CTB | DREAMFLIGHT | 1996 | 2001 |
| Constellation Airlines | CQ | CIN | CONSTELLATION | 1995 | 1999 |
| Delta Air Transport | OG | DAT | DELTAIR | 1967 | 2002 |
| Sabena | SN | SAB | SABENA | 1923 | 2001 |
| SN Brussels Airlines | SN | DAT | S-TAIL | 2002 | 2006 |
| SNETA | - | - | - | 1919 | 1923 |
| Sobelair | Q7 | SLR | SOBELAIR | 2004 | 2005 |
| Thomas Cook Airlines Belgium | FQ | TCW | THOMAS COOK | 2001 | 2017 |
| TNT Worldwide | 7X | NTR | - |  ? |  ? |
| Trans European Airways | HE | TEA | BELGAIR | 1971 | 1991 |
| VG Airlines | IV | FVG | NICO | 2002 | 2002 |
| Virgin Express | TV | VEX | VIRGIN EXPRESS | 1996 | 2006 |
TNT Airwaysin BAe 146-300QT
Sabenan Boeing 747-300SCD
Käännös suomeksi
Kauniinhauta

| Kauniinhauta Mustan kuun lapset |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 17. lokakuuta 2003
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 38.01
 Levy-yhtiö: Northern Sound Records
Mustan kuun lapsien muut julkaisut
| Suruntuoja 2002 | Kauniinhauta 2003 | Talvenranta 2005 |
Kauniinhauta on suomalaisen black metal -yhtyeen Mustan kuun lapsien toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Northern Sound Records.
Kappaleet

Kauniinhauta – 4.52
Runosydän – 5.01
Ikävä täältä pois – 5.23
Talviyön tanssiinkutsu – 5.06
Korento – 3.32
Yksinäisen kuu – 4.57
Ruoska – 3.04
Augur – 5.16
Kappaleet > Uudelleenjulkaisun bonuskappaleet

Musta rakkaus – 4.36
Turnings – 4.35 (Kappaleen "Musta rakkaus" englanninkielinen versio)
Arvostelut

Imperiumi: 6½/10
Metal.de: 7/10
Aiheesta muualla

Kauniinhauta Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Kauniinhauta Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Lukas Klostermann

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. kesäkuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Herdecke, Saksa
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 189 cm
Paino: 83 kg
Seura
Seura: RB Leipzig
Pelinumero: 16
Junioriseurat
0000–2008: FSV Gevelsberg
2008–2010: SSV Hagen
2010–2014: VfL Bochum
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014 | VfL Bochum II | 2 | (0) |
| 2014 | VfL Bochum | 9 | (0) |
| 2014– | RB Leipzig | 188 | (12) |
Maajoukkue
| 2013 | Saksa U17 | 6 | (0) |
| 2014–2015 | Saksa U19 | 8 | (0) |
| 2015–2019 | Saksa U21 | 22 | (2) |
| 2016 | Saksa U23 | 6 | (1) |
| 2019– | Saksa | 22 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. elokuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 3. elokuuta 2023.
| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 |  |  |
Lukas Klostermann (s. 3. kesäkuuta 1996 Herdecke, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja. Klostermann edustaa Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigia. Hän liittyi seuraan elokuussa 2014 sen pelatessa 2. Bundesliigassa. Aiemmin hän edusti Bochumia. Hän on Leipzigissa pelannut 145 pääsarjaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut 25 ja Eurooppa-liigassa 15 ottelua. Hän voitti Saksan cupin 2022 ja 2023.
Klostermann kuului Saksan vakiokokoonpanoon Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016, kun Saksa saavutti olympiahopeaa. Ensimmäisen A-maaottelunsa Saksan maajoukkueessa hän pelasi maaliskuussa 2019 ystävyysottelussa Serbiaa vastaan. Kaikkiaan hän pelasi vuoden 2019 aikana kahdeksan maaottelua, joista kuusi oli EM-karsintaa. Vuonna 2020 hän pelasi kaksi Kansojen liigan ottelua ja vuonna 2021 alkaneissa MM-karsinnoissa kahdessa maaliskuun ottelussa täydet minuutit. Lisäksi hän pelasi yhden ystävyysottelun ja kolme syksyn MM-karsintaottelua. Hän kuului Saksan joukkueeseen vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa, muttei saanut peliaikaa muun muassa lihasrepeytymästä johtuen. Vuonna 2022 hän pelasi viisi maaottelua, joiden joukossa olivat MM-kilpailujen ottelut Espanjaa ja Costa Ricaa vastaan.
Katafrakti

Katafrakti kohokuvassa sassinidien aikakaudelta Iranin alueelta
Katafrakti oli antiikin aikana käytetty raskaan ratsuväen sotilas. Katafraktia pidetään ritarin edeltäjänä.
Katafraktit otettiin aluksi käyttöön 300-luvulla eaa. Armeniassa ja ne levisivät nopeasti hellenistiseen maailmaan. Katafraktien varustukseen kuului yleensä peitsi ja miekka. Katafraktit ja usein heidät ratsunsakin oli vahvasti haarniskoitu ja monella keihäällä oli vaikeuksia päästä läpi heidän panssareistaan. Katafrakteja käyttivät mm. armenialaiset, Pontos, Parthia, Persia, sassanidit, seleukidit, Rooman valtakunta, Bysantin valtakunta, sarmaatit, kumaanit, volga-bulgaarit, turkkilaiset ja jopa mongoleilla oli joskus mukana katafrakti-tyylinen raskas ratsuväki.
Nimi "katafrakti" tulee kreikan sanasta katafraktes (läpinivottu), joka tarkoittaa rengashaarniskaa. Ensimmäisen kerran sana esiintyy latinassa 100-luvulla eaa. (cataphractarius).
Katafraktien taktiikat

Katafrakteja käytettiin monella tavalla. Heidän tehtävänään oli ratkaista taistelu rynnäköimällä vihollisen heikkoa kohtaa vastaan heti falangin päästyä taistelukontaktiin. Armenialaisessa ja persialaisessa armeijassa katafraktit olivat usein armeijan ydin ja heitä tuki jousiratsuväki. Jousiratsuväen tehtävänä oli taistelun aluksi "pehmittää" vihollisen linjoja, sekä saattaa vihollisen muodostelmat sekaisin. Koska kevyesti panssaroidut tai panssaroimattomat jousiratsumiehet olivat todella nopeita, he pystyivät välttämään lähitaistelukontaktia vihollisen raskaamman ratsuväen kanssa ja tarvittaessa pakenemaan, ampuen näitä jatkuvasti jousillaan. Kun vihollisarmeija oli tarpeeksi heikentynyt jousiratsuväen tulituksesta, aloittivat katafraktit rynnäkön.
Parthian katafraktit

Roomalaiset joutuivat Carrhaen taistelussa 53 eaa. parthialaisten katafraktien ja hevosjousimiesten hyökkäyksen kohteeksi. Taistelu oli suurimpia tappioita Rooman historiassa ja roomalaiset välttelivät yhteenottoa pitkään parthialaisten kanssa, koska legioonalaisten ei uskottu selviävän taistelusta katafraktien kanssa. Roomalaiset laskivat, että katafraktirynnäkön pysäyttämiseen vaaditaan vähintään kahdeksan legioonalaisen syvyinen rintama.
Rooman katafraktit

Roomalaiset kohtasivat katafraktiratsuväkeä noin vuonna 100 kun Danuvius-joelle (Tonava) ilmestyneet sarmaatit käyttivät niitä sodankäynnissä. Aluksi roomalaiset palkkasivat sarmaattien katafrakteja auxilia-tukijoukoiksi, mutta he alkoivat itsekin käyttää katafrakteja (equites catafractarii) noin Hadrianuksen aikoihin. Katafraktin aseena oli noin 4 m:n pituinen peitsi (contus), ja ratsu oli usein panssaroitu vain etuosaltaan. 300-luvulle tultaessa katafraktien haarniska koostui koko ruumiin peittävästä lorica segmentatasta, sekä hevosen peittävästä lamellaarihaarniskasta (clibanium).
Roomalaiset ottivat aluksi katafraktin käyttöön legioonien tueksi monen muun ratsuväkityypin ohessa. Sodankäynnin muuttuessa 300-luvulla entistä ratsuväkipainotteisemmaksi, legioonat olivat väistyneet pääasiallisena jalkaväkenä kevyempien mutta joustavampien auxiliariusten tieltä ja infrastruktuuri, kuten tiet, huonontuneet. Ratsuväki osoittautui huonoilla teillä raskasta jalkaväkeä paremmin liikkuvaksi. Katafraktit (equites clibanarii) muodostivat nyt armeijan iskuvoimaisimman osan, ja jalkaväellä oli enää apuaselajin osa. Taistelutaktiikka muuttui paljon ratsuväkikeskeisemmäksi, sillä pääasiallisena vihollisina olivat tuolloin barbaarijalkaväki ja -ratsuväki, joita vastaan raskaan ratsuväen ja kevyen jalkaväen yhdistelmä toimi tehokkaimmin.
Katafraktit olivat erityisen tehokkaita barbaarien jalkaväkeä ja kevyemmin varustettua ratsuväkeä vastaan. On epäilty, että kuningas Arthurin ja Pyöreän Pöydän ritarien esikuvana olisi roomalainen katafraktiosasto. Rooman katafraktien yksikkötunnuksena oli draco, lohikäärmeen kaltainen tuulipussimainen standaari. On arveltu, että Walesin lohikäärmetunnus on juuri Rooman katafraktien perua.
Bysantin katafraktit

Bysantin katafraktiratsuväki kehitettiin Rooman katafrakteista 500-luvuilla taistelemaan jousiratsuväkeä vastaan, mihin tuolloin jo laadultaan heikentyneet legioonat soveltuivat kehnosti. Bysantin katafraktit olivat varustautuneet peitsen (kontos tai kontarion) ja miekan (spathion) lisäksi myös jousiaseella (toxion) ja taistelutikoilla (marzobarbuloi). Ratsastajat oli panssaroitu ennennäkemättömän raskaasti ja hevonen yleensä vielä ratsastajaansakin raskaammin. Bysantin katafraktit pystyivät vastaamaan jousiratsuväen tulitukseen, eivätkä he lähteneet takaa-ajoon, mikä olisi ollut riskialtista ja tehotonta.
Bysantin aikaan jalustimet yleistyivät käytössä. Ne helpottivat ratsastamisen oppimista sekä paransivat ratsun ohjaamista ja ratsastajan tasapainoa. Jalustimet lisäsivät ratsuväen tehoa, sillä Bysantin katafraktit saattoivat käyttää pidempiä peitsiä kuin helleenisen maailman katafraktit ja heidän oli helpompaa myös käyttää jousia ratsujen selästä.
Bysanttilaisen katafraktin panssarointi koostui rengaspaidasta (lorikion) sekä lamellaarikyrassista (klibanion); tästä myös kaikkein raskaimman ratsuväen nimi klibanoforoi. Raajat suojattiin teräsliuskoista tehdyillä säärystimillä ja käsivarsisuojilla; kypärään kiinnitetty rengashaarniskahuppu suojasi pään ja kasvot. 700-luvulta eteenpäin varustukseen kuului pisaranmuotoinen kilpi (skuta), joka oli esikuvana normannikilvelle.
Keisari Nikeforos II Fokas kuvaa ohjesäännössään klibanoforosten ideaalimuodostelman kiilaksi, jonka kärjen ja sivustat muodostavat peitsiratsumiehet ja keskustan jousiratsumiehet. Taisteluun päästessään muodostelman syvyys läpäisee vihollisen rivit, ja keskustan jousiratsumiehet kykenevät ampumaan eturivien yli murtokohtaan, maksimoiden näin sekä tulen että liikkeen.
Katafraktit säilyivät Bysantin armeijan ydinjoukkona aina ristiretkiaikaan asti. Sen jälkeen raskas ratsuväki palkattiin länsimaisista ritareista (latinikon), joita johtivat bysanttilaiset upseerit.
Elävöitetty Sassanidien ajan katafrakti .