stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tenavat
Sarjassa toistuvia teemoja > Uskonto

Tenavat sisältää usein viittauksia Raamatun kertomuksiin ja sananlaskuihin, mikä on lisännyt monien vakaumuksellisten kristittyjen kiinnostusta sarjaa kohtaan. Sarjan hahmoista varsinkin Eppu lainaa usein Raamattua ja evankeliumeja. Schulzin tahdosta ensimmäiseen Tenavat-animaatioon, Jaska Jokusen jouluun, liitettiin kohtaus, jossa Eppu selittää joulun merkityksen lainaamalla Luukkaan evankeliumia.
Schulz oli vakaumuksellinen kristitty, ja hän kuului pitkään Church of God -nimiseen kirkkoon. Muutettuaan Kaliforniaan hän kuitenkin etääntyi kirkostaan ja lopetti kokonaan kirkossa käymisen. Hänen uskonnolliset mielipiteensä muuttuivat 1960–1970-luvuilla paljon aiempaa vapaammiksi. Vuonna 1987 antamassaan haastattelussa hän arveli olevansa tulossa sekulaariksi humanistiksi. Schulzin mukaan Tenavat ei julistanut mitään uskontulkintaa ja oli pikemminkin ”antievankelinen” kuin evankelinen sarjakuva. Hän halusi kuitenkin omien sanojensa mukaan käsitellä Raamattua sarjassa älykkäällä tavalla. Schulz sanoi myös inhoavansa sitä, kuinka esimerkiksi Ville Vallaton rukoilee ja keskustelee Jumalan kanssa vekkuleista kepposistaan. Tällaiset sarjakuvat olivat Schulzin mielestä hyvin pinnallisia. Tenavien myöhempinä vuosina Schulz piirsi myös monia strippejä, joissa arvosteltiin rahaa kerääviä tv-saarnaajia ja fundamentalistisia lahkoja.
Robert L. Short kirjoitti kaksi kirjaa, The Gospel according to Peanuts (1964) ja The Parables of Peanuts (1968), joissa hän kertoi Tenavista löytämistään teologisista viesteistä. Schulzista ja Shortista tuli ystäviä, mutta Schulzin mukaan Shortin kirjat eivät tosiasiassa analysoineet Tenavien sisältöä eivätkä vastanneet hänen uskonnollisia näkemyksiään, vaan Short ainoastaan käytti Tenavia välineenä omien käsitystensä ilmaisemiseen. Shortin ensimmäinen kirja oli välitön myyntimenestys, ja Schulz arveli sen lisänneen myös Tenavien suosiota. Suomessa Tenavia julkaisseessa Viikkosanomissa oli vuonna 1966 heti tuoreeltaan uutinen, joka oli käytännössä suoraa lainausta Shortin kirjasta. Shortin ensimmäinen kirja julkaistiin suomeksi nimellä Tenavat totuuden tiellä vuonna 1967. Vuonna 2008 ilmestyi uusi suomennos nimellä Tenavien evankeliumi.
Tenavien uskontoa käsitelleistä stripeistä julkaistiin vuonna 1984 kokoelma And the beagles and the bunnies shall lie down together: the theology in Peanuts. Se on suomennettu vuosina 2003 ja 2004 nimillä Ressun dogmatiikka ja Tenavien teologia.
Jotkut ovat arvelleet, että Tenavissa myös Epun usko Suureen kurpitsaan olisi uskonnon vertauskuva. Kun Schulz sai vuonna 1965 lukijakirjeen, jossa valitettiin Suuren kurpitsan olevan pyhäinhäväistys, Schulz vastasi olevansa samaa mieltä ja että hänen tarkoituksenaan oli itse asiassa vain osoittaa joulupukin olevan täsmälleen samaa.
Arvostelu tason laskusta

Suomalaisen toimittajan Jussi Karjalaisen mukaan ”Melko jakamaton käsitys on, että Tenavat oli intoutuneimpina vuosinaan 1950-luvun lopusta 1970-luvun puoliväliin paitsi maailman suosituin, myös paras sanomalehtisarjakuva”. Monet olivat sitä mieltä, että Tenavat muuttui vuosien varrella laimeammaksi ja lapsellisemmaksi pyrkiessään miellyttämään yhä laajempaa yleisöä. Esimerkiksi Jaska Jokusen ja hänen ystäviensä psykologinen ”tosimaailma” sekä Ressun höpsö mielikuvitusmaailma alkoivat selvästi sekoittua toisiinsa, jolloin absurdin huumorin määrä sarjassa lisääntyi. Schulz myönsi itsekin vanhoilla päivillään antamissaan haastatteluissa, että sarjasta oli tullut selvästi aiempaa pehmeämpi. Hän selitti tämän sillä, että iän karttuessa näkökulma asioihin muuttui toisenlaiseksi.
Lassin ja Leevin piirtäjä Bill Watterson totesi 1980-luvulla, että Tenavat ei sinällään ollut huonontunut, mutta se oli menettänyt aiemman edelläkävijän asemansa, kun kaikki muutkin piirtäjät olivat oppineet jäljittelemään samoja ideoita. Kriittisemmän tulkinnan esitti vuonna 2000 journalisti Christopher Caldwell, jonka mukaan Tenavat taantui 1970-luvun alun jälkeen loistavasta sarjakuvasta täysin mielenkiinnottomaksi ”kolmannen luokan stripiksi”, koska Ressu sai liikaa tilaa sarjassa ja syrjäytti puhuttelevammat ihmishahmot. Kaustinen ja Remppu olivat Caldwellin mielestä vielä Ressuakin turhempia hahmoja, jotka soveltuivat vain täysin tyhjänpäiväisiin vitseihin. Schulz pohti joskus itsekin, että oli mahdollisesti käyttänyt Ressua liikaa ja Jaska Jokusta liian vähän sarjan myöhempinä vuosina.
Animaatiot > Yleistä

Tenavat-televisioanimaatioita tehtiin vuoteen 2015 mennessä kaikkiaan 45. Yhdysvalloissa suosituimmiksi muodostuivat niin sanotut juhlapäiväspesiaalit, joita esitettiin televisiossa säännöllisesti vuosittain tiettyinä juhlapäivinä ja jotka keräsivät aina suuret katsojamäärät. CBS omisti niiden esitysoikeudet vuoteen 2001, jolloin ne siirtyivät kilpailevalle ABC-kanavalle. Ensimmäinen televisioanimaatio, vuonna 1965 valmistunut Jaska Jokusen joulu oli Yhdysvalloissa kaikkien aikojen pitkäikäisin vuosittain uusittava piirretty ohjelma, kunnes vuonna 2020 sen sekä halloween- ja kiitospäiväspesiaalien esitysoikeudet siirtyivät Apple TV+ -suoratoistopalvelulle.
Televisiospesiaalien ohella Tenavista on tehty viisi pitkää animaatioelokuvaa teatterilevitykseen. Schulzin elinaikana valmistuivat Eläköön, Jaska Jokunen! (A Boy Named Charlie Brown, 1969), Ressu lähtee maailmalle (Snoopy, Come Home, 1972), Kisa on kova, Jaska Jokunen (Race for Your Life, Charlie Brown, 1977) ja Hyvää matkaa Jaska Jokunen (Bon Voyage, Charlie Brown (and Don't Come Back!!), 1980). Vuonna 2012 Blue Sky Studios ja 20th Century Fox ryhtyivät tuottamaan viidettä pitkää animaatioelokuvaa, joka toteutettiin aiemmista Tenavat-animaatioista poiketen tietokoneanimaationa. Hankkeen takana olivat Charles M. Schulzin poika Craig Schulz oman poikansa kanssa. Tenavat-elokuva (The Peanuts Movie) sai ensi-iltansa marraskuussa 2015.
Vuosina 1983–1985 tehtiin myös kahden kauden ajan tv-sarjaa The Charlie Brown and Snoopy Show, jonka jaksot muodostuivat sarjakuvastrippeihin perustuneista lyhyistä sketseistä. Sarjaa ei tehty enempää, koska Schulzin mukaan se tuotti hänelle liikaa ylimääräistä työtä. Lisäksi vuonna 1988 tehtiin Yhdysvaltain historiasta kertonut opetuspainotteinen kahdeksanosainen minisarja This Is America, Charlie Brown. Vuonna 2014 ranskalainen Normaal-animaatiostudio teki 500-osaisen sarjan 90 sekunnin mittaisia Tenavat-lyhytanimaatioita, jotka perustuvat kaikki Schulzin strippeihin.
Apple on tuottanut 2020-luvulla Apple TV+ -suoratoistopalveluun uudet animaatiosarjat Ressu ja ystävät (The Snoopy Show), Ressu avaruudessa (Snoopy in Space) ja useita uusia erikoisjaksoja. Vuonna 2023 ilmoitettiin, että Apple ja WildBrain ovat kehittämässä uutta Tenaviin perustuvaa elokuvaa, joka tullaan julkaisemaan samassa palvelussa. Sen toteuttaa WildBrain Studios ja sillä tulee olemaan sama ohjaaja ja pääosin samat käsikirjoittajat kuin vuoden 2015 Tenavat-elokuvalla.
Animaatiot > Historia

Ensimmäisen kerran Tenavien hahmot animoitiin tammikuusta 1960 alkaen esitettyihin Ford Falcon -tv-mainoksiin ja Fordin sponsoroiman Tennessee Ernie Ford Show -talkshow’n alkutunnukseen vuodesta 1959 alkaen. Vuoden 1963 lopulla tuottaja Lee Mendelson teki Charles M. Schulzista kertovan dokumentin työnimellä A Boy Named Charlie Brown ja halusi liittää siihen lyhyen pätkän animaatiota. Animaation toteuttajaksi kutsuttiin aiemmista Ford-mainoksista vastannut Bill Meléndez, ja jazz-säveltäjä Vince Guaraldi sävelsi musiikin. Yhteistyö dokumentin tiimoilta johti siihen, että vuonna 1965 Mendelson tarjoutui tuottamaan Coca-Cola Companyn sponsoroiman joulu-tv-show’n Jaska Jokusen joulu (A Charlie Brown Christmas), jonka Schulz käsikirjoitti, Meléndez ohjasi ja Guaraldi sävelsi. Schulzin vaatimuksesta ohjelmassa ei käytetty taustanaurua ja siihen liitettiin uskonnollinen kohtaus, jossa Eppu siteeraa Luukkaan evankeliumia. CBS:n johto oli tyytymätön ohjelmaan, mutta päätti silti esittää sen. Jaska Jokusen joulu oli kuitenkin jo ensiesityksensä yhteydessä katsoja- ja arvostelumenestys. Se voitti Peabody-palkinnon ja parhaan lastenohjelman Primetime Emmy -palkinnon.
Jaska Jokusen joulun jälkeen Lee Mendelson alkoi tuottaa lisää Tenavat-animaatiota tasaiseen tahtiin. Mendelson tuotti kaikki Tenavat-animaatiot aina vuonna 2006 valmistuneeseen He’s a Bully, Charlie Browniin asti. Ne myös tehtiin Bill Meléndezin animaatiostudiolla, ja hän ohjasi pääosan animaatioista. Lisäksi Meléndez näytteli Ressun ja Kaustisen ääntelyt kaikissa animaatioissa vuonna 2008 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Meléndez ohjasi animaatiot pitkään itse, mutta studionsa tuotantojen lisäännyttyä hän siirsi televisiospesiaalien ohjauksen 1970-luvulta alkaen pääosin alaisilleen. Ohjaajina toimivat tämän jälkeen Phil Roman, Sam Jaimes ja Larry Leichliter. Tärkein animaattori oli Meléndezin ohella Bill Littlejohn, joka työsti varsinkin Ressu-kohtauksia. Schulz on kreditoitu yksinään lähes jokaisen elinaikanaan tehdyn Tenavat-animaation käsikirjoittajaksi. Schulz ja Meléndez suunnittelivat yleensä animaatioiden juonet yhdessä ja muut tekivät niihin joskus lisäyksiä, mutta käsikirjoitusten on sanottu silti olleen pääosin Schulzin käsialaa. Osa juonista perustui lähes suoraan itse sarjakuvassa ilmestyneisiin tarinoihin, osa oli kokonaan uusia. Viimeiset Schulzin elinaikana tehdyt Tenavat-animaatiot tehtiin 1990-luvulla suoraan videolevitykseen.
Yksi Tenavat-animaatioiden tunnusmerkeistä aina Ford-mainoksista alkaen oli lapsiääninäyttelijöiden käyttö aikuisten sijasta, mikä alkuun oli alalla poikkeuksellista. Koska lapset kasvoivat muutamassa vuodessa ulos hahmoille sopivista äänistä, näyttelijät vaihdettiin yli kahteenkymmeneen kertaan vuosien kuluessa. Jaska Jokusen joulun suosion vuoksi myöhempiin animaatioihin pyrittiin löytämään lapsia, joiden äänet kuulostaisivat samalta kuin siinä käytetyt.
Animaatiot > Palkinnot ja huomionosoitukset

Viisi Tenavat-animaatioita on voittanut Emmy-palkinnon: Jaska Jokusen joulu (paras lastenohjelma 1966), Jaska Jokusen kiitospäivä (Schulzin tekemä käsikirjoitus palkittiin lastenohjelmien sarjassa 1974), Olet reilu kaveri, Jaska Jokunen (paras lasten spesiaali 1976), Happy Anniversary, Charlie Brown (paras lasten asiaohjelma 1976) ja Elämä on sirkusta, Jaska Jokunen (paras animaatio 1981). Myös 23 muuta Tenavat-animaatiota oli Emmy-ehdokkaina. Lisäksi elokuva Eläköön Jaska Jokunen! sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäisestä musikaalisävellyksestä.
Ressu sai marraskuussa 2015 oman tähden Hollywood Walk of Famelle, Schulzille aiemmin myönnetyn tähden viereen.
Animaatiot > Musiikki

Animaatioiden myötä Vince Guaraldin jazz-musiikki alettiin yleisesti yhdistää Tenaviin. Erityisesti ”Linus and Lucy” -niminen pianokappale tunnetaan yleisesti Tenavien tunnusmusiikkina. Charles M. Schulz itse ei pitänyt jazzista lainkaan, vaan arvosti enemmän klassista musiikkia. Guaraldi sävelsi musiikin kaikkiaan 15:een Tenavat-animaatioon ennen vuonna 1976 tapahtunutta kuolemaansa. Sen jälkeen animaatioiden säveltäjinä toimivat pääasiassa Ed Bogas ja Judy Munsen, kunnes Guaraldin musiikkia alettiin käyttää uudestaan vuodesta 1992 alkaen viimeisimmissä animaatioissa. Guaraldin musiikkia on käytetty paikoin myös vuoden 2015 Tenavat-elokuvassa, joskin pääosan sen musiikista on säveltänyt Christophe Beck. Ressu lähtee maailmalle -elokuvassa on Shermanin veljesten säveltämä musiikki ja This Is America, Charlie Brown -sarjassa käytettiin jokaisessa jaksossa eri säveltäjää. Toistaiseksi viimeisin televisioanimaatio on 2011 valmistunut Onni on lämmin riepu, Jaska Jokunen, jonka musiikin sävelsi Mark Mothersbaugh.
Animaatiot > Toteutumaton live-action-elokuva

Vuonna 1992 Warner Bros. -studio hankki Schulzilta oikeudet oikeilla näyttelijöillä toteutettavaan Tenavat-elokuvaan, jonka käsikirjoittajaksi palkattiin perhekomedioillaan menestynyt John Hughes. Hanke tiettävästi haudattiin Hughesin käsikirjoittaman elokuvan Ville Vallaton saatua seuraavana vuonna huonon vastaanoton.
Muita Tenavien innoittamia teoksia

Clark Gesner sävelsi ja sanoitti Tenavien pohjalta vuonna 1966 suositun musikaalin You’re A Good Man, Charlie Brown (esitetty Suomessa nimellä Tenavat). Se sai ensi-iltansa Off-Broadwaylla vuonna 1967 ja lopulta myös varsinaisella Broadwaylla vuonna 1971. Schulz itse piti musikaalista suuresti ja kannusti Gesneriä sen tekemisessä. Siitä tehtiin uusi Broadway-versio vuonna 1999. You’re A Good Man, Charlie Brown on ollut vuosikymmenestä toiseen Yhdysvalloissa varsinkin harrastajateatterien suosiossa. Sen sanotaan olevan yksi eniten esitettyjä musikaaleja Yhdysvalloissa tai jopa kaikkein esitetyin. On olemassa myös toinen vähemmän tunnettu Tenavat-musikaali Snoopy! The Musical. Se sai Off-Broadway-ensi-iltansa vuonna 1982. Molemmat musikaalit sovitettiin 1980-luvulla animaatioiksi.
The Royal Guardsmen -niminen floridalainen rock-yhtye levytti vuonna 1966 hitiksi muodostuneen humoristisen kappaleen ”Snoopy vs. the Red Baron”, joka kertoo Ressun kuvitteellisista ilmataisteluista ensimmäisen maailmansodan lentäjäsankarina Punaista paronia vastaan. Mauri ”Moog” Konttinen käänsi myöhemmin saman laulun suomeksi ja levytti sen nimellä ”Ressu ja Punainen Paroni”. Yhdysvaltalainen säveltäjä Ellen Taaffe Zwilich sävelsi vuonna 1996 kuusiosaisen kamariorkesterisarjan Peanuts® gallery, joka sai seuraavana vuonna ensi-iltansa New Yorkin Carnegie Hallissa.
Taidemaalari Tom Everhart on tehnyt 1980-luvulta alkaen Tenavien hahmoja esittäviä maalauksia Schulzin piirrosten pohjalta. Schulzin toiveesta hän on ainoa, jolla on virallinen lupa tähän.
Suosionsa vuoksi Tenavia on parodioitu lukemattomia kertoja. Muun muassa sarjakuvalehti MAD kunnostautui julkaisemalla kymmeniä Tenavat-parodioita. Schulz sanoi itse arvostavansa MADin piirtäjien taitoja. Hän myös piirsi vuonna 1973 yhden Tenavat-stripin, jossa esiintyi MADin maskotin Alfred E. Neumanin pää.
Charles M. Schulzin entinen kotikaupunki Saint Paul pystytti vuonna 2003 Landmark Plaza -puistoon joukon suuria pronssipatsaita, jotka esittävät Tenavien hahmoja.
Tenavat Suomessa

Ensimmäisenä Tenavia julkaisi suomeksi Kuva ja Sana -kustantamon Lasten Kuvalehti -niminen kristillinen lastenlehti, jossa ilmestyi vuonna 1956 muutamia Jaska Jokusta ja Tellua esittäneitä strippejä nimettöminä ja vuonna 1958 nimellä Pirkko ja Pekka. Varsinaisesti sarjan toi kuitenkin Suomeen Sanoma-yhtiö. Aloitteentekijä oli Aatos Erkko, joka oli 1950-luvun lopulla Viikkosanomien päätoimittaja ja etsiskeli ulkomailta sopivia sarjakuvia yhtiön lehtiin. Erkon mukaan Tenavien ja sen tuolloisten hahmojen suomenkieliset nimet keksivät hän itse sekä Juhana Perkki, Simopekka Nortamo ja Mary Wuorio. Nimi Jaska Jokunen mainitaan Erkon itsensä keksimäksi, mutta pääosan nimistä keksi Perkki, joka oli tuolloin Sanoma Oy:n talouspäällikkö. Ensimmäiset Tenavat-stripit ilmestyivät suomeksi 30. lokakuuta 1959 samanaikaisesti Ilta-Sanomissa ja Viikkosanomissa. Ilta-Sanomat julkaisee Tenavia edelleen.
Tenavilla on ollut useita suomentajia. Juhani Tolvanen on suomentanut sarjaa vuodesta 1979. Kertomansa mukaan hän ei ole halunnut levittää Suomeen sellaisia amerikkalaisia ilmiöitä, joita Suomessa ei ole valmiiksi tunnettu, joten hän muun muassa muutti vuosien ajan puhekuplissa kaikki ystävänpäiväkortit syntymäpäiväkorteiksi. Toisaalta kuitenkin juuri Tenavat myötävaikutti siihen, että ystävänpäivän vietto ja ystävänpäiväkortit levisivät myös Suomeen 1980-luvulla.
Sanoma julkaisi vuosina 1990–1992 kerran kuukaudessa ilmestynyttä Ressu-nimistä sarjakuvalehteä. Lapsille markkinoitu lehti sisälsi Tenavat- ja Ulla-strippejä.
Aiheesta muualla

Virallinen Tenavat-sivu (englanniksi)
Päivittäiset Tenavat-stripit (englanniksi) GoComics.com
Luettelo Tenavat-animaatioista (englanniksi) Fivecentsplease.com
Michael Barrierin tekemä Schulzin haastattelu vuodelta 1988 (englanniksi)
Michael J. Vassallo: OT : Peanuts - A Comic Book History (englanniksi) Timely-Atlas-Comics-blogi (2012)
Suomennetut Tenavat-kirjat
Tenavat
| --- | --- |
Henkilöitä: Charles M. Schulz • Bill Meléndez • Vince Guaraldi • Lee Mendelson • Robert L. Short
Hahmot: Luettelo Tenavien hahmoista • Jaska Jokunen • Ressu • Tellu • Eppu • Amadeus • Salli • Piparminttu-Pipsa • Maisa • Kaustinen • Sami • Rapa-Ripa • Lippe • Kielo • Pave • Kutri • Toisto • Pieni punatukkainen tyttö • Suuri kurpitsa
Animaatiot: Luettelo Tenavat-animaatioista • Jaska Jokusen joulu (1965) • Eläköön, Jaska Jokunen! (1969) • Ressu lähtee maailmalle (1972) • Kisa on kova, Jaska Jokunen (1977) • Hyvää matkaa Jaska Jokunen (1980) • Tenavat-elokuva (2015)
Muuta: Li’l Folks • You’re A Good Man, Charlie Brown
Charles M. Schulz piirtämässä Jaska Jokusta vuonna 1956.
Ressun mielikuvitusseikkailuja ensimmäisen maailmansodan lentäjäsankarina esittävä strippi vuodelta 1966. Ressun koirankoppi nähtiin aina samasta kulmasta, ja Schulzin mukaan se muuttui lopulta esineenä varsin epätodelliseksi.
1950-luvulla varsinkin sunnuntaistripit saattoivat sisältää melko yksityiskohtaisesti piirrettyjä taustoja. Myöhemmin Schulz pelkisti taustat lähes olemattomiin. Ruutu vuodelta 1954.
Sarjan alkuvuosina Schulz piirsi toisinaan kuvan ulkopuolelle rajatuille aikuisille puhekuplia, mutta luopui myöhemmin tästäkin. Ruutu vuodelta 1953.
Sunnuntaistrippi vuodelta 1961. Jaska Jokunen epäonnistuu jälleen. Koko stripin ainoa repliikki on Tenavien vakiolausahduksiin kuuluva ”sigh” (”huokaus”). Tässä vaiheessa Schulz oli jo pelkistänyt strippien taustat melko niukoiksi.
Otsikko Viikkosanomissa 24/1966.
MetLife-vakuutusyhtiön mainosilmalaiva, jonka kyljessä on Ressun kuva.
Vuonna 1966 valmistunut Se on Suuri kurpitsa, Jaska Jokunen on Yhdysvalloissa suosituimpia Tenavat-animaatioita, sillä se uusittiin televisiossa vuosittain yli 50 vuoden ajan. Kuvassa Salli ja Eppu odottamassa Suurta kurpitsaa.
Kansikuva Suomessa julkaistusta kokoelmasta Tenavat 52: Onnen vuosikymmenet 1950–2000 (Egmont 2000).
Jarno Auremaa

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 22. toukokuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Mynämäki, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 182 cm
Junioriseurat
1989–1991: MynPa
1992: TPS
1993–1994: MynPa
1995–1996: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–2000 | ÅIFK | 71 | (27) |
| 1997 | → EIF (laina) | 1 | (1) |
| 1997 | → IFK Mora (laina) | 5 | (1) |
| 2001–2005 | TPS | 110 | (29) |
| 2006 | MaPS | 16 | (7) |
| 2007 | ÅIFK | 16 | (13) |
| Yhteensä | Yhteensä | 219 | (78) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarno Auremaa (s. 22. toukokuuta 1978 Mynämäki) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Urallaan Auremaa on edustanut muun muassa Turun Palloseuraa. Hän pelasi Veikkausliigassa kausien 2003–2005 välillä 64 ottelua Turun Palloseuran paidassa tehden niissä 10 maalia. Kauden 2006 hän pelasi Kakkosessa Maskun Palloseurassa ja kauden 2007 hän aloitti sarjaporrasta alempana Åbo IFK:ssa.
Auremaa on ammatiltaan opettaja. Vapaa-ajalla Auremaa valmentaa Naantalin Löylyssä yleisurheilua.
Aiheesta muualla

Jarno Auremaa Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Tiiligotiikka

Malborkin linna
Riddarholmskyrkan Tukholmassa.
Uenglinger Tor Stendalissa.
Tiiligotiikka on tiiltä rakennusaineena käyttävä goottilainen rakennustyyli. Usein tiiligotiikalla (saks. Backsteingotik) tarkoitetaan etenkin Pohjois-Saksassa ja Itämeren maissa esiintyvää tiiliarkkitehtuuria. Lyypekin Mariankirkko on tunnetuimpia esimerkkejä tiiligotiikasta. Tiiligotiikka levisi Saksalaisen ritarikunnan mukana Baltian maihin, jossa yksi esimerkki tiiligotiikasta on Tallinnan Nigulisten kirkko.
Oman, itsenäisen ryhmänsä tiiligotiikka muodostaa Pohjois-Saksan tasangolla ja muissa eteläisen Itämeren ympärillä olevissa maissa (balttilainen ryhmä), joissa se varhaisempaan romaaniseen tyylikehitykseen liittyvänä saa tiukan, arvokkaan luonteen. Kirkkorakenteessa katedraalityyppi vaimenee muuhun saksalaiseen kirkkorakentamiseen verrattuna porvarillisen yksinkertaiseksi. Suosittu kirkkomuoto on hallirakenne, josta triforiumit häviävät ja jossa säästäen jäsennellyt, pyöreät tai monisivuiset pilarit usein kannattavat tähtiholvia. Raskaat, nelikulmaiset tornirungot päättyvät korkeisiin kahdeksansivuisiin tornikekoihin, jotka aina ovat puusta. Kevyiden holvien vuoksi tukijärjestelmä vähemmän tärkeänä yksinkertaistuu tai, kuten ikkunoiden ruusustokin, usein kokonaan puuttuu. Sistersiläinen tasapäätteinen kuori on yleinen.
Täysin koruttomana tämä balttilainen tiiligotiikka ei ajan oloon kuitenkaan pysynyt, vaan käyttämällä lasitettuja muototiiliä, tummia tiilinauhoja sekä rappausta paikoitellen (esimerkiksi seinäkomeroiden, korkeiden räystäsfriisien ja umpigallerioiden pohjissa) pyritään luomaan hiekkakiviveistosten kanssa kilpailevaa dekoratiivista komeutta. Etenkin päädyt muodostuvat maalauksellisen runsaiksi. Tyylin varhaisempia töitä on Lyypekin 1270–1310 basilikaksi rakennettu Mariankirkko. Muita tyyliä edustavia merkittäviä kirkkoja on esimerkiksi Lüneburgissa, Rostockissa, Wismarissa, Stralsundissa ja Doberanissa. Lisäksi tyyliä edustavat Lyypekin ja Stralsundin raatihuoneet, Saksalaisen ritarikunnan Malborkin linna Puolassa, Lyypekin Holstentor ja Stendalin Uenglinger Tor ja monet muut sekä useat kirkolliset ja maalliset rakennukset Pohjois-Saksassa, Baltiassa, Tanskassa, Etelä-Ruotsissa, Alankomaissa ja Belgiassa.
Tiiligotiikassa käytettyjä  tiiliä:
Tiiliseinän "munkkilimitys"
Muototiili
Lasitettu tiili
Musta lasitus muototiilessä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tiiligotiikka Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa
Tiiki

| Tiiki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kookakot Callaeatidae
Suku::  Philesturnus
Laji::  carunculatus
Kaksiosainen nimi
 Philesturnus carunculatus  (Gmelin, 1789) 
Alalajit
 P. c. carunculatus  P. c. rufusater 
Katso myös
   Tiiki Wikispeciesissä   Tiiki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tiiki (Philesturnus carunculatus) on Uudessa-Seelannissa esiintyvä 25 sentin pituinen varpuslintu. Tiiki lentää vain lyhyitä matkoja kerrallaan ja on paikkalintu. Tiikin tunnistaa helpoiten selän ruskeasta laikusta.
Ravinto

Tiiki syö pääasiassa hyönteisiä, hedelmiä ja mettä.
Lisääntyminen

Tiiki tekee kuppimaisen pesän pensaaseen tai puunkoloon.
Luettelo Ukrainan luonnonsuojelualueista

Tämä on luettelo Ukrainan luonnonsuojelualueista. Ukrainassa on satoja eritasoisia luonnonsuojelualueita.
Ukrainan kansallispuistot (IUCN:n II-luokka)

Kansainvälisen luonnonsuojeluliitto IUCN:n II-luokkaan kuuluu yli 50 kansallispuistoa (ukr. Національний парк, natsionalnyi park, tai ukr. національний природний парк, natsionalnyi pryrodnyi park; lyhennys НП tai НПП). Osa Ukrainan kansallispuistoista on hyvin nuoria, perustettu vasta 2020-luvulla.
Näistä kertoo artikkeli: Luettelo Ukrainan kansallispuistoista. Artikkelit yksittäisistä kansallispuistoista löytyvät luokasta: Luokka:Ukrainan kansallispuistot
Muut luonnonsuojelualueet

Lisäksi Ukrainassa on useita satoja muita luonnonsuojelualueita. Yleisölle avoimia, tyypillisesti alueellisesti suojeltuja luonnonsuojelualueita ovat esimerkiksi suojellut luonnonmuistomerkit ympäristöineen (IUCN:n luokka III), alueen luontotyyppien tai lajien suojelualueet (luokka IV), alueellisesti suojelut maisema-alueet (luokka V) sekä luonnonvarojen hoito- ja
suojelualueet, joilla turvataan alueellisia kulttuuriarvoja ja luonnonvarojen perinteisiä hoito- ja käyttötapoja.
Aiempi, poistuva artikkeliversio

Ne on jaettu viiteen kasvillisuusvyöhykkeeseen
Aiempi, poistuva artikkeliversio > Sekametsä

Poliskin luonnonsuojelualue
Shatskin luonnonsuojelualue
Tšeremskjin luonnonsuojelualue
Desnyano-Starogutskjin kansallispuisto
Rivnenskjin luonnonsuojelualue