stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Megadeth
Historia > Uusi kokoonpano, Dystopia ja The Sick, the Dying... and the Dead! (2015–)

Vuoden 2015 maaliskuussa Megadeth ilmoitti, että Lamb of God -yhtyeen rumpali Chris Adler korvaisi Shawn Droverin yhtyeen seuraavalla studioalbumilla. Pitkään yhtyeeseen huhuttu Nick Menza oli ehtinyt jo soittaa yhtyeen uuden albumin viidellä kappaleella, mutta hänen paluunsa yhtyeeseen kaatui kuitenkin sopimusneuvotteluissa. Myös yhtyeen entisen soolokitaristi Marty Friedmanin paluusta takaisin yhtyeeseen eläteltiin toiveita, kunnes Megadeth ilmoitti Kiko Loureiron olevan yhtyeen uusi soolokitaristi. Albumi Dystopia julkaistiin 22. tammikuuta 2016.
Heinäkuussa 2016 Megadeth ilmoitti, että yhtyeen kiertuerumpalina tähän saakka toiminut Dirk Verbeuren ylennetään Megadethin vakituiseksi jäseneksi. Megadethin oli alkujaan tarkoitus lähteä "The Metal Tour of the Year" -nimiselle Pohjois-Amerikan kiertueelle yhdessä Lamb of Godin, In Flamesin ja Triviumin kanssa kesällä 2020, mutta sitä lykättiin koronaviruspandemian takia. Kiertue siirrettiin kesälle 2021, jolloin In Flamesin tilalle tuli Hatebreed. Megadeth meni uudestaan studioon Nashvilleen äänittämään seuraavaa albumiaan, joka oli tarkoitettu alkujaan julkaistavaksi vuonna 2021.
Basisti David Ellefson erotettiin yhtyeestä toukokuussa 2021 sen jälkeen, kun häntä syytettiin verkkoon vuotaneen video- ja kuvamateriaalin perusteella alaikäisen houkuttelusta seksiin. Dave Mustaine sanoi, ettei Ellefsonilla ole enää ikinä mahdollisuutta liittyä Megadethiin uudestaan. Ellefsonin jo äänittämiä bassoraitoja ei käytetty Megadethin tulevalla albumilla The Sick, the Dying... and the Dead! vaan ne korvattiin Testamentin basisti Steve DiGiorgion bassoraidoilla. Entinen basisti James LoMenzo otettiin yhtyeen kiertueelle Ellefsonin korvaajaksi. Megadethin albumi The Sick, the Dying and the Dead julkaistiin 2. syyskuuta 2022.
Vuonna 2023 yhtyeen entinen kitaristi Marty Friedman esiintyi yhtyeen kanssa Japanissa noin 23 vuoden jälkeen. Friedman nousi myöhemmin lavalle yhtyeen kanssa samana vuonna Saksan Wacken Open Air -festivaaleilla.
Loppuvuodesta Kiko Loureiro ilmoitti hiljattain aikovansa pitää taukoa yhtyeestä myös keikkojen osalta ja myöhemmin tilanne näytti siltä, että Loureiron tauko yhtyeestä tulee olemaan pysyvä. Yhtyeen kotisivulle oli jo vahvistettu bändin uusi kokoonpano ja Loureiro oli tuoreessa Amplifica-podcastin jaksossa vahvistanut aikovansa jäädä pois bändin riveistä. Syyksi Loureiro kertoo että halusi yhtyeen tiiviin aikataulun vuoksi valita mielummin perheensä sekä vapauden. Tilalle otettiin Wintersun -yhtyeen kitaristi Teemu Mäntysaari. Megadeth tekee tällä hetkellä parhaillaan uutta albumiaan.
Kokoonpano

Dave Mustaine – laulu, soolo- ja rytmikitara (1983–2002, 2004–)
Teemu Mäntysaari – soolokitara (2023–)
Dirk Verbeuren – rummut (2016–)
James LoMenzo – basso (2006–2010, 2021–)
Kokoonpano > Entiset jäsenet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kitaristit Greg Handevidt (1983–1984)  Chris Poland (1984–1987)  Jeff Young (1987–1988)  Marty Friedman (1990–2000)  Al Pitrelli (2000–2002)  Glen Drover (2004–2007)  Chris Broderick (2008–2014)  Kiko Loureiro (2015-2023) |  Basistit James MacDonough (2004–2006)  David Ellefson (1983–2002, 2010–2021) |  Rumpalit Dijon Carruthers (1983)  Lee Rausch (1984)  Gar Samuelson (1984–1987)  Chuck Behler (1987–1989)  Nick Menza (1989–1998, 2004)  Jimmy DeGrasso (1998–2002)  Shawn Drover (2004–2014)  Chris Adler (2015–2016)  |
Diskografia > Studioalbumit

Killing Is My Business... And Business Is Good! (1985)
Peace Sells... But Who’s Buying? (1986)
So Far, So Good... So What! (1988)
Rust in Peace (1990)
Countdown to Extinction (1992)
Youthanasia (1994)
Cryptic Writings (1997)
Risk (1999)
The World Needs a Hero (2001)
The System Has Failed (2004)
United Abominations (2007)
Endgame (2009)
TH1RT3EN (2011)
Super Collider (2013)
Dystopia (2016)
The Sick, the Dying... and the Dead! (2022)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Megadethin virallinen sivusto
Kattava fanisivusto
Megadeth Last.fm:ssä (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Soundina Megadeth
| n k Megadeth |
| --- | --- |
 Dave Mustaine  David Ellefson  Kiko Loureiro  Chris Adler   Entiset jäsenet: Greg Handevidt  Chris Poland  Gar Samuelson  Jeff Young  Chuck Behler  Nick Menza  Marty Friedman  Jimmy DeGrasso  Al Pitrelli  James MacDonough  Glen Drover  James Lomenzo  Shawn Drover  Chris Broderick 
Studioalbumit:  Killing Is My Business... And Business Is Good!  Peace Sells... But Who’s Buying?  So Far, So Good... So What!  Rust in Peace  Countdown to Extinction  Youthanasia  Cryptic Writings  Risk  The World Needs A Hero  The System Has Failed  United Abominations  Endgame  Thirteen  Super Collider  Dystopia  The Sick, the Dying and the Dead 
Livealbumit:  Rude Awakening  Gigantour  That One Night: Live in Buenos Aires  Rust in Peace Live 
Kokoelmat:  Capitol Punishment  Still Alive... And Well?  Greatest Hits: Back to the Start  Warchest  Anthology: Set the World Afire 
EP:t:  Live Trax  Live Trax II  Maximum Megadeth  Hidden Treasures  Cryptic Sounds 
Videot:  Rusted Pieces  Exposure of a Dream  Evolver: The Making of Youthanasia  Rude Awakening  Video Hits  Arsenal of Megadeth  That One Night: Live in Buenos Aires  Blood in the Water: Live in San Diego  Rust in Peace Live  Big Four of Thrash (Metallica, Slayer & Anthrax) 
Muuta:  Megadethin kappaleet  Diskografia 
Dave Mustaine on Megadethin laulaja, kitaristi, perustajajäsen, pääasiallinen lauluntekijä ja johtohahmo.
Soolokitaristi Marty Friedman täydensi Megadethin ”klassisen kokoonpanon” liityttyään yhtyeeseen vuonna 1990.
Jimmy DeGrasso vaikutti Dave Mustainen perustamassa MD.45-yhtyeessä ennen liittymistään Megadethin rumpaliksi.
Megadeth Tampereen Sauna Open Air -festivaalilla vuonna 2005, vasemmalta: Shawn Drover, James MacDonough, Dave Mustaine ja Glen Drover.
James LoMenzo oli Megadethin basisti vuosina 2006–2010 ja soitti kahdella yhtyeen studioalbumilla.
Megadethin alkuperäinen basisti David Ellefson palasi yhtyeeseen kahdeksan vuoden tauon jälkeen vuonna 2010.
Tā moko

Nanaia Mahuta, Uuden-Seelannin entinen ulkoministeri, jolla on tautuointi kasvoillaan.
Tā moko, eli maoritatuointi, on nimitys maorien harjoittamalle tatuointiperinteelle. Se on yksi viidestä polynesialaisesta tautointiperinteen päähaarasta. Muut neljä ovat marquesaslainen, havaijilainen, samoalainen ja tahitilainen. Tā moko tehdään ainoastaan kasvoille.
Tā mokon tarkoitus ei ole pelkästään esteettinen, vaan tatuoinneilla ilmaistaan sukuhistoriaa ja siihen liittyvää hengellisyyttä. Lisäksi tatuoinneilla ilmaistiin sosiaalista asemaa ja roolia yhteiskunnassa.
Englantilaiset siirtomaaisännät pyrkivät hävittämään tā moko -perinteen maorien keskuudesta, ja tautuointi oli vaarassa kadota kokonaan. Maoreille opetettiin, että tā mokon näkyminen oli häpeällistä, eikä tatuoijien annettu enää tehdä uusia. Myös muita maorikulttuurin ilmenemismuotoja ja kieltä pyrittiin hävittämään. Vasta 1970- ja 1980-luvulla tā moko -perinne alkoi elpyä. Nykyään sen voidaan katsoa olevan osa Uuden-Seelannin dekolonisaatiota.
Tā mokon käyttö muilla kuin maoreilla jakaa mielipiteitä: osa maoreista pitää tautuointeja hyväksyttävänä, osa vain jos henkilö ymmärtää niiden merkityksen, osa hyväksyy tā moko -tyyliset tatuoinnit muualla kehossa paitsi kasvoilla ja osan mielestä tā moko on ainoastaan maoreille.
Tatuoinnit, joiden kuva-aiheet ovat saaneet inspiraatiota maorien kulttuurista, ovat kuitenkin kysyttyjä. Tämän takia Te Uhi a Mataora -niminen ryhmä on alkanut käyttää kulttuurisensitiivistä termiä kirituhi (suom. ihokirjoitus), joka on nykyään yleisessä käytössä. Tarkoituksena on tehdä tatuointeja, joihin ei liity tā mokoon kuuluvaa sukuhistoriallista ja hengellistä kulttuuria ja jotka sopivat kenelle tahansa.
Erik Natanael Söderberg

Natan Söderberg
Erik Natanael (Natan) Söderberg (15. huhtikuuta 1869 Haverö, Västernorrlandin lääni, Ruotsi – 15. helmikuuta 1937 Tukholma) oli ruotsalainen filosofian tohtori, journalisti, kirjailija, kääntäjä, virsirunoilija ja virsikomitean jäsen vuosina 1908–1919.
Söderberg oli papin poika. Kotona saadun opetuksen jälkeen hän jatkoi koulunkäyntiä Sundsvallissa ja tuli ylioppilaaksi Östersundissa 1888. Hän opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui filosofian tohtoriksi 1897. Hänen tutkimuksensa aiheena oli virsirunoilija Samuel Hedborn. Söderberg toimi lehtimiehenä eri lehdissä Härnösandissa, Örebrossa ja Uppsalassa. Merkittävimmän uran hän teki Svensk Kyrkotidning -lehden toimittajana. Hän julkaisi itse muutaman runokokoelman ja oli kiinnostunut kristillisestä virrestä. Hän otti osaa vuosien 1911, 1914 ja 1917 virsikirjaehdotusten valmisteluun. 1916 hän julkaisi merkittävimmän teoksensa Den kristna psalmen. Historisk öfversikt. Useat hänen virtensä liittyvät ns. nuorkirkkoliikkeen ajatuksiin. Liikkeen johtohahmoihin kuului muun muassa Karlstadin virsirunoilijapiispa J. A. Eklund.
Söderberg kirjoitti myös virsiä. Kaksi hänen virttään on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa.
Virsi 88 "Räds ej bekänna Kristi namn", joka on vuodelta 1910, ilmestyi hänen runokokoelmassaan Lyra och Psaltare. Virren suomenkielinen teksti "En pelkää Herraa tunnustaa" Ruotsin kirkon virsikirjassa on Anna-Mari Kaskisen tekemä vuonna 1997.
Virsi 370 "Tack, o Gud, att i din kyrka" ilmestyi samassa kokoelmassa kuin virsi 88 ja muistuttaa sisällöltään tanskalaisen virsirunoilija N. S. F Grundtvigin virttä  "Kirken den er et gammelt hus", (Ruotsin kirkon vk 56 "Vanha on kirkko", Suomen ev. lut. kirkon vk 197 "Ajasta aikaan varjellut") tornin ristihuippuineen ja kutsua soivine kelloineen. Virren suomennos Ruotsin kirkon virsikirjassa "Kiitos, että kirkossasi" on Pekka Kivekkään tekemä vuonna 1995.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi Söderbergin virsi
Virsi 596 "Herra, varjelija teiden" (1910. Suom. Lauri Kalliala 1935,  uud. Niilo Rauhala 1984.)
Oulu Basketball

Oulun NMKY (lyh. ONMKY, Ynni) on vuonna 1948 perustettu oululaisen samannimisen urheiluseuran koripallojaosto. Ynnin miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2018–2019 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioona A:ssa. Miesten pääsarjassa se pelasi kauden 1966–1967.
Historia > Menneet vuosikymmenet

Vuonna 1948 emoseura Oulun NMKY:n lajivalikoimaan nousi koripallo, jota pelattiin alkuun Oulun keskikoulun salissa. Korilevyjä ei käytetty, vaan koritelineet oli kiinnitetty korkeushyppytelineisiin. Vuonna 1951 valmistui Ynnin suurhalli, jolloin seura aloitti koripallon juniori- ja sarjatoiminnan. ONMKY pelasi piiri- ja maakuntasarjoissa ja karsi kerran Suomensarjaan taipuen kuitenkin vaasalaisvastustajille.
Vuonna 1957 seuran varttunut A-juniorien sukupolvi muodosti rungon seuran edustusjoukkueelle, ja Martti Ahtisaaren johdolla joukkue nousi Suomensarjaan. Joukkue kuului sarjan kärkipäähän ja karsi välillä miesten SM-sarjaan pääsystä tässä kuitenkaan onnistumatta. Keväällä 1966 omista kasvateistaan koostunut ONMKY nousi SM-tasolle. Kaudella 1966–1967 se sijoittui kuudella voitolla ja 12 tappiolla kymmenen joukkueen sarjassa yhdeksänneksi ja putosi sarjatasoa alemmas. Sieltä se karsi jälleen pääsystä SM-sarjaan tuloksetta. Karsintojen kautta joukkue nousi myöhemmin perustettuun I-divisioonaan ensimmäisen ulkomaalaisvahvistuksensa, yhdysvaltalaisen Hugh McMahonin johdolla. Ulkomaalaispelaajia alkoi myös näkyä Oulussa myös jatkossa.
ONMKY luopui I-divisioonapaikastaan raha- ja pelaajapulan vuoksi mutta jatkoi juniorityötä. I-divisioonassa seura pelasi vuoteen 2004 mennessä kahdeksan kautta. Joukkueen nimi oli vuosina 1999–2005 Oulu Hitech Basket, jonka viimeinen I-divisioonakausi tällä ajanjaksolla oli kausi 2004–2005. Joukkue putosi II-divisioonaan, ja toiminta ajettiin kokonaan alas.
Historia > Uusi tuleminen

Ynnin koripallotoiminta herätettiin henkiin viiden taukovuoden jälkeen ja seuraa alettiin kehittää jokaisella osa-alueella. ONMKY palasi voitokkaiden karsintojen jälkeen I-divisioonaan kaudeksi 2011–2012, jolloin joukkue sijoittui sarjassa seitsemänneksi. Seuraavilla kausilla sijoitukset olivat viides ja kuudes. Kaudelle 2014–2015 ONMKY hankki pääsarjassa pelanneita pelaajia, kuten Lawrence Wrightin, Jussi Eskolan, Kristofer Clementin ja Cedric Latimerin. Wrightin sopimus purettiin tammikuussa alkoholinkäyttöön liittyneiden rikkomusten takia. ONMKY sijoittui runkosarjassa kolmanneksi mutta putosi välierissä lopulta divisioonan voittaneelle BC Nokialle 3–0-otteluvoitoin.
Kaudeksi 2015–2016 Eskola siirtyi joukkueen päävalmentajaksi ja Latimer lähti Korisliigaan. Pääsarjasta ONMKY:hyn siirtyi Vesa Heinonen. Seuratoimijoiden vähentyminen, juniorikasvatuksen ongelmat, uhka M1DA:sta putoamisesta ja vuosina 2013–2015 kertyneet 50 000 velat aiheuttivat alkuvuodesta 2016 keskustelua oululaisen koripallon tulevaisuudennäkymistä, vaikka edustusjoukkueen kausi jää taloudellisesti voitolliseksi ja usea muu tausta-asia on kunnossa.
Joukkue > Nykyinen kokoonpano

Päivitetty 10.7.2016.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Santtu Keinonen   Okko Manninen   Vili Hautala   Kristofer Clement   Juho Kauro   Antti Huhmo  |   Jari Vanttaja  / Darrell Holmes   Vili Taskinen   Jere Lotvonen   Valtteri Mäkäläinen  |  Päävalmentaja:  Jussi Eskola  Apuvalmentaja:  Mika Lustig  |
Joukkue > Luettelo pelaajista

Taulukossa on lueteltu Suomen Koripalloliitton tilastopalvelun mukaan Oulun NMKY:ssä Suomen miesten pääsarjaa pelanneet ja vähintään kaksi pistettä tehneet pelaajat.
| Pelaaja | Kans> .Kans. | Vuodet> Ensimm. | Vuodet> Viim. | Ottelut | Pisteet yht> .Pisteet yht. | Palkinnot joukkueessa pelaajana |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kari Hautamäki |  | 1966 | 1967 | 18 | 17 |  |  |
| Jukka-Matti Härönoja |  | 1966 | 1967 | 16 | 12 |  |  |
| Tapio Kärkkäinen |  | 1966 | 1967 | 18 | 72 |  |  |
| Pekka Laakso |  | 1966 | 1967 | 18 | 306 |  |  |
| Juhani Leppäluoto |  | 1966 | 1967 | 7 | 2 |  |  |
| Seppo Matilainen |  | 1966 | 1967 | 18 | 85 |  |  |
| Ilkka Näsänen |  | 1966 | 1967 | 18 | 287 |  |  |
| Kari Puotiniemi |  | 1966 | 1967 | 15 | 19 |  |  |
| Tapani Riihinen |  | 1966 | 1967 | 9 | 8 |  |  |
| Kalevi Ronkainen |  | 1966 | 1967 | 14 | 9 |  |  |
| Ari Sikiö |  | 1966 | 1967 | 18 | 120 |  |  |
| Matti Vehaskari |  | 1966 | 1967 | 18 | 206 |  |  |
| Juha Virkkunen |  | 1966 | 1967 | 16 | 23 |  |  |
Areena

Oulun NMKY pelaa kotiottelunsa Oulun urheilutalolla, jonka kiinteässä katsomossa on 700 istumapaikkaa. Lisäksi salin mahtuu 400 lisätuolipaikkaa.
Aiheesta muualla

ONMKY:n miesten edustusjoukkueen kotisivut
ONMKY:n koripallon kotisivut
Martti Ahtisaari kuului Oulun NMKY:n runkopelaajiin 1950-luvulla.
Oulun urheilutalo.
Jules Bianchi

| Jules Bianchi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1989 Nizza, Ranska
Kuollut: 17. heinäkuuta 2015 (25 vuotta) Nizza
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  2013–2014
Talli(t):  Marussia (2013–2014)
Kilpailuja:  34
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  2
Ensimmäinen kilpailu:  Australian GP 2013
Viimeinen kilpailu:  Japanin GP 2014
Jules Bianchi (3. elokuuta 1989 Nizza, Ranska – 17. heinäkuuta 2015 Nizza) oli ranskalainen rata-autoilija, joka kilpaili eri formula-sarjoissa vuodesta 2007. Vuosina 2013–2014 Bianchi kilpaili Marussian Formula 1 -tallissa. Hänen setänsä Lucien Bianchi oli entinen F1-kuljettaja ja isoisänsä Mauro Bianchi GT-luokan kolminkertainen maailmanmestari.
Bianchi joutui vakavaan onnettomuuteen Japanin GP:ssä 2014 suistuttuaan radan varrella ollutta nostotraktoria päin ja lyötyään päänsä nostotraktorin kylkeen. Bianchi vajosi koomaan ja kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin illalla 17. heinäkuuta 2015 Nizzassa.
Ura

Bianchi siirtyi kaudeksi 2007 kartingista SG Formula -talliin ja Ranskan Formula Renault -sarjaan, jonka kokonaiskilpailun hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan. 13 kilpailusta Bianchi voitti viisi. Bianchi ajoi samalla kaudella myös Formula Renault Eurocup -sarjassa kahdeksan kilpailua, mutta ei saavuttanut voittoja. Kaudella 2008 Bianchi ajoi F3 Euroseries -sarjassa ART Grand Prix -tallissa ja sijoittui kokonaispisteissä kolmanneksi. Bianchi jatkoi sarjassa ja ART-tallissa myös kaudella 2009, jolloin hän voitti 20 osakilpailusta yhdeksän ja saavutti sarjan mestaruuden.
Kaudesta 2010 Bianchi ajoi GP2-sarjassa. Hän ajoi paalupaikalle debyyttikilpailussaan, mutta joutui keskeyttämään kolarin seurauksena. Unkarin kilpailussa Bianchin auto pyörähti radalla jolloin Ho-Pin Tung ajoi suoraan hänen autonsa kylkeen. Bianchi sai tilanteesta lievän murtuman selkänikamaansa. Bianchi toipui kuitenkin nopeasti ja ajoi kauden loppuun saavuttaen neljä palkintosijaa sijoittuen sarjan kolmanneksi 52 pisteellään. Bianchi jatkoi kaudella 2011 GP2:ssa edelleen ART tiimissä. Toinen kausi ei mennyt ihan odotusten mukaisesti, vaikka hän ottikin ensimmäisen GP2 voittonsa Silverstonen pitkässä kilpailussa. Hän jäi jälleen sarjan kolmanneksi ja keräsi 53 pistettä.
Bianchi kilpaili myös kaudella 2011 Aasian GP2-sarjassa. Hän otti paalupaikan ja voitti Abu Dhabin ensimmäisen kilpailun. Hän sijoittui sarjan toiseksi keräten 18 pistettä.
Vuonna 2012 Bianchi kilpaili World Series by Renault -sarjassa. Hän sijoittui sarjan toiseksi saavuttaen kolme voittoa, viisi paalupaikkaa ja seitsemän kilpailun nopeinta kierrosta.
Formula 1 -ura

Hyvän menestyksensä ansiosta Bianchi sai joulukuussa 2009 mahdollisuuden testata Ferrarin Formula 1 -autoa kaksipäiväisissä testeissä. Testit sujuivat hyvin ja pian julkistettiin tieto monivuotisesta sopimuksesta Ferrarin ja Bianchin välillä. Myöhemmin Bianchi nimitettiin Ferrarin uuden kuljettaja-akatemian ensimmäiseksi kuljettajaksi. 11. marraskuuta 2010 ilmoitettiin Bianchin sopimus Ferrarin testi- ja varakuljettajana kaudella 2011.
Hän toimi kaudella 2012 Force India-tallin testikuljettajana. Hän sai tilaisuuden ajaa tallin toista autoa perjantain vapaissa harjoituksissa. Vuonna 2013 Bianchi olisi vahvasti ehdolla tallin kilpakuljettajaksi. Hän olikin mukana Jerezin talvitesteissä ajamassa tallin uutta autoa. Lopulta helmikuun lopussa vahvistettiin Adrian Sutilin palaavan Force Indian kuljettajaksi. Bianchi kuitenkin sai lopulta paikan Marussialta Luiz Razian sopimuksen purkauduttua maksuvaikeuksien vuoksi.  Bianchi ei saavuttanut pisteitä ensimmäisellä kaudellaan. Parhaaksi sijoitukseksi jäi Malesian GP:n 13:s sija, joka oli koko häntäpään tallien kauden paras kisasijoitus. Bianchi jatkoi Marussialla kaudella 2014. Monacon GP:ssä hän onnistui ajamaan yhdeksänneksi, saavuttaen itselleen sekä Marussia -tallin uran ensimmäiset MM-pisteet. Ne jäivät myös Bianchin uran ainoiksi MM-pisteiksi.
Formula 1 -ura > Suzukan onnettomuus

Japanin GP:ssä, 5. lokakuuta 2014 Bianchi joutui vakavaan onnettomuuteen menetettyään autonsa hallinnan sateen kastelemalla radalla ja törmäsi hetkeä aiemmin samaan paikkaan keskeyttäneen Adrian Sutilin autoa nostaneeseen nostotraktoriin. Bianchi vietiin tajuttomana ambulanssilla Japanin Yokkaichiin, Mien prefektuurissa sijaitsevaan sairaalaan. Sairaalassa Bianchilla todettiin diffuusi aksonivaurio eli traumaattinen aivovamma. Hänen tilansa oli kriittinen mutta vakaa.
19. marraskuuta 2014 uutisoitiin Bianchin tilan hieman kohentuneen siten että hän ei ole enää keinotekoisessa koomassa, mutta on kuitenkin tajuton ja että hän pystyy hengittämään ilman hengityskonetta. Hänet siirrettiin Japanista kotimaahansa Ranskaan jatkohoitoon.
Ranskassa sairaalahoidossa ollut Bianchi pysyi kuitenkin tajuttomana. Hän kuoli 17. heinäkuuta 2015 onnettomuudessa tulleisiin vammoihin kotikaupungissaan Nizzassa.
Bianchi oli ensimmäinen F1-kisassa saamiinsa vammoihin kuollut kuljettaja sitten Ayrton Sennan, joka kuoli vuoden 1994 San Marinon Grand Prix’ssa.
Kansainvälinen autoliitto (FIA) ilmoitti 20. heinäkuuta 2015 jäädyttävänsä Bianchin numeron 17 Formula 1 -sarjassa.
Bianchi haudattiin 21. heinäkuuta Nizzassa. Siunaustilaisuuteen Sainte-Réparate-tuomiokirkossa osallistui lukuisia F1-kuljettajia, muun muassa uransa jo lopettaneet ranskalaiskuljettajat Alain Prost ja Olivier Panis. Silloisista aktiivikuljettajista paikalla olivat muun muassa maailmanmestarit Jenson Button, Lewis Hamilton ja Sebastian Vettel.
Formula 1 -tulokset > Tulokset kilpailuittain

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Force India | AUS   | MAL   | CHN TD | BHR   | ESP TD | MON   | CAN   | EUR TD | GBR TD | GER TD | HUN TD | BEL   | ITA TD | SIN   | JPN   | KOR TD | IND   | ABU TD | USA   | BRA   | – | – |
| 2013 | Marussia | AUS 15 | MAL 13 | CHN 15 | BHR 19 | ESP 18 | MON Kesk. | CAN 17 | GBR 16 | GER Kesk. | HUN 16 | BEL 18 | ITA 19 | SIN 18 | KOR 16 | JPN Kesk. | IND 18 | ABU 20 | USA 18 | BRA 17 |  | 0 | 19. |
| 2014 | Marussia | AUS NC | MAL Kesk. | BHR 16 | CHN 17 | ESP 18 | MON 9 | CAN Kesk. | AUT 15 | GBR 14 | GER 15 | HUN 15 | BEL 18 | ITA 18 | SIN 16 | JPN 20† | RUS   | USA   | BRA   | ABU•   |  | 2 | 17. |
† Kuolemaan johtanut ulosajo.

• Abu Dhabin GP:ssä 2014 jaettiin tuplapisteet.
Formula 1 -tulokset > F1-kaudet numeroina

| Kausi | Talli | Sijoitus | Kilpailut | Pisteet | Voitot | Palkinto- pallisijat | Paalu- paikat | Nopeimmat kierrokset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Marussia-Cosworth | 19. | 19 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2014 | Marussia-Ferrari | 17. | 15 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Yhteensä (2 kautta) | Yhteensä (2 kautta) | Yhteensä (2 kautta) | 35 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |
Formula 1 -tulokset > Merkkipaalut

| Nro | Merkkipaalu | Ajetut GP:t | Osakilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ensimmäinen kilpailu | 1 | Australian GP 2013 |
| 2 | Ensimmäiset MM-pisteet | 25 | Monacon GP 2014 |
GP2-tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | ART Grand Prix | ESPFEA Kesk. | ESPSPR 12 | MONFEA 4 | MONSPR 3 | TURFEA Kesk. | TURSPR 13 | EURFEA 2 | EURSPR Kesk. | GBRFEA 2 | GBRSPR 5 | GERFEA 5 | GERSPR 4 | HUNFEA Kesk. | HUNSPR DNS | BELFEA 14 | BELSPR Kesk. | ITAFEA 2 | ITASPR 4 | ABUFEA 18 | ABUSPR 7 | 52 | 3. |
| 2011 | Lotus ART | TURFEA 3 | TURSPR 7 | ESPFEA 7 | ESPSPR Kesk. | MONFEA Kesk. | MONSPR 19 | EURFEA Kesk. | EURSPR 7 | GBRFEA 1 | GBRSPR 5 | GERFEA 4 | GERSPR 2 | HUNFEA 7 | HUNSPR 6 | BELFEA 2 | BELSPR 2 | ITAFEA 8 | ITASPR 3 |  |  | 53 | 3. |
GP2-tulokset > Aasian GP2

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009–2010 | ART Grand Prix | ABU1FEA   | ABU1SPR   | ABU2FEA 3 | ABU2SPR 7 | BHR1FEA 10 | BHR1SPR NC | BHR2FEA 10 | BHR2SPR Kesk. | 8 | 12. |
| 2011 | Lotus ART | ABUFEA 1 | ABUSPR 8 | ITAFEA 3 | ITASPR Kesk. |  |  |  |  | 18 | 2. |
Aiheesta muualla

Jules Bianchi Twitterissä
Formula 3 Euroseriesin mestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa 
Muut:  IdRef 
Bianchi GP2:ssa Lotus ART-tallissa 2011
Jules Bianchi Malesian GP:ssä 2013.
Bianchi Singaporen GP:ssä 2014.
Horizon League

| Horizon League |
| --- | --- |

Laji:  19 urheilulajia
Maa(t):  Yhdysvallat
Liitto):  NCAA
Perustettu:  1979
Sarjataso:  Divisioona I
Aiheesta muualla
Sivusto
Horizon League (lyh. Horizon) on NCAA:n I-divisioonaan kuuluva korkeakoulujen konferenssi. Konferenssiin kuuluu 11 yliopistoa ja 19 eri urheilulajia. Konferenssin päämaja sijaitsee Indianan Indianapolisissa ja se on perustettu vuonna 1979. Konferenssi on yksi kolmestatoista I-divisioonan konferenssista, joissa ei pelata amerikkalaista jalkapalloa.