stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rudolf II

| Rudolf II |
| --- | --- |
 Hans von Aachenin maalaus 1590-luku
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Itävallan arkkiherttua
Valtakausi:  1576–1612
Edeltäjä:  Maksimilian II
Seuraaja:  Matias
Böömin kuningas
Valtakausi:  1575–1608
Edeltäjä:  Maksimilian II
Seuraaja:  Matias
Unkarin ja Kroatian kuningas
Valtakausi:  1572–1608
Edeltäjä:  Maksimilian II
Seuraaja:  Matias

Syntynyt:  18. heinäkuuta 1552 Wien
Kuollut:  20. tammikuuta 1612 (ikä 59) Praha
Suku:  Habsburg
Isä:  Maksimilian II
Äiti:  Maria
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Rudolf II (18. heinäkuuta 1552 Wien – 20. tammikuuta 1612 Praha, Itävallan arkkiherttuakunta) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1576–1612, Unkarin kuningas vuosina 1572–1608, Böömin kuningas vuosina 1575–1608/1611 ja Itävallan arkkiherttua vuosina 1576–1608.
Arkkiherttua Rudolf 15-vuotiaana, Alonso Sánchez Coello 1567.
Nuori keisari Rudolf II, Martino Rota 1576–1578.
Suku

Rudolf II kuului Habsburgin sukuun ja oli keisari Maksimilian II:n ja keisarinna Marian vanhin poika ja keisari Matiaksen veli.
Hänellä oli 15 sisarusta, joista kuusi eli aikuiseksi asti. Vanhin sisar Anna Itävaltalainen (1549–1580), avioitui vuonna 1570 setänsä Espanjan ja Portugalin kuninkaan Filip II:n (1527–1598) kanssa; nuorempi veli Ernest (1553–1595) Itävallan arkkiherttua, oli Espanjan Alankomaiden käskynhaltija vuosina 1594–1595; nuorempi sisar Elisabet Itävaltalainen (1554–1592) avioitui vuonna 1570 Ranskan kuninkaan Kaarle IX:n (1550–1574) kanssa, heille syntyi yksi tytär; Matias (1557–1619) keisari vuosina 1612–1619, kuoli lapsettomana; Maksimilian III (1558–1618) oli Saksalaisen ritarikunnan suurmestari vuosina 1590–1618; Albrekt VII (1559–1621) Itävallan arkkiherttua, Espanjan Alankomaiden käskynhaltija vuosina 1595–1621, avioitui vuonna 1599 serkkunsa Isabella Clara Eugenian (1566–1633) Filip II:n tyttären kanssa.
Nuoruus, kuningas ja keisari

Rudolf vietti teini-ikänsä vuosina 1563–1571 Espanjassa setänsä Filip II:n hovissa yhdessä nuoremman veljensä Ernestin (1553–1595), tulevan Espanjan Alankomaiden käskynhaltijan kanssa.
Palattuaan Wieniin isä oli huolissaan Rudolfin etäisestä ja jäykästä käytöksestä, joka oli tyypillistä konservatiiviselle espanjalaiselle hoville ja erosi rennommasta ja avoimemmasta itävaltalaisesta hovista. Hänen espanjalainen äitinsä Maria näki kuitenkin poikansa käytöksessä kohteliaisuutta ja hienostuneisuutta.
Wieniin paluuta seuranneina vuosina Rudolf kruunattiin Unkarin kuninkaaksi 20-vuotiaana vuonna 1572, Böömin kuninkaaksi ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi vuonna 1575, kun hänen isänsä Maksimilian II oli vielä elossa. Loppuelämänsä Rudolf pysyi pidättyvänä, salaperäisenä ja suurelta osin eristäytyneenä, eikä halunnut matkustaa tai osallistua päivittäisiin valtakunnan asioihin. Hän kärsi syvästä masennuksesta ja puuhaili vain tiedeharrastustensa parissa.
Hallitsija, taiteiden ja tieteiden suojelija

Rudolf II:n perintö on perinteisesti nähty kolmella tavalla: tehoton hallitsija, jonka virheet johtivat suoraan kolmikymmenvuotisen sodan syttymiseen, mutta hänet muistetaan myös renessanssin taiteiden, ns. pohjoisen manierismin ja älyllisen okkultistisen taiteiden vaikutusvaltaisena suojelijana sekä älyllisten okkultististen tieteiden ja varhaisten luonnontieteiden suurena edistäjänä. Tämän on sanottu auttaneen edistämään tieteellistä vallankumousta.
Rudolf siirsi vuonna 1583 keisarikunnan pääkaupungin Wienistä Prahaan, josta tuli renessanssin kulttuurin keskus. Hänen hallituskautensa 20 ensimmäisen vuoden aikana kiistat roomalaiskatolisten ja protestanttisten ryhmittymien välillä lamauttivat keisarikunnan poliittiset instituutiot. Hän kumosi isänsä Maksimilian II:n suvaitsevan uskontopolitiikan Itävallassa ja yritti rajoittaa protestanttisten säätyjen (aatelisten ja kaupunkien edustajien) poliittisia etuoikeuksia.
Hän toivoi voivansa yhdistää kristityn Euroopan, ja tuki tahoja jotka eivät olleet katolisia eivätkä protestantteja. Suuri virhe oli ristiretken eli ns. 15-vuotisen sodan (1593–1606) aloittaminen Osmanien valtakuntaan, joka päättyi Zsitvatorokin rauhaan.
Viimeiset vuodet

Rudolfin henkinen kapasiteetti alkoi huonontua vuodesta 1598 lähtien. Alamaisten tyytymättömyys kasvoi asteittain, sodan uuvuttamat kansalaiset Unkarissa kapinoivat vuonna 1605 István Bocskain johtamassa kapinassa ja suku pakotti vuonna 1605 Rudolfin luovuttamaan tittelinsä yksitellen nuoremmalle veljelleen Matiakselle.
Arkkiherttua Rudolf kuoli 59-vuotiaana 20. tammikuuta 1612 Prahassa ja hänet on Habsburg-suvulle poikkeuksellisesti haudattu yksinään Pyhän Vituksen katedraaliin Prahaan. Rudolfin naittamiseksi käytiin liuta diplomaattisia avioliittoneuvotteluja, mutta hän ei koskaan mennyt naimisiin. Rudolfilla tiedettiin olleen peräkkäisiä suhteita monien naisten kanssa, joista jotkut väittivät tulleensa raskaaksi.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kirjallisuutta

Valtonen, Pekka: Hullun keisarin hovissa: Alkemisteja, tähtitieteilijöitä ja taiteilijoita Rudolf II:n Prahassa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2020.  ISBN 978-952-345-071-4.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rudolf II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Maksimilian II | Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan hallitsija  1576–1612 | Seuraaja: Matias |
Rudolf II kuvattuna vuodenaikojen kuninkaana Vertumnuksena, Giuseppe Arcimboldo 1591.
Rudolf II:n Kustkammeria varten valmistettu hopeinen taivaankantta esittävä pallo, jossa on kellokoneisto, Gerhard Emmoser 1579.
Keisari Rudolf II haarniskassa, Martino Rota.
Käännös suomeksi
Salli mun nauraa

| Salli mun nauraa |
| --- | --- |
Tyyli:  sketsisarja
Kestoaika:  noin 25 minuuttia
Pääosissa:  Mikko Kivinen Pirkka-Pekka Petelius
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3
Julkaistu:  1993
Esitetty:  13. lokakuuta – 29. joulukuuta 1993
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  12
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Hannu Seikkula Pirkko Pentikäinen
Käsikirjoittaja(t):  Mikko Kivinen, Pirkka-Pekka Petelius, Hannu Seikkula
Leikkaaja(t):  Harri Hienonen
Lavastaja(t):  Antero Launis
Kuvaaja(t):  Kauko Nord Reijo Hassinen Jorma Tervonen
Tuotantoyhtiö(t):  Pee-Pee Oy
Aiheesta muualla
IMDb 
Salli mun nauraa on suomalainen vuonna 1993 valmistunut sketsisarja. Sarjaan valmistui 12 jaksoa, ja se esitettiin MTV3-kanavalla loka-joulukuussa 1993. Sarjan näyttelijät ovat Pirkka-Pekka Petelius ja Mikko Kivinen. Sarja oli saman näyttelijäkaksikon jatkoa kevättalvella 1993 esitetylle sketsisarjalle Viihdeohjelma Tukholma.
Sarjan tunnusmusiikkina oli Was (Not Was) -yhtyeen kappale Walk The Dinosaur.[lähde? ]
Sarjassa esitettyjä sketsejä

Entinen siivooja
Keijo Kirkuja
Virkamies ja betonimylläri ravintolassa
Savolainen puhelias konduktööri
Hipsiäinen (Hapsiainen-parodia)
Pelastus ihan yks ja 2 (Hälytys 911-parodia)
Laardinaattorit (Gladiaattorit-parodia)
Rönsyansikka

| Rönsyansikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Ansikat Waldsteinia
Laji::  ternata
Kaksiosainen nimi
 Waldsteinia ternata  (Stephan) & Fritsch 
Synonyymit
 Geum ternatum (Stephan) Smedmark  Waldsteinia sibirica  Waldsteinia trifolia 
Katso myös
   Rönsyansikka Wikispeciesissä   Rönsyansikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rönsyansikka (Waldsteinia ternata) on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvilaji, jolla on keltaiset kukat. Suomessa lajia käytetään varjoisien paikkojen maanpeitekasvina.
Ulkonäkö ja koko

Rönsyansikka on monivuotinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 10–25 senttimetriä. Kasvilla on haarainen ja suikertava maavarsi; se leviää helposti myös maanpäällisistä rönsyistään. Ruusukelehtien lapa on kolmisorminen, lehdykät leveän vastapuikeita. Varsilehtien lapa on kapean vastapuikea. Lehdet ovat kiiltäväpintaisia.
Rönsyansikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Sen kukinto on 2–7-kukkainen huiskilo. Keltaiset kukat ovat ulkoverhiöllisiä. Teriö on noin 15 millimetriä leveä. Kukkapohjus on laakea. Kukasta kypsyvä hedelmä on pieni pähkylä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Rönsyansikka on kotoisin Kaakkois-Euroopan ja Etu-Aasian valoisista metsistä. Suomessa rönsyansikkaa tavataan villiintyneenä vain muutamasta paikasta Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta ja Oulun seudulta.
Käyttö

Suomessa rönsyansikkaa käytetään puutarhoissa koristekasvina; joskus sitä tavataan myös villiintyneenä esimerkiksi puistometsistä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Rönsyansikan levinneisyys Suomessa.
Kukkiva rönsyansikka.
Roletto

| Roletto |
| --- | --- |
 Näkymä Rocca Vauterolta Rolettoon.
 Roletto
 Koordinaatit: 44°55′28″N, 7°19′52″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Piemonte
Metropolikaupunki:  Torino
Korkeus:  412 m
Väkiluku:  2 000
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 https://www.comune.roletto.to.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Roletto (piemonteksi  ) on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 2 000 asukasta.
Roletton kaupungintalo
Rolf Arnkil

Rolf Arnkil
Rolf Jarl Gösta Arnkil (26. joulukuuta 1923 Mänttä – 8. joulukuuta 1964 Kuopio) oli suomalainen Kuopiossa asunut metsänhoitaja ja uskonnollinen kirjailija. Arnkil aloitti kirjoittamisen sairastuttuaan myeloomaan, kuolettavaan plasmasolusyöpään. Hänen kirjeenvaihtoaan ja uskonnollis-filosofista pohdiskeluaan julkaistiin kolmena teoksena 1960-luvun alussa ja niistä otettiin useita painoksia. Arnkilin vaimo Joan Arnkil-Campbell käsitteli Rolfin sairautta kirjassaan Ei murheella vaan ilolla.
Teoksia

Perimmäisten kysymysten äärellä – kirjeenvaihtoa ja kirjoitelmia sairaskammion hiljaisuudessa, toimittanut Jukka Tarkka. WSOY 1961, 13. painos 1965  (Rolf Arnkilin uskonnollis-filosofista kirjeenvaihtoa teologi Sigfrid Sireniuksen ja geologi Pentti Eskolan kanssa)
Ihmisestä on kysymys – kirjeenvaihtoa Pentti Eskolan, Eelis Gulinin, Matti Luoman, Martti Paloheimon, Esko Seppälän, Topi Tarkan ja Osmo Tiililän kanssa sekä tutkielmia ja haastatteluja, toimittanut Jukka Tarkka. WSOY 1963, 8. painos 1965
Etsijä, aforismikokoelma, toimittanut Jukka Tarkka.   WSOY 1965, 7. painos 1973
Kirjallisuutta

Joan Arnkil-Campbell: Ei murheella vaan ilolla. WSOY 1972.
Topi Tarkka (toim.) : Rolf Arnkilin perintö. WSOY 1985
Saizō Saitō

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Saizō Saitō
Syntymäaika: 24. syyskuuta 1908
Syntymäpaikka: Osaka, Japani
Kuolinaika: 2004
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Maalivahti
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Kwangaku Club |  |
Maajoukkue
| 1930 | Japani | 2 (0) |
Saizō Saitō (jap. 斎藤 才三, Saitō Saizō; 24. syyskuuta 1908 Osaka – 2004) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Saitō debytoi Japanin maajoukkueessa toukokuussa 1930. Hän on pelannut kaksi maaottelua.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Sallinen

Sallinen on suomalainen sukunimi:
Mauste-Sallinen, naantalilainen vuonna 1961 perustettu mauste- ja leivontuotealan yritys
Sukunimi

Aatto Sallinen (1906–1944), kommunisti
Aino Sallinen (ent. Sallinen-Kuparinen, s. 1947) Jyväskylän yliopiston rehtori, puheviestinnän professori
Antti Sallinen (1879–1939), kansanedustaja (maalaisliitto)
Anu Hälvä (oik. Hälvä-Sallinen) (s. 1964), näyttelijä ja laulaja
Aulis Sallinen (s. 1935), säveltäjä
Eero Sallinen (1919–1973), lasitaiteilija
Elina Sallinen (s. 1994), runoilija
Emma Sallinen (s. 1995), pesäpalloilija
Erkki Sallinen (1680–1758), sissipäällikkö pikkuvihan aikana
Hannu Sallinen, 51koodia -yhtyeen laulaja ja keulakuva
Ida Sallinen (1870–1976), yksi pitkäikäisimmistä suomalaisista
Irja Salla oik. Taju Birgitta Tiara Sallinen (1912–1966), kirjailija
Jere Sallinen (s. 1990), jääkiekkoilija
Jon Sallinen (s. 2000), freestylehiihtäjä
Kaarlo Sallinen (1875–1936), Kuopion ensimmäinen kaupunginjohtaja 1929
Kari Sallinen (s. 1959), suunnistaja
Lauri Sallinen (s. 1979), kirjailija
Lauri Sallinen (s. 1982), klarinetisti
Mari Sallinen (s. 1982), pesäpalloilija
Olli Sallinen, muotoilija, toinen Saana ja Olli -yrityksen omistajista
Onni Sallinen (1920–1978), pesäpalloilija
Oskari Sallinen (s. 2001), jalkapalloilija
Petteri Sallinen (s. 1962), näyttelijä ja ohjaaja
Raili Sallinen (o.s. Hyvärinen, s. 1938), hiihtosuunnistaja ja viestisuunnistuksen maailmanmestari
Reijo Sallinen (s. 1942), eversti
Satu Sallinen (1968−1997), henkirikoksen uhri
Senni Sallinen (s. 1997), pesäpalloilija
Seppo Sallinen, Suomen ensimmäisen heavy-yhtyeen Hard Rock Sallinen laulaja
Tomi Sallinen (s. 1989), jääkiekkoilija
Tuomas Sallinen (s. 1958), yleisurheilija, päälaji kolmiloikka
Tuomas Sallinen (s. 1958), elokuvaohjaaja ja muusikko
Tyko Sallinen (1879–1955), ekspressionistinen taidemaalari
Veli-Tuomas Sallinen (1934–2019), maanviljelijä, maanviljelysneuvos.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sallinen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sämänu

Sämänun valmistusta.
Sämänu tarjoiluastioissa.
Sämänu tarjoilukulhossa.
Sämänu tai samanu (سمنو) on persialaisten kansojen juhlaruoka. Sämänu saa makeutensa imellyttämällä. Se valmistetaan vehnän jyvistä, vedestä ja ruusuvedestä, nykyään myös joskus vehnäjauhojakin lisäten. Sämänua syödään kevään ensimmäisenä päivänä eli persialaisena uutena vuotena (noruz). Sämänu symboloi seitsemän aineksen Haft-Seen-juhla-aterialla hedelmällisyyttä ja vaurautta.
Salibandyliigan kausi 2014–2015

| Salibandyliigan kausi 2014–2015 |
| --- | --- |
Laji:  Salibandy
Järjestyksessä oleva kausi:  29.
Maa:  Suomi
Joukkueiden määrä:  14
Runkosarjan voittaja:  Happee
Kultaa:  SPV
Hopeaa:  Happee
Pronssia:  SSV
Pistepörssin voittaja:  Jami Manninen (68 pistettä)
Paras maalintekijä:  Jami Manninen (46 maalia)
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:  Mikko Kohonen (19 pistettä)
Salibandyliigan kausi 2014–2015 oli järjestyksessään 29. Salibandyliigan kausi. Mestaruuden voitti SPV, joka voitti loppuottelusarjassa runkosarjan voittajan Happeen. Pronssia voitti SSV, joka voitti pronssiottelussa Tapanilan Erän 5–4.
Joukkueet

Classic, Tampere
Happee, Jyväskylä
Indians, Espoo
Josba, Joensuu
Koovee, Tampere
Nokian KrP, Nokia
NST, Lappeenranta
Oilers, Espoo
OLS, Oulu
SalBa, Rauma
SPV, Seinäjoki
SSV, Helsinki
Tapanilan Erä, Espoo
TPS, Turku
Runkosarja > Sarjataulukko

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Happee  | 26 |  21 |  1  |  4  | 211 | 123 | +88 | 43 |
| 2 |  SPV  | 26 |  20 |  0  |  6  | 209 | 126 | +83 | 40 |
| 3 |  Classic  | 26 |  19 |  0  |  7  | 187 | 122 | +65 | 38 |
| 4 |  SSV  | 26 |  16 |  2  |  8  | 176 | 125 | +51 | 34 |
| 5 |  Oilers  | 26 |  13 |  4  |  9  | 170 | 153 | +17 | 30 |
| 6 |  Koovee  | 26 |  14 |  2  |  10 | 177 | 175 | +2 | 30 |
| 7 |  OLS  | 26 |  11 |  3  |  12 | 159 | 168 | -9 | 25 |
| 8 |  Erä  | 26 |  12 |  1  |  13 | 137 | 146 | -9 | 25 |
| 9 |  Indians  | 26 |  11 |  2  |  13 | 151 | 169 | -18 | 24 |
| 10 |  NST  | 26 |  9  |  2  |  15 | 136 | 194 | -58 | 20 |
| 11 |  Josba  | 26 |  7  |  2  |  17 | 126 | 176 | -50 | 16 |
| 12 |  Nokian KrP  | 26 |  6  |  3  |  17 | 152 | 198 | -46 | 15 |
| 13 |  TPS  | 26 |  6  |  2  |  18 | 105 | 149 | -44 | 14 |
| 14 |  SalBa  | 26 |  4  |  2  |  20 | 108 | 180 | -72 | 10 |
Sami Ikävalko

| Sami Ikävalko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sami Ikävalko
Syntynyt: 24. lokakuuta 1989 (ikä 34) Kirkkonummi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä / Heittävä takamies
Pituus:  187 cm
Paino:  85 kg
Nyk. joukkue:  Lahti Basketball
Sarja:  I-divisioona A
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2007−2010 2010−2013 2013−2014 2014−2015 2015−2016 2016−:  KTP-Basket Forssan Koripojat UU-Korihait Salon Vilpas Porvoon Tarmo Lahti Basketball
Sami Ikävalko (s. 24. lokakuuta 1989 Kirkkonummi) on suomalainen koripalloilija.
Ura

Ikävalkon kasvattajaseura on KTP-Basket, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 2007–2008. Hän edusti seuraa kolmen kauden ajan, jonka jälkeen hän siirtyi I-divisioonassa pelanneeseen Forssan Koripoikiin. Kahden divisioonakauden jälkeen seura nousi pääsarjaan kaudeksi 2012–2013. Kesällä 2013 Ikävalko siirtyi Korihaihin. Hän edusti seuraa vain yhden kauden ajan ja siirtyi kaudeksi 2014–2015 Salon Vilppaaseen. Ikävalko hyllytettiin Vilppaan joukkueesta vuoden 2015 lopussa tämän annettua paikallismedialle joukkueen johtoa ja valmennusta kritisoineen haastattelun. Vilpas ja Ikävalko purkivat sopimuksensa vuodenvaihteessa. Alkuvuodesta 2016 Ikävalko siirtyi I-divisioona A:ssa pelanneeseen Porvoon Tarmoon sopimuksella, joka mahdollisti Ikävalkon siirtymisen Korisliigaan helmikuun loppuun asti.
Heinäkuussa 2016 Ikävalko teki kaksivuotisen sopimuksen M1DA:ssa pelanneen Lahti Basketballin kanssa saatuaan opiskelupaikan Lahden ammattikorkeakoulusta.
Muuta

Ikvalko opiskelee Lahden ammattikorkeakoulussa. Hän suoritti varusmiespalvelustaan Lahden urheilujoukoissa.
Ikävalkon veli on jalkapalloilija Niko Ikävalko ja veljesten isä on kaksi Suomen-mestaruutta voittanut jalkapalloilija Mika Ikävalko.
Sähköelin

Sähköelimen sijainti sähkörauskukalalla (torpedo). Sähköelimen laatat on pinottu sarjaan ja osa on kytkeytynyt rinnan.
Sähköelin on elin, jolla eläin tuottaa sähköä. Kaikilla eläimillä on hieman sähköä hermoissaan ja lihaksissaan, mutta sähköankeriaat ja eräät muut kalat pystyvät kehittämään voimakkaan sähköimpulssin, jolla ne tappavat tai tainnuttavat saaliinsa.
Sähköelimet muodostuvat erilaistuneista soluista, joita kutsutaan elektrosyyteiksi. Solut ovat ohuita laattamaisia muodostelmia. Sähköankeriaalla laattoja on noin 6000, ja kylkiä mukailevat, pitkät sähköä tuottavat elimet täyttävät melkein koko kalan. Suurin osa sähkölaatoista on kytkeytynyt sarjaan. Alle sata on lisäksi kytkeytynyt rinnakkain. Tästä seuraa noin yhden ampeerin virta.
Sähköelimiin syntyy sähköä ionien liikkeestä samalla periaatteella kuin kemiallisessa patterissa. Sähkö purkautuu selkäydinhermoston käskystä. Kerralla purkautuessaan ankerias tuottaa riittävän suuren jännitteen lähellä uivan kalan tainnuttamiseksi. Joillakin lajeilla jännite saattaa nousta 650 volttiin, joka pökerryttää ihmisenkin.
Saimaan Juomatehdas

| Saimaan Juomatehdas |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  MBH Breweries Oy:n osa
Perustettu:  1995
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Tuotteet:  oluet, siiderit
Henkilöstö:  13
Kotisivu:  Saimaanjuomatehdas.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saimaan Juomatehdas on Lappeenrantaan vuonna 1995 Saimaan Panimo -nimellä perustettu pienpanimo. Yritys muutti nimensä Saimaan Juomatehtaaksi vuonna 2011. Panimo on toiminut myös nimellä Saimaan Olut. Saimaan Juomatehdas on vuoden 2016 lopulta alkaen ollut MBH Breweries Oy:n osa.
Panimon tuotanto oli vuonna 2011 140 000 litraa ja vuonna 2012 400 000 litraa. Vuonna 2013 panimo arveli tuotannon nousevan lähelle miljoonaa litraa. Mikkelissä sijaitsevan uuden panimon kokonaiskapasiteetti on miltei kaksi miljoonaa litraa vuodessa. Tuotantotiloihin kuuluu panimolaitteiston lisäksi tölkitys- ja pullotuslinjastot. Panimo työllistää seitsemän henkilöä. Vuonna 2014 vuosituotannoksi raportointiin 850 000 litraa olutta, siideriä ja lonkeroa.
Panimon toimitusjohtaja oli Pertti Oksa, joka myös omisti panimon yrityksensä Oxa Oy:n kautta. Pertti Oksa kuoli 4. maaliskuuta 2015.
Historia

Saimaan Juomatehtaan historia on aina ollut kytköksissä omistaja Pertti Oksaan. Oksa aloitti oluen pientuotannon vuonna 1995 perustamalla pienpanimo Naapurin. Panimotoiminta Lappeenrannassa alkoi nimellä Saimaan Panimo vuonna 1999. Aluksi panimo tuotti pieniä määriä tuotteita paikallisille markkinoille.
Vuosina 2009-2011 panimon tuotanto kasvoi voimakkaasti. Yritys aloitti vuonna 2011 oluen jakelun Hartwall-konsernin kautta. Oluen siirtyessä valtakunnallisesti saataville, kasvoi kysyntä edelleen ja  uudet tuotantotilat avattiin Mikkeliin keväällä 2013.
Panimon myynti on hyötynyt julkisuudesta monella tapaa: Marsalkka luomuvehnä -tuote voitti vuonna 2012 Helsingin Sanomien oluttestin. Yllättävää vetoapua myynnilleen yritys sai myös vuoden 2012 lopulla, kun Yleisradio tuotti lyhytelokuvan, jossa Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimia esitti tumma mieshenkilö. Asiasta syntyi pienimuotoinen kohu, jolloin osuvasti nimetty Marsalkka tumma-olut sai selvän myyntipiikin.
Tuotteet

Saimaan Juomatehdas valmistaa valtakunnalliseen jakeluun neljää tuotetta, jotka on nimetty yhteisen Marsalkka-tuotenimen alle. Tuotteet ovat Marsalkka Vaalea, Tumma, Luomuvehnä ja Luomukarpalo. Alkossa panimon tuotteita on saatavilla neljä, joukossa Luostari Dubbel, yhteistyössä Valamon Luostarin kanssa toteutettu luostariolut, jota panimo kutsuu maailman ainoaksi ortodoksiluostariolueksi.
Aiheesta muualla

Saimaan Juomatehtaan kotisivut
Suomen panimot
| --- | --- |
Suuret panimot:   Hartwall  Olvi  Sinebrychoff 
Pienpanimot:   Hailuodon Panimo  Hollolan Hirvi  Fiskarsin Panimo  Laitilan Wirvoitusjuomatehdas  Lammin Sahti  Mallaskoski  Malmgårdin Panimo  Nokian Panimo  Panimoravintola Beer Hunter's  Panimoravintola Bruuveri  Panimoravintola Koulu  Koskipanimo (Panimoravintola Plevna)  Panimoyhtiö Hiisi  Panimoyhtiö X  Perhon Panimo  Saimaan Juomatehdas  Sonnisaari Panimo  Stadin Panimo  Stallhagen  Suomenlinnan Panimo  Teerenpeli  Vakka-Suomen Panimo 
Katso myös:   Pienpanimo  Panimo 
Marsalkka Luomuvehnä -olutta tuopissa.
Summauskytkentä

Vaiheenkääntävä kolmen analogisen signaalin summauskytkentä operaatiovahvistimen avulla.
Analoginen summaus- eli miksauskytkentä yhdistää lineaarisesti kaksi tai useampia analogisia signaaleja yhdeksi summasignaaliksi. Kytkentää käytetään analogisissa miksauslaitteissa ja mikserivahvistimissa. Operaatiovahvistimen avulla kytkentä voidaan helposti toteuttaa niin, että summaimen sisääntulot eivät vaikuta toisiinsa vaan kukin sisääntulo terminoituu operaatiovahvistinkytkennän virtuaaliseen maahan.
Oheisen summauskytkennän antojännite saadaan kaavasta
Digitaalisissa laitteissa signaalien summaus toteutetaan usein laitteen digitaaliosassa digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin.
Salome (vuoden 1918 elokuva)

| Salome |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  J. Gordon Edwards
Käsikirjoittaja:  Tarina: Flavius Josephus Käsikirjoitus: Adrian Johnson
Tuottaja:  William Fox
Kuvaaja:  John W. Boyle
Tuotantosuunnittelija:  George Hopkins
Pukusuunnittelija:  George Hopkins
Pääosat:  Theda Bara G. Raymond Nye Alan Roscoe
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Fox Film Corporation
Levittäjä:  Fox Film Corporation
Ensi-ilta:  6. lokakuuta 1918
Kesto:  80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti mykkä
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Salome (tai Salomé, engl. Salome)  on J. Gordon Edwardsin ohjaama yhdysvaltalainen historiallinen draamamykkäelokuva vuodelta 1918. Salomen nimiroolin näytteli Theda Bara, ja G. Raymond Nye näytteli Herodes Antipasta sekä Alan Roscoe näytteli Johannes Kastajaa. Sivuosissa ovat muiden muassa Herbert Heyes, Bertram Grassby, Genevieve Blinn ja Vera Doria. Käsikirjoituksen laati Adrian Johnson Flavius Josephuksen tarinan pohjalta. Salome on mustavalkoinen ja pituudeltaan 80 minuuttia. Salome sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 6. lokakuuta 1918. Elokuvan tuottaja on Fox Film Corporation. Salome kuvattiin Palm Canyonissa Kaliforniassa.
Salomen kaikki kelat ovat tiettävästi kadonneet. Kohtaus elokuvassa The Cook (1918), jossa näyttelevät Roscoe ”Fatty” Arbuckle ja Buster Keaton, parodioi Salomea. Arbuckle pukeutuu ja esiintyy kuin ”Kleopatra”.