stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loisto Setlementti
Toiminta

Loisto setlementti ry:n toimintaa ovat:
Tyttöjen Talo, Helsinki
Tyttöjen Talo, Espoo
Poikien Talo, Helsinki
Poikien Talo, Vantaa
Silmu-toiminta nuorille perheille
Kunniakäsityksiin ja -konflikteihin liittyvä työ (Sopu-työ)
Seksuaaliväkivaltatyö
Seksuaaliterveystyö
Saunalahden tukiasuntoyhteisö (nuorten tuettu asumisyksikkö)
Itä-Pasilan sosiaalisen nuorisontyön yksikkö
Jalkautuva työ pääkaupunkiseudulla
Psykoterapiapalvelut
Valtakunnallisen sukupuolisensitiivisen sosiaalisen nuorisotyön verkoston koordinointi
Aiheesta muualla

Loisto setlementti ry
Tyttöjen Talo, Helsinki
Tyttöjen Talo, Espoo
Poikien Talo, Helsinki
Kunniakäsityksiin ja -konflikteihin liittyvä työ (Sopu-työ)
Silmu-toiminta
Luettelo Nunavutin kunnista

Kuntien sijainti Nunavutissa
Luettelo Nunavutin kunnista kattaa Kanadan territorion Nunavutin kunnat. Territoriossa on 25 kuntaa, joista Iqaluit määritellään ainoana kaupungiksi. Kunnallishallinto rajoittuu Nunavutissa vain asutuskeskuksiin, joten vain 0,2 % territorion pinta-alasta kuuluu kunnallishallinnon piiriin.
Luettelo suomalaisten muusikoiden taiteilijanimistä – P
P

PA (Veikko Salmi)
P. A. Koho (Ari Pekka Korhonen)
Paavo Vilperi (Pekka Kaasalainen)
Papu Haro (Helena Haro)
Pasi Kuikka (Jukka Kuoppamäki)
Pasi Penttilä (Veikko Salmi)
Paul Ilmen (Olavi Virta)
Paul Niska (Paul Mikael Johansson)
Pauli Valtimo (Jaakko Malja)
Pauli Wiljami (Pauli Viljanen)
Pave Maijanen (Pekka Juhani Maijanen)
Pedro de Punta (Toivo Kärki)
Pedro Hietanen (Heikki Kalevi Hietanen)
Pekka Attinen (Pekka Akimov)
Pekka Gröhn (Timo-Pekka Gröhn)
Pekka Harto (Pekka Hartonen)
Pekka Saarto (Sauvo Niilo Pellervo Puhtila)
Pelle Miljoona (Petri Samuli Tiili)
Penni Airas (Elise Marianne Airas)
Pepe Ahlqvist (Pertti Kalevi Ahlqvist)
Pepe Laaksonen (Pertti Laaksonen)
Pepe Willberg (Pertti Toivo Uolevi Willberg)
Pepi Holopainen (Pertti Juhani Holopainen)
Pertti Wesa (Kaarlo Valkama)
Perttu Kari (Tapani Perttu)
Pete Europa (Petri Hakkarainen)
Pete Hoven (Petri Koivisto)
Pete Lehtelä (Petri Johannes Lehtelä)
Pete "Räkä" Malmi (Mika-Petteri Malmi)
Peter Factor (Jarkko Tuohimaa)
Peter James Goodman (Petteri Veli Hyvärinen)
Peter West (Kai Hyttinen)
Peter Wood (Pertti Metsärinne)
Pertti Vesa (Kaarlo Valkama)
Petri Nygård (Petri Laurila)
Petteri Eeva (Esko Petteri Eeva)
Pia Salava (Jukka Kuoppamäki)
Piotr Behemot (Peter Anders Lång)
Pitkä Kari Lehtinen (Kari Sakari Lehtinen)
Pitkä Lehtinen (Kari Sakari Lehtinen)
P. L. Saarinen (Sauvo Niilo Pellervo Puhtila)
Poku Tarkkonen (Arto Kalervo Tarkkonen)
Pop Korni (Jukka Viro)
Pupu Lihavisto (Samuli Kerola o.s. Miettunen)
Putte Lampinen (Pauli J. Lampinen)
Pyry Antti Lunden (Reiman Raul Tapio)
Pytty (Peik Stenberg)
Pärre Förars (Per-Erik Förars)
Luettelo Pokémoneista (sukupolvi VII)

Pokémon-tuoteperheen seitsemäs sukupolvi sisältää 88 kuvitteellista eliölajia ja uusia muotoja aiemmissa sukupolvissa esitellyistä lajeista. Suurin osa seitsemännen sukupolven Pokémon-lajeista esiteltiin pelisarjan vuonna 2016 ilmestyneissä osissa Pokémon Sun ja Pokémon Moon. Vuonna 2017 julkaistuissa peleissä Pokémon Ultra Sun ja Pokémon Ultra Moon esiteltiin viisi uutta lajia sekä uusia muotoja joistakin vanhoista lajeista, ja vuonna 2018 Pokémon Go -pelin päivityksessä Pokémon: Let’s Go Pikachu ja Pokémon: Let’s Go Eevee -pelien julkaisun yhteydessä esiltiin vielä kaksi uutta Pokémon-lajia.
Luettelo > Alolalaiset muodot

Pokémon Sunissa ja Pokémon Moonissa esiteltiin ”alolalaisia muotoja” joistain ensimmäisen sukupolven lajeista.
| №> №.№ | Nimi> Englanniksi.Englanniksi | Nimi> Japaniksi.Katakana | Nimi> Japaniksi.Rōmaji | Tyyppi> Tyyppi.Tyyppi | Tyyppi> Tyyppi.Tyyppi | Edellinen muoto> Edellinen muoto.Edellinen muoto | Seuraava muoto> Seuraava muoto.Seuraava muoto | Kuvaus> Kuvaus.Kuvaus | Pokédex> Pokédex.Pokédex |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 019 | Rattata | コラッタ | Koratta | Pimeys | Normaali | — | Raticate (#020) |  |  |
| 020 | Raticate | コラッタ | Koratta | Pimeys | Normaali | — | Raticate (#020) |  |  |
| 026 | Raichu | ライチュウ | Raichū | Sähkö | Meedio | — | — |  |  |
| 027 | Sandshrew | サンド | Sando | Jää | Teräs | — | Sandslash (#028) |  |  |
| 028 | Sandslash | サンドパン | Sandopan | Jää | Teräs | Sandshrew (#027) | — |  |  |
| 037 | Vulpix | ロコン | Rokon | Jää | Jää | — | Ninetales (#038) | Itä-Aasian kansanperinteessä esiintyy yhdeksänhäntäinen kettu, joka on innoittanut Vulpixin ja Ninetalesin. |  |
| 038 | Ninetales | キュウコン | Kyūkon | Jää | Keiju | Vulpix (#037) | — | Itä-Aasian kansanperinteessä esiintyy yhdeksänhäntäinen kettu, joka on innoittanut Vulpixin ja Ninetalesin. |  |
| 050 | Diglett | ディグダ | Diguda | Maa | Teräs | — | Dugtrio (#051) |  |  |
| 051 | Dugtrio | ダグトリオ | Dagutorio | Maa | Teräs | Diglett (#050) | — |  |  |
| 052 | Meowth | ニャース | Nyāsu | Pimeys | Pimeys | — | Persian (#053) |  |  |
| 053 | Persian | ペルシアン | Perushian | Pimeys | Pimeys | Meowth (#052) | — |  |  |
| 074 | Geodude | イシツブテ | Ishitubute | Kivi | Sähkö | — | Graveler (#075) |  |  |
| 075 | Graveler | ゴローン | Gorōn | Kivi | Sähkö | Geodude (#074) | Golem (#076) |  |  |
| 076 | Golem | ゴローニャ | Gorōnya | Kivi | Sähkö | Graveler (#075) | — |  |  |
| 088 | Grimer | ベトベター | Betobetā | Myrkky | Pimeys | — | Muk (#089) |  |  |
| 089 | Muk | ベトベトン | Betobeton | Myrkky | Pimeys | Grimer (#088) | — |  |  |
| 103 | Exeggutor | ナッシー | Nasshī | Ruoho | Lohikäärme | — | — |  |  |
| 105 | Marowak | ガラガラ | Garagara | Tuli | Aave | — | — |  |  |
Lukkarinlempisaari

Lukkarinlempisaari
| --- | --- |
Sijainti:  Kuopio Keski-Suomi Suomi
Vesialue:  Muuruvesi
Pinta-ala:  400 km² m²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lukkarinlempisaari on Muuruveden saari Pohjois-Savossa. Saari on 40 metriä pitkä. Sen korkeus merenpinnasta on 82 metriä ja pinta-ala 400 neliömetriä.
Käännös suomeksi
Mabel Wagnalls Jones

| Mabel Wagnalls Jones> Mabel Wagnalls |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1869 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 22. maaliskuuta 1946 (76 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  pianisti, kirjailija
Puoliso:  Richard J. Jones
Mabel Wagnalls Jones (syntymänimeltään Mabel Wagnalls) oli yhdysvaltalainen pianisti ja kirjailija. Hän syntyi 20.4.1869 Kansas Cityssä Missourissa ja oli vanhempiensa Adam ja Anna Wagnallsin ainoa lapsi.
Mabelin vanhemmat opettivat häntä kotonaan, mutta Mabelin ollessa 14-vuotias hänen äitinsä otti hänet mukaansa Eurooppaan opiskelemaan pianon soittoa. Mabel opiskeli Pariisissa, Wienissä sekä Berliinissä, jossa hän teki ensiesiintymisensä konserttipianistina vuonna 1889. 11.1.1891 Mabel teki ensiesiintymisensä Amerikoissa soittaen New Yorkissa yhdessä Theodore Thomasin orkesterin kanssa. Ensiesiintymisensä jälkeen Mabel kiersi Yhdysvalloissa, mutta heikon terveyden tilansa ja raskaan kiertueaikataulun myötä hän jätti konserttilavat.
Jo Mabelin ollessa nuori hänen äitinsä oli kannustanut häntä myös kirjoittamisen pariin. Mabelin musiikkiuran päätyttyä hän alkoi kirjoittaa ja kirjoittikin useita teoksia, muun muassa teokset: Misere, Stars of the Opera, The Palace of Danger, Rosebush of a Thousand Years, Light in the Valley ja The Mad Song. Teos Light in the Valley oli kuvaus Mabelin äidin elämästä. Kirjoittamisen myötä Mabel Wagnallsista tuli William Sydney Porterin eli O. Henryn läheinen ystävä ja hän tutustui myös useisiin muihin 1900-luvun alun merkittäviin kirjailijoihin, muusikoihin ja esiintyjiin, kuten Oley Speaksiin, Harry Houdiniin sekä Edwin Markhamiin.
Vuonna 1920 Mabel Wagnalls avioitui Richard J. Jonesin kanssa. Jones oli aiemmin ollut Yalen yliopistossa lakitieteen professorina, mutta siirtynyt sitten terästeollisuusyritykseen Pittsburghiin ja oli siellä töissä siihen asti, kunnes jäi sieltä eläkkeelle vuonna 1920. Richard Jones kuoli vuonna 1929 ja Mabel Wagnalls Jones kuoli puolestaan vuonna 1946 New Yorkissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mabel Wagnalls Jones Wikimedia Commonsissa
Linnoitus (Viipuri)

Linnoituksen kaupunginosaa ja taustalla Viipurin linna.
Linnoitus oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se käsitti keskiajalla rakennetun Viipurin kaupunginmuurin sisäpuolelle jääneen alueen, joka sijaitsi kaupunginniemellä Salakkalahden ja Viipurinlahden välissä sekä muutamia muurin itäpuolisia kortteleita. Myös Viipurin linnan laskettiin kuuluvan Linnoituksen kaupunginosaan. 1860-luvulla tapahtuneen kaupunginmuurin purkamisen jälkeen Linnoitus rajoittui pohjoisessa Salakkalahden ja idässä Pantsarlahden kaupunginosiin.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Linnoituksessa oli 4 519 asukasta, joista 3 551 oli suomenkielisiä, 544 ruotsinkielisiä ja 424 muunkielisiä.
Vanha kaupunki

Linnoituksen kaupunginosan alueesta puhutaan nykyisin myös Viipurin vanhana kaupunkina. Alueen rakennuskanta on pääosin peräisin Suomen itsenäisyyttä edeltävältä ajalta ja vanhimmat jopa keskiajalta. Linnoituksen pääkadut kulkevat luoteesta kaakkoon, ja niihin risteää kapeita poikkikatuja. Vielä ennen Neuvostoliiton aikaa kaduilla oli vanhat keskiajalta periytyvät nimet, joita olivat esimerkiksi keskiajalla toimineisiin luostareihin viitanneet Mustain- ja Harmaidenveljestenkadut. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Viipurin painopisteen siirryttyä uusiin itäisiin kaupunginosiin Linnoituksen alue alkoi jäädä lähinnä asuin- ja virastokaupunginosaksi. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Linnoitukseen valmistui merkittäviä julkisia rakennuksia, kuten Alvar Aallon suunnittelema kaupunginkirjasto ja Uno Ullbergin piirtämä taidemuseo.
Useat alueen rakennukset ovat viime vuosikymmenten aikana päässeet rapistumaan erittäin huonoon kuntoon ja niitä on jopa romahtanut. Lisäksi kaupunginosaa uhkaa rakennuskeinottelu, vaikka Viipuri on julistettu yhdeksi Venäjän neljästäkymmenestäyhdestä historiallisesta kaupungista. Linnoituksen alueelle on viime vuosina rakennettu vanhaan rakennuskantaan täysin sopimattomia uudisrakennuksia.
Rakennuksia ja muita historiallisia kohteita > Kirkkoja

Betel-kirkko
Pietari–Paavalin kirkko
Preobrašenskin katedraali
Pyhän Hyacinthuksen kirkko
Viipurin fransiskaanikirkko
Viipurin maaseurakunnan kirkko
Viipurin tuomiokirkko
Viipurin vanha tuomiokirkko
Rakennuksia ja muita historiallisia kohteita > Muita rakennuksia

Pantsarlahden bastioni
Pyöreä torni
Raatitorni
SOK:n mylly
Suomen Pankki
Viipurin kauppahalli
Viipurin kauppa- ja merenkulkuoppilaitos
Viipurin kaupunginkirjasto
Viipurin kaupungintalo
Viipurin keskuskansakoulu
Viipurin keskuskasarmi
Viipurin postitalo
Viipurin päävartio
Viipurin Seurahuone
Viipurin taidemuseo
Viipurin teatteritalo
Viipurin tulli- ja pakkahuone
Viipurin vanha yhteiskoulu
Viipurin vanha raatihuone (myöh. Viipurin historiallinen museo)
Rakennuksia ja muita historiallisia kohteita > Toreja ja aukioita

Paraatikenttä
Raatihuoneentori
Torkkeli Knuutinpojan tori
Viipurin kauppatori
Rakennuksia ja muita historiallisia kohteita > Patsaita ja muistomerkkejä

Hirvi
Mikael Agricolan muistomerkki
Poika ja karhu
Torkkeli Knuutinpojan patsas
Keskiaikainen talo Linnankadulla (nyk. Krepostnaja ulitsa).
Buttenhoffin talo (1898).
Näkymä Vesiportinkadulta (nyk. Ulitsa Vodnoi Zastavij).
Lukkarinkoulu

Vuoden 1686 kirkkolaissa lukutaidon opettaminen suomalaisille nimettiin lukkarin tehtäväksi, ja hänen pitämänsä oppitunnit kirkonmäellä olivat nimeltään lukkarinkoulu. Tässä koulussa opetettiin sisälukua ja kristinopin alkeita.
Kirkkolaissa säädettiin:
Wanhemmita pitä uscollisest manattaman, että he andawat Lapsens heidän Christilisen Oppins Cappalis hywin ja ahkerast opetetta; ja käskettämän nijtä, joiden se murhe Seuracunnas pitä tule, Cappalaisen eli Luckarin, että he caikella wireydel Lasten opettamisen päälle pitäwät, ja opettawat Lapset lukeman Kirja. (XXIV. Luku, XI. §.)
Lukkarinkoulua kävivät muiden muassa veljekset Aleksis Kiven romaanissa Seitsemän veljestä.
Lissone

| Lissone |
| --- | --- |
 Piazza IV Novembre
 vaakuna
 Koordinaatit: 45°37′0″N, 9°15′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Maakunta:  Monza e Brianzan maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,3 km²
Korkeus:  181 m
Väkiluku (30.6.2020):  46 338
 – Väestötiheys:  4 985 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  20851
Suuntanumero(t):  039
 
 http://www.comune.lissone.mb.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lissone on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se kuuluu Monza e Brianzan maakuntaan. Milanon pohjoispuolella sijaitsevan Lissonen talouselämä on monipuolista, merkittävä teollisuudenala on huonekalujen tuotanto. Lissone on myös historiallisen Brianzan alueen keskus.
Maantiede

Lissone sijaitsee Lombardian länsiosassa ja Monza e Brianzan maakunnan keskiosassa. Osana Milanon tiheään asuttua pohjoista esikaupunkivyöhykettä sen asutus nivoutuu yhteen Monzan ja Milanon kanssa. Etäisyys Monzan keskustasta on viitisen kilometriä luoteeseen ja Milanon keskustasta on noin 17 kilometriä pohjoiseen. Katkeamaton asutus ulottuu pohjoisessa aina Sveitsiin asti.
Lissonen frazionet ovat Bareggia, Santa Margherita ja Aliprandi.
Historia

Rooman valtakunnan aikana perustettu Lissone kärsi keskiaikana guelfien ja ghibelliinien kiistoista, kunnes Viscontin suku otti vallan haltuunsa. Paikkakunnan taloudellinen merkitys kasvoi nopeasti 1700-luvun lopulta alkaen, ja siitä kehkeytyi puuntyöstön keskus. Vuonna 1878 Lissoneen perustettiin puuntyöstöä tukeva oppilaitos Scuola di Disegno e Intaglio. Rautatieverkkoon Lissone kytkettiin 1882. Nykyisin Lissonessa on Italian ainoa huonekaluihin ja sisustukseen keskittynyt kirjasto, Biblioteca del Mobile e dell'Arredamento. Vuonna 2002 avattiin nykytaiteen museo, Museo d'arte contemporanea.
Italian tihemmin asuttuihin paikkakuntiin kuuluvan Lissonen väkiluku kasvoi läpi 1900-luvun, lukuun ottamatta pientä notkahdusta 1970-luvulla.
Lissonen merkittävin kirkko on 1926 vihitty Chiesa prepositurale dei Santi Pietro e Paolo. Se tunnetaan myös nimellä "Chiesa Grande", tai paikallisen murteen mukaisesti "Gésa Grànda". Kaupungin muita uskonnollisia rakennuksia ovat esimerkiksi Chiesa della Madonna del Borgo, Chiesa Parrocchiale della Madonna di Lourdes ja Chiesa di San Carlo. Huomattavia maallisia rakennuksia ovat muun muassa Villa Baldironi Reati ja 1940 valmistunut italialaista rationalismia edustava Palazzo Terragni
Talous ja liikenne

Lissonessa harjoitetaan huonekaluteollisuutta, elintarviketeollisuutta, kemianteollisuutta, sähköteollisuutta ja mekaanista teollisuutta. Lissonen rautatieasema, Stazione di Lissone-Muggiò, sijaitsee rataosuudella Chiasso–Milano. Kaupunki kuuluu Milanon paikallisliikenteen piiriin. Maantieliikenteen merkittävä akseli on Strada statale 36 del Lago di Como e dello Spluga (SS 36), joka risteää pohjoista Italiaa länsi–itäsuuntaisesti kulkevan moottoritie A4:n kanssa Lissonen eteläpuolella. SS 36 kulkee Milanon pohjoisosista Sveitsiin Splügenpassin solaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lissone, Lombardia, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Lissone
Monza e Brianzan maakunta
Agrate Brianza | Aicurzio | Albiate | Arcore | Barlassina | Bellusco | Bernareggio | Besana in Brianza | Biassono | Bovisio Masciago | Briosco | Brugherio | Burago di Molgora | Busnago | Camparada | Caponago | Carate Brianza | Carnate | Cavenago di Brianza | Ceriano Laghetto | Cesano Maderno | Cogliate | Concorezzo | Cornate d’Adda | Correzzana | Desio | Giussano | Lazzate | Lentate sul Seveso | Lesmo | Limbiate | Lissone | Macherio | Meda | Mezzago | Misinto | Monza | Muggiò | Nova Milanese | Ornago | Renate | Roncello | Ronco Briantino | Seregno | Seveso | Sovico | Sulbiate | Triuggio | Usmate Velate | Varedo | Vedano al Lambro | Veduggio con Colzano | Verano Brianza | Villasanta | Vimercate
Bosco Urbano (kaupunkimetsä), Lissone
Käännös suomeksi
Liikenteen biopolttoaineet Suomessa

Tämä artikkeli kertoo liikenteen biopolttoaineista Suomessa. Biopolttoaineet ovat biomassasta eli eloperäisestä aineesta valmistettuja polttoaineita, kuten bioetanolia, biodieseliä ja biokaasua. Suomessa on useiden eri biopolttoaineiden tuotantoa sekä tuotantoon ja autojen muuntamiseen liittyvää osaamista.
Käyttö

| Biopolttoaineiden käyttö (GWh) > Vuosi | Biopolttoaineiden käyttö (GWh) > Suomi | Biopolttoaineiden käyttö (GWh) > Ruotsi |
| --- | --- | --- |
| 2002 | 9 | 580 |
| 2003 | 49 | 1 040 |
| 2004 | 52 | 1 750 |
| 2005 | 0 | 1 940 |
| 2006 | 10 | 2 720 |
| 2007 | n.d. | 3 270* |
 * Ruotsin vuosi 2007 ei sisällä biokaasua,  jonka kulutus oli 230 GWh vuonna 2006, n.d. = ei tietoa

Tilastokeskuksen mukaan Suomi käytti liikenteen biopolttoaineita (bioetanoli, biokaasu ja biodiesel) vuonna 2006 10 GWh ja vuonna 2005 0 GWh, kun vuoden 2006  energiankulutus oli 414 526 GWh. Ruotsissa käytettiin vuonna 2007 bioetanolia 2 110 GWh ja  biodieseliä 1 160 GWh ja vuonna 2006 biokaasua 230 GWh. Suomessa tuotettiin biokaasua vuonna 424GWh 2006, 485 GWh 2005 ja  308 GWh vuonna 2004. Sitä ei tilastokeskuksen mukaan kuitenkaan käytetty biopolttoaineena. Vanhasen II hallitus on ehdottanut biokaasulle syöttötariffia, jolloin biokaasun käyttö liikennepolttoaineena saattaa hävitä taloudellisesti biokaasun sähköntuotannolle.
Tuki

Vuoden 2018 alusta lähtien auton etanolikonversioon on voinut saada 200 euron tuen . Mikäli auto konvertoidaan kaasukäyttöiseksi, on tukea mahdollista saada 1000 euroa.
Valtiovarainministeriö myönsi lokakuussa 2007 pääkaupunkiseudun linja- ja jäteautoille vapautuksen kotimaisen Nesteen valmistaman palmuöljydieselin polttoaineverosta 2007-2010.  Dieselin valmistevero on 31,9 senttiä/litra. Neste Oil sai 7,2 miljoonan euron verovapautuksen. Lokakuussa 2007 biodieselin veroton hinta oli 63,5 c/l. Rikittömän dieselin valmistevero ja arvonlisävero nostivat verolliseksi hinnaksi 1,16 €. Lokakuussa 2007 tavallisen dieselin myytihinta oli 1,00-1,03 €/litra.
Biopolttoaineiden tuotanto Suomessa

Neste Oil otti Porvoon jalostamollaan käyttöön vuosina 2007 ja 2009 kaksi biodieselin tuotantolaitosta, joiden vuotuinen kapasiteetti on 340 000 tonnia.
St1:llä on bioetanolia tuottavia laitoksia Suomessa Kajaanissa, Vantaalla, Lahdessa ja Haminassa sekä Ruotsin Göteborgissa.
UPM tuottaa BioVerno -dieseliä ja -naftaa Lappeenrannan sellutehtaan jätteistä. Polttoaineiden tuotantokapasiteetti on 120 miljoonaa litraa vuodessa.
Gasumilla on Suomessa yhdeksän biokaasulaitosta.
Suunniteltuja biopolttoainehankkeita

UPM suunnitteli biojalostamon rakentamista Kotkaan ja Neste Porvooseen. Molemmat kuitenkin ilmoittivat jatkavansa laitosten suunnittelua Suomen sijasta Rotterdamiin.
Kaidi Finland on suunnitellut biojalostamoa Kemin Ajokseen. Jalostamon kapasiteetti olisi 225 000 tonnia biopolttoaineita, josta 75 % olisi uusiutuvaa dieseliä ja 25 % uusiutuvaa bensiiniä. Raaka-aineena olisi puupohjainen biomassa. Vuonna 2018 Pohjois-Suomen aluehallintovirasto myönsi laitokselle ympäristöluvan. Vapo ja Metsäliitto suunnittelivat vuodesta 2007 lähtien biojalostamoa samaan paikkaan, mutta Metsäliitto vetäytyi hankkeesta vuonna 2012 ja Vapo vuonna 2014.
BioEnergo on suunnitellut Porin Kaanaankorpeen biokonversiolaitosta, jonka kapasiteetti on noin 63 000 kuutiometriä bioetanolia, noin 22 000 tonnia nesteytettyä biokaasua ja noin 70 000 tonnia raakaligniiniä vuodessa. Joulukuussa 2021 Etelä-Suomen aluehallintovirasto myönsi laitokselle ympäristöluvan.
Nordfuel on suunnitellut bioetanolia ja biokaasua tuottavaa laitosta Haapavedelle. Laitoksen tuottamilla polttoaineilla olisi mahdollista kattaa 450 000 ajoneuvon vuosittainen biopolttoaineiden tarve. Heinäkuussa 2020 aluehallintovirasto myönsi biojalostamolle ympäristöluvan.
Ren-Gas on suunnitellut toteuttavansa useita P2X-laitoksia Suomeen vuoteen 2030 mennessä. Laitokset tuottaisivat 250 miljoonaa litraa diesel-ekvivalenttia uusiutuvia kaasupolttoaineita raskaan liikenteen käyttöön.
Lopetetut hankkeet

Altia selvitti 60 000 tonnin vuosittaisen etanolituotannon aloittamista Koskenkorvalla Etelä-Pohjanmaalla. Hanke on myöhemmin lopetettu investointikustannusten noustua kannattavuusrajan yli.
Lännen Tehtaat suunnitteli Säkylän seudulle viljaa käyttävää etanolitehdasta, jonka vuosituotanto olisi 65 000 tonnia etanolia.
Neste Oil ja Stora Enso tutkivat koelaitoksen avulla Varkaudessa, puuhaketta kuten oksia ja kantoja käyttävää dieselsynteesilaitosta. Yhtiöt eivät kuitenkaan pitäneet täysmittakaavan laitosta kannattavana investointikustannusten vuoksi ja ilmoittivat luopuvansa hankkeesta jäätyään ilman Euroopan investointipankin NER 300-rahoitusta.
Aiheesta muualla

Greenpeace ruoskii Neste Oilin biodieseliä YLE 3.10.2007
Greenpeace: Nesteen biodieseliä markkinoidaan väärillä ilmastohyödyillä YLE 23.10.2007
Neste Oil rakentaa Singaporeen maailman suurimman biodieseltehtaan YLE 30.11.2007
Liikennebiopolttoaineita uusiutuvasta lähiraaka-aineesta - metsähakkeesta[vanhentunut linkki]
Leon Draisaitl

| Leon Draisaitl |
| --- | --- |
 Draisaitl vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. lokakuuta 1995 (ikä 28) Köln, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  Edmonton Oilers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  29
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
NHL-varaus:  3. varaus, 2014 Edmonton Oilers
Leon Tim Draisaitl (s. 27. lokakuuta 1995 Köln, Saksa) on saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelaa NHL-joukkue Edmonton Oilersissa. Seura varasi hänet vuonna 2014 NHL:n varaustilaisuudessa kolmantena pelaajana. Draisaitl on NHL:n historian pienemmällä numerolla varattu saksalaispelaajaa. Hänen vahvuuksiinsa kuuluvat pelin tekeminen, koko, kiekon suojaaminen, pelisilmä ja taitavat kädet. Hänellä on kuitenkin kehitettävää luistelussa ja fysiikassa ja hän turhautuu ajoittain. Draisaitl on NHL:n historian suuripalkkaisin pelaaja vuositasolla.
Ura > Seuraura > Saksassa

Draisaitl on Kölner EC:n kasvatti. Hän siirtyi 13-vuotiaana Mannheimer EHC:hen kaudeksi 2009–2010, jolloin Draisaitl sijoittui tehopistein 48+55=103 Schüler-BL:n pistepörssissä viidenneksi. Kaudella 2010–2011 hän teki 29 runkosarjaotteluun valtavat tehopisteet 97+95=192, joilla Draisaitl voitti ylivoimaisesti sarjan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Dominik Kahun. Draisaitl voitti kauden päätteeksi Schüler-BL:n mestaruuden. Kaudella 2011–2012 Draisaitl sijoittui tehopistein 21+35=56 Deutsche Nachwuchsligan pistepörssin toiselle sijalle edellään jälleen vain Kahun. Hän voitti kauden päätteeksi DNL:n mestaruuden, ja hänet valittiin sarjan vuoden pelaajaksi.
WHL-joukkue Prince Albert Raiders varasi Draisaitlin CHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana kesällä 2012, jolloin häntä ennen varattiin vain Ivan Barbašev. Draisaitl siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2012–2013, jolloin hän oli Raidersin toiseksi paras pistemies Mark McNeillin jälkeen tehopisteillä 21+37=58. Draisaitl voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +22. Kaudella 2013–2014 hän jakoi tehopisteillä 38+67=105 koko WHL:n pistepörssin neljännen sijan Kootenay Icen Sam Reinhartin kanssa. Draisaitl valittiin kauden päätteeksi liigan itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.