stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leonberginkoira

| Leonberginkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Saksa
Määrä:  Suomessa rekisteröity 6 399
Rodun syntyaika:  1800-luvun loppupuoli
Alkuperäinen käyttö:  vahtikoira, vetokoira
Nykyinen käyttö:  vahtikoira, seurakoira
Elinikä:  n. 10 vuotta
Muita nimityksiä:  Leonberger, Leonberg, leo, chien de Leonberg
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 2.2 Vuoristotyyppiset molossikoirat #145
Ulkonäkö
Paino:  uros 60–100kg narttu 40–60kg
Säkäkorkeus:  uros 72–80 cm narttu 65–75cm
Väritys:  vaihtelee kullankeltaisesta punaruskeaan
Leonberginkoira (saks. Leonberger) on suurikokoinen saksalainen seura-, perhe- ja vahtikoira.
Ulkonäkö

Yleisvaikutelma: Alkuperäistä käyttötarkoitustaan vastaavasti leonberginkoira on hyvin suuri, voimakas ja lihaksikas mutta silti tyylikäs koira. Sille on tunnusomaista tasapainoinen ruumiinrakenne ja itsevarma rauhallinen, mutta valpas luonne.
Uroksen säkäkorkeus on 72–80 cm, nartun 65–75 cm. Runko on säkäkorkeutta jonkin verran pidempi. Pää mieluummin pitkänomainen kuin lyhyt, leveyttään korkeampi. Kuono ja kallo yhtä pitkät. Päässä ei ryppyjä. Kallo hiukan kupera, ei takaosastaan oleellisesti leveämpi kuin silmien kohdalta. Otsapenger selvä, mutta ei liioiteltu. Kuononselkä leveä, vähän kupera. Huulet tiiviit väriltään mustat. Kirsu musta. Säännöllinen. tasainen ja täydellinen leikkaava purenta, tasapurenta sallittu. Silmät ruskeat, soikeat, luomet eivät roiku. Korvat korkealle kiinnittyneet, riippuvat, melko isot ja paksut. Kaula pitkähkö, kaareva, ei löysää kaulanahkaa. Säkä korostunut. Selkä suora ja leveä. Lantio melko pitkä. Rintakehä syvä ja leveä. Raajaluusto huomattavan vahva. Käpälät tiiviit, melkein pyöreät. Kulmaukset voimakkaat. Liikunta pitkällä askeleella ja hyvällä takaraajojen työnnöllä.[lähde? ]
Luonne ja käyttäytyminen

Leonberginkoira on itsevarma, rauhallinen, oppivainen, keskittymiskykyinen ja peloton, eikä sen kuulu olla arka eikä aggressiivinen. Sillä on kohtalainen temperamentti, ja se on erittäin leikkisä. Tottelevaisuutensa vuoksi se on helppo kouluttaa, ja se tulee hyvin toimeen lasten kanssa. Vaikka se onkin herkkä, eloisa, lempeä ja ystävällinen, niin samalla myös toimelias ja voimakastahtoinen: sillä on taipumus vahtia omaa aluettaan. Rotu nauttii lenkkeilystä, jota se siksi myös vaatii.[lähde? ]
Nykyään koiraa voi käyttää paitsi seura- ja vahtikoirana, myös vesipelastuksessa.[lähde? ]
Alkuperä

Leonbergin kaupungista kotoisin oleva Heinrich Essig astutti 1830- ja 1840-luvun vaihteessa mustavalkoisen newfoundlandinkoiranartun (myöhemmin landseer) St. Bernhardin luostarista hankitulla Barry-nimisellä
bernhardinkoirauroksella. Myöhemmin risteytyksiin käytettiin myös pyreneittenkoiraa.[lähde? ] Desmond Morriksen mukaan jalostuksessa olisi käytetty myös kookasta itävaltalaista, brienpaimenkoiraa muistuttanutta karjakoirarotua nimeltä jagdgriffon.
Parissakymmenessä vuodessa rotu oli saavuttanut huiman suosion, ja oikein komeista koirista maksettiin suuria summia. Leonberginkoira oli tuohon aikaan statussymboli; kuuluisien taiteilijoiden, ruhtinaitten ja jopa kuninkaitten seuralainen. 1800-luvun loppupuolella leonberginkoira oli Baden-Württembergin alueella pääasiassa maatilojen koira, koska se tunnettiin vartio- ja vetotaidoistaan. Maailmansotien jälkeen koirien määrä väheni.[lähde? ]
Terveys

Leonberginkoiralla esiintyy mm. seuraavia perinnöllisiä sairauksia ja vikoja:[lähde? ]
lonkkanivelen kasvuhäiriö HD eli nk. lonkkavika
osteokondroosi OD eli kyynärnivelen kasvuhäiriö
perinnöllinen harmaakaihi HC
kivesvika
purentavika (ala- tai yläpurenta)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen leonberginkoirat ry
Suomen Kennelliitto: Rotumääritelmä
Blink-182

| Blink-182 |
| --- | --- |

 Blink-182 vuonna 2023. Vasemmalta oikealle: Travis Barker, Tom DeLonge ja Mark Hoppus.
Tiedot
Toiminnassa:  1992–2005, 2009–
Tyylilaji:  pop-punk, punk rock, skate punk, alternative rock
Kotipaikka:  Poway, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mark Hoppus, basso, laulu   Travis Barker, rummut   Tom DeLonge, kitara, laulu  
Entiset jäsenet:  Scott Raynor, rummut (1992–1998)  Matt Skiba, laulu, kitara (2015–2022) 
Levy-yhtiö:  Columbia   Geffen, 2003–2005   MCA, 1996–2001   Grilled Cheese, 1994   Filter, 1993  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Blink-182 (aiemmin pelkkä Blink) on yhdysvaltalainen, vuonna 1992 perustettu punk rock -yhtye. Blink-182 oli yksi pop-punkia 1990-luvulla valtavirtaan nostaneista yhtyeistä. Se on tullut tunnetuksi niin härskeistä, lähinnä vessahuumoriin liittyvistä kappaleista kuin myös vakavimmista, esimerkiksi nuorten masennusta käsittelevistä kappaleistaan.
Blink-182 perustettiin alun perin vuonna 1992. Yhtye jäi määrittelemättömän pitkälle tauolle vuonna 2004, mutta palasi jälleen yhteen vuonna 2009. Blink-182 on tähän mennessä julkaissut kuusi studioalbumia, yhden kokoelma, sekä liven albumin. Yhtye on myynyt yli 35 miljoonaa albumia maailmanlaajuisesti.
Historia > Ensimmäiset vuodet ja läpimurto (1992–1997)

Blink-182 perustettiin vuonna 1992 San Diegossa, kun yhtyeen entinen laulaja-kitaristi Tom DeLonge tapasi kaupunkiin hiljattain muuttaneen basisti-laulaja Mark Hoppusin. Kaksikko päätti kutsua yhtyeensä rumpaliksi DeLongen koulukaveri Scott Raynorin. Yhtye kutsui itseään alun perin nimellä ”Blink”, mutta lisäsi vuonna 1994 nimen perään liitteen ”-182”, kun samanniminen irlantilainen yhtye uhkasi haastaa heidät oikeuteen.
Ennen nousuaan valtavirtaan Blink esiintyi useilla festivaaleilla ja klubeilla sekä teki useita omakustanneäänitteitä. Yhtyeen ensimmäinen EP, Flyswatter, julkaistiin jo vuonna 1992. EP oli äänitetty Raynorin omistamalla boombox-soittimella, minkä takia kappaleiden äänenlaatu oli erittäin heikko. Blink julkaisi toisen, noin 1 000 kasetin verran myydyn demonsa Buddha myöhemmin samana vuonna Cargo Filter Records -nimisen levy-yhtiön kautta. Ensimmäisen studioalbuminsa Cheshire Cat Blink julkaisi alkuvuodesta 1994 Grilled Cheese Records -levy-yhtiön kautta. Albumi sisälsi useita alun perin Buddhalla julkaistuja, uudelleenäänitettyjä kappaleita.
1990-luvulla punk-musiikki nousi melko yllättäen valtavirran musiikiksi, minkä ansiosta Blink-182 sai levytyssopimuksen suuren MCA Records -levy-yhtiön kanssa. 1990-luvun puolivälin jälkeen yhtyeen suosio nousi nopeasti sen keikkailtua yhdessä muun muassa Pennywisen ja NOFX:n kanssa. Lisäksi Blink osallistui vuosina 1996 ja 1997 Warped Tour -kiertueeseen, joka oli tuolloin Yhdysvaltain suurin punk-yhtyeiden yhteinen kiertue.
Lopullisen läpimurtonsa Blink-182 teki vuonna 1997, kun se julkaisi toisen studioalbuminsa Dude Ranch. Albumi myi pelkästään Yhdysvalloissa platinaa. Sen kappaleista erityisesti singleinäkin julkaistut ”Josie” ja ”Dammit (Growing Up)” nousivat hiteiksi. Seuraavana vuonna yhtyeen alkoholiongelmista kärsinyt rumpali Scott Raynor joko erotettiin tai tämä erosi vapaaehtoisesti yhtyeestä kesken sen Yhdysvaltain kiertueen. Raynorin korvaajaksi tuli Aquabats-yhtyeessä soittanut Travis Barker. Barker teki ensimmäisen esiintymisensä yhtyeen kanssa jo samana päivänä, kun hän liittyi yhtyeeseen. Tämän takia hänen piti opetella soittamaan yli 20 yhtyeen kappaletta muutamassa tunnissa.
Historia > Nousu valtavirtaan (1999–2004)

Vuonna 1999 Blink-182 julkaisi kolmannen studioalbuminsa Enema of the State, jolta hiteiksi nousivat muun muassa kappaleet ”What's My Age Again?”, ”Adam’s Song”, ja ”All the Small Things”. Albumi menestyi loistavasti, ja se myi Yhdysvalloissa kolminkertaista platinaa. Enema of the Staten ansiosta Blink-182 nousi valtavirran musiikiksi, ja yhtye sai paljon soittoaikaa muun muassa musiikkikanava MTV:ltä.
Vuonna 2000 Blink-182 julkaisi livealbumin The Mark, Tom, and Travis Show (The Enema Strikes Back!), jonka ainoa uusi kappale oli ”Man Overboard”. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi neljännen studioalbuminsa Take Off Your Pants and Jacket. Blink-182 pysyi yhä mukana valtavirrassa, ja yhtye muun muassa poseerasi teinitytöille suunnatun Cosmogirl-lehden kannessa, esiintyi Simpsoneissa ja valittiin Nickelodeon Kids' Choice Awardsissa vuoden parhaaksi yhtyeeksi. Samaan aikaan yhtyeen jäsenet kuitenkin alkoivat keskittymään entistä enemmän sivuprojekteihinsa: yksi näistä oli DeLongen ja Barkerin yhdessä muiden yhtyeiden muusikkojen kanssa muodostama Box Car Racer -yhtye.
Yhtyeen viides, nimettömänä julkaistu mutta Blink-182 -nimellä tunnettu studioalbumi julkaistiin vuonna 2003 Geffen Recordsin kautta. Albumilta hiteiksi nousivat muun muassa kappaleet ”I Miss You”, ”Always”, ”Feeling This” ja ”Down”. Travis Barker on myöhemmin sanonut, että yhtye päätti jättää albumin virallisesti nimeämättä korostaakseen albumin uudenlaista musiikkityyliä. Musiikkityylin muuttuminen herätti osin kritiikkiä ja osa kriitikoista vertasi yhtyeen uutta linjaa The Policeen ja U2:seen. Kesällä 2004 Blink-182 teki menestyksekkään kiertueen yhdessä No Doubtin kanssa.
Historia > Hiljaiselo (2005–2009)

21. helmikuuta 2005 Blink-182 ilmoitti yllättäen peruuttavansa esiintymisensä ”odottamattomista olosuhteista johtuen” Music For Relief -hyväntekeväisyyskonsertissa. Seuraavana päivänä yhtye ilmoitti ryhtyvänsä tauolle määrittelemättömäksi ajaksi, jotta yhtyeen jäsenet pystyisivät viettämään enemmän aikaa läheistensä kanssa.
Keikkatauon aikana yhtyeen jäsenet toimivat useissa sivuprojekteissa. Mark Hoppus ja Travis Barker perustivat yhdessä Carol Hellerin kanssa +44-nimisen yhtyeen, kun taas DeLonge perusti Angels & Airwaves -nimisen yhtyeen. Marraskuussa 2005 Blink-182 julkaisi vielä Greatest Hits -kokoelma-albumin.
19. syyskuuta 2008 Travis Barker loukkaantui, kun häntä kuljettanut pienkone syöksyi maahan Etelä-Carolinassa. Koneen kuudesta matkustajasta ja miehistön jäsenestä vain kaksi, Barker ja Adam Goldstein, selvisivät. Barker sai onnettomuudesta toisen ja kolmannen asteen palovammoja.
Historia > Paluu ja Neighborhoods (2009–)

Blink-182:n esiintyi 8. helmikuuta 2009 Grammy Awards -palkintogaalassa ensimmäisen kerran yhdessä sitten vuoden 2004. Esiintymisensä jälkeen yhtye ilmoitti tekevänsä comebackin. Myöhemmin yhtyeen kotisivuilla ilmoitettiin, että yhtye aloittaisi kesällä uuden kiertueen ja ryhtyisi äänittämään uutta albumia. Heinäkuussa 2009 Mark Hoppus ilmoitti Google+-palvelussa, että uuden albumin nimeksi tulee Neighborhoods ja se tullaan julkaisemaan Yhdysvalloissa 27. syyskuuta. Albumin ensimmäinen single, ”Up All Night”, julkaistiin 15. heinäkuuta.
Blink-182 teki ensimmäisen paluukiertueensa Pohjois-Amerikassa heinä-lokakuussa 2009. Tuolloin yhtyeen lämppäreinä toimivat Weezer ja Fall Out Boy. Vuonna 2010 Blink-182 ja My Chemical Romance järjestivät yhteisen 10th Annual Honda Civic Tour -kiertueen. Vuonna 2012 yhtye kiersi Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa 20th Anniversary Tour -kiertueensa mukana. Saman vuoden joulukuussa Blink-182 julkaisi ilman levy-yhtiötä EP-levyn Dogs Eating Dogs. Levy oli yhtyeen ensimmäinen itsenäinen julkaisu sitten vuoden 1994 debyyttialbumin.
Yhtyeen oli tarkoitus aloittaa uuden albumin äänitykset alkuvuodesta 2013, mutta äänitysten aloittaminen viivästyi jatkuvasti. Hoppuksen ja Barkerin viivästymisen syynä oli Tom DeLonge, joka jatkuvasti lykkäsi äänitysten aloittamista ilman syytä. Tammikuussa 2015 Blink-182 tiedotti, että DeLonge on jättänyt yhtyeen "toistaiseksi". Yhtye oli vain kuukautta aiemmin solminut uuden levytyssopimuksen ja se oli varannut studioajan uusia äänityksiä varten, kunnes DeLongen manageri yllättäen ilmoitti muulle yhtyeelle sähköpostilla, että tämä ei enää jatkaisi yhtyeessä. DeLongen tilalle yhtyeeseen otettiin Alkaline Trio -yhtyeen solisti Matt Skiba.
Yhtye julkaisi keväällä 2016 uuden singlen, Bored To Death, joka nousi Billboardin alternative-listan ykköseksi. Samalla yhtye ilmoitti julkaisevansa uuden albumin California heinäkuun ensimmäisenä päivänä 2016. Albumia myytiin julkaisuviikolla (perinteisellä tavalla laskettuna) 172 000 kappaletta ja se nousi heti Billboard 200 -listan kärkeen. Tämä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 2001, kun yhtyeen albumi nousi Billboard 200 -listan ensimmäiseksi.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Mark Hoppus (1992–2005, 2009–, basso, laulu)
Travis Barker (1998–2005, 2009–, rummut)
Tom DeLonge (1992-2005, 2009-2015, 2022-, laulu, kitara)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Scott Raynor (1992–1998, rummut)
Matt Skiba (2015-2022, laulu, kitara)
Diskografia

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Albumi | Levy-yhtiö | Listasijoitus (Billboard 200) | Viikkoja listalla (Billboard 200) | RIAA |
| 1994 | Cheshire Cat | Grilled Cheese | - | - | - |
| 1997 | Dude Ranch | MCA | #67 | 48 | Platina |
| 1999 | Enema of the State | MCA | #9 | 86 | 5x platina |
| 2001 | Take Off Your Pants and Jacket | MCA | #1 | 58 | 2x platina |
| 2003 | blink-182 | Geffen Records | #3 | 47 | Platina |
| 2011 | Neighborhoods | DGC | #2 | 5 | - |
| 2016 | California | BMG | #1 |  ? | Kulta |
| 2019 | Nine | Columbia Records |  |  |  |
| 2023 | One More Time… |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blink-182 Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (englanniksi)
Blink-182 Myspacessa (englanniksi)
Blink-182 esiintymässä Soul Kitchenissä El Cajonissa vuonna 1993.
Blink-182 soittamassa Yhdysvaltain armeijan joukoille Bahrainissa vuonna 2003.
Vuonna 2010 Blink-182 teki kiertueen yhdessä My Chemical Romancen kanssa promotoidakseen uutta Neighborhoods -albumiaan.
Blink-182 esiintymässä Italiassa vuonna 1995
Michael Myers (Halloween)

| Michael Myers |
| --- | --- |
 Michael Myers vuoden 2007 Halloween-elokuvassa.
Luoja(t):  John Carpenter Debra Hill
Elokuvasarja:  Halloween-elokuvasarja
Ammatti:  sarjamurhaaja
Näyttelijä(t):  Will Sandin  Tony Moran Nick Castle Dick Warlock Adam Gunn George P. Wilbur Eric Preston Don Shanks Chris Durand Brad Loree Daeg Faerch Tyler Mane Chase Wright Vanek James Jude Courtney
Michael Myers (s. 19. lokakuuta 1957) on fiktiivinen Halloween-elokuvien tunnettu sarjamurhaajahahmo. Myers on yksi tunnetuimmista fiktiivisistä sarjamurhaajista yhdessä Texasin moottorisahamurhat -elokuvien Leatherfacen, Painajainen Elm Streetillä -elokuvien Freddy Kruegerin ja Perjantai 13. päivän Jason Voorheesin kanssa. Myers oli myös tärkein esikuva viimeksi mainitulle, sillä Voorhees on Myersin tavoin kookas mies, joka käyttää naamaria peittämään kasvonsa ja yleensä samaa teräasetta. Michael Myers esiintyy jokaisessa Halloween-elokuvassa paitsi kolmannessa (Halloween III: Season of the Witch).
Michaelin alkuperäinen näyttelijä Tony Moran oli vain reilut 180 senttimetriä pitkä. Rob Zombie halusi hahmosta pidemmän, joten Myersia päätyi esittämään noin 205 senttimetriä pitkä Tyler Mane.
Vuonna 2018 ensi-iltansa saanut elokuva Halloween on suora jatko-osa ensimmäiselle vuoden 1978 elokuvalle ja sivuuttaa edellisten jatko-osien juonijatkumon. Vuoden 2018 elokuvalle on tuotettu kaksi jatko-osaa: Halloween Kills (2021) ja Halloween Ends (2022).
Historia > Alkuperäisessä versiossa

Haddonfieldissä Michael Audrey Myers tappoi kuusivuotiaana isosiskonsa Judithin veitsellä ja vanhemmat saapuivat kauhuissaan paikalle. Michael vietiin lähes transsin kaltaisessa tilassa heti mielisairaalaan ja sai henkilökohtaiseksi lääkärikseen tohtori Samuel James Loomisin. Kahdeksan vuoden hoidon jälkeen Tri Loomis epäilee, ettei Myers ole muuta kuin itse silkka pahuus. Toiset seitsemän vuotta hän yrittää pitää Myersia lukkojen takana, kunnes hänestä tulee täysikäinen ja hänet on vietävä oikeuden eteen. Myers kuitenkin pakenee, ja varastaa naamion ja veitsen sekä ottaa kohteekseen Laurie Stroden (joka paljastui Myersin siskoksi) ja lähtee surmaamaan häntä.
Historia > Uudessa versiossa

Kymmenvuotias Michael Myers asuu perheessä, jota äiti elättää strippaamalla, sillä isäpuoli on työtön narkomaani. Michaelin lisäksi perheeseen kuuluvat isosisko Judith ja pikkusisko Laurie. Koulussa Michaelia kiusataan äitinsä ammatin takia. Halloweenyönä Michael tappaa isosiskonsa lisäksi siskonsa poikaystävän, kiusaajansa ja isäpuolensa. Hänet viedään mielisairaalaan Tri Loomiksen hoidettavaksi. Vuosien varrella Michael on kasvanut isoihin mittoihin ja tehnyt mielipuolisia maskeja. Kun hän tulee täysi-ikäiseksi, hänet viedään oikeuden eteen, mutta hän tappaakin vartijat ja palaa lapsuudenkotiinsa, josta löytää maskinsa. Sitten hän lähtee veriselle matkalle kohti pikkusiskoansa Laurieta.
Tuntomerkit

Alkuperäisessä Halloweenissa lapsi Myers näyttää normaalilta kuusivuotiaalta pojalta, eikä hänessä ole erityisiä tuntomerkkejä. Aikuisena Myers oli 180 senttimetriä pitkä. Hänellä on kasvoillaan valkoinen, kasvoja myötäilevä maski. Lisäksi hänellä on melkein aina haalarimainen puku ja keittiöveitsi. Myers ei myöskään aikuisena puhu mitään.
Vuoden 2007 uudelleenfilmatisoinnissa Myers on keskimittainen kymmenvuotias lapsi. Hänellä on pitkät vaaleat hiukset ja kasvoilla masentunut katse. Myers käyttää pellemaskia, paitsi isosiskonsa tappaessaan hän käytti jo omaa maskiaan. Aikuisena Myersilla on ruskeat pitkät hiukset, parta ja hän on 205 senttimetriä pitkä. Löytäessään vanhan maskinsa lapsuudenkotinsa raunioista oli se likaisempi ja siinä oli muutama paikkaus. Haalari on myös likaisempi, mutta veitsi pysyy samana.
Aiheesta muualla

Halloweenmovies.com
Michael Myers Internet Movie Databasessa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Brunssi

Brunssi
Brunssi on aamiaisen ja lounaan yhdistelmä tai välimuoto (engl. brunch = breakfast + lunch).
Brunssi aloitetaan yleensä kello 11–12, ja se voi kestää aina kello 15 asti. Brunssin juomiin kuuluvat tavallisesti kahvi ja tee, erilaiset mehut sekä erikoisuutena myös samppanja tai kuohuviini. Brunssissa ruoat on aseteltu noutopöytään. Brunssi on peräisin Englannista, mutta on tullut tunnetummaksi amerikkalaisena pyhäaamiaisena[lähde? ]. Amerikkalaiseen brunssiin kuului alun perin munakokkelia, munakkaita, hyydytettyjä munia ja pekonia sekä aamiaismakkaroita. Brunssin luonteeseen kuuluu vapaamuotoisuus ja mutkattomuus[lähde? ].
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brunssi Wikimedia Commonsissa
Liuttu

Liuttu on Kangasalan osa-alue ja kylä, joka kuuluu Ilkon kaupunginosaan. Alueen rakennuskanta on suurimmaksi osaksi kerrostaloja. Liuttu on melko lapsikantainen alue. Liuttu on väljästi asuttu alue, jossa on paljon leikkipuistoja ja nurmialueita. Liutussa on myös uimaranta ja päiväkoti  sekä erityisesti luontoretkeilijöiden parissa tunnettu Liutun lähde.
Asuinalue

Liuttua rajaavat mm. Tampereen ja Kangasalan raja ja Kangasalantie. Liutun raja menee myös Kaukajärven veden kohdalla. Liutussa on myös liutunniemi. Liuttu on lähellä metsää ja Kisapirttiä. Alueella on kaksi järveä, Pitkäjärvi ja Kaukajärvi. Liutussa kulkee joka paikassa kävelyteitä eikä Liutun keskustassa ole juurikaan autoteitä, vain nurmikkoa ja kävelyteitä. Liutussa on uimaranta, hiekkakenttä, lentopallokenttä ja puistoja. Liutussa on myös matonpesupaikka. Lähellä sitä, Kaukajärven rannalla, on veneranta. Toinen veneranta on Liutun uimarannassa. Liutussa on monta leikkipuistoa, jotka ovat suurimmaksi osaksi kerrostalojen omia puistoja. Yleinen puisto on Liutun rannassa.
Liutun uimaranta

Uimaranta sijaitsee lähellä Tampereen rajaa. Uimarannalla on paljon nurmialuetta, lentopallo-kenttä, pukukopit, WC:t, puisto ja kioski.
Vedessä on kaksi uimalaituria. Toisessa, isommassa ja pidemmässä laiturissa on kaksi hyppytornia: 1 ja 3 metrin korkuiset. Laiturit ovat 24 metrin päässä toisistaan. Tälle pääuimarannan alueelle ei saa tuoda koiria. Uimarannalla on kesäisin uimakoulu. Liutun uimaranta jatkuu pitkälle rantaviivaa myöten.
Palvelut

Päiväkoti. Poutvaarantiellä on Liutun päiväkoti, lähellä Pitkäjärven harjua. Päiväkoti otettiin käyttöön syksyllä 2008.
Pieni merenneito (vuoden 1989 elokuva)

| Pieni merenneito> The Little Mermaid |
| --- | --- |
 suomenkielinen DVD-julkaisu (2013)
Ohjaaja:  Ron Clements John Musker
Käsikirjoittaja:  Ron Clements John Musker
Perustuu:  H. C. Andersenin satuun Pieni merenneito
Tuottaja:  Howard Ashman John Musker
Säveltäjä:  Alan Menken
Leikkaaja:  John Carnochan Mark Hester
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+
Ensi-ilta:   1989-11-1717. marraskuuta 1989 (Yhdysvallat)  1990-11-3030. marraskuuta 1990 (Suomi)  
Kesto:  83 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  40 miljoonaa dollaria
Tuotto:  211 343 479 dollaria
Katsojat:  181 718 (Suomessa)
Seuraaja:  Pieni merenneito II: Atlantiksen salaisuus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pieni merenneito (engl. The Little Mermaid) on Disneyn animaatioelokuva vuodelta 1989. Elokuva perustuu H. C. Andersenin samannimiseen satuun, joka kertoo nuoresta merenneidosta, joka rakastuu ihmisprinssiin ja saa noidan muuttamaan itsensä ihmiseksi.
Elokuvaa pidetään laajalti Disneyn paluuna studion klassisempaan tyyliin, koska se oli 30 vuoteen ensimmäinen Disneyn tekemä  prinsessan, prinssin ja taikuuden elementteihin pohjautuva elokuva. Edellinen samanaiheinen oli Prinsessa Ruusunen vuonna 1959.
Pieni merenneito on Disneyn 28. piirrosklassikko. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. marraskuuta 1989 ja Suomessa 30. marraskuuta 1990. Oscar-gaalassa 1990 se sai kaksi palkintoa: elokuvan musiikki sai parhaan alkuperäismusiikin Oscarin ja elokuvan kappale ”Under the Sea” (suomeksi Aalloissa siis) palkittiin parhaana lauluna. Lisäksi elokuva sai kaksi Golden Globe -palkintoa samoissa palkintosarjoissa.
Elokuvan pohjalta tehtiin samanniminen animaatiosarja, jota esitettiin vuosina 1992–1994. Lisäksi elokuvan hahmojen tarina jatkuu vuonna 2000 ilmestyneessä jatko-osassa Pieni merenneito II: Atlantiksen salaisuus. Jatko-osan pääosassa on Arielin ja prinssi Erikin tytär. Elokuvasarjan kolmas osa Pieni merenneito 3: Arielin tarina julkaistiin vuonna 2008. Se kertoo Arielin elämästä ennen ensimmäisen elokuvan tapahtumia.
Disney kehittelee näyteltyä versiota elokuvasta, jonka tuottaa Lin-Manuel Miranda. Miranda myös säveltää uutta musiikkia elokuvaan yhdessä Alan Menkenin kanssa.
Päähahmo Arielin on piirtänyt Glen Keane. Muita elokuvan parissa työskennelleitä animaattoreita ovat esimerkiksi Barry Cook, Ruben Aquino ja Brenda Chapman.
Elokuva Suomessa

Pieni merenneito jälkiäänitettiin suomeksi ensimmäisen kerran vuonna 1990 Matti Olavi Raninin tekemällä käännöksellä, ja Matti Raninin ohjauksella. Raninin ohjaama elokuva sai Suomessa ensi-iltansa 30. marraskuuta 1990.Arielia esitti tuolloin Johanna Nurmimaa. Europa Vision julkaisi elokuvan Suomessa koti- ja vuokrakäyttöön tarkoitettuina VHS-kasetteina vuonna 1991. Raninin ohjaama versio on julkaistu vain edellä mainituilla VHS-kaseteilla, eikä siten ole mukana myöhemmissä VHS-, DVD- ja Blu-ray-julkaisuissa.
Elokuvasta julkaistiin vuonna 1998 uudelleenäänitetty suomenkielinen versio uusilla ääninäyttelijöillä Ulla Tapanista, Esa Saariota ja Matti Raninia lukuun ottamatta. Uuden version käänsi ja ohjasi Jarkko Tamminen. Tässä jälkiäänityksessä Arielia esitti Nina Tapio.
Jarkko Tammisen mukaan elokuva jälkiäänitettiin uudestaan, koska Raninin ohjaamaa versiota ei löytynyt Yleisradion arkistoista. Walt Disney Studios Home Entertainment Finlandin edustaja Sakari Rautiaisen kertoman mukaan elokuvaan tehtiin uusi suomenkielinen jälkiäänitys, koska ensimmäisen äänenlaatu ei ollut riittävän hyvä uudelle tekniikalle. Rautiainen painottaa, että uusi jälkiäänitys ei johtunut siitä, että vanhaa käännöstä ei olisi pidetty hyvänä.