stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mesipistiäismäiset
Aiheesta muualla

ITIS: Apoidea (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Apoidea (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Apoidea (englanniksi)
Nesin kirkko (Midt-Telemark)

| Nesin kirkko Nes kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2008.
Sijainti:  Midt-Telemark, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1100-luku
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  170
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nesin kirkko (norj. Nes kyrkje) on Midt-Telemarkin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nesin kirkko (Midt-Telemark) Wikimedia Commonsissa
Pier Gonella

| Pier Gonella |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1977 Chiavari, Italia
Muusikko
Aktiivisena:  2001–
Tyylilajit:  heavy metal, neoklassinen metalli
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Mastercastle, Labyrinth, Necrodeath
Aiheesta muualla
www.piergonella.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pierangelo "Pier" Gonella (s. 26. maaliskuuta 1977 Chiavari, Italia) on italialainen kitaristi. Gonella on tunnettu muun muassa Mastercastle-yhtyeen kitaristina. Hän aloitti kitaransoiton 15-vuotiaana.
Gonella on lisätty Guinnessin ennätysten kirjaan suurimmalla määrällä digitaalisesti julkaistuja studioalbumeja. Hän on julkaissut 300 albumia taustaraitoja muusikoille ja 122 albumia vuoteen 2023 mennessä.
Diskografia > Mastercastle

The Phoenix (2009)
Last Desire (2010)
Dangerous Diamonds (2011)
On Fire (2013)
Enfer (2014)
Wine of Heaven (2017)
Still in the Flesh (2019)
Lighthouse Pathetic (2022)
Diskografia > Labyrinth

Freeman (2006)
6 days to nowhere (2007)
As time goes by (2010)
Diskografia > Necrodeath

Draculea (2007)
Phylogenesis (2009)
Old Skull (2010)
The Age of Fear (2010)
Idiosyncrasy (2011)
Headhunting (2011)
Hellive (2013)
The 7 deadly sins (2014)
Mondoscuro (2016)
The age of Dead christ (2018)
Defragments of Insanity (2019)
Neraka (2020)
Singin' in the Pain (2023)
Diskografia > Athlantis

Athlantis (2001)
Athlantis – M.W.N.D. (2012)
Chapter 4 (2017)
The Way of Rock 'n Roll (2019)
02022020 (2020)
Diskografia > Sooloalbumit

Strategy (2020)
667 (2023)
Diskografia > Verde Lauro

Sono animali al mondo (2015)
6 aprile (2017)
Diskografia > Vanexa

Too Heavy To Fly (2016)
The Last in Black (2021)
Diskografia > muut hankkeet

Wild Steel, Wild Steel (2003)
Odyssea, Tears in floods (2005)
The Black Side of the Moon, MusicArt Project (2012)
Colors & Dreams, MusicArt Project (2016)
Storm, Odyssea (2015)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pier Gonella Discogsissa. (englanniksi)
Pier Gonella viralliset kotisivut
Pier Gonella viralliset kotisivut Myspace
Mastercastle viralliset kotisivut Myspace
Arvid Jacobson

| Arvid Jacobson |
| --- | --- |
 Arvid Jacobson 1930-luvun alussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1904 Michigan, Yhdysvallat
Kuollut: 1976 (71 vuotta) Michigan, Yhdysvallat
Ammatti:  matemaatikko, professori
Arvid Werner Jacobson (12. marraskuuta 1904 Covington, Michigan – 1976 New Haven, Michigan) oli amerikansuomalainen matemaatikko, joka toimi 1940-1950-luvuilla Wayne State Universityn matematiikan professorina ja johti yliopiston tietokonelaboratoriota. Jacobson oli yksi Yhdysvaltojen tietokoneohjelmoinnin pioneereista. Hänet tunnetaan myös osallisuudestaan vuonna 1933 Suomessa paljastuneeseen suureen vakoilujuttuun.
Elämä ja ura > Varhaiset vuodet

Jacobson oli kotoisin Michiganin Covingtonissa sijainneesta Wattonin suomalaisyhteisöstä. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin siirtolaisina Lapualta. 1920-luvun alussa Jacobson opiskeli Hancockin Suomi Collegessa, ja suoritti myöhemmin kasvatustieteiden Bachelor of Science -tutkinnon Michiganin yliopistossa. Hän opiskeli myös matematiikkaa ja työskenteli opettajana Michiganin Northvillessä vuodesta 1929.
Elämä ja ura > Vakoilu Suomessa

Syskyllä 1932 Kominternin palveluksessa ollut Aino Kuusinen värväsi Jacobsonin Neuvostoliiton sotilastiedustelun vakoilijaksi. Jacobson matkusti puolisonsa Sally Helenan kanssa New Yorkiin, jossa hän tapasi GRU:n agentin Whittaker Chambersin. Tämän mukaan Jacobson oli kiivan luonteensa ja puuttuvien sormiensa vuoksi kelvoton vakoojaksi, mutta pariskunta lähetettiin silti Eurooppaan.
Jacobsonit matkustivat Suomeen Pariisin ja Berliinin kautta, ja tulivat Helsinkiin tammikuussa 1933. Jacobson opiskeli stipendiaattina Helsingin yliopistossa maaliskuuhun saakka, jolloin latvialainen vakooja Maria-Emma Schul-Martin saapui Suomessa toimineen vakoiluverkoston johtajaksi. Jacobson oli Schul-Martinen avustajana hoitaen yhteyksiä asiamiehiin ja kuriireihin. Jo vuosia toiminut vakoilurinki paljastui lokakuussa, jonka jälkeen Jacobson pidätettiin ja huhtikuussa 1934 hän sai viiden vuoden kuritushuonetuomion. Syyskuussa Korkein oikeus korotti Jacobsonin rangaistuksen kuuteen vuoteen. Jacobson vapautui presidentti P. E. Svinhufvudin armahduksella jo kesäkuussa 1936 hänen paljastettuaan muita verkostoon kuuluvia, jonka jälkeen Jacobson karkotettiin Yhdysvaltoihin. Sally Jacobson todettiin syyttömäksi ja hän oli palannut kotimaahansa jo aikaisemmin.lähde?
Elämä ja ura > Paluu Yhdysvaltoihin

Yhdysvaltoihin palattuaan Jacobson työskenteli aluksi metsätyömiehenä ja myöhemmin autoteollisuuden palveluksessa Detroitissa. Hän jatkoi myös matematiikan opiskelua Michiganin yliopistossa. Vuonna 1945 hänet nimitettiin lehtoriksi Detroitissa toimivaan Wayne Staten yliopistoon. Vuonna 1948 Jacobson suoritti filosofian tohtorin tutkinnon Michiganin yliopistossa, jonka jälkeen hänestä tuli Wayne Staten matematiikan professori.
Teollisuusmatematiikasta kiinnostunut Jacobson johti perustamaansa Industrial Mathematics Society -yhdistystä. Vuonna 1949 IMS oli mukana perustamassa Wayne Staten yliopistoon The Wayne Computation Laboratorya, jonka johtajaksi Jacobson valitiin. Kyseessä oli yksi ensimmäisistä Yhdysvaltain tietokonelaboratorioista. Jacobson tutki erityisesti tietokoneohjelmointia, jonka hän aloitti MIT:stä saadulla Vannevar Bushin entisellä differentiaalianalysaattorilla. Jacobson johti laboratoriota ja hoiti professorin virkaa vuoteen 1958, jonka jälkeen hän siirtyi yksityisiin konsulttitehtäviin. Menneisyytensä vuoksi Jacobson joutui 1950-luvulla myös huomion kohteeksi senaattori Joseph McCarthyn kommunistivainoissa, vaikka hän olikin myöhemmin demokraattipuolueen kannattaja.
Malang Sarr

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Malang Mamadou William Sarr
Syntymäaika: 23. tammikuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Nizza, Ranska
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 183 senttimetriä
Seura
Seura: RC Lens
Pelinumero: 3
Junioriseurat
2005–2016: Nice
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2020 | Nice | 102 | (3) |
| 2020– | Chelsea | 8 | (0) |
| 2020–2021 | Porto | 8 | (0) |
| 2022–2023 | Monaco | 13 | (0) |
| 2024– | RC Lens | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2014– | Ranska U16 | 9 | (1) |
| 2015– | Ranska U17 | 11 | (0) |
| 2016– | Ranska U18 | 4 | (0) |
| 2017– | Ranska U19 | 10 | (0) |
| 2018– | Ranska U20 | 2 | (0) |
| 2017– | Ranska U21 | 6 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. heinäkuuta 2024.
Malang Mamadou William Sarr (s. 23. tammikuuta 1999 Nizza, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa lontoolaisseura Chelseaa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Nuorempana hän edusti myös Ranskan nuorten maajoukkueita. Sarr on OGC Nicen kasvatti, ja hän on pelannut seuralle yli sata liigaottelua debytoituaan vuonna 2016.
Seurajoukkueura > Nice

Sarr aloitti jalkapallouransa vuonna 2005 OGC Nicen akatemiassa. Vuonna 2016 hän teki Ligue 1 -debyyttinsä sarjan ensimmäisen kierroksen ottelussa Rennesiä vastaan. Ottelussa hän teki voittomaalin 60. peliminuutilla. Ottelun jälkeen hän omisti maalinsa Nizzan iskun uhreille. Marraskuussa 2016 Sarr teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa. Kauden lopussa hänellä oli yhteensä 27 liigaottelua Nizzassa. Seura sijoittui liigassa kolmanneksi. Elokuussa 2019 Ligue 1:n kauden 2019–2020 avauskierroksen ottelussa Amiensia vastaan Sarr pelasi sadannen ottelunsa. Kesäkuussa 2020 Sarrin sopimus Nicen kanssa päättyi, ja hänestä tuli vapaa agentti.
Seurajoukkueura > Chelsea

Elokuussa 2020 Sarr teki viisivuotisen sopimuksen Chelsean kanssa.
Seurajoukkueura > Chelsea > Laina Portoon

Lokakuussa 2020 Sarr siirtyi portugalilaiseen FC Portoon vuoden mittaisella lainasopimuksella. Debyyttinsä Portossa hän teki Mestarien liigan lohko-ottelussa Manchester Citya vastaan. Hän tuli vaihtoon 80. peliminuutilla Evanilsonin tilalle. Ainoan maalinsa lainalla hän teki Portugalin liigacupin neljännesvälieräottelussa Paços de Ferreiraa vastaan joulukuussa 2020. Sarr pelasi Portossa 19 ottelua ennen palaamista Chelseaan kaudelle 2021–2022.
Seurajoukkueura > Chelsea > Kausi 2021–2022

Sarr teki Chelsean-debyyttinsä Englannin liigacupin 3. kierroksen ottelussa Aston Villaa vastaan. Ottelu päättyi The Bluesin voittoon rangaistuspotkukilpailussa. Sarjadebyyttinsä hän teki taas Valioliigan 8. kierroksen ottelussa Brentfordia vastaan lokakuussa 2021. Hän pelasi myös liigacupin molemmat välieräottelut Tottenham Hotspuria vastaan tammikuussa 2022, toisen vasempana laitapuolustajana. Helmikuussa 2022 Sarr tuli vaihdosta kentälle Seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailujen välierässä Al-Hilalia vastaan ja voittoisassa finaalissa Palmeirasia vastaan.
Seurajoukkueura > Chelsea > Monaco

Elokuussa 2022 Sarr lähti lainalle Monacoon. Sarjadebyyttinsä siellä hän teki 2. kierroksen ottelussa Lensia vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Ligue 1:ssa 13 ottelua, joissa hän ei onnistunut maalinteossa kertaakaan. Hän pelasi myös Eurooppa-liigassa kolme ottelua.
Seurajoukkueura > Chelsea > Lens

Heinäkuussa 2024 Chelsea purki Sarrin sopimuksen ja hän siirtyi takaisin Ligue 1:een, tällä kertaa Lensiin kaksivuotisella sopimuksella.
Maajoukkueura

Senegalilaisten vanhempiensa takia Sarr pystyi edustamaan Ranskan ja Senegalin maajoukkueita. Kesäkuussa 2017 hän teki debyyttinsä kuitenkin Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueelle Albaniaa vastaan.
Dream Theater (albumi)

| Dream Theater Dream Theater |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuu 2013 – toukokuu 2013
 Julkaistu: 24. syyskuuta 2013
 Tuottaja(t): John Petrucci
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 68.01
 Levy-yhtiö: Roadrunner
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Dream Theaterin muut julkaisut
| A Dramatic Turn of Events 2011 | Dream Theater 2013 | The Studio Albums 1992–2011 2014 |
Singlet albumilta Dream Theater
 ”The Enemy Inside” Julkaistu: 5. elokuuta 2013  ”Along for the Ride” Julkaistu: 9. syyskuuta 2013  ”Illumination Theory” Julkaistu: 19. huhtikuuta 2014
Dream Theater on yhdysvaltalaisen Dream Theater -yhtyeen albumi, joka julkaistiin 24. syyskuuta 2013. Se on yhtyeen 12:s studioalbumi.
Albumi sijoittui ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan toiseksi.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | False Awakening Suite I. "Sleep Paralysis"  II. "Night Terrors"  III. "Lucid Dream | (instrumentaali) | 2:42 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Enemy Inside |  | 6.17 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Looking Glass |  | 4:53  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Enigma Machine | (instrumentaali) | 6:02  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Bigger Picture |  | 7:41  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Behind the Veil |  | 6:53  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Surrender to Reason |  | 6:35  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Along for the Ride |  | 4:45  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Illumination Theory I. "Paradoxe de la Lumière Noire"  II. "Live, Die, Kill"  III. "The Embracing Circle"  IV. "The Pursuit of Truth"  V. "Surrender, Trust & Passion |  | 22:18 |  |  |  |  |  |  |
| Japanin bonuskappale |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The Enemy Inside (instrumental)  | 6.17 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

James LaBrie – laulu
John Petrucci – kitara, tuottaja
John Myung – bassokitara
Mike Mangini – rummut
Jordan Rudess – kosketinsoitin
Richard Chycki – miksaaja
Arvostelut

Allmusic:
Imperiumi.net:
Loudwire:
Soundi:
Sputnikmusic:
Aiheesta muualla

Dream Theater discogs.com -sivustolla
Albumi Dream Theater (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Eurovision Young Musicians

| Eurovision Young Musicians> L'Eurovision des Jeunes Musiciens |
| --- | --- |

Tyyli:  musiikkikilpailu
Kestoaika:  90–120 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Eurovisio
Esitetty:  11. toukokuuta 1982 –
Tuotantokausia:  20
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  EBU
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Eurovision Young Musicians (ransk. L'Eurovision des Jeunes Musiciens) on klassisen musiikin kilpailu, joka on suunnattu 12–21-vuotiaille nuorille muusikoille. Se on Euroopan yleisradiounionin eli EBU:n järjestämä kilpailu, joka järjestetään joka toinen vuosi.
Historia

Ajatus nuorille muusikoille suunnatun tapahtuman järjestämisestä esitettiin EBU:n jäsenten kokouksessa Genevessä maaliskuussa 1980. BBC Young Musician of the Year -palkinnon menestyksen innoittamana EBU päätti järjestää kilpailun vuonna 1982. Ensimmäisen kilpailu järjestettiin Manchesterissa ja se kokosi kuusi ensimmäistä osallistujamaata: Itävalta, Ranska, Länsi-Saksa, Norja, Iso-Britannia ja Sveitsi. Kilpailun voitti Länsi-Saksan Markus Pawlik.
Suomi on osallistunut kilpailuun 13 kertaa, ensimmäistä kertaa vuonna 1984. Maa vetäytyi kilpailusta vuoden 2008 kilpailun jälkeen. Suomen paras sijoitus on kolme kakkossijaa: Olli Mustonen vuonna 1986, Timo-Veikko Valve vuonna 2000 ja Roope Gröndahl vuonna 2008.
Butbro

| Butbro |
| --- | --- |
 Butbro
 Koordinaatit: 58°42′51″N, 15°50′32″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Finspång
Väkiluku (2021):  283
Butbro on taajama Finspångin kunnassa Itä-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 283 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Butbro Wikimedia Commonsissa
Bøn kirkko (Midt-Telemark)

| Bøn kirkko Bø kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2011.
Sijainti:  Midt-Telemark, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1875
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Bøn kirkko (norj. Bø kyrkje) on Midt-Telemarkin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1875.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bøn kirkko (Midt-Telemark) Wikimedia Commonsissa
Tom Grönblom

| Tom Grönblom> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. helmikuuta 2000 (ikä 24) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Gröna
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  81 kg
Seura
Seura:  Piteå HC
Sarja:  HockeyEttan
Pelinumero:  25
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Jukurit (SML) SaPKo (Mestis) KalPa (SML) RoKi (Mestis) HPK (SML) Hokki (Mestis)
Tom Grönblom (s. 29. helmikuuta 2000 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyEttan-joukkue Piteå HC:ssä. Hän osaa pelata myös hyökkääjänä.
Ura > Maajoukkueura

Grönblom on pelannut yhden poikien maaottelun.
Theodore J. Van Kirk

Värikuvassa etualalla eversti Paul Tibbets, taustalla kapteeni Theodore Van Kirk.
Theodore Jerome Van Kirk (27. helmikuuta 1921 Northumberland, Pennsylvania – 28. heinäkuuta 2014 Stone Mountain, Georgia) oli yhdysvaltalainen ilmavoimien kapteeni. Van Kirk oli toiminut Euroopan sotanäyttämöillä toisessa maailmansodassa, ennen kuin hän oli Enola Gay -nimisen Boeing B-29 pommituskoneen suunnistaja. Superfortress-kone pudotti Little Boy-atomipommin Hiroshimaan 6. elokuuta 1945. Kapteeni Van Kirk kuului 509. raskaan erityispommitusrykmentin esikuntaan, ollen rykmentin suunnistaja ja tällä alalla siten myös tuon yksikön kouluttaja. Van Kirk ja Paul Tibbets sekä Thomas W. Ferebee muodostivatkin tiiviin yhteistyön kolmikon Tinianilla. Van Kirk ylennettiin myöhempänä majurin sotilasarvoon.
Vuonna 2014 edesmennyt "Ted" tai "Dutch" Van Kirk oli viimeinen elossa ollut Enola Gayn 12-jäseniseen miehistöön kuulunut henkilö.
Theodore Van Kirk osallistui majurien Charles Sweeneyn ja Claude Eatherlyn tavoin Operaatio Crossroadsiin. Van Kirk päätti palveluksensa elokuussa vuonna 1946. Hänet palkittiin Silver Star, Air Medal sekä Distinguished Flying Cross -ansiomerkeillä.
Van Kirk, Tibbets sekä Jeppson esiintyvät tässä kuvassa B-29:n pienoismallin kera.
Vuonna 1950 Van Kirk ryhtyi opiskelemaan kemiaa. Hän valmistui yliopistosta kiitettävin arvosanoin, sekä siirtyi tämän jälkeen DuPont -nimiselle kemian alan suuryhtymälle.
Majuri Ted "Dutch" Van Kirkin Wikipedialle omistama allekirjoitus vuodelta 2010.
Käännös suomeksi
Kustavin seurakunta

| Kustavin seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Kustavin kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Rovastikunta:  Nousiaisten rovastikunta
Pääkirkko:  Kustavin kirkko
Perustettu:  1865
Jäsenmäärä:  666 (syyskuu 2024)
– Osuus asukkaista:  n. 70,4 %
Kirkollisvero:  1,80 %
Kirkkoherra:  vt. Petri Sirén
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kustavin seurakunta on Kustavin kunnassa Varsinais-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan.
Kustavin seurakunta perustettiin vuonna 1783 Taivassalon seurakuntaan kuuluneena kappeliseurakuntana, jonka muodostivat siihenastiset Varsalan ja Pyhän Jaakobin rukoushuonekunnat. Sen nimenä oli tuolloin Kivimaa. Itsenäiseksi seurakunnaksi se tuli vuonna 1874, ja vuonna 1897 se sai nykyisen nimensä.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Kustavin seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kirkkoherrat

1880–1893: Karl Sixtus Olsson
1881–1888: Johan Henrik Vehmanen
1895–1912: Juho Kustaa Heino
1913–1920: Torsten Mauritz Hohenthal
1922–1954: Allan Oksanen
1956–1966: Leevi Vihervaara
1969–1975: Esko Helmi
1977–XXXX: Paavo Rissanen
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
Johan Fredrik Gustav Aminoff

Johan Fredrik Gustav Aminoff.
Johan Fredrik Gustav Aminoff (21. elokuuta 1844 Mietoinen – 7. tammikuuta 1899 Helsinki) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen vapaaherra, kenraaliluutnantti, Kuopion läänin kuvernööri ja valtiopäivämies.
Perhe

Aminoff syntyi Saaren kartanossa Mietoisissa.
Aminoffin vanhemmat olivat eversti, vapaaherra Alexander Aminoff ja Fredrika Charlotta Maria af Forselles. Hänen äidin vanhemmat olivat majuri Fredrik Johan Ulrik af Forselles ja Ulrika Charlotta Möllersvärd.
Hänen puoliso oli Lovisa Emilia Charlotta Cedercreutz vuodesta 1874, joka oli kenraalimajuri, vapaaherra Johan Axel Cedercreutzin ja Emilia Louise Sofia Nassokinin tytär.
Pariskunta sai yhteensä seitsemän lasta: Johan Fredrikin, Boriksen, Marian, Georgin, Margaretan, Louisen ja Alexanderin.
Aminoffin isoisä oli kenraalimajuri, kreivi Johan Fredrik Aminoff ja isoisoisän isä äidin puolelta oli kauppaneuvos Jakob af Forselles.
Ura

Aminoff tuli 1856 Haminan kadettikouluun, siirrettiin keisarin paašikouluun 1860 ja ylennettiin kamaripaašiksi 1861. Kornettina hänet määrättiin henkivartioväen ulaanirykmenttiin 1862, luutnantiksi hänet ylennettiin 1865. Aminoff valmistui Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssilta 1868, ylennettiin aliratsumestariksi ja määrättiin palvelukseen Turkestaniin 1869, missä hän toimi useissa eri tehtävissä aina vuoteen 1882 asti. Ratsumestari hänestä tuli 1871, everstiluutnantti 1872 ja eversti 1873. Aminoff toimi Samarkandin sotilaskuvernöörinä vuonna 1876. Hän toimi 138. Bokovskan jalkaväkirykmentin komentajana vuonna 1878 ja Transkaspian esikunnan päällikkönä vuonna 1881.  Aminoff siirtyi lokakuussa 1882 114. Novotoržskin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja marraskuussa 1884 henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1885.
Aminoff osallistui kaikkiin Venäjän sotiin, jotka sodittiin Puolassa, Turkissa ja Aasiassa vuosina 1863-1882. Hän osallistui Shipkansolan valtaukseen Bulgariassa joulukuussa 1877 Venäjän ja Turkin välisen sodan aikana.
Hänet määrättiin Kuopion läänin kuvernööriksi 1888, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Kenraaliluutnantiksi Aminoff ylennettiin joulukuussa 1895.
Valtiopäiville hän osallistui 1885, 1888 ja 1897.
Aminoff toimi suosittelijana, kun Carl Gustaf Emil Mannerheim haki Nikolain ratsuväkiopistoon Pietarissa vuonna 1887. Aminoff kuului ratsuväkiopiston johtajan ystäväpiiriin.
Aminoff kirjoitti vapaa-aikanaan ruotsinkielisiä runoja ja käänsi venäläistä ja puolalaista runoutta. Hän julkaisi vuonna 1887 kokoelman Ryska skalder, joka sisältää Aleksandr Puškinin, Mihail Lermontovin ja Nikolai Nekrasovin runojen ruotsinnoksia.
Ritarikunnat

Pyhän Vladimirin ritarikunta toisen luokan ritarimerkki (1898)
Pyhän Annan ritarikunta ensimmäisen luokan ritarimerkki (1892)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta ensimmäisen luokan ritarimerkki (1888)
Pyhän Yrjön ritarikunta neljännen luokan ritarimerkki (1878)
Romanian tähden ritarikunta upseeri (1878)
Pyhän Vladimirin ritarikunta kolmannen luokan ritarimerkki (1874)
Pyhän Annan ritarikunta toisen luokan ritarimerkki keisarillisella kruunulla (1874)
Pyhän Annan ritarikunta toisen luokan ritarimerkki (1874)
Pyhän Vladimirin ritarikunta neljännen luokan ritarimerkki (1873)
Pyhän Yrjön ritarikunta Pyhän Yrjön miekka (1871)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta toisen luokan ritarimerkki miekoin (1871)
Pyhän Annan ritarikunta kolmannen luokan ritarimerkki (1870)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta kolmannen luokan ritarimerkki (1862)
Pyhän Annan ritarikunta neljännen luokan ritarimerkki (1862)
Muistomitalit

Turkin sodan 1877-1878 vaalea pronssinen muistomitali (1878)
Khivan taistelun hopeinen muistomitali (1873)
Puolan kapinan rauhoittamisen muistomitali (1863)
Per Henrik Ling

Per Henrik Ling
Per Henrik Ling (15. marraskuuta 1776 – 3. toukokuuta 1839) oli ruotsalainen voimistelun ja ensiavun kehittäjä. Ling tunnetaan erityisesti ruotsalaisen voimistelujärjestelmän perustajana. Ling pyrki voimistelun avulla kehittämään ruumista voimakkaaksi kokonaisuudessaan. Hänen järjestelmänsä tieteellisen perustan johdosta jokainen voimisteluliike oli tarkoin perusteltu ihmisruumiille tuottamiensa seurausten suhteen. Lingin fyysinen harjoittelu ja myöhemmin teologia yhdistyi kiinalaiseen terveys- ja liikuntafilosofiaan sekä kurinalaisiin kilpailun ja taistelulajien periaatteisiin.
Aiheesta muualla

Pehr Henrik Ling - ruotsalaisen voimistelun luoja, Helsingin Sanomat, 03.05.1939, nro 117, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot