Bysanttilainen Ateena
Historia > Myöhäisantiikista varhaisbysanttilaiselle kaudelle

Ateena alkoi taantua jo myöhäisantiikin aikana erityisesti sen jälkeen, kun herulit tuhosivat kaupungin vuonna 267. Tämän jälkeen rakennettiin uusi kaupunginmuuri, niin kutsuttu ”Herulien jälkeinen muuri”, joka sulki sisäänsä vain Akropolis-kukkulan sekä sen pohjoispuolisen Roomalaisen agoran alueen. Muun muassa pahoin raunioitunut Agoran alue jäi muurin ulkopuolelle. Muuri tehtiin pääosin raunioiden kivistä, ja siinä hyödynnettiin Agoran rakennusten jäänteitä, kuten Attaloksen stoan seinää. Myös Akropolis linnoitettiin uudelleen, ja siihen rakennettiin uusi portti, niin kutsuttu Beulén portti. 400-luvulla kaupunki elpyi osittain ja sen väkiluku kasvoi jälleen. Agrippan odeionin paikalle rakennettiin suuri gymnasion. Kaupungissa toimi filosofisia kouluja, kuten uusplatonilainen Platonin Akatemia, joka toimi todennäköisesti niin kutsutussa Prokloksen talossa. 400-luvulla Hadrianuksen kirjaston paikalle rakennettiin Suuren Neitsyen (Megalē Panagia) kirkko, basilika, joka oli mahdollisesti Ateenan ensimmäinen kristilliseksi kirkoksi rakennettu rakennus.
Varhaisbysanttilaisella kaudella Ateena taantui jälleen suhteessa sen antiikin aikaiseen (katso: antiikin Ateena) loistoon, kokoon ja väkilukuun. Sitkeän huhun mukaan keisari Justinianus I sulki kaupungin filosofikoulut vuonna 529, mikä oli merkittävä isku entiselle oppineisuuden keskukselle. Todellisuudessa keisari ei määrännyt koulua suljettavaksi. Sen sijaan Ateenan kristityt viranomaiset lakkauttivat koulun julkisen rahoituksen, minkä jälkeen turhautuneet filosofit pakkasivat laukkunsa ja lähtivät Persian kuninkaan suojiin. Siellä ei kuitenkaan ollut sen parempaa, joten suurin osa palasi takaisin kuka minnekin.
Kaupunki kärsi barbaarien hyökkäyksistä ja kansainvaelluksista erityisesti vuosina 395, jolloin sitä piirittivät Alarikin johtamat visigootit, sekä noin vuonna 580, kun sinne hyökkäsivät slaavit. Suurin osa Agoran rakennuksista tuhoutui viimeistään tuolloin, ja asutus vetäytyi sen alueelta myöhäisantiikkisen kaupunginmuurin sisäpuolelle, pääosin nykyisen Plákan alueelle Akropoliin pohjoispuolella. Akropolis toimi luonnollisesti edelleen kaupungin linnoituksena läpi koko keskiajan.
Antiikin vaihtuessa varhaisbysanttilaiseksi ajaksi monet temppelit muutettiin kirkoiksi. Tämä on edesauttanut muun muassa Parthenonin, Erekhteionin ja Hefaistoksen temppelin säilymistä nykyaikaan, vaikkakin niiden arkkitehtuuri myös kärsi vaurioita kirkoksi muuttamisen yhteydessä. Parthenon eli Neitsyt Athenen temppeli muutettiin ensin Pyhän Viisauden (Hagia Sofia) kirkoksi ja myöhemmin Parthenos Marian eli Neitsyt Marian kirkoksi. Lopulta se tunnettiin Panagía Athiniótissan eli Neitsyt Maria Atheniotissan kirkkona, ja sen tiedetään toimineen kaupungin katedraalina eli piispanistuimena ainakin 1000-luvulla. Erekhtheion toimi Vapahtajan (Sotíras) tai Neitsyt Marian kirkkona ja Athene Niken temppeli pienenä kappelina. Hefaistoksen temppeli, joka oli säilynyt ainoana Agoran alueen rakennuksista, toimi puolestaan Ágios Geórgios Akámas -kirkkona.
Myöhemmin noin 500-luvulta lähtien kaupunkiin alettiin rakentaa myös uusia kirkkoja. Tuossa vaiheessa ne edustivat basilika-arkkitehtuuria. Muutoin kaupungin varhaisbysanttilaisesta kaudesta tiedetään suhteellisen vähän. 600-luvulla kaupunki ja sen ympäristö olivat ilmeisesti lähes autioina. Toisaalta 700-luvulla keisarinna Irene oli kotoisin Ateenasta, mikä kertoo, että kaupungissa oli tuolloin jonkinlaista yläluokkaa.