stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klardžeti
Varhaishistoria

Klardžetin läpi virtaa Tšorokhi-joki (turk. Çoruh). Se ulottuu Arsiani-vuorijonolta länteen Mustallemerelle päin ja keskittyi aiemmin tärkeän linnoitetun Artanudžin kauppakaupungin ympärille (nykyinen Ardanuç). Se rajautui Šavšetiin ja Nigaliin pohjoisessa ja armenialais-georgialaiseen Tajkin tai Taon maakuntaan etelässä. Alue vaastaa suurin piirtein klassisten lähteiden Kholarzenea (m.kreik. Χολαρζηνή, Καταρζηνή) ja luultavasti varhaisempien urartulaisten kirjoitusten Kaţarzaa tai Quturzaa.
Klardžeti oli yksi Kartlin kuningaskunnan (kreikkalaisten ja roomalaisten kirjoittajien Iberian) lounaisimmista maakunnista. Kartli ilmestyi Kaukasian poliittiselle kartalle 200-luvulla ennen ajanlaskun alkua ja sitä hallitsi keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan Parnavaziani-dynastia. 100-luvulta eaa. 200-luvulle jaa. Iberia ja viereinen Armenian kuningaskunta taistelivat Klardžetista ja joistakin sen lähialueista, ja maakunta siirtyi edestakaisin valtiolta toiselle. Kun Iberia jaettiin 370-luvulla Rooman ja Persian valtakuntien kesken, Klardžeti siirtyi edellisen haltuun, muttei tiedetä, tuliko siitä Rooman provinssi vai vasallivaltio. Iberia vaikuttaa saaneen maakunnan takaisin haltuunsa noin vuonna 485, kun Khosroiani-kuningas Vakhtang I meni naimisiin Helena-nimisen roomalaisen prinsessan kanssa. Sen jälkeen Klardžeti pysyi Vakhtangin nuorempien poikien ja heidän Roomaa kannattavien jälkeläistensä hallinnassa. He muodostivat guaramidien hallitsijasuvun ja hallitsivat Klardžetia ja Džavakhetia noin vuoteen 786 saakka, kunnes heidän alueensa siirtyivät nousevan Bagrationi-sukulaisdynastian haltuun.
Bagratidien kausi

Bagratidien kaudella alue koki taloudellisen ja kulttuurisen nousukauden. Artanudžista kerätyt verot olivat merkittävä tekijä hallitsijasuvun valtaannousussa. Klardžeti oli hylätty arabien hyökkäyksen jälkeen, mutta nyt se asutettiin uudelleen ja siitä tuli huomattava kristityn kulttuuri keskus. Georgialainen munkki Grigol Khandzteli (759–861) aloitti Klardžetissa laajamittaisen luostariliikkeen.
Vuoden 870 tienoilla Klardžetista tuli perinnöllinen läänitysalue yhdelle Georgian bagratidien kolmesta sukuhaarasta. Haara tunnettiin keskiajan vuosikirjoissa Klardžetin hallitsijoina (georg. კლარჯნი ხელმწიფენი, Klardžni khelmtsipeni) ja se joutui lopulta yhdistyneen Georgian ensimmäisen kuninkaan Bagrat III:n syrjäyttämäksi vuonna 1010. Klardžeti ei koskaan täysin toipunut seldžukkien hyökkäyksistä myöhemmin 1000-luvulla ja taantui edelleen mongolien ja Timur Lenkin hyökkäysten jälkeen 1200- ja 1300-luvuilla. Kun Georgian kuningaskunta jakautui osiin 1400-luvulla, Klardžeti siirtyi Samtskhen ruhtinaiden haltuun. He menettivät alueen osmaneille vuonna 1551.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tao-Klardžeti Wikimedia Commonsissa
Khandztan luostarin raunioita.
Kirrha

| Kirrha> Κίῤῥα |
| --- | --- |
 Kirrhan kaupungin raunioita.
Sijainti
 Kirrha
Koordinaatit:  38°25′46″N, 22°26′44″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kírra, Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  n. 700–585 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Fokis
Aiheesta muualla
  Kirrha Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirrha (joskus Kirra; m.kreik. Κίῤῥα, lat. Cirrha) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Fokiin maakunnassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Delfoín kunnan Kírran kylän paikalla.
Kirrha sijaitsi Fokiin rannikolla Korintinlahden rannalla, ja se oli antiikin aikana Korintinlahden merkittävimpiä satamia. Kaupunki sekoitetaan antiikin ajan lähteissä usein esihistorialliseen Krisan kaupunkiin. Vaikuttaa siltä, että antiikin aikana rannikkokaupungista käytettiin yhtä lailla sekä Kirrhan että Krisan nimeä. Epäselvyyttä Krisan ja Kirrhan erottamiseen aiheuttaa erityisesti se, että kumpikin nimi esiintyy historiassa ennen kaikkea puhuttaessa niin kutsutusta ensimmäisestä pyhästä sodasta, mutta sitä koskevat antiikin lähteet ovat sekavia ja keskenään ristiriitaisia, ja nykyään koko sodan historiallisuus on kyseenalaistettu.
Maantiede

Kirrhan kaupunki sijaitsi Krisanlahden (nyk. Itéanlahti) rannalla Pleistos-joen suussa ja Kirfis-vuoren juurella. Paikan sijainti oli alueella keskeinen, sillä siinä kohtasivat Thessaliasta, Boiotiasta ja läntisestä Kreikasta tulleet tiet sekä meriyhteys Peloponnesokselle ja Joonianmerelle päin. Kirrha toimi ensin Krisan ja myöhemmin Delfoin satamana.
Kaupunki sijaitsi nykyisen Kírran Magoúlassa. Näin se on sijainnut linnuntietä noin 4,5 kilometriä etelään Krisasta ja noin kahdeksan kilometriä lounaaseen Delfoista. Rannikko kaupungin paikalla oli antiikin aikana noin 50–100 metriä nykyistä rantaviivaa ulompana merellä, joten kaupunki ei ole ollut yhtä lähellä merenrantaa kuin mitä sen rauniot nykyisin ovat.
Krisan ja Kirrhan välillä sijaitsi hedelmällinen tasanko, jota rajasi pohjoispuolelta Parnassos-vuori, idässä Kirfis-vuori ja lännessä Ozolian Lokriin vuoret. Länsisivulla tasanko ulottui pohjoisessa aina Amfissaan saakka, joka oli saman tasangon laidalla. Tätä tasankoa kutsutaan antiikin lähteissä sekä Krisan tasangoksi (Κρισαῖον πεδίον, Krisaion pedion) että Kirrhan tasangoksi (Κιῤῥαῖον πεδίον, Kirrhaion pedion, Κιῤῥαία χώρα, Kirrhaia khōra). Joskus Krisan ja Kirrhan tasankojen välille on kuitenkin tehty ero niin, että nimi Kirrhan tasanko olisi viitannut pieneen tasankoon etelässä Kirrhan kaupungin lähellä. Kaksi toisiaan kohti työntyvää vuorenharjannetta erotti sen laajemmasta, varsinaisesta Krisan tasangosta, joka ulottui Krisasta Amfissaan saakka. Tällöinkin Krisan tasankoon voidaan laajassa merkityksessä lukea myös Kirrhan tasanko. Kirrhan poliksen hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.
Historia > Varhaisvaiheet

Kirrhan paikka on arkeologisten löydösten perusteella ollut asuttu viimeistään varhaisella helladisella kaudella. Paikalle kehittyi suurempi asutus keskisellä helladisella kaudella. Se taantui myöhäisellä helladisella eli mykeneläisellä kaudella mahdollisesti maanjäristyksen vuoksi, ja sen asukkaat siirtyivät oletettavasti sisämaan mykeneläisiin linnoituksiin. Eräs näistä oli todennäköisesti nykyisellä Ágios Geórgioksen kukkulalla sijainnut asutus, josta nykyisin käytetään usein Krisan nimeä.
Myöhemmin Kirrhan paikka toimi oletettavasti Krisan satamana. Ajan kuluessa se vaikuttaa tulleen yhä merkittävämmäksi ja ohitti lopulta Krisan merkityksessä. Sama ilmiö näkyy myös monissa muissa paikoissa kreikkalaisessa maailmassa, jossa varhaisten aikojen kaupunki on sijainnut turvallisemmassa paikassa sisämaassa, mutta olojen vakiinnuttua sen satamasta on tullut merkittävämpi paikka. Samalla tavalla Krisan alaisuuteen kuulunut Python pyhäkköalue kehittyi Delfoin kaupungiksi, joka piti itseään itsenäisenä Krisasta. Näin Krisa taantui samalla kun Kirrha ja Delfoi nousivat kukoistukseensa.
Varhaisimmat merkit antiikin ajan Kirrhan kaupungin olemassaolosta ovat arkaaiselta kaudelta noin 575–550 eaa.
Historia > Klassiselta roomalaiselle kaudelle

Klassisen kauden Kirrha luetaan polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kirrhaios (Κιῤῥαῖος). Toisaalta kirrhalaisiin vaikuttaa joskus viitatun krisalaista tarkoittavilla etnonyymeillä Krisaios (Κρισαῖος) ja Krissaios (Κρισσαῖος).
Historiallisella ajalla Kirrha toimi Delfoin satamana. Se ei kuitenkaan ollut poliksena Delfoin alaisuudessa, vaan kuului ainakin 400- ja 300-luvuilla eaa. amfiktyoniliiton hallintaan. Amfiktyoniliitto osallistui satamamaksujen keräämiseen ja pyhiinvaeltajien majoitusjärjestelyistä huolehtimiseen. Kirrhan maa-alueet oli pyhitetty Apollonille. Pyhitetty alue käsitti Kirrhan tasangon lisäksi paljon laajemman alueen, mukaan lukien nykyisen Desfínan niemen, ja ulottui idässä Antikyran ja Ambryssoksen kaupunkien rajoille saakka. Maanviljely ja muu maan hyötykäyttö alueella oli kielletty, ja siellä sai laiduntaa vain Apollonille omistettu karja.
Fokislaiset jättivät kiellot usein huomioimatta toisen ja kolmannen pyhän sodan aikaan. Vuonna 340 eaa. Aiskhines syytti Amfissan asukkaita siitä, että nämä olivat viljelleet aluetta, yrittäneet asuttaa ja linnoittaa Kirrhaa ja keränneet tullimaksuja pyhiinvaeltajilta. Tämä johti neljänteen pyhään sotaan, jonka johtoon amfiktyonit asettivat Filippos II:n. Hän valtasi Amfissan vuonna 338 eaa.
Muutoin Kirrha esiintyy vain vähän antiikin historiassa. Kaupunki säilyi olemassa myöhäisantiikkiin saakka.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Kirrhan paikalla oli asutusta edelleen bysanttilaisella keskiajalla. Nykyinen kylä, jonka alkuperäinen nimi oli Xeropígado, syntyi samalle paikalle vuonna 1870. Myöhemmin se on nimetty uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan.
École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen instituutti Ateenassa aloitti Kirrhan kaivaukset vuosina 1936–1938. Myöhempiä kaivauksia ovat suorittaneet ranskalaiset yhdessä kreikkalaisten arkeologien kanssa.
Rakennukset ja löydökset

Kirrhan paikalta nykyisestä Magoúlasta on tehty löytöjä jo esihistorialliselta ajalta ja jälleen noin ajalta 575–550 eaa. eteenpäin. Paikalta on löydetty jäänteitä muureista, jotka ajoitetaan 300-luvulle eaa. Muureja oli näkyvissä vielä 1800-luvulla. Ne sulkivat sisäänsä neliskulmaisen alueen ja niiden kokonaispituus oli noin puolitoista kilometriä. Sekä muurien sisä- että ulkopuoliselta alueelta on löydetty lukuisten rakennusten jäänteitä. Eräs kaupungin kaivauskohde sijaitsee nykyisten Agíou Nikoláou -kadun ja Panagías-kadun kulmauksessa.
Kaupungista on löydetty myös suurikokoisen pyhäkön jäänteet. Rakennusta reunustivat pylväiköt, joihin pyhiinvaeltajat saattoivat majoittua. Kyseinen pyhäkkö saattaa olla Pausaniaan 100-luvulla jaa. mainitsema Apollonille, Artemiille ja Letolle omistettu pyhäkkö, jonka temppelissä oli attikalaista työtä olleet veistokset. Pyhäköstä tehdyt varhaisimmat votiivilahjalöydöt ajoittuvat 500-luvulle eaa.
Rannikon läheltä ja merestä on löydetty satamarakennelmien, roomalaisaikaisten kylpylöiden sekä telakoiksi tulkittujen rakennelmien jäänteitä. Rannikon siirtymisen vuoksi viimeksi mainittujen tulkinta on kuitenkin epävarma. Satamarakennelmia on näkyvissä meressä lähellä nykyisen Kírran aallonmurtajalla suojattua satamaa. Varhaiselta kristilliseltä kaudelta on löydetty basilikakirkon ja sen baptisterion eli kastekappelin jäänteet. Myöhemmän keskiajan löydöksiin lukeutuvat muun muassa kylpylärakennusten ja tornin, mahdollisesti majakan, jäänteet.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä Ámfissan arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirrha Wikimedia Commonsissa
Kesken jäänyt pylväsrumpu Kirrhasta.
Kirrhan keskiaikaisen tornin rauniot.
Marika Kiviharju

Marika Kiviharju studiolla
Marika Kiviharju (o.s. Saarinen s. 11. huhtikuuta lähde? 1980 Loppi) on suomalainen valokuvaaja. Hän on toiminut valmistuttuaan valokuvausalan yrittäjänä ensin Helsingissä ja vuodesta 2018 lähtien Muurlassa.
Ura

Kiviharju on valmistunut medianomiksi Lahden Muotoilu- ja taideinstituutista vuonna 2005. Valmistumisen jälkeen Kiviharju on toiminut studiokuvaajana, kuvauskouluttajana sekä lehtikuvaajana. Kiviharju tunnetaan parhaiten glamour- ja nude-taidevalokuvistaan. Keväällä 2015 ilmestyi Kiviharjun ensimmäinen valokuvataidekirja Alaston totuus, jossa aiheena julkisuuden henkilöt ja alastomuus. Kirjan valokuvissa poseeraavat muun muassa Helena Lindgren, Ristomatti Ratia, Antti Reini sekä Aira Samulin. Samaista aihetta käsittelevä valokuvanäyttely We Want You – Naked! järjestettiin vuotta aiemmin.
Yksityiselämä

Kiviharju avioitui heinäkuussa 2022 ortopedian ja traumatologian erikoislääkäri Janne Sarimon kanssa Turussa. Kiviharjulla on edellisestä liitostaan kaksi alaikäistä lasta, tyttö ja poika.
Yksityiselämä > Kirjat

Kiviharju, Marika & Pernu, Ilkka: Alaston totuus.  (Alanimeke kannessa: Tunnettuja suomalaisia pintaa syvemmältä. Valokuvat: Marika Kiviharju. Tekstit: Ilkka Pernu)  Helsinki:  Minerva, 2015.  ISBN 978-952-312-113-3
Yksityiselämä > Näyttelyt

We want You – Naked -valokuvanäyttely. 2014.
Aiheesta muualla

Yle Areena
Me Naiset
Helsinki This Week  (Arkistoitu – Internet Archive)
Iltasanomat  (Arkistoitu – Internet Archive)
Iltalehti
Yle
Marika Kiviharju kotisivut
PinUpStudio
Jani Klinga

Jani Klinga (s. 2. kesäkuuta 1975 Lahti) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja nykyisin yhdistetyn ja mäkihypyn valmentaja.
Klinga harrasti nuorena yhdistettyä ja vaihtoi siitä mäkihypyn puolelle. Mäkihypyssä hän voitti kolme Suomen mestaruutta joukkuekilpailussa ja yhden henkilökohtaisen pronssin. Mäkihypyn maailmancupissa Klinga kilpaili kausina 1994–1995 (8 pistettä) ja 1995–1996 (20 pistettä). Klinga lopetti hyppäämisen, koska ei mielestään menestynyt tarpeeksi. Urheilijan uran jälkeen Klinga suoritti liikunnanohjaajan tutkinnon Vierumäen urheiluopistolla.
Klinga valmensi vuosina 2000–2004 Suomen mäkihypyn B-maajoukkuetta, minkä jälkeen hän siirtyi valmentamaan Suomen yhdistetyn A-maajoukkuetta. Yhdistetyn päävalmentajan tehtävässä hän lopetti keväällä 2006 ja siirtyi Japaniin Team Tsuchiyan mäkihypyn ja yhdistetyn valmentajaksi. Marraskuussa 2013 hän aloitti Suomessa mäkihypyn Continental Cup -joukkueen valmentajana ja hän toimi vuosina 2014–2017 Suomen mäkihypyn A-maajoukkueen päävalmentajana ja vuoden 2020 huhtikuusta Kiinan miesten maajoukkueen valmentajana.
Klinga on Suomen Hiihtoliiton entisen toimitusjohtajan Esa Klingan poika ja toimittaja-juontaja Ville Klingan nuorempi veli.
Kleobulos

Kleobulos (m.kreik. Κλεόβουλος, 500-luku eaa.) oli Lindoksen kansalainen ja Euagoraan poika. Hänet lasketaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Kleobulos opiskeli filosofiaa Egyptissä. Hänen kerrotaan jälleenrakennuttaneen Danaoksen rakennuttaman Athene Lindian temppelin.
Hänellä oli tapana sepittää runomuotoisia lauluja, sanontoja ja arvoituksia, niitä kertyi yli 3000 riviä. Hänellä oli tytär nimeltä Kleobulina, joka sepitti arvoituksia heksametrimuodossa. Niiden sanottiin olevan yhtä hyviä kuin hänen isänsä kirjoittamien arvoitusten.
Joitakin hänen sanontojaan olivat:
Parasta on kohtuus.
Älä ole oikukas äläkä kiittämätön.
Ole innokkaampi kuuntelemaan kuin puhumaan.
Ole innokas oppimaan, ennemmin kuin haluton oppimaan.
Etsi hyveitä ja vältä paheita.
Ole nautintojen yläpuolella.
Kasvata lapsesi.
Ole valmis sovintoon riidan jälkeen.
Vältä epäoikeudenmukaisuutta.
Älä tee mitään voimalla.
Kleobulos kuoli noin 70-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Kleobuloksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kleobuloksen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Bo Klenberg

| Bo Klenberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. lokakuuta 1924 Mikkeli
Kuollut: 31. tammikuuta 2011 (86 vuotta)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1944–1978
Komentajuudet:  Merivoimien komentaja (1977–1978)
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  kontra-amiraali
Kunniamerkit:  SL Komentajamerkki Vapaudenristin ritarikunta4 miekkojen kera Englannin Viktorian ritarikunnan 1.lk komentajamerkki Puolan Kansantasavallan Ansioritarikunnan 1.lk komentajamerkki Ruotsin Miekkaritarikunnan 1.lk komentajamerkki Ranskan Kunnialegioonan 1.lk ritarimerkki Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan 1.lk ritarimerkki  Puolan Polonia Restituta ritarikunnan 1.lk ritarimerkki Espanjan laivaston 1.lk kunniamerkki Jugoslavian Kansanarmeijan kunniamerkki tähden kera 
Bo Gotthelm Klenberg (10. lokakuuta 1924 Mikkeli – 31. tammikuuta 2011) oli Suomen merivoimien upseeri ja kontra-amiraali. Hän toimi tasavallan presidentin 1. adjutanttina vuosina 1974–1977 ja Suomen merivoimien komentajana vuosina 1977–1978.
Elämä

Klenbergin vanhemmat olivat eläinlääkintäkenraalimajuri Gotthelm Gottfrid Klenberg ja Solange. Klenberg oli naimisissa Pulmu Hillervo o.s. Jalovaaran kanssa vuodesta 1946 vuoteen 1978. Klenbergin veli, amiraali Jan Klenberg toimi myös merivoimien komentajana ja myöhemmin Suomen puolustusvoimain komentajana.
Klenberg kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1943 Helsingin suomalaisesta lyseosta. Hän palveli jatkosodassa panssarilaiva Väinämöisellä vuosina 1943–1944. Hän suoritti vuosina 1944–1946 Merisotakoulun kurssin numero 18, jonka aikana hän yleni kadettikersantiksi. Sotakorkeakoulusta hän valmistui vuonna 1956. Hän toimi raivaajan päällikkönä vuonna 1946 sekä tykkiveneen ensimmäisenä upseerina vuonna 1947. Tykkivene Uusimaan päällikkönä hän oli vuosina 1948–1949. Koululaiva Suomen Joutsenen 1. upseerina hän palveli vuonna 1951. Merisotakoulussa hän opetti vuosina 1952–1953. Toisen Lippueen lippueupseerina hän toimi vuosina 1953–54.
Sotakorkeakoulun jälkeen Klenberg toimi Pääesikunnassa toimistoupseerina vuosina 1957–1959. Merisotakoulun kadettiosaston johtajana hän oli vuonna 1960. Tasavallan presidentin toisena adjutanttina hän toimi vuosina 1961–1965 ja koululaiva Matti Kurjen päällikkönä vuosina 1965–1967. Suomen YK-edustuston sotilasedustajana ja sotilasasiamiehen apulaisena Washingtonissa ja Ottawassa Klenberg työskenteli vuosina 1968–1971. Turun Laivastoaseman päällikkönä hän toimi vuosina 1971–1974. Tasavallan presidentin ensimmäisenä adjutanttina hän palveli 1974–1977.
Presidentti Urho Kekkonen ei pitänyt Klenbergin luonteesta, joten joulukuussa 1976 Kekkonen sopi puolustusvoimien komentajan Lauri Sutelan kanssa, että Klenberg siirrettäisiin Merivoimien esikuntapäälliköksi, mistä tämä voisi edelleen siirtyä merivoimien komentajaksi kontra-amiraali Stig-Olof Wikbergin jäädessä eläkkeelle. Klenberg toimi merivoimien esikuntapäällikkönä vuonna 1977 ja merivoimien komentajana vuosina 1977–1978. Klenbergin ollessa vielä presidentin erikoistehtävissä hänen virka-asunnossaan Presidentinlinnassa sattui 24.–25. tammikuuta 1977 välisenä yönä kahden naiskanslistin välinen tappelu, jossa toinen sai ilmeisesti potkusta aiheutuneen silmävamman. Tapaus nousi julkisuuteen seuraavana talvena Ilta-Sanomien uutisoitua kanslistin tekemästä rikosilmoituksesta. Skandaalin seurauksena Klenberg joutui eroamaan merivoimien johdosta huhtikuussa 1978. Toinen naisista tuomittiin kesäkuussa 1978 Helsingin raastuvanoikeudessa törkeästä pahoinpitelystä ehdolliseen vankeuteen ja korvauksiin. Tapaus vaikutti osaltaan siihen, että asetusmuutoksella presidentin adjutantin asemaa alennettiin suhteessa presidentin kanslian päällikköön.
Ylennykset: aliluutnantti 1944, luutnantti 1946, yliluutnantti 1952, kapteeniluutnantti 1953, komentajakapteeni 1961, komentaja 1965, kommodori 1974, kontra-amiraali 1977.
Veikka Gustafsson

Veikka Gustafsson heinäkuussa 2014.
Eero Veikka Juhani Gustafsson (s. 14. tammikuuta 1968 Espoo) on suomalainen vuorikiipeilijä, sittemmin lehtikustantaja. Hänellä on takanaan 20 vuoden ura ammattivuorikiipeilijänä. Hän valloitti ensimmäisenä suomalaisena Mount Everestin ja on ainoana suomalaisena noussut maailman korkeimman vuoren huipulle kolmesti, joista kerran ilman lisähappea. Gustafsson asuu Kirkkonummella.
Heinäkuussa 2009 Gustafsson saavutti tavoitteensa nousta kaikille yli kahdeksan kilometriä korkeille huipuille valloittaessaan Gasherbrum I:n japanilais-suomalais-bulgarialaisen kiipeilyryhmän mukana, jälleen käyttämättä happilaitteita. Hän on yksi vain neljästä ihmisestä maailmassa, jotka ovat nousseet kaikkien yli kahdeksankilometristen vuorten korkeimmille kohdille.
Gustafsson on toiminut henkilöstövalmentajana Start Now -valmennuskeskuksessa ja kolumnistina Retki-lehdessä. Hän on Retki-lehteä kustantavan Outdoor Media Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Lapsuus ja nuoruus

Veikka Gustafssonin vanhemmat ovat Helsingissä syntyneet ja opiskelleet Kaj Gustafsson (s. 1937) ja Marja Gustafsson. Vuonna 1968 perheen lapset, viisivuotias Elina ja kolmevuotias Erkki, saivat Eero-veljen (Veikka). Seuraavana vuonna syntyi perheen nuorimmainen Esa.
Kaj ja Maria Gustafsson ostivat vuonna 1968 Tuupovaaran Pirttijärven kylästä vaatimattoman vapaa-ajan mökin jossa perhe alkoi viettää lomiaan, kunnes vuonna 1976 kauppakorkeakoulussa opettajana työskennellyt Kaj Gustafsson näki ilmoituksen, jossa Tuupovaaraan etsittiin elinkeinoasiamiestä. Kaj Gustafsson haki virkaa ja sai sen, ja perhe muutti Tuupovaaraan pieneen mökkiinsä. Pian Veikan isä valittiin Tuupovaaran kunnanjohtajaksi ja mökin lähelle rakennettiin omakotitalo. Mökki ja omakotitalo sijaitsivat Gustafssonien ostamalla maatilalla. Veikka kävi Tuupovaarassa peruskoulun toisen ja kolmannen luokan.
Veikan isä Kaj, koulutukseltaan ekonomi, opetteli Märsyvaaran tilalla maanviljelijäksi ja metsänhoitajaksi. Pojat, Erkki, Veikka ja Esa kilpailivat joskus miten pitkään jaksoivat tehdä metsätöitä: poikien tehtävänä oli käydä vesurilla karsimassa metsään jääneet latvat ja vetää ne tien varteen. Vähän yli kymmenvuotiaana Veikka teki joskus 15-tuntisia työpäiviä. Isä Kaj maksoi pojille urakkapalkkaa.
Tuupovaarassa pojilla oli tilaisuus seikkailla. Talvella he joskus yöpyivät metsässä havulaavussa ja kesällä saattoivat lähteä vaeltamaan pariksi päiväksi mukanaan vain onget, suolaa ja tulitikut. Pojat harrastivat rajuja leikkejä, hippaa puiden latvoissa, juoksua koskissa, ja sillalta veteen hyppimistä. Pienenä poikana Veikka harrasti Himalajalle sijoittuvien seikkailukertomusten lukemista: Veikan idoli oli Mount Everestille ensimmäisenä noussut sherpa Tenzing Norgay.
Kun isä Kaj valittiin Kirkkonummen kunnanjohtajaksi perhe muutti pois Tuupovaarasta ja Veikka aloitti neljännen luokan uudessa koulussa. Gustafssonit jatkoivat Tuupovaaran tilalla metsänhoitoa.
18-vuotiaana Veikka kiipesi isän ja ystävien seurassa Mont Blancille ja neljä vuotta myöhemmin Kilimanjarolle. Veikka ja hänen veljensä palvelivat kaikki rauhanturvaajina Golanilla.
Ura vuorikiipeilijänä

Henkilökohtaisena tavoitteenaan Gustafssonilla on ollut valloittaa kaikki 14 yli 8 000 metriä korkeaa vuorenhuippua ilman lisähappea. Tämä tavoite täyttyi 26. heinäkuuta 2009, jolloin hän nousi Gasherbrum I:n huipulle. Gustafsson on 17. ihminen maailmassa, joka on kiivennyt kaikille 14:lle yli 8 000-metriselle vuorelle eli valloittanut ns. kasitonniset. Ilman lisähappea näin on tehnyt Gustafsson mukaan luettuna ainoastaan yhdeksän vuorikiipeilijää. Gasherbrum I:llä oli suunnitelmien mukaisesti kumppanina Kazuya Hiraide, joka oli mukana vuoden 2008 retkellä
Ura vuorikiipeilijänä > Kesän 2008 retki

Gustafsson, joka valloitti 11. vuorensa, Kanchenjungan, vuonna 2006, suunnitteli kiipeävänsä jäljellä olevat huiput 6. kesäkuuta 2008 aloittamallaan retkellä. Retken ensimmäisen välitavoitteen eli Gasherbrum II:n huipun Veikka saavutti 8. heinäkuuta 2008. Gasherbrum I:n huippu jäi saavuttamatta, sankka lumisade pakotti hänet kääntymään takaisin sadan metrin päässä huipulta. Veikka huiputti Broad Peakin 31. heinäkuuta 2008. Mukana Broad Peakilla olivat Hirotaka Takeuchi ja Kazuya Hiraide.
Ura vuorikiipeilijänä > Kaikki yli 8 000 m vuoret -projekti

Mount Everest (8 848 m), kevät 1993
Dhaulagiri (8 167 m), syksy 1993
K2 (8 611 m), 1994
Lhotse (8 501 m), kevät 1995
Makalu (8 483 m), kevät 1995
Manaslu (8 163 m), kevät 1999
Shishapangma (8 013 m), kevät 2001
Nanga Parbat (8 125 m), kesä 2001
Cho Oyu (8 201 m), 22.4.2005
Annapurna (8 091 m), 12.5.2005
Kanchenjunga (8 586 m), 14.5.2006
Gasherbrum II (8 035 m), 8.7.2008
Broad Peak (8 047 m), 31.7.2008
Gasherbrum I (8 080 m) 26.7.2009
Gustafssonin vuonna 2006 kiipeämä vuori Kanchenjunga on ollut ajanjaksolla 1990–2003 huipuista vaarallisin: 
vuorella menehtyneiden ja huipulle päässeiden suhde on ollut 18 : 81 (22 %). Kaikkien aikojen tilastossa vaarallisin vuori on ollut Annapurna. Monien mielestä K2 on maailman vaarallisin vuori.
Ura vuorikiipeilijänä > Yli 8 000 m huiputukset (ilman lisähappea)

Dhaulagiri (8 167 m), syksy 1993
K2 (8 611m), kesä 1994
Lhotse (8 501 m), kevät 1995
Makalu (8 483 m), kevät 1995
Mount Everest (8 850 m), kevät 1997
Manaslu (8 163 m), kevät 1999
Dhaulagiri (8 167 m), kevät 1999
Shishapangma (8 013 m), kevät 2001
Nanga Parbat (8 125 m), kesä 2001
Cho Oyu (8 201m), 22.4.2005
Annapurna (8 091 m), 12.5.2005
Kanchenjunga (8 586 m), 14.5.2006
Gasherbrum II (8 035 m), 8.7.2008
Broad Peak (8 047 m), 31.7.2008
Gasherbrum I (8 080 m) 26.7.2009