stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Macedonia (provinssi)
Historia

Roomalaiset kukistivat Makedonian valtakunnan Pydnan taistelussa vuonna 168 eaa. Tämän jälkeen Makedonian valtakunnan entisestä alueesta tehtiin tetrarkia, joka koostui neljästä autonomisesta tasavallasta. Noin vuonna 146 eaa. alueesta tehtiin Macedonian provinssi.
Vuonna 27 eaa. Achaea erotettiin omaksi provinssikseen Macedonian provinssista. Tätä edeltänyt laajempi Macedonian provinssi tunnetaan siksi joskus nimityksellä Macedonia et Achaea. Augustuksen ajan provinssien jaossa Macedonia luettiin senaatin provinsseihin. Vuonna 67 provinssista erotettiin Epiruksen provinssi. Jäljelle jäänyt Macedonian provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.
Noin vuosina 293–395 provinssi kuului Moesian diokeesiin. 300-luvulla se kuului välillä Italia, Illyricum et African prefektuuriin ja välillä Illyricumin prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon aikoihin noin vuonna 395 provinssi jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Macedonia prima ja Macedonia secunda (Macedonia salutaris). Kumpikin oli osa Itä-Roomaa ja kuului Illyricumin prefektuuriin ja nyt Macedonian diokeesiin.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Epirus | Epirus vetus | Epirus vetus | (Kreikka luoteinen) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Macedonia | Epirus nova | Epirus nova | (Albania) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Macedonia | Macedonia | Macedonia prima | (Kreikka pohjoinen, Pohjois-Makedonia) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Macedonia | Macedonia | Macedonia secunda (Macedonia salutaris) | (Kreikka pohjoinen, Pohjois-Makedonia) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Macedonia | Thessalia | Thessalia | (Keski-Kreikka) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Achaea | Achaea | Achaea | Achaea | (Peloponnesos ja Attika) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Macedonia Wikimedia Commonsissa
Italian alueet ja Rooman provinssit vuonna 117
| --- | --- |
AugustuksenItalian alueet:  Regio I Latium et Campania  Regio II Apulia et Calabria  Regio III Lucania et Bruttii  Regio IV Samnium  Regio V Picenum  Regio VI Umbria  Regio VII Etruria  Regio VIII Aemilia  Regio IX Liguria  Regio X Venetia et Histria  Regio XI Transpadana 
Provinssit:  Achaea  Aegyptus  Africa proconsularis  Alpes Cottiae  Alpes maritimae  Alpes Poeninae et Graiae  Arabia Petraea  Armenia  Asia  Assyria  Bithynia et Pontus  Britannia  Cappadocia  Cilicia  Creta et Cyrene  Cyprus  Dacia  Dalmatia  Epirus  Galatia  Gallia Aquitania  Gallia Belgica  Gallia Lugdunensis  Gallia Narbonensis  Germania inferior  Germania superior  Hispania Baetica  Hispania Tarraconensis  Judaea  Lusitania  Lycia et Pamphylia  Macedonia  Mauretania Caesariensis  Mauretania Tingitana  Mesopotamia  Moesia inferior  Moesia superior  Noricum  Pannonia inferior  Pannonia superior  Raetia  Sardinia et Corsica  Sicilia  Syria  Thracia 
Rooman provinssit Diocletianuksen uudistuksesta n. vuonna 293
Achaea
Aegyptus Herculia
Aegyptus Jovia
Aemilia et Liguria
Africa proconsularis
Alpes Cottiae
Alpes maritimae
Alpes Poeninae et Graiae
Apulia et Calabria
Aquitania prima
Aquitania secunda
Arabia
Armenia minor
Asia
Baetica
Belgica prima
Belgica secunda
Bithynia
Britannia prima
Britannia secunda
Campania
Cappadocia
Caria
Carthaginensis
Cilicia
Corsica
Creta
Cyprus
Dacia mediterranea
Dacia ripensis
Dalmatia
Dardania
Diospontus
Epirus nova
Epirus vetus
Europa
Flaminia et Picenum
Flavia Caesariensis
Galatia
Gallaecia
Germania prima
Germania secunda
Haemimontus
Hellespontus
Insulae
Insulae Baleares
Isauria
Libya inferior
Libya superior
Lucania et Bruttii
Lugdunensis prima
Lugdunensis secunda
Lusitania
Lycia et Pamphylia
Lydia
Macedonia
Mauretania Caesariensis
Mauretania Sitifensis
Mauretania Tingitana
Maxima Caesariensis
Mesopotamia
Moesia prima
Moesia secunda
Narbonensis prima
Narbonensis secunda
Noricum mediterraneum
Noricum ripense
Numidia Cirtensis
Numidia militiana
Novempopulana
Osroene
Pannonia prima
Pannonia secunda
Paphlagonia
Phrygia prima
Phrygia secunda
Pisidia
Pontus Polemoniacus
Praevalitana
Raetia prima
Raetia secunda
Rhodope
Samnium
Sardinia
Savia
Scythia
Sequania
Sicilia
Syria Coele
Syria Palaestina
Syria Phoenice
Tarraconensis
Thebais
Thessalia
Thracia
Tripolitania
Tuscia et Umbria
Valeria Byzacena
Valeria
Venetia et Histria
Viennensis
Iittalan rautatieasema

Iittalan rautatieasema on Hämeenlinnassa entisen Kalvolan kunnan alueella sijaitseva Suomen rataverkon liikennepaikka. Asemalla pysähtyvät pääkaupunkiseudun lähiliikenteen R-junat. Helsinkiin liikennöidään raiteelta 1 ja Tampereelle raiteelta 2.
Iittalan pysäkki perustettiin vuonna 1882 samannimiseen kylään, parin kilometrin päähän Kalvolan kirkosta. Pysäkin lähellä sijaitsi vuonna 1881 perustettu Iittalan lasitehdas. Pysäkki korotettiin asemaksi vuonna 1888. Alkuperäisen asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Knut Nylander, ja rakennusta laajennettiin myöhemmin. Asemalla vuonna 1940 sattunut onnettomuus vaati 31 ihmisen hengen. Kuurilassa lähellä Iittalaa sattui 1957 toinen onnettomuus.
Tavaramakasiini toimi Iittalassa sekä rautatie- että linja-autoasemana vuodesta 1973, jolloin huonokuntoiseksi todettu vanha asemarakennus myytiin huutokaupalla purettavaksi. Iittalan asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1990, tavaraliikenne lopetettiin seuraavana vuonna ja liikennepaikan sivuraiteet purettiin vuonna 1997. Aseman vieressä oleva tavaramakasiini tuhopoltettiin vuonna 2003.
Frank Luck

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Frank Luck vuonna 2005. |   Frank Luck vuonna 2005. |   Frank Luck vuonna 2005. |  |
Maa:   Saksa
Miesten ampumahiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | 4 × 7,5 km viesti |  |
|  Kultaa | Nagano 1998 | 4 × 7,5 km viesti |  |
|  Hopeaa |  Lillehammer 1994 |  20 km |  |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 | 20 km  |  |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 |  4 × 7,5 km viesti |  |
Frank Luck (s. 5. joulukuuta 1967 Schmalkalden) on saksalainen entinen ampumahiihtäjä, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Hän on voittanut kahdesti olympiakullan viestissä vuosina 1994 ja 1998. Hopeaa tuli 20 kilometrillä 1994 ja 2002 sekä viestissä 2002. Maailmanmestaruuden Frank Luck voitti 10 kilometrillä 1989 ja 1999 sekä takaa-ajossa vuonna 2000. Hän on ollut mukana voittamassa peräti kymmentä viestin ja joukkuekilpailun maailmanmestaruutta. Yhteensä hänellä on 25 arvokisamitalia.
Hän lopetti uransa vuoden 2004 viestin maailmanmestaruuden jälkeen.
Frank Luckin lanko on Sven Fischer, menestyksekäs ampumahiihtäjä hänkin.
Kalaksue

Kalaksue on kylä Iitissä Koskenniskan eteläpuolella. Se rajoittuu lännessä Kymijokeen ja siihen liittyviin järviin. Itäpuolella on Jaalan (nykyisin Kouvolan) Kimolan kylä.
Kylän syntynä voidaan pitää isovihan jälkeistä aikaa, jolloin Vuolenkosken talolliset alkoivat laajentaa viljelyksiään. Mustilan, Heiskalan ja Pappilan talot ulottivat maitaan Kymijoen itäpuolelle. Mustilan sivutila Kyöri oli Koukkuojan tuntumaan syntyneen tytärkylän suurin talo. Myöhemmin Kyöri jakautui Kyöriin, Metsäpeltoon (Suvikumpu), Syrjälään ja Honkkilaan. Vuosien myötä taloista lohkottiin uusia tiloja ja paikalliset rakennuttivat kesämökkejään lähivesistöjen rannoille.
Kalaksuen kylä rajoittuu etelässä kolmen järven muodostamaan ketjuun. Kettujärvi, Keskimmäinen ja Ylimmäinen erottavat Kalaksuen Mankalan kylästä.
Kirjallisuutta

Metsäpelto, Eila ym. (toim.): Pois maalimast' Kalaksuveh : Kalaksuen kyläkirja. Iitin kotiseutuyhdistys, 2005. ISBN 952-91-8586-3.
Iitin kylät
Haapa-Kimola
Kauramaa
Kausala
Kimola
Kirkonkylä
Koliseva
Koskenniska
Lyöttilä
Muikkula
Niinimäki
Perheniemi
Radansuu
Saaranen
Sitikkala
Säyhtee
Sääskjärvi
Taasia
Tapola
Vuolenkoski
Stroganina

Ruokalajin valmistus perinteisellä jakutialaisella puukolla.
Stroganina (<<ven.  "höylätyt/vuollut lastut") on pohjoisesta Siperiasta kotoisin oleva ruokalaji. Se koostuu jäätyneestä kalasta, josta on vuoltu ohuita siivuja. Baikalin seudulla ruokalaji on tunnettu nimellä raskolotka.
Valentin Rasputinin teoksen Sibir, Sibir kuvauksen mukaan ruokalaji valmistetaan puristamalla jäätynyt kala, pyörökuonosiika, polvien väliin ja siitä vuollaan ohuita suikaleita. Suikaleet maustetaan suolalla ja pippurilla. Ruoka pinotaan lautaselle siten että rasvaisimmat ja maukkaimmat vatsan osat jäävät viimeiseksi ja ruoka kirjaimellisesti sulaa suussa.
Siian lisäksi on käytetty muita lohikaloja.
Kirjallisuudessa on myös mainintoja ruuasta nimeltä Molotšnaja stroganina, jossa raa'at, jäätyneet kalanpalat on yhdistetty täysmaitoon.
Ruokalajin varianttina voidaan pitää sugudaita, jossa raaka kala pilkotaan villisipulien kanssa. Suola oli kauppiaiden tuomaa ja kallista.
Zagutai on samankaltainen ruokalaji, jossa pilkottu kala säilötään suolavedessä sipulin ja mustapippurin kanssa.
Jakutialainen keittiömestari Innokenti Tarbahov keräsi 1960-luvulta lähtien perinteisiä ruokalajeja ja kehitti Indigirka-salaatin. Siinä jäätyneet kalanpalat yhdistetään vihanneksiin, kuten sipuliin, salaatinlehtiin. Ne maustetaan suolalla, pippurilla ja öljyllä ja valinnaisesti koristellaan fenkolilla, mädillä ja sitruunanlohkoilla.
Janne Juusela

Janne Tapani Juusela (s. 9. tammikuuta 1970 Helsinki) on suomalainen asianajaja, tietokirjailija ja veroasiantuntija. Juusela toimii neuvonantajana erityisesti yritysverotukseen, kansainväliseen verotukseen, yrityskauppoihin ja veroriitoihin liittyvissä kysymyksissä. Juusela on Asianajotoimisto Castrén & Snellman Oy:n osakas. Aikaisemmin hän on työskennellyt muun muassa Borenius Asianajotoimisto Oy:ssä sekä valtiovarainministeriön ja kansainvälisen tilintarkastusyhteisön palveluksessa.
Koulutukseltaan Juusela on oikeustieteen tohtori, hän väitteli vero-oikeudesta vuonna 1998. Vuodesta 2002 lähtien hän on toiminut vero-oikeuden dosenttina Helsingin yliopistossa. Juusela kirjoittaa ja luennoi säännöllisesti omaan erityisosaamiseensa liittyvistä aiheista.
Julkaisut > Kirjat

Janne Juusela: Kansainvälinen tilisiirtomaksu oikeudellisesti tarkasteltuna. Lakimiesliiton kustannus, 1995. Oikeustieteen lisensiaatin työ. ISBN 9789516408074
Janne Juusela: Kansainväliset sijoitukset ja verotuksen tehokkuus. Kauppakaari, 1998. ISBN 952-14-0191-5
Janne Juusela: Osinkojen ja osakeluovutusten verotus. Talentum, 2004. ISBN 952-14-0876-6
Janne Juusela, Sami Tuominen: Sukupolvenvaihdoksen verotus. WSOYpro, 2010. ISBN 978-951-0-34993-9
Kari S. Tikka, Olli Nykänen, Janne Juusela, Tomi Viitala: Yritysverotus I ja II. Alma Talent Oy  (jatkuvatäydenteinen).
Julkaisut > Analyysit, arviot, tutkimukset ja raportit

Janne Juusela: Kasvun prosentit – Näin korjaamme osinko- ja pääomatuloverotuksen. Elin-keinoelämän valtuuskunta (EVA), 2014. ISSN 2342-0774
Janne Juusela: Viisi myyttiä verokeitaista. Elinkeinoelämän valtuuskunta (EVA), 2016. ISSN 2342-0774
Pauliine Koskelo, Sakari Wuolijoki, Janne Juusela: Kenen pitäisi tulkita perustuslakia: profeettavallasta perustuslakituomioistuimeen. Libera-säätiö, 2016. ISBN 978-952-280-057-2.
Janne Juusela, Tere Sammallahti: Perintövero – Kuoleva verolaji. Libera-säätiö, 2019. ISBN 978-952-280-071-8
Janne Juusela: Verotuksen kolmiloikka – Näin yritysten ja omistamisen verotuksesta tehdään kilpailukykyistä. Elinkeinoelämän valtuuskunta (EVA), 2020. ISSN 2342-0774
Anders Adlercreutz, Janne Juusela, Björn Wahlroos: Kolme piristysruisketta Suomelle. Libera-säätiö 14.12.2021. ISBN 978-952-280-083-1.
Julkaisut > Artikkelit

Janne Juusela, Sanna Lindqvist: Tax planning for International Mergers, Acquisitions, Joint Ventures, and Restructurings. Country Report. Kluwer Law International 2013. ISBN 90-411-4951-1
Janne Juusela: Legaliteettiperiaate vero-oikeudessa, Defensor Legis, 3.10.2018
Janne Juusela: Verotuksen muutoksenhakumenettely tulee uudistaa oikeudenmukaiseksi. Edilex 18.12.2020.
Janne Juusela: Miksi Suomeen tarvitaan perustuslakituomioistuin? Edilex 17.6.2021.
Kalastajatorppa

| Hilton Helsinki Kalastajatorppa |
| --- | --- |
 Kalastajatorpan uudempi osa.
Osoite:  Kalastajatorpantie 1
Sijainti:   Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°11′31″N, 24°52′22″E
Rakennustyyppi:  Hotelli
Valmistumisvuosi:  1969
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalastajatorpan vanhempi osa
Kalastajatorppa, stadin slangissa ”Fiskis”, on perinteikäs ravintola ja sen yhteydessä toimiva hotelli (viralliselta nimeltään Hilton Helsinki Kalastajatorppa) Helsingin Munkkiniemessä. Suurimmassa ravintolasalissa, Pyöreässä salissa, on 350 istumapaikkaa, mutta puitteet mahdollistavat jopa 1 200 hengen bankettien tai 1 800 hengen cocktailtilaisuuksien ja gaalojen järjestämisen.
Kalastajatorpan paikalla sijaitsi alun perin oikea torppa, jossa avattiin kahvila vuonna 1915. Fazer rakennutti tilalle ravintolan vuonna 1936. Suunnittelijana toimi arkkitehti Jarl Eklund. Kesällä 1939 valmistuneiden laajennusten jälkeen Kalastajatorpan ravintola oli Suomen suurin ja pystyi palvelemaan yhtaikaa 1 800 vierasta. Myöhemmin ravintolaan tehtiin useita laajennuksia, mutta nykyisin rakennus on suojeltu.
Ensimmäinen hotellirakennus valmistui vuonna 1969 arkkitehti Markus Tavion suunnittelemana. Uudempi hotellirakennus valmistui 1975, tällä kertaa suunnittelijana toimi arkkitehti Einari Teräsvirta. Hotellin vieressä sijaitsee valtion vierastalo, joka on yhteydessä hotelliin maanalaisen käytävän kautta. Hotelli vastaa vierastalon palveluista.
Hotelli uudistettiin perusteellisesti vuonna 2003, kun se liittyi osaksi Hilton-hotelliketjua.
Kalastajatorpalla on järjestetty useita viihteen keskeisiä tilaisuuksia. Vuonna 1952 Armi Kuusela kruunattiin siellä Suomen Neidoksi. Siellä on pidetty myös muotinäytöksiä ja järjestetty konsertteja. Suomen ensimmäinen disco järjestettiin Kalastajatorpalla vuonna 1966.
Poliittisten ja taloudellisten huippuvaikuttajien vuosittainen Bilderberg-kokous on järjestetty Suomessa kerran, vuonna 1994 Kalastajatorpalla.
Monet maailman valtioiden johtajat ja päämiehet ovat yöpyneet Kalastajatorpassa vuosien varrella, muun muassa Jasser Arafat, Leonid Brežnev, George H. W. Bush, Bill Clinton, 14. Dalai Lama Tenzin Gyatso, Gerald Ford, Mihail Gorbatšov, Harald V, Boris Jeltsin, Trygve Lie, Jawaharlal Nehru, Mohammad Reza Pahlavi (ja Farah Pahlavi), Vladimir Putin, Ronald Reagan (ja Nancy Reagan), Helmut Schmidt sekä Donald Trump (ja Melania Trump).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalastajatorppa Wikimedia Commonsissa
Kalastajatorppa Hiltonin sivuilla
Kalastajatorpan vuosisata: verta, politiikkaa ja diskon ensiaskeleita: http://kaikuhelsinki.fi/en/node/653 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarinoita satavuotiaasta Kalastajatorpasta : helsinkiläisen tapahtuma-, kulttuuri- ja elämyskeitaan kehitys kesäkahvilasta maailmanluokan kokoushotelliksi. Haaga-Helia ammattikorkeakoulu, 2017. ISBN 978-952-7225-96-7.
Kalastajatorppa uudessa asussa. Huomattavat laajennustyöt päättyneet. Kalastajatorppa on nyt Suomen suurin ravintola, Ilta-Sanomat, 10.07.1939, nro 155, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalastajatorppa on muuttunut upeaksi huvipalatsiksi, Kuva, 02.08.1939, nro 16, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kaksoisolento

"Kaksoisolento No. 1", maalaus Sebastian Bieniek, 2018.
Dante Gabriel Rossetti: How They Met Themselves, vesiväri, 1864.
Kaksoisolento tarkoittaa jotakuta erehdyttävästi muistuttavaa henkilöä, toista samannäköistä ihmistä. Se voi tarkoittaa myös henkilön kuviteltua aavemaista vastinetta, toista minää, täyskaimaa tai ihmisen kopiota.
Kaunokirjallisuudessa kaksoisolennon motiivi perustuu yleensä kahden henkilön fyysiseen samankaltaisuuteen, josta koituu yllättäviä seurauksia henkilölle ja hänen ympäristölleen. Kansanperinteessä todellisen kaksoisolennon ohella esiintyy usein näkymättömiä kaksoisolentoja, jotka viittaavat henkilön toiseen minään tai toiseen sieluun. Ne kuvaavat yleensä ihmisen sielullista järkkymistä.
Todelliset kaksoisolennot

Samannäköisiä ihmisiä on melko usein käytetty vaikutusvaltaisten henkilöiden esittämiseen. Vaikka ihmisten välillä on suuria eroavaisuuksia kasvoissa ja ruumiissa, on nykyisin niin paljon ihmisiä, että on todennäköistä, että lähes kaikille löytyisi kaikki maailman ihmiset läpikäymällä useita "kaksoisolentoja", joihin jopa heidän läheisensä voisivat heidät ainakin aluksi sekoittaa. Toisen ulkoinen muistuttaminen on kuitenkin subjektiivinen asia, ja jos tarpeeksi tarkasti tutkitaan, eroja kuitenkin löytyy.
Vuonna 2022 tehdyssä tutkimuksessa vertailtiin hyvin samannäköisten ihmisten DNA:ta, jotka eivät olleet sukua toisilleen. Kävi ilmi, että näillä samannäköisillä ihmisillä oli myös samankaltainen DNA. Koehenkilöt valittiin kasvontunnistusohjelman avulla. Mitä lähempänä henkilöiden DNA:t olivat toisiaan, sitä enemmän heidän kasvonsa muistuttivat toisiaan. Tutkimuksen innoittajana toimivat kanadalaisen valokuvaaja François Brunellen valokuvat poikkeuksellisen samannäköisistä ihmisistä, jotka eivät olleet sukulaisia.
Joskus väitetään jonkun henkilön olleen kahdessa paikassa yhtä aikaa. Tämänkaltaisia kertomuksia on toisinaan selitetty siten, että toinen henkilöistä on ollut toisen kaksoisolento.
Kaksoisolennot uskomuksissa ja kirjallisuudessa

Uskomus ihmisen tai eläimen tarkasta ja tavallisesti näkymättömästä sielullisesta vastineesta on ikivanha ja laajalle levinnyt. Menneinä aikoina uskottiin, että jos ihminen kohtaa kaksoisolentonsa, se on merkki hänen vääjäämättömästä kuolemastaan.
Ikivanhan saksalaisen kansanperinteen mukaan kaikilla elävillä olennoilla on sielullinen kaksoiskappale, joka on näkymätön, mutta muuten täysin identtinen elävän henkilön kanssa. Nämä toiset minät eroavat kummituksista (jotka ilmaantuvat vasta henkilön kuoleman jälkeen), ja usein ne kuvataan ihmisvastineensa henkisinä vastakohtina. Vuonna 1796 saksalainen kirjailija Johann Paul Richter keksi näille kaksoiskappaleille nimityksen doppelgänger.
Kirjallisuudessa eräs varhaisimmista kaksoisolennon kuvauksista on roomalaisen Plautuksen komediassa Menaechini (206 eaa.). Shakespearen vuonna 1593 kirjoittama Hairahduksia perustuu Plautuksen aiheeseen. Kaksoisolennosta tuli suosittu symboli kauhukirjallisuudessa, ja teemasta kehiteltiin hyvin monimutkaisia muunnelmia. Esimerkiksi Fjodor Dostojevskin romaanissa Kaksoisolento (Dvojnik, 1846) köyhä virkailija Golyadkin ajautuu hulluuden partaalle kärsimiensä köyhyyden ja vastakaiuttoman rakkauden vuoksi. Hän näkee oman kaksoisolentonsa, joka onnistuu kaikessa, missä Golyadkin itse on epäonnistunut. Lopulta kaksoisolento onnistuu hävittämään Golyadkinin kokonaan. Toinen tunnettu tarina doppelgängerista esiintyy E.T.A. Hoffmannin romaanissa Paholaisen eliksiirit (Die Elixiere des Teufels 1815).
Uskomuksen kaksoisolento on jokin olento, joka näyttäytyy ihmisen hahmossa olematta kuitenkaan tämä itse. Kaksoisolento voi olla osa ihmisen omaa henkistä olemusta, tai se voi olla erillinen henkiolento tai haltija, esimerkiksi ihmisen suojelushaltija. Suojelushaltijoista kaksoisolentoina näyttäytyivät toisinaan ainakin kreikkalaisen perinteen demoni ja suomalaisen perinteen luonto. Kaksoisolento saattoi olla myös varjosielu.lähde?
Monissa kulttuureissa on uskottu, että jokaisella ihmisellä on jonkinlainen kaksoisolento tai varjoihminen. Tämä kaksoisolento voi asua maan alla toisessa, omaamme suuresti muistuttavassa todellisuudessa, ehkä jopa pää alaspäin, tai se voi asua henkitodellisuudessa. Kaksoisolento saattaa myös olla eri ajassa kuin varsinainen henkilö, edellä tai jäljessä hänestä. Tämänkaltaisella selityksellä on joskus yritetty selittää etiäisiä, ennustamista tai kummittelua. Etiäiset johtuisivat kaksoisolennon saapumisesta jonnekin jo ennen varsinaista henkilöä, kummittelu taas johtuisi kaksoisolennon vaelluksesta elämäntiellä varsinaisen henkilön jo kuoltua. Ennustaminen on selitetty siten, että kaksoisolento on jo kokenut jotain, mikä on vielä ihmisellä edessä, ja voi kertoa tästä. Oman kaksoisolennon kohtaamisen on joskus ajateltu olevan mahdottomuus. Joskus kaksoisolennon näkemisen on arveltu ennustavan onnettomuutta.lähde?
Joissakin saippuasarjoissa on "paha kaksonen" lisäämässä jännitystä sarjaan.
Fiktiossa myös ihmisen kloonia voidaan kutsua kaksoisolennoksi.
Kaislakorennot

| Kaislakorennot |
| --- | --- |
 Sorsankaislakorento (Sialis lutaria)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Lahko::  Kaislakorennot Megaloptera  Latreille, 1802
Heimot
 Corydalidae  Sialidae 
Katso myös
   Kaislakorennot Wikispeciesissä   Kaislakorennot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Corydalus cornutus
Kaislakorennot (Megaloptera) on pieni, vain noin 190 lajia käsittävä hyönteislahko. Suomessa kaislakorentoja tavataan viisi lajia.
Kaislakorentojen sedimentteihin tallentuneita fossiileja tunnetaan permi-, trias-, jura- liitu- ja paleogeenikausilta. Näihin sisältyy myös toukkien fossiileja. Meripihkaan säilyneet yksilöt ovat harvinaisia ja rajoittuvat muutamiin paleogeenikaudella syntyneisiin meripihkaesiintymiin. Fossiiliaineistosta on tunnistettu vajaa 30 eri kaislakorentolajia.
Piirteitä

Kaislakorennot ovat muutaman senttimetrin pituisia tummia hyönteisiä, joilla on leveä pää ja voimakkaasti suonittuneet siivet. Siivet ovat kookkaat, mihin lahkon tieteellinen nimikin viittaa. Aikuiset korennot ovat lyhytikäisiä, eivätkä ruokaile lainkaan, huolimatta niiden hyvin kehittyneistä suuosista. Erityisesti amerikkalaisilla Corydalus-suvun lajien koirailla on näyttävät leuat, joita ne esittelevät kosiorituaaleissa. Kaislakorennot ovat kehnoja lentäjiä, eivätkä liiku juuri rantakaislikon ulkopuolelle. Lentoaika Suomessa rajoittuu touko-kesäkuun vaihteeseen.
Naaras munii kaisloihin lähelle veden pintaa, mistä toukat pudottautuvat veteen. Toukat elävät vedessä ja pohjalietteessä ja pyydystävät voimakkailla leuoillaan ravinnokseen muita vesieläimiä. Toukka elää jopa useita vuosia ennen kuin nousee maalle ja koteloituu kiven tai puunrungon alle. Muodonvaihdos on täydellinen.
Lajit Suomessa

Lajien luotettava erottaminen toisistaan vaatii genitaalien tutkimista
Jokikaislakorento (Sialis fuliginosa)
Kuikankaislakorento (Sialis morio)
Lapinkaislakorento (Sialis sibirica)
Sipinkaislakorento (Sialis sordida)
Sorsankaislakorento (Sialis lutaria)