stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Okan selkkaus

Okan selkkaus oli mohawkien ja Kanadan armeijan välinen väkivaltainen yhteenotto Kanadan Quebecissä 11. kesäkuuta – 26. syyskuuta 1990. Selkkaus liittyi mohawkien kotiseudun maanomistusoikeuskysymyksiin, joissa oli näkemyseroja Okan kunnan ja intiaanien välillä. Tarkemmin kyse oli kiistasta noin 37 hehtaarin kokoisesta alueesta. Mohawkit ottivat haltuunsa osan kiistellystä alueesta, minkä jälkeen Kanadan armeija piiritti alueen, jolloin intiaanit joutuivat lopulta antautumaan. Intiaanit ehtivät pitää aluetta hallussaan kaksi ja puoli kuukautta (78 vuorokautta). Tapaus sai laajaa kansainvälistä huomiota.
Tausta

Uuden Ranskan kuvernööri antoi kiistellyn alueen vuonna 1717 katoliselle koululle. Mohawkit pitivät maan lahjoittamista laittomana. Koulu myi alueet vuonna 1936. Vuonna 1961 mohawkien omana pitämälleen alueelle rakennettiin Club de golf d’Oka -niminen 9-reikäinen golfkenttä. Mohawkit aloittivat kentän rakentamista vastaan oikeustaistelun, mutta kanteet hylättiin vuonna 1976. Mohawkien valitus alkuperäisasukkaiden maakiistoista vastaavalle virastolle hylättiin vuonna 1986. Vuonna 1989 Okan pormestari Jean Ouelette ilmoitti, että golfkenttä laajennettaisiin 18-reikäiseksi, jolloin Kanesataken reservaatin mohawkit rakensivat barrikadin estämään liikenteen kiistellylle alueelle.
Selkkaus

Ouelette pyysi poliisin väliintuloa 11. kesäkuuta sen jälkeen, kun mielenosoittajat olivat kieltäytyneet noudattamasta oikeuden antamaa päätöstä. Poliisi hyökkäsi tämän jälkeen noin sadan miehen voimin barrikadeja vastaan käyttäen apunaan kyynelkaasua ja sokaisukranaatteja. Mohawkeja oli paikalla noin 200. On epäselvää kumpi osapuoli avasi tulen, mutta osapuolet ajautuivat keskenään tulitaisteluun. Marcel Lemay -niminen poliisi sai laukaustenvaihdossa luodin kasvoihinsa ja kuoli myöhemmin vammoihinsa. Poliisi perääntyi paikalta, ja mohawkit rakensivat poliisilta jääneistä autoista toisen barrikadin.
Yhteenoton jälkeen tilanne kiristyi yhä. Poliisi rakensi omat barrikadinsa Okaan ja Kanesataken reserviin vieville teille. Mohawkit saivat tukijoita, ja Kahnawaken reservaatin mohawkit ottivat haltuunsa Montrealin Montrealinsaaren ja South Shoren esikaupunkialueet yhdistävän Honoré Mercier'n sillan. Osoittaakseen tukea Okan mohawkeille monet muutkin mohawk-reservaatit muualla Kanadassa ja Yhdysvaltojen puolella pystyttivät omat barrikadinsa. Kanadan hallitus tarjosi kiistellyistä maista mohawkeille 5,3 miljoonaa dollaria, mutta mohawkit kieltäytyivät tarjouksesta.
8. elokuuta 1990 pääministeri Brian Mulroney määräsi paikalle 4 000 sotilasta. Lisäksi Quebecin poliisin eli Sûreté du Québecin menetettyä tilanteen hallinnan paikalle kutsuttiin 14. elokuuta Kanadan ratsupoliisi. Ratsupoliisia kuitenkin kiellettiin käyttämästä voimaa, ja se jäikin mohawkien ja näiden vastamielenosoittajien jalkoihin. Yhteenotoissa 10 ratsupoliisia joutui sairaalaan. Honoré Mercierin sillan tukkineiden mohawkien kanssa saatiin kuitenkin 29. elokuuta aikaan sopimus. Tähän päättyi myös Kahnawaken reservaatin piiritys. Viimeinen yhteenotto tapahtui 25. syyskuuta, kun mohawkit heittelivät Okassa armeijan joukkoja vesipalloilla. Seuraavana päivänä mohawkit hylkäsivät aseensa ja palasivat koteihinsa. Armeijan ja Quebecin poliisi pidättivät kuitenkin useita.
Seuraukset

Intiaanien tappiosta huolimatta golfkentän laajennusaikeet peruttiin. Kanadan liittohallitus osti lopulta kiistellyn alueen Okan kaupungilta ja liitätti sen Kanesataken reservaattiin. Vuonna 2000 Kanesataken mohawkien kanssa tehtiin vielä lisäsopimus, jolla reservaatille siirrettiin 1 200 hehtaaria lisää maata. Kiistoja maasta ei kuitenkaan ole edelleenkään ratkaistu. Myöhemmin jännitystä on syntynyt esimerkiksi aikeista rakentaa kolme taloa Okan yhteenottopaikkaa vastapäätä. Mohawkit pitävät tätäkin aluetta omanaan. Yhteenotto maksoi Quebecille 112 miljoonaa dollaria, joista suuri osa kului poliisien ylityöpalkkioihin. Lisäksi Kanadan armeija käytti piiritykseen 83 miljoonaa dollaria.
Okan tapahtumien jälkeen Kanadan hallitus asetti vuonna 1991 kuninkaallisen komission selvittämään alkuperäiskansojen asemaa. Komissiossa oli seitsemän jäsentä, joista neljä oli intiaaneja. Maista kiisteleviin ryhmistä ei kuitenkaan ollut lautakunnassa yhtään jäsentä. Komission raportissa vuodelta 1996 suositeltiin alkuperäiskansojen tunnustamista poliittisina toimijoina ja pysyvän maakiistoja hoitavan elimen perustamista.
Jussi Oksanen (poliitikko, päätoimittaja)

Johan Leonard (Jussi) Oksanen (15. huhtikuuta 1889 Asikkala – 25. syyskuuta 1945 Mäntyharju) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. Hän työskenteli muun muassa Kalevan päätoimittajana ja toimi Kansallisen Edistyspuolueen puoluesihteerinä.
Elämä

Oksasen vanhemmat olivat varusmestari Aatto Oksanen ja Vilhelmiina Sundqvist. Hän kiinnostui jo varhain politiikasta ja oli 20-vuotiaana perustamassa Suomalaisen puolueen Hämeen osastoa. 1919 hän osallistui Kansallisen Edistyspuolueen Oulun osaston perustamiseen, 1925 hänet valittiin puolueen puoluesihteeriksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1930 asti ja lyhyen aikaa vielä vuonna 1945. Puolueessa hän ajoi tunnettuna raittiusmiehenä  kieltolain tiukkaa valvontaa, mutta myös muun muassa  puolustusmenojen supistamista ja pienviljelijöiden aseman parantamista.
Oksasen lehtimiesura alkoi jo 1906 tamperelaisessa Aamulehdessä, jatkui sitten lyhyen aikaa Raahessa ja taas Tampereella, kunnes hänet kutsuttiin 1912 oululaisen Kaiku-lehden päätoimittajaksi. 1919 hän siirtyi kilpailevan Kalevan päätoimittajaksi vuoteen 1925 saakka. Häntä pidettiin vakaana ja harkitsevana lehtimiehenä, vaikkakin hän kirjoitti myös pakinoita nimimerkillä ”Juhani”. Palattuaan puoluesihteerikauden jälkeen takaisin Kalevan päätoimittajaksi 1930, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1944, Oksanen kohtasi äärioikeiston lehteä vastaan suuntaamaa kritiikkiä ja jopa mielenosoituksia.
Oksasen tärkein harrastus oli raittiustyö. Hän oli kiinnostunut myös teatterista ja toiminut harrastajanäyttelijänä, esiintyen muun muassa Väinämöisen ja merirosvokapteeni Rinaldo Rinaldinin rooleissa. Oulussa hän toimi aktiivisesti myös teatterihallinnossa.
Perhe

Oksasen puoliso vuodesta 1907 oli Lyyli Toivola (1889-1955). Perheeseen syntyi viisi tytärtä, joista neljä oli opettajia, ja poika Vilho Juhani. Hän kaatui luutnanttina jatkosodassa kesän 1944 torjuntataisteluissa Kannaksella.
Oidipus Kolonoksessa

| Oidipus Kolonoksessa> Οἰδίπους ἐπὶ Κολωνῷ |
| --- | --- |
 Oidipus Kolonoksessa. Jean-Antoine-Théodore Giroust, 1788.
Kirjoittaja:  Sofokles
Kirjoitettu:  406–405 eaa.
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Eumenidien uhrilehto, Kolonos, Attika
Kantaesitys:  401 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Oidipus, Theban entinen kuningas Antigone ja Ismene, Oidipuksen tyttäret kolonoslainen mies Theseus, Ateenan kuningas Kreon, Theban kuningas Polyneikes, Oidipuksen poika viestintuoja sotilaita ja seuralaisia
Kuoro:  Kolonoksen vanhimmat
Oidipus Kolonoksessa (m.kreik. Οἰδίπους ἐπὶ Κολωνῷ, Oidipūs epi Kolōnō, lat. Oedipus Coloneus) on Sofokleen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, joka kertoo Oidipuksen viimeisistä hetkistä ja kuolemasta Attikan Kolonoksessa. Se voidaan nähdä sovittavana päätöksenä koko Oidipus-tarulle.
Historia

Sofokles kirjoitti näytelmän vähän ennen kuolemaansa noin vuonna 406 tai 405 eaa., jolloin hän oli jo 90-vuotias. Tätä kautta näytelmä voidaan nähdä kirjoittajansa taiteellisena ja poliittisena testamenttina. Näytelmän kirjoitushetkellä Ateenan kaupunkivaltio eli viimeisiä suuruudenhetkiään ja sen demokratia kukistui, joskin väliaikaisesti, vuonna 404 eaa. heti Sofokleen kuoltua.
Tragedia on yksi kirjoitusjärjestyksessä viimeinen Sofokleen kolmesta Thebaan sijoittuvasta tragediasta näytelmien Kuningas Oidipus ja Antigone ohella. Sisällöllisesti näytelmä on suoraa jatkoa Kuningas Oidipukselle ja edeltää Antigonea. Oidipuksen kuolemasta kerrottiin antiikin aikana monenlaisia versioita ja siksi Sofokles on voinut muokata aineistoa melko vapaasti haluamaansa suuntaan.
Sofokles oli itse kotoisin Kolonoksen demoksesta, johon näytelmä sijoittuu. Erään antiikin aikaisen tarinan mukaan Sofokles joutui vanhoina päivinään oikeuteen, kun sukulaiset syyttivät häntä dementiasta ja vaativat perintöä ennakkoon. Tällöin Sofokles olisi lausunut Oidipus Kolonoksessa -tragediasta Kolonoksen ja samalla koko Attikan kauneutta ylistäviä kohtia. Tällöin oikeuden jäsenet puhkesivat samanlaisiin suosionosoituksiin kuin teatterissa, ja Sofokles luonnollisesti vapautettiin.
Sisältö

Tragedia kuvaa, kuinka traagisen elämän kokenut Oidipus lopulta löytää itselleen hautapaikan ja levon Attikassa Ateenan lähellä sijaitsevan Kolonoksen eumenideille omistetusta uhrilehdosta. Tämä oli Sofokleen synnyinseutua. Teos on näin samalla Ateenan ja Attikan ylistystä.
Näytelmän tapahtumat sijoittuvat kyseiseen uhrilehtoon. Ajallisesti se sijoittuu useita vuosia sen jälkeen, kun Oidipus oli ymmärtänyt surmanneensa tietämättään isänsä ja naineensa äitinsä, minkä seurauksena hän oli sokeuttanut itsensä. Näytelmä koostuu 1 779 runosäkeestä.
Tulkintoja

Historiallisessa kontekstissaan näytelmä näyttäytyy Ateenan demokratian ja lakien puolustuspuheena aikana, jolloin Ateena oli häviämässä peloponnesolaissodan ja joutumassa kolmenkymmenen tyrannin vallan alle.
Kuolemassa olevan Oidipuksen näytelmässä saama sympaattinen kohtelu on mitä todennäköisimmin yhteydessä siihen, että Sofokles oli näytelmän kirjoitusaikaan itse hyvin vanha, ja katsoi oman kuolemansa lähestyvän. Näytelmä sovittaa Oidipuksen teot, ja näin sen erääksi teemaksi voidaan nähdä ihmisen erehtyväisyys ja mahdollisuus anteeksiantoon. Samalla se käsittelee sitä, missä määrin ihminen on moraalisesti vastuussa teoista, jotka kohtalo on määrännyt. Näytelmän esittämä ratkaisu on kenties se, että vaikka kohtalo ei poistakaan ihmisen suoraa vastuuta omista teoistaan, hänen kärsimyksensä elämän aikana voidaan nähdä riittävänä rangaistuksena, jotta hänet voidaan vapauttaa kuollessaan syyllisyydestä.
Kirjallisuutta > Suomennos

Sofokles: Oidipus Kolonoksessa.  ((Oidipus epi Kolono.) Suom. Esa Kirkkopelto. - Suomennettu erikielisistä käännöksistä)  Helsinki:  Like, 1994.  ISBN 951-578-199-X
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Sophocles: Oedipus Coloneus. Teoksessa Sophoclis fabulae.  (Toim. Hugh Lloyd-Jones & Nigel Wilson. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1990.  ISBN 978-0-19-814577-6  Kreikankielinen alkuteksti.
Sophocles: Oedipus at Colonus. Teoksessa Sophocles: Volume II. Antigone. The Women of Trachis. Philoctetes. Oedipus at Colonus. Edited and translated by Hugh Lloyd-Jones.  (Loeb Classical Library 21)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1994.  ISBN 9780674995581  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Sophocles: Oedipus at Colonus.  (Wisconsin Studies in Classics. Toimittanut ja kääntänyt David Mulroy)  University of Wisconsin Pres, 2015.  ISBN 0299302547
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Kelly, Adrian: Sophocles: Oedipus at Colonus.  (Companions to Greek and Roman Tragedy)  A&C Black, 2013.  ISBN 147251971X
Travis, Roger: Allegory and the Tragic Chorus in Sophocles' Oedipus at Colonus.  (Greek studies: interdisciplinary approaches)  Rowman & Littlefield, 1999.  ISBN 084769609X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oidipus Kolonoksessa Wikimedia Commonsissa
Σοφοκλής: Οἰδίπους ἐπὶ Κολωνῷ. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Sophocles: Oedipus at Colonus. Wikisource. (englanniksi)
Sophocles: Oedipus at Colonus. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Sofokleen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Aias · Antigone · Elektra · Filoktetes · Kuningas Oidipus · Oidipus Kolonoksessa · Trakhiin naiset
Kadonneita ja katkelmallisia:  Vainukoirat
Oidipus Kolonoksessa. Jean-Baptiste Hugues, 1885.
Oidipus kiroaa Polyneikeen. André Marcel Baschet, 1883.
Oidipus Kolonoksessa. Fulchran-Jean Harriet, 1798.
Okapi

| Okapi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Kirahvieläimet Giraffidae
Suku::  Okapia  Lankester, 1901
Laji::  johnstoni
Kaksiosainen nimi
 Okapia johnstoni  (P. L. Sclater, 1901) 
 Okapin levinneisyys
Katso myös
   Okapi Wikispeciesissä   Okapi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Okapi (Okapia johnstoni) on Keski-Afrikassa elävä nisäkäs. Se muistuttaa ulkonäöltään seepraa, mutta on kirahvin ainoa elossa oleva sukulainen. Okapeita arvioidaan olevan 10 000–20 000 yksilöä Iturin metsässä, jossa on myös Okapin eläintensuojelualue. Vuoteen 1901 asti vain paikalliset ihmiset tiesivät okapien olemassaolosta.
Ulkonäkö ja koko

Okapi on noin kaksi metriä pitkä ja säkäkorkeudeltaan 1,5–2 metriä. Sen häntä on reilut 30–40 cm pitkä. Paino on 200–250 kg.
Okapin vartalonmuoto muistuttaa hevosta, mutta pää enemmänkin kirahvia. Sen korvat ovat suuret ja höröttävät. Karva on tummanruskea muualta, mutta jalat ja takapuoli ovat mustavalkoraidalliset, kuten seepralla.
Ravinto ja käyttäytyminen

Okapit syövät lehtiä, oksia ja hedelmiä. Niitä pidettiin ennen yöeläiminä, mutta nyt tiedetään niiden olevan aktiivisia päivällä. Useimmat tiedot okapien käyttäytymisestä on saatu tarkkailemalla tarhattuja eläimiä. Okapit ovat hyvin arkoja, ja havaitsevat tarkoilla näkö- ja kuuloaisteillaan vaarat, ja pakenevat syvälle viidakkoon. Niiden on havaittu käyttävän kommunikoinnissaan myös infraääniä, esimerkiksi okapiemo ja poikanen saattavat infraäännellä ollessaan toisistaan näköetäisyyden ulkopuolella.
Lisääntyminen

Okapit synnyttävät kerralla yhden poikasen, joka painaa noin 20 kiloa. Ne imettävät poikasiaan kuten muutkin nisäkkäät. Naaras synnyttää vasikan 4–5 vuoden välein ja kätkee sen piikkipensastiheikköön.
Oktjabrskoje (Pohjois-Ossetia-Alania)

| Oktjabrskoje (Октябрьское Октябрыхъӕу) |
| --- | --- |
 Pohjois-Ossetia-Alanian sijainti Venäjän Pohjois-Kaukasuksella, alla kylän sijainti tasavallassa
 Oktjabrskoje
 Koordinaatit: 43.055°N, 44.747°E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Pohjois-Ossetia-Alania
Piiri:  Vladikavkazin esikaupunkipiiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
 – Hallinnon tyyppi:  Maalaiskunta, kylä
Väkiluku (2010):  10 436
Aikavyöhyke:  UTC+3
 – Kesäaika:  UTC+4
 Gorӕtgӕronin piirin hallinnollinen keskus 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oktjabrskoje (ven. Октябрьское) tai Oktjabryqæu (oss. Октябрыхъӕу) on maalaiskunta ja kylä Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Oktjabrskoje sijaitsee noin 7 kilometriä tasavallan pääkaupungin Vladikavkazin itäpuolella. Vuonna 2002 kylässä oli 10 575 asukasta.
Oktjabrskoje on Vladikavkazin esikaupunkipiirin (Prigorodnyi raion) hallinnollinen keskus. Vuonna 2010 Oktjabrskojen asukasluku oli 10 436 ja koko esikaupunkipiirin 108 665 henkeä.
Oja

Oja Neuenkirchenin lähellä Schleswig-Holsteinissa
Oja on maahan kaivettu ura. Yleensä sen tarkoitus on johtaa vettä. Pyrkimyksenä on joko tietyn maa-alueen kuivattaminen tai kasteleminen. Soitten ojitus metsän tai pellon kuivaamiseksi kostean eli humidin ilmaston alueilla, missä sadanta ylittää haihdunnan ja vettä on ylimäärin, on tyypillinen kuivatusojitus. Peltojen kastelua varten kaivetut ojat kuivan eli aridin ilmaston alueilla, missä haihdunta ylittää sadannan tai vedestä on muuten pulaa, ovat kasteluojitusta. Korkeuskäyriä seuraavien imeytysojien tarkoituksena on hidastaa vedenvirtausta, jotta vesi imeytyy haluttuun kohtaanlähde?.
Ojat voidaan jakaa avo-ojiin ja salaojiin. Tiet alitetaan tierummuilla. Rakennettujen alueiden hulevedet johdetaan "salaojilla" , joita kutsutaan sadevesiviemäreiksi. Sekajärjestelmässä jätevedet ja hulevedet johdetaan samoissa viemäreissä.
Avo-ojat

Avo-ojat ovat maahan kaivettuja, avoimia peittämättömiä ojia. Ojan pohja on kallistettu pituussuunnassa, jolloin vesi virtaa haluttuun suuntaan ojassa. Avo-ojia joudutaan aika ajoin perkaamaan, sillä puusto ja muu kasvillisuus pyrkii kasvamaan veden äärellä voimallisesti ja haittaa ojan vedenkuljetusta. 
Erityisiä avo-ojia ovat muiden muassa maantienojat eli raviojat, metsäojat ja sarkaojat sekä valtaojat.
Avo-ojat > Sarkaoja

Keskellä peltoa olevat avo-ojat eli sarkaojat jakavat pellon sarkoihin, eli ojien väliin jääviin osiin pellosta. Avo-ojat eivät jatku aivan pellon päähän, koska päähän on jätettävä ojaton alue työkoneiden kääntämiseksi ja siirtämiseksi saralta toiselle. Päisteeseen avo-ojan jatkoksi on tehty kivisalaoja tai asennettu rumpuputki, josta sarkaoja purkaa pellon viereiseen valtaojaan.
Sarkaojitusta tehtiin erityisesti esikoneellistuneen maatalouden aikaan peltoja luonnontilasta raivattaessa. Koneellistumisen myötä sarkoja on alettu yhdistää salaojittamalla avo-ojat, jolloin saadaan lisää yhtenäistä peltopinta-alaa.
Salaojat

Salaoja on maan alle kaivettu reikäinen putki. Ympäröivästä maasta vesi tihkuu pienistä rei'istä putkeen ja virtaa putkea pitkin, joko sadevesiviemäriin tai avo-ojaan. Salaojitusta käytetään lähinnä rakennettujen alueiden ja peltojen kuivaamiseen.
Rakennusten ympäri kulkee noin metrin syvyydessä salaoja. Tämä auttaa estämään vesien tulon kellaritiloihin.
Pelloilla salaojitus lisää merkittävässä määrin pellon hyötypinta-alaa, sillä avo-oja veisi ojan leveyden verran lisäksi jonkin verran maa-alaa, sillä ihan ojauoman vieressä ei voida käyttää maatalouskoneita.
Oja paikannimen perusosana

Paikannimen jälkiosana sana oja voi suomen länsimurteissa esiintyä sekä luonnonojan (yleiskielessä puron) että kaivetun ojan nimenä, kun itämurteissa ja yleiskielessä pientä luonnonvesiuomaa tarkoittaa sana puro. Näin esimerkiksi Kuninkoja Turussa on pieni joki tai puro, eikä oja sanan yleiskielisessä merkityksessä. Eteläpohjalaisten murteiden  alueella samanlainen "pientä jokea tai sen haaraa" tarkoittava murresana on luoma.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Juusela, Taneli: Pelto-ojituksen nimistön kehittyminen vv. 1742–1962, Helsingin yliopisto, 1965
Artur Olech

Artur Olech (22. kesäkuuta 1940 Lviv − 12. elokuuta 2010 Wrocław) on entinen puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Olech saavutti Tokion 1964 olympialaisissa hopeaa 51 kilogramman sarjassa. Hän hävisi loppuottelussa italialaiselle Fernando Atzoriille tuomariäänin 1–4. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti samassa painoluokassa toistamiseen hopeaa. Hän hävisi loppuottelussa meksikolaiselle Ricardo Delgadolle tuomariäänin 0–5.
Olech saavutti Bukarestin EM-kilpailuissa 1969 pronssia 51-kiloisten sarjassa.
Olaieis

| Olaieis> Ὀλαιεῖς(?).Sijainti |
| --- | --- |
 Olaieis
Koordinaatit:  37°05′00″N, 28°20′00″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Akyaka, Muğla
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Olaieis (m.kreik. Ὀλαιεῖς(?)) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Muğlan maakunnan Akyakaa.
Olaieisin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Olaieis kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vain kerran vuonna 453/452 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Olaieus (Ὀλαιεύς).
Oktettisääntö

Oktettisääntö tarkoittaa pääryhmien alkuaineiden taipumusta ympäröityä kahdeksalla valenssielektronilla jalokaasujen (poikkeus He) tyypilliseen valenssielektronitilaan ns2np6. Atomi voi päästä oktettiin ionisoitumalla tai jakamalla elektroneja eli muodostamalla kovalenttisia sidoksia. Valenssielektronien oktetti voi muodostua sekä sidoselektroneista että vapaista elektronipareista. Oktettisäännön idea voidaan laajentaa niin sanotuksi 18 elektronin säännöksi huomioimalla ns- ja np- lisäksi myös nd -energiatasojen täyttyminen.
Gilbert Newton Lewis käytti ilmiöstä nimitystä kahdeksan sääntö. Termin oktettisääntö otti myöhemmin käyttöön Irving Langmuir.
Poikkeukset

Vaikka oktettisäännöllä voidaan selittää atomien sitoutumista, se ei ole käsitteenä ongelmaton. Esimerkiksi toisen jakson alkuaineet litium ja beryllium suosivat enemmän heliumin valenssielektronitilaa 1s2 ja ovat taipuvaisia menettämään 2s-orbitaalilla olevat elektroninsa. Boori muodostaa vakaita yhdisteitä kuten BF3, joiden valenssikuorella on kahdeksan sijasta kuusi elektronia. Näitä yhdisteitä kutsutaan hypovalenttisiksi. Joidenkin aineiden kovalenttinen tarkastelu puolestaan osoittaa ulkoelektroneja olevan yli kahdeksan. Esimerkiksi ClF3 niitä on kymmenen. Aineita, joissa oktetti näyttää laajentuneen, kutsutaan hypervalenttisiksi molekyyleiksi. Oktetti voidaan kuitenkin useissa tapauksissa selittää teoreettisilla (ei kokeellisesti havaittavilla) ionisilla osarakenteilla ja niistä muodostuvilla resonanssirakenteilla.
Klooritrifluoridissa kloorilla on yli kahdeksan ulkoelektronia.
Orvokki Oksanen

| Orvokki Oksanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1932 (ikä 92) Vaajakoski
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1958–
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Orvokki Marketta Oksanen (s. 20. heinäkuuta 1932 Vaajakoski) on suomalainen näyttelijä. Useissa teattereissa eri puolilla Suomea näytellyt Oksanen ankkuroitui Jyväskylän kaupunginteatteriin 1981.
Ura

Orvokki Oksasen vanhemmat olivat puuseppä Jaakko Oksanen ja Tyyne Valkonen. Hän aloitti näyttelijän uransa Jyväskylän Huoneteatterissa 1958–1961. Ura jatkui Savonlinnan Teatterissa 1961–1963, Kemin teatterissa 1963–1969, Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1969–1973, Lahden kaupunginteatterissa 1973–1981 ja Jyväskylän kaupunginteatterissa 1981–.
Oksasen varhaisia näyttämötehtäviä olivat muun muassa Putkinotkon Rosina sekä Alman rooli näytelmässä Täällä Pohjantähden alla I ja Elinan rooli näytelmässä Täällä Pohjantähden alla II. Hänen myöhempiä näyttämötehtäviään ovat olleet muun muassa Tohvelisankarin rouvan Juulia, Niskavuoren Hetan nimiosa ja vanhan emännän rooli draamassa Niskavuoren naiset.
Oksanen on näytellyt useissa Sina Kujansuun ohjaamissa televisioelokuvissa, kuten Poltettu oranssi (1980), Hengenmies (1984) ja Ventovieraat (1988). Vuonna 1980 hänellä oli äidin rooli Kujansuun televisionäytelmässä Ensio. Oksasen tunnettu elokuvarooli on Tyynen osa Timo Koivusalon komediassa Pekko aikamiespojan poikamiesaika (1993).
Valikoitu rooliluettelo

Amerikan Mar (Anu ja Mikko)
Ulla (Arvottomat)
Lemminkäisen äiti (Kalevala)
Linda (Kauppamatkustajan kuolema)
Mamman Liisa (Kun ruusut kukkivat)
Lily Piper (Lily Piper)
Amalia (Miehen kylkiluu)
Amy Preston (Nainen aamutakissa)
Heta Niskavuori (Niskavuoren Heta)
Loviisa Niskavuori (Niskavuoren naiset)
Rosina (Putkinotko)
Opaali (Rakas murhakopla)
rouva Dulska (Rouva Dulskan moraali)
Sophie (Suloiset hupsut)
Juulia (Tohvelisankarin rouva)
Maija (Tukkijoella)
Alma Koskela (Täällä Pohjantähden alla I)
Elina Koskela (Täällä Pohjantähden alla II)
Maiju Miehimys (Viisas neitsyt)
äiti Kuraasi (Äiti Kuraasi ja hänen lapsensa)
Katalin Oláh

Katalin Oláh on unkarilainen suunnistaja. Hän voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden Mariánské Lázněssa 1991 ja Detmoldissa 1995.
Saavutukset > MM-kisoissa

Mariánské Lázně 1991
Kultaa henkilökohtaisella matkalla
Detmold 1995
Kultaa henkilökohtaisella matkalla
Oleta pyöreä lehmä

| Oleta pyöreä lehmä> FEAR OF PHYSICS, A Guide for the Perplexed.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Lawrence Krauss
Kieli:  englanti
Genre:  fysiikka
Julkaistu:  1993
Suomennos
Suomentaja:  Kimmo Pietiläinen
Kustantaja:  Art House
Julkaistu:  1994
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  203
ISBN:  951-884-142-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Oleta pyöreä lehmä on Lawrence Kraussin kirjoittama ja Kimmo Pietiläisen suomentama Art Housen julkaisema fysiikan olemusta ja metodologiaa käsittelevä kirja.