stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ounasvaaran Hiihtoseura
Saavutuksia > SM-voitot maastohiihdon viestissä

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Vuosi | 1. hiihtäjä | 2. hiihtäjä | 3. hiihtäjä |
| 1978 | Sirpa Kesälä | Pirjo Arola | Eila Saarijärvi |
| 2003 | Mona-Lisa Malvalehto | Liisa Keisu | Pirjo Manninen |
| 2007 | Mona-Lisa Malvalehto | Johanna Herajärvi | Pirjo Manninen |
Saavutuksia > SM-voitot maastohiihdon sprinttiviestissä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Vuosi | 1. hiihtäjä | 2. hiihtäjä |
| 2003 | Nita Tennilä | Mona-Lisa Malvalehto |
| 2004 | Mona-Lisa Malvalehto | Pirjo Manninen |
| 2005 | Mona-Lisa Malvalehto | Pirjo Manninen |
| 2006 | Mona-Lisa Malvalehto | Pirjo Manninen |
Saavutuksia > Henkilökohtaiset SM-voitot alppihiihdossa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Kpl | Nimi | Vuodet | Lajit |
| 17 | Tanja Poutiainen | 1996–2007 | syöksylasku (1), supersuurpujottelu (2), suurpujottelu (6), pujottelu (6), paripujottelu (2) |
| 10 | Kalle Palander | 1996–2005 | supersuurpujottelu (1), suurpujottelu (3), pujottelu (4), paripujottelu (2) |
| 7 | Jari Keskipoikela | 1980–1986 | syöksylasku (1), suurpujottelu (1), pujottelu (4), paripujottelu (1) |
| 5 | Sara Mustonen | 1977–1979 | syöksylasku, suurpujottelu (2), pujottelu (2) |
| 5 | Carita Timonen | 1988–1992 | suurpujottelu (1), pujottelu (1), paripujottelu (3) |
| 3 | Anne Vitikka | 1975–1979 | syöksylasku (2), pujottelu (1) |
| 1 | Aarne Valkama | 1938 | syöksylasku |
| 1 | Sinikka Hyvönen | 1969 | syöksylasku |
| 1 | Seppo Leppäniemi | 1970 | pujottelu |
| 1 | Virve Kuusela | 1983 | syöksylasku |
| 1 | Jari Ahtola | 1986 | syöksylasku |
| 1 | Tommi Viirret | 2000 | suurpujottelu |
| 1 | Jaana-Maarit Välimäki | 2000 | pujottelu |
Saavutuksia > Henkilökohtaiset SM-voitot ampumahiihdossa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Kpl | Nimi | Vuodet | Lajit |
| 4 | Aino Kallunki | 1983–1988 | normaalimatka (2), sprintti (2) |
Saavutuksia > Henkilökohtaiset SM-voitot hiihtosuunnistuksessa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Kpl | Nimi | Vuodet | Lajit |
| 10 | Matti Keskinarkaus | 2000–2012 | pikamatka/sprintti (6), keskimatka (2), pitkä matka (1), erikoispitkä matka (1) |
| 3 | Pekka Varis | 1993–2008 | normaalimatka |
| 2 | Terhi Holster | 1996–1997 | normaalimatka |
Saavutuksia > SM-voitot hiihtosuunnistuksen parisprintissä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Vuosi | 1. hiihtäjä | 2. hiihtäjä |
| 2010 | Teemu Niskanen | Hannu-Pekka Pukema |
Saavutuksia > Henkilökohtaiset SM-voitot suunnistuksessa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Kpl | Nimi | Vuodet | Lajit |
| 1 | Aira Mylly | 1970 | normaalimatka |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Ossi Korhonen

Korhonen 1930-luvun alussa.
Ossi Nikolai Korhonen (1. huhtikuuta 1898 Oulu – 12. maaliskuuta 1976) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli mykkäkauden aikana viidessä elokuvassa, muun muassa pääosassa lyhytelokuvassa Runoilija muuttaa (1927) ja Pölhö-Kustaana elokuvassa Tukkijoella (1928).
Korhonen näytteli ja ohjasi muun muassa Naamioteatterissa, toimi näyttelijänä Helsingin kaupunginteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa sekä teki vielä 49 elokuvaroolia vuosien 1935–1962 aikana. Korhonen näytteli lisäksi Suomisen Olli- ja Niskavuori-elokuvissa. Hän teki lähinnä sivuosia kuten siisteystuomari Purnu Armand Lohikosken elokuvassa Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955). Hän oli Suomen Näyttelijäliiton hallituksen jäsen.
Korhonen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1958 täyttäessään 60 vuotta. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli Aarne Tarkaksen vakavassa elokuvassa Hän varasti elämän. Siinä Korhonen esitti radio- ja sähkökauppiasta Miettistä. Hän kuoli neljätoista vuotta myöhemmin. Korhonen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Seminolesodat

Seminolesodat olivat kolme sotaa, jotka käytiin Floridassa Yhdysvaltojen ja seminolien intiaaniheimon välillä. Ensimmäinen seminolesota käytiin vuosina 1817–1818, toinen 1835–1842 ja kolmas 1855–1858. Näistä pisin ja tunnetuin oli toinen seminolisota.
Taustat

Floridan alkuperäisväestö oli kuollut espanjalaisten tuomiin sairauksiin ja brittien tekemiin hyökkäyksiin 1700-lukuun mennessä. Tyhjäksi jääneelle alueelle muutti useiden eri heimojen rippeitä kuten creekien hajanaisia ryhmiä  ja Englannin hallitsemilta alueilta vapaaksi päässeitä orjia. Osa orjista joutui Floridaan siirtyneiden intiaanien orjiksi, mutta osa sai myös heimojen jäsenyyden. Heimoihin liittyneistä orjista muodostui niin sanotut mustat seminolet. Espanjalaiset alkoivat kutsua alueelle tulleita intiaaneja cimarroneiksi, josta muotoutui nimitys seminolet. Nimen tarkoitus on kiistanalainen.
Amerikan vallankumouksen aikana britit käyttivät seminoleja hyökkäyksissä amerikkalaisten kapinallisten kimppuun. Yhdysvaltain vapaussodan jälkeen Florida annettiin takaisin Espanjalle 1783, mutta se joutui luopumaan siitä 1819 ja alue annettiin Yhdysvalloille.
Ensimmäinen seminolesota

Ensimmäinen seminolesota on määrittelemätön ja näin ollen sen alkamis- ja loppumisajankohdasta on epäselvyyksiä. Yhdysvaltojen armeijan mukaan sota käytiin aikavälillä 1814–1819 ja laivaston mukaan 1816–1819. Creek-sota aiheutti yhä useampien creek-intiaanien muuton Floridaan, kun he joutuivat luopumaan alueistaan Alabamassa ja Georgiassa. Vuoden 1812 sota alkoi 1814 ja britit laskivat joukkojaan Floridaan ja alkoivat jälleen hankkia liittolaisia intiaaneista. Yhdysvallat ajoivat kuitenkin britit pois. Nämä jättivät suuria määriä kivääreitä, ammuksia ja jopa tykkejä intiaaneille. Britit jättivät jälkeensä myös Negro Fortin linnoituksen, jota yhdysvaltalaiset pitivät uhkana. Jos orjat pääsisivät pakenemaan sinne, he saisivat linnoituksesta erinomaisen tukikohdan. 1816 amerikkalaiset tuhosivat linnoituksen, vaikka se oli Espanjan aluetta.
Seminolet kaappasivat amerikkalaisen laivan Floridassa 1817 ja tappoivat laivan miehistön. Tämä johti siihen, että Yhdysvallat hyökkäsi Floridaan. Amerikkalaiset polttivat intiaanien kyliä ja valtasivat Espanjan linnoitukset alueella. Espanja ei kuitenkaan julistanut sotaa, vaan tyytyi pelkkiin vastalauseisiin. Samaan aikaan Yhdysvaltojen ulkoministeri John Quincy Adams neuvotteli Floridan ostamisesta espanjalaisilta. Espanjalaiset luovuttivat alueen 1819, kun Yhdysvallat lupasi luopua vaatimuksistaan Texasiin ja muihin Espanjan Amerikan alueisiin. Seminolet kuitenkin pitivät Floridaa omanaan, joten Yhdysvaltain tuli joko ostaa tai vallata se.
Yhdysvallat päätti 1823 siirtää seminolet Floridan sisäosiin 16 000 km² kokoiseen reservaattiin. Seminolet puolestaan suostuivat käännyttämään alueilleen pakenevat orjat ja sallivat teiden rakennuksen maittensa läpi. Seminoleille tuli kuitenkin suuria vaikeuksia reservaatin sisällä, sillä heidän piti rakentaa kaikki uudestaan. Seminolet alkoivat muuttaa takaisin vanhoille alueilleen ja Yhdysvallat piti tätä uhkana. Valkoisen talon uudeksi isännäksi noussut Andrew Jackson päätti anastaa seminolien maat pakkokeinoin, ja siirtää intiaanit Mississippin länsipuolelle. Seminolet kuitenkaan eivät halunneet muuttaa mailtaan ja välikohtauksia amerikkalaisten kanssa esiintyi.
Toinen seminolesota

Kun seminolien haluttomuus luopua maistaan kävi ilmeiseksi, Yhdysvallat alkoi valmistella sotaa. Tämä liittyi laajempaan Kyynelten tie -nimen saaneeseen pakkomuuttoon. Seminolet aloittivat hyökkäykset uudisasukkaita vastaan 1835. Taudit ja seminolien hyökkäykset pakottivat Yhdysvaltojen armeijan hylkäämään monia linnoituksiaan. Seminolet saivat väijytystaktiikallaan monia voittoja amerikkalaisista, sillä Yhdysvallat siirteli joukkojaan isoissa kolonnissa pitkin Floridan huonoja teitä. Vuonna 1836 Thomas Jesup nimitettiin amerikkalaisten komentajaksi ja hän otti taktiikakseen vastustajan aseistariisumisen, eikä enää yrittänyt saada seminoleja rintamataisteluun. Sodan käännekohta saavutettiin 1837 ja osa seminolepäälliköistä teki rauhan. Seminoleen vaikutusvaltaisin johtaja Osceola ja jotkut sotapäälliköistä jatkoivat kuitenkin vastarintaa.
Jesup hyökkäsi heitä vastaan ajaen heitä yhä etelämmäksi. Okeechobeejärvellä 800 amerikkalaista Zachary Taylorin johdolla otti yhteen 400 seminolen kanssa. Alue oli suota ja seminolet olivat väijytysasemissa. Seminolet joutuivat kuitenkin perääntymään ja he menettivät 11 soturia. Yhdysvallat menetti 26 sotilasta, mutta piti taistelua silti voittona. Vaikka seminolet tappoivat enemmän kuin menettivät, heidän joukkonsa olivat hupenemessa. He jatkoivat kuitenkin taistelua ja mielialat Yhdysvalloissa alkoivat kääntyä sodanvastaisiksi. Vuonna 1839 Yhdysvallat ja jäljellä olevat seminolet tekivät sopimuksen, jolla seminoleille annettiin pieni reservaatti Floridan eteläosasta.
Saman vuoden loppukesällä seminolet tekivät kuitenkin hyökkäyksen kauppatukikohtaa vastaan. Sotatila syttyi taas uudelleen. Amerikkalaiset eivät pystyneet puhdistamaan aluetta seminoleista. Edes vainukoirien käyttö ei auttanut intiaanien löytämisessä ja uudeksi taktiikaksi otettiin seminolien karjan haltuunotto ja peltojen polttaminen. Yhdysvaltojen laivasto sai isomman roolin sodassa ja se alkoi partioida pitkin Floridan jokia. Tämäkään ei ratkaissut sotaa ja Yhdysvallat alkoi lahjoa päälliköitä tuomaan johtamansa seminolet antautumaan. 55 000 $ käytettiin päällikköiden lahjomiseen ja 130 soturia antautui. Floridaan jäi arviolta vain 300 soturia. Heistäkin suurin osa ajettiin pois tai he antautuivat nälkäkuoleman uhkaamana. Vuonna 1842 jäljellä olevat 95 soturia ja 200 naista ja lasta. Heidät päätettiin jättää rauhaan ja heille annettiin paikallinen reservaatti, sillä heitä ei pidetty enää uhkana.
Toinen seminolesota aiheutti arviolta 40 miljoonan dollarin kustannukset Yhdysvalloille ja kaatuneita oli 1 466. Lopulta vuonna 1843 oli 3 824 seminolea siirretty Oklahomaan, ja heidän määränsä alkoi nopeasti vähetä. Sata vuotta myöhemmin vuonna 1962 Oklahomassa oli enää 2 343 seminolea. Seminolien tappioista sodan aikana ei ole tietoa. Sodan aikana saavutettu rauha kesti muutaman vuoden, mutta 1848 intiaanit ryhtyivät jälleen hyökkäilemään amerikkalaisia vastaan. Se johti päätökseen, että loputkin seminolit kuljetettiin pois Floridasta.
Kolmas seminolisota

1855 seminolet päättivät ryhtyä toimiin Yhdysvaltojen armeijaa vastaan. Floridalaiset alkoivat järjestää vapaajoukkoja ja miehittivät alueen linnoituksia. 1856 seminolet hyökkäsivät siviilejä vastaan tappaen yhdeksän. Armeija ja vapaajoukot partioivat alueella mutteivät löytäneet intiaaneja. Heidän onnistui kuitenkin tappaa Ocsen Tustenuggee, joka oli vastuussa uudisasukkaita vastaan tehdyistä hyökkäyksistä.
1856 otettiin käyttöön uusi taktiikka ja intiaanit yritettiin sulkea suoalueille, jossa he eivät pystyisi kasvattamaan viljaa tai pitämään karjaa. Yhdysvaltalaiset yrittivät neuvotella rauhasta, mutta he eivät saaneet yhteyttä seminolien johtajiin. Amerikkalaiset rakensivat niin sanottuja alligaattoriveneitä, jotka oli suunniteltu liikkumaan nimenomaan Floridan kosteikkoja pitkin. Näiden veneiden avulla saatiin kiinni useita seminoleja, kun taas maajoukot eivät siinä onnistuneet.
1858 saatiin viimeinkin yhteys seminolien johtajaan ja rauhanneuvottelut alkoivat. Seminolet olivat saaneet erillisen reservaatin creekien reservaatista Oklahomassa ja lisäksi seminoleille tarjottiin sata dollaria korvausta per henkilö muuttamisesta reservaattiin. 163 seminolea antautui ja heidät vietiin pois ja sota julistettiin loppuneeksi 4.5.1858.
Noin vähän päälle sata seminolia jäi jäljelle Floridaan mutta heistäkin 75 vietiin pois joulukuussa 1858. Kahta yhteisöä ei löydetty ja vapaajoukot palasivat koteihinsa. Seminolesotien aikana rakennetut linnoitukset purettiin. 1862 seminoleihin otettiin yhteyttä, jotta saataisiin varmistettua näiden puoleettomuus sisällissodan aikana. Seminolet eivät olleet kiinnostuneet sotimisesta ja he elivät lähestulkoon eristyksissä muusta maailmasta 1930-luvulle asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seminolesodat Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Seminole Wars
Seminoleille vuonna 1823 annettu reservaatti Floridan keskiosassa.
Billy Bowlegs, yksi seminolien johtajista kolmannessa seminolesodassa
Käännös suomeksi
Pistenäyttö

40-merkkinen pistenäyttö
Pistekirjoitusnäyttö eli pistenäyttö on sähkömekaaninen laite, jonka avulla näkövammainen käyttäjä voi tutkia tietokoneen näyttöä pistekirjoituksella. Yleistettynä pistenäyttöjä on kahdentyyppisiä: 80-merkkisiä, joita käytetään pöytämallisten tietokoneiden kanssa, ja 40-merkkisiä, joita käytetään kannettavien laitteiden kanssa.
Näkövammaiset tarvitsevat tietokoneen käyttöön ruudunlukuohjelman ja pistekirjoitusnäytön tai puhesyntetisaattorin.
Pistekirjoitusnäytön toimintaperiaate on pelkistettynä seuraavanlainen: Ruudunlukuohjelma tarkkailee tietokoneen näytön tapahtumia ja lähettää tarvittaessa näytettävän tiedon pistenäyttöajurille, joka muuntaa sen edelleen pistenäytön ymmärtämään muotoon. Tällöin pistenäytön päällä olevalle pinnalle nousee tappeja, jotka muodostavat pistekirjoituksen. Jos käyttäjä haluaa tutkia tietokoneen ruutua muualta kuin kohdistimen kohdalta, hän voi käyttää siihen pistenäytöllä olevia selausnäppäimiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pistenäyttö Wikimedia Commonsissa
Chutney

Tomaattichutney
Chutney (suom. [ʃɑtni] t. [tʃɑtni]; hindiksi चटनी, caṭnī, [ˈʧəʈɳiː]) on hillon tai kompotin kaltainen voimakkaan makuinen lisuke, jota käytetään intialaisten ruokien kanssa. Tyypillinen chutney koostuu kokoonkeitetyistä hedelmistä, yleisesti mangosta, lisänä sokeria, mausteita ja etikkaa.
Intiassa chutney valmistetaan usein tuoreista aineksista, ja pohjana käytetään vihanneksia tai hedelmiä, eikä siinä välttämättä ole sokeria. Esimerkki on minttuchutney (mynta-chutney). Intiassa ovat suosiossa myös kookospähkinä- ja tomaattichutney ja Kasmirin alueella myös saksanpähkinächutney. Intian ollessa Britannian siirtomaa chutneytyyppejä siirtyi Britteinsaarilta Intiaan ja myös toisin päin. Muita chutneyssä käytettyjä aineksia ovat omena, inkivääri, karpalo ja persikka.
Yleinen raaka-aine chutneyssa on sipuli. Chutneyssa käytettäviä etikkalaatuja ovat yrttivalkoviinietikka ja omenaviinietikka. Punaviinietikka sopii punertavan väriseen chutneyhyn. Chutney säilyy hyvin etikan ja sokerin avulla. Chutney sopii grilliruokien lisukkeeksi ja myös juustoisten jälkiruokien kanssa syötäväksi.
Käännös suomeksi
Somalian šillinki

| Somalian šillinki |
| --- | --- |
 10 šillingin kolikkoja
ISO 4217 -koodi:  SOS
Keskuspankki:  Somalian keskuspankki
Käyttäjät:   Somalia
Jaettava yksikkö:  sentti
Somalian šillinki (somaliksi shilin soomaali) on Somalian rahayksikkö. Sen valuuttatunnus on SOS ja sitä ei ole sidottu mihinkään muuhun valuuttaan. Šillinki jaetaan 100 senttiin.
Vuonna 1962 olivat käytössä setelit, joiden nimellisarvot olivat 5, 10, 20 ja 100 šillinkiä. Vuonna 1967 käyttöön tulivat 5 sentin, 10 sentin, 50 sentin ja 1 šillingin kolikot. Inflaation vuoksi seteleiden nimellisarvoja on nostettu. Somaliassa on käytössä 1, 5, 10 ja 50 sentin ja 1, 5, 10, 20, 50 ja 100 šillingin kolikot. Setelien nimellisarvot ovat 5, 10, 20, 50, 100, 500 ja 1000 šillingiä.
23. helmikuuta 2025 yksi šillinki vastasi 0,0017 euroa, eli yksi euro oli 597,71 šillinkiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Somalian šillinki Wikimedia Commonsissa
Somalia Bank Note Museum. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
Banknotes from Somalia BankNoteBank.com Banknote Collectors Community. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
Luther, William J. & White, Lawrence H.: Positively Valued Fiat Money after the Sovereign Disappears: The Case of Somalia The Mercatus Center at George Mason University. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
| n k Afrikan rahayksiköt |
| --- | --- |
Etelä:  Angolan kwanza  Botswanan pula  Etelä-Afrikan randi  Lesothon loti  Malawin kwacha  Namibian dollari  Saint Helenan punta  Swazimaan lilangeni 
Itä:  Burundin frangi  Djiboutin frangi  Eritrean nakfa  Euro (Mayotte, Réunion)  Etiopian birr  Kenian šillinki  Komorien frangi  Madagaskarin ariary  Mauritiuksen rupia  Mosambikin metical  Ruandan frangi  Sambian kwacha  Somalian šillinki  Tansanian šillinki  Yhdysvaltain dollari (Zimbabwe)  Zimbabwen kulta (Zimbabwe) 
Keski:  Keski-Afrikan CFA-frangi (Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Kongon tasavalta)  Kongon frangi  Ugandan šillinki 
Länsi:  Eco  Gambian dalasi  Ghanan cedi  Guinean frangi  Kap Verden escudo  Keski-Afrikan CFA-frangi (Päiväntasaajan Guinea ja Gabon)  Liberian dollari  Länsi-Afrikan CFA-frangi (Benin, Burkina Faso, Norsunluurannikko, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Senegal ja Togo)  Nigerian naira  Mauritanian ouguiya  São Tomén ja Príncipen dobra  Sierra Leonen leone 
Pohjoinen:  Algerian dinaari  Egyptin punta  Euro (Kanariansaaret, Madeira, Plazas de soberanía)  Etelä-Sudanin punta  Libyan dinaari  Marokon dirhami  Seychellien rupia  Sudanin punta  Tunisian dinaari
La Bouche

| La Bouche |
| --- | --- |
 Sophie Cairo, Lane McCray (2018)
Tiedot
Toiminnassa:  1994–
Tyylilaji:  eurodance
Kotipaikka:   Saksa
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Melanie Thornton   Lane McCray   Sophie Cairo  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
La Bouche on saksalainen elektronista musiikkia esittävä yhtye.
Historia

Frank Farian perusti yhtyeen vuonna 1994 valiten duon jäseniksi Melanie Thorntonin ja Lane McCrayn. Ensimmäinen single "Be My Lover" nousi 10 parhaan musiikkikappaleen joukkoon neljässätoista maassa, Saksassa ensimmäiselle sijalle. Ensimmäinen albumi Sweet Dreams myi platinaa viidessä ja kultaa yhdeksässä maassa. Toinen albumi S.O.S, tunnettu myös nimellä "A Moment of Love", julkaistiin 1998.
Thornton ryhtyi soolouralle vuonna 2000. Hänen tilalleen yhtyeeseen tuli Natascha Wright. Yhtyeeltä julkaistiin single "All I Want", joka myi huonosti ja Farian laittoi projektin jäihin. Thornton kuoli lento-onnettomuudessa 24. marraskuuta 2001 Zürichissa.
Diskografia > Albumit > Sweet Dreams (Saksa, 1995)

Forget Me Nots
Sweet Dreams
Be My Lover
Fallin' In Love
I'll Be There
Nice 'N' Slow
Where Do You Go
I Love To Love
Do You Still Need Me
Poetry In Motion
Shoo Bee Do Bee Do (I Like That Way)
The Heat Is On
Mama Look (I Love Him)
Be My Lover (House Mix)
Diskografia > Albumit > Sweet Dreams (Pohjois-Amerikka, 1996)

Be My Lover
Sweet Dreams
Fallin' In Love
Where Do You Go
I'll Be There
Do You Still Need Me
I Love to Love
The Heat Is On
Poetry In Motion
Shoo Bee Do Bee Do (I Like That Way)
Nice 'N Slow
Fallin' In Love (Spike Mix)
Be My Lover (House Mix)
Le Click: Tonight Is The Night
Diskografia > Albumit > All Mixed Up (1996)

Be My Lover (Club Mix)
Fallin In Love (Soul Solution Vocal Dub)
Sweet Dreams (Spike Mix)
Forget Me Nots (Club Mix)
Be My Lover (Spike Mix)
Fallin' In Love (Full Harmony Club Mix)
I Love to Love (Club Mix)
Le Click: Tonight Is the Night (Dance Mix)
Sweet Dreams (Stylin' Free Mix)
Megamix (Sweet Dreams, Fallin In Love, Be My Lover, I Love To Love)
Diskografia > Albumit > A Moment Of Love (Saksa, 1997)

You Won't Forget Me
Unexpected Lovers
SOS
A Moment Of Love
Whenever You Want
I Can't Stand The Rain
On A Night Like This
Body & Soul
Say You'll Be Mine
Don't Let The Rain
Sweet Little Persuader
Say It With Love
You Won't Forget Me (House Mix)
Candle In The Wind '97 (Gospel Version)
Diskografia > Albumit > SOS (Pohjois-Amerikka, 1998)

You Won't Forget Me
Unexpected Lovers
SOS
A Moment Of Love
Whenever You Want
I Can't Stand the Rain
On A Night Like This
Bolingo
Body & Soul
Say You'll Be Mine
Don't Let The Rain
Sweet Little Persuader
Say It With Love
You Won't Forget Me (Original Mix)
Diskografia > Albumit > The Best of La Bouche (2002)

Sweet Dreams
Be My Lover
In Your Life
Love How You Love Me
Makin' Oooh Oooh (Talking About Love)
Take Me 2 Heaven 2 Night
Falling In Love
Say You'll Be Mine
Bolingo
Unexpected Lovers
A Moment of love
Heartbeat
Shoo Bee Do Bee Do
Where Do You Go
Do You Still Need Me
Forget Me Nots
SOS
Whenever You Want
No Tears
You Won't Forget Me
Video - Sweet Dreams
Diskografia > Singlet

1994 Sweet Dreams
1994 Sweet Dreams (Euro Mixes)
1995 Sweet Dreams UK
1995 Be My Lover
1995 Be My Lover (Euro Mixes)
1995 Fallin' In Love/Sweet Dreams
1995 Fallin' In Love
1995 I Love To Love
1996 Sweet Dreams U.S.
1996 Fallin'In Love
1996 Forget Me Nots
1996 Bolingo (Love Is In The Air)
1996 Megamix
1997 You Won't Forget Me
1998 You Won't Forget Me U.S.
1998 A Moment Of Love
1999 S.O.S.
2000 All I Want
2002 In Your Life
2003 In Your Life U.S.
2017 Sweet Dreams 2017
2018 Night After Night
Tienhaarat – 20 hittiä

| Tienhaarat – 20 hittiä Kolmas Nainen |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2010
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Universal Music
Kolmannen Naisen muut julkaisut
| Sydänääniä 2009 | Tienhaarat – 20 hittiä 2010 | Tienhaarat 1986–2010 2010 |
Tienhaarat – 20 hittiä on suomalaisen Kolmas Nainen -rockyhtyeen viides kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2010. Albumi on saanut nimensä Hyvää ja kaunista -levyn kappaleesta ”Talot ja tienhaarat”.
Kappaleet

Hyvää ja kaunista – 3.08
Äiti pojasta pappia toivoi – 3.06
Maailma on tyly – 2.14
Valehtelisin jos väittäisin – 2.18
Elämän tarkoitus – 4.16
Ooh, Sammy! – 4.17
Niin sen täytyi olla – 3.57
Pyörteeseen – 3.57
Lautalla – 3.44
Tästä asti aikaa – 3.56
Paskanhajua – 3.14
Maanantai – 3.31
Oi suomen nuoria! – 2.45
Sylistäsi heräsin – 3.22
Pilviin – 4.02
Kartat mua – 3.26
Pois tilanteesta (Radioedit) – 3.58
Sähkökitara, hyvää tahtoa ja kavereita – 2.59
Helsinki – 3.45
Hyvää Ja Kaunista 2.0 – 3.10
Kokoonpano

Sakari Pesola – kitara, laulu
Pauli Hanhiniemi – laulu, piano, harmonikka
Timo Kivikangas – kitara
Raimo Valkama – basso, kitara
Pasi Kallioniemi – rummut, laulu
Timo Löyvä – kitara, flyygeli, laulu
Aiheesta muualla

Discogs.com
Kolmas Nainen
|  Pauli Hanhiniemi  Pasi Kallioniemi  Sakari Pesola  Timo Kivikangas  Raimo Valkama  Timo Löyvä  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Kolmas Nainen  Paha minut iski  Hikiset siivut  Hyvää ja kaunista  Elämän tarkoitus  Tiheän sisään  Onnen oikotiellä  Sydänääniä  Me ollaan ne  Linjassa 
Live:  Ajatuskatkoja  Rattle & Snake – Live 
Kokoelmat:  Poikavuodet  Kultahippuja  Master Series  Ura  Tienhaarat – 20 hittiä  Tienhaarat 1986–2010  Maanantai – 15 suosikkia  ME – Parhaat levytykset 1985–2013 
DVD:t: Lauteilla
Noora Pajari

Noora Pajari (s. 1987) on suomalainen kuntajohtaja, joka valittiin Lempäälän kunnanjohtajaksi vuonna 2024. Pajari on työskennellyt aikaisemmin Keuruun kaupunginjohtajana, Multian kunnanjohtajana, Kiuruveden vs. kaupunginsihteerinä ja SPR:n järjestötoiminnan kehittäjänä ja suunnittelijana. Koulutukseltaan hän on yhteiskuntatieteiden maisteri.
Rathenow

| Rathenow |
| --- | --- |
 Rathenow
 vaakuna
 Rathenow
 Koordinaatit: 52°36′N, 12°20′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Brandenburg
Piirikunta:  Havelland
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  105,68 km²
Korkeus:  29 m
Väkiluku:  24 253 (2 012)
 – Väestötiheys:  229 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rathenow on kaupunki Saksassa. Se on Brandenburgissa sijaitsevan Havellandin pääkaupunki. Sen väkiluku on 26 777 (2006) ja pinta-ala 105,68 km².
Rathenow’ssa on useita nähtävyyksiä, kuten vanhankaupungin St.-Marien-Andreas-Kirche. Kaupunki tunnetaan Saksassa myös optiikan alan teollisuuden merkittävänä keskuksena. Sen ystävyyskaupunkeja ovat Rendsburg (1990–) ja Złotów (1991–).
Ensimmäinen säilynyt asiakirjamaininta Rathenow’sta on vuodelta 1216. Toisessa maailmansodassa suurin osa kaupungista tuhoutui ja sen keskusta lähes kokonaan. Jälleenrakennustyö jatkui 1960-luvulle saakka.
Böhnen, Göttlinin, Grützin, Semlinin ja Steckelsdorfin pienet kunnat liittyivät Rathenow’n osiksi 1. tammikuuta 2002.