stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SS Iron Mountain
Legenda

Legendan mukaan alus oli kesäkuussa 1872 matkalla Louisianan New Orleansista Pennsylvanian Pittsburghiin (toisten lähteiden mukaan alus oli matkalla päinvastaiseen suuntaan) sokerilastissa. Aluksella oli 55 matkustajaa ja miehistön jäsentä, ja se hinasi perässään puuvillalla lastattuja proomuja.
Alus nähtiin viimeisen kerran, kun se lähti Mississippin Vicksburgista. Samana päivänä, kaksi tuntia Iron Mountainin jälkeen lähtenyt siipiratasalus SS Iroquois Chief löysi Iron Mountainin proomut ajelehtimasta joella. Iroquois Chief jäi odottamaan Iron Mountainin saapuvan paikalle hakemaan proomut, mutta alus ei koskaan saapunut. Lisäksi näytti siltä, että proomuja laivassa kiinni pitäneet köydet oli katkaistu. Alusta etsittiin mutta tuloksetta: aluksesta tai sen matkustajista tai miehistöstä löydetty jälkeäkään.
Legendaa toistetaan usein totuutena, kuten esimerkiksi Frank Edwardsin vuoden 1956 kirjassa Strangest of All, Paul Beggin vuoden 1979 kirjassa Into Thin Air, Valittujen Palojen vuoden 1982 kirjassa Mysteries of the Unexplained, Louis L'Amourin vuoden 1987 kirjassa The Haunted Mesa ja Charles Berlitzin vuoden 1988 kirjassa World of Strange Phenomena. Useimmat versiot tarinasta antavat katoamisvuodeksi 1872, joka itse asiassa oli ennen aluksen vesillelaskua.
Lähdeviitteet

1 2 3 4 5  Mississippi Trivia (Luettelon kohta nro 60) VisitMississippi.com Official Mississippi Press & News Guide. Arkistoitu 18.9.2007. Viitattu 09.08.2007. (englanniksi)
↑  The Weekly Louisianian, 1. huhtikuuta 1882, kuva 2
↑  Colby, C. B. (1959). Strangely Enough. Sydney: Oak Tree Press. ISBN 0-8069-3918-4.
↑  [http://www.genealogybank.com/gbnk/newspapers/?sort=ibd%3AD&lname=&fname=&kwinc=iron+mountain+vicksburg&kwexc=&formDate=+march+1882&processingtime=&group= "Down In Three Minutes. The Steamer Iron Mountain". GenealogyBank Newspaper Archives. 2012. Haettu 31. elokuuta 2012.
1 2  Little, Greg (helmikuu 2011). "Vanished! The Mystery of the Iron Mountain". Alternate Perceptions Magazine. Haettu 31. elokuuta 2012.
↑  Muita aikalaistietoja aluksen uppoamisesta
↑  Bragg, Marion (1977). "Omega Landing, Louisiana". Historic Names and Places on the Lower Mississippi River. Haettu 31. elokuuta 2012.
↑  Pitts, Bill (2011). "Whatever Happened To The Steamboat Iron Mountain". The New Southern View Ezine. Haettu 31. elokuuta 2012.
1 2 3 4  Sea Ghosts (S.S. Iron Mountain) nzghosts.co.nz. Arkistoitu 24.8.2007. (englanniksi)
Kirjallisuutta

Strangely Enough, C. B. Colby, Oak Tree Press, Sydney, 1959 ISBN 0-8069-3918-4
Aiheesta muualla

Sea Ghosts (Arkistoitu – Internet Archive)
Don’t Make Me Come to Vegas

| ”Don’t Make Me Come to Vegas” Tori Amos |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Scarlet’s Walk
 Studio : Martian Engineering (Cornwall, Englanti)
 Julkaistu: 28. lokakuuta 2002 (alkuperäiskappale)   27. toukokuuta 2003 (remix-single)
 Formaatti: vinyyli
 Tekijä(t): Tori Amos
 Tuottaja(t): Tori Amos
 Tyylilaji: alternative (alkuperäinen)   EDM, house   (remixit)
 Kesto: 04.51
 Levy-yhtiö: Epic Records
Tori Amosin muut singlet
| ”Taxi Ride” 2003 | ”Don’t Make Me Come to Vegas” 2003 | ”Strange” 2003 |
Don’t Make Me Come to Vegas on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin kappale vuoden 2002 albumilta Scarlet’s Walk. DJ Timo Maasin tekemä remix julkaistiin singlenä 27. toukokuuta 2003. Se nousi Yhdysvalloissa dance club -listan sijalle 6. Remix oli ehdolla parhaan ei-klassisen remixin Grammy-palkinnon voittajaksi.
Taustaa

”Don’t Make Me Come to Vegas” on mukana Amosin studioalbumilla Scarlet’s Walk. Albumi kertoo yhtenäisen tarinan Scarlet-nimisen naisen elämästä ja matkasta halki Yhdysvaltojen. Amos on säveltänyt ja tuottanut kaikki albumin kappaleet.
”Don’t Make Me Come to Vegas” on albumin kahdeksas kappale. Scarlet lähtee kappaleen tarinassa Las Vegasiin auttamaan vaarallisen miehen matkaan lähtenyttä sukulaistyttöä. Samalla hän joutuu kuitenkin kohtaamaan entisen poikaystävänsä ja oman menneisyytensä.
Julkaisu ja vastaanotto

”Don’t Make Me Come to Vegas” julkaistiin Amosin studioalbumilla Scarlet’s Walk 28. lokakuuta 2002. Saksalainen DJ Timo Maas teki kappaleesta remixin ”Don’t Make Me Come to Vegas (Timo on Tori)”. Remix julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa 27. toukokuuta 2003. Single oli saatavilla 12 tuuman vinyylilevynä. Levy sisälsi kolme remix-versiota kappaleesta. Single on julkaistu sittemmin digitaalisesti. Digitaalisella versiolla on yhteensä viisi remixiä.
”Don’t Make Me Come to Vegas (Timo on Tori)” -kappaleesta tuli Yhdysvalloissa klubihitti. Se nousi Billboardin Dance Club -listan sijalle 6. Kappale oli lisäksi dance-singlejen myynnin listan sijalla 12. Remix oli ehdolla parhaan ei-klassisen remixin Grammy-palkinnon voittajaksi vuoden 2004 Grammy-gaalassa.
Singlen kappaleet

| Don’t Make Me Come To Vegas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Don’t Make Me Come To Vegas (Timo on Tori) | 7.45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Don’t Make Me Come To Vegas (Timo on Tori Alternate Version) | 6.45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Don’t Make Me Come To Vegas (Timo On Tori Breaks Remix) | 8.57 |  |  |  |  |  |  |  |
| Don’t Make Me Come To Vegas (digitaalinen single) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Don’t Make Me Come To Vegas (Le Fosse Mix) | 8.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Don’t Make Me Come To Vegas (Le Fosse A Cappella) | 2.28 |  |  |  |  |  |  |  |
Listasijoitukset

| Kappale | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
 Yhdysvallat (Billboard, dance club): 6
 Yhdysvallat (Billboard, dance-singlejen myynti): 12
Aiheesta muualla

Don’t Make Me Come to Vegas YouTubessa
Don’t Make Me Come to Vegas (Timo on Tori) YouTubessa
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livealbumit:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love  Diving Deep Live 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection  Little Earthquakes – The B-Sides 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Past the Mission”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Talula”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”In the Springtime of His Voodoo”  ”Spark”  ”Raspberry Swirl”  ”Jackie’s Strength”  ”Cruel”  ”Bliss”  ”1000 Oceans”  ”Glory of the 80’s”  ”Concertina”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Taxi Ride”  ”Don’t Make Me Come to Vegas”  ”Sleeps with Butterflies”  ”Big Wheel”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Metsäkaktukset

| Metsäkaktukset |
| --- | --- |
 Tarhametsäkaktus Hylocereus undatus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Hylocereeae
Suku::  Metsäkaktukset Hylocereus  Britton & Rose (1909)
Katso myös
   Metsäkaktukset Wikispeciesissä   Metsäkaktukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metsäkaktukset (Hylocereus) on huonosti tunnettu suku kaktuksia, jotka kukkivat öisin, sillä lepakot ovat niiden tyypillisiä pölyttäjiä.
Suvun lajit muistuttavat läheisesti yökaktuksia (Selenicereus), ja jotkin lajit tunnetaankin myös Selenicereus-nimellä. Metsä- ja yökaktukset todennäköisesti yhdistetään yhdeksi suvuksi.
Esiintymisalue on laaja kattaen trooppisen Keski-Amerikan, Etelä-Amerikan pohjoisosat sekä Karibianmeren saaria. Lajit ovat nopeakasvuisia ja useimmat myös vanhemmiten varsin suurikokoisia epifyyttejä. Kukat ovat erittäin kookkaita, yleensä 20–30 senttimetriä pitkiä (H. eli Selenicereus megalanthuksella jopa 38 cm, ks. yökaktukset). Hedelmät ovat syötäviä.
Tuntomerkit

Metsäkaktukset ovat kiipeileviä köynnöksiä tai epifyyttejä eli päällyskasveja, runsaasti haaroittuvia, pensasmaisia ja usein ilmajuurellisia. Ne ovat varsin kookkaita ja voivat kasvaa kymmenenkin metrin pituisiksi. Varsi on tavallisesti kolmipalteinen tai kolmisärmäinen, nivelikäs, vihreä ja usein harmahtava sekä reunoiltaan kova. Areoleissa on lyhyttä villakarvaa. Piikit ovat lyhyitä ja harvalukuisia tai puuttuvat tyystin. Kukat ovat hyvin suuria, suppilomaisia, tavallisesti yöllä kukkivia, valkoisia tai harvoin punaisia. Pohjusmalja ja perikarpelli ovat tukevia, ja niissä on leveitä, kolmiomaisia ja lehtimäisiä suomuja. Kookas hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, tavallisesti punainen, mehevä, leveiden suomujen peittämä, usein syötävä ja epäsäännöllisesti avautuva; hedelmässä voi olla jäljellä kukan jäänteitä. Siemenet ovat pieniä, pitkänomaisia tai munuaisen muotoisia, kiiltävän mustia ja toisinaan sileitä.
Levinneisyys

Metsäkaktukset ovat kotoisin Etelä-Meksikosta Etelä-Amerikan pohjoisosiin ulottuvalta ja Karibian alueelta.
Käyttö

Suvun tärkeimpiä lajeja kasvatetaan Suomessakin usein myytävien hedelmien vuoksi. Erityisesti Kaakkois-Aasiassa viljeltävän Hylocereus undulatuksen hedelmä tunnetaan punaisena pitaijana. Keltaisen pitahayan nimellä puolestaan myydään ananasmetsäkaktuksen (Hylocereus megalanthus eli Selenicereus megalanthus) hedelmiä.
Lajit

Metsäkaktuksia tunnetaan kaikkiaan 18 lajia.
Hylocereus calcaratus → Selenicereus calcaratus – kannusmetsäkaktus
Hylocereus costaricensis → Selenicereus costaricensis – vahametsäkaktus
Hylocereus escuintlensis → Selenicereus escuintlensis – hoikkametsäkaktus
Hylocereus estebanensis
Hylocereus guatemalensis → Selenicereus guatemalensis – liekkimetsäkaktus
Hylocereus lemairei
Hylocereus microcladus
Hylocereus minutiflorus
Hylocereus monacanthus → Selenicereus monacanthus – antillienmetsäkaktus
Hylocereus ocamponis → Selenicereus ocamponis – meksikonmetsäkaktus
Hylocereus peruvianus
Hylocereus polyrhizus
Hylocereus purpusii
Hylocereus scandens
Hylocereus stenopterus
Hylocereus triangularis → Selenicereus triangularis – maljametsäkaktus
Hylocereus trigonus → Selenicereus trigonus – karibianmetsäkaktus
Hylocereus undatus → Selenicereus undatus – tarhametsäkaktus eli metsäkaktus, pitaijakaktus
Fay Wray

Fay Wray
Vina Fay Wray (15. syyskuuta 1907 Kanada – 8. elokuuta 2004) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Fay Wray muistetaan parhaiten pääroolistaan elokuvassa King Kong, jossa hän valloitti hirviögorillan sydämen.
Wray oli yksi kuudesta lapsesta ja hän muutti perheineen Kanadasta Yhdysvaltoihin ollessaan kolmevuotias. He asuivat Arizonassa ja Salt Lake Cityssä, Utahissa ennen kuin muuttivat Kaliforniaan. Hän oli naimisissa kolmesti: John Monk Saundersin, Robert Riskinin ja Sanford Rothenbergin kanssa. Hänellä oli kolme lasta, Susan Saunders sekä Victoria ja Robert Riskin Jr.
Valikoitu filmografia

Häämarssi (1928)
Thunderbolt (1929)
King Kong (1933)
Vahakabinetin arvoitus (1933)
Viva Villa (1934)
Naisen vallassa (1955)
Tammy ja suuri maailma (1957)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fay Wray Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Piráti Chomutov

| Piráti Chomutov |
| --- | --- |

Perustettu:  1945
Kaupunki:  Chomutov, Tšekki
Kotiareena:  SD Aréna
– kapasiteetti:  5,250
Sarjataso:   2. česká hokejová liga
Värit:                
Päävalmentaja:   Kamil Koláček
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Piráti Chomutov on vuonna 1945 perustettu tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Tšekin tasavallan Chomutovista. Joukkue pelaa Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. česká hokejová ligassa. Sen kotihalli on SD Aréna, jonka kapasiteetti on 5250 katsojaa. Joukkue aloitti toimintansa 1945, ja jo kaudelle 1950–1951 joukkue onnistui nousemaan Tšekkoslovakian pääsarjatasolle, jossa se pelasi aina kaudelle 1963–1964 asti. Seuraavan kerran joukkue onnistui nousemaan pääsarjaan kaudeksi 1967–1968, mutta putosi saman tien. Saman kohtalon joukkue koki kaudella 1973–1974. Kauden 1983–1984 päätteeksi joukkue tippui Tšekkoslovakian toiseksi korkeimmalta sarjatasolta kolmannelle. Joukkue onnistui nousemaan takaisin toiseksi korkeimmalle tasolle ostettuaan paikan kaudelle 1997–1998. Tuosta kaudesta lähtien joukkue pelasi kyseisessä sarjassa, kunnes kauden 2011–2012 päätteeksi onnistui nousemaan Tšekin O2 Extraligaan. Kauden 2013-2014 päätteeksi joukkue putosi jälleen Tšekin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. Národní Hokejová Ligaan
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Richard Běhula | L | 2026 | Zlín, Tšekki |
|   |  | Pavel Jekel | L | 2026 | Brno, Tšekki |
|   |  | Michael Petrásek | L | Try-out | Ústí nad Labem, Tšekkoslovakia |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Jakub Březák | L | 2025 | Most, Tšekki |
|   |  | Filip Eliáš | L | 2026 | Praha, Tšekki |
|   |  | Martin Haš | R | Laina | Praha, Tšekki |
|   |  | Radek Havel | L | 2026 | Chomutov, Tšekki |
|   |  | Tadeáš Hejda | L | 2026 | Praha, Tšekki |
|   |  | Vojtěch Husinecký | R | 2026 | Chomutov, Tšekki |
|   |  | Patrik Kadeřávek | L | 2026 | Praha, Tšekki |
|   |  | Štěpán Němec | R | 2026 | Chomutov, Tšekki |
|   |  | Vít Seemann | L | 2025 | Most, Tšekki |
|   |  | Petr Ulrych | L | 2026 | Liberec, Tšekkoslovakia |
|   |  | Jakub Váchal | L | 2025 | Plzeň, Tšekki |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Daniel Badinka | L | H | Juniori | Chomutov, Tšekki |
|   |  | Marek Berka | L | LH | 2025 | Most, Tšekki |
|   |  | Cole Coskey | R | OLH | 2026 | Zion, Illinois, Yhdysvallat |
|   |  | Petr Eret | L | H | 2026 | Plzeň, Tšekki |
|   |  | Jiří Fronk | R | OLH / KH | 2027 | Louny, Tšekki |
|   |  | Darek Hejcman | R | KH / OLH | 2026 | Chomutov, Tšekki |
|   |  | Viktor Hübl | L | KH | 2025 | Chomutov, Tšekkoslovakia |
|   |  | Tomáš Koblížek | L | LH | 2025 | Kadaň, Tšekki |
|   |  | Zdeněk Král | L | OLH | Try-out | Kolín, Tšekki |
|   |  | František Lukeš | R | LH | 2025 | Kadaň, Tšekkoslovakia |
|   |  | František Mála | R | H | 2025 |  |
|   |  | Matěj Maštalířský | L | LH | Laina | Domažlice, Tšekki |
|   |  | Dominik Sklenář | L | VLH | 2026 | Praha, Tšekki |
|   |  | Tadeáš Svoboda | R | H | 2026 |  |
|   |  | Martin Tůma | R | OLH | 2026 | Teplice, Tšekki |
|   |  | Tomáš Vildumetz | L | KH / OLH |  | Karlovy Vary, Tšekki |
|   |  | Stanislav Vrhel | L | KH | 2025 | Chomutov, Tšekki |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Kamil Koláček
Apuvalmentaja: Marco Vrba
Aiheesta muualla

Kotisivut
Extraliga
:
HC Bilí Tygři Liberec
•
Mountfield České Budějovice
•
HC Energie Karlovy Vary
•
HC Moeller Pardubice
•
HC Lasselsberger Plzeň
•
HC RI OKNA Zlin
•
HC Litvínov
•
HC Geus Okna Kladno
•
HC Slavia Praha
•
HC Sparta Praha
•
HC Ocelaři Třinec
•
HC Vitkovice
•
BK Mladá Boleslav
•
HC Znojemští Orli
Kaudet:
1993–94 • 1994–95 • 1995–96 • 1996–97 • 1997–98 • 1998–99 • 1999–00
2000–01 • 2001–02 • 2002–03 • 2003–04 • 2004–05 • 2005–06 • 2006–07 • 2007–08 • 2008–09 • 2009–10
2010–11 • 2011–12 • 2012–13 • 2013–14 • 2014–15 • 2015–16 • 2016–17 • 2017–18 • 2018–19 • 2019–20
Robert Stanford Tuck

Stanford Tuck Hawker Hurricanen ohjaamossa noin vuonna 1940.
Robert Roland "Bob" Stanford Tuck (1. heinäkuuta 1916 – 5. toukokuuta 1987) oli englantilainen hävittäjälentäjä. Hän oli myös ensimmäisiä Kuninkaallisten ilmavoimien lentäjiä, jotka tulivat hävittäjä-ässäksi Spitfirellä.
Lontoon Catfordissa syntynyt Robert Tuck aloitti ilmailu-uransa vuonna 1935. Myöhemmin RAF:n pilotiksi valmistuttuaan hän lensi Gloster Gladiator -konetyypillä. Toukokuussa 1940 Tuck toimi 92. hävittäjälaivueen lentuepäällikkönä sekä taisteli Dunkerquessa. Kesäkuussa 1940, seitsemän viholliskonetta pudotettuaan sekä yhdellä jaetulla ja kahdella vaurioitetulla tuhoamisellaan Robert Stanford Tuckille myönnettiin muun ohella Distinguished Flying Cross (DFC) sekä Distinguished Service Cross (DSO) sotilasansiomerkkinä. Tuck saavutti Spitfirellä taistellen 14 pudotusta, kaksi jaettua sekä yhden todennäköisen, ja kaksi vaurioitettua ja yhden jaetun vaurioitetun viholliskoneeseen kohdistuneen saavutuksen. Toimiessaan 257. hävittäjälaivueen komentajana Tuck lensi Hawker Hurricanella.
Myöhemmin Tuck toimi majurin arvoisena ja Biggin Hillin lentorykmentin komentajana. Varsin pian tämän jälkeen Tuck ammuttiin alas Ranskan yllä tammikuussa 1942. Silloin hän joutui vihollisen vangitsemaksi, kun lensi Spitfife Mk Vb:llä. Pudotustilillä oli tuolloin 27 varmistettua sekä kuusi todennäköistä ilmavoittoa.
Tuck pysyi RAF:n palveluksessa aina vuoteen 1949 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle everstiluutnantin arvoisena. Hän kuoli vuonna 1987.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Stanford Tuck Wikimedia Commonsissa
http://www.historynet.com/robert-stanford-tuck-world-war-ii-raf-ace-pilot.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.clubhyper.com/reference/rstuckdt_1.htm
http://www.stanfordtuck.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://articles.latimes.com/1987-05-09/news/mn-4614_1_wild-game
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Australia  Puola
Kalevi Sorsa

| Kalevi Sorsa |
| --- | --- |
 Kalevi Sorsa vuonna 1975.
Eduskunnan puhemies
 1989–1991  
Edeltäjä:  Matti Ahde
Seuraaja:  Esko Aho
Suomen pääministeri
 Sorsan I hallitus 4.9.1972–13.6.1975 Sorsan II hallitus 15.5.1977–26.5.1979 Sorsan III hallitus 19.2.1982–6.5.1983 Sorsan IV hallitus 6.5.1983–30.4.1987  
Edeltäjä:  Rafael Paasio Martti Miettunen  Mauno Koivisto
Seuraaja:  Keijo Liinamaa Mauno Koivisto Harri Holkeri
Suomen pääministerin sijainen
 Miettusen II hallitus 30.11.1975–28.9.1976 Holkerin hallitus 30.4.1987–31.01.1989  
Edeltäjä:  Olavi J. Mattila Paavo Väyrynen
Seuraaja:  Ahti Karjalainen Pertti Paasio
Suomen ulkoasiainministeri
 Paasion II hallitus 23.2.1972–4.9.1972 Miettusen II hallitus 30.11.1975–29.9.1976 Holkerin hallitus 30.4.1987–31.1.1989  
Edeltäjä:  Olavi J. Mattila Olavi J. Mattila Paavo Väyrynen
Seuraaja:  Ahti Karjalainen Keijo Korhonen Pertti Paasio
Kansanedustaja
 23.3.1970–21.3.1991  
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1930 Keuruu
Kuollut: 16. tammikuuta 2004 (73 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Elli Irene Sorsa
Tiedot
Puolue:  SDP
Koulutus:  yhteiskuntatieteiden maisteri
Taisto Kalevi Sorsa (21. joulukuuta 1930 Keuruu – 16. tammikuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Suomen pitkäaikaisin pääministeri. Hän toimi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) puoluesihteerinä vuosina 1969–1975 ja puheenjohtajana vuosina 1975–1987, neljän hallituksen pääministerinä vuosina 1972–1975, 1977–1979 ja 1982–1987 sekä ulkoministerinä vuosina 1972, 1975–1976 ja 1987–1989. Hän oli myös eduskunnan puhemies vuosina 1989–1991 ja Suomen Pankin johtokunnan jäsen vuosina 1987–1996. Sorsa vetäytyi politiikasta pyrittyään huonolla menestyksellä SDP:n presidenttiehdokkaaksi vuoden 1994 vaaleissa.
Kaikkiaan Sorsa oli pääministerinä 3 653 päivän eli noin 10 vuoden ajan.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus

Taisto Kalevi Sorsa syntyi 21. joulukuuta 1930 Keuruulla. Kansakoulun Sorsa kävi Joutsassa, keskikoulun hän aloitti Jyväskylässä ja suoritti loppuun Lappeenrannassa. Koulut vaihtuivat, sillä tiemestari-isän työn takia perhe joutui muuttamaan aika ajoin paikkakunnalta toiselle. Koulunkäynnin ohella Sorsa kävi uitto- ja metsätöissä.
Kirjalliset harrastukset johtivat Sorsan harjoittelijaksi sanomalehteen, ja vuonna 1949 hän aloitti sanomalehtitutkinnon opinnot Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa Helsingissä. Sanomalehtitutkinnon Sorsa sai valmiiksi vuonna 1957. Sorsa rahoitti opintonsa työskentelemällä toimittajana Työväen Sanomalehtien Tietotoimistossa, Suomen Sosialidemokraatissa ja Työläisnuorisossa (myöhemmältä nimeltään Vihuri). Lisäksi hän kävi töissä rakennustyömailla, ja hän oli rakentamassa muun muassa Olympiakylää, Kisakylää ja Salmisaaren voimalaitosta. Sorsa suoritti vuonna 1963 yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon Tampereen yliopistossa pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Sorsan pro gradu -tutkielman aiheena olivat sisällissodan syyt Joel Lehtosen Putkinotko-romaanin valossa.
Asevelvollisuuden suorittamisen jälkeen Sorsa sai vuonna 1956 Kustannus Oy Tammesta kirjallisen toimittajan paikan. Sorsa toimitti muun muassa entisen sisäministerin Yrjö Leinon muistelmateoksen Kommunisti sisäministerinä sekä torjui Kalle Päätalon yrityksen julkaista ensimmäinen romaaninsa Tammella.
Sorsa oli ”vanhan työväenliikkeen” ja Suomen sosialidemokraattisen nuorisoliikkeen kasvatti. Hän oli aktiivisesti mukana nuoriso-osastojen toiminnassa aina sillä paikkakunnalla, jolla asui.
Elämäkerta > Pariisin vuodet 1959–1965

Tammen kauden jälkeen Kalevi Sorsa muutti vuosiksi 1959–1965 puolisonsa Irenen kanssa Pariisiin YK:n kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö UNESCOn virkamieheksi. Tutkija Simo Laaksovirran mukaan Pariisissa vietetty aika oli Sorsalle erittäin merkittävä ajanjakso: hän oppi tuntemaan hyvin Ranskan kulttuurin ja kielen, tutustui ranskalaisiin poliitikkoihin sekä solmi läpi elämän jatkuneita ystävyyssuhteita. Ranskassa asuessaan Sorsa sai etäisyyttä kotimaan politiikkaan ja pysyi sosialidemokraattisen puolueriidan ulkopuolella. Pariisista hän siirtyi Suomen Unesco-toimikunnan pääsihteeriksi ja opetusministeriön kansainvälisten asiain osaston apulaisosastopäälliköksi.
Elämäkerta > Eduskunnan puhemies ja Suomen Pankin johtokunnan jäsen

Kalevi Sorsan neljännen hallituksen toimikausi päättyi vuoden 1987 eduskuntavaaleihin, jolloin se oli noussut Suomen siihen saakka pitkäikäisimmäksi hallitukseksi ohitettuaan ennätystä yli puoli vuosisataa hallussaan pitäneen Kivimäen hallituksen. Vaalien jälkeen muodostettiin Harri Holkerin johtama, Kokoomuksen ja SDP:n rungolle rakentunut sinipunahallitus, jonka ulkoministeriksi tuli Sorsa. Kesäkuussa 1987 pidetyssä puoluekokouksessa Sorsa jätti SDP:n puheenjohtajan paikan, ja uudeksi puheenjohtajaksi valittiin SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana toiminut Pertti Paasio, Sorsan edeltäjän Rafael Paasion poika.
Sorsan jättäessä Holkerin hallituksen tammikuun lopussa 1989 hänelle oli kertynyt valtioneuvoston jäsenenä yhteensä 4 793 vuorokautta, josta pääministerinä 3 653 vuorokautta.
Kalevi Sorsan parlamentaarikon ura huipentui kahteen vuoteen
eduskunnan puhemiehenä vuosina 1989–1990. Sorsan siirtyminen ulkoministerin tehtävistä puhemieheksi tapahtui hänen oman suosionsa kannalta negatiivisella tavalla, sillä paikalta joutui lähtemään SDP:n kenttäväen suosikki Matti Ahde, jonka nimi oli vilahtanut myös keskusteluissa SDP:n tulevasta presidenttiehdokkaasta.
Aktiivisen poliittisen uransa päätteeksi Sorsa nimitettiin Suomen pankin johtokuntaan 1987. Hän työskenteli johtokunnassa vuoteen 1996, jolloin jäi eläkkeelle. Sorsan toimikaudelle Suomen Pankissa osuivat 1990-luvun syvä lama ja pankkikriisi, joka johti monen pankin lakkauttamiseen ja fuusioihin.