stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhdysvaltain merijalkaväki
Organisaatio

Yhdysvaltain merijalkaväki toimii puolustusministeriön alaosaston laivastoministeriön alaisuudessa. Puolustushaaran korkea-arvoisin upseeri on merijalkaväen komentaja, pääsääntöisesti täyskenraali, joka on vastuussa merijalkaväen sotilaiden värväyksestä, koulutuksesta ja varustuksen hankkimisesta. Komentaja on Yhdysvaltain asevoimien pääesikunnan jäsen ja vastuussa toiminnastaan laivastoministerille. Komentaja kuuluu olla neljän tähden kenraali, jonka on nimittänyt virkaan Yhdysvaltain presidentti ja valinnan on vahvistanut Yhdysvaltain senaatti. Komendantin alaisuudessa on hänen varamiehensä ja muut sotilaskomentajat, joille komendantti kertoo laivastoministeriön päättämät käskyt. Nykyista edeltävä Yhdysvaltain merijalkaväen komentaja oli Persianlahden sodassa ansioitunut kenraali James T. Conway, jonka presidentti George W. Bush nimitti virkaan vuonna 2006. Conwayn varamies oli nuorempi kenraali James Cartwright, jota pidettiin todennäköisenä ehdokkaana seuraavaksi merijalkaväen komentajaksi. Yhdysvaltain maavoimien rakenteesta poiketen merijalkaväki ei ole organisoitu tavanomaisen armeijan tavoin, vaan se koostuu taisteluosastoista, jotka on jaettu merijalkaväkipataljooniksi, merijalkaväkiprikaateiksi ja merijalkaväkiarmeijakunniksi. Merijalkaväkeen kuuluvat myös erilliset osastot komentoketjulle, maajoukoille, ilmavoimille ja logistiikalle. Yhdysvaltain merijalkaväessä palvelee 176 000 miestä kolmessa divisioonassa ja 40 000 miestä yhdessä divisioonassa joka on reservissä, joten se miesvahvuudeltaan Yhdysvaltain asevoimien puolustushaaroista pienin, mutta kuitenkin suurempi monen muun valtion koko asevoimat. Presidentti Obaman suunnitelmiin kuuluu merijalkaväen vahvuuden nostaminen 27 000 miehellä. Merijalkaväki käyttää armeijan sotilasarvoja.
Organisaatio > Taisteluosastot

Vaihtelevan kokoinen Marine Air-Ground Task Force (MAGTF) kuuluu maa- ja ilmakomponentin lisäksi huolto- ja komentokomponentit. Pienin osasto on merijalkaväkipataljoonan taisteluosasto (MEU), jossa on noin 2 000 sotilasta ja suurin merijalkaväkiarmeijakunta (MEF). Tyynenmeren ja Atlantin laivastoille on yleensä alistettu molemmille kolme pataljoonaa ja seitsemäs MEU-pataljoona on reservissä Okinawan tukikohdassa. Jokainen pataljoona pystyy suorittamaan erikoisjoukko-operaatioita. Merijalkaväkiprikaatin (MEB) vahvuus on 10 000–20 000 sotilasta ja sen ilmakomponenttiin kuuluu noin 100 helikopteria ja 50 rynnäkkökonetta. Armeijakuntia (MEF) on rauhan aikana kolme ja niissä on joukkoja kulloisessakin tehtävässä tarvittava määrä. Armeijakunnan lennostoon kuuluu noin 120 lentokonetta ja 150 helikopteria.
Organisaatio > Erikoisjoukot

Yhdysvaltain maavoimien tavoin merijalkaväkeen kuuluu useita erikoisjoukkotoiminnan osastoja, kuten terrorismin vastaiseen toimintaan koulutettu FAST, Team Six sekä tiedusteluun ja ei-tavanomaiseen sodankäyntiin erikoistunut Force Reconnaissance. Merijalkaväen erikoisjoukkojen esikunta on suoraan vastuussa United States Special Operations Commandille.lähde?
Organisaatio > Upseerikoulutus

Vuosittain palvelukseen astuu yli 2 000 upseeria ja 38 000 hyväksytään koulutukseen, johon valitaan laivaston reserviupseerikurssilta (NROTC), upseerikokelaskoulusta (OCS) tai Yhdysvaltain laivastoakatemiasta. Kuusikuukautinen peruskoulutus jalkaväkijoukkueen johtajaksi järjestetään Quanticossa, Virginiassa.lähde?
Organisaatio > Yhteistyö laivaston kanssa

Laivastoministeriön toiminnan seurauksena merijalkaväki tekee aktiivista yhteistyötä Yhdysvaltain laivaston kanssa, ja niiden välinen suhde on läheisempi kuin muilla Yhdysvaltain asevoimien puolustushaaroilla. Kaikkia merijalkaväen sotilaita kannustetaan jo alokasvaiheessa yhteistyöhön laivaston henkilökunnan kanssa, ja yhteistyön toimivuuden takaamiseksi molemmilla puolustushaaroilla on käytössä samoja koulutusohjelmia. Laivasto avustaa merijalkaväkeä logistiikassa ja sotilaiden kuljetuksessa taistelukentälle, ja vastaavasti merijalkaväki suorittaa laivaston puolesta merivoimien operaatioissa vaaditut tehtävät sisämaassa. Merijalkaväellä ei ole omia lääkintämiehiä tai sotilaspastoreita, koska laivaston lääkintämiehet ja sotilaspastorit korvaavat molemmat roolit merijalkaväessä. Merijalkaväen ja laivaston yhteistyön takia vuonna 2007 laivastoministeriö yritettiin nimetä ”laivasto- ja merijalkaväkiministeriöksi”, mutta lopulta ehdotus hylättiin.
Kalusto

Merijalkaväellä on käytössään omat hävittäjät, taisteluhelikopterit, kuljetuslentokoneet hyökkäysalukset, panssarivaunut ja tykistö joten se on täysin omavarainen. Pääasiallisena maastopukuna käytetään MCCUU-leikkauksella varustettua MARPAT-kuvioitua pukua. Kantolaitteena nykyään merijalkaväki käyttää SPARTAN II tai Interceptor liiviä, johon on kiinnitettynä taskuja, tämä lipastaskut+sirpaleliivi järjestelmä on syrjäyttänyt LC-2 kantolaite. Merijalkaväen erikoisjoukot kuten Force Reconnaissance ja FAST käyttävät myös CIRAS ja FSBE -liivejä. Interceptor liivejä alettiin korvaamaan MTV liiveillä, jotka taas todettiin liian raskaiksi ja niistä kehitettiin SPC liivi joka on korvaamassa molemmat mallit.
Kalusto > Jalkaväkiaseet

Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaiden ensisijainen käsiase on M16-rynnäkkökivääri tai sen pohjalta valmistettu M4-karbiini yleisimpänä aseena ollessa M16A4 M5-RAS-kiskoetupäällä varustettuna. Merijalkaväki on korvaamassa kaikkien kiväärimiesten aseet Heckler & Koch HK416 rynnäkkökivääriin perustuvalla M27 kiväärillä, jolla voi ampua pistemaaleja 550 metriin ja aluemaaleja jopa 700 metriin asti.selvennä Tulitukimiesten aseistukseen kuuluvat M240- ja M249-konekiväärit, ja raskaamman tulivoiman takaavat myös rynnäkkökivääreihin liitettävä M203-kranaattiampumalaite sekä M224- ja M25-kranaatinheittimet. Merijalkaväen sotilaat voidaan aseistaa myös M2-mallin raskaalla konekiväärillä tai Mk 19 -kranaatinheittimellä. Merijalkaväen tarkka-ampujat on aseistettu M40-kiikarikiväärillä. Panssarintorjuntaa varten merijalkaväen aseistukseen kuuluu AT4- ja SMAW-raketteja sekä FGM-172 SRAW-, FGM-148 Javelin- ja BGM-71 TOW -ohjuksia. Joidenkin sotilaiden aseistukseen kuuluu myös M9-pistooli.
Kalusto > Maa-ajoneuvot

Merijalkaväen ajoneuvoihin kuuluu Humvee-panssariautoja ja M1 Abrams -taistelupanssarivaunuja, jotka ovat myös Yhdysvaltain maavoimien käytössä. Merijalkaväellä on kuitenkin myös puolustushaaraa varten suunniteltuja ajoneuvoja, kuten AAV-7A1-amfibiovaunuja ja LAV-25-panssariautoja. Irakissa toistuvien tienvarsipommi-iskujen vaaran seurauksena vuonna 2007 merijalkaväki tilasi 3 200 kappaletta MRAP-panssariautoja korvatakseen Humveet, jotka osoittautuivat liian heikosti panssaroiduksi tienvarsipommeille. Merijalkaväen tykistöön kuuluvat M777- ja M198-haupitsit sekä M142 HIMARS-raketinheittimet.
Kalusto > Lentokalusto

Merijalkaväellä on maassa liikkuvien kulkuneuvojen ohella myös suuri valikoima helikoptereita ja lentokoneita. AH-1 SuperCobra on merijalkaväen taisteluhelikopteri, joka siirrettiin merijalkaväen palvelukseen maavoimien uudemman AH-64 Apachen massatuotannon alkamisen jälkeen. UH-1N Twin Huey, CH-46 Sea Knight ja CH-53 Sea Stallion ovat kuljetushelikoptereita, mutta merijalkaväki suunnittelee niiden korvaamista V-22 Ospreylla. Marine One -kutsukoodilla tunnettu helikopteri kuljettaa presidenttiä.
Merijalkaväellä on myös AH-8B Harrier II - ja F/A-18 Hornet -suihkuhävittäjiä, mutta ne korvataan F-35 Joint Strike Fighterilla. EA-6 Prowler ja KC-130 Hercules ovat elektroniseen sodankäyntiin tarkoitettuja lentokoneita.
Merijalkaväen miehittämättömiin UAV-koneisiin kuuluvat RQ-7 Shadow ja ScanEagle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain merijalkaväki Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain merijalkaväen virallinen kotisivusto (englanniksi)
Samuel Nicholas oli Yhdysvaltain merijalkaväen ensimmäinen komendantti.
Merijalkaväen sotilaita Inchonin maihinnousussa vuonna 1950.
James T. Conway on 34. merijalkaväen komentaja.
Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaita ampumassa M198-haupitsilla Irakissa.
Joustoturva

Joustoturva (engl. flexicurity) on Euroopan unionin työllisyys- ja sosiaaliturvapolitiikassa keskeiseen asemaan noussut käsite, jolla tarkoitetaan työmarkkinoiden joustavuuden ja turvallisuuden uudenlaista tasapainoa. Toukokuussa 2007 EU:n komissio esitti joustoturvan periaatteiden vahvistamista kilpailukyvyn, työllisyyden ja työtyytyväisyyden edistämiseksi. Työpoliittisen Aikakauskirjan numero 3/2007 on omistettu joustoturvaa koskevalle keskustelulle.
Joustoturvaan kuuluvat EU:n komission mukaan seuraavat neljä osatekijää:
sekä työnantajan että työntekijät kannalta joustava ja luotettava työlainsäädäntö, joka ottaa huomioon sekä työmarkkinoiden sisä- että ulkopiiriläiset
monipuolinen elinikäisen oppimisen strategia, joka huolehtii myös työmarkkinoilla heikommassa asemassa olevista
tehokas ja aktiivinen työvoimapolitiikka
moderni sosiaaliturvajärjestelmä, joka tarjoaa asianmukaisen tuloturvan, kannustaa työllisyyteen, edistää liikkuvuutta työmarkkinoilla ja mahdollistaa työn ja yksityiselämän yhteensovittamisen ja perhevelvollisuudet, kuten lastenhoidon
EU:n piirissä käydyssä joustoturvakeskustelussa ovat viime aikoina korostuneet työmarkkinoiden lyhyen aikavälin haasteet. EU:n puheenjohtajavaltio Tšekki on 31.3.2009 julkistanut jatkovalmistelua varten luonnoksen neuvoston päätelmiksi joustoturvasta taloudellisen kriisin oloissa. Tarkoituksena on esittää erilaisia toimenpiteitä (”policy-mix”), joita jäsenvaltiot voivat hyödyntää hallitakseen taantuman vaikutuksia joustoturvaperiaatteita toimeenpannessaan. Toukokuussa 2009 Prahassa järjestetyn työllisyyshuippukokouksen teemat liittyivät keskeisesti joustoturvaan.
Joustoturva hallitusohjelmassa

Suomalaisessa keskustelussa joustoturvaa käytetään vielä epävarmasti. Joustoturva on muutosturvaa laajempi asia. Joustoturva syntyi Matti Vanhasen I hallituksen aikana, ja silloin työvoimapolitiikka painottui poliittisesti eri tavalla kuin Vanhasen II hallituksessa. Muutosturvaa tarjottiin työttömäksi joutuneelle tai työttömyysuhan alaisena olevalle henkilölle. Joustoturva on työn ja sosiaaliturvan yhteensovitusta tarkoittava asia.
Jousto on perinteisesti ollut erittäin kiistanalainen sana ammattiyhdistysliikkeessä, mutta Lauri Ihalaisen kannanotot kertovat siitä, että ainakaan kaikkien periaatteellisimmalla tasolla tätä ongelmaa ei enää pitäisi olla. EU:n Lissabonin strategiassa (prosessissa) käsitteellä viitataan ennen kaikkea Tanskan ja Alankomaiden tapaan yhteen sovittaa työvoimapolitiikka ja sosiaaliturvapolitiikka. Joustoturvan idean tuoreutta kuvaa hyvin se, että Matti Vanhasen II hallituksen ohjelmassa sanaa ei vielä esiinny.
Tanskan malliin liittyy joustoturvan rinnalla toinen, välityömarkkinoiden (engl. transitional labour market) käsite. Puhtaimmillaan Tanskan malli perustuu kolmelle tekijälle:
heikko irtisanomissuoja
korkea työttömyysturva
aktiivinen työvoimapolitiikka
Ennen työmarkkinoiden vapauttamista Tanskassa oli korkea työttömyys ja talous kasvoi hitaasti verrattuna Euroopan unioniin.
Työmarkkinat vapautettiin sosiaalidemokraattien johdolla vuosina 1994 ja 1996. Flexicurity on johtanut matalaan työttömyyteen (3,3 % vuonna 2007) ja yli 3 prosentin talouskasvuun.
Koska irtisanomissuojan merkittävä heikentäminen tuskin Suomessa toteutuu, muita osatekijöitä on vastaavasti muutettava, jotta kokonaisuus toimisi samalla tavalla. Mitään tutkimustietoa siitä, miten eri tekijöiden yhdysvaikutukset toimivat, ei ole käytettävissä.
Sinivihreän hallituksen kannalta merkityksetön ei ole Kokoomuksen Think tankin perustuloraportin (Sisällä vai ulkona – kohti perustuloa?) kehittelemä käsite "kansalaisturva", joka sisältää ehdollisen perusturvan. Kansalaisturvaa saisi henkilö, joka osallistuu hyödylliseksi määriteltyyn yhteiskunnalliseen aktiviteettiin.
Muutosturva

Heinäkuun alusta 2005 tuli voimaan työmarkkinajärjestöjen väliseen sopimukseen perustuva muutosturva. Muutosturvaa laajennettiin 1.7.2009 alkaen määräaikaisten ja lomautettujen osalta. Muutosturvan keskeinen sisältö on:
Työantajan velvollisuus tehdä esitys työllistymistä edistäväksi toimintasuunnitelmaksi yhteistoimintamenettelyn alkuvaiheessa
Työantajan velvollisuus tiedottaa muutosturvan piiriin kuuluvia työllistymissuunnitelmasta sekä ansiopäivärahan muutosturvan ansio-osasta ja peruspäivärahan muutosturvalisästä
Työntekijän oikeus työ- ja elinkeinotoimiston kanssa laadittavaan työllistymissuunnitelmaan
Työntekijän oikeus 5–20 työpäivän palkalliseen työllistymisvapaaseen irtisanomisaikana
Työntekijän oikeus työllistymissuunnitelmaan sisältyvien toimenpiteiden aikaiseen enintään 200 päivältä maksettavaan ansiopäivärahan muutosturvan ansio-osaan tai peruspäivärahan muutosturvalisään
Työantajan ilmoitusvelvollisuus muutosturvan piiriin kuuluvien irtisanomisista ja määräaikaisten työsopimusten päättymisestä työ- ja elinkeinotoimistolle
Arnkilin ym. mukaan muutosturva edustaa uudentyyppistä hallintotapaa, jossa pääpaino on asiantuntijuudella ja asiantuntijoiden suhteellisella autonomialla paikallisissa irtisanomistilanteissa ja työvoiman kysyntätilanteissa. Muutosturvakokeilun ensivaiheen kokemusten mukaan työmarkkinoilla kaivataan toimijoita, jotka organisoisivat ja vaiheistaisivat eri osapuolten yhteistyötä.
Joustoturvavalmistelu Suomessa

Suomessa työministeriö asetti 23.8.2007 työministeri Tarja Cronbergin johdolla toimivan kolmikantaisen työryhmän edistämään jouston ja turvan tasapainoa työmarkkinoilla ja työelämässä. Työryhmän työ jatkuu työ- ja elinkeinoministeriössä strategisena hankkeena, jonka määräaika on vuoden 2010 loppu. Sateenvarjohankkeena joustoturvatyö koordinoi rakenneuudistusta eri politiikkalohkojen kesken hallituksen ja työmarkkinajärjestöjen yhteistyönä.
Suomen joustoturvavalmistelu on saanut positiivista huomiota EU-tasolla. Suomi oli yksi viidestä EU-maasta joissa komission yhdessä Slovenian ja Ranskan kanssa asettama joustoturvadelegaatio vieraili kesällä 2008. Vierailun aikana käydyissä keskusteluissa huomiota herättivät erityisesti muutosturva sekä työelämän laadun kehittäminen.
Suomessa keväällä 2009 on työmarkkinoiden ja työelämän kehittämisen huomio kiinnittynyt erityisesti lyhyen aikavälin ongelmiin ja elvytystoimien suuntaamiseen. Keskeisesti elvyttämiseen liittyviä asiakirjoja ovat:
Hallituksen elvytyslisätalousarvio 30.1.2009.
Hallituksen politiikkariihen kannanotto 24.2.2009
Yhteisymmärrys eläkekiistan ratkaisemisesta 11.3.2009
Keväällä 2009 valmistuneita, pääasiallisesti rakennepoliittisia työmarkkinoiden sekä sosiaaliturva- ja työvoimapolitiikan kehittämiseen liittyviä asiakirjoja ovat:
Työmarkkinakeskusjärjestöjen (EK, SAK, Akava ja STTK) neuvottelutulos elä-kepolitiikasta ja työttömyysturvasta 22.1.2009 (ns. sosiaalitupo).
SATA-komitean linjaukset sosiaaliturvan kehittämiseksi 27.1.2009.
AKKU-johtoryhmän toinen väliraportti 27.2.2009
Työn, yrittämisen ja työelämän politiikkaohjelman ennakointiryhmän raportti 7.4.2009
Välityömarkkinat osana joustoturvaa?

Suomalaiseen työllistämissanastoon näyttää syntyvän sekoittava erottelu välityömarkkinoihin ja välittävien työmarkkinoihin. Edellisestä henkilön odotetaan siirtyvän suhteellisen nopeasti avoimille työmarkkinoille (mitä ne sitten ovatkin) kun taas pysyvämmillä, peräti työiän loppuun saakka kestävillä "markkinoilla" henkilöstä välitetään monipuolisesti. Edellinen – välityömarkkinat – kuuluisi työ- ja elinkeinoministeriön ja jälkimmäinen – välittävät työmarkkinat – sosiaali- ja terveysministeriön vastuulle. Kun sitten ottaa huomioon sen, kuka tai mikä sosiaalihuollosta vastaan, lopputulos on, että edelliset ovat valtiovallan, jälkimmäiset kuntien "erityisessä suojeluksessa".
Kansallisen Sivistysliiton oikeusministeriön avustuksella laatimassa thinktank-julkaisussa Sisällä vai ulkona – kohti perustuloa? esitellään myönteiseen sävyyn (itä)saksalaista kansalaistyötä Bad Schmiedebergin kokemusten pohjalta. Tätä mallia sovelletaan muun muassa Paltamon Työtä kaikille-työllistämishankkeessa. Saksalaista kokeilua selostettiin keväällä 2007 monissa maailman lehdissä, mutta tosiasiaksi osoittautunee se saksalaisen sosiaalityöntekijäverkoston arvio, että kansalaistyö (saks. Bürgerarbeit) sopii joihinkin tilanteisiin, mutta ei kaikkiin. Itsestään selvää useimmille on se, että kansalaistyö silloin kun se on ehtona minimitoimeentulolle, ei ole "Euroopan sosiaaliselta mallilta" toivottua vapaata työtä.
SAK:n työaika- ja palkka-asiantuntija Juha Antila katsoo, että pysyvä työsuhde tarjoaa sellaisen perusturvan, jota korkeakaan sosiaaliturva ei kompensoi. Välityömarkkinat eivät määritelmänsä mukaisesti tarjoa pysyvää työsuhdetta muille kuin niille, jotka oikeastaan ovat työmarkkinoiden ulkopuolella.
Joustoturvakeskustelu maailmalla

Lissabonin prosessi, vanhassa ja uudistetussa muodossaan, on vaikuttanut työvoima- ja sosiaaliturvapoliittisiin käytäntöihin ja asenteisiin kaikissa EU-maissa. Elina Palolan mukaan eurooppalaista sosiaalivaltiota ei ole pysytty muuttamaan turvaverkosta ponnahduslaudaksi. Tästä syystä monet perusturvatilanteet voidaan tuomita passivoiviksi loukuiksi. Ratkaisuksi toivotaan talouskasvua ja työllisyysasteen nousua kohti 75–80 prosenttia.
Kansalaisjärjestöjen Social Platform on esitellyt 10 ehtoa ja periaatetta optimaaliselle joustoturvalle:
luo enemmän ja parempia työpaikkoja, vahvistaa sosiaalista koheesiota ja vähentää köyhyyttä ja syrjäytymistä
demokraattisesti sovittu järjestelmä
se tarkoittaa joustavuutta työntekijöiden ja työantajien puolella samanveroisesti
kokonaisvaltainen järjestelmä, joka perustuu kestävään sosiaaliseen perusrakenteeseen
edellyttää samoja mahdollisuuksia ja tasavertaisuutta miesten ja naisten kesken
vaatii olemassa olevan työlainsäädännön kunnioittamista ja vahvistamista
takaa täydet eläkeoikeudet joustavissa työsuhteissa oleville
perustuu tukea antaville aktivointipoliitikoille
takaa riittävän toimeentuloturvan
tarkoittaa investointia koulutukseen ja elinikäiseen oppimiseen
Joustoturva sosiaaliuudistuksessa, SATA-hanke

Hallituksen suureen sosiaaliturvan uudistukseen (SATA-hanke) on liitetty myös "muiden kehittämiskohteiden" joukkoon "muutosturvan toimivuuden parantaminen ja välityömarkkinoiden toimeentuloturva". Joustoturvasta ei alkuvaiheen papereissa vielä puhuttu mitään, mutta asia voi muuttua nopeastikin.
Sosiaali- ja terveysturvan päivillä elokuussa 2007 professori Pentti Arajärvi otti kantaa hallituksen sosiaaliturvauudistukseen, SATA-hankkeeseen, muun muassa seuraavin sanoin:
Ilman riittävän korkealle asetettua tavoitetta ei tämänlaatuisessa asiassa voida kovin paljon edetäkään, paitsi ehkä niissä tapauksissa, joissa on ennalta tiedetään pienen ongelman pieni ratkaisu.
Toimeentuloturvan uudistamisessa on varmasti kaksi keskeistä osaa: on pyrittävä luomaan järjestelmä, jossa yksilö ottaa vastuuta toiminnastaan ja päätöksistään.  ... Toisena seikkana toimeentuloturvassa on, että ketään ei saa jättää heitteille.
Mitä perustavamman laatuisista yksilön oikeuksista on kyse ja mitä heikommat ovat yksilön omat voimavarat, sitä vahvemmat ovat oikeudet ja suurempi yhteinen vastuu.
Kun järjestelmämme on keskeisiltä osiltaan verovaroin ylläpidetty, on tärkeää, että kaikki voivat olla mukana niin etuuksien saajina kuin maksajina. Samalla osallistuminen rahoitukseen ei saa olla yleensä etuuden saamisen edellytyksenä muissa kuin palkkasidonnaisissa etuuksissa eikä etuuksien rahoitukseen osallistuminen vielä sinänsä tuo oikeutta etuuteen, vaan vasta oikeuden saada etuutta tietyssä elämäntilanteessa.
Saksalaiset Formula 1 -kuljettajat

Wolfgang von Tripsin patsas. Hän oli ensimmäinen saksalainen GP-voittaja.
Saksasta on tullut yhteensä 53 Formula 1 -kuljettajaa, joista kolme on maailmanmestareita. Heistä Sebastian Vettel on nykyisin vielä mukana.  Michael Schumacherilla on lukuisia F1-ennätyksiä, muun muassa eniten maailmanmestaruuksia. Vuonna 2008 Sebastian Vettelistä tuli nuorin kilpailun voittanut kuljettaja (ei enää voimassa), ja vuonna 2010 hänestä tuli nuorin Formula 1 maailmanmestari.  Vuonna 2016 Nico Rosbergista tuli kolmas saksalainen maailmanmestari.  Formula 1 -kaudella 2019 on mukana kaksi saksalaista.
Maailmanmestarit ja kilpailun voittaneet

Ensimmäinen saksalaismestaruus tuli vasta vuonna 1994 Michael Schumacherin voitettua ensimmäisen seitsemästä maailmanmestaruudesta.  Sebastian Vettelistä tuli vuonna 2010 toinen saksalainen maailmanmestari. Hän voitti mestaruudet myös 2011, 2012 ja 2013.   Nico Rosberg on kolmas saksalainen kuljettaja, joka on voittanut maailmanmestaruuden. Se tapahtui kaudella 2016. Wolfgang von Trips oli lähellä voittaa mestaruuden vuonna 1961, mutta hän kuoli onnettomuudessa toiseksi viimeisessä osakilpailussa ja sijoittui lopulta toiseksi mestaruuskamppailussa, vain yhden pisteen erolla Phil Hilliin.
Yhteensä seitsemän saksalaista on onnistunut voittamaan osakilpailun.  Michael Schumacher on saavuttanut eniten voittoja, yhteensä 91.  Vettelillä on tähän mennessä 52 voittoa.  Ralf Schumacher voitti kuusi ja Heinz-Harald Frentzen voitti kolme.   Wolfgang von Trips, joka oli ensimmäinen saksalainen osakilpailuvoittaja, voitti kaksi kilpailua, joista molemmat olivat vuonna 1961.  Nico Rosberg voitti uransa aikana 23 kilpailua ja Jochen Mass yhden.
Nykyiset kuskit

Sebastian Vettel ajoi ensimmäisen kilpailunsa 2007 Yhdysvaltain GP:ssä, sijoittuen kahdeksanneksi saavuttaen uransa ensimmäisen MM-pisteen. Hänestä tuli myös kaikkien aikojen nuorin pisteille ajanut kuljettaja.  Kaudella 2010 Vettel aloitti neljä kautta kestäneen mestaruusputkensa, tullen kaikkien aikojen nuorimmaksi Formula 1-maailmanmestariksi. Nykyään Vettel ajaa Scuderia Ferrarin tallissa.
Sebastian Vettel
Michael Schumacher Monacossa, 2012
Käännös suomeksi
Universaalikiista

Universaalikiista oli universaalien eli yleiskäsitteiden ongelmaa koskenut kiista erityisesti 1000- ja 1100-lukujen varhaisskolastiikassa. Kiista perustui erilaisiin antiikin filosofiasta tehtyihin tulkintoihin. Kiistan taustalla olivat Aristoteleen loogiset teokset, ns. Organon, ja erityisesti Porfyrioksen niihin tekemä kommentaari (Eisagoge) sekä Boethiuksen tähän tekemä kommentaari (In Isagogen Porphyrii commenta). Universaalikiistaan vaikutti aristoteelisen taustan lisäksi myös Platonin ideaoppi, siinä uusplatonilaisessa muodossa kuin se keskiajalla tunnettiin.
Kiista johtui osittain siitä, että keskiajalla Platonin ja Aristoteleen teokset tunnettiin vain osittain. Aristoteleen teoksista tunnettiin vain Boethiuksen latinantamat Organonin osat, Platonin teoksista vielä vähemmän. Tästä seurasi, etteivät varsinkaan varhaiskeskiajan ajattelijat edes tarkkaan tienneet, mitä ratkaisuja Platon ja Aristoteles olivat tarjonneet. Heidän käytettävissään oli vain vihjauksia, ja heidän oli löydettävä universaalien ongelmaan omat ratkaisunsa.