stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Delphine Racinet

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Delphine Racinet vuonna 2012. |  Delphine Racinet vuonna 2012. |  Delphine Racinet vuonna 2012. |  |
Maa:   Ranska
Naisten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | Trap |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | Trap |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tampere 1999 | Trap, joukkue |  |
|  Hopeaa | Belgrad 2011 | Trap, joukkue |  |
|  Pronssia | Tampere 1999 | Trap |  |
Delphine Jeanine Annie Racinet-Réau (s. 19. syyskuuta 1973 Melun) on ranskalainen haulikkoampuja ja olympiamitalisti.
Delphine Racinet on saavuttanut olympialaisissa trapissa hopeaa Sydneyssä 2000 ja pronssia Lontoossa 2012. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa joukkuehopeaa ja henkilökohtaista pronssia samassa lajissa Tampereella 1999. Hän sai trapin joukkuekilpailussa myös MM-hopeaa Belgradissa 2011.
Marko Oksanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. huhtikuuta 1975
Kuolinaika: 21. heinäkuuta 2014 (39 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 175 cm
Lempinimi: Kuke
Junioriseurat
1986–1995: Jazz
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1995 | Jazz | 2 | (0) |
| 1994 | → EuPa (laina) | 14 | (3) |
| 1996 | HaPo | – | (–) |
| 1997–2003 | MuSa | 98 | (63) |
| 2002 | → Jazz (laina) | 10 | (0) |
| 2004–2005 | KaIK | 33 | (14) |
| 2006–2007 | RuosV | – | (4) |
| Yhteensä | Yhteensä | 157 | (80) |
Maajoukkue
| 1993 | Suomi U18 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Marko Johannes Oksanen (1. huhtikuuta 1975 – 21. heinäkuuta 2014) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan Veikkausliigassa FC Jazzia sekä toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla Euran Palloa, Musan Salamaa ja Kaskö IK:ta.
Liigaurallaan Oksanen pelasi yhteensä 12 ottelua kausilla 1993 ja 2002. FC Jazzin ensimmäisellä mestaruuskaudella 1993 hän esiintyi kahdessa liigaottelussa, mutta pelasi muutoin pääosin seuran A-junioreissa. Kauden 2002 Oksanen aloitti Kakkosen Musan Salamassa, josta siirtyi kesäkuussa loukkaantumisista kärsineen Jazzin riveihin. Oksanen pelasi urallaan myös kaksi poikien maaottelua.
Erkki Wessman

Erkki Wessman vuonna 1965.
Erkki Olavi Wessman (27. kesäkuuta 1931 Ulvila – 5. elokuuta 2011 Tampere) oli suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän työskenteli muun muassa Hymyn ja Alibin toimittajana.
Ura

Wessman työskenteli aluksi kirjatyöntekijänä ja sitten toimitussihteerinä ja kirjoittavana toimittajana Porissa ilmestyneessä Satakunnan Työssä. Hän oli kirjoittajayhdistys Manuscript 63:n perustajajäsen. Mentyään naimisiin näyttelijä Tuija Vuolteen kanssa Wessman muutti 1960-luvun puolivälissä Tampereelle ja siirtyi Hymy-lehden palvelukseen. Wessman jatkoi yhteiskuntaa luotaavana monipuolisena kirjoittajana, ja hänet tunnettiin muun muassa Irwin Goodmanin luottotoimittajana.
Wessman kirjoitti useita tietokirjoja ja romaaneita sekä lisäksi näytelmiä televisiolle ja teatteriin.
Teoksia

Sumussa, kuunnelma. Radioteatteri 1963
Ruotsalainen tulitikku, tv-dramatisointi Anton Tshehovin novellista. Tv-teatteri
Elämän napakiikussa, tv-dramatisointi O'Henryn novellista. Hämeenlinnan Kaupunginteatteri
Juoppous, tv-dramatisointi Pentti Haanpään novellista. Tv-teatteri
Odotus, romaani.  WSOY 1965
Kun ympäri käydään, tv-näytelmä.  1967
Teilinummi, romaani.  WSOY 1967
Anna meille tänä päivänä: raportti Hymylehden eläkepaketista, valokuvat: Veikko Lintinen ja Heikki Rissanen.  Lehtimiehet, Tampere 1973
Ystävämme delfiinit, kuvat Veikko Lintinen.  Lehtimiehet, Tampere 1985
Kun ilta ehtii, näytelmä, tekijät Erkki Wessman ja Erkki Aura.  1988
Rentun ruusu : kohtaamisia Irwin Goodmanin kanssa, kuvat Veikko Lintinen, discografia Juha Pitkänen.  Aquarian, Helsinki 1991
Eivät kauppiaan päivät kirjassa ole : kertomus Aulis Mäenpään elämästä.  Tammer-Tukku 1998
Kronstadtin kapina 1921 ja sen perilliset Suomessa, tekijät Erkki Wessman, Pertti Huusari, Veikko Lintinen.  Pilot-kustannus, Tampere 2004
Tukkukaupan töissä : ihmisten ääniä Tammer-Tukun viideltä ensimmäiseltä vuosikymmeneltä : Tammer-Tukku Oy vuodesta 1954.  Tammer-Tukku 2004
Isältä pojalle : Tampereen komediateatteri 15 vuotta.  Tampereen komediateatteri 2006
Tampereen kauppahalli : herkut ja historia : kauppahalli kautta aikojen ja nykypäivän herkkuja, tekijät Timo Nygren ja Erkki Wessman.  Pilot-kustannus, Tampere 2007
Sinun silmiesi tähden, näytelmä, tekijät Erkki Wessman ja Erkki Aura. Savonlinnan Teatteri. 2008-2009.
Laulu tulipunaisesta kukasta, dramatisointi, tekijät Johannes Linnankoski, Tuija Vuolle, Erkki Wessman. Seinäjoen kesäteatteri 2008.
Rauno A. Mäenpään sairas kertomus, pamfletti. 2009
St. Jakob-Park

St. Jakob Park  kuuntele (ohje) on sveitsiläinen stadion ja jalkapallojoukkue FC Baselin virallinen kotistadion. Stadionille mahtuu 38 500 henkilöä, joskin kapasiteettia nostettiin vuoden 2008 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen varten.
Stadion jakautuu neljään lohkoon A, B, C ja D. St. Jakob-Park on melko uusi stadion: rakennustyöt aloitettiin 13. joulukuuta 1998. Ensimmäinen peli päästiin pelaamaan jo 15. maaliskuuta 2001. "Genossenschaft S.J.P" omistaa stadionin virallisesti, mutta sitä johtaa pääasiassa "Basel United". Stadionin rakentaminen maksoi 220 miljoonaa ja siellä on 32 kauppaa, kaksi ravintolaa nimeltään "Restaurant UNO" ja "Hattrick sports bar". Lisäksi stadionilla on pysäköintitilaa 680 autolle kahdessa kerroksessa. Stadionille voi päästä monella kulkuneuvolla kuten bussilla, raitiovaunulla ja junalla (stadionilla on rautatieasema).
UEFA palkitsi stadionin neljällä tähdellä, mikä on hyvä saavutus tämänkokoiselle stadionille.
Vuoden 2008 jalkapallon Euroopan-mestaruuskisoissa stadionilla pelattiin viisi ottelua: avajaisottelu, yksi lohko-ottelu, kaksi puolivälieräottelua ja yksi välieräottelu.
Stadionin laajentaminen aloitettiin vuonna 2005, ja työ päättyi 2008.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Basel Unitedin kotisivut
FC Baselin kotisivut
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2008
Daya

| Daya |
| --- | --- |
 Daya esiintymässä Los Angelesissä vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1998 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Marti 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2015–
Tyylilajit:  pop, synthpop, elektroninen
Soittimet:  kitara, ukulele, piano, nokkahuilu ja saksofoni 
Levy-yhtiöt:  Artbeatz, Z, RED, Interscope Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Grace Martine Tandon (s. 24. lokakuuta 1998 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat, taiteilijanimeltään Daya) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän nousi suuren yleisön tietoon vuonna 2016 esiinnyttyään yhdysvaltalaisen tuottajaduo The Chainsmokersin kappaleella "Don't Let Me Down", joka pääsi singlelistan viiden parhaan joukkoon kuudessatoista eri valtiossa. Lisäksi "Daya" on saavuttanut pienempää suosiota hänen julkaistuaan taiteilijanimeään kantavan EP-levyn ja Sit Still, Look Pretty-debyyttistudioalbumin vuosina 2015-16.
Hänen taiteilijanimensä "Daya" on sanskritilainen sana "myötätuntoisuudelle" ja "kiltteydelle". Dayalla on hänen kertomansa mukaan amerikanintialainen isoisä, joka muutti Intian Punjabista Yhdysvaltoihin. Lisäksi hänen perheeseensä kuuluu sisarukset Rachel, Mariana, Celia, ja Avery.
Diskografia > Albumit

Sit Still, Look Pretty (7. lokakuuta 2016)
Diskografia > EP-levyt

Daya (4. syyskuuta 2015)
The Difference (14. toukokuuta 2021)
In Between Dreams (16. syyskuuta 2022)
Diskografia > Singlet

Pääartistina
Hide Away (2015)
Sit Still, Look Pretty (2016)
Words (2016)
New (2017)
Safe (2018)
Insomnia (2019)
Forward Motion (2019)
Left Me Yet (2019)
Keeping It in the Dark (2019)
Wanted (mukana NOTD) (2019)
Older (mukana Shallou) (2020)
First Time (2020)
Bad Girl (2021)
Montana (2021)
What If I Told You (2021)
Evil (2021)
Love You When You’re Gone (2022)
Her (2022)
Love You More (Felix Cartalin kanssa) (2023)
Heart Over Mind (Alan Walkerin kanssa) (2023)
Vierailevana artistina
Don't Let Me Down (The Chainsmokers, mukana Daya) (2016)
Feel Good (Gryffin & Illenium, mukana Daya) (2017)
I Wanna Know (RL Grime, mukana Daya) (2018)
Promosinglet
Cool (2016)
Talk (2017)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Daya Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Daya (singer)
Käännös suomeksi
Demurrage-vero

Demurrage-verolla tarkoitetaan valuutan omistamisesta tai hallussapidosta perittävää maksua. Sitä kutsutaan joskus "hamstrausveroksi" tai "valuutan parkkimaksuksi". Esimerkiksi kullan omistajat maksavat eräänlaista demurrage-veroa maksuna kullan säilytyksestä ja turvassa pitämisestä. Muiden valuuttojen tapauksessa käytetään yleensä jaksoittaista veronkeräystä kuukausittain tai vuosittain, seteleiden tapauksessa esimerkiksi kuukausittaista leimaveroa. Demurrage esitetään usein edistykselliseksi taloudelliseksi työkaluksi, varsinkin puhuttaessa erilaisista rinnakkaisvaluutoista.
Demurrage-veroa on kokeiltu mm. Itävallan Wörglissä paikallisvaluutan kanssa 1930-luvulla erittäin menestyksekkäästi, ja kokeilusta puhutaankin "Wörglin ihmeenä". Väitteen mukaan jokaisen paikallisvaluutan demurrage-verotetun shillingin työllistävä vaikutus oli 12-14 kertaa suurempi kuin rinnalla kiertäneiden Itävallan kansallisten shillinkien. Tämä johtui nimenomaan "hamstrausverosta", ja että se kannusti kuluttamaan rahaa ennemmin kuin säästämään. Menestyksestä säikähtäneenä Itävallan keskuspankki torppasi kokeilun, ja hiukan myöhemmin vastaavat valuuttakokeilut tehtiin Itävallassa laittomiksi.
Demurrage-veron eräs vaikutus on nimenomaan rahan kiertonopeuden lisääminen. Toinen rahan kiertonopeutta lisäävä talouden mekanismi on inflaatio.
Antiikin Lakonia

Lakonia ja muut antiikin ajan Peloponnesoksen maakunnat kartalla.
Lakonia (m.kreik. Λακωνική (γῆ), Lakōnikē (gē), myös Lakedaimon, Λακεδαίμων, Lakedaimōn, lat. Laconia, Laconica, Laconis) oli antiikin Kreikan maakunta, joka sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan kaakkoisosassa ja käsitti suunnilleen nykyisen Lakonian alueyksikön alueen.
Lakonian merkittävin kaupunki oli Sparta, ja Lakonia vastaa Spartan poliksen eli kaupunkivaltion alueen ydinosaa arkaaisella ja klassisella kaudella. Alueella oli kuitenkin myös lukuisia Spartan alaisuudessa olleita perioikkien poliksia. Laajimmillaan Lakoniaan luettiin myös Messenia, joka oli 600-luvulta 300-luvulle eaa. sekin Spartan vallassa. Tässä käsitellään kuitenkin vain maakunnan ydinosaa.
Lakonian asukkaasta eli lakonialaisesta käytettiin etnonyymejä Lakōn (Λάκων), Lakōnos (Λάκωνος) ja Lakedaimonios (Λακεδαιμόνιος), feminiinissä Lakaina (Λάκαινα) ja Lakōnis (Λακωνίς), ja myöhemmin latinaksi Laco, Laconis ja Lacedaemonius, feminiinissä Laconis. Näitä nimityksiä käytettiin Lakonian koko vapaasta väestöstä, sekä spartalaisista että perioikeista.
Maantiede

Lakonian käsitti Peloponnesoksen niemimaan kaakkoisosan. Sen länsipuolella sijaitsi Messenia ja pohjoispuolella Arkadia ja Kynuria. Varsinaisen Lakonian pinta-alaksi on arvioitu noin 4 900 neliökilometriä.
Maantiede > Luonnonmaantiede

Lakonian ydinosa muodostui pitkästä laaksosta, jota reunustivat vuoret kolmelta sivulta, ja joka avautui ainoastaan etelässä merelle, Lakonianlahdelle. Pohjoisessa laaksoa rajasivat Arkadian vuoret. Niistä erkaantui etelän suuntaan kaksi rinnakkaisesti kulkevaa vuorijonoa, laakson länsipuolella Taygetos, joka erotti Lakonian Messeniasta ja päättyi Peloponnesoksen eteläisimpänä kärkenä Tainaronin niemenä, ja itäpuolella Parnon, joka kulki Lakonian itärannikon suuntaisesti ja päättyi Malean niemenä. Laakson halki virtasi pohjois-eteläsuunnassa sen koko pituudelta Eurotas-joki. Se laski mereen Lakonianlahden pohjukassa.
Vuorten vuoksi Lakonia oli hankala valloittaa, ja jopa Epameinondas epäröi sinne hyökkäämistä. Pohjoissivulla oli ainoastaan kaksi solaa, joiden kautta Spartan tasangolle oli mahdollista edetä. Länsisivulla Taygetos muodosti lähes läpikulkemattoman esteen, ja sen ainoa kulkutie oli hädin tuskin armeijoiden kuljettavissa. Itäsivulla vuoristo ja rannikon jylhyys estivät Lakonian valloittamisen mereltä käsin.
Maantiede > Luonnonmaantiede > Eurotas-joki ja sen laaksot

Eurotas (Εὐρώτας) -joki virtasi, kuten jo mainittua, läpi Taygetoksen ja Parnonin välisen laakson koko sen pituudelta. Joen varhaisempia nimiä olivat Bomykas (Βωμύκας) ja Himeros (Ἵμερος). Sen juoksulla voidaan erottaa kolme eri aluetta, ylemmän Eurotaksen laakso, keskisen Eurotaksen laakso eli Spartan tasanko, ja alemman Eurotaksen laakso eli rannikkotasanko.
Ylemmän Eurotaksen laakso
Eurotas sai alkunsa vuorilta, jotka reunustivat Arkadian Asean ja Megalopoliin tasankoja eteläpuolelta. Sekä Pausanias että Strabon katsoivat, että Alfeioksella ja Eurotaksella olisi yhteiset alkulähteet, ja että ne katosivat maan alle virrattuaan jonkun matkaa yhdessä. Alfeios ilmestyi sitten uudestaan maan pinnalle Arkadian Pegaissa Megalopoliin alueella, kun taas Eurotas ilmestyi Lakonian Blemanitiissa.
Pari kilometriä ennen Spartaa Eurotakseen laski sen sivujoki Oinus (Οἰνοῦς, nyk. Oinoúntas eli Kelefína), joka sai alkunsa Parnonilta ja virtasi pääpiirteissään lounaaseen päin. Oinuksen tärkein sivujoki oli Gorgylos (Γόργυλος), todennäköisesti nykyinen Vrésthenan joki. Lähes vastapäätä Eurotaksen ja Oinuksen yhtymäkohtaa Taygetos-vuori työntyi lähes joelle saakka, mutta vetäytyi pian takaisin ennen kuin joki saapui Spartan laaksoon eli keskisen Eurotaksen laaksoon.
Keskisen Eurotaksen laakso
Spartan kaupunki sijaitsi tämän laakson pohjoislaidalla Eurotaksen länsirannalla. Tasanko oli varsin laaja Taygetoksen ja joen välissä. Sen savinen ja kivinen maaperä sopi paremmin oliivien kuin viljan viljelyyn, ja hävisi monin tavoin hedelmälliselle Messenian tasangolle. Siksi Euripides näitä kahta maata verratessaan kuvaa Lakonian köyhäksi maaksi, jossa on kyllä viljelymaata, mutta joka on työläs muokata. Sen ilmasto oli kuitenkin leuto, sillä laakso oli vuorten suojaama, ja sen maisemia pidettiin kauniina.
Spartan tasangon suojaisuus hyökkäyksiltä on jo mainittu. Tasangolle johti muualta Peloponnesokselta vain kaksi kulkutietä, joita vieraat sotajoukot saattoivat käyttää. Toinen tuli ylemmästä Eurotaksen laaksosta Arkadian eteläosasta ja Stenyklaroksen tasangolta; toinen kulki pitkin Oinuksen pitkää ja kapeaa laaksoa, jossa Tegeasta ja Argoksesta tulleet tiet yhtyivät lähellä Sellasiaa.
Alemman Eurotaksen laakso
Spartan tasangon etelälaidalla vuoret tulivat jälleen lähelle Eurotasta jättäen sille vain kapean kulkutien edetä rannikkotasangolle. Länsipuolen vuoret olivat Taygetoksen ulokkeita. Rotko, jonka läpi joki virtasi, oli noin 19 kilometriä pitkä. Rannikkotasanko, joka tunnetaan joskus Heloksen tasankona, oli hedelmällinen ja suhteellisen laaja. Lopulta Eurotas laski Lakonianlahteen läpi soiden ja hiekkadyynien. Joen varrella kasvoi paljon ruokoja, jonka vuoksi runoilijat käyttivät siitä usein epiteettejä ”ruovikkoinen” (δονακοτρόφος, donakotrofos, δονακόεις, donakoeis).
Lakoniassa ei ollut muita laajempia tasankoja kuin edellä kuvatut kolme aluetta Eurotaksen laaksossa. Vuorten ja erityisesti Parnonin rinteillä oli kuitenkin huomattava määrä viljely- ja laidunkelpoista maata.
Maantiede > Luonnonmaantiede > Muut joet ja virrat

Eurotaksen ainoa sivujoki, jolla oli oma laaksonsa, oli jo mainittu Oinus. Muut sivujoet olivat lähinnä vuoriston vuodenaikaisvirtoja. Niistä on säilynyt muutaman nimet. Taygetokselta Spartan tasangolle virtasivat Tiasa (Τίασα), joka oli Pausaniaan mukaan Amyklaista Spartaan johtaneen tien varrella, ja siksi sen arvellaan olevan nykyinen Panteleímonas; sekä Fellia (Φέλλια), joka sijaitsi Amyklain ja Farain välillä. Knakion (Κνακίων), joka mainitaan eräässä Lykurgoksen käskyssä, yhdistettiin myöhemmin Oinukseen. Smenos (Σμῆνος) ja Skyras (Σκύρας) laskivat mereen Lakonianlahden länsipuolella.
Maantiede > Kaupungit > Polikset

Lakonian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Afroditia eli Afrodisia
Aigys
Anthana
Belbina eli Belmina
Boia eli Boiai
Epidauros Limera
Etis
Eua
Geronthrai
Gytheion
Khen
Kromnos
Kyfanta
Kythera
Las
Oinus
Oios eli Oion
Oitylos
Pellana
Prasiai eli Brasiai
Sellasia
Side
Sparta
Thyrea
Maantiede > Kaupungit > Muut kaupungit

Lakonian muita kaupunkeja tai asutuksia olivat:
Aigiai eli Aigaiai
Aigila
Aigilia eli Ogylos
Aitolia(?)
Akriai
Alesiai
Amyklai
Asine
Asopos
Astron
Biandyna
Bryseai
Epidelion
Farai eli Faris eli Fare
Glyppia eli Glympeis
Helos
Hippola
Iasos
Kainepolis eli Tainaros
Karyai
Karystos
Kotyrta
Kyparissia
Krokeai
Leukai
Leuktra eli Leuktron
Malea eli Melea
Marios
Messapeai
Messe
Neris
Nymfaion
Pefnos
Pleiai eli Palaia
Polikhna
Psamathus
Pyrrhikhos
Selinus
Tainaron
Teuthrone
Therapne
Thornaks
Trinasos
Tyros
Zaraks
Historia

Lakonian poliittinen historia seuraa Spartan vaiheita ja muodostaa keskeisen osan koko antikiin Kreikan historiaa. Koska Lakonian rajat vaihtelivat merkittävästi eri aikoina, tässä käsitellään pääasiassa niitä historian tapahtumia, jotka näihin muutoksiin vaikuttivat.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Akhaian liiton perustamisen jälkeen spartalaisten vaikutusvalta Peloponnesoksen asioihin väheni entisestään. Kuningas Kleomenes III:n aikana Sparta sai vielä uutta voimaa ja onnistui voittamaan akhaialaiset useissa taisteluissa, ja vaikutti olevan saamassa osan entisestä asemastaan takaisin. Akhaialaiset onnistuivat kuitenkin voittamaan spartalaiset saatuaan apua Makedonian Antigonos III:lta, ja kukistivat heidät lopullisesti Sellasian taistelussa vuonna 221 eaa. Pian tämän jälkeen Sparta päätyi vallananastajien käsiin. Näistä tyranneista tunnetuin on Nabis. Flamininus pakotti hänet luovuttamaan Gytheionin ja muita rannikkokaupunkeja, jotka olivat olleet Rooman puolella, ja ne asetettiin Akhaian liiton suojelukseen vuonna 195 eaa.
Spartalaisten alueeksi jäi nyt lähinnä Spartan tasanko, ja he olivat joka puolelta vihollisten ympäröimiä. Vuonna 188 eaa. Filopoimen valtasi Spartan itsensä ja liitti sen Akhaian liittoon. Tämä ei kuitenkaan miellyttänyt roomalaisia, jotka pelkäsivät Akhaian liiton voiman kasvua, ja rohkaisivat nyt vuorostaan spartalaisia, jotka vastustivat akhaialaisia. Rooman vallattua koko Kreikan näille kiistoille tuli loppu, ja Lakoniasta tuli muun Etelä-Kreikan tavoin ensin osa Macedonian provinssia ja sitten vuonna 27 eaa. perustettua Achaean provinssia. Ei ole tietoa siitä, palautettiinko ne kaupungit, joille Flamininus oli antanut itsenäisyyden, tuolloin takaisin Spartan valtaan. Keisari Augustus kuitenkin takasi kyseisten kaupunkien itsenäisyyden perustamalla niille vapaiden lakonialaisten liiton. Pausaniaan mukaan liittoon kuului alun perin 24 kaupunkia, ja hänen aikanaan niitä oli vielä 18. Ne olivat Gytheion, Teuthrone, Las, Pyrrhikos, Kainepolis, Oitylos, Leuktron eli Leuktra, Thalamai, Alagonia, Gerenia, Asopos, Akriai, Boiai, Zaraks, Epidauros Limera, Brasiai, Geronthrai ja Marios. Augustus osoitti suosiota kuitenkin myös Spartalle itselleen, ja antoi sille messenialaiset Farain ja Kardamylen kaupungin. Hän antoi lakonialaisille myös Kytheran saaren.
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle

300-luvun jaa. lopulla Lakoniaa hävittivät Alarikin johtamat visigootit, jotka valtasivat myös Spartan. Myöhemmin alueen asuttivat slaavit. 700-luvun lopussa keisarinna Irenen aikana Bysantti pyrki saamaan alueen uudelleen valtaansa. Lopulta Bysantti sai valtaansa ainakin tasangot, siinä missä osa väestöstä siirtyi vuorille. Kun frankit ottivat Lakonian valtaansa 1200-luvulla neljännen ristiretken jälkeen, antiikin Spartan paikalla oli edelleen Lakedaimoniaksi kutsuttu asutus. Vuonna 1248 Vilhelm II Villehardouin rakennutti sen läheiselle kukkulalle Mystraksen linnoituksen, josta kasvoi merkittävä linnoituskaupunki ja Lakonian keskus. Se säilytti tämän aseman 1800-luvulle saakka, jolloin itsenäistyneen Kreikan hallitus rakennutti Spártin kaupungin antiikin Spartan paikalle.
Yhteiskunta ja väestö

Lakonian väestö oli jaettu kolmeen luokkaan, jotka olivat spartalaiset, perioikit ja helootit. Spartalaiset olivat hallitseva doorilainen luokka. Perioikit elivät puoli-itsenäisinä Lakonian muissa kaupungeissa. He olivat vapaita kansalaisia, mutta heillä ei ollut osuutta Spartan itsensä hallinnossa, vaan he saivat kaikki käskyt spartalaisilta. Helootit olivat maaorjia, jotka viljelivät maata spartalaisten ja kenties myös perioikkien hyödyksi.
Yleisen kertomuksen mukaan Lykurgos jakoi Lakonian samankokoisiin maa-alueisiin, joista 9 000 annettiin spartalaisille ja 30 000 perioikeille. Joidenkin antiikin aikaisten lähteiden mukaan Lykurgos olisi jakanut maat alun perin tasan, ja mainitut luvut olisivat olleet myöhemmältä ajalta, jolloin Messenia oli liitetty Lakoniaan. Kolmannen version mukaan Lykurgos olisi jakanut 6000 maa-aluetta, ja kuningas Polydoros olisi lisännyt 3 000 ensimmäisen messenialaissodan jälkeen. Neljännen version mukaan alkuperäinen luku olisi ollut 4 500, ja Polydoros olisi tuplannut sen. Nykytutkijat ovat yrittäneet arvioida näiden lukujen perusteella Lakonian tuolloista väkimäärää ja spartalaisten ja perioikien suhteellisia lukumääriä. George Grote kuitenkin katsoi, ettei Lykurgos koskaan tehnyt tällaista maa-alueiden jakoa, vaan ajatus siitä on syntynyt vasta 200-luvulla eaa., jolloin Agis IV yritti jakaa Lakonian maa-alueet kokonaan uusiksi. Joka tapauksessa on mahdotonta määritellä tarkemmin, mitkä alueet kuuluivat spartalaisille ja mitkä perioikeille. Tiedetään vain, että Agiksen jaossa alue, jota rajasivat Pellana, Sellasia, Malea ja Taygetos, oli jaettu 4 500 osaan, yksi kullekin spartalaiselle; ja loput Lakoniasta oli jaettu 15 000 osaan, yksi kullekin perioikille.
Lakonian väkiluvusta antiikin lähteet tekevät joitakin yksittäisiä mainintoja. Tärkein on Herodotoksella, joka sanoo, että 400-luvun eaa. alkupuolen persialaissotien aikaan Spartan miespuolisia kansalaisia oli 8 000. Perioikien lukumäärää ei mainita missään, mutta Herodotoksen perusteella tiedetään, että heitä osallistui vuoden 479 eaa. Plataiain taisteluun 10 000, joista puolet oli raskasaseisia ja puolet kevytaseisia. Koska taisteluun osallistui 5 000 spartalaista eli 5/8 kaikista kansalaisista, ehkä myös perioikeja oli samassa suhteessa, eli noin 16 000 miestä. Persialaissotien jälkeen Spartan kansalaisten lukumäärä väheni hitaasti mutta tasaisesti, ja vuonna 369 eaa. heitä on arvioitu olleen vain noin 2 000. On mahdollista, että Isokrates, joka sanoo Lakonian alkuperäisten doorilaisten valloittajien lukumääräksi 2 000, otti tämän luvun todellisuudessa oman aikansa spartalaisten lukumäärästä. Noin 50 vuotta myöhemmin, Aristoteleen aikana, spartalaisia oli hädin tuskin 1 000. 80 vuotta myöhemmin, Agiksen aikana, heidän lukumääränsä oli vain 700. Heloottien lukumäärä oli hyvin suuri. Plataiain taistelussa oli 35 000 kevytaseista heloottia, eli seitsemän yhtä spartalaista kohti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Lakonia Wikimedia Commonsissa
Antiikin Lakonian kartta.
Taygetos-vuori Menelaionilta nähtynä.
Spartan teatterin rauniot.
Zaraksin kaupungin raunioita.
Kouvolan keskusurheilukenttä

| Kouvolan keskusurheilukenttä |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Sumulaaksonkatu 3, 45100 Kouvola
Koordinaatit:  60°52′19″N, 026°42′48″E
Avattu:  1978
Remontoitu:  1996, 2009
Omistaja:  Kouvolan kaupunki
Kenttä:  luonnonnurmi
Käyttäjät
 Jalkapallo: Sudet (1978–1990, 2004–2006, 2008–2020) FC Kouvola (1991–2001) KJP (2021–) 
Katsojakapasiteetti
 1 500 istumapaikkaa 
Kentän mitat
 72 m × 110 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kouvolan keskusurheilukenttä on Kouvolan keskustassa Laaksotiellä sijaitseva kaupungin pääasiallinen jalkapallon ja yleisurheilun kilpailujen näyttämö. Se on jalkapalloseura Kouvolan Jalkapallon (KJP) kotikenttä.