stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olkinukke
Muodot

Olkinuken perusmuodossa henkilö vääristelee toisen argumentteja ja kritisoi sitten tätä vääristelemäänsä näkökantaa. Toisessa olkinuken muodossa henkilö ei vääristele vastapuolen argumentteja, mutta hän valikoi toisen argumenteista kritisoitavaksi vain heikoimmat ja jättää vahvemmat argumentit huomiotta. Kolmannessa olkinuken muodossa henkilö keksii kokonaan kuvitteellisen vastapuolen ja sitten kumoaa hänelle itse keksimänsä heikot argumentit. Tällainen vasta-argumentointi alkaa usein sanoilla ”Jotkut väittävät, että...”, tai henkilö voi liittää väitetyt argumentit yleisluontoisesti johonkin poliittiseen vastapuoleensa.
Olkinukkeen voi syyllistyä eri syistä. Keskustelija voi erehdyksessä luulla vastaväittäjänsä argumenttia sellaiseksi argumentiksi, jota hän pitää varmasti virheellisenä, vaikka toisen argumentti onkin joiltain osin oleellisesti erilainen. Keskustelija voi toisaalta pitää toisen näkökantaa vaarallisena tai epämoraalisena, jolloin hän tunnekuohussaan sokaistuu ymmärtämään sen väärin. Kolmas olkinuken syy on tahallinen yritys saada vastaväittäjä vaikuttamaan tyhmältä.
Olkinukesta on kyse myös silloin, kun puolustaudutaan asian vierestä. Kun esimerkiksi eräältä televisiotoimittajalta kysyttiin, ovatko televisiouutiset liian viihteellisiä kuten jotkut väittävät, toimittaja puolustautui kutsumalla televisiotoimittajia aivan yhtä ahkeriksi kuin lehtitoimittajatkin ovat. Näin hän vaihtoi kritiikin kohdistumaan televisiotoimittajien ahkeruuteen, ja torjui sitten tämän itse luomansa olkinuken.
Historia

Olkinukkekäsitteen alkumuoto voidaan nähdä kreikkalaisen filosofin Aristoteleen teoksessa Sofistiset kumoamiset kuvatussa ignoratio elenchi -argumentointivirheessä. Ranskalaiset Antoine Arnauld ja Pierre Nicole laajensivat käsitettä sen nykyaikaiseen muotoon vuonna 1662 teoksessaan La logique, ou l’art de penser.
Olkia käytti huonon argumentin vertauskuvana logiikkaa käsittelevässä teoksessa ensimmäisenä englantilainen Isaac Watts teoksessaan Logick; or, The Right Use of Reason (1725). Hän nimitti henkilön vastustamia mutta itse keksimiään väitteitä ”olkikuviksi” (engl. images of straw). Olkivertauskuva on englannin kielessä kuitenkin paljon sitäkin vanhempi. Jo vuonna 1623 oli pappi Thomas Gataker puhunut olkiukosta kirjoittaessaan uhkapelaamisesta ja valitellessaan vastaväittäjänsä tähtäävän kritiikkinsä pelkkään itse keksimäänsä olkiukkoon (man of straw) eikä Gatakeriin tai tämän argumenttiin. Yhden teorian mukaan olkiukkokielikuva saattaa perustua kapinajohtaja Jack Straw’hon, joka johti epäonnistunutta talonpoikaiskapinaa Englannissa vuonna 1381. Kapinayrityksen jälkeen Straw esitettiin nimensä mukaisesti olkiukkona Lontoon pormestarin juhlakulkueessa, minkä jälkeen ”Jack Straw” -nimitystä on käytetty olkiukosta, joka on tehty varta vasten kivitettäväksi. Nykyisinkin Unkarissa poltetaan uudenvuodenpäivänä olkiukko maailman syntipukkina.
Vastakohta

Pyrkimys rakentaa vastustajasta olkinukke on vastakkaista armeliaisuusperiaatteelle, jonka mukaan vastapuolen argumentti tulee pyrkiä ymmärtämään ja on otettava arvostelun kohteeksi mahdollisimman vahvassa muodossa.
Ommatidi

Euphausia superba -krillin verkkosilmän pintaa
Ommatidi on niveljalkaisten verkkosilmän keilamainen osasilmä. Sen pintaa peittää hyönteisillä kuusikulmainen ja äyriäisillä neliömäinen läpinäkyvä pintakuvio, fasetti. Ommatidien määrä silmässä vaihtelee eräiden pienten kovakuoriaislajien muutamista kymmenistä joidenkin sudenkorentolajien jopa useisiin tuhansiin. Ommatidin pinnassa on linssi ja sen sisäpuolella on valoherkkiä aistinsoluja joita kutsutaan R-soluiksi. Tämän lisäksi ommatidi sisältää tukisoluja ja pigmenttisoluja. Jokainen ommatidi on yhteydessä aivoihin yhden aksonin kautta ja jokainen osasilmä muodostaa aivoihin oman kuvansa.
Oliver Twist

| Oliver Twist |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Charles Dickens
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Julkaistu:  1838
Suomennos
Suomentaja:  Werner Andelin
Julkaistu:  1896
Sivumäärä:  512

Edeltävä:  Pickwick-kerhon jälkeenjääneet paperit
Seuraava:  Nicholas Nicklebyn elämä ja seikkailut
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
"The Last Chance". George Cruikshankin kuvitusta Oliver Twistiin marraskuussa 1838.
Oliver Twist on englantilaisen Charles Dickensin vuonna 1838 kirjoittama romaani pienestä orpopojasta.
Juoni

Tuntematon nainen synnyttää köyhäintalossa poikalapsen, mutta kuolee ennen kuin ehtii paljastaa henkilöllisyytensä. Vastasyntyneelle annetaan nimeksi Oliver Twist, ja koska kukaan ei tunnu olevan kiinnostunut hänestä, hän joutuu orpokotiin. Yhdeksän vuoden kuluttua Oliver siirretään takaisin köyhäintaloon, missä hän ei kuitenkaan ehdi kauan olla, ennen kuin joutuu hautausurakoitsija Mr. Sowerberryn oppipojaksi.
Oliver ei viihdy hautausurakoitsijankaan luona pitkään, vaan jouduttuaan hankaluuksiin, hän karkaa Lontooseen ja löytää itsensä karismaattisen Faginin rosvoretkueen leivistä, taskuvarkaan arveluttavasta ammatista. Konnanhommat eivät oikein hyväsydämelliseltä Oliverilta luonnistu, ja hän päätyykin Mr. Brownlowin hoteisiin matkalle kohti parempaa elämää.
Perässä roikkuu myös mystinen Mr. Monks, joka tuntuu kantavan erityistä huolta siitä, ettei Oliverin todellinen henkilöllisyys tulisi koskaan ilmi.
Elokuvia

Carol Reed on tehnyt kirjan tarinan pohjalta Oscar-palkitun elokuvamusikaalin Oliver!
Kirjan pohjalta on tehty myös Roman Polańskin ohjaama vuonna 2005 valmistunut elokuva Oliver Twist, sekä Disneyn 1988 julkaisema animaatioelokuva Oliver ja kumppanit. Oliver!-musikaalista on tehty myös teatteriesitys, jota esitetään Suomessakin.
Kirjallisuutta

Oliver Twist.  ((Oliver Twist, 1838.) Suomentanut Maini Palosuo (1. painos 1954). Otavan klassikot)  Helsingissä:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11141-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oliver Twist. David Perdue's Charles Dickens Page. (englanniksi)
Ruth Richardson: Finally identified, the real Oliver Twist workhouse reveals stories more brutal than even Dickens dared tell. Daily Mail 25.3.2011. (englanniksi)
Joonas Olkkonen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lahti 2002 | Kaksoistrap |  |
Joonas Olkkonen (s. 19. helmikuuta 1976 Lahti) on suomalainen kaksoistrap-ampuja. Hän edustaa Lahden Ampumaseuraa.
Saavutuksia > Henkilökohtaiset suomenennätykset

1996 peruskilpailu+finaali 194
Saavutuksia > Kilpailullinen menestys

2001 EM-kilpailu: 14. sija
2002 6. maailmancupin finaalissa
2002 EM-kilpailu: 12. sija
2002 MM-kilpailu: pronssia
2003 12. maailmancupin finaalissa
2003 EM-kilpailu: 9. sija
2003 MM-kilpailu: 19. sija
2004 EM-kilpailu: 13. sija
2004 olympialaiset: 25. sija
2005 EM-kilpailu: 19. sija
2005 MM-kilpailu: 34. sija
2006 EM-kilpailu: 18. sija
2006 MM-kilpailu: 43. sija
Aiheesta muualla

Joonas Olkkosen urheilijaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive)
Ojatti

| Ojatti Оять, Ojat |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue, Vologdan alue
Piiri:  Lotinapelto, Podporožje, Babajevon piiri
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Ojatin valuma-alue
Pinta-ala:  5 220 km²  
Pääuoman pituus:  275 km 
Yhtyy:  Syväri
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Tšaimozero, Babajevon piiri
 :  60.4074°N, 35.3406°E
Laskupaikka:  Rassvet
 :  60.5001°N, 33.0273°E
Sivu-uomat:  Sapsojoki, Šokša, Suontalanjoki
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  222 m  
Laskukorkeus:  4,8 m  
Korkeusero:  217 m
Pituus:  266 km  
Kaltevuus:  0,82 m/km
Keskivirtaama:  54,8 m³/s  
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Ojatti (ven. Оя́ть, Ojat) on Venäjällä Leningradin alueella virtaava 266 kilometriä pitkä Syvärin sivujoki, joka muodostaa pääosan 275 kilometriä pitkästä pääuomasta .
Joen kulku

Joki alkaa Vepsän ylängöllä Leningradin ja Vologdan alueiden rajalla sijaitsevasta Tšaimozeron järvestä . Se virtaa pääosin idästä länteen Podporožjen piirin ja sitten Lotinapellon piirin läpi. Matkallaan se tekee eri suuntiin pitkiä käännöksiä. Yläjuoksulla seutu on mäkistä ja joki mutkittelee mäkien välisissä laaksoissa. Keskijuoksulla joen törmät ovat korkeita ja joskus myös jyrkkiä. Alajuoksulla äyräät ovat matalampia. Joki virtaa nopeammin yläjuoksulla, missä se putoaa välillä V-laaksoihin. Suuri koskia on kuitenkin vähän. Ylä- ja keskijuoksulla on maaperä podsolia, mutta alajuoksulla joki virtaa savimaiden halki.
Kun joki saapuu yläjuoksulla Kazytšenskajan kylälle (Казыченская), on Ojattiin jo yhtynyt pienet sivujoet Sarrutšei ja Vadžiga (katso alla sivujoet). Kylän järvi on Ladvinskoje (Ладвинское), mutta sen ympäristössä on muitakin pikkujärviä. Joki jatkaa vielä länteen Kurban (Курба) ja  Šondovitšin (Шондовичи) kylien ohi, jonka jälkeen se kääntyy kohti pohjoista. Kurban lähellä Ojattiin yhtyy ylin ja alin Kurbajoki. Pohjoisella osuudella joki virtaan Ozerskojen (Озерское) järven vierestä. Järven ympärillä asutus muodostuu useista pienistä kylistä, joista Lukinskaja (Лукинская) on merkittävin. Kymmenen kilometriä pohjoiseen sijaitsee Karmanovskaja (Кармановская), jossa on viljelmien keskellä myös pieniä kyliä. Joki tekee taas jyrkän käännöksen ennen Vinnitsyn kylää. Joki on keskijuoksulla Vinnitsyn kylässä 5–10 metriä leveä ja noin metrin syvä. Ojattiin on juuri ennen kylää yhtyneet Suontalanjoki ja Tuuksjoki, ja pian kylän jälkeen siihen yhtyy suurin sivujoki Šokša. Tuuksjoki tulee koillisesta, jossa on Äänisen eteläpuolella alkanut pitkä laakso, jonka myös Ojatti ottaa alleen. Ojatti kasvaa viimeisten jokien vesimäärästä johtuen astetta suurempi joki. Laakso jatkaa lounaaseen päin, jonka vuoksi Ojatti virtaa 25 kilometriä lähes suoraan. Matkalla se ohittaa Kuzran (Кузра) ja Norginon (Норгино) kylät ja Jaroslavitšissä (Ярославичи) joki kääntyy virtaamaan 35 kilometrin matkaksi länsi-lounaaseen päin. Puolivälissä tätä osuutta Nadporožen (Надпорожье) kylässä sijaitsee kaksi suurempaa ja tunnetumpaa koskea, jossa harrastajat pääsevät laskemaan kajakeillaan. Jefremkovon kylän (Ефремково) kohdalla Ojattiin yhtyy pohjoisesta tuleva Sapsojoki ja  idästä tuleva Aštšina.
Ojatti virtaa nyt alajuoksullaan hitaammin, koska maastokin on alavaa. Jokilaakso on yli 70 kilometriä matkalla leveä ja tulvien liettämää. Joki alkaa Aljohoštšinan (Алёховщина) kylän jälkeen vapaammin meanderoida ja jokilaaksossa on mutkittelusta jäänteinä juoluoita. Suuria sivujokia ovat enää pohjoisesta tuleva Savinka ja Tšegla. Suistoalueella joki haarautuu niin, että sivuhaarojen väliin jää kuusi jokisaarta. Ojatti yhtyy Syväriin 15 kilometriä ennen sen suistoa Rassvetin (Рассвет), Moškinon (Мошкино) ja Domožirovon (Доможирово) kylissä. Suistoalue on muodostunut Syvärin, Paksujoen ja Ojatin tuomista sedimenteistä.
Lehmät laitumella joen äyräillä
Kylät rakennetaan yleensä äyräiden päälle
Näkymä Vinnitsyn kylältä
Nunnaluostari Ojatin alajuoksulla
Luontoarvoja

Joen varsilla vallitsevat havu- ja sekametsät. Yleisimmät puulajit ovat kuusi, mänty, leppä, lehmus, tammi, vaahtera, saarni, koivu ja haapa. Joessa elää ainakin hauki, harjus, turpa, toutain, säyne, ahven, lahna ja särki. lohi nousee jokeen kutemaan. Lohi on joessa rauhoitettu ympäri vuoden.
Hydrologia

Joen virtaamia seurataan 39 kilometrin päässä joen suistosta, jossa ilmeisesti Jarovštšinassa (Яровщина) sijaitsee mittausasema. Joen keskivirtaama on siellä 51,8 m³/s (MQ). Toisessa lähteessä ilmoitetaan joensuun keskivirtaamaksi 54,8 m³/s . Joki jäätyy yleensä marraskuun ja joulukuun aikoina ja jäidenlähtö tapahtuu yleensä huhtikuun jälkipuoliskolla. Joen virtaamat vaihtelevat suuresti eri vuodenaikoina. Kevättulvat ovat erityisen voimakkaat, kun lumet sulavat ja jäät lähtevät samaan aikaan. Joen vesi on yleensä kirkasta, mutta se on humuksen värjäämää. Kevättulvan aikana vesi myös samenee niin, ettei joen pohjaa erota enää.
Vesiliikenne

Syvärillä purjehtii vilkas Venäjän sisäinen laivaliikenne. Myös Ojatti on purjehduskelpoinen alajuoksullaan. Joen keski- ja yläjuoksulla on kuitenkin moottoriveneillä liikkuminen joella kielletty.
Historiaa

Joen nimi katsotaan tulevan suomalais-ugrilaisesta sanasta oja (ойя). Ojatin ja sen sivujokien varsilta on löydetty runsaasti 800–1200-lukujen vaiheilla rakennettuja hautakumpuja. Hautakumpuja on tutkittu 140 eri hautapaikalta yhteensä noin 600. Löytöjen perusteella ne arvellaan kuuluneen suomalais-skandinaviselle väestölle, jonka hautarituaalit alkoivat ensin polttohautauksilla ja muuttuneen myöhemmin ruumaishautaukseksi. Asukkaista olisi myöhemmin muodostunut vepsäläisiä ja inkeriläisiä. Hautakumpujen levinneisyys kattaa Syvärin, Ojatin, Paksujoen ja Säsjoen. Nykyään vepsäläisasutusta on vain yläjuoksulla Jaroslavitšin kylästä lähtien.
Jokea pitkin uitettiin ennen puutavaraa alajuoksulle, mutta uitot on lopetettu kokonaan.
Matkalla myllyille, 1867, Vasili Polenov
Ojatin joki, 1883, Vasili Polenov (1844–1927)
Ojatin joki, 1915, Vasili Polenov
Ojatin valuma-alue > Yleistä

Ojatin valuma-alueen pinta-ala on 5 220 neliökilometriä ja joen pääuoman pituus on 266 kilometriä. Välimatka lähdejärven Tšaimozeron ja Ojatin joensuun välillä on 128 kilometriä. Kun valuma-alueen pinta-ala jaetaan välimatkalla, saadaan sen keskileveydeksi 41 kilometriä. Suuri osa valuma-alueesta on alankoa ja sekä pääuoman että pohjoisten sivujokien latvavedet kohoavat Vepsän ylängölle, jossa korkeudet ylittävät 200 metriä mpy.
Ojatin valuma-alue kuuluu laajaan Nevan vesistöön, jonka laskujoki Neva laskee Itämeren Suomenlahteen. Vesistöalueen pääuomaan kuuluvat ylempämä Laatokka, Syväri ja Ääninen. Ojatin valuma-alue sijaitsee Syvärin eteläpuolella ja muodostaa Nevan vesistöalueen kaakkoista vedenjakajaa Volgan vesistöön päin. Valuma-alueen eteläpuolella sijaitsee Paksujoen valuma-alue, joka ulottuu myös Nevan vesistöalueen vedenjakajalle. Pohjoisessa vedenjakajan takana virtaa Ääniseen laskeva Ošta, joka muodostaa rajan yhdessä sen länsipuolella olevien Syvärin pienempien sivujokien Svjatuhan, Šakšozerkan, Jandeban, Janegan, Kanomkan ja Šotkusan kanssa.
Ojatin valuma-alue > Pääuoma

Ojatin pääuoma on lähdejärvestään saakka samanniminen. Järvi ja siihen laskevat purot ovat lyhyitä, joten valuma-alueen pääuoma on vain muutaman kilometrin pitempi kuin Ojatti itse. Pääuoman kokonaispituudeksi voi siten ilmoittaa noin 275 kilometriä.
Ojatin valuma-alue > Sivu-uomat

Ojatin sivujoet on koottu alla olevaan taulukkoon. Taulukon lähteet on esitetty taulukon alapuolella ja tiedot on eritelty kunkin sivujoen osalta oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi suom>    | Nimi ven>      | Uoman kohta   | Etäisyys Syväriltä (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
yhtyy Syväriin sen alajuoksulla
| Tšegla | Tšegla (Чегла) | Lotinapellon piiri | 10 | 32 |  | 102 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Bolšaja Lubloga | Bolšaja Lubloga (Большая Лублога) | Lotinapellon piiri | 68 | 16 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Tikša | Tikša (Тикша) | Lotinapellon piiri | 72 | 22 |  | 82 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Viliga | Viliga (Вилига) | Lotinapellon piiri | 80 | 22 |  | 84 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Ozerenka | Ozerenka (Озеренжа) | Lotinapellon piiri | 87 | 10 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Savinka | Savinka (Савинка) | Lotinapellon piiri | 90 | 32 |  | 221 | 6,2,3,2,2,–,2 |
| Šadma | Šadma (Шадьма) | Lotinapellon piiri | 94 | 11 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Aštšina | Aštšina (Ащина) | Lotinapellon piiri | 108 | 42 |  | 33 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Sapsojoki | Šapaša (Шапша) | Lotinapellon piiri | 110 | 48 |  | 512 | 5,2,3,2,2,–,2 |
| Tjanuksa | Tjanuksa (Тянукса) | Podporožjen piiri | 131 | 26 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Kuzra | Kuzra (Кузра) | Podporožjen piiri | 145 | 22 |  | 114 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Šokša | Šokša (Шокша) | Podporožjen piiri | 157 | 32 |  | 749 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Tuuksjoki | Tukša (Тукша) | Podporožjen piiri | 165 | 47 |  | 285 | 5,2,3,2,2,–,2 |
| Suontalanjoki | Sondala (Сондала) | Podporožjen piiri | 168 | 35 |  | 414 | 5,2,3,2,2,–,2 |
| Logrutšei | Logrutšei (Логручей) | Podporožjen piiri | 174 | 14 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Gozrutšei | Gozrutšei (Гоз-ручей) | Podporožjen piiri | 179 | 10 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Kapšrutšei | Kapšrutšei (Капш-ручей) | Podporožjen piiri | 186 | 16 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Vodrutšei | Vodrutšei (Вод-ручей) | Podporožjen piiri | 189 | 10 |  | 112 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Sondalin kanava | vodotok ozero Sondal (Водоток оз. Сондал) | Podporožjen piiri | 204 | 1 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Nižnjaja Kurba | Nižnjaja Kurba (Нижняя Курба) | Podporožjen piiri | 215 | 29 |  | 154 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Verhnjaja Kurba | Verhnjaja Kurba (Верхняя Курба) | Podporožjen piiri | 227 | 17 |  | 97 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Vadžiga | Vadžiga (Ваджига) | Podporožjen piiri | 240 | 33 |  | 126 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Sarrutšei | Sarrutšei (Сарручей) | Podporožjen piiri | 254 | 10 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
Ojatti alkaa Tšaimozerosta ja matkaa Sarrutšeihin on 12 kilometriä

Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta (), 3 = katsottu Internetin karttapalveluista, 4 = katsottu joen venäjänkielisen wikipedian artikkelista, 5 = katsottu Vepsän kielioppikirjasta , 6 = katsottu Venäjän federaation paikannimikirjasta
Ojatin valuma-alue > Järviä

Ojatin valuma-alueella lasketaan sijaitsevan yli 500 järveä, joista suurin osa sijaitsee Vepsän ylängöllä. Suurimmat järvet luetellaan alla mainiten ensin vepsäläinen tai suolamainen nimitys, mikäli se tunnetaan.
Kun Tšaimozero mainitaan Ojatin lähdejärveksi, tulee mainita myös Dolgozero (Долгозеро), joka laskee edelliseen. Yläjuoksulla sijaitsee edellä mainittu Ladvinskoje (Ладвинское), jonka ympäristössä sijaitsevassa järviryppäässä sijaitsevat myös järvet Pikozero (Пикозеро) ja Verhneje (Верхнее). Alampana yhtyy Ojattiin Verhnjaja Kurba, joka alkaa Kurbozerosta (Курбозеро). Samaan valuma-alueeseen kuuluvat myös Verhneje (Верхнее) ja Ulozero (Ульозеро). Ojatin keskijuoksulla sijaitsee Petševskoje (Печевское), jonka ympärillä sijaitsevat Saarijärvi (Сарозеро, Sarozero), Jandozero (Яндозеро) ja Ozerskoje (Озерское). Pienen Kapšrutšein valuma-alueella sijaitsee Bolšoje Kapšozero (Большое Капшозеро). Laajan Suontalanjoen valuma-alueella on paljon järviä. Niitä ovat esimerkiksi Surjarv (Сурьярвь), Ojarv (Оярвь), Šatozero (Шатозеро), Dolgozero (Долгозеро), Vääräjärvi (Кривозеро, Krivozero), Tšogozero (Чогозеро), Palmik (Пальмик), Palozero (Палозеро) ja Tuuksjärvi (Верхнее Тукшозеро, Verhneje Tušozero). Viereiseltä Tuuksjoelta voi mainita vain Palozero (Палозеро). Toinen järvirikas valuma-alue kuuluu Šokšalle. Sen järviä ovat esimerkiksi Kiimajärvi (Кимозеро, Kimozero), Sjargozero (Сяргозеро), Honkijärvi (Гонгинское, Gongiskoje), Orenženskoje (Оренженское), Šokšozero (Шокшозеро), Ristijärvi (Крестное, Krestnoje), Njalgozero (Нялгозеро), Dolgoje (Долгое), Tšatšozero (Чачозеро), Legmozero (Легмозеро), Ojajärvi (Оёзеро, Ojozero), Karginskoje (Каргинское), Kodozero (Кодозеро), Kekarv (Кекозеро, Kekozero), Jaimozero (Яймозеро), Honkajärvi (Гонгозеро, Gongozero) ja Tšklanjärvi (Чикозеро, Tšikozero). Kuzralta voi mainita vain Kuzrajärvi (Кузринское, Kuzrinskoje) ja Nižnjaja Kurbalta Saarijärvi (Сарозеро, Sarozero) ja Ladvozero (Ладвозеро). Sapsojoen valuma-alueella sijaitsevat Petšenskoje (Печенское), Pöudjärv (Пелдозеро, Peldozero), Säs'kjärv (Сяксозеро, Sjaksozero), Russkonskoje (Руссконское) ja Antik (Антик), ja Tjanuksan valuma-alueella Mutnozero (Мутнозеро) ja Aštšozero (Ащозеро). Alajuoksulla olevalla Savinkan valuma-alueella ovat Savijärvi (Савозеро, Savozero), Malginskoje (Мальгинское), Munozero (Мунозеро) ja Jubinskoje (Юбинское), ja pienen Malaja Lublogan valuma-alueella Ljašozero (Ляшозеро) ja Zaozerskoje (Заозерское).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ojatti Wikimedia Commonsissa
Ojatti Leningradin alueen kulttuuri –tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Olympiarenkaat

Olympiarenkaat
Olympiarenkaat on olympialaisten symboli, joka koostuu viidestä toisiinsa ketjumaisesti yhdistyvästä renkaasta (sininen, keltainen, musta, vihreä ja punainen) valkoisella pohjalla. Renkaat voidaan esittää myös yksivärisinä. Renkaat esiintyvät olympialipussa.
Renkaiden symboliikkaa on tulkittu eri tavoin, mutta Kansainvälisen olympiakomitean mukaan olympiarenkaat ilmaisevat olympialiikkeen toimintaa, ja ne edustavat maailman viittä maanosaa ja olympialaisiin eri puolilta maailmaa kokoontuvia urheilijoita.
Muita tulkintoja ovat olleet muun muassa:
Renkaat kuvaavat sitä, että antiikin aikaan kisat kestivät viisi päivää.
Renkaat kuvaavat Olympian kisojen tärkeintä ja arvostetuinta lajia viisiottelua.
Olympiarenkaat Berliinin olympiastadionin edustalla vuonna 1936, jolloin ne alkoivat yleistyä. Renkaat kuvaavat de Coubertinin käsitystä siitä, että urheilu kehittää viittä elämän aluetta (oma-aloitteisuutta, sitkeyttä ja peräänantamattomuutta, tehokkuutta, täydellisyyden tavoittelua ja vaaran halveksuntaa).
Olympialipun kuusi väriä (renkaiden värit ja valkoinen pohja) edustavat maailman kansakuntia, sillä vähintään yksi lipun väreistä esiintyy kaikissa maailman valtioiden lipuissa. Alun perin lipun kuusi väriä edustivat kaikkien vuoden 1914 aikaisten kansallislippujen kaikkia värejä.
Alkuperä

Pariisissa vuonna 1914 järjestetty Kansainvälisen olympiakomitean kongressi päätti ottaa olympiarenkaat olympialiikkeen symboliksi. Paroni de Coubertin ilmoitti suunnitelleensa symbolin 20. olympialaisiin. Hän kirjoitti viiden toisiinsa linkittyvän renkaan viittaavan ihmiskunnan yhtenäisyyteen: ”Tämä on todella kansainvälinen tunnus.”
Olympiarenkaat vihittiin käyttöön kesäkuussa 1914. Olympiarenkaista on sittemmin tullut yksi maailman tunnistettavimmista tunnuksista ja rauhan symboli.
Urheiluhistorioitsija Karl Lennatzin mukaan olympiarenkaita luodessaan de Coubertinia saattoi innoittaa Dunlop-renkaiden mainos. Noihin aikoihin paroni oli tutkiskellut tarkkaan aikakauslehteä, jossa oli kuvituksena viisi polkupyörän rengasta.
Tunnuksen käyttö alkoi yleistyä vuoden 1936 Berliinin olympialaisia edeltävänä aikana. Järjestelytoimikunnan puheenjohtaja Carl Diem halusi soihdunkantoseremonian alkavan Delfoista. Hän teetti sinne merkkikiven, jonka sivuun on kaiverrettu olympiarenkaat. Toisen tiedon mukaan olympiarenkaat kaiverrettiin kiveen Leni Riefenstahlin elokuvan Olympia lavastusta varten. Natsit halusivat uskotella olympialaisten symbolin ilmestyneen Delfoin sumusta.
Kivi kaiverruksineen jäi paikalleen. Tutkiessaan vuonna 1984 Kreikassa arkeologisten kaivausten paikkaa urheiluhistorioitsija Robert Barney kumartui sitomaan kengännauhaa ja huomasi sään pieksemässä kivessä viisi toisiinsa linkittyvää rengasta. Olympialaisiin erikoistunut Barney uskoi törmänneensä läpimurtoon, ja näin syntyi uskomus, jonka mukaan tunnus oli ollut osa jo Olympian kisoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olympiarenkaat Wikimedia Commonsissa
Olympiarenkaat Helsingin kesäolympialaisten kisakylän portilla ja lipuissa Käpylässä.
Oltos

| Oltos> Ὄλτος |
| --- | --- |
 Eurystheus piileksii ruukussa, kun Herakles tuo hänelle Erymanthoksen metsäkarjun. Yksityiskohta Oltoksen maalaamasta kyliksistä, n. 510 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 525–500 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Oltos (m.kreik. Ὄλτος) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 525–500 eaa.
Oltos oli varhaisia punakuviomaalareita ja osa niin kutsuttua Pioneeriryhmää. Hän sai koulutuksensa oletettavasti savenvalaja Nikostheneen työpajassa. Koko uransa aikana hän maalasi ainakin kuuden eri savenvalajan vaaseja. Niihin kuuluu Nikostheneen lisäksi myös ainakin Pamfaioksen töitä. Oltoksen nimiin on laitettu noin 150 eri vaasia. Hänen signeerauksensa tunnetaan niistä kahdesta. Oltos maalasi erityisesti kyliksejä. Alussa hän teki erityisesti kaksikielisiä silmämaljoja, joiden sisäpuoli oli maalattu mustakuviotekniikalla ja ulkopuoli punakuviotekniikalla.