stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naisten rauha

| Naisten rauha |
| --- | --- |
 Savoijin Louise
Allekirjoitettu:  3. elokuuta 1529
Allekirjoituspaikka:  Cambrai, Ranska
Voimaantulopäivä:  3. elokuuta 1529
Päättymispäivä:  italialaissodat alkoivat jälleen 1535
Osapuolet
Osapuolet:  Ranskan kuningas Frans I ja Espanjan kuningas Kaarle V
Neuvottelijat:  Savoijin Louise, Margareetta Itävaltalainen
Naisten rauha oli 3. elokuuta 1529 Cambrain kaupungissa solmittu rauhansopimus Ranskan kuningas Frans I:n ja Kaarle V:n välillä. Kaarle oli Espanjan kuningas ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija. Nimensä sopimus sai siitä, että Ranskan puolelta neuvottelijana oli Fransin äiti, Savoijin Louise, ja Kaarlen puolelta tämän täti, Alankomaiden käskynhaltija Margareeta Itävaltalainen. Margareeta oli lisäksi ollut aikaisemmin naimisissa Louisen veljen, Savoijin herttua Philibert II:n kanssa.
Naisten rauha katkaisi italialaissodat. Edellinen Fransin ja Kaarlen välinen rauha oli solmittu Madridissa 14. tammikuuta 1526, mutta taistelut puhkesivat uudestaan jo seuraavana kesänä. Aluksi ranskalaiset sotivat menestyksekkäästi, mutta loppuvuonna 1528 sotaonni kääntyi ja he kärsivät menetyksiä. Ranskalaisten vaikeuksien vuoksi sodassa alkoi aselepo joulukuussa 1528. Aselepoa seurasivat heinäkuussa 1529 alkaneet rauhanneuottelut Cambraissa. Neuvotteluiden ilmapiiri oli hyvä. Frans pysytteli neuvottelujen aikana Cambrain lähistöllä, mutta tätinsä neuvottelutaitoihin täydellisesti luottanut Kaarle oli Genovassa. Kaarlen tärkeimpänä tavoitteena oli rauha Italiassa, joka saavutettaisiin solmimalla rauha Ranskan kanssa. Margareeta saavutti neuvotteluissa kaikki tavoitteensa ja rauha solmittiin 3. elokuuta 1529.
Rauhansopimuksen ehdot olivat lähes samat aikaisemman Madridin rauhan kanssa. Frans luopui vaatimuksistaan Napolin kuningaskuntaan, Milanon herttuakuntaan, Genovaan ja Astiin ja oikeuksistaan Flanderissa, Artois'ssa ja Tournaissa. Hänen ja Eleanor Itävaltalaisen Madridin sopimuksessa sovittu kihlaus pidettiin voimassa. Lisäksi Fransin ja Kaarlen piti toteuttaa yhteinen ristiretki muslimeja vastaan. Ainoana erona Madridin sopimukseen Frans ei luovuttanut Burgundin herttuakuntaa Kaarlelle. Koska Frans oli rikkonut Madridin sopimuksen törkeästi ja koska hän sai uudessa sopimuksessa pitää Burgundin tuli hänen maksaa kaksi miljoonaa kultaécua. Fransin muodostaman Kaarlen vastaisen Cognacin liigan muut jäsenet jätettiin sopimuksen ulkopuolelle.
Fransin kaksi poikaa olivat vuodesta 1526 Madridin rauhan panttina Madridissa. Cambrain sopimuksen mukaan pojat vapautettaisiin vasta kun Frans täyttäisi uuden rauhansopimuksen ehdot ja samoin Eleanor lähtisi Ranskaan vasta kun ehdot olisi täytetty. Tämä tapahtui vasta 1. heinäkuuta 1530, koska Fransilla oli vaikeuksia kerätä rahasumma sopimuksen täyttämiseksi. Yhteisestä ristiretkestä ei koskaan tullut mitään, joten 1535 Kaarle hyökkäsi Tunisin merirosvoja vastaan ilman Fransin apua.
Rauha katkaisi italialaissodat marraskuuhun 1535 asti, jolloin Milanon herttua Francesco II Sforza kuoli. Helmikuussa 1536 Fransin joukot miehittivät Savoijin herttuakunnan ja etenivät maaliskuussa Piemonteen. Kesällä 1536 Kaarle teki vastahyökkäyksen Ranskaan.
Naisten Viiri

Naisten Viiri oli Yhdysvalloissa vuosina 1936–1978 ilmestynyt suomenkielinen kommunistinen naistenlehti.
Toverittaren ja Työläisnaisen toimintaa jatkanut Naisten Viiri ilmestyi aluksi Eteenpäin-lehden sisarjulkaisuna New Yorkin osavaltion Yonkersissa. Työmies–Eteenpäin-lehden perustamisen yhteydessä vuonna 1950 se siirtyi Wisconsinin Superioriin. Naisten Viirin toimittajina työskentelivät muun muassa Emma Mattila (1930- ja 1940-luvuilla), Emma Tuominen (1950-luvulla), Frank Walli (1960-luvulla) ja Helen Kruth-Leiviskä (1970-luvulla).
Alaotsikolla The only Finnish women’s journal in America julkaistu kaksitoistasivuinen viikkolehti sisälsi poliittisen aineiston lisäksi yleisluontoisia naisia kiinnostavia artikkeleita ja uutisia, kotitalousneuvoja ja kaunokirjallisuutta, joiden tarkoitus oli vedota myös laajempaan yleisöön. Lehti lakkasi suomenkielisen lukijakunnan vähennyttyä.
Nāgārjuna

Nāgārjuna
Nāgārjuna (Telugu: నాగార్జునా; hanzi: 龍樹) (n. 150–250), intialainen filosofi, jonka opeille rakentuu Mahāyāna-buddhalaisuuden suuntaus nimeltä Madhyamaka (keskitie). Nagarjunaa pidetään toisinaan merkittävimpänä buddhalaisena ajattelijana heti Siddhartha Gautaman jälkeen ja jotkut nimittävät häntä jopa ”toiseksi Buddhaksi”. Erityisen tärkeä asema Nāgārjunalla on skolastisessa Tiibetin buddhalaisuudessa, jossa erilaiset tulkinnat hänen ajattelustaan elävät yhä rinta rinnan. Nāgārjuna vaikuttaa kuitenkin myös monissa muissa Mahāyānan suuntauksissa; muun muassa zen laskee hänet osaksi perimyslinjaansa.
Nāgārjuna on kiehtonut uskonnonharjoittajien lisäksi myös historioitsijoita ja muita tutkijoita. Hänen elämästään ei ole saatavilla juuri laisinkaan varmaa tietoa: arkeologista aineistoa on erittäin vähän ja buddhalaisten lähteiden tarjoama informaatio on usein ristiriitaista ja myyttisten elementtien sävyttämää. Monet epäilevätkin, että Nāgārjuna-nimen alle on yhdistetty useita historiallisia henkilöitä ja että elämäkertojen ensisijainen tarkoitus on ollut opillinen eikä niinkään elämäkerrallinen.
Akateemiset filosofit ovat verranneet Nāgārjunaa muun muassa sellaisiin länsimaisiin ajattelijoihin kuin Sekstos Empeirikos, David Hume, Immanuel Kant, Ludwig Wittgenstein tai Jacques Derrida. Viimeaikaisissa Nāgārjuna-tulkinnoissa korostuu usein kielifilosofinen lähestymistapa sekä näkemys Madhyamakasta uusia mahdollisuuksia avaavana filosofisena suuntauksena.
Kirjoitukset

Nāgārjunan nimissä kulkee lukuisia tekstejä, joista osa on melko varmasti myöhempien kirjoittajien kirjoittamia. Varmimmin (ja myös määritelmällisesti) Nāgārjunan itsensä kirjoittama on teos Mulāmadhyamakakārikā ('Keskitien tärkeimmät säkeet'), joka sisältää hänen ajattelunsa olennaisimmat elementit. Myös sellaiset teokset kuin Vigrahavyāvartanī (”Kiistojen loppu”) ja 
Śūnyatāsaptati (”Seitsemänkymmentä säettä tyhjyydestä”) lasketaan usein hänen kirjoittamikseen.
Kirjallisuutta

Nagarjuna: Opin pisara ja jalokivikoriste.  (Suomennettu englanninkielisestä käännöksestä: Nagarjuna's a Drop of Nourishment for People and its Commentary the Jewel Ornament, 1981. Käännös: Biokustannuksen käännösryhmä)  Helsinki:  Biokustannus, 2004.  ISBN 952-5132-66-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Berger, Douglas: Nagarjuna The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Westerhoff, Jan Christoph: Nāgārjuna The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Naiskos

Naiskoksen päätykolmio Lokroi Epizefyrioista, 300-luku eaa.
Naiskos (m.kreik. νάϊσκος) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa pieni temppeli, jossa ei ollut esimerkiksi peristasista eli ympäröivää pylväikköä. Sana on diminutiivi temppeliä tarkoittavasta sanasta naos.
Naiskoksessa oli yleensä pylväitä ainakin yhdellä sivulla sekä päätykolmio. Muun muassa Ateenan Athene Niken temppeli voidaan lukea naiskokseksi. Nimitystä naiskos voidaan käyttää myös hautasteleistä eli hautakivistä, jotka oli tehty pienen, kahden pylvään reunustaman temppelin muotoon.
Naiskos-hautastele, Deloksen arkeologinen museo.
Naiskos-hautasetele, Pireuksen arkeologinen museo.
Kultainen naiskos. Kansallinen arkeologinen museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta naiskos Wikimedia Commonsissa
Naginata

Naginatasta tuli Edo-kaudella suosittu naisten ase.
Naginata (jap. なぎなた, 長刀 tai 薙刀) on perinteinen japanilainen salkoase. Se rakentuu varresta, jonka päähän on kiinnitetty kaareva terä. Naginata oli suosiossa erityisesti Japanin feodaaliaikaan.
Historia

Ensimmäiset viittaukset naginataan löytyvät Kojikista, vanhimmasta säilyneestä Japanin historiasta kertovasta kirjasta, jossa sana ”naginata” esiintyy ensimmäisen kerranlähde?. Nara-kaudella sen ottivat käyttöön sōhei-soturipapit ja ensimmäiset naginatan käytöstä taistelussa (naginatajutsu) kertovat tekstit löytyvät vuonna 1086 kirjoitetussa kirjassa Oshu Gosannenki (”Päiväkirja kolmesta vuodesta Oshussa”)lähde?. Japanin historian professorin Karl Fridayn mukaan ensimmäinen kirjallinen maininta naginatasta on vuodelta 1146.
Gempei-sodan (1180-1185) aikaan ratsuväen käyttö kasvoi ja naginatan ollessa erinomainen ase ratsukkoa vastaan taistellessa myös sen suosio nousi. Naginatan vaikutuksesta japanilaiseen haarniskaan kehitettiin osat (”sune-ate”) suojaamaan myös jalkoja.
Samurai-luokan naisten odotettiin kykenevän puolustamaan kotiaan miesten ollessa sotimassa ja Edo-kaudella naginata saavutti huomattavaa suosiota naisten keskuudessa. Sen pituus tarjosi keinon pitää mahdollinen hyökkääjä etäisyydellä, jolla tämä ei kyennyt käyttämään hyväkseen miehen voimakkaamman fyysisen rakenteen tuomia etuja. Tuliaseiden saapuminen Japaniin ja Meiji-restauraation aiheuttaman länsimaalaistumisen seurauksena perinteiset taistelutaidot, naginata mukaan lukien, menettivät suosionsa. Harjoittelun luonne muuttui mielen ja ruumiin vahvistamiseksi ja Shōwa-kaudella naginatan harjoittelusta tuli osa koulujärjestelmää.
Naginatan rakenne

Naginatan pituus määräytyy käyttäjänsä mukaan. Varren tulisi olla käyttäjän pituinen ja terän 2–3 shakua eli noin 60–90 senttimetriä. Terä on useimmiten kärkeä kohden kaartuva ja se taotaan samalla tavoin kuin katanatkin. Karkaisussa hamara jätetään terän suuta pehmeämmäksi, jotta terästä kokonaisuutena tulisi sitkeämpi ja vaara sen katkeamisesta iskuista ja väännöstä näin vähenisi. Yleensä varren ja terän välissä on tsuba eli väistin.
Joskus naginatan varren tyvipäähän saatettiin liittää metallinen kantarauta ishizuki (suom. kivipistin), joka toimi terän vastapainona. Se oli lisäksi tehokas ase ja pienen poikkipinta-alansa ansiosta erityisen hyvä haarniskan läpäisyyn.
Naginata nyt

Toisen maailmansodan jälkeen taistelulajien harjoittaminen kiellettiin viideksi vuodeksi. Vuonna 1950 puretun kiellon jälkeen alkanutta naginatatyyliä kutsutaan atarashii naginataksi (uusi naginata). Noin 80 000 naginatan käytön harjoittelijoista valtaosa harjoittelee uutta naginataa (naginatadō), mutta jotkut vanhat koulukunnat kuten tendō-ryū naginatajutsu sekä modernit lajit kuten bujinkan budō taijutsu opettavat edelleen perinteistä naginatan käyttöä. Nykyisin naginatadōta harjoittelee enemmän naisia kuin miehiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Southern California Naginata Federation (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Naginata Homepage (englanniksi)
Pidätys- ja salkoaseita ylhäältä alas: sasumata haarukkakeihäs, sodegarami hihaantarttuja, kaksi naginataa joista  ylemmässä tuppi eli saya terän suojana ja alempi naginata terä paljaana sekä nagamaki
Naginata harjoitus Hamamatsu-koulun kentällä 1911
Naginata
Nahkiaiset

| Nahkiaiset |
| --- | --- |
 Merinahkiainen
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Leuattomat kalat Agnatha
Luokka::  Hyperoartia (Petromyzontida)
Lahko::  Nahkiaiskalat Petromyzontiformes
Heimo::  Nahkiaiset Petromyzontidae  Bonaparte, 1832
Katso myös
   Nahkiaiset Wikispeciesissä   Nahkiaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nahkiaiset (Petromyzontidae) ovat alkeellisia leuattomia selkärankaisia, joilla on sarveishampaiden reunustama pyöreä imusuu. Nahkiaiset on yksi nahkiaiskalojen (Petromyzontiformes)  kolmesta heimosta.
Nahkiaisia tunnetaan yli 40 eri lajia. Aikuiset voivat kasvaa 13–100 cm:n pituisiksi. Suomessa säännöllisesti esiintyviä lajeja ovat nahkiainen ja pikkunahkiainen.
Nahkiaisilla on kidukset, jotka aukeavat ruumiin sivuille muodostaen seitsemän reiän rivin. Niillä on myös yksi sierain pään yläosassa. Nahkiaisilla on leuaton, hampaallinen ja pyöreä suu, jolla ne imevät verta kaloista. Nahkiaisilla ei ole luustoa, suomuja eikä parillisia eviä.
Nahkiaisten matomaisia toukkia kutsutaan likomadoiksi tai ammokeeteiksi, ja ne elävät pohjaliejussa. Toukat syövät pohjan hajoamatonta orgaanista ainesta ja pikkueläimiä.
Merinahkiainen

Suomessa tavataan satunnaisesti merinahkiaista (Petromyzon marinus), joka on selvästi nahkiaista suurempi ja väriltään kirjava. Merinahkiaisen varsinaista esiintymisaluetta on Pohjois-Atlantti, josta se on levinnyt myös Pohjois-Amerikan suuriin järviin. Euroopassa tavataan lisäksi kolmea tonavannahkiaislajia, jotka luetaan sukuun Eudontomyzon.
Kuvia

Merinahkiaisen suu
Nahkiaisen pää
Paistetun nahkiaisen pää
Paistettuja nahkiaisia
Aiheesta muualla

Family Petromyzontidae (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.).  (englanniksi)
Order Summary for  Petromyzontiformes (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q839661  Wikispecies: Petromyzontidae  BOLD: 1495  CoL: 625W9  EoL: 1904  EPPO: 1PETMF  Fauna Europaea: 12003  Fauna Europaea (new): 023dc2ba-180b-4a51-a8f4-637b44fe06bd  GBIF: 2212  iNaturalist: 49233  IRMNG: 105119  ITIS: 159697  NBN: NBNSYS0000185525  NCBI: 7746  Open Tree of Life: 801615  Paleobiology Database: 91456  WoRMS: 101163
Luettelo meriakvaariokaloista

Tämä on luettelo meriakvaariokaloista. Joukossa on myös lajeja, jotka tarvitsevat aikuisina useiden satojen litrojen akvaarion, mutta joiden nuoria yksilöitä on myyty Suomessa tai lähialueilla viime vuosina. Julkisakvaarioissa, kuten Sea Life, on toki jopa haita.
Ankeriaskalat

Lahkossa ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo Mureenat Muraenidae
kultapyrstömureena Gymnothorax miliaris
rengasmureena Muraena lentiginosa
mustanauhamureena Rhinomuraena quaesita
tähtimureena Echidna nebulosa
Uropterygius concolor
Simppukalat

Lahkossa simppukalat Scorpaeniformes
heimo Scorpaenidae
siipisimppu Pterois volitans
kuusiipisimppu Pterois lunulata
antennisiipisimppu Pterois antennata
sädesiipisimppu Pterois radiata
seeprasiipisimppu Dendrochirus zebra
loistosiipisimppu Dendrochirus brachypterus
rengassiipisimppu Dendrochirus biocellatus
Ahvenkalat

Lahkossa ahvenkalat Perciformes
Ahvenkalat > Kardinaaliahvenet

Heimo kardinaaliahvenet Apogonidae
pyjamakala Sphaeramia nematoptera
viiruposkikardinaaliahven Apogon leptacanthus
helmikardinaaliahven Pterapogon kauderni
Ahvenkalat > Perhokalat

Heimo perhokalat Chaetodontidae
pinsettikala Chelmon rostratus
pyramidiperhokala Hemitaurichthys polylepis
keltapinsettikala Forcipiger flavissimus
viirikala Heniochus acuminatus
sysiviirikala Heniochus diphreutes
pisaraperhokala Chaetodon unimaculatus
kennoperhokala Chaetodon rafflesii
pälviperhokala Chaetodon ulietensis
oranssiperhokala Chaetodon declivis
kuuperhokala Chaetodon lunula
Ahvenkalat > Keisarikalat

Heimo keisarikalat Pomacanthidae ,
keisarikala Pomacanthus imperator
tuliherttuakala Centropyge loriculus
siniherttuakala Centropyge argi
naamioherttuakala Centropyge bicolor
purppuraherttuakala Centropyge bispinosus
keltaherttuakala Centropyge flavissimus
lyhtyherttuakala Centropyge tibicen
koruruhtinaskala Genicanthus bellus
kiilaenkelikala Holacanthus passer
harmaakeisarikala Pomacanthus arcuatus
tarukeisarikala Pomacanthus navarchus
kirjokeisarikala Pygoplites diacanthus
Ahvenkalat > Haukkakalat

Heimo haukkakalat Cirrhitidae
tulihaukkakala Neocirrhites armatus
nokkahaukkakala Oxycirrhites typus
korallihaukkakala Cirrhitichthys oxycephalus
täplähaukkakala Cirrhitichthys aprinus
kaksitäplähaukkakala Amblycirrhitus bimacula
Ahvenkalat > Koralliahvenet

Heimo Koralliahvenet Pomacentridae
vuokkokala Amphiprion ocellaris
viherneitokala Chromis viridis
sinineitokala Chromis cyanea
vanneneitokala Chromis retrofasciata
haaraneitokala Acanthochromis polyacanthus
safiirikala Chrysiptera cyanea
hohtokoralliahven Pomacentrus coelestis
täpläselkäkoralliahven Chrysiptera leucopoma
tähtikoralliahven Chrysiptera taupou
kultapyrstökoralliahven Chrysiptera parasema
seeprapreussinahven Dascyllus aruanus
verkkopreussinahven Dascyllus reticulatus
täpläpreussinahven Dascyllus trimaculatus
Ahvenkalat > Huulikalat

heimo Huulikalat Labridae
helmihuulikala Anampses chrysocephalus
harlekiinihuulikala Choerodon fasciatus
tulihuulikala Cirrhilabrus lubbocki
Cirrhilabrus rubrimarginatus
Rubiinihuulikala Cirrhilabrus rubriventralis
Cirrhilabrus rubrisquamis
Cirrhilabrus scottorum
Cirrhilabrus solorensis
suurisuukala Epibulus insidiator
Halichoeres marginatus
Oxycheilinus digramma
loistovilkuttaja Paracheilinus carpenteri
antennivilkuttaja Paracheilinus filamentosus
tulivilkuttaja Paracheilinus octotaenia
pyjamahuulikala Pseudocheilinus hexataenia
purppurajuovahuulikala (seeprahuulikala) Pseudocheilinus octotaenia
Pseudocheilinus ocellatus
nuijahuulikala Thalassoma amblycephalum
Wetmorella nigropinnata
sinilintukala Gomphosus caeruleus
puhdistaja Labroides dimidiatus
Ahvenkalat > Luikerot

heimo Luikerot Blenniidae
viherluikero Salarias fasciatus
mokkaluikero Atrosalarias fuscus
kultaluikero Ecsenius midas
kultapyrstöluikero Ecsenius bicolor
diskomyrkkyluikero Meiacanthus smithi
saumamyrkkyluikero Meiacanthus atrodorsalis
seepramyrkkyluikero Meiacanthus grammistes
ruskomyrkkyluikero Meiacanthus mossambicus
Ahvenkalat > Merikokit

heimo Merikokit Callionymidae
mandariinikala Synchiropus splendidus
huumekala Synchiropus picturatus
rengaskokkiSynchiropus ocellatus
tähtikokkiSynchiropus stellatus
Ahvenkalat > Tokot

heimo Tokot Gobiidae
rubiiniraputokko Amblyeleotris guttata
ruskoraitatokko Amblygobius phalaena
kultaraputokko Amblyeleotris randalli
punaraputokko Amblyeleotris wheeleri
keltaraputokko Cryptocentrus cinctus
sitruunatokko Gobiodon citrinus
sinineontokko Gobiosoma oceanops
keltatokko Gobiodon okinawae
tulitokko Lythrypnus dalli
rengasevätokko Signigobius biocellatus
viiriraputokko Stonogobiops nematodes
neitotokko Valenciennea puellaris
juovaposkitokko Valenciennea strigata
hämyraitatokko Valencienna wardii
Ahvenkalat > Nuolikot

heimo Nuolikot Microdesmidae
tulinuolikko Nemateleotris magnifica
täplänuolikko Ptereleotris heteroptera
korunuolikko Nemateleotris decora
purppuranuolikko Nemateleotris helfrichi
saksinuolikko Ptereleotris evides
seepranuolikko Ptereleotris zebra
Ahvenkalat > Kaniinikalat

heimo Kaniinikalat Siganidae
kultakaniinikala Siganus puellus
kettukala Siganus vulpinus
keltapyrstökettukalaSiganus uspi
naamiokaniinikalaSiganus virgatus
Ahvenkalat > Välskärikalat

heimo Välskärikalat Acanthuridae
tulivälskäri Acanthurus achilles
pattivälskäri Acanthurus bariene
pastellivälskäri Acanthurus japonicus
kaulusvälskäri Acanthurus leucosternon
samettivälskäri Acanthurus nigricans
juovavälskäri Acanthurus lineatus
oliivivälskäri Acanthurus olivaceus
linjavälskäri Acanthurus sohal
raitavälskäri Acanthurus triostegus
matkijavälskäri Acanthurus pyroferus
keltasilmävälskäri Ctenochaetus strigosus
purppuravälskäri Ctenochaetus hawaiiensis
Ctenochaetus truncatus
hämyvälskäri Ctenochaetus tominiensis
silosarvikala Naso lituratus
Naso elegans
palettivälskäri Paracanthurus hepatus
ruskovälskäri Zebrasoma scopas
purjevälskäri Zebrasoma veliferum
keltavälskäri Zebrasoma flavescens
keltapyrstövälskäri Zebrasoma xanthurum
seepravälskäri Zebrasoma desjardinii
Ahvenkalat > Meriahvenet

Heimo Meriahvenet Serranidae
rubiinipoma Liopropoma rubre
aurinkokoruahven Nemanthias carberryi
pastellikoruahven Pseudanthias bartelettorum
persikkakoruahven Pseudanthias bicolor
valkoleukakoruahven Pseudanthias cooperi
tulikoruahven Pseudanthias dispar
valjaskoruahven Pseudanthias huchtii
Pseudanthias  hutomoi
vankkakoruahven Pseudanthias hypselosoma
rusokoruahven Pseudanthias parvirostris
luumukoruahven Pseudanthias pleurotaenia
rubiinikoruahven Pseudanthias rubrizonatus
viirikoruahven Pseudanthias squamipinnis
lyhtymeriahven Serranus baldwini
kalkkisaha-ahven Serranus tortugarum
tupakkasaha-ahven Serranus tabacarius
Muissa heimoissa
keijukala Gramma loreto
surukeijukala Gramma melacara
purppurakeijuahven Cypho purpurascens
lilakeijuahven Pseudochromis fridmani
diadeemikeijuahven Pseudochromis diadema
herttuakeijuahven Pseudochromis paccagnellae
komeettakala Calloplesiops altivelis
kobolttipyöröpää Assessor macneilli
ohjaspenta Scolopsis fernatus
Jäykkäleukakalat

Lahkossa Jäykkäleukakalat Tetraodontiformes
Jäykkäleukakalat > Säppikalat

heimo Säppikalat Balistidae
picassokala Rhinecanthus aculeatus
pantterisäppikala Balistoides conspicillum
sinisäppikala Odonus niger
kiilasäppikala Rhinecanthus rectangulus
surusäppikala Melichthys vidua
ruostesäppikala Sufflamen chrysopterus
sinileukasäppikala Xanthichthys auromarginatus
Jäykkäleukakalat > Pallokalat

heimo Pallokalat Tetraodontidae
Tässä heimossa on myös makean veden lajeja, katso Luettelo akvaariokaloista
naamiopallokala Arothron diadematus
harmaapallokala Arothron hispidus
verkkopallokala Arothron reticularis
pippuripallokala Arothron nigropunctatus
pilkkupallokala Canthigaster solandri
satulapallokala Canthigaster valentini
rengaspallokala Tetraodon biocellatus (murtovesilaji)
viherpallokala Tetraodon fluviatilis (murtovesilaji)
Jäykkäleukakalat > Losserokalat

heimo Losserokalat Ostraciidae
täplälosserokala Ostracion cubicus
sarvilosserokala Lactoria cornuta
Jäykkäleukakalat > Siilikalat

heimo Siilikalat Diodontidae
siilikala Diodon hystrix
juovasiilikala Chilomycterus schoepfi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luettelo meriakvaariokaloista Wikimedia Commonsissa
Najd

Eräs näkemys Najdin laajuudesta Saudi-Arabian nykyisen provinssijaon mukaan.
Najd tai Nejd (arab. ‏نجد‎‎, Naǧd) on Arabian niemimaan historiallinen alue Saudi-Arabian keskiosassa. Najd on pääosin kivistä aavikkotasankoa, joka viettää itäänpäin länsiosan Hijazvuorilta.  Se rajoittuu hiekka-aavikkoon kolmessa ilmansuunnassa: pohjoisessa Nafudiin, idässä pitkään Dahnan käytävään (Al-Dahnāʾ), ja etelässä suureen Rub al Khaliin. Korkeus merenpinnasta vaihtelee 762 ja 1 525 metrin välillä.
Itäosassa Jabal Tuwayqin (vuoren) lähistöllä ja Al-ʿAramah tasangolla on keidasasutuksia, muualla alue on harvakseen asuttua. Keidasalueista  mainittakoon Al-Kharj, Al-Maḥmal, Al-Sudayr, Al-Washm, Al-ʿĀriḍ, Al-Qaṣīm ja Jabal Shammar.
Kuiva alue oli jakautunut poliittisesti kilpailevien heimojen kesken 1700-luvun puoliväliin saakka, jolloin siitä tuli wahhabiitien kannattajien keskus. Oppineen Muḥammad ibn ʿAbd al-Wahhābin ja Āl Saʿūdin suvun johdolla Najd yhdistettiin ja Mekka liitettiin alueeseen vuonna 1803. Osmanit vastustivat tätä laajenemispolitiikkaa, ja valtasivat maakuntakeskus Al-Dirʿiyyan. Saudin suku sai alueen nopeasti takaisin hallintaansa. Vuonna 1824 Najdin pääkaupungiksi tuli Riad, minkä jälkeen dynastia on hallinnut aluetta lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa 1900-luvun taitteessa, jolloin Rashīd-dynastia piti valtaa. Abdul Aziz ibn Abdul Rahman ibn Saudin johdolla wahhabiitit ottivat alueen uudelleen haltuunsa. Vuonna 1921 alueelle perustettiin Nejdin sulttaanikunta. Vuonna  1932 Ibn Saud julisti Saudi-Arabian perustetuksi, jolloin Najdin keskuksesta Riadista tuli koko kuningaskunnan pääkaupunki.
Nablus

| Nablus نابلس |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin.
 Nablus
 Koordinaatit: 32°13′13″N, 35°16′44″E 
Valtio:  Palestiina
Kuvernoraatti:  Nablus
Hallinto:  
 – Pormestari:  Ghassan Shakaa
Väkiluku (2016)  (arvio):  153 061
 
 www.nablus.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nablus (arab. نابلس‎, hepr. ‏שכם‎, Shekem), antiikin Sikem ja Flavia Neapolis, on toiseksi suurin kaupunki Palestiinan Länsirannalla, noin 63 kilometriä Jerusalemista pohjoiseen. Vuoden 2016 arvion mukaan kaupungin asukasluku oli 153 061.