Johan Mauritz Nordenstam
Elämänvaiheet > Kuvernööri, sijaiskansleri ja senaattori

Nordenstam palasi Suomeen vuonna 1847, kun Suomen kenraalikuvernööri Aleksandr Menšikovin kanslian päällikkönä Pietarissa toiminut Konstantin Fischer tarjosi hänelle virkaa Uudenmaan läänin kuvernöörinä ja ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt toista Helsingin yliopiston sijaiskanslerina. Nordenstam suostui kumpaankin tarjoukseen, joten hänet nimitettiin kuvernööriksi kesäkuun alussa ja virkaatekeväksi sijaiskansleriksi lokakuun lopussa. Hänet haluttiin varsinkin sijaiskanslerina kenraalikuvenööri Menšikovin luottomieheksi, joka valvoisi kaikkea epäilyttävää poliittista kehitystä yliopistolla. Nimityksen yhteydessä sijaiskanslerin valtaoikeuksia lisättiin, jotta Nordenstam voisi tehokkaammin puuttua pieniinkin asioihin. Hänen virkansa sijaiskanslerina vakinaistettiin helmikuussa 1849. Toukokuussa 1848 hänet nimitettiin myös senaatin talousosaston jäseneksi sekä sensuuriylihallituksen pääjohtajaksi.
Vaikka Nordenstam hoitikin useaa virkaa yhtä aikaa, hän painotti sijaiskanslerin tehtäviä. Sotilaana hän uskoi ajalle tyypilliseen kuriin ja järjestykseen ja piti tarkasti silmällä kaikkea toimintaa, joka voitaisiin Pietarissa tulkita epäilyttäväksi. Tämä vastasikin keisari Nikolai I:n hallinnon periaatteita. Nordenstam myös raportoi ahkerasti kotimaan mielialoista ja tapahtumista Armfeltille Pietariin. Hyödyntämällä kaksoisrooliaan kanslerina ja kuvernöörinä Nordenstam onnistui estämään ”Euroopan hullun vuoden” 1848 tapahtumien leviämisen Suomeen ja varmistamaan suomalaisten pysymisen uskollisina tsaarinvallalle. Ylioppilaiden levottomuus saatiin kanavoitua Fredrik Cygnaeuksen järjestämään, Helsingin Kumtähden kentällä 13. toukokuuta pidettyyn Floran päivän juhlaan, joka oli luonteeltaan vaaraton isänmaallisuuden ilmaus. Nordenstam osallistui itsekin tapahtumaan ja sai osakseen ylioppilaiden suosionosoitukset.
Nordenstam paheksui ylioppilaiden liian vapaamielistä elämäntapaa, pukeutumista ja ravintolaelämää ja tahtoi puuttua varsinkin viimeksi mainittuun. Huonoon käytökseen liittyneet tapaukset lisääntyivät kevään 1849 aikana, eikä Nordenstam luottanut sen jälkeen enää ylioppilaiden poliittiseenkaan lojaaliuteen. Hänen mielestään kuria yliopistolla oli tiukennettava, jotta länsieurooppalaiset vapaamieliset aatteet eivät pääsisi leviämään. Vuonna 1849 hänet asetettiin johtamaan komiteaa, jonka oli tarkoitus uudistaa yliopiston säännöksiä, mutta tehtävä peruttiin pian ja siirrettiin C. G. Mannerheimille. Nordenstam valmisteli kuitenkin vuonna 1850 hyväksytyn uuden kurinpitosäännöstön, joka teki univormun käytöstä pakollista ylioppilaille ja johon sisältyi niin sanottuun pedellijärjestelmään siirtyminen. Siinä olisi asetettu erityinen viranomainen valvomaan ylioppilaita kuuden vahtimestarin arvoisen pedellin avustuksella. Nordenstam sai esityksellä vastaansa sekä ylioppilaat että konsistorin. Aloittaessaan tehtävänsä pedellit joutuivat heti halveksunnan kohteiksi.
Kun Nordenstam erotti joukon teatterissa huonosti käyttäytyneitä ylioppilaita, konsistori syytti häntä muotovirheestä, sillä hän oli ohittanut muun yliopiston halinnon. Vastakkainasettelu ylioppilaiden kanssa paheni näiden boikotoidessa tanssiaisia, jotka Nordenstam järjesti vuoden 1851 alussa Venäjän kruununperijä Aleksandr Nikolajevitšin (tuleva Aleksanteri II) 25-vuotisen kanslerikauden kunniaksi. Nordenstam vaati opiskelijoiden rankaisemista mielenosoituksesta esivaltaa vastaan. Tapaus ratkaistiin armahduksella, mutta sijaiskanslerin kykyyn kontrolloida ylioppilaiden mielipidettä ei enää luotettu entiseen tapaan. Vapaamielisemmän Aleksanteri II:n noustua valtaistuimelle vuonna 1855 Nordenstam joutui luopumaan sijaiskanslerin tehtävästä. Nordenstamin aikaisia yliopiston hallintosäädöksiä lievennettiin ja ylioppilaiden univormuja muutettiin vähemmän sotilaallisiksi vuonna 1856, mutta univormupakko pysyi voimassa vuoteen 1873.
Nordenstam ylennettiin vuonna 1853 kenraaliluutnantiksi, ja Krimin sodan aikana hän oli Suomeen sijoitettujen joukkojen esikuntapäällikkönä. Hän toimi tie- ja vesikulkulaitoksen johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1857–1861 sekä Suomen ensimmäisen rautatien, Helsinki–Hämeenlinna-radan johtokunnan puheenjohtajana sen rakentamisen ajan eli vuodet 1857–1862. Hän johti Suomen rautateitä vielä uudelleen vuosina 1868–1870, jolloin rakennettiin Riihimäki–Pietari-rata. Nordenstam oli myös vuosina 1856–1882 Helsingin keisarillisen palatsin eli nykyisen Presidentinlinnan esimiehenä ja johti sen restaurointitöitä. Hänen kaudellaan hankittiin pääosa palatsiin sijoitetusta keisarillisesta taidekokoelmasta eli nykyisestä Presidentinlinnan taidekokoelmasta.