stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antifasismi
Historia

Antifasismi syntyi alun perin 1920-luvulla Italiassa vastavoimaksi maassa nousseelle kansallismieliselle totalitaristiselle fasismiliikkeelle. Esimerkiksi vuonna 1921 Apuliassa järjestettiin "antifasistinen lakko" fasistien väkivallantekoja vastaan.
3. elokuuta 1921 Italian sosialistipuolue (PSI) teki rauhansopimuksen Benito Mussolinin Kansallisen fasistipuolueen kanssa ja ammattiliitotkin yhtyivät rauhaan. Militantit antifasistit perustivat Arditi del popolo -järjestön, mutta Italian kommunistipuolue (PCI) käski jäsenensä vetäytymään siitä.
Merkittävimpiä italialaisia liberaaleja antifasisteja olivat Benedetto Croce (joka julkaisi 1925 Antifasististen intellektuaalien manifestin) ja Piero Gobetti.
Usean tahon militanttien antifasistien ohella maailmansotien välisessä Britanniassa oli merkittäviä rauhanomaisiakin antifasisteja kuten liberaali sir Ernest Barker.
Antifasismin merkittävimpiä taisteluita on ollut Espanjan sisällissota 1936–1939, jossa anarkistit sekä tasavaltalainen kansanrintama kävi sisällissotaa Saksan ja Italian tukemia Francisco Francon fasistijoukkoja vastaan.
Toisessa maailmansodassa Ranskan kansallissosialistien Vichyn hallitusta vastaan taisteli myös moni ”äärioikeistolainen” nationalisti ja monarkisti.
Kansallissosialisteja ja fasisteja vastaan taistelivat maailmansodassa muun muassa Neuvostoliitto, Yhdysvallat ja Britannia.
Fasismi myöhemmässä poliittisessa kielenkäytössä

Erityisesti Neuvostoliitossa ja sieltä periytyneenä myös Venäjällä fasismin vastaisuudella on ollut keskeinen asema poliittisessa kielenkäytössä ja jopa osana kansallista identiteettiä. Neuvostoliitossa toinen maailmansota nähtiin luokkien ja yhteiskuntajärjestelmien välisenä sotana, ja Neuvostoliitto tuon sodan kiistattomana voittajana, joka vapautti maailman fasismista, eli pelasti sen pahuudelta. Tällaisen käsityksen antoi erityisesti kylmän sodan aikainen neuvostopropaganda. Se myös pyrki antamaan kuvan koko länsileiristä fasistisena sortokoneistona, jonka tavoitteena on pahimmillaan uusi sota ja Neuvostoliiton tuhoaminen. Fasismista tuli paitsi viittaus lähinnä Adolf Hitleriin ja saksalaiseen natsismiin, myös liki yleiskäsite, kommunismin ihanteiden vastakohta, joka edusti kaikkea pahaa. 2000-luvun Venäjällä ovat neuvostoretoriikan renessanssi yhdistyneenä venäläiseen nationalismiin sekä toisaalta avoimesti fasistisiksi (tai natsistisiksi) julistautuneiden pienten poliittisten ryhmien pyrkiminen mukaan politiikkaan nostaneet termin uudelleen esille.
Militantti antifasismi

Militantit antifasistit vastustavat fasismia myös väkivaltaisin keinoin. Heidän katsotaan usein lähtevän luokkataistelun lähtökohdista ja pitävän fasismia työväenluokan vastaisena ideologiana. Historioitsija Dave Renton pitää tätä näkemystä kapeana. Hän väittää, että antifasisteille väkivalta ei ole osa aatetta, vaan hän kutsuu militantteja antifasisteja ”ammattilaisantifasisteiksi”.
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden pääsihteeri Jehki Härkösen mukaan ”Militantti antifasismi saattaa ruokkia uusnatsismia entisestään. Skinheadien rekrytointia auttaa, jos on olemassa selkeä vastapuoli, jonka kanssa voi rähinöidä.” Hänen mukaansa ”Suomi oli pitkään ainoa Euroopan maa, jossa ei ollut toimivaa antifasistista yhteisöä.”
Militantti antifasismi > Anti-Fascist Action

Anti-Fascist Action (AFA) perustettiin Britanniassa 1985. Perustajat halusivat irtaantua Anti-Nazi Leaguen liberaalista, yhteenottoa välttelevästä toiminnasta, ja olivat sitä mieltä, että fasisteja ja rasisteja vastaan tulee iskeä suoraan kaduilla. Britanniassa vaikutti tuolloin muun muassa fasistijärjestöt Combat 18 ja National Front. AFA:n kaksoisstrategiaan kuului fyysinen yhteenotto kaduilla sekä ideologinen taistelu fasismia vastaan valkoisen työväenluokan yhteisöissä.
Kirjaimet AFA yhdistetään nykyään myös muiden Euroopan maiden antifasisteihin. Yhdistävänä tekijänä AFA:lla on hajautettu epämuodollinen rakenne.
Sosiologian professori Ann-Dorte Christensenin mukaan anarkistisessa liikkeessä kuten Tanskan AFA:ssa rakennetaan väkivaltaan perustuvaa hypermaskuliinista identiteettiä muun muassa tappeluilla poliisin kanssa. Tämä on karkottanut naisia liikkeestä ja tuottanut homososiaalisen yhteisön uusnatsiliikkeen tapaan. Yhteiskuntatieteiden tohtori Jiri Nieminen arvioi Kansan Uutisissa, että tämä pätee yleisemminkin radikaaliin vasemmistoon Suomen kiakkovieraita myöten.
Militantti antifasismi > Militantti antifasismi Ruotsissa

Ruotsissa militanttia antifasismia edustaa Antifascistisk aktion (AFA). AFA on hyökännyt oikeistolaisia, ruotsidemokraatteja sekä jopa hallituspuolueiden edustajia vastaan.
Ruotsin AFA muun muassa tuhoaa ja vandalisoi kansallissosialistien koteja ja autoja. AFA-aktivisteja on yhdistetty myös tuhopolttoihin ja pahoinpitelyihin. AFA on itsekin tunnustanut tuhopolton ajastetuilla palopommeilla.
Ruotsin AFA on muun muassa hyökännyt Norrköpingin maahanmuuttovirastoon uhkailemaan työntekijöitä, lyönyt rikki kristillisdemokraattien ikkunaruutuja, uhannut estää kunnanvaltuuston kokouksen Göteborgissa, mikä vaati miljoona kruunua vaatineen poliisioperaation kokouksen turvaamiseksi, sekä lyönyt kirveen maahanmuuttoasioiden tuomarin oveen ja spraymaalannut tämän talon. AFAn jäsenet ovat myös uhkailleet ja pahoinpidelleet poliitikkoja ja näiden perheenjäseniä raa'asti.
Ruotsin antifasistisen liikkeen historiaan liittyy kiinteästi Björn Söderbergin murha vuonna 1999. Söderberg oli ammattiliitto SAC:n aktiivi ja antifasisti, jonka uusnatsit ampuivat kotitalonsa ovelle. Joulukuussa 2008 uusnatsit yrittivät polttaa SAC:n aktiivien kodin Tukholmassa, kun vanhemmat ja pikkulapsi olivat vielä sisällä kerrostaloasunnossa.
Militantti antifasismi > Saksa

Saksassa antifasistinen liike alkoi voimistua Berliinin muurin murtumisen jälkeen, kun myös uusnatsien terrori maahanmuuttajia kohtaan kiihtyi. Uusnatsien tuhopolttoiskuissa vuonna 1990 kuoli useita ihmisiä, joukossa pieniä lapsia.
"Hammer gang" (Hammerbande) on äärivasemmistolainen militanttiryhmä, joka hyökkäili vuosien ajan äärioikeistolaisiksi pitämiensä kimppuun raa'asti vasaroin, rautatangoin ja pesäpallomailoin. Line E. Sai yli 5 vuoden vankeustuomion samalla kun kolme miestä tuomittiin vankilaan 27-39 kuukaudeksi. Tuomarin mukaan heidän motiivinsa oli kunnioitettava. Line E:tä pidettiin joukon johtajana. Myös hänen maan alle kadonnutta kumppaniaan Johann G:tä epäillään hyökkäyksistä. Tutkijan mukaan rikokset olivat kammottavia, mutta äärivasemmisto kokee, että valtio ei tee mitään uusnatseja vastaan. Lina E:n tuomion jälkeen poliisien kimppuun hyökättiin pulloin ja ilotulittein monissa kaupungeissa. Tutkijan mukaan Lina E:n Antifa-solu edustaa ei-edustuksellista politiikkaa kohti moraalista hyvää mutta ei aja luokkavallankumousta. Sikäli sen yhteys Militanz-liikkeeseen on vain osittaista.
Syyttäjän mukaan Hammerbande-järjestöön kuuluisi myös Ilaria Solis, jolle vaaditaan 11 vuoden tuomiota osallisuudesta väkivaltaisiin hyökkäyksiin Budapestissa helmikuussa 2023. Uhreja oli luultu uusnatseiksi esimerkiksi vaatetuksen erehdyttämänä. Salis oli vangittuna 15 kuukautta, kunnes hänet jouduttiin vapauttamaan hänen tultuaan valituksi europarlamenttiin vihreiden ja vasemmiston listalta. Antifasisti Salis kielsi syytteet mutta ilmoitti olleensa "historian oikealla puolella". Salisin antifasistiryhmän syytetään hyökänneen kolmen ihmisen kimppuun.
Tanska

Tanskan Antifa on perustettu vuonna 1992. Antifa- ja AFA-nimien ohella se käyttää myös nimitystä Antifascistisk Aktion.
Tanska > Venäjä

"Nashi" ("Putin-nuoret") on Vladimir Putinin vuonna 2005 luoma, "virallista" antifasismia edustava liike. Sen aatteena on antifasismi, jossa korostetaan voittoa natsi-Saksasta sekä rasististen rikosten torjuntaa. Liikkeen suurissa tapahtumissa on jopa 100 000 osanottajaa.
Yhdysvallat

Politico-sivuston haltuunsa saamien asiakirjojen mukaan Yhdysvaltojen turvallisuusministeriö Department of Homeland Security luokittelee antifaksi kutsutun liikkeen toimet ”maan sisäiseksi terrorismiksi” (”domestic terrorism”). Viranomaiset syyttivät ”anarkistisiksi ekstremisteiksi” kutsumiaan henkilöitä hyökkäyksistä poliisia, hallitusta ja poliittisia instituutioita sekä kapitalistisen järjestelmän, rasismin, fasismin ja yhteiskunnallisen epäoikeudenmukaisuuden symboleina pitämiään tahoja vastaan. Viranomaisraporttien mukaan antifasistien aktivoitumisen on aiheuttanut Donald Trumpin kannattajien ja alt-rightin kaltaisten liikkeiden nousu.
Vuonna 2017 viranomaiset aloittivat tutkimuksen, voisivatko antifasistiset ryhmittymät tehdä pommi-iskuja republikaanien ja demokraattien puoluekokouksiin, kuten Kreikassa, Italiassa ja Meksikossa on tehty. Keväästä 2016 lähtien on tehty aseellisia hyökkäyksiä myös yksittäisten ihmisten kimppuun. Yhdysvaltalaisia anarkisteja on myös hakeutunut ulkomaille, jossa he ovat muun muassa harjoitelleet turkkilaisten anarkistiryhmien kanssa sekä taistelleet ääri-islamilaista Isis-järjestöä vastaan.
The Independent -lehden syksyllä 2017 haastatteleman poliisin mukaan Trumpin vaalikampanjan aikana antifan mielenosoittajat käyttivät aseita, kilpiä ja kypäriä, sekä hakkasivat ihmisiä, heittivät pommeja ja polttopulloja, sytyttivät tulipaloja ja rikkoivat ikkunoita. Viranomaisten mukaan viime vuosina Yhdysvalloissa syntyneet antifasistiset ryhmittymät ovat kehittyneet muun muassa vuoden 1999 WTO:n vastaisissa mielenosoituksissa mukana olleesta mustasta blokista. Turvallisuusministeriö on varoitellut antifasistien ja äärioikeistolaisten keskinäisestä väkivallasta huhtikuusta 2016 asti. Kummatkin ovat muuttuneet väkivaltaisemmiksi, suuremmiksi ja enemmän yhteenottoja hakeviksi. Ministeriö pelkäsikin, että jos nationalistit saavat lisää näkyvyyttä myös antifa muuttuu väkivaltaisemmaksi.
Suomalaisia järjestöjä

Vuonna 1946 perustettiin Sodan ja fasismin vastainen työ -niminen järjestö. Antifasistit ovat järjestäytyneet nykyisin erilaisiin toimintaryhmiin, niin kutsuttuihin Antifa-ryhmiin. Ensimmäinen suomalainen Antifa perustettiin Turkuun vuonna 1992. Helsingissä perustettiin Antifa vuonna 1994.
Vuonna 2009 julkisuuteen tuli Suomen Antifasistinen Komitea -niminen ryhmä, jonka venäläismieliset jäsenet (muun muassa Johan Bäckman) keskittyvät arvostelemaan Viron ja Latvian hallituksien toimia.
Helsingissä järjestettiin 22. lokakuuta 2011 autonomisten ja anarkististen antifasistinen mielenosoitus uusnatsien samana päivänä järjestämää seminaaria vastaan. Mielenosoitukseen osallistui 100–150 henkeä.
Suomalaisia järjestöjä > Väkivaltainen antifasismi

Vuonna 2019 sisäministeriön mukaan Suomessa oli joillakin alueilla väkivaltaisten äärivasemmistolaisten ryhmien toimintaa, enimmäkseen anarkistien ja antifasistien. Radikaaliliikehdintä on ollut vähäistä ja sitä on ilmennyt pääsääntöisesti mielenosoitusten yhteydessä.
Nykyään militantit antifasistit ovat järjestäytyneet nimellä Varisverkosto. He ovat esimerkiksi tapelleet SVL:n katupartioiden kanssa. Kumpikin osapuoli hakeutuu yhteenottoihin, mutta esittää puolustautuneensa. Kummatkin ovat myös käyneet toistensa kodeissa. SVL:n perustaneen Esa Holapan mukaan antifasistit rikkoivat erään vastarintaliikkeen aktivistin ikkunat ja maalasivat tämän seiniin tekstin: "Täällä asuu natsi". Viranomaiset varoittavat järjestöt hiljalleen radikalisoivat toisensa.
Kun 18.10.2014 poliisi seurasi SVL:n "suomalaisia nuoria suojelevaa" katupartiota partion kimppuun hyökkäsi toinen joukkio. Tämä johti kymmenien ihmisten joukkotappeluun, jossa astaloina käytettiin muun muassa rautaputkia. Tapahtuma oli ennalta suunniteltu. Takku-sivustolle kirjoitetun viestin mukaan vastapuoli oli antifasisteja. Joukkio lähti poliisia pakoon pudottaen rautaputkensa, kun poliisit keskeyttivät tappelun nopeasti pippurisumutteella.
Poliisin väitteiden mukaan vasemmistoanarkistit ja uusnatsit ovat kahakoineen keskenään myös jalkapallo-otteluissa, jopa ennalta sovitusti. Vasemmistoanarkistit ovat soluttautuneet HJK:n fanikunnan liepeille, uusnatsit HIFK:n. Soluttautuminen on tapahtunut esimerkiksi hakeutumalla fanikulkueisiin varsinaisen fanikunnan ulkopuolelta. Näin molemmat pyrkivät poliisin näkemyksen mukaan oikeuttamaan agendaansa. Jalkapallokannattajat järjestivät 30.9.2016 noin 50 hengen joukkotappelun Kaisaniemen puistoon, johon he olivat varustautuneet muun muassa hammassuojin. Poliisin kiinniottamat tappelijat ovat heidän mukaansa toistuvasti olleet järjestämässä vastaavanlaisia tappeluita: samat henkilöt ovat itsenäisyyspäivän mielenosoituksissa omien banderolliensa alla ja lietsovat väkivaltaa myös HJK–HIFK-paikallisotteluissa.
Vuoden 2016 lopussa Suojelupoliisi listasi Antifan yhdeksi Suomen turvallisuutta uhkaavaksi ryhmittymäksi. Poliisi arvioi, että Suomen Antifan ensisijaisina iskukohteina ovat Pohjoismainen vastarintaliike ja Soldiers of Odin. Lisäksi Suojelupoliisi esitti, että Antifan kohteiksi voivat joutua myös muut maahanmuuttovastaiset tai oikeistopopulistiset henkilöt tai ryhmät.
22. lokakuuta 2017 antifasistit järjestivät Tampereella vastamielenosoituksen samanaikaiselle uusnatsistisen Pohjoismaisen vastarintaliikkeen mielenosoitukselle. Poliisin mukaan vastamielenosoittajien joukosta heitettiin naamioituneina soihtuja poliisia kohti ja yritettiin päästä kiinni uusnatseihin, joita poliisit turvasivat. Poliisi tutkii vastamielenosoittajien toimia epäiltynä väkivaltaisena mellakkana.
Tunnettuja antifasisteja

Tunnettuja antifasisteja intellektuelleja ovat olleet muun muassa Nobel-fyysikko Albert Einstein, Nobel-kemisti ja fyysikko Ernest Rutherford, fyysikko Robert Oppenheimer, filosofi Jean-Paul Sartre, Nobel-kirjailija Thomas Mann, kirjailija George Orwell, elokuvaohjaajat Charles Chaplin ja Orson Welles sekä taidemaalari Pablo Picasso.
Kirjallisuutta

Birchall, Sean, Beating The Fascists: The Untold Story of Anti-Fascist Action (London: Freedom Press, 2010) ISBN 978-1-904491-12-5
Dauvé, Gilles, Kun kapinat kuolevat alkup. Quand Meurent les Insurrections (ADEL, Paris, 1998)
Aiheesta muualla

Suomen antifasistinen komitea ry. (antifa.fi)
Beating The Fascists: The Untold Story of Anti-Fascist Action
1985-2001: Anti-Fascist Action (AFA)
Interview with author of No Retreat - in Spike Magazine
Antifa.net (englanniksi)
Isis-järjestöä vastaan taistelevia brittiläisiä antifasisteja Syyriassa.
Uppsala

| Uppsala |
| --- | --- |
 Ilmakuva Uppsalan kaupungista etelästä.
 Uppsala
 Koordinaatit: 59°51′30″N, 17°39′0″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Uppsalan lääni
Maakunta:  Uplanti
Kunta:  Uppsalan kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  48,77 km²
Väkiluku:  140 454
 – Väestötiheys:  2 879,9 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uppsalan goottilainen tuomiokirkko
Uppsalan keskusrautatieaseman vanha osa
Uppsalan kasvitieteellinen puutarha
Uppsalan linnan pohjoistorni
Uppsalan kaupunginteatteri
Uppsala (ruots.    [ˈɵpːˌsɑːla] (ohje), vanh. ja aik. suom.   Upsala) on Ruotsin neljänneksi suurin kaupunki (taajama) ja sijaitsee noin 70 kilometriä pohjoiseen Tukholmasta. Kaupunki on tunnettu Ruotsin ja Pohjoismaiden vanhimmasta yliopistosta, Pohjoismaiden suurimmasta tuomiokirkosta sekä modernin kasvitieteen isästä, Carl von Linnéstä. Uppsala on samannimisen Uppsalan kunnan keskustaajama.
Vuoden 2010 lopussa Uppsalan taajamassa oli 140 454 asukasta.
Historia > Esikristillinen aika

Uppsala kuuluu Ruotsin vanhimpiin kaupunkeihin. Se on kuitenkin nuorempi kuin siitä pohjoiseen sijaitseva Vanha Uppsala eli Gamla Uppsala. Nykyinen Uppsala tunnettiin 1200-luvulle saakka nimellä Östra Aros.
Vanhan Uppsalan eli alkuperäisen Uppsalan alueella on aikoinaan sijainnut jonkinlainen rautakautinen kuninkaankartano, jonka suuriin hautakumpuihin on väitetty jo kansainvaellusajalla haudatun paikallisia hallitsijoita, Ruotsin ensimmäisiä, tarujen Ynglinga-suvun kuninkaita.
Hautoja kummuissa kuitenkin on, mutta kenen, se herätti vuonna 2013 uusia kysymyksiä, kun kaivausten yhteydessä läheltä löydettiin 400-luvulta peräisin olevia rakennelmia, kaksi puutolpista tehtyä linjaa, toinen pituudeltaan noin kilometrin mittainen, toinen ainakin puolen kilometrin, ja niiden läheltä uhrattujen eläinten luita. Seutu oli tuolloin maaseutumainen keskuspaikka ja jonkinlaisen esikristillisen kultin keskus.
Historia > Kristillinen aika

Kaupungista muodostui vahva kristillinen keskus vuonna 1164, kun sinne perustettiin Ruotsin valtakunnan arkkipiispanistuin. Sen tuomiokirkon tuhouduttua tulipalossa uutta alettiin 1200-luvulla rakentaa Östra Arosin alueelle. Tuolloin Östra Arosille myönnettiin nimi Uppsala, ja alkuperäinen Uppsala nimettiin Vanhaksi Uppsalaksi. Goottilainen tuomiokirkko vihittiin virallisesti vuonna 1435.
Vuonna 1477 Uppsalaan perustettiin Skandinavian ensimmäinen yliopisto, Uppsalan yliopisto. Yliopistohankkeen voimakkaimpana taustahahmona toimi alun perin arkkipiispa Jakob Ulvsson. Yliopiston suuruuden hetket alkoivat 1620-luvulla, kun kuningas Kustaa II Aadolf suurten lahjoitusten turvin loi sen talouden tasapainoon.
Vuoden 1520 huhtikuun 6. päivänä käytiin yksi Uppsalan seudun historian verisimmistä taisteluista kaupungissa. Taistelu tunnetaan nimellä långfredagsslaget, pitkänperjantain taistelu. Taistelu käytiin Sten Sture nuoremman kannattajien ja kuningas Kristian II:n tanskalaisen armeijan välillä kaupungin nykyisen keskustan alueella, lähellä tuomiokirkkoa.
Vuonna 1593 kaupungissa pidettiin niin kutsuttu Uppsalan kokous, jossa hyväksyttiin Augsburgin tunnustus. Kokous oli tärkeä osa Ruotsin valtakunnan uskonpuhdistusta, sillä sen myötä luterilaisuudesta tuli valtionuskonto.
Vuoden 1702 toukokuussa lähes koko kaupungin ydinkeskusta tuhoutui tulipalossa. Myös Uppsalan tuomiokirkko vaurioitui merkittävästi. Myöhemmin monia historiallisesti ja kulttuurillisesti merkittäviä rakennuksia tuhoutui – kuten monissa muissakin Ruotsin kaupungeissa – 1960- ja 1970-luvulla uudisrakentamisen vuoksi.
Nähtävyydet

Uppsalan suurimpiin nähtävyyksiin lukeutuvat Uppsalan tuomiokirkko, 1500-luvulla rakennettu Uppsalan linna, Vanha Uppsala muinaisjäännöksineen, Valsgärden kalmisto sekä useat Uppsalan yliopiston rakennukset ja alueet.
Keskiaikaisen, goottilaista tyylisuuntaa edustavan tuomiokirkon tiloissa sijaitsee useiden merkkihenkilöiden, kuten Kustaa Vaasan, Carl von Linnén ja Emanuel Swedenborgin, hautoja. Tuomiokirkko on yksi Pohjois-Euroopan suurimmista ja sen torni yltää 119 metrin korkeuteen.
Media

Sanomalehti Upsala Nya Tidning ilmestyy joka päivä.
Urheilu

Uppsalassa Studenternasin kentällä on järjestetty maaliskuisin useita kertoja jääpallon Ruotsin mestaruusloppuottelu. Parikymmentätuhatta katsojaa vuosittain kerännyt perinteinen tapahtuma siirrettiin Tukholmaan 2013. Keväästä 2018 lähtien loppuottelu on jälleen pelattu Uppsalassa.
Kaupungista on kotoisin perinteikäs urheiluseura IK Sirius. Seuran jääpallojaosto IK Sirius BK pelaa Ruotsin jääpallon Elitserienissä. Jalkapalloseura IK Sirius FK lukeutui aikoinaan Ruotsin kärkipään joukkueisiin, mutta pelaa nyt toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Superettanissa. Myös IFK Uppsala on aikoinaan saavuttanut menestystä sekä jalka- että jääpallossa 1910–1930-luvulla.
Uppsalalaisia jääkiekkoseuroja ovat Uppsala Hockey ja Almtuna IS. Koripallojoukkue Uppsala Basket pelaa Ruotsin pääsarjassa. Storvreta IBK on yksi Ruotsin johtavista salibandyseuroista, lisäksi lajin pääsarjassa kaupunkia edustaa IK Sirius IBK.
Upsala Simsällskap on maailman vanhin uintiseura ja Ruotsin vanhin urheiluseura.
OK Linné ja IF Thor ovat Uppsalan isompia suunnistusseuroja.
Muuta

Kirjailija Gösta Knutssonin luoman lastenkirjahahmon, Pekka Töpöhäntä -kissan tapahtumat sijoittuvat pääasiassa Uppsalaan.
Väestönkehitys

| Uppsalan taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 72 978 | 72 978 |
| 1965 | 1965 |    | 82 450 | 82 450 |
| 1970 | 1970 |    | 92 624 | 92 624 |
| 1975 | 1975 |    | 101 850 | 101 850 |
| 1980 | 1980 |    | 102 102 | 102 102 |
| 1990 | 1990 |    | 109 497 | 109 497 |
| 1995 | 1995 |    | 119 979 | 119 979 |
| 2000 | 2000 |    | 124 036 | 124 036 |
| 2005 | 2005 |    | 128 409 | 128 409 |
| 2010 | 2010 |    | 140 454 | 140 454 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Uppsala kasvoi yhteen Brillingen ja Berthågan kanssa vuonna 1970 sekä Gamla Uppsalan ja Sunnerstan kanssa 1975.
Kaupungin asukkaista noin 20 % on maahanmuuttajia tai heidän vanhempansa ovat ulkomailta lähtöisin. Suurimmat ulkomaalaisten väestöryhmät ovat Iranista, Suomesta, Irakista, Turkista, Syyriasta, Saksasta, Kiinasta, Libanonista, Puolasta ja Etiopiasta.
Uppsalan kaupunginosat

Seuraavassa on lueteltu Uppsalan kaupunginosat suurempien alueiden perusteella ryhmiteltyinä:
| --- | --- |
 Innerstaden Centrum  Fjärdingen Nordvästra staden Berthåga  Husbyborg  Hällby  Librobäck  Luthagen  Rickomberga  Stenhagen Västra staden Ekeby  Eriksberg  Flogsta  Håga  Kvarnbo (med Starbo)  Kvarnbolund  Kåbo (med Kungsgärdet)  Norby  Polacksbacken Sydvästra staden Gottsunda  Sunnersta  Ulleråker  Ultuna  Valsätra  Vårdsätra :  Sydöstra staden Bergsbrunna  Nåntuna (med Lugnet)  Sävja  Vilan Östra staden Boländerna  Fyrislund  Fålhagen  Kungsängen  Kuggebro  Sala backe  Slavsta  Vaksala  Årsta Norra staden Brillinge  Gamla Uppsala  Gränby  Kvarngärdet  Löten  Nyby  Svartbäcken  Tuna backar  Ärna
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ruotsiksi)
Uppsala Tourism (Arkistoitu – Internet Archive) – Visit Uppsala
Uppsalan läänin kuntien keskustaajamat
Hammarby IF voitti jääpallon mestaruuden vuonna 2010 Studenternasin kentällä.
Arabianpikkutiira

| Arabianpikkutiira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Tiirat Sternidae
Suku::  Tiirat Sterna
Laji::  saundersi
Kaksiosainen nimi
 Sterna saundersi  Hume, 1877 
Katso myös
   Arabianpikkutiira Wikispeciesissä   Arabianpikkutiira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Arabianpikkutiira (Sterna saundersi) on pienikokoinen tiiroihin kuuluva lintu. Lajin nimesi Allan Octavian Hume 1877.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 20–28 cm, siipien kärkiväli 50–55 cm ja paino 40–45 g. Lintu muistuttaa hyvin paljon pikkutiiraa, jonka alalajiksi se joskus luetaan.
Esiintyminen

Arabianpikkutiira pesii Punaisen meren rannikoilla, etelässä Jemeniin ja Somaliaan, sekä Persianlahden ja Arabianmeren saarilla ja mahdollisesti myös paikoin rannikolla, sekä siitä itään Luoteis-Intiaan, Sri Lankaan, Malediiveille, ja mahdollisesti vielä Seychelleillä ja Amirantes-saarilla. Maailman populaation koko on noin 40 000 yksilöä, ja lajin kanta lienee elinvoimainen.
Laji on muuttolintu osassa elinaluettaan siten, että Koillis-Afrikan linnut muuttavat etelään jopa Tansaniaan saakka ja Punaisen meren linnut muuttavat myös hiukan etelämmäksi. Kaakkois-Somalian, Sudanin ja Sokotran linnut ovat paikkalintuja. Muut populaatiot muuttavat itäisiin suuntiin Intian länsirannikolle, Sri Lankaan, Lakkadiiveille, Malediiveille, Seychelleille ja Malesiaan.
Elinympäristö

Pääasiassa merelliset hiekkarannat, muuttoaikoina monenlaisilla merenrannoilla.
Lisääntyminen

Pesii pienehköinä yhdyskuntina, Intiassa ja Sri Lankassa toukokuussa. Pesä on vaatimaton kuoppa hiekassa nousuvesirajan yläpuolella. Munia on 2.
Ravinto

Pikkukalat, nilviäiset, äyriäiset ja hyönteiset.
Runar Appelberg

Karl Runar Appelberg
Karl Runar Appelberg (26. helmikuuta 1889 Kymi – 22. heinäkuuta 1917 Tuckumin sotilassairaala Latvia) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat intendentti, insinööri Karl Joel Appelberg ja Olga Sofia Saxén.