stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kadmiumsulfaatti
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kadmiumsulfaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Kadmiumsulfaatti liukenee erittäin hyvin veteen. Liukoisuus on suurimmillaan noin 20 °C:n lämpötilassa ja pienenee kuumennettaessa. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja kuten oktahydraatti (3 CdSO4·8H2O), heptahydraatti (CdSO4·7H2O) ja monohydraatti (CdSO4·H2O). Yhdiste ei liukene etanoliin. Kadmiumsulfaatti ärsyttää hengitysteitä, ihoa ja silmiä sekä luokitellaan syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi kemikaaliksi.
Valmistus ja käyttö

Kadmiumsulfaattia valmistetaan liuottamalla metallista kadmiumia, kadmiumoksidia, -hydroksidia tai -karbonaattia laimeaan rikkihappoon. Liuoksesta se voidaan kiteyttää lisäämällä liuokseen etanolia tai kuumentamalla noin 40 °C:n lämpötilaan. Yhdistettä voidaan valmistaa myös hapettamalla kadmiumsulfidia kuumentamalla kadmiumia ammonium- tai natriumpersulfaatin kanssa tai kadmiumsuolojen ja dimetyylisulfaatin välisellä reaktiolla.
Kadmiumsulfaattia voidaan käyttää kadmiumväriaineiden esimerkiksi kadmiumsulfidin eli kadmiumkeltaisen valmistamiseen. Siitä voidaan valmistaa myös muita veteen niukkaliukoisia kadmiumyhdisteitä. Muita käyttökohteita ovat fluoresoivien värien valmistus, elektrolyyttinä pinnoitettaessa metalleja elektrolyyttisesti kadmiumilla ja niin kutsutuissa Weston-kennoissa.
Kahdesti haarautuva puu

| Kahdesti haarautuva puu> The Telling |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ursula K. Le Guin
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Harcourt
Julkaistu:  2000
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  264
ISBN:  0-15-100567-2
Suomennos
Suomentaja:  Jyrki Iivonen
Kustantaja:  BTJ
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  302
ISBN:  978-951-692-724-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kahdesti haarautuva puu (engl. The Telling) on Ursula K. Le Guinin vuonna 2000 ilmestynyt tieteisromaani. Teos kuuluu Hain-romaanien sarjaan, josta on aiemmin suomennettu kirjat Pimeyden vasen käsi, Osattomien planeetta ja Maailma, vihreä metsä. Romaani voitti vuonna 2001 Locus-palkinnon (paras tieteisromaani).
Kirjan päähenkilö Sutty lähetetään Akan planeetalle tutustumaan sen oloihin. Planeetan vanha kulttuuri on pääosin tuhottu tieteen ja tekniikan tieltä, mutta Sutty löytää vuorilta vanhaa kulttuuria, jota harjoitetaan siellä salaa.
Aiheesta muualla

Donna McMahon: The Telling. The SF Site 2002. (englanniksi)
Jussi Ahlroth: Mietelmä uskonnon ja tarinankertomisen juurista. Helsingin Sanomat 22.2.2009.
Marja Kuparinen: Älä pelkää – olet osa Suurta Tarinaa. Kirkko & kaupunki 3.8.2009.
Russ Allbery: The Telling. 27.2.2010. (englanniksi)
Pertti Kaijanlaakso

Pertti Juhani Kaijanlaakso (3. elokuuta 1949 Helsinki – 1. tammikuuta 2018) oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän osallistui vuoden 1974 MM-kilpailuihin raskaassa keskisarjassa ja voitti ensimmäisessä ottelussa Zairen Ibelo Mowanen kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä mutta antoi luovutusvoiton Neuvostoliiton Oleg Karatajeville. Vuoden 1973 EM-kilpailuissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Alankomaiden Sjeng Verstappenille. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden keskisarjassa 1970 ja raskaassa keskisarjassa 1974 sekä Suomen-mestaruuden keskisarjassa 1970, raskaassa sarjassa 1973 ja raskaassa keskisarjassa 1974.
Kaijanlaakso aloitti nyrkkeilyharrastuksen kymmenvuotiaana ja menestyi jo nuorten sarjoissa 1960-luvun lopulla. Vuonna 1970 hänet palkittiin Ville-patsaalla Suomen parhaana nyrkkeilijänä. Hän edusti Torpan Poikia.
Euroopanpensaskoivu

| Euroopanpensaskoivu |
| --- | --- |
 Euroopanpensaskoivun lehtiä
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Alaheimo::  Betuloideae
Suku::  Koivut Betula
Laji::  fruticosa
Kaksiosainen nimi
 Betula fruticosa  Pall.  
Katso myös
   Euroopanpensaskoivu Wikispeciesissä   Euroopanpensaskoivu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Euroopanpensaskoivu (Betula fruticosa) on koivukasveihin kuuluva kesävihanta pensas, joka kasvaa alkuperäisenä Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Koillis-Aasian lauhkeissa osissa. Euroopassa sitä pidetään viimeisimmän jääkauden jäännelajina. Euroopanpensaskoivu on keskimäärin 0,5–2 metriä, enimmillään noin 3 metriä korkea, ja se kasvaa yleensä 600–1 100 metrin korkeudessa, kosteassa savensekaisessa hiekkamaassa, aurinkoisilla ja puolivarjoisilla paikoilla.
Ulkonäkö ja koko

Euroopanpensaskoivun korkeus on keskimäärin 0,5–2 metriä ja enimmilläänkin vain noin 3 metriä. Sillä on harmaanvalkoinen kaarna ja tummanpurppuranruskeat tai harmaanmustat, siirottavat oksat. Kuluvan kesän kasvainranka on ruskea ja nuorena karvainen mutta myöhemmin kalju ja isonystyinen.
Euroopanpensaskoivun paksuhkot lehdet ovat sulkasuoniset ja syysväriltään keltaiset. Niiden alapinta on tahmea ja yläpinta suonia myöten karvainen. Lehtilapa on 1–3 senttimetriä pitkä, ehyt, hienosahainen, puikea tai puikeanpyöreä, suippokärkinen ja tyvestä lähes pyöreä tai leveän suippo. Lehdissä on 2–10 millimetriä pitkä ja kalju ruoti sekä pienet korvakkeet, jotka karisevat lehtien puhjetessa. Silmut ovat 2–3 millimetriä pitkiä ja perättömiä. Lehtiasento on kierteinen.
Euroopanpensaskoivu on yksikotinen kasvi, joka kukkii pienin, yksineuvoisin kukin vasta lehtien puhjettua kesä–heinäkuussa. Hedekukissa on vähäinen kehä, ja ne muodostavat pitkiä ja riippuvia norkkoja. Emikukat ovat kehättömiä ja muodostavat lyhyitä ja pystyjä norkkoja. Norkkoperät ovat 2–5 millimetriä pitkiä ja hienokarvaisia.
Emikukista kehittyy heinä–elokuussa siipipalteisia, litteitä pähkylöitä, joita suojaavat kolmiliuskaiset norkkosuomut. Norkkosuomut ovat ripsilaitaisia ja niiden sivuliuskat ovat keskiliuskaa vähän lyhyempiä. Hedelmänorkot ovat pähkylöiden varistessa hajoavia.
Levinneisyys

Euroopanpensaskoivu on kotoisin Keski- ja Itä-Euroopasta sekä Koillis-Aasian lauhkeista osista. Sitä pidetään Euroopassa viimeisimmän jääkauden jäännelajina. Aasiassa sen levinneisyysalueeseen kuuluvat Burjatia ja Taka-Baikalian aluepiiri Kaakkois-Siperiassa, suurin osa Mongolian tasavallasta, Sisä-Mongolia ja Heilongjiang Pohjois-Kiinassa sekä Korean niemimaa. Suomea lähinnä se kasvaa alkuperäisenä Baltian maissa. Suomessa se ei ole kovin suosittu koristekasvi, vaikka se menestyykin vielä V-vyöhykkeellä.
Elinympäristö

Euroopanpensaskoivu on mantereinen tai lievästi mantereinen boreaalisen vyöhykkeen kasvi, joka kasvaa yleensä 600–1 100 metrin korkeudessa, kosteassa savensekaisessa hiekkamaassa, aurinkoisilla ja puolivarjoisilla paikoilla. Parhaiten se menestyy keskiravinteisilla rämeillä ja nevoilla, letoilla, tulvaisissa korvissa ja pensaikoissa sekä virtaavan veden äärellä.
Eminorkkoja.
Sama puu kesäasussa…
… ja talviasussa.
Kaikennielevä keskiyö

| Kaikennielevä keskiyö> Absolute Midnight |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Clive Barker
Kuvittaja:  Clive Barker
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, nuortenkirjallisuus
Julkaistu:  2011
Suomennos
Suomentaja:  Ulla Selkälä
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  580
ISBN:  978-951-0-3824-48
Sarja: Abarat
Edeltävä:  Lumon päivät, sodan yöt
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kaikennielevä keskiyö on brittiläisen kirjailijan Clive Barkerin viisiosaisen fantasiaromaanisarjan Abarat kolmas osa. Sekä romaanin alkuteos (Abarat: Absolute Midnight) että sen suomennos julkaistiin vuonna 2011.
Sarjan kolmannessa osassa 16-vuotias Candy Quackenbushin palaa jälleen Abaratin maailmaan, jossa jokainen tunti on yksi ikuisen vuorokauden saari. Candy saa selville, että Abaratia uhkaa kaikennielevä keskiyö: Abaratin valtiattareksi haluava Mater Moninainen yrittää pimentää taivaan sammuttamalla auringot, kuut ja tähdet.
Eurooppatie E58

Eurooppatie E58 on 2 200 kilometriä pitkä poikittaissuuntainen eurooppatie. Valtatie lähtee lännessä Itävallasta ja päättyy idässä Venäjälle. Maantie alkaa Itävallan pääkaupungista Wienistä ja kulkee Slovakian, Ukrainan, Romanian ja Moldovan kautta Etelä-Venäjän Donin Rostoviin.
Reitti

Wien - Bratislava - Zvolen - Košice - Užhorod - Mukatševo - Halmeu - Suceava - Iași - Sculeni - Chișinău - Odessa - Mykolajiv - H’erson - Nova Kah’ovka - Melitopol - Taganrog - Donin Rostov.
Suurimpia valtatien varren kaupunkeja ovat: Wien, Bratislava, Chișinău, Odessa ja Donin Rostov.
Venäjän hyökkäyssodan (2022-) aikana valtatieyhteys eurooppatiellä E58 on osin katkaistu. Ilmeisesti Venäjän asevoimat tuhosi Nova Kah’ovkan kaupungin länsipuolella sijainneen Kah’ovkan vesivoimalaitospadon räjäyttämällä kesäkuussa 2023, pian Ukrainan vastahyökkäyksen alkamisen jälkeen.
Kuvia

E58 Itävallassa.
Slovakian Bratislavassa.
Romaniassa Suceavan piirikunnassa.
Ukrainassa Odessan alueen Tšornobajivkan kylän lähistöllä.
Eurooppatie E58 ylitti Dneprin Kah’ovkan vesivoimalaitoksen padolla kulkenutta maantietä pitkin (pato räjäytetty kesäkuussa 2023 osana Venäjän sotatoimia).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eurooppatie E58 Wikimedia Commonsissa
Eurooppatiet
E1 | E3 | E4 | E5 | E6 | E7 | E8 | E9 | E10 | E11 | E12 | E13 | E14 | E15 | E16 | E17 | E18 | E19 | E20 | E21 | E22 | E23 | E24 | E25 | E26 | E27 | E28 | E29 | E30 | E31 | E32 | E33 | E34 | E35 | E36 | E37 | E38 | E39 | E40 | E41 | E42 | E43 | E44 | E45 | E46 | E47 | E48 | E49 | E50 | E51 | E52 | E53 | E54 | E55 | E56 | E57 | E58 | E59 | E60 | E61 | E62 | E63 | E64 | E65 | E66 | E67 | E68 | E69 | E70 | E71 | E72 | E73 | E74 | E75 | E76 | E77 | E78 | E79 | E80 | E81 | E82 | E83 | E84 | E85 | E86 | E87 | E88 | E89 | E90 | E91 | E92 | E94 | E95 | E96 | E97 | E98 | E99 | E101 | E105 | E115 | E117 | E119 | E121 | E123 | E125 | E127 | E136 | E271 | E551 | E844
Kaikki pääsevät taivaaseen

| Kaikki pääsevät taivaaseen: Välttämättömiä tarkistuksia kristillisiin opinkohtiin |
| --- | --- |
Kirjailija:  Antti Kylliäinen
Genre:  kristinusko, teologia
Kustantaja:  Nemo
Julkaistu:  1997
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  175
ISBN:  952-5180-05-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kaikki pääsevät taivaaseen: Välttämättömiä tarkistuksia kristillisiin opinkohtiin on luterilaisen pastorin Antti Kylliäisen teologinen pamfletti vuodelta 1997. Kirjan väittämän mukaan helvettiä ei ole olemassa ja kaikki ihmiset pääsevät taivaaseen. Näkemys edustaa kristinuskossa universalismia. Valtaosa kirkoista ei hyväksy näkemystä, vaikka teologien keskuudessa ajatus on ajoittain esillä.
Kylliäinen ei usko Jeesuksen sovittaneen ihmisten syntejä, mutta sanoo arvostavansa Jeesusta siitä, että ilman häntä ihmisillä ei olisi vieläkään tietoa Jumalan armosta. Kylliäisen mukaan Jumala armahtaa ihmiset tarvitsematta korvaukseksi sovitusta.
Kirja myytiin loppuun samalla viikolla ja se sai osakseen runsaasti huomiota tiedotusvälineissä. Kylliäinen sai sekä ihailua että paheksuntaa. Esillä oli myös vaatimuksia Kylliäisen erottamisesta.
Kirjan perusteella Kylliäisestä tehtiin viisi kantelua tuomiokapituliin. Kantelijat epäilivät Kylliäisen poikenneen Raamattuun perustuvasta kristillisestä uskosta ja evankelis-luterilaisen kirkon tunnustuksesta. Piispa Eero Huovisen ja Kylliäisen välisen keskustelun jälkeen tuomiokapituli päätti ettei ole tarvetta toimenpiteisiin. Tuomiokapitulin päätös syntyi äänin 4–1.
Kahvimylly

Käsikäyttöinen kahvimylly.
Kahvimylly sisäpuolelta.
Kahvimylly on kahvin valmistuksessa käytettävä laite, jolla kahvipapuja jauhetaan jauheeksi. Kahvimyllyssä on yleensä joko levyterä tai kartioterä. Levyterä pyörii ja leikkaa pavut pieniksi paloiksi, ja kartioterä jauhaa pavut. Levyteräiset kahvimyllyt ovat edullisia, mutta niillä syntyy usein epätasainen jauhatus, eikä niillä yleensä saada aikaan tarpeeksi hienoa jauhatusta espressoon tai turkkilaiseen kahviin. Kartioteräisen myllyn jauhatuskarkeutta pystyy säätelemään, joten sillä pystyy jauhamaan kahvia joka tarkoitukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kahvimylly Wikimedia Commonsissa
Jalmari Kaila

Jalmari Kaila (11. joulukuuta 1901 – 9. kesäkuuta 1977) oli suomalainen kestävyysjuoksija, joka edusti urallaan Hämeenlinnan Kisaa, Helsingin Jyryä ja Helsingin Tovereita.
Hämeenlinnasta kotoisin ollut Kaila osallistui vuonna 1925 Frankfurt am Mainin työläisolympialaisiin, jossa hän saavutti kaksi palkintosijaa. Hän oli mukana kisojen 3 000 metrin joukkuejuoksussa, jossa Suomi voitti kultaa ajalla 9.31,7. Kaksi vuotta myöhemmin Kaila voitti Työväen Urheiluliiton mestaruuden maastojuoksussa. Keväällä 1929 hän loikkasi Jyrystä toiseen helsinkiläisseuraan Tovereihin, joka oli porvarillisen SVUL:n jäsenseura. Näin Kaila pääsi osallistumaan myös SM-kilpailuihin ja kaksi vuotta myöhemmin hän voittikin Ensossa maastojuoksun SM-kultaa.
Ratajuoksussa Kaila oli vuonna 1932 maailmantilaston yhdeksäs 5 000 metrillä ja 1927 kymmenes 10 000 metrillä. Hänen ennätyksensä ovat kesäkuussa 1932 Helsingissä juostu 14.55,0 (5 000 m) ja elokuussa 1930 Tampereella juostu 32.04,8 (10 000 m).
Jalmari Kaila on haudattu Hämeenlinnaan Ahveniston hautausmaalle.
Kaiadas

Kaiadaksen luola.
Kaiadas (m.kreik. Καιάδας, lat. Caeadas) tai Keadas (Κεάδας, lat. Ceadas) oli antiikin ajan Spartassa syvä rotko tai halkeama, johon heitettiin kuolemaantuomitut rikolliset sekä perinteisen käsityksen mukaan myös elinkelvottomiksi todetut lapset. Se sijaitsi Taygetos-vuorella.
Kaiadas on tulkittu samaksi kuin niin kutsuttu Trýpin luola Trýpin kylän lähellä, noin kymmenen kilometriä nykyisestä Spártista länteen Kalamátaan johtavan tien varrella. Luola on noin 50 metriä pitkä kallionhalkeama ja vastaa monin tavoin antiikin aikaisia kuvauksia Kaiadaksesta. Sieltä on löydetty muun muassa ihmisten luita. Luut ovat kuitenkin enimmäkseen aikuisten luita, ja ainoastaan yksi luuranko kuuluu noin 10-vuotiaalle lapselle. Tämän perusteella on kyseenalaistettu, heitettiinkö Kaiadakseen todella myös lapsia.
Kaiadas mainitaan muun muassa sotapäällikkö Pausaniaan tapauksessa, sillä spartalaiset olivat aikeissa heittää tämänkin ruumiin Kaiadakseen, mutta päättivät lopulta haudata sen. Herodotos mainitsee spartalaisten heittäneen Dareioksen lähettiläät kaivoon, mutta tätä ei yhdistetä missään Kaiadakseen.
Ateenassa Kaiadasta vastasi Barathron.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaiadas Wikimedia Commonsissa
Eurooppatie E373

Eurooppatie E373 on noin 590 (toisen tulkinnan mukaan 563) kilometriä pitkä eurooppatie. Tien lähtee Yhdistyneiden kansakuntien UNECO:n dokumenttien mukaan lännessä Puolan Lublinista ja sen päätepiste on Ukrainan pääkaupunki Kiova.
Tiemerkintöjen ja maantiekarttojen mukaan eurooppatie E373 alkaa Puolassa vasta linnuntietä noin 25 kilometriä Lublinista itäkaakkoon, Lublinin voivodikunnan Swidnikin piirikunnassa sijaitsevasta kansallisten maanteiden 12 ja 17 risteyksestä Piaskin kaupungin pohjoispuolella. Eurooppatie E373:n länsipää muodostuisi siis (2024 alun tilanteessa) Puolan kansallisen maantien 12 osuudesta Piaskista Ukrainan rajan Jagodzinin rajanylityspaikalle. Lublinin kaakkoispuolinen moottoriliikennetieosuus S12/S17 ei tällöin kuuluisi E373:een. Toisaalta Puola on rakentanut tieverkostoaan voimakkaasti. Kansallisen maantien 12 Piaskista Ukrainan rajalle johtavan osuuden uudistaminen S12-moottoriliikennetieksi on Puolan valtion tienrakennusosuunnitelmassa vuosille 2024–2027.
Ukrainassa se seuraa valtatietä M07, joka saapuu Kiovan kehätielle luoteesta.
Reitti

(Lublin - Swidnik -) Piaski - Chełm - Dorohusk - Jagodzin - Ljuboml - Lukiv - Kovel - Sarny - Korosten - Borodjanka - Butša - Irpin - Kiova.
Eurooppatie E373:n retin kaupungeista suurimpia ovat (Lublin, mikäli E373:n katsotaan alkavan Lublinista,) Chełm, Kovel ja Kiova.
Rajanylityspaikka Dorohusk–Jagodzin

Reitillä sijaitsevaa kansainvälistä rajanylityspaikkaa on Dorohusk (Puola) – Jagodzin (Ukraina) on luonnehdittu maiden välisen rajan suurimmaksi. Sen kautta kulkee noin 40 prosenttia maiden välisestä rahtiliikenteestä. Puolalaiset kuljetus- tai maatalousalan ihmiset ovat toistuvasti tukkineet ja ratkaisevasti hidastaneet raja-aseman kautta kulkevaa rekkaliikennettä ja Ukrainan ulkomaankauppaa viikkojen ajan Venäjän hyökkäyssodan 2022– aikana. Nämä toimet hidastivat esimerkiksi joulukuussa 2023 myös Ukrainan puolustautumiseen liittyviä rahteja. Raja-asemalta on raportoitu yli vuorokauden mittaisia rekkajonoja myös aiemmin, esimerkiksi vuonna 2020, jolloin raja-asemaa uudistettiin ja koronaviruksen vuoksi rajanylityksiä oli rajoitettu. Eurooppatien rajanylityspaikan (Dorohusk-Jagodzin) lähellä toimii myös rautatien rajanylityspaikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eurooppatie E373 Wikimedia Commonsissa
OSM-kartta eurooppatien E373 reitistä (openstreetmap.org)
Eurooppatiet
E1 | E3 | E4 | E5 | E6 | E7 | E8 | E9 | E10 | E11 | E12 | E13 | E14 | E15 | E16 | E17 | E18 | E19 | E20 | E21 | E22 | E23 | E24 | E25 | E26 | E27 | E28 | E29 | E30 | E31 | E32 | E33 | E34 | E35 | E36 | E37 | E38 | E39 | E40 | E41 | E42 | E43 | E44 | E45 | E46 | E47 | E48 | E49 | E50 | E51 | E52 | E53 | E54 | E55 | E56 | E57 | E58 | E59 | E60 | E61 | E62 | E63 | E64 | E65 | E66 | E67 | E68 | E69 | E70 | E71 | E72 | E73 | E74 | E75 | E76 | E77 | E78 | E79 | E80 | E81 | E82 | E83 | E84 | E85 | E86 | E87 | E88 | E89 | E90 | E91 | E92 | E94 | E95 | E96 | E97 | E98 | E99 | E101 | E105 | E115 | E117 | E119 | E121 | E123 | E125 | E127 | E136 | E271 | E551 | E844
Jouni Kailajärvi

Jouni Kailajärvi
Jouni Kalervo Kailajärvi (4. kesäkuuta 1938 Tampere – 18. elokuuta 2003 Tampere) oli suomalainen painonnostaja.
Jouni Kailajärvi edusti Suomea kolmien olympiakisojen painonnostokilpailuissa. Roomassa 1960 hän sijoittui viidenneksi (sarja 82,5 kg), Tokiossa 1964 seitsemänneksi (90 kg) ja Méxicossa 1968 jälleen seitsemänneksi (82,5 kg). Wienin MM-kisoissa 1961 hän sijoittui 82,5-kiloisissa neljänneksi ja saavutti samalla EM-pronssia.
Pohjoismaiden mestaruuden Kailajärvi voitti kolmessa eri sarjassa: 75-kiloisissa vuonna 1959, 82,5-kiloisissa vuonna 1961 sekä 90-kiloisissa vuosina 1962 ja 1963. Suomen mestaruuksia hän voitti seitsemän vuosina 1959–1968. Hän teki uransa aikana yhteensä 38 SE-tulosta.
Kailajärvi voitti Suomen mestaruuden myös voimanostossa vuonna 1973 (sarja 90 kg). Hänen veljistään Jaakko ja Jorma Kailajärvi ovat menestyneet painonnostajina.
Ammatiltaan Kailajärvi oli palomies ja hänet valittiin 21.2.1983 ensimmäiseksi vuoden palomies -arvonimen saajaksi.
Kainasjärvi

| Kainasjärvi Кайназъярви, Kainazjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Paikkakunta:  Vieljärvi
Koordinaatit:  61°42′13″N, 32°38′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Laatokka
Järveen tulevat joet:  Kaino-oja, Kalleoja
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  92 m
Pituus:  3,5 km
Leveys:  2,7 km
Rantaviiva:  11,6 km
Pinta-ala:  6,1 km²
Tilavuus:  0,00784 km³
Keskisyvyys:  1,3 m
Suurin syvyys:  2 m
Valuma-alue:  66,1 km²
 fiKainasjärvi 
Kainasjärvi (ven. Кайназъярви, Kainazjarvi) on Laatokan vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Vieljärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 6,1 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 66,1 neliökilometriä, keskisyvyys 1,3 metriä ja suurin syvyys 2,0 metriä.
Kainasjärveen laskevat Kaino-oja ja Kalleoja. Se on kapeikon kautta yhteydessä Nälmäjärveen. Järven kalalajeja ovat hauki, särki, salakka, lahna, säyne, pasuri, made, ahven ja kiiski.
Kaiken oudon ensyklopedia

| Kaiken oudon ensyklopedia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jani Kaaro
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Avain
Sivumäärä:  443
ISBN:  9789516928237
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kaiken oudon ensyklopedia on tiedetoimittaja Jani Kaaron vuonna 2009 ilmestynyt hakuteos ”oudoista” ilmiöistä ja uskomuksista.
Vastaanotto

Keskisuomalaisen arvostelijan Marko Ahosen mukaan ”järjettömille uskomuksille on kiva nauraa, kunnes mieleen tulee, että huuhaa-uskovaiset ovat ihmisiä hekin, mikä taas johtaa suruun. Välillä jää suu auki hämmennyksestä silloinkin, kun aihe on entuudestaan tuttu. Kun on lukenut aukeaman verran antroposofian perusteita, en ainakaan itse pistäisi lastani steiner-kouluun.”
Kainuun lääni

Ehdotettu Kainuun lääni olisi vastannut nykyistä Kainuun maakuntaa
Kainuun lääni oli Suomeen 1980-luvulla suunnitteilla ollut uusi lääni. Lääni suunniteltiin muodostettavaksi Oulun läänin itäosasta, ja siihen olisi tullut 9 kuntaa:
Hyrynsalmi
Kajaani
Kuhmo
Paltamo
Puolanka
Ristijärvi
Sotkamo
Suomussalmi
Vuolijoki
Kainuun lääni jäi suunnitelmista huolimatta perustamatta. Nykyään läänille kaavailtu alue vastaa Kainuun maakuntaa.
Eukonkanto

Eukonkantokilpailu Minnesotassa Yhdysvalloissa
Eukonkanto on urheilulaji, jonka tarkoituksena on nimensä mukaisesti kantaa naista läpi esteitä sisältävän juoksuradan mahdollisimman nopeasti. Radan pituus on 253,5 metriä ja siihen kuuluu metrin syvyinen vesieste sekä kaksi yli kiivettävää aitaa. Kannettavan massan tulee olla yli 49  kiloa. Eukonkannon MM-kilpailun säännöt muutettiin vuonna 2023 niin, ettei kannettavan henkilön sukupuolella ole merkitystä. Kannettavaan silti viitataan termillä "eukko".
Maailmanmestaruustapahtuma

Eukonkannon maailmanmestaruuskisat ovat Sonkajärvellä vuodesta 1992 vuosittain järjestetty humoristinen urheilutapahtuma. Kisat järjestetään pitäjänmarkkinoiden yhteydessä heinäkuun alussa. Kisat ovat saavuttaneet kiinnostusta maailmalla ja jo useana vuonna niihin on saapunut kisailijoita ulkomailtakin. Vuonna 2016 oli kilpailijoita 13:sta maasta (Suomi, Yhdysvallat, Viro, Valko-Venäjä, Meksiko, Venäjä, Australia, Iso-Britannia, Sri Lanka, Saksa, Ruotsi, Japani ja Kanada).
Vuoden 2005 kisoissa vieraili koripalloilija Dennis Rodman, joka ei kuitenkaan osallistunut kilpailuun terveysongelmiinsa vedoten. Katsojien riemuksi hän kuitenkin kokeili lajia. Rodman ilmoitti palaavansa seuraavana vuonna ja voittavansa silloin koko kilpailun. Vuonna 2006 Rodmania ei kuitenkaan näkynyt Suomessa.
Vuonna 2013 tapahtumassa oli yleisöä noin 3 000 henkilöä. Kilpailuun osallistui 47 paria yhdestätoista maasta.
Suomalaispari Miettinen–Haapanen saavutti vuonna 2017 kuudennen mestaruutensa niukalla 2,3 sekunnin erolla toiseksi tulleisiin yhdysvaltalaisiin kilpailijoihin. Kilpailuihin osallistujia oli 15 maasta.
Vuonna 2023 Eukonkannon maailmanmestaruuksista kilpailtiin Sonkajärvellä 26. kertaa. Katsojia tapahtumassa oli noin 2000. Kilpailuihin osallistujia oli 11 maasta. Vuoden 2024 kilpailussa oli osanottajia 21 maasta.
Säännöt

Eukonkannon MM-kilpasarja, Ikämiesten sarja, Joukkuesarja ja Sprintti ovat osa vuosittaista kilpailua, jossa kilpailijat kantavat "eukkoja", eli ihmisiä, yli määritellyn radan mahdollisimman nopeasti. Kilpailussa on tiettyjä yleisiä sääntöjä, jotka koskevat kaikkia sarjoja. Näihin kuuluvat eukon iän, painon, ja mahdollisen pudottamisen säännöt, sekä jalkineiden, ja apuvälineiden käytön rajoitukset. Kilpailijat voivat tehdä protesteja tietyn ajan sisällä kilpailun loppumisesta ja näiden käsittelyyn liittyy maksu.
MM-kilpasarjassa on yksi sarja, jonka voittaja selviää ajan perusteella. Ikämiesten sarja on samanlainen, mutta osallistujien on oltava vähintään 40-vuotiaita. Joukkuesarjassa kolme kantajaa kantavat eukkoa vuorotellen, ja heidän tulee suorittaa vaihto juomalla pullollinen Eukonkantojuomaa. Sprinttisarjassa useat parit kilpailevat yhtä aikaa 120 metrin radalla.
Kaikissa sarjoissa palkitaan voittajien lisäksi kisaviikonlopun hauskin kilpailupari, paras asu ja voimakkain kantaja. Osallistumismaksu vaihtelee sarjasta riippuen, mutta se sisältää aina viikonloppuliput tapahtumaan.