stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pariisin metro
Historia > Nord-Sud

31. tammikuuta 1904 myönnettiin toimilupa yritykselle Société du chemin de fer électrique souterrain Nord-Sud de Paris. Se olisi vastuussa kolmesta rakennelmasta:
Linja A liittäisi Montmartren ja Montparnassen linjan 4 vaihtoehtona
Linja B palvelisi Pariisin luoteisosaa menemällä Saint-Lazaresta Porte de Clichyyn ja Porte de Saint-Oueniin
Linja C palvelisi Pariisin lounaisosaa yhdistämällä Montparnassen Porte de Vanvesiin
Linja A otettiin käyttöön lopulta 4. marraskuuta 1910, sen jälkeen kun avausta oli lykätty tammikuussa sattuneen tulvan takia. Linja B avattiin 26. helmikuuta 1911. Linjan C rakentamista lykättiin liian korkeiden rakennuskustannusten vuoksi. Yhtiö käytti junia, jotka olivat yhteensopivia Pariisin metron kanssa. Yhtiö erosi kuitenkin kilpailijastaan asemiensa hienoudella. Nord-Sudista ei kuitenkaan tullut koskaan kannattavaa ja yhtiöllä oli konkurssi lähellä. Vuoden 1930 lopulla Pariisin metroyhtiö osti Nord-Sudin. Linjasta A tuli metrolinja 12 ja linjasta B tuli metrolinja 13.
Historia > Historia 1930–1960

Fulgence Bienvenüen projekti valmistui 1920-luvulla. Pariisin kaupunki suunnitteli kolme uutta linjaa ja laajennuksia olemassa oleviin linjoihin lähiöitä varten huolimatta kaupunkilaisten voimakkaasta vastuksesta. Suunniteltu linja C rakennettaisiin linjaksi 14, joka alkujaan kulki reittiä Invalides–Porte de Vanves. Se ei siis ollut sama kuin nykyinen linja 14. Linjaa oli tarkoitus jatkaa myös pohjoiseen ja yhdistää se linjaan Invalides–Duroc. Ruuhkautunut funikulaari Bellevilleen olisi suunnitelmien mukaan korvattu linjalla 11. Suunnitelman mukaan olisi siis tehty uudet linjat 10, 11 ja 14.
Vielä 1930-luvulla metrolinjat päättyivät yleensä Pariisin rajalle. Vasta myöhemmin niitä on jatkettu esikaupunkeihin. Ensimmäisenä näin pidennettiin linjaa 9, jota vuonna 1934 jatkettiin Boulogne-Billancourtiin. Toinen maailmansota pakotti viranomaiset lopettamaan laajennukset. Vuoteen 1949 mennessä oli jatkettu kahdeksan linjaa. Linja 1 oli jatkettu  lännessä Neuillyyn ja idässä Vincennesiin,  linja 3 oli jatkettu Levallois-Perretiin, linja 5 Pantiniin, linja 7 Ivryyn, linja 8 Charentoniin, linja 9 Boulogne-Billancourtiin ja linja 11 Les Lilasiin sekä  linja 12 Issy-les-Moulineauxiin. 23. maaliskuuta 1948 CMP eli Pariisin metroyhtiö ja STCRP eli Pariisin busseja ja raitiovaunuja liikennöinyt yhtiö yhdistyivät. Fuusioituneen yhtiön nimeksi tuli Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP).
Historia > Historia 1960–1990

Metroverkko oli kasvanut paljon 1960-luvulle tultaessa. Kuitenkin junien teknologia oli vanhentunutta. Se johti siihen, että RATP päätti laajentamisen sijaan uudistaa metroa. MP51-junan kumirenkainen prototyyppi rakennettiin. Vanhojen Sprague-junien korvaaminen aloitettiin malleilla MP55 ja MP59, joista MP59 on vieläkin käytössä linjoilla 4 ja 11. Uusien junien ja opastimien johdosta junat pystyivät kulkemaan tiheämmin ja luotettavammin. Pariisin väestö kasvoi voimakkaasti 1950-, 1960- ja 1970-luvuilla. Autoistuminen alkoi ja asuinalueita rakennettiin yhä kauemmaksi keskustasta. Autoistumisesta huolimatta Pariisin metro oli raskaasti kuormittunut erityisesti ruuhka-aikaan. Lisäksi asemien lyhyet välimatkat tekivät metrolla liikkumisesta hidasta.
Samassa yhteydessä päätettiin myös yhdistää linjat 13 ja silloinen linja 14, jotta Gare Saint-Lazaren ja Montparnassen välille saataisiin nopea yhteys. Uusi yhdistetty linja 13 otettiin käyttöön 9. marraskuuta 1976. Nykyisin se kulkee kaupungin läpi Châtillonista Saint Denisiin saakka.
Historia > Historia 1990–2022

Lokakuussa 1998 linja 14 vihittiin käyttöön. Linja 14 oli ensimmäinen kuljettajaton linja Pariisin metrossa. Aluksi sen pääteasemina olivat Madeleine ja Bibliothéque, mutta myöhemmin sitä on molemmista päistä jatkettu niin, että se nykyisin ulottuu Saint-Denis'n Pleyelistä Pariisin läpi Orlyn lentoasemalle.  Se oli ensimmäinen uusi metrolinja, RER-linjoja lukuun ottamatta, 63 vuoteen. Hanke oli tunnettu suunnittelun aikana nimellä Météor (Métro Est-Ouest Rapide). Se oli ensimmäinen linja, jolle asennettiin laiturin reunoille lasiseinät lisäämään laiturilla olevien turvallisuutta tai vaikeuttamaan itsemurhia. Tämän metrolinjan asemat ovat yli kilometrin päässä toisistaan ja useilla asemilla on vaihtoyhteys muuhun linjaan.
Vuosien 2007 ja 2011 välisenä aikana linja 1 muutettiin kuljettajattomaksi ja kaikille asemille asennettiin laituriovet. Rataa liikennöitiin sekä kuljettajien kuljettamilla junilla ja ilman kuljettajaa kulkevilla junilla, kunnes viimeiset kuljettajattomat MP 05 -junat toimitettiin helmikuussa 2013. Linjan 4 automatisontityöt valmistuivat 13. tammikuuta 2022, ja viimeinen ei-automaattinen juna poistettiin linjalta 17. joulukuuta 2023, RATP aikoo automatisoida linjan 13 vuoteen 2035 mennessä. Linjat 15–18, jotka rakennetaan osana Grand Paris Expressiä rakennetaan automaattimetroiksi.
Lähiöihin on avattu useita laajennuksia viime vuosina. Linjaa 8 jatkettiin Pointe du Laciin vuonna 2011, linjaa 12 jatkettiin Aubervilliersiin vuonna 2012, linjaa 4 jatkettiin Mairie de Montrougeen vuonna 2013, linjaa 14 jatkettiin 5,8 km Mairie de Saint-Oueniin joulukuussa 2020 ja linjaa 4 jatkettiin Bagneuxiin tammikuussa 2022.
Historia > Grand Paris Express

2010-luvulla käynnistettiin laajennusprojekti Grand Paris Express, jonka mukaisesti rakennetaan neljä uutta täysin automaattista metrolinjaa sekä laajennetaan linjoja 11 ja 14 (yhteensä 68 asemaa). Linja 19 lisättiin suunnitelmiin vuonna 2023:
Linja 11, Mairie des Lilas – Rosny-Bois-Perrier ja Rosny-Bois-Perrier-Noisy-Champs ensimmäinen osuus avattu 13. Kesäkuuta 2024 toinen osuus avataan 2030-luvulla
Linja 14, Mairie de saint-Ouen – Saint Denis-Pleyel ja Olympiades – Aeroport d'Orly, avattu 24. kesäkuuta 2024
Linja 15, Noisy-Champs – La Défense – Champigny-Centre, ensimmäinen osuus valmistunee 2026, viimeinen 2031
Linja 16, Saint Denis-Pleyel – Noisy-Champs, ensimmäinen osuus valmistunee 2026, viimeinen 2028
Linja 17, Le Mesnil-Amelot – Saint Denis-Pleyel, ensimmäinen osuus valmistunee 2026, viimeinen 2030
Linja 18, Versailles-Chantiers – Aéroport d'Orly, ensimmäinen osuus valmistunee 2026, viimeinen 2030.
Linja 19, Nanterre–La Folie – Aéroport Charles de Gaulle 2 TGV, (rakennuspäätöstä ei vielä tehty). valmistunee vuoteen 2040 mennessä.
Nämä linjat sijaitsevat kokonaisuudessaan esikaupunkialueella Pariisin virallisten rajojen ulkopuolella. Linja 15 muodostaa täyden kierroksen Pariisin ympäri ja valmistuessaan siitä tulee maailman kolmanneksi pisin metrotunneli.lähde?
Historia > Ehdotettuja laajennuksia

Rakenteilla olevien hankkeiden lisäksi on ehdotettu myös seuraavia laajennuksia:
Linjan 1 jatkaminen Château de Vincennesistä Val de Fontenayhin, (jossa se tarjoaisi vaihtoyhteyden RER verkostoon ja tulevaan linjaan 15) vuonna 2035.
Linjan 3 jatkaminen Bécon-les-Bruyèresiin.
Linjan 5 jatkaminen Place de Rungisiin (etelässä) ja Drancyyn (pohjoisessa) sekä uusi väliasema (Bobigny–La Folie).
Linjan 7 jatkaminen Mairie de Drancyyn.
Linjan 9 jatkaminen Montreuil–Hôpitaliin.
Linjan 10 jatkaminen Boulogne–Pont de Saint-Cloudista Saint-Cloudiin.
Linjan 10 jatkaminen Gare d'Austerlitzista Ivry–Place Gambetaan tai jopa Les Ardoinesiin,lähde? jälkimmäinen linjaus tarjoaisi yhteyden RER juniin ja tulevaan linjaan 15 (2030–2035).
Linjan 11 jatkaminen Noisy–Champsiin osana Grand Paris Expressiä.
Linjan 12 jatkaminen reiteille Meudon-sur-Seine (etelässä) ja La Courneuve–6 (pohjoisessa).
Linjan 13 Saint-Denis-Université-haaran jatkaminen Stains la Cerisaieen ja Les Courtilles'n haara Port de Gennevilliersiin.
Linjan 17 jatkaminen etelään Nanterre–La Folieen, jota suunnitellaan valmistuvaksi 2030 luvulla osana Grand Paris Expressiä.
Linjan 18 jatkaminen pohjoiseen Nanterre–La Folieen, jota suunnitellaan valmistuvaksi 2030 luvulla osana Grand Paris Expressiä.
Linjojen 3bis ja 7bis yhdistäminen uudeksi linjaksi.
Pariisin metro
1 
2 
3 
3bis 
4 
5 
6 
7 
7bis 
8 
9 
10 
11 
12 
13 
14
15
16 
17 
18
19
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pariisin metro Wikimedia Commonsissa
Metrokartta
Pariisin metroasemat ja linjat kartalla
Kirja: Lorànt Deutsch; Metronom, Frankrikes historia till rytmen av Paris metro, ISBN 978-91-87969-04-1
Pariisin metron ja RER:n linjakartta.
Näkymä La Fayetten metroasemalta.
Metron lippuautomaatti
Metron alkuaikoina tunnelit tehtiin kaivamalla ensin syvennys ja sen jälkeen peittämällä se.
Fulgence Bienvenüe
Nord-Sudin kyltti
Käännös suomeksi
Mikkelin Jukurit

| Mikkelin Jukurit |
| --- | --- |

Perustettu:  1970 1970 Mikkelin Näppärät 1970 Jukurit ry  2009 Jukurit HC Oy
Kaupunki:  Mikkeli, Suomi
Kotiareena:  Let's Go Areena
– kapasiteetti:  4 200
Sarjataso:  SM-liiga
Värit:                     

Toimitusjohtaja:   Tero Kumela
Puheenjohtaja:   Juhana Tikka
Päävalmentaja:   Jonne Virtanen
Kapteeni:   Jesper Piitulainen
Yhteistyöseurat:   SaPKo (Suomi-sarja)
Media:  Länsi-Savo
Mestis-mitalit
Mestaruudet:  7 (2001, 2002, 2003, 2006, 2013, 2015, 2016)
Hopeaa:  4 (2004, 2007, 2011, 2014)
Pronssia:  1 (2008)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mikkelin Jukurit on vuonna 1970 perustettu mikkeliläinen jääkiekkoseura. Se on pelannut kaudesta 2016–2017 alkaen SM-liigassa. Tuohon saakka joukkue pelasi sarjatasoa alempana Mestiksessä, jossa Jukurit on saavuttanut kultaa seitsemän kertaa, hopeaa neljästi ja pronssisijan kerran. Jukurit pelaa kotiottelunsa Let's Go Areenassa. Seuran virallinen, rekisteröity nimi on Jukurit HC Oy.
Historia > Perustaminen ja alkuvuodet

Mikkelin Jukurit sai alkunsa 28. heinäkuuta 1970, kun Mikkelin Palloilijoiden ja Mikkelin Pallo-Kissojen jääkiekkojaostot yhdistyivät. Jukurit merkittiin yhdistysrekisteriin 17. marraskuuta 1970. Vajaa 40 vuotta myöhemmin 15. toukokuuta 2009 seura ilmoitti yhtiöittävänsä toimintansa ja aloittavansa yhteistyön SM-liigaseura SaiPan kanssa.
Vasta perustettu Jukurit peri Mikkelin Palloilijoiden paikan jääkiekon maakuntasarjan Keski-Suomen lohkossa. Jukurit piipahti 1970-luvun loppuvaiheilla myös I-divisioonassa, mutta ei kyennyt vakiinnuttamaan paikkaansa sarjatasolla. I-divisioonassa joukkueen parhaaksi saavutukseksi jäi kauden 1977–1978 viides sija. Keväällä 1980 Jukurit putosi II-divisioonaan.
Seuraavat runsaat puolitoista vuosikymmentä Jukurit pelasi II-divisioonassa vaihtelevalla menestyksellä. Seura käännekohtana voidaan pitää kautta 1998–1999. Tuolloin Matti Turunen aloitti työt Jukureiden toiminnanjohtajana ja valmentajaksi palkattiin Risto Dufva. Jukurit saikin sarjapaikan vastikään perustetusta Suomi-sarjasta kaudelle 1999–2000. Keväällä 2000 Jukurit voitti Suomi-sarjan mestaruuden. Näin joukkue palasi 20 vuoden tauon jälkeen I-divisioonaan, jonka nimi muutettiin Mestikseksi SM-liigan sulkemisen myötä.
Historia > Mestiksessä

Jukurit voitti heti ensimmäisellä Mestis-kaudellaan sarjan mestaruuden keväällä 2001. Joukkue voitti sarjan myös vuosina 2002 ja 2003. Keväällä 2004 Jukurit hävisi KalPalle Mestiksen loppuotteluissa saaden näin ollen hopeaa.
Kaudella 2004–2005 Jukurit oli tyytyminen Mestiksen neljäs. Vaasan Sport tiputti Jukurit välierävaiheessa, ja Jukurit hävisi myös pronssi-ottelun TuTolle. Jukurit voitti mestaruuden keväällä 2006, kun se voitetti Sportin Mestiksen loppuotteluissa otteluvoitoin 3–1. Tuo kausi jäi Risto Dufvan viimeiseksi Jukureissa.
Jukurit aloitti kauden 2006–2007 Reijo Ruotsalaisen valmennuksessa, mutta hän sai väistyä Pekka Lipiäisen tieltä tammikuussa. Jukurit saavutti Mestiksessä hopeaa ja pääsi pelaamaan SM-liigan tasonmittauksiin KalPaa vastaan. KalPa voitti sarjan suoraan otteluvoitoin 0–4, ja Jukureiden kausi päättyi seitsemän ottelun tappioputkeen.
Kausi 2007–2008 Jukureita valmensi Kari Makkosen. Vaikeasta ja ailahtelevasta kaudesta huolimatta Jukurit saavutti pronssia voittamalla KooKoon kauden viimeisessä ottelussa. Makkonen aloitti Jukureiden valmentajana myös syksyllä 2008, mutta pian hänet korvasi Pekka Lipiäinen. Kaudesta koitui Jukureiden osalta vaikea, ja joukkue jäi ensimmäistä kertaa Mestis-historiansa aikana ulos pudotuspeleistä. Jukurit sijoittui kauden päätteeksi yhdeksänneksi.
Lipiäisen siirryttyä vastuuvalmentajaksi Jukureiden peli parani huomattavasti Makkosen ajoista. Täten Lipiäinen solmi Jukureiden kanssa sopimuksen kaudesta 2009–2010.
Historia > Mestiksessä > Kausi 2000–2001 ja Mestis-mestaruus

Jukurit voitti Mestiksen mestaruuden heti ensimmäisellä kaudellaan sarjassa. Runkosarjassa joukkue sijoittui toiseksi TuTon jälkeen. Tilastot  runkosarjasta ja pudotuspeleistä ovat eurohockey.netissä.
Historia > Mestiksessä > Kausi 2001–2002, Continental Cup ja toinen Mestis-mestaruus

Jukurit lähti toiseen Mestis-kauteensa ennakkosuosikkina ja hallitsevana mestarina. Otteluohjelma oli tiiviimpi kuin muilla Mestis-joukkueilla, sillä kauteen mahtui myös kansainvälisiä otteluita Continental Cupissa. Jukurit sijoittui lopulta Continental Cupissa neljänneksi ja voitti jälleen Mestiksen mestaruuden. Jukurit vei myös Mestiksen runkosarjan nimiinsä.
Tilastot runkosarjasta ja pudotuspeleistä ovat eurohockey.netissä.
Historia > Mestiksessä > Kausi 2002–2003

Keväällä 2002 Mestiksen mestaruuden voittaneesta Jukurit-joukkueesta ei kaudella 2002–2003 pelannut Mikkelissä kuin kourallinen pelaajia. Kauden aloittamista hankaloitti myös se, että Mikkelin jäähalliin saatiin jää vasta hetkeä ennen ensimmäistä kauden kotiottelua. Siihen saakka joukkueen piti matkustella ympäri maakuntaa harjoittelemassa.
Runkosarja oli kaudella 2002–2003 tasaisempi kuin edellisellä kaudella. Jukurit aloitti runkosarjan hyvin. Se oli hyvillä otteillaan sarjan kärjen tuntumassa. Tasaisuus takasi, ettei ero kärkeen kasvanut missään vaiheessa tavoittamattomaksi. Jukurit eteni myös Continental Cupiin edelliskauden mestaruutensa myötä. Cupin ensimmäinen kierros pelattiin Latviassa. Kireästä otteluohjelmasta ja loukkaantumisista huolimatta Jukurit pelasi hyvin. Ennen joululomaa Jukurit pelasi vielä toisen Continental Cupin turnauksen Italiassa. Niukka putoaminen Cupin jatkosta koitui loppukaudella joukkueen eduksi, sillä se säästi joukkueen voimavaroja. Runkosarja päättyi Jukureiden osalta vieraskiertueeseen, ja sen aikana Jukurit teki uuden piste-ennätyksensä Mestiksen runkosarjassa saavuttaen 70 pistettä 44 ottelussa. Lisäksi joukkue päästi vain 86  maalia.
Jukurit sai jälleen puolivälierissä vastaansa Kokkolan Hermeksen. Hermes pelasi hyvin, mutta Jukurit voitti sarjan otteluvoitoin 3–0. Näin Jukurit eteni välieriin ottelemaan loppuottelupaikasta Sportin kanssa. Sarja oli tasaväkinen. Sport voitti toisen ottelun, mutta Jukurit pudotti Sportin jatkosta tasaväkisessä kamppailussa Vaasassa voittaen ottelun toisessa jatkoerässä.
Loppuottelusarjassa K-Vantaa voitti ensimmäisen ottelun hyvällä pellillä Mikkelissä. K-Vantaa voitti myös toisen ottelun, joka pelattiin Vantaalla. Kolmannessa ottelussa sarja oli siis ensimmäistä kertaa katkolla. Jukurit tuli otteluun sillä liikkeellä, jota se oli runkosarjassakin esittänyt. K-Vantaan liike ei riittänyt, ja Jukurit voitti ottelun. Neljännessä ottelussa Vantaalla Jukurit meni ottelussa johtoon, mutta K-Vantaa teki tasoituksen nopeasti ja siirtyi heti perään johtoon. Jukurit näytti menettäneen otteensa. Puolitoista minuuttia ennen varsinaisen peliajan loppumsita Risto Dufva otti aikalisän ja maalivahdin kentältä pois. Peli siirtyi K-Vantaan päätyyn. Kotijoukkueen valmentaja Jarmo Kauppi päätti runsaat 40 sekuntia ennen erän päätöstä ottaa vuorostaan aikalisän. 37 sekuntia ennen varsinaisen peliajan päättymistä Pasi Järvinen teki tasoitusmaalin. Toisen jatkoerän alussa Jukurien Tero Koposen voittomaalilla ottelusarja siirtyi vielä viidenteen otteluun ja Mikkeliin.
Viidennessä ottelussa näytti jo siltä, että Jukurit voittaa ottelun. Joukkue kuitenkin pelasi huonosti kolmannen erän, ja ottelu eteni jatkoajalle. Jatkoajalla Jukureiden Petri Lehtonen teki Jukureiden voittomaalin, mikä ratkaisi mestaruuden Jukureille.
Tilastot runkosarjasta ja pudotuspeleistä ovat eurohockey.netissä.
Historia > Mestiksessä > Kausi 2004–2005

Jukurien valmennusryhmä säilyi samana. Päävalmentajana oli Dufva, ja hänen apunaan olivat Lipiäinen ja Aho. Jukureilla Mestiksen mestarina oli kauden päätteeksi mahdollisuus nousta SM-liigaan, mikäli joukkue täyttäisi SM-liigan vaatimustason ulkoisesti. Mikael Vuorio ei jatkanut enää Jukureissa, ja Jukurit hankki kakkosmaalivahdikseen Jukurit-kasvatti Kai Tillasen Ahmoista. Mikko Strömberg jatkoi Jukureiden ykkösmaalivahtina. Kenttäpelaajista Jukurit menetti 11 muualle, mutta se hankki 8 uutta pelaajaa. Merkittävistä pelaajista lähtivät Petri Lehtonen, Ilkka Vaarasuo ja Jussi Timonen. Uusia pelaajina Jukureihin tulivat muun muassa Juha Silvander, Joni Tuominen ja Juha Salmu.
NHL:ssa oli käynnissä työsulku, ja NHL-tähdillä Adam Hall, Kimmo Timonen, Sami Kapanen vahvistunut KalPa voitti Mestiksen runkosarjan ja Jukurit jäi tasaisilla suorituksillan toiseksi. Myös Jukureihin huhuttiin kovasti NHL vahvistusta, nimittäin Jody Shelleyta, joka kuitenkin siirtyi JyP:iin. Jukurit jäi ilman NHL vahvistuksia. Jukureissa runkosarjan parhaat pisteidentekijät olivat Samuli Piiroinen, Lasse Kanerva ja Olli Sipiläinen.
Jukurit sai pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle vastaansa Salamat. Jukurit aloitti puolivälieräsarjan tapansa mukaan hieman voimiaan säästellen. Jukurien osoitti kuitenkin taitonsa viimeistään Kirkkonummella pelatun kamppailun päätöserässä, kun Jukurit teki viisi maalia. Kolmannessa kamppailussa ratkaisu näytti jo selvältä, vaikka Salamat pelasi hyvin ottelun lopussa. Kotijoukkue Jukurit hallitsi peliä ja Jukurit raivasi tiensä välieriin suoraan voitoin 3–0. Välierät käynnistyivät 22. maaliskuuta Mikkelissä, kun Jukurit sai vastaansa Vaasan Sportin. IS Veikkaaja uutisoi ennen välieräsarjaa Jukureita vaivanneesta flunssasta. Kymmenkunta pelaaja oli sivussa viikonlopun harjoituksista. Kuitenkin ensimmäiseen otteluun Jukurit päästi parhaalla kokoonpanolla, ja ainoastaan Ilkka Kallioinen oli poissa ottelusta. Jukurit voitti ottelun maalein 5–0. Vajaalukuinen Jukurit hävisi kaksi seuraavaa ottelua, ja päätyi näin pronssiotteluun TuTon kanssa. TuTo oli voitti ottelussa pronssia, ja Jukurit jäi neljänneksi.
Historia > Mestiksessä > Kausi 2005–2006, Dufvan viimeinen kausi Jukureissa ja neljäs Mestis-mestaruus

Kaudella 2005–2006 Jukureiden valmennuskolmikkona säilyi Dufva, Lipiäinen ja Aho. Ykkösmaalivahti Mikko Strömberg vaihtui, ja hänen tilalleen joukkueeseen saapui Jaakko Suomalainen KooKoosta. Merkittäviä joukkueesta lähteneitä pelaajia olivat Juha Silvander ja Esa Saksinen. Uusia vahvistuksia olivat muun muassa Petri Lehtonen, Mika Niemi, Petri Koskinen, Harri Suutarinen sekä tuleva NHL-pelaaja Mikko Mäenpää.
KalPa oli noussut edellisenä keväänä SM-liigaan, ja Jukurit voitti runkosarjan viiden pisteen erolla Sportiin. Jukurien paras pistemies oli Petri Lehtonen, joka oli runkosarjan pistepörssin neljäs. Lisäksi Mika Niemi ja Samuli Piiroinen tekivät paljon tehopisteitä.
Jukurit voitti pudotuspeleissä ensimmäisellä kierroksella Jokipojat otteluvoitoin 3–1 sekä välierissä Hokin otteluvoitoin 3–2. Näin ollen Mestiksen loppuotteluissa kohtasivat Mikkelin Jukurit ja Vaasan Sport. Sport oli ensimmäisessä ottelussa parempi, mutta Jukurit voitti kolme seuraavaa peliä ja voitti mestaruuden. Kauden päätteeksi valmentaja Dufva ilmoitti jättävänsä seuran ja siirtyvänsä SM-liigaan JYP:iin. Hänen saavutuksikseen Mikkelin urheiluhistoriassa jäivät neljä Mestiksen mestaruutta, kaksi perättäistä sarjanousua ja pelaaminen Continental Cupin loppuottelussa. Lisäksi hänen valmentamiaan pelaajia nousi Jukureista SM-liigaan.
Historia > Mestiksessä > Kausi 2006–2007: Reijo Ruotsalainen, Mestis-hopeaa ja SM-liigan tasonmittaukset

Joukkueen uutena päävalmentajana aloitti 29. huhtikuuta 2006 Reijo Ruotsalainen. Kakkosvalmentajaksi Jukureihin tuli Pasi Parviainen. Uudeksi toiminnanjohtajaksi kesken kauden nimettiin 15. tammikuuta 2007 tradenomi Mikko Romo. Maalivahtivalmentajaksi Jukureihin tuli Mikko Eloranta, joka on valmentanut muun muassa Venäjän pääsarjassa. Ykkäsmaalivahti vaihtui kun Jaakko Suomalainen siirtyi pelaamaan Ouluun ja Ari Reunanen saapui Jukureihin. Jukureista lähti 12 pelaajaa, ja alkavalle kaudelle Jukureihin tuli kymmenen pelaajaa. Lähtijöitä olivat muun muassa Niemi, Piiroinen, Sipiläinen, Erholtz, Mäenpää ja Salmivirta. Uusia pelaajia olivat muun muassa Tuomas Tikkanen, Ossi Pellinen, Lauri Kinos, Turo Asplund, Timo Kuuluvainen, Tuomas Immonen sekä Andreas Sundin. Lisäksi Daniel Wågström teki Jukureiden kanssa joulun alla loppukauden mittaisen sopimuksen, mutta hän pelasi lopulta vain yhden ottelun Jukureissa, sillä Mestiksen taso yllätti hänet. Patrik Bäärnhielm kävi try out -sopimuksella Jukureissa, muttei saanut sopimusta. Kolme ruotsalaista pelaajaa olivat Jukurien ensimmäiset ulkomaalaisvahvistukset Mestiksessä.
Jukurit aloitti kauden hyvin pelaamalla 11 tappiotonta peliä. Jukureiden hyvä vire kuitenkin alkoi hiipua joulukuun aikana, sillä valmentajien ja pelaajien välit olivat huonot. Antti Laakso ja Petri Lehtonen totesivatkin kauden jälkeen, että he olivat todella lähellä lopettaa uransa joulun jälkeen. Jukurit hävisi neljä peliä putkeen, mikä sivuaa seuran ennätystä Mestiksessä. Jukurit onnistui voittamaan runsaan kuukauden aikana vain sarjan huonoimpia joukkueita. Tämä taas johti lopulta Reijo Ruotsalaisen erottamiseen, mitkä herätti paljon keskustelua. Jukureiden uudeksi päävalmentajaksi nimettiin Pekka Lipiäinen. Hän toimi Jukureiden A-junioreiden vastuuvalmentajana kauden alussa. Jukurit aloitti pudotuspelit Jokipoikia vastaan. Jukurit voitti puolivälierät puhtaasti otteluvoitoin 3–0 ja kohtasi välierissä TuTon. Jukurit oli ylivoimainen ja voitti TuTon otteluvoitoin 3–1. Näin Jukurit eteni kuudennen kerran Mestiksen loppuotteluihin. Jukureita vastaan loppuotteluissa asettui Kajaanin Hokki, joka oli puolestaan voittanut välierissä Sportin. Jääkiekkoliitto kuitenkin ilmoitti ennen loppuottelusarjaa, että Jukurit pääsisi SM-liigan tasonmittaukseen, vaikka häviäisikin loppuotteluissa. Tämä mahdollisesti heikensi Jukureiden pelaajien voitontahtoa, sillä Hokki voitti mestaruuden selvästi otteluvoitoin 3–0. Jukurit sai toisen hopeansa, mitä voidaan pitää hyvänä saavutuksena, sillä moni ei uskonut että Jukurit etenisi loppuotteluihin. Tappiostaan huolimatta Jukurit sai 125 000 € palkintorahoja edellisen kauden mestaruudestaan.
Jukurit pelasi siis tasonmittaukset KalPaa vastaan, ja KalPa voitti ne otteluvoitoin 4–0 (3–2 ja., 5–4 ja., 8–2, 5–2). Vaikka Jukurit olisikin voittanut tasonmittaussarjan, KalPa ei olisi pudonnut Mestikseen ja Jukureiden liigakelpoisuus olisi ratkaistu vasta 31. maaliskuuta 2007 pidettävässä kokouksessa.
Tilastot runkosarjasta ovat eurohockey.netissä.