stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo suomalaisten muusikoiden taiteilijanimistä – A
A

A. Aimo (Aimo Andersson)
A. Ajomies (Arthur Heinrich Fuhrmann)
A. Aleksi (Arto Kaarlo Antero Johansson)
A. Isku (Harri Uolevi Saksala)
A. Kajo (Helena Eeva)
A. Karhu (Unto Mononen)
A. Koski (Arvo Koskimaa)
A. Kulku (Seppo Antero Pietikäinen)
A. Salo (Herman Sjöblom)
A. Tervasmäki (Helena Eeva)
A. Toikka (Rauno Palonen)
A. Valkea  (Aarni Krohn)
A. W. Yrjänä (Aki Ville Yrjänä)
Aake Hilden (Aarne Hilden)
Aale Tynni (Aale Tynni-Haavio)
Aarne Lohimies (Reino Helismaa)
Aarne Tenkanen (Kai Olavi Järvinen)
Aarne Torniainen (Helena Eeva)
Aarno Aava (Pentti Tuominen)
Aaro Ahto (Aaro Lahtinen)
Aaron (Aaro Laukkonen)
Aatto Nietos (Matti Hyökki)lähde?
Acre Kari (Aarre J. Kari)
Adi (Kyösti Antero Remes)
Aea-K. (Elina Aho-Kuusamo)
Affe Forsman (Alf Forsman)
Aili Jonner (Irja-Liisa Ilonen)
Aillohas (Nils-Aslak Valkeapää)
Aimo Harppaus (Juha Pekka Lehtinen)
Aira-Anneli (Aira-Anneli Mäkinen)
Aki ja Turo (Antti Raivio - Ville Virtanen)
Aknestik (Kai Petri Latvalehto)
Aku Galloway (Asko Kallonen)
Alan Dorkin (Pertti Reponen)
Albert Järvinen (Pekka Johannes Järvinen)
Alexi Laiho (Markku Uula Aleksi Laiho)
Alfred Hihlman (Alfred Hiilimies)
Alimo (Asmo Soivio)
Allu Tuppurainen (Allan Tuppurainen)
Alma Vuorinen (Alma Sipiläinen)
Alvar Kosonen (Alvar Vilho Kosunen)
Amelita (Tuula Amberla)
Amen (Jussi Sydänmaa)
Ami Arvola (Aimo Arvola)
Ami Aspelund (Anne-Marie Aspelund)
Ami Jaara (Aimo Latva Jaara)
Anagonda (Antero Asikainen)
Andu (Anders Westerholm)
Andy (Antti Yrjö Hammarberg)
Andy McCoy (Antti Hulkko)
Anita Hirvonen (Anita Riitta Helena Lindgren)
Anja-Kaarina (Kaarina Portaankorva)
Anjuska (Anja Piipponen)
Anki (Agneta Elisabeth Lindqvist)
Ann Christine (Ann Christine Nyström)
Anna Aspirin (Tarmo Juhani Tuominen)
Anna Bentley (Anna Kaarina Kiviniemi-Leppänen)
Anna Järvenpää (Jani Uhlenius)
Anna Puu (Anna Puustjärvi)
Anne-Elina Lahti (Timo Sakari Jokinen)
Anneli (Aune Kerttu Antti)
Anni Ainola (Anni Matero)
Annuli (Aune Haarla)
Antero Ollikainen (Veikko Salmi)
Anton Schnee (Matti Hyökki)lähde?
Antonio Brave (Toivo Kärki)
Antti Aho (Jukka Kuoppamäki)
Antti Kaukomaa (Ari Jaaksi)
Anu Tuulos (Aune Haarla)
Appe Vanajas (Arja Ilona Elisabeth Vanajas)
Aquarius (Arto Nuotio)
Archie Always (Ari Ilari Ainasoja)
Archie Anarchy (Ari Sanberg)
Ari Vankka (Arto Veikko Piispanen)
Ari Wahlsten (Ari Juhani Vahlsten)
Arja Anneli Forsman (Arja Heiska)
Arja Karlsson (Arja Marjut Tuulikki Bruck)
Arja Tiesmaa (Arja Bruck)
Arnold Brainstorm (Heikki Harma)
Arska (Ari Tiainen)
Artsi Too Fast Kepakko (Arto Arola)
Arthur Krasko (Bogdan Krasko)
Artsi Laurila (Arto Laurila)
Arvi Tarvainen (Helena Eeva)
Arvid Vilperi (Ari Juhani "Vaakku" Varjus)
Arvo (Arvo Vallin)
Arvo Aallos (Arvo Aallas)
Arvo Viikate (Ari Taiminen)
Arvuuttaja (Pertti Reponen)
Asa (Matti Salo)
Atte Blom (Artto Anders Blom)
Aune Ala-Tuuhonen (Aune Haarla)
Aurunia (Aura Stenroth)
Awa (Leena Peisa)
Axeli Virpi (Robert Von Essen)
Duodecim-seuran kirjasia tarttumataudeista

Duodecim-seuran kirjasia tarttumataudeista on Duodecim-seuran vuosina 1894–1912 julkaisemia muutaman sivun laajuisia lehtisiä tärkeimmistä tartuntataudeista.
Fredrik Joel Pätiälä Tulirokosta. Helsinki: KS, 1898, 6. korj. painos 1911. – (Duodecim seuran kirjasia tarttumataudeista; 1.).
F. J. Pätiälä Tuhkarokosta. Helsinki: Duodecim seura, 1907. – (Duodecim seuran kirjasia tarttumataudeista; n:o 2.).
Fredrik Joel Pätiälä Pilkkukuumeesta. Helsinki: Duodecim seura, 1894. – (Duodecim seuran kirjasia tarttumataudeista; n:o 3.).
Karl Konrad Relander Isosta rokosta . Helsinki: Duodecim seura, 1894. – (Duodecim seuran kirjasia tarttumataudeista; 4.).
Konrad Relander Isostarokosta ja rokotuksesta. Helsinki: Duodecim-seura, 1912. – (Duodecim-seuran kirjasia tarttumataudeista; n:o 4.). (uusi nimi)
Fredrik Joel Pätiälä Punataudista ja ripulista. Helsinki: Duodecim seura, 1894. – (Duodecim seuran kirjasia tarttumataudeista; n:o 5.).
F. J. Pätiälä Lavantaudista. Helsinki: Duodecim seura, 1907. – (Duodecim seuran kirjasia tarttumataudeista; n:o 6.).
W. Pipping Kurkkumätä ja kuristustauti. Helsinki: Duodecim-seura, 1911. – (Duodecim-seuran kirjasia tarttumataudeista; n:o 7.).
Alfred Rikhard Lindholm Hinkuyskästä. Helsinki: KS, 1897. – (Duodecim seuran kirjasia tarttumataudeista; 8.).
Lyyli Latukka

Lyyli Maria Latukka (ven. Люли-Мария Фоминична Латукка, Ljuli-Marija Fominitšna Latukka, 3. huhtikuuta 1886 Käkisalmen maalaiskunta – 5. huhtikuuta 1938 Leningrad) oli suomalaisen työläisnaisliikkeen aktiivi, joka Suomen sisällissodan jälkeen siirtyi Neuvosto-Venäjälle. Siellä hän työskenteli muun muassa opettajana ja toimittajana.
Lyyli Latukka oli viipurilainen työläisnaisliikkeen aktiivi. Hän oli naimisissa Juho Latukan kanssa. V. I. Lenin piilotteli Latukoiden kotona syksyllä 1917. Vuonna 1918 Latukka siirtyi Venäjälle, liittyi SKP:hen ja myöhemmin NKP(b):hen. Vuosina 1919–1922 hän johti SKP:n keskuskomitean huoltoryhmän lastenkotia Pietarissa. Vuodesta 1921 lähtien hän työskenteli Vapaus-lehden toimituksessa ja vuodesta 1923 Lännen vähemmistökansallisuuksien kommunistisen yliopiston Leningradin osaston puoluehistorian ja leninismin opettajana. Vuodesta 1926 lähtien hän oli Työläis- ja talonpoikaisnainen -lehden ja sitä vuonna 1932 seuranneen Neuvostonaisen vastaava toimittaja. Hän kuului myös Kustannusliike Kirjan hallintoon.
Latukka erotettiin viroistaan nationalistina vuonna 1937. Hänet pidätettiin helmikuussa 1938, tuomittiin kuolemaan syytettynä neuvostovastaisesta toiminnasta ja ammuttiin.
Teoksia

Köyhäinhoidosta yhteiskunnalliseen huoltoon. Pietari: Suom. kommunistisen puolueen keskuskomitea, 1919.
Mitenkä maatalousarttelissa eletään: kysymyksiä ja vastauksia. Leningrad: Kirja, 1930
Mun sydämeni tänne jää

| ”Mun sydämeni tänne jää” Katri Helena |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sydämeni tänne jää
 Äänitetty : 1980
 Julkaistu: 1980
 Tuottaja(t): Olli Heikkilä
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 02.59
 Levy-yhtiö: Scandia
Mun sydämeni tänne jää on Veikko Samulin säveltämä, Juha ”Watt” Vainion sanoittama ja Katri Helenan tunnetuksi tekemä kappale. Hän levytti sen vuonna 1980. Kappale tuli toiseksi saman vuoden Syksyn sävel -kilpailussa. Se julkaistiin samana vuonna singlenä, jonka B-puolella oli kappale ”Helsingin helle”. Kappale julkaistiin myös samana vuonna ilmestyneellä albumilla Sydämeni tänne jää.
Laulun synty

Kun Vainio oli saanut kappaleen sanat valmiiksi, eivät Katri Helena, säveltäjä Veikko Samuli ja tuottaja Olli Heikkilä oikein ihastuneet tekstiin, ja joku luonnehti kappaletta surullisten sanojen takia hautajaisvirreksi.  Vainio sai tehtäväkseen muuttaa sanoja. Hän oli kuitenkin käärmeissään kritiikistä ja sen sijaan, että hän olisi parannellut sanoituksia, hän kirjoitti samaan runomittaan terveisensä häntä arvostelleille. Esimerkiksi ensimmäiset kaksi säettä kuuluivat ”On teille tässä sanat nää / en tavuakaan soisi pois”. Alkuperäinen versio on ”Mun sydämeni tänne jää / kun aika on mun mennä pois”. Siinä sanottiin lisäksi, että Katri Helena ja Samuli kyllä ymmärtäisivät tekstin hienouden kunhan eläisivät ja näkisivät hieman enemmän. Lopulta kappale levytettiin alkuperäisillä sanoilla.
Julkaisu ja menestys

Katri Helena levytti kappaleen vuonna 1980, ja sen tuotti Olli Heikkilä. Jo samana vuonna se julkaistiin singlenä ja hänen samannimisellä albumillaan, Mun sydämeni tänne jää. Singlen B-puolella julkaistiin Raul Reimanin kääntämä laulu ”Helsingin helle”. Katri Helena osallistui kappaleella vuoden 1980 Syksyn sävel -laulukilpailuun. Laulu sijoittui toiseksi Mikko Alatalon kappaleen ”Rikoo on riskillä ruma” vietyä voiton. Edellisistä vuosista poiketen laulukilpailun tuloksen ratkaisi postikorttiäänestyksen sijaan kymmenen maakuntaraatia. ”Mun sydämeni tänne jää” on nykyään ikivihreä ja Katri Helenan kestosuosikki, ja se on julkaistu usealla kokoelma-albumilla.
Oman versionsa kappaleesta ovat lisäksi tehneet muun muassa Kari Tapio, Kari Vepsä ja lauluyhtye Virtuoso ja Laura Voutilainen ja Kai Hyttinen. Kari Tapion ja Katri Helenan versioiden sovitukset ovat lähes samanlaiset. Kappale menestyi myös Kari Tapion levyttämänä. Se on muun muassa hänen albumillaan Kaikkien aikojen parhaat – 40 klassikkoa. Kappale esitettiin lisäksi Kari Tapion hautajaisissa 22. joulukuuta 2010.
Kappaleen nuotit ja sanat on julkaistu Musiikki-Fazerin Suuri toivelaulukirja -kirjasarjan osassa 11.
Rakenne

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Mun sydämeni tänne jää Aina asuinpaikalleen Vaik’ itse saan vain viivähtää Kesäiltaan viimeiseen | ” |
– Toinen kertosäkeistö
Kappale alkaa introlla, minkä jälkeen tulee kaksi kertosäkeistöä. Molemmat alkavat säkeellä Mun sydämeni tänne jää mutta kolme jälkimmäistä säettä ovat niissä erilaisia. Tämän jälkeen tulee kaksi säkeistöä. Säkeistöjen jälkeen tulee kaksi kertosäkeistöä, joista jälkimmäinen on sama kuin alun jälkimmäinen kertosäkeistö. Seuraavaksi tulee alun säkeistöistä jälkimmäinen, minkä jälkeen äskeiset kertosäkeistöt toistuvat laulun osalta pienin melodisin eroavaisuuksin. Kappaleen päättää outro, jonka äänimaailma on samanlainen kuin introssa.
Kamppailuistunto

10. buddhalainen panchen-lama kamppailuistunnossa vuonna 1964.
Kamppailuistunto (yksink.: 批斗大会; perint.: 批鬥大會; pinyin: pīdòu dàhuì, ’moittimiskokous’) oli Mao Zedongin Kiinassa julkinen häpeärangaistus, joka kohdistettiin ”luokkavihollisina” pidettyihin henkilöihin. Tällainen henkilö yleensä joutui olemaan pitkiä aikoja polvillaan samaan aikaan, kun häntä häpäistiin, pahoinpideltiin ja lopuksi pakotettiin tunnustamaan rikoksensa. Uhreilla saattoi olla väitetystä rikoksesta kertova kyltti roikkumassa kaulassa ja heidän oletettiin harjoittavan itsekritiikkiä heihin kohdistetuista syytöksistä. Punakaartit saattoivat kiduttaa uhreja raa'asti tunnustuksien saamiseksi.
Kamppailuistunto saatettiin järjestää esimerkiksi häpäistävän työpaikalla ja häpäisijät olivat vertaisia tai alaisia. Näin ollen koulussa saatettiin järjestää kampppailuistunto, jonka kohteena oli opettaja ja oppilaat saivat esittää tästä syytöksiä. Konseptilla myös kannustettiin siihen, että ilmiannettaisiin ystäviä, puolisoita tai omia vanhempiaan. Käytäntö nousi merkittäväksi kulttuurivallankumouksen aikana.
Alun perin kamppailuistunto perustui Neuvostoliiton marxismi-leninismistä omaksuttuun ”itsekritiikin” käsitteeseen. Kamppailuistunnot eivät aluksi sopineet kiinalaisen kulttuurin vaatimukseen ”kasvojen säilyttämisestä”, mutta kamppailuistunnoista tuli silti myöhemmin suosittuja jo 1930-luvulla. Kamppailuistunnoista luovuttiin vuonna 1978, kun Deng Xiaoping otti vallan.
Sinivälskäri

| Sinivälskäri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Välskärikalamaiset Acanthuroidei
Heimo::  Välskärikalat Acanthuridae
Alaheimo::  Acanthurinae
Suku::  Acanthurus
Laji::  coeruleus
Kaksiosainen nimi
 Acanthurus coeruleus  Bloch & J. G. Schneider, 1801 
 Sinivälskärin levinneisyysalueet
Synonyymit
 Teuthis coeruleus (Bloch & Schneider, 1801)  Hepatus caeruleus (Bloch & Schneider, 1801)  Acanthurus heliodes (Barbour, 1905)  Acanthurus nigricans (non Linnaeus, 1758)  Acanthurus caeruleus (Bloch & Schneider, 1801)  Hepatus pawnee Breder, 1927  Acanthurus violaceus Castelnau, 1855  Acanthurus broussonnetii Desmarest, 1823  Acanthurus coerulus Bloch & Schneider, 1801  Teuthis helioides Barbour, 1905  Acronurus caeruleatus Poey, 1875  Acanthurus brevis Poey, 1860 
Katso myös
   Sinivälskäri Wikispeciesissä   Sinivälskäri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinivälskäri (Acanthurus coeruleus) on välskärikalojen (Acanthuridae) heimoon kuuluva kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Sinivälskärin pituus on tavallisesti 25 senttimetriä, ja maksimissaan se voi kasvaa 39 senttimetrin mittaiseksi. Lopullisen kokonsa se saavuttaa noin 4-vuotiaana, ja suurin osa kasvusta tapahtuu ensimmäisen kymmenen prosentin aikana elinajasta. Noin 85 prosenttia somaattisesta koosta saavutetaan jo ensimmäisen elinvuoden aikana. Selkäevässään sinivälskärillä on yhdeksän piikkiä ja peräevässä kolme. Sen korkea ruumis on ovaalin muotoinen. Sillä on terävä kuono ja pienet suomut. Sinivälskärin sukupuolilla ei ole juurikaan ilmeisiä eroja, vaikkakin lisääntymisaikana koiraiden värit voimistuvat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sinivälskäri on levinnyt laajalti Atlantin valtameren alueelle, ja sen levinneisyysalue ulottuu Yhdysvaltojen Etelä-Carolinasta ja Bermudasta etelään aina São Pauloon, Brasiliaan asti. Sitä on myös havaittu Ascension- ja Saint Helena-saarilla. Se on yleinen ja runsas koko elinalueellaan. Sitä kalastetaan joillakin alueilla, kuten Haitilla ja Jamaikassa, ja kalastus on siellä paikallisesti vähentänyt kantoja, mutta sitä esiintyy kuitenkin monilla rauhoitetuilla alueilla. Sinivälskäri elää koralliriutoilla sekä kivi- ja ruohopohjaisilla alueilla 1–60 metrin syvyydessä vedenpinnasta.
Ravinto ja elintavat

Sen ravintoa ovat monenlaiset pohjalevät sekä välillä meriruoho, joita se toisinaan nähdään syömässä ulappavälskärien (Acanthurus bahianus) ja/tai kirurgikalojen (A. chirurgus) seurassa. Abrolhos-saaristossa kaikki kasvinsyöjälajit syövät suuria määriä detritusta sinivälskäriä lukuun ottamatta, joka syö pääasiassa meheviä leviä. Sinivälskärien ruuansulatuskanavista ei ole juurikaan löytynyt hiekkaa tai muita epäorgaanisia aineita. Se voi liittoutua muiden välskärikalojen (kuten ulappavälskärien, A. tractus -kalojen ja kirurgikalojen) kanssa ryöstääkseen neitokalojen vartioimia leväläikkiä. Nuoret sinivälskärit ovat pääosin alueellisia yksineläjiä, kun taas aikuiset yksilöt muodostavat yleensä muiden lajien yksilöiden kanssa parvia päästäkseen käsiksi neitokalojen vartioimiin laadukkaisiin leväesiintymiin. Aikuiset sinivälskärit johdonmukaisesti joko ovat alueellisia tai eivät, ja kumpiakin löytyy sekä parvista että vaeltelemassa. Alueelliset yksilöt ovat aggressiivisessa vuorovaikutuksessa samaan lajiin ja samaan sukuun kuuluvien kalayksilöiden kanssa.
Fernando de Noronhan saaristossa Atlantin valtameren lounaisosassa nuoret kalat pitävät puhdistusasemia yhdessä kirurgikalojen (Acanthurus chirurgus) ja ylikersanttikalojen (Abudefduf saxatilis) kanssa, missä ne syövät leviä liemikilpikonnien (Chelonia mydas) kilvistä ja poistavat niiltä vanhaa ihoa ja loisia. Eniten sinivälskärit keskittyvät tavanomaisesti räpylöiden puhdistamiseen.
Sinivälskäri tulee tavallisesti sukukypsäksi noin 13 senttimetrin mittaisena. Lisääntymistä esiintyy mahdollisesti ympäri vuoden, ja Puerto Ricossa sen on havaittu keskittyvän jokaisen kuukauden täysikuun ja uudenkuun välille. Kutu tapahtuu 12–21 päivän ajanjaksoissa, jolloin myöhään iltapäivällä kutupaikalle kerääntyy 6 000 – 7 000 yksilöä. Sinivälskäri kutee pareissa, ja koiras, jolle kehittyy tällöin lyhytaikainen valkoinen väritys pään alueelle, valtaa sitä varten parille pohja-alueen. Poikaset ovat pelagisia elämänsä ensimmäiset 46–57 päivää, ja riutoilla se alkaa elämään keskimäärin 26,7 millimetrin mittaisena. Tällöin sen väritys on selvästi keltainen. Bermudassa sinivälskärin on havaittu voivan elää enintään 43 vuotta, kun taas vanhimmat Panamasta löydetyt sinivälskärit ovat olleet vain 16-vuotiaita.
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web: Acanthurus coeruleus
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q882618  Wikispecies: Acanthurus coeruleus  ADW: Acanthurus_coeruleus  ARKive: acanthurus-coeruleus  BOLD: 47282  CoL: 92MK  FishBase: 944  GBIF: 5209188  iNaturalist: 121196  IRMNG: 10154308  ITIS: 172254  IUCN: 177953  NatureServe: 2.103856  NCBI: 157585  Observation.org: 210595  OBIS: 159581  WoRMS: 159581 
Nuori sinivälskäri.
Sinivälskäri syömässä pohjalevää.
Kauan sitten

| ”Kauan sitten [1971 versio]” Juha Vainio |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : 24. kesäkuuta 1971 Finnvox, Helsinki
 Julkaistu: 1971
 Tuottaja(t): Aarno Raninen
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 02.47
 Levy-yhtiö: Fazer Musiikki
Juha Vainion muut singlet
| ”Matkarakastaja” 1971 | ”Kauan sitten” 1971 | ”On Suomi kaunis maa” 1972 |
”Kauan sitten” on Toivo Kärjen säveltämä ja Juha Vainion sanoittama ja esittämä suomalainen kappale. Vainio levytti kappaleen kahteen kertaan, ensin vuonna 1971 ja uudestaan vuonna 1990 . Vuoden 1971 versio julkaistiin singlenä ja vuoden 1990 versio albumilla Viiskymppisen viisut. Kauan sitten oli Ilkka Vainion, Juha Vainion pojan, mukaan Juha Vainiolle erityisen tärkeä, minkä takia hän levytti sen useammin kuin kerran.
Vuoden 1971 version sovitti Toivo Kärki, ja singlen b-puolella oli kappale ”Viimeinen juna”, joka on slaavilaistyylinen foksi. Se oli myös Kärjen säveltämä ja Vainion sanoittama. Vuoden 1990 versio on Jaakko Salon sovittama, ja siinä on mukana Hyvän Tuulen Laulajat -kuoro, joka oli aiemminkin tehnyt yhteistyötä Vainion kanssa. Kuoro oli mukana juuri Vainion tahdosta. 1990 versio levytettiin kahdessa osassa: ensin lokakuussa levytettiin Vainion laulu ja taustamusiikki. Vainio kuitenkin kuoli 29. lokakuuta 1990, ja Hyvän Tuulen Laulajat kävivät äänittämässä taustalaulunsa pari päivää myöhemmin 1. marraskuuta.
Kappaleen on levyttänyt myös muun muassa Arja Havakka levyllä Muistot ei kuole koskaan ja Vesa-Matti Loiri, jonka versio on hänen vuonna 2003 julkaistulla albumillaan Ystävän laulut.
Muusikot > Vuoden 1971 versio

Juha Vainio – laulu
Aarno Raninen – kapellimestari, haitari, taustalaulu
Juhani Aaltonen – huilu (todennäköisesti)
Rauno Lehtinen – viulu, taustalaulu
Erkki Seppä – basso
Erkki Valaste – rummut
Muusikot > Vuoden 1990 versio

Juha Vainio – laulu
Hyvän Tuulen Laulajat, joht. Kalevi Ukkola – taustalaulu
Jaakko Salo – kapellimestari, haitari
Jari Lappalainen – viulu, mandoliini
Janne Louhivuori – kitara
Heikki ”Häkä” Virtanen – basso
Tapani ”Nappi” Ikonen – rummut
Vicente Gonzalez

| Vicente Gonzalez |
| --- | --- |

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Texasin 34. vaalipiiristä 15. vaalipiiristä 2017–2023
 3. tammikuuta 2017 –  
Edeltäjä:  Rubén Hinojosa
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1967 (ikä 57) Corpus Christi, Texas, Yhdysvallat
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Aiheesta muualla
www.vicentegonzalez.com
Vicente Gonzalez Jr. (s. 4. syyskuuta 1967 Corpus Christi, Texas) on yhdysvaltalainen juristi ja demokraattipoliitikko. Hän on edustanut Texasin 34. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuodesta 2023 lähtien. Hän edusti 15. vaalipiiriä vuosina 2017–2023. Gonzalez asettui ehdolle 34. vaalipiirissä vaalipiirien uudellenmäärittelyn jälkeen vuoden 2022 vaaleissa ja voitti istuvan edustajan, republikaani Mayra Floresin, joka oli edustanut vaalipiiriä voitettuaan vuonna 2022 käydyt erikoisvaalit. Gonzalezin vaalipiiri sijaitsee Texasin eteläosassa.
Aiheesta muualla

Gonzalezin edustajainhuonesivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Henkilöt:  US Congress 
Muut:  SNAC
Suomen Hippos

| Suomen Hippos ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1973
Kotipaikka:  Espoo
Toimitusjohtaja:  Minna Mäenpää
Puheenjohtaja:  Antti Lehtisalo
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Hippos ry on valtakunnallinen hevosurheilun ja -kasvatuksen keskusjärjestö, joka perustettiin Suomen Ravirenkaan ja Hevostalouden keskusliiton yhdistyttyä vuonna 1973.  Järjestöön kuuluu yhteensä 128 alajärjestöä, joita ovat muun muassa paikalliset hevosjalostusliitot ja muut alan yhdistykset. Suomen Hippoksen puheenjohtajana on vuodesta 2023 lähtien toiminut Antti Lehtisalo.
Hippoksen toimintaa

Suomen Hippoksen tärkeimmät tehtävät ovat Suomessa kasvatettavien hevosrotujen rekisteröinti ja kantakirjaaminen sekä maan ravikilpailutoiminnan johtaminen ja valvominen. Ravikilpailuja järjestetään 43 raviradalla ja niitä käydään jouluaattoa ja joulupäivää lukuun ottamatta vuoden jokaisena päivänä. Yhteensä Suomessa järjestetään vuosittain lähes 600 ravikilpailua. Niiden totopeliä hoitaa Veikkaus (vuoden 2016 loppuun asti Suomen Hippoksen tytäryhtiö Fintoto), joka omistaa myös ravikilpailuja näyttävän TotoTV:n.
Suomen Hippos harjoittaa lisäksi koulutus- ja julkaisutoimintaa. Tytäryhtiö Suomen Hevourheilulehti Oy julkaisee kaksi kertaa viikossa ilmestyvää Hevosurheilu-lehteä sekä viikoittaista Toto-nimistä lehteä, joka sisältää kaikkien Suomessa järjestettävien totoravien lähtölistat. Lisäksi Hippoksen julkaisutoiminta käsittää hevostalouteen ja -urheiluun liittyvää kirjallisuutta.
Vuonna 2007 keskeiset hevosalan toimijat perustivat Ypäjällä valtakunnallisen hevosalan osaamiskeskuksen, jolle annettiin nimeksi Hippolis. Hippoksen lisäksi perustajiin kuuluivat muun muassa Suomen Ratsastajainliitto, Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto sekä Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus.
Hallituksen puheenjohtajat

Erkki Rajakoski 1973–1976
Mauri Tuurna 1977–1979
Bengt Nybondas 1980–1981
Paavo Huttunen 1982–1983
Markku Pihkala 1984–1986
Kauko Juhantalo 1987–1992
Kalevi Hemilä 1993–1995, 2003–2008
Mauri Salo 1995–2002
Mika Lintilä 2008–2016
Antti Lehtisalo 2017–2018
Juha Rehula 2018–2020
Kari Eriksson 2021–2022
Antti Lehtisalo 2023–
Asymptoottihaara

Asymptoottihaara on tässä HR-kaaviossa suunnilleen kohdassa, jossa lukee Mira.
Asymptoottihaara (AGB, Asymptotic Giant Branch) on HR-kaaviossa kohta, jossa on  ylijättiläisiä. Asymptoottihaara on 0,6–1,0 Auringon massaisten tähtien viimeinen kehitysvaihe ennen niiden muuttumista planetaariseksi sumuksi. Yleensä asymptoottihaaran tähdet ovat kirkkaita, punertavia, suurikokoisia pitkäjaksoisia Mira-tyypin muuttuvia tähtiä. Asymptoottihaara AGB näkyy niin sanotussa HR-kaaviossa, jossa on vaakasuoralla akselilla tähden lämpötilaa kuvaava suure, ja pystysuoralla kirkkautta kuvaava suure. Asymptoottihaara on lähellä niin sanottua jättiläishaaraa.
Asymptoottihaaraa AGB:tä edeltää tähden saapuminen punaiseksi jättiläiseksi, ja kehitys punaisena jättiläisenä eli RGB-vaihe (Red Giant Branch). 
Tällöin vety loppuu tähden keskustasta ja alkaa palaa kuoressa keskustan ympärillä. Tähden ytimessä on enimmäkseen heliumia. Tällöin tähden ydin kutistuu ja kuumenee, ja tähti alkaa polttaa heliumia ytimessään.
Tätä vaihetta sanotaan jättiläishaaraksi. Tämän jälkeen tähti muuttuu horisontaalihaaran keltaiseksi jättiläiseksi. Varhainen symptoottihaara E-AGB on vaihe, jossa tähti tulee toisen kerran punaiseksi jättiläiseksi, kun helium palaa hiilestä ja hapesta koostuvan ytimen ympärillä kuorikerroksessa. Kun helium loppuu kuoresta, tähti siirtyy niin sanotuun TP-AGB-vaiheeseen, jossa tähti polttaa vetyä kuorikerroksessa joka on hiili-happiytimen ympärillä. Tämä vedyn muuttuminen heliumiksi tuottaa uutta heliumia ja synnyttää vähitellen uuden palamiskelpoisen heliumkerroksen, joka syttyy sopivassa tiheydessä ja lämpötilassa. Välillä TP-AGB-tähdessä helium syttyy palamaan, ja vedyn palo sammuu. Vedyn ja heliumin kuorikerrospalovaiheet vuorottelevat.
AGB-tähdet menettävät massaansa niin sanotussa tähtituulessa nopeasti, ja lopulta muuttuvat niin epävakaaksi, että sinkoavat ulkokerroksensa pois. Silloin tähden kuuma hiili-happiydin paljastuu, ja tähdestä tulee ensin esiplanetaarinen sumu ja lopulta planetaarinen sumu.
Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
n
k