stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Käsityö
Käsityö oppiaineena peruskoulussa

Alkujaan käsityöoppiaineita oli oppivelvollisuuskoulun alusta alkaen kaksi, ja 1970-luvun peruskoulu-uudistuksessa niiden nimiksi vakiintuivat tekninen työ ja tekstiilityö (lyh. TN ja TS). Yksi yhtenäinen käsityöoppiaine syntyi vuonna 1995, ja 2000-luvulla luovuttiin myös sukupuolitetuista opetusryhmistä.  Peruskoulun aikana ei käsityöopetus koskaan virallisesti ole ollut sukupuolitettua, mutta käytännössä vasta 1990-luvun puolivälin uudistus aloitti prosessin, joka 2000-luvulla johti kaikille yhteiseen käsityöopetukseen. Uusimman opetussuunnitelman mukaan puhutaan yhteisestä ja monimateriaalisesta käsityöstä, mikä tarkoittaa että siihen kuuluu sekä teknistä työtä (puu-, metalli-, muovi- ja sähkötyöt) että tekstiilityötä (ompelu, neulonta, virkkaus, kudonta, kirjonta, kankaanpainanta, huovutus). Perusopetuksen vuosiluokilla 1–4 kaikki oppilaat opiskelevat yhtä paljon teknistä ja tekstiilityötä. Vuosiluokilla 5–9 pääosin opiskellaan myös molempia, mutta oppilaalle voidaan myös antaa mahdollisuus painottua enemmän joko tekniseen tai tekstiilityöhön.
Kokonainen käsityö

Kokonainen käsityö tarkoittaa sellaista käsityötä, jossa keskiössä on produktin sijaan käsityöprosessi. Tähän prosessiin kuuluu ideointi, visuaalinen ja tekninen suunnittelu, valmistus ja kaikissa vaiheissa tapahtuva arviointi. Kokonaisessa käsityössä sama henkilö suorittaa käsityöprosessin kaikki vaiheet itse, joko yksin tai ryhmässä osallistuvana jäsenenä toimien.
Prosessin ensimmäinen vaihe, ideointi, vaatii aktivointia. Virikkeinä ideoille voi toimia esim. kuvallinen tai kirjallinen aineisto, ympäristö, muistot, musiikki, materiaalit tai tekniikkakokeilut. Ideointi konkretisoituu toisessa vaiheessa: visuaalisessa ja teknisessä suunnittelussa. Tätä voidaan pitää kokonaisen käsityön keskeisimpänä vaiheena, koska siinä haetaan tietoa, tehdään kokeiluja, ratkotaan ongelmia, arvioidaan ratkaisuja, mahdollista tulosta ja omaa työskentelyä ja suhteutetaan tulosta käytettävissä oleviin resursseihin (aika, materiaalit, välineet ja taidot). Tuotteen valmistusvaiheessa toteutetaan tehtyä suunnitelmaa, mutta se voi vielä myös muuttua. Prosessi ei aina toteudu täysin lineaarisesti. Kokonaisen käsityön oleellista osaa, arviointia, on tehtävä kaikissa vaiheissa. Arviointi sisältää sekä tuotteen että prosessin arvioinnin. Tuotteen arvioinnissa palataan prosessin eri valmistusvaiheiden kautta ideointiin sekä visuaaliseen ja tekniseen suunnitelmaan.
Käsityön alan koulutus

Käsityön alan koulutusta tarjotaan Suomessa kaikilla koulutusasteilla. Toisella asteella käsi- ja taideteollisuusalan tutkintonimike on artesaani ja opetusta tarjotaan useilla paikkakunnilla eri puolella Suomea. Ammattikorkeakouluissa käsityöaloilta valmistuneiden tutkintonimike on artenomi.
Käsityön alan koulutus > Yliopistotasoinen käsityökoulutus

Yliopistoissa tarjotaan käsityötieteen ja käsityökasvatuksen opetusta. Suurin osa yliopiston käsityönalan koulutuksesta tähtää opettajien kouluttamiseen, mutta lisäksi Helsingin yliopistossa voi opiskella käsityötiedettä ilman kasvatustieteen opintoja, jolloin opinnot tähtäävät esimerkiksi tutkijan tai asiantuntijan työhön. Käsityön opettajan koulutus ei enää jakaudu tekniseen ja tekstiilityöhön, vaan ne on yhdistetty yhdeksi koulututukseksi eikä enää kouluissakaan ole erillisiä käsityöoppiaineita.
Käsityön opettajia koulutetaan Helsingin yliopiston kasvatustieteellisessä tiedekunnassa, Itä-Suomen yliopiston filosofisessa tiedekunnassa Savonlinnassa, sekä Turun yliopiston opettajankoulutuslaitoksen Rauman yksikössä.
Kirjallisuutta

Anttila, Pirkko: Käsityön ja muotoilun teoreettiset perusteet.  (Edellinen laitos 1992 Kuopion käsi- ja taideteollisuusakatemian kustantamana. Minerva)  Helsinki:  WSOY, 1993 (2. painos 1996).  ISBN 951-0-18477-2
Kautovaara, Pekka: Kättentöitä.  Helsingissä:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17169-0
Kaukinen, Leena & Collanus, Miia (toim.): Tekstejä ja kangastuksia: Puheenvuoroja käsityöstä ja sen tulevaisuudesta.  (Käsityönopetuksen 125-vuotisjuhlakirja. Artefakta 17)  Hamina:  Akatiimi, 2006.  ISBN 952-5378-10-1
Kojonkoski-Rännäli, Seija 1998. Ajatus käsissämme. Käsityön käsitteen merkityssisällön analyysi. Turun yliopisto, Rauman opettajankoulutuslaitos. Turun yliopiston sarjajulkaisuja. Sarja C. Osa 109. 1. painos 1995.
Käsityö – mitä se on: Raportti kansallisesta tilanteesta.  Helsinki:  Suomen käsityöneuvosto, 1997.  ISBN 952-90-8375-0
Nikulainen, Tuula & Tavasti, Annika: Aurinkovuosi: Ympäristökäsitöiden keruu- ja työkalenteri.  (Julkaisija: Varsinais-Suomen taidetoimikunta)  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 1998.  ISBN 951-692-424-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taito Group www.taito.fi
Suomen käsityön museo
Käsityönopettaja ja käsityötiede (Opintoluotsi)
Opettaja, taide- ja taitoaineet (Ammattinetti)
1773

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

17. tammikuuta – James Cook ylitti ensimmäisenä eurooppalaisena eteläisen napapiirin.
21. heinäkuuta – Paavi Klemens XIV lakkautti jesuiittajärjestön, joka kuitenkin perustettiin uudelleen vuonna 1814.
19. elokuuta – Aurora-seura järjesti Suomen historian ensimmäisen julkisen konsertin Turussa.
16. joulukuuta – Bostonin teekutsut
Maanjäristys tuhosi Guatemalan pääkaupungin.
kasakkasoturi Jemeljan Pugatšov julisti olevansa syrjäytetty keisari Pietari III ja aloitti aseellisen kapinan Venäjän hallitusta vastaan Uralin–Volgan alueilla ja alkoi piirittää Kazania. Kapina kukistettiin 1774.
Venäjän keisarinna Katariina II perusti Luumäelle Taavetin linnoituksen.
Inkoossa sijaitsevan Fagervikin kartanon päärakennus valmistui.
Oulussa monia tuhoisia tulipaloja
Kuolleita

20. tammikuuta – Esbjörn Christian Reuterholm, ruotsalainen poliitikko (s. 1710)
21. tammikuuta – Alexis Piron, ranskalainen runoilija ja näytelmäkirjailija (s. 1689)
20. helmikuuta – Kaarle Emanuel III, Savoijin herttua ja Sardinian kuningas (s. 1701)
1. maaliskuuta – Luigi Vanvitelli, italialainen arkkitehti (s. 1700)
24. maaliskuuta – Philip Dormer Stanhope, englantilainen kreivi, valtiomies, diplomaatti ja kirjailija (s. 1694)
8. toukokuuta – Ali Bei al-Kabir, Egyptin šaikh al-balad ("maan isäntä") (s. 1728)
9. toukokuuta – Henrik Frosterus, suomalais-ruotsalainen logiikan ja metafysiikan sekä talous- ja kauppaoikeuden professori (s. 1727)
24. toukokuuta – Jan Zach, tšekkiläinen säveltäjä. (s. 1699)
12. heinäkuuta – Johann Joachim Quantz, saksalainen säveltäjä, huilisti. (s. 1697)
23. heinäkuuta – George Edwards, englantilainen luonnontieteilijä ja lintutieteilijä (s. 1694)
16. syyskuuta – Anders Odhelius, ruotsalainen teollisuusmies, kirjailija, taiteilija ja virsirunoilija (s. 1718)
25. syyskuuta – Johan Ernst Gunnerus, norjalainen luonnontieteilijä ja piispa (s. 1718)
21. lokakuuta – Johann Conrad Schlaun, saksalainen arkkitehti. (s. 1695)
22. lokakuuta – Martin Johan Wallenius, suomalainen matematiikan professori (s. 1731)
8. marraskuuta – Friedrich Wilhelm Seydlitz, preussilainen kenraali ja sotapäällikkö (s. 1721)
29. marraskuuta – Karl Mesterton, suomalainen filosofi ja Turun akatemian rehtori (s. 1715)
John McVie

| John McVie |
| --- | --- |
 McVie soittamassa Fleetwood Macissä vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1945 (ikä 79)
Ammatti:  muusikko, säveltäjä
Muusikko
Tyylilajit:  rock 
Soittimet:  sähköbassokitara 
Yhtyeet:  John Mayall's Bluesbreakers Fleetwood Mac
Levy-yhtiöt:  Reprise Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Graham McVie (s. 26. marraskuuta 1945 Lontoo) on brittiläinen basisti, joka on soittanut Fleetwood Macissa ja John Mayallin yhtyeessä.
Ura

McVie aloitti varhaisella iällä trumpetinsoiton. Noin neljäntoista vuoden iässä trumpetin kuitenkin korvasi kitara ja pian basso. McVie pääsi soittamaan John Mayallin Bluesbreakers-yhtyeeseen. Vuonna 1967 Peter Green ja Mick Fleetwood pyysivät McVietä liittymään juuri perustamaansa Fleetwood Maciin. Alun perin McVie kieltäytyi, ja Fleetwood Mac otti väliaikaiseksi basistikseen Bob Brunningin. McVie jäi harkitsemaan asiaa ja tulikin pian Brunningin tilalle. McVie soitti Fleetwood Macissa siitä lähtien yhtäjaksoisesti 2020-luvulle asti. McVie nimettiin Fleetwood Macin jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1998.
McVie julkaisi vuonna 1991 sooloalbumin John McVie's Gotta Band with Lola Thomas.
Yksityiselämä

McVie oli naimisissa yhtyetoverinsa Christine McVien kanssa. Avioliiton päätyttyä eroon hän meni vuonna 1978 uusiin naimisiin Julie Anne Rubensin kanssa. McVielle myönnettiin vuonna 1986 Yhdysvaltain kansalaisuus.
Jo pitkään alkoholiongelmiensa kanssa painiskellut McVie onnistui vieroittautumaan 1980-luvun lopulla. Vuonna 1989 hänelle syntyi tytär.
EMERGCON

EMERGCON on Yhdysvalloissa käytössä oleva järjestelmäselvennä, jolla merkitään hätätilanteessa olevaaselvennä valmiudenselvennä tasoa. Alhaisin taso on EMERGCON2 ja ylin EMERGCON1 (vrt. DEFCON)
EMERGCON-nimitys tulee englannin kielen sanoista emergency eli hätätila ja condition eli tila tai kunto, tässä tapauksessa valmius.
Amidomusta 10B

| Amidomusta 10B |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dinatrium-4-amino-5-hydroksi-3-[(4-nitrofenyyli)diatsenyyli]-6-fenyylidiatsenyylinaftaleeni-2,7-disulfonaatti
CAS-numero:  1064-48-8
PubChem CID:  135442942
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)N=NC2=C(C3=C(C(=C(C=C3C=C2S(=O)(=O)[O-])S(=O)(=O)[O-])N=NC4=CC=C(C=C4)[N+](=O)[O-])N)O.[Na+].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C22H14S2N6O9Na2
Moolimassa:  616,512 g/mol
Tiheys:  1,536 g/cm3
Liukoisuus veteen:  32,35 g/l (20 °C)
Amidomusta 10B (C22H14S2N6O9Na2) eli Acid Black 1 on atsoväreihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa amidomusta 10B on ruskeaa tai sinimustaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja kohtalaisesti myös esimerkiksi etanoliin ja asetoniin.
Amidomusta 10B:n synteesissä H-happo reagoi ensin p-nitroaniliinin diatsoniumsuolan  kanssa atsokytkentäreaktiolla hieman happamissa oloissa ja tämän jälkeen aniliinin diatsoniumsuolan kanssa hieman emäksisissä oloissa.
Amidomusta 10B:tä käytetään biokemiallisissa tutkimuksissa värjäämään ja tunnistamaan proteiineja, esimerkiksi kollageenia. Se värjää myös solujen tumat. Amidomusta 10B:tä voidaan käyttää rikostutkinnassa veren osoittamiseen sormenjäljistä. Yhdisteellä voidaan värjätä esimerkiksi villaa, silkkiä, nahkaa tai paperia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amidomusta 10B Wikimedia Commonsissa
Newbury

Newbury voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Paikkoja > Asutuskeskuksia Englannissa

Newbury, kaupunki ja kunta Berkshiressä.
Paikkoja > Asutuskeskuksia Yhdysvalloissa

Newbury, paikallishallinnoton alue Kansasissa;
Newbury, kunta Massachusettsissa;
Newbury, kunta New Hampshiressa;
Newbury, kunta Vermontissa;
Newbury Township, township Indianassa;
Newbury Township, township Ohiossa.
Henkilöitä

Kris Newbury (s. 1982), kanadalainen jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Newbury”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Agostino Richelmy

Agostino Richelmy

Agostino Richelmy (29. marraskuuta 1850 – 10. elokuuta 1923) oli italialainen pappi, joka toimi yhtenä katolisen kirkon kardinaaleista vuodesta 1899. Hän osallistui uudet paavit vuosina 1903, 1914 ja 1922 valinneisiin konklaaveihin.
Papiksi 25. huhtikuuta 1873 vihitty Richelmy toimi Ivrean piispana vuodesta 1886 ja Torinon arkkipiispana vuodesta 1897.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Italia  Vatikaani 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani
Pekka Ruuska

Pekka Ruuska esiintyy.
Pekka Juhani Ruuska (s. 11. lokakuuta 1958 Helsinki) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja äänilevytuottaja. Läpimurtonsa hän teki vuonna 1990 kolmannella, platinaa myyneellä, soololevyllään Yhdestoista hetki, jolta nousi ikivihreiden kotimaisten joukkoon kappale ”Rafaelin enkeli”.
Elämä

1980-luvun alussa Ruuska kiersi maata Livingstone-yhtyeessä ja esitti gospelpainotteista musiikkia. Vuonna 1985 hän osallistui Ritz-yhtyeen kanssa kappaleella ”Seinäkalenterityttö” Syksyn sävel -kilpailuun. Kappale ei päässyt finaaliin, mutta oli mukana Syksyn sävelen satoa -ohjelmassa.
Ruuska toimi 1980-luvun lopulla Suutarilan ala-asteen musiikinopettajana ja perusti Pohjois-Helsingin Bändikoulun yhdessä Peter ”Petteri” Kokljuschkinin kanssa vuonna 1990. Bändikoulussa harjoittelivat sittemmin menestyneet yhtyeet TikTak ja Indica. Myös osa Haloo Helsinki! -yhtyeen jäsenistä soitti bändikoulussa..
1990-luvun puolessa välissä Ruuska aloitti työt Warner Music Finlandin kotimaisen tuotannon päällikkönä. Tuottajana hänen menestyksiään ovat olleet muun muassa Asa, The Rasmus, Zen Café, Maija Vilkkumaa ja The Crash. Marraskuusta 2007 alkaen Ruuska on johtanut omaa musiikkiyhtiötään Kaiku Entertainmentia.
Pekka Ruuskan puoliso on tietokirjailija ja opettaja Helena Ruuska.
Diskografia > Livingstone

Rakkautemme hän näkee (single, 1977)
Aamu saapuu kaupunkiin (1982)
Tässä taivas tässä maa (1983)
Diskografia > Ritz

Hämärän juhlat (1987)
Diskografia > Soolosinglet

Matalassa majassa/Yhdestoista hetki (1987)
Elokuvissa/Kirje tuntemattomalle (1988)
Diskografia > Soololevyt

Kaukana kotoa (1985)
Seitsemän tarinaa (1988)
Yhdestoista hetki (1990)
Kaikki Hyvin (1992)
Iso Oo (1993)
Ohrankeltainen kuu (1994)
Suolaa ja Pippuria – Pekka Ruuskan parhaat (kokoelmalevy, 1998)
Mustaa valkoisella (2000)
Diskografia > Pekka Ruuska Band

EP: Yömatka / Roskisdyykkarin balladi / Länteen itään / Lauantaipuhelu
Tunnustukset

Tapsan Tahtien vuoden lauluntekijä 1996
Juha Vainio -palkinto 2000
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Livingstone 1984
Ylen Elävä arkisto: Pekka Ruuska oli gospelmies
Pekka Ruuska Q-klubi-ohjelmassa (9.11.1991) Yle Areena
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
TUL:n pesäpallomestaruus 1930

Työväen Urheiluliitto ratkaisi miesten pesäpallomestaruuden ensimmäisen kerran vuonna 1930. TUL:n seurat jatkoivat pitkäpallon pelaamista huomattavasti muita pidempään, mutta 1920-luvun kuluessa nekin pikkuhiljaa omaksuivat pesäpallon. Ensimmäisen TUL:n mestaruuden voitti Helsingin Kullervo.
Ottelut > Karsintalohko 1

Pelattiin Lohjalla 30.5.
| joukkue | Ot>  | V | T | H | Juoksut | Pst | HK | LL | HKT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin Kullervo | 2 | 2 | 0 | 0 | 32–2 | 4 |  | 13-1 | 19-1 |
| Lohjan Louhi | 2 | 1 | 0 | 1 | 7–18 | 2 |  |  | 6–5 |
| Helsingin Kisa-Toverit | 2 | 0 | 0 | 2 | 6–25 | 0 |  |  |  |
Porin Pyrintö oli ilmoittautunut, mutta ei osallistunut karsintaan.
Ottelut > Karsintalohko 2

Pelattiin Kotkassa 31.8.
Kotkan Työväen Palloilijat – Kymin Veikot 11–3
Talikkalan Toverit oli ilmoittautunut, mutta ei osallistunut karsintaan.
Ottelut > Lopputurnaus

Pelattiin Helsingissä 6.–7.9.
| joukkue | Ot>  | V | T | H | Juoksut | Pst | HK | KTP | KuPu | LK |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin Kullervo | 3 | 3 | 0 | 0 | 57–5 | 6 |  | 19–2 | 14–3 | 24–0 |
| Kotkan Työväen Palloilijat | 3 | 2 | 0 | 1 | 24–28 | 4 |  |  | 10–6 | 12–3 |
| Kuusankosken Puhti | 3 | 1 | 0 | 2 | 27–28 | 2 |  |  |  | 18–4 |
| Lahden Kaleva | 3 | 0 | 0 | 3 | 7–54 | 0 |  |  |  |  |
Kullervon joukkue

Väinö Soininen, lukkari
Väinö Hellsten
Uljas Viitasalo, sieppari
Arvi Heiskanen
Vilho Palomaa
Aaro Pantzar
Reino Niku-Paavola, varavahti
Kauno Lindroos
Urho Puittinen
Mahlanlaskijat

| Mahlanlaskijat |
| --- | --- |

Nimi:  Mahlanlaskijat
Tekijä:  Juho Rissanen
Valmistumisvuosi:  1916
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  100,00  cm
Leveys:  83,50  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum
Mahlanlaskijat on taiteilija Juho Rissasen öljyvärityö kankaalle vuodelta 1916. Kooltaan se on 100×83,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Juho Rissanen on kuuluisa tyylitellyistä kansankuvauksistaan. 1910-luvulla hänen aiheensa olivat täsmällisemmin sanottuna työ ja työläiset, joita kuvaavat työt kasvoivat lopulta suuriksi fresko- ja lasimaalaustöiksikin. Mahlanlaskija-öljyvärityössä on kaksi miestä  alkukesällä laskemassa mahlaa koivun rungosta.
Aiheesta muualla

Kuva osoitteessa: Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Mahlanlaskijat. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kesälahden kirkko

| Kesälahden kirkko |
| --- | --- |
 Kesälahden kirkko, taustalla kellotapuli.
Sijainti:  Kesälahti
Koordinaatit:  61°53′12.9″N, 029°50′22.7″E
Seurakunta:  Keski-Karjalan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1950, kellotapuli 1770
Suunnittelija:  Aili ja Niilo Pulkka
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kellotapuli korjaustöiden aikana syksyllä 2007.
Kesälahden kirkko on Kiteellä entisessä Kesälahden kunnassa Kapankankaalla sijaitseva arkkitehtien Aili ja Niilo Pulkan suunnittelema  kirkkorakennus. Se on valmistunut vuonna 1950 ja rakennettu sodassa tuhoutuneen puukirkon paikalle. Matti Petrellin rakentama vanhan kirkon kellotapuli on vuodelta 1770. Kesälahden kirkko on tiekirkko. Kirkko on kuulunut aiemmin itsenäiselle Kesälahden seurakunnalle, mutta se kuuluu seurakuntaliitoksien seurauksena nykyään Keski-Karjalan seurakunnalle.
Kirkkorakennus

Kirkon rakentaminen aloitettiin syksyllä 1949 ja uusi, yksinkertaista ja perinteikästä kirkonrakennustyyliä edustava kirkko vihittiin käyttöön 3. syyskuuta 1950. Sen rakentaminen oli mahdollista Amerikan luterilaisten kirkkojen lahjoituksen turvin. Kirkossa on noin 450 istumapaikkaa, lisätilaa on mahdollista saada seurakuntasaleista. Kirkkoon vuonna 1984 hankitut urut ovat urkurakentamo Hans Heinrichin valmistamat mekaaniset urut, joissa on 23 äänikertaa. Kirkon kattokruunut ovat Aili ja Niilo Pulkan suunnittelemat. Alttari on vuodelta 1997, alttarivaatteen ja saarnastuolin kirjalaudan liinan ovat lahjoittaneet Mäntyniemen kartanon omistajat, Lindebergit. Alttarin krusifiksin on tehnyt Leo Karppanen. Alttaritauluna on entisen Jaakkiman kirkon alttaritaulu, Carl Erik Löfgrenin Kristus Öljymäellä. Vanhassa seurakuntasalissa on taidemaalari, piirustuksenopettaja Alli von Boehmin jäljennös Albert Edelfeltin maalauksesta Kristus ja Mataleena. Kirkonkello on valmistettu Tukhomassa kirkkoherra Molanderin aikana 1774. Siinä lukee:
»Cosca tämän kellon ääni cuulu teidän corwihin
Pienet, suuret kiiruhtacot astumahan templihin

Sydämellä puhtahalla Herran sana culemaan
Taiwan kallista totutta joca aica oppimaan.»
Uusi seurakuntasali, keittiö ja alakerran kerhohuone rakennettiin 1990–91 ja kirkko peruskorjattiin 1991. Uusi katto on vuodelta 1997.
Kirkkorakennus > Ympäristö

Sankarihaudan muistomerkin Kaatunut raja-aita (1964) on suunnitellut Heikki Häiväoja.
Kellotapuli > Europa Nostra -palkinto

Vanha kellotapuli sai EU:n Europa Nostra -kulttuuriperintöpalkinnon vuonna 2009. Tuomariston mukaan kellotorni on kunnostettu taidokkaasti, ja sen avulla "torni voi säilyä tuleville sukupolville ainutlaatuisena esimerkkinä eurooppalaisen puurakenteen perinteestä". Pohjois-Karjalan ympäristökeskus ja Kesälahden seurakunta johtivat asiantuntijaryhmää, joka tutki ja kunnosti tapulin. Tornin kunnostus käsitti muun muassa alemman osan paanukaton uusimisen. Hankkeeseen sisältyi varsinaisen korjaustyön lisäksi myös rakennuksen historian tutkiminen, restauroinnin suunnittelu sekä restaurointikoulutusta ja kiertonäyttely. Tapulin yläosan paanukate oli uusittu 1994.
Kellotapuli > Kellotapulin ikä

Kellotapulin rakentamisajankohta on Museoviraston mukaan 1835–1836. Tapulin historian kartoituksen yhteydessä tehtiin keväällä 2005 dendrokronologinen tutkimus rakennuksessa käytetyn runkopuutavaran iästä ja tutkittiin, oliko kellotapulissa siirtämisestä johtuvia jälkiä. Loppupäätelmä oli, että tapuli on koottu uuteen paikkaansa päärakenteiden osalta uudesta puutavarasta vuonna 1835–1836. Tutkimuksessa todettiin myös, että uusittava alanivelen paanukato on rakennettu 1836, tosin sekä katon puutavaraa että paanunauloja on voitu käyttää jo aikaisemmassa vuonna 1770 rakennetussa kellotapulissa.
Seurakunnan historian mukaan kellotapuli on valmistunut 1770 ja siirretty 1830-luvulla valmistuneen kolmannen kirkon viereen nykyiselle paikalleen 1836. Siirron rakennusmestarina oli Daavid Rahikainen ja tapuli sai lautavuorauksen.
Kyläkirkko

Ennen nykyistä kirkkoa käytössä ollut parakkikirkko on vuonna 1955 siirretty kyläkirkoksi Väärämäen hautausmaan viereen.
Kesälahden aikaisemmat kirkot

Kesälahden seurakunnan edellinen kirkko, seurakunnan kolmas kirkko,  tuhoutui pommituksessa 2. heinäkuuta 1941. Vanha kellotapuli säästyi palopommien tuholta.. Palanut puukirkko oli 1830-luvulla valmistunut sisäviisteinen ristikirkko, joka oli rakennettu arkkitehti Charles Bassin suunnitelmien mukaan. Kirkon rakennusmestari oli Daavid Rahikainen. Seurakunnalle oli tullut määräys uuden kirkon rakentamisesta jo 1815, mutta kesti vuoteen 1830 asti, ennen kuin kirkon rakennuspaikka oltiin saatu päätettyä.
Seurakunnan ensimmäisesta kirkosta on tiedossa vain 1640-luvun kartassa oleva merkinta Kesälahden kirkosta. Tämän kirkon seuraaja rakennettiin Uukuniemelle, mutta se paloi jo valmistumiskesänä. Kesälahden toisen kirkon rakentaminen alkoi 1746, rakennuspaikka oli ensimmäisen kirkon paikka. Kirkon rakentaja oli Eskil Kallenius. Kellotapuli rakennettiin vuonna 1770.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kesälahden kirkko Wikimedia Commonsissa
J. W. Murman

Johan Vilhelm Murman (12. tammikuuta 1830 Haukipudas – 31. tammikuuta 1892 Keltto, Inkerinmaa) oli suomalainen kirkkoherra, kansanperinteen kerääjä ja kirjailija.
Murman syntyi piika Kaisa Lisa Murmanin aviottomana lapsena. Hän kävi Oulun yläalkeiskoulua ja Vaasan lukiota päästen ylioppilaaksi 1852. Murman vihittiin papiksi 1857. Hän teki kesällä 1854 kansanperinteen keruumatkan Pohjois-Pohjanmaalle ja Lappiin.
Murman oli pappina Säräisniemellä, Limingassa, Paltamossa, Haukiputaalla, Iissä ja Oulussa. Hän toimi Oulun yläalkeiskoulun vt. kollegana 1859 ja oli Wilken suomalaisen alkeiskoulun johtajana Viipurissa 1860–1863. Oltuaan Helsingin vt. kappalaisena 1865 Murman siirtyi 1868 Inkeriin jossa hän oli pappina Tuutarissa ja Liissilässä. Vuodesta 1869 hän toimi Narvan suomalais-ruotsalaisen S:t Mikaelin seurakunnan ja Kosemkinan kirkkoherrana. Kelton ja Rääpyvän kirkkoherraksi Murman tuli vuonna 1873.
Murman oli ahkera ja monipuolinen kirjailija ja eräillä aloilla uranuurtaja suomenkielisessä kirjallisuudessa: laatuaan ensimmäiset suomenkieliset julkaisut olivat Harjoittava ruotsinkielen-oppi alkaville (1852) ja Setän opetuksia sielutieteessä (1856).
Murman oli naimisissa vuodesta 1873 Selma Henriette Seilerin kanssa.