stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amnesty Internationalin kritiikki
Puolueettomuus > Keskittyminen tiettyihin valtioihin

The Observer -lehden toimittaja Nick Cohen on kritisoinut Amnestyn huomion kääntämisestä pois ihmisoikeuksista ja Yhdysvaltoihin kohdistuvasta suhteettomasta kritiikistä.
The Economistin Edward Lucasin mukaan Amnesty näyttää muistuttavan "tyypillistä vasemmistolaista painostusryhmää", kun se on syyttänyt Viroa venäläisvähemmistön huonosta kohtelusta.
Israel-mielinen järjestö NGO Monitor taulukoi miten paljon Amnestyn vuosiraportti 2006 kritisoi kutakin maata Lähi-idän alueella. Järjestön mukaan Amnesty keskittyi suhteettoman paljon Israelin kritisoimiseen verrattuna sellaisiin alueen maihin kuin Saudi-Arabia, Sudan tai Syyria. Myös Harvardin yliopiston oikeustieteen professori Alan Dershowitz sanoi Jerusalem Post -lehdessä vuonna 2006 Amnestyn olevan Israelin vastainen ja lisäksi vääristelevän kansainvälistä oikeutta Israelia koskevissa sotarikossyytöksissä.
Elokuussa 2022 julkaistu Amnestyn raportti syytti Ukrainan armeijaa joukkojen sijoittamisesta siviilialueille, mukaan lukien kouluihin, mikä vaarantaa siviilit. Ukraina ja useat läntiset tiedotusvälineet ovat syyttäneet Amnestyä venäjänmieliseksi, "Putinin propagandisteiksi" ja "hyödyllisiksi idiooteiksi".
Amnestyn johtokunnan jäsen ja kansalaisaktivisti Syksy Räsänen sanoi, että Itä-Ukrainassa 2014–2022 käyty konflikti oli "sisällissota". Ulkopoliittisen instituutin johtajan Mika Aaltolan mukaan termin käyttö on Venäjän propagandan toistamista.
Amnesty on oman sisäisen tutkintansa mukaan hutiloinut Ukrainaa koskevaa raporttia laatiessaan useilla tavoilla. The New York Timesin mukaan sisäisen tutkinnan loppuraportti oli jyrkempi ennen julkisuuteen annettua versiota, jota Amnesty oli taivutellut pehmentämään. Ukraina on poistanut Amnesty akkreditoinnin, eikä päästänyt järjestöä esim. tutkimaan väitettyjä Izjumin joukkohautoja.
Seksuaalirikokset

1990-luvulle asti Amnestya arvosteltiin siitä, että se ei huomioinut juuri lainkaan seksuaalisen suuntautumisen takia vangittuja ihmisiä tai sotien seurauksena seksuaalirikoksien uhriksi joutuneita naisia. Tilanne kuitenkin muuttui vuonna 1991, kun Amnesty päätti julistaa homoseksuaalisuuden takia vangitut ihmiset mielipidevangeiksi ja ehdotti sotatilan aikana tehdyn raiskauksen määrittelemistä sotarikokseksi.
Muuta

Katolinen kirkko on arvostellut Amnestya sen uuden aborttilinjan vuoksi ja vaati vuonna 2007 katolilaisia lopettamaan järjestön tukemisen.
Amnestyn julkilausuman, jossa Guantamon vankileiriä kutsuttiin "Gulagiksi", on väitetty loukanneen todellisen Gulagin uhreja.
Vuonna 2010 Amnesty vastusti tšetšeenitaustaisen Ahmed Chatajevin luovutusta Ukrainalta Venäjälle, jossa tätä vastaan oltiin nostettu rikossyytteitä. Amnesty perusteli julkilausumaansa sillä, että sen mielestä oli olemassa merkittävä riski sille, että Chatajevia olisi Venäjällä kidutettu eikä hän olisi saanut reilua oikeudenkäyntiä. Chatajevin mahdolliseen syyllisyyteen Amnesty ei kuitenkaan ottanut kantaa. Tapaus nousi esille uudestaan vuonna 2016, kun sittemmin ISIS:kseen liittynyt Chatajev toimi ilmeisesti Turkin lentoasemalle tehdyn terrori-iskun suunnittelijana.
Kirjallisuutta

Stephen Hopgood: Keepers of the flame: Understanding Amnesty International.  Ithaca:  Cornell University Press, 2006.  ISBN 978-0-8014-4402-9
Historia - Historia Suomessa - Kritiikki


Pääsihteerit: Peter Benenson - Eric Baker - Martin Ennals - Thomas Hammarberg - Ian Martin - Pierre Sané - Irene Khan - Salil Shetty


Muuta: Chimes of Freedom - Ihmisoikeudet nyt! - Keepers of the Flame - Salaisen poliisin pallit - Vesi murtaa kiveä
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1979

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1979 järjestettiin Ruhpoldingissa, Saksan liittotasavallassa.
Miehet > 10 kilometriä

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Frank Ullrich | 40.35,37 |
| 2 |  | Odd Lirhus | 41.28,51 |
| 3 |  | Luigi Weiss | 41.46,30 |
Miehet > 20 kilometriä

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Klaus Siebert | 1.07.40,13 |
| 2 |  | Aleksandr Tihonov | 1.09.22,11 |
| 3 |  | Sigleif Johansen | 1.09.37,41 |
Miehet > 4 × 7,5 kilometrin viesti

| Sija | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Manfred Beer, Klaus Siebert, Frank Ullrich, Eberhard Rösch | 1.54.48,5 |
| 2 |  | Simo Halonen, Erkki Antila, Raimo Seppänen, Heikki Ikola | 1.56.26,7 |
| 3 |  | Vladimir Alikin, Vladimir Barnasov, Nikolai Kruglov, Aleksandr Tihonov | 1.58.14,6 |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Itä-Saksa | 3 | 0 | 0 |
| 2. |  Neuvostoliitto | 0 | 1 | 1 |
| 2. |  Norja | 0 | 1 | 1 |
| 4. |  Suomi | 0 | 1 | 0 |
| 5. |  Italia | 0 | 0 | 1 |
An Lushanin kapina

An Lushanin kapina (kiin. 安史之乱) oli Kiinan Tang-dynastian aikakaudella vuosina 755-763 tapahtunut An Lushanin johtama kapina Tang-dynastiaa vastaan. An Lushan julisti itsensä keisariksi vuonna 755 ja perusti Tang-dynastian kanssa kilpailleen Yan-dynastian. Kapinalliskeisarin titteliä pitivät kapinan aikana An Lushanin jälkeen hänen kolme perillistään. Kapina päättyi lopulta Tang-dynastian voittoon. Kapina synnytti maan uhoista kertovan rikkaan kulttuuriperinteen.
Tausta

Tang-dynastiaa An Lushanin kapinan alkupuolella hallinnut keisari Xuanzong tunnettiin Tang-dynastian kulta-ajan taiteiden ja kirjallisuuden tukijana, mutta myös tuestaan tuolloiselle pääministeri Li Linfulle, jonka poliittiset ja sotilaalliset uudistukset heikensivät keskusvallan otetta levottomista Kiinan luoteisalueista, jotka toimivat sittemmin An Lushanin tukialueina. Ennen Li linfun uudistuksia armeijan sotilaat viljelivät maata viljelykauden ajan ja osallistuivat muuna aikana sotaharjoituksiin ja palvelukseen maan pääkaupungissa. Järjestelmä maksoi valtiolle vain vähän sotilaiden kasvattaessa itse ruuan omiin tarpeisiinsa, sekä toivat palvelukseen omat aseensa ja hevosensa. Uudistuksilla armeijan sotilaat korvattiin kokonaan palkkasotilailla, joiden palkat, ruoka ja varustus jouduttiin nyt maksamaan valtion kassasta. 85 % sotilaista palveli sotilaskuvernöörien alaisuudessa, jotka maksoivat sotilaiden palkat tehden näistä näin uskollisempia itselleen kuin keskushallinnolle.
An Lushan oli taustaltaan turkkilais-sogdi. Ennen kapinaansa Lushan toimi keisari Xuanzongin alaisuudessa Pinglun, Fanyangin ja Hebein provinssien sotilaskuvernöörinä.
Kapina

An Lushan julisti itsensä keisariksi ja johti 150 000-200 000 miehen armeijansa etelään Fanyangista eli nykyisen Pekingin alueelta 16. joulukuuta 755. Lushanin joukot katkaisivat nopeasti Tang-dynastian yhteydet taloudellisesti tärkeälle Keisarinkanavalla, joka yhdisti Kiinan pohjois- ja eteläosia. Lushanin joukot valtasivat alkuvuodesta 756 Tang-dynastian itäisen pääkaupunki Luoyangin ja valtasivat vielä samana vuonna varsinaisen pääkaupunki Chang’anin. Keisari Xuanzong pakeni joukkoineen Sichuaniin. Sichuanissa keisarin joukot pakottivat keisarin jalkavaimon Yang Guozhongin tekemään itsemurhan, sillä he pitivät tämän tuhlailevaisuutta kapinan kipinänä. Keisari Xuanzong luovutti asemansa pojalleen Suzongille, joka kapinalliset kukistaakseen pyysi uiguurien apua. An Lushan murhattiin vuonna 757, mutta hänen tilalleen kapinan johtoon nousi ensin hänen poikansa An Qingxu ja hänen jälkeensä yksi Lushanin kenraaleista nimeltä Shi Siming ja sittemmin tämän poika Shi Chaoyi. Sota loppui vuonna 763, jolloin Tang-dynastia salli kapinalliskenraalien säilyttää asemansa sotilaskuvernööreinä.
Seuraukset

Tang-dynastia selvisi itse kapinasta, mutta kapina heikensi valtiota siinä määrin, ettei se enää siitä toipunut. Keskushallinto joutui hyväksymään luoteisalueiden autonomian ja menetti näin huomattavan osan verotuloistaan. Väestönliikkeet sodan runtelemasta pohjoisesta etelään kasvattivat Kiinan eteläalueiden merkitystä. Kapinan todelliset voittajat olivat tiibetiläiset ja uiguurit. Tang-dynastian vedettyä joukkonsa lähemmäksi pääkaupunkia tiibetiläiset valtasivat maan reuna-alueella sijaitsevat Gansun ja Ningxian maakunnat. Vuonna 760 Tiibetin kuningas Trisong Detsen hyökkäsi Sichuaniin ja vaati vuosittaisia silkkilahjuksia Tang-dynastialta. Vuonna 763 hän hyökkäsi Chang’aniin ja asetti Tang-dynastian valtaistuimelle kruununtavoittelijan. Kiinalaiset maksoivat sittemmin uiguureille kapinallisten ja tiibetiläisten kukistamisesta.
Amman

| Amman (عمان) |
| --- | --- |

 lippu
 Amman
 Koordinaatit: 31°56′59″N, 35°55′58″E 
Valtio:  Jordania
Kuvernoraatti:  Amman
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1680 km²
Korkeus:  773 m
Väkiluku (2015):  1 812 059
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.ammancity.gov.jo 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amman (arab. عمان‎, ʿAmmān) on Jordanian pääkaupunki sekä maan hallinnollinen, taloudellinen ja teollinen keskus. Vuonna 2015 siellä oli noin 1,8 miljoonaa asukasta. Jordanian kuninkaanlinna ja parlamentti ovat Ammanissa. Kaupungin alueella on pitkä historia, mutta varsinaisesti nykyinen kaupunki on muodostunut ja kasvanut vasta 1900-luvun aikana.
Maantiede

Amman on rakennettu kukkuloille, jotka rajatuvat idässä Ajlunvuoriin. Kaupunki on jakaantunut voimakkaasti kahtia. Itäosa on perinteinen islamilainen kaupunki ja sen liepeillä on paljon palestiinalaisten pakolaisten asumuksia. Länsiosa on vehreämpi ja siellä on kahviloita ja taidegallerioita. Kuninkaallinen palatsi on itäosassa, parlamentti länsiosassa.
Vuoden kuumimmat kuukaudet ovat heinäkuu ja elokuu, jolloin keskilämpötila on yli 25 astetta. Sadetta saadaan noin 270 mm vuodessa. Toukokuusta lokakuuhun sadetta saadaan vain muutamia millimetrejä.
Historia > Esihistoria ja antiikki

Amman on hyvin vanha kaupunki. Asutus on ollut keskittynyt wadin pohjoispuolelle, kolmionmuotoiselle ylängölle. Siellä ensimmäiset merkit asutuksesta ovat kalkoliittiselta ajalta (4000–3000 eaa.). Paikalla sijainnut Rabbath-Ammon eli Rabba oli Ammonin kuningaskunnan eli ammonialaisten muinainen pääkaupunki, joka mainitaan usein Vanhassa testamentissa. Kreikkalaisella ja roomalaisella kaudella kaupunki tunnettiin nimellä Filadelfeia (lat. Philadelphia). Antiikin ajan raunioita on erityisesti kaupungin akropoliilla. Niihin lukeutuvat muun muassa Herakleelle omistetun temppelin rauniot. Roomalaisen kauden rakennelmia, kuten suuri roomalainen teatteri, sijaitsee myös nykyisen kaupungin keskustan alueella.
Historia > Myöhempi historia

Kaupunkiin ovat jättäneet jälkensä myös Bysantin valtakunta ja Umaijadit, mutta kaupunki hylättiin kokonaan 1000- ja 1200-lukujen välillä.
Vanhan kaupungin rauniolle perustettiin uusi kyläkeskus 1800-luvulla. Sen alkuperäisiä asuttajia olivat tšerkessisiirtolaiset. Osmanien valtakunta kannusti asutuksen syntymistä Makkahiin johtavan maantien turvaamiseksi. Vuonna 1909 paikalla asui noin 2 000 asukasta. Vuonna 1903 rakennettu Hijazin rautatie auttoi kaupungin kasvua. Osmanien valtakunnan hajottua suuret osat sen hallitsemista alueista päätyivät brittien ja Ranskan haltuun. Nykyinen Jordania muodosti osan brittien hallitsemaa Transjordanian emiirikuntaa ja sen emiiri Abdullah I tarvitsi hallitsemansa alueen keskelle uuden pääkaupungin. Kehitys oli kuitenkin hidasta alueen köyhyyden vuoksi. 1920-luvulla kaupunkiin rakennettiin sen ensimmäinen sairaala ja sähköverkko. Virallisesti Ammanista tehtiin Transjordanian pääkaupunki vuonna 1928. Kaupunki säilytti asemansa Jordanian itsenäistyttyä vuonna 1948.
Ammanissa oli 21. lokakuuta 1953 mellakoita, joissa yritettiin tunkeutua Britannian suurlähetystöön ja kivitettiin Ranskan suurlähetystöä sekä amerikkalaisen avustusjärjestön rakennusta. Jordanian joukot onnistuivat palauttamaan järjestyksen.
Ammanin kaupunkisuunnittelu ei pysynyt kasvavan väestön mukana. Vuonna 1890 kaupungissa asui vain 1 000 asukasta ja vuonna 1990 heitä oli jo miljoona. Kun Israel perustettiin vuonna 1948 kymmeniä tuhansia palestiinalaispakolaisia muutti kaupunkiin. Pakolaisleirit ympäröivät nykyisin sen keskustaa. Palestiinalaisleirit toimivat paljolti keskusvallasta itsenäisesti ja palestiinalaiset räjäyttivät Jordaniassa useita kaappaamiaan matkustajakoneita. Kuningas Husseinin joukot palauttivat Jordanialaisvallan vasta niin sanotun mustan syyskuun aikana vuonna 1970. Sittemmin kaupungista kehittyi paikallisen talouden keskus ja kaupunkiin syntyivät sitä leimaavat hiljattain perustetut kaupunginosat. Nykyisin kaupunki on jakaantunut voimakkaasti rikkaaseen länsiosaan ja köyhään itäosaan.
Talous

Amman on Jordanian taloudellinen keskus. Kaupungissa harjoitettuihin teollisuuden aloihin kuuluvat elintarvike-, tupakka-, sementti-, tekstiili-, paperi-, muovi- ja alumiiniteollisuus. Kaupungissa sijaitsee Ammanin pörssi ja Arab Bankin pääkonttori.
Liikenne

Ammanin kaupunkia palvelee Kuningatar Alian kansainvälinen lentoasema noin 40 kilometriä kaupungista etelään. Akaban satamaan etelässä kulkee pohjois-etelä suuntainen maantie, minkä lisäksi länteen kohti Jerusalemia kulkee kaksi maantietä. Yksi kaupungin pääasiallisista kulkuväylistä on myös tie al-Saltin kaupunkiin luoteessa.
Useat yksityiset linja-autoyhtiöt kuljettavat matkustajia Akabaan.
Kaupungin sisäinen julkinen liikenne toimii bussien ja taksien avulla. Osalla takseista on kiinteä reitti ja hinta.
Koulutus, urheilu ja kulttuuri

Ammanissa toimii vuonna 1962 perustettu Jordanian yliopisto. Kaupungissa sijaitsee myös Jordanian kansalliskirjasto sekä useita museoita.
Ammanissa pelaa kuusi jalkapallon ylimmän sarjatason joukkuetta, joista kaksi, Al-Faisaly SC ja Al-Wehdat SC, ovat voittaneet Jordanian mestaruuksia. Jordanian ralli ajetaan Ammanin ja Kuolleenmeren lähettyvillä.
Ammanissa toimiva Jordanian sinfoniaorkesteri lakkautettiin varojen puutteessa vuonna 2012, mutta se on aloittanut uudelleen yksityisen sponsorin tukemana.
Keskustanäkymä linnoitukselta
Ammanin keskustaa
Ammanin keskustaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amman Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Amman Wikivoyagessa (englanniksi)
| n k Arabimaiden pääkaupungit |
| --- | --- |
Afrikka:  Alger, Algeria  Kairo, Egypti  Djibouti, Djibouti  Khartum, Sudan  Mogadishu, Somalia  Moroni, Komorit  Nouakchott, Mauritania  Rabat, Marokko  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia 
Aasia:  Abu Dhabi, Yhdistyneet arabiemiraatit  Amman, Jordania  Bagdad, Irak  Beirut, Libanon  Damaskos, Syyria  Doha, Qatar  Ramallah (de facto), Palestiina  Kuwait, Kuwait  Manama, Bahrain  Masqat, Oman  Riad, Saudi Arabia  Sanaa, Jemen 
Antiikin Filadelfeian roomalainen teatteri Ammanissa.
Näkymä Ammaniin vuonna 2013.
Amfora

Attikalainen mustakuviotekniikalla koristeltu kaula-amfora, n. 500 eaa.
Amfora (m.kreik. ἀμφορεύς, amforeus, lat. amphora) on antiikin aikana käytetty keraaminen kuljetus- ja säilytysastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Amforoiden muodoissa ja koossa on paljon vaihtelua. Tärkeimmät ylätason tyypit ovat kaula-amfora, vatsa-amfora, kuljetusamfora ja kahva-amfora. Lisäksi varsinkin kaula- ja vatsa-amforoista on tunnistettu lukuisia alityyppejä.
Historia ja käyttö

Varhaisimmat esimerkit amfora-tyypistä periytyvät kanaanilaisiin muotoihin Lähi-idästä 1400-luvulta eaa. Kreikkalaiset saivat amforamuodon todennäköisesti Egyptistä. Kaula-amforat tunnettiin jo geometrisella protoattikalaisella kaudella, kun taas vatsa-amforat kehitettiin 600-luvulla eaa. Roomalaiset saivat amforamuodon Suur-Kreikasta noin 300-luvulla eaa. Amforoiden valmistus lakkasi arabivalloituksen aikoihin 600-luvulla jaa., jonka jälkeen amforat korvautuivat puutynnyreillä ja nahkaleileillä.
Amforoita käytettiin pääasiassa nestemäisten aineiden, kuten viinin, oliiviöljyn ja roomalaisella kaudella garumin kuljettamiseen ja säilyttämiseen. Amforoita käytettiin erityisesti vesiteitse tapahtuvassa kaupankäynnissä. Amforoita käytettiin myös hautauurnana. Amforat toimivat myös muun muassa voittopalkintoina Ateenassa järjestetyissä Panathenaia-kisoissa (Panathenaia-amforat). Tällöin ne oli täytetty oliiviöljyllä.
Amforan nimi on peräisin sanasta ἀμφιφορεύς, amfiforeus, ”molemmin puolin kannettava” < ἀμφί, amfi, ’ympäri’ + φορέω, foreō, ’kantaa’. Kreikkalaisissa tilavuusmitoissa amforallista nestettä vastasi metretes eli amforeus, noin 39 litraa.
Muoto ja tyypit

Amfora on muodoltaan kaksikorvainen ja kapeakaulainen astia. Kooltaan amfora oli sellainen, että siihen mahtui suuri määrä nestettä, mutta se oli silti yhden henkilön käsiteltävissä.
Tavallisimmat amforatyypit olivat: kaula-amfora, jonka kaulaosa on selkeästi erillinen vaasin vartaloon nähden; vatsa-amfora, jonka profiili on yhtenäinen huulesta jalkaan; sekä kuljetusamfora, joka on vartaloltaan huomattavasti näitä edellä mainittuja kapeampi. Lisäksi tunnetaan kahva-amfora. Pienikokoinen amfora tunnettiin nimellä amforiskos. Eräiksi amforan muodoiksi voidaan lukea vaasityypeistä myös lutroforos ja pelike.
Amforoissa oli paljon paikallisia muotoja mahdollisesti tunnistamisen helpottamiseksi. Kaupankäynnissä amforat oli usein leimattu erilaisin valmistajaa, sisältöä ja tilavuutta koskevin merkein. Osaan oli merkitty leimalla tuottajakaupunki sekä ajoitustiedoksi virkamiehen nimi. Seremonia- ja juhlakäytössä amforat olivat sirompia ja usein myös koristeltu maalauksin.
Muoto ja tyypit > Vatsa-amfora

Vatsa-amforoilla (myös kaulaton amfora, yksiosainen amfora) on yhtenäinen profiili huulesta jalkaan. Amforoissa on usein ollut usein kansi. Muoto kehitettiin 600-luvulla eaa. ja oli hallitseva 500-luvulla eaa. Tärkeimpiä tyyppejä oli kolme, tyypit A, B ja C.
Vatsa-amforan muoto ulkoa ja sisältä.
Tyyppi B
Tyyppi B on yleisin vatsa-amforoiden muoto. Se kehitettiin noin vuonna 610 eaa. ja sitä valmistettiin 400-luvun puoleen väliin eaa. saakka. Siinä on yhtenäinen linja huulesta jalkaan, pyöreät korvat, suorareunainen huuli ja yksiosainen käänteisen ekinuksen muotoinen jalka. Tyypin B amforoita maalattiin lähinnä mustakuviotekniikalla. Maalauskoristelu rajoittuu kahteen paneeliin, yhteen kummallakin puolella. Ne ovat yleensä korkeammalla kuin tyypissä A. Niiden yläpuolella on kukka-aiheinen koristekuvionauha. Jalan yläpuolella on usein friisi, jossa on sädekuvio.
Tyypin B amfora, n. 540 eaa.
Tyypin B amfora, n. 530 eaa.
Tyypin B amfora, n. 500 eaa.
Tyypin B amfora, n. 490 eaa.
Tyyppi A
Tyyppi A on tyypin B hienostuneempi muunnelma. Se kehitettiin noin vuonna 550–525 eaa. ja sitä valmistettiin noin vuoteen 450 eaa. saakka. Kehittäjä oli mahdollisesti Eksekias. Siinä on litteät korvat, jotka on usein koristeltu norsunluulla, jonkin verran kovera huuli ja kaksiosainen eli porrastettu jalka. Tyypin A amforoita maalattiin sekä mustakuvio- että punakuviotekniikalla. Maalauskoristelu rajoittuu kahteen paneeliin, yhteen kummallakin puolella. Ne ovat yleensä matalammalla kuin tyypissä B. Kädensijat on yleensä koristeltu, ja joskus niiden alla on palmettikuviot.
Tyypin A amfora, n. 540–530 eaa.
Tyypin A amfora, n. 530 eaa.
Tyypin A amfora, n. 510 eaa.
Tyypin A amfora, n. 470–460 eaa.
Tyyppi C
Tyyppi C on harvinaisempi. Sitä valmistettiin noin vuosina 550–450 eaa. Se on muutoin lähes samanlainen kuin tyyppi B, mutta sen huuli on pyöreäreunainen (torus), ei suorareunainen. Tyypin C amforoita maalattiin sekä mustakuviotekniikalla että noin vuodesta 520 eaa. lähtien punakuviotekniikalla.
Tyypin C amfora, n. 540 eaa.
Tyypin C amfora, n. 540–530 eaa.
Tyypin C amfora, n. 490 eaa.
Muoto ja tyypit > Kuljetusamfora

Kuljetusamfora on muihin tyyppeihin nähden kapea muoto, jossa on pitkä vartalo, terävähkö kärki ja kapea suu, joka on voitu sulkea. Kuljetusamforat oli tarkoitettu erityisesti merikuljetuksia varten. Ne lastattiin laivaan limittäin kyljelleen.
Kuljetusamforan muoto ulkoa ja sisältä.
Kuljetusamforoita.
Roomalaisia Dressel 2–4 tyyppien kuljetus­amforoita, 1–2. vuosisata.
Rhodoslainen amfora­leima, n. 180 eaa.
Muoto ja tyypit > Kahva-amfora

Kahva-amfora on harvinaisempi tyyppi, jossa kädensija on kantokahvana suun yläpuolella.
Etruskilainen kahva-amfora, 500–475 eaa.
Campanialainen kahva-amfora, n. 330–320 eaa.
Campanialainen kahva-amfora, n. 330–310 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta amforat Wikimedia Commonsissa
Amforan osat, esimerkkinä Dressel 1B -tyypin kuljetusamfora:
1. huuli tai reuna
2. kaula
3. kädensija
4. hartia
5. vatsa tai vartalo
6. jalka
Amorgós

Amorgóksen saaren halkaiseva vuorijono Kríkelos-vuorelta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  36°50′00″N, 25°54′00″E, Amorgós Náxos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  Kríkelos, 823 m
Pinta-ala:  121,464 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  1 971
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Amorgós (kreik. Αμοργός) on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 121,464 neliökilometriä ja asukasluku 1 971 (vuonna 2001). Hallinnollisesti Amorgós kuuluu Amorgóksen kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Amorgóksen kylä.
Maantiede

Amorgós sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren keskiosissa. Se on Kykladien saariryhmän itäisin saari. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Náxos luoteispuolella, Íos länsipuolella ja Astypálaia kaakkoispuolella. Náxoksen ja Amorgóksen välissä sijaitsevat Pienet Kykladit, kuten Kéros ja Koufonísi.
Korkea harju jakaa Amorgóksen itä-länsisuunnassa. Sekä vuoristossa että merenlahtien ympärillä on tasaisia hedelmällisiä laaksoja ja maakaistaleita. Saaren korkein kohta on Kríkelos (823 metriä).
Maantiede > Hallinto ja kylät

Amorgós kuuluu hallinnollisesti Amorgóksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat Amorgóksen kylä eli Chóra (397 asukasta), Aigiáli (261), Rachídi (172), Xylokeratídi (156), Órmos Aigiális (147) ja Tholária (138). Saarella on kaksi satamaa, Katápola ja Aigiáli. (Katso myös: Luettelo Amorgóksen kunnan kylistä.)
Historia

Amorgós on ollut asuttu jo esihistoriallisesta ajasta lähtien. Antiikin aikana saarella oli kolme kaupunkia, Aigiale, Arkesine ja Minoa. Saari mainitaan tuon ajan lähteissä kuitenkin vain harvoin. Se tunnetaan muun muassa jambirunoilija Semonideen (myös Simonides) kotipaikkana.
Saari kärsi merirosvoista 600-luvulta lähtien, ja tuolloin sen asukkaat muuttivat saaren sisäosiin. Venetsia otti saaren valtaansa vuonna 1207. Aluksi saarta hallitsi Ghizin suku ja myöhemmin Quirinin suku. Osmanivallan alle saari joutui vuonna 1537. Saari vapautui osmanivallasta vuonna 1822 ja pian tämän jälkeen siitä tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa.
Nähtävyydet

Amorgóksen tunnetuin nähtävyys on vuorenrinteeseen rakennettu, valkoista kykladista arkkitehtuuria edustava Chozoviótissan luostari. Amorgóksen kylässä on venetsialaisaikainen linna (Kástro) sekä Amorgóksen arkeologinen museo. Saaren arkeologisiin kohteisiin lukeutuvat Aigialen, Arkesinen ja Minoan kaupunkien antiikin aikaiset jäännökset. Amorgós ja sen vuoret ovat myös suosittu vaelluskohde. Chóran ja Aigiálin välisen vaellusreitin varrella sijaitsee Asfontylítisin autiokylä.