stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porin Teatteri
Teatterirakennus > Laajennukset ja peruskorjaukset

Teatteritalon laajentamista alettiin suunnitella lähes välittömästi sen valmistumisen jälkeen. Vuonna 1888 taloa laajennettiin Raatihuoneenpuiston puolelle rakennetulla parvekeosalla arkkitehti Stenbergiltä tilattujen piirustusten mukaan. Sen alaosa katettiin lasiverannaksi vuonna 1897 August Krookin suunnitelmien mukaan. Veranta oli vuosikymmenien ajan ravintolakäytössä. Sisätiloissa on ollut tulipaloja ainakin vuosina 1914 ja 1916, jolloin ravintolassa mahdollisesti olleet seinämaalaukset ovat tuhoutuneet.
Peruskorjauksia rakennuksessa on tehty 1970-luvun alussa arkkitehti Kurt Simbergin suunnitelmien pohjalta vuonna 1972 järjestettyjä suomalaisen teatterin 100-vuotisjuhlallisuuksia varten sekä vielä 1979, jolloin restautroitiin salin koristeluja. Vuonna 1974 vanhan teatterirakennuksen ja Porin oluttehtaan varaston väliin valmistui laajennusosa, jossa sijaitsee muun muassa studionäyttämö sekä teknisiä tiloja. Suurin osa niistä rakennettiin maan alle. Julkisivun reliefejä ja ornamenttejä on puhdistettu ja restauroitu 2000-luvulla. Seuraava peruskorjaus valmistui vuonna 2017. Tuoreimmassa peruskorjauksessa uusittiin muun muassa kaikki teatterin tekniset järjestelmät. Päänäyttämön torniin, vanhojen puuristikoiden kylkiin, tehtiin teräsristikot, joihin tuettiin kaikki näyttämön teatteritekniikka. Vanhat, suojellut puuristikot jäivät kannattamaan vain vesikattoa.
Henkilökunta

Porin Teatterin taiteellinen johtaja on Christian Lindroos.
Henkilökunta > Näyttelijät esityskaudella 2024-2025

| --- | --- |
 Marko Honkanen  Pekka Hänninen  Helinä Kareinen  Peter-Sebastian Lehtonen  Oskari Penttilä :  Maria Pere  Heidi Rantakeisu  Janne Turkki  Lassi Jämsä
Henkilökunta > Näyttelijänä aikaisemmin

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Esko Aarre-Ahtio (–1979)  Maija-Liisa Ahlgren (1971–)  Dagi Angervo  Eila Arjoma (1965–)  Titta Antti-Poika  Joel Asikainen  Markku Blomqvist (1971–1977)  Kristiina Elstelä (1967–1971)  Ossi Elstelä (1928–1935)  Kaarlo Gustafsson (–1969)  Jaakko Haapanen 1969–  Eino Haavisto  Eeva Hakulinen (2002–2009)  Ari Haltsonen (1983–)  Tellervo Harkko (1967–1969)  Heikki Hannula (–1963)  Aino Haverinen (1925–1934)  Aimo Heino (1971–)  Seppo Heinola (1979–)  Veikko Hirviniemi (1965–)  Kalevi Honkanen (1967–)  Tiia Honkonen –1987  Timo Honkonen –1977  Alli Häjänen  Ekke Hämäläinen (1946–1947)  Harri Häyrynen (1965–1967) Veikko Ikonen (1979–)  Anitra Invenius 1981–1987  Jouni Jalarvo (1971–)  |  Pekka Jalava (1979–)  Ahti Jokinen (1973–1975)  Ensio Jouko  Risto Juhani (1965–)  Juhani Juustinen (1967–1969)  Hannele Kainulainen (1983–)  Tauno Kajander (1971–)  Salli Karuna (1929–1934, 1958–1970)  Tarja Keinänen –1981  Juhan Kingelin –1987  Jorma Koho (–1965)  Reijo Kokko (1983–)  Marja Korhonen (1945–1947)  Yrjö Kostermaa (1940–1941)  Ossi Kostia  Marja-Leena Kouki (1967–)  Tapio Kouki (1969–)  Reijo Koukonen (1965–1967)  Martti Kuisma (1961–1963)  Jaakko Kytömaa (myös ohjaaja, 1969–)  Martti Lahtinen (–1979)  Leo Lastumäki (1952–1954)  Antti Leskinen (1987–)  Keijo Lindroos (1949–1963)  Eeva Litmanen (1971–)  Pentti Louko (1979–)  Pekka Lukka (1973–1979)  Sirpa Lumikko (1983–)  Eero Maijala (–1965)  |  Aino Mantsas  Lilli Markkanen  Pertti Melin (1969–)  Hannu Müller 1987–  Marja Myllylä (1969–)  Risto Mäkelä  Kari Mäkilä (1979–1983)  Matti Mäntylä  Kerttu Nieminen  Hilkka Ollikainen (1971–)  Kirsti Pallonen  Tapio Parkkinen (1971–1977)  Martti Palo (1967–)  Eila Pehkonen (1947–1948)  Rauno Peltonen (1967–1969)  Airi Pihlajamaa  Raikko Pihlajamaa  Jussi Piironen  Anja Päivärinta (1967–)  Esko Raipia (–1979)  Vesa Raiskio (–1965)  Eino Raita  Saara Ranin (1934–1939)  Jarkko Rantanen (–1971)  Taneli Rinne (1983–)  Tommi Rinne (1947–1949)  Laila Räikkä (1971–)  Hannu Salminen (1980–1981)  Ville Salminen (1935–1937)  |  Aarne Salonen (1930–)  Sylvi Salonen (1934–1943)  Pekka Savin (1969–)  Anita Seitava (–1963)  Erkki Siltola  Liisa Silvennoinen (1965–1967)  Olavi Tervahartiala (1983–)  Arvi Tikkala  Kielo Tommila (1999–2009)  Jarmo Tulonen (–1981)  Olli Tuominen (–1977)  Allu Tuppurainen (1977-, 1981–1987)  Oke Tuuri (1934–1936)  Virpi Uimonen (1969–1971)  Tarmo Valkonen (1981–1983)  Kirsti Wallasvaara –1967  Kirsti Vallonen –1967  Tuija Vuolle (1961–1965)  Emma Väänänen (1931–1935)  |
Henkilökunta > Porin Teatterin johtajat

| --- | --- |
 Pekka Niskanen (1931–1932) ja Kalle Rouni (1931–1933)  Helge Ranin (1934–1940)  Glory Leppänen (1940–1943)  Fritz-Hugo Backman (1943–1947)  Kalle Kirjavainen (1947–1949)  Kaarlo Kytö (1949–1955)  Matti Kassila (1955–1957)  Ilmari Unho (1957–1961)  Martti Lahtinen (1961–1967) :  Kurt Nuotio (1968–1971)  Ossi Räikkä (1971–1972)  Tapio Parkkinen, Eeva Salminen ja Ritva Siikala (1973–1975)  Kari Suvalo (1975–1993)  Markus Packalén (1994–1996)  Risto Ojanen (1997–1999)  Kari Suomela (2000, vt.)  Reino Bragge (2000–2007)  Patrik Drake (2007–2020)  Christian Lindroos (2021-)
Kuvia

Porin Teatteri
Aiheesta muualla

Porin Teatterin kotisivut
http://digi.kansalliskirjasto.fi/sanomalehti/binding/131015#?page=3
Kirjallisuutta

Lampinen, Marja-Liisa: "Teatteri Porissa – Porin teatteritoiminnan historia 1848-1973", Porin teatteri, 1976. ISBN 951-99075-1-3.
Porin palon muistolaatta teatterin seinässä.
Pienen näyttämön sisäänkäynti.
Hans Prinzhorn

Hans Prinzhorn (1904)
Prinzhorn synnyintalo Hemerissä.
Hans Prinzhorn (6. kesäkuuta 1886 Hemer, Westfalen – 14. kesäkuuta 1933 München, Saksa) oli saksalainen psykiatri ja taidehistorioitsija.
Prinzhorn opiskeli Wienin yliopistossa taidehistoriaa ja filosofiaa ja valmistui 1908. Hän muutti Englantiin opiskelemaan äänenkäyttöä, sillä hänellä oli aikomus ryhtyä laulajaksi. Myöhemmin hän opiskeli lääketiedettä ja psykiatriaa ja toimi ensimmäisen maailmansodan aikana armeijan lääkärinä.
Vuonna 1919 Prinzhornista tuli Karl Wilmannsin avustaja Heidelbergin yliopiston psykiatriseen sairaalaan. Hän sai tehtäväksi laajentaa Emil Kraepelinin alulle panemaa potilaiden töiden taidekokoelmaa. Kun hän lopetti työt sairaalassa 1921, kokoelmassa oli jo yli 5 000 teosta noin 450 "tapaukselta".
Prinzhorn julkaisi 1922 ensimmäisen ja merkittävimmän teoksensa Bildnerei der Geisteskranken ('mielisairaiden taideteoksia'), jonka runsas kuvitus sisälsi esimerkkejä kokoelmasta. Hänen kollegansa suhtautuivat teokseen varauksellisesti, mutta taidealalla oltiin innostuneita. Jean Dubuffet oli erittäin innostunut teoksista, ja tuolloin syntyi käsite L'Art brut, ITE-taide.
Kirja liikkuu pääasiassa psykiatrian ja taiteen, sairauden ja itseilmaisun rajamailla. Se edustaa ensimmäisiä yrityksiä analysoida psyykkisesti sairaiden teoksia.
Työskenneltyään lyhyitä aikoja parantoloissa Zürichissä, Dresdenissä ja Wiesbadenissa hän avasi 1925 psykoterapeuttisen vastaanoton Frankfurtiin, mutta menestys ei ollut kehuttava. Hän jatkoi kirjojen kirjoittamista, ja hänen eläessään niistä julkaistiin kuusi. Hänen toiveensa saada pysyvä työpaikka jossakin yliopistossa ei toteutunut. Ammatillisten epäonnistumisten aiheuttaman pettymyksen ja kolme epäonnistunutta avioliittoa koettuaan hän muutti asumaan tätinsä luokse Müncheniin ja vetäytyi julkisuudesta. Hän ansaitsi elantonsa luennoimalla, muun muassa Yhdysvalloissa, josta hänelle tuli uusikin kutsu, johon hän ei kuitenkaan masennuksen vuoksi vastannut, ja kirjoittamalla esseitä. Hän kuoli 1933 Münchenissä kuumetautiin.
Pian Prinzhornin kuoleman jälkeen Prinzhornin kokoelma varastoitiin yliopiston ullakolle. Vuonna 1938 siitä esiteltiin muutamia näytteitä natsien propagandanäyttelyssä Rappiotaide (Entartete Kunst). Vuonna 2001 kokoelma sai omat vakituiset tilat Heidelbergin yliopiston entisestä kappelista.
Teokset

Hans Prinzhorn, Bildnerei der Geisteskranken, Springer Verlag, Berlin, 1922
Hans Prinzhorn, Artistry of the mentally ill: a contribution to the psychology and psychopathology of configuration, 1995. ISBN 3-211-82639-4
Hans Prinzhorn, Expressions de le Folie. Paris: Gallimard, 1984.
Filmografia

Christian Beetz (ohjaus): Zwischen Wahnsinn und Kunst. Die Sammlung Prinzhorn, 2007, 75 min. Adolf-Grimme-Preis 2008
Elokuva kuvaa Prinzhornin kokoelman historiaa ja kertoo skitsofreniapotilaiden sisäisistä ristiriidoista heidän taiteensa kautta.
Aiheesta muualla

Prinzhornin kokoelma (Arkistoitu – Internet Archive)
The Modern Art Index Project, Metropolitan Museum of Art
Beetz-Brothers Film Production
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Catherine de Zegher (toim.), The Prinzhorn Collection: Traces upon the Wunderblock. Esseet: C. de Zegher, Hal Foster, Sander L. Gilman, Allen S. Weiss ja Bracha Lichtenberg Ettinger. The Drawing Center's Drawing Papers n. 7, 2000.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Urpo Vihervaara

Urpo Juhani Vihervaara (31. tammikuuta 1935 Salo – 26. elokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Urpo Vihervaaran vanhemmat olivat Yrjö Johannes Vihervaara ja Martta Maria Kavenius. Käytyään vuonna 1966 autokoulunopettajakurssin Vihervaara toimi hetken liikenneopettajana, kunnes siirtyi Suomen Urheiluautoilijoiden Liiton toiminnanjohtajaksi aina vuoteen 1972 asti. 1970-luvulla hän oli kolmen vuoden ajan Yleisradion liikennetoimittaja ja sitten lähes kaksikymmentä vuotta Suomen Autokoululiiton toiminnanjohtaja. Yleisradiolle hän teki kuitenkin Liikennevinkki-ohjelmaa vuoteen 1990 asti ja oli liikenneaiheisten kolumnien kirjoittaja Tekniikan Maailma -lehdessä. Oltuaan Suomen Turistiauto -yhtiön hallituksen puheenjohtaja hänestä tuli yhtiön toimitusjohtaja vuodesta 1992 vuoteen  2000 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Helsingin kaupunginvaltuustossa Vihervaara oli kokoomuksen edustajana 1981–1996. Vuonna 1999 Liikenneturvallisuusyhdistys myönsi Vihervaaralle Turvallinen stadilainen -tunnustuksen.
Vuonna 1999 liikenneneuvoksen arvonimen saanut Vihervaara harrasti 1960- ja 1970-luvuilla aktiivisesti autourheilua ja toimi muiden muassa Pauli Toivosen, Jorma Luseniuksen, Leo Kinnusen ja Antti Aarnio-Wihurin kartanlukijana. Hän saavutti kartanlukijoiden Suomen-mestaruuden vuonna 1976. Päätettyään uransa kartanlukijana hän toimi kouluttajana AKK:n järjestämillä ralliajokursseilla. Hän oli keskeisenä henkilönä tuomassa Suomeen uutta moottoriurheilua rallicrossia. Vihervaara muistetaan myös kilpatanssijana sekä tanssiurheiluvaikuttajana. Hänen johdollaan yhdistettiin keskenään kilpailleet tanssiurheiluliitot vuonna 1976, ja hän toimi Suomen Tanssiurheiluliiton puheenjohtajana vuosina 1981–1984.
Julkaisuja

Autokoulun oppikirja, 1982, Jarmo Hirsto, Urpo Vihervaara
Viiala (Tampere)

Viialan halki kulkeva Nuijatie
Viiala on yksi Tampereen kaupunginosista. Se sijaitsee Tampereen itäisessä osassa. Alueella on asuintaloja, kioski, puisto ja päiväkoti. Viialan naapurikaupunginosia ovat Turtola, Aakkula, Messukylä, Hankkio, Kaukajärvi sekä Lukonmäki. Suurin osa Viialan taloista on omakotitaloja, mutta Viialassa on myös rivitaloja ja vähän kerrostaloja.
Messukylän henkikirjakylään kuulunut Viialan talo mainittiin vuoden 1540 maakirjassa, jolloin sen isäntänä oli Olavi Viia. Professori Viljo Nissilän mukaan nimi voi johtua muinaisruotsalaisesta heimonimestä svia. 1600-luvun alusta lähtien talo oli saman suvun hallussa, kunnes Tampereen kaupunki osti suurimman osan tilasta vuonna 1944. Alue liitettiin Tampereen kaupunkiin vuonna 1947, jolloin myös vahvistettiin ensimmäinen osa-asemakaava. Koska vanhaa paikallista nimistöä ei ole, kadunnimistön perustana ovat rakentamiseen liittyvien työkalujen nimet.
Vilusentie ja Vilusen puistokatu on nimetty Vilusen talon mukaan, joka – samoin kuin Viiala – mainittiin Messukylän henkikirjakylään kuuluneena talona vuoden 1540 maakirjassa. Talon isäntänä esiintyy kirkonkirjoissa vuosina 1558–1602 Juhani Viluinen. Tampereen kaupunki osti Vilusen vuonna 1944 ja tilan päärakennuksessa toimi Hatanpään sairaalan psykiatrinen osasto vuosina 1945–1965. Nykyisin rakennus on käytössä Tampereen kaupungin päivätoimintakeskuksena. Vilusen suuri kivinavetta purettiin vuonna 1989 sen jäädessä Tampereen itäisen ohitustien alle. Vilusen puistokatu noudattaa taloon aikanaan johtaneen puistokujan reittiä.
Kirjailija Kalle Päätalo asui 1950-luvulta alkaen itse rakentamassaan omakotitalossa Viialassa Kirvestiellä. Päätalon mukaan on nimetty puisto (Kalle Päätalon puisto) Viialan Vasaratiellä. Puistoon kuuluvat leikkipuisto sekä urheilukenttä, jossa voi talvisin luistella ja kesäisin pelata muun muassa jalkapalloa. Viialan teiden nimet ovat tulleet pääosin työkalujen nimistä, esimerkkeinä Vasaratie, koko Viialan halki kulkeva Nuijatie, Kirvestie ja Poratie. Viialan alueella toimii Viialan omakotiyhdistys, joka on perustettu jo vuonna 1946.
Viialantien kioski on toiminut paikallaan jo yli 60 vuottamilloin?. Vuodesta 1971 kioskin pitäjänä on toiminut Heli Niemi ja nykyisin kioski tunnetaan myös nimellä Helin kioski.
Aiheesta muualla

Mansetori.fi Viiala (Arkistoitu – Internet Archive)
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue: Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue: Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue: Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue: Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue: Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue: Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita: Taraste
Vieteri (hevonen)

| Vieteri 407-71TJ Vj |
| --- | --- |
 Vieteri ja Kaarlo Partanen keltaisessa ajoasussaan Mikkelin raviradalla vuoden 1977 tai 1978 Savon Sanomain ajossa.
Syntynyt:  1967
Kuollut:  18. elokuuta 1984 (17 vuotta)
Sukupuoli:  ori
Väri:  punarautias
Rotu:  suomenhevonen
Synnyinmaa:   Suomi
Isä:  Vilperi
Emä:  Vekkuli
Emänisä:  Valokko
Kasvattaja:  Pentti Savolainen, Kellokoski
Omistaja:  Kaarlo Partanen, Iitti
Ohjastaja:  Kaarlo Partanen
Lähdöt:  214: 161–34–12
Autoennätys:  21,6aly
Tasoitusennätys:  25,9ly
Voittosumma:  1 113 810 mk
Suurkilpailuvoittoja
 Ravikuninkuus: 1973, 1974, 1976, 1977, 1978 
Palkinnot
 KTK I 
Muut saavutukset
 ensimmäinen yli miljoonan markan palkintosummaan yltänyt suomenhevonen 
Kunnianosoitukset
 Tähtien Talli: 1995 
Vieteri (1967 – 18. elokuuta 1984) oli 1970-luvulla kilpaillut aikansa menestynein suomenhevosori, joka saavutti urallaan muun muassa viisi ravikuninkuutta vuosina 1973–1974 ja 1976–1978. Se oli myös ensimmäinen suomenhevonen, jonka palkintosumma ylitti miljoona markkaa. Oria ohjasti ja valmensi sen omistaja Kaarlo Partanen.
Vieteri on niin ikään viisi titteliä voittaneiden Vekselin ja Vieskerin ohella menestynein ori kuninkuusravien historiassa. Koko uransa aikana Vieteri juoksi yhteensä 214 kilpailua, joista se voitti 161. Suomalaisen raviurheilun Hall Of Fameen Tähtien Talliin se nimitettiin ensimmäisten hevosten joukossa vuonna 1995. Juhani Matelan kirjoittama elämäkertateos Valtias Vieteri ilmestyi vuonna 1979.
Kilpailu-ura

Vieterin kasvattaja oli Pentti Savolainen, jonka kasvatti on myös toinen viisinkertainen ravikuningas Vekseli. Ori osoitti lahjakkuutensa jo nuorena voittamalla ylivoimaisesti nelivuotiaiden Suomi-Derbyn vuonna 1971. Viiden ravikuninkuuden ohella Vieteri sijoittui Kuninkuusravien kokonaiskilpailun toiseksi vuosina 1975 ja 1979. Merkittäviä saavutuksia ovat lisäksi muun muassa neljä Suurmestaruusajon voittoa sekä lukuisia muita suurkilpailuvoittoja. Kylmäveristen Pohjoismaiden mestaruuskilpailussa Vieteri sijoittui kolmanneksi vuonna 1978.
Vuoden nopein suomenhevonen Vieteri oli vuosina 1974–76 ja 1978–80 sekä eniten ansainnut vuosina 1975–1979. Ori paransi Suomen ennätystä viisi eri kertaa vuosien 1975 ja 1979 välillä. Parhaaksi tulokseksi jäi mailin matkalla juostu 21,6. Vieteri kuoli vuonna 1984 mahalaukun repeämään.
Vieteri periyttäjänä

Vieteriä käytettiin myös paljon siitoksessa. Se sai lähes 800 jälkeläistä, joista noin 550 kilpaili ravureina. Parhaisiin jälkeläisiin lukeutuvat muun muassa V.T. Ajatus, Ville-Vikkelä sekä ravikuningatar Vipu.
Suurkilpailuvoittoja

Suomi-Derby (1971)
Suviyön Suurravit (1973, 1975, 1976, 1977, 1979)
Ravikuninkuus (1973, 1974, 1976, 1977, 1978)
Suurmestaruusajo (1973, 1975, 1976, 1979)
OP-Tuoppi (1973, 1976, 1977, 1978, 1979)
Tammer-ajo (1974)
Kultaloimi (1975, 1976, 1977, 1978, 1979)
Killerin Kimara (1975, 1977, 1978, 1979)
Pohjola Grand Prix (1975, 1977, 1978, 1979)
Erilo-juoksu (1977)
Festivaali-ajo (1977, 1978)
Tähtisprintteri (1977, 1978)
Alopaeuksen Muistoajo (1977, 1978)
Erkon Pokaali (1978, 1979)
Savon Sanomain ajo (1977, 1978, 1979)
Kirjallisuutta

Matela, Juhani: Valtias Vieteri, Liiton Kirjapaino, 1979. ISBN 951-29278-4-5.
Aiheesta muualla

Vieteri Suomen Hippoksen tietokannassa
Kuninkuusravit Lahdessa 1974 Ylen Elävä arkisto.
Vihaan sinua – rakas

| Vihaan sinua – rakas |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Edvin Laine
Käsikirjoittaja:  Toivo Kauppinen
Perustuu:  Ensio Rislakin näytelmään Vihaan sinua – rakas (1946)
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Heikki Aaltoila
Kuvaaja:  Osmo Harkimo
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Kai Lappalainen
Pääosat:  Ansa Ikonen Edvin Laine Leena Häkinen Eila Peitsalo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  30. marraskuuta 1951
Kesto:  77 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  7 217 912 vmk
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leena Häkinen näyttelee Kirstiä.
Vihaan sinua – rakas on mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1951. Se perustuu Ensio Rislakin näytelmään Vihaan sinua – rakas vuodelta 1946. Elokuvassa käsitellään komedian keinoin pitkäaikaisen avioliiton ajautumista kriisiin.
Juoni

Elokuvan keskuksena on ydinperhe, johon kuuluvat kamreeri Esa Karnala, hänen puolisonsa Leena Karnala sekä heidän aikuisikää lähestyvät lapsensa Mirja, Tauno ja Tellervo ja lisäksi vielä Leenan äiti, rouva Vaulonen. Leena on lähdössä täysihoitolaan maaseudulle, sillä perheensä mielestä hän on ylirasittunut. Tellervon pianotuntien opettaja Pauli Tervala tunnustaa rakkautensa tähän. Samaan aikaan Esan toimistoon palkataan uusi, tasokas kirjeenvaihtaja, neiti Kirsti Lumio.  Esan ja Kirstin välille kehittyy suhde. Karnaloiden lapset ja isoäiti huomioivat Esan toistuvat ”ylityöt”. Todellisuudessa ”ylitöissä” on kyse Esan ja Kirstin illanvietoista tanssiravintoloissa. Leena puolestaan tapaa täysihoitolassa tuomari Halttusen, jonka kanssa hän käy keskusteluja puiston siimeksessä. Leenan ja tuomarin suhde ei kuitenkaan syvene romanttis-eroottiselle tasolle. Esa haluaa selvittää perheelleen hänen ja Kirstin välisen suhteen oikean luonteen. Hän tuo Kirstin rohkeasti kotiinsa. Isoäiti ja Tellervo tirkistelevät Esan ja Kirstin kuhertelua avaimenreiästä. Samana iltana Leena sattuu palaamaan maalta ja kohtaa miehensä intiiminoloisessa tilanteessa neiti Lumion seurassa. Esa sanoo järkyttyneelle Leenalle, ettei enää tunne rakkautta tätä kohtaan. Hän muuttaa matkustajakotiin.
Mirja haluaisi isänsä takaisin kotiin ja pistäytyy tämän toimistolla. Siellä hän kohtaa Kirstin. Naiset ajautuvat sanaharkkaan. Tauno puolestaan sattuu tapaamaan Kirstin ravintolassa, jossa tämä on prokuristi Mäkisen seurassa Esan työesteiden tähden. Tauno päätyy Kirstin asunnolle, jossa hän väittää rakastavansa Kirstiä. Esa astuu sisään ja raivostuu. Tauno lepyttelee isäänsä ja puhuu Kirstistä naisena, jota he molemmat rakastavat. Tuomari Halttunen ottaa Karnaloiden avioeron hoitaakseen. Isoäiti antaa Esan ymmärtää, että tuomarin ja Leenan välillä on lemmensuhde. Esa raivostuu ja ryntää tuomarin luo. Hän ei haluakaan luopua Leenasta, joka kuitenkin pysyy viileänä ja pitää Esan lähentelyä omituisena. Kun Esa on poistunut, Leena päättää lykätä avioeroa. Esan ja Kirstin suhde kuihtuu vähitellen; Kirsti vaihtaa työpaikkaa, eikä Esa pane vastaan. Hän jää viettämään kesää yksin kaupungissa ja kaipailee perhettään. Katuva Esa tulee kaikessa hiljaisuudessa kotiinsa, missä hän kertoo Taunolle vaikeasta tilanteestaan. Leena sattuu kuulemaan keskustelun ja antaa Esalle anteeksi. Aamulla Tellervo huomaa isänsä hatun naulakossa ja riemastuu. Hän päättää aloittaa jälleen keskeyttämänsä pianotunnit. Aamukahvilla tunnelma on korkealla ja Karnaloiden elämä voi jatkua entiseen malliin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ansa Ikonen  | … |  Leena Karnala   |
|  Edvin Laine  | … |  kamreeri Esa Karnala   |
|  Leena Häkinen  | … |  Kirsti Lumio   |
|  Eila Peitsalo  | … |  Mirja Karnala   |
|  Lasse Pöysti  | … |  Tauno Karnala   |
|  Eija Inkeri  | … |  Tellervo Karnala   |
|  Jalmari Rinne  | … |  tuomari Halttunen   |
|  Eine Laine  | … |  isoäiti   |
|  Kunto Karapää  | … |  Pauli Tervala   |
|  Marjatta Kallio  | … |  täysihoitolan sisäkkö   |
|  Rauni Luoma  | … |  nainen täysihoitolassa   |
|  Kullervo Kalske  | … |  prokuristi Mäkinen   |
|  Nina Lindell  | … |  toimistoneiti   |
|  Martta Kinnunen  | … |  neiti Laaksola   |
|  Pirkko Raitio  | … |  nainen täysihoitolassa   |
|  Urho Lahti  | … |  kauppaneuvos Lehtinen   |
|  Enni Rekola  | … |  nainen täysihoitolassa   |
|  Aarne Laine  | … |  vahtimestari   |
|  Rosi Rinne  | … |  nainen täysihoitolassa   |
|  Olga Tainio  | … |  opettaja   |
|  Olavi Virta  | … |  laulusolisti   |
|  Ingmar Englund  | … |  kitaristi   |
|  Mauno Maunola  | … |  basisti   |
|  Ossi Runne  | … |  trumpetisti   |
|  Osmo Harkimo  | … |  mies ravintolassa   |
|  Heikki Aaltoila  | … |  mies ravintolassa   |