stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mauri Kunnas
Kirjallisuutta

Järvi, Olavi: Parhaat pilapiirtäjämme.  Helsinki:  Tammi, 1979.  ISBN 951-30-4434-3
Vesterbacka, Marko: Kunnaxen kiäli. Elikkä lukemista niille jokka tiarostaa että Mauri Kunnaxen kirjoisa on muutakin hianoo kun kuvat. Elikkä tyrväätä Mauri Kunnaxen Nyrokeisa, Koiramäisä ja muisa teoxisa. Warelia 2011. ISBN 978-952-5-94012-1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mauri Kunnas Wikimedia Commonsissa
Kunnaksen kotisivut
Laine, Jukka: Mauri Kunnaxen hämärä menneisyys paljastuu. Kvaak.fi. 27.4.2007. Arkistoitu 17.12.2014.
Henkilökuvassa Mauri Kunnas Kirjastokaista-video
Kunnas, Mauri hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Mauri Kunnas Ylen Ammatti: Kirjailija -dokumenttisarjan henkilökuva vuodelta 2006. 53 min.
Mauri Kunnasta ei enää inspiroi oikeastaan mikään Seura-lehden artikkeli 20.10.2022
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Elonet  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana  IdRef 
Martinexin valmistama Herra Hakkarainen -muki.
Tunilla

| Tunilla |
| --- | --- |
 Tunilla soehrensii.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit Embryophyta
Alakaari::  putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Opuntioideae
Suku::  Tunilla  D.R.Hunt & Iliff (2000)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunilla on kaktuskasveihin kuuluva, opuntioille (Opuntia) läheinen suku.
Tuntomerkit

Kasvit ovat matalakasvuisia, nivelikkäitä, usein mätästäviä ja pienikokoisia opuntioita muistuttavia. Varsinivelet ovat pallomaisia, lieriömäisiä tai litistyneitä ja kyhmyisiä. Areolit ovat valkoisia tai ruskeita, yhden tai kahden sentin etäisyydellä toisistaan. Niissä on väkäskarvoja eli glokidioita ja runsaasti neulamaisia piikkejä. Kukissa on keltainen, punainen tai violetti, toisinaan valkoinen kehä. Hedelmä on mehevä, ohutseinäinen ja avautuu sivuraoilla. Siemenet ovat omaleimaisia: pieniä, sivulta litistyneitä, epäsäännöllisen munuaismaisia ja pinnaltaan ryppyisiä; siemenvaippa on pehmeä ja melkein kalju.
Levinneisyys

Suku kasvaa Etelä-Perussa, Boliviassa, Chilessä ja Argentiinan luoteisosassa.
Lajit

Suvussa on noin yhdeksän lajia, joista monet ovat huonosti tunnettuja.
Tunilla albisetacens
Tunilla chilensis
Tunilla corrugata
Tunilla erectoclada
Tunilla ianthinantha
Tunilla minuscula
Tunilla orurensis
Tunilla silvestris
Tunilla soehrensii
Tunturikoukerosammal

| Tunturikoukerosammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen 
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Palmikkosammalten lahko Hypnales
Heimo::  Viitasammalten heimo Leskeaceae
Suku::  Lescuraea
Laji::  plicata
Kaksiosainen nimi
 Lescuraea plicata  (Schleich. ex F. Weber & D. Mohr) Broth. 
Synonyymit
 Brachythecium plicatum (Schleich. ex F.Weber & D.Mohr) Schimp.  Hypnum plicatum Schleich. ex F.Weber & D.Mohr  Ptychodium plicatum (Schleich. ex F.Weber & D.Mohr) Schimp. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturikoukerosammal (Lescuraea plicata) on lehtisammallaji viitasammalten heimossa (Leskeaceae). Se on ainoa laji Ptychodium-suvussa. Tunturikoukerosammalta esiintyy Euroopassa ja Kaukasuksella. Suomen alueella laji on harvinainen ja tavattu kahdesta paikasta Enontekiön Lapin luoteistuntureilta. Lajin on arvioitu hävinneen Suomesta 2000-luvun alun aikana. Vuoden 2019 arvioinnissa se luokiteltiin Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi.
Tunturikoukerosammalen kasvupaikkoja ovat kuivat ja paahteiset kalkkikallioiden seinämät, lohkareet ja liuskekalliot.
Anna Pitkämäki

| Anna Pitkämäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. toukokuuta 1972 (ikä 52)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
Elonet
    
Anna Pitkämäki (s. 27. toukokuuta 1972) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Lahden kaupunginteatterissa vuodesta 1999 alkaen.
Ura

Pitkämäen koulutustausta on Tampereen yliopistossa. Hän aloitti Lahden kaupunginteatterissa 1999. Pitkämäen rooleja ovat olleet muun muassa Constanze Weber (Amadeus, 2004), Hanna (Karkurit, 2006), Aliide Truu (Puhdistus, 2010), Armi (Pesärikko, 2011), Riikka (Tohvelisankarin rouva, 2011), Katherina Minola (Kuinka äkäpussi kesytetään, 2012) ja Patu (Tatun ja Patun Suomi, 2017).
Televisiossa Pitkämäen merkittävä rooli on Sepän Stina historiallisessa draamasarjassa Hovimäki. Lastenelokuvassa Etsivätoimisto Henkka & Kivimutka (2022) hän näytteli päähenkilön Henkan äitiä. Pitkämäen valkokangasroolit ovat olleet yleensä pieniä, kuten kikattava lotta sotaelokuvassa Pikkusisar (1999).
Taiteellisen työnsä lisäksi Pitkämäki on opettanut esiintymistä, näyttämötaidetta ja soveltavaa draamaa.
Lammas

| Lammas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Vuohet Caprinae
Suku::  Lampaat Ovis
Laji::  aries
Kaksiosainen nimi
 Ovis aries  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Lammas Wikispeciesissä   Lammas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lammas (Ovis aries) on vuohieläinten alaheimoon kuuluva nisäkäs, jota kasvatetaan etenkin sen villan, lihan ja maidon vuoksi.
Maailmassa oli 2000-luvun alussa arviolta yli miljardi lammasta. Australia, Uusi-Seelanti, Kiina, Intia, Yhdysvallat, Etelä-Afrikka, Argentiina ja Turkki ovat suurimpia kaupallisia lampaanlihan tuottajia.
Nimityksiä

Täysikasvuisen uroslampaan yleisnimitys on pässi ja kuohittu uros on nimeltään oinas, kun taas kuohitsematon uros on jäärä. Täysikasvuisen, poikasia saaneen eli karitsoineen naaraslampaan nimitys on uuhi. Lampaan poikasta kutsutaan karitsaksi ja etenkin nuorta lammasta vuonaksi. Uuhikaritsa on naaraspuolinen poikanen ja pässikaritsa urospuolinen. Lampola on lammasnavetta eli lampaiden suojaksi tehty rakennus ja lampuri on lampaiden hoitaja tai lammaspaimen. Nykysuomen sanakirjan mukaan nimitys jäärä on vanhentunut, sen rinnakkaismuoto on jaara.
Ulkoisia ja ravitsemuksellisia piirteitä

Aikuinen lammas painaa 35–180 kilogrammaa. Lampaalla on tuuhea karva. Lampaalla on hajurauhaset kasvoissaan ja takaraajoissaan. Sillä on yleensä lyhyt häntä.
Lampaan pässeillä on jalostuksen seurauksena yleensä pienemmät sarvet kuin villien lammaslajien pässeillä. Lampaan karva kasvaa jatkuvasti, joten sitä voidaan keritä vuoden ympäri.
Ulkoisia ja ravitsemuksellisia piirteitä > Rasvahappokoostumus

Vuonna 2021 julkaistussa espanjalaistutkimuksessa saatiin viitteitä siitä, että perinteisten paljon laiduntavien lammasrotujen lihassa esiintyy vähemmän lihasten sisäistä rasvaa ja enemmän konjugoitua linolihappoa. Siinä havaittiin olevan myös parempi omega 6 ja omega 3 -rasvojen suhde. Vähiten laiduntaneiden lampaiden lihaksissa oli keskimäärin 60 prosenttia enemmän sisäistä rasvaa. Eniten laiduntaneiden lampaiden rasvassa esiintyi lisäksi seitsenkertainen määrä konjugoitua linolihappoa. Tyydyttyneen rasvan osuus oli eniten laiduntavilla lampailla keskimäärin 44 prosenttia ja 40 prosenttia tehokkaampaan tuotantoon kehitettyjä rotuja edustavilla lampailla.
Käyttäytyminen

Lampaat laiduntavat yleensä laumassa. Lampaat ovat arkoja eläimiä ja lähes täysin suojattomia petoeläimiä vastaan.
Ravinto

Lammas on märehtijä, joka syö ruohoa ja muuta nurmikasvillisuutta, mieluiten lyhyttä ja hienoa, mutta joskus myös korkeaa ja karkeaa kasvustoa. Lammas syö kasvin tarkemmin kuin esimerkiksi lehmä, joten lampaat voivat ylilaiduntaa lehmää herkemmin.
Lisääntyminen ja ikä

Lammas saavuttaa sukukypsyyden noin yhden vuoden iässä ja lisääntyy yleensä puolentoista vuoden ikäisenä. Lampaalle syntyy yleensä yksi karitsa, joskus kaksi. Emo lopettaa imettämisen kun karitsa on neljän tai viiden kuukauden ikäinen. Suomenlammas on ainutlaatuisen hedelmällinen. Sille syntyy joka toisessa tiineydessä kolme karitsaa tai enemmän, ja pässit saavuttavat sukukypsyyden jo neljän kuukauden ikäisinä.
Lammas elää keskimäärin 10–12-vuotiaaksi. Vanhin lammas oli kuollessaan 23 vuoden 7 kuukauden ja 28 päivän ikäinen.
Historiaa

Lammas kehittyi luultavasti villistä muflonista. Lammas kesytettiin villilampaasta viimeistään 5000 eaa., ja lampaiden jäännöksiä on löydetty monesta varhaisesta asutuskeskuksesta Lähi-idässä, Euroopassa ja Keski-Aasiassa. Suomessa lampaita tiedetään olleen jo 4 000 vuotta sittten, neoliittisen eli maatalouskivikauden loppupuolella.
Alun perin lammasta pidettiin lähinnä lihan ja maidon saamiseksi. Silloisen lampaan päällyskarva oli karkeaa, ja sen alla oli lyhyt aluskarva. Karva vaihtui keväällä. Nykyisen lampaan villa kasvaa jatkuvasti noin 2 000 vuotta sitten tapahtuneen mutaation vuoksi. Arkeologian aineistossa se todetaan siitä, että niihin aikoihin yleistyvät keritsimet ja villakammat häviävät.
Lampaan väri on valikoivan jalostuksen tuloksena muuttunut enimmäkseen valkoiseksi. Vielä pronssikaudella 1500 eaa. lammas oli pääasiassa tummanruskea. Etelä-Euroopassa lampaan väri muuttui harmaan kautta valkoiseksi antiikin aikana. Lampaan villa on jalostettu aina vain pehmeämmäksi.
Rodut

Lampaita on yli 200 rotua. Lammasrotujen määrää on vaikea määrittää, koska yleensä vain kehittyneet maat pitävät roturekistereitä. Rotujen kokonaismääräksi on esitetty jopa yli tuhatta. Millään toisella nisäkäslajilla ei rotuja ole yhtä paljon kuin lampaalla. Lammasrodut voidaan luokitella joko niiden ensisijaisen käyttötarkoituksen mukaan (lihan tai villan tuotanto), niiden tuottaman kuidun tyypin mukaan tai niiden fyysisten tuntomerkkien mukaan. Joitain rotuja käytetään useampaan kuin yhteen tarkoitukseen.
Rodut > Suomessa

Suomessa lampaita oli vuonna 2015 yhteensä 155 200, joista uuhia 73 800. Suomen selvästi yleisin lammasrotu on suomenlammas. Muita suomalaisia alkuperäisrotuja ovat kainuunharmas ja ahvenanmaanlammas. Lihaksi Suomessa kasvatettavia rotuja ovat texel, oxford down, rygja, dorset, suffolk, itäfriisiläinen maitolammas, ruotsalainen turkislammas ja dorper.
Suomalaisissa alkuperäisrotujen lampaissa on Eurooppaan idästä ensimmäisenä tuotujen lampaiden perimää. Muualla Euroopassa lampaiden populaatiot ovat nuorempia, pääosin noin 5 000 vuoden ikäisiä.
Rodut > Esimerkkejä yleisistä roduista

Merinolammas
Suffolk
Dorset
Suomenlammas
Itäfriisiläinen maitolammas
Texel
Lincoln
Jacob
Hampshire
Käyttö

Lampaasta saadaan villaa, maitoa ja lihaa sekä rasvaa. Lampaanrasvaa ei käytetä kokonaisuudessaan ihmisravinnoksi, koska osa siitä leikataan teurastamoissa pois. Tästä ylijäämärasvasta valmistetaan esimerkiksi uppopaistamiseen hyvin soveltuvaa talia, koiranruokiin käytettävää lihajauhoa tai esimerkiksi lääketeollisuudessa, saippuoissa, kosmetiikassa maaleissa ja biodieselissä käytettäviä rasvoja ja glyseridejä.
Lampaita käytetään myös laiduneläiminä. Ne hoitavat luontoa ja maisemaa säilyttäen maisemat avoimina ja pitäen yllä luonnon monimuotoisuutta. Lampaat torjuvat hyvin vesakkoja.
Eläintuotannon lisäksi lampaita pidetään joskus lemmikkeinä.
Haitat

Laiduntavat lampaat ovat joissain maissa kuten Keniassa ajaneet samasta ruoasta kilpailevia villieläimiä ahtaalle. Lampaat voivat myös aiheuttaa metsäkatoa ja makean veden puutetta.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Suomen Lammasyhdistys ry – Valtakunnallinen paikallisjärjestöjen ja yksittäisten lampureiden sidosryhmä.
Lammas verkossa (Arkistoitu – Internet Archive) – Laurea-AMK:n verkko-opetusmateriaali lampaankasvatuksesta.
Ylen Elävä arkisto, Reijo Perälä, Lammas sanoo ”bää”
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q7368  Wikispecies: Ovis aries  ITIS: 552475  TSA: 12677 
Uuhi karitsoi kaksosia
Joukkomurha

Joukkomurha tai joukkosurma on tapahtuma, jossa useita ihmisiä murhataan yleensä samaan aikaan tai hyvin lyhyen ajan sisällä. Joukkomurhan saattaa toteuttaa yksittäinen henkilö, joukko, järjestö tai yhteisölähde?. Joukkomurhaksi saatetaan määritellä myös tuhopoltto ja murhapoltto, kuten vuonna 1990 New Yorkissa sattunut tapaus, jossa Julio González sytytti yökerhon liekkeihin surmaten 87 ihmistä. Joukkomurha saattaa olla myös terroristinen tekolähde?. Kansanmurha puolestaan tarkoittaa johonkin tiettyyn ryhmään kuuluvien ihmisten järjestelmällistä tuhoamista pidemmälläkin aikavälillä.
Tunnettuja joukkomurhia > Joukkomurhia Suomessa

Suomessa joukkomurhia ovat esimerkiksi 2000-luvulla tapahtuneet koulusurmat Tuusulan Jokelassa ja Kauhajoella.
Alla olevasta taulukosta puuttuvat lukuisat perhesurmat, mm. vuosien 2008–2012 välissä tehtiin kaikkiaan 15 perhesurmaa
| Vuosi | Nimi | Kuolleet | Haavoittuneet | Motiivi | Ase | Tekijä (sukupuoli mies jos ei muuta mainittu) | Paikkakunta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1926 | Taavetin pankkiryöstö | 3 | 1 | Ryöstö | Kolme käsiasetta | Kaksi 18-20-vuotiasta miestä | Taavetti |
| 1938 | Sippolan surmatyö | 5 (ampuja mukaan lukien) | 1 | Kosto | Tuliase | Mies | Sippola |
| 1943 | Karhiniemen kirvesmurhat | 6 | 0 | Ryöstö? | Kirves | 32-vuotias mies | Karhiniemi |
| 1953 | Soson ryöstömurhat | 4 | 0 | Ryöstö | Vasara | 23-vuotias sekatyömies | Muhos |
| 1957 | Kurun joukkoampuminen | 4 (ampuja mukaan lukien) | 3 | ? | Kaksi kivääriä | 26-vuotias mies | Itä-Aure |
| 1958 | Linnankosken joukkoampuminen | 6 (ampuja mukaan lukien) | 2 | Mustasukkaisuus | Käsiase | Mies | Linnankoski |
| 1960 | Bodominjärven murhat | 3 | 1 | ? | Tylppä esine, Puukko | Selvittämätön | Espoo |
| 1962 | Muukon perhesurma | 7 (tekijä mukaan lukien) | 0 | Mielenterveyden häiriöt | Kirves | 36-vuotias mies | Muukko |
| 1969 | Pihtiputaan poliisisurmat | 4 | 0 | Pidätyksen vastustus | Kivääri | 33-vuotias maanviljelijä | Pihtipudas |
| 1972 | Kytäjän kolmoissurma | 3 | 0 | Kiivastuminen | Pistooli | 32-vuotias mies | Kytäjä |
| 1989 | Raumanmeren koulusurmat | 2 | 0 | Koulukiusaaminen | Pistooli | 14-vuotias koulupoika | Rauma |
| 1997 | Kapteeninkadun poliisisurmat | 2 | 0 | Pakomatka | Pistooli | 33-vuotias tanskalaisrikollinen | Helsinki |
| 1999 | Albertinkadun surmat | 3 | 1 | Mielenterveyden häiriöt | Pistooli | 30-vuotias atk-suunnittelija (nainen) | Helsinki |
| 2000 | Lahden pizzeriamurhat | 3 | 5 | Kosto | Haulikko, pistooli ja revolveri | Kolme 31–36-vuotiasta rikollisjengiläistä | Lahti |
| 2007 | Jokelan koulusurmat | 9 (ampuja mukaan lukien) | 12 | Sydänsurut | Pistooli | 18-vuotias abiturientti | Tuusula |
| 2008 | Kauhajoen koulusurmat | 11 (ampuja mukaan lukien) | 3 | Ihmisviha | Pistooli | 22-vuotias opiskelija | Kauhajoki |
| 2009 | Sellon ampumavälikohtaus | 6 (ampuja mukaan lukien) | 0 | Mustasukkaisuus | Pistooli + Puukko | 43-vuotias kosovolaistaustainen | Espoo |
| 2012 | Hyvinkään joukkoampuminen | 2 | 7 | ? | Kivääri | 18-vuotias hyvinkääläinen | Hyvinkää |
| 2016 | Imatran joukkoampuminen | 3 | 0 | Mielenterveyden häiriöt | Kivääri | 23-vuotias imatralainen | Imatra |
| 2017 | Turun terrori-isku | 2 | 9 (tekijä mukaan lukien) | Terrorismi | Keittiöveitset | 22-vuotias marokkolainen turvapaikanhakija | Turku |
Tunnettuja joukkomurhia > Joukkomurhia maailmalla

Columbinen verilöyly vuonna 1999, jossa kaksi opiskelijaa ampui useita henkilöitä Columbine High Schoolissa Yhdysvalloissa
Germanwingsin lennon 9525 perämiehen tahallisesti aiheuttama maahansyöksy vuonna 2015
Tunnettuja joukkomurhia > Esimerkkejä terroristisista joukkomurhista

syyskuun 11. päivän iskut 2001
Balin pommi-iskut 2002
Madridin junapommit 2004
Beslanin koulukaappaus 2004
Lontoon pommi-iskut 2005
Norjan iskut 2011, joissa surmattiin kymmeniä ihmisiä
Muita käsitteitä

Joukkomurha on eri asia kuin sarjamurha, jossa sarjamurhaaja murhaa useita ihmisiä pidemmällä aikavälillä. Lisäksi joukkomurhaajat poikkeavat sarjamurhaajista siinä, että heidän tekojensa taustalla harvemmin on seksuaalisia motiiveja.
Englanninkielisellä käsitteellä spree killer viitataan henkilöön, joka tekee joukkomurhan lyhyellä aikavälillä vähintään kahdessa eri paikassa. Myyrmannin räjähdys ei välttämättä ollut joukkomurha, koska on epäselvää oliko aikeena surmata ketään.
V-S Bussipalvelut

V-S Bussipalveluiden bussi Turussa linjalla P3
V-S Bussipalvelut Oy on turkulainen liikennöitsijä.
Turussa yhtiö ajaa Fölin tilaamaa sopimusliikennettä ja hoitaa linjojen  72, 700-708, P1, P2 ja P3 liikenteen.
Yhtiö on myös menestynyt HSL-alueen kilpailutuksissa voittaen pienkalustoliikennettä Espoosta ja Helsingistä (linjat 26, 116, 117, 119, 137, 138, 148, 149, 166, 167, 168, 169, 207, 229, 232, 241, 242).
Lisäksi yhtiö voitti Imatran paikallisliikenteen kilpailutuksen kymmeneksi vuodeksi.
Yhtiö voitti myös Lappeenrannan joukkoliikenteen seutulinjat 112 ja 121.
Aimo Tukiainen

| Aimo Tukiainen |
| --- | --- |
 Aimo Tukiainen vuonna 1962
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1917 Orivesi
Kuollut: 3. kesäkuuta 1996 (78 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  Kuvanveisto
Kuuluisimpia töitä:  Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas 1960
Palkinnot
 Pro Finlandia 
Aimo Johan Kustaa Tukiainen (6. lokakuuta 1917 Orivesi – 3. kesäkuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Tukiainen kuului sodanjälkeisten vuosien keskeisimpiin suomalaisiin kuvanveistäjiin, ja hän suunnitteli useita julkisia muistomerkkejä, joista tunnetuin lienee marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas Helsingissä.
Tukiainen siirtyi 1960-luvun alussa realistisesta tyylistä informalismiin. Hän vaikutti myös valtion taidehallinnossa ja perusti Purnun taidekeskuksen. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1977.
Elämänvaiheet ja kuvanveistäjän ura > Nuoruus

Aimo Tukiainen syntyi viipurilaisen sahatyöläisen Kalle Tukiaisen ja tamperelaisen kirjapainotyöntekijän Signe Berggrenin aviottomana lapsena. Hän asui alkuun kasvattilapsena torppari Kustaa Saarisen perheessä Orivedellä. Viisivuotiaana hän muutti kuitenkin isänsä luokse Viipuriin, kun tämä oli kyllästynyt elatusmaksujen maksamiseen. Tukiaisesta oli tarkoitus tulla isänsä tavoin työmies, ja hän aloitti metallityön opinnot Viipurin ammattikoulussa vuonna 1931 sekä hankki myös maalarin ja lasittajan taidot. Kiinnostuttuaan kuitenkin taiteesta hän haki ja pääsi vuonna 1935 Viipurin taiteenystäväin piirustuskouluun, jossa opiskeli kaksi vuotta iltalinjalla ja kevätlukukauden 1938 täysipäiväisesti. Hän elätti itsensä ja rahoitti opintonsa työskentelemällä päivät maalarina.
Tukiainen jatkoi taideopintojaan Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1938–1939 ja 1940–1941, talvisodan katkaistessa ne välillä. Hänen kuvanveisto-opettajanaan toimi Felix Nylund. Tukiainen vapautettiin asepalveluksesta, koska hänelle oli tullut keuhko- ja kilpirauhasvika 15-vuotiaana katutappelussa tapahtuneesta puukotuksesta, joten hän oli sotavuodet työpalvelussa ammusvarikolla Helsingin Vallisaaressa. Tänä aikana hän myös teki läpimurtoteoksensa, marmorisen Sotilaan pään (1940). Tukiaisen varhaisimman kauden tärkeimmät työt olivat enimmäkseen vakavan realistisia marmorisia, dioriittisia ja graniittisia ihmisenpäitä.
Nylundin kuoltua vuonna 1940 Tukiainen viimeisteli Oskari Jauhiaisen kanssa tämän kesken jääneitä töitä. Hän osallistui jatkosodan aikana taidenäyttelyihin, opetteli pronssivalutekniikan ja jättäytyi työpalvelun päätyttyä vuonna 1944 vapaaksi taiteilijaksi. Sodan jälkeen häntä pidettiin Suomen nuoren polven lupaavimpiin kuuluvana kuvanveistäjänä ja erityisesti vaikutusvaltainen taidekriitikko E. J. Vehmas ryhtyi tukemaan hänen uraansa. Vehmaan on sanottu rakentaneen myös omaa asemaansa Suomen johtavana kriitikkona kohottaessaan Tukiaista sukupolven tuntojen tulkiksi, samaan tapaan kuin Onni Okkonen oli aiemmin toiminut Wäinö Aaltosen kohdalla.
Elämänvaiheet ja kuvanveistäjän ura > Sotamuistomerkkien tekijänä

Tukiainen suunnitteli useita sankaripatsaita. Hänen 1940–1950-luvun jäyhän realistisen tyylinsä on sanottu huipentuneen vuonna 1952 valmistuneessa suurimuotoisessa Porin sankarihautamuistomerkissä. Jo jatkosodan aikana vuosina 1943–1945 Tukiainen oli tehnyt sodan traagista puolta korostavan pienoisveistoksen Invalidi eli Sokea. Hänen informalistisen kautensa keskeiset sotamuistomerkit – kuten Vaiennut linnake ja Virvatulet – eivät genren perinteistä poiketen enää olleet herooisia tai eeppisiä vaan ne kuvasivat sodan kauhuja.
Elämänvaiheet ja kuvanveistäjän ura > Vaikutus Suomen taide-elämässä ja taidehallinnossa

Tukiainen oli Suomen Taiteilijaseuran hallituksen jäsenenä vuosina 1945–1948 ja 1953–1956 sekä puheenjohtajana 1964–1966 ja Suomen Kuvanveistäjäliiton varapuheenjohtajana 1951–1955 ja puheenjohtajana 1961–1962. Hän kuului myös Lallukan taiteilijakotia ylläpitävän säätiön hallitukseen vuodesta 1956 ja 1960-luvulta alkaen useisiin valtion asettamiin taidekomiteoihin, joissa hän pyrki puolustamaan valtion taiteilija-apurahoja. Kuvataidetoimikunnan puheenjohtajana hän oli kolmivuotiskauden 1968–1970. Tukiainen kieltäytyi vuonna 1968 hänelle yksimielisesti esitetystä akateemikon arvonimestä, sillä hän oli kannattanut akateemikkojen palkkaukseen käytettävien määrärahojen siirtämistä tavallisiin apurahoihin.
Kesällä 1962 Tukiainen osti Oriveden Pitkäjärven kylästä tontin kesäasunnokseen, josta tuli sittemmin Purnun taidekeskus. Ensimmäinen näyttely järjestettiin siellä kesällä 1967 samana vuonna syntyneiden Tukiaisen, Tuulikki Pietilän, Unto Koistisen, Taisto Ahtolan, Erik Enrothin, Ernst Mether-Borgströmin ja Pentti Melasen 50-vuotispäivien kunniaksi. Suuren suosion innoittamina näyttelyitä alettiin järjestää säännöllisesti joka toinen kesä, biennaalien tapaan, ja useita näyttelyhalleja rakennettiin. Tukiainen käytti Purnua tästä alkaen myös ateljeenaan.
Tukiainen palkittiin vuonna 1956 Pro Finlandia -mitalilla. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1977, ja samana vuonna hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Kuoltuaan vuonna 1996 Tukiainen haudattiin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Elämänvaiheet ja kuvanveistäjän ura > Perhe

Tukiainen solmi vuonna 1947 avioliiton Annikki Karttusen (26. maaliskuuta 1917 – 14. elokuuta 2018) kanssa. Lapsia syntyi kaksi, Heikki ja koreografi Mirja Tukiainen.
Aimo Tukiainen tutustui Annikki Karttuseen tämän sukulaisen luona Rajasaarenkadulla tehdessään muotokuvia WSOY:n kirjailijoista. Aluksi heidän elämänsä oli köyhää, sillä vasta 1950-luvulla Tukiaiselle alkoi tulla kuvanveistotilauksia.lähde? Annikin mukaan Purnu syntyi siitä, että Aimon oli saatava kipsivalutyöt suojaan. Tukiaisen ystävä, Oriveden opiston rehtori Heikki Hosia oli sitä mieltä, että paikka oli saatava Orivedeltä, koska Tukiainen oli sieltä kotoisin. Vuosien etsinnän jälkeen paikka löytyi Längelmäveden rannalta, mutta sekään ei kelvannut. Lopulta eräs maanviljelijä Koljonselältä suostui myymään tontin. Ensimmäisen näyttelyn aikana valmiina oli kolme hallia, myöhemmin seitsemän. Yleensä perhe meni pääsiäisen aikoihin Purnuun ja palasi sieltä vasta syys-lokakuussa. Vain pari joulua he viettivät Purnussa. Annikki Tukiainen oli töissä Sotainvalidien Veljesliitossa ja oli viikot töissä matkustaen aina viikonlopuksi Purnuun.