stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antonio López de Santa Anna

| Antonio López de Santa Anna |
| --- | --- |

Meksikon presidentti
 16. toukokuuta 1833 – 3. kesäkuuta 1833  
Varapresidentti:  Valentín Gómez Farías
Edeltäjä:  Valentín Gómez Farías
Seuraaja:  Valentín Gómez Farías
 18. kesäkuuta 1833 – 5. heinäkuuta 1883  
Varapresidentti:  Valentín Gómez Farías
Edeltäjä:  Valentín Gómez Farías
Seuraaja:  Valentín Gómez Farías
 27. lokakuuta 1833 – 15. joulukuuta 1833  
Varapresidentti:  Valentín Gómez Farías
Edeltäjä:  Valentín Gómez Farías
Seuraaja:  Valentín Gómez Farías
 24. huhtikuuta 1834 – 27. tammikuuta 1835  
Varapresidentti:  Valentín Gómez Farías
Edeltäjä:  Valentín Gómez Farías
Seuraaja:  Miguel Barragán
 23. maaliskuuta 1839 – 10. heinäkuuta 1839  
Edeltäjä:  Anastasio Bustamante
Seuraaja:  Nicolás Bravo
 10. lokakuuta 1841 – 26. lokakuuta 1842  
Edeltäjä:  Francisco Javier Echeverría
Seuraaja:  Nicolás Bravo
 14. toukokuuta 1843 – 6. syyskuuta 1843  
Edeltäjä:  Nicolás Bravo
Seuraaja:  Valentín Canalizo
 4. kesäkuuta 1844 – 12. syyskuuta 1844  
Edeltäjä:  Valentín Canalizo
Seuraaja:  José Joaquín de Herrera
 21. maaliskuuta 1847 – 2. huhtikuuta 1847  
Varapresidentti:  Valentín Gómez Farías
Edeltäjä:  Valentín Gómez Farías
Seuraaja:  Pedro María Anaya
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1794 Xalapa, Uusi-Espanja
Kuollut: 21. kesäkuuta 1876 (82 vuotta) México, Meksiko
Puoliso:  Inés García Dolores Tosta
Tiedot
Puolue:  Liberaalipuolue –1833   Konservatiivipuolue 1833–
 Nimikirjoitus
Antonio de Padua María Severino López de Santa Anna y Pérez de Lebrón eli tunnetummin Santa Anna (21. helmikuuta 1794 – 21. kesäkuuta 1876) oli meksikolainen kenraali ja poliitikko. Hän palveli yksitoista kertaa Meksikon presidenttinä vuosina 1833–1855. Lisäksi hän oli Meksikon varapresidentti vuosina 1837–1839. Häntä on kutsuttu Meksikon kruunaamattomaksi kuninkaaksi.
Elämäkerta

Santa Annan perhe oli siirtomaasyntyisiä, mutta puhdasverisiä eurooppalaisia criolloja. Hänen isänsä palveli kerran Vera Cruzin kuvernöörin alaisena. Lyhyen koulunkäynnin jälkeen Santa Anna työskenteli kauppiaalle Vera Cruzissa. Kesäkuussa 1810, samana vuonna kun Miguel Hidalgo julisti Meksikon itsenäiseksi, hänet nimitettiin kadetiksi Fijo de Vera Cruzin jalkaväkirykmenttiin Jose Joaquín de Arredondon alaisuudessa. Santa Anna taisteli kapinallisia vastaan ja valvoi intiaaniheimoja sisämaaprovinsseissa. Kuten useimmat criollot, hän oli uskollinen Espanjan kruunulle ja taisteli itsenäisyysliikkeen kapinallisia vastaan.
Hän haavoittui nuolesta 1811 ja palveli 1813 Texasissa ja sai kunniamaininnan urhoollisuudestaan Medinan taistelussa 18. elokuuta 1813.
Vuonna 1821 hän kuitenkin siirtyi El Libertadorin, Agustín de Iturbiden, myöhemmän keisari Augustin I:n puolelle. Santa Anna sai mainetta karkottaessaan Espanjan joukot Veracruzin satamasta 1821. Iturbide palkitsi hänet kenraalin sotilasarvolla uskollisuudestaan julistautuessaan keisariksi. Kuitenkin vuotta myöhemmin Santa Anna oli niiden upseerien joukossa, jotka tukivat Casa Matan suunnitelmaa syöstä Iturbide vallasta ja tehdä maasta tasavalta. Myöhemmin Santa Anna oli mukana kukistamassa presidenttejä Manuel Gómez Pedraza ja Vicente Guerrero. Vuonna 1824 hänet nimitettiin Yucatánin kuvernööriksi. Omasta aloitteestaan hän suunnitteli hyökkäystä Kuubaan, joka oli vielä Espanjan vallassa, muttei saanut kerättyä varoja tai tukea retkeen.
Vuonna 1829 Espanja teki viimeisen yrityksen saada niskoitteleva siirtokunta valtaansa nousemalla maihin Tampicossa prikaatinkenraali Isidoro Barradasin päällikkyydessä olevan 2600 miestä käsittävän sotilasosaston voimin. Santa Anna marssi paikalle ja löi keltakuumeesta kärsineet espanjalaiset paljon pienemmällä joukolla, josta sai sankarin ja isänmaan pelastajan maineen.
Yksityiselämä

Santa Anna oli Napoleonin ihailija ja keräsi häneen liittyviä esineitä. Itseään hän piti Lännen Napoleonina (Napoleón del Oeste)
Hän oli naimisissa Inés Garcían kanssa ja sai viisi lasta. Kun vaimo kuoli 1844, 50-vuotias Santa Anna nai 15-vuotiaan María Dolorres de Tosan ja sai vielä lisää lapsia.
Frances Calderón de la Barca, joka oli itsenäistyneeseen Meksikoon Espanjan suurlähettilään skottilaissyntyinen vaimo, kertoo teoksessaan Life in Mexico tavanneensa jalastaan hyvin huolissaan olevan Santa Annan tämän maatilalla Veracruzissa.
Madame de la Barca kertoo Santa Annan tapaamisesta

»Hetken kuluttua sisään astui kenraali Santa Anna, herrasmiesmäinen, hyvän näköinen, hillitysti pukeutunut, vähän melankolisen näköinen invalidi, joka oli meille kaikille mitä mielenkiintoisin henkilö. Hänellä oli kalpea ihonväri, pehmeät ja läpitunkevat silmät ja mielenkiintoinen ilme kasvoillaan. Ellei olisi tiennyt mitään hänen menneisyydestään, olisi häntä saattanut luulla syrjään vetäytyneeksi filosofiksi, joka on kokenut maailmaa ja sen kiittämättömyyttä ja havainnut kaiken olevan turhuutta.»
Vuonna 1838 ranskalaiset olivat saapuneet kahdenkymmenenkuuden sotalaivan ja kahdentuhannen sotilaan kanssa Veracruziin antaakseen näytöksen Ranskan sotilasmahdista. Santa Anna, jolla oli vastuu kaupungin puolustamisesta, epäonnistui tehtävässään täysin. Ranskalaisten poistuessa laivaveneillään kaupungista Santa Anna sai kuitenkin organisoitua ranskalaisia vastaan hyökkäyksen. Kahakassa Santa Anna menetti vasemman jalkateränsä kranaatinsirpaleesta. Jalkansa menettänyt Santa Anna esiintyi nyt kuin kuolemaa tekevä sankari, joka pyysi kansakunnalta anteeksi monia erehdyksiään. Tämän jälkeen Santa Annalla oli isänmaallisen sankarin ja marttyyrin sädekehä. Menetetty jalkaterä teki Santa Annasta kuuluisan ja sitä kautta syypään moniin niihin onnettomuuksiin, joista häntä myöhemmin syytettiin.
Santa Anna oli uskomattoman turhamainen. Vuonna 1838 menettämänsä jalan hän siirrätti vuonna 1842 Veracruzista pääkaupunkiin ja hautautti sen suurin juhlallisuuksin Santa Paulan hautausmaalle.  Jalan hautaamista oli todistamassa amerikkalainen diplomaatti Brantz Mayer, jonka tehtävänä oli mm. saada vapaaksi Peroten vankilasta USA:n ja Meksikon välisissä sodissa meksikolaisten vangeiksi ottamat amerikkalaiset.
Santa Annan jalan hautajaiset Santa Paulan hautausmaalla

Brantz Mayerin seitsenhenkinen retki oli palaamassa Meksikon kaupunkiin tekemältään tutkimusmatkalta Xochicalcon pyramidille Santa Annan jalan hautajaispäivän juuri valjetessa. Brantz Mayer kertoo:
»Syyskuun 27. Lähdimme Ayotlasta tänä aamuna puoli kolmen aikaan ja saavuimme kaupungin porteille juuri kun ammuttiin kunnialaukauksia juhlistamaan päivää, jona Santa Annan Veracruzin taistelussa vuonna 1838 irti ammuttu jalka haudattiin pyhäinjäännöksenä.
Pääkadut oli juhlaliputettu. Upseerit esiintyivät paraatiunivormuissa. Hallituksen arvovaltaisimmat virkamiehet olivat kokoontuneet hautajaistilaisuuteen. Ja tämä Presidentin jalka, joka oli irronnut 1838, ja joka oli siitä lähtien ollut haudattuna Veracruzissa, oli nostettu haudastaan ja tuotu pääkaupunkiin 1842. Lasiseen arkkuun asetettuna se tuotiin nyt Santa Paulan hautausmaalle, jossa se sijoitettiin hautamuistomerkkiin. Jalan otti vastaan Meksikon armeijan kenraalikomissaari Don Antonio Esnaurrísar.
Señor, lisensiatti Sierra y Rosa piti juhlallisen puheen, joka päätti pyhäinjäännöksen kunniaksi järjestetyn arvokkaan tilaisuuden. Hautajaistilaisuudessa olivat läsnä myös sotaministeri José M. Tornel y Mindivil ja sisäministeri Ignacio Trigueros, sekä itse Santa Anna, osittain elävänä, osittain kuolleena.»
Hautausmaan ruumiiden protesti

Vähän aikaa hautajaisten jälkeen ilmestyi naapurihaudalle tulikivenkatkuinen ”Hautausmaan ruumiiden protesti, koska meidän keskuuteemme on tuotu jalka”. Hautausmaan ruumiiden protestikirjoitus on pitkä, kolmiosainen häväistyskirjoitus, jossa haudatut vainajat vaativat luittensa rauhan vuoksi edustajainhuonetta estämään hautausmaan häpäisyn. Joulukuun ensimmäisenä päivänä 1844 raivostunut väkijoukko kaivoi jalan esiin ja heitti sen kadulle.
Ruotsalaisen Magnus Mörnerin latinalaisen Amerikan historiaa käsittelevä teos Latinamerika kertoo turhamaisen Santa Annan jalan tulleen haudatuksi Meksikon katedraaliin. Branz Mayerin teoksessa on kerrottuna kyseinen kolmiosainen häväistyskirjoitus asiaan viittaavine sanomalehtiartikkeleineen.
Vuonna 1988 Meksikon katedraalin ylisuntio, sacristán mayor, Luis Abila Blancas suhtautui hyvin närkästyneenä kysymykseen Santa Annan jalan katedraalissa sijaitsevasta haudasta. Hän ilmoitti tuollaisen tiedon olevan täydellistä pötypuhetta.
Yllä kerrotun johdosta on selvää, ettei Santa Annan jalalla ole hautapaikkaa missään, koska luultavimmin kadulle heitetyn jalkaterän oli siepannut jokin hautausmaan lähettyvillä juoksennellut koira, joka oli leukojensa välissä haudannut sen lopullisesti. Magnus Mörnerin teoksessaan esittämä tieto Santa Annan äärettömästä turhamaisuudesta pitänee kuitenkin paikkansa.
Santa Annan jalkaproteesi

Myös Santa Annan jalkaproteeseihin liittyy tarinoita. Eräästä niistä kertoo Santa Annan aikalainen madame de la Barca teoksessaan Life In Mexico:
»Pysäytettyämme kotimatkalla vaunumme erään suutarinliikkeen kohdalla, näimme sen myymäläpöydällä Santa Annan jalan, jota katselimme kunnioituksen vallassa kuten ainakin sankaria. Tällä jalalla, joka on varustettu mitä hienoimmalla päällisellä, hän tarkastaa joukkonsa ensi sunnuntaina, asettaen paremman jalkansa etummaiseksi. Yleensä hän käyttää koristelematonta puujalkaa. Suutari, joka on espanjalainen, ja jota voin suositella kaikille asiakkaille hävyttömimpänä kaikista tapaamistani ihmisistä, kävi äänekästä keskustelua erään herrasmiehen kanssa, joka oli tuomassa kenraalilta viestiä, jossa pyydettiin jotakin muutosta jalkaan. Viestintuojan lähtiessä liikkeestä suutari mumisi; Hän saa kävellä sillä sellaisenaan, tai ottaa joukot vastaan ilman jalkaansa.»
Meksikolainen senaattori Jesús Romero Flores kertoo 1900-luvun puolivälissä kirjoittamassaan teoksessa Michoacán histórico y legendario, että hän oli nähnyt Santa Annan jalkaproteesin Michoacánin osavaltion museossa Moreliassa. Museon henkilökunnalla ei ollut vuonna 1988 jalasta mitään tietoa. Proteesia on yritetty jäljittää myös Yhdysvaltojen puolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antonio López de Santa Anna Wikimedia Commonsissa
Bandhavgarhin kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Madhya Pradesh, Intia
Lähin kaupunki:  Katni
Pinta-ala:  446 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1968
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Yksi puiston kuuluisista tiikereistä.
Bandhavgarhin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intiassa Umarian piirikunnassa, Madhya Pradeshin osavaltiossa. Se tunnetaan tiikereistään ja panttereistaan. Puisto sijaitsee Vindhyan vuorten keskellä. Tyypillistä kasvillisuutta ovat sal- eli intianmerantipuut ja bambut.
Apinoita Bandhavgarhin kansallispuistossa.
Aksishirvi
Elefantit ovat metsänhoidon ja tiikeriturismin palveluksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bandhavgarhin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Puiston kotisivut
Intian kansallispuistot
Andamaanit ja Nikobaarit: Campbell Bay
Galathea
Mahatma Gandhi
Mt. Harriet Island
Middle Button Island
North Button Island
Rani Jhansi
Saddle Peak
South Button Island Andhra Pradesh: Kasu Brahmananda Reddy
Mahavir Harina Vanasthali
Mrugavani
Sri Venkateswara Arunachal Pradesh: Mouling
Namdapha Assam: Dibru-Saikhowa
Kaziranga
Manas
Nameri
Orang Bihar: Valmiki Chhattisgarh: Indravati
Kanger Ghati Goa: Mollem  Gujarat: Blackbuck
Gir
Marine
Vansda Haryana: Kalesar
Sultanpur Himachal Pradesh: Great Himalayan
Pin Valley Jammu & Kashmir: Dachigam
Hemis
Kishtwar
Salim Ali Jharkhand: Betla Karnataka: Anshi
Bandipur
Bannerghatta
Kudremukh
Nagarhole Kerala: Eravikulam
Mathikettan Shola
Periyar
Silent Valley
Wayanad Madhya Pradesh: Bandhavgarh
Fossil
Kanha
Madhav
Panna
Pench
Sanjay
Satpura
Van Vihar Maharastra: Chandoli
Gugamal
Navegaon
Pench
Sanjay Gandhi
Tadoba Manipur: Keibul Lamjao
Sirohi Meghalaya: Balphakram
Nokrek Mizoram: Murlen
Phawngpui Nagaland: Intanki Odisha: Bhitarkanika
Simlipal Rajasthan: Darrah
Desert
Keoladeo
Ranthambhore
Sariska Sikkim: Khangchendzonga Tamil Nadu: Guindy
Gulf of Mannar
Indira Gandhi
Mudumalai
Mukurthi Uttar Pradesh: Nawabganj
Dudhwa Uttarakhand: Corbett
Gangotri
Govind
Nanda Devi
Rajaji
Valley of Flowers Länsi-Bengali: Buxa
Gorumara
Neora Valley
Singalila
Sundarbans
Suojelualueet
Kansallispuistot
Intian suojelualueet
Barracuda (kappale)

| ”Barracuda” Heart |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Little Queen
 Äänitetty : 1977
 Julkaistu: toukokuu 1977
 Formaatti: 7” vinyyli
 Tekijä(t): Ann Wilson, Nancy Wilson, Michael Derosier, Roger Fisher
 Tuottaja(t): Mike Flicker
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 04.22
 Levy-yhtiö: Portrait
Heartin muut singlet
| ”Dreamboat Annie” 1976 | ”Barracuda” 1977 | ”Little Queen” 1977 |
”Barracuda” on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Heartin kappale. Se julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen kolmannelta albumilta Little Queen (1977).
Kappaleesta tekivät coverversion The Accüsed EP:lleen Hymns for the Deranged (1988) ja Rasputina livealbumilleen A Radical Recital (2005). ”Barracuda” soi elokuvissa Charlien enkelit (2000) ja Roll Bounce (2005) sekä Kukkulan kuningas -sarjan jaksossa ”Dang Ol’ Love” vuodelta 2002 ja vuoden 2004 Grand Theft Auto: San Andreas -videopelissä K-DST-radiokanavalla.
Track listing

"Barracuda" - 4:20
"Barracuda (featuring Jerry Cantrell, Dave Navarro, Duff McKagan, Rufus Wainwright, Gretchen Wilson and Carrie Underwood)" - 6:14
August Alexander Levón

August Aleksander Levón (14. marraskuuta 1820 Raahe – 30. elokuuta 1875 Vaasa) oli suomalainen teollisuusmies, joka perusti Vaasaan ruisjauhojen jauhamiseen keskittyneen Vaasan Höyrymylly Oy:n ja Vaasan puuvillatehtaan. Levón oli Suomen ensimmäisen höyrymyllyn perustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1864.
Levónit olivat alun perin maanviljelijöitä Saloisilta. August Levónin isä Johan Levón muutti sukunimen Leinonen Levóniksi päästyään henkikirjoittajan toimeen Raahessa.
Kuusilapsiseen perheeseen syntynyt Levón ei käynyt koulua, vaan sai ilmeisesti alkeisopetusta kotonaan. Hän joutui jo 12-vuotiaana apteekkarin oppipojaksi. Vuonna 1841 hän pääsi farmaseutiksi Vaasan ainoaan apteekkiin ja opiskeli sitten vuoden ajan Helsingissä hankkien proviisorin arvon. Levónin tarkoituksena oli perustaa oma apteekki, mutta hänen anomuksensa hylättiin, ja tästä ärsyyntyneenä hän päätti vaihtaa kokonaan toiselle alalle.
Levón osti 1847 Vaasasta maatilan, jota hän alkoi kutsua Alkulaksi ja muutti sinne perheineen. Levón perusti tilalle puutarhan ja rakennutti myös sinne tehdasrakennuksia, joihin hän sijoitti aluksi värejä, etikkaa ja mineraalivesiä valmistavan pienen yrityksen. Marraskuussa 1849 Levón sai luvan perustaa Alkulaan jauhoja ja ryynejä tuottaneen Vaasan Höyrymylly Oy:n. Tämä laitos oli Suomen ensimmäinen höyrykäyttöinen viljamylly ja sen tuotteita Levón myi aluksi suoraan myllyltä, mutta sittemmin hän perusti sitä varten oman kaupan Vaasaan. Myllyn tuotteita alettiin viedä Ruotsiin ja Venäjälle. Levón harjoitti myös viljakauppaa niihin sekä Englantiin. Tämän lisäksi Levón perusti yhdessä muiden osakkaiden kanssa 1856 myös puuvillatehtaan Vaasan Puuvilla Manufaktuuri Osakeyhtiön myllyn lähettyville.
Vuonna 1852 tapahtuneen Vaasan palon jälkeen kaupunki siirrettiin uuteen paikkaan ja tämän jälleenrakennuksen ansiosta Levón saattoi laajentaa omia liiketoimiaan. Hän perusti jälleenrakennusta varten Hietalahteen 1854 tiilitehtaan ja 1861 sahalaitoksen. Molemmissa näissä käytettiin höyrykonetta voimanlähteenä. Levónin johtama Vaasan puuvillatehdas joutui pahoihin vaikeuksiin 1860-luvulla, kun Amerikan sisällissota katkaisi puuvillan saannin ja sen ohella myös vuoden 1865 rahanuudistus sekä vuosien 1867–1868 nälkävuodet haittasivat tehtaan toimintaa. Levón onnistui kuitenkin pitämään tehtaan pystyssä.
Levón oli mukana osakkaana ja perustajana Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:ssä sekä Suomen Yhdyspankissa. Hän oli myös mukana laivanrakennus- ja varustamotoiminnassa sekä kuului Pohjanmaan Höyrylaivayhtiön, Vaasan Höyrylaivaosakeyhtiön ja Vaasan-Pohjanmeren Höyrylaiva-osakeyhtiön perustajiin. Levón kuoli elokuussa 1875 halvauskohtauksen saatuaan.
Vaasassa on kaksi Levónin rintakuvaa, jotka on tehnyt kuvanveistäjä Lauri Leppänen (1895–1977). Vanhempi rintakuva on kaupungintalon puistossa ja se paljastettiin Vaasan Höyrymylly Oy:n 100-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 1949. Toinen rintakuva löytyy Palosaaresta entisen Vaasan Puuvilla-Osakeyhtiön pääkonttorin edestä ja se paljastettiin vuonna 1956 Vaasan Puuvilla-Osakeyhtiön 100-vuotisjuhlien yhteydessä.
Aiheesta muualla

Kai Hoffman: Kauppaneuvos August Alexander Levón (1820–1875). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Arvo A. Aalto

Arvo Antero Aalto (3. marraskuuta 1899 Vihti – 17. toukokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen autoalan yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Aallton vanhemmat olivat rusthollari Aksel Alfred Aalto, aiemmin Wickström, ja Alma Helena Majlander ja puolisot 1924–1947 Martta Alina Hakanen ja vuodesta 1949 Martta Katriina (Kaisa) Laine. Aalto tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1917 ja valmistui koneenrakennuksen diplomi-insinööri Teknillisestä korkeakoulusta 1921. Opintomatkoja hän teki Skandinavian ja Keski-Euroopan maihin sekä Yhdysvaltoihin. Aalto oli Automobiili Oy:n insinööri Helsingissä vuodesta 1921, Autola Oy:n varatoimitusjohtaja 1922–1928 ja toimitusjohtaja 1928–1957, Metalliosa Oy:n toimitusjohtaja 1942–1957 ja VW-Auto Oy:n toimitusjohtaja 1953–1957. Hänellä oli myös useita autoalan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Aalto oli reservin insinöörikapteeni (1939). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1952.
Julkaisuja

Jarruhuollon käsikirja, 1933
Barnard Hughes

Barnard Hughes
Bernard Aloysius Kiernan "Barnard" Hughes (16. heinäkuuta 1915 – 11. heinäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hughes loi monipuolisen uran, jonka aikana hän saavutti huomattavaa menestystä niin elokuvissa kuin teatterissakin. Hän esiintyi myös useissa televisiosarjoissa. Hän voitti Tony-, Emmy- ja Drama Desk -palkinnot.
Hughes syntyi ja kuoli New Yorkin osavaltiossa. Hän oli naimisissa näyttelijä Helen Stenborgin kanssa vuodesta 1950 kuolemaansa 90-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Barnard Hughes Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tati

Tati voi tarkoittaa seuraavia:
tatit, pääasiassa Iranissa asuva etninen ryhmä
tatin kieli, tatien ja vuoristojuutalaisten puhuma, iranilaisten kielten lounaisryhmään kuuluva kieli
Jacques Tati, ranskalainen elokuvaohjaaja ja komedianäyttelijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tati”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aurinkokuningas tanssii

| Aurinkokuningas tanssii> Le Roi danse |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Gérard Corbiau
Käsikirjoittaja:  Philippe Beaussant (elämäkerta), Eve de Castro, Gérard Corbiau, Andrée Corbiau, Didier Decoin,
Tuottaja:  Helmut Breuer, Dominique Janne, Stéphane Moatti
Säveltäjä:  Jean-Baptiste Lully Robert Cambert Jacques Cordier
Kuvaaja:  Gérard Simon
Leikkaaja:  Philippe Ravoet
Pääosat:  Ludvig XIV: Benoît Magimel Lully: Boris Terral, Molière: Tchéky Karyo, Anna Itävaltalainen: Colette Emmanuelle, Ludvig XIV (14-vuotiaana): Emil Tarding, Madeleine: Cécile Bois, Julie: Claire Keim
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Belgia, Ranska, Saksa
Ensi-ilta:  6.12.2000
Kesto:  115
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aurinkokuningas tanssii (Le Roi danse) on belgialaisen elokuvaohjaajan Gérard Corbiaun ohjaama ranskankielinen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2000. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Phillippe Beaussantin tekemään säveltäjä Lullysta kertovaan elämäkertaan Jean-Baptiste Lully, Lully ou le musicien du soleil (1992).
Elokuvassa on Lullyn säveltämällä barokkimusiikilla hyvin keskeinen sija. Se toimii monessa kohtauksessa keskeisessä roolissa, onhan elokuvan perustana toiminut Lullyn elämästä kertova kirja. Elokuva luokitellaan usein pukudraamaksi ja historialliseksi elokuvaksi.[lähde? ]
Juoni

Ranskan kuningas Ludvig XIV tiesi neljätoistavuotiaana hallitsevansa jonain päivänä valtakuntaansa, mutta hän tiesi myös, että jotkut hänen ympärillään tekivät kaikkensa estääkseen hänen tulevan hallitsemisensa. Tanssin avulla, jossa nuori kuningas osoitti suurta kyvykkyyttä ja lahjakkuutta, ja eritoten Lullyn hänelle säveltämän musiikin avulla hän osoitti kykynsä ensiksi itselleen ja samalla myös kaikille muille.
Ludvigista tuli kansan käsityksissä aurinkokuningas. Lully ja Molière nostivat kuninkaan myötä tanssin ainakin hallitsemisen tasolla asti.
Lully hallitsi musiikissa kuten hänen kuninkaallinen isäntänsä hallitsi poliittista maailmaa. Hän oli hullun lailla rakastunut kuninkaaseen platonisesti ja uskoi, että kuningas ei selviytyisi ilman hänen läsnäoloaan ja myötävaikutustaan. Sokeutuminen sai kuitenkin Lullyn katoamaan historian hämäriin.
BAIC Group

| Beijing Automotive Industry Holding Company Limited BAIC |
| --- | --- |


Yritysmuoto:  valtionyhtiö
Perustettu:  1958
Toimitusjohtaja:  Yonggui Han
Kotipaikka:   99 Shuanghe Street, Shunyi District, Peking 101300, Kiina
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilö- ja hyötyajoneuvot, kulkuvälineiden osat, autonhuoltopalvelut, autokauppa ja rahoitus, yleisilmailu
Liikevaihto:   311,56 mrd. CNY (2014), eli 50,566 mrd. USD (2014)
Liikevoitto:   819 milj. USD (2014)
Henkilöstö:  108 000 (2014)
Emoyhtiö:  Kiinan valtion omaisuudenhoitoyhtiö
Tytäryhtiöt:  monia, muun muassa BAIC Motor, BAIC International Development Co., Ltd, Beijing Automobile Works (BAW), Beiqi Foton Motor (Foton), Beijing Hyundai (50%), Beijing Benz (50%), Jiangxi Changhe Automobile (70%)
Kotisivu:  www.baicgroup.com.cn
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
BAIC Group (BAIC, täydellisemmin Beijing Automotive Industry Holding Company Limited, kiin. 北京汽车工业控股有限责任公司, pinyun: Běijīng qìchēgōngyè jìnchūkǒu gōngsī; myös muodossa Beijing Automotive Industry Group Co., Ltd.) on vuonna 1958 perustettu kiinalainen autoteollisuuskonserni. Vuonna 2014 se myi 2,4 miljoonaa ajoneuvoa ja oli tuolloin Kiinan viidenneksi suurin autonvalmistaja. Vuoden 2015 myynniksi yhtiö kertoi 2,49 miljoonaa autoa ja operatiiviseksi liikevaihdoksi 345,22 miljardia CNY (kasvua noin 10 %). Konsernilla on noin 130 000 työntekijää, toisen lähteen mukaan töissä oli 108 000 henkeä (2014). BAIC-autokonserni on kiinalainen valtionyhtiö, vaikka joitain konsernin tytäryhtiöitä noteerataan pörssissä.
Vuonna 2015 yhtiö sijoittui sijalle 207 Fortune-talouslehden maailmanlaajuisella Fortune Global 500 -suuryrityslistalla. BAIC Groupin tytäryhtiö BAIC Motor ylsi puolestaan Forbes-talouslehden vuoden 2015 maailman suurimpien pörssiyritysten listalla sijalle 867.
Historiaa

Autokonserni sai alkunsa vuonna 1958. Vuonna 1983 solmittiin yhteistyösopimus amerikkalaisten Jeep-maastoautojen valmistamisesta Kiinassa. ...
Automerkkejä

BAIC Group tekee valmistusyhteistyötä muun muassa saksalaisen Daimler AG:n (Mercedes-Benz automerkki) ja eteläkorealaisen Hyundai Motor Companyn kanssa (Hyundai). BAIC-konsernilla on yhteistyötä myös japanilaisen Suzuki Motor Corporationin kanssa (Changhe, Changhe Suzuki ja Suzuki -automerkit), ja lisäksi on yhteisyritys nimeltään BFDA. BAIC Groupin ja sen yhteisyritysten nykyisiä tai viimeaikaisia automerkkejä ovat: BAIC, BAW, Beiqi, Changhe, Changhe-Suzuki, Foton, Huansu, Hyundai, Jeep, Mercedes-Benz, Suzuki ja Weiwang.