stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chóra (Kythera)
Rakennukset

Kylän arkkitehtuuri muistuttaa Egeanmeren alueen arkkitehtuuria. Lisäksi havaittavissa on englantilaisia ja venetsialaisia vaikutteita. Chóran rakennukset on rakennettu hyvin lähelle toisiaan ja kadut ovat kapeita, eikä kaikkialle pääse edes kaksipyöräisillä kulkuneuvoilla. Chórassa on kaksi pääaukiota. Toinen on nimeltään Estavroménoksen aukio, jolla ranskalaiset julistivat vuonna 1799 Ranskan suuren vallankumouksen periaatteita. Aukiolla poltettiin samoihin aikoihin myös Libro d'Oro -teos, joka oli luettelo Venetsian tasavallan aatelisista.
Pääaukioista toisella sijaitsee puolestaan Kytheran kunnantalo, muita julkisia palveluita sekä pankkeja. Kylän itäisimmässä paikassa sijaitsee Belvedere-niminen näköalapaikka, josta näkee esimerkiksi Kapsálin kylän rannat. Belvederestä alkaa laskeutuminen kohti Kapsálin kylää. Chóran linnan ja sen uloimpien muurien välissä sijaitsee Mésa Voúrgos -niminen alue, jolla sijaitsee useita yksityisiä kirkkorakennuksia. Nämä rakennukset ovat vuosisatojen ajan olleet muutamien perheiden omistuksessa.
Kylän nähtävyyksiin kuuluu myös muun muassa Kytheran arkeologinen museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chóra (Kythera) Wikimedia Commonsissa
Käkisalmen Sanomat

Vuoden 1908 ensimmäisen numeron etusivu.
Käkisalmen Sanomat oli Käkisalmessa sekä myöhemmin Parikkalassa ja Lappeenrannassa vuosina 1906–1940 ja 1944 ilmestynyt sanomalehti.
Kaakkois-Karjalan Kirjapaino Oy:n julkaisema Käkisalmen Sanomat perustettiin riitaisan Itä-Karjalan korvaajaksi. Se oli aluksi nuorsuomalainen, hallitusmuototaistelussa tasavaltalainen ja vuoden 1919 lopusta lähtien sitoutumaton porvarillinen, joskin usein lähellä kokoomuspuoluetta. Journalistisesti korkeatasoinen lehti menestyi hyvin myös taloudellisesti. Lehden ilmestyminen keskeytyi talvisotaan. Jatkosodan lopulla sitä julkaistiin vielä jonkin aikaa Lappeenrannassa.
Käkisalmen Sanomat ilmestyi vuodesta 1907 lähtien kolmesti, vuonna 1918 neljästi ja vuodesta 1919 jälleen kolmesti viikossa. Sen levikki oli 1910-luvulta lähtien 7 000 kappaleen tienoilla. Päätoimittajina työskentelivät Kaarlo Korpilahti (1907), Verneri Westerdahl (1907–1911), Yrjö August Vuorelainen (1911–1935), Olavi Westerdahl (1935–1940) ja Jussi Harjula (1944).
Aiheesta muualla

Käkisalmen Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Kytaion

| Kytaion> Κύταιον.Sijainti |
| --- | --- |
 Kytaion
Koordinaatit:  35°24′36″N, 24°52′38″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Almyrída(?), Geropótamos, Mylopótamos, Réthymno, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kytaion (m.kreik. Κύταιον, lat. Cytaeum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskuksen sijaintia ei tunneta varmuudella, mutta se sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä Mylopótamoksen kunnan Almyrídan kylää.
Maantiede

Kytaion sijaitsi Kreetan pohjoisrannikolla länteen Apelloniasta, toisin sanoen jotakuinkin Rhithymnan ja Herakleionin kaupunkien puolessa välissä. Sen kaupunkikeskus sijoitetaan yleensä rannikolle hieman itään nykyisestä Almyrídan kylästä ja pohjoiseen Sísesin kylästä. Kytaionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Kytaionin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Myös sen asema poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona tunnetaan huonosti. Kaupunki on luetteloitu polikseksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään klassisen kauden lähteessä. Tärkein peruste on se, että Kytaion löi omaa hopearahaa klassisen kauden lopulla noin vuosina 350–325 eaa.
Kytaionin mainitsevat muun muassa Ptolemaios, Nonnos, Plinius vanhempi ja Stefanos Byzantionlainen.
Rakennukset ja löydökset

Kytaionin oletetulta paikalta on löydetty jäänteitä rakennuksista sekä satamasta. Löydöksiä on pitkältä ajalta, sekä neoliittiselta ja minolaiselta kaudelta että myöhemmin hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta.
Malin kielet

| Malin kielet |
| --- | --- |
 Ranskankielinen kyltti Malissa.
Viralliset:  bambara, bobo, bozo, dogon, fulani, hassaniyya, khasonka, maninka, minianka, senari, songhai, soninke, tamašek
Työkieli:  ranska
Arkikieli:  bambara, afrikanranska
Vieras kieli:  englanti
Viittomakielet:  ranskankielisen Afrikan viittomakieli
Näppäimistöasettelu:  AZERTY 
Kouluopetuksen kieli on Malissa ranska.
Tuaregien tifinaghia Kidaliin saavuttaessa.
Timbuktulaisia Ansar al-Dinin vastaisessa mielenosoituksessa.
Malin kielet kuuluvat etupäässä nigeriläis-kongolaiseen, nilosaharalaiseen ja afroaasialaiseen kielikuntaan. Vuoden 2023 perustuslain mukaan maan hallinnon työkieli on ranska ja virallisia kieliä ovat kansalliskielet bambara, bobo, bozo, dogon, fulani, hassaniyya, khasonka, maninka, minianka, senari, songhai, soninke ja tamašek. Yleisimmin käytetty kieli on bambara ja väestön enemmistön uskonnon kieli on arabia.
Nigeriläis-kongolaiset kielet > Mandelaiset kielet

Nigeriläis-kongolaiseen kielikuntaan kuuluvat mandelaiset ja gurilaiset kielet, fulani ja dogonikielet. Mandekieli bambaraa puhuu äidinkielenään 26 % Malin väestöstä ja toisena kielenään yli 50 %. Bambaran puhuma-alue on laajentunut maan itsenäisyyden aikana, ja sitä pitävät äidinkielenään bambaroiden ohella monet mandinkat ja djulat. Yleiskieli perustuu Bamakon murteeseen, jota puhutaan myös muissa kaupungeissa. Maaseudun murteet molemmin puolin Nigerjokea poikkeavat huomattavasti yleiskielestä.
Mandekieli maninka muodostaa murrejatkumon maan länsiosassa. Kaakossa puhutut murteet ovat lähellä bambaraa ja luoteismurteet khasonkaa. Jälkimmäistä pidetään erillisenä kielenä khasonkojen voimakkaan kansallistunteen takia. Kagoro on lähellä Kitan seudulla puhuttua maninkan keskimurretta, mutta suuri osa Kaartasta Ségouun ulottuvalla vyöhykkeellä asuvista kagoroista puhuu nykyään äidinkielenään bambaraa tai soninkea. Markojen kielimuodot poikkeavat huomattavasti tärkeimmistä mandekielistä.
Mandekieli soninkea puhutaan lähellä Mauritanian rajaa sekä kaupunkien soninkeyhteisöissä. Tämä muinaisen Ghanan valtakieli on vaikuttanut moniin länsi-Sudanin kieliin. Bozokieliä puhuvat Nigerin keskijuoksun ja sen sivujokien varrella asuvat kalastajat. Lännessä bozot osaavat myös bambaraa ja alueen keskiosassa ja idässä fulania. Mandekieliä puhuvat bobot ja samot asuvat pääosin Burkina Fasossa. Faléan seudulla puhuttu jalunka on lähellä Guinean susua.
Nigeriläis-kongolaiset kielet > Gurilaiset kielet

Malin tärkein gurilainen kieliryhmä on senufo maan eteläosassa. Se jakautuu kolmeen erilliseen kieleen, jotka ovat mamara eli minianka, supyire ja syenara. Suurin osa senufoista osaa myös bambaraa. Muita gurilaisia kieliä ovat bore eli bomu, pana eli sama ja samoma eli kalamse Burkina Fason rajalla.
Nigeriläis-kongolaiset kielet > Fulani

Maan ainoa atlanttinen kieli on fulani. Sen suurin yhtenäinen alue on Nigerin sisämaasuistossa, jossa puhutaan fulanin keskimurteita. Malin luoteisosassa lähellä Mauritanian ja Senegalin rajaa sijaitsee länsimurteiden eli pulaarin puhuma-alue. Karjanhoitoa harjoittavia fulbeja asuu hajallaan myös maan kaikissa muissa osissa. Voimakkaan kansallistunnon omaavat fulbet ovat olleet haluttomia oppimaan bambaraa, mikä liittyy myös heidän islamilaiseen identiteettiinsä.
Nigeriläis-kongolaiset kielet > Dogon

Dogonia pidettiin aikaisemmin gurilaisena kielenä, mutta nykyään se katsotaan erilliseksi nigeriläis-kongolaisten kielten ryhmäksi. Yli kahdestakymmenestä dogonikielestä tai -murteesta monet eroavat huomattavasti toisistaan. Yleiskielen perustaksi on valittu toro-so. Monet dogonit osaavat myös bambaraa tai fulania.
Nilosaharalaiset kielet

Songhaikieliä puhutaan Malin itäosassa Nigerjoen laaksossa sekä Timbuktun seudulla. Niiden kuuluminen nilosaharalaiseen kielikuntaan, kuten myös koko kielikunnan olemassaolo, on hyvin kyseenalaista. Bambaraa puhutaan songhaiden keskuudessa vähän. Tadaksahakin puhujat ovat identiteetiltään lähellä tuaregeja.
Afroaasialaiset kielet

Afroaasialaiseen kielikuntaan kuuluvia berberikieliä ovat tuaregien puhumat tamašek pohjoisessa ja tamajaq Malin itäisimmässä osassa. Jatkuvien tuaregikapinoiden seurauksena bambaran merkitys on tuaregien keskuudessa vähäinen. Afroaasialainen kieli on myös hassaniyya eli Mauritanian arabia maiden rajalla.
Kirjakielet

Kouluopetuksen ja hallinnon kielenä toimii Malissa ranska. Sitä puhuu äidinkielenään 15 000 henkeä, mutta toisena kielenään 2,9 miljoonaa. Arabiaa käytetään koraanikouluissa ja madrasoissa. Kansallisia kieliä opetetaan lisääntyvässä määrin kouluissa ja aikuisten lukutaito-ohjelmissa, mutta opetuksen laatu on usein heikkoa. Bambaraa ja maninkaa kirjoitetaan jonkin verran n’ko-kirjaimistolla, fulania arabialaisperäisellä kirjaimistolla ja tuaregia tifinaghilla. Yleensä käytetään kuitenkin latinalaista kirjaimistoa.
Aiheesta muualla

Ethnologue: Mali (englanniksi)
Glottolog: Languages of Mali (englanniksi)
Situation linguistique du Mali (ranskaksi)
| n k Afrikan kielet maittain |
| --- | --- |
Valtiot:  Algeria  Angola  Benin  Botswana  Burkina Faso  Burundi  Djibouti  Egypti  Eritrea  Etelä-Afrikka  Etelä-Sudan  Etiopia  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kenia  Keski-Afrikan tasavalta  Komorit  Kongon demokraattinen tasavalta  Kongon tasavalta  Lesotho  Liberia  Libya  Madagaskar  Malawi  Mali  Marokko  Mauritania  Mauritius  Mosambik  Namibia  Niger  Nigeria  Norsunluurannikko  Päiväntasaajan Guinea  Ruanda  Sambia  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Seychellit  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Swazimaa  Tansania  Togo  Tšad  Tunisia  Uganda  Zimbabwe 
Muut alueet:  Länsi-Sahara  Somalimaa
Kärkölän vaakuna

Kärkölän vaakuna
Kärkölän vaakuna on Kärkölän kunnan tunnus, jonka aihe viittaa kunnan nimeen. Sana kärkö tarkoittaa vesuria, joka on samantapainen työkalu kuin vaakunassa esitetty havukirveskin.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kolme hopeista, hirsittäistä havukirvestä alatusten.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Kärkölän kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. kesäkuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 5. syyskuuta samana vuonna.
Kyttäyskeikka

| Kyttäyskeikka> Stakeout |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Badham
Käsikirjoittaja:  Jim Kouf
Tuottaja:  Jim Kouf
Säveltäjä:  Arthur B. Rubinstein
Kuvaaja:  John Seale
Leikkaaja:  Tom Rolf
Pääosat:   Richard Dreyfuss  Emilio Estevez  Madeleine Stowe 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Touchstone Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix iTunes Disney+
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Toinen kyttäyskeikka
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyttäyskeikka (Stakeout) on John Badhamin ohjaama yhdysvaltalainen toimintakomediaelokuva vuodelta 1987.
Kahden poliisin pitää tarkkailla naista ja toinen heistä rakastuu häneen. Pääosissa ovat Richard Dreyfuss, Emilio Estevez ja Madeleine Stowe.
Arthur B. Rubinstein voitti BMI Film Music Awardin elokuvaan säveltämänsä musiikin ansiosta.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Dreyfuss  | … |  Chris Lecce   |
|  Emilio Estevez  | … |  Bill Reimers   |
|  Madeleine Stowe  | … |  Maria McGuire   |
|  Aidan Quinn  | … |  'Stick'   |
|  Dan Lauria  | … |  Phil Coldshank   |
|  Forest Whitaker  | … |  Jack   |
|  Ian Tracey  | … |  Caylor Reese   |
|  Earl Billings  | … |  Giles   |
|  Jackson Davies  | … |  Lusk   |
|  J.J. Makaro  | … |  B.C.   |
|  Scott Andersen  | … |  Reynaldo McGuire   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kehui elokuvan hauskaa dialogia ja yllättäviä juonenkäänteitä ja antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Helsingin Sanomien tv-elokuvakriitikko Mikael Fränti näki ohjauksessa Hitchcock-vaikutteita mutta kirjoitti, ettei elokuva oikein pysy koossa loppuun asti Badhamin sortuessa ”turhaan räiskyttelyyn ja väkivallan pyöritykseen”.
Aiheesta muualla

Kyttäyskeikka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ilkka Kärkkäinen

Ilkka Juhani Kärkkäinen (s. 25. heinäkuuta 1960 Kouvola) on suomalainen graafinen suunnittelija ja mainostoimisto Dynamo&Sonin perustaja.
Kärkkäinen palkittiin Grafian Vuoden huiput 2006 -tapahtumassa ansioistaan Platinahuipulla. Vuonna 1989 hänet palkittiin samassa kilpailussa vuoden juniorina, ja sittemmin hän on voittanut Vuoden huipuissa useita kulta- ja hopeahuippuja. Vuoden graafikoksi Kärkkäinen nimettiin 2003. Cannesin kansainvälisillä mainosfestivaaleilla 2006 Kärkkäinen toimi ulkomainontajuryn jäsenenä. Suomalaisessa Effie-kilpailussa Kärkkäinen on palkittu kampanjoistaan ja toiminut tuomariston jäsenenä.
Vuonna 1989 Kärkkäinen perusti Vesa Kujalan kanssa mainostoimiston, joka toimi aluksi nimellä Etelä-Helsingin Dynamo. Vuonna 1995 se yhdistyi Tarvonen & Taajaranta Oy:n kanssa Kaisaniemen Dynamo Oy:ksi, ja vuodesta 2003 yritys on toiminut nimellä Dynamo Advertising Oy. Dynamo työllisti vuonna 2009 yli 30 henkeä.
Malin maantiede

Malin poliittinen kartta.
Topografinen kartta.
Geologinen kartta.
Mali on sisämaavaltio Länsi-Afrikassa. Se rajoittuu koillisessa Algeriaan, idässä Nigeriin, kaakossa Burkina Fasoon, lounaassa Norsunluurannikkoon, Guineaan ja Senegaliin ja luoteessa Mauritaniaan. Malin pinta-ala on 1 240 200 neliökilometriä.
Pinnanmuodostus

Mali on etupäässä tasankoa, jonka korkeus on yleensä 200–300 metriä merenpinnasta. Korkein kohta on Homborivuori (1 155 metriä) ja matalin Senegaljoen laakso (25 metriä). Koillisessa sijaitsee Ahaggarvuoriston jatke Adrar des Iforas, lounaassa Mandinguen ylänkö, etelässä Sikasson massiivi ja kaakossa Bandiagaran–Homborin ylänkö. Eroosion kuluttamat ylängöt päättyvät usein Bandiagaran kallion ja Tambaouran kaltaisiin jyrkkiin kalliorinteisiin.
Pinta-alasta kolmasosa on Saharan autiomaata. Pohjoisessa on hamadaksi kutsuttuja kivitasankoja ja etelämpänä kiinteitä tai liikkuvia hiekkadyynejä, joita muovaavat koillisesta puhaltavat tuulet. Saharan eteläpuolella sijaitsee Keski-Nigerin vajoama sisämaasuistoineen.
Geologia ja kaivannaiset

Mali sijaitsee pääosin Afrikan mannerlaatan Länsi-Afrikan kratonin alueella. Siihen kuuluu Ahaggarin massiivi koillisessa, Leonen-Liberian massiivi etelässä, Gourman poimuvyöhyke kaakossa, Mauritanian poimuvyöhyke lännessä ja Taoudenin allas niiden keskellä. Kratonin jalusta on muodostunut kovista kiteytyneistä ja metamorfisista kivilajeista, joiden päälle on kerrostunut hiekka-, kalkki- ja merkelikiveä.
Malin kaivosteollisuuden tärkein tuote on kulta, jota kaivetaan maan lounais- ja länsiosissa muun muassa Morilan, Kodiéranin, Syaman, Sadiolan ja Loulo–Gounkoton kaivoksissa. Saharan keskellä Taoudenissä on vuosisatojen ajan tuotettu suolaa. Tilemsin laaksossa on suuri fosfaattikiviesiintymä ja Ansongon lähellä paljon mangaania. Malin koillisosassa Niger- ja Senegaljokien välillä on suuria rautamalmi-, bauksiitti-, ja kalkkikiviesiintymiä. Muita hyötykaivannaisia ovat kupari, lyijy, sinkki, hopea, marmori, timantit, korukivet, kipsi, kaoliini, talkki, ruskohiili ja uraani.
Maan pohjoisosasta on etsitty tuloksetta öljyä ja maakaasua. Bamakon läheltä on löydetty vetykaasuesiintymä, jota voidaan käyttää sähkön tuotantoon.
Ilmasto

Malissa on trooppinen ilmasto. Sää on kuuma koko vuoden ajan ja se jakautuu selvästi erottuviin kuivaan ja sadekauteen. Monsuunin tuomat sateet saadaan pohjoisen pallonpuoliskon kesällä, mutta niiden kesto vaihtelee maan eri osissa. Ilmastovyöhykkeitä on kolme. Pohjoisessa on Saharan, sen eteläpuolella Sahelin ja etelässä Sudanin vyöhyke.
Saharan ilmasto on hyvin kuiva ja sille ovat ominaisia suuret lämpötilan vaihtelut. Lämpötila laskee talviöinä jopa -10:een ja voi päivällä nousta 30 asteeseen. Kesäkuussa lämpötila kohoaa 50 asteeseen. Vuotuinen sademäärä on alle 150 millimetriä ja sadekausi kestää muutamasta päivästä muutamiin viikkoihin. Keväällä puhaltaa kuuma harmattan-tuuli nostaen hiekkamyrskyjä.
Sahelin vyöhykkeellä viileä kuiva kausi kestää joulukuusta helmikuuhun. Vuorokauden keskilämpötila on silloin noin 20 astetta. Helmikuusta kesäkuuhun on kuuma ja kuiva kausi, jolloin lämpötilat nousevat 40–45 asteeseen ja harmattan tuo Saharasta pölyä ja hiekkaa. Kolmen kuukauden ajan sataa keskimäärin 150–600 millimetriä.
Sudanin vyöhykkeellä sademäärä on 600–1 500 millimetriä ja sadekausi kestää neljästä seitsemään kuukautta. Sateet laskevat lämpötilan 25–28 asteeseen, mutta ilman kosteus tekee olon tukalaksi. Harmattanin vaikutus ulottuu myös etelään, vaikka vuoret ja ylängöt suojaavat sitä tuulilta.
Etelän sademäärä mahdollistaa jatkuvan maanviljelyn, mutta maa kärsii toistuvista kuivuuskausista. Kuivuus on aiheuttanut Sahelin alueella nälänhätää varsinkin vuosina 1970–1974 ja 1984–1985.
Vesistöt

Malin suurimmat joet ovat Niger ja Senegal. Ne saavat pääosan vedestään Fouta Djallonin ylängöltä Guineasta.
Niger, jota kutsutaan yläjuoksulla nimellä Djoliba, tekee Malin alueella yli 1 600 kilometrin matkan. Se virtaa ensin kohti koillista Mandinguevuorten itäpuolella, jossa siihen laskevat ensimmäiset sivujoet Fié ja Sankarani. Joki ylittää Bamakon ja Koulikoron välillä Sotuban ja Kenién kosket ja virtaa sen jälkeen hitaasti keskellä laajaa tasankoa. Markalan kohdalla on muinainen sivuhaara, jossa sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualue. Diafarabéssa Nigeristä eroaa läntinen sivuhaara Diaka, minkä jälkeen joki muodostaa Nigerin sisämaasuistoksi kutsutun laajan tulvatasangon. Moptissa siihen yhtyy suurin sivujoki Bani, joka saa alkunsa Norsunluurannikolta virtaavista Baoulé- ja Bagoéjoista.
Nigerin haarat yhtyvät ensimmäisen kerran Débojärvessä, josta lähtee kaksi päähaaraa Issa Ber ja Bara Issa. Pohjoisen suistoalueen reunoilla on ajoittain täyttyviä tulvajärviä kuten Niangaye, Aougoundou, Dô, Garou, Horo, Fati, Télé ja Faguibine. Nigerin haarat yhtyvät Timbuktun seudulla, jossa joki kääntyy itään. Taoussan kosken jälkeen se kääntyy Bouremin kohdalla kaakkoon, jossa sijaitsevat Ansongon ja Labbézangan kosket. Nigerin mutkan eteläpuolelle jää kuiva Gourman alue ja sen pohjoispuolelle Saharaan rajoittuva Azawad.
Nigerin vesimäärä vaihtelee suuresti vuodenaikojen mukaan. Keskimääräinen virtaus on Koulikorossa suurimmillaan 4 876 kuutiometriä sekunnissa syyskuussa ja pienimmillään 67 m3/s huhtikuussa. Sisämaasuistossa imeytyy tai haihtuu suuri osa vesimäärästä. Ansongossa virtaus on suurin joulukuussa (1 684 m3/s) ja pienin kesäkuussa (68 m3/s). Myös vuosittaiset vaihelut ovat suuria.
Senegal saa alkunsa Bafing- ja Bakoyejokien yhtyessä Bafoulabén lähellä Malin länsiosassa. Sen ainoa suurempi sivujoki on maan länsirajalla virtaava Falémé. Yläjuoksulla on useita koskia ja putouksia kuten Gouina ja Félou. Kayesin alapuolella joki virtaa keskellä matalaa tasankoa. Senegalin keskimääräinen virtaus on Kayesin yläpuolella enimmillään 2 126 m3/s syyskuussa ja vähimmillään 11 m3/s toukokuussa.
Nigerjoen vettä hyödynnetään maataloudessa varsinkin sisämaasuiston tulvatasangolla sekä Baguinedan ja Office du Nigerin keinokastelualueilla. Sotubassa ja Markalassa on säännöstelypadot, kuten myös Banijoella Talossa. Suurimmat vesivoimalaitokset tekojärvineen sijaitsevat Bafingjoella Manantalissa ja Sankaranijoella Sélinguéssa. Niger on liikennöintikelpoinen osan vuodesta Guinean Kouroussan ja Bamakon sekä Koulikoron ja Ansongon välillä. Senegal on purjehduskelpoinen vain Kayesin alapuolella. Laivaliikennettä harjoittaa Koulikoron ja Gaon välillä valtiollinen Comanav-yhtiö.
Maalajit

Malille ovat tyypillisiä vähämultaiset punertavat maannokset, joiden väri johtuu rautaoksideista. Pohjoisen autiomaissa multakerrosta ei ole juuri lainkaan. Kuivan savannin punaruskeat hiekka- ja hietasavimaat ovat riittävästi kasteltuina melko hedelmällisiä ja sopivat maapähkinän, hirssin ja durran viljelyyn. Alanteiden savimailla voi viljellä tulvakastelun avulla riisiä.
Nigerjoen laaksossa ja sisämaasuistossa sekä Bamakon kaakkoispuolisella tasangolla on punaruskeita ja mustia niittymaita, joita hedelmöittää tulvavesien tuoma mutakerros. Maanviljelyyn sopivat myös Nionon seudun mustat trooppiset hydromorfiset maannokset sekä Sikasson ja Kayesin mustat trooppiset maaperät. Niillä kasvatetaan puuvillaa, sokeriruokoa, viljakasveja ja vihanneksia.
Heinäsavannin ja galleriametsien punaiset latosolimaat muodostavat kovaa lateriittia, joka muuttuu varsinkin Malin lounaisosassa eroosion vaikutuksesta hedelmättömäksi panssariksi. Kulotus, metsien hävittäminen sekä liiallinen maanmuokkaus ja laiduntaminen köyhdyttävät maaperää. Maanviljely edellyttää usein keinokastelua ja ojitusta.
Kasvillisuus

Malissa on yli 1 700 versokasvilajia. Kasvillisuusvyöhykkeitä ovat Saharan autiomaa pohjoisessa, Sahelin aavikoitunut savanni ja heinäsavanni sekä etelässä metsäsavanni ja jokivarsien galleriametsät. Kasvillisuus on runsainta etelän kosteilla heinäsavanneilla ja harvakasvuisissa metsissä.
Saharan vähäinen kasvillisuus koostuu sateen jälkeen kukoistavista heinäkasveista sekä kuivuuteen sopeutuneista piikkipensaista, tamariskeista ja akaasioista. Savannin puulajeihin kuuluvat erilaisten akaasioiden lisäksi apinanleipäpuu, kapokkipuut, voipuu, egyptinhaarapalmu, etiopianpalmyrapalmu ja senegalinkaijamahonki, joita hyödynnetään eri tavoin.
Nigerin sisämaasuistossa on laajoja kosteikkoja. Sen eteläosassa on niittyjä, mimosa- ja pajutiheikköjä sekä galleriametsiä. Pohjoisen hiekkadyyneillä kasvaa alkuperäiset metsät korvannutta pensaskasvillisuutta ja istutettuja egyptinhaarapalmuja.
Metsäpalot, kaskiviljely ja luvattomat hakkuut aiheuttavat suurta vahinkoa Malin metsille. Polttopuut ja puuhiili ovat maaseudun ainoa ja kaupunkiväestön tärkein polttoaine ruoanlaitossa. Puutavaran hankintaa varten on perustettu istutusmetsiä, joita käytetään myös kamppailussa Sahelin aavikoitumista vastaan.
Eläinkunta

Malin eläimistö on tyypillistä savannille ja pensasaavikolle. Maassa on yli 135 nisäkäslajia, 190 pesivää lintulajia sekä yli 100 kalalajia ja matelijaa.
Sorkkaeläimiä ovat antiloopit, gasellit, harjalammas, pahkasika ja kafferipuhveli ja petoeläimiä leijona, leopardi, sakaali, gepardi, juovahyeena ja hyeenakoira. Gourman alueella elää vielä norsuja ja Mandinguen ylängöllä apinoita, mutta monet lajit kuten kirahvi ovat kadonneet kokonaan. Joissa on virtahepoja ja niilinkrokotiileja. Suurin kalalaji on niilinahven. Nigerin sisämaasuisto on tärkeä eurooppalaisten muuttolintujen talvehtimisalue.
Aavikolla ja puoliaavikolla on paljon matelijoita ja savannilla hyönteisiä. Termiitit ja heinäsirkat aiheuttavat vahinkoa maanviljelylle. Eteläisimmän Malin tsetsekärpäset levittävät unitautia ja vaikeuttavat karjanhoitoa. Hyttyset ja mäkärät levittävät malariaa ja jokisokeutta.
Luvaton metsästys, maatalouden laajentuminen ja lisääntynyt kuivuus ovat vahingoittaneet suuresti Malin luontoa. Sen suojelemiseksi on perustettu muun muassa Boucle du Baoulén biosfäärialue, Bafing Makanan luonnonpuisto ja Gourman norsujensuojelualue. Maassa on neljä Ramsar-aluetta: Nigerin sisämaasuisto, Magui- ja Wegniajärvet sekä Souroujoen tulvatasanko.
Malin vesistöt.
Satelliittikuva Nigerin sisämaasuistosta.
Näkymä Bandiagaran kalliolta.
Mandinguevuoria Sibyssä.