stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sydämeeni joulun teen (vuoden 1998 albumi)
Kappaleet > Muusikot

Vesa-Matti Loiri – laulu, huilu
Peter Lerche – kitara, mandoliini
Juha Björninen – kitara
Olli Ahvenlahti – piano, kosketinsoittimet
Kalervo ”Kassu” Halonen – piano, kosketinsoittimet
Jari Heino – bassokitara
Pekka Pohjola – bassokitara
Reino Laine – lyömäsoittimet
Vesa Aaltonen – lyömäsoittimet
Jari Karvonen – lyömäsoittimet
Esa Kotilainen - koskettimet, bassoharmonikka
Maria Kalaniemi - harmonikka
Ritva Koistinen-Armfelt - kantele
Ape Anttila - basso
Mikko Hassinen - lyömäsoittimet
| n k Vesa-Matti Loiri |
| --- | --- |
 Hahmot: Jean-Pierre Kusela  Nasse-setä  Uuno Turhapuro  Tyyne 
Albumit:  4+20 (1971)  Vesku Suomesta (1972)  Veskunoita (1973)  Merirosvokapteeni Ynjevi Lavankopoksahdus (1974)  Vesku Helismaasta (1977)  Eino Leino (1978)  Ennen viimeistä maljaa (1980)  Eino Leino 2 (1980)  Vesa-Matti Loiri tulkitsee Oskar Merikannon lauluja (1981)  Täällä Pohjantähden alla (1983)  Lasihelmipeli (1984)  Eino Leino 3 (1985)  Naurava kulkuri (1986)  Voi hyvä tavaton (1987)  Pim peli pom (1988)  Sydämeeni joulun teen (1988)  Unelmia (1989)  Seitsemän kertaa (1990)  Vesa-Matti Loiri (1994)  Kaksin (1995)  Uuno Kailas (1995)  Rurja (1997)  Sydämeeni joulun teen (1998)  Kirkkokonsertti (2000)  Eino Leino 4 – Päivän laskiessa (2001)  Ystävän laulut (2003)  Ystävän laulut II (2004)  Ivalo (2006)  Inari (2007)  Kasari (2008)  Hyvää puuta (2009)  Skarabee (2010)  Tuomittuna kulkemaan (2013)  Pyhät tekstit (2016) 
Livealbumit:  Kolmastoista huhtikuuta (2024) 
Kokoelmat:  Laulu on iloni ja työni (1973)  Lankon tanko (ja muita askelmia) (1977)  Vesa-Matti Loiri – Parhaat palat (1980)  Lapin kesä (1992)  20 suosikkia – Lapin kesä (1996)  20 suosikkia – Saiskos pluvan (1996)  Lauluja rakastamisen vaikeudesta (1999)  Vesku Suomesta – Parhaat (2001)  Naurava Kulkuri – Huumorinkukkia (2008)  Lauluni aiheet I (2012)  Lauluni aiheet II (2012)  Lauluni aiheet III (2012)  Kaikkien aikojen Loiri (2014) 
Singlet:  Nauravan kulkurin paluu (1995)  Lapin kesä & Robin (2015) 
 kappaleet  diskografia  filmografia ja esiintymiset 
↑  Vesa-Matti Loiri – Sydämeeni joulun teen (1998, CD) – Photo 6 Discogs. Viitattu 2.12.2023. (suomeksi)
Bamperos

Bamperos oli oululainen ravintolaorkesteri, joka perustettiin 1970.
Yhtyeen tavaramerkiksi muodostui moniääninen lauluharmonia ja vauhdikkaat show’tlähde?. Bamperos keikkaili ympäri Suomea ja laivoilla ja esiintyi televisiossa ja radioasemilla. Yhtye teki jinglen Oulun ensimmäisen kaupallisen radioaseman, Radio Megan, avajaisiin vuonna 1988.
Petri Tuunainen väittää kirjassaan 500 iskelmätähteä, että Bamperos oli yksi Suomen parhaista laulubändeistä, jota monet jälkipolven orkestereista ovat pitäneet musiikillisena esikuvanaan. Bamperos esiintyi Suomen suurimmissa ravintoloissa, ja niin Tuunaisen kuin Tony Latvankin mukaan se oli yksi kalleimmin palkatuista ravintolaorkestereista porilaisen Pureman kanssa 1970- ja 1980-luvuilla.
Historia

Toimintansa ensimmäiset vuodet orkesteri soitti lähinnä viikonloppuisin Oulun ja lähiympäristön tanssipaikoilla. Ammattimainen kokoonpano muotoutui vuonna 1973, jolloin Bamperoksen muodostivat Seppo Jääskeläinen (kitara), Pekka Outinen (rummut), Mauno Moisanen (urut), Erkki Vehkaperä (laulu ja lyömäsoittimet) sekä Mauri Huotari (basso). Orkesterin kaikki jäsenet olivat omalta osaltaan myös laulusolisteja.
Bamperos pysyi lähes 20 vuotta samassa ydinkokoonpanossa, ainoastaan kosketinsoittajat vaihtuivat. Mauno Moisanen lopetti soittamisen ja lähti kaivamaan kultaa Lappiin vuonna 1979, jonka jälkeen kosketinsoittajan vakanssia hoitivat muun muassa Jari Laasanen, Esa Sihvola, Arto Mäläskä, Veli Tikkala ja viimeiset viisi vuotta Markku Suvinen.
Laulusolistina Vehkaperän lisäksi esiintyi sekä televisio- että lavakeikoilla Kari Värri.
Bamperos lopetti toimintansa vuonna 1990.
Julkaisut

Bamperos julkaisi urallaan viisi albumia, ja sen suosituimmaksi kappaleeksi kohosi "Tule kanssani kylpyyn", joka on edelleen karaokebaareissa suosittu. Bamperoksen 10-vuotisjuhlajulkaisu ilmestyi 1983. Muita Bamperos-kappaleita olivat muun muassa "Kimonota raotuta", "Kettunen keskiyön cowboy", "Näin on meininki" ja myös Paula Koivuniemen sittemmin levyttämä italoiskelmä "Lähdetään pois". Erkki Vehkaperä esitti "Kettusen" Lauantaitansseissa.
Julkaisut > Albumit

Bamperos (1974,  Finnlevy)
Näin on meininki (1979,  Anuco)
Tule kanssani kylpyyn (1980,  Anuco)
Bamperos – Juhlalevy 10 vuotta (1983,  VIP Music)
Kari Värri ja Bamperos (1986,  KV-Tuotanto)
Venäjän Kulitsa

Kulitsa (ven. кулич; bulg. великденски кравай, puol. babka wielkanocna) on slaavilaisten perinteinen leipä, jota leivotaan pääsiäisenä. Sana ”kulitsa” tulee kreikkalaisesta κόλλιξ -sanasta ja on pyöreäksi tai soikeaksi muotoiltu leipä. Se on tuttu jo 1700-luvulta. Kulitsa valmistetaan pähkinöillä, hedelmillä tai sokerilla runsaasti maustetusta voitaikinasta. Kulitsa sekä pasha muodostavat pääosan kirkossa pyhitetyistä pääsiäisruoista. Hyvänä pääsiäistapana pidetään pääsiäiskakkujen ja väritettyjen kananmunien antaminen lahjaksi. Kulitsa koristellaan usein kahdella kirjaimella ХВ (lat. HV), joka venäjän kielessä äänettään Hristos voskrese! (Христос Воскресе!), eli Kristus nousi kuolleista.
Venäjän kulitsa
Kulitsan alkuperä

Pääsiäiskakun (kulitsan) alkuperästä on ainakin kaksi erilaista versiota. Yksi versioista liittyy slaavilaiseen pakanuuteen. Uskotaan, että  kulitsan prototyyppi oli ollut Venäjällä jo kauan ennen kristinuskoon kääntymistä. Muinaiset slaavit leipoivat erikoisleipää keväällä ennen kylvämistä. Leivällä kunnioitettiin Äiti Maata, jotta se olisi antelias ihmisiä kohtaan ja antaisi hyvän runsaan sadon. Leipää lahjoitettiin myös luonnolle, että suotuisa sää auttaisi saamaan hyvän sadonkorjuun.
Kristinuskon tullessa pakanalliset rituaalit Venäjällä vähitellen katosivat slaavien elämästä. Tapahtui kahden täysin erilaisen uskonnon sulautuminen, joka johti kummankin perinteiden sekoittumiseen. 
Kulitsa historian toinen versio on kreikkalaista alkuperää. Kulitsa, samalla kuin kristinusko, tuli Venäjälle Kreikasta. Tämän pääsiäiskakun prototyyppinä oli kreikkalainen pyhä leipä nimeltään "artos". Artos oli mainittu ensimmäisen kerran jo 1100-luvulla. Juuri artos leivotaan ja pyhitetään nykyaikaisessa ortodoksisessa kirkossa. Pyhän leivän kotiversio eroaa selvästi kirkkoversiosta. Tämä on juuri se pääsiäiskakku, jota kutsutaan nimeltään kulitsa ja josta nykyaikainen pääsiäisleivonta koostuu.
Kulitsan merkitys ortodoksisessa kirkossa

Tullessaan Bysantin valtakunnasta Venäjälle kristinusko toi mukanaan pääsiäisjuhlan. Pääsiäisestä tuli iso juhlapäivä, jota kutsutaan Suureksi päiväksi, ja tätä päivää edeltävä viikko tunnetaan Suurena (Pyhänä) viikkona.
Perinteen mukaan, kun Jeesus jakoi pääsiäisaterian apostolien kanssa, hän julisti leivän olevan "hänen ruumiinsa". Niin leivästä tuli Kristuksen tunnusmerkki. Hänen taivaaseen ylösnousemuksen jälkeen kukaan apostoleista ei ottanut Kristuksen paikkaa pöydän ääressä. Sen sijaan leipä laitettiin pöydän vapaaseen paikkaan. Tämä kunniamerkki tarkoitti Jumalan läsnäoloa, ja pääsiäiskakku (kulitsa) on nykyaikana ”Herran pojan osa” uskonnollisille ihmisille.
Pääsiäisenä kulitsa on juhla-aterian olennainen osa. Pääsiäisen aattona, Suurena lauantaina, juhla-ateria pyhitetään kirkossa. Aterian pyhittäminen on uskonnollisten tahto ylläpitää Pyhän Hengen perinnettä.
Kulitsaan liittyvät enteet

Useat kiellot ja määräykset liittyivät ennen vanhaan kulitsan valmistamiseen. Joillakin Venäjän alueilla (esimerkiksi Karpaateilla) leipää ei saanut laittaa uuniin "paljain" käsin. Usein talon emäntä ei uskaltanut istua kulitsan leivontaprosessin aikana, jotta leipä ei lässähtäisi. Voronežin maakunnassa oli tapana leipoa pääsiäiskakkua ovi lukittuna:  jotta pääsiäisleipä onnistuisi, vieraita ei saanut olla talossa. Talo oli myös pidettävä rauhallisena ja hiljaisena. Uskottiin, että kulitsasta tulisi upea ja maukas siellä, missä ihmiset eivät kiroilleet eivätkä moittineet. 
Kulitsan ulkoasun mukaan oli tapana ennustaa perheenjäsenten kohtaloa ja tulevaa satoa: korkea, kokonainen ja kaunis pääsiäisleipä tarkoitti menestysvuotta perheelle. Jos kulitsa lässähti tai halkesi, taloudessa odotettiin onnettomuutta. Ontoksi sisäpuolelta paistettu leipä oli talonväen kuolemanmerkki.
Hassan al-Banna

| Hasan al-Banna |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1906 Mahmudiyya
Kuollut: 12. helmikuuta 1949 (42 vuotta) Kairo
Ammatti:  islamistinen poliitikko
Muut tiedot
Koulutus: Dar al-Ulum
Järjestö:  Muslimiveljeskunta
Hassan al-Banna tai Hasan al-Banna (arab. حسن البنا‎; 14. lokakuuta 1906 – 12. helmikuuta 1949) oli egyptiläinen islamisti, joka perusti Muslimiveljeskunnan Egyptissä vuonna 1928. Muslimiveljeskunnan perustamista on pidetty islamismin poliittisena läpimurtona. Järjestö sai nopeasti kannattajia johtajanaan karismaattinen al-Banna ja pian järjestö alkoi radikalisoitua. Egyptin hallitus yritti tukahduttaa järjestöä vuonna 1948, mikä johti pääministeri Mahmud al-Nukraši Pašan murhaan ja edelleen Hassan al-Bannan murhaan. Al-Bannan murhasivat todennäköisesti hallituksen agentit.
Banjō (1878)

| Banjō / 磐城 |
| --- | --- |
 Banjō vuonna 1889.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastontelakka
Kölinlasku:  1. helmikuuta 1877
Laskettu vesille:  16. heinäkuuta 1878
Palveluskäyttöön:  5. heinäkuuta 1880
Poistui palveluskäytöstä:  23. toukokuuta 1911
Tekniset tiedot
Uppouma:  667 t
Pituus:  47,7 m
Leveys:  7,7 m
Syväys:  3,7 m
Koneteho:  659 ihp
Nopeus:  10 solmua
Miehistöä:  112
Aseistus
Aseistus:  1 × 7″ tykki 5 × 4,7″ tykkiä 3 × 3,1″ tykkiä 3 × neliputkista 25 mm Nordenfelt-tykkiä
Banjō (jap. 磐城) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1878 vesillelaskettu rautarunkoinen kolmimastoinen tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin vuonna 1877 Yokosukan laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 1. helmikuuta 1877 telakan neljäntenä aluksena. Alus laskettiin vesille 16. heinäkuuta 1878 ja se valmistui 5. heinäkuuta 1880 ensimmäisenä päällikkönään Tsuboi Kōzō.
Palvelus

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese gunboat Banjō
Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan partioiden Korean, Dairenin ja Weihaiwein välistä aluetta ollen samalla Japanin 2. laivaston reservinä. Se luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen alus oli rannikkovesien tutkimus- ja partioaluksena. Venäjän–Japanin sodassa alus avusti Port Arthurin piirityksessä ja sodan lopulla se osallistui Tsushiman meritaisteluun.
Reserviin alus siirrettiin 12. heinäkuuta 1907 ja se poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta 1911. Aluksen aseistus poistettiin ja se myytiin 23. huhtikuuta 1912 Niigatan prefektuurin kaupalliselle yläasteelle Niigataan koulutusalukseksi.
Käännös suomeksi
Yhdeksän armotonta päivää

| Yhdeksän armotonta päivää> And Then You Die |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Francis Mankiewicz
Käsikirjoittaja:  Wayne Grigsby Alun Hibbert
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  CBC
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  115 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yhdeksän armotonta päivää (And Then You Die) on Francis Mankiewiczin ohjaama kanadalainen, alun perin televisiolle tehty toimintaelokuva vuodelta 1987. Tositapahtumiin perustuen se kertoo kokaiinikaupan valtapelistä Montrealissa. Elokuvan pääosissa näyttelevät Kenneth Welsh, R. H. Thomson, Wayne Robson ja Tom Harvey.
Vastaanotto

Elokuva julkaistiin suomenkielisin tekstein varustettuna VHS-kasettina. Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja luonneehtii sitä kuluneen aiheen kanadalaisversioksi, joka ei vakuuta muutoin kuin alkuperäisnimeen sisältyvällä totuudella kuoleman väistämättömyydestä.
Banshee-luokka (hävittäjä)

| Banshee-luokka |
| --- | --- |
 HMS Banshee

Tekniset tiedot
Uppouma:  290 t (standardi) 345 t (kuormattu)
Pituus:  64,92 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,87 m
Syväys:  2,90 m
Koneteho:  4 400 ihp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  53
Aseistus
Meritorjunta:  1 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 x QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 x 18" torpedoputkea
Banshee-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka (engl. torpedo boat destroyer, TBD). Luokka oli birkenheadiläisen Laird, Son and Companyn valmistama.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Banshee | Laird, Son and Company, Birkenhead | 1. maaliskuuta 1894 | 17. marraskuuta 1894 | heinäkuu 1895 | myyty romutettavaksi 1912 |
| HMS Contest | Laird | 1. maaliskuuta 1894 | 1. joulukuuta 1894 | heinäkuu 1895 | myyty romutettavaksi 1911 |
| HMS Dragon | Laird | 1. maaliskuuta 1894 | 15. joulukuuta 1894 | kesäkuu 1895 | myyty romutettavaksi 1912 |
Bambuhait

| Bambuhait |
| --- | --- |
 Epolettihai (Hemiscyllium ocellatum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Partahaikalat Orectolobiformes
Heimo::  Bambuhait  Hemiscylliidae  Gill, 1862
Katso myös
   Bambuhait Wikispeciesissä   Bambuhait Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bambuhait (Hemiscylliidae) on partahaikaloihin kuuluva kalaheimo.
Lajit

Varhaisimmat bambuhaifossiilit on ajoitettu jurakauden loppupuolelle. Nykyään heimoon kuuluu 12 lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun.Lajeja ovat muun muassa:
Harmaabambuhai (Chiloscyllium griseum)
Pistebambuhai (Chiloscyllium punctatum)
Ruskobambuhai (Chiloscyllium arabicum)
Sirobambuhai (Chiloscyllium indicum)
Tähtibambuhai (Chiloscyllium plagiosum)
Epolettihai (Hemiscyllium ocellatum)
Huppubambuhai (Hemiscyllium strahani)
Kirjobambuhai (Hemiscyllium trispeculare)
Laikkubambuhai (Hemiscyllium hallstromi)
Pantteribambuhai (Hemiscyllium freycineti)
Anatomia

Bambuhailajit ovat pienikokoisia haita ja jäävät yleensä alle 70 cm pitkiksi. Suurimmat lajit epolettihai ja pistebambuhai voivat saavuttaa metrin pituuden. Rakenteeltaan lajit ovat hoikkia ja niillä on kaksi suunnilleen samankokoista selkäevää ja rintaevät ovat pienet ja pyöreät. Pyrstöevä on pitkä verrattuna muun ruumiin pituuteen. Bambuhaiden kuonossa on pienet viikset ja silmien takana sijaitsevat ruiskureiät ovat suuret. Lajien hampaat ovat pienet ja teräväkärkiset. Bambuhaiden heimon lajit ovat ovipaarisia eli ne munivat kovakuorisen pyöreän munakotelon, josta poikanen kuoriutuu. Kuoriutuessaan poikaset ovat kooltaan 9–17 cm pitkiä.
Levinneisyys

Bambuhaiden heimon lajeja tavataan Tyynenmeren indoläntiseltä alueelta. Hemiscyllium-suvun lajit elävät Australian ja Uuden-Seelannin rannikolla, mutta Chiloscyllium-suvun kaloja tavataan laajalta alueelta Madagaskarista Japaniin. Ne ovat rannikkojen kivikkopohjien ja koralliriuttojen lajeja. Bambuhailajien ravintoa ovat pienet kalat ja selkärangattomat eläimet, kuten ravut ja seepiat.
Useita heimon lajeja pidetään akvaarioissa, koska ne ovat pienikokoisia, rauhallisia ja helppo saada lisääntymään myös vankeudessa. Eräitä lajeja pyydystetään myös ruokakaloiksi.
Mikey ja Nicky

| Mikey ja Nicky> Mikey & Nicky |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Elaine May
Käsikirjoittaja:  Elaine May
Tuottaja:  Michael Hausman
Säveltäjä:  John Strauss
Kuvaaja:  Victor J. Kemper
Leikkaaja:  John Carter
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Castle Hill Productions
Levittäjä:  Paramount Pictures
Kesto:  106 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mikey ja Nicky (videojulkaisuna Pelkojen yö, engl. Mikey and Nicky) on Elaine Mayn käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen rikosdraama vuodelta 1976. Elokuvan pääosia, mafian tappotuomiota pakoilevaa pikkunilkkiä ja tätä auttavaa lapsuudenystävää ajelehtimassa New Yorkin yössä, näyttelevät John Cassavetes ja Peter Falk.
Tuotanto

Elokuva kuvattiin jo vuonna 1973 ja sai suppean julkaisun vuonna 1976. Elaine May ylitti elokuvan teossa budjetin ja aikataulun ja joutui tuotantoyhtiön kanssa riitoihin, joita puitiin oikeussalissa. Elokuva julkaistiin torsona, mutta vuonna 1978 May pääsi tekemään siitä haluamansa version, jonka Criterion Collection julkaisi 2019.
Vastaanotto

Helena Yläsen (Helsingin Sanomat) mielestä elokuva on hieno mutta unholaan jäänyt kuvaus petoksen ja ystävyyden kuvioista rikollisten maailmassa. ”Cassavetesin elokuvien kaltainen yhden yön puheryöppy ja improvisoitu toiminta ovat Maylla hyvin käsissä ja nayttelijöiden ilmaisu on sekä oivaltavaa että tuoretta.”
Asko Alasen (Video-opas) mielestä elokuva on puristava öinen kaupunkipainajainen alamaailman lakien maailmassa. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Balbinus

| Balbinus |
| --- | --- |
 Balbinuksen rintakuva.
Rooman keisari  Pupienuksen kanssahallitsijana
Valtakausi:  22. huhtikuuta 238 – 29. heinäkuuta 238
Edeltäjä:  Gordianus I ja Gordianus II
Seuraaja:  Gordianus III

Syntynyt:  noin 178
Kuollut:  29. heinäkuuta 238 Rooma, Italia, Rooman valtakunta
Balbinuksen kuva roomalaisessa sestertiuksessa.
Decimus Caelius Calvinus Balbinus (noin 178? – 29. heinäkuuta 238) oli Rooman keisari noin kolmen kuukauden ajan vuonna 238.
Elämäkerta > Politiikkaan siirtyminen

Balbinuksen elämästä ennen keisariutta ei tiedetä paljoakaan. Keskiajalla eläneen bysanttilaisen historiankirjoittajan Johannes Zonaraksen mukaan hän oli noin 60-vuotias noustessaan valtaan, jolloin hän olisi syntynyt noin vuoden 178 paikkeilla. Useat nykytutkijat ovat kuitenkin esittäneet, että hän oli vähän nuorempi. Balbinuksen isä oli luultavasti eräs entinen konsuli Caelius Calvinus, joka toimi Kappadokian maaherrana vuonna 184. Hän taas saattoi olla vuoden 157 konsulin Caelius Secunduksen poika, mutta varmaa tietoa ei ole. Balbinuksen suku kuului alkujaan plebeijeihin mutta korotettiin myöhemmin patriisien joukkoon.
Balbinuksen poliittinen ura on jokseenkin epäselvä. 200-luvulla eläneen syyrialaisen historioitsijan Herodianoksen mukaan hän toimi useiden provinssien maaherrana. Historia Augusta luettelee African, Bithynian, Galatian, Pontoksen, Traakian ja Gallian, mutta mitään näistä ei voida todistaa. Balbinus saattoi toimia ainakin Asian maaherrana vuonna 201/202. Tiedetään, että kyseisen provinssin maaherran piti olla entinen konsuli, joten Balbinuksen olisi täytynyt toimia konsulina ennen maaherran tehtäväänsä, mikä olisi ollut poikkeuksellista hänen nuoruutensa takia. Vuonna 213 Balbinus oli konsulina yhdessä keisari Caracallan kanssa. Tämä osoittaa, että hän oli tuolloin erittäin vaikutusvaltainen ja tärkeässä asemassa. Keisari Elagabaluksen aikana Balbinus saattoi olla poissa Roomasta, mutta palasi sitten Severus Alexanderin neuvonantajaksi.
Maaliskuun 238 lopulla African provinssissa nousi kapina keisari Maximinus Thraxia vastaan. Kapinoitsijat murhasivat keisarillisen verojenkerääjän ja julistivat sitten keisariksi provinssin iäkkään maaherran, Marcus Antonius Gordianuksen. Gordianus otti samannimisen poikansa Gordianus II:n kanssahallitsijakseen ja lähetti Roomaan viestinviejän kertomaan kapinasta. Rooman senaatti ilmoitti heti tukevansa Gordianuksia, julisti Maximinuksen valtionviholliseksi ja mahdollisesti myös julisti edesmenneen keisari Severus Alexanderin jumalaksi. Senaatti myös nimitti 20 entistä konsulia erityisvirkaan (lat. vigintiviri ex senatus consulto rei publicae curandae) käymään sotaa Maximinusta vastaan. Näihin kuului myös Balbinus.
Elämäkerta > Nousu keisariksi

Huhtikuussa 238 Gordianus II sai surmansa Karthagon edustalla käydyssä taistelussa, minkä jälkeen Gordianus I teki itsemurhan. Samaan aikaan Maximinus oli koonnut armeijansa ja saapunut Pohjois-Italiaan. Senaatti päätti kuitenkin jatkaa kapinaa. Se valitsi näiden 20 miehen joukosta Balbinuksen ja Marcus Clodius Pupienus Maximuksen uusiksi keisareiksi. Ensimmäistä kertaa Rooman valtakunnassa oli kaksi täysin samanarvoista keisaria. Molemmat saivat arvonimen pater patriae (suom. isänmaan isä) ja pater senatus (suom. senaatin isä).
Pupienuksen ja Balbinuksen poistuessa Juppiter Optimus Maximuksen temppelistä, missä uudet keisarit oli valittu, heitä vastassa oli vihainen väkijoukko, joka ajoi uudet keisarit henkivartioineen takaisin temppeliin. Kansalaiset eivät pitäneet Pupienuksesta, joka oli osoittautunut ankaraksi toimiessaan kaupunginprefektinä ennen Gordianusten kapinaa. He myös vaativat, että edesmenneen Gordianus I:n 13-vuotias tyttärenpoika Marcus Antonius Gordianus nimitettäisiin caesariksi. Tähän suostuttiin, jolloin väkijoukko rauhoittui.
Elämäkerta > Levottomuuksia Roomassa ja sota gootteja vastaan

Pupienus lähti Pohjois-Italiaan organisoimaan sotaa Maximinusta vastaan kun taas Balbinus jäi Roomaan vastaamaan hallinnosta. Pian levottomuudet pääkaupungissa alkoivat uudestaan, kun erään senaatin istunnon aikana kaksi aseetonta pretoriaanikaartin sotilasta murhattiin. Tapahtuma sai aikaan väkivaltaiset mellakat Gordianusten kannattajien johtaessa kansalaisia taisteluun pretoriaaneja vastaan. Väkivaltaisuuksien aikana Roomassa syttyi tulipalo, joka tuhosi suuren osan kaupunkia. Sillä aikaa Maximinus oli murhattu Aquileian edustalla, ja Pupienus palasi Roomaan juhlimaan voittoaan. Hänen paluunsa sai tilanteen rauhoittumaan hetkeksi, mutta kahden keisarin välit alkoivat huonontua. Pupienus oli tuonut mukanaan germanialaisia sotilaita, jotka hän oli palkannut henkivartioikseen. Balbinus pelkäsi Pupienuksen käyttävän näitä häntä vastaan. Pretoriaanit olivat tyytymättömiä senaatin valitsemiin keisareihin ja pelkäsivät, että Pupienus korvaisi koko kaartin omalla henkivartiollaan.
Balbinus päätettiinkin pian lähettää Tonavalle sotimaan gootteja vastaan ja Pupienus taas itään torjumaan persialaisten hyökkäystä. Pretoriaanikaarti kuitenkin hyökkäsi keisarien kimppuun Palatiumilla, ennen kuin nämä ehtivät lähteä. Pupienus yritti kutsua henkivartioitaan apuun, mutta Balbinus luuli tätä Pupienuksen juoneksi ja esti häntä. Eutropiuksen ja Aurelius Victorin mukaan pretoriaanit murhasivat keisarit heti, mutta Herodianos kertoo, että heidät riisuttiin alasti ja vietiin pretoriaanien leiriin, jossa heitä pilkattiin ja kidutettiin. Kun Pupienuksen germanialaiset henkivartijat saivat kuulla tapahtuneesta, he lähtivät kohti pretoriaanikaartin leiriä. Pretoriaanit kuitenkin surmasivat vankinsa, jolloin germaanit palasivat leiriinsä. Tämän jälkeen pretoriaanit huusivat 13-vuotiaan Gordianus III:n keisariksi. Balbinuksen hallituskausi oli kestänyt noin 99 päivää.
Elämäkerta > Kuolema ja spekulaatiot hallituskaudesta

Vuoden 238 tapahtumien kronologia on osoittautunut ristiriitaisten papyruksien ja piirtokirjoitusten takia poikkeuksellisen vaikeaksi määrittää. On esitetty, että Pupienuksen ja Balbinuksen hallituskausi alkoikin jo tammi-helmikuussa ja päättyi toukokuussa. Nykytutkijat ovat kuitenkin päässeet yhteisymmärrykseen asiasta, ja Robin Mc Mahon esittää seuraavat päivämäärät: 12. huhtikuuta Gordianus I ja Gordianus II saavat surmansa hallittuaan 20 päivää, 22. huhtikuuta Pupienus ja Balbinus julistetaan keisareiksi Roomassa, 24. kesäkuuta Maximinus ja hänen poikansa murhataan Aquileian edustalla ja 29. heinäkuuta Pupienus ja Balbinus murhataan.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Balbinus Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Gordianus I ja  Gordianus II | Rooman keisari Kanssahallitsija Pupienus | Seuraaja: Gordianus III |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB