Ohutsuoli
Ohutsuolen rakenne

Ohutsuoli alkaa mahanportista, joka liittää yhteen mahalaukun ja pohjukaissuolen, ja päättyy vatsaontelon oikeanpuoleiseen alaosaan, josta suolisto jatkuu paksusuolena. Ohutsuolen pituus on aikuisella keskimäärin noin 5–10 metriä. Se jakautuu eri tehtävien mukaan kolmeen osaan. Ylhäältäpäin lueteltuna nämä ovat pohjukaissuoli (duodenum), tyhjäsuoli (jejunum) ja sykkyräsuoli (ileum).
Pohjukaissuoli on pituudeltaan noin 25–30 cm. Muodoltaan se muistuttaa hevosenkenkää, joka kaartuu haiman ympäri. Pohjukaissuoli voidaan jakaa neljään eri osaan. Ylin osa (bulbus) on heti mahanportin jälkeen, sitten seuraa alas kaartuva osa. Horisontaalinen eli vaakasuora osa kaartuu suoraan vasemmalle mahan poikki, ja sitä seuraa ylöspäin kaartuva osa. Yläosan alkuosa muistuttaa muodoltaan sipulia. Siellä on pohjukaissuolirauhasia, jotka erittävät suolen seinämää happamalta mahanesteeltä suojaavaa limaa. Haimanesteet ja sapen yhteinen eritystiehyt laskee pohjukaissuolen alkuosaan. Pohjukaissuolen verisuonitus tulee pääasiassa haiman verisuonten kautta.
Tyhjäsuoli ja sykkyräsuoli yhdessä muodostavat ohutsuolen loppuosan. Ne ovat suoliliepeen välityksellä kiinni vatsaontelon takaseinämässä siten, että suolen mutkat pääsevät melko vapaasti liikkumaan. Suolilieve on vatsakalvon kahden lehden muodostama sidekudoslevy. Suolilieve jatkuu suolen pinnalle herakalvona, joka vähentää kitkaa ja ehkäisee suolen mutkien hankautumista toisiaan vasten. Suoliliepeen sisällä kulkevat suolen veri- ja imusuonet sekä hermosyyt. Usein suoliliepeessä on myös rasvaa.
Ohutsuoli on runsaasti mutkitteleva ja se vie suurimman osan vatsaontelon tilasta. Sykkyräsuolessa on joskus pieni laajentuma, jota kutsutaan Meckelin divertikkeliksi. Tyhjäsuolessa tapahtuu vilkasta ravintoaineiden imeytymistä, ja siksi sen limakalvo on poimuttuneempi kuin muualla.
Ohutsuolen seinämässä on monta kerrosta. Uloin kerros koostuu lihassyistä, joista uloimmat ovat pitkittäinsuuntaisia ja sisemmät rengasmaisia. Niiden sisäpuolella on hermoja, verisuonia, rasvaa ja löyhää sidekudosta sisältävä kerros. Sisempänä on ohut limakalvon lihaskerros ja loput limakalvot. Limakalvo on voimakkaasti poimuttunut, minkä johdosta suolen sisäpinta on pinta-alaltaan paljon suurempi kuin ulkopinta. Laaja pinta-ala on tarpeen, jotta mahdollisimman paljon suolen läpi kulkevasta ruoan ravintoaineista voisi imeytyä elimistöön.
Limakalvoa peittää tiheä suolinukka, joka muodostuu miljoonista villuksista eli nukkalisäkkeistä. Jokaisen nukkalisäkkeen sisällä on imusuoni, hiuslaskimo ja -valtimo, jotka kuljettavat nukkalisäkkeiden sisään päätyneet ravintoaineet muualle elimistöön. Nukkalisäkkeiden pinta on puolestaan vielä pienempien lisäkkeiden peitossa, joita kutsutaan mikrovilluksiksi. Mikrovillusten korkeus on noin 1 mikrometri ja niitä on toista tuhatta yhtä solua kohti.
Rengaspoimut laajentavat suolen imeytymispinnan noin kolminkertaiseksi, villukset tästä vielä kymmenkertaiseksi ja mikrovillukset edelleen 20–30-kertaiseksi, niin että ohutsuolen koko imeytymispinta-alaksi tulee 200–300 m².
Suolen limakalvossa on runsaasti imukudosta, joka poistaa suolesta bakteereja ja muita haitallisia aineita. Erityisen paljon imukudosta on sykkyräsuolen loppupäässä. Limakalvossa on myös muita soluja, jotka erittävät limaa, hormoneja ja muita suolen toimintaan vaikuttavia aineita.
Koska ohutsuolen läpi kulkee paljon ruokaa päivittäin, ovat suolen seinämän solut kovassa kulutuksessa. Solujen täytyykin uusiutua jatkuvasti. Uusia soluja muodostuu limakalvon pohjaosissa, joista ne työntyvät pintaa kohti korvatakseen vanhan solut, jotka irtoavat ja tuhoutuvat.