stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tove Janssonin elämäkerta
Elämäkerta > Muumien synty

Muumien ajatus syntyi Tove Janssonin mielikuvituksessa jo 1930-luvulla. Ensimmäinen piirros muumista syntyi Janssonien kesäpaikan ulkohuussin seinälle. 1930-luvun alkupuolella hänen akvarelleissaan esiintyy mustia muumin kaltaisia olentoja, ja pian Jansson alkoi käyttää hahmoa Garmin pilapiirroksissaan, joissa se toimi tekijän tunnusmerkkinä yhdessä signeerauksen kanssa. Varhaisessa vaiheessa hahmon nimi oli Snork (niisku), mutta myöhemmin se sai nimen Mumin tai Mumintroll (muumi/muumipeikko). Tämä nimi oli peräisin Tukholman taidekoulun ajoilta ja oli Toven enon Einar Hammarstenin keksimä. Tämä oli kertonut ruokaa näpistelevälle sisarentyttärelleen kauhutarinoita ruokakomerossa asuvasta "muumipeikosta". Alkuvaiheissaan muumit olivat pelottavia olentoja, mustia ja punasilmäisiä, eräänlaisia henkilökohtaisia demoneita. Ne olivat laihoja ja usein sarvipäisiä. Muumikirjojen myötä ne muuttuivat ystävällisiksi hahmoiksi.
Ensimmäisen muumikirjansa Småtrollen och den stora översvämningen (suom. Muumit ja suuri tuhotulva) Jansson kirjoitti talvisodan aikana, vuosina 1939–1940. Hän puhtaaksikirjoitti ja kuvitti kirjan jatkosodan jälkeen, ja se ilmestyi syksyllä 1945 Söderström & Co:n kustantamana. Viisikymmentä vuotta myöhemmin Jansson teki kirjan uuteen painokseen esipuheen, jossa hän selosti motiivejaan ryhtyä kirjailijaksi:
Ensimmäistä muumikirjaa hädin tuskin huomattiin maailmansodan jälkeisillä kirjamarkkinoilla, ja siitä ilmestyi vain yksi – joskin myönteinen – arvostelu. Jansson oli kuitenkin innoissaan uudesta aluevaltauksesta ja ryhtyi välittömästi kirjoittamaan uutta muumikirjaa. Kometjakten (suom. Muumipeikko ja pyrstötähti) ilmestyi syksyllä 1946. Jansson teki kirjan pohjalta myös jatkosarjakuvan Mumintroll och jordens undergång ("Muumipeikko ja maailmanloppu") joka ilmestyi vasemmistolaisessa Ny Tid -lehdessä 1947–1948. Muumien saama vastaanotto oli kuitenkin edelleen vaisu. Kometjakten sai hieman edeltäjäänsä enemmän huomiota, mutta sen myyntiluvut olivat huonot, ja Söderström & Co kieltäytyi julkaisemasta enempää muumikirjoja, koska piti niitä taloudellisesti kannattamattomina. Ny Tidin lukijat puolestaan valittivat, että muumiperhe on liian porvarillinen, eikä lehti tilannut Janssonilta enempää sarjakuvia.
Janssonin kirjoitustarmoa nämä takaiskut eivät kuitenkaan kyenneet lannistamaan. Kolmannen muumikirjan  Trollkarlens hatt (suom. Taikurin hattu) hän vei kilpailevalle kustantajalle Schildtsille, joka julkaisi sen syksyllä 1948. Trollkarlens hatt oli Tove Janssonin kirjallinen läpimurto. Se sai ylistävät arvostelut sekä Suomessa että Ruotsissa, jossa se edeltäjiensä tapaan julkaistiin samaan aikaan. Kirjasta tehtiin myös nopeasti englanninkielinen käännös Finn Family Moomintroll, joka ilmestyi 1950.
Vuonna 1984 valmistuneessa televisiosarjassa Tove ja meri Jansson kertoo Muumien synnystä.
Elämäkerta > Ihmissuhteet

Janssonilla on ollut romanttisia suhteita sekä miesten että naisten kanssa. Ensimmäinen merkittävämpi rakkaussuhde Janssonilla oli taidemaalari Sam Vannin kanssa. Sodan aikana Janssonilla oli rakkaussuhde kuvataiteilija Tapio Tapiovaaraan. Vakavampi suhde oli 1940-luvun puolivälin molemmin puolin vasemmistolaisen intellektuellin ja kansanedustaja Atos Wirtasen kanssa, joka tiedetään Nuuskamuikkusen esikuvaksi.  Jansson oli valmis avioitumaan ja hankkimaan lapsia Wirtasen kanssa. Wirtasen empiessä Jansson tutustui naimisissa olevaan Vivica Bandleriin 1946. Tästä muodostui hänen ensimmäinen homoseksuaalinen suhteensa 32 vuoden iässä. Vivica ja Tove ikuistuivat muumikirjoihin Tiuhtin ja Viuhtin muodossa (Tofslan och Vifslan), Jansson signeerasi töitäänkin Tofslan-nimellä. Jansson ikuisti Bandlerin Helsingin kaupungin häneltä 1947 tilaamiin freskoihin. Suhde kuitenkin päättyi nopeasti, mutta ystävyys säilyi loppuelämän ajan. Heillä oli myös ammatillista yhteistyötä: Jansson ja Bandler toteuttivat useita muuminäytelmiä yhdessä.
Vuodesta 1956 alkaen Janssonin elämänkumppani oli taidegraafikko Tuulikki Pietilä, jonka kanssa hän vietti kymmenet kesät Pellingissä sijaitsevassa Klovharun saaressa. He kirjoittivat yhdessä kirjan Haru, eräs saari (1996), jossa he kertoivat kesistään saaressa. Jansson ja Pietilä asuivat ja pitivät yllä galleriaa Helsingin Kaartinkaupungissa Ullanlinnankadulla. Pietilän kuvaamista kaitafilmeistä on koottu useita TV-dokumentteja, joissa on käsitelty niin heidän kesiään Klovaharunilla kuin heidän matkusteluaan ympäri maailmaa. Pietilä oli Janssonin seuralainen Presidentinlinnan itsenäisyyspäiväjuhlissa vuonna 1992, ehkäpä ensimmäisenä lesboparina. Pietilän piirteitä löytyy 1957 julkaistun Taikatalvi-kirjan Tuu-tikista.
Elämäkerta > Myöhempi elämä ja työt

Omien muumikirjojensa lisäksi Jansson kuvitti myös muita lastenkirjallisuuden klassikoita, kuten J. R. R. Tolkienin Hobitti eli sinne ja takaisin sekä Lewis Carrollin romaanin Liisan seikkailut ihmemaassa ja runoelman Kraukijahti ruotsinnokset. Hän on kirjoittanut myös useita aikuisille suunnattuja kirjoja, muun muassa novelleja. Muumi-sarjakuvaa Jansson piirsi itse 1947–1961 suomalaisiin ja ulkomaisiin lehtiin, minkä jälkeen sarjakuvia jatkoi hänen veljensä Lars. Parhaimmillaan 1950-luvulla sarjakuva ilmestyi yli 40 maassa ja 60 kielellä.
Jansson sai työstään useita palkintoja. Vuonna 1966 hän sai Hans Christian Andersenin palkinnon työstään lastenkirjallisuuden hyväksi. Valtion kirjallisuuspalkinnon hän sai vuosina 1963, 1971 ja 1982. Jansson sai myös Suomen Kulttuurirahaston palkinnon 1990 sekä Suomi-palkinnon 1993. Janssonille itselleen palkinnot eivät merkinneet suuria. Paljon tärkeämpänä hän piti läheistensä hyväksyntää ja arvostusta.
Vuonna 1986 Jansson ja Pietilä lahjoittivat Tampereen taidemuseolle teoskokonaisuuden, johon kuului yli tuhat Janssonin alkuperäiskuvitusta ja useita Pietilän rakentamia muumiaiheisia kuvaelmia. Lahjoitukseen sisältyi myös muumikirjojen erikielisiä käännöksiä ja yli kaksimetrinen muumitalo, jonka Jansson ja Pietilä olivat tehneet yhdessä ystävänsä, erikoislääkäri Pentti Eistolan kanssa. Kokoelmaa varten perustettiin erillinen Muumilaakso-museo, joka avasi ovensa yleisölle Tampereen pääkirjastotalo Metsossa keväällä 1987. Museon kävijämäärät suurenivat 1990-luvun muumi-innostuksen myötä, mikä johti Muumilaakson näyttelytilojen laajentamiseen. Jansson, Pietilä ja Eistola olivat mukana juhlimassa laajennusosan avajaisia Tampereella keväällä 1993.
Elämäkerta > Kuolema

Tove Jansson sairastui 1990-luvulla sekä keuhko- että rintasyöpään. Hän oli tupakoinut pitkään, ja myös hänen isänsä oli sairastanut keuhkosyöpää. Sairastumisensa myötä Jansson vetäytyi julkisuudesta; hänen viimeinen huomattava julkinen esiintymisensä oli vuonna 1994 Tampereella hänen 80-vuotispäivänsä kunniaksi järjestetyssä kirjailijasymposiumissa. Jansson sai keväällä 2000 vaikean aivoverenvuodon. Hän vietti koko seuraavan vuoden sairaalassa ja kuoli 27. kesäkuuta 2001, 86-vuotiaana. Hänet on haudattu sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle vanhempiensa sekä veljensä Larsin ja tämän vaimon Nitan viereen.
Palkintoja ja kunnianosoituksia

Hans Christian Andersen -palkinto (kultamitali) 1966
Valtion kirjallisuuspalkinto 1963, 1971 ja 1982
Pro Finlandia mitali 1976
Topelius-palkinto teoksesta Den farliga resan 1978
Svenska kulturfondenin kunniapalkinto 1983
Suomen kulttuurirahaston palkinto 1990
Selma Lagerlöf -palkinto 1992
Taiteen Suomi-palkinto 1993
Mercuri Internationalin pronssiomena 1994
Ruotsin akatemian suuri palkinto 1994
American-Scandinavian Foundationin kulttuuripalkinto 1996
WSOY:n Kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 1999
Le Prix de l'Office Chrétien du Livre
Tove Janssonin kunniaksi on Suomessa julkaistu useita muumiaiheisia postimerkkejä vuodesta 1988 sekä juhlarahat 2004 ja 2014. Tove Jansson sai oman nimikkoseuransa 2007.
Vuonna 2014 Tove Janssonin elämäntyötä esiteltiin satavuotisnäyttelyssä Ateneumin taidemuseossa. Sama näyttely oli esillä Japanissa, jossa se kiersi viisi museota.
Kesällä 2014 Helsingin Katajanokalla sijaitseva Katajanokan puisto nimettiin Tove Janssonin puistoksi. Nimikkopuisto sijaitsee lähellä Janssonin lapsuudenkotia.
Vuodesta 2020 lähtien sisäministeriö suosittaa, että Janssonin syntymäpäivänä 9. elokuuta liputetaan Janssonin sekä suomalaisen taiteen kunniaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tove Jansson Wikimedia Commonsissa
Tove Janssonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Tove Jansson (Arkistoitu – Internet Archive) – sivustossa www.moomin.com (suomeksi) (ruotsiksi) (englanniksi)
Radio- och TV- intervjuer med Tove Jansson. (Arkistoitu – Internet Archive) Yle Elävä arkisto/Arkivet.
Tove Jansson lukee kirjojaan. (Arkistoitu – Internet Archive) Yle Elävä arkisto/Arkivet.
Tove Jansson Valtion taidemuson kokoelmissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tove Jansson -seura ry. (Arkistoitu – Internet Archive)
Jansson Helsingin kaupunginkirjaston sivuilla.[vanhentunut linkki]
Ros Coward: Gifted creator of the Moomins, a fantasy family for children and adults alike. The Guardian 30.6.2001.
Moominland Tales: The Life of Tove Jansson. BBC.
Yleisradion Tove Jansson 100 -teemasivu.
Jansson, Tove hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Tove Jansson 1920-luvulla.
Jansson maalaa freskoa Juhlat maalla vuonna 1947 Helsingin kaupungintalon ravintolaan. Vieressä opiskelutoveri Niilo Suihko.
Tove Jansson vuonna 1956.
Tuulikki Pietilä, Tove Jansson ja Signe Hammarsten-Jansson Klovharun saarella.
Gustaf David Hamilton

| Gustaf David Hamilton |
| --- | --- |
 Carl Fredrich Branderin maalaama muotokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1699 Västra Tunhem, Ruotsi
Kuollut: 29. joulukuuta 1788 (89 vuotta) Barsebäck, Ruotsi
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Pommerin sota
Sotilasarvo:  sotamarsalkka
Gustaf David Hamilton (29. tammikuuta 1699 Västra Tunhem – 29. joulukuuta 1788 Barsebäck) oli ruotsalainen kreivi ja sotamarsalkka. Hän aloitti sotapalveluksensa Kaarle XII:n joukoissa suuren Pohjan sodan loppuvaiheissa ja värväytyi vuonna 1720 Ranskan armeijan Royal Suédois -osastoon. Hän palasi myöhemmin Ruotsiin, missä hän vuonna 1741 kokosi oman rykmentin. Vuonna 1745 hän osallistui noin kymmenen muun ruotsalaisen upseerin kanssa Preussin joukoissa hyökkäykseen Böömissä. Hamiltonin rykmentti komennettiin vuonna 1751 Suomeen, missä sen sijoituspaikkana oli Suomenlinna. Hän sai samana vuonna kreivin arvon ja vuonna 1755 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1757 hän lähti Ruotsin joukoissa sotimaan Preussia vastaan Pommerin sodassa. Hän toimi joukkojen ylipäällikkönä loppuvuoden 1758 ajan, mutta pärjäsi huonosti ja pyysi eroa sen jälkeen, kun oli saanut kansliapresidentti Anders Johan von Höpkeniltä johtamistapaansa arvostelevan kirjeen. Hamilton nautti tosin suosiota alaistensa keskuudessa avoimen ja  hilpeän luonteensa vuoksi. Lähdettyään sotaväestä hänestä tuli innokas hattupuolueen poliitikko, joka oli lähellä kuningas Adolf Fredrikiä. Hän kohosi sotamarsalkan arvoon vuonna 1765 ja omistautui ostamansa Barsebäckin linnan kunnostukselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustaf David Hamilton Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi
VoLTE

VoLTE (Voice over LTE) eli 4G-puhelu on 4G-verkkojen ominaisuus, jossa äänipuhelut kulkevat 4G-verkon välityksellä vanhemman 3G- tai GSM-verkon sijasta.
3GPP määritteli LTE-verkon seuraajana WCDMA-verkoille, mutta jätti valmistajien ja verkko-operaattoreiden valittavaksi mitä ratkaisua käytetään äänen välittämiseen (VoLTE), josta johtuen syntyi erilaisia erilaisia vaihtoehtoja. CSFB-ratkaisussa (circuit switched fallback) palveluntarjoaja käyttää vanhaa 2G/3G-verkkoaan äänipuheluiden välittämiseen. Toinen ratkaisu on VoLTE via Generic Access (VoLGA). Kolmas vaihtoehto on äänen välittäminen IP-protokollan avulla (VoIP).
Oriveden kirkko

| Oriveden kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko elokuussa 2013
Sijainti:  Keskustie 17, Orivesi
Koordinaatit:  61°40′25.2″N, 024°21′28.3″E
Seurakunta:  Oriveden seurakunta
Rakentamisvuosi:  1960–1961
Suunnittelija:  Kaija ja Heikki Siren
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  800
Tyylisuunta:  modernismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oriveden vanhan kirkon kellotapuli
Oriveden kirkko on Orivedellä Pirkanmaalla sijaitseva arkkitehtipariskunta Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelema vuosina 1960–1961 rakennettu torniton tiilikirkko. Kirkko toimii Oriveden seurakunnan pääkirkkona. Arkkitehtuuriltaan hyvin harkittua ja veistosmaista rakennusta pidetään yhtenä Suomen sotien jälkeisen kirkkoarkkitehtuurin merkkiteoksista.  Oriveden kirkko on yksi Museoviraston valitsemista Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Historia

Oriveden kirkko rakennettiin vuosina 1960–1961 paikalla aiemmin sijainneen Oriveden puukirkon paikalle. Rakennusmestari Matti Åkerblomin 1780-luvulla rakentama puinen ristikirkko tuhoutui vuonna 1958 tuhopolton seurauksena. Uuden kirkon suunnittelemiseksi järjestettiin joulukuussa 1958 ratkaistu kutsukilpailu, jonka voittivat arkkitehdit Kaija ja Heikki Siren ehdotuksellaan Kaarikirkko. Nykyinen kirkko vihittiin käyttöön elokuussa 1961.
Arkkitehtuuri

Kahden vastakkaisen kaaren sisään jäävän soikion muotoisen kirkon pinta-ala on 814 neliötä, ja siinä on istumapaikkoja 800 hengelle. Kirkon katto on lievästi viistetty, sisäänkäynti on toisen kaaren keskiosassa. Vastakkaisen alttariseinän kaari on katkaistu ja siirretty keskeltä taemmas alttarin valaisemiseksi molemmilta sivuilta. Kaarevien seinien muodostamassa soikiossa voi nähdä kristillisenä symbolina joko kalan tai silmän.
Sisätilat ja esineistö

Alttarilla on kuvanveistäjä Kain Tapperin koivusta veistämä reliefi Golgatan kallio vuodelta 1961, ensimmäinen abstrakti taideteos suomalaisessa kirkossa. Kirkon 39-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1961.
Kirkon tekstiilit suunnitteli Dora Jung ja kynttilänjalat sekä kolehtihaavi- ja seppeletelineet Bertel Gardberg.
Kirkon esineistöön kuuluu vaivaispoika, jonka seurakunta on saanut lahjoituksena vuonna 1848. Oikeaa kättään ojentava, siniseen takkiin pukeutunut vaivaispoika on ilmeisesti Heikki Mikkilän veistämä. Sillä on rinnassaan aukko rahalahjoituksia varten. Alun perin vaivaispoika sijoitettiin kirkon portille. Vuodesta 1873 lähtien se sijaitsi kellotapulin seinustalla, ja säästyi siten kirkon palosta. Vuonna 1997 eräjärveläinen Sari Äkräs entisöi vaivaispojan, ja samassa yhteydessä vaivaispoika siirrettiin kirkon pääoven yhteyteen. Veistos on 133 senttimetriä korkea.
Kirkon yhteydessä sijaitsee seurakuntasali, joka soveltuu 40 hengen tilaisuuksien järjestämiseen.
Kellotapuli

Kirkon vieressä on rakennusmestari Matti Åkerblomin vuonna 1780 rakentama barokkityylinen puinen kellotapuli, jonka kellot ovat vuosilta 1781 ja 1826.  Kaksinivelinen, sipulihuippuinen kellotapuli edustaa Åkerblomille luonteenomaista lounaissuomalaista tapulityyppiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oriveden kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Oriveden kirkko (Q19708094)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Orivesi
katuosoite: Keskustie 17, 35300 Orivesi, Keskustie 17
koordinaatit: 61°40′25″N 24°21′28″E﻿ / ﻿61.6737°N 24.3579°E﻿ / 61.6737; 24.3579
Luettelo Vesilahden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Vesilahden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vesilahden kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki | Vesilahden kirkon hautausmaa, Rautialantie 208 | Vesilahden kirkonkylä | 61.3102°N, 23.6226°E |  | 1955 |  |  |
| Muualle haudattujen muistomerkki | Vesilahden kirkon hautausmaa, Rautialantie 208 | Vesilahden kirkonkylä | 61.3104°N, 23.6199°E |  |  |  |  |
| Niemisen veljesten muistokivi | Ypeen tila, Littuskiventie 175 | Onkemäki | 61.2448°N, 23.5926°E (tarkkuus 100 m) |  | 1961 |  |  |
| Punaisten muistomerkki | Maarianmäki, Vesilahdentie 1185 | Kostiala | 61.2834°N, 23.5544°E |  | 1943 |  |  |
| Vapauden kivi | Kirkon lounaispuolella, Rautialantie 208 | Vesilahden kirkonkylä | 61.3101°N, 23.6205°E | Bergius, KaiKai Bergius | 1992 |  |  |
| Vesilahden hautausmaan sankaripatsas | Vesilahden kirkon sankarihautausmaa, Rautialantie 208 | Vesilahden kirkonkylä | 61.31°N, 23.6226°E | Rautalin, RichardRichard Rautalin | 1946 |  |  |
| Vesilahden taistelujen muistomerkki | Suomelanmäki, Vesilahdentie 896 | Suomela | 61.2898°N, 23.6023°E | Auttila, ValdemarValdemar Auttila, pronssilevyt Evert Porila | 1938 |  |  |
Sarvivalas

| Sarvivalas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Heimo::  Sarvivalaat Monodontidae
Suku::  Monodon
Laji::  monoceros
Kaksiosainen nimi
 Monodon monoceros  Linnaeus, 1758 
 Sarvivalaan levinneisyys
Katso myös
   Sarvivalas Wikispeciesissä   Sarvivalas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sarvivalas (Monodon monoceros) on pohjoisilla merialueilla, pääasiassa pohjoisen napapiirin pohjoispuolella, elävä valaslaji. Se on sukunsa ainoa laji. Sarvivalaiden heimoonkaan ei kuulu kuin kaksi lajia, sarvivalas ja maitovalas.
Koko ja ulkonäkö

Sarvivalaan näkyvin tuntomerkki on koiraiden kierteinen syöksyhammas, joka voi kasvaa 2,7 metriä pitkäksi. Yleensä hampaan pituus on kuitenkin noin kaksi metriä. Hammas voi painaa jopa 10 kiloa, mikä on tehnyt sarvivalaasta halutun metsästyskohteen. Grönlannissa on myös pyydystetty sarvivalas, jolla oli kaksi syöksyhammasta.
Sarvivalaan normaali pituus on 3,6 ja 6,2 metrin välillä, yleensä noin 4,7 metriä uroksilla ja 4 metriä naarailla. Urosten paino on 1,6 tonnia täysikasvuisena, naaraat painavat harvoin enemmän kuin 900 kiloa. Aikuiset sarvivalaat ovat väriltään ruskehtavia tai tummanharmaita. Niillä on pieniä pyöreitä läiskiä koko ruumiissaan. Värit vaalentuvat vuosien kuluessa. lähde?
Levinneisyys ja elinympäristö

Sarvivalaat elävät arktisella alueella. Eniten niitä on alueella, joka ylettyy itäisestä Kanadasta läntiseen Grönlantiin. Suurin osa sarvivalaista elää napapiirin pohjoispuolella ympäri vuoden. Ne elävät jäätiköiden lähellä ja napajäätiköiden avoimissa kohdissa. lähde?
Elintavat

Sarvivalaat ovat laumaeläimiä, jotka elävät tyypillisesti 3–8 valaan laumoissa. Silloin kun ne muuttavat, laumoissa saattaa olla useita satoja tai tuhansia valaita. Sarvivalaiden pääasiallista ravintoa ovat kalat, mustekalat ja äyriäiset. Niiden ainoa luontainen vihollinen on miekkavalas. Ei ole täyttä selvyyttä, mihin sarvivalas pitkää syöksyhammastaan käyttää. Yleisimmän teorian mukaan sillä on kuitenkin merkitystä vain urosvalaiden keskinäisessä kilpailussa.
Erään sarvivalasyksilön on arvioitu eläneen 115-vuotiaaksi.
Vankeudessa ne ovat eläneet vain 1–4 kuukautta rakennettuun ympäristöön sijoittamisen jälkeen, eikä lisääntymistä ole tapahtunut.lähde?
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web
CMS: Monodon monoceros (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159426  Wikispecies: Monodon monoceros  ADW: Monodon_monoceros  ARKive: monodon-monoceros  BioLib: 20781  BOLD: 12413  CoL: 446SX  CMS: monodon-monoceros  EoL: 46559339  EPPO: MNODNO  EUNIS: 8368  GBIF: 5220008  iNaturalist: 41459  IRMNG: 11012163  ITIS: 180485  IUCN: 13704  MDD: 1006445  MSW: 14300107  NatureServe: 2.104228  NBN: NBNSYS0000188753  NCBI: 40151  NOAA: narwhal  Observation.org: 20693  OBIS: 137116  Open Tree of Life: 306757  Paleobiology Database: 64546  Paleobiology Database: 64546  SeaLifeBase: 69409  Species+: 8084  WoRMS: 137116  ZooBank: 291E316E-E811-47E0-84BE-867588059A67
VoNR

VoNR (Voice Over New Radio) tai Vo5G (Voice over 5G) tarkoittaa äänipuhelun siirtämistä 5G-verkossa. VoNR on IMS-standardiin (IP Multimedia Subsystem) perustuva menetelmä kuten aikaisempi VoLTE. Tavoitteena ovat nopeampi puhelun yhdistäminen, pidempi akun kesto ja parempi äänenlaatu. VoNR käyttää pakettikytkentäistä liikennettä kuten VoIP (erona piirikytkentäisestä 2G/3G verkkojen käyttämästä). Ero VoNR- ja VoLTE-tekniikoissa on pohjana toimivassa mobiiliverkossa ja radioliikenteessä.
Quadra 900

47 senttimetriä korkeaan koteloon pakattu Quadra 900 oli toinen Quadra-malliston ensimmäisistä tietokoneista.
Macintosh Quadra 900 on Apple Computerin 21. lokakuuta 1991 julkaisema, Macintosh Quadra -sarjan tietokone. Quadra 900 julkaistiin yhdessä Quadra 700 -mallin kanssa. Vuonna 1992 malli päivitettiin ja sitä alettiin myydä nimellä Quadra 950. Quadra 900 :n tuotanto lakkautettiin 18. toukokuuta 1992.
Yleistä

Quadra 900 oli rinnakkaismallinsa 700:n kanssa ensimmäinen Macintosh, jossa oli vakiona Ethernet-liitäntä. Porttina käytettiin AAUI-liitäntää. Suuri, tornimallinen kotelo ja viisi NuBus-korttipaikkaa mahdollistivat helpon laajennettavuuden. 303 watin virtalähde pystyi pyörittämään kahta 25 W:n ja kolmea 15 W:n NuBus-lisälaitetta. 16 SIMM-paikkaa oli enemmän kuin tarpeeksi kaikenlaiseen käyttöön.
Tekniset tiedot

25 MHz:n Motorola 68040 -suoritin
4 Mt:n keskusmuisti, päivitettävissä 256 Mt:n saakka (80 ns 30-pin SIMM)
PDS-korttipaikka
5 NuBus-laajennuspaikkaa
System 7.0.1, päivitettävissä Mac OS 8.1 saakka