stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jäätuulen laakso (kirjasarja)

Jäätuulen laakso -sarja (The Icewind Dale Trilogy) on R. A. Salvatoren ensimmäinen Drizzt Do'Urdenista, drow-mannunvartijasta kertova trilogia. Sarjaan kuuluvat Salvatoren esikoisromaani Kristallisauva sekä Hopeavirrat ja Puolituisen kivi.
Kristallisauva

Drizzt on kotiutunut Jäätuulen laaksoon ja saanut ystäviä Kelvinin paaden alla asuvista kääpiöistä, erityisesti kääpiöiden johtaja, Bruenor Sotavasara pitää Drizztiä suuressa arvossa. Myös Bruenorin hoivissa kasvanut ihmistyttö, Catti-brie on Drizztille läheinen samoin kuin läheisessä kylässä asuva puolituinen, Regis.
Jäätuulen laakson rauhaisa elämä kuitenkin rikkoutuu, kun tundran barbaarit päättävät tehdä valloitusretken Kelvin paaden varjossa oleviin kaupunkeihin. Drizztin ja hänen ystäviensä avulla barbaareiden uhka torjutaan, mutta kaupunkien välit kiristyvät taisteluiden seurauksena. Taistelun kuluessa Bruenor kiinnittää huomiota nuoreen barbaarisoturiin, jonka hän taistelun päätyttyä pelastaa haavoittuneena taistelukentältä ja ottaa kasvatikseen Catti-brien rinnalle. Barbaarinuorukainen, Wulfgar, oppii arvostamaan Kymmenen kaupungin väkeä ja Bruenorin kääpiöitä uudella tavalla joutuessaan asumaan näiden keskuudessa. Wulfgar tutustuu myös Drizztiin ja saa tältä hyödyllisiä opetuksia aseiden käytössä.
Vapautuessaan kiitollisuudenvelastaan Wulfgar valmistautuu kohtaamaan tundralla elävän mahtavan valkoisen lohikäärmeen, Jääsurman. Hölmöyteen asti ulottuvassa ritarillisuudessaan Wulfgar ei kuitenkaan surmaa nukkuvaa lohikäärmettä, mutta paikalle saapuvien Drizztin ja Guenhwyvar-pantterin avulla nuorukainen kuitenkin vie voiton taistelussa. Lohikäärmeen surmaaminen antaa Wulfgarille oikeuden haastaa heimonsa päällikkö taisteluun, minkä nuorukainen tekeekin, sillä vanha päällikkö on johdattamassa tundran heimoja tuhon tielle liittoutumalla ilkeän velhon, Akar Kesselin ja tätä seuraavien vuoriston petojen kanssa Kymmentä kaupunkia vastaan.
Jälleen Drizzt ystävineen joutuu laittamaan henkensä alttiiksi Kymmenen kaupungin puolustamiseksi, kun Akar Kessel, Kristallisauva-nimisen, mahtavan taikaesineen haltija koettaa vallata koko Jäätuulen laaksoa.
Hopeavirrat

Kun taistelu Akar Kesseliä ja Kristallisauvaa vastaan on voitettu, Drizzt, Bruenor, Regis ja Wulfgar lähtevät yhdessä etsimään Bruenorin vanhaa kotia Mithralsaleja. Regisin kannoilla on kuitenkin vaarallinen salamurhaaja Artemis Entreri, joka on seurannut puolituista Calimportin kaupungista asti. Tietäessään ystäviään uhkaavasta vaarasta Catti-brie lähtee vuorostaan Entrerin perään, mutta joutuu pian tämän vangitsemaksi, sillä ovela salamurhaaja suunnittelee käyttävänsä tyttöä panttivankina saadakseen puolituisen kiinni.
Matkallaan Drizzt tovereineen joutuu mitä omituisimpiin paikkoihin, kuten Harpel-nimisen velhosuvun taloon, kuuluisaan Hopeakuun kaupunkiin ja pahamaineiseen Luskaniin. Juuri kun he ovat löytäneet Bruenorin esi-isien mahtavan asumuksen Catti-brie pääsee pakenemaan Entreriltä ja varoittaa ystävyksiä. Regis kuitenkin joutuu Entrerin käsiin ja samoin Drizztin maaginen Guenhwyvar-pantteri. Lisäksi Bruenor syöksyy pohjattomaan kuiluun palavan varjolohikäärmeen selässä.
Puolituisen kivi

Drizzt ja Wulfgar lähtevät seuraamaan Artemis Entreriä kohti kaukana etelässä olevaa Calimportin kaupunkia raskain sydämin, sillä he uskovat ystävänsä Bruenorin kuolleen Mithralsalissa varjolohikäärmettä vastaan käydyssä taistelussa. Bruenor on kuitenkin selviytynyt, kiitos sen, että hänellä oli mukanaan toinen Drizztin sapeleista, Jääsurma, lohikäärmeen luolasta löytynyt tulta hylkivä ase. Yhdessä Catti-brien kanssa Bruenor seuraa Drizztiä ja Wulfgaria onnistuen ajoittamaan saapumisensa mitä parhaimpaan hetkeen.
Entreri vie epäonnisen Regisin Calimportin alamaailmaa hallitsevalle julmalle pasha Pookille, jolle myös antaa lahjana maagisen Guenhwyvar-pantterin. Guenhwyvar kuitenkin pakenee omalle maailmantasolleen vieden Regisin mukanaan turvaan.
Drizzt tovereineen onnistuu selviytymään pashan palatsia vartioivista ihmisrotista ja pelastamaan lopulta Regisin. Entreri onnistuu silti pakenemaan ja salamurhaajan sydämessä syttyy kateus ja viha sankarillista mustaa haltiaa kohtaan, joka uskomattomista asetaidoistaan huolimatta on myös kykenevä tuntemaan todellista ystävyyttä ja läheisyyttä, joita kylmä salamurhaaja ei ole milloinkaan pystynyt ymmärtämään.
Bruenor, Catti-brie, Drizzt ja Wulfgar palaavat yhdessä pohjoiseen ja Mithralsaliin Regisin jäädessä Calimportiin hallitsemaan levottoman kaupungin rikollisjärjestöjä taikarubiininsa avulla.
Hr. Ms. K IV

| Hr> Ms. K IV |
| --- | --- |
 Hr. Ms. K IV

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen
Kölinlasku:  30. joulukuuta 1915
Laskettu vesille:  2. heinäkuuta 1920
Palveluskäyttöön:  27. huhtikuuta 1921
Poistui palveluskäytöstä:  1936
Tekniset tiedot
Uppouma:  579 t (pinnalla) 721 t (sukellus)
Pituus:  64,41 m
Leveys:  5,6 m
Syväys:  3,56 m
Koneteho:  2 × 600 bhp (dieselmoottori) 2 × 210 bhp (sähkömoottori)
Nopeus:  15 solmua (pinnalla) 8,5 solmua (sukellus)
Miehistöä:  29
Aseistus
Aseistus:  4 × 18" torpedoputki
Hr. Ms. K Iv oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston K III -luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 1. lokakuuta 1915 Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 30. joulukuuta 1915. Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1920 ja se otettiin palvelukseen 27. huhtikuuta 1921.
Palvelus

Alus lähti 3. syyskuuta 1921 Vlissingenistä merelle ja se matkasi Algerin, Suezin kanavan, Adenin ja Colombon kautta Tandjong Priokiin, jonne se saapui 23. joulukuuta. Aluksen etummaisessa akkuhuoneessa tapahtui räjähdus Colombossa 9. marraskuuta, jolloin kaksi miestä sai surmansa ja yksi loukkaantui.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1936.
Kaakkuri (Petsamo)

Kaakkuri, aiemmin Kakkari (ven. Гагарка, Gagarka), oli kylä Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman Petsamon kunnan itäsosassa. Kylä sijaitsi Petsamonvuonon itärannalla Petsamon kirkonkylää Parkkinaa vastapäätä. Parkkinasta Kaakkuriin johtanut maantie jatkui Kaakkurista edelleen pohjoiseen Porovaaran kylään. Nykyisin Kaakkuri on asumaton ja sen alue kuuluu Petsamon piirin Petsamon kaupunkikuntaan.
Petsamojoen suupuolelle syksyllä 1941 saksalaisten ja suomalaisten rakentama silta. Taustalla näkyy silloinen Kaakkurin kylä, joka sijaitsi Petsamojoen itäpuolella.
Kaakkurissa ei ollut omaa koulua, vaan se kuului Petsamon ensimmäisestä koulupiirijaosta vuodelta 1921 lähtien kirkonkylän eli Parkkinan koulupiiriin. Kaakkurin ja Porovaaran kylille suunniteltiin yhteistä koulua 1920- ja 1930-luvuilla, mutta tämä ei toteutunut.
Väestö

Petsamonvuonon venäläinen asutus syntyi 1870-luvulla samoihin aikoihin kuin alueen karjalainen asutuskin. Nämä venäläiset siirtolaiset asettuivat lähinnä Alaluostarin ja Parkkinan kyliin. Petsamon luostari, joka oli perustettu uudelleen vuonna 1886, halusi Alaluostarin omaan käyttöönsä ja siirrätti alueella asuneet venäläiset Kakkarin eli Kaakkurin kylään. Kylän perusti venäläinen Feodor Zaonegin vuonna 1890. Sinne heille rakennettiin uudet talot Arkangelista tuodusta puutavasta. Tätä ennen Kaakkurissa oli asunut vain kaksi tunturisaamelaista ja yksi suomalainen asukas. Kylän asukkaiden pääelinkeinoina olivat kalastus, karjankasvatus ja maanviljely.
Venäläisten lähteiden mukaan vuonna 1897 kylässä oli yhteensä 63 asukasta ja se kasvoi siten, että asukkaita oli 142 vuonna 1905 ja 188 vuonna 1918, jolloin asukkaista 87 oli venäläisiä, 55 karjalaisia, 24 syrjääniä, 12 saamelaista ja kymmenen suomalaisia. Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan kylän 180 asukkaasta oli venäläisiä 150, karjalaisia 20, kolttasaamelaisia kahdeksan, komeja seitsemän, muita saamelaisia kaksi ja suomalaisia yksi.
Asukasluvun kehitys:
177 (1921)
204 (1925)
180 (1929)
189 (1930)
187 (1935)
189 (1939)
Jänhijoki (joki)

| Jänhijoki |
| --- | --- |
 Jokioisten Museorautatien höyryvetoinen museojuna ylittää Jänhijoen rautatiesiltaa
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Jokioinen, Forssa, Tammela
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Jänhijoen valuma-alue (35.97) 
Pinta-ala:  203 km²  
Järvisyys:  3,85 % 
Pääuoman pituus:  noin 42 km 
Pääuoman osuudet:  Jänhijoki ←Peräjoki ←Heinijoki ←Myllyoja
Yhtyy:  Loimijoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Jänijärvi, Tammela 
 :  60°51.903′N, 23°40.335′E
Laskupaikka:  Vaulammi, Jokioinen 
 :  60°47.989′N, 23°25.81′E
Läpivirtausjärvet:  Setälänlammi
Esteet:  pato
Taajamat:  Minkiö
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  110,5 m
Laskukorkeus:  alle 80 m
Korkeusero:  30,5 m
Pituus:  27,434 km  
Kaltevuus:  1,11 m/km
Keskivirtaama:  1,6 m³/s (MQ) 
Muuta
Jänhijoki  on Kanta-Hämeessä Jokioisten, Forssan ja Tammelan alueilla virtaava 27 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa valuma-alueensa 42 kilometriä pitkästä pääuomasta sen Jänijärvestä alkavan alajuoksun. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueeseen ja se yhtyy Loimijokeen oikealta puolelta 94 kilometriä Loimijoen suusta Kokemäenjoessa.
Nimitys

Joen vanha nimi on todennäköisesti ollut Jänhijoki, koska valuma-alueella on kaksi muutakin jänistä tarkoittavaa vesistöä. Setälänlammi oli aikaisemmalta nimeltään ”Jänhilampi” ja lähdejärven nimi on Jänijärvi. Joen nimi lienee vaihdellut asutuksen mieltymyksen mukaan. Joen alkujuoksua kutsuttiin 1800-luvulla myös nimellä ”Kiipujoki” läheisen Kiipun kylän mukaan. Joen keskijuoksulla sijaitsi samaan aikaan Jänhijoen kylä. Nykyään Jänhijoen yläjuoksun väliä, joka alkaa Jänijärvestä ja jatkuu  Forssan Kalsun kylään saakka kohtaan, missä Tyytynoja yhtyy pääuomaan, kutsutaan Peräjoeksi.
Joen kulku

Jänhijoki alkaa matalan Jänijärven luoteispäästä parin sadan metrin etäisyydellä Hienijoen suulta. Joki virtaa metsäalueella luoteeseen loivaa ja kapeaa laaksoa myöten. Alkutaipaleella joki toimii 1,3 kilometrin matkalla Forssan ja Tammelan välisenä kuntarajana. Joki putoaa muutamia metrejä ennen saapumistaan peltoaukealle ja muodostaa sinne suvannon. Joessa on Kaitasuonojan suun lähellä kapea jokisaari. Joki kääntyy lounaaseen päin alittaessaan seututien 284 ja virtaa lähes kolme kilometriä laajalla peltoaukealla. Kalsussa se tunkeutuu metsäiseen ja lyhyeen laaksoon, jossa on pudotusta taas muutama metri. Joki alittaa yhdystien 13569 koskena ja pellolla joki toimii puoli kilometriä Jokioisten ja Forssan välisenä kuntarajana. Joen paikallinen nimi vaihtuu Jänhijoeksi.
Joki virtaa taas laajalla peltoaukealla, johon se on uurtanut muutaman metrin syvyisen jokiuoman. Pellolla siihen yhtyy kaksi valtaojaa Tyytynoja ja Yöninoja ennen valtatietä 2 ja Viraanoja pian valtatien jälkeen. Joki kiertää kallioisen mäen pohjoispuolelta ja laskee Minkiön asemalla Setälänlammiin. Lammen jälkeen Minkiössä jokeen yhtyy pohjoisesta tuleva Lähdeoja ja etelästä tuleva Syrjäniitunoja. Minkiössä joen ylittää yhdystie 2813 ja museorautatie. Alajuoksulla joki alkaa kaartamaan ensin lounaaseen ja lopulta etelään päin. Joen vedenpinta ei laske alajuoksulla puolta metriä enempää, sillä joessa on Kiipun alapuolella Myllykoskessa pato. Padon alapuolella on joessa kaksi koskijaksoa Jokioisiin vievän yhdystien 13560 sillan kohdalla ja kolmas koski puolivälissä matkalla joen suuhun. Pohjanmaankulmalla sijaitsee viimeinen jokea ylittävä silta.
Luontoarvoja

Jänhijoen ekologinen tila on tyydyttävä. Jokeen kohdistuu voimakasta hajakuormitusta, sen ravinnepitoisuudet ovat suuria ja vesi on erityisesti korkean veden aikana sameaa. Joen latva-alueilla sijaitsevat järvet eivät kykene hillitsemään virtaamien vaihtelua, joten sen virtaamavaihtelut ovat suuria.
Jänhijoen valuma-alue > Yleistä

Valuma-alueen alavat alueet sijaitsevat Jokioisissa, johon kuuluu pieniä alueita Ypäjästä ja Humppilasta. Valuma-alueen keskiosa kuuluu Forssaan ja pohjoisosat Tammelaan.
Jänhijoen valuma-alueen pinta-ala on 201 neliökilometriä (tai myös 205 km² ) . Valuma-alueen ylimmät osat sijaitsevat Tammelan ylängöllä, missä sijaitsee myös suurin osa valuma-alueen järvistä. Valuma-alueella on 29 yli hehtaarin kokoista järveä ja valuma-alueen järvisyys on 3,85 %. Joen alajuoksu virtaa laajojen petoalueiden ja pohjoisosa virtaa metsämaiden läpi. Peltomaat muodostavat 31 % valuma-alueesta.
Jänhijoen valuma-alue > Pääuoma

Valuma-alueen pääuomasta ei ole kirjallisuuslähteitä. Jokiverkoston pääuoma määritetään ylensä valitsemalla se jokihaara, jossa virtaa eniten vettä. Jänhijoen valuma-alueen pääuoma on alajuoksulla selvästi Jänhijoki. Valuma-alueen pituus Jänhijoen ja keskeisten järvien kautta mitattuna on noin 33 kilometriä. Kun valuma-alueen pinta-ala jaetaan pääuoman pituudella, saadaan keskimääräiseksi leveydeksi noin kuusi kilometriä. Valuma-alue on pitkä ja kapea, jolloin sivujoetkin ovat melko lyhyitä. Alajuoksulla voidaan pääuomaksi osoittaa Jänhijoki, jonka niminen pääuoma on Kalsuun, Forssan ja Jokioisten rajalle, asti. Pääuomaa, joka alkaa rajalta ylös Jänijärven korkeudelle asti, kutsutaan myös Peräjoeksi. Jänijärvi kuuluu Tammelan ylänköalueeseen, jossa on lukuisia järviä. Vesistöviranomaiset ovat valinneet pääuomaan Jänijärvestä yläjuoksulla kulkevaan vesistöreittiin kuuluvaksi Heinijärvestä alkava Heinijoen, Kuivajärvestä alkava Myllyojan, sekä lopuksi puron, joka alkaa sekä Kyynäräjärvestä että Saloistenjärvestä. Sitä, miten pääuoma valitaan latvaojien välillä, ei tässä käsitellä. Pääuoman pituudeksi saadaan laskemalla yhteen alajuoksun osuus 27,4 kilometriä, jonka arvon vesistöviranomaiset ovat ilmoittaneet, kartasta mitatun arvon 13 kilometriä kanssa, jolloin saadaan 40,4 kilometriä. Pääuoman pituus on siten hieman ylöspäin pyöristettynä 42 kilometriä.
Jänhijoen valuma-alue > Sivu-uomia

Jänhijoen valuma-alueen pääuoman sivu-uomia on kerätty alla olevaan taulukkoon. Taulukon tietojen lähteet näkyvät taulukon alla ja ne on yksilöity kunkin rivin oikeassa sarakkeessa. Sivu-uomat on kuvailtu tarkemmin taulukon jälkeen kirjoitetussa tekstissä.
| Sivu-uoman nimi   | Pääuoman kohta   | Etäisyys Loimi- joesta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Jänhijoki yhtyy Loimijokeen Joikioisten Vaulammen ja Kirkonkulman välillä.
| Myllyoja | Pohjanmaankulma |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Kärmeoja | alajuoksu |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Korko-oja | Saartenkulma |  | 5 |  | 10 | 2,2,–,2,–,3 |  |
| Ojanne | Minkiö |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Yöninoja | Minkiö |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Syrjäniitunoja | Minkiö |  | 6 |  | 11 | 2,2,–,2,–,3 |  |
| Lähdeoja | Minkiö | 9 | 9 |  | 20 | 2,2,4,2,–,4 |  |
| Viraanoja | Jänhijoki |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Yöninoja | Latovainio |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Tyytynoja | Latovainio | 15 | 10 |  | 18 | 2,2,4,2,–,4 |  |

| Hako-oja | Kalsu, Forssa | 17 | 6 |  | 17 | 2,2,4,2,–,4 |  |
| Kämpinoja | Peräjoki |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Luutasuon oja | Peräjoki |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Lylynoja | Peräjoki |  | 5 |  |  | 2,2,–,2,–,– |  |
| Kaitasuonoja | Lempää |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |


Heinijoki laskee Jänijärveen, josta alkaa Peräjoki ja Jänhijoki (Tammela)
| puro Särkijärvestä | Heinijoki |  | 0,3 |  | 4 | 2,2,–,2,–,3 |  |
| Luolalamminoja | Heinijärvi |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
Myllyoja laskee Heinijärveen, josta alkaa Heinijoki

Myllyoja alkaa Kuivajärvestä, joka kuuluu Tammelan ylänköön

Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = katsottu tai mitattu Karttapaikan verkkopalvelusta , 3 = katsottu SYKE:n VALUE valuma-aluerajaustyökalulla , 4 = luettu SYKE:n HERTTA-verkkopalvelun virtavesien tietokannasta
Jänhijoen valuma-alue > Jänhijoen alue

Jänijärvi on nykyään säännöstelty järvi, jonka pohjapato on rakennettu järven luusuaan. Luusuasta laskee Peräjoki kohti alle kolmen kilometrin päässä olevaa Lempäätä. Tällä matkalla Tammelan ja Forssan raja seuraa joen mutkia yli kilometrin matkalla. Viiden kilometrin päästä kohdassa, missä Lylyoja yhtyy siihen oikealta, joen kulku taittuu luoteesta lounaaseen. Lopulta joki kiertää Pyrynpyölin mäen laskien koskena alas Kalsun kylän suvantoihin. Täällä joki on murtanut tiensä harjujakson läpi ja samalla siihen yhtyy vasemmalta Hako-oja (17 km, 17 km²), joka hakee vetensä Forssan kaupungin laitamilta saakka, ja siihen yhtyy oikealta Kämpinoja, joka tuo vedet Passinsuolta.
Tyytynoja (15 km, 18 km²) virtaa Kuuman Peiliönsuolta ja vasemmalta jokeen yhtyy Yöniinoja, joka tuo vettä Kullaanharjun kupeessa sijaitsevalta Yöninlammilta. Tämän kohdan jälkeen joen ylittää valtatien 2 Latovainion kylän kohdalla ja vajaan kolmen kilometrin päässä joki virtaa Setälänlammin läpi. Täällä joen ylittää yhdystie 2813 ja museorata rautatiesiltaa myöten.
Minkiön aseman kohdalla jokeen yhtyy pohjoisesta Lähdeoja (9 km, 20 km²), jonka valuma-alue ylettyy Humppilan taajamaan saakka. Siellä sijaitsevat Koivistonlammi ja Enttu. Kaakosta yhtyy lähes samaan kohtaan Syrjäniitunoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Rehtijärvi ja Laikkalammi, jotka ovat Kirmunharjun ja Kukonharjun pohjavesialueella.
Tämän jälkeen Jänhijoki kaartaa 9 kilometriä kohti etelää ja yhtyy Loimijokeen Lintupajun luhdassa pari kilometriä Jokioisten taajaman alapuolella Vaulammin luona.
Jänhijoen valuma-alue > Jänhijoen valuma-alueen yläosa > Heinijoki

Jänhijoen valuma-alueen laskujoki Jänhijoki laskee Jänijärvestä, johon vuorostaan laskee Heinijärvestä lähtevä Heinijoki. Heinijärven takana ovat kaikki valuma-alueen yläosan muut suuret järvet lukuun ottamatta Särkijärveä, jonka laskuoja yhtyy Heinijokeen sen puolivälissä. Heinijoki on 6,2 kilometriä pitkä välijoki, jonka järvien välinen korkeusero on 6,7 metriä. Joessa on Saukoniemenkulmalla pato.
Jänhijoen valuma-alue > Jänhijoen valuma-alueen yläosa > Heinijärven valuma-alue

Heinijärven valuma-alue on 38 km² ja se on vain 19% koko Jänhijoen valuma-alueesta. Silti siinä sijaitsee 22 järveä, mikä tekee 76% koko valuma-alueen järvistä. Alajuoksun savikkoalueilla järviä on syntynyt lähinnä vain harjujen yhteydessä suppiin kun taas yläjuoksulla ne ovat syntyneet epätasaisen ylängön syvänteisiin.
Heinijärveen laskevat Korpipohjanen, Suopohjanlammi ja Luolalammi omien laskuojiensa kautta. Näiden lisäksi laskevat Hylöjärven kautta yhteisen laskuojan kautta Iso-Näkiäinen, Pikku-Näkiäinen ja Sammakkolammi.
Muut järvet laskevat Heinijärveen kahta ojaa myöten, jotka kummatkin ovat Kuivajärven laskuojia. Toinen oja, Myllyoja, laskee siihen läntistä reittiä, joka lienee luontainen. Myllyojaan yhtyy Forssan Kiimalammi ja sen kautta laskevat Pikku Kiimalammin vedet. Soiden läpi on kaivettu itäinen reitti on välillä hyvin suora oja, joka on ilmeisesti vesien nykyinen pääuoma. Se virtaa Tammelan Kiimalammin ja Mustalammin läpi.
Kuivajärvi toimii myös kokoavana järvenä kuten tekivät myös Heinijärvi ja Jänijärvi. Loput valuma-alueen järvistä laskevat siihen. Pohjoisesta laskevat Valkjärvi ja sen kautta Suopohjanlammi. Koillisesta laskevat Kyynäräjärvi ja sen kautta Iso-Pakonen ja Pikku-Pakonen. Idän suunnalta laskevat Saloistenjärvi ja sen kautta Kuuliaislammi. Valuma-alueella on vielä pieni Kaipiaislammi, jonka valumissuunta on tulkinnanvarainen.
Hr. Ms. K VII

| Hr> Ms. K VII |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Wilton-Fijenoord, Schiedam
Kölinlasku:  25. heinäkuuta 1916
Laskettu vesille:  8. maaliskuuta 1921
Palveluskäyttöön:  5. syyskuuta 1922
Loppuvaihe:  upotettu 18. helmikuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  569 t (pinnalla) 649 t (sukellus)
Pituus:  57,31 m
Leveys:  5,6 m
Syväys:  3,82 m
Koneteho:  2 × 600 bhp (dieselmoottori) 2 × 200 bhp (sähkömoottori)
Nopeus:  13,5 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  31
Aseistus
Aseistus:  6 × 17,7" torpedoputki
Hr. Ms. K VII oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston K V -luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Wilton-Fijenoordilta Schiedamista ja sen köli laskettiin 25. heinäkuuta 1916. Alus laskettiin vesille 8. maaliskuuta 1921 ja se otettiin palvelukseen 5. syyskuuta 1922.
Palvelus

Alus lähti 18. syyskuuta 1923 puoli kaksitoista Den Helderistä Hollannin Itä-Intiaan emälaiva Hr. Ms. Pelikaanin ja sukellusvene Hr. Ms. K II:n kanssa. E. M. Wissmannin johtama osasto ankkuroitui tunniksi sataman edustalle ennen kuin se jatkoi matkaansa Gibraltarille, jonne osasto saapui 28. syyskuuta. Pohjanmerellä osastoon liittyi vielä sukellusvene Hr. Ms. K VIII, joka saapui joko Vlissingenistä tai Rotterdamista.
Gibraltarilta osaston matka jatkui 3. lokakuuta Tunisin, jonne se saapui 7. lokakuuta. Osaston piti jatkaa matkaansa Aleksandriaan 11. lokakuuta kello yksi, mutta Pelikaanin konevika viivästytti osaston lähtöä. Konevian korjaamisen jälkeen ankkurivinssi ei toiminut. Sukellusveneet lähtivät satamasta, mutta Pelikaan pääsi lähtemään vasta kello 19.
Satamasta lähdettäessä Pelikaan ajoi karille ja 12. lokakuuta Hr. Ms. K II yritti tuloksetta vetää emälaivan irti karilta. Osaston alukset tankattiin Pelikaanilta, jolloin alus keveni 80 000 tonnia. Aluksen veti karilta ranskalainen hinaaja. Sukellusvenemiehistöt harjoittelivat matkalla Alkesandriaan, jonne osasto saapui 18. lokakuuta.
Aleksandriasta matka jatkui 25. lokakuuta Port Saidiin, jonne osasto saapui vuorokautta myöhemmin. Suezin kanavan läpäistyään osasto jatkoi matkaansa Punaisellamerellä, jossa K II:n moottori ylikuumeni. Osasto oli 6.-13. marraskuuta Adenissa, mistä matka jatkui Colombon. Pelikaanin konevikojen vuoksi osasto saapui Colomboon kolme vuorokautta myöhässä 27. marraskuuta ja se jatkoi matkaansa Sabangiin 5. joulukuuta. Sabangista osasto lähti 17 joulukuuta uuteen tukikohtaansa Tandjong Priokiin, jonne se saapui 24. joulukuuta.
Alus lähti 25. maaliskuuta 1926 sukellusveneosaston mukana vierailulle Tarakanista Manilaan.
Saksa hyökkäsi Alankomaihin 10. toukokuuta 1940 ja Yhdysvallat ja Alankomaat julistivat sodan Japanille Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen. K VII oli reservissä Surabayassa.
Keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat pommitti 14. joulukuuta Tarempahia ja japanilaiset nousivat maihin 27. joulukuuta Borneon ja Singaporen välissä sijaitsevalla Tambelanilla.
K VII tuhoutui 18. helmikuuta 1942 Surabayan satamassa japanilaisten ilmapommituksessa. Alus oli sukelluksissa satama-altaassa, kun sille oli annettu käsky suojautua. Valitettavasti suunnitelma ei toiminut ja kaikki aluksella olleet kolmetoista merisotilasta saivat surmansa.
Kaari (laki)

Kaari (ruots. balk) on Ruotsissa ja Suomessa keskiajalta saakka käytössä ollut termi, jolla alun perin tarkoitettiin yleisen lain pääosastoja, mutta nykyisin sana esiintyy myös eräiden jotakin tiettyä oikeusalaa käsittelevien laajojen lakien nimissä.
Nimitys esiintyi jo keskiaikaisissa maakuntalaeissa sekä myöhemmin Maunu Eerikinpojan maanlaissa ja vuoden 1734 laissa.  Vuoden 1734 lain yhdeksästä kaaresta ovat kauppakaari ja rakennuskaari yhä eräiltä osin voimassa sekä Ruotsissa että Suomessa, Suomessa lisäksi oikeudenkäymiskaari (lyhenne OK), joskin useita kertoja suuresti muutettuna. Muut kaaret on molemmissa maissa korvattu uudemmilla laeilla, joista eräiden nimissä kuitenkin yhä esiintyy Ruotsissa ja jonkin verran Suomessakin sana kaari. Nimityksellä ei ole selvää oikeudellista merkitystä, mutta se ilmaisee, että kyseiseen lakiin on koottu jotakin oikeudenalaa koskevat keskeisimmät säännökset.
Suomessa säädettiin vuonna 2014 täysin uusi kaari, sähköistä viestintää koskeva tietoyhteiskuntakaari tietoyhteiskunnan korostuneen merkityksen sekä säädösten aiemman hajautuneisuuden vuoksi. Kesäkuussa 2018 tietoyhteiskuntakaaren nimi vaihtui laiksi sähköisen viestinnän palveluista. Myös vielä hallituksen esityksessä 161/2016 esiintyneestä liikennekaari-nimestä luovuttiin ja lain nimeksi tuli laki liikenteen palveluista.
Suomessa ovat nykyään voimassa vuonna 1965 säädetty perintökaari, vuonna 1994 säädetty maakaari ja vuonna 2007 säädetty ulosottokaari.  Vastaavan nimiset lait on säädetty myös Ruotsissa, jossa nykyisin ovat voimassa myös rikoslakia vastaava brottsbalken (rikoskaari) vuodelta 1962, föräldrabalken (vanhempainkaari) vuodelta 1949 ja miljöbalken (ympäristökaari) vuodelta 1998.