stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korukäärmeenpää
Esiintyminen

Korukäärmeenpää elää kotoperäisenä Brahmaputra-joessa Intiassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee sen silmälläpidettäväksi lajiksi.
Korukääpiöahven

| Korukääpiöahven |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Apistogramma
Laji::  bitaeniata
Kaksiosainen nimi
 Apistogramma bitaeniata  (Pellegrin, 1936) 
Katso myös
   Korukääpiöahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korukääpiöahven (Apistogramma bitaeniata) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Korukääpiöahvenen tavanomainen pituus on noin 3–4 senttimetriä. Suurin tavattu yksilö oli 4,6 senttimetrin mittainen. Korukääpiöahven on hopeakylkinen ja mustajuovainen. Evät ja pyrstö ovat kirjavat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Korukääpiöahventa tavataan luonnonvaraisena Brasiliasta, Perusta ja Kolumbiasta. Laji käyttää ravinnokseen pieniä selkärankaisia.
Korukukat

| Korukukat |
| --- | --- |
 Callianthemum.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit
Suku::  Korukukat Callianthemum  C.A.Mey.
Katso myös
   Korukukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korukukat (Callianthemum) on leinikkikasveihin kuuluva suku, jossa on 15 lajia. Niistä kolme esiintyy Keski-Euroopan vuoristoissa ja muut kaksitoista Aasiassa, Keski- ja Itä-Aasiassa sekä Siperiassa.
Lajeja

vuokkokorukukka (Callianthemum anemonoides) Esiintyy Itävallan Alpeilla, myös koristekasvina viljelty.
isokorukukka (Callianthemum coriandrifolium) Esiintyy Pyrenneillä, Alpeilla ja Karpaateilla, myös koristekasvina viljelty.
Callianthemum kernerianum – Esiintyy Pohjois-Italiassa (Monte Baldon vuoristossa).
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Callianthemum
Muggiò

| Muggiò |
| --- | --- |

 vaakuna
 Muggiò
 Koordinaatit: 45°35′21″N, 9°13′38″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Maakunta:  Monza e Brianzan maakunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  5,48  km²
Korkeus:  186 (min. 161 - maks. 186) m
Väkiluku (2015):  23 403 
 – Väestötiheys:  4 273  as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Muggiò on kunta Pohjois-Italiassa Monza e Brianzan maakunnassa Lombardian alueella. Kunta vaurastui 1700-luvulla, kun eräät milanolaiset aatelisperheet, kuten Casati ja Isimbardi, rakennuttivat sinne maaseutuasuntojaan.
Nähtävyyksiä

Kaupungin nähtävyyksiä on uusklassinen huvila Villa Casati Stampa ja sen englantilainen puutarha. Lisäksi kaupungin keskustassa on lukuisia muitakin palatseja.
Tunnettuja kuntalaisia

Arianna Errigo, miekkailija ja olympiavoittaja 2012
Giacomo Nizzolo, maantiepyöräilijä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muggiò Wikimedia Commonsissa
Monza e Brianzan maakunta
Agrate Brianza | Aicurzio | Albiate | Arcore | Barlassina | Bellusco | Bernareggio | Besana in Brianza | Biassono | Bovisio Masciago | Briosco | Brugherio | Burago di Molgora | Busnago | Camparada | Caponago | Carate Brianza | Carnate | Cavenago di Brianza | Ceriano Laghetto | Cesano Maderno | Cogliate | Concorezzo | Cornate d’Adda | Correzzana | Desio | Giussano | Lazzate | Lentate sul Seveso | Lesmo | Limbiate | Lissone | Macherio | Meda | Mezzago | Misinto | Monza | Muggiò | Nova Milanese | Ornago | Renate | Roncello | Ronco Briantino | Seregno | Seveso | Sovico | Sulbiate | Triuggio | Usmate Velate | Varedo | Vedano al Lambro | Veduggio con Colzano | Verano Brianza | Villasanta | Vimercate
Kolibri (kappale)

Kolibri on Rauno Lehtisen säveltämä instrumentaalikappale vuodelta 1961. Se oli ensimmäinen Lehtisen itse säveltämä kappale jonka hän pääsi levyttämään, vaikka hän oli aloittanut säveltämisen jo 1940-luvun lopulla. Lehtinen soittaa levytyksellä sähköistettyä mandoliinia monina päällekkäisäänityksinä, mikä antoi kappaleelle omintakeisen sointivärin vuotta ennen kuin sähkökitaralla tehty ”rautalankamusiikki” tuli suosioon. Lehtinen levytti ”Kolibrin” vuonna 1988 uudelleen alkuperäissovituksen pohjalta.
Rauno Lehtinen toimi 1960-luvun alussa muusikkona Ruotsissa, muun muassa viulistina sokean pianistin Reinhold Svenssonin yhtyeessä. Ruotsissa hän tutustui sähkömandoliiniin, jota soittaessa idea ”Kolibrista” syntyi. Lehtisellä oli Suomen ainoa sähkömandoliini, jolle riitti kysyntää muillakin levytyksillä.
Neljän päällekkäisäänitetyn sähkömandoliinistemman lisäksi ”Kolibrissa” ovat mukana rummut, basso ja kitara sekä Olavi Lehtosen soittama puhallusharmonikka lyhyine, terävine sointuineen ja B-osassa pidempine vastamelodioineen. Les Paulin tyylistä päällekkäisäänitystä varten levytykseen saatiin apuun ruotsalainen äänittäjä.
Singlejulkaisun kääntöpuolella julkaistiin dixieland-klassikko ”Muskrat Ramble”, jolla Lehtinen soittaa viulua Svend Asmussenin tyylisesti. ”Kolibri” sai paljon radiosoittoa Yleisradiossa ja julkaistiin jopa jossakin Etelä-Amerikan maassa. Siitä levytettiin versioita myös Tanskassa ja Saksassa. Suomessa Lasse Liemola teki ”Kolibrista” itse sanoittamansa lauletun version, jonka tarina sijoittuu Ambomaan kylään. Instrumentaalilevytyksiä kappaleesta ovat tehneet Soitinyhtye Liisa 1972 ja kitaristi Francis Goya 1979.
Kulgu jõgi

| Kulgu jõgi |
| --- | --- |
Maat:  Viro
Maakunnat:  Itä-Virumaa
Kunnat:  Narva-Jõesuun kaupunki
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Narvanjoen alue
Pinta-ala:  54,1 km² 
Yhtyy:  Narvan tekojärvi
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Sinimäe
 :  59°21′7″N, 27°52′34″E 
Laskupaikka:  Narvan tekojärvi
 :  59°18′4″N, 28°2′34″E 
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  35 m mpy. 
Laskukorkeus:  25 m mpy.
Korkeusero:  10 m
Pituus:  13,8 km 
Kaltevuus:  0,72 m/km
Muuta
Kulgu jõgi (vir. Kulgu jõgi) on Virossa Itä-Virumaalla Narva-Jõesuun kaupungin Alutagusen alangolla virtaava pieni joki.
Joen kulku

Joki alkaa Sinimäen kylän eteläpuolella suomaalla ja se virtaa lyhyen matkan Narvanjoen läheisillä soilla kohti itää. Siihen yhtyy pieniä sivuojia suon pohjoispuolelta. Joen luontainen kulku on katkaistu neljä kilometriä ennen Baltian lämpövoimalan tuhkanläjitysalueita ja sen kulku on käännetty etelään, missä se neljän kilometrin matkalla ylittää Kõrkesoon ja laskee Narvan tekojärveen Vääskasaarten kohdalla. Vanhan uoman kohdalla sijaitsee myös lämpövoimalan laudutuskanava.
Kuolemanjälkeinen teloitus

Kuolemanjälkeinen teloitus on rituaali, jossa jo kuollut ihminen "teloitetaan". Tavallisesti menetelmänä on ollut silpominen tai polttaminen.
Menetelmää on käytetty vihattuihin henkilöihin, jotka on haluttu häpäistä heidän kuoltuaan. Tällaisiin kuuluivat paavi Formosus 800-luvulla, Englannin lordiprotektori Oliver Cromwell vuonna 1661, kenraali Lavr Kornilov vuonna 1918 ja Haitin diktaattori François Duvalier vuonna 1986.
Osa menetelmän pelkovaikutuksesta on liittynyt uskoon siitä, että väärin haudatut, erityisesti silvotut, ruumiit eivät kokisi ylösnousemusta.
Kommunarkan metroasema

| Kommunarka (Коммунарка) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Sokolnitšeskaja
Sijainti:  55.5605°N, 37.4696°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  20. kesäkuuta 2019
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Kommunarka (ven. Коммунарка) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 20. kesäkuuta 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kommunarkan metroasema Wikimedia Commonsissa
Kuoleman suo

| Kuoleman suo |
| --- | --- |

Kirjailija:  Reino Lehväslaiho
Kieli:  suomi
Genre:  sotaromaani
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1997
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  335
ISBN:  951-0-21982-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuoleman suo on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
NHL-kausi 1925–1926

| NHL-kausi 1925–1926 |
| --- | --- |
Järjestyksessä oleva kausi:  9.
Maa:   Kanada  Yhdysvallat
Joukkueiden määrä:  7
Mestari:  Montreal Maroons
Pistepörssin voittaja:  Nels Stewart
  ← 1924–1925 :  1926–1927 → 
NHL-kausi 1925–1926 oli National Hockey Leaguen historian yhdeksäs kausi. Sen aikana seitsemän joukkuetta pelasi kukin 36 runkosarjaottelua. Liigaan liittyi uutena joukkueena Pittsburgh Pirates. Lisäksi Hamilton Tigers vaihtoi paikkakuntaa New Yorkiin, ja siitä tuli New York Americans. NHL:n pudotuspelien loppuotteluissa Montreal Maroons kukisti runkosarjan voittaneen alkuperäisen Ottawa Senatorsin yhteismaalein 2–1. Eddie Gerardin valmentama Maroons vei nimiinsä myös Stanley Cupin kukistettuaan finaalisarjassa edellisvuoden mestarin Victoria Cougarsin otteluvoitoin 3–1. Stanley Cup -finaalit pelattiin ensimmäistä kertaa Montreal Forumissa. Vuoden 1926 Stanley Cupin finaalit olivat viimeiset, jolloin muiden kuin NHL-liigan seurat saattoivat enää taistella Stanley Cupin voitosta.
Runkosarjan piste- ja maalipörssin sekä arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn voitti Montreal Maroonsin keskushyökkääjä Nels Stewart. Hän keräsi pelaamissaan 36 ottelussa yhteensä 42 tehopistettä, joista 34 oli maaleja ja 8 syöttöpisteitä.
Runkosarja

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ottawa Senators | 36 |  24 |  4 |  8 |  77 |  42 | +35 | 52 |
| 2 |  Montreal Maroons | 36 |  20 |  5 |  11 |  91 |  73 | +18 | 45 |
| 3 |  Pittsburgh Pirates | 36 |  19 |  1 |  16 |  82 |  70 | +12 | 39 |
| 4 |  Boston Bruins | 36 |  17 |  4 |  15 |  92 |  85 | +7 | 38 |
| 5 |  New York Americans | 36 |  12 |  4 |  20 |  68 |  89 | -21 | 28 |
| 6 |  Toronto St. Patricks | 36 |  12 |  3 |  21 |  92 |  114 | -22 | 27 |
| 7 |  Montreal Canadiens | 36 |  11 |  1 |  24 |  79 |  108 | -29 | 23 |
Lähde:
Runkosarja > Runkosarjan pistepörssi

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit
| Pelaaja | Joukkue | O | M | S | Pist>  | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nels Stewart | Montreal Maroons | 36 | 34 | 8 | 42 | 119 |
| Cy Denneny | Ottawa Senators | 36 | 24 | 12 | 36 | 18 |
| Carson Cooper | Boston Bruins | 36 | 28 | 3 | 31 | 10 |
| Jimmy Herberts | Boston Bruins | 36 | 26 | 5 | 31 | 47 |
| Howie Morenz | Montreal Canadiens | 31 | 23 | 3 | 26 | 39 |
| Jack Adams | Toronto Saint Patricks | 36 | 21 | 5 | 26 | 52 |
| Aurèle Joliat | Montreal Canadiens | 35 | 17 | 9 | 26 | 52 |
| Billy Burch | New York Americans | 36 | 22 | 3 | 25 | 33 |
| Hooley Smith | Ottawa Senators | 28 | 16 | 9 | 25 | 53 |
| Frank Nighbor | Ottawa Senators | 35 | 12 | 13 | 25 | 40 |
Pudotuspelit > Välierät

| Päivä | Joukkue 1 | Tulos | Joukkue 2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 20.3. | Pittsburgh Pirates | 1-3 | Montreal Maroons |
| 23.3 | Pittsburgh Pirates | 3-3 | Montreal Maroons |
Montreal Maroons NHL:n loppuotteluun yhteismaalein 6-4.
Pudotuspelit > Loppuottelut

| Päivä | Joukkue 1 | Tulos | Joukkue 2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 25.3. | Montreal Maroons | 1-1 | Ottawa Senators |
| 27.3 | Montreal Maroons | 1-0 | Ottawa Senators |
Montreal Maroons voitti NHL:n mestaruuden yhteismaalein 2-1 ja eteni Stanley Cupin loppuotteluun WHL-liigan mestaria Victoria Cougarsia vastaan. Montreal Maroons voitti loppuottelusarjan voitoin 3-1.
NHL-palkinnot

| --- | --- |
Prince of Wales Trophy:: Montreal Maroons 
Hart Trophy:: Nels Stewart, Montreal Maroons 
Lady Byng Trophy:: Frank Nighbor, Ottawa Senators
Koitajoki

| Koitajoki |
| --- | --- |
 Koitajoen yläjuoksua Ilomantsissa
Alkulähde:  Alinen Aittojärvi
Laskupaikka:  Pielinen
Maat:  Suomi, Venäjä
Koitajoki (ven. Койтайоки) on Vuoksen vesistön latvavesiin kuuluva noin 200 kilometrin pituinen erämainen joki, joka virtaa sekä Suomen että Venäjän alueilla Suomen ja Venäjän rajan kummankin puolen.
Koitajoki alkaa Venäjän puolelta pienistä rajajärvistä ja virtaa länteen Suomen puolelle Ilomantsin pohjoisosiin. Se mutkittelee ensin kohti etelää Suomen puolella, koukkaa 50 kilometrin matkan Venäjän puolelle ja palaa takaisin Suomen puolelle Möhkön lähellä Petkeljärven kansallispuiston ja Nuorajärven maisemissa, mistä joki mutkittelee verkkaisesti länttä kohti Ilomantsin kunnan halki. Koitereesta Haapajokea pitkin purkautuvat vedet yhdistyvät Koitajokeen Hiiskosken eteläpuolella. Hiiskoski jakaa joen Koitajokeen ja Ala-Koitajokeen. Joki päätyy lännessä entisen Enon kunnan alueella Pamilon voimalaitokselle padottuun Tekojärveen, josta Koitajoki laskee Pielisen Rahkeenveteen.
Todennäköisesti Koitajoen paikkeilla on ollut jo jääkauden aikana jäätikköjoki, joka on kasannut maa-aineksia Pohjois-Ilomantsin alueelle. Koitajoki on syntynyt jääkauden jälkeisen jääjärven purkautuessa jäätikköjokien kasaamien Palokankaan hiekkadeltojen läpi ja hitaasti syövyttänyt nykyisen uomansa. Koitajoen varrella on useita vanhoja uomia, juoluoita ja hiekkatörmiä.
Suomen viimeinen aito siipiratasalus s/s Koita rakennettiin vuonna 1905 juuri Koitajoella tapahtuvaa puutavaran varppausta ja hinausta varten. Nykyisin Koitajoen reitti on erityisesti retkimelojien suosiossa rauhallisen luonteensa ja kauniiden maisemiensa takia. Karelia-soudun pienveneiden ja melojien reitti kulkee alas Koitajokea.
Elokuvajoki

Koitajoella on kuvattu kolme elokuvaa: Roland af Hällströmin Tukkijoella (1951), Teuvo Tulion Mustasukkaisuus (1952) ja Markku Pölösen Kuningasjätkä (1997).
Aiheesta muualla

Kokkonen, Jukka: Villiä itää, kesytöntä länttä – Ylä-Koitajoen alueen ja Ilomantsin historiaa.  (Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja. Sarja A 152)  Helsinki:  Metsähallitus, 2005.  Julkaisun verkkoversio (PDF).
Elämää Ala-Koitajoen varrella, toimittanut Simo Seppo. Pamilon kyläyhdistys 2010
Pamilonkoski pauhaa vielä koskemattoman korven keskellä, Kuva, 21.06.1939, nro 13, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kultaposkiamatsoni

| Kultaposkiamatsoni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Amatsonit Amazona
Laji::  amazonica
Kaksiosainen nimi
 Amazona amazonica  (Linné), 1766 
Katso myös
   Kultaposkiamatsoni Wikispeciesissä   Kultaposkiamatsoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultaposkiamatsoni (Amazona amazonica) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoisosan ja Amazonin altaan sekä Trinidad ja Tobagon. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Amazonilta 1766.
Ulkonäöltään kultaposkiamatsoni - tai tuttavallisemmin OWA sen englanninkielisestä nimestä Orange-winged Amazon - on tyypillinen papukaija: sillä on vahva nokka, iso pää ja lyhyt kaula. Se on väriltään suurimmaksi osaksi vihreä, ja sen päätä koristavat kullankeltaiset ja siniset merkinnät. Kultaposkiamatsoni muistuttaa ulkonäöltään siniotsa-amatsonia. Kultaposkiamatsonilla on kuitenkin siniotsa-amatsoniin verrattuna aina kullankeltaiset poskilaikut ja kaksivärinen nokka.
Lemmikkinä

Kultaposkiamatsoni on yksi yleisimmistä lemmikkiamatsonilajeista länsimaissa. Suomessakin on ollut kasvatustoimintaa, jonka vuoksi laji on Suomessakin yleisimpä lemmikkiamatsoneja siniotsa-amatsonin ohella.
Kultaposkiamatsonin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Kultaposkiamatsoni ei ole tunnettu puhujanlahjoistaan, vaikka sekin voi oppia puhumaan ja matkimaan. Sitä ei pidetä niin aggressiivisuuteen taipuvaisia kuin joitain muita amatsonilajeja, kuten siniotsa-, keltapää- tai keltaniska-amatsonia.
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.
National Academy of Engineering

National Academy of Engineering (NAE), "Yhdysvaltain kansallinen tekniikka-akatemia", on valtiollinen voittoa tavoittelematon yhdysvaltalainen organisaatio, joka on perustettu vuonna 1964. NAE toimii saman lain alaisuudessa kuin vuonna 1863 perustettu Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia. NAE kuuluu Yhdysvaltain kansallisten akatemioiden joukkoon, johon kuuluvat edellä mainitun tiedeakatemian lisäksi National Academy of  Medicine (NAM, vuoteen 2015 saakka IoM). Kuten muissakin akatemioissa NAE:n vanhat jäsenet valitsevat uudet jäsenet tekniikan alalla ansioituneiden joukosta. Myös muita kuin Yhdysvaltain kansalaisia tai järjestöjä voidaan valita akatemiaan.
Palkinnot

NAE jakaa vuosittain kolme suuruudeltaan $500 000 palkintoa:
Bernard M. Gordon -palkintoa on jaettu vuodesta 2001 tekniikan opetuksessa ansioituneille. Se on nimetty Analogic Corporation perustajan Bernard Marshall Gordonin mukaan.
Fritz J. ja Dolores H. Russ -palkinto on vuonna 1999 perustettu kansainvälinen, kahden vuoden välein jaettava palkinto. Se on nimetty Systems research laboratoriesin perustajan Fritz Russin ja hänen vaimonsa mukaan. Palkinto jaetaan tekniikan alan saavutuksille, joilla on ollut suuri vaikutus yhteiskuntaan ja joka laaja käyttö on edistänyt ihmisten hyvinvointia.
Charles Stark Draper -palkinto jaetaan ansioista tekniikkaan ja tekniikan opetuksen alalla. Palkinto on nimetty Charles S. Draperin mukaan. Draper on inertiasuunnistuksen isä, professori MITissä ja Draper Laboratoryn perustaja.
Ohjelmat

Tekniikan suuret haasteet-ohjelman taustalla on vuonna 2008 perustettu komitea, joka etsi 14 seuraavan sadan vuoden suurta haastetta. Komitea koostui asiantuntijoista ja se piti julkista webbi-sivua useita kuukausia, jona aikana saatiin palautetta niin yleisöltä kuin komitean ulkopuolisilta asiantuntijoilta. Kun listasta oli keskusteltu NAE vuosikokouksessa 2008, julkaistiin Grand Challanges- webbisivulla.
Listan tärkeimmiksi asioiksi nousivat seuraavat:
Aurinkoenergian tekeminen taloudelliseksi
Energian tuottaminen Fuusiosta
Tarjota puhtaan veden saatavuus
Aivojen toiminnan matkiminen takaisinmallinnuksen periaatteella
Kehittynyt yksilöllinen oppiminen
Tekniikan raja-alueet-ohjelma pyrkii kokoamaan nousevia tekniikan johtohahmoja - yleensä iältään 30-45 - keskustelemaan tekniikan keihäänkärkitutkimuksista eri tekniikan ja teollisuuden aloilta. Tavoitteena on jakaa ajatuksia, tehdä yhteistyötä ja verkostoitua. Vuosittain kokoontuu kolme ryhmää: yhdysvaltain sisäinen, Saksa-Yhdysvallat ja Japani-yhdysvallat. Intia-yhdysvallat ryhmä kokoontuu joka toinen vuosi.
Tekniikan kentän monipuolisuus-ohjelma tarkoituksena lisätä ja laajentaa yhdysvaltalaista kykyjen joukkoa. Tässä ohjelmassa NAE järjestää työpajoja, koordinaattoreita muiden järjestöjen kanssa ja seuraa ohjelman tarpeita ja mahdollisuuksia sen kehittämiseksi edelleen. Osana tätä ohjelmaa NAE on julkistanut sekä EngineeringGirl! että Engineer Your Life webbi-sivut.
Tekniikan koulutuksen stipendikeskus pyskii kehittämään tekniikan aloje koulutusta. Keskus toimii läheisessä yhteistyössä Tekniikan koulutuskomitean kanssa, joka pyrkii opastamaan poliitikoita, viranomaisia, työnantajia ja muita sidosryhmiä.
Tekniikka, talous ja yhteiskunta-ohjelma tutkii tekniikan ja Yhdysvaltain talouden suorituskyvyn yhteyksiä.
Teknologian lukutaito kouluissa-ohjelman tavoitteena opastaa tekniikan opetusta koululaisille. Ohjelma on laatinut raportin "teknillisesti sanottuna" (ja webbi-sivun).
Tekniikka, etiikka ja yhteiskuntakeskus-ohjelma pyrkii saamaan insinöörit ja insinöörien ammattikunna tunnistamaan ja ratkaisemaan insinöörien työhön liittyvät eettiset kysymykset.
Tekniikka ja ympäristö-ohjelma perustuu havaintoon, että kun tekniikkaa on pidetty ympäristön tuhoutumisen syynä, niin nyt se on eturintamassa ympäristöhaittojen vähentämisessä. Ohjelmassa luodaan ohjeistusta hallinnolle ja yksityiselle sektorille kestävämmän tulevaisuuden saavuttamiseksi.
Yleisön tavoittaminen

Julkistaakseen niin insinöörien kuin omaa työtään, järjestöllä on oma viikoittainen radio-ohjelma. NAE julkistaa joka toinen viikko uutislehteä teknisistä aiheista ja edistyksestä. NAE pyrkii palvelemaan viestimiä tekniikkaan liittyvissä kysymyksissä ja on nykyään myös mukana sosiaalisessa mediassa tavoittaakseen nuorison.
Aiheesta muualla

National Academy of Engineering
National Academy of Engineering Draper Prize (Arkistoitu – Internet Archive)
Narnia (yhtye)

| Narnia |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1996–
Tyylilaji:  kristillinen metalli   heavy metal   power metal   neoklassinen metalli   progressiivinen metalli
Jäsenet:  Germán Pascual, Laulu   Carl Johan Grimmark, Kitara   Andreas Olsson, Basso   Andreas Johansson, Rummut  
Entiset jäsenet:  Christian Liljegren, Laulu   Jakob Persson, Basso   Martin Claésson, Koskettimet  
Levy-yhtiö:  Massacre Records, 2006–   Attic Arcade   Nuclear Blast Records, 1998–2006   Pony Canyon  
Aiheesta muualla
www.narniaworld.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Narnia on ruotsalainen neoklassinen metalliyhtye. Yhtyeen ovat perustaneet Christian Liljegren ja Carl Johan Grimmark vuonna 1996. Ensimmäinen Narnian levy on julkaistu vuonna 1998. Narnia lopetti toimintansa vuonna 2010. Kesällä 2014 Narnia ilmoitti tekevänsä comebackin.
Yhtyeen nimi on lähtöisin C. S. Lewisin luomasta samannimisestä fantasiamaailmasta. Viiden ensimmäisen Narnian levyn kannessa on leijona, viitaten Narnia-kirjojen Aslaniin. Awakening-levyn kannessa leijona seisoo haljenneen kivipaaden päällä ja levyllä on instrumentaalikappale "The Return of Aslan". Narnian tuotannosta löytyvät myös kappaleet "Shadowlands", "Gates of Cair Paravel" ja "The Witch & the Lion".
Narnia on käynyt esiintymässä useita kertoja myös Suomessa. Kouvolan Vappugospelin ja muiden hengellisten tapahtumien lisäksi Narnia on nähty muun muassa Stratovariuksen lämmittelybändinä.
Jäsenet > Kokoonpano vuonna 2009

Germán Pascual – laulu
Carl Johan Grimmark – kitarat, kosketinsoittimet, taustalaulu
Andreas Olsson – basso
Andreas Johansson – rummut
Jäsenet > Entisiä jäseniä

Jakob Persson – basso
Martin Claésson – kosketinsoittimet
Linus Kåse – kosketinsoittimet
Christian Liljegren – laulu
Julkaisut

Euroopan julkaisut:
Awakening (1998)
Long Live the King (1999)
Desert Land (2001)
The Great Fall (2003)
Enter the Gate (2006)
Decade of Confession (2007)
Course of a Generation (2009)
Narnia (2016)
From Darkness to Light (2019)
Ghost Town (2023)
Albumeista Awakening, Long Live the King, Desert Land ja Enter the Gate on julkaistu painokset Japanissa. Japanin julkaisuilla on muutamia bonus-kappaleita ja levyissä on erilaiset kansikuvat.
Aiheesta muualla

Narnian viralliset sivut
Narnian vanhat kotisivut
Carl Johan Grimmarkin sivut
Rivel Records -levy-yhtiö
Narnia Myspacessa (englanniksi)
Kultakylkibarbi

| Kultakylkibarbi |
| --- | --- |
 Kultakylkibarbi.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särkikalat Cyprinidae
Suku::  Pethia
Laji::  gelius
Kaksiosainen nimi
 Pethia gelius  (Buchanan-Hamilton, 1822) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultakylkibarbi (Pethia gelius) on särkikalojen (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Lajia tavataan monissa Aasian maissa. Se kasvaa yleensä korkeintaan 5,1 senttimetrin mittaiseksi. Laji kuvattiin tieteelle vuonna 1822.  Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

FishBase