stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kari Weckström
Pelaajaura > Seuraura

Weckström aloitti jääkiekkoilun Helsingin Jääkiekkoklubissa vuonna 1963. Hän pelasi juniorina sittemmin myös Helsingin Ponnistuksessa ja Helsingin IFK:ssa. Ensimmäiset miesten pelinsä Weckström pelasi Pitäjänmäen Tarmon I-divisioonajoukkueessa kaudella 1975–1976. Kaudella 1976–1977 hän oli tehoilla 24+20=44 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Heikki Kojolan jälkeen.
Kaudeksi 1977–1978 Weckström siirtyi Saimaan Palloon. Joukkue nousi kauden 1979–1980 päätteeksi I-divisioonasta SM-liigaan. Hänen ensimmäinen SM-liigakautensa 1980–1981 toi 35 runkosarjaottelussa tehot 1+7=8. Kaudella 1983–1984 Weckström toimi SaiPan kapteenina. Viiden siellä pelatun SM-liigakauden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 1985–1986 I-divisioonajoukkue Karhu-Kissoihin. Kaksi seuraavaa kautta Weckström pelasi samaa sarjaa Imatran Ketterässä, jossa hän lopetti aktiiviuransa kevääseen 1988.
Weckström on sittemmin palannut kaukaloihin mm. Lappeen Riennon paidassa II-divisioonassa, jossa hän pelasi vuosina 1995–1997. Hän on pelannut myös Kemi-Saimaan seniorisarjaa Keltun Pojissa.
Pelaajaura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Leningrad 1974 | jääkiekko |  |
Weckström pelasi kaikkien aikojen ensimmäisissä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1974, jolloin hän voitti hopeaa. Turnaus oli kuitenkin epävirallinen, sillä se pelattiin ensimmäisen kerran IIHF:n alaisena vuonna 1977.
Valmentajaura

Weckström aloitti valmennusuransa jo heti pelaajauransa päätyttyä kaudella Imatran Ketterän I-divisioonajoukkueen päävalmentajana kaudella 1988–1989, kun hänen edeltäjänsä Gary Prior kysyi Weckströmiä tehtävään. Joukkueen ensimmäinen kausi päättyi runkosarjan seitsemänteen sijaan. Kausi 1989–1990 päättyi kymmenenteen sijaan. Vuosina 1990–2007 Weckström toimi Saimaan Pallon juniorivalmentajana. Hän toimi tuona aikana myös Pohjola-leirillä Kymi-Saimaan aluejoukkueiden valmentajana 1986- ja 1987-ikäluokissa.
Kaudeksi 2007–2008 Weckström palasi valmentamaan Ketterän miesten joukkuetta Suomi-sarjaan. Kauden 2008–2009 päätteeksi joukkue voitti sarjan mestaruuden ja eteni Mestiksen karsintoihin, mutta Ketterä jäi kuitenkin ilman sarjanousua. Vuonna 2010 Weckström palasi jälleen SaiPan juniorivalmentajaksi.
Muuta

Weckströmin poika Antti pelasi omalla urallaan puolustajana 97 SM-liigaottelua SaiPassa.
Kenttärastaat

| Kenttärastaat |
| --- | --- |
 Siperianrastas (Geokichla sibirica)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rastaat Turdidae
Suku::  Kenttärastaat  Geokichla  S. Muller, 1836
Katso myös
   Kenttärastaat Wikispeciesissä   Kenttärastaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kenttärastaat (Geokichla) on rastaiden (Turdidae) heimoon kuuluva lintusuku. Kenttärastaisiin kuuluu sekä hyönteissyöjiä että kaikkiruokaisia lajeja.
Lajeja

Liuskekirjorastas (Geokichla schistacea)
Timorinrastas (Geokichla peronii)
Oranssirastas (Geokichla citrina)
Siperianrastas (Geokichla sibirica)
Abessiniankirjorastas (Geokichla piaggiae)
Afrikankirjorastas (Geokichla gurneyi)
Kongonkirjorastas (Geokichla oberlaenderi)
Viidakkokirjorastas (Geokichla interpres)
Celebesinkirjorastas (Geokichla erythronota)
Lombokinkirjorastas (Geokichla dohertyi)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kenttärastaat (Geokichla)
ITIS: Geokichla (englanniksi)
Kattovaikutus

Kattovaikutus (engl. ceiling effect) tarkoittaa ilmiötä, jossa lääkeaineen tai päihteen annosta suurennettaessa aineen vaikutus lisääntyy aluksi, mutta vaikutuksen kasvu alkaa annosta kasvatettaessa hidastua ja vaikutus pysyy sitten samana, vaikka annostusta kasvatettaisiin. Ibuprofeenin kattovaikutus saavutetaan 400 mg annoksellaselvennä. Parasetamolilla kattovaikutus saavutetaan 1 000 mg annoksella. Opioidireseptorien osittaisagonisteilla, kuten buprenorfiinilla, on kattovaikutukset riittävän suurilla annoksilla. Puhtailla opioidireseptorien agonisteilla, kuten morfiinilla, ei ole kattovaikutusta.
Kirsi Aaltola

Kirsi Aaltola (o.s. Hyttinen, s. 16. tammikuuta 1986) on suomalainen lentopalloilija ja valmentaja. Hän on voittanut rantalentopallon Suomen-mestaruuden vuonna 2010 (parina Merja Korhonen) ja 2013 (parina Taru Lahti) sekä edustanut Suomea Taru Lahden kanssa lajin EM-kilpailuissa 2013. Lisäksi hän on pelannut lentopalloa pääsarjatasolla useita vuosia 2005–2013. Hän toimi Helsinki Volleyn valmentajana usean vuoden.
Koulutukseltaan Aaltola on kasvatustieteilijä. Hän on suorittanut kandidaatin ja maisterin tutkinnot Jyväskylän yliopiston kasvatustieteistä. Aaltola on väitellyt informaatioteknologian kognitiotieteistä. Hänen väitöskirjansa tavoitteena oli selvittää modernien oppimisympäristöjen vaikutuksia ihmisten oppimiseen ja taitojen hyödyntämiseen todellisessa työympäristössä.
Aaltola on toiminut vuodesta 2021 alkaen johtajana HAUS kehittämiskeskuksella. Sitä ennen hän työskenteli VTT:llä.
Kirsi Aaltolan puoliso on politiikan tutkija Mika Aaltola.
Kari Uusitalo

Valtiotieteen ylioppilas Kari Uusitalo (keskellä) esittäytymässä professori L. A. Puntilalle 1950-luvulla.
Kari Uolevi Uusitalo (s. 14. heinäkuuta 1933 Pyhäjärvi (Vpl)) on suomalainen elokuvahistorioitsija, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänelle on myönnetty elokuvaneuvoksen arvonimi 1990.
Elokuvatutkijana

Uusitalo palveli Suomen elokuvasäätiössä 1970–1998. Suomen kansallisfilmografiaa laadittaessa hän toimi toimituskunnan puheenjohtajana ja päätoimittajana sarjan kahdeksan ensimmäisen osan ajan ennen siirtymistään eläkkeelle.
Uusitalo on kirjoittanut parisenkymmentä elokuvan historiaa käsittelevää tietokirjaa, joista useimmat paneutuvat suomalaiseen elokuvaan. Hänen kotimaisen elokuvan historiaa 1960-luvun loppuun asti käsittelevä kuusiosainen kirjasarjansa ilmestyi 1972–1984. Lisäksi hän on julkaissut elämäkerrat muun muassa Suomen kolmen johtavan elokuvastudion johtohahmoista Väinö Mäkelästä,  T. J. Särkästä ja Risto Orkosta sekä näyttelijäpariskunta Siiri ja Kaarlo Angerkoskesta ja ohjaaja Aarne Tarkaksesta. Uusitalon muistelmateos Elämäni Karina: Evakkopojasta elokuvaneuvokseksi ilmestyi 2001.
Käsikirjoittajana ja dokumenttiohjaajana

Uusitalo on käsikirjoittanut sekä elokuvia että televisiosarjoja. Hän laati Yrjö Höysniemen kanssa käsikirjoituksen Åke Lindmanin ohjaamaan, suomalaisista rauhanturvaajista kertovaan elokuvaan Laukaus Kyproksessa (1965). Ohjaaja Lindman näytteli itse elokuvan pääroolin. Käsikirjoittajayhteistyö Lindmanin kanssa jatkui Matti Yrjänä Joensuun poliisiromaneihin perustuvissa televisiosarjoissa Harjunpää ja kylmä kuolema (1983), Harjunpää ja ahdistelija (1985) sekä Harjunpää ja heimolaiset (1995). Näistä kaksi ensimmäistä olivat ruotsinkielisiä FST:lle tuotettuja sarjoja, joissa pääosaa ylikonstaapeli Timo Harjunpäänä näytteli Johan Simberg. Suomenkielisessä Harjunpäässä ja heimolaisissa puolestaan pääroolissa oli Kari Heiskanen.
Käsikirjoitustyön ohella Uusitalo on toiminut myös elokuvaohjaajana. Hän on ohjannut useita Suomesta ja Suomen valtiopäämiehistä kertovia dokumenttielokuvia. Näitä ovat muun muassa Urho Kekkonen – valtiomies, presidentti (1967), Mannerheim Suomen marsalkka (1968) ja Suomen itsenäisyys -trilogia (1967).
Julkaisuja > Suomalaisen elokuvan historia

1972 – Eläviksi syntyneet kuvat: Suomalaisen elokuvan mykät vuodet 1896–1930. Otava.
1975 – Lavean tien sankarit: Suomalainen elokuva 1931–1939. Otava.
1977 – Ruutia, riitoja, rakkautta: Suomalaisen elokuvan sotavuodet 1940–1948. Suomen elokuvasäätiö.
1978 – Hei, rillumarei! Suomalaisen elokuvan mimmiteollisuusvuodet 1949–1955. Suomen elokuvasäätiö.
1981 – Suomen Hollywood on kuollut: Kotimaisen elokuvan ahdinkovuodet 1956–1963. Suomen elokuvasäätiö.
1984 – Umpikuja? Suomalaisen elokuvan vaikeat vuodet 1964–1969. Suomen elokuvasäätiö.
Julkaisuja > Elämäkertoja

1975 – T. J. Särkkä, legenda jo eläessään. WSOY.
1999 – Risto Orko: Suomi-filmin 100-vuotias suurmies. WSOY.
2002 – Siiri ja Kaarlo: Näyttelijäparin tarina. Edita.
2006 – Tarkastelua: Aarne Tarkas ja hänen elokuvansa. Like.
Kellohyasintti

| Kellohyasintti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset (engl. Angiosperms)
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Parsakasvit Asparagaceae
Suku::  Tähdikit Ornithogalum
Laji::  candicans
Kaksiosainen nimi
 Ornithogalum candicans  (Baker) J.C.Manning & Goldblatt 
Katso myös
   Kellohyasintti Wikispeciesissä   Kellohyasintti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kellohyasintti (Ornithogalum candicans, aik. Galtonia candicans) on parsakasveihin (Asparagaceae, aiemmassa luokittelussa hyasinttikasveihin, Hyacinthaceae) ja tähdikkien sukuun kuuluva sipulikasvi, jota esiintyy Etelä-Afrikassa ja Lesothossa. Sitä viljellään myös koristekasvina.
Kellohyasintin lehdystö kasvaa puoli metriä ja kukkavarsi metrin korkeaksi. Varren latvassa kasvaa harvahkosti yli kymmenen pientä valkoista kellokukkaa. Kellohyasintti kukkii (Suomessa) viljeltynä elo–syyskuussa. Sipulien talvehtiminen kasvupaikalla on Suomen oloissa epävarmaa.
Aiheesta muualla

Puutarha.net: Kellohyasintti (Galtonia candicans)
Plantz Africa: Galtonia candicans (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hedelmiä ja siemeniä.
Karl Ove Knausgård

| Karl Ove Knausgård |
| --- | --- |
 Karl Ove Knausgård Oslon kirjamessuilla 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. joulukuuta 1968 (ikä 55) Oslo, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Esikoisteos:  Ute av verden
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karl Ove Knausgård [ˈkɑːɭ ˈuːvə ˈknæʉsˌgɔːɾ] (s. 6. joulukuuta 1968 Oslo) on norjalainen kirjailija.
Norjassa palkittu kirjailija on ollut ehdokkaana Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi kahdesti, 2005 ja 2010. Knausgårdin esikoisteos Ute av verden herätti suurta huomiota ja sai norjalaisten kriitikoiden palkinnon Kritikerprisenin. Hänen toinen teoksensa En tid for alt oli ehdokkaana Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Knausgårdilla on neljä lasta ruotsalaisen kirjailijan Linda Boström Knausgårdin kanssa. He avioituivat vuonna 2007, mutta Boström kertoi 25.11.2016 julkaistussa Dagens Nyheter -lehden haastattelussa parin eroavan. Teostaan Taisteluni varten Knausgård loi romaanihenkilön Linda Boström Knausgårdin pohjalta, ja käsittelee parin suhdetta teoksessaan autofiktiivisesti. Knausgård asuu Ruotsissa.
Taisteluni-sarja

Knausgård on kirjoittanut kuusiosaisen, kolmetuhatsivuisen omaelämäkerrallisen romaanisarjan Taisteluni, jonka neljäs ja viides osa ilmestyivät norjaksi keväällä 2010 ja viimeinen osa vuonna 2011. Sarjan yhteydessä häntä on verrattu muun muassa Kalle Päätaloon. Knausgård kuvaa teoksissaan yksityiskohtaisesti arkielämää, mutta hänen tyylinsä on norjalaiskirjallisuudelle ominaisesti esseististä ja hän sijoittaa arjen tapahtumien keskelle mietelmiä ajan, muistin ja olemassaolon luonteesta. Knausgårdin suku on harkinnut kunnianloukkaussyytteen nostamista Knausgårdia ja hänen kustantajaansa Oktoberia vastaan. Sarjan ensimmäinen osa voitti vuonna 2009 norjalaisen Brage-palkinnon. Teos oli ehdolla myös Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2010.
Knausgård herätti Norjassa paheksuntaa verratessaan romaanisarjansa päätösosassa Utøyan joukkosurman Norjassa herättämiä tunteita Saksan 1930-luvun tuntemuksiin. Osassa on Adolf Hitleriä koskeva essee, jossa Knausgård yrittää ymmärtää silloisen Saksan tapahtumia. Oscar Rossin mukaan hän ei arvota tapahtumia vaan vertaa massapsykologista tunnetta ja tarvetta. Knausgård on itse luonnehtinut päätösosaa ”kirjalliseksi itsemurhaksi”. Hän on myös ilmoittanut, ettei ole enää ”kirjailija”, mikä on Norjassa tulkittu niin, ettei hän enää kirjoita.
Suomessa Taisteluni: Ensimmäinen kirja julkaistiin syksyllä 2011 ja seuraavat osat sen jälkeen vuoden välein. Kuudes osa ilmestyi keväällä 2016. Teokset on suomentanut Katriina Huttunen.
Taisteluni-kirjojen Pohjoismaissa nostattamaa hälyä ei ole ymmärretty Yhdysvalloissa, mitä norjalaistaustainen kirjailija Siri Hustvedt on selittänyt sillä, että Norjassa koetaan kirjassa esitetyn kaltaisista asioista kirjoittaminen häpeällisenä. Myös kirjan otsikko, jonka katsotaan viittaavan Hitlerin teokseen Taisteluni on Yhdysvalloissa hyväksytty, ja ensimmäinen osa ilmestyi nimellä My Struggle. Britanniassa sarjan avausosa julkaistiin nimellä A Death in the Family, ja Saksassa nimenä on Sterben.
Teokset > Norjaksi

Ute av verden, romaani, 1998
En tid for alt, romaani, 2004
Min kamp 1–3, romaanisarja, 2009
Min kamp 4–5, romaanisarja, 2010
Min kamp 6, romaanisarja, 2011
Alt, som er i himmelen  (Thomas Wågeströmin kanssa) – valokuvakirja, 2012
Sjelens Amerika, esseitä, 2013)
Nakken, Thomas Wågeströmin kanssa, kuvateos, 2014
Hjemme/Borte Fredrik Ekelundin kanssa, kirjeitä, 2014
Om høsten, romaani, 2015
Om vinteren, romaani, 2015
Om våren, romaani, 2016
Om sommeren, romaani,  2016
Så mye lengsel på så liten flate, essee, 2017
I kyklopenes land, esseitä, 2018
Fuglene under himmelen, novelleja, 2019
Morgenstjernen, romaani, 2020
Skogen og elva. Om Anselm Kiefer og kunsten hans, essee, 2021
Teokset > Suomennetut teokset

Taisteluni: Ensimmäinen kirja.  Suomentanut Katriina Huttunen. Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0547-1.
Taisteluni: Toinen kirja.  Suomentanut Katriina Huttunen. Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0638-6.
Taisteluni: Kolmas kirja.  Suomentanut Katriina Huttunen. Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0883-0.
Taisteluni: Neljäs kirja.  Suomentanut Katriina Huttunen. Like, 2014.  ISBN 978-952-01-0992-9.
Taisteluni: Viides kirja.  Suomentanut Katriina Huttunen. Like, 2015.  ISBN 978-952-01-0993-6.
Taisteluni: Kuudes kirja.  Suomentanut Katriina Huttunen. Like, 2016.  ISBN 978-952-01-0994-3.
Syksy.  Suomentanut Jonna Joskitt-Pöyry. Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1365-0.
Talvi.  Suomentanut Jonna Joskitt-Pöyry. Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1366-7.
Kevät.  Suomentanut Jonna Joskitt-Pöyry. Like, 2017.  ISBN 978-952-01-1366-7.
Kesä.  Suomentanut Jonna Joskitt-Pöyry. Like, 2017.  ISBN 978-952-01-1367-4.
Poissa päiväjärjestyksestä.  Suomentanut Katriina Huttunen. Like, 2018.  ISBN 978-952-01-1703-0.
Aamutähti.  Suomentanut Jonna Joskitt-Pöyry. Helsinki:  Like, 2021.  ISBN 978-951-1-35514-4.
Ikuisuuden sudet.  Suomentanut Jonna Joskitt-Pöyry. Helsinki:  Like, 2023.  ISBN 978-951-1-45580-6.
Kolmas valtakunta.  Suomentanut Jonna Joskitt-Pöyry. Helsinki:  Like, 2024.  ISBN 978-951-1-46213-2.
Kirjallisuutta

Claus Elholm Andersen: "På vakt skal man være": Om litterariteten i Karl Ove Knausgårds Min kamp.  (Väitöskirja. Nordica Helsingiensia, 39)  Helsingfors:  Helsingfors universitet, 2015.  ISBN 978-951-51-0905-7.  Teoksen verkkoversio. (tanskaksi)
Aiheesta muualla

Rossi, Oscar: Karl Ove Knausgård: Päiväkirjojani en ole julkaissut – vielä HS.fi.  3.11.2014.
Itkonen, Juha: Minun elämäni (ja vähän muidenkin) – Karl Ove Knausgård Image.  16.11.2012.
Kiinalainen

Kiinalainen voi tarkoittaa:
Kiinalaisia eli Kiinan asukkaita
Kiinanpommi-ilotulitetta
Kiinalainen on myös Henning Mankellin kirjoittama kirja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kiinalainen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kielenhalkaisu

Kielenhalkaisu on kehonmuokkausoperaatio, jossa kieli tai sen kärki halkaistaan vertikaalisti kahteen osaan. 1990-luvulla kielenhalkaisu oli lähes ennenkuulumatonta, mutta nykyään siitä on tullut suosittua kehonmuokkaajien keskuudessa.  [lähde? ]
Prosessi

Kielenhalkaisu suoritetaan yleensä skalpellin avulla, mutta laserleikkaustakin on käytetty. Halkaisu on myös mahdollista tehdä venyttämällä kielilävistystä, mutta se on erittäin kivuliasta ja hidasta. Venyttäen tehty kielenhalkaisu johtaa hieman erinäköiseen tulokseen.[lähde? ]
Karjalais-suomalainen sosialistinen neuvostotasavalta

Karjalais-suomalainen sosialistinen neuvostotasavalta (ven. Каре́ло-Фи́нская Сове́тская Социалисти́ческая Респу́блика, Karelo-Finskaja Sovetskaja Sotsialistitšeskaja Respublika) tai Neuvosto-Karjala oli yksi Neuvostoliiton kuudestatoista muodollisesti suvereenista neuvostotasavallasta vuodesta 1940 vuoteen 1956 saakka.
Karjalais-suomalainen SNT muodostettiin Karjalan ASNT:sta ja osasta Suomen luovuttamasta Karjalasta. Jatkosodan aikana neuvostotasavalta oli suurimmaksi osaksi Suomen miehittämä. Sodan jälkeen osa sen alueista siirrettiin Venäjän neuvostotasavaltaan, ja lopulta näillä rajoilla sen status muutettiin takaisin autonomiseksi sosialistiseksi tasavallaksi osaksi Venäjän federatiivista neuvostotasavaltaa vuonna 1956.
Historia > Alku

Venäjän neuvostotasavaltaan kuuluneeseen Itä-Karjalaan eli Karjalan autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan liitettiin pian talvisodan jälkeen vuonna 1940 Moskovan rauhassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamista alueista menetetty Karjala – Koivisto–Vuoksi-linjan eteläpuolista osaa lukuun ottamatta – sekä Kuusamon ja Sallan itäosat. Samalla Karjalan autonominen neuvostotasavalta muutettiin Karjalais-suomalaiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi.
Koska Karjalais-suomalainen neuvostotasavalta ei täyttänyt Neuvostoliiton perustuslain vaatimusta asukasluvun (vähintään 1 miljoona) ja etnisen koostumuksen osalta (”nimikkokansallisuus” enemmistönä), kyseessä olikin Neuvostoliiton kannalta epäonnistuneen talvisodan jälkeen yritys säilyttää kasvonsa. Sodan alussa 1939 Neuvostoliiton asettaman nukkehallituksen, Terijoen hallituksen julistuksessahan mainittiin ”Karjalan kansan jälleen yhdistäminen Suomen kansan kanssa” ja hallituksen johtajana ollut Otto Wille Kuusinen nimitettiin uuden neuvostotasavallan päämieheksi ikään kuin jatkumona. Neuvostotasavalta myös mahdollisti sopivan tavan liittää koko Suomi Neuvostoliittoon.
Vaikka Karjalais-suomalainen neuvostotasavalta oli virallisesti Neuvostoliiton eikä Venäjän Karjala, se oli todellisuudessa täysin Neuvostoliiton keskushallinnon ohjauksessa ja pelkästään muodollisesti yhtä suvereeni kuin esimerkiksi Venäjän tai Ukrainan neuvostotasavalta.
Historia > Jatkosota ja inkeriläiset

Jatkosodan aikana 1941–1944 suurimman osan Itä-Karjalaa ollessa suomalaisjoukkojen miehittämänä – pohjoisessa myös Saksan – Itä-Karjalan sotilashallinto jakoi väestön etnisin perustein ja sulki venäläisasukkaita keskitysleireille. Tämän takia neuvostojohdossa suunniteltiin karjalaisten ja muiden suomalais-ugrilaisten kansojen pakkosiirtoa, mutta sitä ei toteutettu. Vuonna 1943 päämajassa usko Saksan voitosta oli vaihtunut vahvaan epäilykseen Saksan tappiosta, mikä sai Suomen hallinnon lopettamaan kansallisuuteen perustuvan kohtelun Itä-Karjalassa.
Inkeriläisten muutto Itä-Karjalaan sallittiin 1940-luvun lopulla ja näin suomea puhuvien lukumäärä kaksinkertaistui aikaisempaan verrattuna eli 30 000:een.
Historia > Alueen ja statuksen muutos

Jatkosodan jälkeen 1944 Itä-Karjalan lounaisosa Laatokan, Suomenlahden ja Suomen rajan välillä liitettiin osaksi Venäjän neuvostotasavallan Leningradin aluetta, johon nyt tuli siis kuulumaan koko Karjalankannas mukaan lukien Viipurin ja Käkisalmen kaupungit. Myös luoteisin osa eli Alakurtin kylähallinnon alue liitettiin Venäjään, Murmanskin alueen Kantalahden piiriin vuonna 1955.
Neuvostoliiton diktaattorin Josif Stalinin vuonna 1953 tapahtuneen kuoleman ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen XX edustajakokouksen jälkeen 1956 Karjalais-suomalainen neuvostotasavalta muutettiin jälleen Karjalan autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi ja samalla osaksi Venäjää. Vaikka virallisesti syynä olivat ”Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan työtätekevien toivomukset, väestön kansallinen rakenne, talouden yhtenäisyys, Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan tiiviit taloudelliset ja kulttuurisuhteet Venäjän SFNT:aan”, Neuvostoliiton valtionpäämiehen Kliment Vorošilovin mukaan statuksen alentaminen tehtiin Suomen ylimmän valtiojohdon toivomuksesta ja valtioiden ystävällisten suhteiden kehittämiseksi. Muutos oli osa maiden yleisten suhteiden parantumista 1950-luvun puolivälin ”suojasään” ja destalinisoinnin aikana. Suomessa Karjalais-suomalaiseen neuvostotasavaltaan oli koko ajan suhtauduttu epäluulolla.
Hallinto

Itä-Karjalassa toimi vuosina 1940–1956 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen alaosastona Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan kommunistinen puolue, vuoteen 1952 Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan kommunistinen puolue (bolševikit). Sen keskuskomitean toisena sihteerinä toimi vuosina 1947–1951 myöhempi Neuvostoliiton johtaja Juri Andropov, joka oli ollut myös Itä-Karjalan Komsomolin, virallisesti Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan Leninin kommunistisen nuorisoliiton keskuskomitean ensimmäisenä sihteerinä 1940–1944.
Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan kommunistisen puolueen keskuskomitean ensimmäinen sihteeri (puoluejohtaja)
Gennadi Kuprijanov (1940–1950)
Aleksandr Kondakov (1950)
Aleksandr Jegorov (1950–1955)
Leonid Lubennikov (1955–1956)
Ministerineuvoston puheenjohtaja (pääministeri) (vuoteen 1946 kansankomissaarien neuvosto)
Paavo Prokkonen (1940–1947, 1950–1956)
Voldemar Virolainen (1947–1950)
Korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja (neuvostotasavallan päämies)
Mark Gorbatšov (1940)
Otto Wille Kuusinen (1940–1956)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karjalais-suomalainen sosialistinen neuvostotasavalta Wikimedia Commonsissa
Neuvostotasavallat
Venäjän SFNT
Ukrainan SNT
Kazakkien SNT
Uzbekistanin SNT
Valko-Venäjän SNT
Azerbaidžanin SNT
Georgian SNT
Moldavian SNT
Liettuan SNT
Kirgiisien SNT
Tadžikistanin SNT
Armenian SNT
Latvian SNT
Turkmenistanin SNT
Viron SNT
Lyhytikäiset
Karjalais-suomalainen SNT
Transkaukasian SFNT
Abhasian SNT
Horezmin SNT
Buharan SNT
Talvisodan jälkeen syntyneen Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan vaakuna. Uusi neuvostotasavalta oli postimerkin julkistamishetkellä vuoden ikäinen.
Kenian rugby-7-maajoukkue

Kenian rugby-7-maajoukkue on Kenian maajoukkue rugby-7:ssä. Se edustaa maataan kansainvälisissä otteluissa, kuten Rugby World Cup Sevensissa ja Kansainyhteisön kisoissa.
Kansainväliset kisat > Rugby World Cup Sevens

| Rugby World Cup Sevens> Vuosi | Rugby World Cup Sevens> Sijoitus | Rugby World Cup Sevens> Pelit | Rugby World Cup Sevens> Voitot | Rugby World Cup Sevens> Häviöt | Rugby World Cup Sevens> Tasapelit | Rugby World Cup Sevens>  | Rugby World Cup Sevens>  | Rugby World Cup Sevens>  | Rugby World Cup Sevens>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  1993 | Karsiutui | Karsiutui | Karsiutui | Karsiutui | Karsiutui |  |  |  |  |
|  1997 | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut |  |  |  |
|  2001 | 19. | 7 | 1 | 6 | 0 |  |  |  |  |
|  2005 | 19. | 7 | 3 | 4 | 0 |  |  |  |  |
|  2009 | 3. | 5 | 3 | 2 | 0 |  |  |  |  |
|  2013 | 4. | 6 | 4 | 2 | 0 |  |  |  |  |
 2018: 
| Yhteensä | 4/6 | 25 | 11 | 14 | 0 |  |  |  |  |