stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kabardi-Balkaria
Väestö > Uskonto

Kabardi-Balkarian väestöstä kabardit ja balkaarit ovat pääasiassa islaminuskoisia. Heitä on noin 58 prosenttia maan väestöstä.
Koulutus

Naltšikissa toimii Kabardi-Balkarian valtionyliopisto sekä talouden, historian, kielen ja kirjallisuuden tutkimusinstituutti. Lisäksi maassa toimii vuoristogeologian tutkimuslaitos.
Hallinnollinen jako

Kabardi-Balkarian tasavalta, sen suurimmat taajamat ja piirikeskukset.
Kabardi-Balkaria jakautuu aluehallinnon ylemmällä tasolla kolmeen kaupunkipiirikuntaan ja kymmeneen piiriin. Kaupunkipiirikuntia ovat tasavallan pääkaupunki Naltšik, Baksan ja Prohladnyi. Kaupunkipiirikuntien ja piirien hallintokeskusten sijainti ilmenee oheisesta kartasta.
Elbrusin piirissä sijaitseva Tyrnyauzin kaupunki on Balkarian hallinnollinen keskus.
| --- | --- |
 Baksan (57 088 as.)  Baksanin piiri (60 970 as.)  Elbrusin piiri (36 260 as.; keskuksena Tyrnyauz)  Leskenin piiri (27 840 as.; keskuksena Anzorein kylä, Анзорей, 6 551 as.)  Maiskin piiri (38 625 as.)  Naltšik (266 033 as.)  Prohladnyi (59 601 as.) :  Prohladnyin piiri (45 533 as.; keskuksena Soldatskajan kylä, станица Солдатская, 4 344 as.)  Terekin piiri (51 220 as.)  Tšegemin piiri (69 092 as.)  Tšerekin piiri (26 956 as.; keskuksena Kašhataun ktt, Кашхатау, 5 295 as.)  Urvanin piiri (71 782 as.; keskuksena Nartkala)  Zolskojen piiri (48 939 as.; keskuksena Zalukokoažen ktt, Залукокоаже, 9 859 as.)
Politiikka

Kabardi-Balkarian perustuslaki hyväksyttiin 1. syyskuuta 1997. Kabardi-Balkarian korkein virka-asema on presidentin virka. Nykyinen presidentti Arsen Kanokov valittiin virkaansa syyskuussa 2005. Kabardi-Balkarian parlamentti on kaksikamarinen. Kamarit ovat tasavallan neuvosto ja edustajain neuvosto. Kummassakin kamarissa on 36 edustajaa, jotka valitaan viideksi vuodeksi kerrallaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kabardi-Balkaria Wikimedia Commonsissa
Kabardino-Balkaria profile (englanniksi) (bbc.co.uk)
Elbrusin kansallispuiston vyöhykejako (venäjäksi) (elbrus-park.narod.ru)
Dyhtau, yksi tasavallan korkeimmista vuorenhuipuista.
Tasavallan kartta. Tasavallan koillisosat kuuluvat rautatieverkon piiriin. Pääkaupunki Naltšikiin johtaa pistorata, jota ei ole esitetty tällä kartalla.
Madagaskarin piikkipuumetsät

Piikkipuumetsissä kasvaa muun muassa apinanleipäpuita ja kaktiokasveja.
Madagaskarin piikkipuumetsät on ainoastaan Madagaskarin eteläosassa sijaitseva ekoalue, jonka erikoinen kasvillisuus on ainutlaatuista.
Madagaskarin eteläreuna on kuiva ja siellä sataa harvoin. Alueen kasveista ja eläimistä valtaosa on endeemisiä, jotka ovat sopeutuneet karuihin olosuhteisiin. Alueen asukkaiden harjoittama kaskiviljely uhkaa metsiä.
Connecticut

Connecticut (/kəˈnɛtɪkət/) on yksi Yhdysvaltain osavaltioista, osa Uuden-Englannin aluetta ja yksi niistä Ison-Britannian kolmestatoista siirtokunnasta, jotka julistautuivat itsenäisiksi Yhdysvaltain vapaussodan tuoksinassa vuonna 1776.
Osavaltion nimi tulee algonkin-kielten sanasta Quinnehtukqut, joka tarkoittaa "pitkän joen lähellä".
Historia

Ennen eurooppalaisia nykyistä Connecticutin aluetta asuttivat algonkin-kansat.
Ensimmäiset eurooppalaiset uudisasukkaat Connecticutissa olivat englantilaisia puritaaneja Massachusettsista vuonna 1633.
Hollantilaiset kävivät alueella turkiskauppaa kunnes englantilaiset ajoivat heidät pois 1654.
Vuonna 1662 Connecticutin siirtokunta sai kuninkaallisen määräyskirjan, joka määritteli sen itsehallinnon. Se osallistui 12 muun siirtokunnan kanssa Amerikan vallankumoukseen vuosina 1775–1778.
Connecticut luopui orjuudesta 1848.
Connecticutin pääkaupunki on ollut Hartford vuodesta 1875, sitä ennen New Haven ja Hartford toimivat vuorotellen pääkaupunkina.
Yhdysvaltojen 43. presidentti George W. Bush syntyi Connecticutissa, New Havenin kaupungissa 6. heinäkuuta 1946.
Vuonna 1983 pequotit saivat reservaatin Ledyardin kaupunkiin. He perustivat kasinon ja ovat keränneet sillä huomattavan varallisuuden.
Connecticut luopui kuolemanrangaistuksesta vuonna 2012, seitsemäntenätoista osavaltiona.
Maantiede

Connecticutia reunustaa etelässä Long Islandin salmi, lännessä New York, pohjoisessa Massachusetts ja idässä Rhode Island. Monet osavaltion asukkaat työskentelevätkin New York Cityssä. Tärkeimmät kaupungit ovat pääkaupungin lisäksi New Haven, New London, Norwich, Stamford, Waterbury, ja Bridgeport. Kaiken kaikkiaan osavaltiossa on 169 kaupunkia.
Connecticutin korkein osa on Berkshireksi kutsuttu seutu osavaltion luoteisrajalla. Sieltä maasto laskee etelään kohti Long Islandin salmea.
Connecticut-joki kulkee keskeltä osavaltiota laskien Long Islandin salmeen. Muita suuria jokia ovat Housatonic ja Thames.
Vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Bridgeportissa on 28,1 astetta. Keskimääräinen alin on pakkasen puolella joulukuusta maaliskuuhun, alimmillaan tammikuussa noin −7 astetta. Sateet jakautuvat melko tasaisesti kaikille vuodenajoille. Säätila vaihtelee suuresti sekä päivästä toiseen että vuodesta toiseen. Voimakkaita sääilmiöitä ovat toisinaan esiintyvät hurrikaanit ja tornadot, sekä nimellä Nor'easter kutsuttavat lumimyrskyt.
Osavaltion kokonaispinta-ala on 14 357 km2, josta maata on 12 542 km2.
Hallinto ja politiikka

Connecticutin lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 36 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 151 jäsentä.
Ensimmäinen perustuslaki astui voimaan 14. tammikuuta 1639. Nykyinen, järjestyksessään neljäs perustuslaki on vuodelta 1965.
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri. Demokraattisen puolueen Ned Lamont astui kuvernöörin toimeen tammikuussa 2019.
Osavaltio on jaettu kahdeksaan piirikuntaan. Niillä ei ole omaa hallintoa, vaan niitä käytetään vain kuvaamaan missä osassa osavaltiota joku kaupunki sijaitsee. Kaupunkeja on 169.
Muiden osavaltioiden tavoin Connecticut lähettää Yhdysvaltain senaattiin kaksi senaattoria. Edustajanhuoneeseen valitaan viisi henkilöä.
Talous

Connecticutin bruttokansantuote vuonna 2010 oli 237 miljardia dollaria. Se oli Yhdysvaltojen osavaltioista 23. tilalla.
Vuonna 2004 osavaltion bruttotuote oli yhteensä 187 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Bruttotuote asukasta kohti oli 47 819 vuonna 2005, mikä oli enemmän kuin missään muussa Yhdysvaltain osavaltiossa.
Kaivosteollisuus oli aikaisemmin merkittävää, mutta viimeiset rauta- ja kuparikaivokset on suljettu kauan sitten.
Osterien ja kampavenussimpukoiden tuotanto on merkittävä osa Connecticutin taloutta. Vuonna 2010 se työllisti 300 henkeä ja tuotti yli 30 miljoonaa dollaria. Käytössä oli 110 kalastusalusta. Osavaltio vuokraa määräaloja merenpohjasta osterinviljelyä varten.
Joulukuussa 2013 Connecticutin työttömyysaste oli 7,4 % eli 0,7 prosenttiyksikköä huonompi kuin koko Yhdysvalloissa keskimäärin.
Väestö

Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan Connecticutin asukasluku oli 3 605 944. Connecticutin Weberin piste eli väestöllinen keskipiste sijaitsee Cheshiren kaupungissa osavaltion lounaisosassa.
Connecticutin väestö oli kasvanut 2010-luvulla 0,9 prosenttia. Eniten oli kasvanut Fairfieldin piirikunnan väkiluku. Hartfordin ja New Havenin piirikuntien asukasluku oli myös kasvanut, mutta viiden muun väestö vähentynyt. Väestö on samalla moninaistunut, sillä valkoisten osuus oli vähentynyt 77,6 prosentista 66,4 prosenttiin. Latinojen osuus oli kasvanut 13,4 prosentista 17,3 prosenttiin, mustien 10,1 prosentista 10,8 prosenttiin ja aasialaisten osuus 3,8 prosentista 4,8 prosenttiin. Vuoden 2000 väestölaskennassa 81,69 prosenttia osavaltion yli 5-vuotiaista asukkaista puhui kotikielenään englantia, 8,42 prosenttia espanjaa, 1,59 prosenttia italiaa, 1,31 prosenttia ranskaa ja 1,20 prosenttia puolaa.
Connecticut on voimakkaasti kaupungistunutta. Siellä ei kuitenkaan ole yhtään todella suurta kaupunkia. Erot köyhien ja rikkaiden alueiden välillä ovat jyrkkiä. Erityisesti Hartfordin, New Havenin ja Bridgeportin keskustat ovat kurjistuneet. Yli sadantuhannen asukkaan kaupunkeja on viisi:
| Sija | Kaupunki | Väkiluku 2020 |
| --- | --- | --- |
| 1 | Bridgeport | 148 654 |
| 2 | Stamford | 135 470 |
| 3 | New Haven | 134 023 |
| 4 | Hartford | 121 054 |
| 5 | Waterbury | 114 403 |
Kulttuuri

Yalen yliopisto on ollut merkittävä tekijä Connecticutin kulttuurielämässä: sen teatterikoulu oli Yhdysvaltojen ensimmäinen alan korkeakouluopetusta antava laitos ja yliopistokirjapaino on tunnettu akateeminen kustantaja.
Hartfordissa ilmestyvä Hartford Courant on Yhdysvaltain vanhin edelleen ilmestyvä sanomalehti.
Urheilu

Connecticutissa on toiminut ammattilaisjoukkueita eri urheilulajien pääsarjatasoilla. Osavaltion NHL-joukkueen Hartford Whalersin siirtyminen muualle 1997 aiheutti suurta vastustusta. Nykyisin osavaltion asukkaat kannattavat lähialueidensa joukkueita. Connecticutissa toimii edelleen alemmilla tasoilla useita urheiluseuroja:
| Joukkue | Kaupunki | Sarja ja laji | Kotikenttä | Perustettu | Mestaruudet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bridgeport Islanders | Bridgeport | AHL, jääkiekko | Arena at Harbor Yard | 2001 | 0 |
| Hartford Wolf Pack | Hartford | AHL, jääkiekko | XL Center | 1997 | 1 |
| Danbury Hat Tricks | Danbury | EPHL, jääkiekko | Danbury Ice Arena | 2008 | 0 |
| Connecticut Defenders | Norwich | Eastern League, baseball | Senator Thomas J. Dodd Memorial Stadium | 1995 | 1 |
| New Britain Rock Cats | New Britain | Eastern League, baseball | New Britain Stadium | 1995 | 1 |
| Bridgeport Bluefish | Bridgeport | Atlantic League, baseball | The Ballpark at Harbor Yard | 1998 | 1 |
| Connecticut Sun | Uncasville | WNBA, koripallo | Mohegan Sun Arena | 2003 | 0 |
| New Haven Warriors | New Haven | ANRL, rugby league | Boulevard Field | 2006 | 1 |
| Connecticut Wildcats | Norwalk | ANRL, rugby league | Andrews Field | 2003 | 3 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset matkailusivut (englanniksi)
Connecticutin osavaltio
| --- | --- |
Alueet:   Central Naugatuck River Valley  Gold Coast  Greater Bridgeport  Greater Danbury  Greater New Haven  Greater Hartford  Kaakkois-Connecticut  Litchfield Hills  Lounais-Connecticut  Lower Connecticut River Valley  Quiet Corner 
Piirikunnat:   Fairfield  Hartford  Litchfield  Middlesex  New Haven  New London  Tolland  Windham 
Kaupungit:   Ansonia  Bridgeport  Bristol  Danbury  Derby  Hartford (pääkaupunki)  Meriden  Middletown  Milford  New Britain  New Haven  New London  Norwalk  Norwich  Shelton  Stamford  Torrington  Waterbury  West Haven 
Connecticutin parlamenttitalo Hartfordin keskustassa.
Myssy

Myssy on yleensä villasta[lähde? ] kudottu[lähde? ] pehmeä päähine, samankaltainen kuin pipo. Aiemmin myssyt olivat kuitenkin usein kankaisia[lähde? ]. Hilkka on leuan alta solmittu myssy. Kankaiset myssyt olivat erityisen suosittuja 1700-luvulle saakka[lähde? ] ja sisäasusteina myös 1800-luvulla[lähde? ]. Erilaisia myssyjä ovat muun muassa fryygialaismyssy ja tykkimyssy.
Friedrich Leibacher

Kantonin neuvoston huone jossa Fritz Leibacher suoritti hyökkäyksen.
Parlamenttitalo jossa hyökkäys tapahtui.
Friedrich Leibacher (21. heinäkuuta 1944 – 27. syyskuuta 2001) oli sveitsiläinen joukkomurhaaja. Hän surmasi 14 Zugin parlamentin jäsentä, haavoitti kahdeksaatoista muuta ja teki lopuksi itsemurhan.
Leibacher oli toiminut liikealalla ja solminut useita eroon päättyneitä avioliittoja, joista yhdestä hän sai tyttären. Vuonna 1970 Leibacher tuomittiin muutamista rikoksista 18 kuukaudeksi vankeuteen tarkkailun alaisena. Rangaistuksen suoritettuaan Leibacher jäi työttömäksi. Hän kärsi persoonallisuushäiriöstä ja alkoholismista, ja miehelle alettiin myöntää työkyvyttömyyseläkettä. Vuonna 1998 hän sai tuomion linja-autonkuljettajan uhkailusta.
Leibacher saapui 27. syyskuuta 2001 Zugin parlamenttiin poliisiksi naamioituneena. Hän oli aseistautunut, ja hän ampui yli 90 satunnaisesti kohdistettua laukausta. Lopuksi hän räjäytti pienen kotitekoisen pommin ja surmasi itsensä. Leibacher oli ilmeisesti suuttunut poliitikko Robert Bisigille, jonka uskoi olevan häntä vastaan suunnitellun "hallituksen salaliiton" takana. Hän oli yhä kuohuksissaan bussikuskin uhkailun jälkeen saamastaan kohtelusta. Bisig ei ollut paikalla joten hän selvisi ammuskelusta.
Julia Antonia

Julia oli Marcus Antoniuksen äiti. Julian vanhemmat olivat Lucius Julius Caesar ja Fulvia. Julian veli oli Lucius Julius Caesar, joka oli vuoden 64 eaa. konsuli. Julia oli kaukaista sukua Julius Caesarille.
Julia oli naimisissa Marcus Antonius Creticuksen kanssa. Heillä oli kolme poikaa triumviri Marcus Antonius, Lucius Antonius ja Gaius Antonius. Antonius kuoli noin 72eaa. taisteltuaan epäonnisesti merirosvoja vastaan. Jossain vaiheessa Julia nai Publius Cornelius Lentulus Suran. Lentulus teloitettiin 63 eaa. osallisuudestaan Catilinan salaliittoon. Julia ei mennyt enää uudestaan naimisiin.
Proskription aikaan Julia onnistui pelastamaan proskriptoiduksi tulleen veljensä. Perusian sodan jälkeen Julia lähti Roomasta poikansa luokse itään. Matkalla Julia vieraili Sextus Pompeiuksen luona Sisiliassa, joka otti Julian lämpimästi vastaan. Julian mukana Sextus lähetti Antoniukselle tarjouksen liitosta Octavianusta vastaan.
Plutarkhoksen mukaan Julian olleen aikansa arvovaltaisimpia ja älykkäimpiä naisia.
Natalia Tena

| Natalia Tena |
| --- | --- |
 Natalia Tena vuonna 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Natalia Gastiain Tena
Syntynyt: 1. marraskuuta 1984 (ikä 39) Lontoo, Englanti, Iso-Britannia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Nat
Merkittävät roolit:  Nymphadora Tonks Harry Potter
Aiheesta muualla
IMDb 
Natalia Gastiain Tena (s. 1. marraskuuta 1984 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Nymphadora Tonksin roolista Harry Potter -elokuvasarjassa. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa  elokuvissa Poika (2002) ja Mrs. Henderson esittää (2005). Vuosina 2011–2016 Tena näytteli Osha-nimistä villinaista Game of Thrones -televisiosarjassa.
Tena syntyi Lontoossa espanjalaisille vanhemmille, joten hän oppi sujuvasti sekä englannin että espanjan kielen. Hän osoittautui varhain myös musikaalisesti lahjakkaaksi.
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli/tehtävä | Laji | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Poika | About a Boy | Ellie | Elokuva |  |
| 2005 |  | Doctors | Amy Emerson | TV-sarja | 1 jakso |
| 2005 |  | The Fine Art of Love: Mine Ha-Ha | Vera |  |  |
| 2005 | Mrs. Henderson esittää | Mrs Henderson Presents | Peggy |  |  |
| 2006 |  | Afterlife | Gemma | TV-sarja | 1 jakso |
| 2007 | Harry Potter ja Feeniksin kilta | Harry Potter and the Order of the Phoenix | Nymphadora Tonks | Elokuva |  |
| 2008 |  | Lezione 21 | Thomson |  |  |
| 2009 | Harry Potter ja puoliverinen prinssi | Harry Potter and the Half-Blood Prince | Nymphadora Tonks | Elokuva |  |
| 2009 |  | Womb | Rose |  |  |
| 2010 | Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 | Harry Potter and the Deathly Hallows: Part I | Nymphadora Tonks | Elokuva |  |
| 2011 | Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 | Harry Potter and the Deathly Hallows: Part II | Nymphadora Tonks | Elokuva |  |
| 2011–2016 | Game of Thrones | Game of Thrones | Osha | TV-sarja | 16 jaksoa |
| 2019 | The Mandalorian | The Mandalorian | Xi’an | TV-sarja | jakso ”Chapter 6: The Prisoner” |
| 2023 | John Wick: Chapter 4 | John Wick: Chapter 4 | Katia | Elokuva |  |
| 2024 | Taso 2 | El hoyo 2 | Sahabat | Elokuva |  |
Aiheesta muualla

Natalia Tena Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natalia Tena Wikimedia Commonsissa
Salată de boeuf

Nautasalaattia
Salată de boeuf (suom. "nautasalaatti") on Moldovassa ja Romaniassa syötävä salaatti. Sitä syödään lähtökohtaisesti lisukkeena erityisesti juhlissa kuten jouluna ja pääsiäisenä. Salaatin uskotaan olevan peräisin 1860-luvulta ja muunnos venäläisen keittiön Olivier-salaatista. Sitä tehdään sekä kotikeittiöissä että hienissa ravintoloissa.
Salaatti valmistetaan säilötyistä vihanneksista, naudanlihasta ja majoneesista. Osa vihanneksista voi myös olla tuoreita tai keitettyjä.
Suomen talvikisat 1919

Suomen talvikisat olivat Helsingissä 15. helmikuuta – 24. helmikuuta 1919 järjestetyt talvilajien suurkilpailut joihin osallistui yli 400 kilpailijaa, joukossa kilpailijoita myös Ruotsista ja Norjasta. Kisat järjesti ruotsinkielinen Svenska Finlands Idrottsförbund -keskusjärjestö insinööri Walter Flanderin ollessa aloitteentekijä. Kisojen virallisena suojelijana oli valtionhoitaja, kenraali Gustaf Mannerheim ja tämän vuoksi kisoihin osallistui myös suomenkielisiä urheilijoita. Työväen Urheiluliiton jäsenet ja vuosi aiemmin käydyn Suomen sisällissodan punaisella puolella olleet eivät voineet osallistua. Ruotsinkielisten keskeinen asema kisojen järjestelyissä herätti kuitenkin arvostelua suomenkielisissä urheilupiireissä.
Kisojen lajeihin kuuluivat hiihto, yhdistetty, mäkihyppy, pika- ja taitoluistelu, jääpallo, tiedusteluhiihto, ratsastus ja ammunta. Kilpailuja oli myös yhdistetyssä hiihdossa ja kenttäammunnassa sekä estehiihdossa ja ammunnassa. Ammunnassa oli omat sarjat siviileille, suojeluskuntalaisille ja sotilaille. Lajeihin kuului myös 200 kilometrin viestihiihto Virolahdelta Helsinkiin ja hiihtoratsastus. Sunnuntaina 6. helmikuuta pidettiin kisojen ravikilpailut joihin osallistui lähes 60 hevosta. Kilpailupaikkoina olivat Pohjoisrannan luistinrata, Töölön pallokenttä, Töölön hippodromi, Suomen Metsästysyhdistyksen majalla sijainnut Huopalahden ampumarata, Eläintarhan kenttä ja Alppilan hyppyrimäki. Kisojen päättäjäiset ja palkintojenjako pidettiin Svenska Teaternissa illalla 23. helmikuuta.
Suurimman yleisömenestyksen saivat Töölön pallokentällä 21. helmikuuta ja 23. helmikuuta pelatut kaksi miesten jääpallo-ottelua joissa vastakkain olivat Viipurin Bandy & Jalkapalloseura (Sudet) ja IFK Uppsala. Uppsala voitti ensimmäisen ottelun ja sai vuodeksi Polyteekkarien kiertopalkinnon, toisen ottelun voittivat suomalaiset 4–1. Jälkimmäistä ottelua oli seuraamassa noin 5 000 katsojaa, heidän joukossaan valtionhoitaja Mannerheim seurueineen. Kentällä pelattiin myös 22. helmikuuta tasatulokseen 1–1 päättynyt naisten jääpallo-ottelu, jossa vastakkain olivat Åbo Simklubben ja Kiffen.
Suomalaisista menestyivät 60 kilometrin hiihdon voittanut Manne Vuorinen, 30 kilometrin hiihdossa kaksoisvoiton saaneet Santeri Tasa ja Tapani Niku. Ludovika ja Walter Jakobsson voittivat pariluistelun ja Julius Skutnabb voitti kolme matkaa ja yhteiskilpailun pikaluistelussa. Ruotsalaisista kilpailijoista menestyi parhaiten taitoluistelija Gillis Grafström ja norjalainen Jacob Tullin Thams voitti mäkikisan.
Kisojen aikana järjestettiin myös Esplanadin puistossa Ravintola Kappelissa suksinäyttely ja useat helsinkiläiset urheilujärjestöt ja -klubit pitivät juhlakokouksiaan ja juhlaillallisiaan. Kisatapahtumia tallennettiin myös filmille koosteina ja näitä filmejä esitettiin VPK:n talossa Hakasalmenkatu 3:ssa sijainneessa elokuvateatteri Pallaksessa.
Aiheesta muualla

Suomen talvikisain numero, Suomen Urheilulehti 14.2.1919 nro 7, s. 1. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen talvikisat, Suomen Urheilulehti 22.2.1919 nro 8, s. 1. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen talvikisat 2. numero, Suomen Urheilulehti 4.3.1919, nro 9, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen talvikisat, Suomen Kuvalehti, 1.3.1919 nro 9, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Matti Yrjänä Joensuu

| Matti Yrjänä Joensuu |
| --- | --- |
 Matti Yrjänä Joensuu lokakuussa 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. lokakuuta 1948 Helsinki
Kuollut: 4. joulukuuta 2011 (63 vuotta) Valkeakoski
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, poliisi
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  poliisiromaani
Aiheet:  rikos
Esikoisteos:  Väkivallan virkamies (1976)
Palkinnot
 Valtion kirjallisuuspalkinto, Vuoden johtolanka -palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Matti Yrjänä Joensuu (31. lokakuuta 1948 Helsinki – 4. joulukuuta 2011 Valkeakoski) oli Suomen arvostetuimpia rikoskirjailijoita. Joensuun tuotanto käsittää 12 romaania. Hänelle myönnettiin Valtion kirjallisuuspalkinto vuonna 1982, Vuoden johtolanka -palkinto vuosina 1985, 1994 ja 2004, ja hän oli kaksi kertaa Finlandia-ehdokkaana. Joensuun teoksia on käännetty noin 20 kielelle.
Joensuun romaanien päähenkilö, vanhempi konstaapeli Timo Harjunpää, on sympaattinen henkilöhahmo, joka suhtautuu yhtä inhimillisesti työssään kohtaamiinsa rikollisiin kuin perheeseensä. Joensuu kuvaa myös henkilöittensä ajatusmaailmaa. Sukunimen Harjunpää kirjailija lainasi vuonna 1966 virkatehtävässä kuolleelta konstaapeli Reino Harjunpäältä.
Kirjailija-toimittaja Jarkko Sipilä on kehunut etenkin Matti Yrjänä Joensuun kykyä kuvata tapahtumia, tilanteita ja tunnelmia.
Ura

Joensuu valmistui poliisiksi vuonna 1973 ja toimi rikostutkijana Helsingin poliisilaitoksen väkivaltatoimistossa sekä päivystävänä ylikonstaapelina, kunnes hän jäi eläkkeelle vuonna 2006.
Vuosina 1976–1986 Joensuulta ilmestyi runsaasti kirjoja, noin yksi vuodessa. Yhtä lukuun ottamatta kirjojen päähenkilö oli Timo Harjunpää. Sitten julkaisutahti harveni. 1990-luvulla ilmestyi vain yksi Harjunpää-kirja.
Vuosikymmenen tauon jälkeen Joensuu julkaisi vuonna 2003 romaanin Harjunpää ja pahan pappi, joka kuvaa harhaluulojen vallassa satunnaisia uhreja Helsingin metron alle tyrkkivän Markus Luukas Paavali Heinon tapausta.
Eläkkeelle jäätyään Joensuu muutti Valkeakoskelle. Helsingissä häntä häiritsivät monet muistot ikävistä rikoksista, joita hän oli selvittänyt aikoinaan. Hänen viimeisiä vuosiaan leimasi erakoituminen.
Viimeinen Harjunpää-romaani, Harjunpää ja rautahuone, ilmestyi syyskuussa 2010. Teoksen jatko-osa jäi kirjailijalta tiettävästi kesken. Joensuu kuoli sairauskohtaukseen 63-vuotiaana joulukuussa 2011.
Yksityiselämä

Joensuulla oli kolme tytärtä, joista yksi on juontaja Anu Pensola.
Tuotannon piirteet

Esikoisromaanissaan Väkivallan virkamies Joensuu esittelee rikollisten ja poliisien tyyppejä. Tapahtumapaikkana on Helsinki, joka kuvataan kovana kaupunkina jossa poliisit työskentelevät työpaineessa. Keskeisiä Joensuun kuvaamia työtehtäviä ovat väkivalta- ja henkirikokset. Päähenkilönä on konstaapeli Timo Harjunpää, jota ei kuvata sankarina, vaan usein epäonnistuvan, tiukkoja paikkoja jännittävän miehen, joka vapaa-ajalla sulkeutuu perhepiiriin. Herkkyys on kuitenkin tutkinnassa Harjunpään etu, koska se tarkoittaa herkkävaistoisuutta. Esikoisromaanin jälkeen Joensuu jatkoi Harjunpää-aiheita tuomalla kirjoissaan esille sellaisia ihmisryhmiä, joilla on taipumus joutua tekemisiin poliisin kanssa. Monet näistä ovat sosiaaliseen ahdinkoon joutuneita, jolloin tarinakin liikkuu yhteiskunnan reuna-alueilla.
Rikos on Joensuun teoksissa psyykkiseltä pohjalta syntynyt teko ja yhteiskunnan rakenteen tuotos.
Teokset

Väkivallan virkamies: Dokumentaarinen romaani Helsingissä tapahtuneesta henkirikoksesta, sen tutkijasta ja ihmisestä elämän päättyessä.  Otava, 1976.  ISBN 951-1-02478-7
Possu ja paavin panttivangit.  Otava, 1977.  ISBN 951-1-04274-2  (Ainoa romaani, jossa Harjunpää ei esiinny.)
Harjunpää ja pyromaani: Romaani.  Otava, 1978.  ISBN 951-1-04909-7
Harjunpää ja kapteeni Karhu: Romaani rikoksesta, sen osapuolista ja tutkimisesta.  Otava, 1981.  ISBN 951-1-06383-9
Harjunpää ja ahdistelija: Romaani rikoksesta ja miehestä ja naisesta.  Otava, 1982.  ISBN 951-1-06862-8
Harjunpää ja poliisin poika: Romaani rikoksesta ja siitä mitä me emme näe omassa silmässämme.  Otava, 1983.  ISBN 951-1-07354-0
Harjunpää ja heimolaiset: Romaani kahdesta rikoksesta ja toisen tutkimisesta, kaikista jotka eivät näe kuvaansa poliisin kasvojen alta.  Otava, 1984.  ISBN 951-1-07850-X
Harjunpää ja rakkauden lait: Romaani rikoksesta ja muusta.  Otava, 1985.  ISBN 951-1-08385-6
Harjunpää ja kiusantekijät: Romaani rikoksesta ja maailmoista.  Otava, 1986.  ISBN 951-1-08939-0
Harjunpää ja rakkauden nälkä: Romaani.  Otava, 1993.  ISBN 951-1-11973-7
Harjunpää ja pahan pappi.  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18750-3
Harjunpää ja rautahuone.  Otava, 2010.  ISBN 951-1-24742-5