stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Istanbulin metro
M4

Kadıköy: (T3) (İDO)
Ayrılık Çeşmesi: (Marmaray)
Acıbadem
Ünalan: (Metrobüs)
Göztepe
Yenisahra
Kozyatağı
Bostancı
Küçükyalı
Maltepe
Huzurevi
Gülsuyu
Esenkent
Hastane - Adliye
Soğanlık
Kartal
Yakacık - Adnan Kahveci
Pendik
Tavşantepe
Fevzi Çakmak
Yayalar
Kurtköy
Sabiha Gökçen Airport
M5

Üsküdar: (Marmaray)
Fıstıkağacı
Bağlarbaşı
Altunizade: (Metrobüs)
Kısıklı
Bulgurlu
Ümraniye
Çarşı
Yamanevler
Çakmak
Ihlamurkuyu
Altınşehir
İmam Hatip
Dudullu
Necip Fazıl
Çekmeköy
M6

Levent: (M2)
Nispetiye
Etiler
Boğaziçi Üniversitesi
M7

Mecidiyeköy: (M2) (Metrobüs)
Çağlayan
Kâğıthane
Nurtepe
Alibeyköy
Yeşilpınar
Veysel Karani
Akşemsettin
Kâzım Karabekir
Yenimahalle
Karadeniz Mahallesi: (T4)
Tekstilkent
Yüzyıl
Göztepe
Mahmutbey: (M3)
Kuvia

Istanbulin raideliikennekartta
Gayrettepen asema
Osmanbeyn asema
Sisäänkäynti Gayrettepen asemalle
Metrovaunun sisänäkymää
Käännös suomeksi
Charles Irénée Castel de Saint-Pierre

| Charles Irénée Castel de Saint-Pierre |
| --- | --- |
 Charles Irénée Castel de Saint-Pierre
Henkilötiedot
Syntynyt: 1658
Kuollut: 1743 (84–85 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Muuta tietoa
 Ranskan akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Charles Irénée Castel de Saint-Pierre eli abbé de Saint-Pierre (1658–1743) oli ranskalainen kirjailija. Hän on tunnettu ikuisen rauhan suunnittelijana ja yhteiskunnallisten uudistusten harrastajana. Hän oli syntynyt Saint-Pierre-Eglisessä Cherbourgin lähellä ja käytti siksi nimeä l’abbé de Saint-Pierre.
Opiskeltuaan Pariisissa teologiaa, filosofiaa ja luonnontieteitä hän tuli papiksi ja sai hoviviran Orléansin herttuattaren hovipappina. Oltuaan sihteerinä läsnä Utrechtin rauhanneuvotteluissa 1712–1713 hän julkaisi 1713–1717 kolmiosaisen teoksen Projet de paix perpétuelle, jossa hän kehittelee Ranskan kuninkaan Henrik IV:n ja hänen ministerinsä Maximilien de Sullyn aatteita koko Euroopan laajuisen liittovaltion perustamisesta yleisen maailmanrauhan takaamiseksi.
Saint-Pierreltä ilmestyi vuonna 1718 teos Discours sur la Polysynodie ou pluralité des conseils, jossa hän vaati Ranskan hallitusta uudistettavaksi perustamalla lukuisia valittavia neuvostoja, joista kukin hoitaisi yhtä hallinnonhaaraa. Koska hän teoksessaan oli arvostellut Ludvig XIV:tä, hänet erotettiin Ranskan akatemiasta, jonka jäseneksi hänet oli valittu 1695. Hän julkaisi kuitenkin vielä sen jälkeenkin lukuisia teoksia, joissa hän paheksui vallalla olevaa hallintojärjestelmää ja vaati yhteiskunnallisia uudistuksia. Näitä kirjoituksia on koottu 17-osaiseen teossarjaan Ouvrages politiques (eli Ouvrages de morale et de politique), joka ilmestyi  1729–1741.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles Irénée Castel de Saint-Pierre Wikimedia Commonsissa
Charles Irénée Castel de Saint-Pierre, Académie française (ranskaksi)
Charles Joseph de Ligne

| Charles Joseph de Ligne |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1735 Bryssel, Itävallan Alankomaat
Kuollut: 13. joulukuuta 1814 (79 vuotta) Wien, Itävallan keisarikunta
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Charles Joseph de Ligne (Kaarle Joosef, Lignen ruhtinas) (23. toukokuuta 1735 Bryssel – 13. joulukuuta 1814 Wien) oli Itävallan Alankomaista kotoisin ollut sotamarsalkka, seurapiirimies ja kirjailija. Hän on nykyään tunnettu erityisesti kirjeenvaihdostaan aikansa tärkeimpien hallitsijoiden ja kirjailijoiden, kuten Joosef II:n, Fredrik Suuren, Katariina II:n, Montesquieun, Rousseaun, Voltairen, Jean-François de La Harpen, Goethen ja Wielandin kanssa.
Elämä ja ura

Ligne kuului Hainaut'n ruhtinassukuun. Itävallan alamaisena hän liittyi varhain keisarilliseen armeijaan isänsä Vallonian jalkaväkirykmenttiin. Hän kunnostautui urhoollisuudellaan seitsenvuotisessa sodassa everstin arvossa, erityisesti Breslaun, Leuthenin, Hochkirchin ja Maxenin taisteluissa, ja sodan jälkeen hän nousi nopeasti kenttämarsalkkaluutnantiksi (Felmarschall-Lieutenant). Hänestä tuli keisari Joosef II:n läheinen ystävä ja neuvonantaja, ja perittyään isänsä valtavat kartanot hän eli ylellisesti, kunnes taisteli jälleen Itävallan armeijassa Baijerin perimyssodassa. Lyhyen sodan jälkeen Ligne matkusti Englannissa, Saksassa, Italiassa, Sveitsissä ja Ranskassa omistautuen hovi- ja seurapiirielämään. Rauhan aikana Ligne asui Brysselissä ja Pariisissa tai isänsä rakennuttamassa Château de Beloeil -linnassa Flanderissa.
Vuonna 1784 hänet ylennettiin tykistönkenraaliksi (Feldzeugmeister). Vuonna 1787 hän oli Katariina II:n kanssa Venäjällä, seurasi häntä tämän matkalla Krimille, ja keisarinna nimitti hänet Venäjän armeijan kenttämarsalkaksi. Itävallan-Turkin sodassa (1788-1790) hän komensi piiritysarmeijan osastoa Belgradin linnoituksen ratkaisevassa rynnäkössä vuonna 1789, josta hänelle myönnettiin Maria Teresian ritarikunnan komentajaristi. Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen, joka vei häneltä omaisuuden ja varallisuuden Belgiassa, hän pakeni Wieniin, jossa hän vietti elämänsä viimeiset 20 vuotta omistautuen kokonaan kirjoittamiselle. Lignea houkuteltiin turhaan vallankumouksellisen Belgian yhdysvaltojen johtoon, ja hänen vanhin poikansa kaatui taistelussa ranskalaisia vastaan La Croix-duBois'ssa Argonnessa ensimmäisen liittokunnan sodassa. Hän eli Wienissä tilojensa menetyksestä huolimatta ylellisesti ja sai Itävallan kenttämarsalkan arvon (Feldmarschall) vuonna 1809. Hänen pojanpoikansa Eugene Lamoral de Ligne (1804-1880) oli merkittävä belgialainen valtiomies.
Lignen muistelmat ja kirjeet kertovat hänen kokemuksistaan Euroopan kuuluisimpien hovien ja salonkien suosikkina aina Brabantin vallankumouksen jälkeiseen maanpakoonsa asti. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu myös lukuisia historiallisia teoksia ja tutkielmia harrastajateatterista, puutarhanhoidosta, katolisesta filosofiasta ja sodankäynnistä sekä komedioita, laulunäytelmiä ja muotokuvia, aikalais- ja yhteiskuntakriittisisiä maksiimeja ja aforismeja sekä runoja. Hänen teoksistaan tunnetuimpia ovat Mélanges militaires, littéraires et sentimentaires (1795–1811), Fragments de l'histoire de ma vie ja Lettres et pensees du Marechal Prince de Ligne (1809). Hänen lukuisista sotilaallisia aiheita käsittelevistä teoksistaan tärkein on alun perin vuonna 1780 ilmestynyt Fantaisies et prejuges militaires.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles Joseph de Ligne Wikimedia Commonsissa
Charles Victor Grahmann

Charles Victor Grahmann (15. heinäkuuta 1931 Hallettsville – 14. elokuuta 2018) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Antonion arkkihiippakuntaan 17. maaliskuuta 1956 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Equiliumin titulaaripiispaksi 30. kesäkuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Patrick Fernández Flores, jota avustivat Sidney Matthew Metzger ja John Louis Morkovsky.
Grahmann sai 13. huhtikuuta 1982 nimityksen Victoria in Texasin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 29. toukokuuta. Hänet nimitettiin 9. joulukuuta 1989 nimityksen Dallasin koadjuuttoripiispaksi, ja tähän virkaan hänet asetettiin 18. joulukuuta. Hänestä tuli 14. heinäkuuta 1990 Dallasin piispa. Hän jäi eläkkeelle 6. maaliskuuta 2007.
Charles James Fox

Charles James Fox
Charles James Fox PC (24. tammikuuta 1749 – 13. syyskuuta 1806) oli merkittävä brittiläinen Whig-puolueeseen kuulunut valtiomies, jonka parlamentaarinen ura kesti 38 vuotta 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa. Hän oli tunnettu erityisesti William Pitt nuoremman pääkilpailijana. Fox nousi merkittävään asemaan parlamentin alahuoneessaissa vaikuttavana puhujana, jolla oli värikäs ja huonomaineinen yksityiselämä, mutta perinteiset ja konservatiiviset mielipiteet. Foxin mielipiteiden muuttuminen  radikaaleiksi oli hänen mentorinaan toimineen Whig-poliitikko Edmund Burken vaikutusta.
Foxista tuli tyrannina pitämänsä kuninkaan Yrjö III:n huomattava ja vankkumaton vastustaja. Hän kannatti Amerikan vallankumouksellisia ja pukeutui usein Yhdysvaltojen George Washingtonin armeijan väreihin. Fox toimi ulkoasiainministerinä lyhyen ajan Rockinghamin markiisin hallituksessa 1782 ja koalitiohallituksessa yhdessä  Frederick Northin kanssa 1783. Kuningas pakotti Northin ja Foxin pois hallituksesta ennen vuoden loppua ja korvasi heidät Pitt nuoremmalla. Seuraavat 22 vuotta Pitt oli hallituksessa ja Fox oppositiossa.
Fox toimi lähes koko poliittisen uransa oppositiossa. Hänestä tuli tunnettu orjuuden vastustaja, Ranskan suuren vallankumouksen ja Irlannin itsenäisyyden kannattaja sekä parlamentin johtava uskonnollisen suvaitsevaisuuden ja henkilökohtaisen vapauden puolestapuhuja. Foxin ystävyys Edmund Burken kanssa ja hänen uskottavuutensa parlamentissa kärsivät hänen kannatettuaan Ranskaa Ranskan vallankumoussodissa. Fox vastusti Pittin sodanaikaista lainsäädäntöä ja puolusti uskonnollisten vähemmistöjen sekä poliittisten ääriryhmien oikeuksia. Pittin kuoltua tammikuussa 1806 Foxista tuli William Wyndham Grenvillen hallituksen ulkoasiainministeri, mutta hän kuoli itse puolisen vuotta myöhemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles James Fox Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Charles James Fox
Käännös suomeksi
Cairo (Illinois)

| Cairo |
| --- | --- |
 Cairon julkinen kirjasto.

 Koordinaatit: 37°0′47″N, 89°10′49″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Illinois
Piirikunta:  Alexander
Hallinto:  
 – Pormestari:  Tyrone Coleman
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  23,53 km²
 – Josta vettä:  5,45 km² 
Korkeus:  96 m
Väkiluku (2010):  2 831
 – Väestötiheys:  126,17 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cairo on Illinoisin osavaltion eteläisin kaupunki. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 2  831. Cairo on Alexanderin piirikunnan hallintokeskus.
Kaupunki on saanut nimensä Egyptissä sijaitsevalta Kairolta.
Asukkaat

Kaupungin asukkaista 67,8 prosenttia on mustia ja 26 prosenttia valkoisia. 4,49 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 99,1 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 35,1 vuotta.
Kuvia kaupungista

Cairon keskustaa.
Magnolia Manor -kartano.
Presbyteriaanikirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cairo (Illinois) Wikimedia Commonsissa
Charles Chaynes

Charles Chaynes (1925 Toulouse – 24. kesäkuuta 2016) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa Darius Milhaud’n sekä Jean Rivier’n johdolla ja voitti Prix de Romen vuonna 1951. Hänen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi lukuisia konserttoja, sinfonia ja sonaatteja. Vuodelta 1966 peräisin oleva konsertto uruille, jousiorkesterille, patarummuille ja lyömäsoittimille on omistettu Marie-Claire Alainille, ja siinä täysin atonaalista tekniikkaa hyödynnetään musiikissa, jota inspiroivat uskonnollis-mystiset lähteet (Cántico espiritual, Ristin Johannes). Niin ikään vuodelta 1966 on Yvonne Loriod’n kantaesittämä Chaynes’n pianokonsertto.
Chaynes oli Kunnialegioonan upseeri ja Ordre des Arts et des Lettresin komentaja; lisäksi hänet otettiin Ordre National du Mériteen. Vuonna 2005 hänestä tuli Académie des Beaux-Artsin jäsen.
Käännös suomeksi
Charles Vinci

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Charles Vinci vuonna 1958. |  Charles Vinci vuonna 1958. |  Charles Vinci vuonna 1958. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | 56 kg |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 56 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | München 1955 | 56 kg |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1958 | 56 kg |  |
Charles Thomas Vinci Jr. (28. helmikuuta 1933 Cleveland, Ohio – 13. kesäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän kilpaili kärpässarjassa eli alle 56-kiloisissa, joka hänen aktiivivuosinaan oli kevyin painoluokka. Vielä lähes 50 vuotta jälkimmäisen olympiavoittonsa jälkeen hän on viimeisin yhdysvaltalainen painonnoston olympiakultaa voittanut mies; naisista olympiavoittoon on sittemmin yltänyt Tara Nott vuonna 2000.
Vinci voitti Melbournen 1956 olympialaisissa kultaa kärpässarjassa maailmanennätystuloksella 342,5 kg. Hän punnersi tuloksekseen 105 kg, tempasi 105 kg ja työnsi 132,5 kg. Rooman 1960 olympialaisissa hän voitti kultaa tuloksella 345 kg. Hän paransi Melbournen tempaustulostaan 2,5 kilolla ja sai muissa nostomuodoissa saman tuloksen kuin neljä vuotta aiemmin.
Vinci saavutti MM-kilpailuissa hopeaa vuosina 1955 ja 1958.
Charles Chester

Charles Henry Chester (s. 27. marraskuuta 1885 Lontoo) oli englantilaissyntyinen Suomeen muuttanut insinööri. Hän käynnisti 1920-luvun lopulla amerikansuomalaisten artistien tekemien äänilevyjen myynnin Suomessa.
Chester opiskeli Kings Collegessa ja Northampton Institutessa Lontoossa ja toimi vuosina 1911–1918 Ruotsissa Graham Brothers-yhtiön sähkömittarikojeiden valmistamon johtajana. Hän oli sitten lyhyen aikaa Venäjällä saman yhtiön palveluksessa kunnes hänes kutsuttiin ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa Englannin lentokoneteollisuuden palvelukseen.
Chester muutti 1919 Suomeen ja oli työssä turkulaisessa Hj. Lindbergin insinööritoimistossa perustean sinne sähkökojeiden valmistamon. Toimiston mentyä 1922 konkurssiin Chester työskenteli Oy Gottfrid Strömbergin palveluksessa. Vuonna 1925 hän perusti Chester Radio-House nimisen liikkeen, joka myi aluksi Radioaitta Oy:n konkurssipesän jäämistöä ja valmisti myös radiovastaanottimia. Chester Radio-House lakkautettiin vuonna 1927 ja Chester perusti sitten yhdessä Jarl A. Wasastjernan ja Elias Hydenin kanssa Ab Chester Radio Oy:n, sittemmin Oy Chester Ab. Tämä yhtiö jatkoi radiovastaanottimien valmistusta ja edusti Amplion ja Igranic-yhtiöiden tuotteita. Chester oli yhtiön johdossa vuoteen 1946 saakka. Välirauhan aikana 1940–1941 hän oli myös Englannin Suomen-lähetystön palveluksessa.
Chester avasi vuonna 1925 radio- ja gramofoniliikkeen Helsinkiin. Hän myi liikkeessä aluksi ruotsalaisia, saksalaisia ja yhdysvaltalaisia äänilevyjä mutta alkoi sitten etsiä paremmin suomalaiseen makuun sopivaa musiikkia. Chester neuvotteli Lontoossa Columbia Records -yhtiön kanssa ja teki sopimuksen amerikansuomalaisten esiintyjien Columbialle tekemien äänilevyjen levittämisestä Suomessa. Chesterin liike myi vuosina 1928–1930 Suomessa kymmeniä tuhansia tällaisia äänilevyjä. Äänilevyjen joukossa oli muun muassa valssi Meren aallot, jonka olivat Columbialle levyttäneet amerikansuomalaiset muusikko Antti Kosola ja laulaja Leo Kauppi (1900–1938). Tätä äänilevyä Chester myi Suomessa 17 000 kappaletta. Chester levitti Suomeen myös Columbialle levytettyä amerikansuomalaista työväenmusiikkia, muun muassa marssit Kansainvälinen, Proletaarit nouskaa ja Vapaa Venäjä sekä balladi Punavangin laulu. Chesterin myymien äänilevyjen ostajakunta Suomessa koostui maalaisväestöstä ja kaupunkien työväestöstä.
Charles Wallace Richmond

Charles Wallace Richmond
Charles Wallace Richmond (31. joulukuuta 1868, Kenosha, Wisconsin–19. toukokuuta 1932, Washington DC) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Hänen vanhempansa olivat Edward Leslie Richmond ja Josephine Ellen Henry. Äiti kuoli Charlesin ollessa 12-vuotias. Isä, joka oli ammatiltaan rautatiepostivirkailija, muutti samana vuonna Washingtoniin DC saadessaan työpaikan osavaltion painotalosta. Charles sekä 2 siskoa ja veli muuttivat perässä seuraavana vuonna 1881. Isä oli mennyt uusiin naimisiin lesken kanssa, jolla oli 2 lasta. Perheeseen syntyi vielä 5 poikaa, joista 2 kuoli lapsina.
Charlesin opinnot jäivät muutamaan vuoteen yleistä koulua, ja sekin sujui huonosti, sillä hän joutui huolehtimaan nuoremmista sisaruksistaan ja auttamaan perheen taloudenpidossa. Syyskuussa 1883 hän lopetti koulun ja meni isän hankkimaan työpaikkaan, lähetiksi geologiselle tutkimusasemalle.
1888 hän otti osaa geologiselle tutkimusretkelle Montanaan. Nicaraguaan suuntautuneen keräysmatkan jälkeen hänet palkattiin yövartijaksi Yhdysvaltojen kansallismuseoon Washington DC, jossa hänestä 1894 tehtiin lintuosaston apulaisjohtaja, vuodesta 1918 johtaja.
Richmond nimesi muun muassa pikkuvarpusen alalajin dilutus 1896.
Chungju

| Chungju (충주시) |
| --- | --- |

 Chungju
 Koordinaatit: 36°58′N, 127°57′E 
Valtio:  Etelä-Korea
Provinssi:  Pohjois-Chungcheon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  153,45 km²
Väkiluku (2010):  211 075
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chungju on kaupunki Pohjois-Chungcheonin provinssissa Etelä-Koreassa. Sen alueella sijaitsee Namsanin vuori. Kaupunki on kuuluisa vuotuisesta taistelulajeja esittelevästä tapahtumasta, joka on järjestetty vuodesta 1998 lähtien.
Chungjussa on kaksi yliopistoa, Konkuk Universityn Chungjun kampus ja Chungju National University. Kaupungissa on asunut muun muassa Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Ban Ki-moon, joka muutti kaupunkiin perheensä kanssa 3-vuotiaana.
Ystävyyskaupungit

Yugawara, Japani
Taichung, Taiwan
Musashino, Japani
Daqing, Kiina
Charles Wakefield Cadman

Charles Wakefield Cadman
Charles Wakefield Cadman (24. joulukuuta 1881 Johnstown, Pennsylvania – 30. joulukuuta 1946) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat laulut At Dawning ja From the Land of Sky-blue Water. Hän sai tuotantoonsa vaikutteita alkuperäisamerikkalaisista lähteistä; hän edusti ns. Indianist-liikettä. Hänen tuotantoonsa kuuluu viisi oopperaa, orkesterisarjoja, kamarimusiikkia, kantaatteja, pianosävellyksiä, viuluteoksia ja yli 250 laulua.
Cadmanin ooppera Shanewis pohjautuu aitoihin intiaanimelodioihin. Se esitettiin Metropolitan-oopperassa vuonna 1918. Vuonna 1929 Fox Studios palkkasi Cadmanin säveltämään elokuvamusiikkia. Säveltäjän suosio hiipui 1930-luvulla, mutta eräs laajempaa huomiota saavuttanut myöhäinen teos oli Pennsylvania Symphony (1940). Suosion vähenemiseen vaikutti eurooppalaisittain koulutettujen säveltäjien, kuten Aaron Coplandin, Walter Pistonin ja Roy Harrisin menestys.
Charles Walter De Vis

Charles Walter De Vis
Charles Walter De Vis (9. toukokuuta 1829 Birmingham – 30. huhtikuuta 1915 Brisbane) oli englantilainen eläin- ja lintutieteilijä. Hänen nimensä kirjoitettiin Devis vuoteen 1882 saakka.
Devis oli alun perin kirkonmies, mutta varttuneemmalla iällä hän ryhtyi tieteentekijäksi, ensin Englannissa ja vuodesta 1870 alkaen Australiassa. Hänen päätyönsä käsitteli Queenslandin ja Etelä-Australian lintufossiileja. Hän myös kuvaili ja nimesi joukon uusia lintulajeja, kuten paksunokkaviheltäjän.
Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa ja valmistui vuonna 1884. Hän toimi Englannissa rehtorina ja museonhoitajana, kunnes muutti Australiaan vuonna 1870 ja asettui Rockhamptonin alueelle, jossa hän toimi paikallisen taidekoulun kirjastonhoitajana. De Vis oli erittäin tuottelias kirjoittaja, jonka eläintieteellisiä ja paleontologiaa käsitteleviä kirjoituksia julkaistiin satamäärin muun muassa Queenslanderissa, Journal of Anatomy and Physiologyssa, Proceedings of the Linnean Society of New South Walesissa, Memoirs of the Anthropological Society of Londonissa sekä Queenslandin museon omissa julkaisuissa.
Hänen ensimmäinen vaimonsa kuoli vuonna 1879. Hän avioitui toistamiseen 9. syyskuuta 1898 Wellingtonissa Uudessa-Seelannissa Katherine Elizabeth Lucklen (o.s. Coulson) kanssa.
Hän oli perustamassa Royal Society of Queenslandia ja toimi seuran puheenjohtajana 1888–1889. Hän oli myös Royal Australasian Ornithologists Unionin perustajia ja ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hän toimi Queenslandin museon hoitajana 1882–1905 ja museon ulkopuolisena konsulttina vuoteen 1912.
Chung Hyeon

| Chung Hyeon |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Etelä-Korea
Tennispelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  87 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2014–
Palkintorahat:  3 734 399 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  19. (2.4.2018)
Voitot/tappiot:  86–69
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  välierät (2018)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2017)
Wimbledon:  1. kierros (2015)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2015, 2017, 2018)
Nelinpeli
Voitot/tappiot:  11–14
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Chung Hyeon (s. 19. toukokuuta 1996 Suwon) on eteläkorealainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listan sijalla 19 huhtikuussa 2018.
Chung eteni vuonna 2013 Wimbledonin poikien kaksinpelin loppuotteluun. Ammattilaiseksi hän siirtyi vuonna 2014. Grand Slam -debyyttinsä hän teki Wimbledonissa 2015. Vuonna 2017 hän voitti Milanossa tulevaisuuden tähtien ATP-turnauksen.
Australian avoimissa 2018 Chung eteni välieriin, missä joutui luovuttamaan Roger Federeriä vastaan ottelun toisessa erässä. Ennen turnausta maailmanlistan sijalla 58 ollut Chung voitti turnauksessa muun muassa maailmanlistan sijalla neljä olleen Alexander Zverevin sekä turnauksen kuusinkertaisen voittajan Novak Đokovićin.
Aiheesta muualla

Chung Hyeon ATP:n sivuilla (englanniksi)
Chung Hyeon ITF:n sivuilla (englanniksi)
Charles Villiers Stanford

Charles Villiers Stanford vuonna 1894.
Charles Villiers Stanford (30. syyskuuta 1852 Dublin – 29. maaliskuuta 1924 Lontoo) oli Isossa-Britanniassa toiminut irlantilaissyntyinen säveltäjä.
Stanford valmistui Cambridgen Queens’ Collegesta ja täydensi opintojaan Saksassa. Hän toimi Trinity Collegen urkurina lähes 20 vuotta ja oli myös kuoronjohtajana yliopistossa. Vuonna 1882 hän liittyi Royal College of Musicin henkilökuntaan, ja vuonna 1887 hänestä tuli Cambridgen yliopiston professori. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1902. Hänet haudattiin Henry Purcellin viereen Westminster Abbeyyn.
Stanfordin oppilaiden joukossa olivat Ralph Vaughan Williams, Gustav Holst, Samuel Coleridge-Taylor, John Ireland, Frank Bridge ja Arthur Bliss. Hänen sävellystuotantoonsa lukeutuu hengellisiä teoksia, seitsemän sinfoniaa ja kolme pianokonserttoa. Hänen ainoa suosiota saavuttanut oopperansa oli Shamus O’Brien (1896).
Chikako Nakayama

Chikako Nakayama (jap. 中山 智香子; s. 30. elokuuta 1975) on japanilainen entinen sulkapalloilija.
Nakayama pelasi MM-kisoissa 2003 nelinpelissä ja sekanelinpelissä. Hän pääsi tuolloin nelinpelissä Keiko Yoshitomin kanssa kolmannelle kierrokselle ja putosi sekanelinpelissä Norio Imain parina toisella kierroksella heidän hävittyään indonesialaisille Eny Widowatille ja Anggun Nugroholle. Nakayama ja Yoshitomi osallistuivat myös vuoden 2004 Aasian-mestaruuskilpailuihin, joissa he hävisivät toisella kierroksella Thaimaan Sathinee Chankrachangwongille ja Saralee Thungthongkamille. Sama pari piinasi heitä myös Ateenan olympialaisissa, joissa Cankrachangwong ja Thungthongkam pudottivat japanilaiset erin 2–0.
Chihuahuankuusi

| Chihuahuankuusi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Kuuset Picea
Laji::  chihuahuana
Kaksiosainen nimi
 Picea chihuahuana  Martínez 

Katso myös
   Chihuahuankuusi Wikispeciesissä   Chihuahuankuusi Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Chihuahuankuusi (Picea chihuahuana) on ainavihanta kuusilaji, jota tavataan Meksikossa. Se kasvaa 25–35 metriä korkeaksi, ja sen rungon halkaisija on 45–70 senttimetriä. Neulaset ovat vihreitä tai sinertäviä, ja ne ovat noin 2 cm pitkiä. Kävyt ovat 7–12 cm pitkiä, vihreitä ja muuttuvat kypsyessään ruskehtaviksi.
Lajia tavataan Meksikossa Chihuahuan ja Durangon osavaltioiden kaakkoisosissa ja Nuevo Leónin osavaltion eteläosissa. Se kasvaa vuoristossa ja vuorenrinteillä 2 200–3 200 metrin korkeudessa. Lajin esiintymät ovat pirstaleisia ja pieniä. Chihuahuankuusen yksilömäärät ovat pienentyneet hakkuiden ja metsäpalojen takia, ja se luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.