stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dan Andersson
Elämänvaiheet

Andersson varttui köyhissä oloissa Skattelösbergin kylässä Taalainmaalla, jossa hänen isänsä Adolf Andersson toimi kansakoulunopettajana. Myös äiti Augusta Scherp oli aiemmin toiminut opettajana. Skattelösberg sijaitsee Taalainmaan Finnmarkenissa eli suomalaismailla, joita metsäsuomalaiset aikoinaan asuttivat. Dan Anderssonin suvussa metsäsuomalaisia oli isän puolella, äiti oli vallonisukua. Nuorena Andersson teki sekalaisia töitä muun muassa metsätyömiehenä ja opettajana.
Vuosina 1914–1915 Andersson opiskeli Brunnsvikin kansankorkeakoulussa ja julkaisi vuonna 1914 ensimmäisen teoksensa. Hänen teostensa aiheena oli yleensä työväestön kurjat olot, mutta runoudessaan hän laajensi aihepiiriään myös yli työläiskirjallisuuden lajityypin rajojen. Vuosina 1917–1918 hän työskenteli toimittajana göteborgilaisessa Ny tid -lehdessä ja käänsi ruotsiksi Charles Baudelairen ja Rudyard Kiplingin tekstejä. Vuonna 1918 hän avioitui kansakoulunopettajatar Olga Turessonin kanssa, jonka veli trubaduuri Gunnar Turesson myöhemmin lauloi ja sävelsi hänen runojaan.
Anderssonin ura katkesi tapaturmaisesti, kun hänen hotellihuoneensa Tukholmassa oli myrkytetty syaanivedyllä tuholaisten takia eikä häntä varoitettu siitä riittävästi. Tytär Monika syntyi puoli vuotta isänsä kuoleman jälkeen.
Tutkimusta

Dan Andersson -tutkijoihin kuuluu muiden muassa suomalainen kirjailija Gösta Ågren. Hän on julkaissut vuonna 1971 Dan Anderssonia käsittelevän väitöskirjan Kärlek som i allting bor sekä toimittanut tämän teoksia.
Suomennoksia

Varhaisimpia kirjallisessa muodossa julkaistuja Dan Anderssonin runojen suomennoksia lienee Uuno Kailaan runokokoelmaan Uni ja kuolema (1931) sisältyvä ”Eräs vanhus” (”En gamling”). Vuonna 1948 Anderssonin runoista ilmestyi Otto Varhian toimittamana suomennosvalikoima Miilunvartijan lauluja ja muita runoja. Siihen sisältyy myös Kailaan suomennos, mutta muiden runojen suomentajista ei ole tietoa. Valikoimasta ilmestyi uusi painos,vuonna 1981 mutta suomennosten kieltä on kuitenkin pidetty vanhentuneena. Joitakin suomennoksia sisältyy myös antologioihin. Näitä ovat yksi runosuomennos Aale Tynnin toimittamassa antologiassa Tuhat laulujen vuotta (1974) ja neljä runosuomennosta Pertti Niemisen antologiassa Kuu kultainen terälehti (2008).
Runoilijana > Sävellyksiä

Dan Andersson muistetaan ennen kaikkea runoilijana. Anderssonin tunnettuja runoja ovat muun muassa ”Omkring tiggarn från Luossa” (”Luossan kerjäläinen”), ”Julvisa i Finnmarken” (”Joululaulu Finnmarkenissa”), ”Avskedssång till finnmarkskalden Broder Joachim” (”Veli Joachim”), ”Till min längtan” (”Kaipuulleni”) ja ”En spelmans jordafärd”. Monia hänen runoistaan on sävelletty lauluiksi, ja hän sävelsi runojaan myös itse. Anderssonin omia sävellyksiä ovat muun muassa ”Broder Joachim”, ”Till min syster”, ”En spelmans jordafärd”, ”Per Ols Per Erik” ja ”Jungman Jansson”.
Muita Anderssonin runoihin lauluja säveltäneitä ovat muiden muassa Thorstein Bergman, Gunde Johansson, Gunnar Turesson, Ragnar Ågren ja Sven Lind. Ruotsissa Anderssonin runoihin tehtyjä lauluja ovat levyttäneet muiden muassa Thorstein Bergman, Gunde Johansson, Hootenanny Singers, Rolf Wikström, Staffan Hällstrand, Pär Sörman, Sofia Karlsson ja Dan Viktor. Laulujen suomentajia ovat olleet muiden muassa Kyllikki Solanterä, Sauvo Puhtila, Aappo I. Piippo ja nimimerkki V. Arti (K. V. Valve).
Runoilijana > Suomenkielisiä käännöksiä Dan Anderssonin lauluista

”Paavo Puosu” (”Jungman Jansson”, suom. sanat Reino Palmroth)
Georg Malmsten, 1942
”Soittoniekka” (”Spelman”, suom. sanat Kyllikki Solanterä)
Tauno Palo, 1942
Kauko Käyhkö, 1956
Mauno Kuusisto, 1971
Lippo Koivujuuri, 1973
Eino Grön, 1974
Matti Louhivuori, 1975
Eero Piirto, 1979
Esa Niemitalo, 1979
Dick Granroth, 1985
Pasi Kaunisto, 1988
Leena Niinimäki, 1989
”Mä ootan” (”Jag väntar vid min mila”, suom. sanat K. V. Valve)
Tapio Rautavaara, 1949
myös useat suomalaiset kuorot ovat levyttäneet tämän.
”Kun mä miilun luona ootan” (”Jag väntar vid min mila”, suom. sanat Sauvo Puhtila)
Anki, Bosse ja Robert, 1968
Finntrio, 1974
Luossan kerjäläinen (”Omkring tiggarn från Luossa”, suom. sanat Sauvo Puhtila)
Finntrio, 1974
”Soittoniekan hautaus” (”En spelmans jordafärd”, suom. sanat Otto Varhia)
Pirjo Koskenperä, 1980
Runoilijana > Suomenkielisiä Dan Anderssonin lauluista koostuvia albumeja

Esa Niemitalo: Laulelmia suomalaismetsistä (useimpien laulujen suomennokset Aappo I. Piippo), 1977
Hector: Ruusuportti (laulujen suomennokset Hector ja Tommy Tabermann), 1979
Dick Granroth: Soittoniekka (laulujen suomennokset Merja-Riitta Stenros ja Aappo I. Piippo), 1985 (julkaistu vain kasettina)
Martti Kadenius: Villihanhet, 1995 (ei saatavana, julkaistiin kirjailija Kalle Päätalon 75-vuotisjuhlan kunniaksi)
Finnforest Guerrillas: Luossan Kerjäläinen, 2020 (suomennokset Atte von Wright, sävellykset Antti Raekallio)
Runoilijana > Ruotsinkielisiä Dan Anderssonin lauluista koostuvia albumeja

Hootenanny Singers: Dan Andersson på vårt sätt, 1973
Thorstein Bergman:
Helgdagskväll i timmerkojan, 1967
Dan Andersson, diktaren och människan, 1970
...högst av allt hör jag kärlekens sång, 1978
Dan Andersson - Thorstein Bergman, 1988
Dick Granroth: Omkring diktar'n från Luossa – Dick Granroth tolkar Dan Andersson, 1983
Sofia Karlsson: Svarta ballader, 2005
Teokset > Ruotsiksi

Kolarhistorier (1914)
Kolvaktarens visor (1915)
Det kallas vidskepelse (1916)
Svarta ballader (1917)
De tre hemlösa (1918)
David Ramms arv (1919)
Chi-mo-ka-ma. Berättelser från norra Amerika (1920)
Dan Anderssons dikter. Kommentarer Gösta Ågren (1991)
Teokset > Suomennoksia

Miilunvartijan lauluja ynnä muita runoja. (Toimittanut Otto Varhia.) 1. painos 1948, 2. painos 1981.
Kirjallisuutta

Burman, Eva – Eriksson, Henry: I Dan Anderssons fotspår: Strövtåg i Grangärde finnmark.  Stockholm:  Bonniers, 1979.  ISBN 91-0-042894-9
Ågren, Gösta: Kärlek som i allting bor: Dan Anderssons liv och diktning 1918–1920.  (Diss)  Stockholm:  Stockholms universitet, 1971.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisää luettavaa aiheesta Dan Andersson on Wikiaineistossa
Sitaatteja aiheesta Dan Andersson Wikisitaateissa
Dan Andersson Projekt Runebergissa.
Ernst Lampén-Iso-Keisari : Suomalaismetsien ja köyhän kansan synkkä runoilija, Suomen Kuvalehti, 30.05.1936, nro 22, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
'Verottomainvuoren' runoilija, Kuva, 27.09.1939, nro 20, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Brasilian naisten lentopallomaajoukkue

Brasilian naisten lentopallomaajoukkue edustaa Brasiliaa naisten arvokilpailuissa ja kansainvälisissä lentopallokilpailuissa. Se on voittanut olympiakultaa vuosina 2008 ja 2012 sekä saavuttanut neljä MM-mitalia. Pelaajista kaksinkertaisia olympiavoittajia ovat Paula Pequeno, Thaísa Menezes, Fabiana Claudino, Jaqueline Carvalho, Sheilla Castro ja Fabiana de Oliveira.
Arvokilpailut > Olympialaiset

Kultaa 2008, 2012
Pronssia 1996, 2000
Neljäs 1992, 2004
Puolivälierissä 2016
Kuudes 1988
Seitsemäs 1980, 1984
Arvokilpailut > MM-kilpailut

Hopeaa 1994, 2006, 2010
Pronssia 2014
Neljäs 1998
Viides 1960, 1986
Seitsemäs 1978, 1990, 2002, 2018
Kahdeksas 1962, 1982
Yhdestoista 1956
Kolmastoista 1970
Viidestoista 1974
HMS Bramble (J11)

| HMS Bramble |
| --- | --- |
 HMS Bramble

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lobnitz and Company, Renfrew
Kölinlasku:  30. kesäkuuta 1944
Laskettu vesille:  26. tammikuuta 1945
Palveluskäyttöön:  28. kesäkuuta 1945
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1961
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  VTE: 2 400 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 × 4" (102 mm) QF Mk V -ilmatorjuntatykki 4 × Oerlikon 20 mm ilmatorjuntatykkiä
HMS Bramble (viirinumerot J11 ja M11) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja.
Valmistus

Alus tilattiin 9. kesäkuuta 1943 Renfrew'stä Lobnitz et Companyltä ja sen köli laskettiin 30. kesäkuuta 1944. Alus laskettiin vesille 26. tammikuuta 1945 ja se liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 28. kesäkuuta.
Päälliköt

Aluksen päällikköinä olivat:
Robert Thory Gardiner 6. heinäkuuta 1945 - 6. tammikuuta 1947
Walter James Taylor 1948 - 1950
Aleksandr Amfiteatrov

Aleksandr Amfiteatrov.
Aleksandr Valentinovitš Amfiteatrov (ven. Алекса́ндр Валенти́нович Амфитеа́тров, 26. joulukuuta 1862 Kaluga – 26. helmikuuta 1938 Levanto, Italia) oli venäläinen kirjailija.
Aleksandr Amfiteatrov syntyi papin perheeseen. Hän valmistui Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1885. Amfiteatrov työskenteli 1880-luvun alusta lähtien Novoje vremjan ja muiden lehtien pakinoitsijana sekä matkusteli eri maissa. Tsaariperhettä käsitelleen satiirisen pakinan takia hänet karkotettiin vuonna 1902 Minusinskiin ja sittemmin Vologdaan.
Vuosina 1904–1916 Amfiteatrov asui ja työskenteli ulkomailla. Hän kirjoitti lukuisia romaaneja, näytelmiä, kuvauksia ja kiistakirjoituksia, jotka tekivät hänestä kuuluisan ja suositun kirjailijan. Hänen teoksiaan ovat muun muassa 1800-luvun lopun sivistyneistöstä kertovat romaanit Vosmidesjatniki (”Kahdeksankymmentälukulaiset”, 1907–1908) ja Devjatidesjatniki (”Yhdeksänkymmentälukulaiset”, 1910), naiskysymystä käsittelevä Viktoria Pavlovna sekä vuonna 1900 aloitettu laaja historiallinen romaani Zver iz bezdny (”Rotkon peto”). Jälkikäteen arvioituna Amfiteatrovin realistista kuvaustapaa on pidetty pinnallisena ja triviaalina.
Amfiteatrov palasi Pietariin vuonna 1916, mutta joutui pian karkotetuksi Irkutskiin, josta hän pääsi takaisin helmikuun vallankumouksen jälkeen. Lokakuun vallankumoukseen kirjailija suhtautui jyrkän kielteisesti. Vuonna 1921 hän pakeni perheensä kanssa Suomeen ja jatkoi kirjailijan työtään Italiassa.
Aiheesta muualla

Aleksandr Amfiteatrovin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Venäjä  Vatikaani 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Cha cha cha (Irwin Goodmanin albumi)

| Cha cha cha Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1977
 Julkaistu: 1978
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Vexi Salmi
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 42.19
 Levy-yhtiö: Finnlevy
Irwin Goodmanin muut julkaisut
| Inkkareita ja länkkäreitä 1977 | Cha cha cha 1978 | Tyttö tuli 1978 |
Singlet albumilta Cha cha cha
 ”Silirimpsis” Julkaistu: 1977  ”Cha cha cha” Julkaistu: 1977
Cha cha cha on Irwin Goodmanin albumi. Se julkaistiin levy-yhtiö Fazerin viivyttelyjen jälkeen talvella 1978, vaikka materiaali oli saatu valmiiksi jo kauan ennen sitä. Tyylillisesti albumi edustaa pääasiassa iskelmämusiikkia.
Albumilta julkaistiin kaksi singleä, Silirimpsis / Kun kantti kestää sekä Cha cha cha / Tää elämä on lyhyt. Ne molemmat ilmestyivät jo vuoden 1977 puolella. Molempien singlejen A-puolet jäivät varsin vaatimattomalle huomiolle, muiden kappaleiden jäädessä täysin pimentoon. Albumin nimikappaleella Goodman pyrki Syksyn sävel -kilpailuun, mutta ei yltänyt loppukilpailuun asti.
Goodmanin kappaleiden sanoittajan, Vexi Salmen, mukaan Goodmanin albumien työstäminen oli Cha cha chan aikoihin muuttunut ”tehtailuksi”, sillä niiden päätarkoituksena oli levy-yhtiön kanssa tehdyn sopimuksen edellyttämien julkaisujen nopeasti valmiiksi saaminen, ja sitä kautta sopimuksesta vapautuminen. Cha cha cha olikin viimeinen Fazer Finnlevyn julkaisema Irwin-levy.
Kappaleet

Cha cha cha – 3.14
Tää elämä on lyhyt – 2.45
Rakas – 3.36
Maailman paras maa – 2.50
Suomalainen tango – 3.46
Ainoa ystävä – 5.02
Silirimpsis – 3.20
Maailman mies – 3.42
Sinua rakastan – 3.15
Pusi pusi – 3.03
Kun kantti kestää – 3.49
Onni – 3.51
Muusikot

Irwin Goodman – laulu
Kai Lind ja Martti Metsäketo – taustalaulu (1, 2, 4, 6–11)
Irina Milan ja Irma Tapio – taustalaulu (1–4, 6–11))
Paul Fagerlund – kapellimestari, kosketinsoittimet, harmonikka (5)
Esa Katajavuori – piano (3, 4, 6, 7, 9, 11)
Juhani Aalto ja Tom Bildo – pasuunat (1, 2, 4, 8)
Unto Haapa-aho – saksofonit (1, 2, 4, 8), bassoklarinetti (5, 10)
Pentti Lahti – saksofonit (1, 4, 7, 8), huilu (2, 3, 5, 9, 10)
Eero Jantunen – käyrätorvi (6, 9)
Markku Johansson ja Simo Salminen – trumpetit (1, 2, 4, 8, 11, 12)
Juha Björninen – kitarat (1, 3, 4, 6, 8, 9, 11, 12)
Heikki Laurila – kitarat
Tapani ”Nappi” Ikonen – rummut ja lyömäsoittimet
tunnistamaton muusikko – lyömäsoittimet (1, 2)
Heikki ”Häkä” Virtanen – basso
¨
Arvioita

Nuortenlehti Help käsitteli albumia toukokuun 1978 numerossaan:
»Tältä levyltä ei juurikaan löydy Irwinin oikeaan osuvaa kritiikkiä – sitähän Irwin on parhaimmillaan. Tämän levyn biisit ovat rempseätä ”Silirimpsis”-tyyliä, jossa ei haittaa vaikka oltaisiin köyhiä ja vähän kipeitäkin. Poikkeuksen tästä rillumarei-kokoelmasta tekee itsetilityksellinen (?) ”Ainoa ystävä” (joka paljastuu Johnny Walkeriksi), levyn parhaita raitoja. Muita mainittavia ovat itseoikeutetusti ”Cha Cha Cha” ja ”Silirimpsis”. Teksteissä vähän häiritsee se, että niitä ei ole jaksettu tehdä tarpeeksi. Useissa lauluissa lauletaan pari säkeistöä samoilla sanoilla. No olkoon, tämä elämänmyöteinen Irwin-filosofia on tarttuvaa.» 
(Help 5/78)
Irwin Goodman – Kehdosta hautaan -kirjan kirjoittajan Juha Rantalan mukaan Goodmanin levyjen taso oli vuoden 1976 Häiriköstä Cha cha chahan tultaessa laskenut jyrkästi.
Boulderointi

Boulderointia ulkona
Boulderointi on kiipeilyä ilman varmistusvälineitä matalilla korkeuksilla. Boulderointia harrastetaan kivillä, matalilla kallioseinillä ja kiipeilyseinillä. Boulderreittien korkeus vaihtelee noin 1,5 metristä noin 9 metriin, mutta yleensä kiipeilijät kiipeävät alle viiden metrin korkuisia reittejä.
Ominaispiirteet

Alun perin boulderointia harrastettiin lähinnä treenimuotona pitempiä reittejä varten, mutta ajan myötä boulderointi on muuttunut omaksi kiipeilylajikseen. Koska boulder-reitit ovat enimmäkseen lyhyitä, reitin kiinnostavuus ja vaativuus perustuvat usein kiipeilytekniikan tai voimankäytön haasteisiin. Tyypillinen boulder-ongelma saattaa kiteytyä yhteen liikkeeseen, jossa on päästävä yhdestä tukipisteestä seuraavaan. Kiipeilijä voi käyttää pitkänkin ajan tämän haasteen voittamiseen palaten saman ongelman ääreen viikosta toiseen. Boulderointi mahdollistaa keskittymisen pelkkään kiipeämiseen, ja sitä arvostetaan sekä omana kiipeilyn alalajina että harjoittelumuotona.
Sisäboulderointi

Boulderointia voi harrastaa paitsi ulkona, myös sisällä kiipeilyhalleissa. Hallien boulderseinät on valmistettu kestävästä levystä, johon on usein lisätty reikiä otteiden kiinnittämiseen. Materiaalina voidaan käyttää esimerkiksi paksua vaneri- tai muovilevyä. Reitit valmistetaan otteista, muodoista tai bokseista, jotka kiinnitetään seinään. Usein seinillä on lähekkäin paljon eri reittejä jolloin reittejä merkataan erilaisin menetelmin. Näitä ovat esimerkiksi otteiden värikoodaus tai laputtaminen (lisätään aina yhteen reittiin oma koodilappu jokaiseen otteeseen) Halleissa otteita on usein niin paljon, että myös omien linjojen tekeminen jo seinällä olevista otteista on helppoa. Reiteissä aloitusotteet on usein merkattu. Lähtönä voi olla seisomalähtö, jolloin aloitetaan niistä otteista, joihin seisaaltaan yltää, tai istumalähtö, jolloin aloitetaan istualtaan. Reitin lopussa voi olla toppiote tai muodon yläreuna, jolle molemmat kädet laitetaan eli mätsätään. Reitti voi joskus loppua myös siihen, että muodon päälle kiivetään. Ohjeet näihin tietoihin liittyen annetaan usein reittiohjelapussa, joka sijoitetaan lähtöotteiden tuntumaan.
Varusteet

Boulderoinnissa tarvitaan vähemmän varusteita kuin muissa kiipeilylajeissa. Lajiin riittävät kengät, magnesiumpussi sormien pidon parantamiseksi sekä patjat. Kengät ovat usein alaspäinkaareutuvia eli aggressiivisen mallisia, joissa on hyvät huukkiominaisuudet. Kengät ovat myös tiukemmat kuin köydellä kiivetessä käytettävät. Patja on reilun neliömetrin kokoinen ja noin 10 senttimetrin paksuinen vaahtomuovipatja, joka on päällystetty kestävällä suojakankaalla. Riittävän monta patjaa laitetaan putoamisalueelle suojaamaan putoamista ja tasoittamaan alustan epätasaisuuksia. Bouldereista harjataan oteharjalla pois lika tai ylimääräinen magnesium. Kiviin voidaan piirtää magnesiumilla pieniä viivoja eli tikkimerkkejä osoittamaan käden tai jalan paikkaa. Ulkoboulderointia harrastetaan usein kylmässä säässä, jolloin kitka on parempi.
Vaikeusasteet

Boulderointireitin vaikeutta kuvataan numeraalisilla vaikeusasteikoilla. Vaikeusasteen avulla kiipeilijä pystyy saamaan jo ennen yritystään käsityksen reitin vaikeudesta ja ehkä välttämään itselleen liian vaikeita reittejä. Vaikeusasteiden avulla voidaan myös vertailla reittejä ja kiipeilijöitä toisiinsa.
Vaikeusaste riippuu kokonaan reitin fyysisestä haastavuudesta. Sen arvioinnissa ei siis oteta huomioon loukkaantumisen riskiä, reitin korkeutta tai sen henkistä haastavuutta. Reitin vaikeusasteen määrittää usein reitin suunnittelija kokeiltuaan sitä itse. Joskus hän kysyy toisten kiipeilijöiden mielipidettä. Koska vaikeusasteikot ovat mielipidekysymyksiä, niiden laskutavoista ei ole yksimielisyyttä.
Kaksi yleisesti käytettyä vaikeusasteikkoa ovat Fontainebleau-asteikko, joka on käytössä etenkin Euroopassa ja Aasiassa, sekä V-asteikko (V Scale), joka on käytössä Yhdysvalloissa. Fontainebleau-asteikon tasot ovat helpoimmasta vaikeimpaan 3...9A, ja V-asteikon lähes vastaavat tasot ovat VB, V0...V17. Aloittelijan tasoja ovat 4...5/V0...V2, ja ekspertin tasoja 7B+...8A+/V9...V12, joiden yläpuolella ovat vielä kaikkein parhaiden boulderoijien tasot.
Loviisassa sijaitsee kiipeilyreitti Burden of Dreams, jonka vaikeusasteen on arvioitu olevan 9A.
Vaarallisuus

Boulderoinnissa sattuu vähemmän vakavia vammoja kuin muissa kiipeilylajeissa, mikä johtuu suurelta osin matalasta kiipeilykorkeudesta. Pienempiä vammoja, kuten nilkan nyrjähdyksiä ja sormivammoja, sen sijaan sattuu paljon enemmän kuin köysikiipeilyssä. Riskejä vähennetään alastulopatjoilla ja avustajilla eli spottaajilla, jotka pyrkivät ohjaamaan putoavan kiipeilijän patjoille turvallisessa asennossa. Kiipeilyä harrastetaan ilman varusteita myös kymmenen metrin yläpuolella, mutta tätä kutsutaan free sooloksi tai vapaasooloksi. Myös syvän veden päällä harrastetaan ilman varusteita kiipeilyä, jolloin puhutaan Deep Water Soolosta (DWS). DWS:ssa kiivetään usein korkeammalle kuin boulderissa, koska veteen putoaminen vaurioittaa kehoa suhteessa vähemmän kuin maalle putoaminen.  Maalla yli 10 metrin ja veden pinnasta yli 20 metrin korkeudesta putoaminen ilman varusteita johtaa yleensä vakavaan loukkaantumiseen tai kuolemaan.
Sanasto

Boulderoinnissa ei ole muodostunut omaa suomalaista kantasanastoa ja monet termeistä tulevat englanninkielestä. Vierasperäisille sanoille ei myöskään ole muodostunut vakituista kirjoitustapaa, joten usein sanat kirjoitetaan suoraan englanniksi. Esimerkiksi heel hook (suomalaisessa puheessa "hiil huukki" tai "hiili") on kantapään asettamista otteelle. Nimitys lähtee siitä, että kantapäällä usein vedetään koukun tavoin omaa painopistettä johonkin suuntaan. Kantapääkoukku (suora suomennos) ei ole kuitenkaan yleisesti käytössä.
Kiipeilijöitä

Nalle Hukkataival
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boulderointi Wikimedia Commonsissa
Boulderointia sisällä
Patjoja ja spottaajia (kiinniottajia) kiipeilijän alla
Borrelioosi

| Borrelioosi |
| --- | --- |
 Tyypillinen borrelioosin aiheuttama ihottuma.
Ala:  tartuntatauti
Syyt:  Borrelia-suvun bakteerit
Oireet:  varhaisvaihessa: erythema migrans -ihottuma ja flunssankaltaiset oireet   myöhäisvaiheessa lihas- ja nivelkivut, päänsärky, väsymys, aivokalvontulehdus, hermotulehdus, aivotulehdus, pareesit ja kasvohermohalvaus
Diagnosointi:  punkin purema, taudinkuva ja veren vasta-ainetutkimukset
Ehkäisy:  punkin pureman ehkäisy; peittävät vaatteet
Hoito:  antibiootit
Luokitus
ICD-10:  A69.2
ICD-9:  088.81
MedlinePlus:  001319
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Borrelioosi eli Lymen tauti on lähinnä puutiaisten levittämä taudinkuvaltaan vaihteleva infektiosairaus, jonka aiheuttaa Borrelia-suvun spirokeettabakteerien infektio. Se on Yhdysvaltain ja Euroopan yleisin puutiaisten levittämä zoonoosi. Taudin yleinen ensioire on leviävä erythema migrans -ihottuma, ja tartunnasta voi aiheutua myös flunssankaltaisia yleisoireita. Hoitamaton borrelioosi voi levitä neuro-, nivel- tai ihoborrelioosiksi. Myöhäisoireista ensimmäisiä ovat lihas- ja nivelkivut, mutta neurologisia oireita ovat esimerkiksi päänsärky, väsymys ja aivokalvontulehdus.
Borrelioosi kuvattiin tieteelle puutiaisen puremasta seuranneena monielininfektiona vuonna 1976 Yhdysvaltojen Connecticutin Lymen kaupungissa tapahtuneen epidemian jälkeen. Siihen saakka eri oirekuvia oli pidetty erillisinä iho-, hermosto- tai reumasairauksina. Borrelia-bakteerin yhteys tautiin osoitettiin vuonna 1982 kun Alan Barbour ja Willy Burgdorfer eristivät potilaista aiemmin tuntemattoman spirokeetan.
Borrelioosin diagnosoinnissa tapauskuvaus on keskeisessä asemassa, joten akuuttia infektiota selvitetään erityisesti pureman tai puutiaisalueella liikkumisen perusteella. Myöhemmässä vaiheessa sairausta voidaan todeta myös vasta-aineista. Borrelioosi hoidetaan antibioottikuurilla, ja hoito on hyvä aloittaa mahdollisimman pian taudin huomaamisen jälkeen, jotta se ei ehdi levitä. Borrelioosiin ei ole rokotetta, mutta tartuntaa voi ennaltaehkäistä käyttämällä puutiaisalueella pitkiä housuja ja kenkiä sekä tekemällä puutiaistarkistus luonnossa liikkumisen jälkeen. Puutiainen kannattaa irrottaa ihosta punkkipinsettien avulla.
Borrelioosiin liitetään myös niin sanottu ”post-Lyme-oireilu” eli krooninen borrelioosi. Joillekin sairastaneista jää erilaisia oireita, kuten niveoireita, väsymystä ja keskittymisvaikeuksia. Oireiden liittäminen borreliainfektioon on epävarmaa, eikä tutkimusnäyttöä yhteydestä ole.