stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Sorocold
Vesijohdot

Derbyn seudulla Sorocold muistetaan siitä, että hän veti kaupungin ensimmäiset vesijohdot 1691–1693. Hän käytti vesivoimalla pyörivää ratasta, joka nosti vettä St Michaelin kirkon takana olevaan säiliöön, josta se valui vesiposteihin ympäri kaupunkia. Samaa vesiratasta käytettiin pyörittämään poraa, jolla tehtiin puisia vesiputkia. Vesiratas oli edistyksellinen, sillä sitä voitiin siirtää ylös tai alas sen mukaan, miten vedenkorkeus joessa vaihteli. Vesijohtoverkon asentaminen kesti kolme vuotta, siihen käytettiin kuusi kilometriä jalavasta porattuja putkia ja sitä pitkin saatiin juokseva vesi 23 kadulle, joiden varakkaat asukkaat kustansivat tämän ylellisyyden. Derby oli Englannin ensimmäinen kaupunki Lontoon ulkopuolella, johon saatiin vesijohtoverkko.
Myöhemmin Sorocold suunnitteli vesijohtojärjestelmät myös moneen muuhun kaupunkiin, kuten Bridgnorth, Bristol, Deal, Kings Lynn, Newcastle, Norwich, Portsmouth, Sheffield ja Great Yarmouth. Vuosisadan vaihteeseen mennessä Sorocold oli kuuluisa koko Englannissa, ja niin hän pääsi uudistamaan London Bridgen vesipumppuja. Työ onnistui hyvin, ja Sorocold pääsi suunnittelemaan vesijohtoverkkoa myös rakenteilla olleeseen Islingtonin kaupunginosaan. Hän suunnitteli myös tuulimyllyjen pyörittämän pumppuaseman, joka nosti vettä Claremont Squaren tekoaltaaseen.
Muita hankkeita

Sorocold tutki Derwentjokea ja suositteli rakennustöitä, joilla joki olisi saatu purjehduskelpoiseksi. Tutkimukset Derbyshiressä aloitettiin 1664, ja Sorocold jätti ehdotuksensa 1696. Kun rahoitus myönnettiin vuonna 1717 mainittiin että Sorocold oli laatinut liitteenä olleet kartat. Parannustyöt valmistuivat vasta 1724. Derwentin Yorkshiren kreivikunnan puolella olevaa osaa Sorocold tutki 1694, 1699 ja 1704. Hän osallistui myös Dee-, Lea- ja Camjokien parannustöihin. Hän kehitti myös menetelmiä, joilla saatiin vettä pois lyijykaivoksista, ja Liverpoolin satamaan sulut, joilla vedenkorkeus laiturin luona pysyi samana vuoroveden vaihteluista huolimatta.
1700-luvun alussa Sorocold osallistui Derbyssä Derwentin varrella kahden silkkikehräämön rakentamiseen. Ensimmäinen valmistui 1702. Sen rakennutti Thomas Cotchett, ja siellä käytettiin hollantilaisia koneita. Cotchett ei kuitenkaan onnistunut tuottamaan laadukasta silkkilankaa. Sen sijaan Thomas ja John Lomben italialaisen mallin mukaan tehty yritys onnistui. Se valmistui 1722. Sorocoldille siirtyminen vesirattaista ja pumpuista hienoa silkkilankaa kehrääviin koneisiin oli haaste. Lopullisessa laitteistossa oli 10 000 värttinää, 25 000 kelapuolaa, lähes 5 000 hammasratasta, yli 9 000 kääntöpuolaa ja 46 000 vyyhdityspuolaa, joita kaikkia pyöritti yksi vesiratas.
Julkisten töiden lisäksi Sorocold rakensi ja suunnitteli erilaisia laitteita varakkaille yksityishenkilöille. Sir Godfrey Copley palkkasi hänet rakentamaan tiluksilleen Doncasteriin vesiputouksia, suihkulähteitä ja lämmitetyn uima-altaan. Sorocold teki joitakin töitä myös Skotlannissa, mikä osoittaa, että hän oli tunnettu koko valtakunnassa. Niistä on säilynyt vain vähän tietoja, mutta hän ainakin toimi Marin jaarlin neuvonantajana kun tämä paransi hiilikaivoksiaan ja rakennutti padon, josta saatiin vesivoimaa kaivoksille.
Arvostus ja yksityiselämä

Sorocold oli arvostettu insinööri. Sir Francis Copley (Copley-mitalin perustaja) kirjoitti, että London Bridgen koneet olivat "hienoin tekele mitä hän oli ikinä nähnyt", ja Henry Beighton vakuutti Royal Societylle, että pumppujärjestelmä oli parempi kuin Versaillesiin tehty. Hatton ja Thoresby nimittivät häntä "suureksi englantilaiseksi insinööriksi", luultavasti ensimmäinen kerta kun nimitystä käytettiin kenestäkään. Kaikista Sorocoldin toteuttamista projekteista ei ole säilynyt tietoja. Joissakin hankkeissa hän on toiminut konsulttina, toisissa itsenäisenä yrittäjänä. Pelkkä insinöörityö ei olisi riittänyt perheen elättämiseen, joten on päätelty, että hänellä on ollut muitakin tuloja.
George Sorocold syntyi Derbyssä ja opiskeli Emmanuel Collegessa Cambridgessa. On mahdollista, että hän harjoitteli Cornelius Vermuydenin oppipoikana. Tämä oli tuonut Hollannista Englantiin tietoa maan kuivattamisesta, ja kuivatti East Anglian suoalueita. Vuonna 1684 Sorocold meni naimisiin Mary Franceysin kanssa ja seuraavan 18 vuoden aikana heille syntyi 13 lasta. Mary Sorocold kuoli vuonna 1728. Sorocoldin omasta kuolinvuodesta on eri arvioita, eräiden lähteiden mukaan hän kuoli jo 1716.
Sorocoldin suunnittelema vesiratasjärjestelmä Thamesjoessa London Bridgen kohdalla.
Silkkikehräämö ennen vuoden 1910 tulipaloa.
Sopimusetiikka

Sopimusetiikalla tarkoitetaan yhteisössä vallitsevia oikeuksia, jotka ajatellaan tulevan vahvistetuksi kuvitteellisella, yleensä sanattomalla sopimuksella. Teko on oikein, jos se on kyseisen sopimuksen mukainen, ja sen voi ajatella vallitsevan yhteisössä vapaasti ja järkevästi harkitsevien ihmisten solmimina.
Eettinen naturalismi
Eettinen realismi
Emotivismi
Nihilismi
Sentimentalismi
Velvollisuusetiikka
Eettinen intuitionismi
Sopimusetiikka
Luonnonoikeus
Seurausetiikka
Hyve-etiikka
Bioetiikka · Lääketiede
Ympäristö · Sota
Liike-elämä · Tietokoneet
Yritysten yhteiskuntavastuu
Tilanne-etiikka
Deskriptiivinen etiikka
Moraali
Moraalipsykologia
Moraalirelativismi
n
k
Yhteiskuntafilosofia

Tunnetuimpia yhteiskuntafilosofeja ovat 1600–1700-lukujen vaihteessa eläneet Thomas Hobbes ja John Locke. Heidän ajatuksensa olivat merkittäviä valistuksen aikana ja johtivat osaltaan Ranskan suuren vallankumouksen syntymiseen. Kansa oli erittäin tyytymätön hallitsijan hirmuvaltaan ja näinä aikoina syntyneet yhteiskuntafilosofiset tekstit pyrkivät usein selkeästi joko puolustamaan tai vastustamaan silloista hallintojärjestelmää.
Yhteiskuntafilosofia kuitenkin linkittyy erittäin tiiviisti myös etiikkaan, koska usein teorioiden takana on ajatus ihmisen pohjimmaisesta luonteesta. Näiden kahden filosofian osa-alueen väliin on siis vaikeaa vetää selkeää rajaa.
Luonnontila ja yhteiskuntasopimus > Hobbes

Hobbesille ihminen oli auttamattoman itsekäs olio, joka ilman lakeja tai muita määräyksiä haalisi itselleen kaiken mahdollisen ja sortaisi muita häikäilemättä aina kun pystyisi. Tällaista kuviteltua ns. ihmiskunnan alkuasetelmaa, jossa valtiota ei ollut vielä perustettu vaan ihmiset elivät luonnonvaraisina muiden eläinten tavoin, kutsutaan luonnontilaksi. Hobbesin mukaan elämä luonnontilassa on kurja ja lyhyt. Siellä vallitsee kaikkien sota kaikkia vastaan, koska ihmisillä ei ole elämässään muuta tavoitetta kuin säilyä hengissä. Puolustamme kehoamme kaikin keinoin - tappamalla sitten vaikkapa muut, jos elämämme sitä edellyttää. Hengissäpysyminen on tällöin auttamatta erittäin epävarmaa. Edes voimakkain ei voi selvitä, koska muut saattavat voittaa hänet oveluudella.
Ainoa keino päästä irti luonnontilasta on Hobbesin mukaan solmia yhteiskuntasopimus (mikä käytännössä tarkoittaa valtion perustamista ja lakien asettamista). Koska ihminen on itsekäs ja kavala, toimivaa yhteiskuntaa ei synny niin kauan kuin ihmiset saavat itse kontrolloida elämäänsä. Siksi valtio tarvitsee johtoonsa suvereenin eli ehdottoman yksinvaltiaan, jolle kansalaiset luovuttavat kaikki oikeutensa. Tämä hallitsija saa, ja hänen tuleekin, pakottaa ihmiset sopuisaan yhteiseloon, vaikka sitten miekoin, koska muuten rauhaa ei saada aikaiseksi.
Vallankumous on aina negatiivinen asia, koska silloin ollaan jälleen vaarassa lipsua takaisin luonnontilaan. Tällainen toimi on kuitenkin sallittu, jos suurin osa kansasta kokee, ettei suvereeni ole hoitanut tehtäviään tai on käyttänyt valtaa itsekkäästi. Näin saadaan valittua uusi, parempi hallitsija, jonka tahtoon tulee taas alistua.
Yhteiskuntasopimus on siis ainut syy siihen, miksi ihmiset toimivat moraalisesti. Heidät on pakotettu siihen.
Luonnontila ja yhteiskuntasopimus > Locke

Locken mukaan ihminen on samoin itsekäs, mutta ymmärtää hänen mukaansa silti oikeudenmukaisuuden periaatteen ja pystyy kokemaan empatiaa. Elo luonnontilassa toimii siis moitteetta kunnes joku hairahtaa rikokseen. Luonnontilan ongelma piileekin tuomiovallassa. Koska yhteistä tuomioistuinta ei ole, rangaistuksissa saatetaan syyllistyä ylilyönteihin uhrin omaisten vaatiessa kohtuuttomia rangaistuksia. Siksi ihmiset solmivat yhteiskuntasopimuksen.
Kirjallisuutta

Hobbes, Thomas: Leviathan.  (Leviathan, 1651.)  Suomentanut Tuomo Aho. Tampere:  Vastapaino, 1999.  ISBN 951-768-042-2
Locke, John: Tutkielma hallitusvallasta.  (Second Treatise of Government, 1689.)  Suomentanut Mikko Yrjönsuuri. Helsinki:  Gaudeamus, 1995.  ISBN 951-662-640-8
Soltsy

| Soltsy Сольцы |
| --- | --- |
 Pyhän Eliaan katedraali.
 vaakuna
 Soltsy
 Koordinaatit: 58°7′N, 30°19′E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Piiri:  Soltsyn piiri
Ensimmäinen maininta:  1390
Kauppalaksi:  1781
Kaupungiksi:  1927
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  39,84 km²
Väkiluku (2010):  10 200
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kaupungin kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vuonna 1891 rakennettu kauppias Poljakovin talo.
Toisen maailmansodan muistomerkki.
Soltsyn rautatieasema.
Soltsy (ven. Сольцы́) on kaupunki, kaupunkikunta ja Soltsyn piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Ilmajärveen laskevan Šelonjoen rannalla 78 kilometriä Novgorodista lounaaseen. Kaupungissa on 10 100 ja kunnassa 10 200 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja ilmasto

Soltsyn kunnan pinta-ala on 39,84 neliökilometriä Se rajoittuu idässä Soltsyn piirin Vybitin, etelässä Gorskojen sekä lännessä ja pohjoisessa Dubrovon maalaiskuntiin. Pinta-alasta 29,7 % on maatalousmaata, 26,1 % asuinaluetta, ja 21,0 % metsää.
Kunta sijaitsee Ilmajärven alangon korkeimmalla kohdalla. Sen maisemaa leimaa Šelonjokeen viettävä kumpuileva moreenitasanko, jolla on matalia harjuja. Šelonjokeen laskee Krutets-niminen puro. Kaupungin alueella sijaitseva kivennäisvesilähde on suojeltu luonnonmuistomerkki. Ympäristön tila on tyydyttävä.
Seudulla vallitsee lauhkea mannerilmasto. Tammi-helmikuun keskilämpötila on –7,5 °C ja heinäkuun 17,9 °C. Vuotuinen sademäärä on 571 millimetriä.
Asutus

Soltsyn kuntaan kuuluu kaupungin lisäksi kaksi kylää: Dubets ja Jogolnik. Kaupunkiväestön osuus on 99,3 %.
Asukasluvun kehitys
| 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 082 | 9 357 | 11 672 | 11 782 | 11 264 |
Historia

Paikkakunta on saanut nimensä sen lähistöllä sijaitsevista suolalähteistä. Se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1390, jolloin paikalla solmittiin Novgorodin feodaalitasavallan ja Pihkovan välinen rauhansopimus. Vuonna 1471 sen lähellä käytiin Novgorodin ja Moskovan ruhtinaskunnan välinen Šelonin taistelu, jonka seurauksena Novgorod menetti itsenäisyytensä ja se liitettiin Moskovan Venäjään. 1700-luvun lopulta lähtien Soltsysta kehittyi Pihkovan läänin Porhovin kihlakuntaan kuulunut pellavakaupan keskus. Vuonna 1781 se sai kauppalan (ven. posad) statuksen. 1800-luvun lopussa siellä oli yli 5 000 asukasta, joista lähes puolet oli vanhauskoisia.
Vuonna 1915 paikkakunnalle avattiin paikallisiin kivennäisvesilähteisiin perustunut parantola, joka tuhoutui toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana. Vuonna 1927 Soltsysta tuli kaupunki ja Leningradin alueen Novgorodin piirikuntaan kuuluneen hallintopiirin keskus. Vuonna 1944 piiri liitettiin vasta perustettuun Novgorodin alueeseen. Neuvostoaikana kaupungissa toimi pellavankäsittelylaitos.
Liikenne, talous ja palvelut

Soltsyn kautta kulkee Novgorodin, Porhovin ja Pihkovan välinen maantie A116 sekä Pietarin ja Dnon välinen rautatie. Kaupungista on linja-autoyhteydet piirin kyliin ja Novgorodiin sekä paikallisjunayhteydet Dnohon ja Oredežiin. Soltsyn asemalla pysähtyy myös joukko Pietarista etelään matkaavia kaukojunia. Kaupungin sisällä on kolme linja-autoreittiä. Soltsyn lentotukikohta sijaitsee kolme kilometriä Soltsyn keskustasta koilliseen.
Kaupungissa on elektroniikka-, ompelimo-, elintarvike-, kirjapaino- ja puunjalostusteollisuutta. Tärkeimpiin teollisuuslaitoksiin kuuluu muuntajia valmistava Ellipsin tehdas. Elintarviketeollisuutta edustaa muun muassa piirin kulutusosuuskunnan leipätehdas.
Kunnassa on kaksi maatalousyritystä, jotka tuottavat maitoa, lihaa ja pellavaa.
Soltsyssa toimii viisi lastentarhaa, kolme yleissivistävää koulua, lasten harrastuskeskus, taidekoulu ja ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, nuorisotalo, piirin kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Terveys- ja sosiaalipalveluihin kuuluvat piirin keskussairaala poliklinikkoineen, vanhainkoti ja sosiaalipalvelukeskus. Paikallislehtenä ilmestyy Soletskaja gazeta.
Kaupunkikuva, nähtävyydet ja matkailu

Kaupunki koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista sekä matalista kerrostaloista. Keskusta on säilyttänyt alkuperäisen Šelonjokea myötäilevan suorakulmaisen asemakaavan. Keskustassa on paljon kauppiaiden ja käsityöläisten rakentamia yksi- ja kaksikerroksisia kivitaloja, joilla on kulttuurihistoriallista arvoa. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsee varuskunta-alue Soltsy-2.
Soltsyn nähtävyyksiä ovat 1700-luvulta peräisin oleva puinen Pokrovan kirkko, vuosina 1824–1825 rakennettu klassistinen pyhän Eliaan katedraali ja vanhauskoisten rukoushuone. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat myös lukuisat vanhat asuin-, liike- ja talousrakennukset. Lähistöllä Vybitin kylässä sijaitsee Vasiltšikovin ruhtinassuvun kartano.
Seudun matkailupotentiaali perustuu sen luontoon ja kulttuurihistoriallisiin nähtävyyksiin. Majoitusta tarjoaa Soltsyn keskustassa sijaitseva, tasoltaan vaatimaton hotelli Ujut, joka tunnetaan myös nimellä Šelon.
Aiheesta muualla

Soltsyn kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Soltsyn piirin sivusto (venäjäksi)
Novgorodin alueen kaupungit
Pääkaupunki: Novgorod

Borovitši • Holm • Malaja Višera • Okulovka • Pestovo • Soltsy • Staraja Russa • Tšudovo • Valdai
Virta vierii, ranta pysyy...

| ”Virta vierii, ranta pysyy> ..” Suomensukuisten kansojen laulukirja |
| --- | --- |
Kirjailija:  toimittaneet: György Kádár, Zsuzsanna Albert, Sinikka Pohjola ja Anna-Liisa Ritamäki
Kieli:  suomi
Genre:  nuottikirja
Kustantaja:  Atena
Julkaistu:  1995
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  376
ISBN:  951-9362-96-7

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
”Virta vierii, ranta pysyy...” on ensimmäinen Suomessa julkaistu suomalais-ugrilaisten kansojen kansanlauluja sisältävä laulukirja. Kirjassa on yhteensä 131 kansan- tai perinnelaulua kahdeltatoista suomensukuiselta kansalta, niiden nuotinnokset ja alkuperäissanat sekä suomennokset. Kirjassa mukana edustettuina ovat mansit, hantit, unkarilaiset, udmurtit, komit, marit, mordvalaiset, saamelaiset, virolaiset, suomalaiset ja karjalaiset yhteisenä osionaan, liiviläiset sekä inkeroiset. Kirjan alussa on Johanna Laakson kirjoittama esipuhe, joka sisältää lyhyen esittelyn suomalais-ugrilaisuudesta sekä kyseisistä kansoista. Kirjan Saatteeksi-osiossa eritellään kirjan toimitustyötä sekä kerrotaan, että kirja julkaistaan Jyväskylässä pidettävän kahdeksannen kansainvälisen suomalais-ugrilaisen kongressin kunniaksi.
Solomon (500-luku)

| Solomon> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: noin 480/490 Idriphthon, lähellä Daraa, Mesopotamiassa.
Kuollut: 544 Cillium (nykyinen Kasserine, Tunisiassa)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Itä-Rooman valtakunta
Palvelusvuodet:  533–536, 539–544
Taistelut ja sodat:  vandaalisota,  (533–534)  maurisodat  (534–536, 539–544)
Sotilasarvo:  magister militum  (534–536, 539–544)
Vandaalisodan kartta.
Solomon (kreik. Σολόμων; noin 480/490 – 544) oli itäroomalainen sotapäällikkö. Hän oli eunukki ja palveli vandaalisodan aikana (533–534) Pohjois-Afrikassa sotapäällikkö Belisariusta. Sodan päätyttyä vuonna 534 hänet nimitettiin vastaperustetun African pretoriaaniprefektuurin maaherraksi (nykyinen Tunisian, Pohjois-Algerian ja Pohjois-Libyan alue). Tässä virassa hän joutui taistelemaan kapinaan nousseita maureja vastaan. Solomon kukisti maurit kahdesti Tunisiassa, mutta keväällä 536 syttynyt armeijan kapina pakotti hänet pakenemaan Pohjois-Afrikasta. Hän kuitenkin palasi vuonna 539, kun kapina oli kukistettu. Toisen kautensa aikana Solomon kukisti maurit, ja karkotti loputkin vandaalit provinssista. Hän myös rakennutti Pohjois-Afrikkaan useita linnoituksia ja ympäröi monia kaupunkeja muureilla. Provinssi sai nauttia muutaman vuoden ajan rauhasta ja kukoistuksesta, mutta vuonna 543 maurit nousivat jälleen kapinaan, ja Solomonin oli taas lähdettävä heitä vastaan. Roomalaiset kuitenkin lyötiin Numidian ja Byzaciumin rajalla vuonna 544 käydyssä Cilliumin taistelussa, jossa Solomon sai surmansa.
Elämä > Varhaiset vaiheet

Solomon syntyi Idriphtonin linnoituksessa, lähellä Daraa, Pohjois-Mesopotamiassa. Hän oli eunukki, mutta häntä ei oltu kastroitu tarkoituksellisesti. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan hänen sukuelimensä olivat vahingoittuneet, kun hän oli ollut vauvana kapaloituna. Solomonilla oli veli nimeltään Bacchus, jonka kolme poikaa Cyrus, Sergius ja Solomon, palvelivat myöhemmin setäänsä Pohjois-Afrikassa. Solomonin synnyinvuodesta ei ole varmaa tietoa, mutta koska hän ei ilmeisesti ollut mikään nuori mies vuonna 527, on päätelty, että hän syntyi noin vuosien 480/490 tienoilla.
Solomonin varhaisista vaiheista ei tiedetä juuri mitään, paitsi että hän palveli Mesopotamian duxin Felicissimuksen alaisuudessa ehkä jo noin 505/506. Kun Solomon vuonna 527 astui sotapäällikkö Belisariuksen palvelukseen hän oli jo kokenut mies. Hän saattoi olla jo tällöin Belisariuksen domesticus, eli esikunnan johtaja. Hän oli tässä virassa ainakin vuodesta 533 lähtien.
Elämä > Pohjois-Afrikan sotaretki ja nimitys maaherraksi

Vuonna 533 Solomon osallistui Belisariuksen alaisuudessa vandaalisotaan ja oli yksi Rooman armeijan foederati-joukkojen yhdeksästä komentajasta. Prokopios ei mainitse Solomonia sotaretken aikana, mutta hän saattoi osallistua Ad Decimumin taisteluun 13. syyskuuta 533. Karthagon antauduttua 15. syyskuuta Belisarius lähetti Solomonin Konstantinopoliin kertomaan keisari Justinianukselle sotaretken etenemisestä. Solomon luultavasti jäi Konstantinopoliin kevääseen 534 asti, jolloin sota päättyi ja Belisarius kutsuttiin Konstantinopoliin. Solomon lähetettiin takaisin Pohjois-Afrikkaan ja hänet nimitettiin vasta perustetun African pretoriaaniprefektuurin sotilaskomentajaksi (magister militum Africae) ja pretoriaaniprefektiksi, joka oli tuohon aikaan korkea siviilivirka.
Juuri ennen Belisariuksen lähtöä kesällä 534, Pohjois-Afrikan maurit nousivat kapinaan roomalaisia vastaan. Belisarius jätti Solomonille suuren osan bucellariuksistaan, ja antoi tälle tehtäväkseen kukistaa kapina ja palauttaa järjestys provinssiin. Keisari Justinianus lähetti myös Pohjois-Afrikkaan vahvistuksia, joita johtivat Theodoros ja Ildiger, joka oli Belisariuksen vaimon Antoninan vävy. Maurit olivat sillä välin ryöstelleet Numidiaa ja Byzaciumia surmaten erilleen joutuneita roomalaisjoukkoja. Roomalaisia palvelleiden hunnijoukkojen komentaja Aigan, sekä Belisariuksen standaarinkantaja Rufinus Traakialainen komensivat ratsuväkijoukkoja, joka väijytti ja tappoi joitakin maurisotureita, ennen kuin koki saman kohtalon maurien käsissä.
Elämä > Cilliumin taistelu ja kuolema

Vuonna 543 koko valtakunnassa riehunut kulkutauti iski Pohjois-Afrikkaan ja aiheutti suurta tuhoa kaupungeissa ja erityisesti armeijan parissa. Samana vuonna Byzaciumissa oli levotonta, ja Solomon syytti tästä paikallisen mauripäällikön Antalaksen veljeä, jonka hän teloitutti. Lisäksi Solomon lopetti tarvikkeiden kuljettamisen Antalakselle, joka oli roomalaisten liittolainen. Vuonna 543 Solomonin veljenpojista Sergiuksesta ja Cyruksesta tehtiin Tripolitanian ja Pentapoliksen (Kyrenaika) duxeja. Sergius kuitenkin provosoi Tripolitanian Leuathae-heimoliiton nousemaan kapinaan roomalaisia vastaan tappamalla 79 heidän johtajistaan juhla-aterian aikana Leptis Magnassa. Sergius löi maurit kaupungin edustalla käydyssä taistelussa, mutta joutui pian pakenemaan setänsä luo Karthagoon. Seuraavana vuonna kapinaan liittyi myös mauripäällikkö Antalas, jonka Solomon oli toimillaan suututtanut.
Sergius ja Cyrus liittyivät Solomonin joukkoihin, ja roomalaiset marssivat Thevesten kaupungin läheisyyteen, jonne maurit olivat leiriytyneet. Solomon yritti ensin aloittaa rauhanneuvottelut Leuathae-heimoliiton kanssa, mutta näiden kariuduttua hän valmistautui taisteluun. Armeijat ottivat yhteen Cilliumin kaupungin lähellä Numidian ja Byzaciumin rajalla (nykyinen Kasserine, Tunisiassa) vuonna 544. Solomon kukisti osan vihollisen armeijasta, mutta ei antanut jakaa ryöstösaalista ennen kuin sota olisi ohi, mistä sotilaat suuttuivat. Loput maurien armeijasta liittyivät nyt taisteluun, mutta jotkut sotilaat Solomonin armeijassa lähtivät taisteluun innottomasti, ja jotkut jopa kieltäytyivät taistelemasta. Aikalaisrunoilija Flavius Cresconius Corippuksen mukaan roomalainen komentaja Guntharis petti puolensa ja pakeni taistelusta, jolloin loputkin armeijasta seurasivat häntä, ja jättivät Solomonin oman onnensa nojaan. Roomalaiset saivat vastaansa ylivoimaiset joukot ja joutuivat perääntymään. Solomon yritti henkivartijoidensa kanssa taistella vastaan, mutta joutui myös lähtemään pakoon, jonka aikana Solomonin hevonen kompastui eräässä ojassa ja heitti tämän ratsailta. Henkivartijoidensa avulla Solomon saatiin takaisin ratsaille, mutta hän ei kivun takia pystynyt pitämään ohjaksistaan kiinni. Tällöin maurit saavuttivat heidät ja tappoivat Solomonin sekä monia hänen henkivartijoistaan.
Solomonin seuraajaksi tuli hänen veljenpoikansa Sergius, joka osoittautui kuitenkin kyvyttömäksi ja epäsuosituksi komentajaksi. Maurit nousivat laajaan kapinaan ja kukistivat roomalaiset Thaciassa vuonna 545. Keisari Justinianus korvasi hänet Areobinduksella, mutta hänkin osoittautui epäpäteväksi. Armeija kapinoi jälleen, tällä kertaa Gunthariksen johdolla. Tämä murhautti Areobinduksen, mutta sai pian itsekin surmansa. Vuoden 546 lopulla Justinianus lähetti Pohjois-Afrikkaan kokeneen sotapäällikön Johannes Troglitan, joka kukisti maurit vuonna 548 ja palautti Itä-Rooman vallan alueelle.
Roomalaisen Pohjois-Afrikan kartta.
Roomalaisen Thevesten (Tébessa) kaupungin muurien rauniot. Kaupunki oli yksi niistä monista paikoista, jotka Solomon korjasi ja linnoitti.
Sosialidemokraatti (lehti)

| Sosialidemokraatti |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Osuuskunta Kehitys
Perustettu:  1906
Lakkautettu:  1918
Sitoutuneisuus:  SDP
Kotikunta:  Pori
Kotimaa:  Suomen suuriruhtinaskunta
Kieli:  suomi
Sosialidemokraatti oli Porissa vuosina 1906–1918 ilmestynyt sosialidemokraattinen työväenlehti. Vuonna 1919 lehden seuraajaksi perustettiin Uusi Aika.