stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hermes (lehti)
Aiheesta muualla

Hermes digitoituna kansalliskirjastossa
Hr. Ms. C

| Hr>  Ms. C |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Rijkswerf Willemsoord, Den Helder
Kölinlasku:  19. huhtikuuta 1929
Laskettu vesille:  1929
Palveluskäyttöön:  4. elokuuta 1930
Tekniset tiedot
Uppouma:  179 t
Pituus:  42,80 m
Leveys:  6 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  700 ihp
Nopeus:  14,5 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  2 x 12,7 mm konekivääriä
Hr. Ms. C oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston A-luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1930.
Valmistus

Alus tilattiin Rijkswerf Willemoordilta Den Helderistä ja sen köli laskettiin 19. huhtikuuta 1929 telakkanumerolla 8. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla ja se otettiin palvelukseen 4. elokuuta 1930.
Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa Surabayassa 6. maaliskuuta 1942. Japanilaiset nostivat hylyn ja se kunnostettiin.
Alus liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon 8. huhtikuuta 1943 apusukellusveneidentorjunta-aluksena nimellä Cha 116. Sen aseistuksena oli muutostöiden jälkeen 47 millimetrin, kolme 25 millimetrin ja yksi 13 millimetrin tykki. Lisäksi alukselle oli asennettu kahdeksan syvyyspommia. Yhdysvaltain laivaston TF-38:n lentokoneet upottivat aluksen 13. marraskuuta 1944 Manilanlahdella 20 merimailia Cavitesta länteen.
David Byrne

| David Byrne |
| --- | --- |
 David Byrne vuonna 2006
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. toukokuuta 1952 (ikä 72) Dumbarton, Skotlanti
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, kuvataiteilija, valokuvaaja
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  new wave, rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Talking Heads, sooloura
Levy-yhtiöt:  Todo Mundo, Warner Bros. Records, Luaka Bop, Nonesuch Records ja Sire Records 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.davidbyrne.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
David Byrne (s. 14. toukokuuta 1952 Dumbarton, Skotlanti) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja muusikko. Hänet tunnetaan Talking Heads -yhtyeen laulaja-keulahahmona sekä soolouraltaan. Vuonna 2002 hänet nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen Talking Headsin mukana.
Elämä ja ura

David Byrne syntyi Skotlannin Dumbartonissa 14. toukokuuta 1952 mutta kasvoi Pohjois-Amerikassa, lähinnä Kanadan Ontarion provinssin Hamiltonissa ja Yhdysvaltojen Marylandin osavaltion Baltimoressa. Byrne opiskeli muotoilua Rhode Islandilla, mutta jätti opinnot kesken jo vuoden jälkeen. Taidekoulussa hän kuitenkin tapasi Chris Frantzin ja Tina Weymouthin, tulevat yhtyetoverinsa Talking Headsissa. Vuonna 1979 Talking Heads oli noussut new waven eturintamaan, ja yhtyeen lauluntekijä ja laulaja Byrne oli tunnettu ja arvostettu muusikko.
Talking Heads teki viimeisen albuminsa vuonna 1988. Byrne oli siihen mennessä tehnyt jo useita soololevyjä, joista ensimmäisen 1981. Hän on lisäksi säveltänyt elokuvamusiikkia esimerkiksi elokuviin Wall Street – rahan ja vallan katu ja Viimeinen keisari, kumpikin vuodelta 1987.
Byrne on muusikon uransa lisäksi myös muun muassa taidemaalari, valokuvaaja ja multimediataiteilija. Hän perusti 1990-luvun alussa oman levymerkkinsä Luaka Bop, joka keskittyy afrikkalaisiin esiintyjiin ja maailmanmusiikkiin.
Byrnellä on yksi tytär, Malu Valentine (s. 1990), vuonna 2004 päättyneestä avioliitostaan Adelle Lutzin kanssa.
Byrne on kertonut olevansa autismikirjolla ja kutsuu itseään "lieväksi aspergeriksi". Hän sanoo tämän näkyvän hänen omaperäisessä karjahtelua, vingahtelua ja vääntelehtimistä sisältävässä lavaesiintymisessään sekä epäsovinnaisissa lauluissaan.
Diskografia > Sooloalbumit

The Catherine Wheel (1981)
My Life in the Bush of Ghosts (Brian Enon kanssa) (1981)
The Knee Plays (1985)
Rei Momo (1989)
The Forest (1991)
Uh-Oh (1992)
David Byrne (1994)
Feelings (1997)
In Spite of Wishing and Wanting (1999)
Look into the Eyeballs (2001)
Lead Us Not into Temptation (2003)
Grown Backwards (2004)
Everything That Happens Will Happen Today (Brian Enon kanssa) (2008)
Love This Giant (St. Vincentin kanssa) (2012)
American Utopia (2018)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Artistin viralliset sivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Herodeksen temppeli

Pienoismalli Herodeksen temppelistä Israelin kansallismuseossa.
Herodeksen temppeli tai kolmas temppeli oli Herodes suuren vuonna 19 eaa. Jerusalemiin rakennuttama laajennus Toisesta temppelistä. Temppeliä kutsuttiin myös nimellä kolmas temppeli ja se sijaitsi todennäköisesti nykyisen Kalliomoskeijan paikalla.
Temppeli tuhoutui ensimmäisen juutalaissodan aikana Jerusalemin piirityksessä vuonna 70. Vuonna 691 viimeisetkin temppelin jäännökset raivattiin ja paikalle rakennettiin Kalliomoskeija.
Bruun

Bruun-vapaaherrasuvun vaakuna
Bruun on suomalainen kauppiassuku, joka on vaikuttanut ennen kaikkea Haminassa.
Suvun historiaa

Bruun-suvun kantaisä on Viipurin ja Savonlinnan läänin ratsuväen trumpetinsoittaja Ertman Bruun (s. 1620 Saksassa, Brun), joka tuli Suomeen 30-vuotisen sodan jälkimainingeissa. Ertman Bruun kohosi ratsumestarin arvoon ja asui ennen kuolemaansa Jääsken pitäjässä. Hän osallistui useisiin taisteluihin Viipurin Ratsuväkirykmentin ratsumestarina mm. Liivinmaalla. Hän osallistui vuonna 1676 eskadroonansa kanssa Lundin taisteluun, jossa haavoittui. Ertman Bruun kuoli ratsumestarina vuonna 1678.
Ertman Bruunin poika Johan Bruun oli Karjalan ratsurykmentin luutnantti. Hän kaatui vuonna 1701. Johan Bruunin kaatumisen jälkeen hänen vaimonsa jäi taloudelliseen ahdinkoon useiden lastensa kanssa. Johan Bruunin pojat Hindrich ja Johan muuttivat Juvalle Juvan kirkkoherrojen suojeluun. He saivat Kankaankylän Kaartilan ratsutilan haltuunsa vuonna 1705. Tästä Juvan haarasta kehittyi voimakas talonpoikaissuku Juvalle. Juvalla on syntynyt Bruuneja eniten Suomessa.lähde?
Johan Bruunin poika Erik Bruun (1682–1719) toimi Turun jalkaväkirykmentin pastorina isonvihan aikana. Erik Bruunin kaksi poikaa perustivat suvun menestyneet porvarishaarat ja hänen tyttärestään Elsa Kristinasta tuli viipurilaisen Rosenius-kauppasuvun kantaäiti. Vanhempi poika, Johan Bruun (1714–1756), toimi kauppiaana Viipurissa ja Lappeenrannassa.
Johan Bruunin vanhin poika Carl Bruun (1748–1809) vaikutti Haminassa. Carl Bruunille ja hänen kahdelle puolisolleen syntyi erittäin paljon lapsia. Neljä Carl Bruunin pojista jatkoi kauppiaina Haminassa. Kolmesta pojasta tuli Venäjän armeijan upseereita ja viidestä venäläisiä virka- ja tiedemiehiä.
Carl Bruun oli Theodor Bruunin (1821–1888) isoisä. Todellinen valtioneuvos Theodor Bruun aateloitiin ja hänen sukuhaaransa introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1863 sukuna numero 234 nimellä Bruun. Hänet korotettiin vapaaherraksi vuonna 1883 ja introdusoitiin vuonna 1884 vapaaherrallisena sukuna numero 56.
Suku on useiden avioliittojen kautta kytköksissä haminalaisiin ja viipurilaisiin sukuihin Clayhills, Naht ja Tesche. Bruun-suku on omistanut Summan kartanon Vehkalahdella ja Tavastilan kartanon Kymissä. Vapaaherrallinen sukuhaara sammui syksyllä 2010 Haminassa, kun Summan kartanon omistaja, vapaaherratar Christina Theodora Bruun kuoli.
Suvun jäseniä

Johan Bruun (1714–1756), Haminaan asettunut kauppias
Carl Bruun (1748–1809), haminalainen kauppias, Johan Bruunin poika
Anthon Bruun (1778–1824), haminalainen kauppias ja kauppaneuvos, Carl Bruunin poika
Christian Bruun (1789–1864), Haminan johtava kauppias, teollisuuspatruuna ja laivanvarustaja, Carl Bruunin poika, jonka kuolemaan päättyi Bruunin suvun toistasataa vuotta kestänyt mahtiasema Haminassa
Christian Fredrik Bruun (1849–1911), kunnallisneuvos ja tehtaanjohtaja, Jean Bruunin poika
Victor Bruun (1880–1953), suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, Christian Fredrik Bruunin poika
Jean Bruun (1817–1872), saha- ja rautateollisuuden harjoittaja, Christian Bruunin poika
Johan Edmund Bruun (1852–1906), suomalainen eversti ja liikemies, Jean Bruunin poika
Otto Bruun (1886–1969), suomalainen tilastotieteilijä, Johan Edmund Bruunin poika
Elsa Bruun (1886–1976) suomalainen kirjastonhoitaja ja -johtaja, Otto Bruunin puoliso
Patrick Bruun (1920–2007), suomalainen antiikin tutkija, Otto ja Elsa Bruunin poika
Christer Bruun (s. 1955), suomalainen antiikintutkija, Patrick Bruunin poika
Patricia Bruun (s. 1957), suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja, Patrick Bruunin tytär
Kettil Bruun (1924–1985), suomalainen sosiologi, Otto ja Elsa Bruunin poika
Niklas Bruun (s. 1950), suomalainen professori, Kettil Bruunin poika
Staffan Bruun (s. 1955), suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja, Kettil Bruunin poika
Erik Martimo, vuoteen 1935 Bruun (1899–1954), suomalainen maa- ja metsätieteiden tohtori ja kotieläintieteen dosentti, Johan Edmund Bruunin poika
Lovisa Ulrika de Traversay (1781–1821), Traversayn markiisitar, Venäjän meriministerin Jean-Baptiste Prevost de Sansacin puoliso, Christian Bruunin sisar.
Heino Erik Bruun, Haminaan 1700-luvun alussa asettunut kauppias
Henrik Jakob Bruun (1754–1829), kauppias, sahanomistaja ja laivanvarustaja, kauppaneuvos, Heino Erik Bruunin poika
Ludvig Bruun (1814–1886), kauppias ja liikemies, kauppa-asiamies Pietarissa, kauppaneuvos
Francis Bruun (1843–1930), suomalainen juristi ja Turun hovioikeuden varapresidentti
Erik Bruun (s. 1926), suomalainen graafikko, Nikolai Bruunin pojanpoika
Martti Oliver Bruun (1936–2024), everstiluutnantti, suvun esi-isän ratsumestari Ertman Bruunin jälkeläinen
Suvun jäseniä > Vapaaherrat

Theodor Bruun (1821–1888), salaneuvos, ministerivaltiosihteeri, Aleksanterin-Yliopiston kansleri, aateloitiin vuonna 1863, korotettiin vapaaherraksi vuonna 1883 vapaaherrallisena sukuna numero 56
Theodor Bruun (1859–1923), vapaaherra ja kartanonomistaja, todellinen valtioneuvos, ministerivaltiosihteeri Theodor Bruunin poika
Maria Katarina Bruun, vapaaherratar, kreivi Erik Bergin puoliso
Emma Bruun (1902–1991), vapaaherratar, valtioneuvos Theodor Bruunin tytär ja nobelisti Ragnar Granitin puoliso
Christina Theodora Bruun (1928–2010), valtioneuvos Theodor Bruunin pojantytär, Summan kartanon omistajatar
C-luokka (sukellusvene, Britannia)

| C-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  Group 1: 292 tonnia (pinnalla) 321 t (sukelluksissa) Group 2: 295 tonnia (pinnalla) 325 t (sukelluksissa)
Pituus:  43,64 m
Leveys:  4,11 m
Koneteho:  16-sylinterinen 600 hv Vickers diesel moottori 200 hv sähkömoottori
Nopeus:  Group 1: 12 solmua (pinnalla) 7 solmua (sukelluksissa) Group 2: 13 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  16
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 18" torpedoputkea
C-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut sukellusveneluokka, johon kuului 38 Vickersin 1905–1910 valmistamaa alusta. Aluksista menetettiin kymmenen ja loput romutettiin sodan päätyttyä.
Hermolomamatka

| Hermolomamatka |
| --- | --- |

Kirjailija:  J. A. Mäki
Kieli:  suomi
Genre:  sarjakuva
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  95
ISBN:  978-952-01-0658-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hermolomamatka on J. A. Mäen vuonna 2011 ilmestynyt sarjakuva-albumi. Radiopuhelimet-yhtyeen laulajana tunnetun Mäen esikoisalbumin kustansi Like.
Aiheesta muualla

Reijo Valta: Mäen Hermolomamatka. Pois työpöydältä 16.9.2011.
Matti Komulainen: Pakomatka minästä[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 20.9.2011.
Juha Mäkinen: Kadonneen lapsuuden etsintä löysäilee (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 21.11.2011.
Janne Suominen: Delirium tremens ja henkinen kasvu (Arkistoitu – Internet Archive). Lumo 22.11.2011.
Bysantin kreikka

| Bysantin kreikka |
| --- | --- |
Oma nimi:  ἡ Ῥωμαϊκή
Muu nimi:  Keskiajan kreikka
Tiedot
Alue:  Bysantin valtakunta, Välimeren ympäristö
Virallinen kieli:  Ekumeeninen patriarkaatti, Aleksandrian patriarkaatti, Antiokian patriarkaatti, Jerusalemin patriarkaatti, Kyproksen kirkko, Kreikan kirkko
Puhujia:  ei äidinkielenä
Sija:  ei äidinkielenä
Kirjaimisto:  kreikkalainen
Kielenhuolto:  –
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  -
 Ohje 
Alkukreikka
(n. 2000 eaa.)
Mykeneläinen kreikka
(n. 1600–1100 eaa.)
Muinaiskreikka
Homeerinen kreikka
Klassinen kreikka
(n. 800–300 eaa.)
Koinee-kreikka
(n. 300 eaa.–330)
Bysantin kreikka
(n. 330–1453)
Nykykreikka
(1453–)
Katharévousa
Dimotikí
Kreikan kielikiista
Katso myös
Kreikkalaisen kirjaimiston historia
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Bysantin kreikka (m.kreik. ἡ Ῥωμαϊκή, hē Rhōmaikē) on kreikan kielen keskiaikainen kehitysvaihe, joka sijoittuu muinaiskreikan ja nykykreikan väliin ja kattaa noin vuodet 330–1453. Se oli Bysantin keisarikunnan valtakieli. Koska bysanttilaiset katsoivat elävänsä edelleen Rooman valtakunnassa, heidän oma nimitys kielelleen oli hē Rhōmaikē (dialektos / glōssa), ”roomalaisten kieli”. Keskiajan kreikassa vallitsi diglossia, koska kirjoitettu ja puhuttu kieli erosivat toisistaan vähitellen yhä enemmän.
Korkeakirjallinen kieli

Bysanttilaisen kirjallisuuden käyttämä kreikan kieli oli käytännössä attikalaista klassista kreikkaa tai sitä jäljittelevää kieltä (niin kutsuttu attikismi). Tämä oli seurausta siitä, että kirjallisuuden tyylillisinä esikuvina säilyivät läpi keskiajan klassisen kauden kirjailijat, kuten Thukydides, Demosthenes ja Isokrates, ja kielenopetus perustui antiikin ajalta periytyneeseen triviumiin, joka sisälsi grammatiikan, retoriikan ja dialektiikan. Kirjoitetussa kielessä ei tapahtunut keskiajan kuluessa oleellisia muutoksia antiikin aikaan nähden.
Tällainen bysanttilainen kirjakieli voidaan nähdä osin keinotekoisena ja tavoitellun arkaaisena kielimuotona. Vanhoja muotoja ihannoivan kirjakielen käyttö oli Bysantissa muun hellenistisen kulttuurin tuntemisen ohella sivistyneistön tunnusmerkki, jolla nämä erottivat itsensä muutoin luku- ja kirjoitustaitoisista alemmista virkamiehistä ja papistosta sekä kokonaan näitä taitoja omaamattomasta kansasta.
Vaikka kielioppi olikin peräisin klassisesta kreikasta, kieleen omaksuttiin keskiajan kuluessa paljon uusia lainasanoja. Juridinen sanasto oli peräisin latinasta. Neljännen ristiretken jälkeen kreikkaan tuli kasvavassa määrin läntistä sanastoa ranskasta ja italiasta.
Puhe- eli kansankieli

Kreikan kielessä kirjoitettu ja puhuttu (demoottinen) kieli erkanivat toisistaan hellenistiseltä ajalta ja viimeistään ensimmäiseltä ajanlaskun alkua edeltäneeltä vuosisadalta lähtien, koska puhutussa kielessä vähitellen tapahtuneet muutokset eivät vaikuttaneet sanojen kirjoitusasuun. Kreikan kielessä sanojen kirjoittaminen ja lausuminen olivat alun perin vastanneet toisiaan, mutta vähitellen kirjaimet/kirjainyhdistelmät ja niiden ääntäminen erkanivat toisistaan. Tällöin sama äänne voitiin kirjoittaa monella tavalla ja sama kirjain lausua kontekstista riippuen monella tavalla. Tämä ero on säilynyt nykykreikkaan saakka.
Merkittävin muutos oli niin kutsuttu itasismi, jossa kreikan kielen pitkien ja lyhyiden vokaalien ero katosi ja diftongit alettiin lausua yksinkertaisina vokaaleina. Sekä kirjaimet ι, η ja υ että diftongit οι, ει ja ηι alettiin lausua lyhyenä i-äänteenä. Sekä ο että ω äännettiin lyhyenä o-äänteenä. Myös konsonanttien lausumisessa tapahtui muutoksia. Esimerkiksi β muuttui merkitsemään b:n sijasta v-äännettä, χ taas kh:n sijasta h-äännettä.
Bysanttilaisella ajalla myös puhekieltä käytettiin kirjallisena kielenä esimerkiksi hallinnossa. Tämä johtuu siitä, että monet alemmat virkamiehet olivat luku- ja kirjoitustaitoisia, mutta heillä ei ollut klassisen koulutuksen tuomia kieliopillisia taitoja. Myös jotkut oppineet, kuten Mikael Glykas ja Theodoros Prodromos, käyttivät kansankieltä osassa teoksissaan. Kansankielen käyttö saattoi olla eräänlainen kulttuuripoliittinen kannanotto.
Kirjainten äänneasussa tapahtuneita muutoksia on voitu jälkeenpäin seurata tehtyjen kirjoitusvirheiden kautta, sillä samalla tavalla äännetyt kirjaimet ja diftongit alkoivat sekaantua toisiinsa. Muutoksia on voitu seurata ja ajoittaa myös muun muassa sen avulla, missä muodossa kreikkalaiset sanat ovat lainautuneet muihin kieliin eri aikoina.
Kirjallisuutta

Browning, Robert: Medieval and Modern Greek.  Cambridge University Press, 1983.  ISBN 0521299780
Κριαράς, Εμμανουήλ (Kriaras, Emmanouil): Λεξικό της Μεσαιωνικής Ελληνικής Δημώδους Γραμματείας (Lexiko tis mesaionikis ellinikis dimodus grammatias), 1100-1669.  (14 osaa)  Thessaloniki.  Teoksen verkkoversio.
Psaltēs, Stamatios V.: Grammatik der Byzantinischen Chroniken.  (Forschungen zur griechischen und lateinischen Grammatik, nide 2)  Vandenhoeck & Ruprecht, 1913.  Teoksen verkkoversio.
Sophocles, Evangelinus Apostolides: Greek Lexicon of the Roman and Byzantine Periods.  Georg Olms Verlag, 1975.  ISBN 3487406802  Teoksen verkkoversio.
Butakloori

| Butakloori |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N-(butoksimetyyli)-2-kloori-N-(2,6-dietyylifenyyli)asetamidi
CAS-numero:  23184-66-9
PubChem CID:  31677
SMILES:  CCCCOCN(C1=C(C=CC=C1CC)CC)C(=O)CCl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C17H26ClNO2
Moolimassa:  311,838 g/mol
Sulamispiste:  –2,8 °C3
Kiehumispiste:  1 156 °C 
Tiheys:  1,08 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 20 mg/l (20 °C), liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin
   
Butakloori (C17H26ClNO2) on klooriasetanilideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään rikkakasvien torjunta-aineena erityisesti riisipelloilla.
Valmistus

Butaklooria tuotetaan synteettisesti klooriasetyylikloridin (C2H2Cl2O), 2,6-dietyylianiliinin (C10H15N) ja formaldehydin välisellä reaktiolla. Reaktiotuote käsitellään lopuksi butanolilla, jolloin muodostuu butaklooria.
Käyttö

Butaklooria käytetään herbisidinä yksivuotisia ruohoja ja muita rikkakasveja vastaan. Aine on kehitetty käytettäväksi riisi- ja ohrapelloilla. Sitä käytetäänkin eniten kylvetyillä ja istutetuilla riisiviljelmillä. Butakloori imeytyy kasvien juurien läpi ja vaikuttaa proteiinien ja lipidien biosynteesiin ja solujen jakautumiseen.
Metabolia ja myrkyllisyys nisäkkäille

Kasvit, eläimet ja maaperän mikro-organismit hajottavat butaklooria samankaltaisin mekanismein. Tyypillisimmät tavat ovat konjugaatin muodostaminen glutationin kanssa, amidoryhmän typpiatomin dealkyloiminen, klooriatomien korvaaminen jollain toisella nukleofiilillä ja aromaattisen renkaan hydroksyloiminen. Ihmiskehossa butakloorista muodostuu 2-kloori-N-(2,6-dietyylifenyyli)asetamidia ja edelleen 2,6-dietyylianiliinia ja 2,6-dietyyliaminofenolia. Butakloorin hajottamisesta ihmiskehossa vastaavat sytokromi P450 -ryhmään kuuluvat entsyymit CYP2B6 ja CYP3A4.
Maaperässä butakloorin puoliintumisaika on kolmesta viiteen viikkoa. Rottakokeissa yhdiste on hajonnut aineenvaihduntatuotteiksi suurimmaksi osaksi kahdessa vuorokaudessa. Butakloori itsessään on nisäkkäille vain hieman myrkyllistä ja sen LD50-arvo rotilla on 2 000 mg/kg. Sen on kuitenkin havaittu aiheuttavan kasvaimia ja se on mahdollisesti karsinogeeninen myös ihmiselle. Tämä johtuu sen aineenvaihduntatuotteista, jotka kykenevät muodostamaan additiotuotteita DNA-molekyylin kanssa.
Aiheesta muualla

Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Butachlor (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Butachlor (englanniksi)
ChemBlink: Machette (englanniksi)
Butakloorin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 27.12.2014.
Luettelo Britannian kuninkaallisen laivaston alusten nimistä (C)

Royal Navyn alusten nimet
A –
B –
C –
D –
E –
F –
G

H –
I –
J –
K –
L –
M –
N

O –
P –
Q –
R –
S –
T –
U 

V –
W –
X –
Y –
Z
lentotukialukset
saattuetukialukset
vesilentokoneidenemälaivat
maihinnousualukset
taisteluristeilijät
dreadnought taistelulaivat
pre-dreadnoughtit
panssarilaivat
mörssärialukset
korvetit ja sluupit
risteilijät
hävittäjät
polttolaivat
fregatit
tykkiprikit
tykkiveneet
miinantorjunta-alukset
monitorit
partioalukset
kuninkaalliset jahdit
linjalaivat
sukellusveneet
apualukset
tutkimusalukset
tukikohdat
sairaalat ja sairaalalaivat
lentoasemat
lentoyksiköt
yhtymät
laivueet
Englannin sota-alukset
Skotlannin sota-alukset
Tämä on luettelo Britannian kuninkaallisen laivaston alusten nimistä, jotka alkavat C:llä. Luettelo kattaa lähteenä esitetyn teoksen luetteloimat alukset sekä erikseen lähteistettynä tai kysymysmerkillä (?) merkitty lähteen ulkopuolelta olevat alukset.
Louis Joseph Ferdinand Hérold

Ferdinand Hérold
Louis Joseph Ferdinand Hérold (28. tammikuuta 1791 – 19. tammikuuta 1833) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa.
Hänen kuuluisimmat teoksensa olivat Pariisin Opéra-Comiquessa, joista läpimurtoesitys Marie esitettiin vuonna 1826. Tämän jälkeen tulivat hänen suurimmat menestyksensä Zampa ou La Fiancée de marbre vuonna 1831 ja Le pré aux clercs vuonna 1832.
Vuonna 1812 Hérold voitti suuren Rooman-palkinnon.
Hermoston ja käyttäytymisen biologiaa

| Hermoston ja käyttäytymisen biologiaa |
| --- | --- |
Kirjailija:  Kai Kaila
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1985
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  hermofysiologia
ISBN:  951-1-08499-2

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hermoston ja käyttäytymisen biologiaa on Kai Kailan kirja vuodelta 1985.
Aiheesta muualla

Maria Palolahti: Haastattelussa akatemiaprofessori Kai Kaila (Arkistoitu – Internet Archive). Homunculus 2004.
Heros

| Heros |
| --- | --- |
 Raitavanneahven (Heros severus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Heros  Heckel, 1840
Katso myös
   Heros Wikispeciesissä   Heros Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heros on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu viisi lajia, joita tavataan Etelä-Amerikasta:
| --- | --- |
 Heros efasciatus Heckel, 1840 – Vanneahven (vannekirjoahven)  Heros liberifer Staeck & Schindler, 2015  Heros notatus (Jardine, 1843) – Täplävanneahven :  Heros severus Heckel, 1840 – Raitavanneahven  Heros spurius Heckel, 1840
Herrgårdsost

Herrgårdsost-juustoa
Herrgårdsost on ruotsalainen lehmänmaidosta valmistettava puolikova juusto.
Herrgårdsost-kiekko painaa 12–20 kilogrammaa. Juusto on vaaleankeltaista, ja siinä on herneen kokoisia koloja.
Herrgårdsostin rasvapitoisuus on 28 prosenttia kuiva-aineesta. Sen maku on mieto ja pähkinäinen. Herrgårdsostia nautitaan usein leivän päällä ja joskus lämpimissä ruoissakin. Viiniksi sen kanssa sopii valkoviini.
Brittiläinen imperiumi

Kaikki alueet, jotka ovat joskus kuuluneet brittiläiseen imperiumiin
Brittiläisen imperiumin laajeneminen ja pieneneminen 1492–2007
Brittiläinen imperiumi oli imperiumi, johon kuuluivat Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsemat siirtomaat ja muut alueet. Imperiumi alkoi syntyä 1600-luvulla ja oli laajimmillaan vuoden 1900 tienoilla, jolloin siihen kuului neljäsosa ihmiskunnasta. Se oli myös pinta-alaltaan suurin imperiumi ihmiskunnan historiassa.
Brittiläiseen imperiumiin kuului laajoja alueita Pohjois-Amerikasta, Karibialta, Afrikasta, koko Intia ja Australaasia, alueita Kaakkois-Aasiasta ja Tyyneltämereltä sekä jonkin aikaa suurin osa Lähi-idästä.
Brittiläinen imperiumi hajosi 1900-luvun aikana, kun alusmaat itsenäistyivät. Moni niistä kuuluu nykyisin Kansainyhteisöön.