stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frances Grey
Hallitsevan kuningattaren äiti

Avioliitto toteutui 15. toukokuuta 1553. Northumberlandilla oli suuri suunnitelma mielessään. Edvard VI oli kuolemassa ja mietti seuraajaansa. Nuori kuningas uskoi lujasti anglikaaniseen kirkkoon, mutta hänen sisarpuolensa Maria oli samalla tavoin vankkumaton katolisen kirkon kannattaja ja Marian valtaannousu tekisi lopun protestanttisuudesta valtakunnassa. Ennen kuolemaansa Edvard VI määräsi testamentissaan Northumberlandin herttua John Dudleyn vaikutuksesta seuraajakseen äpäriksi julistettujen sisartensa sijaan serkkunsa tyttären, lady Jane Greyn. Frances olisi itse ollut perimysjärjestyksessä ennen Janea, mutta luopui omista oikeuksistaan tyttärensä puolesta. Kruunu siirtyisi siis Janelle ja hänen miespuolisille perillisilleen avioliitosta Guilford Dudleyn kanssa.
Edward VI kuoli 6. heinäkuuta 1553. Jane Grey julistettiin 10. heinäkuuta kuningattareksi de facto. Francesista tuli kuningattaren äiti. Greyt ja Dudleyt olivat riemuissaan uudesta vaikutusvallasta ja ajattelivat voivansa vaikuttaa kuningatar Janen päätöksiin. Heidän menestyksensä oli kuitenkin lyhytaikaista: hallittuaan yhdeksän päivää kansa vaati kuningattareksi Marian, josta tuli Maria I.
Northumberland maksoi epäonnistumistaan elämällään, kun hänet mestattiin 22. elokuuta. Henry, Suffolkin herttua, oli arestissa, mutta hänet vapautettiin päiviä myöhemmin. Maria antoi anteeksi serkkunsa aviomiehelle.
Marian aikeet naida Espanjan prinssi Filip (myöhemmin Espanjan kuningas Filip II) aiheuttivat Thomas Wyattin johtaman kapinan, joka kuitenkin lyötiin. Kapinan myötä Filip vaati morsiantaan teloituttamaan Janen vastaisten selkkausten välttämiseksi. Maria myöntyi, vaikka oli ilmeisesti alun perin aikonut säästää serkkunsa tyttären hengen. Jane teloitettiin 12. helmikuuta 1554.
Thomas Wyatt ja Janen isä olivat järjestäneet kapinan saadakseen Janen takaisin valtaistuimelle. Isä teloitettiin yksitoista päivää myöhemmin 23. helmikuuta.
Elämä hovissa

Maria antoi serkulleen Francesille anteeksi, koska hän ei tahtonut teloituttaa lapsuudenystäväänsä. Frances ja hänen kaksi elossaolevaa tytärtään asettuivat asumaan hoviin. Frances sai hovin šokkiin ilmoittamalla avioituvansa uudelleen alle kuukauden kuluttua tyttärensä kuolemasta ja vain kolme viikkoa aviomiehensä tavattua saman kohtalon. 9. maaliskuuta 1554 Frances nai Adrian Stokesin (1532–1586).
He saivat kolme lasta, mutta kukaan ei selvinnyt ensimmäisistä vuosista:
Elizabeth Stokes (20. marraskuuta 1554), kuolleenasyntynyt.
Elizabeth Stokes (16. heinäkuuta 1555 – 7. helmikuuta 1556). Kuolleenasyntyneen sisarensa kaima.
Poika (Joulukuu 1556), kuolleenasyntynyt.
Francesin onni näytti häipyvän lapsettoman Maria I:n kuoleman myötä. Prinsessa Elisabet kruunattiin kuningatar Elisabet I:ksi. Hänellä ei ollut syytä luottaa serkkuunsa, joka ei ollut koskaan hyväksynyt häntä Henrik VIII:n lailliseksi lapseksi. Hän piti Francesin ja tämän tyttäret hovissa, mutta suosikkeja he eivät enää olleet. Frances, joka oli viimeisinä vuosinaan pyöristynyt reilusti kuoli 20. marraskuuta saamatta koskaan Elisebetin turvaa. Hänet haudattiin Westminster Abbeyhin.
Ilman kuningatar Elisabetin lupaa Catherine Grey nai Edward Seymourin, Hertfordin ensimmäisen jaarlin, Janen vanhan kosijan, minkä vuoksi molemmat vangittiin. He saivat silti kaksi tervettä poikaa, joista nuorempi on nykyisen kuningatar Elisabet II:n esi-isä.
Tittelit

Lady Frances Brandon
Lady Frances Grey
Frances, Dorsetin markiisitar
Hänen armonsa Frances, Suffolkin herttuatar
Lady Frances Stokes (herttuan tyttärenä hän sai pitää Lady-tittelinsä huolimatta aviomiehensä arvonimen puutteesta.)
James Strang

James Jesse Strang (21. maaliskuuta 1813 – 9. heinäkuuta 1856) oli uskonnollinen johtaja Yhdysvalloissa. Hän ei päässyt varsinaisen mormonikirkon johtoon Joseph Smithin kuoltua vuonna 1844; näin hän perusti mormoniliikkeeseen liittyvän strangiittikirkon, jolla on edelleen vähäinen määrä kannattajia.
Mormoniprofeetta Joseph Smithin kuoltua 27. kesäkuuta 1844 hänen johtamansa kirkko ajautui hajaannuksen tilaan. Useat Smithin läheisistä työtovereista katsoivat olevansa hänen laillisia seuraajiaan, ja he pyrkivät saamaan Smithin perustaman kirkkokunnan hallintaansa. Brigham Young, joka johti myöhemmin Smithin seuraajien pääosan Utahiin, Suuren suolajärven laaksoon ja kenestä tuli MAP-kirkon johtaja, oli aluksi sitä mieltä, ettei profeetta Smithille tulisi nimetä seuraajaa lainkaan, vaan kirkon 12 apostolin koorumin tulisi johtaa kirkkoa kollektiivisesti.
Vuonna 1856 otettu valokuva profeetta James Strangista, strangiittien kirkon perustajasta. Kuvan ottanut J. Atkyn otti vähän kuvan ottamisen jälkeen osaa Strangin murhaan.
Beaver Island

Koska kohonnut maan hinta teki myöhempien aikojen pyhille vaikeaksi muuttaa Voreen alueelle, Strang siirsi kirkkonsa keskuspaikan Michigan-järvellä sijaitsevalle Beaver Islandille. Strangiitit perustivat saarelle St. James -nimisen kaupungin (nykyisin St. James Township). Strangin seuraajat asuivat saarella eräänlaisissa vapaaehtoiseen omaisuuden yhteyteen perustuvissa kommuuneissa, Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä aikaisemmin sovelletun pyhityksen lain mukaisesti. Myös Strangin aluksi vastustama moniavioisuus pantiin saarella julkisesti toimeen. Myös uuden temppelin rakennustyöt aloitettiin Beaver Islandilla.
8. kesäkuuta 1850 Strang kruunatutti itsensä juhlallisin menoin Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon kuninkaaksi Beaver Islandilla. Hänen mukaansa kuninkuus oli osa hänen profeetallista kutsumustaan, ja hän esitti, että myös Joseph Smith olisi salassa kruunattu kirkon kuninkaaksi - väite, jolle ei löydy todisteita. Toisin kuin usein luullaan, Strang ei väittänyt olevansa Beaver Islandin tai minkään muunkaan maanpäällisen alueen kuningas. Hän sanoi olevansa kirkon kuningas, ja esitti kuninkuutensa kuvaavan Jeesuksen Kristuksen ikuista kuninkuutta kirkossa. Yhtä kaikki, Strangin kruunajaiset eivät olleet omiaan lähentämään hänen ja Michiganin alueen muiden asukkaiden suhteita.
Saaren asukkaiden elämäntapa, ennen muuta moniavioisuus, herätti pahennusta alueen muissa asukkaissa, ja saarelaisten välit heidän kanssaan kiristyivät. Kaksi miestä ampui Strangia kuollettavasti 20. kesäkuuta 1856, mikä jätti kirkon johtajatta ja haavoittuvaksi nopeasti kiristyvän ilmapiirin keskellä. Myöhemmin kesällä 1856 läheisen Mackinac Islandin ja eräiden Michigan-järven rantakylien asukkaat hyökkäsivät Beaver Islandille ja hävittivät sitä pahoin. Saaren asukkailta ryöstettiin heidän omaisuutensa ja heidät pakotettiin nousemaan höyrylaivoihin, jotka kuljettivat heidät pois saarelta. Suurin osa heistä kuljetettiin väkipakolla Chicagoon, jossa heidät pakotettiin nousemaan maihin ryöstettyinä ja pahoinpideltyinä.
Strangin kuolema ja kirkon hajaannus

Vaikka Strang eli vielä muutaman viikon ampumavälikohtauksen jälkeen, hän kieltäytyi itsepäisesti nimeästä itselleen seuraajaa. Hänen mukaansa vain Jumala saattoi valita kirkon johtajan, ja tämä tulisi tehdä tiettäväksi enkelien välityksellä. Strangin kuolema ja lähes samanaikaisesti tapahtunut Beaver Islandin yhteisöjen väkivaltainen hajotus muodostivat yhdessä iskun, josta strangiitit eivät toipuneet. Kirkon jäsenet oli kirjaimellisesti raastettu eroon toisistaan, eivätkä kaikki tienneet toistensa kohtaloista. Samalla heiltä oli riistetty heidän hengellinen johtajansa. Vähitellen suuri osa heistä kokoontui yhteen perustaen löyhän järjestön, joka tunnettiin nimellä Myöhempien aikojen pyhien uusi järjestö. He päättivät olla lähtemättä Brigham Youngin seuraajien perässä Suuren suolajärven laaksoon ja etsiä sen sijaan yhteyttä Joseph Smithin lesken Emma Hale Smithin ja hänen poikansa Joseph Smith III:n kanssa. He liittyivät näiden johtamaan kirkkoon, Reorganisoituun myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon, joka nykyään tunnetaan nimellä Kristuksen yhteisö.
Pieni osa Strangin seuraajista kuitenkin pysyi uskollisena profeettansa muistolle. Heidän johtoonsa nousi mies, Wingfield W. Watson, joka johti kirkon hallintoa ja "juoksevia asioita" aina 1900-luvun alkuun. Hän ei kuitenkaan missään vaiheessa väittänyt olevansa profeetta tai omaavansa muita Smithin ja Strangin kykyjä. Kirkon keskuspaikka on nykyään Voreessa (joka on osa Burlingtonia), Wisconsinissa.
Francesca Michielin

| Francesca Michielin |
| --- | --- |
 Francesca Michielin Eurovision laulukilpailun mediatilaisuudessa vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. helmikuuta 1995 (ikä 29)
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  italia, englanti
Aktiivisena:  2011–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Sony Music 
Aiheesta muualla
www.francescamichielin.it
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Francesca Michielin (s. 25. helmikuuta 1995) on italialainen laulaja. Hän edusti Italiaa vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”No Degree of Separation”. Aiemmin samana vuonna hän sijoittui San Remon musiikkifestivaaleilla toiseksi kappaleen italiankielisellä versiolla ”Nessun grado di separazione”.
16-vuotiaana Michielin voitti Italian X Factor -laulukilpailun. Hänen singleään Distratto myytiin tuplaplatinaan oikeuttava määrä. 
ja myöhemmin vuonna 2012 hän julkaisi ensimmäisen albuminsa Riflessi Di Me, jota edelsi single Sola. Samaisena vuonna (2014), Michielin julkaisi kappaleen Amazing italialaiseen versioon The Amazing Spider-Man- elokuvasta.
Vuonna 2015, Michielin julkaisi toisen albuminsa, Di20 ja tammikuussa 2016, Michielin aloitti konserttikiertueen, nimeltä "Nice to Meet You". Jälkeen osallistumisensa Eurovision laulukilpailuun, hän julkaisi Di20are-albumin, joka oli päivitetty versio albumista Di20. Di20are sisälsi San Remo-kappaleen Nessun grado di separazione, È con te, Nice to Meet You ja Tutto è magnifico.
Heinäkuussa 2017 Michielin julkaisi uuden singlen, nimeltään Vulcano ja saman vuoden lokakuussa hän ilmoitti, että kolmas albumi julkaistaan 12. tammikuuta 2018. Hän lähti kiertueelle keväällä 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francesca Michielin Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Francesca Michielin
Käännös suomeksi
José Arnaud

José Arnaud (21. huhtikuuta 1945 – 11. lokakuuta 1972 Ruivães, Portugali) oli portugalilainen kartanlukija, joka kuoli auton ohjauduttua vaihdelaatikkovian seurauksena sillan kylkeen ja pudottua rotkoon Portugalissa ajetussa TAP-rallissa. Alpine-urheiluautoa ajanut Colaço Marques sai lieviä vammoja.
José Augusto Martins Fernandes Pedreira

José Augusto Martins Fernandes Pedreira (10. huhtikuuta 1935 Valença – 14. lokakuuta 2020) oli portugalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. heinäkuuta 1959 ja nimitettiin Porton hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Elvasin titulaaripiispaksi 28. joulukuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta 1983. Pääkonsekraattorina toimi Armindo Lopes Coelho, jota avustivat Eurico Dias Nogueira ja Júlio Tavares Rebimbas.
29. lokakuuta 1997 Martins Fernandes Pereira sai nimityksen Viana do Castelon piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 11. kesäkuuta 2010.
Fogelholm

Fogelholm on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Axel Fogelholm (1859–1894), suomenruotsalainen kirjailija
Gunnar Fogelholm (1894–1974), suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja
Gustaf Fogelholm (1864–1940), Nokian toimitusjohtaja
Kaj Fogelholm (1936–1997), muusikko ja rocklaulaja
Mikael Fogelholm (s. 1959), ravitsemustieteen professori
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Jari Levänen

Jari Levänen (s. 1. toukokuuta 1968) on suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Hän pelasi Superpesiksessä kausilla 1989–1993, 1996 ja 1998. Levänen oli kaudella 1992 mukana Hyvinkään Tahkon joukkueessa, joka saavutti SM-hopeaa. Hän oli ulkopelissä pelipaikaltaan lukkari.
Levänen aloitti uransa Juvan Pallossa, jossa hän pelasi Suomensarjassa kaudella 1986 ja Ykköspesiksessä kaudella 1987. Kaudeksi 1989 hän siirtyi Siilinjärven Pesikseen, jossa hän teki Superpesis-debyyttinsä 7. toukokuuta 1989. Kaudet 1991–1993 Levänen pelasi Superpesistä Hyvinkään Tahkossa, joka sijoittui sarjan neljänneksi vuonna 1991 ja sai SM-hopeaa vuonna 1992. Kaudella 1992 Levänen valittiin myös Itä–Länsi-otteluun sekä Liitto–Lehdistö-otteluun. Kaudeksi 1994 hän palasi Juvan Palloon, jossa hän pelasi Ykköspesiksessä kaudella 1994 sekä Superpesiksessä kausilla 1996 ja 1998. Kaikkiaan hän pelasi Superpesiksen runkosarjassa 154 ottelua seitsemällä kaudella.
Pelaajauransa ohella Levänen toimi Superpesiksessä JuPan pelinjohtajana seitsemässä ottelussa kaudella 1997 ja Tahkon pelinjohtajana yhdessä ottelussa kaudella 2003. Aktiiviuransa jälkeen hän on työskennellyt opettajana Hyvinkäällä, toiminut Tahkon ulkopelinjohtajana ja valmentanut Tahkon juniorijoukkueita.
José Azcona del Hoyo

| José Azcona del Hoyo |
| --- | --- |
 José Azcona del Hoyo vuonna 1987.
Hondurasin 48. presidentti
 27. tammikuuta 1986 − 27. tammikuuta 1990  
Edeltäjä:  Roberto Suazo Córdova
Seuraaja:  Rafael Leonardo Callejas
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1927 La Ceiba, Honduras
Kuollut: 24. lokakuuta 2005 (78 vuotta) Tegucigalpa, Honduras
Puoliso:  Miriam Bocock
Tiedot
Puolue:  Hondurasin liberaalipuolue
José Simón Azcona del Hoyo (26. tammikuuta 1927 – 24. lokakuuta 2005) oli hondurasilainen poliitikko, joka edusti Hondurasin liberaalipuoluetta (PLH). Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1986–1990.
José Arturo Cepeda Escobedo

José Arturo Cepeda Escobedo (s. 15. toukokuuta 1969 San Luis Potosí) on meksikolaissyntyinen, Yhdysvalloissa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi San Antonion arkkihiippakuntaan Patrick Fernández Flores 1. kesäkuuta 1996. Hänet nimitettiin Detroitin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tagasen titulaaripiispaksi 18. huhtikuuta 2011, ja piispaksi vihkiminen seurasi 5. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Allen Henry Vigneron, jota avustivat John Clayton Nienstedt ja John Michael Quinn.
Johan Fredrik Blomqvist

Johan Fredrik Blomqvist (27. syyskuuta 1864 Pernaja – 22. huhtikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen lehtori, voimistelunopettaja ja Suomen olympiakomitean sihteeri.
Blomqvistin vanhemmat olivat merimies, työmies Jakob Fredrik Blomqvist ja Helena Fredrika Esaiantytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Porvoon ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta voimistelunopettajaksi 1885.
Blomqvist oli voimistelunopettajana Porvoon ruotsalaisessa lyseossa 1885–1907 ja Joensuun lyseossa 1907–1911 ja sen jälkeen Helsingin suomalaisen lyseon voimistelun ja terveysopin kollegana ja lehtorina 1911–1931. Hän toimi myös sairasvoimistelijana ja hierojana 1885–1911 sekä oli palomestarina Porvoossa 1905–1907 ja Joensuussa 1907–1911. Raittiuspuhujana Blomqvist toimi vuodesta 1931 alkaen.
Blomqvist oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1909–1911 ja Suomen olympiakomitean sihteerinä 1912–1920. Hänestä tuli Suomen voimistelu ja urheiluliiton kunniajäsen 1924, Ylioppilaiden raittiusyhdistyksen kunniajäsen 1928 ja Raittiuden ystävien kunniajäsen 1933. Blomqvist teki vuonna 1911 valmistuneen Joensuun lyseon voimistelusalin (nykyinen Taidekeskus Ahjo) alustavat piirustukset arkkitehti Jac Ahrenbergin tehdessä lopulliset piirustukset.
Johan Fredrik Blomqvist oli naimisissa 1890–1910 Fanny Maria Janssonin kanssa ja avioeron jälkeen toisen kerran naimisissa vuodesta 1911 Aleksandra Liljeroosin kanssa.
Teoksia

Pieni kouluhygienian opas kirjassa Joensuun klassillinen lyseo. Kertomus lukuvuodelta 1910-1911. Joensuu 1911
Kertomus opintomatkasta Tukholmaan, Dresdeniin ja Berliiniin vuonna 1912. Voimistelullisia matkakertomuksia 1. Suomen Aleksanterin yliopisto, Helsinki 1915
Aiheesta muualla

Suojeluskuntapoikatyön veteraani, Hakkapeliitta, 25.09.1934, nro 39, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
José Aurelio Gay

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: José Aurelio Gay López
Syntymäaika: 10. joulukuuta 1965 (ikä 58)
Syntymäpaikka: Madrid, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 174 senttimetriä
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1986–1988 1988–1991 1991–1996 1996–1997 1997–1999 | Castilla Español Zaragoza Oviedo Toledo | 56 (10) 80 (12) 114 (20) 13 (0) 30 (2) |
Valmennusura
1999–2000 2000–2001 2001–2002 2002–2004 2005–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009 2009–2010 2012–2013: Toledo Chueca Real Madrid C Pontevedra Jaén Lorca Fuenlabrada Pontevedra Zaragoza B Zaragoza Racing Santander
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
José Aurelio Gay López (s. 10. joulukuuta 1965 Madrid, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja.
Gay kerkesi valmentamaan Real Zaragozan reservijoukkuetta muutaman kuukauden ajan, kunnes sai kutsun edustusjoukkueen päävalmentajaksi erotetun Marcelino García Toralin tilalle. Aluksi hänen piti toimia vain väliaikasena valmentajana, sillä aikaa kun seura etsii uutta päävalmentajaa. Lopulta seura päätti kuitenkin tehdä Gayn kanssa loppukauden kestävän sopimuksen. Gay pelasti seuran putoamiselta ja johdatti sen sijalle 14. Kausi 2010/11 lähti kuitenkin liikkeelle surkeasti ja Gay sai potkut marraskuun puolivälissä Zaragozan majaillessa sarjan viimeisenä.
Jokivarren Kunkku

| Jokivarren Kunkku |
| --- | --- |
Syntynyt:  30. kesäkuuta 2008 (ikä 16)
Kuollut:  18. kesäkuuta 2024
Sukupuoli:  ori
Väri:  punarautias
Rotu:  suomenhevonen
Synnyinmaa:  Suomi
Isä:  Turo
Emä:  Pimpotar
Emänisä:  Vokker
Kasvattaja:  Seppo Kivimäki ja Pekka Oravisjärvi, Pyhäjoki
Omistaja:  Arto Salmi ja Alpo Posti, Ylitornio/Tornio
Lähdöt:  50: 25-7-5
Autoennätys:  19,5a
Tasoitusennätys:  20,3
Voittosumma:  319 890,00 euroa
Päivitetty:  1. toukokuuta 2016
Jokivarren Kunkku (s. 30. kesäkuuta 2008, k. 18. kesäkuuta 2024) oli suomalainen ravihevonen. Ori oli vuoden 2015 ravikuningas, ja se saavutti tittelin elokuussa Joensuussa järjestetyissä kuninkuusraveissa. Jokivarren Kunkku oli myös kaikkien aikojen toiseksi nopein suomenhevonen, sillä se juoksi toukokuussa 2016 Solvallan raviradalla Elitkampenissa ennätyksensä 18,6 ja hävisi vain Vitterille.
Jokivarren Kunkku piti vuonna 2015 hallussaan 2 100 metrin volttilähetyksen maailmanennätystä 20,3. Vuoden 2017 Kuninkuusraveissa Jokivarren Kunkulle sattui onnettomuus, kun Välähdyksen kärryt osuivat Kunkun jalalle ja se otti pari laukka-askelta, mutta juoksi loppumatkan maaliin. Kunkku käytettiin eläinlääkärillä, mutta onneksi ei ollut mitään vakavaa.
Ura

Jokivarren Kunkku aloitti kilpailemisen Rovaniemellä elokuussa 2011. Kolmivuotiskauden kaksi kilpailua tuottivat voiton ja kakkossijan. Nelivuotiaana ori nousi heti ikäluokkansa parhaimmistoon, voittamalla muun muassa Pikkupelimanni-ajon Kaustisella. Seuraavana vuonna Jokivarren Kunkku oli paras Kuopion kuninkuusravien yhteydessä juostussa Pikkuprinssissä ja voitti myös ikäluokkansa merkittävimmän suurkilpailun Suomenhevosten Derbyn. Kylmäverihevosten Suur-Hollola-ajon ori voittanut vuosina 2014 ja 2015. Jälkimmäisessä kilpailussa Jokivarren Kunkku teki myös kylmäveristen 2 100 metrin volttilähetyksen maailmanennätyksen 20,3.
Hevosta valmensi Antti Ojanperä, ja sen ohjastuksesta ovat hänen lisäkseen vastanneet muun muassa Ari Moilanen ja Jorma Kontio.
Suurkilpailuvoitot

Pikkupelimanni 2012
Pikkuprinssi 2013
Suomenhevosten Derby 2013
Kylmäverihevosten Suur-Hollola-ajo 2014, 2015
Savo-ajo 2015
Suurmestaruusajo 2015
Ravikuninkuus 2015
Aiheesta muualla

Jokivarren Kunkun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
John Walker

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  John Walker |  John Walker |  John Walker |  |
Maa:   Uusi-Seelanti
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Montreal 1976 | 1 500 m |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Christchurch 1974 | 1 500 m |  |
|  Hopeaa | Brisbane 1982 | 1 500 m |  |
|  Pronssia | Christchurch 1974 | 800 m |  |
| Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rabat 1975 | joukkuekilpailu |  |
John George Walker (s. 12. tammikuuta 1952 Papakura) on uusiseelantilainen maileri ja olympiavoittaja. Walker voitti 1 500 metriä Montrealin olympiakisoissa vuonna 1976. Walker teki mailin maailmanennätyksen 3.49,4 vuonna 1975. Hän alitti maililla maagisen neljän minuutin rajan 129 kertaa, ja hän oli myös ensimmäinen joka ylsi sataan haamumailiin.
Walker on toiminut aktiiviuran jälkeen ratsastusvälinekauppiaana ja osallistunut paikallispolitiikkaan Manukaun kaupungissa. Hänellä todettiin Parkinsonin tauti 1996.
Aiheesta muualla

Walker Uuden-Seelannin Olympiakomitean sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Michel Jazy, Ranska | Miesten 2 000 metrin maailmanennätyksen haltija 30. kesäkuuta 1976 – 4. elokuuta 1985 | Seuraaja: Steve Cram, Iso-Britannia |
Miesten 1 500 metrin juoksun olympiavoittajat
Jeppe Djäkn

Jaakko (Jeppe) Abrahaminpoika Djäkn (myös Jakob Abrahaminpoika Diekn; k. n. 1410) oli linnanpäällikkö ja Suomen laamanni. Hän oli ensimmäinen suomalainen, joka nimitettiin laamannin virkaan.
Ruotsin kuningas Albrekt Mecklenburgilainen nimitti Djäknin laamanniksi Varsinais-Suomen säätyjen ja kirkon edustajien pyynnöstä vuonna 1386 edellisen laamannin Bo Joninpoika Gripin kuoltua. Tätä ennen Djäkn oli toiminut Turun linnaläänin, Satakunnan sekä Porvoon voutikuntien voutina. Hän rakennutti Kastelholman linnan sekä varustuksia Satakuntaan ja Itä-Uudellemaalle.
Kuningatar Margareetan ja Albrektin välisessä valtataistelussa Djäkn edisti Suomen ja omia etujaan. Hän kannatti Albrektia, mutta säilytti asemansa vielä jonkun aikaa, vaikka Albrekt kukistuikin. Djäkn siirtyi ensin Margareetan kannattajaksi, mutta vaihtoi myöhemmin puolta Margareetaa vastustaneen Knut Bonpoika Gripin puolelle.
Djäkn joutui lähtemään Tallinnaan 1390-luvun lopussa, kun Margareeta vakiinnutti asemansa. Djäkn jätti tällöin laamannin viran, Turun linnan päällikkyyden ja Suomessa omistamansa merkittävät maa-alueet. Hän vieraili Suomessa vuonna 1402, mutta asettui asumaan Tallinnaan. Djäkn keräsi suuren omaisuuden, jonka hän siirsi Lyypekkiin ja Tallinnaan. Hän oli elossa vielä 13. kesäkuuta 1406, mutta varmasti kuollut 21. kesäkuuta 1412. Djäknin ensimmäinen vaimo oli Katarina Haraldsdotter, Harald Larssonin tytär. Katarinan perinnönjako pidettiin 6. kesäkuuta 1386. Djäknin toisen vaimon nimi oli Helena. Helena mainitaan vuosina 1401–1414. Jakobilla oli kolme tytärtä ja yksi poika.
Johan Vonlanthen

Johan Vonlanthen maajoukkuepaidassa 2006
Johan Vonlanthen (s. 1. helmikuuta 1986 Santa Marta, Kolumbia) on sveitsiläinen jalkapalloilija, joka pelaa Itävallan Bundesliigan FC Red Bull Salzburgssa. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Vonlanthen pelasi nuoruudessaan BSC Young Boysissa. Hän teki debyyttinsä Sveitsin pääsarjassa kaudella 2001–2002 kuusitoistavuotiaana. Hän teki sillä kaudella kahdeksassa ottelussa yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 27 ottelua, joissa teki neljä maalia. Vonlanthen teki kesällä 2003 sopimuksen PSV Eindhovenin kanssa. Kevään 2005 hän oli lainassa Brescia Calciossa ja kauden 2005–2006 NAC Bredassa. Kesäkuussa 2006 hän liittyi jälleen PSV Eindhoveniin, josta siirtyi samana kesänä itävaltalaisseura Red Bull Salzburgiin. Vonlanthen pelasi 33 ottelua ja teki 5 maalia kaudella 2006-07, kun Red Bull Salzburg voitti Itävallan mestaruuden.
Vonlanthen teki debyyttinsä Sveitsin jalkapallomaajoukkueessa 6. kesäkuuta 2004, kun Sveitsi kohtasi Liechtensteinin. Portugalin EM-kisoissa 2004 hänestä tuli toiseksi nuorin EM-lopputurnauksessa pelannut pelaaja sekä nuorin maalintekijä, kun hän viimeisteli maalin Ranskaa vastaan. Vonlanthen teki Färsaaria vastaan kolme maalia, kun Sveitsi voitti maan Saksan 2006 MM-kisojen karsinnassa. Vonlathen oli valittu Sveitsin lopputurnaukseen osallistuvaan joukkueeseen, mutta hän loukkaantui viimeistelyleirillä, jolloin hänen tilalleen nimitettiin Hakan Yakın.