stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guinea-Bissaun lippu
Kuvaus

Lipun pohjana on maan valtapuolueen PAIGC:n (Partido Africano para a Independencia da Guine e Cabo Verde) puoluelippu, josta puolueen nimilyhenne on poistettu. Tämä puolue oli valtion alkuvaiheessa ainoa sallittu puolue. Nyttemmin Guinea-Bissaussa on monipuoluejärjestelmä. PAIGC:n lippu puolestaan pohjautui Ghanan lippuun, jossa ensimmäisenä vuonna 1957 käytettiin panafrikkalaisena tunnettua väriyhdistelmää punainen, keltainen, vihreä ja musta. Ghanalaisen tulkinnan mukaan musta tähti kuvaa Afrikan yhtenäisyyttä, ja punainen edustaa itsenäisyystaistelua ja siinä vuodatettua verta. Keltainen symboloi kultaa ja mineraalirikkausia ja vihreä sademetsiä ja luontoa.
Kehitelmänä edellisestä Guinea-Bissaun lipun punaisen katsotaan edustavan kansan uurastusta ja kärsimystä siirtomaakaudella ja uhrausta vapaustaistelussa. Musta tähti symboloi Afrikkaa ja sen mustia ihmisiä, sekä Afrikan kansojen ihmisarvoa, vapautta ja rauhaa. Keltainen Auringon ja elämän energian väri kuvastaa virallisen tulkinnan mukaan työn hedelmiä ja hyvinvointia tuovaa satoa. Vihreä edustaa (maan eteläosien) trooppista luontoa ja on toivon väri.
Aiheesta muualla

Guinea-Bissau, Flags of the World (englanniksi)
Guinea-Bissaun lippu, Encyclopaedia Britannica Online (englanniksi)
National Flag of Guinea-Bissau, WorldFlags101.com (englanniksi)
Guggenheim (suku)

| Guggenheim |
| --- | --- |
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Alkukoti:  Lengnau, Sveitsi
Aktiivisena:  1600-luvulta alkaen
Ala:  kaivos- ja valimoteollisuus
Jäseniä:  Simon Meyer Guggenheim Meyer Guggenheim Daniel Guggenheim Solomon R. Guggenheim Benjamin Guggenheim Peggy Guggenheim
Guggenheim on yhdysvaltalainen, sveitsinjuutalaistaustainen suku. Guggenheimit olivat merkittäviä kaivos- ja valimoteollisuuden omistajia 1800-luvulla ja aikanaan yksi maailman rikkaimmista suvuista. Guggenheimit myivät yhtiönsä pois 1900-luvulla ja ryhtyivät hyväntekijöiksi ja lahjoittajiksi sekä taidemesenaateiksi.
Historia

Guggenheimin suku on kotoisin pienestä sveitsiläisestä Lengnaun kylästä, jossa he asuivat ainakin vuodesta 1696 lähtien. Vaikka Lengnaun juutalaisten elämää rajoitettiinkin monin tavoin, Guggenheimit onnistuivat vaurastumaan. Lopulta Simon Meyer Guggenheim (1792–1869) muutti Lengnausta Yhdysvaltoihin tavoittelemaan vapaampaa elämää vaimonsa ja 12 lapsensa kanssa.
Yhdysvalloissa Guggenheimit myivät kankaita, vaatteita, mausteita ja kaikenlaista pikkutavaraa, joita he tilasivat Euroopasta. Simonin poika Meyer Guggenheim (1828–1905) ansaitsi omaisuuden rautatieosakkeilla ja alkoi sijoittaa kaivostoimintaan Länsi-Yhdysvalloissa. Hän perusti oman sulaton Coloradoon ja lopetti suvun kirjailu- ja tekstiililiiketoiminnan, keskittyen täysin kaivos- ja sulattotoimintaan. Guggenheimit laajensivat sulattotoimintaansa Meksikoon ja ostivat ja avasivat siellä kaivoksia. Meyerin pojan Daniel Guggenheimin suhdetoiminnan ansiosta Guggenheimit saivat Meksikon johdolta erivapauksia, eikä heidän tarvinnut maksaa tullia Yhdysvalloista tuotaville tarvikkeilleen.
Seuraavaksi Guggenheimit alkoivat rahoittaa Alaskan kuparinlouhintaa J. P. Morganin lainan avulla. Perustettiin Alaska Syndicate, josta Guggenheimeilla oli vähän yli kolmasosa pääomasta sekä hallinnollinen ja tekninen osaaminen, minkä vastineeksi he saivat suurimman osan yhtiön tuotoista. Ensimmäisen maailmansodan myötä kuparin kysyntä nousi ja Guggenheimit rikastuivat entisestään. Rahansa he sijoittivat uusiin kaivoksiin ja metsiin Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Afrikassa.
1900-luvun alussa Guggenheimit yritettiin ostaa pois metallinsulatusalalta, mutta myytyäänkin sulatuslaitoksensa veljekset säilyttivät vallan uuden sulatusmonopoliyhtiön ASARCOn hallituksessa.
1900-luvun aikana Guggenheimit lopulta jättivät liikeyrityksensä ulkopuolisten hoidettavaksi ja siirtyivät säätiöiden, museoiden ja stipendirahastojen perustamiseen sekä hyväntekeväisyyteen. Guggenheimien säätiöistä tunnetuimpia on Solomon R. Guggenheimin säätiö, joka on perustanut Guggenheimin nykytaiteen museoita eri puolille maailmaa. Harry Frank Guggenheim (1890–1971) rahoitti avaruusmatkatutkimusta. Peggy Guggenheim oli merkittävä taidemesenaatti.
Guggenheim Partners on Guggenheimin suvun omistama sijoitusyhtiö, joka perustettiin alun perin hoitamaan suvun yksityisiä varoja.
Suvun merkittäviä jäseniä

Simon Meyer Guggenheim (1792–1869)
Meyer Guggenheim (1828–1905)
Daniel Guggenheim (1856–1930)
Harry Frank Guggenheim (1890–1971)
Solomon R. Guggenheim (1881–1949)
Simon Guggenheim (1867–1941)
Benjamin Guggenheim (1865–1912)
Peggy Guggenheim (1898–1979)
Meyer Guggenheim
Daniel Guggenheim
Gustaf Johan Gyllenstierna

Gustaf Johan Gyllenstierna (24. kesäkuuta 1709 – 4. huhtikuuta 1764) oli vapauden ajan suomalainen virkamies, Ruotsin kansliapresidentin sihteeri vuodesta 1738. Hän toimi voimakkaasti aikansa puolue-elämässä myssypuolueen hyväksi. Vastapuoli, hattupuolue epäili, että valtiopäivien salaisen valiokunnan tiedot vuotavat ulkomaiden tietoon. Venäjän lähetystön eteen järjestettiin eversti Lagercrantzin johtamat vartiomiehet, jotka pidättivät Gyllenstiernan helmikuussa 1741. Tutkimukset osoittivat hänen saaneen venäläiseltä ministeri Mihail Bestužev-Rjuminilta rahaa salaisista tiedoista. Hän sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa asiaan liitettiin kolme muutakin suomalaista, entinen virkamies Johan Arckenholtz, kielenkääntäjä Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Heidän syyllisyydestään ei kuitenkaan saatu näyttöä. Gyllenstierna vapautui 1743, mutta karkotettiin maasta. Hän toimi tämän jälkeen Venäjän palveluksessa Liivinmaalla.
Guadalupenmerikarhu

| Guadalupenmerikarhu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Korvahylkeet Otariidae
Suku::  Arctocephalus
Laji::  townsendi
Kaksiosainen nimi
 Arctocephalus townsendi  Merriam, 1897 
 Guadalupenmerikarhun levinneisyysalueet
Katso myös
   Guadalupenmerikarhu Wikispeciesissä   Guadalupenmerikarhu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Guadalupenmerikarhu eli guadalupenhylje eli guadeloupenhylje (Arctocephalus townsendi) on korvahylkeiden (Otariidae) heimoon kuuluva nisäkäslaji.
Ulkonäkö ja koko

Guadalupenmerikarhun pituus on täysikasvuisena 180–200 senttimetriä ja paino noin 135 kilogrammaa. Urokset ovat naaraita suurikokoisempia. Sen häntä on surkastunut.
Levinneisyys ja elinympäristö

Guadalupenmerikarhujen määrän ollessa pienimmillään, niitä eli vain Guadalupen saarella Meksikon osavaltion Baja Californian rannikolla. Guadalupenmerikarhua tavattiin aiemmin myös Yhdysvaltain Channelsaarilla, Cedrossaarilla sekä Islote Negron tulivuorisaarella. Vuoden 2010 tienoilla guadeloupenhylkeiden kokonaismäärä kasvoi yli 20 000 yksilöön. Nykyään niitä tavataan pitkin Pohjois-Amerikan länsirannikkoa, etenkin Kalifornian niemimaan ympäristössä.
Lisääntyminen ja elintavat

Guadalupenmerikarhu saa kerralla yhden poikasen. Lajin elinikä on 17–20 vuotta.
Uhat ja suojelu

Englantilaiset, amerikkalaiset ja Aleuttien alkuperäisasukkaat metsästivät guadalupenmerikarhuja valtavia määriä joka vuosi 1700-luvun aikana. He myivät saalistamansa merikarhut ja pitivät niiden olemassaolon salassa. Vuonna 1892 lajista huomattiin olevan jäljellä enää kahdeksan eläintä ja sitä pidettiin tuhoon tuomittuna. Carl Hobbs havaitsi vuonna 1956 Guadalupelta 14 lajin yksilöä ja kykeni laatimaan tarkan lajinkuvauksen. Vuoden 1977 laskennassa löydettiin lähes 1 100 guadalupenmerikarhua, ja myöhemmissäkin laskennoissa havaittiin kannan elpymistä. Vuonna 1991 niitä arvioitiin olevan 1 300–1 500. Laitonta metsästystä arveltiin silloin esiintyvän edelleen huolimatta lajin rauhoittamisesta Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Sen kauppaa myös rajoitetaan CITES-sopimuksen liitteen I avulla.
Marija Gusakova

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | 10 km |  |
|  Hopeaa | Squaw Valley 1960 | 3x5 km |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | 10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Zakopane 1962 | 3x5 km |  |
|  Hopeaa | Zakopane 1962 | 10 km |  |
|  Pronssia | Zakopane 1962 | 5 km |  |
Marija Ivanovna Gusakova (ven. Мария Ивановна Гусакова, 6. helmikuuta 1931 – 8. toukokuuta 2022) oli  neuvostoliittolainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.
Squaw Valleyn 1960 olympialaisissa Gusakova voitti kultaa 10 kilometrin hiihdossa, joka oli tuolloin naisten ainoa henkilökohtainen hiihtomatka. Kilpailu päättyi Neuvostoliiton neloisvoittoon. Aiemmin Neuvostoliitto ei talviolympialaisissa ollut voittanut yhdessä lajissa kaikkia mitaleita. Gusakova sai hopeaa 3 × 5 kilometrin viestin toisen osuuden hiihtäjänä. Ruotsi pääsi karkuun ensimmäisellä osuudella, kun Neuvostoliiton Radja Jerošina kaatui ja hajotti suksensa eikä saanut tarpeeksi nopeasti uutta suksea tilalle.
Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 Gusakova sai hopeaa 10 kilometrillä ja pronssia 5 kilometrillä. Maailmanmestaruuden hän voitti viestissä, jossa hän jälleen hiihti toisen osuuden.
Innsbruckin 1964 olympialaisissa Gusakova sai pronssia 10 kilometrillä, joka päättyi Neuvostoliiton kolmoisvoittoon. Viestijoukkueeseen häntä ei enää valittu.
Saavutuksia

Olympiakultaa 10 kilometrillä Squaw Valleyssa 1960
Olympiahopeaa 3 x 5 kilometrin viestissä Squaw Valleyssa 1960
Olympiapronssia 10 kilometrillä Innsbruckissa 1964
MM-kultaa 3 x 5 kilometrin viestissä Zakopanessa 1962
MM-hopeaa 10 kilometrillä Zakopanessa 1962
MM-pronssia 5 kilometrillä Zakopanessa 1962
Gus-Hrustalnyi

| Gus-Hrustalnyi Гусь-Хрустальный |
| --- | --- |
 Sisäänkäynti Georgioksen katedraaliin, jossa nykyään toimii kristallinäyttely.
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Vladimirin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43 km²
Korkeus:  125 m
Väkiluku (2010):  60 178
 – Väestötiheys:  687,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 gusadmin.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gus-Hrustalnyi (ven. Гусь-Хруста́льный) on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla Okaan laskevan Gus-joen rannalla 63 kilometriä Vladimirista etelään. Kaupunki on Gus-Hrustalnyin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Sen kautta kulkee Vladimirin ja Rjazanin välinen rautatie (Gus-Hrustalnyin asema). Asukkaita on noin 60 000 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvulla. Vuonna 1756 sinne perustettiin kuuluisa kristallitehdas (ven. hrustal ’kristalli’). 1800-luvun puolivälissä syntyi tekstiiliteollisuutta. Vuonna 1931 tehdastaajamasta tuli kaupunki.
Nykyään Gus-Hrustalnyissa on kristalli-, lasi- ja lasikuituteollisuutta. Huomattavin nähtävyys on arkkitehti Léon Benois’n suunnitelma marttyyri Georgioksen katedraali (1904), jonka tiloissa toimii kristallimuseo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Gus-Hrustalnyin kristallitehtaan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (englanniksi)
Göteborg-luokka (korvetti)

| Göteborg-luokka |
| --- | --- |
 HMS Gävle ja HMS Sundsvall Visbyssä.

Tekniset tiedot
Uppouma:  380 t (standardi) 425 t (kuormattu)
Pituus:  50,0 m (vesiraja) 57,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,0 m
Syväys:  1,93 m
Koneteho:  3 × MTU 16V 396 TB94 -dieselmoottoria 3 × KaMeWa 80-S62/6 -vesisuihkuyksikköä yhteensä 8340 bhp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  7 kantahenkilökuntaa ja 23 varusmiestä
Aseistus
Meritorjunta:  8 × RBS15 MkII -meritorjuntaohjusta 1 × Bofors 57 mm Mk2 -konetykki 4 × 400 mm sukellusveneentorjuntatorpedoa 4 × 600 ASW RL sukellusveneentorjuntaheitintä miinoja
Ilmatorjunta:  1 × Bofors 40 mm/L70 -ilmatorjuntatykki
Göteborg-luokka on Ruotsin merivoimien palveluksessa oleva korvettiluokka, johon kuuluu neljä 1. joulukuuta 1985 Karlskronavarvetilta tilattua alusta. Luokkaan piti tulla alun perin kuusi alusta, mutta kaksi viimeistä ei saanut hyväksyntää. Alukset olivat edelleen kehitettyjä Stockholm-luokan aluksia, joilla korvattiin loput Spica-luokan ohjusveneet. Aluksissa pyrittiin pienentämään tutka-, infrapuna- ja akustista jälkeä.
Guyanan vaakuna

Guyanan vaakuna on Guyanan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1966.
Kilvessä on kansalliskukka jättilumme ja kansallislintu hoatsin edustamassa maan eläimistöä ja kasvistoa. Kilvenkannattajina on kaksi jaguaaria joista toisella on hakku ja toisella sokeriruoko, kaivos- ja sokeriteollisuutta kuvaamassa. Kypäränkoristeena vaakunassa on intiaanipäällikön päähine ja kaksi timanttia. Vaakunassa on motto One People, One Nation, One Destiny, suomeksi "Yksi kansa, yksi maa, yksi kohtalo".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guyanan vaakuna Wikimedia Commonsissa
Etelä-Amerikan vaakunat
| --- | --- |
Vaakunat:   Argentiina  Bolivia  Brasilia  Chile  Ecuador  Guyana  Kolumbia  Paraguay  Peru  Suriname  Uruguay  Venezuela 
Itsehallintoalueet:   Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret  Falklandinsaaret
Göygöl

| Göygöl |
| --- | --- |
 Luterilainen kirkko.
 Göygöl
 Koordinaatit: 40°35′13″N, 46°18′57″E 
Valtio:   Azerbaidžan
Piiri:  Göygöl
Kaupungiksi:  1938
Väkiluku (2010):  19 500
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Göygöl ([gøi̯ˈgøl], ven. Гёйгё́ль, Gjoigjol) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Kuran sivujoen Gəncəçayn rannalla 364 kilometriä Bakusta länteen. Kaupunki on Göygölin piirin keskus. Asukkaita on 19 500 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa saksalaisten vuonna 1819 perustamasta Helendorfin tai Helenendorfin siirtokunnasta (ven. Елендорф, Jelendorf tai Еленендорф, Jelenendorf). Siirtolaiset harjoittivat etupäässä viininviljelyä ja konjakin valmistusta. Vuonna 1938 Helendorfista tuli kaupunki, joka sai nimen Xanlar (ven. Ханла́р, Hanlar) azerbaidžanilaisen vallankumouksellisen Xanlar Səfərəliyevin mukaan. Vuonna 1939 kaupungin 5 600 asukkaasta 47,6 % oli saksalaisia, 20,8 % armenialaisia ja 18,1 % assyrialaisia. Saksalaiset karkotettiin Kazakstaniin vuonna 1941. Nykyisen nimensä kaupunki sai vuonna 2008.
Göygöl on maatalousalueen keskus, jossa toimii konepaja ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1857 valmistunut goottilaistyylinen luterilainen kirkko sekä kaupungin viimeisen saksalaisen, vuonna 2007 kuolleen Viktor Kleinin talo, josta suunnitellaan museota. Lähistöllä on suuri pronssi- ja rautakautinen kurgaanihautausmaa ja muinainen asuinpaikka. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee luonnonkauneudestaan kuuluisa Göygölin kansallispuisto.
Gvardeisk

Gvardeiskin vaakuna.
Gvardeisk (ven. Гварде́йск) on kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pregoljajoen varrella 40 kilometriä Kaliningradista itään. Kaupunki on Gvardeiskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Kaliningradin ja Vilnan välinen rautatie. Asukkaita on 13 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa Saksalaisen ritarikunnan vuonna 1265 perustamasta linnasta. Vuoteen 1945 saakka se oli Saksan Itä-Preussiin kuulunut Tapiaun kaupunki. Vuonna 1946 nimi muutettiin Gvardeiskiksi. Nykyään kaupungissa on mm. elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluvat Tapiaun linna, vuonna 1502 rakennettu kirkko ja saksalaisen taiteilijan Lovis Corinthin kotitalo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gvardeiskin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kaliningradin alueen kaupungit
Gurli

| Gurli |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  5. elokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Gurly 
Vastineita eri kielissä:  Rosa, Rose, Ruusu 
Nimen alkuperä:  persian ’ruusu’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gurli on persialaislähtöinen naisen etunimi, joka merkitsee ruusua. Nimi esiintyy satukokoelmassa Tuhat ja yksi yötä.
Gurli sisältyi suomalaiseen nimipäiväkalenteriin vuosina 1908–1928, minkä jälkeen se siirrettiin suomenruotsalaiseen almanakkaan. Nimipäivänä on koko ajan ollut 5. elokuuta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Gurli on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 820–830 naisella. Suosionsa huipulla nimi oli 1900-luvun alkupuoliskolla. 1970-luvun jälkeen syntyneillä suomalaisilla Gurli-etunimi on harvinainen.
Tunnettuja Gurleja

Gurli Lindén (s. 1940), suomalainen kirjailija
Gurli Sevón-Rosenbröijer (1892–1983), suomalainen toimittaja ja kirjailija
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Gurli (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Gylania

Gylania on sukupuolten tasa-arvoa toteuttava ja rauhanomainen yhteiskuntamalli, jota edustavan kulttuurin Riane Eisler on kirjassaan The Chalice and The Blade: Our History, Our Future (1987) esittänyt vallinneen Välimeren alueella, erityisesti Kreetalla. Sen kukistivat indoeurooppalaiset, patriarkaalista mallia edustaneet valloittajat. Teoksessa Madonna ja huora Hannele Koivunen luonnehtii gylaniaa edustavia kulttuureita rauhanomaisiksi ja tasapainoisiksi.
Kirjallisuutta

Eisler, Riane: The Chalice and The Blade: Our History, Our Future.  New York:  Harper & Row, 1989.  ISBN 0-06-250289-1  (englanniksi)
Gimbutas, Marija: The Language of Goddess.  San Francisco:  Harper & Row, 1989.  ISBN 0-500-28249-8  (englanniksi)
Koivunen, Hannele: ”Suuren jumalattaren perintö”, Madonna ja huora, s. 26-36.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20642-7  (suomeksi)
Jean Baudrillard

| Jean Baudrillard |
| --- | --- |
 Jean Baudrillard vuonna 2004.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1929 Reims, Ranska
Kuollut: 6. maaliskuuta 2007 (77 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen 
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  filosofia, sosiologia
Postmodernismi
Robert Venturi: , 1959–1964. Chestnut Hill, Pennsylvania.
Pääartikkelit
Postmoderni filosofia | Postmoderni taide | Postmodernismi (arkkitehtuuri) | Postmoderni kirjallisuus
Aiheet
Dekonstruktio | Kriittinen teoria | Memphis-ryhmä | Oulun  koulu
Tekijät
Jean Baudrillard | Pierre Bourdieu | Rosi Braidotti | | Gilles Deleuze | Jacques Derrida | Paul Feyerabend | Michael Graves | Hans Hollein | Philip Johnson | Emmanuel Lévinas | Jean-François Lyotard | Jarmo Mäkilä | Reima Pietilä | Kimmo Sarje | Ettore Sottsass | James Stirling
Jean Baudrillard (29. heinäkuuta 1929 Reims, Ranska – 6. maaliskuuta 2007 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen sosiologi, filosofi ja yhteiskuntateoreetikko. Hänen nimensä liitetään usein postmodernismiin ja jälkistrukturalismiin. Hän saavutti maailmanmainetta radikaalina mediakriitikkona sekä kulutusyhteiskuntaan kriittisesti suhtautuneena ajattelijana.
Elämä

Baudrillard syntyi Reimsissa Ranskassa. Hän opiskeli Sorbonnessa aluksi saksan kieltä, myöhemmin filosofiaa ja sosiologiaa. Hän on kääntänyt ranskaksi muun muassa Peter Weissia ja Bertolt Brechtiä. Vuosina 1958–1966 hän opetti saksaa lukioluokkalaisille. Vuonna 1966 hän pääsi Henri Lefebvren assistentiksi ja sai valmiiksi sosiologian alaan kuuluvan väitöskirjansa Le système des objets (1968, 'Esineiden systeemi'). Hän opetti sosiologiaa eri oppilaitoksissa Pariisissa ja Yhdysvalloissa.
Tuotanto

Baudrillardin tunnetuimmat teokset ovat La société de la consommation, ses mythes, ses structures (1970, 'Kulutusyhteiskunta, sen myytit ja rakenteet'), Pour une critique de l’Economie politique du Signe (1972, 'Merkin poliittisen ekonomian kritiikki'), Le Miroir de la Production ou l’illusion critique du matérialisme historique (1973, 'Tuotannon peili eli historiallisen materialismin kriittinen illuusio'), L’échange symbolique et la mort (1976, 'Symbolinen vaihto ja kuolema'), Simulacres et simulation (1981, 'Simulakrumit ja simulaatio') ja Amérique (1986, suom. Amerikka, 1991).
Patafyysikko

Baudrillard kyseenalaisti totunnaiskäsityksiä ja tuli siihen tulokseen, että kääntämällä asiat päälaelleen niissä alkaakin olla mieltä. Monilla provokatorisilla kirjoituksillaan hän on ansainnut patafysiikan satraapin arvonimen. Hän on kirjoittanut poleemisia artikkeleita muun muassa terrorismista ja Persianlahden sodasta: La guerre du Golfe n’a pas eu lieu (1991, 'Persianlahden sotaa ei käyty') ja L’esprit du terrorisme (2002, suom. Terrorismin henki).
Baudrillardin kriitikot

Baudrillardin kirjoituksia on arvostellut Alan Sokal, joka pitää hölynpölynä Baudrillardin väitettä, ettei todellisuutta ole olemassa. Douglas Kellner, joka kirjoitti vuonna 1989 teoksen Jean Baudrillard. From Marxism to Postmodernism and Beyond, muutti mieltään kirjassaan Mediakulttuuri, jossa hän katsoo ajan ajaneen ohi Baudrillardin ajattelusta, vaikka se vielä 1980-luvulla oli piristävän ärsyttävää. Sam Harris arvosteli Baudrillardin näkemystä, että amerikkalaiset  eli "röyhkeä mahti" sai sitä mitä halusikin, kun islamilaiset terroristit tekivät syyskuun 11. päivän iskut Yhdysvalloissa.
Pääteokset

Le système des objets, 1968
La société de consommation, ses mythes, ses structures. 1970
For a Critique of the Political Economy of the Sign. Translated with an Introduction by Charles Levin. 1972/1981
Le miroir de la production, 1973
Oubliez Foucault, 1977
A l'ombre des majorités silencieuses. La fin du social suivi de L'extase du socialisme, 1978
De la séduction, 1979
Simulacres et simulation, 1981
Les stratégies fatales, 1983
Le miroir de la production ou l'illusion critique du matérialisme historique, 1985
Amérique, 1986, suom. Amerikka
L'autre par lui-même: habilitation, suom. Ekstaasi ja rivous
La guerre du Golfe n'a pas eu lieu, 1991
L'illusion de la fin ou la grève des événements, 1991, suom. Lopun illuusio, eli, Tapahtumien lakko
Le crime parfait, 1994
Cool Memories III, 1990 – 1995, Editions Galilée.
Mots de passe. Pauvert, département des Éditions Fayard 2000.
L’esprit du terrorisme, 2002, suom. Terrorismin henki
Les exilés du dialogue. Jean Baudrillard et Enrique Valiente Noailles, 2005
Pääteokset > Suomennetut teokset

Baudrillard, Jean: ”What Are You Doing After the Orgy?”, Moderni/postmoderni: lähtökohtia keskusteluun, s. 187–203.  (Tutkijaliiton julkaisusarja 44, toimittaneet: Jussi Kotkavirta & Esa Sironen, 2. painos. Huomautus: vaikka artikkelin otsikko on englanniksi, niin teksti on suomeksi)  Suomentanut Raija Sironen. Jyväskylä:  Tutkijaliitto, 1989.  ISBN 951-9297-77-4
Amerikka.  ((Amérique, 1986.) Suom. Tiina Arppe)  Helsinki:  Loki-kirjat, 1991.  ISBN 952-9646-00-3
Ekstaasi ja rivous.  ((L'autre par lui-même: Habilitation, 1987.) Suom. Panu Minkkinen. Eurooppalaisia ajattelijoita)  Helsinki:  Gaudeamus, 1991.  ISBN 951-662-527-4
Lopun illuusio, eli, Tapahtumien lakko.  ((L'illusion de la fin ou la grève des événements, 1991.) Suom. Mika Määttänen. Eurooppalaisia ajattelijoita)  Helsinki:  Gaudeamus, 1995.  ISBN 951-662-638-6
Terrorismin henki.  ((L’esprit du terrorisme, 2002.) Suom. Olli Sinivaara. Esipuhe: Jakke Holvas. Polemos-sarja)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 2006.
Baudrillardilta on suomennettu myös artikkelit ”Merkkien kapina”, ”Beaubourg-efekti” ja ”Koneellinen snobismi”.