stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti M. Ilkka
Teoksia

Kananhoitokirja : useiden tiedemiesten ja käytännöllisten kananhoitajien sekä omien tutkimusten perusteella laatinut Mikko Ilkka; korjannut ja laajentanut Matti M. Ilkka. 5. painos Otava 1922, 6. kokonaan uudistettu painos 1926
Mehiläiskirja : opas mehiläishoitajille, kirjoittajat Mikko Ilkka ja Matti M. Ilkka. 3. painos Otava 1922
Siipikarjakalenteri, toimittaneet Matti M. Ilkka ja A. V. Nieminen. Otava 1924
Muutamia turkiskaniinirotuja ja niiden standard-määritelmät, kirjoittajat Matti M. Ilkka ja Jaakko Kaila. Suomen kaniininkasvattajain julkaisuja n:o 1. Hämeenlinna 1930
Pieni kananhoidon opas, kirjoittajat Martta Bruun ym.; toimittajat M. M. Ilkka ja Erik Bruun. 2. korj. painos Suomen siipikarjanhoitajain liitto, Hämeenlinna 1930
Uusi kananhoitokirja : opas käytännön kananhoitajille. Otava 1934
Kaniininhoito kotoisen liha- ja turkistuotannon kohottajana. Otava 1942, 2. tark. painos 1943
Hämeenlinnan mieskuorotoiminta 25-vuotias 1922–1947, toimittanut Matti M. Ilkka. Hämeenlinnan mieskuoro 1947
Hanhenhoito : opas aloittelijoille. Karisto 1949
Iltanuotio : runoja. Hämeenlinna-seura, Hämeenlinna 1956
Ilkka, Kantinkoski ja Kamppisuvut 1700-luvun alusta vuoteen 1964. Hämeenlinna 1964
Pommarijääkärien matkassa : suomalaisen pommarijääkärin retkiltä ensimmäisen maailmansodan vuosina. Tositapahtumiin perustuva kertomus unohduksiin jääneistä jääkäreistä, jotka saksalaiset lähettivät Pohjois-Suomeen ja Norjaan suorittamaan häirintää ja tilaisuuden tullen tuhoamaan venäläisten asekuljetuksia.. Karisto 1966
Ilves : juhlajulkaisu 1967, julkaisija Etelä-Hämeen reserviupseeri- ja reservialiupseeripiirit; päätoimittaja Pentti Mäkinen; toimitussihteeri Matti M. Ilkka. Hämeenlinna 1967
Maximinus Aixlainen

Pyhän Maximinus Aixlaisen patsas Aix-en-Provencen kirkossa Notre-Dame de la Seds
Pyhä Maximinus Aixlainen (myös Maximin; kuollut 1. vuosisadalla) oli palestiinalainen Aixin ensimmäinen piispa, marttyyri ja pyhimys. Hänen kerrotaan olleen yksi Jeesuksen 72:sta opetuslapsesta ja menneen pyhien Magdalan Marian ja Martan sekä heidän veljensä Lasaruksen kanssa Etelä-Ranskaan. Sanotaan myös, että Maximinus oli sokeana syntynyt mies, jonka Jeesus paransi. Hänet mainitaan vuoden 1914 Martyrologium Romanumissa ja hänen muistopäiväänsä vietetään 8. kesäkuuta. Toisaalta Aixin 1300- ja 1400-luvun messukirjoissa ja breviaareissa häntä muistetaan 7. kesäkuuta, mutta Vezelayn breviaarissa myös 8. kesäkuuta.
Maunun saha

Maunun saha vuonna 1895.
Maunun saha oli Haukiputaan Asemakylälle, nykyisen Pohjola-opiston paikalle,  vuonna 1863 perustettu saha. Alun perin vesikäyttöinen sahalaitos oli Haukiputaan ensimmäinen suursaha. Sahan perusti Charles Herlofson yhdessä kauppias O. E. Inbergin kanssa. Saha muutettiin höyrykäyttöiseksi vuonna 1882. Laitos työllisti noin 60–70 henkeä ja sahasi vuorokaudessa keskimäärin 60 tukkia.
Sahatavara uitettiin sahalta kaivettua kanavaa ja Niemelänojaa pitkin Siikasaareen, jonne sahatavara tapuloitiin odottamaan laivausta.
Saha oli aikoinaan alueen kulttuurillinen keskus sekä huvittelukeskus. Sahan alueella sijaitsi suuri puisto, tanssilava, seurapelihuoneita, keilailurata sekä krokettikenttä.
Maunun saha myytiin oululaiselle kauppahuone Bergbomille 1886. Sahalaitos lopetti toimintansa vuonna 1908. Toiminnan lopettamisen jälkeen rakennukset purettiin ja koneisto myytiin.
M/S Schieborg

| M/S Schieborg |
| --- | --- |

Tyyppi:  rahtilaiva
Lippuvaltio:  Alankomaat
Kotipaikka:  Delfzijl
IMO-numero:  9188233
MMSI-numero:  245749000
Tunnuskirjaimet:  PCHC
Aiemmat nimet:  2000– Schieborg
Omistaja:  Wagenborg Shipping B.V.
Aiemmat omistajat:  2000– Wagenborg Shipping B.V.
Rakennustelakka:  Flender Werft, Lyypekki, Saksa
Rakennusnumero:  677
Vesillelasku:  17. joulukuuta 1999
Luovutettu:  28. huhtikuuta 2000
Tekniset tiedot
Pituus:  183,1 m
Leveys:  25,2 m
Syväys:  7,51 m
Bruttovetoisuus (GT):  21 005
Koneisto:  1 × Hanjung Sulzer 7 RTA 52 U diesel
Koneteho:  10 920 kW
Nopeus:  35,19 km/h
Nopeus:  19 kn
Hyttejä:  12
Lastikapasiteetti:  1 884 m
Lähteet:  
M/S Schieborg (IMO 9188233) on alankomaalaisen Wagenborg Shipping B.V. -varustamon omistuksessa oleva ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2000 Flender Werftin telakalla Lyypekissä, Saksassa. Kuollutta painoa Schieborgilla on 13 000 tonnia. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Delfzijl.
Schieborgin sisaraluksia ovat M/S Spaarneborg ja M/S Slingeborg.
Käyttöhistoria

17. joulukuuta 1999 alus laskettiin vesille. 28. huhtikuuta 2000 alus luovutettiin Wagenborg Shippingin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Delfzijl. Toukokuussa laiva aloitti Cobelfretin/Stora Enson Zeebruggen ja Göteborgin välisessä liikenteessä.
8. tammikuuta 2005, kun Gudruniksi nimetty myrsky raivosi Pohjoismaissa ja Baltiassa, Schieborg oli matkalla Göteborgista Zeebruggeen. Lastina aluksella oli pääasiassa paperia. Aluksen ollessa suhteellisen kaukana Pohjanmerellä, tanskalaisen Esbjergin kaupungin länsipuolella, iski aluksen oikealta puolelta keulaan voimakas aalto. Sääkannella sattui olemaan muun muassa kalsiumkarbidia sisältävä perävaunu lastina. Kalsiumkarbidi yhdessä veden kanssa muodostaa voimakkaasti lämpöä. Keulaan osunut tulva-aalto kaatoi perävaunun sytyttäen näin tulipalon sääkannella. Tämän jälkeen Schieborgin miehistö siirtyi pelastusveneeseen. Miehistö säilyi hengissä muutamien saadessa pieniä vammoja. Sääkannella ollut lasti tuhoutui tulipalossa kokonaan. Myös ylemmällä pääkannella sijainnut lasti tuhoutui lähes täysin. Aluksen ruori oli onnettomuudessa jumiutunut 60 asteen kulmaan ja suurien vaikeuksien jälkeen alus saatiin hinattua Eemshavenin satamaan, Alankomaihin. Satamassa vahingoittumaton ja vahingoittunut lasti purettiin ja raivattiin.
14. helmikuuta alus meni korjaustöitä varten BREDO Shipyardin telakalle Bremerhaveniin, Saksaan. Kesäkuussa 2005 Schieborg oli korjattu ja se palasi liikenteeseen.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Schieborg (ruotsiksi)
Virtsakivitauti

Suuri munuaiskivi selkärangan vieressä kuvan oikeassa reunassa, potilaan vasemmassa virtsanjohtimessa. Röntgenkuva.
6–8 mm:n kokoinen munuaiskivi, joka on poistunut virtsan mukana.
Virtsakivitauti on tila, jossa virtsateihin eli munuaisaltaaseen, virtsajohtimiin, virtsarakkoon tai joskus virtsaputkeen muodostuu kiinteitä kappaleita. Virtsatiekivet eli munuaiskivet ovat niukkaliukoisten aineiden muodostamia kasaumia. Virtsakivi voi syntyä jos jokin virtsan niukkaliukoisista aineista, kuten virtsahappo, saostuu. Virtsakivitaudin pääasiallinen oire on kohtauksittain esiintyvä kipu. Muita oireita ovat oksentelu ja joskus kuumeilu. Munuaiskivet ovat yleisimpiä keski-iässä. Suomessa noin yksi kymmenestä ihmisestä saa elämänsä aikana munuaiskiviä.
Oireet

Virtsakivet voivat aiheuttaa akuutin virtsakivikohtauksen, jonka aiheuttaja on tyypillisesti virtsajohtimeen kiilautunut kivi. Kohtauksen ensioire on äkillinen, voimakas kipu, joka tuntuu selässä, kyljessä ja alavatsalla. Kipu voi olla vaikea paikallistaa, koska se voi säteillä navan vierestä melkein nivusiin, sieltä lonkan seudulle, ristiselän kautta alimman kylkiluun korkeudelle. Oireena on suurimmalla osalla potilaista myös verivirtsaisuus, jota ei välttämättä havaitse paljain silmin.
Hoito

Jos munuaiskivet ovat pieniä, ne tulevat itsestään ulos useimmiten muutaman päivän kuluessa. Nykyään munuaiskiviä ei poisteta kirurgisesti, vaan ne murskataan ESWL-laitteella (extracorporeal shock wave lithotripsy) eli kehon ulkopuolisella painesysäysaaltohoidolla. Tässä menetelmässä laitteen tuottamat iskuaallot murskaavat munuaiskiven pienemmiksi paloiksi jotka pääsevät tulemaan itsestään ulos. Kiireellisissä tapauksissa kivi poistetaan tähystyksellä. Suurikokoisempia munuaiskiviä voidaan joutua poistamaan kirurgisella toimenpiteellä. Kivi saattaa aiheuttaa munuaisen allassysteemien laajentumaa. Laajentuma näkyy ultraäänikuvassa ja kivi röntgenin varjoainekuvauksissa.
Riskitekijät

Prosessoidun lihan runsaan käytön on havaittu lisäävän munuaiskivien riskiä 30 prosentilla.
Myös runsaasti oksalaattia sisältävät ruoat kuten pinaatti, maapähkinät, raparperi ja vihersmoothiet lisäävät munuaiskivien riskiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virtsakivitauti Wikimedia Commonsissa
Victor Ambros

| Victor Ambros |
| --- | --- |
 Victor Ambros vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: Hanover, New Hampshire, Yhdysvallat 1. joulukuuta 1953 (ikä 70)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  MIT
Väitöstyön ohjaaja:  David Baltimore
Instituutti:  MIT   Harvardin yliopisto   Dartmouth College   Massachettsin yliopisto
Tutkimusalue:  kehitysbiologia
Palkinnot:  Benjamin Franklin -mitali (2008)   Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä (2008)   Louisa Gross Horwitz -palkinto (2009)   Wolfin lääketieteen palkinto (2014)   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto (2024)
Victor Ambros (s. 1. joulukuuta 1953 Hanover, New Hampshire, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kehitysbiologi, joka palkittiin 2024 Gary Ruvkunin kanssa Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnolla. Ambros oli 1980-luvulla löytänyt eleganssimadosta ensimmäisen tunnetun mikro-RNA:n. Hän ja Ruvkun osoittivat tämän jälkeen, miten mikro-RNA säätelee geenejä eleganssimadossa. Heidät on Nobelin lisäksi palkittu yhdessä useilla palkinnoilla.
Nuoruus ja opiskelu

Victor Ambros syntyi 1953 New Hampshiren Hanoverissa. Hän kasvoi Vermontissa pienellä maatilalla ja kiinnostui lapsena tieteilijöiden ja keksijöiden elämäkerroista. Ambros innostui erityisesti tähtitieteilijä Clyde Tombaugh’sta, joka oli kasvanut maatilalla ja josta oli tullut ammattitähtitieteilijä aloitettuaan ensin tutkimaan avaruutta harrastelijana. Ambrosin vanhemmat tukivat hänen kiinnostustaan ja ostivat hälle muun muassa harrastelijateleskoopin ja tilasivat Time Lifen ”Library of Science” -kirjasarjan.
Ambros pääsi high schoolin jälkeen opiskelemaan MIT:hen. Hän suoritti 1975 alemman korkeakoulututkinnon ja jatkoi seuraavaksi tutkimusapulaisena Nobel-voittaja David Baltimoren ryhmässä MIT:n syöpätutkimuksen keskuksessa. Ambros tutki polioviruksen molekyylibiologiaa ja valmistui tohtoriksi 1979.
Ura

Ambros sai valmistuttuaan postdoc-paikan tulevan Nobel-voittajan H. Robert Horvitzin laboratoriosta. Hän tutki siellä eleganssimadon kahta geeniä, joilla oli vastakkaiset vaikutukset madon kehityksessä. Mutaatiot geenissä lin-4 aiheuttivat varhaisten kehitysvaiheiden toistumisen, kun taas geenin lin-14 mutaatioiden seurauksena eleganssimato jätti välistä varhaisia kehitysvaiheita. Ambros todisti Gary Ruvkunin kanssa, että lin-4 vaimentaa lin-14-geenin toiminnan.
Ambrosista tuli vuonna 1984 Harvardin yliopiston henkilökunnan jäsen. Siellä hän muun muassa eristi ja kloonasi lin-4-geenin. Se oli yllättäen vain 22 nukleotidia pitkä geenipätkä, joka koodaa RNA-pätkää eikä tavallista proteiinia. Ambros oli löytänyt ensimmäisen mikro-RNA:n. Ruvkun oli samaan aikaan löytänyt lin-14-geenistä transloimattoman alueen 3′-UTR, johon lin-4 tähtää. Tutkijat olivat säännöllisesti yhteydessä, ja he päättivät vertailla geenejä. He havaitsivat, että lin-4-geenin RNA oli osittain komplementaarinen 3′-UTR-alueen kanssa, mikä viittasi siihen, että lin-4 sääntelee lin-14-geeniä sitoutumalla siihen.
Ambros julkaisi 1993 työtovereidensa Rhonda Feinbaumin ja Rosalind Leen kanssa Cell-lehdessä löytönsä. Ruvkunin työ julkaistiin samassa numerossa. Ambros ja moni muu uskoi vielä tässä vaiheessa, että vastaavaa mikrobiologiaa ei esiinny muilla lajeilla. Kasvitieteilijä David Baulcombe kertoi kuitenkin 1999 löytäneensä kasvissa samanlaisia RNA-juosteita, jotka toimivat toisten geenien vaimentajina.
Ambros jatkoi 1992 uraansa Dartmouth Collegessa, ja vuodesta 2008 hän on toiminut Massachusettsin yliopiston lääketieteellisen koulun professorina ja RNA Therapeutic Instituten johtajana. Hän on jatkanut 2000-luvulla tutkimuksiaan mikro-RNA:n ja geenin ilmenemisen säätelyn parissa.
Tunnustukset

Ambros on saanut lukuisia palkintoja urallaan. Hän jakoi Gary Ruvkunin kanssa 2024 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon työstään mikro-RNA:n löytäjinä ja sen geenien säätelyssä tapahtuvan roolin havaitsijana. Nobel-komitean mukaan Ambrosin ja Ruvkunin työn ansiosta löytyi aivan uusi säätelymekanismi ja vuoteen 2024 mennessä ihmisen perimästäkin on löytynyt yli tuhat mikro-RNA:ta.
Ambros ja Ruvkun ovat saaneet yhdessä Nobelin lisäksi lukuisia palkintoja. Vuonna 2008 he saivat David Baulcomben kanssa Benjamin Franklin -mitalin sekä Baulcomben kanssa jaetun Albert Lasker -palkinnon lääketieteellisestä perustutkimustyöstä. Ambros ja Ruvkun saivat 2009 Louisa Gross Horwitz -palkinnon ja 2014 Wolfin lääketieteen palkinnon.
Martinus Toursilainen

Simone Martinin maalaama Pyhä Martinuksen muotokuva vuosilta 1322–1326 tälle omistetussa kappelissa Pyhän Fransiskuksen basilikassa Assisissa.
Martinus Toursilainen eli Pyhä Martinus, suomeksi myös Pyhä Martti (316 tai 317 Savaria, Pannonia (nyk. Szombathely Unkarissa) – 8. marraskuuta 397 Gallia) oli Rooman armeijan tribuunin poika. Martinus liittyi Rooman armeijaan viisitoistavuotiaana. Hänet tunnetaan köyhien ja vaivaisten suojelijana.
Legendan mukaan hän leikkasi nuorena sotilaana miekallaan puolet viitastaan ja antoi revityn puolikkaan Amiensin kaupungin portilla almua pyytäneelle kerjäläiselle. Seuraavana yönä Martinus näki unta, jossa viitan puolikkaan saanut kerjäläinen osoittautui itse Kristukseksi. Jeesus totesi: "Tämä pakana, Martinus vaatetti minut". Seuraavana aamuna Martinuksen viitta oli jälleen ehjä ja kokonainen[lähde? ]. Tämän kaiken kokemansa seurauksena jo nuoruudessaan kristinuskosta kiinnostunut Martinus kääntyi kristityksi ja erosi armeijasta. Hän joutui siksi kärsimään jopa vankeusrangaistuksen.
Martinus liittyi erilaisiin kristillisiin veljeskuntiin, kunnes hän vuonna 361 tuli uudestaan kuuluisaksi perustaessaan luostarin Poitiers’n lähelle Galliaan. Vuonna 371 hänet sitten kutsuttiin noin 250 kilometriä Pariisista lounaaseen sijaitsevan Toursin piispaksi. Legendan mukaan hän oli niin vaatimaton, että kuultuaan kutsusta hän piiloutui hanhitarhaan, mutta äänekkäät hanhet paljastivat hänen piilonsa.
Toursin kaupungissa pakanuus vaikutti noihin aikoihin vielä voimakkaana, ja Martinuksella vaikutti keskeisesti kristinuskon ja samalla olojen vakiinnuttamiseen kaupungissa. Piispa Martinuksella oli erityisen suuri vaikutus priscillianismin kehittymiseen. Martinus Toursilaisen pyhäinjäännökset on haudattu Toursin Pyhän Martinuksen kirkkoon.
Martinus Toursilainen oli ensimmäinen läntisessä kirkossa pyhimyksen arvon saanut henkilö, joka ei kuollut marttyyrina. Martinus Toursilaisen, Pyhän Martin, muistoksi vietetään katolisissa maissa yhä Martinpäivää 11. marraskuuta, joka oli hänen hautajaispäivänsä. Protestanttisissa maissa päivän vietto on siirtynyt päivää aiemmaksi, jolloin on myös Martti Lutherin syntymäpäivä (ja sen vuoksi myös Suomessa nykyisin Martin nimipäivä). Ruotsissa ja Suomessa martinpäivän viettäminen rajoittuu joidenkin viettämään juhlaillalliseen, jossa syödään pääruokana kokonaisena paistettu hanhi, martinhanhi.
Pyhän Martinuksen kultti juurtui varhain myös Unkariin, missä häntä pidetään yhtenä ”unkarilaisista” pyhimyksistä. Jo Tapani Pyhän sotalipuissa käytettiin Pyhän Martinuksen kuvaa, ja Neitsyt Marian ohella hän on yksi Unkarin suojeluspyhimyksistä. Szombathelyn Pyhän Martinuksen kirkko on perimätiedon mukaan rakennettu hänen syntymäpaikalleen, ja sen edessä olevaa kaivoa on jo keskiajalla nimitetty "Pyhän Martin kaivoksi".
Vaikutus Suomessa

Legenda Pyhästä Martista tuli Suomeen kristinuskon mukana 1100–1200-luvuilla. Pyhä Martti oli tunnettu armeliaisuudestaan ja oikeamielisyydestään ja suosittu kansan keskuudessa. Pyhästä Martista tuli keskiajalla Raision suojeluspyhimys, ja seurakunnan kirkko on nimetty hänen mukaansa. Marttilan kunta on saanut nimensä hänen mukaansa. Hänet on kuvattu molempien kuntien vaakunoissa leikkaamassa viittaansa, josta puolet hän antoi kerjäläiselle.
Raision vaakuna
Marttilan vaakuna
Piispa Martinus ratsastaa armeliaisuuden ja oikeudenmukaisuuden tuojana myös Eino Leinon runossa "Pyhä Martti".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhä Martinus Wikimedia Commonsissa
M/S Scandinavian Star

| Regal Voyager |
| --- | --- |
 M/S Scandinavian Star tulipalon jälkeen huhtikuussa 1990.
Lippuvaltio:  Mongolia
Kotipaikka:  Ulan Bator
IMO-numero:  7048219
Aiemmat nimet:  Regal Voyager 1994–2004 Candi 1990–1994 Scandinavian Star 1984–1990 Island Fiesta 1984 Stena Baltica 1984 Massalia 1971–1984
Aiemmat omistajat:  Stena Cargo Line Ltd, Nassau, Bahama 1983- Compagnie de Paqueboats, Marseille, Ranska
Rakennustelakka:  Dubigeon Normandie SA Prairie-au-Duc, Nantes, Ranska
Rakennusnumero:  124
Vesillelasku:  19. tammikuuta 1971
Luovutettu:  5. heinäkuuta 1971
Status:  romutettu vuonna 2004 Intiassa
Tekniset tiedot
Pituus:  142,14 m
Leveys:  22,20 m
Syväys:  5,50 m
Bruttovetoisuus:  1 0513 brt
Koneisto:  2 × 16-sylinteristä Pielstick-dieselmoottoria
Koneteho:  1 1770 kW
Nopeus:  20,0 kn
Hyttejä:  874
Matkustajia:  874
Lastikapasiteetti:  420 m
Autokapasiteetti:  250 henkilöautoa
Lähteet:  http://www.faktaomfartyg.se/massalia_1971.htm
M/S Massalia, myöhemmin M/S Scandinavian Star ja M/S Regal Voyager, oli auto- ja matkustajalautta, joka rakennettiin Ranskassa vuonna 1971. Norjan Oslon ja Tanskan Frederikshavnin välillä liikennöineellä aluksella syttyi huhtikuussa 1990 tulipalo, jossa menehtyi 159 ihmistä.
Onnettomuuden jälkeen laiva vaihtoi useaan otteeseen omistajaa ja nimeä, kunnes se vuonna 2004 myytiin Intiaan purettavaksi.
Tulipalo huhtikuussa 1990

M/S Scandinavian Star lähti 6. huhtikuuta 1990 kello 21.45 Oslosta kohti Fredrikshavnia. Aluksella oli 383 matkustajaa ja 99 miehistön jäsentä. Yöllä, Lysekilin edustalla aluksella havaittiin monta tulipaloa, joista ensimmäisen sammuttivat matkustajat. Toinen tulipalo levisi kuitenkin niin pahasti, että klo 2.24 alus lähetti hätäkutsun ja klo 3.20 päällikkö Hugo Larsen määräsi jättämään laivan. Larsen jätti itse laivan klo 3.23, ilmoittaen ettei laivalla enää olisi pelastettavia.[lähde? ]
Palo vaati 159 uhria. Tahallisesta sytyttämisestä löytyi todisteita, muun muassa palolähteiden määrä, laivan juuri ennen paloa korotettu vakuutus, ja että miehistön havaittiin estäneen sammutustoimenpiteitä. 
Tutkimusta vaikeuttivat kuitenkin portugalilaisen miehistön kielitaidottomuus ja aluksen paloturvallisuudesta tinkiminen; palohälytystä ei annettu riittävän pitkään, eikä nukkuvia matkustajia herätetty. Suurkäräjien tutkimuskomitea tapahtumasta antoi selvityksen 1. kesäkuuta 2017.
Aiheesta muualla

Solheim, T.; Lorentsen, M.; Sundnes, P.K.; Bang, G. & Bremnes, L. (1992): The “Scandinavian Star” ferry disaster 1990 – a challenge to forensic odontology. International Journal of Legal Medicine 104: 339–345.
Ny rapport: - Brannen på Scandinavian Star startet sju steder Dagbladet.no.  15.1.2017. (norjaksi)
IMO: History of SOLAS fire protection requirements (englanniksi)
Marc Van Dalen

| Marc Van Dalen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1964 (ikä 60)
Kansalaisuus:   Belgia
Marc Van Dalen (s. 28. heinäkuuta 1964) on belgialainen Kronos Racing -autourheilutallin perustaja ja tallipäällikkö.
Aiheesta muualla

Juwra.com
Martin Ševc

| Martin Ševc> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. syyskuuta 1981 (ikä 43) Kladno, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–
Aik. seurat:  HC Kladno (ČEL/Tšekki I) HC Berounští Medvědi (Tšekki I) Färjestad BK (SEL) EHC Basel (NLA) Dinamo Minsk (KHL) HC Plzeň (ČEL) Skellefteå AIK (SEL/SHL) Lev Praha (KHL) HC Liberec (ČEL) BK Mladá Boleslav (ČEL)
Martin Ševc (s. 23. maaliskuuta 1981 Kladno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Eliteprospects.com -sivuston mukaan Ševc on kahden suunnan puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu oman pään pelaaminen, syöttäminen, luistelu ja fyysinen peli. Hänen fyysinen pelinsä aiheuttaa kuitenkin ajoittain turhia jäähyjä.
Ura > Maajoukkueura

Ševc edusti Tšekkiä MM-kilpailuissa vuonna 2014.
Martin Špaňhel

| Martin Špaňhel> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1977 (ikä 47) Zlín, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  189 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1994–2009
Seurat:  HC Zlín (ČEL) HC Plzeň (ČEL) Syracuse Crunch (AHL) Columbus Blue Jackets (NHL) HC Sparta Praha (ČEL) HIFK (SML) Lillehammer IK (Norja) Frederikshavn White Hawks (Tanska) Cincinnati Cyclones (ECHL)
NHL-varaus:  152. varaus, 1995 Philadelphia Flyers
Martin Špaňhel (s. 1. heinäkuuta 1977 Zlín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan kymmenen NHL-ottelua Columbus Blue Jacketsissa. Suurimman osan urastaan Špaňhel vietti kuitenkin kotimaassaan. Hän pelasi urallaan myös Suomessa, Norjassa ja Tanskassa. Špaňhel kuului myös Tšekin vuoden 2000 maailmanmestarijoukkueeseen. Isokokoinen Španhel oli melko fyysinen pelaaja, joka viihtyi myös kulmissa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekki> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pietari 2000 | jääkiekko |  |
Špaňhel edusti Tšekkiä MM-kilpailuissa vuonna 2000, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Yhteensä Špaňhel pelasi 26 A-maaottelua. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1997 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1995.
Mekong – kuoleman joki

| Mekong – kuoleman joki> Comeback Love Is Forever Passion and Valor |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hall Bartlett
Käsikirjoittaja:  Hall Bartlett
Tuottaja:   Hall Bartlett  Michael Landon 
Säveltäjä:  Klaus Doldinger
Kuvaaja:  Andrew Laszlo
Pääosat:  Michael Landon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Studios
Ensi-ilta:  1982
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mekong – kuoleman joki (Comeback, Love Is Forever tai Passion and Valor) on Hall Bartlettin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1982. Se kertoo australialaisesta lehtikuvaajasta, jonka paikallinen naisystävä jää rajajoki Mekongin väärälle puolelle kommunistisen Pathet Lao -ryhmän kaapattua vallan Laosissa 1975. Mies päättää ylittää joen sukeltamalla.
Thaimaassa 1980-luvun alussa kuvattu elokuva sai muutamissa maissa teatteriensi-iltansa vuonna 1982, mutta Yhdysvalloissa se päätyi ensiesitettäväksi televisiossa seuraavana vuonna. Pääosia näyttelevät Michael Landon (joka toimi Bartlettin tavoin myös tuottajana) sekä Priscilla Presley ja Laura Gemser (nimellä Moira Chen).
Suomessakaan elokuva ei tullut teattereihin, vaan Rautakirja julkaisi sen VHS-kasettina. Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen valittelee, ettei elokuva yllä eheään lopputulokseen huolimatta monista mukana olevista B-elokuvien tähdistä. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Käännös suomeksi
Marc Warren (golfaaja)

Marc Warren vuonna 2010
Marc Warren (s. 1. huhtikuuta 1981 Rutherglen) on skotlantilainen golfaaja.
Vuonna 2002 ammattilaisuransa aloittanut Warren on voittanut urallaan yhteensä kuusi ammattilaisturnausta. Major-turnauksissa Warrenin paras sijoitus on 12. tila vuoden 2013 PGA Championshipissä.
Sijoitukset major-turnauksissa

| Turnaus | 2012 | 2013 | 2014 |
| --- | --- | --- | --- |
Masters Tournament: DNP
| U.S. Open | T65 | DNP | DNP |
| The Open Championship | DNP | CUT | T39 |
| PGA Championship | DNP | T12 | T15 |