stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Latvia
Historia > Puolan, Ruotsin ja Venäjän vallan alla

Ritarikuntavaltion hajoaminen 1500-luvulla synnytti valtatyhjiön, jonka täytti ensin Puola. Vuosina 1558–1583 käytiin Venäjän ja sen länsinaapurien, lähinnä Puolan kesken Liivinmaan sota, jonka lopputuloksena Vironmaa joutui Ruotsille, Liivinmaa ja Latgallia Kuurinmaan herttuakunnalle. Ruotsi vahvisti asemiaan valtaamalla vuonna 1621 Riian, joka samoin kuin koko Liivinmaa liitettiin Ruotsiin Altmarkin rauhassa 1629. Liivinmaan papiston ja virkamiehistön kouluttamiseksi kuningas Kustaa II Aadolf perusti Tarttoon yliopiston vuonna 1632.
Samaan aikaan kun saksalainen ritarikunta hajosi, Latvian alueelle alkoi Keski-Euroopasta tulla uskonpuhdistuksen vaikutuksia. Jo 1520-luvulla Riika oli Itämeren länsirannan merkittävin uskonpuhdistuksen keskus. Parissa vuosikymmenessä alueen valtaeliitti omaksui luterilaisuuden, vaikkakin katolinen kirkko vakiinnutti valta-aseman itäisellä Latgallian alueella.
Strategisesti tärkeä Kuurinmaa kiinnosti sekä Ruotsia että Puolaa, ja ne kävivät sen omistajuudesta sodan vuosina 1600–1629. Kuurinmaan ja Semgallian herttuakunta jäi kuitenkin Puolan vasalliksi. 1600-luku oli Kuurinmaalle taloudellisen noususuhdanteen aikaa. Herttua Jakob Kettlerin valtakaudella (1642–1682) merenkulku ja kauppa kukoistivat jopa siinä määrin, että Kuurinmaa hankki siirtokunnat Gambiasta ja Tobagosta. Ne kuitenkin menetettiin Jakob Kettlerin kuoltua ja laivaston hajottua.
Koko Raamattu käännettiin latviaksi vuonna 1689. 1600-luvun kuluessa alueen väestöstä muodostui hiljalleen yhtenäinen kansakunta ja kulttuuri, jota alettiin kutsua latvialaiseksi (latvieši). Varsinainen kansallinen herääminen tapahtui Latviassa kuten muuallakin vasta 1800-luvulla, jolloin perustettiin monia kulttuurilaitoksia ja Riian Latvialainen Seura 1868.
Kuuluessaan Ruotsille oli Riika koko Ruotsin suurin kaupunki. Ruotsi menetti Liivinmaan ja Vironmaan Venäjälle suuressa Pohjan sodassa ja lopullisesti Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721. Puolan jaossa 1772 Venäjä sai myös Latgallian alueen ja Puolan kolmannessa jaossa 1795 Kuurinmaan. Sekä Liivinmaa että Kuurinmaa olivat vuoteen 1917 saakka Venäjän kuvernementteja, joista Liivinmaahan kuului myös nykyisen Viron eteläosa. Lisäksi nykyisen Latvian itäosa kuului Vitebskin kuvernementtiin. Teollisuuden lisääntymisen myötä latvialaisprovinssien talous koheni ja väestö lisääntyi niin nopeasti, että Liivinmaan kuvernementti ja Kuurinmaan kuvernementti olivat koko Venäjän imperiumin kehityksen kärjessä. Maatalousväestön olot heikkenivät kuitenkin aluksi maaorjuuden vuoksi. Maaorjuus lakkautettiin Liivinmaalla vuonna 1817, Kuurinmaalla 1819 ja Latgalliassa vasta 1861. Maakysymys ratkaistiin niin, että aatelisto säilytti omistusoikeutensa maaorjuuden loputtuakin. Maanosto-oikeuden maatalousväestö sai vasta v. 1863.
Historia > Latvian neuvostotasavalta

Molotov–Ribbentrop-sopimuksen seurauksena Neuvostoliitto ryhtyi tavoittelemaan Latviaa haltuunsa. Lokakuussa 1939 solmitun sopimuksen nojalla se perusti Latvian länsiosiin ilma-, meri- ja maavoimien tukikohtia ja sijoitti niihin yli 25 000 sotilasta, mikä oli enemmän kuin Latvian rauhanaikaisen armeijan vahvuus. Neuvostoliitto valtasi maan 17. kesäkuuta 1940, perusti Latvian sosialistisen neuvostotasavallan ja käynnisti laajan terrorin. Latvian liittämistä Neuvostoliittoon johti varapääministeri Andrei Vyšinski, joka oli kunnostautunut yleisenä syyttäjänä Stalinin vainojen aikaisissa oikeudenkäynneissä. Valtionpäämies Kārlis Ulmanis vangittiin ja kuljetettiin Turkmenistaniin, jossa hän kuoli pari vuotta myöhemmin; hänen tarkka kohtalonsa selvisi vasta Mihail Gorbatšovin kaudella 1980-luvulla. Toisessa maailmansodassa Saksa miehitti Latvian heinäkuussa 1941. Latvian juutalaisista 90 prosenttia eli 80 000 henkeä likvidoitiin vuosina 1941–1942. Sodan loppuvaiheessa perustettiin latvialainen Waffen-SS-joukko, joka taisteli Saksan puolella puna-armeijaa vastaan. Siihen värvättiin noin 100 000 miestä.
Neuvostoliitto valtasi Latvian uudelleen vuosina 1944–1945. Latvialaiset taistelivat puna-armeijaa vastaan pitkään, ja vielä 1953 osia maasta oli Neuvostoliiton kontrollin ulottumattomissa. Vuoden 1944 jälkeen lähes viidesosa latvialaisista pakeni länteen tai kyyditettiin itään, ja Neuvostoliitto toi maahan siirtolaisia muualta paikkaamaan syntynyttä työvoimapulaa sekä venäläistämään tätä osatasavaltaansa. Vuosien 1951 ja 1989 välillä Latviaan muutti 400 000 henkeä. Useat länsimaat eivät koskaan tunnustaneet Baltian maiden liittämistä Neuvostoliittoon, sillä kansainvälisoikeudellisesti ne olivat teoriassa itsenäisiä kaikkien miehitysvuosien ajan.
Historia > Latvian tasavalta

Latvia itsenäistyi uudelleen Viron ja Liettuan kanssa samaan aikaan uudelleen Neuvostoliiton vallankaappauksen kaaduttua 21. elokuuta 1991. 29. maaliskuuta 2004 maa liittyi puolustusliitto Naton jäseneksi.
Latviasta tuli 1. toukokuuta 2004 Euroopan unionin jäsenmaa ja 1. tammikuuta 2014 Latvia otti käyttöön euroon valuuttanaan.
Vuonna 2006 säädettiin tiukka kansalaisuuslaki, joka edellyttää latvian kielen hyvää osaamista.
Latvian valtion talous romahti kansainvälisen pankkikriisin seurauksena. Kansainvälinen valuuttarahasto IMF myönsi sille joulukuussa 2008 pelastuspaketin. Tammikuussa 2010 työttömyys nousi kahteenkymmeneen prosenttiin.
Puoluepolitiikan ulkopuolinen, arvovaltainen Vaira Vīķe-Freiberga toimi Latvian presidenttinä kaksi kautta vuosina 1999–2007. Hän oli Latvian ja koko Baltian ensimmäinen naispuolinen presidentti.
Politiikka > Presidentti

Latvia on parlamentaarinen tasavalta, jossa presidentillä ei ole kovin paljon valtaa. Presidentin virka on lähinnä seremoniallinen, mutta presidentillä on kuitenkin oikeus nimittää pääministeri ja suurlähettiläät sekä tehdä lakiehdotuksia tai palauttaa niitä takaisin parlamentin käsiteltäväksi sekä hajottaa parlamentti. Presidentti on myös asevoimien ylipäällikkö. Latvian parlamentti valitsi toukokuussa 2023 ulkoministeri Edgars Rinkēvičsin maan presidentiksi.
Politiikka > Parlamentti

Latvian yksikamarisessa parlamentissa Saeimassa on sata jäsentä, jotka valitaan vaaleissa joka neljäs vuosi. Jäsenet valitaan suhteellisella vaalitavalla ja puolueilla on viiden prosentin äänikynnys. Vaalit järjestetään lokakuun ensimmäisenä sunnuntaina. Saeima valitsee presidentin neljän vuoden välein. Ennen vuotta 1997 kausi oli kolmivuotinen. Presidentti nimittää haluamansa ehdokkaan pääministeriksi, joka kokoaa hallituksen. Pääministerin on saatava parlamentin luottamus.
Syksyn 2011 vaaleissa Zatlersin Reformipuolue sai alun perin 22 paikkaa, mutta kuusi edustajaa muodosti myöhemmin lokakuussa oman ryhmän, jolloin Zatlersin Reformipuolue paikkamääräksi jäi 16. Reformipuolueen osuus äänistä oli 20,82 prosenttia.
Latvian parlamenttivaaleissa lokakuussa 2018 suurimmaksi puolueeksi tuli Venäjä-mielinen Harmonia-puolue, joka sai äänistä 19,91 prosenttia. Toiseksi tuli itsensä eliittiä ja valtamediaa vastaan asemoiva Kuka omistaa valtion (KPV LV) 14,06 prosentin osuudella ja kolmanneksi suurimman äänisaaliin sai Uusi konservatiivinen puolue JKP 13,6 prosentilla. EU- ja Nato-myönteinen Kehityksen puolesta/For! -koalitio sai 12,04 prosenttia äänistä ja istuvan pääministerin puolue, Vihreiden ja maanviljelijöiden liitto, sai äänistä 9,96 prosenttia. Sosiaalidemokraattinen Harmonia ajaa lähinnä Latvian venäjänkielisen väestön etuja. Hallituspuolueet kokivat vaaleissa tappion, sillä Harmonia ja populistipuolueet saivat yhdessä 55 edustajaa 100-paikkaiseen parlamenttiin.
Politiikka > Hallitus

Marraskuussa 2013 tapahtuneen Riian kauppakeskuksen romahduksen jälkeen pääministeri Valdis Dombrovskis erosi. Uuden hallituksen pääministeriksi nousi tammikuussa 2014 edellisen hallituksen maatalousministerinä toiminut 62-vuotias Laimdota Straujuma yhtenäisyyspuolueesta. Hän oli Latvian ensimmäinen naispääministeri. Keskustaoikeistolainen hallitus sai parlamentilta luottamuslauseen 22. tammikuuta 2014. Hallitukseen kuuluvat kaikki porvaripuolueet ja lisäksi siihen kuuluu puolueisiin sitoutumaton liikenneministeri. Oppositioon jäi vain Riian pormestarin Nils Ušakovsin johtama harmoniapuolue, joka on vasemmistolainen ja venäläismielinen. Straujuma ilmoitti joulukuussa 2015 eroavansa pääministerin tehtävistä. Hallituksen sisällä, erityisesti yhtenäisyyspuolueessa, oli erimielisyyksiä ja pääministerin johtamistapaa oli arvosteltu virkamiesmäisen harmaaksi. Helmikuussa 2016 maa uudeksi pääministeriksi nimitettiin Māris Kučinskis.
Tammikuussa 2019 Latvia sai uusista puolueista muodostuneen hallituksen, jonka pääministerinä aloitti Krišjānis Kariņš. Hallituksen suurimmat puolueet olivat Uusi konservatiivinen puolue (JKP) ja Kenelle valtio kuuluu (KPV LV), jotka oli perustettu muutaman edellisen vuoden sisällä. Pääministeripuolue Uusi yhtenäisyys oli koko parlamentin pienin puolue.
Elokuussa 2023 hallituspuolueet riitaantuivat, ja pääministeri Kariņš ilmoitti erostaan. Syyskuussa parlamentti antoi tukensa uudelle hallitukselle, joka muodostui Uusi yhtenäisyys -liittoumasta, Vihreiden ja maanviljelijöiden liitosta sekä sosiaalidemokraattisesta Edistykselliset-puolueesta. Uuden yhtenäisyyden Evika Siliņa aloitti pääministerinä 15. syyskuuta 2023. Edellisessä hallituksessa hän oli toiminut sosiaaliministerinä, nyt Kariņšin pääministeriys vaihtui ulkoministerin salkkuun.
Politiikka > Latvian venäläisvähemmistö ja suhteet Venäjään

Latvian suhteita Venäjään luonnehdittiin vuonna 2007 huonoiksi. Venäläisvähemmistö on Latviassa Baltian maista suurin, noin 700 000 henkeä eli lähes kolmannes väestöstä. Venäläisistä noin puolet on Latvian kansalaisia. Venäläisvähemmistön taloudellinen asema on huomattavasti parempi kuin esimerkiksi Virossa. Max Jakobson on väittänyt, että Venäjä käyttää vähemmistön tukemista verukkeena poliittiselle painostukselle. Kiistelty poliitikko Tatjana Ždanoka on Latvian venäläisvähemmistön edustaja Euroopan unionin parlamentissa ja edustaa Euroopan vihreitä. Huhtikuussa 2019 Latvian hallitus erotti Riian pormestarin, jota hallitus syytti tehtäviensä laiminlyömisestä. Nils Ušakovs oli ollut Latvian pääkaupungin pormestari kymmenen vuoden ajan. Hän oli ensimmäinen venäläistaustainen pormestari ja samalla Latvian suurimman oppositiopuolueen Harmonian johtaja, jonka johdolla venäjänkielisten suosima sosialidemokraattinen Harmonia oli kasvanut parlamentin suurimmaksi puolueeksi ja pitänyt kärkipaikkaa vuodesta 2011. Erottamisen taustalla oli Riian kaupungin hallinnon korruptioskandaali.
Paikallishallinnollinen jako

Paikallishallinnollisesti Latvia jakautuu 36 kuntaan (latv. novads) ja seitsemään itsehallinnolliseen tasavallan kaupunkiin (republikas pilsēta), jotka eivät kuulu osana mihinkään kuntaan. Kuntajako on peräisin vuoden 2021 hallinnonuudistuksesta. Ennen uudistusta maassa oli 119 kuntaa ja kaupunkia.
Paikallishallinnollinen jako > Suurimmat kaupungit

Oheisessa taulukossa on lueteltu Latvian suurimmat, yli 10 000 asukkaan kaupungit (1.1.2012). Tasavallan tason kaupunkeja on yhdeksän, jotka on esitetty lihavoituna. Loput Latvian yhteensä 77 kaupungista on organisoitu kuntahallinnon alaisuuteen. Viereinen kartta kertoo kaupunkien sijainnin.
| Vaakuna | Kaupunki | Asukasluku (1> 1.2012) | Historiallinen alue |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Riika | 699 203 | Vidzeme |
|  | Daugavpils (Väinänlinna) | 101 057 | Latgallia |
|  | Liepāja | 82 413 | Kuurinmaa |
|  | Jelgava | 63 534 | Zemgale |
|  | Jūrmala | 56 307 | Vidzeme |
|  | Ventspils | 41 998 | Kuurinmaa |
|  | Rēzekne | 33 936 | Latgallia |
|  | Valmiera | 26 674 | Vidzeme |
|  | Ogre | 26 549 | Vidzeme |
|  | Jēkabpils | 25 883 | Selonia/Latgale |
|  | Tukums | 19 729 | Zemgale |
|  | Salaspils | 18 039 | Vidzeme |
|  | Cēsis | 17 673 | Vidzeme |
|  | Kuldīga | 12 494 | Kuurinmaa |
|  | Olaine | 12 367 | Vidzeme |
|  | Saldus | 12 085 | Kuurinmaa |
|  | Sigulda | 11 368 | Vidzeme |
|  | Talsi | 10 962 | Kuurinmaa |
|  | Dobele | 10 895 | Zemgale |
Kappalemääräisesti enemmistö Latvian 77 kaupungista on siis pieniä, alle 10 000 asukkaan kaupunkeja.
Talous > Vuoden 2018 pankkiskandaali

Latvian pankkisektoria on pitkään epäilty rikollisen pääoman välittämisestä ja rahanpesusta. Vuodesta 2001 Latvian keskuspankkia johtanut Ilmārs Rimšēvičs joutui skandaalin keskipisteeksi, kun hänet pidätettiin helmikuussa 2018 epäiltynä korruptiosta. On esimerkiksi paljastunut, että Venäjältä vuosina 2010–2015 tuli Latvian kautta lähes 20 miljardin euroa rikollista rahaa länteen. Latvialaispankkeja on jäänyt kiinni myös Pohjois-Korean pakotteiden kiertämisestä, erityisesti Latvian suurin pankki ABLV. Kilpailevan Norvik-pankin pääomistaja ja pääjohtaja väittivät Rimšēvičsin yrittäneen saada pankilta lahjuksia.
Tapaus osoittaa, että Latvia on haluton siivoamaan pankkisektoriaan. Se ryhtyi siihen vasta, kun välinpitämättömyys uhkasi vuonna 2016 hidastaa sen pää­syä teollisuusmaiden järjestö OECD:n jäseneksi.
Talous > Liikenne

Latviassa on 42 lentokenttää. Rautateitä on 2 239 kilometriä ja päällystettyä maantietä 14 459 kilometriä. Satamakaupungit ovat Riika ja Ventspils. Riiasta on lauttayhteyksiä Tukholmaan ja Lyypekkiin. Myös Ventspilsistä pääsee Ruotsiin ja Saksaan ja lisäksi neljä kertaa viikossa Viroon. Useimmissa kaupungeissa on toimiva paikallisliikenne, johon käytetään busseja, raitiovaunuja ja johdinautoja. Junalla pääsee kätevästi esimerkiksi Riiasta Jūrmalaan 40 minuutissa tai Liepājaan kolmessa tunnissa.
Väestö

Latvian kansalaisia oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 83,8 prosenttia maan asukkaista, joka oli selvästi enemmän kuin edeltäneessä eli vuoden 2000 väestönlaskennassa, jolloin heitä oli 74,5 prosenttia asukkaista (tuolloin 2 377 383). Latvian väkiluku laski vuosien 2000–2011 väestönlaskentojen välillä merkittävästi, 13 prosenttia. Väkiluvun laskussa näkyi selvästi muiden kuin Latvian kansalaisten määrän väheneminen (ns. ei-latvialaisten osuus laski yli 200 000, muiden maiden kansalaisten määrä laski lähes 60 000). Maan väkiluvun laskemisen syynä on pidetty voimakasta maastamuuttoa ja alhaista syntyvyyttä.
1. tammikuuta 2024 Latvian asukasluku oli 1 871 882. Kansallisuutensa mukaan suurin väestöryhmä ovat latvialaiset, joita oli 1 171 070 (62,6 %). Suurimmat etniset vähemmistöt muodostivat venäläiset (437 587; 23,4 %), ukrainalaiset (59 597; 3,2 %), valkovenäläiset (54 645; 2,9 %), puolalaiset (34 782; 1,9 %) liettualaiset (20 155; 1,1 %), romanit (4 630; 0,2 %), juutalaiset (4 019; 0,2 %), saksalaiset (2 390; 0,1 %), intialaiset (2 355; 0,1 %) ja armenialaiset (2 031; 0,1 %). Suuri osa muiden vähemmistöryhmien edustajista on tullut Latviaan neuvostovallan aikana. Valkovenäläiset ja puolalaiset ovat osaksi historiallisia vähemmistöjä, kuten myös osa venäläisistä. Historiallisista vähemmistöistä juutalaiset, baltiansaksalaiset ja liiviläiset ovat supistuneet ajan kuluessa merkityksettömiksi. Uudemmat, 2010- ja 2020-luvun, arviot laskevat liiviläisten määräksi jopa 1 500 – 2 000 henkeä, ja on mahdollista, että jopa joka toisella latvialaisella on liiviläisiä juuria. Venäjän hyökkäys Ukrainaan helmikuusta 2022 alkaen ajoi ukrainalaisia pakolaisia maahan viisinumeroisen määrän, minkä vuoksi ukrainalaiset nousivat valkovenäläisten ohi toiseksi suurimmaksi vähemmistöksi.
Latvian kieli on ainoa virallinen kieli, ja sen asemaa vahvistetaan tiukahkolla kielipolitiikalla, mutta venäjän kieltä käytetään myös paljon. Latvian kieltä osaa 79 prosenttia väestöstä ja venäjää 81 prosenttia. Latviassa järjestettiin 18. helmikuuta 2012 äänestys venäjän kielen virallistamisesta, vaikka oli tiedossa, ettei virallistaminen saisi riittävästi kannatusta, vähintään puolta äänistä. Äänestysaktiivisuus nousi yli 70 prosentin, ja virallistamista kannatti noin 25 prosenttia äänestäneistä. Englannin kieli on pakollinen oppiaine kaikille koululaisille, ja sen opettaminen alkaa heti peruskoulun ensimmäisellä luokalla.
Latvialaisten koulutus alkaa pakollisesta esikoulusta 5–7-vuotiaille. Sen jälkeen seuraa pakollinen ilmainen yhdeksänvuotinen peruskoulu, jonka päätteeksi suoritetaan kansallinen testi. Tämän läpäisseet voivat hakea lukioon tai 2–4 vuoden pituisiin ammatillisiin koulutuksiin. Peruskoulun päättötestiä suorittamattomille on tarjolla oma ammatillinen koulutuslinjansa. Korkea-asteen opetus on kaksijakoista – monet yliopistot ja korkeakoulut tarjoavat sekä akateemisia opintoja että soveltavampia ammattikorkeakoulutyyppisiä opintoja. Yliopistoissa on tietty kiintiö valtion rahoittamia vapaaoppilaspaikkoja, niiden ulkopuolelle jääneet voivat päästä opiskelemaan maksamalla lukukausimaksun.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Ensimmäinen latviaksi julkaistu kirja on saarnakokoelma vuodelta 1525. Pitkään sen jälkeen vain kirkollinen teksti oli arvossaan ja maallinen kirjallisuus hyljeksittyä. Ensimmäinen latvialainen runoilija oli Jēkabs Ķikulis, joka kirjoitti vuonna 1777 lauluja oman aikansa hengessä. Auseklis oli romantikko, jonka ensimmäinen runokokoelma julkaistiin vuonna 1873. Andrejs Pumpurs kirjoitti eeppisen runoelman Lāčplēsis ja on yksi kansallisista sankareista kuten myös Eduards Veidenbaums, Jānis Poruks ja Kārlis Skalbe. Proosakirjallisuudessa Kaudzīten veljekset siirtyivät 1880-luvun alussa kansallisromantiikasta kuvaamaan elämän todellisuutta.
1900-luvun alusta alkaen kirjailijat, kuten kansallisrunoilija Jānis Rainis, ottivat tehtäväkseen myös latvian kielen kehittämisen. Neuvostomiehityksen aikana monet älyköt muuttivat ulkomaille ja kirjoittivat siellä sentimentaalista nostalgiakirjallisuutta, kun taas kotimaahan jääneet sinnittelivät sensuurin ja propagandan keskellä tai alistuivat kirjoittamaan puolitotuuksia tai kuvaamaan asioita peitellysti. Kuitenkin esimerkiksi Regīna Ezera, Alberts Bels ja Zigmunds Skujiņš loivat teoksia, joiden ei voisi aavistaa syntyneen rautaesiripun takana. Uuden itsenäistymisen jälkeen myös Latviaan on ilmestynyt nuorten vihaisten naiskirjailijoiden joukko, jota edustavat Gundega Repše ja Andra Neiburga.
Kulttuuri > Musiikki

Laulaminen on Latviassa kiinteä osa kulttuuria. Virret ja koululaulut ovat yhdistäneet kansaa yli yhteiskuntaluokkaerojen. Daina-kansanlaulut ovat merkittävä osa kansallista identiteettiä. Ne ovat lyhyitä ja kertovat yleensä perhe- tai rakkaustarinoita tai myyttisiä kertomuksia. Monet kirjailijat ja runoilijat ovat saaneet inspiraationsa dainoista. Monet musiikkielämän instituutiot on perustettu heti Latvian itsenäistyttyä: kansallisooppera ja konservatorio vuonna 1919, Radion sinfoniaorkesteri vuonna 1926. Toisen maailmansodan jälkeen neuvostojohto tilasi mahtipontisia teoksia, joilla ylistettiin ja kunnioitettiin poliittista järjestelmää: oratorioita, kantaatteja ja sinfonioita. Riian tuomiokirkko muutettiin urkukonserttien konserttisaliksi.
Popmusiikin levitessä maailmalla Latvia oli rautaesiripun takana. Ensimmäiset kevyen musiikin kappaleet olivat saksalaisperäisiä iskelmiä 1960-luvun alussa. Rock levisi hitaasti ja vaikutteita saatiin brittiläisistä ja amerikkalaisista yhtyeistä. Neuvostoliiton ensimmäinen rockyhtye perustettiin Latviassa vuonna 1962. Nykyisin maan kuuluisin rockyhtye on vuonna 1989 perustettu Brainstorm. Ilgi on luonut ainutlaatuisen soundin yhdistämällä latvialaista musiikkiperinnettä maailmanmusiikkiin. Latvia on osallistunut Eurovision laulukilpailuihin vuodesta 2000 lähtien ja voitti kilpailun vuonna 2002, kun Marie N esitti kappaleen ”I Wanna”.
Latviassa järjestetään vuosittain useita musiikkijuhlia: Arēnan uuden musiikin päivät, Varhaisen musiikin juhlat, kahdet oopperajuhlat, kansainväliset kirkkomusiikkipäivät, Liepājan pianomusiikkipäivät, Kremerata Baltica -festivaali, Saxophonia-juhlat, Riian katedraalin urkumusiikkijuhlat, balettiviikot ja Riian jazzfestivaali. Riiassa on järjestetty laulujuhlat jo vuodesta 1873. Vuodesta 2008 lähtien se on ollut Unescon aineettoman maailmanperinnön listalla. Kansainvälisesti tunnetuin latvialainen säveltäjä on Pēteris Vasks.
Kulttuuri > Muut esittävät taiteet

Tanssi on ollut osa Latvian näyttämötaidetta 1870-luvulta asti, jolloin kansallisteatterin näyttelijöiden piti myös laulaa ja tanssia. Tanssijoita kutsuttiin teatteriryhmiin myös Puolasta ja Venäjältä. Ulkomaalaisia klassisen baletin seurueita vieraili maassa jo varhain, mutta näytöksissä kävi vain varakkain väestönosa. Oma balettikoulu perustettiin vasta 1932. Mihail Baryšnikov aloitti tanssimisen Riian koreografiakoulussa, ja monista muistakin koulun entisistä oppilaista on tullut maailmantähtiä.
Vuonna 1940 valmistunut Zvejnieka dels (”Kalastajan poika”) oli Latvian ensimmäinen pitkä äänielokuva, mutta myös viimeinen, joka valmistui ennen neuvostomiehitystä. Jānis Streičsin elokuvat ovat suosittuja ironian ja komedian yhdistelmiä. Cilvēka bērns (”Ihmisen lapsi”) palkittiin Chicagon lastenelokuvajuhlilla ja se pyrki Oscar-ehdokkaaksi. Laila Pakalniņan elokuva Kurpe (”Kenkä”) valittiin Cannesin kilpailusarjaan 1998.
Kulttuuri > Perinteitä

Latviassa juhannusta (latv. ligo) vietetään aina 24. kesäkuuta ja silloin syödään ja juodaan, ja juhannustapoihin kuuluu myös kokonpoltto. Latvialaisen ruokavalion perustana ovat ruis, vehnä ja peruna. Maitotuotteita, kuten maitoa, voita, rahkaa ja smetanaa pidetään terveellisinä. Yleisin liha on porsaanlihaa. Savustettu kala on suosittua Riiassa ja rannikolla.
Unescon maailmanperintöluettelossa on Latviasta kaksi kohdetta: Riian historiallinen keskusta ja Struven ketju, joka on yhteiskohde monien lähialueen maiden kanssa.
Latvian kansallislintu on västäräkki ja päivänkakkara on maan kansalliskukka.
Kulttuuri > Urheilu

Latvian suosituimpia kesälajeja ovat koripallo, lentopallo, käsipallo, yleisurheilu, kun taas talvilajeista suosiossa ovat jääkiekko, ampumahiihto, ohjaskelkkailu ja rattikelkkailu.
Latvian jääkiekkomaajoukkue voitti pronssia vuoden 2023 maailmanmestaruuskisoissa ja sijoittui vuosien 2004 ja 2009 kisoissa seitsemänneksi. Jääkiekkoa on pelattu maassa 1930-luvulta asti, ja joukkue osallistui olympialaisiin jo vuonna 1936, ennen kuin maa liitettiin osaksi Neuvostoliittoa. Dinamo Riga oli Neuvostoliiton menestyksekkäimpiä seurajoukkueita ja joukkue osallistui ennen KHL-ammattilaisliigaan.
Latvian koripallomaajoukkue voitti Euroopan mestaruuden 1936. Latvian jalkapallomaajoukkue pelasi Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2004. Maaliskuussa 2011 se oli Fifan rankingissa sijalla 75.
Latvia on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1924. Eniten mitaleita ovat saaneet painonnostaja Viktors Ščerbatihs, meloja Ivans Klementjevs ja BMX-pyöräilijä Māris Štrombergs. Latvian ensimmäinen olympiamitalisti oli Jānis Daliņš, joka otti hopeaa 50 kilometrin kävelyssä vuoden 1932 olympialaisissa.
Ann Morgan Guilbert

| Ann Morgan Guilbert |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ann Morgan Guilbert
Syntynyt: 16. lokakuuta 1928 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat
Kuollut: 14. kesäkuuta 2016 (87 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  George Eckstein (1953–1966) Guy Raymond (1972–1997)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Ann M. Guilbert Ann Guilbert
Aktiivisena:  1958–2016
Merkittävät roolit:  Millie Helper The Dick Van Dyke Show Yetta Rosenberg Nanny
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
AllMovie
Ann Morgan Guilbert (myös pelkästään Ann Guilbert, 16. lokakuuta 1928 Minneapolis, Minnesota – 14. kesäkuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä.
Ann Morgan Guilbert muistetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoissa The Dick Van Dyke Show’ssa, jossa hän näytteli Millie Helperiä 61 jaksossa vuosina 1961–1966, sekä Nannyssä, jossa hän näytteli Yetta Rosenbergia 57 jaksossa vuosina 1993–1999. Guilbert aloitti viihdeuransa esiintyjänä ja laulajana Billy Barnes Revuesissa 1950-luvulla Broadwaylla John Golden Theatressa sekä The Lyceum Theatressa.