stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Steingrímur Hermannsson

| Steingrímur Hermannsson |
| --- | --- |

Islannin pääministeri
 28.5.1983–8.7.1987 28.9.1988–30.4.1991  
Presidentti:  Vigdís Finnbogadóttir
Edeltäjä:  Gunnar Thoroddsen Þorsteinn Pálsson
Seuraaja:  Þorsteinn Pálsson Davíð Oddsson
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1928 Reykjavík
Kuollut: 1. helmikuuta 2010 (81 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Edistyspuolue
Steingrímur Hermannsson (22. kesäkuuta 1928 – 1. helmikuuta 2010) oli islantilainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1983–1987 ja 1988–1991. Steingrímur edusti Edistyspuoluetta ja toimi puolueensa johtajana vuosina 1979–1994.
Steingrímur lähti vuonna 1948 Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli Chicagossa ja Caltechissa. Hänet valittiin Islannin parlamenttiin Edistyspuolueen jäsenenä ensimmäistä kertaa vuonna 1971. Steingrímur istui parlamentissa yhtäjaksoisesti vuoteen 1994 asti. Vuonna 1994 hänet valittiin Islannin keskuspankin johtoon. Hän työskenteli keskuspankissa neljän vuoden ajan. Eläkkeelle jäätyään Steingrímur toimi ympäristöasioiden parissa.
Steingrímur oli naimisissa kahdesti ja hänellä oli kuusi lasta. Hänen isänsä Hermann Jónasson oli Islannin pääministeri vuosina 1934–1942 ja 1956–1958.
Märt Pius

| Märt Pius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. helmikuuta 1989 (ikä 35)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Märt Pius (s. 4. helmikuuta 1989) on virolainen näyttelijä. Hän on näytellyt Tallinnan kaupunginteatterissa vuodesta 2012. Lisäksi hän on näytellyt useissa elokuvissa, kuten 1944, Nullpunkt, Loikkarit ja Omerta 6/12.
Märt Piusin kaksosveli on näyttelijä Priit Pius.
Slender Man

Taiteilijan näkemys Slender Manista.
Slender Man (myös Slenderman, suom. Hoikka mies) on kuvitteellinen hahmo, internet-meemi ja creepypastahahmo, jonka Eric Knudsen (tunnetaan myös nimellä Victor Surge) loi  Something Awful -foorumilla kesäkuussa 2009. Muut foorumin käyttäjät osallistuivat Slendermanin tarinan rakentamiseen postaamalla photoshopattuja kuvia ja tarinoita.
Slenderman on mustaan pukeutunut pitkä mies, jolla on piirteettömät kasvot ja toisinaan lonkerot selässä. Alkuperäisen tarinan mukaan Slendermanin kerrotaan sieppaavan lapsia.
Hahmon pohjalta on luotu selviytymiskauhupelisarja, jonka osia ovat Slender: The Eight Pages (2012) ja Slender: The Arrival (2013).
Vuonna 2014 tapahtui niin sanottu Slenderman-puukotus, jossa kaksi 12-vuotiasta tyttöä Waukeshan kaupungissa Wisconsinissa Yhdysvalloissa yritti tappaa ystävänsä, koska he ajattelivat sen miellyttävän Slendermania. Samana vuonna naamioitunut teinityttö puukotti äitiään Ohiossa Yhdysvalloissa aiemmasta tapauksesta vaikutteita saaneena.
Slender Manista on tehty samanniminen elokuva (2018).
Sleptoni

Hiukkasfysiikassa sleptoni on hypoteettinen leptonin 
bosonipartneri, jonka olemassaolon supersymmetria ennustaa. Esimerkkejäselvennä ovat: 
selektroni, smyoni, stau ja sneutriinot.
Solungavisa

| Solungavisa |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Amedia
Levikki:  2 130 (2020)
Perustettu:  2008
Päätoimittaja:  Tom Haakenstad
Kotikunta:  Åsnes
Kotimaa:  Norja
Ilmestymistiheys:  to
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Solungavisa on norjalainen vuonna 2008 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Åsnes. Lehti ilmestyy torstaisin ja kuuluu Amedia-konserniin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
Muldhøjn mies

| Muldhøjn hautakumpu> Muldhøjen tai Muldbjerghøjen |
| --- | --- |

Sijainti
 Muldhøjn hautakumpu
Koordinaatit:  56.140602°N, 8.478257°E
Valtio:  Tanska
Paikkakunta:  Ringkøbing
Historia
Tyyppi:  hautakumpu
Ajanjakso:  pronssikausi
Huippukausi:  1365 eaa., periodi II
Kulttuuri:  Skandinavian pronssikausi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Muldhøjn mies (tansk. Muldbjergmanden, kuoli noin 1365 eaa., Monteliuksen periodi II) on Tanskassa Ringkøbingissa Muldbjergin Muldhøjn hautakumpuun tammiarkkuun haudattu mies. Hautakummusta näkyy käytettävän myös nimeä tansk. Muldbjerghøjen. Tammiarkku, vainajan vaatetus sekä esineistö on esillä Tanskan kansallismuseossa.
Historiaa

Muldhøjn hautakummun arkeologiset kaivaukset toteutettiin vuonna 1883. Sen tekivät yksityishenkilöt (amtsfuldmægtig) P. Rosenörn ja (distriktslæge) A. Thierry. He kaivoivat itsensä hautakumpuun sisälle sen koillispäästä ja kun he pääsivät suurelle kivetykselle, alkoi hautakummusta valua ulos valtavasti vettä. He tekivät asiasta ilmoituksen keskusmuseolle (tansk. Museet for De Nordiske Oldsager). Kansallismuseosta lähetettiin H. Petersen jatkamaan tutkimuksia. Kaivauksien löydökset luetteloitiin museon kokoelmiin numerolla B3319–B3332.
Vuonna 1892 teki E. Petersen katselmusretken Hindin herrediin, johon tämäkin kohde kuului. Hän kirjoittaa, että korkein kohta on kummun keskellä kun taas etelä- ja pohjoispäät ovat madaltuneet. Tämä oli pohjoispään osalta todennäköisesti kaivauksien seurausta. Vuonna 1950 tehtiin kummulla katselmus vuoden 1937 rauhoituslain merkeissä ja kumpu sai sen seurauksena rauhoituspäätöksen. Katselmuksessa mitattiin hautakumpu ja sen mitat olivat ”4×21–24×41 metriä”. Lisäksi tehtiin havainto, että eteläpäässä oli V-muotoinen syvennys, jonka reuna oli halkaisijaltaan 6,25 metriä.
Muldbjergin ympäristö

Muldbjerg saattaa olla alkujaan viereisen kylän nimi, mutta myös hautakumpua kutsutaan Muldbjergin kummuksi. Toinen käytetty nimi on Muldhøj. Hautakummut sijaitsevat korkealla mäellä. Sieltä hautakummut erottuvat kaikkialle ympäristön peltoalueelle. Pitkäkummun vieressä on vielä kaksi pientä hautakumpua. Kummankin sisällä on ollut hautaus. Muldhøjn pitkäkumpu on muodostunut kahden pyöreäkummun välisen tilan täyttämisestä. Sinne on maanpinnan tasalle haudattu kolmas vainaja.
Hautaus > Hautakumpu

Hautakumpu sijaitsee hiekkaisella mäellä, josta aukeaa näkymä Hover ån suuntaan. Se on rakennettu pitkän malliseksi, mutta se selittyy sen aikaisemmalla rakenteella. Sen vuonna 1883 pituudeksi mitattiin 43,4 metriä ja vuonna 1892 vielä 40,8 metriä. Vuonna 1892 sen korkeus oli 3,76 metriä. Muldhøjn mies makasi pohjoispuolen hautakummussa. Tämän osan korkeus oli 3,8 metriä ja halkaisija 19,4 metriä.
Hautaus > Mieshaudan tammiarkku

Tammiarkku oli asteteltu luode-kaakko-suuntaan ja se oli 3,09 metriä pitkä ja 0,94 metriä leveä. Arkku oli tammen runko, joka oli halkaistu keskeltä kahtia. Kumpikin puolisko oli koverrettu ontoksi. Alempaan puolikkaaseen laitettiin vainaja ja sen hauta-antimet. Päälle käännettiin kansipuolikas, jotka sopivatkin täysin toisiinsa. Varmuuden vuoksi oli vieläkin suuremmasta tukista valmistettu halkaistun lieriön kaltainen kansi, joka oli aseteltu arkun suojaksi. Tämän kyljessä oli nelikulmainen reikä, jonka merkitys jää auki. Ilmeisesti tätä on aiemmin käytetty johonkin muuhun tarkoitukseen. Arkun sivuille, sen päätyihin ja sen alle oli ladottu kädenkokoisia kiviä tukemaan sitä. Arkku on konservoitu ja se on esillä Tanskan kansallismuseossa.
Hautaus > Muldhøjn mies

Arkkua avattaessa vainaja oli peitettynä pitkään naudannahkaan, jonka alta pilkisti vain hattu. Kun se poistettiin, oli vainajalla vielä yllään kokopitkä viitta, joka peitti vainajan. Kun vielä sekin poistettiin paljastui se, mitä vainajasta ja muusta hautaan laitetuista esineistä oli vielä jäljellä. Tammiarkun pohjalle oli aseteltu 180 senttimetriä  pitkän vainajan ruumis selälleen makaamaan. Vainaja oli täysin pukeutuneena, mutta hänen allaan ei ollut peittoa, mattoa tai naudannahkaa. Vainaja oli käytännöllisesti katsoen maatunut ja suurimmaksi osaksi kadonnut. Vain jäänteet hänen polvistaan ja sääriluistaan näkyivät sekä oikean käsivarren luun pää erottui selvästi. Yllään hänellä oli polviin asti ulottuva lampaanvillainen takki, joka oli sidottu vyötärölle vyöllä. Tämän ylle oli vielä puettu viitta, joka mainitaan olevan ”munuaisen muotoinen”. Asuun kuului myös suorakulmaisista villakankaan kappaleista valmistetut käärinliinat, jotka löytyivät jalkoihin laitetuista jalkineista. Hänen päähänsä oli laitettu villainen leiritön hattu, jonka villaan oli sekoitettu mukaan turkiseläimen karvoja.
Rinnan kohdalla ja ilmeisesti asuun ommeltuna sijaitsi kaksi pientä ja pyöreää pronssista tutulusta. Takkia tai viittaa sitoivat kaksi solkea (fibula). Arkun oikealle sivulle vainajan keskivartalon kohdalle oli laskettu pitkä pronssimiekka, joka oli työnnetty puiseen ja kauniisti koristeltuun puutuppeen. Miekan kahvassa oli kultaista koristelua.
Hautaus > Muita hautoja

Hautakumpuun oli haudattu muitakin vainajia niin sanottuihin sekundäärisiin hautoihin. Ne on ilmeisesti tehty jonkin ajan päästä päähautauksesta tai jopa satoja vuosia jälkeenpäin. Alun perin oli kaksi vainajaa haudattu eri kumpuihin, jotka sijaitsivat pohjois- ja eteläpuolilla toisiaan. Myös eteläisessä kummussa oli sen keskelle ladottu kivilatomus, jonka tarkoitus oli tukea sinne tuotua tammiarkkua. Kun samanlainen kivilatomus löytyi myös kumpujen välistä, voidaan pitää lähes varmana, että pitkäkumpu oli alkujaan kolmen tammiarkun yhteishauta.
Eteläisestä hautauksesta löytyi vain jäänteet syöpyneestä pronssitikarista, jonka kahvassa oli jäljellä kultausta. Tikarin vuoksi tutkijat arvelevat haudan olleen naiselle. Hautakumpujen väliin oli haudattu myös nainen, sillä sieltä löydettiin pronssitikari ja tutulus. Esineiden tyypin perusteella haudat ajoitettiin väljästi periodille II eli noin 1500–1300 eaa. Näiden hautojen tammiarkut ja kaikki niissä ollut orgaaninen materiaali oli lahonnut ja hävinnyt pois.
Hautakummun huipulle oli laskettu pronssikauden loppupuolella tai rautakauden alussa uurnahauta, missä uurnaan oli kaadettu palaneita luita ja ruostuneita raudankappaleita. Muualle hautakumpuun oli laskettu kolmeen kohtaan poltettujen vainajien luita mataliin kuoppiin.
Ajoitus

Muldhøjn miehen tammiarkku ajoitettiin vuosirenkaistaan vuoteen 1376 eaa. Tukin viimeiset vuosirenkaat päättyivät vuoteen 1396 eaa., mutta osa puun nilasta ja kuoresta olivat vielä muuttumatta puuksi ja siten tuhoutuneet. Tanskan kansallismuseo ilmoittaa hautauksen tapahtuneen vuonna 1365 eaa. Tämä lienee tammiarkun viimeisin ajoitus. Epävarmuudesta huolimatta Muldhøjn miehen hautaus tapahtui periodilla II eli 1500–1300 eaa.
Aiheesta muualla

Rigskøping-Skjern museum: Muldbjerg Gravhøj (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 26.5.2018
Miehen tammiarkku Tanskan kansallismuseon näyttelyssä.
Miehen kaapu ja takki.
Munakari (Eurajoki)

Munakari
Suomisten veljesten torppa vuonna 1974
| --- | --- |
Sijainti:  61°15.003′N, 021°27.224′E, Eurajoki Suomi
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Munakari on saari Olkiluodon pohjoispuolella Eurajoen kunnassa. Saari on muuttolintujen levähdys- ja pesimispaikka, josta se on saanut linnunmuniin viittaavan nimensä.
Saarella sijainneen vuonna 1885 rakennetun Aarne ja Martti Suomisen kalastajatorpan esineistöä on nähtävillä Eurajoen maatalousmuseossa. Suomiset eli Munakarin veljekset asuivat saarella ja kalastivat sieltä käsin.
Aiheesta muualla

Eurajoen museot: Munakarin poikain huone (Arkistoitu – Internet Archive)
Space Dogs

| Space Dogs> Белка и Стрелка. Звёздные собаки |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Inna Jevlannikova Svjatoslav Ušakov
Käsikirjoittaja:  Aleksandr Talal
Tuottaja:  Vadim Sotskov Sergei Zernov
Säveltäjä:  Ivan Urjupin
Leikkaaja:  Kirill Agafonov Igor Tšypin Svetlana Putko
Pääosat:  Jelena Jakovleva Anna Bolšova Jevgeni Mironov Sergei Garmaš Aleksandr Baširov Vladimir Dovžik Roman Kavašnin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Venäjä
Tuotantoyhtiö:   Tsentr natsionalnogo filma  Epic Pictures Group 
Levittäjä:  Bontonfilm
Ensi-ilta:  18. maaliskuuta 2010 (Venäjä) 2. huhtikuuta 2010 (Yhdyistynyt kuningaskunta)
Kesto:  85 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Venäjä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Space Dogs (ven. Белка и Стрелка. Звёздные собаки, Belka i Strelka. Zvjozdnyje sobaki) on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut venäläinen tietokoneanimaatioelokuva, jonka ohjasivat Inna Jevlannikova ja Svjatoslav Ušakov.
Ääninäyttelijät

| Venäjänkielinen ääninäyttelijä | Englanninkielinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| Anna Bolšova | Chloë Grace Moretz | Kristina Vahvaselkä | Belka |
| Jevgeni Mironov | Spike Spencer | Joonathan Kettunen | Lenny |
| Vladmir Dovžik | ? | Joonathan Kettunen | Pirate |
| Jelena Jakovleva | Dorothy Fahn | Karolina Blom | Strelka |
| Nina Šmelkova | ? | Elise Langenoja | Uros-bulldog |
| ? | ? | Arto Nieminen | Miesrankku |
| ? | ? | Arto Nieminen | Karluša |
| Roman Kavašnin | ? | Arto Nieminen | Vova-possu |
| Sergei Garmaš | Richard Epcar | Markus Niemi | Kazbek |
| Aleksandr Baširov | ? | Markus Niemi | Urosmopsi |
| Ruslan Kulešov | ? | Kristian Vahvaselkä | Pušinka |
Ääninäyttelijät > Suomenkielinen versio

| --- | --- |
Dubbausstudio:: KM Studio
Lisäksi:: Juha Paananen
Käännös:: Jari Siltakoski
Mutkalammin tuulivoimapuisto

| Mutkalammin tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Kalajoki, Kannus, Kokkola
Koordinaatit:  64°03′04″N, 24°04′19″E
Rakentaminen alkoi:  2021 
Sähköverkkoon:  2022 
Valmistunut:  2023 
Kustannus:  500 miljoonaa € 
Perustaja:  PROKON Wind Energy Finland Oy
Rakennuttaja:  Mutkalampi Tuulipuisto Oy
Omistaja:  Mutkalampi Tuulipuisto Oy
Operaattori:  Neoen
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  3 sähköasemaa 
Liittymisjännite:  110 kV 
Korkeus:  55–85 m 
Pinta-ala:  48 km² 
Tuulivoimalat:  63 × Vestas V162 (6 MW),  6 × Vestas V150 (4,3 MW)
Kapasiteetti:  403,8 MW  
Vuosituotanto:  1 075 GWh 
 fiMutkalammin tuulivoimapuisto 
Verkkosivut:  mutkalampi.fi
Mutkalammin tuulivoimapuisto on Keski-Pohjanmaalla Kokkolassa ja Kannuksessa ja Pohjois-Pohjanmaalla Kalajoella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 69 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 404 megawattia ja vuosituotanto noin 1 075 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakennuttanut Mutkalampi Tuulipuisto Oy, joka myös omistaa sen. Sähköntuotantoa operoi ranskalainen Neoen. Mutkalammin tuulivoimapuisto oli valmistuessaan kapasiteetiltaan Suomen suurin tuulivoimapuisto.
Yleistä

Mutkalammin tuulivoimapuisto sijaitsee harvaan asutulla seudulla noin 20 kilometriä Kannuksesta, 40 kilometriä Kalajoelta ja 60  kilometriä Kokkolasta. Tuulipuiston voimaloiden välimatkoihin perustuen tuulivoimapuiston alueen pituus on noin 14 kilometriä ja leveys on noin 7 kilometriä. Tuulivoima puistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala on 48 neliökilometriä.
Kannuksessa sijaitsee 30 tuulivoimalaitosta, Kalajoella 29 ja Kokkolassa yksi. Tuulivoimalat sijaitsevat Kannuksessa Mutkalammin ympäristössä ja Kokkolassa Uusi-Somerolla sijaitsee yksi tuulivoimaloiden ryhmä. Kannuksen Korvenkylässä sekä Kalajoella Mökkiperän ja Pahkamaan ympäristössä sijaitsee toinen edellistä suurempi ryhmä. Tämän eteläpuolella Kalajoen Susinevan ympäristössä sijaitsee kolmas ryhmä. Voimalat sijaitsevat Susinevalla 75–85 metriä mpy., Korvenkylän pohjois- ja länsipuolella 55–65 metriä mpy.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamia. Sen tuulivoimaloista on 63 Vestas V162-mallia. Niiden napakorkeus on 139 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 162 metriä, ja kapasiteetti on 6,0 megawattia. Näiden lisäksi on vielä 6 voimalaa V150-mallia, joiden napakorkeus on 145 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 150 metriä, ja jonka kapasiteetti on 4,3 megawattia.
Tuulipuistosta on tieyhteys Mutkalammin kylälle, jonka tieyhteydet rannikolle päin parannettiin voimalaitostyömaan yhteydessä. Voimaloiden välille on rakennettu huoltoteitä, mikä on parantanut tieyhteyksiä eri osiin haja-asutusseutua. Tuulipuiston sähköntuotanto johdetaan voimaloilta kahteen sähkökeskukseen maakaapeleilla. Voimaloiden sähköä kerätään kolmelle sähköasemalle. Niiltä lähtee 110 kilovoltin 35 kilometriä pitkä sähkölinja Asemakylän Rieskanevan sähköaseman kautta Uusinivalan sähköasemalle.
Historiaa > Valmistelut

Saksalaisen yhtiön PROKON Regenerative Energien GmbH suomalainen tytäryhtiö PROKON Wind Energy Finland Oy oli kehittelemässä tuulivoimapuiston rakentamista vuonna 2011 . Hankkeessa arvioitiin, että noin 100 neliökilometriä laajalle alueelle voitavan rakentaa noin 100 tuulivoimalaitosta, joiden kapasiteetti olisi 2–5 megawattia ja niiden korkeus olisi noin 220 metriä. Yhtiö laati ympäristövaikutusten arviointiselostuksen (YVA), jonka se toimitti Etelä-Pohjanmaan ELY-keskukselle tarkistettavaksi. ELY-keskus antoi siitä lausunnon huhtikuussa 2013 . Kokkolan kaupunki hyväksyi sen alueensa osayleiskaavan toukokuussa 2016, Kannuksen kunta hyväksyi oman kaavansa tammikuussa 2017, ja Kalajoki omansa toukokuussa 2017. Kaavasta tehtiin kuitenkin valituksia, jotka Pohjois-Suomen hallinto-oikeus hylkäsi heinäkuussa 2018.
Vuonna 2019 perustettiin tuulivoimapuistoa varten tytäryhtiön Mutkalampi Tuulipuisto Oy. Prokon ilmoittaa verkkosivuillaan, että Neoen on ostanut hankkeesta 80 %. Myyntiajasta ei ole tässä tietoa, mutta se tapahtui ilmeisesti 23.9.2019 jälkeen . Myös Neoen kertoo syyskuussa 2019 lehdistötiedotteessaan, että Neoen Renewables Finland Oy omistaa Mutkalampi Tuulipuiston osakkeista 80 % ja PROKON Wind Energy Finland Oy 20 %.
Historiaa > Rakentaminen

Tuulipuiston rakentamisen valmistelut alkoivat marraskuussa 2020. Maaliskuussa alettiin valamaan betonista tuulivoimalaitosten perustuksia ja samalla asennettiin sähkönsiirtoverkon maakaapeleita ja rakennettiin sähköasemia. Betonityöt valmistuivat lokakuussa 2021. Voimalaitokset pystytettiin maaliskuun ja syyskuun välisenä aikana vuonna 2022. Voimalaitoksien testaukset johtivat sähkötuotannon ensimmäiseen vaiheen alkamiseen joulukuussa 2022, jolloin kapasiteetti oli hetken 250 megawattia, ja myöhemmin toisen vaiheen alkamiseen heinäkuussa 2023, jolloin se saavutti 404 megawatin kapasiteetin.
Historiaa > Sähkösopimuksia

Tuulipuiston sähkötuotannosta ainakin osa on myyty suoraan eräille kansainvälisille toimijoille suoraan pitkäaikaisilla sopimuksilla. Niitä ovat muun muassa Google (130 MW), Heineken, Phillips, Nouryon ja Signify.
Historiaa > Avajaiset ja suhdetoimintaa

Tuulivoimapuistossa järjestettiin 17. kesäkuussa 2022 avajaiset, joihin ilmoittautui 3 500 vierailijaa. Heille järjestettiin linja-autokuljetukset Kalajoelta, Kannuksesta ja Kokkolasta. Virallisena vierailijaksi tuli Ransakan suurlähettilän Agnes Cukierman. Avajaisissa esiintyivät esimerkiksi yhtye Portion Boys. Avajaisissa julkistettiin tuulipuistoon rakennettavan taideteoksen valinta. Se annettiin  Petteri Nisuselle ja Tommi Grönlundille, jotka toteuttavat noin 50 metriä pitkän halkopinon, joka symboloi tuulipuiston tunnissa tuottaman energian määrää (84,3 kuutiometriä puuta) .
Historiaa > Uutisia

Voimalssa oli alussa toimintahäiriö, jotka kaapelivian vuoksi keskeytti osan tuulipuiston voimaloiden toiminnan useaksi viikoksi.
Sosiaalisten vaikutusten arviointi

Sosiaalisten vaikutusten arviointi (SVA) tarkoittaa hankkeen tai toiminnan aiheuttamien ihmisten elinoloihin ja viihtyvyyteen kohdistuvien vaikutusten tunnistamista ja arviointia. Sosiaalisella vaikutuksella on tarkoitettu päätöksen, hankkeen tai toimen ihmiseen, yhteisöön tai yhteiskuntaan kohdistuvaa vaikutusta, joka aiheuttaa muutoksia ihmisten hyvinvoinnissa tai hyvinvoinnin jakautumisessa. Sosiaalinen on käännös englannin kielen sanasta 'social', jonka merkitys on paljon laajempi kuin suomen kielen sosiaalisen. Sosiaalisen ymmärtäminen kapeasti, sosiaalipolitiikkaan tai tulonsiirtoihin liittyvänä, on rajoittanut vaikutusten arviointia ja tehnyt rajanvedon sosiaalisten ja terveydellisten vaikutusten välillä ongelmalliseksi.
Aiheesta muualla

SVA kaavoituksessa
SVA Jyväskylässä (Arkistoitu – Internet Archive)
Ihmisiin kohdistuvien vaikutusten arviointi -käsikirja (Arkistoitu – Internet Archive)
Märta Norberg

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten hiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Naisten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Falun 1954 | 3 × 5 km |  |
|  Pronssia | Lahti 1958 | 3 × 5 km |  |
Märta Norberg (19. syyskuuta 1922 Sidensjö, Örnsköldsvik – 19. joulukuuta 2020 Örnsköldsvik) oli ruotsalainen maastohiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Vårby Idrottsklubbia.
Norberg voitti MM-kilpailuista kaksi pronssimitalia, 3 × 5 kilometrin viestistä vuosina 1954 ja 1958. Norberg osallistui talviolympialaisiin kerran: hän sijoittui Oslon kisoissa 1952 kymmenen kilometrin kilpailussa neljänneksi.
Norberg hiihti 1951 Ruotsin hiihtokilpailuissa Sundsvallissa 10 kilometrin kilpailussa kolmanneksi.
Norberg kuoli Örnsköldsvikissä 98-vuotiaana 19. joulukuuta 2020.
Aiheesta muualla

Märta Norberg Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Slettafossen

Slettafossen
Slettafossen on Norjassa, Rauman joessa sijaitseva vesiputous. Vesiputous virtaa kanjonissa, joen kapeassa osassa.
Slettafossen sijaitsee 44 kilometriä Åndalsnesista Vermaan päin. Nähtävyyden vieressä on levähdyspaikka.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Märta Donner

Märta Maria Donner (1. kesäkuuta 1922 Helsinki – 18. maaliskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen lastenneurologian erikoislääkäri ja Helsingin yliopiston dosentti. Hän tuli tunnetuksi kehitysvammaisten lasten hoidon ja diagnostiikan kehittäjänä toimiessaan Lastenklinikan lastenneurologian ja EEG:n erikoislääkärinä Helsingissä vuosina 1962–1977. Hän konsultoi vuoteen 1985 muiden sairaaloiden lastenneurologiapotilaiden hoitoa Länsi-Uudenmaan aluesairaalassa.
Donnerin vanhemmat olivat professori Sven Donner ja lastentarhanopettaja Elsa Strengell. Donner aloitti lääketieteen opiskelut päästyään ylioppilaaksi vuonna 1940. Hän toimi jatkosodan aikana apusisarena Äänislinnassa ja apulaislääkärinä Pälksaaren sotasairaalassa vuonna 1944. Sodan jälkeen hän toimi lastenlääkärinä Diakonissalaitoksen psyykkisesti vammaisten lasten sairaalassa, nykyisessä Rinnekodissa, missä hänen isänsä toimi ylilääkärinä. Donner jatkoi opintojaan ja perehtyi lastenneurologiaan opintomatkoillaan Englannissa ja Ruotsissa. Hänen väitöskirjansa vuonna 1954 käsitteli mongoloidilasten biologiaa ja immunologiaa.
Helsingin yliopistollisen keskussairaalan lastenklinikalle perustettiin lastenneurologiaan perehtyneen EEG-lääkärin virka. Donner nimettiin sen ensimmäiseksi haltijaksi, sillä hän oli alan ainoa asiantuntija Suomessa. Donner konsultoi kaikkia Lastenklinikan 13 osastoa ja poliklinikkaa, koska noin joka kymmenes kaikista potilaista kärsi jostakin neurologisesta ongelmasta. Tärkeimpiä ryhmiä olivat epilepsiapotilaat, kehitysvammaiset sekä erilaisista aivovammojen jälkitiloista kärsivät potilaat. Hän käynnisti epilepsiapotilaiden vastaanotot, jotka pian laajenivat neurologisiksi erikoisvastaanotoiksi.
1970-luvulla Donner siirtyi ensin lyhyeksi aikaa Pohjois-Karjalan keskussairaalan osastonlääkäriksi ja toimi 1978–1985 Länsi-Uudenmaan aluesairaalassa Tammisaaressa lastenneurologian osaston ylilääkärinä. Oman työnsä lisäksi hän konsultoi Samfundet Folkhälsanissa ja toimi lääkintöhallituksen asiantuntijana. Hän teki myös läheistä yhteistyötä pohjoismaisten lastenneurologien kanssa.
Ansioistaan lastenneurologian kehittäjänä Donner sai 1986 professorin arvonimen. Lisäksi hän vaikutti kehitysvammaisten lasten puolestapuhujana. Vuonna 1967 hän perusti epävirallisen lastenneurologisen klubin, jossa alan lääkärit pitivät alustuksia.
Aiheesta muualla

Donner, Märta, A Study of the immunology and biology of mongolism. 1954 (väitöskirja)
Helena Pihko, Raili Riikonen, Leena Tuuteri, Carina Wallgren-Petterson, Märta Donner 1922–2013 : teki vammaisista lapsista näkyviä // Helsingin Sanomat 19.4.2012 (muistokirjoitus)
S. Kivitie-Kallio, Historiikki : lastenneurologista yhdistyshistoriaa
S. L. Tuovinen, Pälksaari 1925–1945 : piirisairaala rajan tuntumassa – sairaala sodan jaloissa. 1999
L. Tuuteri, Sata vuotta lasten sairaalahoitoa : Helsingin Lastenklinikka 1893–1993. 1993
Märta Blomstedt

Märta Blomstedt (alk.  Märta Elisabeth Adelaide von Willebrand, 8. kesäkuuta 1899 Turku – 16. helmikuuta 1982) oli suomalainen arkkitehti joka oli yksi Suomen huomattavimpiaa funktionalististen rakennusten suunnittelijoita.