stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juutalaisuuden vaikutus islamiin

Philippe de Champaigne: Mooses ja kymmenen käskyä (1648). Muhammedin elämäkerrassa toistuvat monet Mooseksen elämään yhdistetyt tapahtumat. (Myöhempien aikojen eurooppalaisissa maalauksissa malleina oivat eurooppalaiset, joiden ulkonäkö eroaa seemiläisistä arabeista ja juutalaisista.)
Juutalaisuuden vaikutus islamiin ilmenee juutalaisuudesta peräisin olevien aiheiden runsautena sekä Koraanissa että islamilaisessa teologiassa ja lainsäädännössä. Kun islam syntyi varhaiskeskiajalla Lähi-idässä, alueen valtauskontoja olivat itäinen kristinusko, juutalaisuus ja Persiassa zarathustralaisuus. Islamin saamat vaikutteet juutalaisuudesta suodattuivat pääosin kristinuskon kautta, mutta lainoja on paljon myös suoraan juutalaisista lähteistä ja varsinkin samarialaisuudesta, joka aikaisemmin oli nykyistä mahtavampi suuntaus.
Koraani sisältää etenkin juutalaisesta kirjallisuudesta saatuja aineksia. Näihin Koraanin lähteisiin kuuluivat viiden Mooseksen kirjan lisäksi muun muassa Talmud, mišna ja halakha. Yhtäläisyydet eivät kuitenkaan jää Koraaniin. Myös perimätiedon pohjalta kehittynyt islamilainen teologia sisältää samankaltaisuuksia juutalaisuuden kanssa. Erityisen silmiinpistävä on profeetta Muhammedin asema. Islam kohotti Muhammedin kolmeen huomattavaa rooliin: valtionjohtajaksi, uskonnon perustajaksi ja lainsäätäjäksi. Näissä kolmessa roolissa kertomus Muhammedista seurasi täsmällisesti Mooseksen antamaa esikuvaa.
Muslimit eivät itse hyväksy käsitystä, että islam olisi kehittynyt juutalaisuudesta tai kristinuskosta. Yhtäläisyydet selitetään sillä, että islam päinvastoin on uskonnoista alkuperäisin, ja juutalaisuus ja kristinusko ovat sen myöhemmin kehittyneitä muunnelmia. Väite on kuitenkin enemmänkin uskontoon kuuluva oppi kuin tieteellinen teoria, eikä sitä varsinaisesti ole pyritty todistamaan oikeaksi.
Juutalaisvaikutteiden runsautta Koraanissa on perinteisen islamologian piirissä selitetty sillä, että profeetta Muhammed sai oppia ja vaikutteita Mekassa asuneilta kristityiltä ja juutalaisilta. Jotkut tutkijat ovat hylänneet kertomuksen Mekasta ja Muhammedista ja katsovat sen sijaan, että islam alkoi kehittyä itäisenä kristillisenä lahkona jossakin Arabian niemimaan ulkopuolella.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen

Ensimmäinen tutkija, joka paneutui juutalaisuuden ja islamin välisiin yhtäläisyyksiin, oli saksalainen rabbi Abraham Geiger (1810–1874). Hän luetteloi Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisen perinteen kanssa ja tuli näin samalla aloittaneeksi Koraania koskevan modernin tieteellisen tutkimuksen. Myöhemmin Theodor Nöldeke (1836–1930) kirjasi vastaavalla tavalla Koraanin yhtäläisyyksiä Raamattuun. Geiger jakoi havaintonsa kolmeen osaan: opillisiin käsityksiin, jotka Koraani lainasi juutalaisuudesta, alkuperältään juutalaisiin käsitteisiin sekä Koraanin tarinoihin, jotka olivat peräisin juutalaisten Toorasta.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin sanasto

Geigerin lähtökohtana oli se, että Koraanin kirjoitti Muhammed, ja Koraanin yhtäläisyydet juutalaisuuteen johtuivat siten Muhammedin henkilöhistoriasta. Geigerin mukaan muun muassa seuraavat Koraanin teologiset käsitteet Koraani on saanut rabbiinisesta juutalaisuudesta: tabut (arkki), taurat (laki), Jannatu adn (Paratiisi), Jahannam (Helvetti), abbar (opettaja), rabbani (opettaja),  sabt (lauantai), sakinat  (Jumalan läsnäolo), taghut (erehdys), furqan (sovitus, pelastus), ma'un (suoja), masani (toisto), malakut (hallitus).
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Opilliset lainat

Opillisissa kysymyksissä Geiger piti seuraavia asioita Koraanissa lainoina juutalaisuudesta: käsitys Jumalan ykseydestä, maailman luominen seitsemässä päivässä, oppi seitsemästä taivaasta, oppi ylösnousemuksesta ja viimeisestä tuomiosta sekä Paratiisista ja Helvetistä, oppi seitsemästä tasosta helvetissä, oppi taivaan autuudesta ja vaikeudesta päästä sinne. Talmudin mukaan ihmisen ruumiinjäsenet todistavat häntä vastaan, ja sama löytyy Koraanin suurasta 24:24. Oppi enkeleistä ja demoneista samoin oli saatu juutalaisuudesta. Moraalin ja lainsäädännön alueelta Geiger esittää seuraavia esimerkkejä juutalaisuuden vaikutuksia Koraaniin: molemmissa rukoilu tapahtuu seisovassa asennossa; jos on koskenut naiseen, rukoilu on kiellettyä ennen peseytymistä, missä hiekkakin kelpaa. Eronneen naisen on odotettava kolme kuukautta, ennen kuin hän voi avioitua uudelleen; imettäminen kestää kaksi vuotta.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat

Koraanissa on runsaasti Vanhan Testamentin tarinoita, jotka kuitenkin ovat muuntuneet ja lyhentyneet alkuperäisistä ja muuttuneet osittain sekaviksi.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat > Adam

Lehmän suura (2:30–39) sisältää kertomuksen Adamista. Jumala kertoo enkeleille, että hän aikoo asettaa itselleen sijaisen maan päälle. Enkelit tyrmistyvät ja ovat vastaan. Jumala ilmoittaa, että hän tietää sellaista, mitä enkelit eivät tiedä. Tämän jälkeen hän opettaa Adamille kaikkien asioiden nimet. Jumala pyytää nyt enkeleitä nimeämään eri asioita, "jos väitätte puhuvanne totta". Enkelit eivät pysty ja vetoavat siihen, ettei heitä ole opetettu. Jumala pyytää samaa Adamilta, joka helposti nimeää kysytyt asiat. Jumala kehottaa enkeleitä kumartamaan Adamia, ja kaikki tottelivat paitsi Iblis (Saatana). Seuraavaksi Jumala  ilmoittaa, Adam saa puolisonsa kanssa asua Paratiisissa, mutta ei saa lähestyä "tätä puuta". Saatana saa heidät kuitenkin horjahtamaan, ja kaikki kolme syöstään maan päälle toistensa vihollisina. Suurassa 20 (115–123) esiintyy tarinan muunnelma, jossa Saatana houkuttelee Adamia syömään ikuisen elämän puusta, kun Raamatussa syödään tiedon puusta.
Koraanin tarinaa ei sellaisenaan löydy Raamatusta. Geiger toteaa, että Lehmän suuran tarina on saatu Mooseksen kirjojen juutalaisesta Midrash Rabbah -selitysteoksesta. Siinä Jumala kertoo enkeleille, että hän tekee ihmisen omaksi kuvakseen. Enkelit kysyvät, mikä ihmisessä on erikoista ja Jumala kertoo, että tämä on enkeleitä viisaampi. Hän tuo enkeleiden eteen erilaisia eläimiä, mutta enkelit eivät tunne niiden nimiä. Koe onnistuu kuitenkin ihmisen kohdalla.  Tarina Paratiisista ja Saatanasta löytyy 1. Mooseksen kirjasta tosin pidempänä ja osittain erilaisena.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat > Kain ja Abel

Tarina Kainista ja Abelista tai oikeammin "Adamin kahdesta pojasta" löytyy Koraanin suurasta 5 (27–30). Koraani kertoo: "kumpikin heistä uhrasi ja toisen uhri vastaanotettiin, toisen uhria ei vastaanotettu. (Toinen) sanoi: »Totisesti, minä surmaan sinut».  Kohtausta seuraa tarina korpista: "Ja Jumala lähetti korpin, joka raapi maata näyttääkseen hänelle, kuinka hänen veljensä alaston ruumis olisi kätkettävä." (5:31). Jälkimmäistä tarinaa ei ole Raamatussa, mutta sekin löytyy rabbiinisista kirjoituksista.  Koraanista veljesten nimet puuttuvat, mutta myöhemmissä islamilaisissa teksteissä he ovat Qabil ja Habil.
Koraanissa kertomusta seuraa jae 32: "Tämän johdosta annoimme Israelin lapsille säädöksen, että kuka ikinä ottaa hengiltä ihmisen muutoin kuin verikostoksi tai pahuuden ehkäisemiseksi maassa, hän on kuin olisi tappanut kaikki ihmiset; ja ken ikinä pelastaa yhden hengen, hän on kuin olisi pelastanut kaikkien ihmisten hengen --".   Geiger antaa tekstin heprealaiseksi lähteeksi Mishnah Sanhedrinin luvun 4.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat > Nooa

Nooa mainitaan Koraanissa 33 kertaa ja tarina vedenpaisumuksesta toistuu monta kertaa. Tarinassa on kuitenkin useita poikkeavuuksia Raamattuun verrattuna. Niihin kuuluu se, että Nooan kerrotaan eläneen 950 vuotta ennen tulvaa, kun se Raamatussa on hänen koko elinikänsä; Nooan tottelematon poika kieltäytyy nousemasta arkkiin, kun taas Raamatussa Haam joutuu epäsuosioon vasta tulvan jälkeen; Nooan vaimo ei ole uskossa. Tässä hänet mahdollisesti sekoitetaan Lootin vaimoon. Raamatun ulkopuolinen rabbiininen tarina kahdesta enkelistä, jotka Nooan aikana laskeutuvat viettelemään naisia, siirtyy Koraanissa Salomonin aikaan, ja enkelit saavat nimikseen Harut ja Marut (2:102).
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat > Abraham

Abraham on Koraanissa Mooseksen jälkeen useimmin mainittu nimi (69 kertaa).  Hän on Koraanissa esiintyvän uskonnon kantaisä, joka edusti alkuperäisempää uskoa kuin juutalaisuus tai kristinusko: ”Ei Aabraham ollut juutalainen eikä kristitty, vaan hän oli alistuva hanif” (Koraani 3: 67). Hän oli Jumalan ystävä tai palvelija (Abd Allah) (4: 125), jonka Jumala asetti esikuvaksi ihmisille (2:124). Lehmän suura kehottaa valitsemaan Abrahamin sijan rukouspaikaksi, jonka ympäri kierretään ja kumarretaan maahan asti (2:125). Abraham on myös kirjoittanut kirjan (87:19), joten hänkin on profeettana "Jumalan lähettiläs".
Kun Abraham Koraanissa on uskovien isä, herää kysymys, kuka oli Abrahamin isä ja mihin hän uskoi. Abraham kysyy isältään: "Otatko sinä jumaliksesi kuvapatsaita?" (6:74) Abraham käy läpi välienselvittelyn isänsä kanssa (19:41–50), pyytää tälle armoa, mutta sanoutuu tästä irti, koska isä on Jumalan vihollinen (9:114).  Kun Abraham tuhoaa jumalankuvat (21:58),  väkijoukko heittää hänet tuleen. Jumalan avulla tuli on vilpoinen ja Abraham  pelastuu  (21: 57–70, myös 37:95–98). Geigerin mukaan tulitarina on poimittu rabbiinisista kirjoituksista teoksesta Midrash Rabba Genesis.
Raamatun tarina enkeleistä Mamren tammistossa esiintyy Koraanissa kaksi kertaa (11:69–76 ja 15:51–56). Geigerin mukaan se sisältää yksityiskohtia, jotka Raamatun asemesta löytyvät vain Talmudista, kirjasta Kiddushin, osa 52.
Raamatun mukaan Abraham aikoi uhrata poikansa Iisakin, ja sama käsitys näkyy Koraanissa (37:102–113). Ismael mainitaan monissa tärkeissä kohdissa, kuten kohdassa 2:127, jossa Abraham ja Ismael laskivat yhdessä temppelin perustan. Geigerin mukaan Koraanissa on epäselvää, oliko Jaakob Abrahamin poika vai pojanpoika eli Iisakin poika. Eräässä kohdassa Iisak, toisessa kohdassa Ismael kerrotaan Jaakobin isäksi.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat > Joosef

Raamatun kertomus Joosefista täyttää koko Joosefin suuran (12). Se on lyhennetty versio, mutta sisältää myös uusia aiheita. Muunnelmat ovat tavallisesti peräisin juutalaisista legendoista, kuten kertomus siitä, että Joosefia miellytti Potifarin vaimo, mutta ennusmerkit varoittivat asiasta. Kaikkia Koraanin esittämiä muunnelmia ei kuitenkaan löydy ainakaan nykypäiviin säilyneistä juutalaisista lähteistä.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat > Mooses

Mooses on Koraanissa kaikkein useimmin mainittu profeetta (136 kertaa). Mooseksen elämäkerran vaiheet, jotka on kirjattu Vanhaan Testamenttiin, löytyvät pääosin myös Koraanista, mutta sisältävät  poikkeamia Raamatusta. Esimerkiksi faaraon tyttären sijaan Mooseksen löytää kaislaveneestä Faaraon vaimo, jonka nimi on muunnos tyttären nimestä Raamatussa Kertomus Mooseksen paosta Midianiin sisältää poikkeamia Raamatun kertomuksista. Mooses lyö sauvalla kallioon, mistä puhkeaa kaksitoista puroa (7:160). Tässä tapahtuma sekoittuu Raamatun kuvaamaan tapahtumaan Elimissä, mistä juutalaiset löytävät kaksitoista lähdettä. Raamatun lakisäädöksistä punaruskea lehmä (4. Moos. 19: 2–10) tarjoaa tilaisuuden Koraanin kertomukseen, joka esitetään laajasti ja Raamatusta poikkeavalla tavalla (2:67–71). Koraanin mukaan Mooseksen sisar Miriam on Jeesuksen äiti (3:35–36; 19:27–28; 66:12). Miriamin isä on Imran, joka on myös  Mooseksen ja Aaronin isä.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat > Kolme kuningasta

Kertomus Saulista (2:247–251) sisältää joukon epätarkkuuksia Raamattuun verrattuna. Saul ja Goljat ovat Koraanissa myös Talut ja Jalut. Daavidin voitto Goljatista kerrotaan lyhyesti Saulin yhteydessä. Daavidin kerrotaan keksineen haarniskan: "Me opetimme häntä myös valmistamaan teille haarniskoja suojaksi taisteluissanne. Mutta oletteko siitä kiitollisia?" (21:80). Salomon todetaan viisaaksi ja kerrotaan, että hän osasi lintujen kieltä. Nämä tiedot vastaavat Raamatun kuvausta.
Mooseksen ja Jeesuksen välissä esiintyvät Raamatun hahmot saavat vain niukasti huomiota Koraanissa.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat > Kuningas Ahab

Niinniköyden suura 111 sisältää kertomuksen Abu Lahabista ja tämän vaimosta. Koraanin eksegeettisen selityksen mukaan kyse on Muhammedin sedästä, mutta Ercan Celik katsoo vuonna 2015 löytäneensä  löytäneensä Raamatusta siihen sopivan rinnakkaistarinan. Vanhan Testamentin 1. kuningasten kirjassa esiintyy kuningas Omri, jonka poika on nimeltään Ahab. Raamatun mukaan ”Omri teki sitä, mikä on väärää Herran silmissä; hän teki enemmän pahaa kuin kukaan edeltäjänsä” (16:25). Kun Abu-Lahab kirjoitetaan muodossa Abu L-Ahab, se tarkoittaa Ahabin isää, oikeastaan ”liekkien isää”, mistä päästään suurassa oleviin liekkeihin. Kuninkuudesta on runoon jäänyt tiedoksi Ahabin varallisuus. Vaimon mainitseminen näyttää viittaavan Ahabin vaimoon Isebeliin, josta Raamattu kertoo: ”Kukaan muu Israelin kuningas ei syyllistynyt sellaiseen kuin Ahab. Hän myi itsensä tekemään sitä, mikä on väärää Herran silmissä, kun hänen vaimonsa Isebel yllytti häntä.” (1. Kunink., 21:25) Isebel yllytti miestään nimenomaan Baalin palvontaan, joten polttopuiden kanto voisi liittyä polttouhriin Baalin kunniaksi. Mysteeriksi jää niiniköysi. Raamatussa koirat lopulta söivät Isebelin.
Koraanin yhtäläisyyksiä juutalaisuuteen > Koraanin tarinat > Muuta

Suurassa 85 on säkeet "Kirotut olkoot tulikuopan miehet polttavan tulen äärellä, kun he istuivat siinä ja katselivat, mikä on uskovien osa."  Geiger arvelee että tämä liittyy Nebukadnessarin määräämään rangaistukseen Sadrakille, Mesakille ja Abednegolle, mistä kerrotaan Danielin kirjassa.
Koraanin mukaan juutalaiset ovat monijumalaisia, sillä suura 9:30 toteaa: 'Juutalaiset sanovat: »Esra on Jumalan poika», ja kristityt sanovat: »Messias on Jumalan poika». Tätä he hokevat suullaan. He jäljittelevät niitä, jotka ennen olivat uskottomia. Jumalan ynseys heitä rasittakoon! Kuinka ovatkaan he etääntyneet.' Al-Tabari vetoaa tähän Koraanin kohtaan todetessaan, että juutalaiset ovat "vihan alaisia".  Tämän takia myös Koraanin ensimmäinen suura tarkoittaa vihan alaisilla nimenomaan juutalaisia. Suura luetaan useita kertoja päivittäin muslimien rukouksissa. Geigerin mukaan kyse on väärinkäsityksestä, joka johtui siitä, että juutalaiset kunnioittivat suuresti Esraa. Juutalaiset jopa sanovat, että Esra olisi antanut juutalaisille Jumalan lain ellei Mooses olisi ehtinyt ensin.
Koraanissa vilahtaa myös muita Vanhan Testamentin hahmoja, kuten  Joona, Hesekiel ja Obadja.
Juutalaisvastaisuus Koraanissa

Koraanissa juutalaisvastaisia lauseita on etenkin Pöydän suurassa (5).
Juutalaiset joutuivat Jumalan vihan alaisiksi, koska "he kielsivät Jumalan ilmoituksen ja vääryydessään surmasivat profeetat" (2:61).  He ovat lisäksi vääristäneet pyhiä kirjoituksia (5:41).
Jumala on vihastunut juutalaisiin ja he saavat olla hänen kurituksensa alaisia (5:80).  "Joka kerta, kun he sytyttävät sodan liekin, Jumala sammuttaa sen, ja he harhailevat maan päällä pahaa tehden, eikä Jumala rakasta niitä, jotka pahaa tekevät" (5:64).
Koraani kertoo, että juutalaiset ovat muslimien vihollisia ("Kiivaimmat oikeauskoisten vihamiehet totisesti tapaatte juutalaisista ja monijumalaisista", 5:82). Koraani varoittaa lyöttäytymästä juutalaisten ja kristittyjen ystäviksi - he ovat ystäviä vain toisilleen (5:51).
Geiger katsoo, että Koraanin juutalaisvastaisuus ilmenee myös niissä lakimääräyksissä, jotka näyttävät tarkoitukselliselta eron tekemiseltä juutalaisuuteen. Niihin kuuluu ennen muuta ruokasäännösten erilaistaminen. Koraani toteaa: "juutalaisten jumalattomuuden tähden Me olemme kieltänyt heiltä eräitä hyviä ruokia, jotka ennen olivat heille sallittuja" (4:160). Toinen esimerkki on avioliittosäädös: "Jos joku siis erottaa vaimonsa (kolmannen kerran), ei hänen ole sallittu jälkeenpäin ottaa vaimoa takaisin, ennen kuin tämä on ollut naimisissa toisen miehen kanssa; mutta jos tämä hylkää vaimon, niin eivät entiset aviopuolisot tee syntiä, jos he palaavat toistensa luo" (2:230). Vanha Testamentti taas kieltää erotetun vaimon ottamisen takaisin (4.Moos. 24:1).  Toisinaan vieraan uskonnon jälki näkyykin uskonnoissa vastavaikutuksena, eli pyrkimyksenä välttää vieraan uskonnon piirteitä.
Samarialaiset

Islamissa voi nähdä jälkiä myös lähes kadonneista juutalaisista lahkoista. Islamilaisen uskontunnustuksen ensimmäisen osan lause" Ei ole muuta jumalaa kuin Jumala" (Non deus nisi Deus solus) tavataan 300-luvulta lähtien yleisenä etenkin samarialaisesta liturgiasta. Lauseen merkityksen voi tulkita niin, että on vain yksi Jumala. Vastaava lause löytyy 5. Mooseksen kirjasta (6:4) muodossa: "Kuule Israel! Herra on meidän Jumalamme, Herra yksin." Koraanin rajautuminen lähinnä vain Mooseksen kirjoissa esiintyneisiin profeettoihin, etenkin Moosekseen ja Abrahamiin, vastaa  samarialaista juutalaisuutta, joka ainoana juutalaisena lahkona hyväksyi Vanhasta Testamentista vain Tooran eli Mooseksen kirjat. Vuonna 529 samarialaisten, Bysantin kristikuntaa vastaan kapinan jälkeen heitä pakeni massoittain Persiaan, minne syntyi laaja samarialaisten juutalaisten yhteisö. (Samarialaisten kapinoiden aikaa kesti kaikkiaan 88 vuotta, vuosien 484-572 välillä ja samarialaisia pakeni silloin ainakin Egyptiin. 614-625 seurasi sitten juutalaisten kapina Bysantin kristikunnan keisari Herakliusta vastaan; juutalaiset persialaisten liittolaisina, Bysantin–sassanidien sota (603–628)). Islamin varhaisimman vaiheen syntysijoja on toisaalta etsitty juuri Persiasta.
Kaarle X Kustaa

| Kaarle X Kustaa |
| --- | --- |
 Sébastien Bourdon, Kaarle X Kustaan muotokuva, 1652–1653
Ruotsin kuningas
Valtakausi:  6. kesäkuuta 1654 – 13. helmikuuta 1660
Kruunajaiset:  6. kesäkuuta 1654
Edeltäjä:  Kristiina
Seuraaja:  Kaarle XI

Syntynyt:  8. marraskuuta 1622 Nyköping, Ruotsi
Kuollut:  13. helmikuuta 1660 (37 vuotta) Göteborg, Ruotsi
Puoliso:  Hedvig Eleonoora
Lapset:  Kaarle XI
Suku:  Pfalz
Isä:  Juhana Kasimir
Äiti:  Katariina
Uskonto:  luterilainen
Nimikirjoitus:  
Kaarle X Kustaa (8. marraskuuta 1622 – 13. helmikuuta 1660) oli Ruotsin kuningas vuosina 1654–1660. Hän kävi Pohjan sotaa Puola-Liettuan ja Venäjän johtamaa liittoumaa vastaan, tavoitteena luoda Pohjois-Eurooppaan mahtivaltio. Kaarle X Kustaa oli ensimmäinen hallitsija niin sanotusta pfalzilaisesta suvusta, joka nostettiin Ruotsin valtaistuimelle Vaasan hallitsijasuvun sammuttua.
Elämäkerta > Ennen kuninkuutta

Kaarlen isä oli pfalzkreivi Juhana Kasimir ja hänen äitinsä Kustaa II Aadolfin siskopuoli Katariina. He olivat paenneet Ruotsiin kolmikymmenvuotista sotaa. Kaarle syntyi Nyköpingshusissa 8. marraskuuta 1622. Nuorukaisena Kaarle otti osaa sotaan ja sai opetusta Lennart Torstenssonilta. Hän kunnostautui Breitenfeldin taistelussa vuonna 1642 ja Jankowin taistelussa vuonna 1645. Vuonna 1645 Kaarle palasi Ruotsiin aikeenaan kosia serkkuaan, kuningatar Kristiinaa. Tästä ei tosin tullut mitään, mutta Kaarle sai komennuksen takaisin Saksaan, jossa hän otti osaa Westfalenin rauhan toimeenpanoon. Vuonna 1649 Kristiina, Vaasa-suvun viimeinen edustaja, nimitti aatelin vastustuksesta huolimatta Kaarlen kruununperillisekseen. Kaarle vetäytyi Öölantiin.
Kristina luopui kruunustaan 6. kesäkuuta 1654 ja samana päivänä Kaarle Kustaasta tuli Ruotsin kuningas. Hän meni samana vuonna naimisiin Holstein-Gottorpin herttuan Fredrik III:n tyttären Hedvig Eleonooran kanssa. He saivat yhden lapsen, josta sittemmin tuli Kaarle XI. Avioliiton poliittinen merkitys oli suuri, sillä se tuki liittoa Ruotsin ja Holstein-Gottorpin ruhtinaskunnan välillä. Holstein-Gottorpilla oli pitkään ollut konflikteja Tanskan kanssa.
Elämäkerta > Sota Puolaa vastaan

Vain vuosi kruunauksensa jälkeen Kaarle aloitti sodan Puolaa vastaan. Puolassa oleva Vaasa-suvun haara vaati Ruotsin kruunua. Puola kärsi nyt kasakoiden kapinasta, ja vuonna 1654 myös Venäjä oli hyökännyt Puolaan.
Ensi alkuun sota kävi hyvin ja Varsova vallattiin elokuussa 1655. Armeija jatkoi Krakovaan, joka vallattiin kaksi kuukautta myöhemmin. Kaarle löi Puolan kruununarmeijan Voinczin taistelussa 23. syyskuuta. Puolan kuningas Juhana II Kasimir pakeni Sleesiaan.
Kaarlen ajatus oli jakaa Puola sen vihollisten kesken, jolloin Ruotsi olisi ottanut itselleen Itämeren rannikon eli Itä-Preussin. Preussi tosin kuului Brandenburgin vaaliruhtinaalle Fredrik Vilhelmille, joka ei katsonut suopeasti Ruotsin aikeita, mutta Kaarle sai pakotettua Brandenburgin liittolaisekseen.
Puolan kansa nousi Kaarlea vastaan, ja sotaonni kääntyi. Koko vuoden 1656 kevät kului Ruotsin armeijan liikkuessa ympäri Puolaa lyömässä kapinoita. Muitakin vihollisia Ruotsilla riitti. Kesäkuussa 1656 Venäjä hyökkäsi Ruotsin Liivinmaahan ja valtasi Laatokan länsirannat tunkeutuen seuraavana vuonna sissijoukoilla Saimaalle asti niin sanotussa ruptuurisodassa. Ruotsin entinen vihollinen Saksan keisari Ferdinand III alkoi myös varustaa maanpaossa olevaa Puolan kuningasta. Alankomaat eivät pitäneet Ruotsin aikeista vallata koko Itämeren rannikko, ja  selustassa odotti perivihollinen Tanska.
Vuoden 1657 alussa Ruotsin asema Puolassa oli erittäin tukala. Brandenburg vetäytyi pois Ruotsin kanssa tekemästään liitosta. Keisari solmi liiton Puolan kanssa toukokuussa 1657, ja kaiken lisäksi Tanska julisti sodan Ruotsille kesäkuussa.
Elämäkerta > Sota Tanskaa vastaan

Kaarle X Kustaa teki nyt täyskäännöksen ja suuntasi armeijansa Tanskaa kohti. Puolaan hän jätti vain vähäisiä varuskuntia Preussiin. Vuoden 1657 syksyn aikana Kaarle valloitti Jyllannin, ja tammi-helmikuussa Ruotsin armeija ylitti jään peittämät Vähän-Beltin ja Ison-Beltin. Armeijan ollessa vain parinkymmenen kilometrin päässä Kööpenhaminasta solmittiin rauha, jossa Skåne, Halland, Blekinge, Bornholm, Bohuslän ja Trondheimin lääni siirtyisivät Ruotsille.
Tämän jälkeen Kaarle olisi halunnut jatkaa sotaa Saksassa, tällä kertaa Itävaltaa ja Brandenburgia vastaan. Saksan sotaretkestä ei kuitenkaan tullut mitään. Armeijalle, joka melkein kokonaan koostui palkkasotureista, oli pakko löytää tekemistä.
Elämäkerta > Toinen sota Tanskaa vastaan

Elokuussa 1658 Kaarle lähetti armeijansa jo toiseen kertaan Tanskaa vastaan. Tällä kertaa tavoitteena oli pyyhkiä Tanska kokonaan pois maailmankartalta. Sota ei sujunutkaan niin hyvin kuin ensimmäisellä kerralla. Lokakuussa 1658 Alankomaiden laivasto saapui Tanskan avuksi. Kööpenhamina saatiin piiritettyä, ja Ruotsin armeija teki epäonnistuneen rynnäkön kaupunkia vastaan helmikuussa 1659. Samalla Itävalta, Puola ja Brandenburg tulivat Tanskan avuksi ja valloittivat Jyllannin. Ruotsin joukot lyötiin marraskuussa 1659, ja Kaarle ehdotti rauhaa Tanskalle ja Puolalle, vaikka vielä toivoikin, että sotaonni kääntyisi hänelle edulliseksi.
Kaarle kutsui koolle valtiopäivät Göteborgiin tammikuussa 1660. Siellä hän sairastui äkillisesti ja kuoli helmikuun 12. ja 13. päivien välisenä yönä.
Kaarle X Kustaan suku hallitsi Ruotsia vuoteen 1720.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Lappalainen, Jussi T., Kaarle X Kustaan Venäjän-sota v. 1656–1658 Suomen suunnalla : 'räikkä, häikkä ja ruptuuri'. ISBN 951-20-0098-9
Englund, Peter, Voittamaton. ISBN 951-0-25964-0
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kristiina | Ruotsin kuningas 1654–1660 | Seuraaja: Kaarle XI |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  RISM  IdRef