stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kajsa Vickhoff Lie

| Kajsa Vickhoff Lie |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1998 (ikä 26)
Uran tiedot
Laji:  alppihiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2017–
Voitot:  1
Palkintokorokkeella:  8
 Tietolaatikko päivitetty 7. helmikuuta 2025 
| Mitalit> Maa:  Norja.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Norja.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Norja.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Maa:  Norja> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Courchevel / Méribel 2023 | supersuurpujottelu |  |
|  Pronssia | Saalbach-Hinterglemm 2025 | supersuurpujottelu |  |
Kajsa Vickhoff Lie (s. 20. kesäkuuta 1998) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklubia.
Lie voitti nuorten syöksylaskun ja supersuurpujottelun maailmanmestaruuden 2018. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui alppiyhdistetyssä seitsemänneksi ja supersuurpujottelussa 13:nneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli supersuurpujottelussa viides. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 Lie saavutti pronssia supersuurpujottelussa samalla ajalla Itävallan Cornelia Hütterin kanssa. Syöksylaskussa hän sijoittui 15:nneksi. Saalbach-Hinterglemmin MM-kilpailuissa 2025 hän jakoi niin ikään supersuurpujottelun pronssin, tällä kertaa Lauren Macugan kanssa. Syöksylaskussa hän oli neljästoista.
Alppihiihdon maailmancupissa Lie kilpaili ensimmäisen kerran Garmisch-Partenkirchenissä tammikuussa 2017. Maailmancupin pisteille hän laski ensimmäisen kerran Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2017 oltuaan 30:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Cortina d'Ampezzon supersuurpujottelussa tammikuussa 2019. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Garmisch-Partenkirchenin supersuurpujottelussa tammikuussa 2021. Hän sijoittui toiseksi myös Cortina d'Ampezzon jälkimmäisessä syöksylaskussa tammikuussa 2023. Maaliskuussa 2023 hän voitti Kvitfjellin syöksylaskun. Hän sijoittui toiseksi Val d'Iseren supersuurpujottelussa joulukuussa 2023. Hän sijoittui toiseksi Altenmarkt-Zauchenseen ensimmäisessä supersuurpujottelussa tammikuussa 2024. Saalbachin supersuurpujottelussa hän oli kolmas maaliskuussa 2024. Supersuurpujottelucupissa hän sijoittui viidenneksi. Hän sijoittui toiseksi Cortina d'Ampezzon syöksylaskussa ja Garmisch-Partenkirchenin supersuurpujottelussa tammikuussa 2025.
Iberianilves

| Iberianilves |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Kissaeläimet Felidae
Alaheimo::  Kissat Felinae
Suku::  Ilvekset Lynx
Laji::  pardinus
Kaksiosainen nimi
 Lynx pardinus  (Temminck, 1827) 
Synonyymit
 Lynx pardina  
 Iberianilveksen levinneisyys 2015
Katso myös
   Iberianilves Wikispeciesissä   Iberianilves Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Iberianilves eli pantteri-ilves eli espanjanilves (Lynx pardinus) on kissaeläinlaji, joka elää vain Espanjan ja Portugalin alueilla. Sen levinneisyysalue ulottui aiemmin Ranskan eteläosiin saakka, mutta sitä tavataan 2000-luvulla vain kolmella toisistaan eristyneellä alueella. Iberianilveksen kanta romahti 1960-luvun alun jälkeen, kun sen tärkeimmän saaliseläimen kaniinin määrä oli laskenut eläintautien takia. Iberianilves suojeltiin 1994, ja osana suojelutoimia sitä on kasvatettu Espanjassa ja Portugalissa tarhoilla, joista sitä on myös 2000-luvulla siirretty takaisin luontoon.
Iberianilves on selvästi pienempi kuin toinen eurooppalainen ilveslaji, ilves. Iberianilves on myös muita ilveksiä täplikkäämpi, ja sen on parta tuuheampi ja pidempi kuin esimerkiksi ilveksellä. Iberianilves on yksineläjä, joka liikkuu pääosin hämärän ja pimeän aikaan. Naaraiden kiima on yleensä joulu-helmikuussa, ja naaras synnyttää tavallisesti maalis-huhtikuussa 2–4 poikasta. Kaniini on iberianilveksen selvästi tärkein saaliseläin, mutta se pyydystää tarvittaessa myös muita eläimiä.
Taksonomia

Iberianilves on yksi ilvesten suvun neljästä lajista ja toinen suvun kahdesta eurooppalaisesta lajista; toinen on ilves. Iberianilves luokiteltiin aiemmin vain ilveksen populaatioksi. Iberianilveksen kanta erkaantui muun Euroopan ilveksen kannasta noin 1,5 miljoonaa vuotta sitten mannerjäätikön levittäytyessä jääkaudella.
Ulkonäkö ja koko

Iberianilves on keskikokoinen kissalaji. Urosten keskikorkeus on 46 senttimetriä ja naaraiden 42 senttimetriä. Pituus hännän kanssa ylittää vain harvoin metrin. Koiraat eivät yleensä paina yli 14,5 kilogrammaa, ja naaraat painavat noin 10,5 kilogrammaa. Laji on selvästi pienempi kuin toinen eurooppalainen ilveslaji, ilves. Se on samankokoinen kuin amerikkalaiset kanadanilves ja punailves.
Iberianilveksen turkin pohjaväri on kellertävän punainen tai kellanruskea, vatsapuoli on valkoinen. Turkki on muita ilveslajeja täplikkäämpi. Turkissa on kolme erilaista kuviointityyppiä. Ensimmäisessä tyypissä on paljon pieniä täpliä ympäri koko kehoa ja toisessa suurempia täpliä selvästi harvemmassa. Jälkimmäisessä tapauksessa täplät ovat usein myös linjassa. Lisäksi on yhdistelmätyyppi, jossa kuviointi ja täplien koko on monimuotoisempi. Jokaisen yksilön kuviointi on kuitenkin ainutlaatuinen, joten kuviointia voi käyttää yksilöiden tunnistamiseen.
Ilveksille tyypillisesti iberianilveksen pää on pieni, raajat pitkät ja lyhyen hännän kärki musta. Iberianilveksillä on myös tupsu korvien kärjessä sekä partamaista karvoitusta. Parta on tuuhea ja selvästi pidempi kuin ilveksellä ja punailveksellä. Se on pääosin valkoinen, mutta partakarvojen kärjet ovat mustat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Iberianilvestä tavataan vain kolmella toisistaan eristyneellä alueella Espanjassa ja Portugalissa. Espanjan toinen populaatio elää Sierra Morenan vuoristossa ja toinen Doñanan alueella. Portugaliin lajia on 2000-luvulla palautettu Vale do Guadianaan. Iberianilvestä tavattiin vielä 1800-luvun alussa isossa osassa Pyreneiden niemimaata aina Ranskan eteläosiin asti.
Iberianilves elää macchia-kasvillisuudessa, jossa on runsaasti kaniineja sekä tarpeeksi sopivia pesäkoloja. Se välttelee maatiloja ja muita avoimia alueita.
Käyttäytyminen

Kaniini on selvästi iberianilveksen merkittävin saalislaji, ja kaikissa tutkimuksissa vähintään 70 prosenttia iberianilvesten käyttämästä ravinnosta on ollut kaniineja. Jos kaniineja ei ole tarpeeksi saatavilla, iberianilvekset vaihtavat asuinpaikkaa. Iberianilves käyttää ravinnokseen myös punapyitä, iberianrusakkoja ja tammihiiriä. Etenkin kun kaniinien kannat ajoittain romahtavat esimerkiksi virustautien takia, saattaa iberianilves saalistaa myös nuoria villisikoja, saksanhirviä, kuusipeuroja ja villilampaita. Suuren saaliseläimen iberianilves saattaa piilottaa peittämällä sen maa-aineksella tai lehdillä syödäkseen ruhon myöhemmin.
Iberianilves on yksineläjä, joka liikkuu pääosin hämärän ja pimeän aikana. Yöllä tai hämärässä liikkuminen on erityisen yleistä kesäisin, kun taas talvisin ne saattavat liikua myös päiväsaikaan. Yleisesti ottaen iberianilvesten liikkuminen riippuu niiden pääasiallisten saaliseläinten eli kaniinien aktiivisuudesta. Yksinelämisen poikkeuksia ovat emot poikasineen sekä lisääntymässä olevat uroksen ja naaraan parit. Reviirin laajuus on 250–2100 hehtaaria, ja uroksilla on keskimäärin suurempi reviiri kuin naarailla. Reviirin kokoon vaikuttaa elinpiirin laatu ja erityisesti kaniinien saatavuus. Pienimmillä reviireillä kaniineja on runsaasti. Urosten reviiri saattaa olla päällekkäinen useampien naaraiden reviirien kanssa. Reviirinsä iberianilvekset merkitsevät hajumerkein virtsalla tai ulosteella.
Naaraiden kiima on yleensä joulu-helmikuussa. Koiras seuraa kiima-aikana naarasta 48–72 tuntia, joiden aikana tapahtuu myös yhdyntä. Koiras pyrkii tuona aikana myös ajaamaan kaikki kilpailevat yksilöt pois reviiriltä. Tiineys kestää 63–65 päivää, ja naaras synnyttää tavallisesti maaliskuun puolenvälin ja huhtikuun ensimmäisen viikon välisenä aikana 2–4 poikasta. Naaras synnyttää suojaiseseen paikkaan. Poikaset ovat syntyessään avuttomia, ja niiden silmät aukenevat 12–15 päivän ikäisenä.
Poikaset lähtevät pesäkolosta kahden kuukauden ikäisenä ja alkavat seurata naarasta sen reviirillä. Poikaset alkavat myös syödä enemmän lihaa, ja 15 päivän kuluttua ne myös harjoittelevat metsästämistä. Vieroittaminen tapahtuu kuitenkin vasta, kun poikaset ovat 3,5 kuukautta vanhoja. Seitsemän kuukauden ikäisenä poikaset alkavat kulkea emonsa reviirillä itsenäisesti, ja oman reviirinsä ne etsivät 12–24 kuukauden ikäisenä. Nuoret urokset ja naaraat eivät yleensä ala lisääntymään ennen oman reviirinsä löytämistä.
Uhanalaisuus ja suojelu

Iberianilves on yksi uhanalaisimmista kisseläimistä. Yksilömääräksi arvioitiin vuonna 2018 hieman alle 550 aikuista. Vuonna 2019 lajin yksilömäärä oli 855. Lajia alettiin suojella vuonna 1994, mutta lajin kanta jatkoi vielä usean vuoden pienenemistä. Iberianilveksiä oli vuonna 2002 alle sata yksilöä.
Iberianilveksen kanta alkoi pienentyä 1950-luvulla, kun sen saalislajin kaniinin määrä romahti. Kaniinikantoja harvensivat 1950-luvun alusta lähtien myksomatoosi ja 1980-luvun lopulla kaniinien verenvuototauti. Iberianilveksen levinneisyysalue pieneni vuodesta 1960 vuoteen 1990 lähes 80 prosentilla. Iberianilveksen elintila on myös kaventunut maankäytön ja rakentamisen takia. Elinympäristöjen heikentymisen seurauksena ovat iberianilveksen oman elintilan pienentymisen lisäksi myös kaniinille soveltuvat alueet vähentyneet.
Ilveksiä on myös kasvatettu Espanjassa ja Portugalissa kasvatuslaitoksissa, joista kesään 2021 mennessä niitä on päästetty vapaaksi luontoon yhteensä noin 150 yksilöä. Merkittäviä uhkatekijöitä lajille ovat ravinnon puute luonnossa, salametsästys ja liikenne. Vuonna 2014 yhteensä 22 ilvestä kuoli törmäyksissä ajoneuvojen kanssa. Kesäkuussa 2015 IUCN laski lajin uhanalaisuusluokitusta äärimmäisen uhanalaisesta erittäin uhanalaiseksi. Kesäkuussa 2024 uhanalaisuusluokitusta laskettiin vaarantuneeksi.
Iberianilveksellä on tunnusomaisen pitkä parta.
Pensaikossa vaaniva iberianilves.
Kasvatuslaitoksen tarhoja Silvesissä Portugalissa.
Pikku Hiawatha

Pikku Hiawatha esiintyi ensimmäisen kerran samannimisessä piirroselokuvassa vuonna 1937
Pikku Hiawatha on Disneyn kuvitteellinen sarjakuvahahmo. Hiawatha on pieni intiaanipoika, joka seikkailee tavallisesti Pohjois-Amerikan luonnossa. Suomessa Hiawatha-sarjakuvaa julkaistaan Aku Ankka -lehdessä. Hiawathalla on tavallisesti päässään sulka sekä jalassaan intiaanihousut. Hiawatha kantaa myös toisinaan jousipyssyä mukanaan.
Pikku Hiawatha esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1937 Silly Symphonies -sarjan piirretyssä lyhytelokuvassa Little Hiawatha. Hiawathalla ei ollut elokuvassa vuorosanoja. Elokuva esitettiin Suomessa muun muassa 1980-luvun Pätkis-sarjassa. Tämä on toistaiseksi Hiawathan ainoa filmiesiintyminen.
Sarjakuvissa Hiawatha esiintyi ensi kerran Silly Symphonies -sanomalehtisarjakuvissa vuosina 1940–1942. Sarjassa oli myös toinen vakiohahmo, Hiawathan tyttöystävä Pikku Minnehaha. Edelleen hahmot puhuivat hyvin harvoin.
Sarjakuvalehtiesiintymiset Yhdysvalloissa jäivät vuosiin 1952–1959, jolloin Hiawatha kuului aluksi Walt Disney’s Comics and Stories -lehden vakiohahmoihin. Vuosikymmenen lopulla Hiawathaa ilmestyi neljä omaa numeroa Dell Comicsin Four Color -sarjassa. Lehtisarjat erosivat aikaisemmista sarjakuvista: Nyt Hiawatha puhui jatkuvasti, ja Minnehahan tilalle sarjaan tuotiin pikkusisko Auringonkukka ja isä Suuri Päällikkö, joiden kanssa Hiawatha saattoi keskustella. Eurooppalaisia Hiawatha-sarjakuvia on ilmestynyt myöhemminkin, ja niissä on harvakseltaan esiintynyt äiti Mokkasiina, ja aivan viime vuosina useinkin vähän vanhempi intiaanipoika Pikku Puuma.
Hahmon nimi tulee Henry Wadsworth Longfellow’n runoelmasta Laulu Hiawathasta (The Song of Hiawatha), joka kertoo muinaisesta intiaanipäälliköstä Hiawathasta.
Aiheesta muualla

Pikku Hiawatha Toonopediassa (englanniksi)
Kira Weidle-Winkelmann

Kira Weidle (2018)
| Mitalit> Maa:   Saksa.Alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Alppihiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Saksa> Alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Cortina d'Ampezzo 2021 | syöksylasku |  |
Kira Weidle-Winkelmann (o.s. Weidle, s. 24. helmikuuta 1996) on saksalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Ski Club Starnberg -seuraa.
Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 Weidle oli syöksylaskussa 29:s ja supersuurpujottelussa 31:s. Hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia syöksylaskussa 2017. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui syöksylaskussa 11:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli syöksylaskussa 13:s ja supersuurpujottelussa 18:s. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 Weidle saavutti hopeaa syöksylaskussa ja sijoittui supersuurpujottelussa 19:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui syöksylaskussa neljänneksi ja supersuurpujottelussa 15:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli syöksylaskussa kahdeksas. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui syöksylaskussa 12:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Weidle kilpaili ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa tammikuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2016 oltuaan 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2017. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Lake Louisen syöksylaskussa marraskuussa 2018. Hän oli samalla kaudella kolmas myös Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa. Syöksylaskucupissa hän sijoittui viidenneksi. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui Val di Fassan syöksylaskussa kolmanneksi. Syöksylaskucupissa hän oli viides. Kaudella 2021-2022 hän sijoittui Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa toiseksi. Kaudella 2022-2023 hän sijoittui jälkimmäisessä Sankt Moritzin syöksylaskussa kolmanneksi. Cortina d' Ampezzon ensimmäisessä syöksylaskussa hän sijoittui kolmanneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kira Weidle-Winkelmann Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Jagello

| Vladislav II Jagello |
| --- | --- |
 Oletettavasti Jagelloa esittävä maalaus 1400-luvulta.
Liettuan suuriruhtinas
Valtakausi:  1377–1392
Kruunajaiset:  17. helmikuuta 1387 Vilnan katedraali
Edeltäjä:  Algirdas
Seuraaja:  Vytautas Suuri
Puolan kuningas
Valtakausi:  4. maaliskuuta 1386 – 1. kesäkuuta 1434
Kruunajaiset:  4. maaliskuuta 1386 Krakovan katedraali
Edeltäjä:  Ludvig I Suuri
Seuraaja:  Vladislav III

Syntynyt:  Jogaila noin 1362 Vilna, Liettuan suuriruhtinaskunta
Kuollut:  1. kesäkuuta 1434 Hrodna, Puolan kuningaskunta
Puoliso:  Jadwiga  vih. 1386  Anna Celjeläinen (1386–1416), vih. 1402  Elisabet Pilica Granowska (n. 1372–1420), vih. 1417  Sofia Holszańska (n. 1405–1461), vih. 1422
Lapset:  Elisabet  Hedvig Kasimir Vladislav III Kasimir Jagiellon
Suku:  Jagello
Isä:  Algirdas
Äiti:  Tverin ruhtinatar Uljana
Uskonto:  katolilaisuus
Vladislav II Jagello (puol. Władysław II Jagiełło, liett. Jogaila) (noin 1362 Vilna, Liettuan suuriruhtinaskunta  – 1. kesäkuuta 1434 Hrodna, Puolan kuningaskunta) oli Puolan kuningas ja Liettuan suuriruhtinas. Hänet tunnettiin aluksi liettualaisella nimellä Jogaila, ja hän hallitsi Liettuan suuriruhtinaskuntaa vuodesta 1377, aluksi yhdessä setänsä Kęstutiksen kanssa.
Jagello kääntyi vuonna 1386 vuoden 1385 Krevan unionisopimuksen mukaisesti kristinuskoon, sai kasteessa puolalaisen nimen ja avioitui Puolan hallitsijana toimineen Jadwigan kanssa. Jagello kruunattiin Puolan kuninkaaksi, ja hän muutti Puolaan. Kuningas Vladislav II Jagellon valtakausi Puolassa kesti 48 vuotta ja oli vuosisatoja jatkuneen Puola-Liettuan valtioliiton perusta. Jagellon kaudella Puolan rajat laajenivat, ja sitä pidetään Puolan ensimmäisenä kultakautena. Jagellon suku hallitsi Puolaa vuoteen 1572, Böömiä vuosina 1471–1526 ja Unkaria vuosina 1490–1526.
Suku, Liettuan suuriruhtinas

Jogaila oli Liettuan suuriruhtinaan Algirdasin ja tämän toisen puolison, Tverin ruhtinaan Aleksandr Mihailovitšin ja ruhtinattaren Anastasia Jurjevnan nuorimman tyttären, Uljana Aleksandrovan (1325–1392) vanhin poika. Jogaila kuului Gediminien hallitsijasukuun, ja hänellä oli 12 sisarusta ja seitsemän sisar- ja velipuolta. Hänen elämänsä alkuvuosista ei tiedetä kovin paljon. Historioitsijat ovat aiemmin arvioineet hänen syntymävuodekseen 1352, mutta myöhemmin syntymävuodeksi on arvioitu vuotta 1362. Algirdas kuoli vuonna 1377, ja hän oli siirtänyt veljensä Kęstutisin tukemana vallan pojalleen.
Jogailan noustessa valtaan hänen suhteensa vanhempiin velipuoliinsa olivat ongelmalliset, ja esimerkiksi Polatskin ja Pihkovan ruhtinas Andrei (1325–1399) haki tukea Moskovan suuriruhtinaskunnasta Jogailaa vastaan. Jogaila puolestaan etsi sovintoa Saksalaisen ritarikunnan kanssa lännessä ja lähetti tätä varten nuoremman veljensä Trakain ja Kiovan ruhtinaan Škirgailan (noin 1354–1397) vuonna 1379 länteen tunnustelemaan mahdollisuutta kääntyä katoliseen uskoon. Jogaila ja Saksalainen ritarikunta solmivatkin 31. toukokuuta 1380 sopimuksen, joka oli tähdätty Jogaila n vanhoillista setää Kęstutisia vastaan. Idässä Jogailan oli pitänyt taistella Liettuan liittolaisen Kultaisen ordan puolella Moskovaa vastaan, mutta liettualaiset eivät päässeet osallistumaan mongoleille tappiolliseen Kulikovon kentän taisteluun vuoden 1380 syyskuussa.
Kęstutis-setä kääntyi vuonna 1381 Jogailaa vastaan. Hän valtasi Vilnan ja otti samalla itselleen suuriruhtinaan arvon. Jogaila säilytti kuitenkin vallan Krevan ja Vitsebskin rusilaisilla alueilla. Jogaila nostatti isänsä Algirdasin entiset vasallit kapinaan vuonna 1382 ja valtasi Vilnan ja suuriruhtinaan arvon takaisin. Jagello vangitsi neuvotteluihin kutsutun setänsä Kęstutiksen ja serkkunsa Vytautaksenn, ja heidät vietiin Krevan linnaan.
Jagello ilmeisesti surmautti Kęstutisin vain viikon vankeusajan jälkeen, mutta tämän poika Vytautas pakeni. Vuoden 1382 lokakuussa Jogaila lahjoitti Saksalaiselle ritarikunnalle suuren osan Žemaitijaa ja lupasi samalla ottaa kasteen. Jogaila ei kuitenkaan pitänyt lupaustaan, ja Liettuan ja ritarikunnan välille syttyi sota vuonna 1383. Saksalaisten puolella taisteli serkku Vytautas, mutta Jogaila solmi sopimuksen tämän kanssa. Vytautas palasi Liettuaan ja poltti matkan varrella muutamia ritarikunnan linnoja. Jogaila asetti hänet sittemmin hallitsemaan vähäarvoisia maita Rusista.
Avioliitot ja jälkeläiset

Jagellon ensimmäinen, häntä 14 vuotta nuorempi puoliso vuonna 1386 oli 12-vuotias Jadwiga (1374–1399), jonka virallinen hallitsija-arvo oli kuningas, koska hän oli Puolan hallitsija omalla oikeudellaan. Hän oli Anjou-suvun jäsen ja Unkarin kuninkaan Ludvig I Suuren ja Bosnian Elisabetin tytär. Jadwiga kuoli tyttärensä syntymän jälkeisiin komplikaatioihin, myös lapsi kuoli eikä muita lapsia ollut elossa. Jadwigan pyynnöstä Jagello avioitui uudelleen tämän pikkuserkun kanssa.
Toisen kerran Jagello avioitui vuonna 1402 lähes 30 vuotta nuoremman, steiermarkilaisen Anna Celjeläisen (1386–1416) kanssa, joka oli Celjen kreivi Vilhelmin ja Puolan prinsessa Annan tytär. Heille syntyi tytär:
Hedwig Jagiello (1408-1431), kuoli 23-vuotiaana naimattomana
Kolmannen kerran Jagello avioitui vuonna 1417 leskeksi jääneen yli 40-vuotiaan Elisabet Pilica Granowskan (n. 1372 –1420) kanssa, joka oli Sandomierzin voivodin Otton Pilican ja Jadwiga Melsztynin ainoa lapsi. Edellisestä avioliitosta Nakłon linnanherra Vincent Granowskin kanssa Elisabetilla oli useita lapsia, mutta toinen avioliitto oli lapseton.
Neljännen kerran yli 60-vuotias Jagello avioitui vuonna 1422, häntä yli 40 vuotta nuoremman liettualaisen aatelisen, Sofia Holszańskan (puol. Zofia Holszańska); (n. 1405–1461) kanssa, joka kastettiin katolilaiseksi avioituessaan. Heille syntyi kaksi aikuiseksi elänyttä poikaa:
Władysław III (1424–1444)
Kasimir IV Jagiellon (1427–1492)
Perintö

Hallittuaan 48 vuotta Jagello vilustui Przemyślin piirikuntaan suuntautuneen matkan aikana, eikä kyennyt enää toipumaan. Hän kuoli Hrodnassa lähellä Lembergia vuonna 1434 jättäen Puolan vanhemmalle pojalleen Vladislav III:lle ja Liettuan nuoremmalle pojalle Kasimir IV Jagiellonille, jotka molemmat olivat tuolloin vielä alaikäisiä. Liettuan suuriruhtinaskunnan perimystä ei kuitenkaan voitu pitää itsestäänselvyytenä. Vladislav III:n kuolema vuonna 1444 päätti personaaliunionin näiden kahden valtakunnan välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jagello Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Jagellon vaakuna Puolan kuninkaana.
Pokémon GO

| Pokémon GO |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Niantic
Julkaisija:  Niantic
Jakelija:  Google Play ja App Store
Ohjaaja:  Tatsuo Nomura
Suunnittelija:  Dennis Hwang
Taiteilija:  Dennis Hwang ja Yūsuke Kozaki
Säveltäjä:  Junichi Masuda
Pelisarja:  Pokémon
Pelimoottori:  Unity
Julkaistu:  AUS 6. heinäkuuta 2016 NA 6. heinäkuuta 2016 EU 13. heinäkuuta 2016 JP 22. heinäkuuta 2016
Lajityyppi:  lisätty todellisuus
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  USK 6 
Alusta:  Android, iOS
Hinnoittelutapa:  ilmaispeli
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Pokémon GOn pelaajia Järvenperän kartanolla Espoossa.
Pokémon GO on ilmaiseksi pelattavissa oleva lisätyn todellisuuden mobiilipeli, jonka on kehittänyt Niantic. Se julkaistiin heinäkuussa 2016 Android- ja iOS-käyttöjärjestelmille aluksi Yhdysvalloissa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja myöhemmin laajasti Euroopassa sekä muutamassa muussa maassa. Pelissä pelaaja voi pyydystää ja kouluttaa virtuaalisia Pokémon-hahmoja sekä taistella niitä vastaan. Pokémonit esiintyvät eri paikoissa oikeassa maailmassa, ja pelaajan liikkuessa paikasta toiseen hänen puhelimensa värisee pokémonin läheisyydessä. Pokémonit pyydystetään kartalta, tai puhelimen kameran ja lisätyn todellisuuden avulla Poké-palloon.
Peli sai hyvän vastaanoton, ja se nousi Yhdysvalloissa App Storen kärkeen ja säilytti ykköspaikkansa 74 päivän ajan, kunnes Supercellin Clash Royale -peli sivuutti sen.
Nintendon kurssi nousi Tokion pörssissä kahden pörssipäivän aikana 36 prosenttia ja yrityksen markkina-arvo noin 6,4 miljardia dollaria. Financial Timesin mukaan peli ei välttämättä tuota paljoa, mutta sijoittajat näkevät paljon potentiaalia Nintendolle mobiilijulkaisuissa.
Nintendo omistaa Pokémon-hahmoja lisensoivasta The Pokémon Companysta 33 prosenttia ja myös osuuden Nianticista.
Peli on säilyttänyt suosionsa hyvin; vuoden 2021 alkupuolella se oli maailman neljänneksi tuottoisin mobiilipeli, joka oli tuottanut 651 miljoonaa dollaria viiden kuukauden ajanjaksolla.
Pelaaminen > Liikkuminen pelissä

Pelaaja luo pelin alussa itselleen avatar-hahmon, jolle hän voi valita mieleisensä ulkoasun ja nimen. Hahmon valinnan jälkeen pelaaja voi valita itselleen aloituspokémonin. Hahmo näkyy kartalla pelaajan sen hetkisessä sijainnissa sekä pelaajan profiilisivulla. Lisäksi jos pelaaja hallitsee jotakin pokémon-salia (engl. Gym), muut pelaajat näkevät hänen hahmonsa siellä. Ympäristön kiinnekohdissa sijaitsee myös PokéStop-paikkoja, joista pelaaja voi saada poképalloja ja muita esineitä. Jos pelaaja asettaa PokéStopille houkuttelumoduulin (engl. Lure module), myös muut pelaajat näkevät sen kartalla.
Pelaajan liikkuessa oikeassa maailmassa pelaajan avatar-hahmo liikkuu pelin kartalla. Eri pokémon-lajit majailevat eri paikoissa maailmaa: esimerkiksi vesityypin pokémonit ovat yleensä vesistöjen läheisyydessä. Pokémonin voi näyttää laitteen näytöllä joko lisätyn todellisuuden tilassa tai esirenderöidyllä taustalla. Lisätyn todellisuuden tilassa pokémon näytetään laitteen ruudulla kuin se olisi oikeassa maailmassa.