stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palmas Arborea
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palmas Arborea Wikimedia Commonsissa
Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Oravalan taistelu

Oravalan taistelu oli Valkealan Oravalassa 2. toukokuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu. Se oli muutamia tunteja kestänyt laukaustenvaihto, joka käytiin Mäntyharjun rintamalta perääntyneiden punaisten ja heitä seuranneiden valkoisten välillä. Kyseessä oli yksi sodan viimeisista taisteluista.
Tapahtumat > Punaiset vetäytyvät

Rintamaesikunnalta saadun käskyn mukaisesti punaiset jättivät Voikoskella olleet asemansa illalla 25. huhtikuuta. Kymenlaaksoon vetäytyessä oli tarkoitus viivyttää vihollista mahdollisimman pitkään, jotta Kouvolaan kerääntyneet punaiset ehtivät siirtymään Neuvosto-Venäjälle. Valkoisten katkaistua Pietarin radan ainoa pakoreitti kulki meritse Kotkasta tai Haminasta. Aleksei Osipovin komentamat osastot perääntyivät Savon rataa pitkin ja pysähtyivät aluksi Hillosensalmen eteläpuolelle. 26. huhtikuuta punaiset räjäyttivät panssarijunan tukemana kiivaan tulituksen alla Hillosensaaren salmen ylittävän rautatiesillan. Osipovin haavoituttua lievästi komentajaksi tuli Matti Talonpoika. Kun radan varren kylät oli evakuoitu, punaiset jatkoivat illalla 30. huhtikuuta Voikkaalla sijaitsevalle Harjun asemalle.
Toivo Harjun komentama Kymintehtaan komppania puolestaan vetäytyi Voikosken lohkolta Vuohijärven länsirantaa seuraten. Huhdasjärvellä punaiset torjuivat jääkäriluutnantti Lauri Gulinin johtaman osaston hyökkäyksen ja löivät vihollisen uudestaan 28. huhtikuuta Mäkelän taistelussa. Siikakosken sillan tuhottuaan punaiset jatkoivat rautatietä marssien Harjun asemalle. Kymintehtaalaisiin oli matkan aikana liittynyt myös Hartolasta paenneita punaisia.
Kouvolan ympärille muodostettiin puolustuslinja, joka kulki linjalla Kausala–Iitti–Oravala–Harju–Jokela–Valkealan kirkonkylä. Oravalan ja Harjun suunnalla se ulottui Sompasesta Kymijoelle. V. J. Penttalan mukaan punaisten vahvuus oli noin 2 000 miestä. Hillosensalmella haavoittunut Osipov saapui vapunpäivänä Harjulle, josta hän siirtyi johtamaan Oravalan puolustusta. Osipovin lisäksi Harjuun oli saapunut myös Savitaipaleen rintaman päällikkönä toiminut Kaarlo Koskelo.
Tapahtumat > Yhteenotto Oravalassa

Punaisia oli seurannut Mäntyharjulta Selänpään aseman ja Pyörylän kylän kautta edennyt Etelä-Savon rykmentin osasto, jota komensi jääkärikapteeni Woldemar Weselow. 2. toukokuuta kello 17 se saavutti punaisten etuvartiot pari kilometriä Lintukymin eteläpuolella, jolloin paikalla käytiin pieni kahakka. Valkoisten edettyä muutaman kilometrin päähän punaisten pääpuolustuslinjan eteen alkoi joitakin tunteja kestänyt laukaustenvaihto. Yhteenotto ei aiheuttanut tappioita kummallekaan osapuolelle valkoisten pidättäytyessä hyökkäämästä aukean maaston yli. Punaisten tulitus häiritsi kuitenkin valkoisia siinä määrin, että osa joukoista joutui illan hämärtyessä palaamaan Pyörylään. Taistelun aikana punaisten tykistö ampui srapnelleja Oravalan kartanoon, jolloin seitsemän rakennusta syttyi tuleen. Tuhoutuneiden joukossa oli myös kartanon 1700-luvulla valmistunut päärakennus.
Yhteenotto päättyi noin kello 23 punaisten irrottautuessa asemistaan. Heidän pelkonaan oli joutua saarroksiin, mikäli 10 kilometrin päässä käydyn Jokelan taistelun rintama olisi pettänyt. Perääntyessään punaiset räjäyttivät viitisen kilometriä Oravalan eteläpuolella sijaitsevat Harjunjoen maantie- ja rautatiesillat. Myös jokivarsien lautat ja veneet tuhottiin vihollisen viivyttämiseksi. Kouvolan tyhjennyttyä pääosin jo iltapäivän aikana punaiset jatkoivat 16 junalla Kotkaan tai hajaantuivat koteihinsa. Valkoiset saivat lähes autioituneen Kouvolan haltuunsa aamupäivällä 3. toukokuuta.
Abessiniangenetti

| Abessiniangenetti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Feliformia
Heimo::  Sivettieläimet Viverridae
Alaheimo::  Sivettikissat Viverrinae
Suku::  Genetit Genetta
Laji::  abyssinica
Kaksiosainen nimi
 Genetta abyssinica  Rüppell, 1836 
 Abyssiniangenetin levinneisyys
Katso myös
   Abessiniangenetti Wikispeciesissä   Abessiniangenetti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Abyssiniangenetti (Genetta abyssinica) on genettien sukuun kuuluva sivettieläin.
Levinneisyys

Abessiniangenettiä tavataan hajanaisesti levinneenä Etiopiassa, Pohjois-Somaliassa, Eritreassa, Djiboutissa ja Kaakkois-Sudanissa. Lajin populaatiota eikä sen muutoksia tiedetä. Sitä on kuitenkin nähty laajalla alueella ja monissa erilaisissa elinympäristöissä, mutta joidenkin raporttien mukaan laji ei ole yleinen ja jopa harvinainen.
Elinympäristö

Vaikka abessiniangenetin elinympäristövaatimuksia ei tiedetä tarkkaan, tulee se kuitenkin toimeen monenlaisissa ympäristöissä. Lajia tavataan rannikkotasangoilta vuoristojen kanervanummille ja ruohostoille.
Ontarion provinssin parlamentti

| Legislative Assembly of Ontario   Assemblée législative de l'Ontario |
| --- | --- |
 
Historia
Perustettu:  1867
Johto
Puhemies:  Ted Arnott (PC)
Kokoonpano
Edustajia:  124
 
Puolueet:  Hallitus      PC (73) Oppositio      NDP (40)       Liberaalit (8)       Sitoutumaton (2)       Vihreät (1)
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  7. kesäkuuta 2018
Kokouspaikka
 Parlamenttirakennus.
Kotisivut
 https://www.ola.org
Ontarion provinssin parlamentti (virallisesti engl. Legislative Assembly of Ontario, ransk.  Assemblée législative de l'Ontario) on Kanadan Ontarion provinssin lainsäädäntövaltaa käyttävä elin. Ontarion provinssin parlamentti on muiden Kanadan provinssiparlamenttien tavoin yksikamarinen, toisin kuin Kanadan liittovaltion kaksikamarinen parlamentti. Parlamentti kokoontuu provinssin pääkaupungin Toronton Queen’s Parkissa sijaitsevassa Ontarion lainsäädäntötalossa (engl. Ontario Legislative Building). Parlamentin 124 edustajaa valitaan vaaleilla neljän-viiden vuoden välein. Vaalit voittaneen puolueen johtajasta tulee Ontarion pääministeri ja hän valitsee hallituksen.
Lainsäädäntötyötä tehdään 9 komiteassa.
Viimeisimmät vaalit

Viimeisimmät vaalit pidettiin 2018, joiden jälkeen suurimmaksi puolueeksi nousi progressiivinen konservatiivipuolue.
Jim Wilson erosi konservatiivipuolueesta loppuvuodesta 2018. Syynä olivat syytökset seksuaalisesta ahdistelusta.. Randy Hillier erotettiin konservatiivipuolueesta vuonna 2019 johtuen loukkaavista kommenteista, joita hän oli sanonut autististen lasten vanhemmille.
Alkuvuodesta 2020 alkaen kahden vaalipiirin, Ottawa-Vanier ja Orléans, edustajanpaikat ovat täyttämättä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ontarion provinssin parlamentti Wikimedia Commonsissa
Paholaisen päiväkirja

| Paholaisen päiväkirja> Devil's Diary |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Farhad Mann
Käsikirjoittaja:  John Benjamin Martin
Tuottaja:  Kirk Shaw
Säveltäjä:  Michael Neilson
Kuvaaja:  Michael Balfry
Leikkaaja:  Steve Schmidt
Lavastaja:  Andrew Reid
Pääosat:  Alexz Johnson Magda Apanowicz Brian Krause Miriam McDonald Deanna Casaluce Andrew Francis
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada
Tuotantoyhtiö:  Insight Film Studios/Ignite Entertainment
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  22. syyskuuta 2007
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paholaisen päiväkirja (engl. Devil's Diary) on kanadalainen televisiossa esitetty kauhuelokuva, jonka on ohjannut Farhad Mann. Elokuvassa näyttelevät mm. Alexz Johnson, Brian Krause ja Miriam McDonald. Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran 22. syyskuuta 2007 Lifetime-televisiokanavalla. Myöhemmin se esitettiin mm. Latinalaisen Amerikan HBO'lla 30. tammikuuta 2009. Suomessa elokuva esitettiin ensi kerran Nelosella 2. lokakuuta 2010.
Juoni

Kun kaksi ystävystä, Dominique ja Ursula, löytävät yhtenä yönä vanhan kirjan hautausmaalta, he huomaavat, että kirjalla on yliluonnollisia voimia muuttaa kaikki siihen kirjoitetut pahat asiat todeksi. Kasvavan koston halun seurauksena, Ursula vahingoittaa kaikkia, jotka vastustavat häntä. Dominique ymmärtää pian, että kirja riivaa hallussa pitäjänsä äärimmäisellä vallan tunteella. Hakien apua pappi Isä Mark Mulliganilta, ja muilta tuntemiltaan ihmisiltä, Dominique yrittää tuhoa kirjan pelastaakseen Ursulan, ennen kuin kirja tuhoaa hänen sielunsa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alexz Johnson  | … |  Dominique Davies   |
|  Magda Apanowicz  | … |  Ursula Wilson   |
|  Brian Krause  | … |  Isä Mark Mulligan   |
|  Miriam McDonald  | … |  Heather    |
|  Deanna Casaluce  | … |  Georgia    |
|  Andrew Francis  | … |  Andy   |
|  Laura Konechny  | … |  Lisa   |
|  Jason Calder  | … |  Frank   |
|  Andrea Brooks  | … |  Effi   |
|  Tyler Boissonnault  | … |  Craig    |
|  Moses Tang  | … |  Joey Iberra   |
Aiheesta muualla

Devil's Diary Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Orongo

Orongo voi viitata seuraaviin asioihin:
Orongo, historiallinen kylä ja uskonnollinen keskus Pääsiäissaarella
orongo eli tiibetinantilooppi, aasialainen sorkkaeläinlaji.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Orongo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Abakan (joki)

| Abakan |
| --- | --- |

Alkulähde:  Abakanin selänne
Laskupaikka:  Jenisei
Maat:  Venäjä
Pituus:  514 km
Valuma-alue:  32 000 km²
Abakan (ven. Абака́н) on Jeniseihin laskeva joki Hakassiassa Etelä-Siperiassa Venäjällä. Abakan on 514 km pitkä. Se saa alkunsa Abakanin selänteeltä Altailta Altain tasavallan puolelta. Sieltä se virtaa Hakassian eteläosan halki ja laskee Jeniseihin Abakanin kaupungin luona.
Abey

| Abey |
| --- | --- |
 Abeyn maisemaa van de Velden maalauksessa vuodelta 1857.
 Abey
 Koordinaatit: 33°44′14″N, 35°31′33″E 
Valtio:   Libanon
Hallintoalue:  Libanonvuoret
Piirikunta:  Alay
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Abey (arab. عبيه‎, ‘Abayh) on lähinnä druusien asuttama kaupunki Libanonissa.
Maantiede

Abey sijaitsee Libanonin Alayn piirikunnassa.
Historia

Abeyn ensimmäisen asukkaan sanotaan olleen Jamal al-Din Haji (k. 1222), Libanonvuorten seudulla vaikuttanut ruhtinas, josta myöhemmin tuli askeetikko ja uskonnollinen hahmo. Myöhemmin Abey oli myös vuonna 1479 kuolleen merkittävän druusijohtaja Al-Sajjid al-Tanukhin kotipaikkakunta. Al-Tanukhin hauta Abeyssa on suosittu vierailukohde druusien keskuudessa.
Abeyn druusit vaikuttivat myös Libanonvuorten alueen hallinnossa. Monista paikallisista tuli alueen johtavia šeikkejä. Emiiri Nasir al-Din al-Husayn rakennutti kotipaikkakunnalleen Abeyssa moskeijan ja kylpylän 1300-luvun alkupuolella. Myöhempiä Abeysta kotoisin olleita johtohahmoja olivat Ahmad Amin al-Din (k. 1809) ja Abu Husayn Mahmoud Faraj (k. 1953). 1800-luvulla Abey oli myös yhdysvaltalaisten protestanttien lähetystoiminnan keskus. Nykyisin Abeyssa toimii orpokoti ja vanhainkoti, jotka palvelevat Abeyn lisäksi laajempaa aluetta.
Väestö

Abeyn asukkaiden valtaosa on druuseja.
Oulun järjestötalo

| Oulun järjestötalo |
| --- | --- |
 Oulun järjestötalo
Osoite:  Pakkahuoneenkatu 19 Mäkelininkatu 29
Sijainti:  Oulu, Vaara
Koordinaatit:  65°00′40.3″N, 25°28′39.0″E
Valmistumisvuosi:  1913
Suunnittelija:  Harald Andersin
Omistaja:  Rakennuskartio Oy
Tyylisuunta:  jugend
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Järjestötalon Mäkelinin- ja Pakkahuoneenkadun puoleiset, 1950-luvulla rakennetut siipirakennukset purettiin vuonna 2018 ja korvattiin asuinkerrostaloina.
Oulun järjestötalo (tunnetaan myös nimillä Kansan Tahdon talo ja Oulun Gibraltar) on Oulun Vaaran kaupunginosassa Pakkahuoneenkadun ja Mäkelininkadun kulmauksessa sijaitseva asuin-, liike- ja toimistorakennus. Kulttuurihistoriallisesti merkittävän jugendtyylisen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Harald Andersin, sanomalehti Kansan Tahdon toimitusta, kirjapainoa ja kirjakauppaa varten. Järjestötalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1912 ja se valmistui vuonna 1913. Oulun Järjestöyhdistys osti rakennuksen vuonna 1956, jolloin rakennus nimettiin järjestötaloksi. Rakennuksessa toimi Kansan Tahto-lehden toimitus, Pohjois-Pohjanmaan Vasemmiston ja Pohjois-Pohjanmaan Vasemmistonuorten piiritoimisto.
Järjestötalon vuosina 1956–1957 rakennetuissa ja vuonna 2018 puretuissa lisäsiipirakennuksissa on toiminut muun muassa elokuvateatteri Adams, Oulun yliopiston luentosali, ravintola Foxia ja Nightclub Tähti. Siipirakennukset korvattiin asuinkerrostaloilla.
Taidemaalari Tapio Tapiovaaran (1908–1982) vuonna 1964 paljastettu, kalkkilaastipinnalle tekemä seinämaalaus eli seccomaalaus Sukupolvien saatto sijaitsi Pakkahuoneenkadun puoleisessa rakennuksessa, joka purettiin vuonna 2018. Maalaus oli peitettynä viihderavintoloiden toimiessa tiloissa.
Oulun Järjestöyhdistys myi järjestötalon ja sen siipirakennukset vuonna 2017 rakennus- ja kiinteistöalan konserni Lehto Groupin tytäryhtiölle Rakennuskartio Oy:lle. Kauppaan ei kuulunut järjestötalon tonttia, joka pysyy Järjestöyhdistyksen hallinnassa.
Vuonna 2018 aloitetussa peruskorjauksessa järjestötalon vanhin, jugendtyylinen osa peruskorjattiin ja rakennuskorkeus nostettiin alkuperäiseen viiteen kerrokseen, jossa 1950-luvulla tapahtuneessa tulipalossa tuhoutunut mansardikatto palautettiin peruskorjauksen yhteydessä.
Abalak

| Abalak |
| --- | --- |
 Abalak
 Koordinaatit: 15°27′38″N, 6°16′55″E 
Valtio:  Niger
Alue:  Tahoua
Departementti:  Abalak
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunkikunta
Väkiluku (2010):  32 800
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Abalak on kaupunki, kunta ja Abalakin departementin hallinnollinen keskus Nigerin Tahouan alueella. Se sijaitsee Sahelin vyöhykkeen kuivassa pohjoisosassa 135 kilometriä Tahouasta koilliseen. Kunnassa on 32 800 (vuonna 2010, arvio) ja kaupunkialueella 12 800 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).
Kaupunkikunnan pinta-ala on noin 6 500 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Agadezin alueen Ingallin kuntaan, idässä Abalakin departementin Tamayan, etelässä Azèyen ja lounaassa Akoubounoun kuntiin sekä lännessä  Tchintabaredenin departementin Kaon ja luoteessa Tchintabaredenin kuntiin. Abalakin kuntaan kuuluu kuusi kaupunginosaa, 40 kylää, kaksi pikkukylää, 24 leiriä ja 7 vedenottopaikkaa. Asukkaista 80 % on tuaregeja, 15 fulbeja, 3 % hausoja ja 2 % arabeja. Vallitseva uskonto on islam.
Abalakin kautta kulkee Tahouan ja Agadezin välinen maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat laiduntamiseen ja paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito sekä vähäisessä määrin maanviljely. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, aasit, vuohet ja siipikarja. Karjan myynti suuntautuu Nigeriaan, Beniniin, Algeriaan ja Libyaan. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja.
Kaupungin statuksesta huolimatta Abalakin asukkaat harjoittavat etupäässä perinteistä elämäntapaa. Terveys- ja koulutuspalvelut kattavat noin puolet väestöstä, ja puhdasta vettä on saatavissa vain kaupunkialueella. Kaupungissa on Nigerian turvallisuusjoukkojen ja santarmin tukikohdat sekä muutamia julkisia ja yksityisiä palveluita. Matkailukohteena Abalak on täysin kehittymätön.
Aarni Voipio

Aarni Voipio 1950-luvun alkupuolella.
Aarni Voipio (vuoteen 1901 Åkerman; 10. helmikuuta 1891 Viipuri – 30. tammikuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen teologi ja professori.
Henkilöhistoria

Voipion isä oli senaattori, hovioikeuden presidentti Daniel Woldemar Åkerman ja äiti Emma Henrika Perander. Hänen veljensä oli juristi ja vapaa-ajattelija Väinö Voipio. Yhdessä sisarustensa kanssa Aarni otti käyttöön Voipio-sukunimen vuonna 1901.
Voipio opiskeli Helsingin yliopistossa vuodesta 1909 alkaen ja julkaisi unissa- eli horrossaarnaamisesta kaksiosaisen väitöskirjan 1921–1922, jonka ensimmäisestä osasta hän sai filosofian tohtorin ja toisesta teologian tohtorin arvon. Voipio julkaisi tutkimuksen keskeiset tulokset myöhemmin englanniksi teoksena Sleeping Preachers: A Study in Elastic Religiosity (1951). Ennen väitöskirjaansa hän tutustui suomalaisiin unissasaarnaajiin tekemällä kiertomatkoja maakuntiin vuonna 1919. Hän pääsi seuraamaan usean tunnetun unissasaarnaajan puhetta, joukossa ainakin Anna Kormano Jaakkimasta, Hilda Hotti Juvalta ja Eino Teräs Tampereelta. Hottia hän myös haastatteli useamman kerran ja vieraili tämän kotona. Voipio tapasi matkoillaan useita muitakin henkilöitä, jotka olivat pitäneet horrossaarnoja. Mm. Juvalla esiintyi kansalaissodan jälkeen saarnausilmiötä suorastaan jonkinlaisena tartuntana: jotkut tunnettuja saarnaajia kuunnelleet alkoivat itse käyttäytyä samaan tapaan.
Voipio oli Helsingin yliopiston teologisten esikäsitteiden apulainen 1922–1935 ja käytännöllisen teologian professori 1935–1955. Suomen Pyhäkouluyhdistyksen puheenjohtaja hän oli 1945–1952, ja lisäksi hän toimi useissa muissa järjestöissä ja yhdistyksissä. Voipio julkaisi melko vähän varsinaisia tutkimuksia mutta useita kymmeniä laajempaan käyttöön tarkoitettuja teoksia. Hän kehitti myös käytännöllisen teologian opetusta muun muassa harjoitusten ja opintoretkien avulla, pyrkimyksenään perehdyttää opiskelijoita seurakuntatyöhön. Hän toimi itsekin pappina 1919–1941. Voipio oli innokas musiikinharrastaja, joka opiskeli, sävelsi ja esitti musiikkia ja toimi kuoronjohtajana.
Voipion ensimmäinen puoliso vuodesta 1915 oli Emma Charlotta Soininen, ent. Johnsson (1886–1959), jonka isä oli kouluhallituksen ylijohtaja Mikael Soininen. Heidän lapsiaan olivat ylijohtaja Aarno Voipio, sähkötekniikan professori Erkki Voipio, silmätautien erikoislääkäri Hannu Volmari Voipio ja ekonomi Osmo Mikael Voipio. Aarni Voipion toinen puoliso vuodesta 1960 oli Tilda Lempinen (s. 1918).
Julkaisuja

Suomalaisia unisaarnaajia, 1919
Unissasaarnaaminen uskonnollisena ilmiönä, 1–2, 1921–1922
Laulava seurakunta, 1–2, 1927–1929
Profeettoja ja valheprofeettoja, 1927
Virsiemme synty ja olemus, 1940
Mikael Soinisen elämä, 1944
Nuori saarnamies, 1946
Elämäni, 1960
Aiheesta muualla

Voipio, Aarni hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Aarni Voipio : Sunnuntaina ja arkena saksalaisessa maakylässä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 18.11.1928, nro 47, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Otto-Heinrich Drechsler

Otto-Heinrich Drechsler vuonna 1937.
Otto-Heinrich Drechsler (1. huhtikuuta 1895 Lübz – 5. toukokuuta 1945 Lyypekki) oli saksalainen kansallissosialistinen poliitikko, joka toimi Lyypekin pormestarina vuosina 1933–1945 sekä Latvian päähallintopiirin kenraalikomissaarina vuosina 1941–1944.
Drechsler oli alkujaan hammaslääkäri. Hän oli vuosina 1933–1937 Lyypekin pormestari ja 1. huhtikuuta 1937 alkaen Lyypekin kaupunkipiirin ylipormestari. Toisen maailmansodan aikana hän oli samalla Riiassa mehitetyn Latvian kenraalikomissaarina 17. heinäkuuta 1941 alkaen aina vuoteen 1944. Sodan lopussa Britannian armeija vangitsi Drechslerin, joka teki itsemurhan 5. toukokuuta 1945.
Afrikkalainen mytologia

Kuolleiden kirja oli Muinaisessa Egyptissä (3000–30 eaa.) käytetty kirja, joka kuvaili egyptiläisten käsitystä kuolemanjälkeisestä elämästä. Se oli tarkoitettu matkaoppaaksi, joka kertoo vainajalle, mitä sielun tulee kussakin tilanteessa tehdä ja sanoa.
Afrikkalainen mytologia heijastaa Afrikan uskomuksia ja arvoja. Mutta kun monien kulttuurien mytologiat ovat varovaisesti varjeltuja, ovat afrikkalaiset myytit edelleen merkittävä osa afrikkalaisten jokapäiväistä elämää. Jotkut afrikkalaiset myytit käsittelevät maailmanlaajuisia teemoja kuten maailman alkuperästä ja yksilön kuolemanjälkeisestä kohtalosta. Silti monet kumpuavat maanosan omista asetuksista, olosuhteista sekä historiasta.
Olipa kerran (televisiosarja)

| Olipa kerran> Once Upon a Time |
| --- | --- |

Tyyli:  fantasia, draama, seikkailu, mysteeri
Kestoaika:  45 minuuttia
Luoja(t):  Edward Kitsis, Adam Horowitz
Pääosissa:  Ginnifer Goodwin Jennifer Morrison  Lana Parrilla Josh Dallas Raphael Sbarge Jared S. Gilmore  Robert Carlyle Meghan Ory Emilie de Ravin Rebecca Mader Sean Maguire Colin O’Donoghue
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  ABC (Yhdysvallat) Nelonen (Suomi)
Esitetty:  23. lokakuuta 2011 – 18. toukokuuta 2018
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  156 Luettelo jaksoista
Tuotanto
Tuottaja(t):  Kathy Gilroy   Andrew Chambliss  Christine Boylan
Vastaava(t) tuottaja(t):  Edward Kitsis  Adam Horowitz  Steve Pearlman  David H. Goodman
Tuotantoyhtiö(t):  ABC Studios
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Olipa kerran (Once Upon a Time) on yhdysvaltalainen fantasiasarja, jossa satu- ja arkimaailma kohtaavat. Sarja alkoi Yhdysvalloissa vuonna 2011 ja siitä on seitsemän tuotantokautta. Suomessa sarjan esittäminen alkoi lokakuussa 2012 Nelosella. Sarjan viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 18. toukokuuta 2018. Sarjasta on myös tehty spin-off Once Upon a Time in Wonderland, joka perustuu löyhästi Lewis Carrollin romaaniin Liisan seikkailut ihmemaassa.
Tuotanto > Idea

Adam Horowitz ja Edward Kitsis saivat innoituksen luoda Olipa kerran -sarjan kaltaisen fantasiatarinan pian lopetettuaan työnsä Felicity-draamasarjan parissa vuonna 2002. He esittivät ideaa sarjasta, jossa olisi keijuja, kääpiöitä ja lapsia monille televisioyhtiöille kuitenkin tuloksetta. He aloittivat pian työskentelyn Lost-televisiosarjan parissa. Kitsiksen mukaan tämä antoi heille uuden näkökulman Olipa kerran -sarjaan.