stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gao (kaupunki)
Historia

Sorkojen ilmeisesti vuoden 690 tienoilla perustama Gao mainitaan ensimmäisen kerran 800-luvun arabialaisten maantieteilijöiden teoksissa nimellä Kawkaw. Vuonna 890 siitä tuli Songhaivaltakunnan pääkaupunki ja 1000-luvun alkuun mennessä tärkeä Pohjois-Afrikan ja Sudanin alueen välisen kaupan keskus. Gaon hallitsija kääntyi muslimiksi vuonna 1010.
1300-luvun alussa Gao liitettiin Malin valtakuntaan, mutta paikallinen songhaidynastia onnistui pian saamaan itsenäisyytensä takaisin. Askia Mohammad Ture perusti uuden dynastian vuonna 1493. Gaon kulta-aikaa olivat 1400–1500-luvut, jolloin siellä oli ehkä 70 000–100 000 asukasta. Marokkolaiset valloittivat sen vuonna 1591, minkä jälkeen kaupunki alkoi rappeutua.
Vuodesta 1612 lähtien Gaoa hallitsivat arma-nimellä tunnetut marokkolaissotilaiden sekarotuiset jälkeläiset. Tuaregit valloittivat sen ensimmäisen kerran vuonna 1680 ja uudelleen vuonna 1770. 1800-luvun puolivälissä kaupunki oli taantunut muutaman sadan talon kyläksi. Ranskalaiset siirtomaaisännät perustivat sinne varuskunnan vuonna 1899.
Vuoden 2012 tuaregikapinan aikana Azawadin kansallinen vapautusliike MNLA valtasi Gaon hallituksen joukoilta. Myöhemmin MNLA julisti Pohjois-Malin Azawadin alueen itsenäiseksi ja valitsi Gaon sen pääkaupungiksi. Islamistit valtasivat kaupungin tuaregeilta kesäkuussa 2012. Ranskalaisten tukema Malin armeija sai Gaon uudelleen hallintaansa tammikuussa 2013.
Liikenne, talous ja julkiset palvelut

Gaosta on maantieyhteydet Moptin kautta Bamakoon, Ansongon kautta Nigerin rajalle, pohjoisen Bouremiin ja Kidaliin sekä Tessalitin kautta Algerian rajalle. Nigerillä on jokiliikennettä. Kaupungissa on myös kansainvälinen lentokenttä.
Kaupunki on maanviljely- ja karjanhoitoalueen keskus. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tärkeitä työnantajia ovat erilaiset palvelut sekä viranomaisten ja järjestöjen hankkeet. Kaupungissa on viisi toria, joilla myydään muun muassa vihanneksia, karjaa, kankaita ja suolaa. Karjan vienti suuntautuu muualle Maliin sekä napurimaihin Ghanaan, Algeriaan, Nigeriin, Burkina Fasoon ja Norsunluurannikolle. Teollisuutta ei ole käytännössä lainkaan.
Gaossa on 17 ala- ja 8 yläkoulua, lyseo ja neljä ammattioppilaitosta. Terveyspalveluihin kuuluu sairaala, poliklinikka, neuvola, viisi terveyskeskusta ja neljä apteekkia.
Nähtävyydet

Gaon tärkein nähtävyys on bankosta rakennettu pyramidimainen Askian hautamonumentti. Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva mausoleumi on ainoa songhaivaltakunnan ajalta säilynyt rakennusmuistomerkki.
Arkeologisia kohteita ovat Malin hallitsijan Mansa Musan vuonna 1324 rakennuttaman moskeijan rauniot sekä ”kuninkaallinen hautausmaa” Sanèyessa kuuden kilometrin päässä Gaon keskustasta. Eräät arabiankielisillä kaiverruksilla varustetuista hautakivistä on valmistettu Andalusiassa. Hautausmaan vieressä on ilmeisesti keskiaikaisen kaupungin sijaintipaikka.
Kaupungissa on songhaiden ja tuaregien perinteistä kulttuuria esittelevä pieni museo ja käsityökeskus. Yksi nähtävyyksistä on Nigerjoen oikealla rannalla sijaitseva vaaleanpunainen hiekkadyyni Koïma Hondo, jolta avautuu laaja näköala ympäristöön.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gaon alueen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Gaon alueen matkailusivusto (ranskaksi), (englanniksi)
Keimo

| Keimo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  6. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  16. elokuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  suomalainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keimo on harvinainen suomalainen miehen etunimi. Keimon nimipäivä on 6. elokuuta, yhtä aikaa Toimin kanssa. Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoden 2019 loppuun mennessä 162 Keimo-nimistä miestä.
Keimon nimipäivä lisättiin almanakkaan vuonna 1950, alun perin elokuun 13. päivälle, mutta siirrettiin vuonna 1995 viikkoa aikaisemmaksi. Nimi esiintyy Aleksis Kiven tuotannossa, ja hän oli epäilemättä tuntenut Keimolan kylän Nurmijärven ja Helsingin pitäjän rajalta. Paikannimissä Keimo esiintyy muuallakin, muun muassa Lohjan Muijalassa on ollut Keimon talo. Keimo lienee puhtaasti suomalainen nimi.
Tunnettuja Keimoja

Keimo Hirvonen (s. 1959), rumpali
Gefitinibi

| --- | --- |


Gefitinibi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-(3-kloori-4-fluorifenyyli)-7-metoksi-6-(3-morfolin-4-yylipropoksi)kinatsolin-4-amiini
Tunnisteet
CAS-numero: 184475-35-2
ATC-koodi: L01EB01
PubChem CID: 123631
DrugBank: DB00317
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H24N4ClFO3 
Moolimassa: 446,902
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 59 %
Proteiinisitoutuminen: 90 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 41 tuntia
Ekskreetio: ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Gefitinibi (C22H24N4ClO3F) on kinatsoliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä syöpälääkkeenä. Gefitinibi kuuluu WHO:n keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Gefitinibin vaikutukset perustuvat siihen, että se vaikuttaa tyrosiinikinaasientsyymiin epidermaalisen kasvutekijän reseptorissa inhiboiden sen. Lääkeaine sitoutuu entsyymissä ATP:n sitoutumiskohtaan ja entsyymi inaktivoituu. Tämän seurauksena syöpäsolujen jakaantuminen ja erilaistuminen estyy. Gefitinibi annostellaan tablettina. Lääkeainetta käytetään erityisesti ei-pienisoluisen keuhkosyövän hoitoon.
Haittavaikutukset

Tyypillisiä haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, ripuli ja ihottuma.
Synteesi

Gefitinibiä valmistetaan viisivaiheisella menetelmällä lähtien metyyli-2-amino-4,5-dimetoksibentsoaatista.
Gefitinibin sitoutuminen
Gaon alue

| Gaon alue Région de Gao |
| --- | --- |
 Gaon alue Malin kartalla.
 Gaon alueen piirit.
Valtio:  Mali
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Gao
Pinta-ala:  170 566 km²
Väkiluku (2009):  542 300
Gaon alue (ransk. Région de Gao) on hallintoalue Malin itäosassa. Sen hallinnollinen keskus on Gao. Alueen pinta-ala on 170 566 neliökilometriä. Asukkaita on 542 300 henkeä (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Maantiede ja ilmasto

Gaon alue muodostaa 13,7 % Malin pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Timbuktun ja pohjoisessa Kidalin alueisiin, idässä ja etelässä Nigeriin ja lounaassa Burkina Fasoon.
Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jonka läpi virtaa Nigerjoki. Joen oikeanpuoleista tasankoa kutsutaan Gourmaksi ja vasemmanpuoleista Haoussaksi. Muita vesistöjä ovat väliaikaiset tai pysyvät tulvajärvet. Maaperä on savi- ja hiekkamaata tai hiekkaista kivikkoa. Kasvillisuus on etupäässä ruohoniittyä tai aroa. Tilemsin laaksossa on fosfaattiesiintymä.
Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin ilmastovyöhykkeisiin. Nigerjoen laaksossa on oma mikroilmastonsa. Vuodenaikoja on kolme. Kuiva ja viileä kausi kestää marraskuusta helmikuuhun, kuiva ja kuuma kausi maaliskuusta kesäkuuhun ja sadekausi heinäkuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä vaihtelee 150 ja 400 millimetrin välillä.
Hallinnollinen jako ja asutus

Alueeseen kuuluu kolme piiriä: Ansongo, Bourem ja Gao. Ménakan piiri kuului aiemmin myös Gaon alueeseen, mutta siitä muodostettiin oma Ménakan alue vuonna 2012.. Maalaiskuntia on yhteensä 22 ja kaupunkikuntia kaksi: Gao ja Bourem. Kyliä, kaupunginosia ja nomadiryhmiä on 451.
Alueella asuu 3,7 % Malin väestöstä. Asukastiheys on Kidalin ja Timbuktun alueiden jälkeen maan kolmanneksi pienin, 2,7 henkeä neliökilometrillä. Kaupunkiväestön osuus on Bamakon ja Kidalin alueen jälkeen kolmanneksi suurin, 21,0 %. Nomadit muodostavat 9,2 % alueen kotitalouksista.
Asukkaista suurin osa on songhaita ja armoja sekä tuaregeja. Lisäksi on fulbeja, idaksahakeja Ménakan ja Ansongon piireissä, kunta-ryhmän arabeja ja maureja Bouremin piirin pohjoisosassa, bozoja Nigerjoen varrella Bambasta Ansongoon sekä djermoja ja hausoja Ménakan piirissä. Puhutuimmat kielet ovat songhai (54,9 %), tamašek (26,7 %), arabia (5,1 %), mauri (3,9 %), bambara (2,8 %), fulani (2,1 %) ja bozo (1,4 %). Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on animisteja ja kristittyjä.
Historia

Gao oli keskiajalla Songhain valtakunnan pääkaupunki ja tärkeä kaupan ja sivistyksen keskus. Marokko valloitti sen vuonna 1591, minkä jälkeen kaupunkia hallitsivat marokkolaisten ja songhaiden jälkeläiset armat. Tuaregit valtasivat Gaon vuonna 1770 ja ranskalaiset vuonna 1898.
Malin itsenäistyttyä Gaon alue käsitti maan koko pohjoisosan. Timbuktun alue erotettiin siitä vuonna 1977 ja entinen Kidalin piiri vuonna 1991. Alue kärsi suuresti vuosien 1972 ja 1984–1985 kuivuudesta. Tuaregit kapinoivat vuosina 1962–1964, 1990–1992 ja vuonna 2012. Gaon alueen itäosasta päätettiin vuonna 2012 erottaa Ménakan alue. Suunnitelmaa ryhdyttiin toteuttamaan vuonna 2016.
Liikenne ja elinkeinot

Gaosta on maantieyhteydet Moptin ja Ségoun kautta Bamakoon, Ansongon kautta Ménakaan ja Nigeriin, Bouremin kautta Timbuktuun ja Kidaliin sekä pohjoisessa edelleen Tessalitin kautta Algeriaan. Nigerjoella on vesiliikennettä. Kaupungissa on myös kansainvälinen lentokenttä.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelyskasvit ovat riisi, durra, hirssi, juurekset ja vihannekset. Bouremin piirissä kasvatetaan tupakkaa. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, naudat, aasit, kamelit, siipikarja ja vähäisessä määrin hevoset. Kalaa viedään kaupunkeihin ja naapurimaihin tuoreena, kuivattuna ja savustettuna. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Koulutus ja terveys

Esi-, ala- ja yläkoulujen, lukutaitokeskusten ja koulutus- ja kehittämiskeskusten (CED) lisäksi alueella toimi vuonna 2005–2006 viisi lyseota (Gaossa ja Ansongossa) ja viisi ammattikoulua (Gaossa ja Bouremissa)
Vuonna 2009 koulua kävi 54,5 % alueen alakouluikäisistä, mikä on alle Malin keskiarvon (68,4 %), mutta huomattavasti enemmän kuin Kidalin, Timbuktun ja Moptin alueilla. Koulua käyvien osuus tytöistä ja pojista on lähes sama. Lukutaitoisten osuus yli 15-vuotiaista on 21,9 %, mikä on alle keskiarvon (27,7 %), mutta enemmän kuin Moptin, Timbuktun ja Kayesin alueilla.
Julkiset terveyspalvelut käsittivät vuonna 2006 aluesairaalan, neljä piirinpoliklinikkaa ja 42 toimivaa kunnallista terveyskeskusta. Alueen imeväis- ja lapsikuolleisuus (123,7 ‰) on pienempi kuin maassa keskimäärin (154,0 ‰), mutta yleinen kuolleisuus (13,4 ‰) on keskimääräistä (12,5 ‰) hieman korkeampi. Vesihuolto kattaa vain noin puolet tarpeesta, ja 20,7 % talouksista joutuu käyttämään juomavetenään pintavettä (koko maassa 3,5 %).
Matkailu

Gao on yksi Malin tärkeimmistä matkailukohteista. Alueen matkailupalvelut ovat kuitenkin vielä vähäisiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gaon alueen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Gaon alueen matkailusivusto (ranskaksi), (englanniksi)
Malin alueet
Bamako (pääkaupunkipiiri)
Gao
Kayes
Kidal
Koulikoro
Mopti
Ségou
Sikasso
Timbuktu
Askian hauta Gaossa.
Gaon lapsia.
Aleksanteri Keisala

Aleksanteri Keisala (31. toukokuuta 1916 Lapua – 15. toukokuuta 1983 Lapua) oli suomalainen painija, joka menestyi erityisesti vapaapainissa. Hän osallistui olympiakisoihin sekä Lontoossa 1948 että Helsingissä 1952, mutta saldoksi jäi yhteensä vain yksi otteluvoitto ja neljä tappiota. Helsingin MM-kisoissa 1951 hän ylsi hopeamitalille. Kotimaassa "Santtu" Keisala edusti Lapuan Virkiää.
Saavutuksia

Olympiaedustaja vapaapainissa Lontoossa 1948 ja Helsingissä 1952 (sarja 73 kg)
MM-hopeaa vapaapainissa 1951 (sarja 73 kg)
Suomen mestari vapaapainissa 1948–1953 ja 1955
Suomen mestari kreikkalais-roomalaisessa painissa 1953 (sarja 73 kg)
Sundiata Keïta

Malin kuningaskunta 1300-luvulla.
Sundiata Keïta oli 1200-luvulla elänyt Malin kuningaskunnan perustaja. Hän hallitsi perimätiedon mukaan vuodesta 1235 vuoteen 1255 (toisen tiedon mukaan hänen hallituskautensa kesti 25 vuotta).
Sundiata Keitan kerrotaan olleen hovista karkotettu kuninkaanpoika, joka aikuistuttuaan palasi kotikaupunkiinsa ja vapautti kansan susu-heimon alaisuudesta. Hän liitti valtakuntaansa ne alueet, jotka olivat tukeneet häntä kapinassa susuja vastaan. Hän antoi entisille sotilailleen viljelysmaata, minkä ansiosta viljelyala kasvoi. Mali tuotti siitä alkaen suuria määriä viljaa, puuvillaa ja maapähkinöitä.
Sundiata Keitaa koskevat tiedot ovat säilyneet lähinnä griottien levittämänä suullisena perimätietona. Hänen kerrotaan hukkuneen jokea ylittäessään. Hänen ensimmäinen seuraajansa Malin kuninkaana (mansa) oli Wali Keita. Hänelle oli oletettavasti sukua myös 1300-luvulla hallinnut kuuluisa Mansa Musa, joka oman kertomuksensa mukaan polveutui Keïtan veljestä.
Kirjallisuutta

Sundiata, voittaja. Vanha malilainen runoelma.  (Afrikkalaisesta perinteestä valinnut, järjestänyt ja kääntänyt Juha Vakkuri)  Helsinki:  Love kirjat, 1984.  ISBN 951-835-083-3
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Eero Kekomäki

Eero Vilho Kekomäki (28. elokuuta 1933 Helsinki – 13. elokuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, joka toimi suojelupoliisin päällikkönä 1990–1996.
Kekomäki valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1957. Hän siirtyi ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1959. Ennen suojelupoliisiin siirtymistään Kekomäki toimi ulkoministeriön oikeudellisen osaston päällikkönä. Hän oli Supon virkaan valittaessa poliittisesti sitoutumaton.
Päällikön tehtävästä hän jäi eläkkeelle elokuun lopussa 1996. Supo-uransa jälkeen Kekomäki julkaisi useita kirjoja omakustanteena. Hän kirjoitti muun muassa satukirjan Ropoliisi sekä kirjan Kun oikein teet niin väärin ei tule, jossa hän kertoo isästään.lähde?
Kekomäki oli naimisissa espanjalaissyntyisen Francesca Kekomäen (1930–2015) kanssa, joka kiersi vankiloissa tekemässä vapaaehtoistyötä. Hänestä on kirjoitettu elämäkertakirja Francesca (2009).
Teokset

Ropoliisi ja muita satuja lapsille ja aikuisille.  Helsinki:  E. Kekomäki, 1998.  ISBN 952-91-0239-9
Kun oikein teet, niin väärin ei tule: Kertomus isoisästä.  Helsinki:  E. Kekomäki, 1999.  ISBN 952-91-1606-3
Punainen karppi.  Helsinki:  E. Kekomäki, 2000.  ISBN 952-91-2912-2
Dona don.  Helsinki:  E. Kekomäki, 2002.  ISBN 952-91-5259-0
Keravan vaari: Kertomus äidinisästä.  Helsinki:  E. Kekomäki, 2005.  ISBN 952-99623-0-4
Appelsiininkuorivene.  Helsinki:  E. Kekomäki, 2008.  ISBN 978-952-99623-1-0
Keisarinasema

Lappeenrannan vanha rautatieasema eli Keisarinasema (ratakm 287+900) oli Lappeenrannan keskustassa sijainnut rautatieasema. Hirsirakenteinen asemarakennus tuhoutui kokonaan tulipalossa 19. tammikuuta 2013.
Asema sijaitsi Simola–Lappeenranta-radalla, ja se rakennettiin vuonna 1885 Venäjän keisarin Aleksanteri III:n vierailua varten. Keisari vieraili asemalla toistamiseen vuonna 1891. Se palveli Lappeenrannan päärautatieasemana aina vuoteen 1934 saakka, jolloin valmistui ratayhteys Lappeenrannasta itään Vuoksenniskalle. Asema sijaitsi pohjois–eteläsuunnassa kaupungin länsilaidalla, eikä uutta rataa voitu linjata sen kautta, joten kaupungin eteläpuolelle rakennettiin uusi, edelleen käytössä oleva rautatieasema. Keisarinasema toimi tämän jälkeen lähinnä tavara-asemana. Matkustajaliikenne asemalle lopetettiin vuonna 1960.
Keisarinasemalla oli myöhemmin muun muassa kahvilatoimintaa sekä taidenäyttelyitä. Rakennus oli juuri ennen tulipaloa kunnostettu vuosina 2009–2010.
Aiheesta muualla

Kuvia asemasta Vaunut.org-sivustolla
Peter Geitel

Lars Peter Geitel (20. heinäkuuta 1945 Helsinki – 18. elokuuta 2018 Lahti) oli suomalainen rallikuljettaja ja toimittaja. Geitel voitti vuonna 1957 mäkiautoilun epävirallisen SM-kilpailun. Peter Geitelin isä oli 1950-luvulla tunnettu ratakuljettaja Fred Geitel ja isoisä 1920-luvulla Helsinki–Haaparanta–Tukholma–Helsinki-ajoon osallistunut Fred Geitel.
Ralliura

Urallaan Geitel ajoi lähinnä kotimaassa saavuttaen mitalisijoja. MM-tasolla Geitel osallistui useana vuonna Jyväskylän Suurajoihin sekä RAC-ralliin. Vuosina 1984 ja 1985 Geitel osallistui B-ryhmän Nissan 240RS:llä Erkki Vanhasen kanssa Islannissa Ljoma-ralliin. Molemmilla kerroilla kisa päättyi keskeytykseen.
Toimittaja

Peter Geitel työskenteli Tekniikan Maailman toimittajana vuosina 1971–1977 ja Vauhdin Maailman päätoimittajana vuosina 1978–2007. Sittemmin Geitel toimi koeajajana Nelosen automakasiinissa vuosina 2007-2016.
Aiheesta muualla

Tilastoja Peter Geitelin urasta (arkistoitu linkki, archive.org)
Hanna Lumme: Moottorisuvun vesa ei hylkää vauhdin maailmaa, Yle Lahti 9.6.2013
Peter Geitelin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Keihäshaikara

| Keihäshaikara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae
Suku::  Agamia
Laji::  agami
Kaksiosainen nimi
 Agamia agami  (Gmelin, 1789) 
Katso myös
   Keihäshaikara Wikispeciesissä   Keihäshaikara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keihäshaikara (Agamia agami) on haikaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Keihäshaikara voi kasvaa 60–76 cm pitkäksi,  ja koiraat ovat hieman naaraita kookkaampia. Lintu on pitkäkaulainen, ja jalat ovat haikaraksi lyhyehköt. Nokka on hyvin pitkä, jopa 14–16 cm. Lajin pää on väriltään sinertävän vihreä, ja siinä on vaaleampi töyhtö. Kaulassa on sinivihreän värin lisäksi punaruskeaa ja lisääntymisaikana pitkiä sinivihreitä ja hopeanharmaita sulkia. Keihäshaikaran selkä ja siivet ovat sinivihreät. Vatsan väri on punaruskea.
Levinneisyys ja elintavat

Keihäshaikaraa tavataan itäisestä Meksikosta Boliviaan ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät soiden, kosteikkojen ja järvien läheisyydessä. Sen ravintoa ovat kalat, erityisesti kirjoahvenet ja tetrakalat. Keihäshaikaran pesimäkausi kestää kesäkuusta syyskuulle. Laji pesii usein kolonioissa, ja pesä rakennetaan puuhun tai pensaaseen. Naaras munii 2–4 vaaleansinistä munaa, ja myös koiras hautoo munia.
Keihäshaikara luokitellaan silmälläpidettäväksi. Kantaa uhkaa metsien hakkuu maatalousmaaksi, teiden rakentaminen ja metsästys.
Kekkonen (albumi)

| Kekkonen Sleepy Sleepers |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1975–1989
 Julkaistu: 2003
 Tuottaja(t):  ?
 Tyylilaji: huumorirock / punk
 Kesto: 121.13
 Levy-yhtiö: Sony Music / EMI
Listasijoitukset
  Suomi: 4. (kesäkuu 2003)
Sleepy Sleepersin muut julkaisut
| Vanhat killerit 2 2000 | Kekkonen 2003 | – – |
Kekkonen on vuonna 2003 julkaistu Sleepy Sleepersin kokoelma-albumi. Kekkonen on Sleepy Sleepersin sisällöltään laajin kokoelma.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Kesämopo  Syö lanttuva  Mä joka päivä töitä teen  P-piisi  On niin hikikin  On se niin väärin  Järkee vai ei  Kaiken takana on nainen  Bodya, sporttia ja tsemppistä  UKK  Viilaten ja höyläten  Hermot meni  El Reino  Hevi tappaa  Mr. Dampax  Erkki leuhkii  Pumpulitissit  Hottentotti  Anarkiaa Karjalassa  Mustasukkaisuutta :  CD 2 Nykäsen Matti  Kuka, Mitä, Häh?  Pölkyllä päähän  Tutti Frutti  Rasputin  Näitä polkuja tallaan  Jimi  Partasieni valssi  Mennään Karjalaan  Linda, kerro hinta  Kaljaa kioskeihin  Jytinää Eestissä  Kaduttava homma  Lapin juntti  Metsäratio  Mikä meno täällä on päällä  Putkabileet  Saaran Jaava  Tuu tuu juntti  Väinö  Kuolleet Kekkoset (remix)
Keijukalat

| Keijukalat |
| --- | --- |
 Keijukala (Gramma loreto)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Keijukalat  Grammatidae  Jordan, 1887
Suvut
 Gramma  Lipogramma 
Katso myös
   Keijukalat Wikispeciesissä   Keijukalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keijukalat (Grammatidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan trooppisista vesistä Atlantin länsiosista. Useita keijukalalajeja pidetään myös riutta-akvaarioissa.
Lajit ja anatomia

Keijukalojen heimoon kuuluu 2 sukua ja lähteestä riippuen 9–12 lajia. Lajeja ovat muun muassa keijukala (Gramma loreto), surukeijukala (Gramma melacara), kultakeijukala (Lipogramma klayi) ja aurinkokeijukala (Lipogramma trilineatum). Kooltaan ne ovat pienehköjä ja saavuttavat korkeintaan noin 10 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia kaloja. Keijukalojen selkäevä ja pyrstöevä ovat pitkät. Myös rintaevät ovat pitkähköt ja niissä on yksi piikki. Lajien silmät ja suu ovat kookkaat. Keijukalalajien tyypillinen piirre on, että kylkiviivaa ei ole tai se on katkonainen. Keijukalat ovat hyvin värikkäitä kaloja ja usein väriyhdistelmien kontrasti on voimakas.
Levinneisyys ja elintavat

Keijukalalajeja tavataan trooppisista vesistä Atlantin länsiosista. Ne elävät koralliriutoilla aina 350 metrin syvyyteen merenpinnasta. Kalat liikkuvat usein pienissä parvissa tai piilottelevat kivien ja korallien koloissa. Keijukalojen ravinto koostuu pienistä planktoneliöistä, mutta ne voivat syödä myös muiden kalojen ulkoloisia. Matalissa vesissä elävät Gramma-suvun lajit, kuten keijukala ja Gramma brasiliensis ovat suosittuja riutta-akvaarioiden kaloja, mutta syvemmällä eläviä lajeja pidetään harvemmin akvaarioissa.
Keituri

Keiturin kylä sijaitsee Orimattilan länsilaidalla Kärkölän rajalla. Kylä on vahvaa maatalousaluetta, jonka halkaisee Luhdanjoki eli Porvoonjoki. Kylän työläisasunnot ovat vähitellen muuttuneet loma-asukkaiden kakkosasunnoiksi.
Keituri mainitaan itsenäisenä kylänä vuoden 1539 tiliasiakirjoissa, jolloin se kuului  Uudenkylän  Korpikylän neljänneskuntaan. Orimattilan vuonna 1632 perustettuun kirkkopitäjään se on kuulunut alusta asti..