stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lisa Henni
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisa Henni Wikimedia Commonsissa
Lisa Henni Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lopen vanha kirkko

| Lopen vanha kirkko |
| --- | --- |
 Lopen vanha kirkko
Sijainti:  Loppi
Koordinaatit:  60°42′36″N, 024°25′48″E
Seurakunta:  Lopen seurakunta
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lopen vanha kirkko eli niin sanottu Santa Pirjon kirkko on ilmeisesti 1660-luvun lopulla rakennettu puukirkko, joka sijaitsee Lopella. Kirkko nimettiin suojeluspyhimyksensä Pyhän Birgitan mukaan, nimi on kansan suussa muotoutunut Santa Pirjoksi. Kirkko sijaitsee korkealla mäellä lähellä Lopen kirkonkylän keskustaa, noin 1,5 kilometriä Pilpalan suuntaan.
Kirkko on vaatimattoman näköinen pärekattoinen hirsikirkko. Kirkon ikää ei tiedetä varmasti, sillä asiakirjat, joissa ikä lienee kerrottu, tuhoutuivat tulipalossa. On arveltu, että se olisi voitu rakentaa jo 1400–1500-lukujen vaihteessa. Sen seinähirsien viimeiseksi kasvuajaksi on kuitenkin määritetty 1665 ja 1666.
Kirkkoa ja kirkonmäkeä on käytetty entisaikaan hautapaikkana. Vanhasta hautausmaasta on jäljellä enää Törne-suvun muistomerkki ja Sakari Pälsin hauta.
Kirkkoa käytettiin säännöllisesti jumalanpalveluksiin vuoteen 1805 asti. Kirkossa pidetään nykyisin iltahartaus kerran viikossa. Kirkon käyttöä rajoittaa jossakin määrin sijainti jyrkän mäen päällä, sähköttömyys ja uruttomuus.
Lopen vanha kirkonmäki kuuluu museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lopen vanha kirkko Wikimedia Commonsissa
Lopen seurakunta: Vanha kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Lopen vanha kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Loperamidi

| --- | --- |

Loperamidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
4-[4-(4-klorofenyyli)-4-hydroksipiperidiini-1-yyli]-N,N-dimetyyli-2,2-difenyylibutaaniamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 53179-11-6
ATC-koodi: A07DA03
PubChem CID: 3955
DrugBank: DB00836
Kemialliset tiedot
Kaava: C29H33N2ClO2 
Moolimassa: 477,037 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 0,3 %
Proteiinisitoutuminen: 97 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 9–14 tuntia
Ekskreetio: bukkaalinen (30–40 %), renaalinen (1 %)
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(US) 
Reseptiluokitus:    
Riippuvuusalttius: Matala
Antotapa: Oraalinen
Lopex-lääkepakkaus. Lopex sisältää loperamidia 2 mg per kapseli. Lopexia saa apteekeista ilman reseptiä.
Loperamidi on heikko opioidi, jota käytetään ripulilääkkenä. Loperamidi kehitettiin vuonna 1969 belgialaisen Janssen-Cilag lääkeyhtymän innovoimana, sekä hyväksyttiin lääkevalmisteeksi 1975. Sen tunnetuimpia valmistenimiä lienee Imodium. Suomessa loperamidia myydään valmistenimillä Imocur, Imodium, Lopacut, Loperamide ja Lopex sekä dimetikonin kanssa yhdistelmävalmisteena nimellä Imodium Plus. Lääke otetaan suun kautta tablettina tai sol-tab-tyyppisenä resoriblettina, joka liukenee suussa. Se tarkoittaa, että lääkkeen voi ottaa silloin ilman vettä. Vaikuttavaa ainetta on 2 mg tablettia/resoriblettiä kohden.
Lääkettä käytetään eri syistä aiheutuneen akuutin ripulin hoitoon. Veriset ulosteet kuten punataudissa on este käytölle.
Muun muassa Ruotsissa ja Yhdysvalloissa on raportoitu loperamidin väärinkäytöstä ja yliannosteluun liittyvistä kuolemantapauksista. Lääkkeen huomattava yliannostus saattaa haitata vakavasti sydämen toimintaa. Joulukuuhun 2017 mennessä Suomen Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimealle oli raportoitu vain yhdestä ripulilääkkeiden väärinkäytöstä, johon ei kuitenkaan liittynyt myrkytystä.
Loperamidin rakennekaavio 3D-kuvana.
Aiheesta muualla

PubChem: Loperamide (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Loperamide (englanniksi)
DrugBank: Loperamide (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Loperamide (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Lou Tsioropoulos

| Lou Tsioropoulos |
| --- | --- |
 Tsioropoulos vuonna 1957.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Louis Charles Tsioropoulos
Syntynyt: 31. elokuuta 1930 Lynn, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 22. elokuuta 2015 (84 vuotta) Louisville, Kentucky, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat    Kreikka
Koripalloilija
Lempinimi:  ”Lou”
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä
Pituus:  196 cm
Paino:  86 kg
NBA-varaus:  57. varaus 1953 (Boston Celtics)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1950–1953:  Kentuckyn yliopisto
Seurajoukkueet
1956–1959:  Boston Celtics
Louis Charles ”Lou” Tsioropoulos (kreik. Λουδοβίκος ”Λου” Τσιωρόπουλος, Loudovíkos ”Lou” Tsiorópoulos, 31. elokuuta 1930 Lynn, Massachusetts – 22. elokuuta 2015 Louisville, Kentucky) oli yhdysvaltalais-kreikkalainen koripalloilija.
Tsioropoulos voitti Kentuckyn yliopiston joukkueessa NCAA:n mestaruuden vuonna 1951. Vuosina 1956–1959 hän pelasi NBA-joukkue Boston Celticsissä, jossa hän voitti NBA:n mestaruuden vuosina 1957 ja 1959.
Tsioropoulos kuoli hieman ennen 85-vuotissyntymäpäiväänsä Kentuckyn Louisvillessa 22. elokuuta 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lou Tsioropoulos Wikimedia Commonsissa
Boston Celtics – NBA:n mestari 1957
6 Bill Russell ·
14 Bob Cousy ·
15 Tom Heinsohn ·
16 Jack Nichols ·
17 Andy Phillip ·
18 Jim Loscutoff ·
19 Arnie Risen ·
20 Dickie Hemric ·
21 Bill Sharman ·

23 Frank Ramsey ·
29 Lou Tsioropoulos

Päävalmentaja Red Auerbach
Lisa Raymond

| Lisa Raymond |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. elokuuta 1973 (ikä 51)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  165 cm
Paino:  55 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1993–
Palkintorahat:  10 026 421 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  15. (20.8.1997)
Turnausvoittoja:  4
Voitot/tappiot:  390–299
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  puolivälierät (2004)
Ranskan avoimet:  4. kierros (1997)
Wimbledon:  puolivälierät (2000)
Yhdysvaltain avoimet:  4. kierros (1996)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  1. (12.6.2000)
Turnausvoittoja:  79
Voitot/tappiot:  861–347
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  voitto (2000)
Ranskan avoimet:  voitto (2006)
Wimbledon:  voitto (2001)
Yhdysvaltain avoimet:  voitto (2001, 2005, 2011)
Aiheesta muualla
ITF
WTA
| Mitalit>  Olympialaiset  |
| --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | sekanelinpeli |
Lisa Raymond (s. 10. elokuuta 1973) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hänen uransa korkein sijoitus kaksinpelissä on viidestoista (20.10.1997) ja nelinpelissä ensimmäinen (12.6.2000) sija.
Raymond on kuulunut naisten nelinpelin voittaneeseen pariin jokaisessa Grand Slam -turnauksessa vähintään kerran. Hänen tunnetuimmat nelinpelikumppaninsa ovat Samantha Stosur ja Rennae Stubbs, joista jälkimmäisen kanssa hän on myös seurustellut.
Raymond on pelannut vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa sekä 2012 olympialaisissa Lontoossa, jossa hän voitti pronssia sekanelinpelissä. Hän on 1,65 metrin mittainen ja kotoisin Pennsylvanian osavaltiosta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Raymond WTA:n verkkosivuilla
Raymond ITF:n verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lausannen yliopisto

| Lausannen yliopisto> Université de Lausanne |
| --- | --- |
  

Perustettu:  alun perin 1537 (teologian akatemia),  1890 (yliopisto)
Tyyppi:  julkinen
Rahoitus:  Vaud’n kantoni (48 %), liittovaltio (27 %)
Budjetti:  730 milj. Sfr. (2018)
Henkilökunta:  4 100 (2019)
Opiskelijoita:  15 900 (2019), josta
Jatko-opiskelijoita:  2 900 (2019)
Sijainti:  Lausanne, Ecublens, Chavannes-près-Renens, Saint-Sulpice, Epalinges,  Vaud, Sveitsi
Kampus:  3 kampusta: Dorigny, CHUV ja Epalinges
Sivusto:  www.unil.ch
Yksi yliopiston kirjastoista, Ecublens’ssa sijaitseva Vaud’n kantonin ja yliopiston yhteinen kirjastorakennus.
Lausannen yliopisto (ransk. Université de Lausanne, UNIL) on pääosin ranskankielinen julkinen yliopisto läntisessä Sveitsissä. Oppilaitos perustettiin alun perin teologian kouluksi vuonna 1537. Yliopistona se on toiminut vuodesta 1890 lähtien. Yliopistossa on noin 16 000 opiskelijaa, ja siellä on seitsemän tiedekuntaa.
Tiedekunnat

Yliopiston tiedekunnat ovat:
teologinen ja uskontotieteiden tiedekunta (FTSR - Faculté de théologie et de sciences des religions)
oikeus- ja hallintotieteiden tiedekunta (FDCA - Faculté de droit, des sciences criminelles et d'administration publique)
kielitieteellinen tiedekunta (Faculté des lettres - Ecole de français langue étrangère)
yhteiskuntatieteellinen tiedekunta (SSP - Faculté des sciences sociales et politiques)
kauppatieteellinen tiedekunta (HEC - Faculté des hautes études commerciales)
biologis-lääketieteellinen tiedekunta (FBM - Faculté de biologie et de médecin)
geo- ja ympäristötieteiden tiedekunta (GSE - Faculté des géosciences et de l'environnement).
Opiskelijat ja henkilökunta

Lukuvuonna 2019–2020 yliopistossa oli 15 870 opiskelijaa. Heistä oli miehiä 44 prosenttia. Opiskelijoita oli eniten biologis-lääketieteellisessä tiedekunnassa (3 688), vähiten teologian ja uskontotieteiden tiedekunnassa (107 opiskelijaa). Suurin osa opiskeli kandidaatin tutkintoa (8 100) tai maisterin tutkintoa (4 700). Tohtori- ja jatko-opiskelijoita oli yhteensä 2 900.
Henkilökuntaa yliopistolla oli syksyllä 2019 yhteensä 4 100, täysaikaisiksi muutettuna 2 900 henkilötyövuotta.
Kampukset

Yliopistolla on kolme kampusta. Pääkampus on Dorigny, joka sijaitsee Lausannen länsipuolella, Ecublensin, Chavannes-près-Renensin ja Saint-Sulpicen alueella.
CHUV on Vaud’n kantoninsairaalan alue (Centre hospitalier universitaire vaudois), jossa sijaitsee biologis-lääketieteellinen tiedekunta. Alue sijaitsee Lausannen keskustassa.
Epalingesin kampus sijaitsee Lausannen keskustasta koilliseen, pääosin Epalingesin kunnan alueella. Siellä on biokemian laitos ja tutkimuskeskuksia.
Taloustietoja

Vuonna 2018 yliopiston kulut olivat 727 milj. Sfr. Toiminnan rahoittajat olivat Vaud’n kantoni (48 %), liittovaltio (27 %) ja muut kantonit (9 %). Kuudennes tuloista (16 %) tuli muualta kuten opiskelumaksuista, tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Vertailua

Lausannen yliopisto on maailmanlaajuisissa vertailuissa 2010-luvulla tyypillisesti luokiteltu sijoille 100–200.
Yliopiston professoreita ja tohtoreita

Konrad von Gesner, kreikan kielen professori vuosina 1537–1540
Léon Walras, taloustieteen professori vuosina 1870–1892
Vilfredo Pareto, taloustieteen professori vuosina 1893-1917
Georges de Rham, professori vuosina 1943–1971
Jacques Dubochet, biofysiikan professori vuosina 1987–2011
Lorenza Mondada, yliopistosta tohtoriksi 1994.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (ranskaksi), (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lausannen yliopisto Wikimedia Commonsissa
Meystre-Schaeren, Nicole: Universität Lausanne (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  4.3.2014. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Lisa Otto

Lisa Otto (14. marraskuuta 1919 Dresden – 18. syyskuuta 2013 Berliini) oli saksalainen oopperasopraano.
Otto tunnettiin mm. rooleistaan Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoissa. Muuhun ohjelmistoon kuului esimerkiksi Carl Maria von Weberin, Ludwig van Beethovenin ja Richard Straussin tuotantoa.
Ura

Otto opiskeli kotikaupunkinsa musiikkikorkeakoulussa ja debytoi Beuthenissa eli nykyisessä Bytomissa, Puolassa, vuonna 1941.
Otto esiintyi vuosina 1945–1946 Nürnbergissä, 1946–1951 Dresdenissä ja vuodesta 1952 Berliinissä. Hän lauloi myös Salzburgissa vuodesta 1935 lähtien ja teki vierailuja Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa ja Japanissa.
Lisa Jardine

Lisa Jardine
Lisa Anne Jardine CBE (12. huhtikuuta 1944 Oxford – 25. lokakuuta 2015) oli brittiläinen historioitsija, tietokirjailija ja akateemikko. Hän perehtyi varsinkin varhaismoderniin aikaan ja tieteen historiaan.
Elämä ja ura > Opinnot ja akateeminen ura

Jardine syntyi matemaatikko Jacob Bronowskin ja kuvanveistäjä Rita Bronowskin (o.s. Coblentz) vanhimpana tyttärenä. Hän kävi koulua Cheltenham Ladies' Collegessa ja opiskeli alun perin matematiikkaa Newnham Collegessa, mutta siirtyi viimeiseksi opiskeluvuodekseen englannin kieleen osittain Raymond Williamsin vaikutuksesta. Jardine valmistui Newnham Collegesta vuonna 1966 ja sai sitten humanististen tieteiden maisterin oppiarvon Essexin yliopistosta. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Cambridgen yliopistosta vuonna 1973. Hänen väitöskirjansa pohjalta julkaistiin kirja Francis Bacon: Discovery and the Art of Discourse (1974).
Jardine työskenteli Warburg Institutessa, Essexin yliopistossa ja Cornellin yliopistossa. Tämän jälkeen hän opetti Cambridgen yliopiston Girton ja King's Collegeissa. Huhtikuussa 1976 Jardine valittiin Cambridgen Jesus Collegen ensimmäiseksi naispuoliseksi fellow'ksi. Tässä asemassa hän opetti englannin kieltä vuoteen 1989 saakka. Vuonna 1989 Jardine siirtyi professoriksi Queen Maryn yliopistoon. Hän toimi siellä englannin kielen laitoksen päällikkönä, humanististen tieteiden tiedekunnan dekaanina ja renessanssin tutkimuksen Centenary-professorina. Jardine perusti Queen Maryn yliopistossa vuonna 2002 poikkitieteellisen Centre for Editing Lives and Lettersin (CELL). CELL:n vuosittaisia luentoja olivat pitämässä muiden muassa Stephen Fry, Grayson Perry, Amanda Vickery ja Niall Ferguson. Jardine siirtyi University College Londoniin vuonna 2012, jolloin myös Centre for Editing Lives and Lettersin toiminta siirtyi sinne. Jardine toimi University College Londonissa renessanssin tutkimuksen professorina ja Centre for Humanities Interdisciplinary Research Projectsin (CHIRP) johtajana.
Vuosina 2008–2014 Jardine toimi Human Fertilisation and Embryology Authorityn puheenjohtajana. Hän oli myös Victoria and Albert Museumin luottamushenkilö. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 2005. Jardine nimitettiin Jesus Collegen kunniafellow'ksi vuonna 2006. Kuukausia ennen kuolemaansa hän sai nimityksen Royal Societyn kunniafellow'ksi.
Elämä ja ura > Ura tietokirjailijana ja julkisena keskustelijana

Jardine oli kiinnostunut välittämään ajatuksia laajalle yleisölle. Tämä teki hänestä menestyksekkään tietokirjailijan, luennoitsijan ja radioesiintyjän. Jardine tunnettiin parhaiten kirjoistaan, joissa hän toi akateemiset keskustelut laajempaan julkiseen käsittelyyn yleisölle saavutettavassa muodossa. Hän kirjoitti laajalti eri aihepiireistä, kuten kirjallisuudesta, kuvataiteesta, luonnontieteistä ja erityisesti renessanssin ajan sekä 1600-luvun kulttuurihistoriasta. Kirjastaan Going Dutch: How England Plundered Holland’s Glory (2008) Jardine sai vuoden 2009 kansainvälisen Cundill Prizen. Muihin Jardinen kirjoihin kuuluvat Still Harping on Daughters: Women and Drama in the Age of Shakespeare (1983), Worldly Goods: A New History of Renaissance (1996) ja Global Interests: Renaissance Art Between East and West (Jerry Brottonin kanssa, 2000). Jardine julkaisi myös Robert Hooken ja Christopher Wrenin elämäkertateokset. Varhaisen Royal Societyn aikakaudesta hän kirjoitti teoksessaan Ingenious Pursuits (1999). Jardinen viimeiseksi kirjaksi jäi Temptation in the Archives: Essays in Golden Age Dutch Culture (2015).
Jardine juonsi Night Waves -ohjelmaa BBC Radio 3:lla ja esiintyi myös monissa BBC Radio 4:n ohjelmissa. Televisiossa hän juonsi ohjelman My Father, The Bomb and Me (BBC Four, 2011).
Elämä ja ura > Yksityiselämä ja poliittinen aktiivisuus

Jardine meni vuonna 1969 naimisiin tutkija Nick Jardinen kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset Daniel ja Rachel. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1979. Vuonna 1982 Jardine solmi uuden avioliiton John Haren kanssa. Avioliitosta syntyi poika Sam.
Jardine oli aktiivinen feministinen kannanottaja varsinkin 1970-luvulla. Hän oli vahva Labour-puolueen kannattaja, kunnes erosi puolueesta vastalauseena Irakin sodalle. Hän liittyi myöhemmin takaisin puolueen jäseneksi. Jardine osasi sujuvasti viittä kieltä.
Elämä ja ura > Kuolema

Jardine kuoli 71-vuotiaana sairastettuaan syöpää.
Lou Savarese

| Lou Savarese |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1965 Houston, Texas
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Pituus:  195  cm
Paino:  87 kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  53
Voitot:  46
– tyrmäysvoitot:  38
Tappiot:  7
Ratkaisemattomat:  0
Aiheesta muualla
www.savaresepromotions.com
Lou Savarese (s. 14. heinäkuuta 1965) on yhdysvaltalainen nyrkkeilijä Houstonista, Texasista.
Amatööriura

Savarese voitti New Yorkin Golden glowes - kilpailun kahdesti. Savarese voitti vuonna 1985 superraskaassasarjassa noviisien kilpailut, ja vuonna 1986 Superraskaansarjan avoimet kilpailut. Vuonna 1986 hän voitti muun muassa Alex Stevardin kyseisissä kilpailussa. Vuonna 1987 Savaresen piti kohdata tuleva maailmanmestari - Riddick Bowe, mutta hän oli loukkaantunut eikä voinut nyrkkeillä.
Ammattiura

Savarese voitti ensiottelussaan 30. elokuuta 1989 James Smithin (ei entinen MM-mies) neljässä erässä Texasin Galvetonissa. Savaresen ensimmäinen 1. erän tyrmäysvoitto tuli hänen toisessa ottelussaan, jossa hän tyrmäsi Terrence Robertsin maaliskuun 25. päivänä Atlantic Cityssä.
Savarese saavutti kohtalaisen aikaisin urallaan näyttävän 36-0, 30 tyrmäystä sisältävän listan, mutta ne olivat koostuneet lähinnä joukosta tuntemattomia miehiä.
Saavuttaakseen julkisuutta, Savarese haastoi tunnetun nyrkkeilijän, Buster Mathis juniorin. Ottelussa oli panoksena Mathisin NABF-liiton väliaikainen mestaruusvyö. Savarese voitti ottelun tyrmäyksellä 7. erässä.
Seuraava merkittävä Savaresen ottelu oli kaksinkertaista maailmanmestaria, George Foremania, vastaan Atlantic Cityssä. Ottelu oli Savaresen HBO boxing show'n televisiodebyytti, ja kamppailu käytiin WBU-liiton tittelistä. Savarese hävisi tuomariäänin täysien erien jälkeen. Vuonna 1998 Savarese voitti James Douglasin tyrmäten tämän ensimmäisessä erässä.
Savarese otteli entistä mestaria Mike Tysonia vastaan 24. heinäkuuta vuonna 2000 Glasgow'ssa, Skotlannissa. Savarese oli kanveesissa jo parinkymmenen sekunnin kuluttua ottelun alkamisesta. Savarese pääsi ylös, ja Tyson tunki jälleen kimppuun. Kamppailun tiimellyksessä Tyson kaatoi hyökätessään tuomari John Coylen kanveesiin kuitenkaan tyrmäämättä tätä. Savarese yritti Tysonin kimppuun, mutta löi tätä vyön alle, ja tuli diskatuksi. Savarese muistetaan myös kamppailustaan Evander Holyfieldiä vastaan vuonna 2007.
Lou Nanne

Louis Vincent "Lou" Nanne (s. 2. kesäkuuta 1941, Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja manageri, joka on merkittävästi vaikuttanut lajin leviämiseen USA:ssa.
Nannen ammattilaisura kattoi vuodet 1968 – 1978, jolloin hän pelasi Minnesota North Starsissa. Ennen ammattilaisuraa puolustajana ja laitahyökkääjänä pelannut Nanne ehti luoda merkittävän uran yliopistopelaajana. Hän sai pelaajauransa aikana yhdysvaltain kansalaisuuden ja edusti maata myös neljissä arvokisoissa.
Nannesta tuli peliuran jälkeen Minnesotan valmentaja ja toiminnanjohtaja. Vuonna 1978 hän lopetti valmentajana, mutta jatkoi seuran toiminnanjohtajana vuoteen 1988 asti, jolloin hän erosi terveyssyiden vuoksi. Hänen suurin saavutuksensa oli Minnesotan nostaminen NHL:n huippujoukkueiden joukkoon.
Palkintoja ja saavutuksia

WCHA:n ykköstähdistössä(1963)
WCHA:n arvokkain pelaaja (1963)
NCAA:n West First All-American Team -tähdistössä (1963)
Lester Patrick Trophy (1989)
International Ice Hockey Federation Hall of Fame
United States Hockey Hall of Fame
Aiheesta muualla

Lou Nanne The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Gopher Hockey History Player Info
Lorenzon öljy

| Lorenzon öljy> Lorenzo's Oil |
| --- | --- |

Ohjaaja:  George Miller
Käsikirjoittaja:  George Miller Nick Enright
Tuottaja:  George Miller Doug Mitchell
Säveltäjä:  Samuel Barber
Kuvaaja:  John Seale
Leikkaaja:  Richard Francis-Bruce Marcus D'Arcy
Pukusuunnittelija:  Colleen Atwood
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  129 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lorenzon öljy (Lorenzo's Oil) on vuonna 1992 valmistunut draamaelokuva. Elokuvan on ohjannut George Miller ja pääosia näyttelevät Nick Nolte, Peter Ustinov, Susan Sarandon ja Zack O'Malley Greenburg.
Elokuva sijoittuu 1980-luvulle, ja kertoo pyrkimyksestä etsiä parannusta ALD-tautia vastaan. Elokuva perustuu Lorenzo Odonen (1978–2008) ja hänen vanhempiensa todelliseen tarinaan.
Juoni

Augusto ja Michaela Odone (Nick Nolte ja Susan Sarandon) eivät onnistu löytämään lääkäriä, joka voisi hoitaa heidän poikansa Lorenzon (Zack O’Malley Greenburg) harvinaista sairautta. Sen johdosta he alkavat tutkia sairautta itse voidakseen siten pelastaa poikansa hengen. Parannusta etsiessään Odonet ottavat yhteen niin lääkäreiden, tiedemiesten kuin tukiryhmienkin kanssa, sillä muut uskovat, että ALD on parantumaton sairaus, jolle edes tiede, saati sitten tavalliset ihmiset, eivät voi mitään.
Odonet eivät kuitenkaan suostu antamaan periksi, vaan he leiriytyvät lääketieteellisiin kirjastoihin, käyvät läpi eläinkokeita, ahdistelevat tutkijoita, kuulustelevat huippulääkäreitä ympäri maailmaa ja järjestävät sairaudesta jopa kansainvälisen konferenssin. Vaikka Odonet eivät juurikaan edisty tutkimuksissaan, vaan joutuvat seuraamaan poikansa terveyden heikkenemistä ja ovat jatkuvasti epäilijöiden ympäröimänä (joihin kuuluvat muun muassa heidän oman tukiryhmänsä jäsenet), he eivät suostu luovuttamaan. Lopulta he löytävät hoidon, jossa he lisäävät poikansa ruokavalioon tietynlaista öljyä (öljyä, joka sisältää kahta erityistä pitkää rasvahappoa), joka on tehty rapsi- ja oliiviöljystä.
Odonet ottavat yhteyttä yli 100 yhtiöön ympäri maailmaa, kunnes he löytävät Croda Internationalissa työskentelevän iäkkään brittiläisen kemistin (Don Suddaby), joka on halukas tislaamaan halutun kaavan. Öljyn avulla pystytään pysäyttämään erittäin pitkien rasvahappojen kerääntymisen aivoihin, mikä on aiheuttanut Odonejen pojan tilan jatkuvan heikentymisen. Odonet onnistuvatkin pysäyttämään sairauden etenemisen. Heidän poikansa aivojen hermoyhteydet ovat kuitenkin kärsineet suurta vahinkoa, eikä niille voi tehdä mitään ennen kuin niiden korjaamiseksi löydetään uusia hoitoja, joiden avulla hermojen myeliinituppi (lipidieriste) voidaan uudistaa.
Elokuva päättyy Lorenzon ollessa 14-vuotias. Hänen tilansa on parantunut (hän pystyy nielemään itse ja vastaamaan kysymyksiin kyllä tai ei silmien räpäytyksillä), mutta lääketieteellisiä tutkimuksia tarvitaan selkeästi lisää. Elokuvan lopputeksteissä kerrotaan, että Lorenzo on saanut näkönsä takaisin ja opettelee parhaillaan käyttämään tietokonetta.
Aiheesta muualla

Leffatykki.fi - Elokuvan arvostelu
Lorenzon öljy Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Merkinnän syy: Vastaanotto puuttuu
Venäjän sekaantuminen Yhdysvaltain vaaleihin 2016
Tausta

The Daily Beast -verkkolehden elokuussa 2016 julkaisemassa artikkelissa tarkasteltiin rt.comin ja Sputnik Newsin sosiaalisessa mediassa välittämää disinformaatiota ja Venäjä-mielistä propagandaa. Venäläismedian viestiä eteenpäin levittäneet Twitter-käyttäjät saattoivat olla joko aitoja Trumpin kannattajia tai eripuran ja propagandan levittämistä varten tekaistuja trollitilejä. Artikkelin mukaan Venäjän taktiikka oli samankaltaista kuin Neuvostoliitolla kylmän sodan aikana. Tiedusteluasiantuntijat pitävät varmana, että Venäjä levitti valeuutisia, mutta ei ole yksimielisyyttä lisättiinkö propagandatoimintaa aktiivisesti vaalikampanjoinnin aikana.
Kuukautta ennen kuin Trump varmisti valintansa republikaanien presidenttiehdokkaaksi, hänen tärkeä liittolaisensa ja edustajainhuoneen enemmistöjohtaja Kevin McCarthy väitti Vladimir Putinin rahoittavan Trumpia ja Dana Rohrabacheria. Puhemies Paul Ryan kehotti pitämään keskustelun salassa, mutta se vuoti julkisuuteen Washington Postin saatua nauhoituksen siitä. Ryan ja McCarthy kiistivät tiedon viimeiseen asti. Paikalla ollut republikaanien järjestötehtävissä toiminut Evan McMullin vahvisti tiedot.