stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Old Bailey

Englannin ja Walesin keskusrikostuomioistuin Old Bailey.
Englannin ja Walesin keskusrikostuomioistuin (engl. Central Criminal Court of England and Wales), yleisesti Old Bailey, on Lontoon Cityssä sijaitseva rakennus, jossa Englannin ja Walesin kruununoikeus kokoontuu Lontoossa. Nykyinen rakennus otettiin käyttöön vuonna 1907.  Keskiajalta vuoteen 1902 Old Baileyn viereisellä tontilla sijaitsi Newgaten vankila. Viimeiset hirttäjäiset tuomioistuimen edustalla pantiin täytäntöön vuonna 1868.
Old Baileyssä käsitellään noin 400 rikosjuttua vuodessa. Tuomioistuimessa työskentelee vakituisesti 15 tuomaria. Tunnettuja Old Baileyssä tuomittuja henkilöitä ovat muun muassa Ronnie ja Reginald Kray, tohtori Crippen, Yorkshiren teurastaja sekä Britannian viimeinen kuolemaantuomittuna teloitettu nainen Ruth Ellis. Myös eräitä Harold Macmillanin hallituksen eroon vuonna 1963 johtaneen Profumo-skandaalin sivujuonteita käsiteltiin Old Baileyssä.
Old Bailey vaurioitui Lontoon pommituksissa vuonna 1941 sekä IRA:n pommi-iskussa vuonna 1973.
Thamesin sivujoki Fleet virtaa Old Baileyn alitse siltarumpua pitkin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
History of The Old Bailey Courthouse
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Old Bailey
Käännös suomeksi
Nicoleta Lia

Nicoleta Lia (s. 12. joulukuuta 1963) on romanialainen pikajuoksija. Hänen 200 metrin ennätyksensä on 23,78 sekuntia vuodelta 1979.
Lia kilpaili Moskovan kesäolympialaisissa 1980 karsiutuen 200 metrillä ensimmäisellä kierroksella.
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1979 Lia oli Romanian kuudenneksi sijoittuneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.
Oskolan taistelu

Oskolan taistelu käytiin 4. huhtikuuta 1742 pikkuvihan aikaan Loitimon jäällä. Johtajina talonpojilla oli keskijärveläinen Erkki Sallinen, röksäläinen Olli Haapalainen ja pari ilomantsilaista miestä. Aseitakin saatiin mutta ei riittävästi. 300-miehinen talonpoikaisjoukko hyökkäsi seitsemän komppaniaa ja 300 hiihtäjää käsittäneen vihollisen kimppuun Oskolassa, missä venäläiset lopulta onnistuttiin karkottamaan.
Taistelun jälkeen

Öllölän Poukkurinteellä, jossa käytiin yöllä 3.-4. huhtikuuta 1742 kahakka, jossa Sallinenkin oli mukana, talonpoikaissoturit vielä lisäsivät mainettaan uudella voitolla. Luutalahdellakin käytiin kahakkaa 6.-7.4 Luutalahden rannalla Öllölänniemen rantatöyräällä.
Nannie Doss

Nannie Doss (alun perin Nancy Hazle; 1905 Blue Mountain, Alabama – 2. kesäkuuta 1965 McAlester, Oklahoma) oli yhdysvaltalainen murhaaja. Hänet tuomittiin vain yhdestä murhasta, mutta hän tunnusti tappaneensa neljä viidestä aviomiehestään tavattuaan uhrit lehtien seuranhakupalstojen kautta. Häntä on epäilty myös useiden muiden läheistensä kuolemien aiheuttajaksi, mutta hän itse kiisti vahingoittaneensa koskaan verisukulaisiaan. Dossiin alettiin tekojensa paljastuttua viitata useilla kutsumanimillä, kuten "Jolly Widow" ja "Giggling Granny", koska hän naureskeli ja vitsaili rikoksistaan kertoessaan. Dossia on kuvailtu sarjamurhaajaksi.
Elämä > Varhaiset vaiheet ja ensimmäinen avioliitto

Doss syntyi yhtenä James "Jim" Hazlen ja Louisa "Lou" Holder Hazlen viidestä lapsesta. Vanhemmat pitivät maatilaa Blue Mountainissa Annistonin kaupungin pohjoispuolella. James Hazle ei todennäköisesti ollut Dossin biologinen isä.
Doss sai sisarustensa kanssa käydä koulua vain ajoittain, koska perheen isä edellytti lapsilta kotitöiden tekoa ja maatilalla työskentelyä. Oman kertomansa mukaan Doss sai 7-vuotiaana päävamman ollessaan matkustajana junassa, jonka äkkihidastus sai tytön lyömään päänsä hänen edessään olleeseen metalliseen istuimeen. Vuonna 1921 Doss aloitti työskentelyn tekstiiliyhtiössä Annistonissa. Hän tapasi siellä Charles "Charley" Braggsin ja sai isältään luvan muuttaa miehen ja tämän äidin luo. Avioliitto solmittiin vain kuukausia tapaamisen jälkeen. Braggsin kertomaan mukaan avioliitto alkoi hyvin, mutta onni ei kestänyt vaan molemmat harjoittivat avioliiton ulkopuolisia suhteita ja humalahakuista juomista.
Doss sai Braggsin kanssa neljä lasta. Näistä keskimmäiset kuolivat vuonna 1927 syötyään aamiaista, ja kuolemien syynä pidettiinkin ruokamyrkytystä. Kahta lasta on sittemmin arveltu sekä Dossin sukulaisten että viranomaisten taholta Dossin ensimmäisiksi uhreiksi. Doss ja Braggs erosivat vuonna 1928. Braggs oli tämän jälkeen vanhimman lapsen Melvinan huoltaja, mutta vastasyntynyt Florence ("Florine") jäi äitinsä huollettavaksi. Doss palasi vanhempiensa luo ja työskenteli paikallisessa puuvillatehtaassa.
Elämä > Toinen avioliitto ja lapsenlasten kuolemat

Doss tapasi lehtipalstan välityksellä Frank Harrelsonin ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1929. Mies oli alkoholisoitunut ja taipuvainen väkivaltaiseen käyttäytymiseen. Mies oli usein putkassa. Avioliitto kuitenkin kesti 16 vuotta. 1940-luvun alkupuolella kuoli sairaalassa Dossin tyttären Melvinan vastasyntynyt tytär. Melvina kertoi nähneensä Dossin pistävän omaa lapsenlastaan neulalla ja kertoi asiasta läheisille, jotka eivät puheiden pohjalta kuitenkaan puuttuneet asiaan. Puolisen vuotta myöhemmin Melvina jätti taaperoikäisen poikansa Robertin äitinsä huostaan. Poika kuoli tukehtumiseen, ja Doss sai henkivakuutuksen kautta hyötynä 500 Yhdysvaltain dollaria.
Vuonna 1945 Frank Harrelson saapui kotiin juopuneena juhlittuaan toisesta maailmansodasta palveluksesta palanneiden ystävien kanssa. Doss laittoi tällä piilossa olleisiin väkeviin alkoholijuomiin rotanmyrkkyä. Harrelson kuoli 15. syyskuuta 1945 ja syynä pidettiin mahdollista ruokamyrkytystä.
Elämä > Kolmas avioliitto ja siihen liittyvät kuolemantapaukset

Frank Harrelsonin kuoleman jälkeen Doss lähti Pohjois-Carolinaan, jossa meni kahden päivän tuttavuuden jälkeen naimisiin työmies Arlie Lanningin kanssa. Lanning asui Lexingtonin kaupungissa ja oli etsinyt naisystävää paikallislehtien palstojen välityksellä. Doss oli paikallisesti arvostettu ja hyvämaineinen; hän ryhtyi aktiiviseksi paikallisessa metodistisessa kirkossa ja sai naapureilta myötätuntoa, koska hänen miestään pidettiin säännöllisenä prostituoitujen asiakkaana. Arlie Lanning kuoli vuonna 1950. Hän oli kärsinyt viimeisinä päivinään oksentelusta, huimauksesta ja muista oireista. Doss oli lisännyt rotanmyrkkyä Lanningin ateriaan, mutta kuolemaa pidettiin aikanaan luonnollisena eikä ruumiinavausta tehty. Kuolinsyyksi kirjattiin sydämen vajaatoiminta.
Arlie Lanning oli testamentannut talonsa omalle siskolleen. Talo kuitenkin paloi ja sisko sai shekkinä vakuutushyödyn. Doss vietti miehensä kuoltua aikaa tämän äidin luona, mutta äiti kuoli yllättäen. Doss muutti edesmenneen miehensä siskon saaman shekin laittomasti käteiseksi ja poistui kaupungista. Hän palasi Alabamaan ja asui jonkin aikaa siskonsa Dovien luona. Myös Dossin sisko kuoli pian äkillisesti.
Elämä > Neljäs avioliitto ja äidin kuolema

Doss meni vuonna 1952 Emporiassa Kansasissa naimisiin Richard L. Mortonin kanssa. Pariskunta oli tavannut romanttisen Diamond Circle Club -kirjeenvaihtopalvelun välityksellä, mutta Mortonilla oli myös muita naissuhteita. Dossin isän kuoltua hänen äitinsä muutti tuoreen pariskunnan luo tammikuussa 1953. Vain päivien kuluessa saapumisestaan äiti alkoi valittaa vaikeita vatsakipuja ja menehtyi. Richard L. Morton kuoli kolme kuukautta myöhemmin juotuaan arseenilla myrkytettyä kahvia. Mortonista on eri lähteissä ristiriitaisia tietoja. Hän oli taloudellisesti hyväosainen eläkkeelle jäänyt myyntimies, jonka on toisaalta väitetty Dossin aiemmista miehistä poiketen kohdelleen tätä hyvin, mutta toisaalta väitetty olleen myös sivusuhteissa. Joka tapauksessa Doss etsi jo neljännen avioliittonsa aikana itselleen seuraavaa miestä.
Elämä > Viides avioliitto ja kiinnijääminen

Viidennen avioliittonsa Doss solmi kesäkuussa 1953. Mies oli Samuel Doss, joka asui Tulsassa Oklahomassa. Mies oli erittäin konservatiivinen ja esimerkiksi kielsi turhat, viihteelliset lehdet sekä televisio-ohjelmat. Nannie Doss palasi ärsyyntyneenä Alabamaan, mutta Samuel Doss aneli vaimoaan palaamaan. Vaimo tulikin takaisin, ja sovittiin jopa henkivakuutusjärjestelystä, jonka edunsaaja olisi Nannie Doss. Pian Samuel kärsi polttavista vatsakivuista syötyään vaimonsa valmistamaa luumukakkua. Hän joutui sairaalahoitoon useiksi viikoiksi, mutta kuoli pian palattuaan kotiin ja juotuaan vaimonsa arseenilla myrkyttämää kahvia.
Lääkäri, joka oli hoitanut Samuel Dossia sairaalassa, piti kuolemaa epäilyttävänä. Ruumiinavaus paljasti miehen elimistöön joutuneen suuren määrän arseenia. Havainnosta tehtiin ilmoitus viranomaisille, ja Nannie Doss joutui lopulta pidätetyksi vuonna 1955.
Dossia kuulustelleet poliisit olivat yllättyneitä tämän käytöksestä, joka oli flirttailevaa ja naureskelevaa. Doss oli innokas rakkaustarinoiden lukija ja hänen on väitetty mahdollisesti omaksuneen keinoja miesten lähestymiseen niistä. Doss lueskeli pidätettynä romanttista lehteä, jonka poliisi otti häneltä pois. Hän tunnusti myrkyttäneensä viimeisen miehensä, koska tämä oli kieltänyt vaimolta tämän katsoman televisio-ohjelman eikä ollut halunnut tuulettaa asunnossa kuumina kesäöinä. Doss lupasi kertoa myös aiempien aviomiestensä kohtaloista, mikäli poliisi palauttaisi hänelle häneltä viedyn lehden. Tämän sopimuksen myötä Doss tunnusti tappaneensa myös kolme muuta miestä. Haudoista nostettiin kaikkiaan kahdeksan ruumiista; kolmesta aiemmasta aviomiehestä ja äidistä löydettiin arseenijäämiä. Muista epäillyistä uhreista löydettiin merkkejä tukehduttamisesta.
Elämä > Tuomio ja vankeusaika

Doss todettiin syylliseksi murhaan Oklahoman osavaltiossa. Häntä uhkasi jopa teloitus sähkötuolilla, mutta hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Neljän psykiatrin arvion mukaan Doss oli syyntakeinen. Muihin osavaltioihin Dossia ei koskaan viety oikeudenkäynteihin, vaikka häntä syyttivät myös Pohjois-Carolina, Kansas ja Alabama. Doss perusteli tekojaan lapsena saamallaan päävammalla, joka oli hänen mukaansa aiheuttanut hänelle toistuvia päänsärkyjä koko elämän ajan.
Vankilassa Dossin kerrottiin vitsailevan rikoksistaan. Haastattelussa hän valitteli sitä, että sai vankilassa osallistua vain pyykinpesuun ja tarjoukset palvelemisesta keittiön puolella torjuttiin. Doss kuoli vankilassa ollessaan leukemiaan vuonna 1965. Hänet haudattiin Oak Hill Memorial Parkiin Oklahoman McAlesteriin.
Nicoleta Albu

| Mitalit> Maa:   Romania.Naisten soutu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Romania.Naisten soutu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Romania.Naisten soutu.MM-kilpailut  | Maa:   Romania> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Poznań 2009 | Perämiehetön kaksikko |  |
|  Hopeaa | Poznań 2009 | Kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Chungju 2013 | Perämiehetön kaksikko |  |
|  Hopeaa | Chungju 2013 | Kahdeksikko |  |
|  Pronssia | Cambridge 2010 | Kahdeksikko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Brest 2009 | Perämiehetön kaksikko |  |
|  Kultaa | Montemor-o-Velho 2010 | Perämiehetön kaksikko |  |
|  Kultaa | Montemor-o-Velho 2010 | Kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Plovdiv 2011 | Perämiehetön kaksikko |  |
|  Kultaa | Varese 2012 | Perämiehetön kaksikko |  |
|  Kultaa | Sevilla 2013 | Kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Belgrad 2014 | Kahdeksikko |  |
|  Pronssia | Poznań 2007 | Perämiehetön kaksikko |  |
|  Pronssia | Plovdiv 2011 | Pariaironelikko |  |
|  Pronssia | Varese 2012 | Pariaironelikko |  |
Nicoleta Albu (s. 10. elokuuta 1988 Brăila) on romanialainen soutaja. Hän edustaa seuratasolla Olimpia Bukarestia.
Albu voitti vuonna 2005 juniorien maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa ja oli ottamassa hopeaa kahdeksikoista. Hän oli perämiehettömissä kaksikoissa pronssilla juniorien MM-kilpailuissa 2006 sekä aikuisten sarjan Euroopan-mestaruuskisoissa seuraavana vuonna. Hän saavutti samassa veneluokassa 2007 lisäksi alle 23-vuotiaiden MM-hopeaa.
Albu sai ensimmäiset aikuisten MM-mitalinsa 2009 Poznańissa, jossa hän sai hopeaa niin kahdeksikosta kuin perämiehettömästä kaksikostakin. Hän voitti samana vuonna perämiehettömän kaksikon Euroopan-mestaruuden ja alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Hän kuului myös seuraavan vuoden MM-kilpailuissa maansa pronssia saaneeseen kahdeksikkojoukkueeseen. Hän saavutti 2010 lisäksi  Euroopan-mestaruuden kahdeksikossa ja perämiehettömässä kaksikossa sekä alle 23-vuotiaiden MM-hopeaa perämiehettömässä kaksikossa.
Albu voitti perämiehettömissä kaksikoissa kultaa EM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012, ja hän sai molempina vuosina myös pronssia pariaironelikossa. Albu sousi Lontoon olympialaisissa 2012 kahdeksikoissa, joissa Romania sijoittui neljänneksi. Hän oli vuonna 2013 Sevillan EM-kisoissa jälleen maansa kahdeksikkojoukkueessa, joka voitti kultaa. Hän saavutti 2013 MM-hopeaa kahdeksikossa ja perämiehettömässä kaksikossa. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2014.
Olavi Jäppilä

Olavi Ensio Jäppilä (s. 30. marraskuuta 1945 Porvoo) on suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi  Kainuun prikaatin ja Pohjoisen maanpuolustusalueen komentajana, samoin kuin Pääesikunnan operaatiopäällikkönä.
Jäppilä syntyi maanviljelijä Veikko Jäppilän ja Eevi Smedbergin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on Saara Pirhonen.
Jäppilä tuli ylioppilaaksi Porvoon lyseosta 1964 ja valmistui Kadettikoulusta 1969. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1979 ja Maanpuolustuskurssin 1989. Nato flag -office -kurssin Jäppilä suoritti 1998. Hän toimi opetusupseerina Karjalan Tykistörykmentissä 1969–1974 ja patterin päällikön sijaisena 1974–1975, opetusupseerina Kadettikoulussa 1975–1977, toimistoupseerina Helsingin sotilaspiirin esikunnassa 1979–1980 sekä toimistoupseerina 1980–1981 ja opettajana 1981–1982 Tykistökoulussa.  Pääesikunnassa hän oli toimistoesiupseerina vuodesta 1983 ja osastopäällikkönä vuodesta 1988. Kainuun prikaatia Jäppilä komensi 1993–1994 Kari Hietasen jälkeen, kenttätykistön tarkastajana hän toimi 1994–1996, Pääesikunnan valmiuspäällikkönä 1996–1998 ja Pohjoisen maanpuolustusalueen komentajana vuodesta 1998. Pääesikunnan operaatiopäälliköksi Jäppilä nimitettiin vuonna 2000.
Jäppilä ylennettiin vänrikiksi 1965, luutnantiksi 1969, yliluutnantiksi 1973, kapteeniksi 1977, majuriksi 1982, everstiluutnantiksi 1989, everstiksi 1999 ja prikaatikenraaliksi 1997.  Kenraaliluutnantti Jäppilästä tuli kesäkuussa 2000.
Olavi Jaakkola

Niilo Olavi Jaakkola (19. kesäkuuta 1914 Kiukainen – 17. helmikuuta 2001 Hausjärvi) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti ja sai vuorineuvoksen arvon 1971. Hän oli Perusyhtymä Oy:n (vuoteen 1968 Pellonraivaus Oy) toimitusjohtaja vuosina 1945–1960, pääjohtaja 1960–1977 ja hallituksen puheenjohtaja 1959–1980.
Nông Ðức Mạnh

| Nông Ðức Mạnh |
| --- | --- |

Vietnamin kommunistisen puolueen puheenjohtaja
 22. huhtikuuta 2001 – 19. tammikuuta 2011  
Edeltäjä:  Lê Khả Phiêu
Seuraaja:  Nguyễn Phú Trọng
Vietnamin parlamentin puhemies
 1992 – 2001  
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1940 (ikä 84)
Tiedot
Puolue:  Vietnamin kommunistinen puolue
Nông Ðức Mạnh (vietn. Nông Ðức Mạnh, s. 11. syyskuuta 1940) on vietnamilainen poliitikko, joka oli  Vietnamin kommunistisen puolueen (Đảng Cộng sản Việt Nam) pääsihteeri ja siten koko maan de facto johtaja vuosina 2001–2011.
Elämäkerta

Nông Ðức Mạnh syntyi Cường Lợin kylässä Bắc Kạnin maakunnassa Vietnamin vuoristoisessa ja maatalousvaltaisessa pohjoisosassa. Hänen virallisen elämäkertansa mukaan hän on tày-kansaan kuuluvan talonpoikaisperheen poika. Raporttien mukaan Vietnamissa kuitenkin yleisesti uskotaan hänen olevan vallankumousjohtaja Hồ Chí Minhin poika, vaikka Mạnh kieltääkin tämän. Joka tapauksessa hän on ensimmäinen Vietnamin johtaja, joka syntyperältään ainakin osin kuuluu johonkin maan lukuisista ja poliittisesti marginaalisista alkuperäiskansoista. Mạnh kävi paikallista koulua ja opiskeli metsänhoitoa. 1960-luvun puolivälin tienoilla hän opiskeli venäjää Hanoin yliopistossa ja opiskeli Leningradin metsätalousinstituutissa 1966–1971.
Vallankumoukseen Mạnh liittyi 1958 ja otettiin koejäseneksi kommunistipuolueeseen 1963 ja virallisesti jäseneksi 10. heinäkuuta 1964. Mạnh työskenteli valtiontilan johdossa ja erilaisissa puolueen asemissa ja metsätalouden tehtävissä. Hänet valittiin keskuskomiteaan maaliskuussa 1989 ja samana vuonna parlamenttiinkin, jossa hän sai kansallisuuksien neuvoston varapuheenjohtajan aseman. Hänestä tuli parlamentin puhemies 1992, jossa tehtävässä hän toimi, kunnes valittiin puolueen pääsihteeriksi 2001.
Mạnh korvasi asemassa Lê Khả Phiêun jota pidettiin tiukkana sosialistina. Mạnh aloitti taistelun korruptiota vastaan ja kiihdytti maan teollistamista. Mạnh kuuluu puolueen 1986 käyttöönotetun Đổi mới -linjan kannattajiin, ja tukee talouden siirtymistä markkinatalouden suuntaan, mutta ehdotonta yhden puolueen valtaa ja kulttuurillisen ja ideologisen kurin säilyttämistä. Yhdysvallat päätti Vietnamin vastaisen kauppasaartonsa jo vuonna 1994 ja vuonna 2002 solmittiin uusi bilateraalinen kauppasopimus.
Pysyvät huhut väittävät, että hän olisi Hồ Chí Minhin poika. Vuonna 2001 hän vastasi toimittajalle "kaikki vietnamilaiset ovat setä Hồn lapsia." Kun häneltä kysyttiin uudelleen tammikuussa 2002, hän kielsi huhut ja lisäsi kaikkien vietnamilaisten pitävän Hồ Chí Minhiä heidän hengellisenä johtajanaan.
Mạnh on vieraillut Intiassa toukokuussa 2002 ja helmikuussa 2003 Kuuban Fidel Castro vieraili Vietnamissa maiden välisen ystävyyden merkkinä. Vietnam tarjosi myös tukensa Irakin Saddam Husseinin hallitukselle kansainvälisen liittouman hyökkäyksen alla maaliskuussa 2003.
Nông Đức Mạnh säilytti asemansa pääsihteerinä 10. puoluekokouksen jälkeen huhtikuussa 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nông Ðức Mạnh Wikimedia Commonsissa
Nicolás González

Nicolás González voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Nicolás González Casares, espanjalainen poliitikko, Euroopan parlamentin jäsen
Nicolás González Gutíerrez (s. 1997), chileläinen pyöräilijä
Daniel Nicolás González Álvarez (s. 1997), uruguaylainen jalkapalloilija
Nicolás Iván "Nico" González (s. 1998), argentiinalainen jalkapalloilija
Nicolás "Nico" González Iglesias (s. 2002), espanjalainen jalkapalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nicolás González”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nõmme

| Nõmme |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Nõmme korostettuna.
Kaupunki:  Tallinna
Koordinaatit:  59°22′33″N, 24°40′41″E
Pinta-ala:  28 km² 
Väkiluku:  39 501 (1.1.2015)
Mente et Manu -silta.
Nõmmen rautatieasema.
Nõmmen rautatieasema etelästä.
Nõmme on omakotitalovaltainen kaupunginosa Tallinnan eteläosassa. Asukkaita siellä on noin 38 351 (1.12.2010). Mustamäe ja Nõmme muodostavat Viron riigikogun vaalien vaalipiirin numero kolme, josta valitaan yhteensä kahdeksan kansanedustajaa Viron 101-jäseniseen parlamenttiin.
Nõmme jakautuu 10 asuinalueeseen, jotka ovat Hiiu, Kivimäe, Laagri, Liiva, Männiku, Nõmme, Pääsküla, Rahumäe, Raudalu ja Vana-Mustamäe.
Väestö

Asukasluvun kehitys vuosina 2003–2015:
2003: 35 925
2004: 37 772
2005: 39 102
2006: 39 436
2007: 38 856
2008: 38 725
2009: 38 428
2010: 38 100
2011: 38 275
2012: 38 898
2013: 39 049
2014: 39 487
2015: 39 501
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Nõmmessä oli 35 463 asukasta, joista 30 483 (86 prosenttia) oli virolaisia, 3 819 (10,8 prosenttia) venäläisiä ja 1 134 (3,2 prosenttia) muita kansallisuuksia.
Toisessa maailmansodassa

Saksan valloitettua Tallinnan 28.8.1941 kaupunkiin sijoittunut Kriegsmarinen Pohjois-Itämeren alueen esikunta perusti Nõmmen Kivimäessä sijainneen Viron sotaväen keuhkotautiparantolan tiloihin viestikeskuksen Marine Nachrichten Offizier (MNO) Reval, jonka yhteydessä toimi myös Suomen merivoimien radioasema (Finnenwelle) 14. kesäkuuta 1942 jatkosodan aselepoon 4. syyskuuta 1944. Asema piti molempina kevättalvina 2–3 kuukauden tauon. Sen tehtävänä oli Suomen omien radioverkkojen kuuntelu ja määrättyjen tietojen välittäminen saksalaisille, jotka toimittivat niitä omille yksiköilleen. Aseman viiden hengen radioryhmä oli viestikeskuksen palveluksessa, sai siltä majoituksen, ruokailut ja päivärahat, mutta ei ollut sen sotilaallisen käskyvallan, vaan suoraan Suomen merivoimien esikunnan alainen. Päällikkönä oli koko toimintakauden Per-Olof Ekman.
Olavi Jalava

Olavi Veikko Jalava (2. tammikuuta 1913 Helsinki – 4. kesäkuuta 1970 Kankaanpää) oli suomalainen vaatetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Jalavan vanhemmat olivat kultaseppä Kustaa Adolf Jalava ja Anna Sofia Storm ja puolisot 1940–1948 Valentina Kurtze ja vuodesta 1948 Päivi Maria Kyllikki Heittola, aiemmin Klemola. Jalava kävi Helsingin suomalaista yhteiskoulua, mutta joutui keskeyttämään sen ja menemään rakennustöihin. Hänestä tuli kuitenkin 1930-luvulla Pallo-Paidan myyntiedustaja ja tekninen johtaja. Sen sisaryhtiöksi perustettiin 1945 Kankama-niminen yritys Kankaanpäähän, jonka toimitusjohtajaksi Jalava tuli yhtenä kolmesta yrityksen perustajasta. Kankama laajensi vaatetuotantoaan lasten- ja ulkoilu- ja retkeilyasuihin, vapaa-ajan pukineiden kysynnän kasvaessa. Se vaihtoi nimensä  olympiavuonna 1952 Reima-Pukineeksi ja ryhtyi kehittämään ulkoilutekstiilien materiaaleja kumppaneiden kanssa. Jalava osallistui yhtiön johtajana aktiivisesti vaatetusteollisuuden yhteistyöhön ja oli muun muun muassa perustamassa Vaatetusteollisuuden Valtuuskuntaa, sittemmin nimeltään Vateva. 1960-luvulle tultaessa Reima-Pukine suuntautui aiempaa selvemmin lasten- ja nuorten pukineisiin, käyttäen tässä hyväksi myös kehittyvää televisiomainontaa, sekä ryhtyi harjoittamaan vientiä. Menestykseen vaikuttivat myös ns. enstex-materiaalin kehittäminen ja siitä valmistetut lasten ulkoiluhaalarit sekä tunnettujen vaatesuunnittelijoiden näkyvä käyttö. Jalava toimi Reima-Pukineen johdossa kuolemaansa saakka. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vain kaksi kuukautta ennen kuolemaansa, huhtikuun alussa 1970.
Olavi Järvelä

Kaarlo Olavi Järvelä (21. marraskuuta 1915 Suomusjärvi – 21. lokakuuta 1976 Sysmä) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja.
Järvelä toimi Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton SAK:n järjestösihteerinä 1950-luvulla. Vuonna 1959 hän yhdessä SAK:n sihteerinä toimineen Jaakko Rantasen kanssa siirtyi leskisläisten leiriin. Samoihin aikoihin skogilaiset saivat SAK:n hallintaansa kommunistien avulla ja uusi SAK:n puheenjohtaja Vihtori Rantanen (ei sukua Jaakko Rantaselle) erotti kesällä 1960 Jaakko Rantasen, Järvelän ja muut niin sanotun sihteerijuntan jäsenet SAK:sta.
Sihteerijuntta oli saanut ennen potkuja hallintaansa merkittävän osan SAK:n omaisuudesta ja alkoi lisäksi kerätä taloudellista tukea sekä kotimaan työnantajilta että myös ulkomailta eri tahoilta muun muassa Ruotsin ammattiliittojen keskusjärjestöltä LO:lta ja joidenkin maiden tiedustelupalveluilta. Rahat kulkivat Järjestötuki ja Järjestöhuolto -nimisten yhdistysten kautta, joita Rantanen ja Järvelä valvoivat. Tarvittaessa Rantanen kävi myös rahanhakumatkoilla Ruotsissa ja Sveitsissä.
Uusi SAK:n kanssa kilpaileva keskusjärjestö SAJ perustettiin marraskuussa 1960, ja Rantasesta tuli sen pääsihteeri ja Järvelästä järjestösihteeri ja taloudenhoitaja. SAJ:n puheenjohtajana toimi Kutoma- ja neuletyöväen liiton puheenjohtaja Veikko Oksanen oman toimensa ohella. Käytännössä kuitenkin Rantanen ja Järvelä johtivat SAJ:ta alusta lähtien.
Rantanen ja Järvelä pysyivät vuonna 1969 tapahtuneen ammattiyhdistysliikkeen eheytymisen jälkeenkin SAJ:n rahoituksesta vastanneiden Järjestötuen ja Järjestöhuollon johdossa. SAJ:n varat siirrettiin ennen järjestön lopettamista eri säätiöille, joita Rantanen ja Järvelä myös hallitsivat. Jaakko Rantanen siirtyi SAJ:n toiminnan loputtua Enso-Gutzeit Oy:n palvelukseen ja Olavi Järvelä jäi eläkkeelle. Lokakuussa 1976 Rantanen ja Järvelä saivat molemmat surmansa Sysmässä, kun heidän autonsa törmäsi kallioleikkaukseen.