Suomen sisällissota Lapissa
Länsi-Lapin tapahtumat > Kemin, Rovaniemen ja Tervolan yhteenotot

Rovaniemen työväen järjestyskaartin vahvuus oli tammikuussa 1918 pienentynyt huomattavasti miesten lähdettyä työnhakuun Lapin metsätyömaille ja Muurmannin ratatyömaalle. Saatuaan valkoisen armeijan ylipäällikön kenraali C. G. E. Mannerheimin käskyn venäläisten varuskuntien valtauksesta miehitti Rovaniemen suojeluskunta 28. tammikuuta rautatieaseman, puhelin- ja lennätinlaitoksen sekä punaisten hallussa olleen miliisilaitoksen. Kun venäläisiä ei enää paikkakunnalla ollut, vangitsivat suojeluskuntalaiset seuraavana yönä punakaartiin johtoon kuuluneet Antti Rädyn, Heikki Marttilan ja Leo Pekkalan. Myös punakaartin päällikköä Kaarlo Kurkea yritettiin noutaa kotoaan, mutta hän oli jo ehtinyt työväentalolle järjestämään sen vartiointia. Noin 50 miehen vahvuinen suojeluskuntaosasto yritti vallata työväentalon, mutta poistui paikalta jo muutaman minuutin laukaustenvaihdon jälkeen. Välikohtauksessa haavoittui yksi suojeluskuntalainen. Myös punaiset onnistuvat saamaan muutaman vangin, ja varhain aamulla osapuolet vaihtavat vankinsa.
Kemin työväentalolle oli 30. tammikuuta kokoontunut 300 punakaartilaista, jotka suorittivat keskiviikkona asetarkastuksen suojeluskuntalaisten majapaikassa yhteiskoululla. Kemin suojeluskunta oli aikaisemmin saanut venäläisiltä yli 170 kivääriä. Asetarkastuksen yhteydessä syntyi laukaustenvaihtoa, jossa haavoittui yksi sivullinen. Välikohtaus jäi Kemin ainoaksi aseelliseksi yhteenotoksi koko sisällissodan aikana. Suojeluskuntalaiset pakenivat Rovaniemelle, josta he yhdessä paikallisen suojeluskunnan kanssa ajoivat suurimman osan punakaartilaiset pois kaupungista. Kaikkiaan 36 punaista nousi junaan Hirvaan rautatieasemalla ja matkusti Kemiin. Suojeluskuntalaiset seurasivat heitä Tervolaan, jonne perustettiin tukikohta. Valkoisia oli nyt jo yli sata, kun mukaan oli liittynyt 10 Tornion kautta maahan saapunutta jääkäriä. Kemin ja Tornion suojeluskuntalaisia johti M. F. Jakobsson ja rovaniemeläisiä K. M. Wallenius.
Rovaniemelle jääneet punakaartilaiset kokosivat voimansa Heikki Pekkalan johdolla ja siirtyivät myös Kemiin. Rovaniemeläisten osaston koosta ei ole tietoa, mutta Kemin punakaartilaisia oli noin 160, joista vain puolella oli ase. 2. helmikuuta Rovaniemen punakaartin päällikkö Kaarlo Kurki ja Kemin punakaartin päällikkö Juho Tervo päättivät hyökätä valkoisten tukikohtaan Tervolaan. Kurki kävi hakemassa Oulusta 35 kivääriä, jonka jälkeen 160 miehen vahvuinen osasto suuntasi junalla Tervolaan. Noin 70 heistä oli aseistautuneita. Huonon tiedustelun johdosta punaisten juna ajoi suoraan valkoisten väijytykseen Tervolan asemalla. jossa syntyneessä tulitaistelussa kaatui yli 20 ja haavoittui ainakin 10 punaista. Junan palattua takaisin kemiläiset olivat valmiita antautumaan, mutta rovaniemeläiset halusivat edelleen jatkaa taistelua. He päättivät matkustaa junalla Ouluun, joka kuitenkin oli valkoisten saartama ja näin rovaniemeläiset joutuivat palaamaan takaisin jo Haukiputaalta. 3. helmikuuta valkoiset palaavat jälleen Rovaniemelle ja ottavat kaupungin lopullisesti haltuunsa. Rautatieasemalle saapunut sankka väkijoukko odotti kuulevansa Leo Pekkalan pitämän voitonpuheen, mutta hänen sijastaan junasta astuikin ulos jääkärikapteeni Jakobsson.
Seuraavien päivien kuluessa Kemin ja Rovaniemen punakaartit hajosivat osan miehistä paetessa Ruotsiin ja toisten suunnatessa itään, jossa he jatkoivat rajan yli Vienan Karjalaan ja Muurmannin alueelle. Ruotsiin pakeni kaikkiaan noin 300 punaista, joista 70 suljettiin Morajärven internointileirille. Osa siirtyi myös Norjan puolelle. 6. helmikuuta noin 300 kaupunkiin vielä jäänyttä punakaartilaista antautui ilman vastarintaa Tornioon matkalla olleille suojeluskuntalaisille. Kemin punakaartin päällikkö Kaarlo Kurki ammuttiin kahden päivän kuluttua Kemin torilla järjestetyssä julkisessa teloituksessa.