Wienin piiri
Filosofia > Metafysiikan eliminointi

Wienin piirin asenne metafysiikkaa kohtaan ilmenee hyvin Carnapin artikkelissa ”Überwindung der Metaphysik durch Logische Analyse der Sprache”, joka julkaistiin Erkenntnis -julkaisun toisessa osassa vuonna 1932. Carnapin mukaan kieli koostuu sanastosta eli joukosta merkityksellisiä sanoja, sekä syntaksista eli lauseopista, eli joukosta sääntöjä, jotka määräävät, kuinka sanaston sanoista voi muodostaa lauseita. Näennäisväitteet eli peräkkäisten sanojen jaksot, jotka ensi näkemältä muistuttavat väitteitä mutta joilla ei ole todellisuudessa merkitystä, muodostuvat kahdella tavalla: joko väitteissä on merkityksettömiä sanoja, tai ne on muodostettu rikkomalla syntaksia. Carnapin mukaan metafysiikassa esiintyi kummankin tyypin näennäisväittämiä.
Sanalla W on merkitys, jos kaksi ehtoa täyttyy. Ensiksi W:n esiintymisen tapa peruslauseissa (eli yksinkertaisimmissa lauseissa joiden osana W voi olla) tulee olla kiinnitetty. Toiseksi, jos W esiintyy peruslauseessa S, tulee voida antaa vastaus seuraaviin kysymyksiin (jotka ovat Carnapin mukaan saman kysymyksen eri muotoiluja):
Mistä lauseista S voidaan johtaa, ja mitä lauseita siitä voidaan johtaa?
Missä olosuhteissa S olisi totta, ja missä olosuhteissa epätotta?
Kuinka S:n totuus todennettaisiin?
Mikä on S:n merkitys?
Carnap käytti esimerkkinä sanaa ’niveljalkainen’. Lause muotoa ”olio x on niveljalkainen” on peruslause, joka on johdettavissa lauseista ”x on eläin”, ”x:llä on jaokkeellinen ruumis” ja ”x:llä on nivelikkäät jalat”. Vastaavasti nämä lauseet voidaan johtaa lauseesta ”olio x on niveljalkainen”. Näin sanan 'niveljalkainen' merkitys on määrätty.
Carnapin mukaan monet metafysiikan sanat eivät täytä näitä vaatimuksia ja ovat siksi merkityksettömiä. Esimerkkinä Carnap mainitsee sanan 'prinsiippi', ’alkuperuste’ tai ’perusajatus’. Sanalla on määrätty merkitys, jos lauseen ”x on y:n prinsiippi” on tarkoitus olla sama kuin lauseen ”y on olemassa x:n ansiosta” tai ”y saa alkunsa x:stä”. Jälkimmäinen lauseista on täysin selvä: y saa alkunsa x:stä jos x:ää seuraa aina poikkeuksetta y ja x:n ja y:n välinen poikkeukseton suhde on empiirisesti todennettavissa. Carnapin mukaan metafyysikot eivät kuitenkaan tyydy tähän sanan ’prinsiippi’ merkitykseen. He katsovat, ettei mikään x:n ja y:n välinen empiirinen suhde voi täysin selittää lauseen ”x on y:n prinsiippi” merkitystä, koska on olemassa jotain, mitä ei voida tavoittaa kokemuksen keinoin, jotain, mihin ei voida soveltaa empiirisiä arviointiperusteita. Carnapin mukaan tällaisen empiirisen perusteen puuttuminen vie Carnapin mukaan sanalta ’prinsiippi’ merkityksen, kun se esiintyy metafysiikassa. Siksi sellaiset metafyysiset näennäisväitteet kuten ”vesi on maailman prinsiippi” tai ”henki on maailman prinsiippi” ovat merkityksettömiä ja mielettömiä, koska niissä esiintyy merkityksetön ja mieletön sana.
On kuitenkin olemassa myös näennäisväitteitä, joissa esiintyy pelkästään merkityksellisiä sanoja. Nämä väitteet muodostuvat syntaksia rikkomalla. Esimerkkinä on lause ”Caesar on alkuluku”. Lauseen jokainen sana on mielekäs ja jokaisella on määrätty merkitys, mutta lauseessa ei ole mieltä. Ongelma on siinä, että ’alkuluku’ on lukujen predikaatti, ei ihmisyksilöiden predikaatti. Esimerkissä lauseen mielettömyys on ilmeinen, mutta luonnollisessa kielessä kieliopin säännöt eivät estä vastaavanlaisten mutta vaikeammin tunnistettavissa olevien mielettömien sanayhdistelmien muodostamista. Luonnollisessa kielessä jokainen sanojen yhdistelmä muotoa ”x on y”, jossa x on substantiivi ja y on predikaatti, on hyväksyttävissä. Luonnollisessa kielessä ei itse asiassa tehdä eroa predikaatteihin, joita voidaan soveltaa ihmisyksilöihin, ja predikaatteihin, joita voidaan soveltaa lukuihin. Näin ”Caesar on sotilas” ja ”Caesar on alkuluku” ovat yhtä lailla syntaksiltaan oikein muodostettuja, päinvastoin kuin esimerkiksi ”Caesar on ja”, joka on muodostettu väärin. Johdonmukaisesti muodostetussa kielessä erityyppisten predikaattien ero on Carnapin mukaan määritelty täsmällisesti, ja sellaiset näennäisväitteet kuin ”Caesar on alkuluku” ovat syntaksiltaan väärin muodostettuja. Metafyysiset väitteet, joissa ei esiinny mielettömiä sanoja, ovat mielettömiä siksi, että ne on muodostettu tavalla, joka on luvallinen luonnollisissa kielissä, mutta ei loogisesti muodostetuissa kielissä.
Carnap pyrki osoittamaan yleisimmät syyt virheisiin, joista metafyysiset näennäisväitteet voivat saada alkunsa. Eräs syy virheisiin oli verbin ’olla’ monimerkityksellisyys, koska sitä käytettiin joskus kopulana eli yhdistäjänä (”Minä olen nälkäinen”) ja joskus osoittamassa olemassaoloa (”Minä olen”). Jälkimmäinen lause vihjaa virheellisesti predikaattimuodosta, ja tästä seuraa vihjaus, että olemassaolo olisi predikaatti. Ainoastaan nykyaikainen logiikka, joka esitteli erityisen merkinnän tarkoittamaan olemassaoloa (merkintä  \exists \;), joka esiintyy ainoastaan sellaisissa väitteissä kuin  \exists \;xP(x), ei koskaan predikaattina, on osoittanut, ettei olemassaolo ole predikaatti, ja näin paljastanut loogisen virheen, josta sellaiset näennäisväitteet kuin ”cogito ergo sum” ovat saaneet alkunsa.
Toinen syy virheisiin oli tyyppien sekoittaminen niin, että toisen lajin predikaattia käytetään toisen lajin predikaattina. Esimerkiksi näennäisväittämä ”tiedämme ei-mitään” on analoginen lauseen ”tiedämme sateen” kanssa, mutta siinä missä jälkimmäinen on oikein muodostettu, ensin mainittu on väärin muodostettu, ainakin loogisesti muodostetussa kielessä, koska käsitettä ’ei-mitään’ käytetään väärin substantiivina. Formaalissa kielessä ’ei-mitään’ tarkoittaa vain samaa kuin  \lnot \;\exists \;x, kuten ”ei ole olemassa mitään mikä on ulkona”, eli  \lnot \;\exists \;xO(x), ja näin 'ei-mitään' ei koskaan esiinny substantiivina eikä predikaattina.
Carnapin mukaan metafysiikalla ei ole teoreettista sisältöä. Sen sijaan metafyysiset väitteet ilmaisevat ihmisten asenteita elämää kohtaan, Tämä tehtävä on taiteella ja runoudella, mutta metafyysikko käyttää välineenään teoretisointia taiteen keinojen sijaan. Metafyysikko sekoittaa taiteen ja tieteen, elämää koskevan asenteen ja tiedon, ja saa siten aikaan epätyydyttäviä ja riittämättömiä tuloksia. Kuten Carnap kirjoitti, ”Metafyysikot ovat muusikoita ilman musikaalisia kykyjä”.