stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuomo Ylipulli

| Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Calgary 1988 | joukkuemäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Seefeld 1985 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 1987 | joukkuemäki |  |
Tuomo Sakari Ylipulli (3. maaliskuuta 1965 Rovaniemi – 20. heinäkuuta 2021) oli suomalainen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja, joka edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Ylipulli voitti olympiakultaa joukkuekilpailussa Calgaryssa 1988. Hän voitti myös maailmanmestaruuden mäkihypyn joukkuekilpailussa Seefeldissä 1985 ja Oberstdorfissa 1987. Ylipullin parhaat henkilökohtaiset arvokisasaavutuksensa olivat lentomäen MM-kilpailujen viides sija 1986 ja seitsemäs sija 1985 sekä seitsemäs sija normaalimäessä ja kymmenes sija suurmäessä Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987. Keski-Euroopan mäkiviikolla Ylipulli voitti Bischofshofenin osakilpailun 1987. Se jäi hänen ainoaksi maailmancupin osakilpailuvoitokseen.
Ura

Ylipulli saavutti nuorten MM-kilpailujen mäkihypyssä pronssia Kuopiossa 1983. Samana talvena hän saavutti suurmäen SM-kilpailussa pronssia. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän kilpaili ensimmäisen kerran talvella 1983–1984 mutta parhaaksi sijoitukseksi tuli Garmisch-Partenkirchenin 36. sija. Oberstdorfin lentomäen maailmancupkilpailuissa maaliskuussa 1984 hän sijoittui 12:nneksi ja seitsemänneksi. Mäkiviikolla 1984–1985 hän oli parhaimmillaan viidestoista Oberstdorfissa. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän sijoittui suurmäessä 25:nneksi ja normaalimäessä 36:nneksi ja kuului joukkuemäessä Suomen MM-kultaa voittaneeseen joukkueeseen vaikka olikin Suomen neljästä hyppääjästä molemmilla kierroksilla heikoin, jolloin hänen hyppyjään ei laskettu mukaan lopputuloksiin. Helmikuussa 1985 hän sijoittui ensi kertaa maailmancupissa palkintosijoille ollessaan Sapporossa kolmas. Lentomäen MM-kilpailuissa maaliskuussa 1985 Ylipulli sijoittui seitsemänneksi Matti Nykäsen hypätessä maailmanmestariksi.
Helmikuussa 1986 Ylipulli hyppäsi Vikersundin lentomäessä käydyissä maailmancupin osakilpailuissa seitsemänneksi ja kahdeksanneksi. Itävallan Kulmissa käydyissä lentomäen MM-kilpailuissa hän oli toiseksi parhaana suomalaisena viides. Keski-Euroopan mäkiviikolla 1986–1987 Ylipulli oli kolmessa ensimmäisessä osakilpailussa sijoilla 28, 31 ja 16 mutta Bischofshofenissa hän voitti yhden kierroksen mittaiseksi huonon sään vuoksi kutistuneen kilpailun. Mäkiviikon kokonaispisteissä hän oli parhaana suomalaisena kolmastoista. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 Ylipulli sijoittui suurmäessä kymmenenneksi ja normaalimäessä seitsemänneksi. Jälkimmäisessä hän oli ensimmäisen kierroksen jälkeen neljäntenä 89 metrin hypyllään mutta toisen kierroksen 85,5-metrinen pudotti häntä tuloslistalla hieman. Joukkuemäessä hän voitti kultaa yhdessä Matti Nykäsen, Ari-Pekka Nikkolan ja Pekka Suorsan kanssa ja oli molemmilla kierroksilla kolmanneksi paras suomalainen. Salpausselän Kisojen maailmancupiin kuuluvassa normaalimäen kilpailussa Ylipulli sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin loppupisteissä hän oli viidestoista. Vuoden 1987 SM-kilpailuissa hän voitti joukkuemäessä kultaa ja saavutti normaalimäessä hopeaa.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1987–1988 Ylipulli saavutti osakilpailuissa sijat 9, 16, 17 ja 21 ja sijoittui yhteispisteissä toiseksi parhaana suomalaisena yhdeksänneksi. Calgaryn olympialaisissa 1988 Ylipulli osallistui vain joukkuemäen kilpailuun, jossa hän voitti kultaa Matti Nykäsen, Jari Puikkosen ja Ari-Pekka Nikkolan kanssa. Viimeisen maailmancupin kilpailunsa Ylipulli hyppäsi maaliskuussa 1988 Lahdessa ja sijoittui suurmäessä yhdeksänneksi. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli neljänneksi parhaana suomalaisena 26:s. Lentomäen MM-kilpailuissa Oberstdorfissa Ylipulli sijoittui 37:nneksi. Talven 1988 SM-kilpailuissa hän saavutti pronssia suurmäessä.
Kuolema

Ylipulli kuoli sairauskohtaukseen kotonaan 20. heinäkuuta 2021 ollessaan 56-vuotias.
Muuta

Tuomo Ylipullin veljiä olivat yhdistetyn hiihtäjä Jukka ja mäkihyppääjät Heikki ja Raimo Ylipulli. Jukka voitti olympiapronssia Sarajevossa 1984, Heikki sijoittui viidesti 10 parhaan joukkoon mäkihypyn maailmancupin osakilpailussa ja Raimo oli mukana voittamassa joukkuemäen MM-hopeaa 1991 Val di Fiemmessä.
Saavutuksia

olympiakultaa Calgary 1988 (mäkihyppy, joukkuekilpailu)
MM-kultaa Seefeld 1985 ja Oberstdorf 1987 (joukkuekilpailu)
nuorten MM-pronssia 1983
Yltäkylä

Yltäkylän historiallista kylätonttia Suomusjärventien varrella, talot oikealla Yli-Lääppä, vasemmalla Ali-Kriipi.
Yltäkylä on kylä Kiikalassa Salossa. Kylä sijaitsee yhdystien 2410 varressa lähellä entistä Kiikalan ja Suomujärven rajaa 2000-luvulla moottoritieksi rakennetun valtatien 1 pohjoispuolella. Yltäkylän naapurikyliä ovat Kiikalan Vanhakylä, Silva ja Saari pohjoisessa sekä Suomusjärven Härmälänböle, Laperla, Kitula,  Lahnajärvi ja Vareksenböle etelässä.
Luonnonympäristö

Kylän sivuitse virtaa Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluva, Suomusjärven Aneriojärveen laskeva, Kiikalan ja Suomusjärven rajalla sijaitsevasta Varesjärvestä alkunsa saava  Varesjoki. Etelässä joki virtaa kylän sivuitse halki peltojen avarassa laaksossa. Pohjoisessa se muodostaa paikoin syvän rotkolaakson Kolmanteen Salpausselkään kuuluvaan Kiikalannummeen ja on pohjoisrajana Kiikalan Silvan ja Saaren kyliä vastaan. Täällä kylän alueelle ulottuu Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualue. Entisellä Kiikalan ja Suomusjärven rajalla kylän takamaiden itäisimmässä kulmassa Varesjokeen laskee Varesjärvi, jonka rannoille ulottuvat Kiikalan Yltäkylän ja Saaren sekä Suomusjärven Lahnajärven, Vareksenbölen ja Kettulan kylien maat. Luoteessa kylän alueelle jää pieni kaista Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluvan Omenojärven rantaa. Omenojärven muita rantakyliä ovat Kiikalan Vanhakylä ja Peltola sekä Suomusjärven Härmälänböle ja Laperla. Kokonaan Yltäkylän alueelle jäävä pieni järvi on Varesjoen valuma-alueeseen kuuluva Riidus.
Historia

Nimi Yltäkylä johtuu Kiikalan historian kirjoittajan Erik von Hertzenin mukaan kylän sijainnista Varesjoen yläjuoksulla sittemmin Suomusjärveen kuulumaan tulleista eteläisistä naapurikylistä katsottuna, ja se myös viittaa siihen, että kylä on asutukseltaan näitä nuorempi.
Kylän vanhoja taloja ovat olleet Anttila, Kiio, Kriipi, Lääppä ja Örsi. Näistä Anttila, Lääppä ja Örsi jakautuivat vuonna 1738 kahtia, jolloin muodostuivat nykyiset Ali- ja Yli-Anttila, Ali- ja Yli-Kriipi sekä Ali- ja Yli-Lääppä. Taloista kylän alkuperäisellä historiallisella tonttimaalla sijaitsevat edelleen Yli-Lääpän, Ali-Kriipin ja Yli-Anttilan talot. Vanhan maantien varrella tästä vähän länteen ovat Kiion ja Yli-Kriipin talot. Nykyisen maantien varressa tai sitä lähellä hiukan sivummalla ovat Ali-Örsin, Ali-Lääpän ja Ali-Anttilan talot.
Yltäkylän ja Saaren kylien rajalla Varesjoen Vareskosken luona toimi vuodesta 1751 aina 1900-luvun loppuvuosikymmeniin alueen metsävaroja hyödyntänyt, ensin vesivoimalla, mutta sittemmin 1900-luvulla jo sähkökäyttöisenä toiminut Varesjoen saha.
Vuosina 1928–1964 Yltäkylässä oli toiminnassa Yltäkylän kansakoulu. Vuosina 1928–1950 koulu toimi Yli-Anttilan talossa, ja oma koulurakennus valmistui vuonna 1947. Kun Yltäkylän koulu vuonna 1964 lakkautettiin, siirtyivät Yltäkylän ja Peltolan koulujen oppilaat Komisuon kouluun. Tämän jälkeen Yltäkylän koulussa toimi vielä yksivuotinen kansalaiskoulu.
Kulttuuriympäristö

Yltäkylän vanhin asutus Varesjoen laakson varressa yhdessä läheisen Aneriojärven rantakylien Suomusjärven Laperlan ja Häntälän kyläasutuksen kanssa on osa Aneriojärven kyläasutuksen valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Sen piirissä kyläasutuksen rakenne on Varsinais-Suomelle tyypillisesti säilynyt tiivinä huolimatta iso- ja uusjaoista ja antaa hyvän käsityksen 1800- ja 1900-lukujen talonpoikaisesta rakentamisesta vauraalla maanviljelysalueella.
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1985

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1985 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Ateenassa 1985.
Suomen joukkue koostui vain kahdesta miesurheilijasta, joista paremmin sijoittui viimeistä kertaa EM-halleissa kilpaillut Antti Loikkanen.
Joukkue

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 400 metriä | Jari Niemelä | alkuerässään neljäs (47,91) |
| 1 500 metriä | Antti Loikkanen | loppukilpailussa kuudes (3.41,19) |
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1984

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1984 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Göteborgissa 1984.
Suomen seitsemästä miesurheilijasta koostunut joukkue jäi ilman mitalia. Lähimmäksi mitalisijaa pääsi sisäratojen EM-kisojen kestomenestyjä Antti Loikkanen 1 500 metrin neljännellä sijallaan.
Joukkue

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Jouko Hassi | alkuerässään viides (6,82) |
| 200 metriä | Jouko Hassi | alkuerässään kolmas (22,11) |
| 1 500 metriä | Antti Loikkanen | loppukilpailussa neljäs (3.42,42) |
| 60 metrin aidat | Reijo Byman | loppukilpailussa kahdeksas (8,03) |
| korkeushyppy | Mikko Levola | 12. (215) |
| seiväshyppy | Kimmo Pallonen | 11. (530) |
| seiväshyppy | Asko Peltoniemi | 14. (520) |
| kolmiloikka | Markku Rokala | kymmenes (16,18) |
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1974

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1974 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Göteborgissa 1974.
Suomen joukkue koostui kolmesta miehestä ja kolmesta naisesta. Parhaiten sijoittui seiväshypyssä toiseksi yltänyt Antti Kalliomäki. Myös Mona-Lisa Pursiainen oli lähellä mitalia oltuaan neljäs 60 metrin kilpailussa. Myöhemmin samana vuonna ulkoratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa voittoon yltänyt Riitta Salin jäi hallikisoissa alkueriin.
Mitalistit

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Hopeaa | Antti Kalliomäki | seiväshyppy |
Joukkue > Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Raimo Vilen | välierässään seitsemäs (6,82) |
| 800 metriä | Markku Aalto | alkuerässään kolmas (1.49,81) |
| seiväshyppy | Antti Kalliomäki | toinen (530) |
Joukkue > Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Mona-Lisa Pursiainen | loppukilpailussa neljäs (7,24) |
| 400 metriä | Riitta Salin | alkuerässään kolmas (54,76) |
| pituushyppy | Tuula Rautanen | kymmenes (610) |
Suomi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 1983

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Suomi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
| Maakoodi: | Maakoodi: |  FIN |  FIN |  FIN |
| IAAF:n jäsenliitto: | IAAF:n jäsenliitto: | Suomen Urheiluliitto / EAA | Suomen Urheiluliitto / EAA | Suomen Urheiluliitto / EAA |
Helsinki 1983
Sijoitus mitalitaulukossa: 8.
|   |   | Yhteensä | miehet | naiset |
| Urheilijoita | Urheilijoita | 53 | 35 | 18 |
|  kultaa |  kultaa | 1 | - | 1 |
|  hopeaa |  hopeaa | 1 | 1 | - |
|  pronssia |  pronssia | 1 | 1 | - |
| pistesijat 4.–8. | pistesijat 4.–8. | 7 | 4 | 3 |
Osallistumisvuodet
1983 • 1987 • 1991 • 1993 • 1995 • 1997 • 1999 • 2001 • 2003 • 2005 • 2007 • 2009 • 2011 • 2013 • 2015 • 2017 • 2019 • 2022
Suomi osallistui ensimmäisiin yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuihin 1983 Helsingissä 53 urheilijan voimin. Mitaleita tuli jokaista lajia yksi. Tiina Lillak voitti keihäässä, Arto Bryggare aitoi 110 metrin kilpailussa hopealle ja Martti Vainio sai 5 000 metrin pronssia. Suomi sijoittui mitalitaulukossa kahdeksanneksi.
Miehet

Jouko Hassi, 100 m alkueränsä neljäs, 10,58
Matti Rusanen, 400 m alkueränsä neljäs, 47,37; toisen alkueränsä kahdeksas, 47,69
Jorma Härkönen, 800 m alkueränsä toinen, 1.46,39; toisen alkueränsä kahdeksas, 1.49,39
Antti Loikkanen, 1500 m alkueränsä kahdeksas, 3.44,47
Martti Vainio
5 000 m alkueränsä 11., 14.18,74; välieränsä seitsemäs, 13.34,18; loppukilpailussa pronssia 13.30,34 (+1,81 voittajasta)
10 000 m alkueränsä kuudes, 28.07,4; loppukilpailussa neljäs, 28.01,37 (+0,33)
Pertti Tiainen, maratonilla 14., 2.12.11
Henrik Sandström, maratonilla 44., 2.21.56
Martti Kiilholma, maraton keskeytys
Ilkka Äyräväinen, 3 000 m esteissä alkueränsä 11., 8.46,23
Tommy Ekblom, 3 000 m esteissä alkueränsä neljäs, 8.30,74; välierässä eränsä neljäs 8.23,28; loppukilpailussa 12. 8.21,50
Arto Bryggare, 110 m aidoissa alkueränsä 1., 13,44; välieränsä 1., 13,50; loppukilpailussa hopeaa, 13,46 (+0,04)
Jouko Kilpi, korkeuden karsinnassa ryhmänsä 11., 210
Veijo Vannesluoma, seiväshypyn loppukilpailun 14., 540
Timo Kuusisto, seiväshypyn loppukilpailun 18., 525
Tapani Haapakoski, seiväshypyn loppukilpailussa ei tulosta
Jarmo Kärnä, pituushypyn karsinnassa eränsä kymmenes, 756
Esa Viitasalo, kolmiloikan karsinnassa eränsä 11., 16,03
Aulis Akonniemi, kuulantyönnön karsinnassa eränsä kuudes, 19,65; loppukilpailussa kahdeksas, 19,85
Ari Huumonen, kiekonheiton karsinnassa eränsä toinen, 63,76; loppukilpailussa neljäs, 65,44
Juha Tiainen, moukarinheiton karsinnassa eränsä kolmas, 75,02; loppukilpailussa 9., 75,60
Harri Huhtala, moukarinheiton karsinnassa eränsä neljäs, 74,28; loppukilpailussa 10., 75,46
Esa Utriainen, keihäänheiton karsinnassa eränsä kolmas, 84,22; loppukilpailussa 12., 76,66
Aimo Aho, keihäänheiton karsinnassa eränsä kuudes, 81,92; loppukilpailussa 10., 79,34
Arto Härkönen, keihäänheiton karsinnassa eränsä seitsemäs, 81,42
Reima Salonen, 20 km kävelyssä 12., 1.22.51; 50 km kävelyssä neljäs, 3.52.53
Matti Katila, 20 km kävelyssä 32., 1.29.14
Petri Mäkelä, 20 km kävelyssä 44., 1.32.21
Seppo Immonen, 50 km kävelyssä 14., 4.02.00
Viestijoukkue, 4x100 m viestissä alkuerän viides, 39,65; välierässä 7., 40,02
Jouko Lehtinen, Jouko Hassi, Jukka Sihvonen ja Kimmo Saaristo
Viestijoukkue, 4x400 m viestissä alkuerän kahdeksas, 3.09,23
Jari Niemelä, Mauri Siekkinen, Matti Rusanen ja Hannu Mykrä
Harri Sundell, 10-ottelussa keskeytys
Naiset

Helinä Marjamaa
100 m 1. alkueränsä toinen, 11,47; 2. alkueränsä kolmas, 11,34; välieränsä neljäs, 11,29; loppukilpailun kuudes, 11,24
200 m 1. alkueränsä kolmas, 23,82; 2. alkueränsä kolmas, 23,11; välierässä ensimmäinen karsiutuja – yhdeksäs, oman ryhmänsä viides, 22,86
Marjo-Riitta Lakka, 1 500 m karsintaeränsä kuudes, 4.22,33
Helena Hyvönen, 3 000 m karsintaeränsä 11., 9.19,65
Tuija Toivonen maratonin kahdeksas, 2.34.14
Marja Vartiainen, maratonin 16., 2.39.22
Sinikka Kiippa, maratonin 27., 2.46.10
Saila Purho, 100 m aj 1. alkueränsä seitsemäs, 13,90; 2. alkueränsä kahdeksas, 13,90
Tuija Helander, 400 m aj alkueränsä seitsemäs, 59,43
Minna Vehmasto, korkeuden karsinnan kuudes, 187; loppukilpailun 12., 184
Arja Jussila, pituuden karsinnassa ei tulosta
Anne Paavolainen, kiekonheiton karsintaryhmänsä kahdeksas, 54,92
Ulla Lundholm, kiekonheiton karsintaryhmänsä kuudes, 57,64
Tuula Laaksalo, keihäänheiton alkueränsä neljäs, 62,06; loppukilpailussa kuudes, 62,44
Tiina Lillak, keihäänheiton alkueränsä voittaja, 69,16; loppukilpailussa kultaa, 70,82
Viestijoukkue 4x100 m viestissä alkuerän 7., 44,77
Sisko Markkanen, Helinä Marjamaa, Margareetta Honkaharju ja Riitta Ketonen
Anne Kyllönen, 7-ottelussa 13., 5866
Aiheesta muualla

Yleisurheilun MM-kisat Helsingissä 1983 Ylen Elävässä arkistossa mm. koosteet Lillakin, Bryggaren ja Vainion mitalisuorituksista sekä Suomalaisia lähellä huippua
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1975

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1975 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Katowicessa 1975.
Suomen joukkue koostui kahdeksasta miehestä ja yhdestä naisesta. Suomi saavutti kautta aikojen ensimmäisen sisäratojen Euroopan-mestaruuden, kun Antti Kalliomäki voitti seiväshypyn. Aikaisemmista EM-hallikisoista hänellä oli jo hopeaa ja pronssia. Joukkue saavutti myös toisen mitalin, kun Pekka Päivärinta sijoittui hopealle 3 000 metrin kilpailussa.
Mitalistit

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Antti Kalliomäki | seiväshyppy |
| Hopeaa | Pekka Päivärinta | 3 000 metrin juoksu |
Joukkue > Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Raimo Vilen | välierässään kuudes (6,90) |
| 60 metriä | Antti Rajamäki | alkuerässään viides (6,89) |
| 60 metriä | Ossi Karttunen | alkuerässään viides (6,98) |
| 400 metriä | Ossi Karttunen | ylimääräisessä välierässä   toinen (49,52) |
| 3 000 metriä | Pekka Päivärinta | loppukilpailussa toinen (7.58,6) |
| 3 000 metriä | Heikki Vakkuri | loppukilpailussa 12. (8.13,0) |
| korkeushyppy  | Harri Sundell | yhdeksäs (216 |
| seiväshyppy | Antti Kalliomäki | ensimmäinen (535) |
| seiväshyppy | Raimo Eskola | 12. (520) |
Joukkue > Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Tuula Rautanen | välierässään kuudes (7,51) |
| pituushyppy | Tuula Rautanen | kymmenes (591) |
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1918–1939

Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat tarkoittaa Suomen ilmavoimien hävittäjälentokoneiden valintakriteerien asettamista, vertailua, valintaa, ostamista ja rakennuttamista vuodesta 1918 vuoteen 1939 eli talvisotaan saakka.
1910-luvun hävittäjähankinnat

Suomen ilmavoimat saivat käyttöönsä sekalaisen lentokonekalustonsa monista eri lähteistä. Punaiset hankkivat koneita Venäjältä, valkoiset Ruotsista ja Saksasta. Näiden koneiden joukossa oli muun muassa kolme Nieuport 10-, yksi Nieuport 17-, yksi Nieuport 21-, kolme Nieuport 23 -hävittäjää, yksi Spad S.VII- ja yksi Rumpler 6B -hävittäjä.
1910-luvun hävittäjähankinnat > Saksalainen kausi

Suomen ilmavoimien saksalainen komentajan, kapteeni Carl Seberin lyhyellä kaudella (28. huhtikuuta 1918 – 13. joulukuuta 1918) ehdittiin ostaa Tallinnan kapinoivilta saksalaismatruuseilta muun muassa ja yhden Rumpler 6B -vesihävittäjän. Saksan vallankumous alkoi 2. marraskuuta 1918. Sen ja liittoutuneiden vaatimusten vuoksi saksalaiset poistuivat Suomesta joulukuussa 1918 ja Suomi menetti ensimmäiset varsinaiset ilmailuasiantuntijansa. Myös suomalaiset lentäjät, jotka olivat koulutettavana Saksassa, joutuivat palaamaan Suomeen.
Everstiluutnantti Torsten Aminoffin kaudella (14. joulukuuta 1918 – 9. tammikuuta 1919) ei lentokoneita hankittu, mutta seuraavan komentajan, everstiluutnantti Sixtus Hjelmmanin kaudella (10. tammikuuta 1919 – 25. lokakuuta 1920) Ilmavoimat sai ensimmäisen kalustomäärärahansa, jolla ilmavoimien esikuntapäällikkö, kapteeni Bertel Mårtenson osti Saksasta muun muassa kolme Fokker D.VII -hävittäjää.
1910-luvun hävittäjähankinnat > Ranskalainen kausi

Saksalaisten jälkeen Suomeen tuli ranskalaisia sotilasasiantuntijoita, joiden joukossa oli majuri Raoul Etiennen johtama lentäjä- ja mekaanikkojoukko. He laativat huhtikuussa 1919 suunnitelman Suomen ilmavoimien varustamiseksi ranskalaisin konein. Ranskalaiset esittivät maalentokoneita, muun muassa Breguet XIV -tiedustelukoneita. Monet suomalaiset, muun muassa Bertel Mårtenson olivat vesikoneiden kannalla. Kompromissina ranskasta ostettiin 20 Breguet XIV -tiedustelukonetta ja 12 Georges-Levy G.L. 40 -lentovenettä mutta ei lainkaan hävittäjälentokoneita.
1920-luvun hävittäjähankinnat

Vuonna 1922 Suomelta puuttuivat käytännössä hävittäjävoimat – sen sijaan maatiedustelukoneena oli tyydyttävä Breguet XIV ja Hansa-vesikoneiden rakentaminen oli päässyt käyntiin. Ilmavoimien komentaja, majuri Arne Somersalon, oli laatinut vuonna 1921 maakonepainotteisen ilmavoimien kehitysohjelman, jossa hävittäjälaivueiden vahvuudeksi oli suunniteltu 136 konetta. Tarve päätettiin täyttää hankkimalla ensimmäinen laivue ulkomailta ja rakentamalla loput koneet omalla lentokonetehtaalla.
1920-luvun hävittäjähankinnat > 19 Gourdou-Leseurre GL-22 -hävittäjää vuosina 1923–1924

Ilmavoimien esikunta lähetti lokakuussa 1922 tarjouspyynnöt hollantilaiselle Fokkerille, ranskalaiselle Gourdou & Leseurrelle ja brittiläiselle Aircraft Disposal Companylle yhdestä hävittäjästä vertailuja varten. Tarjoukset saatiin ja koneet tilattiin tammikuussa 1923. Koneet, Fokker D.X, Gourdou-Leseurre GL-21 ja Martinsyde F.4 Buzzard saapuivat maahan varsin nopeasti.
Valituksi tuli Gourdou-Leseurre. Hävittäjälaivueen määrävahvuus oli nostettu kahdeksasta 13:een koneeseen – lisäksi tarvittiin varakoneet. Tämän vuoksi ostettiin 18 GL-22 -konetta vertailukoneeksi ostetun GL-21:n lisäksi. Koneet maksoivat 116 166 markkaa kappaleelta ja saapuivat Suomeen kesällä 1924.
1920-luvun hävittäjähankinnat > Siemens-Schuckert D.VI jää saamatta

Lisenssillä valmistettavaksi koneeksi valittiin Siemens-Schuckert D.IV, jossa oli 160 hv:n Siemens & Halske Sh IIIa -moottori. Moottoreita ostettiin ylijäämävarastosta Kööpenhaminasta kerralla peräti 334. Siemens-Schuckertin epätäydelliset piirustukset saatiin Suomeen vuoden 1923 ja palautettiin. Näytekonettakaan ei saatu. Lisenssisopimusta yritettiin muuttaa koskemaan uudempaa D.VI -versiota mutta kesällä 1923 selvisi, että sekä koneen molemmat prototyypit että piirustukset oli tuhoutuneet tai tuhottu jo vuonna 1919. Lisenssivalmistus siis kariutui – muistaa kannattaa myös, että saksalaisen koneen hankinta oli ulkopoliittisesti arveluttava asia 1920-luvun alkupuolella.
1920-luvun hävittäjähankinnat > Surkea moottori pilasi Bergerin ”pikkuhävittäjät”

Koska lisenssihävittäjää ei saatu, Valtion lentokonetehtaan pääkonstruktööri Kurt Berger aloitti kotimaisen mutta suuresti Siemens-Schukert D.IV ja Gourdou-Leseurre GL-21 -hävittäjiä muistuttavan koneen suunnittelun loppuvuodesta 1923. Kone, I.V.L. C.24, oli varustettu Siemens & Halske Sh IIIa -moottorilla ja lensi ensimmäisen kerran huhtikuussa 1924. Koneen lento-ominaisuudet olivat epäluotettavaa moottoria lukuun ottamatta hyvät. Moottorin vikaa alettiin etsiä ja samanaikaisesti yritettiin löytää Britanniasta parempi lentokonemoottori.
Siemens & Halske Sh IIIa -moottorista löydettiin suunnitteluvirhe, joka kyettiin korjaamaan. Siksi Kurt Berger aloitti uuden prototyypin suunnittelun tälle moottorille syksyllä 1924. Kone, I.V.L. C.25, lensi ensi kerran kesäkuussa 1925. Ulkoisesti se muistutti C.24:ää suuresti mutta rakenteissa oli suuria eroja: C.25:ssä oli paksumpi ja samalla jäykempi siipi, runko oli pidempi ja sirompi, korkeus- ja sivuvakauttimet olivat suuremmat sekä laskuteline oli uusi. Kone osoittautui lento-ominaisuuksiltaan käytössä olevaa Gourdou-hävittäjää paremmaksi mutta moottori oli epäluotettava ja sen tehonsäätö oli huono. Syksyllä 1925 järjestetyssä 50 tunnin kestävyyskokeessa moottori vikaantui kymmeniä kertoja. Johtopäätös tästä oli, että Siemens-Halske Sh IIIa -moottorin varaan ei voinut suunnitella hävittäjää.