stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirsikkaperhonen
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Kirsikkaperhonen
UniProt, Taxonomy: Nymphalis polychloros (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q163771  Wikispecies: Nymphalis polychloros  BioLib: 51594  BOLD: 26840  CoL: 486HF  EoL: 162857  EPPO: NYPLPO  EUNIS: 90980  Fauna Europaea: 441667  Fauna Europaea (new): a341e156-1482-4b87-a3d3-9a079aec6ace  GBIF: 7762841  iNaturalist: 324088  IRMNG: 11325214  LepIndex: 157533  LoB: 4269  MaBENA: NymphPolyc  NBN: NHMSYS0000516575  NCBI: 171594  Observation.org: 677  Laji.fi: MX.60918
HMS Klas Horn

| HMS Klas Horn |
| --- | --- |
 HMS Klas Horn vuonna 1932.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kockums Mekaniska Verkstad, Göteborg
Laskettu vesille:  13. kesäkuuta 1931
Palveluskäyttöön:  16. syyskuuta 1932
Poistui palveluskäytöstä:  poistettu palveluksesta 15. elokuuta 1958 romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  992 t (kuiva) 1020 t (kuormattu)
Pituus:  92,42 m
Leveys:  8,92 m
Syväys:  2,56 m
Koneteho:  26000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  119
Aseistus
Aseistus:  3 x 120 mm/L46 Boforsin M/24B -tykkiä 2 x 40 mm/L39 Vickers M/22-30 -ilmatorjuntatykkiä 6 x 533 mm M/30 -torpedoputkea 40-46 x miinaa 2 x Sjbk M/33 -syvyyspomminheitintä 2 x Sjbf M/24 -syvyyspommikiskoa
HMS Klas Horn (runkonumerot 3) oli Ruotsin laivaston Klas Horn -luokan hävittäjä.
Palvelus

Alus upposi 17. syyskuuta 1941 Horsfjärdenin laivastotukikohdassa sattuneessa räjähdyksessä. Alus kuitenkin nostettiin ja kunnostettiin. Toisen maailmansodan jälkeen alus palveli staattisena koululaivana, kunnes se myytiin 14. marraskuuta 1967 romutettavaksi.
Kleitos Valkoinen

Kleitos oli makedonialainen sotilas Aleksanteri Suuren armeijassa. Hän sai lisänimen "Valkoinen" jotta hänet erotettaisiin Kleitos Mustasta.
Kleitos mainitaan taksiarkkina vuonna 327 eaa. Intian sotaretken aikana Kleitoksen, Gorgiaan ja Meleagroksen jalkaväkiosastot muodostivat armeijan esijoukon jota johtivat Hefaistion ja Perdikkas. Hydaspesjoen taistelussa Kleitos seurasi Aleksanterin mukana joen yli. Sangalan piirityksen yhteydessä Kleitos mainitaan ratsuväen komentajana. Hän toimi samassa tehtävässä malleja vastaan käydyssä kampanjassa. Kleitos lähti Krateroksen kanssa Makedoniaan vuonna 325 eaa. Krateros antoi kuitenkin Kleitokselle tehtäväksi jäädä varmistamaan laivaston rakentamista Kilikiassa. Laivaston tehtäväksi tuli turvata Hellespontos.
Vuonna 323 eaa. Kleitoksen laivasto kukisti ateenalaisen laivaston Amorgoksen luona. Triparadisoksen jaossa Kleitoksesta tuli Lyydian satraappi. Antigonos I hyökkäsi kuitenkin Kleitoksen kimppuun ja tämä pakeni Makedoniaan. Kleitos palveli aluksi Polyperkhonia makedonian laivaston päällikkönä. Vuonna 322 eaa. Kleitos kukisti Nikanorin laivaston Propontiksessa. Antigonos hyökkäsi kuitenkin laivaston kimppuun kun laivat oli vedetty maille. Laivasto yritti paeta merelle, jossa Nikanorin laivaston rippeet kukistivat sen täydellisesti. Kleitos selvisi kuitenkin hengissä, mutta jäi Lysimakhoksen vangiksi. Lysimakhos antoi teloittaa Kleitoksen.
HMS Klas Uggla

| HMS Klas Uggla |
| --- | --- |
 HMS Klas Uggla

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronavarvet
Laskettu vesille:  18. kesäkuuta 1931
Palveluskäyttöön:  27. syyskuuta 1932
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 17. syyskuuta 1941 onnettomuudessa nostettu ja romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  992 t (kuiva) 1020 t (kuormattu)
Pituus:  92,42 m
Leveys:  8,92 m
Syväys:  2,56 m
Koneteho:  26000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  119
Aseistus
Aseistus:  3 x 120 mm/L46 Boforsin M/24B -tykkiä 2 x 40 mm/L39 Vickers M/22-30 -ilmatorjuntatykkiä 6 x 533 mm M/30 -torpedoputkea 40-46 x miinaa 2 x Sjbk M/33 -syvyyspomminheitintä 2 x Sjbf M/24 -syvyyspommikiskoa
HMS Klas Uggla (runkonumero 4) oli Ruotsin laivaston Klas Horn -luokan hävittäjä.
Palvelus

Alus upposi 17. syyskuuta 1941 Horsfjärdenin laivastotukikohdassa sattuneessa räjähdyksessä. Alus todettiin nostettaessa korjauskelvottomaksi ja se poistettiin alusluettelosta 30. heinäkuuta 1942 ja romutettiin.
Haapajoki (Pieksämäki)

| Haapajoki |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo, Pohjois-Savo
Kunnat:  Pieksämäki, Suonenjoki
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pieksäjärven valuma−alue (14.79)
Pinta-ala:  271,15 km²  
Järvisyys:  14,04 % 
Pääuoman pituus:  51 km 
Pääuoman osuudet:  Sikosalmi ←Leväjärvi ←Kutujärvi ←Kutujoki ←Haapajärvi ←Haapajoki ←Pieksänjärvi ←Surnuinjoki ←Kirkko−Surnui ←Surnuinvälijoki ←Pohjois−Surnui
Yhtyy:  Rautalammin reitti
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Pieksänjärvi, Partaharju 
 :  62.37595°N, 27.18898°E
Laskupaikka:  Haapajärvi, Suontee 
 :  62.4719°N, 27.1691°E
Esteet:  Haapakosken vesivoimalaitos, luusuan pohjapato
Sivu-uomat:  Pentlamminjoki, oja Soukkasesta, Rajapuro, Kotapuro, oja Korvaslammesta
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  118,9 m  
Laskukorkeus:  102,1 m  
Korkeusero:  16,8 m
Pituus:  11 km  
Keskivirtaama:  1,8 m³/s (MQ) 
Muuta
Haapajoki on Etelä-Savon Pieksämäellä ja Pohjois-Savon Suonenjoella virtaava 11 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Pieksäjärven valuma-alueen pääuoman keskijuoksun.
Yleistä

Joki on Pieksänjärven laskujoki, joka alkaa järven itäpään Vemmellahdesta. Heti joen niskalla sijaitsee pohjapato, jolla säännöstellään järven vedenpinnan korkeutta. Jo 700 metrin jälkeen joki laajenee pieneksi Mykänlammeksi (2 ha), jolla on Pieksänjärven kanssa sama vedenpinnan korkeus. Joki virtaa eteenpäin 1,6 kilometriä laskien välillä matalaan ja kasvustoiseen Kaihlasen (37 ha) lintujärveen. Joella on ollut pudotusta tähän asti 1,3 metriä. Järven itärannassa lahti kapenee luusuaksi ja jatkaa Haapajokena kohti itää. Ennen Savon rataa joki laskee kivisenä Hukankoskena alas alittaen samalla Haapakoskelle johtavan tien sillan. Radan jälkeen joki kaartaa kohti pohjoista, jonka suunnan se säilyttää loppuun asti. Puolitoista kilometriä alempana joki kääntyy Kornin kohdalla lyhyeksi matkaa kohti koillista. Siinä kohdassa joki läpäisee hiekkakankaan jatkaen tämän jälkeen kohti pohjoista. Joen varret ovat tiheään ojitettua ja ojat on johdettu suoraan jokeen. Joessa on Kuivalansuon jälkeen lyhyt koski. Kuivalan kulmakunnan kohdalla joki virtaa mutkitellen suoalueen läpi. Joen länsirannat ovat luonnonsuojelualuetta. Sitten joki alittaa Savon radan toistamiseen ja oikaisee Laholinnansuon läpi Haapakosken kylään. Siellä joki kohtaa tehdasmaisen miljöön ja jokeen rakennetun padon ja vesivoimalaitoksen. Joki haarautuu kahdeksi uomaksi, jotka yhtyvät toisiinsa tehdasalueen jälkeen. Kylän jälkeen jokeen yhtyy vasemmalta ja luoteesta laskeva Pentlamminjoki . Haapajokea seuraa nyt Suonenjoen kuntaraja, ja samalla maakuntaraja, niin, että Pieksämäen kaupungille kuuluu joen läntinen ranta ja Suonenjoelle sen itäinen ranta. Viimeinen kaksi kilometriä joki suuntaa koillisen kautta Haapajärven (182 ha) eteläpäähän. Joki ohittaa matkallaan sinne yhdystien 16199 ja Savon radan.
Hydrologiaa

Haapajoen virtaamat vaihtelevat vuodenaikojen mukaan suuresti. Pieksänjärven vedenpinnan laskun jälkeen joen luusuaan rakennettiin pohjapato, jolla järven vedenpintaa on säännöstelty. Suuri järvi tasaa vedenjuoksun suuria vaihteluja, mutta kuivana kautena pohjapadosta ei päästetä yli vettä enempää, jotta vedenpinnan korkeuden tavoite saavutetaan. Kevättulva alkaa yleensä huhtikuun alussa, jolloin Pieksänjärven vedenpinta kohoaa. Joen luusuan lähtövirtaamaksi kesä-elokuussa on simuloitu vuosina 1996–2006 noin 2,2 kuutiometriä sekunnissa, mikä on ollut puoli kuutiometriä sekunnissa vähemmän kuin vuosina 1977–1995. Vesihallituksen vuonna 1980 julkaisemassa Koski-inventoinnissa ilmoitetaan joen alajuoksulla keskivirtaamaksi (MQ) 1,8 kuutiometriä sekunnissa .
Luontoarvoja

Joen vesi on latvaosuudellaan samanlaista kuin Pieksänjärven vedenlaatu. Joki on ollut etenkin Mykänlammessa ja Kaihlasessa loppukesällä umpeen ruohottunutta. Luusuan alapuolelle on vuosia laskettu Vaalialan jätevedenpuhdistamon vesiä. Vuosina 2000–2006 olivat ravinnepitoisuudet kokonaisfosforin osalta 24,5 mikrogrammaa ja kokonaistypen osalta 533 mikrogrammaa litrassa vettä. Joen positiivinen kehitys on seurannut Pieksänjärven kunnostuksen tuloksia. Joen fosforipitoisuus on vähentynyt 1980-luvulta vuoteen 2006 noin 30 %. Haapajoessa elää pääasiassa hauki, ahven ja särki. Niiden lisäksi esiintyy lahna ja säyne.
Historiaa

Haapajoen virtaukseen kajottiin, kun Haapakoskelle perustettiin Haapakosken Tehdas, joka toimi vuosina 1842–2010. Tehdas valmisti alkujaan rautaa järvimalmista ja tarvitsi siihen vesivoimaa Haapakoskesta. Haapajoen niskalla Pieksänjärven pohjapadon kohdalla on koskessa 2,0 metrin pudotus, mutta sitä ei ole hyödynnetty muuten kuin säännöstelyyn. Sen sijaan Haapakoskella on Haapakoskessa 6,5 metrin pudotus, joten siihen rakennettiin vuonna 1904 pato vesivoiman saamiseksi ja myös vesivoimalaitos sähkön tuottamiseksi.
Vesistösuhteita

Haapajoki sijaitsee Kymijoen vesistöalueessa (14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Pieksäjärven valuma-alueella (14.79), jossa se muodostaa Haapajoen alueella (14.792) pääuoman keskiosuuden. Haapajoki muodostaa valuma-alueen pääuoman keskijuoksun. Se on 11 kilometriä pitkä, kun pääuoman pituus on 51 kilometriä. Ennen Kaihlasta yhtyy jokeen kahden pienen lammen yhteiset suo-ojat. Kaihalseen laskee suo-ojien johto-oja Korvaslammesta (34 ha). Sitten Hukankosken jälkeen tulee etelästä virtaava Kotapuro ja sitten rinnakkain virtaava Rajapuro. Ne yhtyvät oikealta puolelta Haapajokeen. Laholinnansuolla tulee lounaasta Soukkasesta (21 ha) alkava oja, jonka valuma-alueella sijaitsee myös Mäkilampi (4 ha). Heti Haapakosken jälkeen yhtyy luoteesta virtaava Pentlamminjoki . Sen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Vuorinen (23 ha), Pentlampi (2 ha), Kylmäpuron varresta Tulilampi (2 ha), Pentlamminjoen latvoilla sijaitsevat Jouhteninen (25 ha), Maijoo (15 ha) ja Suurijärvi (56 ha).
Aiheesta muualla

Huttunen, Antti: Haapajoki–Kutujoki -melontareitti Suonenjoella ja vähän Pieksämäelläkin (melontakokemus, valokuvia), 8.8.2016
Haapajoen kunnostus, Pieksämäen lehti
Kita (Mali)

| Kita |
| --- | --- |
 Kitan rautatieasema.
 Kita
 Koordinaatit: 13°2′20″N, 9°29′15″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Kayes
Piiri:  Kita
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Väkiluku (2009):  49 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kita on kaupunkikunta ja Kitan piirin hallinnollinen keskus Kayesin alueella Malissa. Se sijaitsee 637 metriä korkean Kitakourouvuoren juurella noin 300 kilometriä Kayesista kaakkoon. Kaupungissa on 49 000 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja ilmasto

Kitan kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Kita Nordin, idässä Bendougouban, etelässä Benkadi Founian ja lännessä Kita Ouestin kuntiin. Maisemaa leimaavat tasanko ja kukkulat, joista suurin on Kitakourou. Sadeaikaan virtaavat joet kuten Foloni ja Damala kuuluvat Bakoyen vesistöön.
Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 800 millimetriä ja keskilämpötila 27 °C. Sadekausi kestää kesäkuusta lokakuuhun, kuiva ja viileä kausi marraskuusta helmikuuhun ja kuiva ja kuuma kausi helmikuusta toukokuuhun. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsäsavannia. Kaupungin etelärajalla sijaitsee Kayaban metsäalue.
Asutus

Kita on asukasluvultaan Kayesin alueen toiseksi suurin kaupunki. Se käsittää 16 kaupunginosaa ja Koulékon kylän. Kaupunginosat ovat Camarala, Darsalam, Doumbacoura, Farabala, Kita Gare, Kofoulabé, Kolibougou, Kossilabougou, Makandiambougou, Moribougou, Moussabougou, Niafala, Saint Félix, Samédougou, Ségoubougouni ja Tounkarala.
Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on muun muassa fulbeja, soninkeja, bambaroita, bozoja, khasonkoja, maureja ja songhaita.. Enemmistön uskonto on islam. Lisäksi on katolisia, protestantteja, jehovantodistajia ja animisteja.
Historia

Kitan päällikkö solmi ranskalaisten siirtomaavalloittajien kanssa protektoraattisopimuksen vuonna 1880. Seuraavana vuonna ranskalaiset rakensivat linnoituksen, josta he etenivät Bamakoon vuonna 1883. Myöhemmin Kitasta tuli Ranskan Sudaniin kuuluneen hallintopiirin keskus. Kristityt lähetyssaarnaajat perustivat sinne vuonna 1888 maan ensimmäisen katolisen seurakunnan.
Liikenne, talous ja palvelut

Kitan kautta kulkevat Senegalin rajalle johtava maantie RN24 ja Dakarin–Nigerin rautatie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tärkeimmät myyntitavarat ovat puuvilla, maapähkinä, karja ja vilja. Teollisuutta edustavat puuvillanjalostamo, kaksi öljynpuristamoa sekä kolme pientä maapähkinävoitehdasta.
Kaupungissa toimii lyseo, ammattikoulu, maatalouskoulu ja kauppakoulu. Terveyspalveluihin kuuluu poliklinikka, kolme terveyskeskusta ja kaksi yksityistä klinikkaa. Vesijohtoverkko kattaa suurimman osan kaupungista. Kitassa on Énergie du Malin sähköverkko sekä Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot.
Matkailu ja nähtävyydet

Kita on Malin katolisten pyhiinvaelluskohde. Sen nähtävyyksiä ovat pyhänä pidetty Kitakourouvuori sekä lähistöllä sijaitseva Boucle du Baoulén kansallispuisto, joka on tunnettu myös arkeologisista kohteistaan. Kaupungissa on muutamia hotelleja.
Klaara

| Klaara, Klara |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Klaara: 12. elokuuta
– ruotsinkielinen:  Klara: 12. elokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Claire, Clarissa, Chiara, Hlarisa
Nimen alkuperä:  latinan Clara = puhdas, kirkas
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Klaara ja Klara ovat naisen etunimiä, jotka johtuvat latinan puhdasta tai kirkasta tarkoittavasta sanasta clara.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 669 Klaara- ja 716 Klara-nimen saanutta henkilöä.
Tunnettuja Klaaroja ja Klaroja

Klara Apotekar (s. 1997), slovenialainen judoka
Klaara Assisilainen (1194–1253), klarissalaisen sääntökunnan perustaja, pyhimys
Klara Bühl (s. 2000), saksalainen jalkapalloilija
Klára Dobrev (s. 1972), unkarilainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Klára Dostálová (s. 1971), tšekkiläinen poliitikko ja ministeri
Klara Guseva (1937–2009), neuvostoliittolainen pikaluistelija ja olympiavoittaja
Klara Hitler, o.s. Pölzl (1860–1907), Adolf Hitlerin äiti
Klaara Höglund (s. 2014/2015), suomalainen lapsinäyttelijä
Klara Johanson (1875–1948), ruotsalainen esseisti ja kirjallisuuskriitikko
Klára Koukalová, aik. Zakopalová (s. 1982), tšekkiläinen tennispelaaja
Klára Křížová (s. 1989), tšekkiläinen alppihiihtäjä
Klára Körmendi (s. 1944), unkarilainen pianisti
Klara Lindh (1877–1914), ruotsalainen äänioikeutta naisille vaatinut aktivisti
Klára Peslarová (s. 1996), tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti
Klára Rajnai (s. 1953), unkarilainen ratameloja
Kuvitteellisia Klaaroja ja Klaroja

Klaara, Vihtorin vaimo George McManusin sarjakuvassa Vihtori ja Klaara
Klaara Kotko (Clara Cluck), Walt Disneyn sarjakuvissa
Klaara-vaunu, rautatievaunu Wilbert Awdryn kirjasarjassa The Railway Series ja siihen perustuvassa tv-sarjassa Tuomas Veturi
Klara, Pokémon
Klemetti Eerikinpoika

Klemetti Eerikinpoika oli 1500–1600 lukujen vaihteessa vaikuttanut kainuulainen talonpoika ja sotapäällikkö sekä myöhemmin Kajaanin linnan profossi. Klemetin tiedetään asuneen Kuluntalahdessa keskivarakkaana talonpoikana, jolla oli lypsykarjaakin. Hän osallistui Pekka Vesaisen ryöstöretkille Vienaan ja oli Vesaisen kuoltua jopa karjalaisia vastaan tehtyjen kostoretkien johtajana rappasodissa. Hän oli myös kainuulaisten edusmiehenä esivaltaan päin. Myöhemmin hänen tiedetään asuneen Sotkamossa. Klemetti Eerikinpojan merkitystä korostaa, että hän kävi Tukholmassa Ruotsin kuninkaan Kaarle IX:n luona kertomassa Kainuun rauhattomista oloista ja oli osaltaan vaikuttamassa siihen, että kuningas määräsi Kajaanin linnan rakennettavaksi asukkaiden eli Ruotsin verotettavien turvaksi Venäjän verottamia karjalaisia vastaan. Hän sai linnan profossin arvonimen ja valtuudet ja toimi myös väliaikaisena voutina.
Piet Kleine

Piet Kleine vuonna 2006
Piet Kleine (s. 17. syyskuuta 1951) on alankomaalainen entinen pikaluistelija.
Kleinen uran parhaat vuodet ajoittuivat 1970-luvulle, jolloin hän lukeutui maailman pikaluistelijoiden kärkikaartiin. Vuonna 1973 hän sijoittui yleisluistelun MM-kisoissa pronssille. Hänen uransa paras vuosi oli 1976, jolloin hän voitti Innsbruckin olympialaisissa 10 000 metrillä kultaa ja 5 000 metrillä hopeaa sekä Heerenveenin MM-kilpailuissa maailmanmestaruuden. Vielä Lake Placidin 1980 olympialaisissa hän saavutti 10 000 metrillä hopeaa. Olympialaisissa hän sijoittui mitalisijojensa lisäksi kuudenneksi 1 500 metrillä vuonna 1976 ja 5 000 metrillä vuonna 1980 sekä 18:nneksi 1 000 metrillä vuonna 1976.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piet Kleine Wikimedia Commonsissa
Miesten 10 000 metrin pikaluistelun olympiavoittajat
Gytheion

| Gytheion> Γυθεῖον |
| --- | --- |
 Gytheionin roomalaisen teatterin rauniot.
Sijainti
 Gytheion
Koordinaatit:  36°45′49″N, 22°33′41″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Gýtheio, Anatolikí Máni, Lakonia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Lakonia
Aiheesta muualla
  Gytheion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gytheion (m.kreik. Γυθεῖον, Gytheion, myös Gythion, Γύθιον, Gythyon, Γύθυον; lat. Gythium, Gytheum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Lakoniassa Kreikassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Gýtheion kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Gytheion oli Lakonian tärkein satama. Klassisella kaudella se toimi Spartan laivastotukikohtana. Kaupunki kukoisti edelleen roomalaisella kaudella.
Maantiede

Gytheion sijaitsi Lakonian etelärannikolla lähellä Lakonianlahden pohjukkaa, lounaaseen Eurotas-joen suusta ja 45 kilometriä etelään Spartasta. Strabon laski Gytheionin ja Spartan etäisyydeksi 240 stadioninmittaa, Tabula Peutingeriana puolestaan 30 roomalaista mailia. Polybios sanoo etäisyydeksi vain 30 stadionia, mutta tämä on ilmeinen virhe tekstissä; oletettavasti siinä olisi lukenut 300 stadionia.
Kaupunki sijaitsi pienen Gythios-joen varrella hedelmällisellä ja hyvin viljellyllä tasangolla. Hieman kaupungista etelään ja noin 100 metrin päässä rannikosta sijaitsi pieni Kranaen saari. Gytheionin eteläpuolinen rannikkoalue vastapäätä Kranaen saarta tunnettiin nimellä Migonion (Μιγώνιον, Migōnion). Sen vieressä kohosi Larysion (Λαρύσιον) -vuori, joka on heti nykyisen Gýtheion eteläpuolella sijaitseva Koúmaros-vuori. Gytheionin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Historia > Esihistoria ja mytologia

Kreikkalaisessa mytologiassa Gytheionin perustajina pidettiin Heraklesta ja Apollonia, jotka olivat päässeet sopuun Delfoin kolmijalkaa koskeneen kiistan jälkeen. Homeros kuvaa Gytheionin läheisen Kranaen saaren paikaksi, jossa Paris ja Helena viettivät ensimmäisen yhteisen yönsä lähdettyään Spartasta kohti Troijaa. Tästä läheinen rannikko sai jo mainitun, yhdyntään viittaavan Migonion-nimensä.
Minolaisella kaudella Gytheion on ollut yksi purppurakaupan keskuksia Kreikassa. Sillä on arveltu tästä syystä olleen myöhemmin varhaisella rautakaudella yhteyksiä myös Foinikiaan, mutta tästä ei ole arkeologisia todisteita.
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi

Gytheionin historiallisista varhaisvaiheista ei tiedetä juuri mitään. Varhaisimmat löydöt kaupungin paikalta ovat arkaaiselta kaudelta. Antiikin aikana kaupunki oli Lakonian tärkein satama. Sparta käytti kaupunkia ilmeisesti jo suhteellisen varhain sotasatamanaan ja tukikohtanaan, ja näissä rooleissa se mainitaan monien Spartan käymien sotien yhteydessä.
Gytheion on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä muussa kuin pelkässä kaupungin merkityksessä. Poliksena Gytheion oli kuitenkin oletettavasti Spartan alaisuudessa muiden perioikkikaupunkien tavoin. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Gytheatēs (Γυθεάτης), Gytheiatēs (Γυθειάτης) ja Gythiatēs (Γυθιάτης).
Viimeistään Gytheion on ollut Spartan laivastotukikohtana klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Ateenan ja Spartan välisen peloponnesolaissodan puhkeamisen jälkeen Gytheion oli asemansa vuoksi ensimmäinen paikka, johon ateenalaiset hyökkäsivät ylivoimaisella laivastollaan. Vuonna 456 eaa. Tolmideen johtamat ateenalaiset polttivat Gytheionin. Alkibiades teki tarkastusmatkan Gytheioniin vuonna 408 eaa.
Epameinondaan johtamien boiotialaisten hyökättyä Lakoniaan Leuktran taistelun jälkeen vuonna 370/369 eaa. he etenivät aina Gytheioniin saakka ja piirittivät sitä kolme päivää. Tämä kertoo kaupungin olleen olleen ainakin tuolloin linnoitettu. Lopulta he saivat kaupungin vallattua (tosin tästä kertova Ksenofonin Hellenikan kohta on epäselvä, ja joskus se on tulkittu myös niin, että valtaus epäonnistui). Spartalaiset saivat kaupungin takaisin hieman ennen vuotta 362 eaa.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Makedonian Filippos V hävitti ympäröivää maaseutua vuonna 218 eaa., mutta ei hyökännyt Gytheioniin itseensä. Tyranni Nabis keskitti laivastonsa Gytheioniin vuonna 195 eaa. ja paransi kaupungin linnoitteita entisestään. Roomalaiset hyökkäsivät Gytheioniin Flamininuksen johdolla, ja paikan kuvataan olleen tuohon aikaan hyvin varustettu. Gytheionin varuskunta kuitenkin antautui sillä ehdolla että sai vetäytyä Spartaan. Hieman myöhemmin tehdyssä rauhansopimuksessa Gytheionille myönnettiin itsehallinto, minkä johdosta Flamininukselle annettiin kaupungissa kunnianimi ”Vapauttaja”, mikä tunnetaan eräästä piirtokirjoituksesta. Nabis hyökkäsi Gytheioniin uudestaa vuonna 193 eaa. ja sai sen vallattua vuonna 192 eaa. Hänen kuolemansa jälkeen kaupunki oli Akhaian liiton vallassa vuoteen 146 eaa.
Antonius Creticus verotti Gytheionia ankarasti vuosina 72–71 eaa., jolloin hänen tehtävänsä oli kitkeä merirosvot itäiseltä Välimereltä. Keisari Augustus teki Gytheionista yhden vapaiden lakonialaisten liiton kaupungeista. Roomalaisella kaudella Gytheionista tuli jälleen merkittävä kaupunki, mikä näkyy sen raunioista, jotka edustavat pääosin roomalaista aikaa. Kaupungissa oli juhla, jossa Augustusta, Liviaa, Flamininusta ja Tiberiusta kunnioitettiin jumalina. Gytheion löi omaa pronssirahaa keisarien Septimius Severus, Caracalla ja Geta aikana. Kaupungin kukoistus jatkui 300-luvulle saakka. Lukianoksen perusteella Gytheion tunnettiin muun muassa juustoistaan.
Historia > Myöhempi historia

Paikalle 1700-luvun lopulla syntynyt nykyinen kaupunki tunnettiin alun perin nimellä Marathonísi, mitä nimeä käytetään myös Kranaen (nyk. Kranái) saaresta. Nykykaupunki sijaitsi alun perin antiikin ajan Migonionin alueella, ja laajeni myöhemmin antiikin aikaisen kaupungin paikalle eli niin kutsuttuun Palaiópoliin (”Vanha kaupunki”). Sittemmin nykykaupunki on nimetty antiikin Gytheionin mukaan, nykykreikkalaisessa nimimuodossa Gýtheio. Kaupungin alueella on suoritettu joitakin arkeologisia kaivauksia.