stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frederik Sørensen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Frederik Hillesborg Sørensen
Syntymäaika: 14. huhtikuuta 1992 (ikä 32) 
Syntymäpaikka: Tanska
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 194 senttimetriä
Seura
Seura: Young Boys (lainalla FC Kölnistä
Junioriseurat
2006 2007–2010: Himmelev–Veddelev Lyngby
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2010 2010–2011 2011–2012 2012–2014 2014–2015 2014–2015 2015– 2018 2019– | Lyngby → Juventus Juventus Bologna Juventus → Hellas Verona FC Köln Köln II → Young Boys | 0 (0) 17 (0) 0 (0) 42 (2) 0 (0) 10 (0) 86 (2) 1 (0) 13 (0) |
Maajoukkue
| 2008–2009 2011–2012 2011–2015 2017– |  Tanska U17  Tanska U20  Tanska U21  Tanska | 4 (0) 1 (0) 17 (0) 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. toukokuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. toukokuuta 2020.
Frederik Hillesborg Sørensen (s. 14. huhtikuuta 1992 Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa sveitsiläisseura Young Boysia lainalla saksalaisesta FC Kölnistä.
Seurajoukkueura

Sørensen liittyi Lyngbyyn vuonna 2007. Hän nousi edustusjoukkueeseen vuonna 2010 ja hänellä oli seuran kanssa vuoteen 2013 ulottuva sopimus.
Sørensen siirtyi koeajan jälkeen lainasopimuksella italialaiseen Juventukseen elokuussa 2010 ja hän kuului joukkueen edustusjoukkueeseen kaudella 2010–2011. Leandro Rinaudon ja Zdeněk Grygeran loukkaantumisten jälkeen Sørensen kutsuttiin liigaotteluun Bolognaa vastaan. Hän debytoi Serie A:ssa marraskuussa 2010 Cesenaa vastaan Giorgio Chiellinin ja Nicola Legrottaglien ollessa loukkaantuneita. Hän pelasi kauden aikana 17 Serie A -ottelua. Vuoden 2011 kesällä Sørensenin siirto Lyngbystä Juventukseen vakinaistettiin 500 000 eurolla. Juventus myi kuitenkin puolet Sørensenin pelaajaoikeuksista Bolognaan ja myi tämän samaan seuraan 2,5 miljoonalla eurolla tammikuussa 2012. Hän pelasi Bolognassa 2,5 kauden aikana 42 Serie A -ottelua, joissa teki kaksi maalia.
Sørensen palasi Juventukseen 800 000 eurolla kesällä 2014. Hän pelasi seuraavalla kaudella lainalla Hellas Veronassa kymmenen Italian pääsarjaottelua. Kesästä 2015 alkaen Sørensen on edustanut saksalaisseura FC Kölniä, jonne hän siirtyi 1,78 miljoonalla eurolla. Hän on pelannut seurassa 81 ottelua Bundesliigassa, viisi peliä 2. Bundesliigassa ja neljä Eurooppa-liigassa. Kauden 2019–2020 hän pelaa lainalla sveitsiläisessä Young Boysissa.
Maajoukkueura

Sørensen on pelannut Tanskan eri juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi yhdessä ottelussa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Tanskan A-maajoukkueessa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle kesäkuussa 2017 pelatussa ystävyysottelussa Saksaa vastaan.
Fres

| Fres Φρες |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Fres
 Koordinaatit: 35°21′N, 24°7′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Chaniá
Kunta:  Apokóronas
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  740206
Väkiluku (2011):  895
 – Kylä:  326
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  730 08
Suuntanumero(t):  28250
Rekisterikilpi:  ΧΝ
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fres (kreik. Φρες) on Kreikan kylä sekä samanniminen Apokóronaksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Φρε, Dimotikí Enótita Fre) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 895 ja varsinaisen Fresin kylän väkiluku 326 (vuonna 2011).
Fres oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Apokóronaksen kunnaksi yhdessä Arménoin, Así Gonián, Georgioúpolin, Kryonerídan ja Vámoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Fresin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Fres | Fres | 326 |
| Melidóni | Melidóni | 107 |
| Païdochóri | Ágioi Pántes | 106 |
| Païdochóri | Païdochóri | 106 |
| Pemónia | Pemónia | 107 |
| Tzitzifés | Tzitzifés | 143 |
Yhteensä: 895
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fres Wikimedia Commonsissa
Hierakonpolis (Ylä-Egypti)

| Hierakonpolis> Ἱεράκων πόλις𓊕𓊖.Sijainti |
| --- | --- |
 Hierakonpolis
Koordinaatit:  25°05′52″N, 32°46′47″E
Valtio:  Egypti
Paikkakunta:  Kom el-Ahmar, Assuan
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 4000 eaa.–
Huippukausi:  n. 3400–2575 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Latopolites, Thebais, Egypti
Aiheesta muualla
  Hierakonpolis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hierakonpolis (m.kreik. Ἱεράκων πόλις, Hierakōn polis eli Ἱερακόπολις, Hierakopolis) eli Nekhen (egypt. 𓊕𓊖, Nḫn) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Latopoliteen nomokseen. Se sijaitsi nykyisen Kom El-Ahmarin paikalla.
Hierakonpolis oli merkittävä kaupunki Egyptin dynastiasivilisaation syntyvaiheessa. Se oli esidynastisen Ylä-Egyptin pääkaupunki ja toimi pääkaupunkina myös Egyptin yhdistymisen jälkeisellä thiniittikaudella. Kaupunki oli myös merkittävä Horus-haukkajumalan kulttikeskus.
Maantiede

Hierakonpolis sijaitsi Niilin länsirannalla noin 85 kilometriä etelään Thebasta eli Diospolis Megalesta ja noin 113 kilometriä pohjoiseen Syenestä eli nykyisestä Assuanista. Se oli rakennettu Niilin tulva-alueen ja autiomaan rajalle, ja levittäytyi noin kolmen kilometrin matkalle. Joen vastakkaisella rannalla sijaitsi Eileithyiopolis. Kaupungista joen alajuoksulle eli luoteeseen päin sijaitsi Latopolis ja yläjuoksulle eli etelään päin Apollonopolis Megale.
Ylä-Egyptin Hierakonpolista ei tule sekoittaa Ala-Egyptin Hierakonpoliihin eikä Hierakonin kaupunkiin, jotka kummatkin sijaitsivat pohjoisempana.
Historia

Hierakonpoliissa eli Nekhenissä on ollut asutusta viimeistään noin 4000 eaa. Noin vuonna 3500 eaa. tienoilla kaupunki oli koko Niilin varren tärkein. Merkittävimmillään se oli esidynastisen kauden lopulta noin ajalta 3400 eaa. vanhan valtakunnan alkupuolelle noin vuoteen 2575 eaa. saakka. Suurimmillaan 1. dynastian alussa Nekhenissä arvioidaan olleen noin 5 000–7 500 asukasta.
Hierakonpoliissa palvottiin alun perin haukanhahmoista Nekheny-jumalaa, joka yhdistettiin myöhemmin Horukseen, faaraoiden suojelijaan. Kaupunki säilyi Horuksen kulttipaikkana keskisen ja uuden valtakunnan aikana senkin jälkeen, kun tämän tärkeimmäksi kulttikeskukseksi oli noussut Apollonopolis Megale (Behdet, nyk. Edfu).
Kreikankielisen nimensä, suomeksi ”Haukkakaupunki”, kaupunki sai hellenistisellä kaudella eli ptolemaiosten aikana. Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1897–1899 J. E. Quibellin ja F. W. Greenin johdolla. Kaivauksia ja muita tutkimuksia on suoritettu myös 1905–1908, 1927, 1934–1935, 1958 sekä vuodesta 1967 lähtien.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin rauniokumpu eli tell sijaitsee Niilin vehreän alueen länsilaidan lähellä. Se oli ympäröity lähes suorakulmaisella muurilla. Sen kaakkoiskulmassa sijaitsi Horukselle omistettu temppeli, joka oli ympäröity omilla muureillaan. Aavikolla kaupungin lounaispuolella on linnoituksen rauniot. Kaupungin löytöihin lukeutuvat myös seremonia-aukio (rakennus HK29A), jonka koko on noin 45 × 13 metriä; varhaisen dynastiakauden aikainen palatsi; sekä useita asuinrakennuksia ja käsityöläisten rakennuksia.
Kaupungin hautoja on löydetty aavikon laidalta kaupungin etelä- ja kaakkoispuolelta. Eräs merkittävä hauta tunnetaan nimillä Hauta 100 ja Maalattu hauta. Se on ollut mahdollisesti eräänlaisen nimeltä tuntemattoman esi-faaraon hauta. Lukuisiin esinelöytöihin lukeutuvat muun muassa reliefikoristeltu seremoniaesine, josta käytetään nykyisin nimitystä Narmerin paletti, sekä Pepi I:n luonnollista kokoa oleva kuparipatsas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hierakonpolis Wikimedia Commonsissa
Hierakonpolis – City of the Hawk (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Kom el-Ahmarin kaivauksia vuonna 1910.
Narmerin paletti. Egyptiläinen museo, Kairo.
Pienoispatsaita Hierakonpoliista. Ashmolean Museum.
Gervasio Gestori

Gestorin vaakuna.
Gervasio Gestori (1. helmikuuta 1936 – 6. tammikuuta 2023) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. kesäkuuta 1959 ja nimitettiin San Benedetto del Tronto-Ripatransone-Montalton hiippakunnan piispaksi 21. kesäkuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Maria Martini, jota avustivat Giuseppe Chiaretti ja Bernardo Citterio.
Gale Storm

Storm (oik.) ZuSu Pittsin kanssa The Gale Storm Show’ssa 1958.
Josephine Owaissa Cottle eli Gale Storm (5. huhtikuuta 1922 – 27. kesäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja.
Storm alkoi saavuttaa mainetta elokuvarooleillaan jo 1940-luvulla, ja vuosina 1956–1960 hänellä oli Susanna Pomeroyn päärooli sarjassa The Gale Storm Show. Samanaikaisesti Stormin laulajanura kukoisti.
Stormin ensimmäinen levytys ”I Hear You Knocking” on vuodelta 1956. Myöhempien laulujen joukkoon lukeutuu ”Dark Moon” (1957). Stormin omaelämäkerta I Ain't Down Yet ilmestyi vuonna 1981, ja pääosin 1950-luvun tähdeksi jääneellä laulaja-näyttelijällä on neljä tähteä Hollywood Walk of Famella.
Humpan kuninkaan hovissa

| Humpan kuninkaan hovissa Eläkeläiset |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Julkaistu: 1995
 Tuottaja(t): Kristian Voutilainen
 Tyylilaji: humppa
 Levy-yhtiö: Stupido Records
Eläkeläisten muut julkaisut
| Joulumanteli 1994 | Humpan kuninkaan hovissa 1995 | In humppa we trust 1996 |
Humpan kuninkaan hovissa on Eläkeläisten vuonna 1995 ilmestynyt albumi.
Kappaleet

Elän humpalla (Bon Jovi – Living on a Prayer) – 2.33
Pyjamahumppa (Roxette – Sleeping in my Car) – 2.32
Sorvarin humppa (Motörhead – Ace of Spades) – 2.06
Sortohumppa (J.M.K.E. – Tere Perestroika) – 2.24
Eläkeläiset (Spin Doctors – Two Princes) – 2.01
Komerohumppa (Rock'n'Roll Band – I'm Gonna Roll) – 1.43
Surinajenkka (Psychoplasma – Radio Flies) – 1.34
Tarakkihumppa (D.A.D. – Sleeping my Day Away) – 2.53
Riivinrautahumppa (Alice Cooper – Bed of Nails) – 2.06
Pätä Pätä (Batman Theme) – 0.25
Ryhtivaliohumppa (ZZ Top – Sharp Dressed Man) – 1.46
Orpopojan jenkka (Ian Dury – Sex & Drugs & Rock'n'Roll) – 1.39
Kulttihumppa (The Cult – Little Devil) – 1.40
Sisupussihumppa (Lords of the New Church – Open Your Eyes) – 2.16
Humppaleka (Elvis Presley – Viva Las Vegas) – 2.19
Konttaushumppa (The Troggs – Wild Thing) – 2.05
Humppaan itsekseni (Billy Idol – Dancing With Myself) – 4.05
Kiitoratahumppa (Velvet Underground – Venus in Furs) – 1.34
Kuka humpan seisauttaa? (CCR – Who'll Stop the Rain) – 2.25
Humppaa tai kuole (2 Unlimited – No Limit) – 2.06
Aamupalahumppa (Suzanne Vega – Tom's Diner) – 3.43
Pätä Pätä (Batman Theme) – 0.25
Komerotekno (Rock'n'Roll Band – I'm Gonna Roll) – 4.11
Tawast-bingo – 10.28
Luikurihumppa (Depeche Mode – Personal Jesus) – 2.19
Päätön humppa (Orchestral Manoeuvres in the Dark – Enola Gay) – 1.59
Muusikot

Onni Varis – urut, laulu
Lassi Kinnunen – haitari, laulu
Martti Varis – basso, laulu
Tapio Santaharju – rummut, laulu
Kristian Voutilainen – laulu, äänitys, tuotanto ja miksaus
Mika Jussila – masterointi
Pekka Jokinen, grafiikka, fanituotteet ja logistiset palvelut
Aiheesta muualla

Humpan kuninkaan hovissa discogs.com -sivustolla
Friedrich Kuhlau

Friedrich Kuhlau
Friedrich Daniel Rudolf Kuhlau (11. syyskuuta 1786 – 12. maaliskuuta 1832) oli saksalais-tanskalainen säveltäjä ja pianisti, joka kronologisesti sijoittui klassismin ja romantiikan aikakausien välille.
Kuhlau syntyi Saksassa ja opiskeli pianonsoittoa Hampurissa. Hän menetti toisen silmänsä 7-vuotiaana sattuneessa tapaturmassa. Hänen isänsä, isoisänsä ja setänsä soittivat kukin oboeta. Kuhlau työskenteli Hampurissa 1800-luvun alussa niin pianistina, musiikinopettajana kuin säveltäjänä.
Kuhlau lähti vuonna 1810 Kööpenhaminaan välttääkseen joutumasta saksalaiseen asepalvelukseen, ja hän saavutti tanskalaisessa musiikkielämässä nopeasti mainetta pianistivirtuoosina ja säveltäjänä. Hän sai Tanskan kansalaisuuden 1813, ja hänellä oli maassa vakituinen asuinpaikka kuolemaansa saakka.
Kuhlau kirjoitti mm. pianokonserton, jousikvarteton, useita pianokappaleita ja oopperoita. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös runsaasti musiikkia huilulle, jota säveltäjä ei kuitenkaan itse soittanut.
Aiheesta muualla

Friedrich Kuhlau International Music Score Library Project (englanniksi)
Huipun arvoitus

| Huipun arvoitus> Le sommet des dieux |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Patrick Imbert
Käsikirjoittaja:   Patrick Imbert  Magali Pouzol  Jean-Charles Ostorero 
Perustuu:  Jiro Taniguchin mangaan The Summit of the Gods
Tuottaja:   Jean-Charles Ostorero  Didier Brunner  Damien Brunner  Stéphan Roelants 
Säveltäjä:  Amine Bouhafa
Leikkaaja:   Camillelvis Thery  Benjamin Massoubre 
Pääosat:   Lazare Herson-Macarel  Éric Herson-Macarel  Damien Boisseau 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska, Luxemburg
Tuotantoyhtiö:   Folivari  Mélusine Productions 
Ensi-ilta:   2021-7-1515. heinäkuuta 2021 (Cannesin elokuvajuhlat)  2021-11-3030. marraskuuta 2021 (Suomi)  
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huipun arvoitus (ransk. Le sommet des dieux) on vuonna 2021 ilmestynyt ranskalais-luxemburgilainen animaatioelokuva, jonka on ohjannut animaattori ja elokuvaohjaaja Patrick Imbert. Elokuva perustuu Jirô Taniguchin ja Baku Yumemakuran mangasarjaan The Summit of the Gods (jap. 神々の山嶺, Kamigami no Itadaki) vuosilta 2000–2003, ja se voitti ranskalaiset César- ja Lumiére-palkinnot vuonna 2022 kategoriassa paras animoitu elokuva . Musiikin elokuvaan on säveltänyt ranskalais-tunisialainen Amine Bouhafa.
Ohjaaja Patrick Imbertin mukaan elokuva on tietoisen vertauskuvallinen, ja kuvaa “absoluuttisen tavoittelemista” (“la quête de l’absolu”)
Juoni

Elokuva seuraa japanilaista journalisti Fukamachia ja tämän yritystä selvittää kuka kiipesi ensimmäisenä Mount Everestin huipulle. Fukamachi saa tietää kamerasta, joka kuului brittiläisille kiipeilijöille George Mallorylle ja Andrew Irvinelle. Kameran avulla voisi saada selville saavuttivatko Mallory ja Irvine Everestin huipun ensimmäisinä ennen menehtymistään vuoren rinteille. Fukamachi alkaa jäljittää legendaarista kiipeilijää Habu Jojia, jonka hallussa kamera vaikuttaa olevan. Fukamachin yritys ratkaista arvoitus saa kuitenkin uudet kasvot, kun hän saa selville Habu Jojin olinpaikan ja kiipeää itse Mount Everestille tämän kanssa.
Tuotanto

Huipun arvoitus on ensimmäinen aikuisille suunnattu animaatioelokuva, jonka Imbert on ohjannut. Imbert oli ohjaamassa lasten animaatiota The Big Bad Fox and Other Tales (ransk. Le Grand Méchant Renard et autres contes...), kun tuottajat Damien Brunner ja Didier Brunner ottivat häneen yhteyttä vuorikiipeilyä käsittelevän elokuvan suhteen ja pyysivät häneltä joitakin luonnoksia. Imbert kuitenkin kiinnostui elokuvan aikuisille suunnatuista teemoista ja alkoi käydä läpi animaatioelokuvaan soveltuvia kohtauksia yhdessä käsikirjoittaja Magali Pouzolin kanssa. Elokuva oli tuotannon alkuvaiheissa tarkoitus tuottaa 3D-animaationa, mutta lopulta päädyttiin 2D-animaatioon sekä nopeampana että halvempana menetelmänä.
Imbert ja elokuvaan musiikit säveltänyt Amine Bouhafa työskentelivät läheisessä yhteistyössä löytääkseen elokuvaan sopivat musiikit ja “antaakseen vuorelle äänen”. (“laisser parle la montagne”). Imbertin mukaan “vuoren ääni” tulee keskeiseksi varsinkin elokuvan loppupuolella, kun dialogi vähenee ja päähenkilöt kiipeävät vuorta hiljaisuudessa.
Vastaanotto

Elokuvaa on kehuttu sen visuaalisesta kauneudesta. Empire Onlinen kriitikko Kambole Cambellin mukaan Huipun arvoitus on “hämmästyttävän taidokkaasti toteutettu ja viisaudella mukautettu animaatio, joka sisältää sekä intiimiyttä että laajoja skaaloja”. Samoin IGN:n kirjoittaja Tara Bennetin mukaan “[elokuvan] maisema ja estetiikka on kautta linjan kaunista; hienovaraista mutta vaikuttavaa”. Kriitikko Glen Kenny sitä vastoin nostaa elokuvan parhaaksi anniksi sen tarinan; hänen mukaansa “[elokuvan] narratiivi, sen järkkymätön vakaumus ja sen tarjoamat näkökulmat pakkomielteisten kiipeilijöiden mieliin antavat sille huomattavan vetovoiman”.
Huipun arvoitus voitti César- ja Lumière-palkinnot ja nimettiin Annie-palkintoehdokkaaksi vuonna 2022 kategoriassa paras animoitu elokuva.
Aiheesta muualla

Huipun arvoitus Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Huipun arvoitus Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Huipun arvoitus Metacriticissä (englanniksi)
Virallinen sivu - Folivari
Gervas Rozario

Gervas Rozario (s. 15. elokuuta 1951) on bangladeshilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Dinajpurin hiippakuntaan 31. joulukuuta 1980 ja inkardinoitiin Rajshahin hiippakuntaan 20. toukokuuta 1990. Hänet nimitettiin Rajshahin piispaksi 15. tammikuuta 2007, ja piispaksi vihkiminen seurasi 22. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Theotonius Gomes, jota avustivat Paul Tschang In-Nam ja Patrick D’Rozario.
Friedrich Bergius

| Friedrich Bergius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. lokakuuta 1884 Breslau, Saksa
Kuollut: 30. maaliskuuta 1949 Buenos Aires, Argentiina
Kansalaisuus:   Saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Varsovan yliopisto  Leipzigin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Richard Abegg,   Arthur Rudolf Hantzsch
Instituutti:  Hannoverin yliopisto
Tutkimusalue:  Kemia
Tunnetut työt:  Bergius-prosessi
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1931)
Friedrich Karl Rudolf Bergius (11. lokakuuta 1884 Breslau – 30. maaliskuuta 1949 Buenos Aires) oli saksalainen kemisti, joka tunnetaan Bergius-prosessista, jonka avulla voidaan valmistaa synteettistä polttoainetta ruskohiilestä.
Bergius ja Carl Bosch palkittiin vuonna 1931 Nobelin kemianpalkinnolla kemian korkea­paine­menetelmien keksimisestä ja kehittämisestä. Toisen maailmansodan jälkeen Bergius muutti Argentiinaan. Hän kuoli Buenos Airesissa 30. maaliskuuta 1949.
Aiheesta muualla

Bergiuksen elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla
Frederik Schmidt

Christopher Pritzier Meidellin maalaus Frederik Schmidtistä.
Frederik Schmidt (27. toukokuuta 1771 Fredensborg, Tanska – 16. helmikuuta 1840 Himmelev, Tanska) oli tanskalais-norjalainen teologi, runoilija ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Tausta

Frederik syntyi Christen Schmidtin (k. 1804) pappisperheeseen Asminderødin pappilassa, Tanskan Fredensborgissa. Kaksi vuotta myöhemmin Christen Schmidtista tuli Akershusin piispa ja perhe muutti Norjaan. Frederik aloitti opiskelut Kristianian katedraalikoulussa 1787 ja kirjoitti runoja jo kouluaikoinaan. Muutettuaan Kööpenhaminaan opiskelemaan hän ystävystyi muun muassa Jonas Reinin, P. Collettin ja Rahbekin kanssa.
Ura

Hän suoritti teologisen virkatutkinnon 1791 ja palasi Kristianiaan papinvirkaan. Vuonna 1794 hän matkusti Saksan. Matkalta palattuaan hän toimi Hermoder-lehden päätoimittajana 1795–1796, minkä jälkeen hänet kutsuttiin vain 26-vuotiaana Eikerin kirkkoherraksi.
Schmidt avioitui 1799 kenraalikomissaarin tyttären, Maren Elisabeth Mathea Oppenin (1778–1841) kanssa, mikä toi hänen ulottuvilleen huomattavan omaisuuden. Hänestä tuli 1808 Kongsbergin rovasti. Hän perusti oppikoulun piiriinsä ja vaati alaisenaan olleita pappeja kouluttamaan opettajia. Hän kampanjoi myös rokotusten puolesta. Työnsä ohella hän jatkoi kirjallisia harrastuksiaan.
Kansalliskokouksessa hän kuului tanskalaismielisenä itsestäänselvästi itsenäisyyspuolueeseen ja tuli valituksi perustuslakikomiteaan. Hän inhosi ruotsalaisia ja Herman Wedel-Jarlsbergin unionipuoluetta. Hän ei näytellyt kovin huomattavaa roolia itse lakityössä, mutta hän sai vastustajiltaan "itsenäisyysrunoilija"-lisänimen patrioottisilla lauluillaan ja terävillä kommenteillaan unionia kannattavia kohtaan. Hän vastusti kaksikamarijärjestelmää ja oli demokraattisen, kansanvaltaisen kehityksen puolestapuhuja.
Schmidt pettyi suuresti Ruotsi-Norja-unionin toteutuessa ja päätti muuttaa pois Norjasta jo 1817. Hän vietti seuraavat kaksi vuotta Tanskassa. Hän jätti 1819 Eikerin lopullisesti ja muutti Himmelevin kirkkoherraksi Roskilden lähelle. Seurakunta oli huomattavasti pienempi, kuin hänen norjalainen vastuualueensa oli ollut. Vuonna 1826 hän väitteli teologian tohtoriksi teoksella Historia Paulicianorum orientalium. Hän oli jo julkaissut runokokoelman Samlede Digte 1811 ja vuonna 1835 julkaistiin kokoelma Nye samlede Digte. Hänen runojaan kuvattiin vanhanaikaisiksi, enemmän 1700-luvun tyylisiksi kuin meneillään olevalle vuosisadalle sopiviksi. Vuonna 1868 N. Hancke julkaisi postuumisti hänen päiväkirjansa, Uddrag for Aarene, vuosilta 1807–1818.
Gallen-Kallelan surumerkki

| Gallen-Kallelan surumerkki |
| --- | --- |

Nimi:  Gallen-Kallelan surumerkki
Toinen nimi:  Suomen surumerkki
Tekijä:  Akseli Gallen-Kallela
Valmistumisvuosi:  1900
Taiteenlaji:  postimerkki
Gallen-Kallelan surumerkki (myös Suomen surumerkki) on vuonna 1900 julkaistu epävirallinen suomalainen postimerkki. Taiteilija Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema merkki julkaistiin protestina Suomen omien postimerkkien lakkauttamisen johdosta. Sen alkuperäinen nimi oli Vaakunamerkki.
Taustaa

Suomen suuriruhtinaskunta oli saanut omat postimerkkinsä vuonna 1856. Niiden käyttö kuitenkin lopetettiin vuoden 1890 postimanifestin jälkeen. Sen johdosta muun muassa Suomen postilaitos siirtyi Venäjän keisarikunnan sisäministeriön alaisuuteen. Venäjälle menevässä postissa suomalaisten postimerkkien käyttö kiellettiin 1. toukokuuta 1891 lähtien. Ulkomaille niillä oli mahdollista postittaa lähetyksiä vielä 15. elokuuta 1900 saakka.
Julkaisu ja käyttö

Gallen-Kallelan surumerkki ilmestyi elokuussa 1900 kirjailija ja toimittaja Wentzel Hagelstamin kustantamana. Se tuli myyntiin samana päivänä kuin suomalaisten postimerkkien käyttö päättyi. Surumerkin tarkoituksena oli paitsi protestoida omien postimerkkien lakkauttamista vastaan, myös osoittaa ulkomaille menevissä lähetyksissä, mistä ne olivat peräisin. Käyttöön otetuissa uusissa venäläisissä merkeissä ei ollut lainkaan merkittynä niiden kotimaata. Surumerkki kiinnitettiin varsinaisen postimerkin viereen.
Surumerkkiä ehdittiin käyttämään jonkin aikaa, kunnes kenraalikuvenööri Nikolai Bobrikov kielsi kaikkien poliittista merkitystä sisältävien merkkien ja kuvien käytön postilähetyksissä. Määräyksiä kuitenkin kierrettiin niin, että ne vietiin suoraan ulkomaille matkalla oleviin laivoihin. Surumerkkejä postitettiin myös käyttämättöminä ulkomaille, jossa Suomeen postia lähettävät liimasivat niitä kirjeisiinsä.
Koska postinkantajia kiellettiin viemästä perille surumerkillä varustettuja kirjeitä, ovat niillä varustetut leimatut postilähetykset nykyään melko harvinaisia. Leimaamaton surumerkki sen sijaan ei ole kuin korkeintaan parin euron arvoinen.
Formula 1 (videopelisarja)

| Formula 1 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Codemasters Birmingham
Julkaisija:  Codemasters
Lajityyppi:  ajopeli
Ensijulkaisu:  Formula 1
Viimeisin julkaisu:  F1 2021
Aiheesta muualla
formula-1-licensees MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Formula 1 -videopelisarja  on kattanut yhteensä 28 Formula 1 -peliä. Ensimmäiset F1-pelit tuotti Psygnosis, myöhemmin F1-pelien tuottaminen siirtyi yhtiölle Sony Computer Entertainment. Nykyisin pelit tuottaa Codemasters. Formula 1 -pelisarja sisältää seuraavat pelit: