stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
B. H. Päivänsalo
Henkilöhistoria

Päivänsalon vanhemmat olivat kenkäkauppias Johan Helander ja Augusta Magdalena Jansson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1895, teologian kandidaatiksi 1898, teologian lisensiaatiksi 1894 ja teologian tohtoriksi 1907. Päivänsalo vihittiin papiksi 1899. Hän teki opintomatkoja Egyptiin ja Palestiinaan 1927 ja 1929 sekä Kreikkaan ja Vähään Aasiaan 1928.
Päivänsalo toimi Heinolan opettajaseminaarin uskonnon ja historian lehtorina 1901–1907 sekä Helsingin kaupunkilähetyksen johtajana 1906–1917 ja 1921–1933. Hän oli Helsingin pohjoisen suomalaisen seurakunnan kappalaisena 1915–1917 ja Kuopion maaseurakunnan kirkkoherrana 1917–1921.
Päivänsalo oli suomalaisen puolueen ja kokoomuksen kansanedustajana 1917–1918 (Kuopion läänin läntinen vaalipiiri) ja 1929–1933 (Uudenmaan läänin vaalipiiri). Hän kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Vuonna 1924 Päivänsalo vastusti uskonnollisin perustein polttohautauksen käyttöönottoa Suomessa. Hänen mielestään ruumiiden polttaminen oli sekä kristinuskon historiaa että sen henkeä vastaan.
Päivänsalon puoliso oli Laina Elisabet Leidenius. Päivänsalon poikia olivat Suomen kristillisen liiton ensimmäinen puheenjohtaja Olavi Päivänsalo (1916–1984), Pornaisten kirkkoherra Armo Päivänsalo (1902–1973), kasvatustieteen professori Paavo Päivänsalo (1918–2004) ja Helsingin Kaupunkilähetyksen johtaja, teologian tohtori Veikko Päivänsalo (1903–1978). Bror Hannes Päivänsalon pojanpoika on tietokirjailija ja kristinuskon puolustaja Martti Päivänsalo. Päivänsalon tyttärestä Rauha Aulikki Päivänsalosta (s. 1904) tuli lääkäri. Kauppaneuvos Hugo Helander oli puolestaan Bror Hannes Päivänsalon veli.
Teoksia

Silmäyksiä kuolleitten maailmaan. WSOY 1920.
Henkien ja kuolleitten maailma. WSOY 1924.
Muutama kuollut herää: Kuvauksia Helsingistä ja muualta. Otava 1909.
Piirteitä neologian vaikutuksesta Suomen kirkollisiin ja uskonnollisiin oloihin 18:iinen vuosisadan keskivaiheilta  19:iinen vuosisadan keskivaiheille, väitöskirja.    1901
Suomen koulun uskonnonopetus ja valistussuunta.   1904
Apostolein teot I–III (selityksiä).     1904-1905
Raamattua lapsille.    1906
Näkymätön käsi: Uskonnollinen romaani.    1915
Kiirastulen läpi.    1916
Johanneksen ilmestys.    1921
Gennesaretin rannoilla: Matkakuvaus. 1926
Jerusalemissa: Matkakuvaus. 1927
Suomen sisälähetys 1-2.  1931-1932
Aiheesta muualla

.aspx B. H. Päivänsalo Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
B. H. Päivänsalo : Ketä faraota Mooses ja Aaron puhuttelivat, Suomen Kuvalehti, 06.04.1929, nro 14, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
B. H. Päivänsalo : Missä oli Getsemanne?, Suomen Kuvalehti, 13.04.1929, nro 15, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
B. H. Päivänsalo : Aabrahamin ja Saaran haudoilla, Suomen Kuvalehti, 20.04.1929, nro 16, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1917–1918 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (32):  Ala-Kulju  Alanen  Antila  Arajärvi (1917–1918)  Bergroth  Haataja  Hiidenheimo  Hyöki (1918)  Häkkinen  Ingman  Kaila  Kairamo  Koivisto  Kotila  Lanne  Lagerlöf  Loukko (1918)  Louhivuori  Malmivaara  Nevanlinna  Peurakoski  Päivänsalo  Rantasalo  Retulainen  Runtti  Saari (1917–1918†)  Sjöstedt-Jussila  Typpö  Vanhala  Valkama  A. Virkkunen  P. Virkkunen  Yrjö-Koskinen 
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1918–1919 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (41):  Ahmavaara  Ala-Kulju  Alanen  Antila  Arajärvi  Arokallio  Bergroth   Haataja  Hiidenheimo  Hultin  Hyöki  Häkkinen  Ingman  Kaila  Kairamo  Koivisto  Lanne  Lagerlöf  Laurila (1919)  Louhivuori  Malmivaara  Mannonen (1919)  Meurman (1919)  Nevanlinna  Nissinen  Paavolainen  Pennanen  Peurakoski  Puumala  Päivänsalo  Rantasalo  Repo (1919)  Retulainen  Runtti  Setälä  Sjöstedt-Jussila  Snellman  Talas  Tanttu  Typpö  Vanhala  Valkama  A. Virkkunen  P. Virkkunen  Yrjö-Koskinen 
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1929–1930 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Ahmavaara  Haataja  Heikkilä  Häkkinen  Ikola  Junnila  Järvinen  Kilpeläinen  Kivi  Kuokkanen  Kuuliala  Lamminen  Lehtonen (1930)  Luoma  Lähteenoja  Moilanen  Nikkanen  Nukari (1929–1930)  Oksanen  Paavolainen  Pennanen  Puhakka  Päivänsalo  Sahlstein  Talas  Tuomikoski  Turja  Virkkunen 
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1930–1933 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (42):  Aalto-Setälä  Ainali  Anttila  Forstadius  Häkkinen  Junnila  Jussila  Kallioniemi  Kilpeläinen  Kolkki  Korpisaari  Koskelainen (1931–1933)  Koskenheimo (1930–1933†)  Kuokkanen  Kuuliala  Lehtonen  Leivo  Malmivaara  Moilanen  Mäkelä  Nikkanen  Oksala  Oksanen  Paavolainen  Pennanen  Perheentupa  Pesonen  Pihkala  Pojanluoma  Päivänsalo  Rantanen  Rautaharju  Riipinen  Sahlstein  Solja  Sovijärvi  Svinhufvud (1930–1931)  Tulenheimo  Tuomikoski  Turja  Virkkunen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Claës Gripenberg

Claës Gripenberg tai Claes Gripenberg -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Claës Alexis Konstantin Gripenberg (1852–1927), suomalainen virka- ja valtiopäivämies, itsenäisyysaktivisti ja diplomaatti
Claes Jakob Gripenberg (1768–1856), suomalainen upseeri ja valtioneuvos
Claës Gripenberg (1911–1976), suomalainen majuri ja kirjallisuuden kääntäjä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Claës Gripenberg”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Claes Jakob Gripenberg

Claes Jakob Gripenberg (17. toukokuuta 1768 Ulvila – 3. huhtikuuta 1856 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja valtioneuvos. Hän oli päätullijohtokunnan ylijohtaja 1816–1822 ja Suomen Pankin johtokunnassa 1822–1837.
Gripenberg-aatelissukuun kuulunut Claes syntyi Ulvilan Haistilassa everstiluutnantti Odert Johan Gripenbergin (1722–1803) poikana. C. J. Gripenberg palveli upseerina Porin läänin jalkaväkirykmentissä ja osallistui Kustaa III:n sotaan (1788–1790), Ruotsin Pommerin puolustukseen (1807) ja Suomen sotaan (1808–1809). Sotilasarvoltaan hän yleni majuriksi. Suomen sodan jälkeen hän toimi Viipurin läänin lääninrahastonhoitajana 1812–1822 ja päätullijohtokunnan ylijohtajana 1816–1822. Suomen pankin johtokunnassa hän toimi 1822–1837. Gripenberg kuoli Helsingissä 3. huhtikuuta 1856.
Täplämuura

| Täplämuura |
| --- | --- |
 Täplämuurakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Rusoselkämuurat Myrmoderus
Laji::  squamosus
Kaksiosainen nimi
 Myrmoderus squamosus  (Pelzeln, 1868) 

Katso myös
   Täplämuura Wikispeciesissä   Täplämuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täplämuura (Myrmoderus squamosus) on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Täplämuura voi kasvaa 15–16 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Täplämuurakoiraan päälaki, selkä ja siipien kärjet ovat ruskeat. Pää on musta ja siinä on valkoinen silmäkulmajuova. Linnun rinnassa on mustia ja valkoisia suomukuvioita ja vatsa on valkoinen. Mustissa siivissä on valkoisia täpliä. Täplämuuranaaraan päälaki, selkä ja siivet ovat samanlaiset kuin koiraalla, mutta naama on valkoisempi ja rinnassa on vain heikkoja mustia suomukuvioita valkoisella pohjalla.
Levinneisyys ja elinympäristö

Täplämuura elää Brasilian kaakkoisrannikolla. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja se liikkuu tyypillisesti niiden pohjakerroksissa lähellä maata.
Täplämuuranaaras.
Frans Rapola

Frans Rapolan hautamuistomerkki Käppärän hautausmaalla on paljastettu 12. toukokuuta 1912.
Frans Oskar (F. O.) Rapola (23. joulukuuta 1862 Sääksmäki – 20. maaliskuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Elämä

Rapolan vanhemmat olivat ratsutilallinen Juho Kustaa Rapola ja Eufrosyne Lovisa Sirén Sääksmäen Rapolasta. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1886. Rapola oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon historian ja suomen kielen kollegana 1887–1891 ja Savonlinnan reaalilyseon lehtorina 1891–1895. Viimeksi Rapola toimi Porin lyseon lehtorina vuosina 1895–1910. Hän julkaisi joukon suosittuja mukailtuja suomennoksia historian oppikirjoista, samoin kuin ainekirjoitusoppaan. Vuonna 1908 ilmestyi Rapolan laatima maakuntakuvaus Häme.
Poliittinen ura

Frans Rapola toimi säätyvaltiopäivien pikakirjoittajana vuosina 1885 ja 1891. Hän oli myös innokas raittius- ja kansanvalistusmies, joka kirjoitti muun muassa Kansanvalistusseuran kalenterin. Rapola oli suomalaisen puolueen kansanedustaja vuosina 1907–1910, edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Rapolan kuoltua kesken vaalikauden, hänen seuraajakseen tuli Hjalmar Nordling eli kirjailija Hj. Nortamo. Frans Rapola on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
Perhe

Rapola oli naimisissa Maria Josefina Jaeckellin kanssa vuosina 1887–1900. Tämän kuoltua hän meni naimisiin Agda Olga Esperance Enlundin (k. 1949) kanssa. Juristi, lainvalmistelija, korkeimman hallinto-oikeuden jäsen ja eduskunnan oikeusasiamies Marjos Rapola (1900–1969) oli Rapolan poika ensimmäisestä avioliitosta, samoin kuin suomen kielen tutkija, Helsingin yliopiston suomen kielen professori ja akateemikko Martti Rapola (1891–1972). Hänen tyttärensä toisesta avioliitosta oli kustannustoimittaja ja kääntäjä Sirkka Rapola (1905–1997).
Norlannin yliopistollinen sairaala

| Norlannin yliopistollinen sairaala |
| --- | --- |
 Norlannin yliopistollinen sairaala joulukuussa 2006.
Sijainti
Koordinaatit:  63°49′03″N, 20°17′54″E
Organisaatio
Sairaanhoitopiiri:  Norlanti
Tyyppi:  yliopistollinen sairaala
Yhteistyöyliopisto:  Uumajan yliopisto
Historia
Perustettu:  1907
Linkki
Kotisivut:  Virallinen sivusto
Norlannin yliopistollinen sairaala (ruots. Norrlands universitetssjukhus, Nus) on Uumajassa, Ruotsissa sijaitseva sairaala. Vuonna 2014 siellä työskenteli 5 600 henkilöä.
Norlannin yliopistollinen sairaala toimii myös Uumajan yliopiston opetussairaalana, jossa lääketieteellinen tiedekunta on vastuullinen viranomainen. Tiedekunnassa on noin 2 860 perustutkinnon suorittajaa, 450 jatko-opiskelijaa ja 1 020 henkilöstön jäsentä, heidän joukossaan noin 500 opettajaa/tutkijaa.
Historia

Norlannin yliopistollinen sairaala perustettiin lasarettina vuonna 1784, joka tunnettiin nimellä Gula huset osoitteessa Storgatan 28. Siellä oli kahdeksan hoitopaikkaa. Rakennus on yhä olemassa, mutta sitä ei enää käytetä sairaalana.
Kun Uumaja laajeni, uusi sairaala rakennettiin Ålidbackeniin, Uumajan keskustan ulkopuolelle. Sairaalan toiminta käynnistettiin vuonna 1907, ja se vietti satavuotisjuhlaa 2007. Aluksi sairaalassa oli 134 hoitopaikkaa.
Vuonna 1918 sairaalaa laajennettiin jälleen. Vuonna 1926 valmistui silmäklinikka, vuonna 1937 avattiin uusi pediatria-osasto, ja vuonna 1957 avattiin gynekologinen ja synnytysoppi-osastot.
Nykyisin kaikki alkuperäiset Ålidbackenilla sijainneet rakennukset on purettu ja korvattu nykyisellä sairaalalla.
Vuonna 2011 Västerbottenin läänin maakäräjät otti voimaan valokuvauskiellon, vedoten potilaiden ja henkilöstön yksityisyyden suojaan. Kielto ei kuitenkaan rajoittunut sairaalaan, vaan sisälsi kaikki maakäräjäkunnan tilat. Kielto sai aikaan protesteja ruotsalaismedian, kuten SVT:n, TV4:n ja Västerbottens-Kurirenin, keskuudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norlannin yliopistollinen sairaala Wikimedia Commonsissa
Norlannin yliopistollisen sairaalan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Norrland's University Hospital
Norlannin yliopistollinen sairaala, jossa vasemmassa yläkulmassa osa Uumajan yliopiston kampusta ja alhaalla Uumajan itäinen rautatieasema.
Käännös suomeksi
Tynkämuura

| Tynkämuura |
| --- | --- |
 Tynkämuurankoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Pygiptila
Laji::  stellaris
Kaksiosainen nimi
 Pygiptila stellaris  (Spix, 1825) 

Alalajit
 P. s. maculipennis  P. s. occipitalis  P. s. purusiana  P. s. stellaris 
Katso myös
   Tynkämuura Wikispeciesissä   Tynkämuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tynkämuura (Pygiptila stellaris) on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Tynkämuura kasvaa 13–14 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Tynkämuurakoiraan höyhenpuku on kauttaaltaan harmaa. Siivet ovat hieman muuta ruumista tummemmat ja niissä on valkoisia täpliä. Naaraslinnun päälaki ja selkä ovat harmaat. Naama, rinta ja vatsa ovat kellanruskeat ja siivet punaruskeat. Sekä koiraan että naaraan värien tummuus vaihtelee alalajeittain. Tynkämuuran pyrstö on hyvin lyhyt. Nokka on tukeva.
Levinneisyys ja elintavat

Tynkämuuraa tavataan länsi-itäsuunnassa Kolumbiasta Brasiliaan ja pohjois-eteläsuunnassa Venezuelasta Bolivian pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja erityisesti niiden tiheiköt. Tynkämuura liikkuu pareittain tai muutaman linnun ryhminä. Se voi myös liittyä sekaparviin.
Tynkämuuranaaras.
Antti Rantakangas

| Antti Rantakangas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. helmikuuta 1964 Pulkkila
Kuollut: 22. marraskuuta 2019 (55 vuotta) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Keskusta
Asema:  Kansanedustaja (1999–2019)
Vaalipiiri:  Oulun vaalipiiri
Kotipaikka:  Haapavesi
Puoliso:  Minna Rantakangas (1990–2019)
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Antti Toivo Armas Rantakangas (28. helmikuuta 1964 Pulkkila – 22. marraskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja Suomen Keskustan kansanedustaja sekä puolueensa varapuheenjohtaja vuosina 2003–2010. Kansanedustajaksi hänet valittiin ensimmäisen kerran vuoden 1999 vaaleissa. Hän toimi hallintovaliokunnan puheenjohtajana 2010–2011 ja valtiovarainvaliokunnan varapuheenjohtajana vuonna 2019. Koulutukseltaan Rantakangas oli agrologi, ja ennen valintaansa eduskuntaan hän toimi maanviljelijänä sekä pankinjohtajana.
Rantakangas kuoli tapaturmaisesti kaaduttuaan ja lyötyään päänsä 22. marraskuuta 2019 kotonaan Helsingissä. Rantakankaan tilalle eduskuntaan nousi Kuhmon kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Tuomas Kettunen.
Yksityiselämä

Antti Rantakangas oli kotoisin Pulkkilasta Pohjois-Pohjanmaalta, mutta asui myöhemmin Haapavedellä. Haapaveden kaupunginvaltuuston puheenjohtajana hän toimi vuodesta 2009 vuoden 2015 kesäkuuhun asti. Hän oli Pulkkilan kunnanvaltuuston jäsen vuosina 1993–2007 ja kunnanvaltuuston puheenjohtaja vuosina 1997–2008. Rantakangas oli naimisissa ja hänellä oli kolme tytärtä. Sotilasarvoltaan hän oli alikersantti (ylennetty vuonna 2000).
Alvina Uggla

| Alvina Uggla> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1837
Kuollut: 29. tammikuuta 1894 (56 vuotta)
Ammatti:  taidemaalari
Taiteilija
Ala:  maalaustaide
Palkinnot
 Dukaattipalkinto 1858 
Alvina Mathilda Dittmar Uggla (1837 – 29. tammikuuta 1894) oli suomalainen taidemaalari. Hän ja Hilda Olson olivat vuonna 1858 dukaattipalkinnon ensimmäiset saajat. Uggla palkittiin ansiokkaasta kopiosta, jonka hän oli tehnyt Werner Holmbergin maalauksesta Linnanpuisto auringonlaskun jälkeen.
Alvina Ugglan aviomies oli sotakamreeri ja kamarineuvos Wilhelm Dittmar. Heillä oli kuusi lasta, muiden muassa hallintoneuvos Max Dittmar ja varatuomari John Dittmar.
Kirjallisuutta

Biograafisia tietoja Suomen naisista eri työaloilla. Suomen Naisyhdistys, Helsinki 1896.
Pydnan taistelu

Rooman tasavalta 100-luvulla eaa.
Pydnan taistelu käytiin Rooman tasavallan ja Makedonian valtakunnan välillä 22. kesäkuuta 168 eaa. Taistelussa Lucius Aemilius Paulluksen johtama Rooman armeija voitti kuningas Perseuksen komentaman makedonialaisarmeijan. Sen tuloksena kolmas makedonialaissota päättyi, ja Makedonia sekä myöhemmin koko Kreikka päätyivät roomalaisten haltuun.
Perseus kärsi tappion Pydnassa lähinnä Rooman taktisen järjestelmän vuoksi. Osasyy oli myös taistelun hajanainen alku, jonka johdosta makedonialaiset eivät pystyneet ryhmittäytymään kunnolla taistelujärjestykseen. Se osoittikin, että roomalaisten manipuli-taktiikka oli joustavampi kuin kömpelömpi falangi. Taistelua onkin sanottu klassiseksi esimerkiksi legioonan ja falangin kohtaamisesta.
Taustaa

Toisen makedonialaissodan jälkeen Makedonian ja Rooman välit olivat edelleen kehnot, eikä niitä ollut yritettykään parantaa.
Filippos V:n poika Perseus nousi valtaistuimelle vuonna 179 eaa. Isänsä tavoin hän vihasi Roomaa ja alkoikin heti haastaa roomalaisten arvovaltaa eri alueilla. Perseus otti vaimokseen Seleukidien valtakunnan kuninkaan Seleukos IV Filopatorin tyttären Laodiken ja teki liittolaissopimuksia muun muassa Kreikan, Epeiroksen, Seleukidien, Rhodoksen sekä useiden roomalaisvastaisten traakialais- ja illyrialaisheimojen kanssa. Hän marssitti armeijansa sekä Pohjois-Makedoniaan että etelään Kreikkaan ja rikkoi siten Makedonian aiempia sopimuksia Rooman kanssa. Lopuksi Perseus muodosti liiton Akhaian liiton ja muiden Kreikan kaupunkivaltioiden kanssa uhaten roomalaisten määräysvaltaa Makedoniassa ja Kreikassa.
Vuonna 172 eaa. Rooman uskollinen liittolainen ja Makedonian vihamies, Pergamonin kuningas Eumenes II tuli epäluuloiseksi ja kertoi roomalaisille Perseuksen toimista syyttäen tätä Pergamonin rajojen loukkaamisesta. Rooman senaatti ei kuitenkaan vielä kiinnittänyt asiaan paljon huomiota, koska roomalaisten huomio oli Illyriassa, missä he joutuivat toistuvasti taistelemaan paikallisia heimoja vastaan. Mielipiteet kuitenkin muuttuivat, kun Illyrian ongelmat ja Eumeneen salamurhayritys yhdistettiin Perseukseen. Senaatti päätti sotilaallisista toimista Perseusta vastaan, ja Rooma lähetti legioonalaisia ja lähettiläitä Epeirokseen ja Kreikkaan turvaamaan hyökkäysreitit Makedoniaan ja varmistamaan kreikkalaisten kaupunkien tuen Roomalle.
Sota julistettiin keväällä 171 eaa. Ensimmäisinä viikkoina roomalaiset onnistuivat saamaan lukuisia pieniä voittoja makedonialaisista, mutta Perseus voitti myöhemmin samana vuonna roomalaisen konsuli Publius Licinius Crassuksen johtaman roomalaisarmeijan Kallinikoksen taistelussa Larissan lähettyvillä. 250 roomalaista kaatui ja 6 000 jäi vangeiksi. Crassus ja hänen seuraajansa eivät osoittaneet kovinkaan suurta kyvykkyyttä taistelussa, ja heidän joukkojensa liikkeet olivat huonosti koordinoituja. Samana vuonna taistelun jälkeen preettori Lucretius Galluksen ja myöhemmin L. Hortensiuksen joukot ryöstivät useita makedonialaismielisiä kaupunkeja, mikä lietsoi vihaa kreikkalaisissa.
Seuraavina vuosina sota juuttui paikoilleen eikä kumpikaan puoli saanut strategista etua. Roomalaiset päätyivät lähinnä ryöstelemään makedonialaisia ja kreikkalaisia kaupunkeja. Perseus taas siirtyi puolustuskannalle ja keskittyi linnoittamaan asemiaan Makedonian rajalla. Vuonna 169 eaa. konsuli Quintus Marcius Philippus otti Makedoniassa olevan armeijan komentoonsa, muttei pystynyt pakottamaan makedonialaisia ratkaisevaan taisteluun, vaikka hänen onnistuikin murtautua äärimmäisen vaikeakulkuisen vuoristoalueen yli Olymposvuoren lähellä olevalle tasangolle ja vallata Herakleion, Dion sekä muut rannikkoalueen kaupungit.
Lucius Aemilius Paullus valittiin uransa toisen kerran konsuliksi 15. maaliskuuta 168 eaa., ja hänestä tuli Makedoniassa olevan armeijan komentaja. Kesäkuun alussa 168 eaa. Paullus saapui Rooman armeijan leiriin lähellä Filan kaupunkia.
Joukot > Rooman armeija

Roomalaisilla oli noin 35 000–40 000 miestä, mukaan lukien kaksi legioonaa. Näissä legioonissa oli poikkeuksellisesti 6 000 jalkaväkimiestä ja 300 ratsumiestä, kun normaalivahvuus oli 5 200 miestä. Ne olivat myös kokeneita, koska niihin kuului toisen puunilaissodan ja sitä seuranneiden konfliktien veteraaneja. Toisaalta legioonat olivat myös jossain määrin ikääntyneitä.
Armeija, jonka vahvuus oli 14 000 jalkaväki- ja 600 ratsumiestä, kutsuttiin palvelukseen ja lähetettiin Makedoniaan Paulluksen mukana täydentämään legioonat määrävahvuuteensa. Joukot olivat pääasiassa roomalaisia ja latinalaisia. Liittolaisjoukkoja oli Makedoniassa jo ennestään: itaaleja, kreetalaisia, marrukiineja, pelignejä, traakialaisia ja samnilaisia. Numidialaiset olivat antaneet roomalaisille myös sotanorsuja, ja maavoimien tukena oli preettori Gnaeus Octaviuksen komentama laivastoeskaaderi.
Pydnassa legioonat olivat keskustassa, Rooman liittolaiset niiden vieressä, ratsuväki sivustoilla ja 22 norsua oikealla sivustalla.
Joukot > Makedonian armeija

Perseuksen armeijan taktiikka, varustus ja kokoonpano periytyi Aleksanteri Suuren ja Filippos II:n sotavoimista. Armeijaan kuului makedonialaisten värväämiä ulkomaalaisia palkkasoturijoukkoja, mutta sen iskukykyisin voima oli 21 000 miehen suuruinen peitsifalangi, jonka aseena oli sarissa, noin 6,3 metriä pitkä keihäs. Sarissaa piti käsitellä kahdella kädellä, joten käsivarteen oli kiinnitetty pyöreä kilpi (pelta). Lisäksi miehillä oli pronssinen kypärä, kovetetusta pellavasta tehty rintapanssari ja säärisuojat.
Falangin iskuvoima suuntautui eteenpäin eikä se voinut puolustautua sivustasta tulevia hyökkäyksiä vastaan, joten sen kylkiä piti suojata muilla jalkaväki- tai ratsuväkiyksiköillä. Falangisotilailla oli tosin miekka, mutta heitä ei ollut yleensä koulutettu miekkamiehiksi. Falangin valio-osasto Pydnassa oli kuninkaallinen kaarti eli agema, johon kuului 2 000–3 000 miestä ja jota komensivat Leonnatos ja Thrasippos. Loput makedonialaisten falangista oli jaettu pronssikilpiin (khalkaspides), jotka taistelivat vasemmalla puolella, ja valkokilpiin (leukaspides) oikealla puolella.
Tiheä keihäsmuuri pelotti useampia vastustajia, ja falangi oli vaikea voittaa edestä päin, kunhan se vain pysyi linjassa. Paullus ei ollut aikaisemmin nähnyt falangia taistelussa, ja myöhemmin hän myönsi, että hänen elämänsä kauhistuttavin näky oli ollut makedonialaisten falangi etenemässä kohti hänen miehiään.
Paionialaisten, agrianien ja muiden liittolaisten joukoissa oli 3 000 miestä. Armeijassa oli myös 2 000 galatialaista, 3 000 traakialaista, 3 000 kreetalaista ja jonkin verran kreikkalaisia Leonideksen komennossa. Perseus oli myös kerännyt Makedoniasta 3 000 ratsumiestä, ja lisäksi Odrysian kuningas Kotys VI oli antanut hänelle 1 000 ratsumiestä ja 1 000 jalkaväkimiestä, joten hänen armeijassaan oli yhteensä noin 40 000 jalkaväki- ja 4 000 ratsumiestä.
Taistelupaikka

Taistelun tarkka sijainti on pystytty kartoittamaan. Antiikin lähteet kertovat Pydnan taistelun sijainnin olleen Pydnan kaupungin eteläpuolella olevalla tasangolla. Plutarkhoksen mukaan tämä maasto oli juuri oikeanlaista falangille ja tasangolle lähellä oleville rinteille pystyttiin sijoittamaan kevytaseisia jalkaväkijoukkoja.