stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Magneettikuvauksen historia
Nobel-palkinto 2003

Magneettikuvauksen perustavanlaatuisesta merkityksestä ja sovellettavuudesta lääketieteessä Paul Lauterbur Illinoisin yliopistosta Urbana-Champaignissa ja Sir Peter Mansfield Nottinghamin yliopistosta saivat vuoden 2003 fysiologian tai lääketieteen Nobel-palkinnon "magneettiresonanssikuvausta koskevista löydöksistään". Nobel-palkinnossa tunnustettiin Lauterburin oivallus käyttää magneettikentän gradientteja alueellisen paikannuksen määrittämiseen, mikä mahdollisti 3D- ja 2D-kuvien ottamisen. Mansfieldille annettiin tunnustusta matemaattisen formalismin käyttöönotosta ja tekniikoiden kehittämisestä gradienttien tehokasta hyödyntämistä ja nopeaa kuvantamista varten. Palkinnon voittanut tutkimus oli tehty lähes 30 vuotta aiemmin, kun Paul Lauterbur toimi professorina kemian laitoksella Stony Brookin yliopistossa New Yorkissa.
Raymond Damadianin "Laite ja menetelmä syövän havaitsemiseksi kudoksissa".
MRI Scanner Mark One. Ensimmäinen rakennettu ja käytetty magneettikuvauslaite Aberdeenin kuninkaallisessa sairaalassa Skotlannissa.
Le Chambon-sur-Lignon

| Le Chambon-sur-Lignon |
| --- | --- |

 vaakuna
 Le Chambon-sur-Lignon
 Koordinaatit: 45°03′42″N, 4°18′11″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Haute-Loire
Arrondissementti:  Yssingeaux
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  41,7 km²
Väkiluku (2014):  2 553 
 – Väestötiheys:  61 as./km²
Kunnan numero:  43051
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Le Chambon-sur-Lignon on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Toisen maailmansodan aikana kunnan asukkaat auttoivat juutalaisia piilottamalla heitä natseilta. Tästä teosta kiitoksena kunnalle on myönnetty Vanhurskaat kansakuntien joukossa -arvo. Kunnassa on myös tapahtumasta kertova museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Le Chambon-sur-Lignon Wikimedia Commonsissa
Lehtituppi

Niittynurmikan (Poa pratensis) varresta erotettu lehtituppi, jonka päässä, lehtitupen ja lehtilavan yhtymäkohdassa, on vaalea, kalvomainen kieleke
Lehtituppi on erityisesti heinäkasveilla tavattava putkimainen rakenne, joka ympäröi vartta lehtilavan alapuolella. Lehtituppi on kehittynyt lehtikannasta ja on usein tiiviisti varren ympärillä. Lehtituppi voi olla useita senttimetrejä pitkä, ja sen pituus vaihtelee kasvista riippuen. Lehtilapa on kiinni lehtitupessa, ja niiden yhtymäkohdassa voi olla lajista riippuen vaihtelevannäköinen ja -kokoinen kieleke.
Lehtituppi voi muistuttaa ulkonäöltään korvaketuppea.
Linnea Kuuluvainen

Linnea Kuuluvainen (s. 1996) on suomalainen, Ruskolta kotoisin oleva kirjailija, jonka esikoisromaani Metsän peitto ilmestyi Gummeruksen kustantamana vuonna 2024. Se on tulevaisuuden Turkuun ja sen lähiseudulle sijoittuva luontodystopia. Kuuluvainen on opiskellut Turun yliopistossa suomen kieltä ja luovaa kirjoittamista.
Lido (artisti)

| Lido |
| --- | --- |
 Lido vuonna 2012 Etelä-Koreassa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Peder Losnegård
Syntynyt: 26. lokakuuta 1992 (ikä 31)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Lido 
Aktiivisena:  2005–
Levy-yhtiöt:  Mad Decent 
Palkinnot
 Spellemannprisen Vuoden tulokas 2012 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lido (oik. Peder Losnegård, vuoteen 2015 LidoLido; s. 26. lokakuuta 1992) on norjalainen laulaja-lauluntekijä, joka on kotoisin Tysværistä ja nousi julkisuuteen lasten Eurovision laulukilpailun Norjan karsinnasta vuonna 2005. Hänen alkuperäinen taiteilijanimensä oli Lil' P, mutta vieraillessaan Keniassa paikalliset lapset kutsuivat häntä Lidoksi, minkä jälkeen hän otti käyttöön LidoLido-nimen, jonka hän lyhensi vuonna 2015 pelkäksi Lidoksi. Lidon esikoisalbumi Pretty Girls & Grey Sweaters ilmestyi vuonna 2012, ja hän voitti sillä Spellemannprisenin Vuoden tulokas -kategoriassa.
Albumit

Pretty Girls & Grey Sweaters (2012)
Battle Poetry (2013)
Everything (2016)
Peder (2020)
Ultraviolet (2023)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lido (artisti) Wikimedia Commonsissa
Leena Jokinen

Leena Hannele Jokinen (o.s. Korhonen, 3. toukokuuta 1956 Tuusula – 3. heinäkuuta 2019 Hyvinkää) oli suomalainen urheilutoimittaja. Jokinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1975 ja kävi kolme vuotta myöhemmin Sanoman toimittajakoulun. Ilta-Sanomien palvelukseen Jokinen tuli vuonna 1982 ja työskenteli lehden palveluksessa vuoteen 2015, jolloin jäi eläkkeelle.
Jokinen tunnettiin erityisesti hiihtolajien ja taitoluistelun asiantuntijana ja lukuisten arvokilpailujen kävijänä. Kesälajeista läheisiä olivat yleisurheilu ja pyöräily. Hän oli työtehtävissä kuusissa talviolympialaisissa sekä vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Muita arvokisatapahtumia ja tapahtumia kertyi kymmenittäin. Jokinen erikoistui 2000-luvulla dopingkysymyksiin ja osallistui Maailman antidopingtoimiston järjestämiin tilaisuuksiin.
Jokinen sai tunnustusta työstään muun muassa Kansainväliseltä hiihtoliitolta, joka myönsi hänelle toimittajapalkinnon vuonna 2008. Hän oli ehdolla urheilujournalistipalkinnon saajaksi Urheilugaalassa 2016.
Aiheesta muualla

Leena Jokisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Le Chevalier de Saint-Georges

Nuori Le Chevalier de Saint-Georges vuonna 1768. Eugène de Beaumontin piirtämä muotokuva.
Joseph Boulogne, le Chevalier de Saint-Georges (1745 Guadeloupe – 1799) oli ranskalainen säveltäjä ja kapellimestari.
”Musta Mozart” -lempinimellä tunnettu Saint-Georges oli ensimmäinen tummaihoinen, joka pääsi johtamaan arvostettuja ranskalaisorkestereja. Hän soitti viulua taiturimaisesti ja muusikon ja kapellimestarin työn rinnalla hän myös sävelsi. Saint-Georgesin tuotanto käsittää seitsemän sinfoniaa sekä lukuisia viulukonserttoja, jousikvartettoja ja muita ajalle tyypillisiä sävellysmuotoja.
Boulogne oli ranskalaisen plantaasinomistajan ja entisen senegalilaisen orjan poika. Guadeloupessa syntynyt Saint-Georges asettui vanhempiensa kanssa Pariisiin vuoden 1749 tietämillä. Teini-ikäisenä Saint-Georgesista tuli kuuluisan asemestarin La Boëssièren oppilas. Hän harrasti miekkailua ja otteli ensimmäisen kerran Giuseppe Gianfaldonia vastaan syyskuussa 1766.
Saint-Georgesin musiikkiopetuksesta ei tiedetä paljoakaan. Allan Badley kirjoittaa Naxoksen julkaiseman viulukonserttolevyn oheislehtiössä Saint-Georgesin saaneen ensimmäiset soittotuntinsa Platonilta, joka hoiti perheen plantaasia. On ehdotettu, että viuluopintoja Saint-Georges sai Ranskassa Leclairilta ja sävellysopastusta Gossecilta. Badley kertoo, että yleisen oletuksen mukaan suurin osa musiikkiopinnoista tapahtui vuosien 1758 ja 1769 välillä.
Vuonna 1769 Saint-Georges esiintyi ensimmäisen kerran Gossecin Concert des Amateursin kanssa. Ensimmäinen sooloviulistin esitys tuli vuonna 1772, kun Saint-Georges esitti konserttonsa Op. 2, yhä Gossecin orkesterissa. Gossecin siirryttyä toisiin tehtäviin Saint-Georges otti Concert des Amateursin johtopaikan vuonna 1773.
Vuonna 1777 Saint-Georges julkaisi ensimmäisen oopperasävellyksensä Ernestinen. Vuosien 1785 ja 1790 välillä Saint-Georges käytti aikaansa lähinnä yksittäisiin miekkailuotteluihin.
Saint-Georgesin kohtalaisen pieni musiikkituotanto voidaan parhaiten selittää monien aktiviteettien päällekkäisyyksillä. Miekkailu ja vuoden 1792 visiitti Ranskan kansalliskaartissa veivät oman osansa ajankäytöstä. Suurin osa musikaalisista töistä ilmestyi 1772–1779. Saint-Georges kirjoitti viulukonserttonsa omaan käyttöönsä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Le Chevalier de Saint-Georges Wikimedia Commonsissa
Linnea Gustafsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Linnea Gustafsson Savoien MM-kilpailuissa 2011. |  Linnea Gustafsson Savoien MM-kilpailuissa 2011. |  Linnea Gustafsson Savoien MM-kilpailuissa 2011. |  |
Maa:   Ruotsi
Naisten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Savoie 2011 | sprintti |  |
|  Hopeaa | Miskolc 2009 | sprintti |  |
Linnea Gustafsson (s. 20. helmikuuta 1986) on ruotsalainen suunnistaja ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa Visborgs OK:ta.
Ventspilsin EM-kilpailuissa 2008 Gustafsson sijoittui seitsemänneksi sprintissä. Olomoucin MM-kilpailuissa 2008 hän sijoittui sprintissä 15:nneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa 2008 hän sijoittui 25:nneksi.
Avoimissa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa 2009 Gustafsson voitti viestikultaa ja sijoittui seitsemänneksi sprintissä. World Gamesissa 2009 hän voitti keskimatkalta pronssia ja sijoittui viidenneksi sprintissä ja kahdeksanneksi viestissä. Miskolcin MM-kilpailuissa 2009 Gustafsson voitti sprintissä hopeaa. Savoien MM-kilpailuissa 2011 hän voitti kultaa sprintistä.
Leo Arnaud

Leo Arnaud
Leo Arnaud (oik. Noël Léon Marius Arnaud, 24. heinäkuuta 1904 Lyon, Ranska – 26. huhtikuuta 1991 Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli Ranskassa syntynyt, Yhdysvalloissa uransa tehnyt säveltäjä ja kapellimestari. Hänet tunnetaan parhaiten kappaleestaan "Bugler's Dream", jota yhdysvaltalaiset televisioyhtiöt ovat vuosikymmeniä käyttäneet olympialaisten kisalähetysten tunnusmusiikkina.
Arnaud opiskeli musiikkia Ranskassa muun muassa Maurice Ravelin johdolla ja lähti 1930-luvulla siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Hän pääsi elokuvamusiikin tekijäksi Hollywoodin Metro-Goldwyn-Mayer-yhtiölle ja toimi muutenkin aktiivisesti Los Angelesin musiikkielämässä, muun muassa Hollywood String Orchestran kapellimestarina. Hän teki musiikkia kymmeniin MGM-elokuviin 1930-luvulta 1970-luvulle, useimmiten orkestroijan mutta toisinaan myös säveltäjän roolissa.
Leo Aario

Leo Eino Aario (vuoteen 1928 Engman, 26. marraskuuta 1906 Pori – 8. kesäkuuta 1998 Espoo) oli suomalainen maantieteilijä ja geologi. Hän oli maantieteen professori Turun yliopistossa vuosina 1945–1953 ja Helsingin yliopistossa 1953–1970 eläkkeelle jäämiseensä asti. Aario tutki muun muassa Suomen kasvipeitteen ja vesistöjen historiaa, maatalousmaantiedettä ja kvartäärigeologiaa, sekä loi perustan suomalaiselle kaupunkimaantieteen tutkimukselle.
Aario valmistui ylioppilaaksi vuonna 1925 Viipurin suomalaisesta lukiosta. Opinnoissaan hän keskittyi kasvitieteeseen, paleografiaan ja luonnonmaantieteeseen valmistuen filosofian kandidaatiksi vuonna 1931 ja maisteriksi vuonna 1932. Hän valmistui samana vuonna myös lisensiaatiksi ja väitteli tohtoriksi saksankielisellä väitöskirjalla PfIanzentopographische und paleogeographische Mooruntersuchungen in N-Satakunta. Vuonna 1934 hänestä tuli Helsingin yliopiston dosentti. Hän teki vuonna 1942 Alexander von Humboldt -säätiön ja Suomen opetusministeriön tuella opintomatkan Saksaan, missä hän kiinnostui Alppien itäosan jäätiköiden laajuusvaihteluista ja Rein-joen keskijuoksun talousmaantieteestä.
Vuodesta 1954 Aario oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Königstein im Taunus

| Königstein im Taunus |
| --- | --- |

 vaakuna
 Königstein im Taunus
 Koordinaatit: 50°11′N, 8°28′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Hochtaunuskreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25,1 km²
Korkeus:  362 m
Väkiluku (2020):  16 698
 – Väestötiheys:  666 as./km²
Postinumero:  61462
Suuntanumero(t):  06174, 06173
 
 www.koenigstein.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Königstein im Taunuksen sijainti Hochtaunuksen piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Königstein im Taunus on kaupunki Hochtaunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota.
Maantiede

Königstein im Taunus sijaitsee Taunus-vuorten metsäisillä rinteillä seitsemäntoista kilometriä Frankfurt am Mainin keskustan Hauptwachelta luoteeseen. Se rajoittuu etelässä tiheäänasuttuun Main-Taunuksen piirikuntaan, idässä on Kronberg im Taunus ja Oberursel, lännessä Glashütten (Taunus). Pohjoisessa ja luoteessa on suhteellisen harvaanasuttua vuoristoa.
Königsteiniin kuuluu kantakaupungin lisäksi Falkenstein, Mammolshain ja Schneidhain, jotka liitettiin siihen 1972.
Historia

Chlodwigsage-nimisen tarun mukaan frankkikuningas Klodvig I näki nykyisen Burg Königsteinin eli Königsteinin linnan kohdalla neitsyen noin vuonna 500. Tämä kertoi kuninkaan olevan voittoisan tulevassa taistelussa alemanneja vastaan. Niin myös tapahtui, ja Klodvig I perusti linnan ja kirkon kalliolle, jossa hän oli kohdannut neitsyen.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Königsteinista on vuodelta 1215. Linna on todennäköisimmin perustettu Fredrik I Barbarossan valtakaudella 1100-luvulla turvaamaan kauppareittiä Frankfurtista Kölniin. Königstein sai kaupunkioikeudet 1313. Uuden ajan koittaessa linnasta oli kehittynyt loistelias residenssi, kunnes se jälleen 1600-luvulla muutettiin sotilaskäyttöön.
Königstein kuului Mainzin vaaliruhtinaskuntaan 1581–1803. Ranskalaisjoukot räjäyttivät linnan syyskuussa 1796, kenties tahattomasti. Kaupungin asukkaat hyödynsivät raunioita muutamaa vuotta aiemmin poltettujen talojensa jälleenrakentamiseen. Königstein päätyi osaksi Nassaun herttuakuntaa, joka liitettiin Preussiin 1866.
Königstein sai kylmävesiparantolan 1851, ja siitä alkoi nousukausi. Vuonna 1935 kaupunki sai oikeuden käyttää terveelliseen ilmanalaan viittaavaa määrettä Heilklimatischer Kurort. Königsteinista tehtiin osa uutta Hessenin osavaltiota heti toisen maailmansodan jälkeen. Nimi Königstein im Taunus virallistettiin 1. tammikuuta 1977.
Königstein im Taunuksen historiallisia rakennuksia ovat muun muassa Altes Rathaus eli vanha raatihuone, useat villat ja ristikkotalot, kuten Villa Borgnis, sekä Falkensteinin ja Königsteinin linnojen rauniot.
Talous ja liikenne

Königstein im Taunuksen elinkeinorakenne on palveluvaltainen, tietointensiivisiä yrityksiä on useita. Kaupunki on vauras, sen asukkaiden ostovoimaindeksi oli 204 vuonna 2019 (Saksa = 100).
Königsteinin rautatieasema on Königsteiner Bahn -radan päätepiste, ja osa Frankfurtin seudun paikallisjunaliikennejärjestelmää. Lähimmät moottoritiet ovat BAB 66, BAB 661 ja BAB 3.
Aiheesta muualla

Königstein im Taunus, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Königstein im Taunus
Königsteinin raatihuone
Käännös suomeksi
Leena Ihmemaassa (albumi)

| Leena Ihmemaassa Leena Ihmemaassa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 29. joulukuuta 2010
 Formaatti: CD, Digitaalinen
 Tuottaja(t): Rauli Eskolin
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 42.05
 Levy-yhtiö: Sony Music
Leena Ihmemaassa on Suomen ensimmäisessä X Factor -laulukilpailussa kolmanneksi sijoittuneen Leena Tirrosen esikoisalbumi, jonka hän julkaisi Leena Ihmemaassa -taiteilijanimellä 29. joulukuuta 2010.
Albumin ensimmäinen single ”Piru” julkaistiin 30. elokuuta 2010. Toinen single ”Onnun” julkaistiin 8. lokakuuta 2010. Kahdesta ensimmäisestä singlestä kuvattiin myös musiikkivideot. Helmikuussa 2011 albumilta julkaistiin vielä kolmas single ”Salarakkaan päiväkirja”, jonka artisti itse on kirjoittanut yhdessä Lasse Piiraisen kanssa.
Albumi ei ollut menestys: itse albumi tai yksikään sen singlejulkaisuista ei noussut myyntilistoille.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Kaninkolo | Elviira Nieminen, Leena Tirronen, Tom Aeio | 3.09 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Onnun | Elviira Nieminen, Tom Aeio | 3.45 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Piru | Elviira Nieminen, Tom Aeio | 4.39 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Viimeinen kerta | Elviira Nieminen, Janne Rintala | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Salarakkaan päiväkirja | Leena Tirronen, Lasse Piirainen | 3.30 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Routa | Elviira Nieminen | 4.33 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Seinäruusu | Rauli Eskolin, Elviira Nieminen, Leena Tirronen, Tom Aeio | 4.02 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Huimaat mua | Heidi Paalanen, Antti Paalanen, H-P Siikasaari | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Surunkorento | Leena Tirronen, Lasse Piirainen, Ilmari Tirronen | 3.37 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Valomies | Elviira Nieminen, Tom Aeio | 3.32 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Oodi epätoivolle | Leena Tirronen, Lasse Piirainen | 2.59 |  |  |  |  |  |  |
Leo Abse

Leopold Abse (22. huhtikuuta 1917 – 20. elokuuta 2008) oli brittiläinen poliitikko. Hän syntyi Walesissa ja istui maansa parlamentissa vuosina 1958–1987. Hän oli työväenpuolueen jäsen.
Absen nuorempi veli Dannie Abse oli runoilija ja vanhempi veli Wilfred Abse psykoanalyytikko. Myös Leo Abse oli kiinnostunut psykoanalyysistä ja julkaisi parlamentaarikon uransa jälkeen aiheen inspiroimia kirjoja.
Abse muistettiin hänen homoseksuaalisuuden laillistavia lakeja ja avioerolain höllentämistä koskevista esityksistään.
Linda Haglund

| Linda Haglund |
| --- | --- |
 Linda Haglund vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1956 Enskede, Tukholma
Kuollut: 21. marraskuuta 2015 (59 vuotta) Tukholma
Kansalaisuus:   Ruotsi
Uran tiedot
Laji:  pikajuoksu
Saavutukset
Ennätykset:  100 m:11,16 (1980, Moskova) 200 m:22,82 (1979, Sittard)
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Praha 1978 | 100 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 1976 | 60 metriä |  |
|  Hopeaa | Milano 1978 | 60 metriä |  |
|  Hopeaa | Sindelfingen 1980 | 60 metriä |  |
|  Hopeaa | Grenoble 1981 | 50 metriä |  |
Linda Haglund (15. kesäkuuta 1956 Enskede, Tukholma – 21. marraskuuta 2015 Tukholma) oli ruotsalainen pikajuoksija.
Haglund saavutti 100 metrin juoksussa hopeaa vuoden 1978 EM-kisoissa ja neljännen sijan Moskovan olympialaisissa 1980. Sisäratojen EM-kisoissa hän voitti 60 metrin juoksun vuonna 1976 ja sijoittui hopealle 1978, 1980 ja 50 metrin juoksussa 1981. Haglund voitti Ruotsin mestaruuden 100 metrillä seitsemän kertaa ja 200 metrin juoksussa viisi kertaa. Hän pitää edelleen hallussa Ruotsin ennätyksiä 100 metrillä (11,16 sekuntia) ja 200 metrillä (22,82 sekuntia). Myötätuulessa Haglund juoksi 100 metriä peräti 11,06. Julia Henriksson rikkoi elokuussa 2024 Pariisin kesäolympialaisissa Haglundin 200 metrin 45 vuotta vanhan ennätyksen ajalla 22,79.
Haglund jäi kiinni dopingin käytöstä Ruotsin mestaruuskilpailuissa 1981 ja väitti suomalaisen valmentajansa Pertti Helinin syöttäneen hänelle anabolisia steroideja vitamiinipillereiden sijaan. Haglund sai puolentoista vuoden kilpailukiellon eikä onnistunut enää sen jälkeen palaamaan huipulle. Hän muutti Yhdysvaltoihin ja 1990-luvulla avioitui siellä entisen 60 metrin juoksun maailmanennätysmiehen Houston McTearin kanssa. Myöhemmin pari muutti Tukholmaan.
Haglund kuoli syöpään 59-vuotiaana tukholmalaisessa sairaalassa 21. marraskuuta 2015. Hän kuoli vain kolme viikkoa myöhemmin kuin miehensä, joka kuoli myös syöpään.
Aiheesta muualla

Linda Haglund Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Latvianajokoira

| Latvianajokoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Latvia
Määrä:  harvinainen
Rodun syntyaika:  1947
Alkuperäinen käyttö:  kauriin ja villisian metsästys
Nykyinen käyttö:  ajokoira
Muita nimityksiä:  Latvijas Dzinējsuns, Latvijas Bagātība, Latvian Hound, läti hagijas
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu LKF/EKL: ryhmä 6 alaryhmä 1 Ajavat koirat
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 43–50 cm narttu 41–48 cm
Väritys:  black & tan
Latvianajokoira (latv. Latvijas dzinējsuns) on latvialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n virallista tunnustusta, mutta se on hyväksytty mm. Latviassa (Latvijas Kinoloģiskā Federācija, LKF), Liettuassa ja Virossa (Eesti Kennelliit, EKL). Se on väritykseltään identtinen liettuanajokoiran kanssa, mutta eroaa tästä huomattavasti pienemmän kokonsa ja matalampien raajojensa osalta.
Ulkomuoto

Latvianajokoira on pieni, tiivisrakenteinen ja pitkänomainen ajokoira. Sen pää on kiilan muotoinen ja huulet tiiviit. Silmät ovat keskikokoiset, sävyiltään ruskeat tai tummanruskeat. Korvat ovat pitkät, matalalle asettuneet ja lähes soikeanmuotoiset. Selkä on kaareva ja voimakas, raajat lyhyet ja suorat ja käpälät kissamaiset. Lyhyt, sileä karvapeite on väriltään musta ruskein merkein (black & tan). Karva on noin 2–3 cm pitkää. Uroksen säkäkorkeus on 43–50 cm ja nartun 41–48 cm.
Käyttäytyminen ja luonne

Latvianajokoira metsästää hyvin pienellä, vain noin 490 x 490 metrin kokoisella alueella, minkä vuoksi siitä ei ole tarvinnut jalostaa yhtä kestävää ja sitkeää kuin monista kookkaammista ajokoirista. Se ajaa riistaa nopeasti, ja tämä ominaisuus on yhä yksi jalostuksen keskeisimmistä painopisteistä. Sen tulee myös totella ketä tahansa samassa metsästysseurueessa mukana olevaa, ei pelkästään omistajaansa.
Alkuperä

Rodun syntyyn on vaikuttanut Latviassa vuonna 1920 voimaan tullut laki, jonka mukaan yli 51 cm korkeita koiria ei saanut käyttää metsästykseen. Koska silloinen kuurinmaanajokoira oli liian kookas, sitä piti pienentää jotta se sopisi vaadittuun kokorajoitukseen. Jalostukseen valittiin normaalia pienikokoisempia, yleensä osittain mäyräkoirataustan omaavia kuurinmaanajokoiria, joita risteytettiin edelleen mäyräkoirien ja beaglejen kanssa tarpeeksi pienen koon saavuttamiseksi. Vuonna 1947 näiden koirien jälkeläisistä päätettiin luoda kokonaan uusi rotu, ja jalostusohjelma saatiin aloitettua. Metsästäjien ja kalastajien valtuusto löysi 40 kantakoiraa, jotka vastasivat haluttua tyyppiä ja olivat kooltaan pienimmästä päästä. Vuonna 1971 rotutyyppi oli saatu vakiinnutettua ja ensimmäinen virallinen rotumääritelmä julkistettiin.
Alkuperä > Kuurinmaanajokoira

Kuurinmaanajokoira oli nimensä mukaisesti kotoisin Kuurinmaalta, ja sillä metsästettiin Latviassa yleisesti vielä 1800-luvulla. Tämä pitkäraajainen, kauriin ja villisian metsästykseen jalostettu koira polveutui puolanajokoirasta, luzerninajokoirasta ja englantilaisista ajokoirista. Sen tehtävä oli ajaa riista ulos tiheästä metsiköstä avoimemmalle maa-alalle metsästäjän ammuttavaksi. Tämä johtui siitä, että tiheään metsään meneminen metsästysaseen kanssa oli lailla kielletty, ja sen vuoksi tottelevaisuus oli sitkeyttä tärkeämpi rotuominaisuus. Ensimmäisen maailmansodan aikana populaatio kävi uhanalaiseksi, ja jäljellä olevista yksilöistä harva oli enää puhdasrotuinen, sillä niiden risteyttäminen mäyräkoiran ja sekarotuisten ajokoirien kanssa alkoi yleistyä. Rodun kohtalon ratkaisi viimeistään Latvian metsätalousministeriön päätös metsästykseen käytettävien koirien koosta.
Maranhãon lippu

Maranhãon lippu
Maranhãon lippu on Brasilian Maranhãon osavaltion symboli. Se hyväksyttiin 6. joulukuuta 1889 ja sen suunnitteli runoilija Joaquim Sousa de Andrade.
Siinä on yhdeksän vaakaviivaa väreiltään mustia, punaisia ja valkoisia. Värit edustavat Maranhãon eri rotuisten ihmisten sekoittumista. Vasemmassa ylänurkassa on taivasta symboliva sininen neliö. Valkoinen tähti neliön keskellä on Skorpionin tähdistön Graffias, joka symboloi osavaltiota myös Brasilian lipussa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.