stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Denisovanihminen
Risteytyminen muiden ihmisten kanssa

Kun denisovanihmisen koko perimä oli tutkittu, havaittiin, että se oli geneettisesti hiukan läheisempi uusiguinealaisten kanssa kuin yhdenkään manner-Euroopan väestön kanssa. Tämä oli yllättävää, sillä Denisovan luolan ja Uuden-Guinean saaren etäisyys on 9 000 kilometriä ja alueet ovat ilmastollisesti täysin erilaiset. Uusiguinealaisten esivanhemmista noin 3–6 prosenttia liittyy denisovanihmiseen. Tutkijat päättelivät uusiguinealaisten DNA:n osien pituuksien perusteella, että uusiguinealaisten esivanhemmat risteytyivät denisovanihmisten kanssa 59 000–44 000 vuotta sitten, mutta tarkkaa paikkaa ei tiedetä. Uusiguinealaisten kanssa risteytyneet denisovanihmiset eivät olleet läheistä sukua Siperian denisovanihmisille. Heidän linjansa erosivat toisistaan 400 000–280 000 vuotta sitten, mikä olisi antanut kummallekin linjalle aikaa sopeutua erilaisiin ilmasto-olosuhteisiin.
Denisovanihmisten vaikutus oli suuri myös muiden niin sanotun Wallacen linjan itäpuolella asuneiden väestöjen perimässä, kuten australialaisten. Myös manner-Aasian väestöissä on pieni osa denisovanihmiseltä saatuja geenejä, kun taas Lähi-idän, Euroopan ja Afrikan väestöissä vaikutusta ei ole.
Tutkijat ovat myös löytäneet todisteita siitä, että Tiibetin väestön poikkeuksellinen kyky toimia korkealla, ohuessa ilmassa on periytynyt denisovanihmisiltä. Korkeassa ilmanalassa elävien tiibetiläisten tietyt hemoglobiinin tuotantoa säätelevät geenit eroavat muista nykyihmisistä, mutta löytyvät denisovanihmisen perimästä.
Denisovanihmisen tiedettiin muinaisten ja nykyihmisten geneettisen muuntelun perusteella risteytyneen myös neandertalinihmisen kanssa. Vuonna 2018 tästä löydettiin suora näyte, kun havaittiin, että yksi Denisovan luolasta löydetty luu kuului ensimmäisen sukupolven hybridille, 90 000 vuotta sitten eläneelle tytölle, jonka äiti oli neandertalilainen ja isä denisovalainen.
Denisovan luola, josta ensimmäiset denisovanihmisen jäänteet löydettiin.
Denisovanihmisen oletettu levittäytyminen merkittynä vihreillä nuolilla, sekä sijoittuminen ihmislajien sukupuuhun. Alkuperäinen löytöpaikka Denisovan luola kartan yläosassa.
Allan Ingelin

| Allan Ingelin |
| --- | --- |
 KIF:n kevään 1939 mestarijoukkue. Kuvassa alhaalla oikealla puolustaja Allan Ingelin.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1918 Helsinki
Kuollut: 05. maaliskuuta 1940 (21 vuotta) Säkkijärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Seura
Seura:  KIF, Helsinki
Sarja:  SM-sarja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1936–1939
Allan Alexander Ingelin (20. maaliskuuta 1918 Helsinki – 5. maaliskuuta 1940 Säkkijärvi) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi uransa helsinkiläisissä KIF:ssä neljä kautta jääkiekon SM-sarjaa.
Sven Ingelin pelasi jääkiekkouransa vuodesta 1936 alkaen helsinkiläisessä KIF:ssä. Jääkiekon pääsarjaa Nyholm pelasi neljä kautta eli kaudet 1936, 1937, 1938 ja 1939, ja niissä KIF sai kaksi hopeaa, pronssia ja kaudella 1939 Suomen mestaruuden.
Ammatiltaan Ingelin oli laborantti. Hän osallistui talvisotaan JR 10:n riveissä Karjalankannaksella, jossa alikersantti Ingelin haavottui perääntymisvaiheessa Summan rintaman murtumisen jälkeen Viipurinlahden pohjoispuolella Säkkijärven Vilaniemellä. Häntä ennen kaatui Talvisodassa joukkuetoveri Olof Nyholm.
Desmedifaami

| Desmedifaami |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [3-(etoksikarbonyyliamino)fenyyli]-N-fenyylikarbamatti
CAS-numero:  13684-56-5
PubChem CID:  24743
SMILES:  CCOC(=O)NC1=CC(=CC=C1)OC(=O)NC2=CC=CC=C2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H16N2O4
Moolimassa:  300,308 g/mol
Sulamispiste:  118,5-120 °C
Tiheys:  1,32 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,0056 g/l (20 °C)
Desmedifaami (C16H16N2O4) on biskarbamaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet

Desmedifaami on huoneenlämpötilassaa värittömiä kiteitä. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Desmedifaami liukenee hyvin muun muassa etanoliin ja asetoniin ja kohtalaisesti tolueeniin. Desmedifaamin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää fotosynteesin osana olevan fotosysteemi II:n toimintaa vaikuttamalla osana sitä olevaan elektroninsiirtoketjuun. Aine absorboituu kasveihin lehtien kautta ja vaikuttaa muun muassa viherrevonhäntään ja muihin revonhäntien suvun lajeihin.
Valmistus ja käyttö

Desmedifaamin valmituksen ensimmäisessä vaiheessa m-aminofenoli kondensoituu etyyliklooriformiaatin kanssa etyyli-N-(3-hydroksifenyyli)karbamaatiksi. Tämä yhdiste reagoi edelleen fenyyli-isosyanaatin kanssa muodostaen demedifaamia. Desmedifaamia käytetään erityisesti sokerijuurikasviljelmillä rikkaruohomyrkkynä ja sitä voidaan käyttää seoksena yhdessä fenmedifaamin kanssa. Aine levitetään veteen sekoitettuna emulsiona. Desmedifaami on hyväksytty käytettäväksi rikkaruohomyrkkynä muun muassa Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen alueella.
SMS Derfflinger

| SMS Derfflinger |
| --- | --- |
 SMS Derfflinger, todennäköisesti Scapa Flow'ssa vuonna 1919.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Blohm & Voss
Kölinlasku:  tammikuu 1912
Laskettu vesille:  1. heinäkuuta 1913
Palveluskäyttöön:  marraskuu 1914
Poistui palveluskäytöstä:  1918
Loppuvaihe:  Oma miehistö upotti Scapa Flow'ssa 21. kesäkuuta 1919. Nostettu ja romutettu myöhemmin.
Tekniset tiedot
Uppouma:  noin 31 000 t (kuormattu)
Pituus:  210,4 m
Leveys:  29 m
Syväys:  9,5 m
Koneteho:  63 000 hv
Nopeus:  26,5 solmua
Miehistöä:  1 112 (Skagerrakin taistelussa 1916)
Aseistus
Aseistus:  8 × 30,5 cm SKL/50 -tykkiä kaksoistorneissa 12 × 15 cm SKL/45 -tykkiä kasemateissa 4 × 8,8 cm SKL/45 -tykkiä 4 × 50 cm torpedoputkea
SMS Derfflinger oli Saksan keisarikunnan laivaston Derfflinger-luokan taisteluristeilijä ensimmäisessä maailmansodassa. Alus nimettiin kolmikymmenvuotisessa sodassa palvelleen brandenburgilaisen sotamarsalkka Georg von Derfflingerin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Blohm & Vossilta, missä köli laskettiin tammikuussa 1912. Alus laskettiin vesille 1. heinäkuuta 1913 ja otettiin palvelukseen marraskuussa 1914.
Palvelus

Lähes koko ensimmäisen maailmansodan 1. tiedusteluryhmään kuulunut alus osallistui Doggermatalikon taisteluun, jossa siihen osui kolme 13,5 tuuman kranaattia. Osumat eivät kuitenkaan aiheuttaneet merkittäviä vaurioita. Skagerrakin taistelussa aluksen tykistö ampui yksitoista täyslaidallista Britannian kuninkaallisen laivaston taisteluristeilijä HMS Queen Maryyn tuhoten sen. Alus kärsi myös itse mittavia vaurioita, kun siihen osui kymmenen 15 tuuman, yksi 13,5 tuuman ja kymmenen 12 tuuman kranaattia. Aluksen taaemmat tykkitornit muuttuivat käyttökelvottomiksi HMS Revengen ampumien 15 tuuman kranaattien sytytettyä torneissa olleet ajopanokset tuleen. Aiemmin alukseen osuneet 15 tuuman kranaatit olivat aiheuttaneet vuodon aluksen etuosastoissa. Taistelun loppuessa alukseen oli vuotanut 3 350 tonnia vettä, mistä määrästä 1 020 tonnia oli tarkoituksella laskettu alukseen sammutettaessa takatornien tulipaloja ja 206 tonnia vakauttamaan aluksen kallistumaa.
Sodan päättyessä laiva internoitiin Kuninkaallisen laivaston tukikohtaan Scapa Flow’ssa, jossa sen oma miehistö upotti sen myöhemmin Versailles’n rauhan epäedullisten ehtojen vuoksi. Alus nostettiin 1934, minkä jälkeen hylky romutettiin.
Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:
Kommodori Ludwig von Reuter (syyskuu 1914–syyskuu 1915)
Kommodori Heinrich (syyskuu 1915–huhtikuu 1916)
Kommodori Johannes Hartog (huhtikuu 1916–joulukuu 1917)
Komentaja/kommodori von Schlick (joulukuu 1917–marraskuu 1918)
Kommodori Walter Hildebrand (marraskuu 1918–joulukuu 1918)
Komentajakapteeni Pastuszyk (internoinnin ajan)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valokuvia SMS Derfflingeristä MaritimeQuest-sivustolla (englanniksi)
Kuvia Thomas L. Tannerin sivustolla (englanniksi)
Dodson, Aidan: Warship Notes: Derfflinger: An Inverted Life. (Aluksen romutus) Warship 2016, 2016, s. 175-178.  London:  Conway. ISBN 978-1-84486-326-6  (englanniksi)
Independence day – Maailmojen sota

| Independence day – Maailmojen sota> Independence Day |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Roland Emmerich
Käsikirjoittaja:  Dean Devlin Roland Emmerich
Tuottaja:  Dean Devlin
Säveltäjä:  David Arnold
Kuvaaja:  Karl Walter Lindenlaub
Leikkaaja:  David Brenner
Lavastaja:  William James Teegarden
Pääosat:  Will Smith Bill Pullman Jeff Goldblum Mary McDonnell Judd Hirsch Margaret Colin Randy Quaid Robert Loggia James Rebhorn Harvey Fierstein Vivica A. Fox
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox Centropolis Entertainment
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix Disney+
Ensi-ilta:   2. heinäkuuta 1996    3. heinäkuuta 1996    4. lokakuuta 1996
Kesto:  145 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  75 000 000 $
Tuotto:  817 400 891 $
Seuraaja:  Independence Day: Uusi uhka
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Independence day – Maailmojen sota (lyhenne ID4) on Roland Emmerichin ohjaama yhdysvaltalainen katastrofielokuva vuodelta 1996. Se kertoo teknologisesti ylivertaisten avaruusolentojen massiivisesta hyökkäyksestä Maahan. Elokuvan pääosissa näyttelevät Will Smith, Bill Pullman ja Jeff Goldblum.
Elokuvan menestys johtui pitkälti onnistuneesta markkinointikampanjasta, johon kuului Super Bowl -ottelussa esitetty dramaattinen mainos. Elokuva tuotti pelkästään Yhdysvalloissa 306,1 miljoonaa dollaria. Menestyksestään huolimatta elokuva sai paljon negatiivista palautetta kriitikoilta, jotka pitivät elokuvan juonta lapsellisena ja ennalta-arvattavana.
Elokuva voitti parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinnon. Sen tunnusmerkiksi ovat muodostuneet kohtaukset, joissa muukalaisten jättimäiset avaruusalukset tuhoavat joukon Yhdysvaltain suurkaupunkien kuuluisia nähtävyyksiä, kuten Empire State Buildingin, U.S. Bank Towerin ja Valkoisen talon.
Aiheestaan ja suomennoksen lisänimestä huolimatta elokuva ei ole H. G. Wellsin tieteisromaaniklassikon Maailmojen sodan filmatisointi: sen näkökulma taisteluun on erilainen, vaikka elokuva onkin ottanut kirjasta paljon malliakenen mukaan?. Lisäksi elokuva otti paljon inspiraatiota monista klassisista tieteiselokuvista kuten Lentävien lautasten hyökkäyksestä.
Elokuvan spin-offina Dirk Maggs tuotti ja käsikirjoitti BBC Radio 1:lle kuunnelman Independence Day UK, jossa elokuvan tapahtumia kuvataan Britannian näkökulmasta. Kuunnelma tehtiin yhteistyössä Britannian ilmavoimien kanssa.
Jatko-osa Independence Day: Uusi uhka sai ensi-iltansa 24. kesäkuuta 2016, lähes 20 vuotta ensimmäisen elokuvan jälkeen.
Juoni

2. heinäkuuta tunnistamaton avaruusalus, jonka koko on noin neljännes Kuusta, ilmestyy Maan kiertoradalle ja lähettää pienempiä aluksia Maan suurkaupunkien ylle. Tämä jakaa ihmisten mielipiteitä: osa ottaa alukset ilomielin vastaan ja osa pysyy kodeissaan. Kehittynyttä teknologiaa käyttäen alukset tuhoavat suurkaupungit tappaen samalla miljoonia ihmisiä. Kapteeni Steven Hiller (Will Smith) ja hänen joukkueensa komennetaan hyökkäämään yhtä alusta vastaan Los Angelesin raunioissa. Hävittäjien ohjukset ja konetykit eivät läpäise aluksen suojakenttiä ja se lähettää omia hävittäjiään Hillerin riesaksi. Suuri osa Yhdysvaltain hävittäjistä tuhoutuu ja armeijan komentajat käskevät radioitse Hilleriä vetäytymään. Hiller ei tottele, ja pudottaa yhden hävittäjän alas iskeytyen itsekin aavikolle. Hän tyrmää muukalaispilotin, kietoo sen laskuvarjoonsa ja alkaa raahata sitä mukanaan. Hän törmää pakolaisiin, jotka antavat hänelle kyydin Area 51:lle, jossa muukalainen tutkitaan. Muukalaisten koodin selvittänyt David Levinson (Jeff Goldblum) matkaa presidentin seurueen kanssa Area 51:lle turvaan tuhoutuneesta Washingtonista. Yhdysvaltain presidentti Thomas J. Whitmore (Bill Pullman), entinen Persianlahden sodan veteraanilentäjä, johtaa yhdysvaltalaisten vastarintataistelua avaruusolentoja vastaan Area 51:stä, jonne Yhdysvaltain asevoimat aikoinaan kätkivät Roswelliin vuonna 1947 pudonneen muukalaisaluksen.
4. heinäkuuta ihmiset käyttävät muukalaishävittäjää soluttautuakseen avaruusolentojen emoalukseen, jossa he aktivoivat muukalaisten voimakentän sammuttavan tietokoneviruksen. Tämän jälkeen emoalus tuhoutuu ydinpommin räjähdyksestä, ja samoihin aikoihin vastarinta Maassa onnistuu tuhoamaan loputkin muukalaisten aluksista. Viimeisessä kohtauksessa päähahmot katsovat tähdenlentoja, jotka syntyvät emoaluksen jäännösten palaessa poroksi Maan ilmakehässä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Jeff Goldblum   | … |   David Levinson   |
|   Will Smith   | … |   kapteeni Steven ”Steve” Hiller   |
|   Bill Pullman   | … |   presidentti Thomas J. Whitmore   |
|   Mary McDonnell   | … |   Marilyn Whitmore   |
|   Judd Hirsch   | … |   Julius Levinson   |
|   Robert Loggia   | … |   kenraali William Grey   |
|   Randy Quaid   | … |   Russell Casse   |
|   Vivica A. Fox   | … |   Jasmine Dubrow   |
|   James Rebhorn   | … |   Albert Nimzicki   |
|   Harvey Fierstein   | … |   Marty Gilbert   |
|   Adam Baldwin   | … |   majuri Mitchell   |
|   Brent Spiner   | … |   tohtori Brackish Okun   |
|   James Duval   | … |   Miguel Casse   |
|   Lisa Jakub   | … |   Alicia Casse   |
|   Giuseppe Andrews   | … |   Troy Casse   |
|   Harry Connick, Jr.   | … |   kapteeni Jimmy Wilder   |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Independence day – Maailmojen sota Wikimedia Commonsissa
Sarjakuvaversio

Crain, Phil ym.: Independence day.  ((Independence day, 1996.) Teksti: Phil Crain & Ralph Macchio. Kuvitus: Terry Pallot ym. Suomennos: Antti Kuokka)  Tampere:  Semic, 1996.  ISBN 951-876-528-6
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: 1995: Kivenpyörittäjän kylä | Suomen katsotuin elokuva 1996 | Seuraaja: 1997: Bean – äärimmäinen katastrofielokuva |
Influenssi

Elektroskooppi, jonka lehdet ovat saaneet positiivisen sähkövarauksen, kun yläpuolelle on tuotu hankaamalla positiivisesti sähköiseksi tehty lasisauva
Metallikappaleiden pinnalle lähellä olevan sähkövarauksen vaikutuksesta indusoituvat varaukset. Positiiviset ja negatiiviset varaukset asettuvat metallin pinnalle siten, että metallin sisällä niiden aikaansaama sähkökenttä kumoaa ulkoisen sähkökentän, joka tämän vuoksi on nolla kaikkialla johtavan kappaleen sisällä.
Influenssi eli sähköstaattinen induktio on ilmiö, joka esiintyy metalli- tai muissa johdekappaleissa niiden ollessa sähkövarauksellisen kappaleen läheisyydessä. Tällöin johdinelektronit siirtyvät johdekappaleen sisällä niin, että sen toinen pää saa positiivisen, toinen negatiivisen varauksen.
Jos eristetty metallikappale tuodaan lähelle lasisauvaa, joka on hankaamalla saatu positiivisesti sähköiseksi, se vetää puoleensa metallissa olevia johdinelektroneja, joista merkittävä osa näin ollen siirtyy kappaleen siihen päähän, joka on lähempänä lasisauvaa. Metallikappaleen tämä pää saa näin ollen negatiivisen ja toinen pää positiivisen varauksen. Jos metallikappale taas tuodaan lähelle negatiivisesti varattua kappaletta, se työntää metallin johdinelektroneja luotaan, joten ne keskittyvät sen vastakkaiseen päähän. Täten lähempänä varattua kappaletta oleva metallikappaleen osa saa positiivinen, vastakkainen pää negatiivisen varauksen. Jos tällä tavoin käsitelty metallisauva katkaistaan, sen toiseen osaan jää positiivinen, toiseen negatiivinen varaus.
Jos taas metallisauva ei ole eristetty vaan sen toinen pää on kytketty maahan eli maadoitettu, elektroneja siirtyy maasta kappaleeseen tai päinvastoin. Täten metallikappale saa positiivisen tai negatiivisen sähkövarauksen. Influenssin avulla siis voidaan metalleihinkin saada aikaan staattinen sähkövaraus, vaikka niitä ei voida saada hankaamalla sähköisiksi.
Influenssilla on suuri merkitys myös kondensaattoreissa. Jos kondensaattorin toiseen levyyn tuodaan varaus, esimerkiksi kytkemällä se jännitelähteen toiseen napaan ja toinen levy maadoitetaan, tähän levyyn muodostuu yhtä suuri, mutta vastakkaismerkkinen sähkövaraus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Influenssi Wikimedia Commonsissa
Despotikó (Kárpathos)

Despotikón saari.
| --- | --- |
Sijainti:  35°30′49″N, 27°12′44″E, Kárpathos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,005 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Despotikó (kreik. Δεσποτικό, kreik. Δεσποτικόν, Despotikón) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kárpathoksen saaren  itärannikolla Kárpathoksen kaupungin eli Pigádian edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,005 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Despotikó kuuluu Kárpathoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaresta länsilounaaseen sijaitsee Áfotin saari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Despotikó Wikimedia Commonsissa
Dodekanesia
| --- | --- |
Pääsaaret:   Astypálaia  Kálymnos  Kárpathos  Kásos  Kastelórizo (Megísti)  Kos  Léros  Nísyros  Pátmos  Ródos  Sými  Tílos 
Muut suuremmat saaret:   Agathonísi  Alimiá  Arkoí  Farmakonísi  Gyalí  Kínaros  Lévitha  Leipsoí  Nímos  Psérimos  Saría  Télendos 
Pienet saaret:   Adelfoí  Áfoti  Ágios Antónios  Agía Kyriakí, Astypálaia  Agía Kyriakí, Kálymnos  Agía Kyriakí, Léros  Agía Marína  Agía Thékla  Ágios Andréas  Ágios Geórgios, Megísti  Ágios Geórgios, Pátmos  Ágios Theódoros  Agriélaia  Ammoúdi  Antítilos  Ánydro  Apanonísia  Archángelos  Archangélou  Arefoúsa  Argeloússa  Armáthia  Artikonísi  Aspronísia Makrý Aspronísi  Megálo Aspronísi  Mikró Aspronísi  Aspropníchtis  Astakidonísia Astakída  Astakidópoulo  Chténi  Siál  Aváptistos  Avgó  Balámou  Chálavra Káppari  Makronísi  Piáto  Piláfi, Leipsoí  Psómos  Stavrí  Chamilí  Charkiás  Chiliomódi  Chína  Chondró  Chondronísi  Chondrós  Despotikó  Diakóftis  Diavátes Karavalonísi  Megalonísi  Divoúnia  Drosonísi  Exonísi  Faradonísia  Fokionísia  Frágkos  Ftenó  Gáidaros Livadeión  Gáidaros Megálou Chorioú  Gialesíno  Gláros, Agathonísi  Gláros, Léros  Glynó  Griá  Ímia  Kalapódia  Kalavrós  Kalólimnos  Kalóvolos  Kandelioússa  Karávolas  Karofýlla  Káto Prasoúa  Katsagrélli  Katsikópoula  Kentronísi  Kolófonas, Chálki  Kolófonas, Kásos  Kómaros  Kouloúndros  Kouloúra  Kounéli  Kounoúpoi  Koúrika  Koutsomýti  Krevátia  Krevatió  Kténia  Liádia Megálo Livádi  Pláka, Léros  Lígkia  Líra  Lítra  Maelonísi  Makronísi, Kásos  Makronísi, Pátmos  Makrý  Manóli  Márathos  Marmarás  Mávra  Mávro Poïní  Megálo Mávro Poïní  Megálo Trístomo  Mikrí Kouloúra  Mikró Sofráno  Mikró Trístomo  Moíra  Moní  Nekrothíki  Nerá, Agathonísi  Nerá, Kálymnos  Nípouri  Nisáki  Nisí  Nisierós  Ofidoússa  Oxiá  Pacheiá  Palaiókastro  Páno Prasoúa  Páploma  Patelída  Paximáda  Pentánisa  Pénte Vráchoi  Pergoússa  Petrokáravo  Piganoússa  Piláfi, Pátmos  Pítta  Pláka, Kásos  Plateía  Pláti, Kálymnos  Pláti, Kásos  Pláti, Sými  Polýfados  Pontikonísia Megálos Pontikós  Mikrós Pontikós  Pontikoúsa  Porionísi  Práso  Prasonísi, Kárpathos pohj.  Prasonísi, Kárpathos itä  Prasonísi, Pátmos  Prasonísi, Ródos  Prasoúda  Psathonísi, Agathonísi  Psathonísi, Pátmos  Psomí  Psoradiá  Ro  Safonídi  Saráki  Savoúra  Sélli  Sesklí  Sfýra  Skláves  Smyneronísi  Sochás  Sókastro  Spoláto  Strongylí, Agathonísi  Strongýli, Chálki  Strongýli, Kásos  Strongylí, Léros  Strongylí, Megísti  Strongylí, Nísyros  Strongyló, Pátmos  Strongyló, Ródos  Sýrna  Tigáni  Tragonéra  Tragonísi  Tragoúsa  Tría Nisiá Mesonísi  Plakída  Stefánia  Troumpéto  Trypití  Tsoúka, Chálki  Tsoúka, Pátmos  Tsoukáki  Vasilikí  Velóna  Xéra  Xóplakes  Zaforás
Dernan taistelu

Dernan taistelu käytiin Yhdysvaltojen ja Tripolitanian barbareskivaltion välillä Dernan (tunnettu myös nimellä Derne) kaupungin hallinnasta nykyisen Libyan alueella ensimmäisen barbareskisodan aikana 28. toukokuuta 1805. Taistelua edelsi amerikkalaisjoukkojen ja näitä auttaneiden arabijoukkojen yli 800 kilometrin pituinen vaellus Aleksandriasta aavikon halki. Itse taistelu päättyi Yhdysvaltojen voittoon.
Tausta

Dernan taistelua oli edeltänyt Yhdysvaltojen sodankäynti Tripolitaniaa vastaan vuodesta 1801 lähtien, jolloin Tripolitania oli julistanut sodan Yhdysvaltoja vastaan. Yhdysvallat oli pariin otteeseen hyökännyt Tripolin satamaa vastaan ja piirittänyt sitä mereltä käsin, mutta se ei ollut saavuttanut merkittävää menestystä. Amerikkalaista laivastoa Tripolin edustalla johtanut Samuel Barron oli saanut tehtäväkseen suorittaa maalta ja mereltä tapahtuvan hyökkäyksen Tripolia vastaan, mutta suunnitelmiin tuli muutos. Tripolitaniaa hallinneen Yusuf Karamanlin veli Hamet Karamanli kirjoitti kirjeen Yhdysvaltojen presidentti Thomas Jeffersonille ehdottaen hyökkäystä Tripolitaniaa vastaan amerikkalaisten avustuksella. Hamet selitti kirjeessään olevansa Tripolitanian oikea kruununperijä ja että Yusuf oli anastanut vallan. Hamet ehdotti, että hän kokoaisi arabijoukon valtaamaan Dernan kaupungin maan itärannikolla ja jatkaisi sitten sieltä kohti Tripolia. Hamet pyysi Yhdysvalloilta 40 000 dollaria tarvikkeisiin ja lupasi voitettuaan tehdä rauhan Tripolitanian puolesta Yhdysvaltojen kanssa. Jefferson hyväksyi suunnitelman ja asetti Hametia auttamaan Samuel Barronin kanssa olleen kapteeni William Eatonin.
Suunnitelman mukaan Eaton purjehti Alexandriaan ja tapasi Hametin 23. huhtikuuta 1805. Miehet allekirjoittivat sopimuksen, jossa sovittiin Yhdysvaltojen avusta ja Hametin tulevasta rauhasta maan kanssa. Hamet lupasi myös maksaa takaisin Yhdysvaltojen avusta ohjaamalla näille suojelurahaa, jota Tripolitania sai muun muassa Ruotsista ja Tanskasta näiden kauppalaivojen koskemattomuudesta. Eatonin mukana Hametin joukkoihin liittyi yhdeksän amerikkalaista merijalkaväen sotilasta. Kun mukaan laskettiin Hametin Egyptistä värväämät arabit, joukkojen yhteiskooksi tuli noin 400–500 miestä. Arabien ja amerikkalaisten lisäksi mukana oli 38 kreikkalaista ja monista muista kansallisuuksista tulleita palkkasotureita.
Taistelu > Matka Dernaan

Sotajoukko lähti matkalleen kohti Dernaa 8. maaliskuuta 1805. Samaan aikaan kapteeni Isaac Hullin komentaman laivasto-osaston oli määrä purjehtia lähelle Dernaa, jossa se voisi antaa tarvikkeita ja lisäjoukkoja sinne saapuville joukoille. Maitse kulkevien joukkojen matka sujui suhteellisen hyvin, kunnes 8. huhtikuuta joukoilta loppuivat ruokavarastot. Tällöin Hamet ja useat hänen kannattajansa kääntyivät Eatonia vastaan tarkoituksenaan hylätä retkikunta ja palata Egyptiin. Eaton oli asettanut amerikkalaiset sotilaat vahtimaan tarviketelttaa, kun noin 200 arabiratsumiestä lähti ratsastamaan heitä päin miekat kädessään. He kuitenkin kääntyivät viime hetkellä ja amerikkalaisten onnistui pysyä rauhallisena, eivätkä he tulittaneet joukkoa. Lopulta Eatonin onnistui puhumalla suostutella arabit jatkamaan retkikunnan mukana. Joukot saapuivat lopulta Dernan lähistölle 25. toukokuuta kuuden viikon matkan jälkeen.