stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mälikkälä
Pläkkikaupunki

Pläkkikaupunki on asuinalue Mälikkälässä lähellä Länsikeskusta. Alueella on lähinnä omakotitaloja ja muutamia yrityksiä. Pläkkikaupungin alueella katujen nimet muodostuvat rakennusalan ammattinimikkeistä.
Turun suuralueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Suuralueet: Kaupunginosat suuralueittain
1. Keskusta: I kaupunginosa · II kaupunginosa · III kaupunginosa · IV Martti · V Itäranta · VI kaupunginosa · VII kaupunginosa · VIII Port Arthur · IX Länsiranta · Iso-Heikkilä · Korppolaismäki1 · Kupittaa · Kurjenmäki · Mäntymäki · Nummi2 · Pihlajaniemi3 · Ruissalo · Turun satama · Vähäheikkilä4
2. Hirvensalo-Kakskerta: Friskala · Haarla · Illoinen · Jänessaari · Kaistarniemi · Kakskerta · Kukola · Lauttaranta · Maanpää · Moikoinen · Oriniemi · Papinsaari · Pikisaari · Satava · Särkilahti · Toijainen
3. Skanssi-Uittamo: Harittu · Ilpoinen · Ispoinen · Katariina · Koivula · Korppolaismäki1 · Luolavuori · Peltola · Pihlajaniemi3 · Puistomäki · Skanssi · Uittamo · Vasaramäki · Vähäheikkilä4
4. Varissuo-Lauste: Huhkola · Lauste · Vaala · Varissuo
5. Nummi-Halinen: Itäharju · Kohmo · Koroinen · Kurala · Halinen · Nummi2 · Oriketo · Pääskyvuori · Räntämäki
6. Runosmäki-Raunistula: Kaerla5 · Kastu · Kärsämäki · Raunistula6 · Runosmäki7
7. Länsikeskus: Kaerla5 · Kähäri · Mälikkälä · Pitkämäki · Runosmäki7 · Ruohonpää · Teräsrautela · Vätti
8. Pansio-Jyrkkälä: Artukainen · Pahaniemi · Pansio · Perno
9. Maaria-Paattinen: Haaga · Jäkärlä · Koskennurmi · Lentokenttä · Metsämäki · Moisio · Paattinen · Paimala · Saramäki · Tasto · Urusvuori · Yli-Maaria
Huomautukset:  1: Korppolaismäki kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 2: Nummi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Nummi-Haliseen. 3: Pihlajaniemi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 4: Vähäheikkilä kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 5: Kaerla kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 6: Raunistula kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 7: Runosmäki kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mälikkälä
Kympinkatua Mälikkälän Westparkissa.
Käännös suomeksi
Graduale Aboense

| Graduale Aboense |
| --- | --- |
 Graduale Aboense. Sivulla osa Piispa Henrikin juhlamessusta.
Alkuperäisteos
Kieli:  suomi
Genre:  hengellinen laulukokoelma
Kustantaja:  Turun katolinen hiippakunta
Julkaistu:  1300–1400-l.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Graduale Aboense (”Turun graduaali”) on Turun hiippakuntaa varten keskiajalla, 1300- ja 1400-lukujen vaihteessa valmistettu graduaali eli messulaulukirja. Se on kirjoitettu käsin pergamentille. Gradualiin oli koottu katolisen kirkon pyhäpäivien messuissa käyttämät liturgiset laulut. Suurin osa lauluista oli proprium-lauluja, jotka vaihtuivat pyhäpäivän mukaan.
Teoksesta on säilynyt joitakin epätäydellisiä kappaleita, jotka on koottu voutien tilikirjojen kansissa säilyneistä irtosivuista. Säilyneistä osista on julkaistu näköispainos vuonna 2002.
Suomen Kirkon Sisälähetysseura

| Suomen Kirkon Sisälähetysseura |
| --- | --- |
Perustettu:  1905
Lakkautettu:  2001
Tyyppi:  lähetysjärjestö
Toimiala:  sisälähetystyö
Kotipaikka:  Sortavala Pieksämäki Helsinki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sisälähetysseuran perustaja ja toimitusjohtaja Otto Aarnisalo.
Suomen Kirkon Sisälähetysseura oli vuonna 1905 pastori ja kirjailija Otto Aarnisalon aloitteesta perustettu sisälähetystyötä harjoittava järjestö, jonka tehtävä alun perin oli ylläpitää sairaista, kodittomista lapsista ja köyhistä huolehtivia sekä diakonissoja kouluttavia diakonissalaitoksia ja kirjapainoa. Sisälähetysseuran keskustoimisto toimi ensin Sortavalassa, sodan jälkeen Pieksämäellä ja 1960-luvulta lähtien Helsingissä. Vuonna 2001 Suomen Kirkon Sisälähetysseura ja Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliitto yhdistyivät nykyiseksi Kirkkopalvelut-konserniksi.
Sisälähetysseuran ensimmäinen puheenjohtaja Aleksander Auvinen.
Historia

Suomen Kirkon Sisälähetysseura perustettiin 11. huhtikuuta 1905 Helsingin Nikolainkirkon itäisessä sivuhuoneessa. Perustamiskokouksessa olivat mukana kaikki kirkon piispat, huomattavimmat valtiopäivämiespapit ja useita jumaluusopillisen tiedekunnan jäseniä, sekä suurten kristillisten liikkeiden ja herätysliikkeiden edustajia. Otto Aarnisalo valittiin väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi, ja virka vakinaistettiin 1907. Sisälähetysseuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Savonlinnan tuomiokapitulin asessori Aleksander Auvinen.
Sisälähetysseura hankki  27. huhtikuuta 1905 Sortavalan Evankelisen Seuran Liikolan diakonissalaitoksen ja siihen sisältyvän kirjapainon omistukseensa 164 590 markan kauppahinnalla.
Vuonna 1952 Sisälähetysseura perusti Pieksämäen maalaiskuntaan Vaalijalan keskuslaitoksen, jossa oli 1970-luvulla yli 600 hoitopaikkaa ja yli 400 työntekijää. Laitokseen kuuluvia rakennuksia alkoi suunnitella arkkitehti Yrjö Lindegren, ja hänen kuoltuaan työtä jatkoi arkkitehti Aulis Blomstedt. Vaalijalan keskuslaitos siirtyi vuonna 1975 Kuopion ja Mikkelin läänien kuntien muodostamalle kuntainliitolle.
Vuonna 2001 Suomen Kirkon Sisälähetysseura ja Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliitto yhdistyivät nykyiseksi Kirkkopalvelut-konserniksi.
Sisälähetysseuran ohjelma

Seuran sääntöjen ensimmäisen pykälän mukaan: Suomen kirkon Sisälähetysseuran tarkoituksena on Suomen Evankelis-luterilaisen kirkon piirissä ja sen Kirkkolaissa säädettyyn seurakuntahoitoon likeisimmästi liittyen ja tätä tukien harjoittaa niin sanottua sisälähetystointa.
Toiminta

Seuran toimintatarkoituksena oli alusta saakka  Raamattujen levittäminen, hengellisen kirjallisuuden kustantaminen, diakonissojen kasvattaminen ja diakonissalaitoksien tukeminen. Vuoteen 1963 mennessä Sisälähetysseuran Raamattutalossa oli painettu noin kaksi miljoonaa Raamattua ja noin 2,5 miljoonaa Uutta testamenttia.
Sortavalan diakonissalaitoksen rakennukset

Sortavalan diakonitarlaitos valmistuttuaan 1907.
Kuuselan kunnalliskoti.
Koululan rakennusryhmä, vasemmalla pappila, keskellä koulu, oikealla veistohuone.
Nurmelan mielisairaala.
Raamattutalo.
Johtajat

Seuraavat henkilöt toimivat Suomen Kirkon Sisälähetysseuran johtajina:
1905–1937: Otto Aarnisalo
1937–1942: Otto Korpijaakko
1942–1946: J. H. Tunkelo
1946–1956: Kusti Korhonen
1956–1972: Lauri Tuomi
1972–1996: Heikki Arantola
Aiheesta muualla

Sisälähetysseura Kirkkopalvelut-konsernin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Käsikiria Castesta

Käsikiria Castesta
Käsikiria Castesta ia Muista Christikunnan Menoista oli Mikael Agricolan kirjoittama kirkkokäsikirja, joka julkaistiin vuonna 1549. Siihen oli koottu ohjeita kirkollisia toimituksia, kuten kastetta ja vihkimistä varten. Ohjeiden lisäksi siihen sisältyi erilaisia rukouksia. Käsikirja perustui vastaavantapaisiin ruotsin- ja saksankielisiin kirkkokäsikirjoihin, joita olivat kirjoittaneet muun muassa Olaus Petri ja Martti Luther.
Aiheesta muualla

Käsikiria Castesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Fireball-turnaus

Fireball-turnaus on Turun Palloseuran ja Eastway Sound & Lightingin järjestämä kaukalojalkapalloturnaus, joka on pelattu vuodesta 2005 lähtien. Turnauksen pitopaikka oli vuosina 2005–2007 Turkuhalli Turussa ja siihen ottivat osaa Veikkausliigan joukkueet. Vuodeksi 2008 turnaus siirtyy Turun Holiday Club Caribiaan ja siitä tulee kolmipäiväinen. Suuri muutos on myös, että turnaus ei ole enää tarkoitettu liigajoukkueille.
Mitalistit

| Vuosi | Kultaa | Hopeaa | Tulos | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | FC Haka | HJK | 2–2 (rp. 4–3) | IFK Mariehamn |
| 2006 | FC Haka | FC Lahti | 2–2 (rp. 4–3) | IFK Mariehamn |
| 2007 | TPS | FC Honka | 3–1 | FC Inter |
Suojelupoliisi

| Suojelupoliisi Skyddspolisen> Supo |
| --- | --- |

 Suojelupolisiin päätoimipiste Helsingin Katajanokalla.
Perustettu:  1949
Tehtävä:  turvallisuus- ja tiedustelupalvelu
Ministeriö:  Sisäministeriö
Sijainti:  Katajanokanlaituri 3  Helsinki
Valtio:  Suomi
Päällikkö:  Juha Martelius
Työntekijöitä:  588 (2023)
Vuosibudjetti:  63,7 milj. € (2022)
Aiheesta muualla
Sivusto
Suojelupoliisi (lyhenne Supo, SUPO tai supo, aiemmin epävirallisesti Suopo; ruots. Skyddspolisen, kansainvälisissä yhteyksissä Finnish Security and Intelligence Service) on Suomen valtion kansallisesta turvallisuudesta vastaava sisäministeriön alainen turvallisuus- ja tiedustelupalvelu. Supon tehtävänä on ennaltaehkäistä ja torjua vakavimpia kansallisen turvallisuuden uhkia, kuten terrorismia tai vakoilua.
Suojelupoliisin päällikkönä on toiminut huhtikuusta 2024 lähtien Juha Martelius. Supolla on kaksi apulaispäällikköä: Jonna Turunen ja Teemu Turunen, jotka molemmat nimitettiin tehtäviinsä kesällä 2021. Jonna Turunen on tehnyt pitkän uran poliisissa. Teemu Turunen on taustaltaan diplomaatti ja hän toimi Supon vt. päällikkönä vuonna 2024.
Suojelupoliisin virallinen lyhenne on aina ollut Supo. Virastossa aiemmin vallinneen salaamisen kulttuurin johdosta asiaa ei kuitenkaan kerrottu julkisuuteen, joten lyhenne Suopo vakiintui käyttöön viranomaistahojen ulkopuolella.
Suojelupoliisi ja sen edeltäjät (jo ennen itsenäisyyttä) toimivat Helsingin Ratakadulla. Keväällä 2023 suojelupoliisi muutti vanhentuneesta päämajastaan väistötiloihin Katajanokalle. Uusi päämaja valmistuu 2024 Kaartin kortteliin osoitteeseen Fabianinkatu 2, jonne suojelupoliisi muuttaa pysyvästi 2025.
Vuonna 2022 Supolla työskenteli 525 henkilöä ja Supon vuosibudjetti oli 63,7 miljoonaa euroa.
Historia > Etsivä keskuspoliisi (EK)

Suojelupoliisin edeltäjä, Valtiollinen poliisi (Valpo), sai alkunsa valkoisten kesällä 1918 perustamasta yleisesikunnan Osasto III:sta, jonka tehtävänä oli sotilaallinen tiedustelu ja sisäisestä turvallisuudesta vastaaminen. Vuoden 1919 alusta sisäisen tiedustelun tehtävää hoitanut yleisesikunnan passiosasto siirtyi sisäministeriön alaisuuteen. Organisaation uudistuksia jatkettiin kesällä 1919 perustamalla Etsivä keskuspoliisi (EK), joka vakinaistettiin vuoden 1927 lopulla. Joulukuussa 1937 annetulla asetuksella yksikön nimeksi muutettiin Valtiollinen poliisi. Yksikön pitkäaikaisin päällikkö oli Esko Riekki vuosina 1923–1938.
Etsivän keskuspoliisin henkilöstö kutsui ironisesti yksikköään ohranaksi (ven. охрана, ’suoja’, ’vartio’). Tuota nimeä oli aikaisemmin käytetty Venäjän keisarikunnan aikaisesta salaisesta poliisista (ven. oхранное отделение, ’suojelusosasto’). Nimitys levisi myös talon ulkopuolelle, ja erityisesti vasemmistolaiset poliitikot ja lehtimiehet käyttivät samaa nimitystä myös EK:n seuraajasta, Valtiollisesta poliisista (Valpo I).
Historia > Valpo I

Kansallissosialistien noustua valtaan Saksassa Valpon johto solmi henkilökohtaiset suhteet Schutzstaffelin (SS) ja Saksan turvallisuuspoliisin Gestapon uusiin johtohenkilöihin. Jatkosodan aikana Valpo teki yhteistyötä Saksan Sicherheitsdienst-turvallisuuspalvelun (SD) Einsatzkommando Finnland -erityisyksikön kanssa asettaen vuosina 1941–1942 sen käyttöön 12-miehisen sotavankien kuulustelijoista ja tulkeista koostuvan komennuskunnan. Valpon johto ja komennuskunta olivat tietoisia siitä, että saksalaisten sotavankeja teloitettiin kuulustelutulosten perusteella, ja yksittäisissä tapauksissa Valpon henkilökuntaa osallistui itse teloituksiin.lähde?
1. helmikuuta 1938 lähtien Valpon päällikkönä toimi Paavo Säippä, kunnes 1. helmikuuta 1941 hänen tilalleen asetettiin saksalaismieliseksi tunnettu Arno Anthoni. Valtioneuvoston määräyksellä 15. heinäkuuta 1941 Valpo alistettiin Päämajan käskyvaltaan ”sodan loppuun asti”. Saksan tappio Stalingradin piirityksessä talvella 1943 heikensi saksalaismielisten asemaa hallinnossa, jolloin eräiden muidenkin virkamiesvaihdosten mukana Anthoni korvattiin Paavo Kastarilla 29. helmikuuta 1944. Valpossa toiminnasta jätettiin tarkoituksellisesti asiakirjat laatimatta.
Historia > Valpo II, punainen Valpo

Vuosina 1944–1949 erityisesti Otto Brusiinin päällikköaikana erotettiin Valposta paljon aiempaa henkilökuntaa, jotka korvattiin kommunisteilla ja muilla neuvostomielisillä. Joka kymmenes henkilökuntaan kuuluva oli saanut tuomion joko maan- tai valtiopetoksesta. Brusiinin päällikköaikana palvelukseen otettiin myös lähes 80 henkilöä, joilla oli takanaan rikoksista saatu vankeustuomio. Kautta kutsuttiin yleisesti Punaiseksi Valpoksi, virallisemmin Valpo II tai Uusi Valpo. Punaisen Valpon syntyyn vaikutti valvontakomission ja kommunistisen sisäministerin Yrjö Leinon lisäksi asekätkentäjutun paljastuminen. Sosiaalidemokraattisen hallituksen noustua valtaan Valpo II hajotettiin vuonna 1948.lähde?
Historia > Supo

Tilanne Valpossa alkoi rauhoittua Erkki Tuomisen tullessa päälliköksi ja Risto Höltän apulaispäälliköksi tammikuussa 1948, vakinaisiksi maaliskuussa 1948. Heti SKDL:n vaalitappion jälkeen alettiin valmistella Valpon lakkauttamista ja henkilöstöltään huomattavasti pienemmän suojelupoliisin (Supo) perustamista vuoden 1949 alusta.
Suojelupoliisi siirtyi poliisihallinnon alaisuudesta sisäministeriön alaisuuteen vuoden 2016 alusta.
Supon ja sen edeltäjien arkiston julkisuutta säätelee laki. Lain mukaan kaikki yli 60 vuotta vanhat asiakirjat ovat julkisia ja niihin voi tutustua kansallisarkistossa. Tapauskohtaisesti salausta voidaan jatkaa 75 vuoteen asti.lähde?
Tehtävät ja toiminta

Suojelupoliisi tuottaa tiedustelutietoa Suomen valtiojohdolle vakavista kansallisen turvallisuuden uhkista ja ilmiöistä. Valtiojohdon lisäksi tietoa tuotetaan muille viranomaisille, yrityksille, yhteisöille ja kansalaisille.
Terrorismintorjunta on Supon keskeinen tehtävä. Supon tuottaa ennakoivaa tiedustelutietoa terrorismiin kytkeytyvistä ilmiöistä, jotta ne eivät kehittyisi nykyistä vakavammiksi. Supo pyrkii myös paljastamaan terroristista toimintaa operaatioillaan sekä vaihtamalla tietoa muiden viranomaisten ja kansainvälisten kumppaneiden kanssa. Keväällä 2021 Supo arvioi, että suurimman terrorismin uhkan Suomessa muodostavat äärioikeistolaista tai radikaali-islamistista ideologiaa kannattavat yksittäiset toimijat tai pienryhmät.
Vastatiedustelu kuuluu Supon perinteisiin tehtäviin. Supon vastatiedustelu torjuu vieraiden valtioiden vakoilua ja vaikuttamisyrityksiä Suomessa. Suomessa on väkilukuun nähden paljon ulkomaiden tiedustelu-upseereja. Suomi kiinnostaa tiedustelullisesti erityisesti Venäjää ja Kiinaa.
Kybervakoilu on noussut yhä merkittävämmäksi uhkaksi perinteisen henkilötiedustelun rinnalle.  Esimerkiksi keväällä 2021 Supo ilmoitti tunnistaneensa eduskuntaan kohdistuneen kybervakoiluoperaation, jossa yritettiin tunkeutua eduskunnan tietojärjestelmiin. Supon mukaan kyseessä oli niin sanottu APT31-operaatio.
Supo on kasvattanut rooliaan myös Suomelle tärkeän infrastruktuurin turvaamisessa.
Supo tekee turvallisuusselvityksiä sekä henkilöistä että yrityksistä. Supon vastuulla ovat kaikki Suomessa tehtävät turvallisuusselvitykset lukuun ottamatta puolustushallinnon turvallisuusselvityksiä. Turvallisuusselvityksiä tehdään ihmisistä, jotka käsittelevät työssään kansallisen turvallisuuden kannalta tärkeää tai salassa pidettävää tietoa. Vuonna 2020 Supo teki yli 88 000 turvallisuusselvitystä.
Marraskuussa 2020 suojelupoliisi teetti kyselytutkimuksen suomalaisten käsityksistä suojelupoliisin toiminnasta. Kyselyn mukaan 91 prosenttia täysi-ikäisistä suomalaisista luotti suojelupoliisiin joko paljon (50 %) tai melko paljon (41 %). Viisi prosenttia 1 005 haastatellusta ei luottanut suojelupoliisiin kovinkaan paljon tai ollenkaan.
Suojelupoliisin rakenne

Suojelupoliisin organisaatio uudistui kesäkuussa 2019, kun uudet tiedustelulait astuivat voimaan. Organisaatio jaettiin uudistuksessa yhdeksään yksikköön. Vanhoja yksiköitä ovat terrorismintorjunta, vastatiedustelu, sisäiset palvelut, alueyksikkö, turvallisuusselvitykset ja tiedonhankinta. Uudistuksessa toimintansa aloitti kolme uutta yksikköä, jotka ovat esikunta, tiedustelu ja digitaaliset palvelut.
Pääkaupunkiseudun ulkopuolella Supolla on kahdeksan aluetoimistoa. Ne sijaitsevat Joensuussa, Kuopiossa, Lappeenrannassa, Oulussa, Rovaniemellä, Tampereella, Turussa ja Vaasassa.
Henkilöstö ja budjetti

| Vuosi | Budjetti | Lähde |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 18 milj. € |  |
| 2012 | 18 milj. € |  |
| 2013 | 18 milj. € |  |
| 2014 | 20 milj. € |  |
| 2015 | 21 milj. € |  |
| 2016 | 28 milj. € |  |
| 2017 | 35 milj. € |  |
| 2018 | 36 milj. € |  |
| 2019 | 51 milj. € |  |
| 2020 | 51 milj. € |  |
| 2021 | 56 milj. € |  |
| 2022 | 64 milj. € |  |
Vuonna 2020 suojelupoliisissa työskenteli 505 henkilöä. Supon henkilöstön keski-ikä on 42,3 vuotta. Työntekijöistä 41 prosenttia on naisia ja 59 prosenttia miehiä. Poliisien lisäksi Supossa työskentelee esimerkiksi analyytikkoja, tietotekniikan asiantuntijoita ja kielenkääntäjiä. Tietotekniset tehtävät liittyvät esimerkiksi erilaisten järjestelmien, tietoturvan ja tietoverkkojen kehittämiseen ja ylläpitoon. Niiden joukossa on myös operatiivisia tehtäviä.
Henkilöstöstä 48 prosenttia on poliisikoulutuksen saaneita ja muuta henkilöstöä 52 prosenttia. Muusta henkilöstöstä noin puolet on erityisasiantuntija- ja asiantuntijatehtävissä sekä toinen puoli ammatti-, toimisto- ja tukitehtävissä. Kaikki suojelupoliisissa vakinaisesti työskentelevät ovat virkamiehiä ja kaikkiin Supon virkoihin vaaditaan Suomen kansalaisuus. Korkeakoulututkinnon on suorittanut noin kolmasosa henkilöstöstä.
Henkilöstö ja budjetti > Suojelupoliisin päälliköt

Armas Alhava (1949–1972)
Arvo Pentti (1972–1978)
Seppo Tiitinen (1978–1990)
Eero Kekomäki (1990–1996)
Seppo Nevala (1996–2007)
Ilkka Salmi (2007–2015)
Antti Pelttari (2016–2024)
Teemu Turunen (vt.) (2024)
Juha Martelius (2024–)
Suojelupoliisin päällikön virka oli vuonna 2007 ensimmäistä kertaa avoimessa haussa. Hakijoita oli yli 20. Valtaosa hakijoista oli arvostettuja poliisin tai oikeuslaitoksen edustajia. Valtioneuvosto kuitenkin nimitti 1. marraskuuta 2007 sisäministeri Anne Holmlundin (kok.) erityisavustajan, varatuomari Ilkka Salmen (kok.) turvallisuuspoliisin uudeksi päälliköksi. Salmi on kotoisin Turusta ja hän oli aloittanut työskentelynsä Supossa ylitarkastajana vastavakoiluyksikössä vuonna 2002.
Vuodesta 2011 alkaen 15. helmikuuta 2015 asti Supon väliaikainen päällikkö oli Antti Pelttari Ilkka Salmen sijaisena. Pelttari nimitettiin vuonna 2016 jatkamaan tehtävässään, tällä kertaa vakituisena päällikönä. Tammikuussa 2021 Pelttari nimitettiin Supon päälliköksi myös seuraavan viisivuotiskauden ajaksi eli helmikuun 2026 loppuun asti. Pelttari siirtyi eduskunnan pääsihteeriksi vuonna 2024 ja vt. päällikkönä aloitti Teemu Turunen. Maaliskuussa 2024 uudeksi päälliköksi nimettiin sisäministeri Mari Rantasen valtiosihteeri, valtiotieteiden tohtori Juha Martelius.
Valvonta

Suojelupoliisin valvontaa uudistettiin vuonna 2019, kun tiedustelulait astuivat voimaan. Tässä yhteydessä perustettiin tiedusteluvalvontavaltuutetun virka. Tiedusteluvalvontavaltuutettu on itsenäinen ja riippumaton viranomainen, joka valvoo siviili- ja sotilastiedustelun laillisuutta sekä perus- ja ihmisoikeuksien toteutumista tiedustelutoiminnassa. Vuodesta 2019 lähtien valtuutettuna on toiminut Kimmo Hakonen.
Tiedusteluvalvontavaltuutetulla on rajaton pääsy Supon tietoihin ja tiloihin.
Supon parlamentaarisesta valvonnasta vastaa eduskunnan tiedusteluvalvontavaliokunta. Myös sisäministeriö valvoo Supon toimintaa.
Kohut > Stasi-kohu

Pitkään sairauslomalla ollut Seppo Nevala jäi eläkkeelle 1. joulukuuta 2007 lähtien. Eroilmoitusta edelsi kohu Saksan demokraattisen tasavallan tiedustelupalvelun niin kutsutuista Stasi-arkistosta ja Rosenholz-aineistosta. Aineiston saamisesta käytiin neuvotteluja Yhdysvaltojen kanssa vuonna 2000, jolloin poliittinen johto päätti aineiston asianosaisjulkiseksi sekä luovutettavaksi tutkijoiden käyttöön. Sittemmin ilmeni, että aineisto oli jo tuolloin Supon hallussa, mutta sitä ei luovutettu edes tuomioistuimille.lähde? Stasi-aineistosta Tiitisen listaa on vaadittu julkiseksi.
Kohut > Työpaikkakiusaaminen

Loppuvuodesta 2010 julkisuudessa oli Supon työpaikkakiusaaminen. Ylitarkastaja Matti Mikkola kertoi joutuneensa järjestelmällisen syrjinnän ja kiusaamisen kohteeksi ja kiusattuja olevan muitakin. Entinen terrorismiyksikön päällikkö ja sittemmin kenttävalvontayksikön päällikkö Paavo Selin istui päivät pitkät ilman työtehtäviä. Hänellä ei ollut oikeutta edes päästä johtamansa yksikön tiloihin, hänelle ei voinut lähettää sähköposteja eikä puheluita yhdistetty. Silloisen poliisiylijohtaja Mikko Paateron mukaan kyse oli yksittäistapauksista. Selinin tilanteen taustalla oli esitelmä syyskuulta 2005, jonka mukaan Euroopassa Natolla ei ole merkitystä terrorismin torjunnassa. Lausunto suututti silloisen oppositiojohtaja Jyrki Kataisen, joka soitti silloiselle Supon päällikölle Seppo Nevalalle, joka puolestaan haukkui alaisensa kovasanaisesti puhelimessa. Katainen syytti tuolloin Supoa yrityksestä suistaa hänet puoluejohtajan tehtävästä. Nevala määräsi Selinin vastoin tämän tahtoa toisiin tehtäviin maaliskuussa 2007, kun Kokoomus oli voittanut eduskuntavaaleissa. Myöhemmin Supon uudeksi päälliköksi nimitettiin kokoomuslainen Ilkka Salmi. Syyskuussa 2009 tuli julkisuuteen nauha keskustelusta, jossa Nevala haukkuu Seliniä, ja Selinin eristäminen työpaikallaan alkoi. Poliisihallitus teetti asiasta selvityksen, jossa ei tullut esille kiusaamista tai epäasiallista toimintaa. Selvityksen mukaan kyseessä oli väärinkäsitys. Selinin jäätyä sairauslomalle hänen kulkuoikeutensa poistettiin turvaamistoimenpiteenä, josta ei tehty kirjallista päätöstä.
Myöhemmin sisäministeriö moitti Supon toimintaa Selinin asiassa hyvän hallintotavan vastaiseksi. Lisäksi kihlakunnansyyttäjä kertoi käynnistävänsä Supoa koskevan esitutkinnan entistä ylitarkastajaa koskevassa jutussa, jossa oli myös kyse kulkulupien ja tietojärjestelmien käytön estämisestä.
Selin on saanut Supolta varoituksen osallistuttuaan suurlähettiläs Alpo Rusin kirjan julkistamistilaisuuteen lokakuussa 2011.
Muissa maissa

Supo on tehnyt paljon yhteistyötä ja tiedonvaihtoa ulkomaisten, erityisesti muiden pohjoismaisten turvallisuusviranomaisten kanssa.
Muissa maissa > Pohjoismaat

Ruotsissa toimii Säkerhetspolisen (SÄPO), jonka henkilöstömäärä on noin 1 000 ja budjetti noin 120 milj. €.
Norjassa toimii Politiets sikkerhetstjeneste (PST), jonka henkilöstömäärä on noin 515 ja budjetti on noin 70 milj. €.
Tanskassa toimii Politiets Efterretningstjeneste (PET), jonka henkilöstömäärä on noin 780 ja budjetti on noin 100 milj. €.
Kirjallisuutta

Kullberg, Anssi: Suomi, terrorismi, Supo: Koira, joka ei haukkunut – Miksi ja miten Suomi on välttynyt terroristisen toiminnan leviämiseltä?  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38577-7
Lintunen, Tiina (toim.) Ennen ja nyt. Vol 24 Nro 1 (2024): Suomen turvallisuuspoliisin toiminta, tiedustelu ja valvonta 1919–1990
Luukkonen, Mari: Rautaesiripun varjossa : Supo idän ja lännen jännitekentässä 1978–1990.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-43339-2
Salovaara, Jukka ja Simola, Matti (toim.): Turvallisuuspoliisi 75 vuotta 1919-1994.  Helsinki:  Sisäasiainministeriö, poliisiosasto, 1994.  ISBN 951-47-9553-9
Simola, Matti: Ratakatu 12. Suojelupoliisi 1949–2009.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35243-4
Simola, Matti ja Sirvio, Tuula (toim.): Isänmaan puolesta – Suojelupoliisi 50 vuotta.  Gummerus, 1999.  ISBN 951-20-5477-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suojelupoliisi Wikimedia Commonsissa
Suojelupoliisin verkkosivut
Etsivän keskuspoliisin ja valtiollisen poliisin aineisto henkilöhistorian lähteenä
Alpo Rusi tietokirjailija Pekka Virkin vieraana Jälkisuomettumisen ruumiinavaus -ohjelmasarjassa, jossa he keskustelevat muun muassa siitä, kuinka läheinen suhde suojelupoliisilla oli Vladimir Putinin kanssa 2000-luvun alussa sarjan 14. jaksossa Supon salattu suhde Putiniin, 23.3.2024.
Ratakatu 12 vuonna 1957.