stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sèvre Nantaise
Matkailu

Sèvre Nantaise on 141,8 kilometrin pituinen ja mutkitteleva, ja se virtaa rauhallisesti. Sen varrella tapaa runsaasti kalastajia, ulkoilijoita ja monia eläimiä. Joen varrella on 143 vesimyllyä, jotka ovat hyödyntäneet sen virtaavan veden voimaa.
Huomattavimpia nähtävyyksiä joen varrella ovat joen ylittävä vanha kulkutie Chaussée des Moines Vertoussa, Chàteau de Clissonin ympäristö, Cissoussa sijaitseva puisto Domaine de la Garenne Lemot, vanha linna Chàteau de Tiffauges, jota sen tunnetuimman entisen asukkaan, Gilles de Raisin saaman liikanimen mukaan nimitetään joskus myös Siniparran linnaksi sekä Poupet'n alue Saint-Malò-du-Boisissa, jossa kesäisin pidetään Poupet'n musiikkijuhlat.
Vesiliikenne

Sèvre nantaise alajuoksusta on purjehduskelpoista 21 kilometrin pituinen osuus on Monnièresista Loireen. Siinä voivat kulkea laivat, jotka ovat enintään 5,5 metriä leveitä ja 31,5 metriä pitkiä. Matkan varrella on Pont-Rousseaun pato ja Vertoun sulku. Nykyinen Pont-Rousseaun pato rakennettiin vuonna 1995 ja se korvaa aikaisemman, vuonna 1909 rakennetun padon, joka tuhoutui vuoden 1962 tulvassa. Se pitää veden pinnan joen yläjuoksulla lähes vakiokorkeudella ja vähentää näin vuoroveden vaikutusta. Korkean veden aikana laivat pääsevät sen yli. Ensimmäinen Vertoun sulku rakennettiin vuonna 1750, mutta se rakennettiin uudelleen 1800-luvulla. Monnièresin yläpuolella joella voivat kulkea kajakit ja muut pienet veneet.
1700- ja 1800-luvuilla käynnistettiin hankkeita, joiden tarkoituksena oli tehdä Sèvre purjehduskelpoiseksi Clissonin saakka. Jokeen aiotiin rakentaa sulkuja, ja suunniteltiin myös sen vesiväylän avaamista Nantesista Niortiin yhdistämällä Sèvre Nantaise ja Sèvre Niortaise kanavalla toisiinsa. Lukuisien myllyjen ja karikoiden sekä lopulta rautateiden kilpailun vuoksi hanketta ei kuitenkaan koskaan toteutettu.
Sèvreä pitkin myötävirtaan, kohti merta on kuljetettu varsinkin viiniä ja hiekkaa, ylävirtaan viljoja, kalkkia, puutavaraa ja kiveä. Vuosina 1899–1960 sitä pitkin kulki myös matkustajalaiva. Nykyisin joella kulkevat vain huviveneet.
Sèvren sivujoki Maine on purjehduskelpoinen 6 kilometrin pituiselta osuudeltaan Pont-Caffinosta Château-Thébaudiin. Nyttemmin käytöstä poistettu sulku mahdollisti aikoinaan vesiliikenteen pidemmällekin jokea pitkin ylävirtaan.
Nimen alkuperä

Nimi Sèvre johtuu esikelttiläisestä sanavartalosta Sab, Sal tai Salm, joka tarkoittaa nestemäistä ainetta kuten mehua, mahlaa tai lientä ja joka esiintyy paikannimissä kaikkialla Euroopassa, sekä siihen liittyvästä niin ikään esikelttiläisestä painottamasta suffiksista ara. Varhaisin kirjallinen maininta, jossa joen nimi esiintyy, on vuodelta 1085, muodossa Sevria. Vuonna 1189 se esiintyi myös muodossa Separa.'
Lähellä on toinenkin Sèvre-niminen joki, Sèvre Niortaise, joka laskee suoraan Atlanttiin. Erotukseksi siitä käytetään Loiren sivujoesta tarkennettua nimeä Sèvre Nantaise, "nantesilainen Sèvre", Nantesin kaupungin mukaan, jossa se laskee Loireen.
Deux-Sèvresin departementin nimi tarkoittaa "kaksi Sèvreä".  Nimi johtuu siitä, että molemmat Sèvre-joet sijaitsevat osittain tämän departementin alueella.
Tärkeimmät sivujoet

Sèvre Nantaisen tärkeimmät sivujoet ovat:
Ouin
Moine
Crûme
Sanguèze
Maine (ei sama kuin Loiren sivujoki Maine).
Jokivarren departementit ja kunnat

Sèvre Nantaise kulkee seuraavien departementtien ja kuntien kautta:
Deux-Sèvresin departementissa:
Neuvy-Bouin
Beugnon-Thireuil
Vernoux-en-Gâtine
L'Absie
Largeasse
Moncoutant-sur-Sèvre
La Forêt-sur-Sèvre
Saint-André-sur-Sèvre
Cerizay
Montravers
Saint-Amand-sur-Sèvre
Vendéen departementissa:
Saint-Mesmin
Montravers
Saint-Amand-sur-Sèvre
Sèvremont
Les Épesses
Treize-Vents
Mallièvre
Saint-Malô-du-Bois
Mauléon
Saint-Laurent-sur-Sèvre
Mortagne-sur-Sèvre
Chanverrie
Saint-Aubin-des-Ormeaux
Tiffauges
La Bruffière
Cugand
Maine-et-Loiren departementissa:
Sèvremoine
Loire-Atlantiquen departementissa:
Boussay
Gétigné
Clisson
Gorges
Monnières
Le Pallet
Maisdon-sur-Sèvre
La Haie-Fouassière
Saint-Fiacre-sur-Maine
Vertou
Rezé
Nantes
Hydrologia

Sèvre Nantaise alkaa 210 metrin korkeudelta ja on 136 kilometrin pituinen. Sen valuma-alue on melko suppea.  Useimpien lähellä Biskajanlahtea olevien jokien tavoin sen virtaama on varsin suuri, mutta sen virtaama vaihtelee varsin huomattavasti sateisuuden mukaan, sillä suuri osa alueen sadevedestä päätyy melko nopeasti jokeen.
Hydrologia > Sèvre Nantaise Nantesissa

Sèvre Nantaisen virtaamaa Nantesissa, jossa se yhtyy Loireen, on seurattu lähes 30 vuoden ajan, tammikuusta 1994 joulukuuhun 2023. Joen valuma-alueen pinta-ala on 2360 km2.
Joen keskimääräinen virtaama on 23,4 kuutiometriä sekunnissa.  Virtaama kuitenkin vaihtelee huomattavasti eri vuodenaikoina. Loppusyksyllä ja talvella, marraskuusta maaliskuuhun saakkka, virtaama on keskimääräistä korkeampi, suurimmillaan tammikuussa, jolloin se on keskimäärinkin yli 60 m3/s.  Alimmillaan virtaama on elokuussa, keskimäärin vain 2,42 m3/s. Sääoloista aiheutuvat epäsäännölliset vaihtelut ovat myös suuria.
| Sèvre Nantaisen keskivirtaama Nantesissa eri kuukausina |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuukausi |  |  |  | m3/s |
| Tammikuu | Tammikuu |    | 60,8 | 60,8 |
| Helmikuu | Helmikuu |    | 52,0 | 52,0 |
| Maaliskuu | Maaliskuu |    | 36,7 | 36,7 |
| Huhtikuu | Huhtikuu |    | 19,8 | 19,8 |
| Toukokuu | Toukokuu |    | 12,2 | 12,2 |
| Kesäkuu | Kesäkuu |    | 6,16 | 6,16 |
| Heinäkuu | Heinäkuu |    | 3,29 | 3,29 |
| Elokuu | Elokuu |    | 2,42 | 2,42 |
| Syyskuu | Syyskuu |    | 3,44 | 3,44 |
| Lokakuu | Lokakuu |    | 10,4 | 10,4 |
| Marraskuu | Marraskuu |    | 26,8 | 26,8 |
| Joulukuu | Joulukuu |    | 48,0 | 48,0 |
Hydrologia > Kuivuus ja pienimmät virtaamat

Sèvre Nantaisen pienin mitattu hetkellinen virtaama on ollut 132 litraa sekunnissa, 15. elokuuta 2005. Pienin vuorokauden keskivirtaama on ollut 154 litraa sekunnissa, 18. elokuuta 1996.
Hydrologia > Tulvat

Kuten useimmissa muissakin Loiren sivujoissa, myös Sèvre Nantaisessa esiintyy toisinaan varsin suuria tulvia.
Joen suurin mitattu yhden vuorokauden keskivirtaama on ollut 623 kuutiometriä sekunnissa, 22. tammikuuta 1994, ja suurin hetkellinen virtaama 744 kuutiometriä sekunnissa samana päivänä klo 23.01.
mainittuna päivänä klo 23.01.
Tilastollisesti on arvioitu, että yhden päivän keskivirtaama ylittää arvon 262 m3/s keskimäärin joka toinen, arvon 386 keskimäärin joka viides vuosi. Arvo 468 m3/s ylittyy keskimäärin kerran 10, arvo 546 m3/s kerran 20 ja arvo 648 m3/s kerran 50 vuodessa.
Hydrologia > Sademäärä ja keskivirtaama

Sèvre Nantaise on melko runsasvetinen joki. Sen valuma-alueen keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 313 millimetriä, mikä on suurempi kuin Ranskassa keskimäärin ja varsinkin suurempi kuin muualla Loiren valuma-alueella (jossa se on 241 mm).  Sèvren valuma-alueen sademäärä vastaa 10,6 litraa sekunnissa neliökilometriä kohti.
Sèvre Port Morinièressa Rezéssä.
Sèvre  ja Portillonin silta Vertoussa.
Shinbutsu bunri

Buddhalainen pagodi (Yakushidō) Tsurugaoka Hachiman-gūn pyhäkössä Kamakurassa ennen shinbutsu bunria.
Shinbutsu bunri (jap. 神仏分離) tarkoitti Japanissa šintolaisuuden ja buddhalaisuuden sekoittumisen kieltämistä lailla. Kiellolla yritettiin luoda selkeä raja toisaalta  šintolaisuuden ja buddhalaisuuden ja toisaalta buddhalaisten temppelien ja šintolaisten pyhäkköjen välille. Edo-kauden loppuun saakka kaksi uskontoa olivat läheisessä, synkretistisessä yhteydessä toisiinsa jopa niin, että samoja rakennuksia käytettiin sekä pyhäkköinä että temppeleinä. Synkretismiä kutsutaan nimellä shinbutsu shūgō (jap. 神仏習合).
Taipumus vastustaa buddhalaisuutta voidaan löytää jo varhaismodernilta ajalta, kun buddhalaisuuden leviäminen sai aikaan nationalistisen vastareaktion, mutta termi viittaa yleensä buddhalaisvastaiseen liikkeeseen, joka levisi Edo-kauden puolivälistä lähtien yhdessä kungfutselaisuuden, muinaisen japaninkielisen kirjallisuuden ja kulttuurin tutkimuksen (kokugaku) ja šintolaisen nationalismin kanssa. Kaikilla näillä liikkeillä oli omat syynsä vastustaa buddhalaisuutta. Kapeammassa merkityksessään shinbutsu bunri tarkoittaa uuden Meiji-hallituksen aloittamaa politiikkaa, jossa šintolaisuus ja buddhalaisuus erotettiin toisistaan erityisellä asetuksella (jap. 神仏判然令, shinbutsu hanzenrei). Asetus on historiallisesti erityisen merkittävä, sillä se aloitti väkivaltaisen buddhalaisvastaisen haibutsu kishaku -liikkeen, joka johti Tokugawa-shōgunaatin viimeisinä vuosina ja Meiji-restauraation aikana tuhansien temppelien sulkemiseen pakolla, niiden maiden takavarikoimiseen, munkkien erottamiseen tehtävistään ja kirjallisuuden, patsaiden ja muun omaisuuden tuhoamiseen. Jopa buddhalaisia kelloja sulatettiin kanuunoiden valmistusta varten. Politiikka ei saavuttanut lyhyellä aikavälillä tavoitteitaan ja hylättiin myöhemmin, mutta sillä oli silti syvällinen ja pitkäkestoinen vaikutus kansakuntaan ja sen kulttuuriin. Pitkällä aikavälillä se onnistui luomaan uuden uskonnollisen tilanteen, jossa šintolaisuutta ja buddhalaisuutta alettiin pitää itsenäisinä ja tasaveroisina uskontoina.
Varhaismodernin ajan shinbutsu bunri

Varhaismodernilla ajalla shinbutsu bunri, ja sen usein aikaan saama haibutsu kishaku -liike, esiintyi yleensä sellaisissa daimiokunnissa, joissa buddhalaisvastaisella kungfutselaisuudella oli vahva asema. Tällaisia han-kuntia olivat esimerkiksi Okayama, Mito ja Yodo. Esimerkiksi 1660-luvulla Miton Tokugawa Mitsukuni sulki pakolla tuhansia temppeleitä ja määräsi rakentamaan pyhäkön jokaiseen kylään.
Meiji-kauden shinbutsu bunri

Meiji-restauraation ajan hallinto yritti saada aikaan selkeän rajan buddhalaisuuden ja šintolaisuuden välille erilaisten asetusten kautta. Ne annettiin useassa vaiheessa.
Ensimmäisen käskyn antoi Jingijimuka-virasto huhtikuussa 1868. Siinä shasōt ja bettōt, pyhäkkömunkit, jotka suorittivat buddhalaisia rituaaleja šintolaisissa pyhäköissä, määrättiin eroamaan.
Muutamaa päivää myöhemmin Daijōkan kielsi viittaamasta japanilaisiin kameihin buddhalaisella terminologialla, kuten sanalla gongen, ja palvomasta buddhalaisia patsaita pyhäköissä.
Kolmannessa vaiheessa kiellettiin käyttämästä buddhalaista daibosatsu-termiä kuvaamaan Hachiman-kamia Iwashimizun ja Usan Hachiman-pyhäköissä.
Neljännessä ja viimeisessä vaiheessa kaikki erotetut bettōt ja shasōt käskettiin ryhtymään ”pyhäkköpapeiksi” (kannushi) ja palaamaan pyhäköihinsä. Lisäksi Nichiren-lahkon munkkeja kiellettiin kutsumasta joitakin jumaluuksia kameiksi.
Meiji-kauden shinbutsu bunri -asetusten oli tarkoitus olla ensimmäinen askel hankkeessa nostaa šintolaisuus maan valtionuskonnoksi; hanke kuitenkin epäonnistui, koska se sai osakseen laajaa vastustusta, ja siitä luovuttiin. Vuonna 1873 Meiji-hallitus myönsi, että yritys nostaa šintolaisuus buddhalaisuuden yläpuolelle oli epäonnistunut.
Hallinto kuitenkin onnistui luomaan valheellisen vaikutelman siitä, että šintolaisuus ja buddhalaisuus olisivat Japanissa täysin erilaisia ja itsenäisiä uskontoja. Šintolaisuutta tutkinut Karen Smyers toteaa buddhalaisista, šintolaiselle Inari-kamille omistetuista temppeleistä seuraavaa:
»Monet tietolähteeni olivat yllättyneitä siitä, että buddhalaisia Inari-temppeleitä on olemassa. Se kertoo, kuinka menestyksekkäästi hallinto on onnistunut luomaan uskontojen paikoille ja tietyille niitä koskeville identiteeteille erilliset käsiteluokat, vaikka käytäntö onkin edelleen monimuotoinen ja ei-eksklusiivinen.»
Joka tapauksessa alle kahdenkymmenen vuoden aikana buddhalaisuus ei ainoastaan toipunut vaan myös nykyaikaisti itsensä, ja siitä tuli jälleen merkittävä voima. Tämä johti nykyisenkaltaiseen suhteeseen šintolaisuuden ja buddhalaisuuden välillä, jossa uskonnot elävät rinnakkain.
Shinbutsu bunrin syyt

Buddhalaisvastainen mieliala oli kasvanut Tokugawa-kauden kahden viimeisen vuosisadan aikana, ja useilla ryhmillä oli omat syynsä vastustaa buddhalaisuutta. Shinbutsu bunri nähtiin tapana heikentää buddhalaisuutta ja sen valtavia taloudellisia ja sosiaalisia voimia. Samaan aikaan sen oli tarkoitus antaa šintolaisuudelle ja keisarikultille tilaa kasvaa, mikä kohentaisi samalla japanilaisten kansallisylpeyttä. Buddhalaisvastaista liikettä johtivat kungfutselaiset, uuskungfutselaiset, šintolaiset ja kokugaku-liikkeen oppineet, kuten Tōju Nakae, Kumazawa Banzan,  Yamaga Sokō, Itō Jinsai, Ogyū Sorai, Norinaga Motoori ja Hirata Atsutane. Koska eri liikkeiden edustajien motiivit olivat erilaisia ja usein vastakkaisia, yhtenäisyyttä ei saavutettu. Vaikka joukossa oli myös modernisoijia, buddhalaisuuden kritiikki sai usein alkunsa feodaalisesta ajattelutavasta tai tunteisiin perustuvasta ja yksinkertaistavasta nationalismista.
Shinbutsu bunrin syyt > Tokugawat ja danka-järjestelmä

Buddhalaisuuden ja Tokugawa-hallinnon välinen suhde oli monimutkainen. Vaikka shōgunaatin virallinen filosofia oli maallinen uuskungfutselaisuus, buddhalaisuudesta oli tullut valtionhallinnon merkittävä osa Tokugawojen kristinuskon vastaisen politiikan vuoksi. Estääkseen kristinuskon leviämisen Tokugawat olivat ottaneet käyttöön danka-järjestelmän, jossa perheiden oli pakko kuulua buddhalaiseen temppeliin. Tämä vuorostaan takasi, etteivät perheen jäsenet olleet kristittyjä. Ilman tällaista vakuutusta normaali elämä Tokugawa-ajan Japanissa oli mahdotonta. Perheillä oli lain mukaan useita velvollisuuksia buddhalaisia instituutioita kohtaan. Niihin kuului temppelille annettava rahallinen avustus. Koska 30 miljoonan ihmisen maassa oli noin 100 000 temppeliä, keskimäärin 300 ihmisen piti tukea yhtä temppeliä, joten järjestelmän aiheuttama taakka oli huomattava. Tämä aiheutti laajamittaista tyytymättömyyttä ja johti lopulta vastatoimiin. Koska buddhalaisuus oli niin kiinteässä yhteydessä shōguneihin, siitä oli tullut myös yksi shōgunaatin symboleista ja siten vihollinen kaikille niille, jotka toivoivat shōgunaatin kaatuvan. Kaikki nämä osapuolet halusivat nähdä buddhalaisuuden heikentyvän, ja šintolaisuuden vahvistamista pidettiin hyvänä tapana saavuttaa tämä tavoite.
Shinbutsu bunrin syyt > Uuskungfutselaisuus

Uuskungfutselainen ajattelu painotti Japanissa järjen käyttöä ja oli ytimeltään humanistinen oppirakennelma, minkä vuoksi se hylkäsi buddhalaisuuden taikauskona. Se painotti myös uskollisuutta keisaria kohtaan ja oli äärimmäisen muukalaisvihamielinen filosofia. Kungfutselainen buddhalaisvastaisuus oli esimerkiksi syynä haibutsu kishaku -väkivaltaisuuksiin Aizun, Okayaman ja Miton daimiokunnissa varhaismodernilla ajalla. Jotkut uuskungfutselaisen liikkeen johtajat olivat entisiä buddhalaisia pappeja. Fujiwara Seika, Hayashi Razan ja Yamazaki Ansai olivat kaikki aiemmin toimineet Rinzai-koulukunnan pappeina.
Shinbutsu bunrin syyt > Kokugaku

Kokugaku oli japanilaisen filologian ja filosofian koulukunta, joka sai alkunsa Tokugawa-kaudella. Kokugaku-oppineet tapasivat tutkia kiinalaisia ja buddhalaisia tekstejä kriittisemmin ja suosivat varhaisten japanilaisten klassikoiden filologista tutkimusta. He kritisoivat kungfutselaisten ajattelijoiden ahdasmielistä, moralisoivaa aatemaailmaa ja yrittivät uudistaa japanilaista kulttuuria ennen ulkopuolisten aatteiden ja toimintatapojen saapumista maahan. Eräs kokugakun vaikutusvaltaisimmista kannattajista oli oppinut Norinaga Motoori.
1800-luvun puolivälissä kokugakun opiskelijat sekaantuivat taisteluun shōgunaattia vastaan ja asettuivat keisarin puolelle. He väittivät, että muinaisten japanilaisten dokumenttien mukaan vain keisarilla oli jumalallinen oikeus hallita Japania.
Shinbutsu bunrin seuraukset

Vaikka valtion asetukset eivät eksplisiittisesti määränneet sulkemaan temppeleitä, tuhoamaan buddhalaista omaisuutta ja erottamaan buddhalaisia pappeja ja nunnia viroistaan, ne tulkittiin usein niin. Haibutsu kishaku -liike levisi pian koko maahan traagisin seurauksin. Huomattava osa väestöstä, joka oli kärsinyt taloudellisesti danka-järjestelmästä (jap. 檀家制度, danka seido), osallistui liikkeeseen. Tokugawa-hallinto oli tehnyt järjestelmään kuulumisesta pakollista pysäyttääkseen kristinuskon leviämisen. Kaikkien perheiden vaadittiin danka-järjestelmässä liittyvän buddhalaiseen temppeliin ja tukevan sitä rahallisesti.
Shinbutsu bunri -politiikka aiheutti itsessään vakavaa vahinkoa merkittäville kulttuurikohteille. Koska kahden uskonnon sekoittaminen oli nyt kielletty, pyhäköiden ja temppelien piti luopua joistakin aarteistaan, mikä vahingoitti niiden kulttuuriperintöä ja heikensi niiden historiallista ja taloudellista arvoa. Esimerkiksi Kamakuran Tsurugaoka Hachiman-gūn pyhäkön valtavat niōt (jap. 仁王; kaksi puista hahmoa, jotka vartioivat yleensä temppelin sisäänkäyntiä), jotka olivat osa buddhalaista kuvastoa ja siten laittomasti sijoitettu, myytiin Jufuku-jin temppeliin, missä ne edelleen ovat. Pyhäkön täytyi myös tuhota buddhalaistyyppisiä rakennuksiaan, kuten tahōtō-tornin, midōn (jap. 御堂) ja shichidō garanin (jap. 七堂伽藍). Monet buddhalaiset temppelit yksinkertaisesti suljettiin, kuten Zenkō-ji, johon nykyisin itsenäinen Meigetsu-in alun perin kuului.
Politiikan toinen seuraus oli niin kutsuttujen ”keksittyjen perinteiden” luominen. Jotta uusien sääntöjen mukaan laitonta esineistöä ei olisi tarvinnut tuhota, šintolaiset ja buddhalaiset papit keksivät perinteitä, sukupuita ja muuta tietoa, joka oikeutti niiden olemassaolon. Myöhemmin tieto perinteiden alkuperästä usein hävisi, mikä aiheutti huomattavaa hämmennystä historioitsijoiden keskuudessa.
Aiheesta muualla

明治元年（1868）3月｜神仏分離令が出される：日本のあゆみ 神号々仏語ヲ用ヒ或ハ仏像ヲ神体ト為シ鰐口梵鐘等装置セシ神社改正処分・三条 | Meiji-kauden dokumentti, joka määräsi šintolaisuuden ja buddhalaisuuden erilleen toisistaan. Japanin kansallisarkisto. (japaniksi)
Operaatio Dervish

Operaatio Dervish oli liittoutuneiden ensimmäinen Jäämeren saattue toisen maailmansodan aikana. Se kuljetti Neuvostoliittoon sotamateriaalia. Saattue lähti 21. elokuuta 1941 Hvalfjörðurista Islannista ja saapui Arkangeliin 31. elokuuta. Sen kommodorina oli J. C. K. Dowding.
Saattue

Saattueeseen kuului kuusi rahtialusta, joiden lastina oli raaka-aineita ja viisitoista laatikoihin pakattua Hawker Hurricane -hävittäjää. Alukset olivat Lancastrian Prince, New Westminster City, Esneh, Trehata, Llanstephan Castle ja alankomaalainen Alchiba. Lähisuojasta vastasivat hävittäjät Electra, Active ja Impulsive, miinanraivaajat Halcyon, Salamander ja Harrier sekä Shakespeare-luokan sukellusveneentorjuntatroolarit Hamlet, Macbeth ja Ophelia. Laivaston tankkeri Aldersdale avusti saattuetta.
Saattueen kaukosuojana oli raskas risteilijä Shropshire suojanaan hävittäjät Matabele, Punjabi ja Somali. Saman aikaisesti saattueeseen kuulumaton lentotukialus Argus toimitti RAF:n 151. hävittäjälennoston 24 Hawker Hurricanea Murmanskin lähelle Vaegnan lentotukikohtaan.
Norjassa toimineiden Saksan ilmavoimien tiedustelukoneet eivät havainneet saattuetta ja siten kaikki alukset pääsivät määränpäähänsä.
Seuraukset

Operaation onnistuttua aloitettiin säännöllinen Jäämeren poikki kulkeva saattuereitti Islannista Neuvostoliittoon. Saattueen paluumatka 28. syyskuuta oli ensimmäinen numeroitu saattue (QP-1) ja ensimmäinen numeroitu itään suuntautunut PQ-1 saapui Islannista Arkangeliin 11. lokakuuta.
Käännös suomeksi
Ongelmat

Ongelmat (m.kreik. Προβλήματα, Problēmata; lat. Problemata (Physica)) on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva teos. Se ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama, mutta sisältää hänen teoksistaan johdettuja seikkoja. Se onkin todennäköisesti myöhemmän peripateettisen koulun tuotantoa. Teoksessa käytetty menetelmä on hyvin peripateettinen, ja laaja-alainen sisältö osoittaa koulun kiinnostuksen kohteiden moninaisuuden.
Historia

Teoksella on selvästi useita kirjoittajia tai kokoajia, ja se on valmistunut nykyisin tunnettuun muotoon vasta ajanlaskun alun jälkeen. Jotkut katsovat, että se olisi valmistunut vasta 400–500 luvulla jaa. Teos on liitetty corpukseen, koska Aristoteleen tiedetään kirjoittaneen vastaavan teoksen, ja hänen aidot teoksensa sisältävät viitteitä tällaiseen teokseen. Näistä viitteistä osa voidaan liittää Problematan sisältöön ja osaa ei.
Sisältö

Teos käsittelee enimmäkseen lääketieteellisiä ja biologisia ongelmia, mutta siihen kuuluu myös mm. matemaattisia ongelmia. Teos sisältää 38 kirjaa, joista jokainen sisältää useita ongelmia. Jokainen näistä ongelmista alkaa muodossa ”Miksi on niin, että...?”. Kysymyksiin ei esitetä suoria vastauksia, vaan kysymysmuodossa esitettyjä arveluita (”Onko niin, koska...? Vai onko niin, että...?”).
Sisältö > Kirjat

Teoksen sisältö kirjoittain on:
Sisältö > Esimerkkejä ongelmista

Miksi on niin, että liiallisuudet aiheuttavat sairauksia? Onko se siksi, että ne synnyttävät epäkohtien liiallisuuden, ja onko niin että sairaus loppujen lopuksi koostuu näistä [liiallisuuksista]? (I.1)
Miksi on niin, että ne jotka ovat kaikkein eniten humalassa eivät koe suurimpia kärsimyksiä, vaan ne jotka ovat vain hieman päihtyneitä? (III.2)
Miksi on niin, että kesällä miehet ovat kyvyttömämpiä yhdyntään ja naiset kyvykkäämpiä? (IV.25)
Miksi ihmiset nauttivat enemmän kuunnellessaan niitä jotka laulavat säveliä jotka he jo tuntevat, kuin jos he eivät tunne niitä? (XIX.40)
Miksi on kauheampaa surmata nainen kuin mies, vaikka mies on luonnostaan ylempi/ylivoimaisempi kuin nainen? Onko niin koska nainen on heikompi ja näin mies tekee suuremman epäoikeudenmukaisuuden? Vai onko näin siksi, ettei ole miehekästä käyttää omaa voimaansa sellaista vastaan, joka on paljon heikompi? (XXIX.11)
Miksi vasemmalla ja oikealla kädellä ja jalalla on eroa, mutta näin ei ole silmien ja korvien suhteen? (XXXI.29)
Kirjallisuutta

Aristotle: Problems, Books 1–21. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XV. Loeb Classical Library 316)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99349-7  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aristotle: Problems, Books 22–38. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XVI. Problems. Rhetorica ad Alexandrum. Loeb Classical Library 317)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99350-0  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Oppilaslähtöinen opetus

Pedagogisia malleja
Tutkiva oppiminen
Ongelmalähtöinen oppiminen
Projektioppiminen
Ilmiöpohjainen oppiminen
Freinetpedagogiikka
Montessoripedagogiikka
Yhteisöllinen oppiminen
Yhteistoiminnallinen oppiminen
Oppilaslähtöinen opetus
(katso kaikki 33)
Katso myös
Luokka:Opetusmenetelmät, Pedagogiikka, Didaktiikka, Opetus
Oppilaslähtöinen opetus tarkoittaa opetusta, jossa oppiminen on kaksisuuntaista. Oppiminen on interaktiivinen prosessi, jossa oppivat sekä oppilas että opettaja, oppimisprosessi perustuu yhteistyöhön ja oppimista voidaan edesauttaa yksilöllistämällä opetusta oppijan tarpeista käsin.
Operaatio Babylift

San Franciscon kansainväliselle lentoasemalle saapuva evakuointilento 5. huhtikuuta 1975.
Operaatio Babylift oli Yhdysvaltojen Vietnamin sodan lopulla toteuttama operaatio 4. – 14. huhtikuuta 1975, jolla Etelä-Vietnamista evakuoitiin noin 2 600 vietnamilaista orpolasta Yhdysvaltoihin. Operaation kriitikot esittivät kysymyksiä esimerkiksi sen poliittisista tarkoitusperistä, mutta presidentti Gerald R. Fordin hallinto julisti sen kuitenkin virallisesti onnistuneeksi. Operaatioon liittyi myös 138 ihmisen hengen vaatinut lentotapaturma operaation ensimmäisellä lennolla.
Tausta

Pohjois-Vietnam oli aloittanut uuden offensiivin Etelä-Vietnamissa keväällä 1975 ja etelävietnamilaiset asevoimat olivat romahtaneet nopeasti. Kommunistien joukot etenivät nopeasti. Tuolloin jo Vietnamin sotaan vain hyvin rajallisesti osallistuneet amerikkalaiset alkoivat suunnitella esimerkiksi amerikkalaisen henkilökunnan evakuointeja Etelä-Vietnamista. Rajallisia evakuointilentoja oli alettu tehdä huhtikuun alussa, vaikka vielä yleistä evakuointikäskyä ei oltu annettu. Kysymykseen tuli tällöin myös laajalti uutisoitu operaatio Babylift, jonka aikana amerikkalaiset evakuoivat Etelä-Vietnamista vietnamilaisia orpolapsia.