stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Huovinrinteen varuskunta

Paleface esiintymässä TJ 1 -juhlassa Huovinrinteen muonituskeskuksen edessä, Porilaisaukiolla.
Laturetken hiihtäjiä mehutauolla Ampumaradan paviljongin luona.
Huovinrinteen varuskunta on varuskunta Säkylän kunnassa Satakunnan maakunnan eteläosassa. Siellä toimii Porin prikaatin Säkylän toimipiste ja lähellä sijaitsee Porin prikaatin käyttämä Säkylän ampuma-alue. Suomen 1960-luvulla perustettuihin korpivaruskuntiin kuuluva Huovinrinne edustaa korkeatasoisesti oman aikansa karua modernia kasarmiarkkitehtuuria. Se on myös yksi Museoviraston määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kasarmialueeseen liittyy laaja, maisemaan hyvin sopeutuva asuntoalue.
Historia

Uuden varuskunnan rakentaminen silloin Heikkilän kasarmeilla Turussa toimineelle Porin prikaatille (vuoteen 1957 saakka Porin rykmentti) nousi esille 1950-luvun alkuvuosina kaupungin laajenemisen vuoksi. Kilpailun rakennettavan varuskunnan sijoituspaikasta voitti Säkylän kunta, jossa maaston ja alueen soveltuvuus maavoimien koulutuskeskukselle oli hyvä. Lisäksi kunnalliset palvelut olivat lähellä. Valtioneuvosto valtuutti syyskuussa 1959 puolustusministeriön pakkolunastamaan varuskuntaa ja siihen liittyvää harjoitusaluetta varten noin 4 000 hehtaarin maa-alueet, ja myös Säkylän kunta osallistui niiden hankintaan. Varuskunta-alueen rakentaminen aloitettiin työllisyystöinä marraskuussa 1959. Kasarmialueen asemakaavan laati puolustusministeriön arkkitehti Pentti Viljanen, ja rakennukset suunnitteli arkkitehti Osmo Lappo. Porin prikaatin II komppania muutti Huovinrinteelle elokuussa 1963, ja kolme vuotta myöhemmin koko prikaati oli siirtynyt uuteen varuskuntaansa. Huovinrinteen varuskunnan suunnittelu- ja rakennustyöt kestivät kaikkiaan kahdeksan vuotta suurelta osin siksi, että rakennustöitä tehtiin työllisyystöinä vain talvisin.
Vuonna 2008 Huovinrinteen varuskuntaan siirrettiin Niinisalon varuskunnasta Euroopan unionin nopean toiminnan joukkoihin osallistuvien rauhanturvaajien koulutus. Vuoden 2015 alussa toteutetussa puolustusvoimien organisaatiouudistuksessa Niinisalossa toiminut Tykistöprikaati lakkautettiin ja Niinisalon varuskunnasta tuli Porin prikaatin Niinisalon toimipiste. Samasta ajankohdasta lähtien Huovinrinteen varuskunta on muodostanut Porin prikaatin Säkylän toimipisteen.
Toimijoita:

Varuskuntaan kuuluvat seuraavat yksiköt ja toimijat:
Porin Prikaati esikuntineen
Leijona Cateringin alainen varuskuntaravintola Rumpalipoika (entinen Puolustusvoimien ruokahuollon muonituskeskus, aik. varuskuntaruokala)
Puolustusvoimien Vaatetuskorjaamon Säkylän tuotantolaitos (ent. Säkylän vaatetuskorjaamo ja pesula)
Puolustuskiinteistöjen paikallistoimisto
Huovinrinteen sotilaskoti
Varuskunta-alueen taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Huovinrinteen varuskunta-alueella on monia muistoteoksia esikuntarakennuksen lähettyvillä Kunniapolulla.
| Teos | Paikka | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Divisioonan muistomerkki |  | 61.0392°N, 22.4261°E | Vuorinen, PauliPauli Vuorinen | 1996 |  |  |
| JP 1 muistomerkki |  | 61.0392°N, 22.4264°E |  | 1995 |  |  |
| JR 13 muistokivi |  | 61.0392°N, 22.4274°E | Vikainen, JuhaniJuhani Vikainen | 1986 |  |  |
| JR 14 muistokivi |  | 61.0392°N, 22.4282°E | Riikonen, ReinoReino Riikonen | 1986 |  |  |
| JR 14 muistomerkki - jääkärieversti Väinö Polttilan rykmentti |  | 61.0392°N, 22.427°E | Haanpää, OlliOlli Haanpää | 1991 |  |  |
| JR 35 muistokivi |  | 61.0395°N, 22.4286°E | Haanpää, OlaviOlavi Haanpää | 1992 |  |  |
| JR 5 muistokivi |  | 61.0394°N, 22.4255°E | Haanpää, OlaviOlavi Haanpää | 1980 |  |  |
| JR 56:n, JR 60:n ja Osasto Törnin muistopatsas |  | 61.0392°N, 22.4258°E | Haanpää, OlaviOlavi Haanpää | 1999 |  |  |
| JR 6 muistokivi | Esikuntarakennuksen länsipääty | 61.0397°N, 22.4258°E |  | 1984 |  |  |
| Jääkäritammi |  | 61.0402°N, 22.4267°E |  | 1973 |  |  |
| Kevytosasto 8:n muistomerkki |  | 61.0392°N, 22.4278°E | Palin, ReinoReino Palin | 1987 |  |  |
| Pioneerikivet |  | 61.0392°N, 22.4267°E | Eloranta, HeikkiHeikki Eloranta | 1987 |  |  |
| Porilaiskivi |  | 61.04°N, 22.4275°E |  | 1976 |  |  |
| Rakentajien laatta | Sotilaskotirakennus | 61.0405°N, 22.427°E |  | 1976 |  |  |
| Rauhanturvaajien muistomerkki | Porin prikaati (karttalinkki likimääräinen) | 61.0402°N, 22.428°E | Peltokangas, MattiMatti Peltokangas | 2016 |  |  |
| Rumpalit (Porilaispatsas) | Varuskunta-alueella esikuntarakennuksen edessä | 61.04°N, 22.4263°E | Sarvia, NiiloNiilo Sarvia | 1988 |  |  |
| Satakunnan sotilaspiirin muistopatsas |  | 61.0397°N, 22.4276°E |  | 2011 |  |  |
| Säkylän suojeluskunnan ja sen harjoitusalueen muistomerkki |  | 61.0389°N, 22.4272°E | Linden, OlliOlli Linden | 1992 |  |   |
Kuusi kirjaa pappeudesta

| Kuusi kirjaa Pappeudesta> Περὶ ἱερωσύνης |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Johannes Khrysostomos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  teologia
Julkaistu:  n. 386–390
Suomennos
Suomentaja:  sisar Kristoduli (Helena Lampi)
Kustantaja:  Ortoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto
Julkaistu:  1981
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  130
ISBN:  951-9071-52-0

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pappeudesta (m.kreik. Περὶ ἱερωσύνης, Peri hierosynēs) eli Kuusi kirjaa pappeudesta (lat. De sacerdotio libri VI) on Johannes Khrysostomoksen 300-luvulla kirjoittama teos, joka käsittelee nimensä mukaisesti pappeutta. Teos on tunnetuin ja tärkein kirkkoisien kyseistä aihetta käsittelevä kirjoitus.
Historia

Johannes Khrysostomos eli ja kirjoitti 300-luvulla. Teos Pappeudesta on ajoitettu noin vuoteen 386–390. Tuolloin hän toimi itse jo piispana. Teos on Gregorios Nazianzilaisen vastaavan teoksen ohella varhaisin pappeutta käsittelevä patristinen teos, ja se on myös saanut teologiaansa paljon vaikutteita Gregoriokselta.
Teos liittyy Johanneksen elämänvaiheeseen, josta hän ei ollut erityisen ylpeä. Lähtökohtana oli se, että kirkollinen johto oli aiemmin halunnut vihkiä sekä Johanneksen että hänen ystävänsä Basileioksen piispoiksi. Johannes oli antanut Basileioksen ymmärtää, että he voisivat edetä yhdessä samaa tahtia tähän tehtävään, ja kannustanut ystäväänsä pappeuteen. Hän ei kuitenkaan seurannutkaan itse perässä, toisin sanoen petti ystävänsä. Teoksessaan Pappeudesta Johannes selittää valintojaan ja ajatuksiaan viran vaatimuksista. Toisaalta se oli kirjoitettu sen jälkeen, kun hän oli vihdoin kypsynyt itsekin ottamaan viran vastaan. Teoksen ajoitus perustuu siihen, että Johannes sai piispanvihkimyksensä vuonna 386, ja varhaisin viittaus siihen on Hieronymukselta vuonna 390.
Teos on ollut paljon käytetty, ja siitä on säilynyt nykyaikaan yli 30 käsikirjoitusta.
Sisältö

»Vaikka pappeus toteutetaan maan päällä, se kuuluu kuitenkin taivaalliseen arvojärjestykseen. Ja tämä on aivan oikein. Sillä ei näet ihminen, enkeli, arkkienkeli eikä mikään luotu voima ole pappeutta asettanut, vaan itse Lohduttaja on asettanut pappeuden järjestyksen ja saattanut ne, jotka vielä viipyvät lihassa, suorittamaan enkelien palvelutehtävää. Sen vuoksi papin tulee olla puhdas aivan kuin hän seisoisi taivaassa enkelvoimien keskellä.»
Johanneksen teos on dialogimuotoon kirjoitettu vuoropuhelu. Se on jaettu kuuteen kirjaan ja myöhemmin 16 lukuun, jotka eivät käy täysin yksiin. Kirja käsittelee pappeuden virkaa, ja oikeammin ennen kaikkea piispanvirkaa. Dialogissa keskustelevat Johannes itse ja hänen ystävänsä Basileios. Johannes puolustelee ratkaisuaan pappeuden välttelystä, kun samalla kehottaa ystäväänsä ottamaan tehtävän vastaan. Johannes selittää, ettei oikeastaan kukaan ole kelvollinen piispan virkaan, mutta Kristus auttaa niitä, jotka tehtävään ryhtyvät. Tällaisena keskustelu kuvaa teoksen kirjoittamisajankohtaa varhaisempaa aikaa ja samalla Johanneksen ajattelun kehitystä ja hänen kypsymistään siihen, millä mielellä piispan virka voidaan ottaa vastaan.
Johannes aloittaa selittämällä, että hän teki ”petoksensa” itse asiassa Basileioksen hyödyksi. Hän kertoo väistäneensä pappeuden, koska ei pitänyt itseään siihen kelvollisena: hänellä ei ollut pappeudesta kokemusta, ja hän oli viettänyt aikansa maallisten asioiden parissa. Hän kuvaa pappeuden munkkilaisuutta paljon suuremmaksi asiaksi ja suureksi kunniaksi, joka vaatii suurta uskollisuutta. Papit ovat myös suurempia kuin kuninkaat, sillä nämä hallinnoivat maallisia asioita, mutta papit taivaallisia; ja suurempia kuin vanhemmat, sillä nämä synnyttävät ihmiset tähän elämään, mutta papit tulevaan elämään. Siksi pappien tulee olla enkeleitäkin puhtaampia, sillä pappien synnit voivat aiheuttaa suurta vahinkoa.
Johannes korostaa, että pappeus on Pyhän Hengen perustama. Pappien tehtävänä on johdattaa ihmisiä Kristuksen yhteyteen ja pelastukseen, ja pelastus suorastaan riippuu heistä, koska he toimittavat kirkon sakramentit. Johannes kuvaa myös piispojen tehtävää opettajina ja paimenina, sekä näiden työssään kohtaamia monenlaisia vaikeuksia.
»[P]apin tulee pitää sielunsa vapaana halusta tähän virkaan. Jos hän näet intohimoisesti haluaa tähän johtoasemaan, niin hänen siihen päästyään leimahtaa liekki hänen sisällään vielä voimakkaammaksi ja uhri joutuu entistä lujemmin intohimonsa valtaan. Silloin hän suvaitsee kaikenlaista pahaa saadakseen varmasti säilyttää virkansa.»
Teoksen sisältö kirjoittain ja luvuittain on (suomennos noudattaa pelkästään lukujakoa):
Kirja I
Kirja II
Kirja III
Kirja IV
Kirja V
Kirja VI
Kirjallisuutta > Suomennos

Johannes Krysostomos: Kuusi kirjaa pappeudesta.  Suomentanut Sisar Kristoduli (Helena Lampi). Ortoksisen kirjallisuuden, 1981.  ISBN 951-9071-52-0
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

St. John Chrysostom: On the Priesthood.  (Kääntäjä W. R. W. Stephens)  CreateSpace Independent Publishing Platform, 2018.  ISBN 1725810557
St. John Chrysostom: De Sacerdotio of St. John Chrysostom.  (Toim. J. Arbuthnot Nairn. Uusintapainos. Cambridge Patristic Texts)  Wipf and Stock Publishers, 2012.  ISBN 162032671X
St. Chrysostom: On the Priesthood. Teoksessa St. Chrysostom: On the Priesthood; Ascetic Treatises; Select Homilies and Letters; Homilies on the Statutes.  New York:  Christian Literature Publishing Co, 1886.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Joannis Chrystostomi De sacerdotio. Google-kirjat. (latinaksi, muinaiskreikaksi)
John Chrysostom: On the Priesthood. New Advent. (englanniksi)
Kvartetti

Jousikvartetti Kronos Quartet esiintymässä Varsovassa vuonna 2006.
Kvartetti on neljän soittajan tai laulajan ryhmä, joka esittää musiikkia. Vastaavasti kvartetto sävellys, joka on kirjoitettu tällaista kokoonpanoa varten.
Tyypillinen kvartetti on jousikvartetti. Se muodostuu kahdesta viulusta, yhdestä alttoviulusta ja sellosta. Yksi ensimmäisistä jousikvartettojen säveltäjistä oli Joseph Haydn. Klassismin aikana jousikvartetot oli tarkoitettu amatöörien esitettäväksi eikä niitä julkaistu partituurina vaan jokainen soittaja näki vain oman stemmansa. Haydnin jousikvartettoihin kuuluvat esimerkiksi opus 33:en kuusi erityisen nokkelaa, kepeää ja melodista kvartettoa. Kvartettojen menuetit, jotka on nimetty scherzoiksi (ital. vitsaillen), pilailevat hovitanssin kustannuksella rikkomalla tanssin rytmikuvioita yllättävillä tauoilla. Opus 33:n muissakin osissa on paljon huumoria.
Toinen yleinen kvartettityyppi on pianokvartetti joka koostuu viulusta, alttoviulusta, sellosta ja pianosta. Myöhemmin taidemusiikin piirissä on sävelletty kvartettoja hyvin erilaisille kokoonpanoille. Esimerkiksi säveltäjä Olivier Messiaenin toisen maailmansodan aikana sotavankileirillä kirjoittama Quatuor pour la fin du temps ("Maailmanlopun kvartetto") on tehty viululle, klarinetille, sellolle ja pianolle.
Jazz-musiikissa on torvisoitin-, kitara- ja saksofonikvartetteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kvartetti Wikimedia Commonsissa
Kyathos

Kyathos (m.kreik. κύαθος, lat. cyathus) voi viitata seuraaviin:
kyathos, antiikin kreikkalainen ammennus- ja juoma-astia
kyathos, antiikin kreikkalainen tilavuusmitta
Kyathos, kreikkalaisessa mytologiassa Oineuksen juomanlaskija, jonka Herakles surmasi.
pesäsienet (Cyathus), sienien suku
Olavi Hurmerinta

Kuvataiteilija Olavi Hurmerinta 1961.
Eino Olavi Hurmerinta (27. helmikuuta 1928 Koski Tl – 24. toukokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja pilapiirtäjä sekä professorin arvonimen haltija. Lehtipiirrostöiden ohella hän teki maisemia, muotokuvia ja grafiikkaa sekä sittemmin siirtyi naivisminsävyiseen maalaamiseen.
Elämäkerta

Hurmerinta opiskeli 1945–1946 Turun piirustuskoulussa ja Suomen Taideakatemian koulussa 1946–1949. Hän teki useita opintomatkoja Pariisiin vuosien 1949 ja 1973 välillä ja sai opetusta muun muassa kuuluisassa Académie de la Grande Chaumièressa. Vuodesta 1945 lähtien hän osallistui kymmeniin näyttelyihin Suomessa ja ulkomailla.
Hurmerinta maalasi parisataa muotokuvaa, muun muassa arkkipiispa Jukka Paarmasta vuonna 2005. Hän teki kirjankansia, kuvituksia ja noin 50 exlibristä sekä teki erilaisia kuvitustöitä TES-TV:lle ja MTV:lle.
Opiskeluaikoinaan Hurmerinta pääsi Ylioppilaslehden kuvittajaksi. Seuraava työ oli Uuden Suomen Viikkoliitteessä Ensio Rislakin alaisuudessa. Sieltä päätoimittaja Lauri Aho otti Hurmerinnan Uuden Suomen poliittiseksi pilapiirtäjäksi.  Tätä lehteä Hurmerinta palveli kaikkiaan neljännesvuosisadan, vuodesta 1950 vuoteen 1976. Yhteishyvään Hurmerinta piirsi 1953–1960, Katso-lehteen 1960–1984. Apu-lehdessä hän esiintyi nimimerkillä Eino-Olli. Tuotteliaimmillaan hän teki piirroksia jopa 24 eri lehdelle.
Piirtämissään postikorteissa Hurmerinta käytti signeerausta OH. Vanhin Hurmerinnan tekemistä postikorteista on Joka Poika -lehteen piirretty postikortti, jonka hän teki 12-vuotiaana. Hänen tekemiään mainos- ja liikekortteja on parikymmentä. Vuonna 2006 Olavi Hurmerinta lahjoitti alkuperäispiirustuksia, maalauksia, grafiikkaa ja taidekirjoja Kosken kunnalle.
Hänen poikansa on muusikko Sami Hurmerinta, miniä Maarit Hurmerinta ja lapsenlapsi Janna Hurmerinta.
Hurmerinta on haudattu Kappelin hautausmaalle Espooseen.
Teoksia > Pilapiirroksia

Nasta lautaan, 1959
Uudessa Suomessa julkaistuja väripiirroksia, 1960
Twistiä, valikoima pilapiirroksia, 1962
Letkajenkkaa, valikoima pilapiirroksia, 1964
Rotestiralli, valikoima pilapiirroksia, 1966
Ronskisti vaan, Valikoima pilapiirroksia, 1968
Ryhmäseksiä, valikoima pilapiirroksia, 1969
Striptiisiä, valikoima pilapiirroksia, 1971
Teoksia > Kuvituksia

Erkki-Mikael, Tuplavahingosta viisastuu, pakinoita, 1961, kuvitus Olavi Hurmerinta
Erkki-Mikael, Nimeni on Samuel Väsy, pakinoita, 1962, kuvitus Olavi Hurmerinta
Erkki-Mikael, Viisas on Väsy nyt, pakinoita, 1963, kuvitus Olavi Hurmerinta
Erkki-Mikael, Mokomat monokinit, pakinoita, 1964, kuvitus Olavi Hurmerinta
Erkki-Mikael, Tuplavahinkoa kerrakseen, pakinoita, 1965, kuvitus Olavi Hurmerinta
Erkki-Mikael, Väsymättä paras, pakinoita, 1966, kuvitus Olavi Hurmerinta
Erkki-Mikael, Isaskar Keturi vastaan Samuel Väsy, pakinoita, 1967, kuvitus Olavi Hurmerinta
Erkki-Mikael, Samuel Väsyn 10. erä, pakinoita, 1968, kuvitus Olavi Hurmerinta
Erkki-Mikael, Samuel Väsyn syöksykierre, pakinoita, 1971, kuvitus Olavi Hurmerinta
Lehikoinen, Urho, Oskarin kujeet, 1972, kuvitus Olavi Hurmerinta
Penttilä, Simo, Kapteenin perintö, Punavyön seikkailuja, 1973, kuvitus Olavi Hurmerinta
Penttilä, Simo, Kuvernööri kukistuu, Punavyön seikkailuja, 1973, kuvitus Olavi Hurmerinta
Penttilä, Simo, Gilan hirviö, Punavyön seikkailuja, 1974, kuvitus Olavi Hurmerinta
Kuusenleppärousku

| Kuusenleppärousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  deterrimus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius deterrimus  Gröger 
 Maat, joissa kuusenleppärouskua tavataan
Katso myös
   Kuusenleppärousku Wikispeciesissä   Kuusenleppärousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusenleppärousku (Lactarius deterrimus) on rouskuihin kuuluva syötävä sieni.
Koko ja ulkonäkö

Kuusenleppärouskun lakki on 5–15 cm leveä ja oranssinkeltainen, vanhemmiten lakin väri tosin vihertyy. Jalka on yksivärinen, eikä siinä ole täpliä. Jalka on pitkä ja hoikka.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Maitiaisnesteen vahvan värin vuoksi kuusenleppärouskua ei ole helppo sekoittaa muihin lajeihin, vaikka lakin väri yksilöiden välillä vaihtelee paljon. Sen harvinaisempi lähilaji männynleppärousku (Lactarius deliciosus) on kuitenkin hyvin samankaltainen. Männynleppärouskun maitiaisneste on kuitenkin aluksi porkkananpunaista ja kuivuessaan vihertyvää, kuusenleppärouskun maitiaisneste taas on aluksi porkkananpunaista, sitten viinipunaista ja lopuksi vihreää. Kuusenleppärouskun jalassa ei myöskään ole männynleppärouskulle tyypillisiä oransseja täpliä ja kuusenleppärouskun jalka on männynleppärouskua pidempi ja ohuempi.
Kasvuaika ja -paikka

Kuusenleppärousku kasvaa tyypillisesti tuoreissa kuusi- ja kuusivaltaisissa sekametsissä ja korvissa. Erityisesti paksusammaleiset tai istutetut kuusikot ovat sen kasvupaikkoja.
Käyttö ravinnoksi

Kuusenleppärousku on hyvä ruokasieni, mutta varsinkin alkusyksyisin usein täynnä sienisääskien toukkia.  Sienen voi valmistaa suoraan ruoaksi, eikä sitä tule ryöpätä.
Nimen tausta

Sana leppärousku on muinaissuomalainen eikä tarkoita sitä, että leppärouskut eläisivät symbioosissa lepän kanssa, vaan sana leppä tarkoittaa verta, jolloin kyse on verirouskusta. Kuusenleppärousku on kuusen juurisieni.
Aiheesta muualla

Wikikirjaston Sienikirjassa on  aihe:
Laji.fi: kuusenleppärousku (Lactarius deterrimus)
Arktiset Aromit: Leppärouskut (Lactarius deterrimus ja L.deliciosus)
Luontoportti: Kuusenleppärousku (Lactarius deterrimus)
Puutarha.net: Leppärousku
Suomalaiset kauppasienet
haaparousku
kalvashaaparousku
haavanpunikkitatti
herkkutatti
isohapero
kangasrousku
kangastatti
karvarousku
kantarelli
kartiohuhtasieni
koivunpunikkitatti
korvasieni
kosteikkovahvero
kuusenleppärousku
lampaankääpä
mustatorvisieni
männynherkkutatti
männynpunikkitatti
männynleppärousku
suppilovahvero
tammenherkkutatti
rusko- ja vaaleaorakas
siitake
tryffelit
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q498221  Wikispecies: Lactarius deterrimus  BioLib: 59999  CoL: 3RRSG  EoL: 1016697  Fungorum: 332881  GBIF: 5248699  iNaturalist: 194385  IRMNG: 10396642  MycoBank: 332881  NatureServe: 2.911851  NBN: NHMSYS0001486035  NCBI: 36060  Observation.org: 15452  Open Tree of Life: 558125  uBio: 1335122  Laji.fi: MX.72937 
Wikikirjasto
Yasuyuki Kuwahara

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 22. joulukuuta 1942
Syntymäpaikka: Hiroshiman prefektuuri, Japani
Kuolinaika: 1. maaliskuuta 2017 (74 vuotta)
Kuolinpaikka: Hiroshima, Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1965–1972 | Toyo Industries |  |
Maajoukkue
| 1966–1970 | Japani | 12 (5) |
| Mitalit> Maa:  Japani. Olympialaiset .Miesten jalkapallo | Mitalit> Maa:  Japani. Olympialaiset .Miesten jalkapallo | Mitalit> Maa:  Japani. Olympialaiset .Miesten jalkapallo | Maa:  Japani> .Miesten jalkapallo |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
Yasuyuki Kuwahara (jap. 桑原 楽之; 22. joulukuuta 1942 Hiroshiman prefektuuri – 1. maaliskuuta 2017 Hiroshima) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Kuwahara edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1966–1970. Hän saavutti pronssia kesäolympialaisissa 1968.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1966 | 4 | 2 |
1967: 1
| 1968 | 2 | 1 |
| 1969 | 4 | 1 |
| 1970 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 12 | 5 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1968
1 Yokoyama |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Yamaguchi |
5 Kamata |
6 Suzuki |
7 Tomizawa |
8 Mori |
9 Ogi |
10 Yuguchi |
11 Yaegashi |
12 T. Miyamoto |
13 Watanabe |
14 Kuwahara |
15 Kamamoto |
16 Matsumoto |
17 Sugiyama |
18 Hamazaki |
Valmentaja Naganuma
Oleh Husjev

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 25. huhtikuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Sumy, Ukraina, Neuvostoliitto
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 179 cm
Junioriseurat
: Spartak Sumy
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002–2003 2003– | Arsenal Kiova Dynamo Kiova | 23 (1) 213 (37) |
Maajoukkue
| 2003– | Ukraina | 83 (13) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. huhtikuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. huhtikuuta 2014.
Oleh Husjev (ukr. Олег Гусєв, s. 25. huhtikuuta 1983 Sumy, Ukraina, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään Dynamo Kiovassa. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura

Husjev aloitti uransa Arsenal Kiovassa, josta hän siirtyi paikallisvastustaja Dynamoon kesällä 2003. Hänet valittiin Ukrainan maajoukkueeseen Saksan vuoden 2006 MM-kisoihin, joissa hän pelasi avauskokoonpanossa Ukrainan kaikissa viidessä ottelussa ja teki maalin rangaistuspotkukilpailussa neljännesvälierissä Sveitsiä vastaan.
Muuta

Ukrainan valioliigan ottelussa maaliskuussa 2014 Husjev törmäsi rajunnäköisesti FK Dnipro Dnipropetrovskin maalivahdin Denys Boikon kanssa ja nielaisi kielensä. Hän olisi saattanut kuolla ilman Dnipron Džaba Kankavan apua.lähde?
Aiheesta muualla

Oleh Husjevin esittely Dynamo Kiovan sivustolla (englanniksi)
Ukrainan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Šovkovskyi |
2 Nesmatšnyi |
3 Jatsenko |
4 Tymoštšuk |
5 Jezerskyi |
6 Rusol |
7 Ševtšenko |
8 Šelajev |
9 Husjev |
10 Voronin |
11 Rebrov |
12 Pjatov |
13 Tšyhrynskyi |
14 Husin |
15 Milevskyi |
16 Vorobei |
17 Vaštšuk |
18 Nazarenko |
19 Kalynytšenko |
20 Bjelik |
21 Rotan |
22 Sviderskyi |
23 Šust |
Valmentaja Bloh’in
Kvartsikello

Kvartsikello
Kvartsikello on kvartsikiteen värähtelyjen avulla aikaa mittaava elektroninen kello.  Aiemmin kvartsikidekelloja käytettiin kalleutensa ja monimutkaisuutensa vuoksi pääasiassa laboratorioiden tarkkuuskelloina, mutta digitaalisten mikropiirien kehitys mahdollisti 1960-luvulta alkaen kvartsikiteisiin perustuvat rannekellot. Nykyään valtaosa kelloista on kvartsikidekelloja.
Rakenne ja toiminta

Yksinkertaisen kvartsikellon tärkeimmät osat ovat kvartsikiteeseen perustuva pienitaajuinen kideoskillaattori, digitaalisen taajuusjakajan sisältävä mikropiiri, näyttölaite sekä paristo.
Kideoskillaattorissa kvartsikide värähtelee sen rakenteen määräämällä vakiotaajuudella. Mikropiiri laskee värähtelyt ja päivittää kellon näyttämää aikaa kerran sekunnissa. Analogianäyttöisessä kellossa pieni askelmoottori kääntää viisarikoneistoa. Numeronäyttöisessä eli digitaalisessa kvartsikellossa ei ole lainkaan liikkuvia osia, vaan mikropiiriin on yhdistetty numeronäyttö. Tavallisimmin pieni nestekidenäyttö esittää ajan suoraan numeroina.
Kvartsikiteen toiminta perustuu kvartsin pietsosähköisyyteen eli kiteen muodonmuutokseen siihen kohdistuvan sähkökentän vaikutuksesta. Kun pientä äänirautaa hieman muistuttavaan kiteeseen kytketään sähköjännite, kide alkaa värähdellä sille ominaisella resonanssitaajuudella. Värähtelyn taajuus riippuu kiteen tarkasta koosta ja muodosta, ja on rannekelloissa tyypillisesti 215 = 32768 hertsiä.
Etenkin vanhemmissa, mutta myös joissakin uusissa kvartsikelloissa on usein selvästi näkyvillä teksti QUARTZ = kvartsi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kvartsikello Wikimedia Commonsissa
Moderni kvartsirannekello.