Dante Alighieri
Elämä > Maanpaossa

Dante aloitti poliittisen uransa vuonna 1295 päästyään Firenzen hallintovirkamieheksi sekä diplomaatiksi. Virkamiehenä hän muiden muassa johti hetken aikaa alueen teidenkunnostushankkeita. Aluksi Firenzen politiikassa valkoiset guelfit näyttivät olevan niskan päällä, mutta paavi Bonifatius VIII lupasi tukea mustia valtaamalla Firenzen heille takaisin.
Vuonna 1301 Valois’n Kaarle matkasi Toscanaan rauhanneuvottelijana. Matkallaan hänen odotettiin pistäytyvän myös Firenzessä. Firenzessä oltiin epäileviä sen suhteen, sujuisiko Kaarlen käynti ilman ongelmia. Epäiltiin liittoa paavin, mustien ja Kaarlen välillä, mikä johtaisi mustien hyökkäykseen kaupunkiin. Tätä varten kaupunginvaltuusto lähetti lähettiläitä Roomaan selvittämään paavin aikeita. Yksi näistä lähettiläistä oli Dante.
Danten ollessa vielä Anagnin kaupungissa Rooman läheisyydessä Kaarle hyökkäsi 1. marraskuuta 1301 Firenzeen. Hänen joukkonsa tekivät kaupungissa tuhotöitä kuuden päivän ajan. Uusi hallitus muodostettiin ja Dante määrättiin kahdeksi vuodeksi maanpakoon sekä maksamaan sakko. Sakkoa hän ei suostunut maksamaan, koska ei katsonut olevansa syyllinen mihinkään ja myös siksi, että mustat guelfit olivat ottaneet hänen Firenzeen jääneen omaisuutensa haltuunsa. Dante langetettiin elinikäiseen maanpakoon. Jos hän palaisi vielä Firenzeen, tultaisiin hänet uhkauksen mukaan polttamaan roviolla. Lähes 700 vuotta Danten kuoleman jälkeen, vuonna 2008 Firenze pahoitteli rangaistusta, ja tuomiot peruttiin lopullisesti keväällä 2021 symbolisessa uusintaoikeudenkäynnissä.
Maanpakonsa aikana Dante vaelsi pitkin Pohjois-Italiaa asuen etupäässä Veronassa ja Ravennassa, missä sittemmin kuoli. Dante toimi maanpakonsa aikana aktiivisesti valkoisten riveissä suunnitellen vielä muutamia yrityksiä kaapata Firenze. Yritykset epäonnistuivat petosten vuoksi. Dante ei unohtanut kirjallisuutta, vaan kirjoitti De vulgari eloquentia -teoksen ja Il Convivio -tietokirjan. Jälkimmäinen teos oli italiankielinen ja se oli aidosti tarkoitettu koko kansalle, myös oppimattomalle väestölle. Samalla hän valottaa omia poliittisia ja filosofisia ajatuksiaan. Lisäksi hän viittaa kerran vanhempiinsa Il Convivio -teoksessa, selittäen kirjoittavansa italiaksi, koska hänen vanhempansa käyttivät sitä tutustuessaan toisiinsa. Hän tunsi sen vuoksi kiitollisuudenvelkaa italian kieltä kohtaan, koska ilman sitä häntäkään ei olisi ollut. Tämä ei ehkä pidä täysin paikkaansa, sillä Danten Cavalcanti-ystävällä oli ilmeisen suuri osa kielen valinnassa. 1310-luvun alussa Dante sai valmiiksi monarkiaa puolustavan De Monarchia -teoksen. Dante ryhtyi samalla myös laatimaan Jumalaista näytelmää.
Danten viimeisten vuosien olinpaikoista ei ole varmaa tietoa. Vuoteen 1313 asti hän elätteli toivetta poliittisten pyrkimystensä toteutumisesta. Vuonna 1311 asia edistyikin, kun keisari Henrik VII Luxemburgilainen saapui Italiaan ja hänet kruunattiin Italian kuninkaaksi. Dante toivoi keisarin palauttavan Firenzen ja koko Italian moraalisen ryhdin. Muutamat ruhtinaskunnat nousivat kuitenkin kapinaan, ja vuonna 1313 keisari kärsi ratkaisevan tappion ja kuoli. Sen jälkeen Dante keskittyi kokonaan kirjallisiin töihinsä.