stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pilen kätkö
Merkitys

Löydetyt kirveenterät olivat löydettäessä ensimmäiset tyypiltään. Kun niitä on myöhemmin löytynyt lisää, on tämänlaisia kirveitä kutsuttu Ruotsissa nimellä piletyp. Koska kirvestä valmistettiin kohdemaassaan kuparista, se on katsottava kivikautiseksi kirvestyypiksi, joka on levinnyt Pohjois-Eurooppaan ensimmäisten pronssiesineiden joukossa. Tutkija Helle Vandkilde luokitteli nämä kirveet engl. Class A: Primitive Low-Flanged Axes ja siinäkin alaluokaksi Type A3. Tällä tarkoitetaan laakakirveen ja reunuskirveen välimuotoa. Hän ajoitti tämän kirvestyypin myöhäiseen neoliittiseen kivikauteen (LNII), mikä onkin eteläskandinaavisesta näkökulmasta totta, mutta joka sijoittaa sen valmistuspaikassaan Únětice-kulttuurin pronssikaudelle .
Varhainen pronssikauppa näyttäisi tämänkin kätkön valossa viittaavan suoraan kaupankäyntiin Keski-Euroopan kanssa. Tämän voi päätellä myös esineiden muotoilusta, koristelusta ja muista yksityiskohdista. Yksittäinen kirves Irlannista ei riko tätä teemaa, sillä Isossa-Britanniassa oli ollut pronssikausi jo 2100 eaa. alkaen, ja kauppayhteydet Únětice-kulttuuriin olivat jo ennen tätä vilkkaat.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kvarndala Kulturhistoriska Förening: Tygelsjö historia(ruotsiksi)
Föremålsbilder (från Statens historiska museum) (valokuvia)
Luettelo suomenruotsalaisen kalenterin miesten etunimistä

Tämä on täydellinen luettelo miesten etunimistä, jotka esiintyvät Suomen ruotsinkielisessä nimipäiväkalenterissa. Vuonna 2015 nimipäiväkalenterissa oli 362 miestennimeä.
Vuoden 2020 nimipäiväuudistuksen myötä ruotsinkieliseen nimipäiväkalenteriin lisättiin 13 ja vuonna 2025 toiset 13 uutta miesten etunimeä.
| --- | --- |
 A Abraham  Adam  Adolf  Adrian  Alarik  Albert  Albin  Alec  Alex  Alexander  Alexis  Alf  Alfons  Alfred  Algot  Allan  Alvar  Alvin  Amos  Anders  André  Andreas  Anton  Arne  Arnold  Aron  Artur  Arvid  Aston  Atle  August  Axel B Ben  Bengt  Benjamin  Benny  Bernhard  Bernt  Bertel  Bertil  Birger  Bjarne  Björn  Bo  Boris  Bror  Bruno  Brynolf  Börje C Caspian  Charlie  Colin  Conny D Dag  Dan  Daniel  David  Dennis  Dick  Dominic E Ebbe  Eddie  Edgar  Edvard  Edvin  Egil  Einar  Eirik  Ejvind  Elias  Eliel  Elis  Elliot  Elmer  Elof  Elton  Emanuel  Emil  Enar  Engelbert  Engelbrekt  Erik  Erland  Ernst  Eskil  Eugen  Evald  Evert F Fabian  Felix  Ferdinand  Filip  Finn  Fjalar  Folke  Frank  Frans  Fred  Fredrik  Frej  Frejvid  Fridolf  Fritjof G Gabriel  Georg  Gerhard  Germund  Gert  Glenn  Gottfrid  Greger  Gregorius  Grels  Gudmund  Gunnar  Gustav  Guy  Göran  Gösta  Göte H Halvar  Hampus  Hannes  Hans  Harald  Harry  Helge  Helmer  Hemming  Henning  Henrik  Henry  Herbert  Herman  Hilding  Hjalmar  Holger  Hugo  Håkan I Ian  Immanuel  Inge  Ingemar  Ingmar  Ingolf  Ingvald  Ingvar  Isak  Ivar J Jack  Jakob  Jan  Janne  Jarl  Jasper  Jean  Jens  Jeremias  Jerker  Jerry  Jesper  Jesse  Jim  Jimmy  Joakim  Joar  Joel  Johan  Johannes  John  Johnny  Jon  Jonas  Jonatan  Josef  Julian  Julius  Jöran  Jörgen  Jörn :  K Kaj  Kalle  Karl  Kasimir  Kasper  Ken  Kennet  Kent  Kettil  Kevin  Kim  Kjell  Klas  Klaus  Knut  Konrad  Konstantin  Krister  Kristian  Kristoffer  Kurt L Lars  Lasse  Leif  Lennart  Leo  Leon  Leonard  Leopold  Levi  Liam  Linus  Lorentz  Luca  Ludvig  Lukas M Magnus  Malte  Manne  Marco  Marius  Mark  Markus  Martin  Mats  Matteo  Mattias  Mauritz  Max  Maximilian  Melker  Melvin  Mikael  Milo  Milton  Mio  Morgan  Moritz  Morris  Måns  Mårten N Neo  Nico  Nicolas  Niklas  Nils  Noah  Noel O Odin  Ola  Olav  Ole  Oliver  Olle  Olof  Orvar  Oskar  Ossian  Osvald  Otto  Ove P Patrik  Paul  Peik  Per  Peter  Petter  Pontus R Rabbe  Rafael  Ragnar  Ragnvald  Rainer  Ralf  Rasmus  Raul  Reinhold  Rikard  Robert  Robin  Roger  Roland  Rolf  Ron  Ronald  Ronny  Roy  Ruben  Rudolf  Rufus  Runar  Rune  Rurik S Sam  Samuel  Sebastian  Selim  Severin  Sigfrid  Sigurd  Sigvard  Simon  Sixten  Staffan  Stefan  Sten  Stig  Sture  Styrbjörn  Sune  Svante  Sven  Sverker  Sylvester  Sören T Tage  Ted  Teodor  Theo  Tim  Tobias  Tom  Tomas  Tommy  Tony  Tor  Torbjörn  Tord  Tore  Torgny  Torkel  Torolf  Torsten  Torvald  Tristan  Tryggve  Ture U Ulf  Ulrik  Uno  Urban V Valdemar  Valentin  Valfrid  Valter  Verner  Vidar  Viggo  Viking  Viktor  Vilhelm  Ville  Vincent  Volmar  Volter W William  Winston Y Yngvar  Yngve Z Zacharias Å Åke Ö Öjvind  Örjan  Östen
Manhunt

| Manhunt |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Rockstar North
Julkaisija:  Rockstar Games
Tuottaja:  Andy Hay Leslie Benzies
Suunnittelija:  Alan Davidson James Worrall Christian Cantamessa
Taiteilija:  Aaron Garbut Andy Hay
Säveltäjä:  Craig Conner
Ohjelmoija:  Obbe Vermeij Adam Fowler John Whyte
Pelisarja:  Manhunt
Pelimoottori:  RenderWare
Julkaistu:  PlayStation 2 NA 18. marraskuuta 2003 EU 21. marraskuuta 2003 Microsoft Windows, Xbox NA 20. huhtikuuta 2004 EU 23. huhtikuuta 2004
Lajityyppi:  hiiviskely, selviytymiskauhu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 18 ESRB: M  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  PlayStation 2, Microsoft Windows, Xbox
Jakelumuoto:  CD, DVD
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK       : 
Manhunt on Rockstar Northin kehittämä ja Rockstar Gamesin julkaisema kolmannen persoonan psykologinen kauhu- ja hiiviskelypeli. Manhunt julkaistiin PlayStation 2:lle marraskuussa 2003 sekä Microsoft Windowsille ja Xboxille huhtikuussa 2004.
Peli on herättänyt valtavasti kohua sen hyvin raa’an väkivällan vuoksi, ja sen myyntiä on rajoitettu. Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan tuolloinen ikärajajärjestelmä British Board of Film Classification kieltäytyi antamasta Manhuntille ikärajaa, mikä teki pelin myymisestä maassa laitonta. Pelin jatko-osa Manhunt 2 sai vielä enemmän kohua sen entistä raaemman sisällön vuoksi.
Pelissä on erikoinen kopiosuojaus. Jos peliin on asennettu no-cd-cräckki, aktivoituu toinen vaihe kopiosuojauksesta, joka lisää peliin satunnaisia bugeja, kuten ovet avautuvat vain kerran ja jumittuvat sitten umpeen ja parannuspillerien käyttäminen kaataa pelin. Pelin Steam-palvelussa myyty versio ei sisällä CD-vaatimusta, mutta kopiosuojausta ei ole poistettu, joten peli on pelikelvottomassa tilassa, ainoa tapa pelata peliä tietokoneella on ladata erillinen korjaus peliin.
Pelaaminen

Pelihahmon tarkoituksena on tappaa jengiläisiä snuff-elokuvaa varten. Jengiläisiä voi tappaa useilla aseilla ja hyvin julmilla tavoilla. Tapot kuvataan videolle. Eri värit kertovat teloituksen raakuuden, esimerkiksi valkoinen on nopea teloitus, keltainen on raaempi ja julmempi teloitus ja punainen on raain ja kammottavin teloitus.
Juoni > Henkilöt

James Earl Cash – Pelin päähenkilö.
Lionel Starkweather – Pelin pääroisto, joka on ohjannut useita snuff-elokuvia ja on vastuussa satojen ihmisten kuolemasta.
Ramirez – Wardogs-jengin johtaja, jonka päätehtävänä on organisoida muita jengejä ja antaa heille motivaatiota tappamaan James Earl Cash.
Nimetön naisjournalisti – Journalisti, joka on yrittänyt pitkään käräyttää Starkweaherin ja ollut tämän vainoama.
Piggsy – Henkisesti mielisairas ylipainoinen massamurhaaja, joka pitää sianpäätä naamarina ja kuvittelee olevansa sika. Hän on aiemmin ollut osallisena Starkweatherin snuff-filmeissä. Piggsy käyttää moottorisahaa aseenaan.
Nimetön Cerberus-johtaja – Hän on Cerberusjärjestön johtaja ja hän on raskaasti aseistettu ja varustettu. Hän hermoilee hyvin paljon siitä että James Earl Cash selviää useasti.
Gary Schaffer – Carcer Cityn poliisin johtaja joka on korkeasti korruptoitunut. Lionel Starkweather on lahjonut hänet ja muut poliisit. Ei esiinny hahmona pelissä.
Valkoinen Kani – Eräs Starkweatherin snuff-elokuvien näyttelijöistä, jonka hänen tehtävänä on huijata ihmisiä ansoihin.
Mr. Nasty – Snuff-filmien levittäjä ja tuottaja. Hänestä vain mainitaan eräässä kohdassa, eikä hän esiinny henkilönä.
Juoni > Ryhmät

The Hoods – Paikallinen katujengi, joka koostuu lähinnä pikkurikollisista ja rosvoista.
The Skinz – Skinheadien ja uusnatsien muodostama väkivaltainen ja rasistinen ryhmä.
The Wardogs – Entisten sotilaiden, palkkasotilaiden ja selviytijien muodostuma vaarallinen ryhmä, joka on vallanut Carcer Cityn eläintarhan. Ryhmän johtajana toimii entinen Ramirez-niminen sotilas.
The Innocentz – Latinorikollisista, saatananpalvojista ja pedofiileistä koostuva sadistinen ryhmä.
The Smilies – Henkisesti mielisairaista muodostuva hyvin vaarallinen ja arvaamaton ryhmä. Smilies-nimen mukaisesti jäsenet käyttävät hymiönaamareita.
The Monkeys – Mielisairaiden muodostama äärimmäisen sadistinen ja äärimmäisen vaarallinen ryhmä. Ryhmän jäsenet kuvittelevat olevansa apinoita ja pukeutuvat apinapukuihin.
CCPD – Carcer Cityn paikallinen poliisi, jonka Lionel Starkweather on lahjonut kokonaan. Mm CCPD:n johtajan Gary Schafferin jolle Starkweather on lahjonut jo useita vuosia.
SWAT – Carcer Cityn erikoisjoukot. Esiintyy kahdessa tehtävässä CCPD:n kanssa, kun he yrittävät siepata James Earl Cashin.
Cerberus – Lionel Starkweatherin oma yksityinen palkka-armeija, jonka tehtävänä on suojella Starkweatheria ja tämän kartanoa. Cerberus myös auttaa Starkweatheria snuff-filmien tekemisessä. Cerberus on raskaasti aseistautunut ja hyvin koulutettu ryhmä. Ryhmää johtaa Nimetön Cerberus-johtaja joka on ryhmän tehokkain sotilas.
Kohu

Manhunt on herättänyt valtavasti kohua sen hyvin raa'an väkivallan sisällön vuoksi. Rockstarissa ensiksi kiisteltiin pitkään pelin valmistamisesta. Manhunt on kokonaan kielletty Isossa-Britanniassa, Norjassa, Uudessa-Seelannissa ja Saksassa sen julman sisällön vuoksi. Manhuntin myyntiä on rajoitettu useissa maissa ja sen saatavuutta on rajoitettu. Vuonna 2006 Isossa-Britanniassa eräs teini-ikäinen poika murhasi koulutoverinsa. Uhrin äiti kertoi poikansa murhaajan olleen ”koukussa” peliin. Lähteiden mukaan poika murhasi koulutoverin lähes identtisellä tavalla kuten Manhunt-pelissä.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
GameRankings: 82,71 % (PlayStation 2) 76,05 % (Windows) 75,85 % (Xbox)
Metacritic: 76/100 (PlayStation 2) 75/100 (Windows) 74/100 (Xbox)
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
GameSpot: 8,4/10
IGN: 8.5/10
Hurjasta maineestaan huolimatta Manhunt sai melko hyviä arvosanoja ja peliä on myyty yli 1,7 miljoonaa kappaletta.
Aarne Tapola

Aarne Tapola (s. 1980) on suomalainen elokuvaaja. Hän on jäsen Suomen Elokuvaajien Yhdistyksessä F.S.C:ssä.
Hän on voittanut Jussi-palkinnon parhaasta kuvauksesta vuonna 2019 elokuvasta Juice.
Kuvaustöitä

2013: Nuoren Wertherin jäljillä
2014: Päin seinää
2015: Spandex Sapiens
2016: Alma de Sant Pere
2018: Juice
2020: Pohjolan laki
2020: Metsäjätti
2022: Huonot naiset
2024: Utö
2025: Queen of Fucking Everything
Aiheesta muualla

Aarne Tapola Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
István Énekes

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nyrkkeilijä István Énekes olympialaisissa vuonna 1932. |  Nyrkkeilijä István Énekes olympialaisissa vuonna 1932. |  Nyrkkeilijä István Énekes olympialaisissa vuonna 1932. |  |
Maa:   Unkari
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | alle 50,8 kg |  |
| Amatöörinyrkkeilyn EM-kilpailut  | Amatöörinyrkkeilyn EM-kilpailut  | Amatöörinyrkkeilyn EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1934 | kääpiösarja |  |
István Énekes (20. helmikuuta 1911 Budapest – 2. tammikuuta 1940 Budapest) oli unkarilainen nyrkkeilijä, joka saavutti kultaa alle 50,8 kilon sarjassa Los Angelesin olympialaisissa 1932 voitettuaan finaalissa Francisco Cabañasin.
Aiheesta muualla

Databaseolympics.com
Tupolev Tu-134

| Tupolev Tu-134 |
| --- | --- |
 Venäjän erikoislento-osaston Tu-134AK tammikuussa 2011.
Tyyppi:  lyhyen matkan matkustajalentokone
Alkuperämaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  Tupolev
Suunnittelija:  Leonid L. Seljakov
Ensilento:  29. heinäkuuta 1963
Esitelty:  9. syyskuuta 1967
Tila:  käytössä
Pääkäyttäjät:  Venäjän ilmavoimat Aeroflot (entinen) Neuvostoliiton ilmavoimat (entinen)
Valmistusmäärä:  854 
Valmistusvuodet:  1963–1989
Kehitetty mallista:  Tupolev Tu-124
Tupolev Tu-134 (ven. Туполев Ту-134, Nato-raportointinimi Crusty) on neuvostoliittolainen lyhyen matkan kapearunkoinen matkustajalentokone. Tupolev Tu-124:n pohjalta suunniteltu kone lensi ensilentonsa 29. heinäkuuta 1963 ja tuli Aeroflotin käyttöön 9. syyskuuta 1967. Sitä valmistettiin vuosina 1963–1989 eri versioina prototyypit mukaan lukien yhteensä 854 kappaletta.
Aeroflotin palveluksessa Tu-134 pysyi aina vuoden 2008 alkuun saakka. Sen rooli Aeroflotin laivastossa oli neuvostoaikana suuri. Esimerkiksi vuonna 1990 Aeroflotilla oli 450 Tu-134:ää, ja yhdessä keskipitkän matkan Tu-154-koneiden kanssa niillä kuljetettiin tuolloin yli 75 prosenttia yhtiön matkustajista. Kaikkiaan Aeroflot käytti yli 600 Tu-134-konetta ja kuljetti niillä lähes kymmenen miljoonaa matkustajaa. Aeroflotin lisäksi Tu-134:n suurimpia käyttäjiä oli Neuvostoliiton ilmavoimat, jolle toimitettiin 199 konetta. Sitä vietiin myös itäblokin maihin ja Aasiaan, ja myöhemmin käytettyjä koneita myytiin muun muassa Afrikkaan.
Länsimaisiin vastineisiinsa verrattuna Tu-134 ei ole yhtä taloudellinen, ja vuonna 2005 tiukentuneiden melu- ja päästörajoitusten vuoksi sen käyttö Euroopassa on loppunut. Huhtikuussa 2017 liikenteessä oli vielä 103 Tu-134:ää, niistä suurin osa Venäjällä ja entisen Neuvostoliiton maissa. Sen pääkäyttäjä on Venäjän ilmavoimat, jolla on käytössään 55 konetta.
Kehitys ja koelennot > Suunnittelu

Tupolev Tu-134 sai alkunsa tammikuussa 1960 Nikita Hruštšovin valtiovierailulla Ranskaan, missä häneen teki vaikutuksen Sud Aviationin valmistama SE 210 Caravelle -matkustajalentokone. Caravellen matkustamo oli hyvin hiljainen, sillä moottorit sijaitsivat perärungon sivuilla. Hruštšov oli lennätetty Ranskaan Tupolev Tu-104V:llä, jonka moottorit olivat siipien juuressa heti matkustamon vieressä, mikä teki matkustamosta huomattavasti meluisamman. Palattuaan Moskovaan Hruštšov pyysi Andrei Tupolevia kehittämään uuden, Caravellen kaltaisen matkustajakoneen. Neuvostoliiton ministerineuvosto julkisti direktiivin numero 846-341, joka määräsi Tupolevin lentokonetehtaan suunnittelemaan lyhyille matkoille suunnitellun konetyypin, jonka huippunopeus olisi tuhat kilometriä tunnissa, matkalentonopeus 900 kilometriä tunnissa, lakikorkeus 12 000 metriä ja lentomatka 1 500 kilometriä 30 minuutin varapolttoaineella. Konetyypin haluttiin kykenevän toimimaan 800 metrin pituisilta kiitoteiltä.
Uuden konetyypin runko otettiin sellaisenaan samaan aikaan kehitteillä olleesta Tupolev Tu-124:stä, ja se saikin aluksi mallinimen Tu-124A. Myös Solovjov D-20 -moottorit otettiin Tu-124:stä, mutta ne kiinnitettiin siipien sijasta rungon takaosaan. Korkeusvakain siirrettiin moottorien tieltä sivuvakaimen päälle, eli koneeseen tuli T-pyrstö. Rakenne poikkesi Caravellesta, jonka korkeusvakain oli sivuvakaimen puolivälissä. Tupolevin suunnittelijat arvelivat tällaisen ratkaisun altistavan vakaimen värähtelylle ja sitä kautta väsymiselle, koska siinä vakain oli lähempänä moottoreita.
Moottorien sijoittaminen rungon takaosaan tarjosi useita etuja. Ilmanotto lyheni siiven sisäiseen asennukseen verrattuna, mikä paransi moottorien toimintaa, minkä lisäksi sijoituspaikka pienensi myös vierasesineiden aiheuttaman vaurion todennäköisyyttä, ja helpotti moottorien huoltamista ja vaihtamista. Se vähensi myös matkustajiin kohdistuvaa riskiä siinä tapauksessa, että hajoavasta moottorista lentäisi osia moottorinasellin läpi. Ennen kaikkea kauempana matkustamosta olevat moottorit paransivat matkustusmukavuutta laskemalla melun ja värinän määrää. Haittapuolia olivat koneen painopisteen siirtyminen taaemmas ja moottorien sijoituskorkeuden aiheuttama nokkaa alaspäin työntävä momentti, jonka vuoksi kone tarvitsi suuremman lentoonlähtönopeuden ja tehokkaammat ohjauslaitteet.
Vuosina 1961 ja 1962 koneen, jota kutsuttiin edelleen Tu-124A:ksi, kokoa ja matkustajakapasiteettia kasvatettiin. Projektista vastasi aluksi Dmitri S. Markov, mutta joulukuussa 1962 johdon otti Leonid L. Seljakov, jonka elämäntyö konetyypistä tuli. Hän valvoi sen kehitystyötä ja toimintaa seuraavien vuosikymmenien ajan.
Kehitys ja koelennot > Koelennot

Koneen ensimmäinen prototyyppi, joka sai rekisteritunnuksen CCCP-45075, koottiin vuoden 1963 alkupuolella. Muutoksia oli tällöin tehty jo niin paljon, että kone ei ollut enää Tu-124:n muunnelma, vaan oma tyyppinsä. Niinpä sille annettiin 20. helmikuuta 1963 mallinimi Tu-134. Uuden mallinimen saaneen koneen ensilento oli 29. heinäkuuta koelentäjä Aleksandr D. Kalinan komennossa. Toiseen prototyyppiin (CCCP-45076) tehtiin muutoksia 6. marraskuuta 1964 asti kestäneellä koelentojaksolla kerättyjen tietojen pohjalta. Toinen kone rakennettiin Harkovan tehtaalla numero 135, ja se teki ensilentonsa Sokolnikovon lentoasemalta 9. syyskuuta 1964. Siihen oli asennettu tehokkaammat D-20P-125-moottorit, koska ensimmäisen prototyyppi oli todettu alitehoiseksi.
Tu-134 esiteltiin suurelle yleisölle 4. toukokuuta 1965, kun CCCP-45076 oli mukana Pariisin ilmailunäyttelyssä Le Bourget’n lentoasemalla. Se sai positiivisen vastaanoton kansainväliseltä ilmailuyhteisöltä. Ilmailunäyttelyn jälkeen kone kävi esittelykiertueella Itä-Berliinissä, Varsovassa ja Prahassa, missä siihen pääsivät tutustumaan tulevat vientiasiakkaat Interflug, LOT ja ČSA. Ensimmäinen esituotantoerän kone CCCP-65600 lensi ensi kerran 14. elokuuta 1965 ja toinen pian sen jälkeen. 21. heinäkuuta 1966 ensilentonsa tehneessä kolmannessa koneessa (CCCP-65603) voimalaitteiksi oli vaihdettu Solovjov D-30 -suihkumoottorit, jotka valittiin lopulta myös sarjatuotantokoneiden voimanlähteeksi.
Koelento-ohjelma koki takaiskun 14. tammikuuta 1966, kun CCCP-45076 syöksyi maahan 32 kilometriä Moskovasta koilliseen ilmavoimien arviointilennolla. Onnettomuus tapahtui, kun ohjaaja käänsi kovassa vauhdissa peräsintä täydet 25 astetta vasemmalle, jolloin kone joutui jyrkkään syöksykierteeseen eikä sitä saatu enää oikaistua. Kaikki kahdeksan koneessa ollutta kuolivat maahansyöksyssä. Lentokoneesta ei löydetty vikoja tai suunnitteluvirheitä, jotka olisivat aiheuttaneet onnettomuuden. Myös Britanniassa samoihin aikoihin kehitteillä olleen BAC 1-11:n prototyyppi syöksyi maahan koelennolla 22. lokakuuta 1963. Se oli joutunut syväsakkaukseen, jonka havaittiin olevan T-pyrstöisille koneille tyypillinen: sakattaessa suurella kohtauskulmalla ja pienellä nopeudella korkeusvakain joutui siipien jättämään pyörteiseen ilmavirtaan, jolloin konetta ei saatu oikaistua. Brittiläiset viranomaiset kertoivat tietonsa lentokonevalmistajille ympäri maailman poliittisista jaoista huolimatta. Tupolev suunnitteli Tu-134:ään suuremman, tehokkaamman korkeusvakaimen. Sellainen jälkiasennettiin ensimmäisenä CCCP-65600:aan, joka sai samalla myös D-30-moottorit. Päivitetty prototyyppi lensi ensimmäisen kerran 26. lokakuuta 1966.
Käyttöhistoria > Tu-134A

Tu-134A oli ensimmäinen malli, johon oli tehty huomattavia parannuksia. Sen runkoa oli pidennetty 2,1 metrillä ja suurin osa lisätilasta käytettiin matkustamon takana olleen matkatavaratilan kasvattamiseen, sillä se oli havaittu liian pieneksi. Matkustamoon lisättiin myös yksi penkkirivi. Uuteen versioon otettiin käyttöön parannellut D-30-II-moottorit. Niissä oli suihkujarrut, joiden ansiosta ensimmäisissä koneissa käytettyjä jarruvarjoja ei enää tarvittu. Molemmilla lentäjillä oli omat tehovipunsa, mutta vain kapteenin vivuilla pystyi käyttämään suihkujarruja.
Tu-134:n moottorien käynnistämiseen käytettiin virtaa koneen akuista. Tu-134A:ssa sen sijaan oli paineilmakäyttöinen starttimoottori, joka sai virtansa TA-8-varavoimalähteestä, joka sijaitsi jarruvarjon poistamisesta vapautuneessa tilassa. Tämä paransi myös matkustusmukavuutta, sillä sen avulla ilmastointi saatiin tarvittaessa käyttöön myös moottorien ollessa sammutettuina. Muita Tu-134A:han tehtyjä muutoksia olivat parannettu polttoainejärjestelmä, jonka ansiosta moottorit vastasivat nopeammin tehovipujen liikkeisiin, kehittyneemmät paineistuksen hallintalaitteet sekä SEUZ-1-synkronointimekanismi, joka esti laskusiivekkeiden epäsymmetrisen laskemisen.
Tu-134A:n prototyyppi, CCCP-65624, lensi ensimmäisen kerran 22. huhtikuuta 1969. Se oli alun perin tavallinen Tu-134, jonka runkoon oli lisätty pidennyskappale tuotantolinjalla. Kone oli 25. toukokuuta alkaen esillä Pariisin ilmailunäyttelyssä alkuperäisen Tu-134:n rinnalla. Reittilentokokeet käynnistyivät keväällä 1970 reitillä Moskovasta Leningradiin, ja ensimmäinen kaupallinen lento tehtiin 9. marraskuuta. Tu-134A:sta tuli lopulta suosituin Tu-134-malli. Tu-134A-perusmallia ja Tu-134AK-VIP-muunnosta valmistettiin yhteensä yli 400 kappaletta, joista VIP-mallia yli 180.
Konetyypin kehittäminen ei kuitenkaan jäänyt tähän, vaan sekä pieniä että suurempia parannuksia otettiin jatkuvasti käyttöön. Tu-134:t ja ensimmäiset Tu-134A:t oli varustettu suurella alaspoilerilla. Sen sai tarvittaessa laskettua siipilaatikon alta, jolloin koneella voitiin lentää lähestymisiä jopa yhdeksän asteen kulmassa. ILS-järjestelmien yleistyessä lähestymiskulmaksi vakiintui kuitenkin kolme astetta, ja niinpä alaspoileri jätettiin pois uusista koneista maaliskuusta 1978 alkaen ja lukittiin yläasentoon niissä koneissa, joissa sellainen jo oli. Lisäksi laskusiivekkeiden suurinta kulmaa laskettiin aikaisemmasta 38 asteesta 30 asteeseen, jotta niiden kiinnikkeisiin kohdistuva rasitus pienenisi. Muutos vähensi myös lentomelua.