stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paikallisjuna
Paikallisjunaliikenteen muodot

Paikallisjunaliikennettä on toteutettu useilla eri perusratkaisuilla.
Suurilla kaupunkiseuduilla liikennöidään metron tapaan tiheillä vuoroväleillä suurilla sähkömoottorijunilla tai veturin, vaunujen ja ohjausvaunun yhdistelmillä. Keskustojen läpi ja ali on rakennettu usein omia reittejä ja tunneleita paikallisjunille. Tällaisten järjestelmien keskeinen esikuva on Berliinin S-Bahn -paikallisjunajärjestelmä.
Keskisuurilla kaupunkiseuduilla, suurten kaupunkiseutujen kevyemmin kuormitetuilla reiteillä sekä pikkukaupunkien ja maaseudun paikallis- ja taajamajunaliikenteessä liikennöidään kevyillä sähkö- tai dieselmoottorivaunuilla, jotka liikennöintitavaltaan ja liikennöintikuluiltaan vastaavat linja-autoa tai raitiovaunua.
Linjoilla, joilla liikennettä on paljon vain ruuhka-aikaan, käytetään perinteisiä veturivetoisia junia. Näin liikennöidään erityisesti Yhdysvalloissa.
Yksi kehityssuunta erityisesti kaupunkiraideliikenteessä kulkee eri raideliikenteen muotojen yhdistämiseen yhteen järjestelmään. Metro- ja paikallisjunaliikenne on yhdistetty muun muassa Tokiossa ja Lontoossa, raitiotie ja paikallisjunaliikenne duoraitiovaunuperiaatteella muun muassa Karlsruhessa ja muissa Saksan kaupungeissa.
Paikallisjunat Suomessa > Historia

Paikallisjunaliikenne kattoi alun perin koko Suomen rautatieverkon. 1800-luvun lopulta toiseen maailmansotaan asti paikallisjunaliikenne oli Suomen tärkein henkilöliikenteen muoto. Pääosa kaikista henkilöjunista oli paikallisjunia, pikajunia oli vähän. Paikallisjunaliikennettä liikennöitiin alun perin vanhentuneella kalustolla. Myöhemmin otettiin käyttöön nimenomaan paikallisjunaliikenteeseen tarkoitettuja höyryveturityyppejä, kuten Pr1. 1920-luvun lopussa alettiin kokeilla bensiini- ja dieselmoottorivaunulla.
1950-luvulla ja 1960-luvun alussa koko Suomen paikallisjunaliikennettä kehitettiin voimaperäisesti uusilla Dm7 ”Lättähattu” -moottorivaunujunilla, nopeuttamalla aikatauluja, lisäämällä junatarjontaa ja pysäkkejä. Lukuun ottamatta eräiden pienien teollisuusratojen paikallisjunaliikennettä Suomen paikallisjunaliikenneverkosto säilyi kattavana noin 1960-luvun puoleenväliin. Kaikilla rataosilla oli 1960-luvun alkuun asti junaliikennettä, joka palveli työmatkoja, koulumatkoja, asiointimatkoja kaupunkiin sekä vapaa-ajanmatkoja. Junien aikataulut oli sovitettu risteysasemilla toisiinsa.
1960-luvun puolessavälissä Valtionrautatiet teki periaateratkaisun, jonka mukaan paikallisjunaliikenne lukuun ottamatta pääkaupunkiseudun lähiliikennettä oli kannattamatonta ja se tulisi pääosin lakkauttaa. Paikallisjunaliikennettä alettiin karsia. Lakkautukset kohtasivat kovaa kritiikkiä, jonka seurauksena vuonna 1973 päätettiin, että VR sai valtion tukea kannattamattoman paikallisliikenteen ylläpitoon. Paikallisliikenteen vuorojen, reittien ja asemien lakkauttaminen on jatkunut tähän päivään asti. Vuoden 1964 1 501 henkilöliikennepaikasta on jäljellä nykyisin 198.
1960-luvun lopulla tehtiin myös päätökset pääkaupunkiseudun lähiliikenteen kehittämistestä Saksan S-Bahn-järjestelmien, Espanjan Cercaniasin (Barcelonassa Rodalies), Kööpenhaminan S-Togin ja Tukholman Pendeltåg-järjestelmän kaltaiseksi nopean kaupunkiliikenteen sähköradaksi. Ensimmäinen modernisoitu ja sähköistetty rataosuus, Helsinki–Kirkkonummi valmistui 1969. 1980-luvun jälkeen Helsingin seudun lähiliikenne pysyi maan ainoana lähijunajärjestelmänä vuoteen 2019, jolloin Tampereen seudun lähiliikenne aloitettiin.
Paikallisjunat Suomessa > Nykytilanne

VR-Yhtymä liikennöi nykyisin paikallisjunaliikennettä vain yhteiskunnan ostoliikenteenä. Liikenteen ostajina ovat Liikenne- ja viestintäministeriö ja HSL.
VR Oy:n nimikkeet nykyisin liikennöitäville paikallisjunille ovat lähijuna ja taajamajuna.
Lähijunaliikennettä liikennöidään Suomessa useilla alueilla:
Helsingin seudun lähijunaliikenne
Tampereen seudun lähijunaliikenne
Riihimäki–Lahti-lähijunaliikenne
Lahti–Kouvola–Kotka-lähijunaliikenne
Muussa Suomessa taajamajuna-nimikkeellä liikennöidään paikallisjunia lähinnä kaukoliikenteen liityntäyhteyksinä reiteillä
Hanko–Karjaa
Nurmes-Joensuu-Pieksämäki
Iisalmi–Ylivieska
Tampere–Keuruu-(Jyväskylä)
Seinäjoki–Jyväskylä
Lähiliikenteessä ja sähköistetyillä radoilla käytetään kalustona Sm2-, Sm4- ja Sm5-sähkömoottorijunia sekä veturijunakalustoa, aikaisemmin myös Sm1-junia. Muun Suomen paikallisjunaliikenteessä käytetään Dv12-vetureista ja sinisistä vaunuista koostuvia veturijunia ja Dm12-moottorivaunuja. VR Oy:llä ei ole kevyeen paikallisjunaliikenteeseen esimerkiksi keskisuurilla kaupunkiseudulla soveltuvaa kevyttä moottorijunakalustoa.
Paikallisjunaliikenne maailmalla

Ruotsissa paikallisjunaliikenne on alueellisten Länstrafiken-viranomaisten järjestämää ja kilpailuttamaa. Tukholman pendeltåg-järjestelmän lisäksi tärkeitä paikallisjunajärjestelmiä ovat Skånen Pågatågen, Göteborgin, Jönköpingin ja Itä-Göötanmaan paikallisjunat sekä Bergslagenin paikallisjunat. Tukholman ympäristössä on muusta liikenteestä erilliset Saltsjön ja Roslagenin (kapearaiteinen) paikallisrautatiet. Ruotsissa viranomaisten junakalustoyhtiöt omistavat usein kaluston.Tanskassa on Kööpenhaminan S-tog -järjestelmän lisäksi useita yksityisiä pieniä paikallisliikenteen rautateitä. Norjassa merkittävää paikallisjunaliikennettä on Oslon lisäksi muun muassa Bergenissä ja Stavangerissa.
Keski-Euroopassa Alankomaiden, Saksan, Itävallan ja Sveitsin yhdyskuntarakenne perustuu suureksi osaksi tehokkaaseen ja kattavaan paikallisjunaliikenteeseen. Saksassa osavaltiot vastaavat paikallisjunaliikenteen tuesta ja paikallisjunaliikenne kilpailutetaan. Suurissa kaupungeissa, kuten Berliinissä, Frankfurtissa, Hampurissa, Münchenissä, Stuttgartissa ja Ruhrin alueella, on tehokkaita S-Bahn-paikallisjunajärjestelmiä. Keskisuurissa kaupungeissa sekä pikkukaupunkeihin ja maaseudulle kulkevilla radoilla on kehitetty uusia, houkuttelevia kiskobusseihin ja duoraitiovaunuihin perustuvia liikennejärjestelyjä. Paikallisjuna kulkee Saksassa, Sveitsissä ja Itävallassa yleensä vähintään tunnin välein, ja käytössä on edullinen yhteistariffi.
Ranskassa Pariisissa on käytössä tehokas RER-paikallisjunajärjestelmä (Réseau Express Régional). Muualla Ranskassa paikalliset viranomaiset päättävät paikallisjunien reiteistä, mutta aikatauluista ja liikenteestä vastaa valtion rautatiemonopoli SNCF. Liikenne on Pariisin ulkopuolella tasoltaan vaatimatonta. Britteinsaarilla paikallisjuna on yleinen kulkumuoto, mutta useat järjestelmät ovat varsin vanhentuneita. Lontoossa, Liverpoolissa ja Glasgow’ssa paikallisjuna on tärkeä osa liikennejärjestelmää. Vastoin yleisiä uskomuksia Englannin paikallisjunaliikenteen käyttö on viime vuosina lisääntynyt voimakkaasti.
Yhdysvaltojen ja Kanadan useissa kaupungeissa kuten New York, Chicago, Boston ja Toronto commuter trains -paikallisjunat ovat tärkeä osa työmatkaliikennettä. Useisiin kaupunkeihin on 1970-luvulta alkaen palautettu paikallisjunaliikenne. Liikenne keskittyy usein ruuhka-aikoihin ja esikaupunkiasemalle tullaan usein omalla autolla.
Australian ja Uuden-Seelannin kaupungeissa paikallisjunat ovat tärkeitä, vaikka maissa ei ole juurikaan kaukojunaliikennettä. Japanin tärkein liikennemuoto ovat paikallisjunat, joihin maan yhdyskuntarakenne perustuu[lähde? ].
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paikallisjuna Wikimedia Commonsissa
Raffaele Calabro

Raffaele Calabron piispanvaakuna
Raffaele Calabro (10. heinäkuuta 1940 – 4. elokuuta 2017) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. maaliskuuta 1964 ja nimitettiin Andrian hiippakunnan piispaksi 19. marraskuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Edward Idris Cassidy ja José Tomás Sánchez.
Proteiinilaskos

Proteiini ennen ja jälkeen laskostumista.
Proteiinilaskos syntyy kun proteiini on laskostuneena proteiinin rakenteeksi.
Oikea kolmiulotteinen muoto on oleellista proteiinin toiminnalle, vaikka osa voi jäädä poimuttumatta järjestäytyneeseen tilaan.
Laskostumisen epäonnistuminen luontaiseen muotoon johtaa usein toimimattomaan proteiiniin jotka ovat usein myrkyllisiä.
Useiden sairauksien uskotaan olevan seurausta amyloidi-kasautumista jotka muodostuvat väärin laskostuneista proteiineista.
Laskostumista ohjaa hydrofobinen voimatasapaino; vettähylkivät aminosidokset ovat usein laskostuneet proteeinilaskoksen sisään.
Pro Cycling Manager

| Pro Cycling Manager |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Cyanide
Julkaisija:  Focus Home Interactive
Lajityyppi:  urheilupeli, simulaatiopeli, managerointipeli
Viimeisin julkaisu:  Pro Cycling Manager 2021
Aiheesta muualla
Kotisivut
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Pro Cycling Manager on Cyaniden kehittämä urheilu-, simulaatio- ja managerointipelisarja, jossa ohjataan pyöräilytallia. Pelissä on monia erilaisia pelimuotoja kuten urapeli, kilpailu, harjoitus, etappipelimuoto ja moninpeli. Urapelissä ohjataan tallia viiden vuoden ajan ja kilpailussa yhden kilpailun ajan. Harjoituksessa pääsee harjoittelemaan pelaamista, ja etappipelimuodossa pääsee ohjaamaan tallia esimerkiksi Ranskan ympäriajossa. Peliin tuli mukaan myös ratapyöräily vuonna 2008.
Sarjan pelit

Pro Cycling Manager 2006
Pro Cycling Manager 2007
Pro Cycling Manager 2008
Pro Cycling Manager 2009
Pro Cycling Manager 2010
Pont Royal

Seinejoen ylittävä Pont Royale
Pont Royale on Pariisissa sijaitseva silta, joka ylittää Seine-joen. Silta on kolmanneksi vanhin Pariisin kaupungin alueella oleva silta. Sitä vanhempia ovat vain Pont Neuf ja Pont Marie.
Siltä yhdistää Seinen oikean rannan Louvren linnan eteläisen siiven ns. Flore-paviljongin kohdalla vasempaan rantaan ja siellä sijaitsevat rue du Bacin ja rue de Beaunen alkupisteet.
Rakennelma muodostuu viidestä täysimittaisesta holvikaaresta. Lisäksi sen rakanteisiin on merkitty veden korkeuden mittari, josta voidaan seurata Seinejoen vedennousun korkeutta.
Historia

Vuonna 1632 Urakoitsija Pidou toteutti rahoittaja Barbierlle puisen siltarakennelman samalla paikalla kuin nykyinen siltä sijaitsee. Silta nimettiin Anna Itävaltalaisen mukaan pyhän Annan sillaksi tai toisaalta nimenä oli myös punainen silta, joka tuli sillan värin mukaan. Silta korvasi vanhan lossin, jonka mukaan rue de Bac on saanut nimensä. Lossi oli välittänyt liikennettä vuodesta 1650 alkaen.
Uusi silta oli rakenteiltaan heikko ja sitä piti kunnostaa ensimmäistä kertaa jo vuonna 1649 ja sittemmin se rakennettiin uudelleen tulipalon jälkeen 1654. Vuonna 1656 Seinejoen tulvat veivät sillan mennessään. Silta rakennettiin uudelleen 1660 ja sitä vahvistettiin 1673. Jälleen vuonna 1684 tulvat veivät sillan mennessään, ja Madame de Sévignén mukaan kahdeksan sillan kaarta tuhoutui.
Lopultakin vuosina 25. lokakuuta 1685 ja 13. kesäkuuta 1689 välisenä aikana se korvattiin kivestä rakennetulla sillalla. Sillan rakennuskustannuksista vastasi kokonaisuudessaan kuningas Ludvig XIV, joten silta nimettiin hänen mukaansa kuninkaalliseksi sillaksi (Pont Royale). Sillan rakentajina toimivat Jacques Gabriel, Jules Hardouin-Mansart sekä François Romain. Silta toimi 1700-luvulla mitä erilaisimpien tapahtumien pitopaikkana.
Vallankumouksen jälkeen sillan nimeksi tuli Kansallinen silta (Pont National) sekä sittemmin Tuileries’n silta (Pont des Tuileries). Sillalle Napoleon sijoitti myös Tuileries’n linnaa puolustavat kanuunansa, siellä sijaitsivat kansalliskokous sekä Maximilien de Robespierren johtama Yleisen hyvän valiokunta (Comité de salut public).
Siltaa korjattiin vuosina 1859 ja 1939. Se on Ranskassa luokiteltu historialliseksi monumentiksi kuten myös kaksi vanhempaa siltaa.
Historiallisia kuvia

Sillan rakentaminen vuonna 1686.
Sillan rakentaminen vuonna 1687.
Silta ka Flore paviljonki vuonna 1814.
Pont Royal vuonna 1850.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pariisin kaupungintalon viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Structurae eli lisätietoja sillasta.
Le Pont Rouge.
Raffaele Castielli

Raffaele Castielli (5. maaliskuuta 1927 Faeto – 3. elokuuta 2018 Lucera) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. heinäkuuta 1950 ja nimitettiin Lucera-Troian hiippakunnan johtoon 11. helmikuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Salvatore De Giorgi, jota avustivat Valentino Vailati ja Carmelo Cassati.
Castielli erosi tehtävistään piispana 18. toukokuuta 1996.
Pitäjänmäen kirkko

|  |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Turkismiehenkuja 4, Pitäjänmäki, Helsinki
Koordinaatit:  60°13′29″N, 024°51′38″E
Seurakunta:  Pitäjänmäen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1959
Suunnittelija:  Eija ja Olli Saijonmaa
Materiaali:  tiili, betoni
Istumapaikkoja:  290
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kellotapuli.
Pitäjänmäen kirkko on Helsingissä Pitäjänmäen kaupunginosassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on valmistunut vuonna 1959 alun perin Huopalahden seurakunnan sivukirkoksi. Siitä tuli Pitäjänmäen seurakunnan pääkirkko, kun seurakunta itsenäistyi 1966.
Kirkon ovat suunnitelleet arkkitehdit Eija ja Olli Saijonmaa. Kirkon julkisivut ovat tiiltä, katon yläpuolelle kohoava kellotapuli on betonia. Valmistuessaan kirkossa oli kirkkosalin, kahden seurakuntasalin, kerhotilojen ja kirkkoherranviraston lisäksi myös muun muassa liikuntasali. Vuosina 2005–2006 tehdyssä peruskorjauksessa liikuntasaliin tehtiin välipohja, jolla saatiin yläkertaan toimistotiloja ja alakertaan nuorisotilat. Rakennusta myös laajennettiin tekemällä siihen porrashuone ja hissi.
Kirkon urut ovat 17-äänikertaiset mekaaniset urut. Kirkkosalissa oli aluksi puinen risti, joka vuonna 1966 korvattiin alttaritaululla, taidemaalari ja graafikko Erik Granfeltin teoksella Taivasten valtakunnan kevät. Vuonna 1989 risti palautettiin kirkkosaliin ja alttaritaulu sai paikan seurakuntasalissa. Kirkkotekstiilit uusittiin peruskorjauksen yhteydessä.
Raffaele Barbieri

Raffaele Barbieri (4. lokakuuta 1898 San Marco Argentano – 31. tammikuuta 1968) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. toukokuuta 1921 ja nimitettiin Cassano all'Jonion hiippakunnan johtoon 30. elokuuta 1937. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Demetrio Moscato, jota avustivat Domenico Petroni ja Nicola Canino.
Barbieri osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 69-vuotiaana virassa.
Pro Evolution Soccer (pelisarja)

| Pro Evolution Soccer |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Konami
Julkaisija:  Konami
Lajityyppi:  urheilupeli (jalkapallo)
Alusta:  PlayStation PlayStation 2 PlayStation 3 Microsoft Windows Xbox PlayStation Portable Xbox 360 Wii PlayStation 4 Xbox One
Ensijulkaisu:  ISS Pro (1997)
Viimeisin julkaisu:  eFootball PES 2021 Season Update (2020)
Aiheesta muualla
Kotisivut
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Pro Evolution Soccer on Konamin kehittämä jalkapallovideopelien sarja. Ensimmäiset versiot on julkaistu pelkästään Japanissa nimellä Winning Eleven. Sarja on kasvanut todella suosituksi, ja nykyisin se on saatavissa sekä tietokoneelle että konsoleille. Pro Evolution Soccerin pääkilpailija oli EA Sportsin FIFA-sarja.
Ensimmäinen sarjan peli, joka julkaistiin Japanin ulkopuolella oli nimeltään ISS Pro (1997). Se julkaistiin vain PlayStationille. PlayStationille julkaistiin vielä samaan sarjaan kuuluvat ISS Pro 98, ISS Pro Evolution ja ISS Pro Evolution 2.
Vuonna 2000 pelisarjan nimeksi tuli Euroopassa Pro Evolution Soccer, kun ensimmäinen versio PlayStation 2:lle julkaistiin. Ensimmäinen myös Windowsille julkaistu oli vuonna 2003 julkaistu Pro Evolution Soccer 3. Seuraavana vuonna julkaistiin Pro Evolution Soccer 4, jossa myös moninpeli Internetin välityksellä tuli mahdolliseksi.
Pro Evolution Soccer 5 julkaistiin lokakuussa 2005. Pelistä julkaistiin versiot PlayStation 2:lle, Xboxille, Windowsille sekä PlayStation Portablelle.
Pro Evolution Soccer 5:n PlayStation 2 -versio, kentällä Portugali ja Tanska.
Konami julkaisi Pro Evolution Soccer 6:n PlayStation 2-, Xbox 360- ja Windows-versiot lokakuussa 2006.
Pro Evolution Soccer 2008 julkaistiin PlayStation 2:lle, Playstation 3:lle, PlayStation Portablelle ja Xbox 360:lle sekä Windowsille lokakuussa 2007. Maaliskuussa 2008 peli julkaistiin myös Wiille.
Pro Evolution Soccer 2009 julkaistiin lokakuussa 2008.
Videopelit

| Julkaisu | Nimi |
| --- | --- |
1997: ISS Pro
1998: ISS Pro 98
1999: ISS Pro Evolution
2001: ISS Pro Evolution 2
2001: Pro Evolution Soccer
2002: Pro Evolution Soccer 2
2003: Pro Evolution Soccer 3
2004: Pro Evolution Soccer 4
2005: Pro Evolution Soccer 5
2006: Pro Evolution Soccer 6 
2007: Pro Evolution Soccer 2008
2008: Pro Evolution Soccer 2009
2009: Pro Evolution Soccer 2010
2010: Pro Evolution Soccer 2011
2011: Pro Evolution Soccer 2012
2012: Pro Evolution Soccer 2013
2013: Pro Evolution Soccer 2014
2014: Pro Evolution Soccer 2015
2015: Pro Evolution Soccer 2016
2016: Pro Evolution Soccer 2017
2017: Pro Evolution Soccer 2018
2018: Pro Evolution Soccer 2019
2019: eFootball PES 2020
2020: eFootball PES 2021 Season Update
Raffaele Buzzi

| Raffaele Buzzi |
| --- | --- |
 Buzzi Eisenerz 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1995 (ikä 29) Tolmezzo, Italia
Uran tiedot
Seura:  CS Forestale Dello Stato
Laji:  yhdistetty hiihto
Maailmancup
Kaudet:  2016–
Paras sijoitus:  25.
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 26. marraskuuta 2017 
Raffaele Buzzi (s. 17. heinäkuuta 1995 Tolmezzo) on italialainen yhdistetyn hiihtäjä. Buzzi edustaa CS Forestale Dello Statoa.
Buzzi debytoi maailmancupissa helmikuussa 2016 Lahden suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 41. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti seuraavassa kuussa Schonachin normaalimäen kilpailusta ollen 28:s. Parhaimmillaan hän on ollut 25:s Kuusamon suurmäen ja 5 kilometrin hiihdon kilpailussa.
Pirttijärvi (Ikaalinen)

| Pirttijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°52′19″N, 23°18′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sipsiönjärven valuma-alue (35.58)
Laskujoki:  Pirttioja 
Järvinumero:  35.585.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,2 m 
Rantaviiva:  1,954 km 
Pinta-ala:  0,13182 km² 
 fiPirttijärvi 
Pirttijärvi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätön Ylijoenperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Pirttijärvi on osa Juurijärven-Hulppojärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Järven pituus on 500 metriä, leveys 550 metriä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee Latoveden länsipuolella ja siihen laskee kuusi metsäojaa. Sen oma laskuoja Pirttioja lähtee järven eteläpäästä ja laskee viiden kilometrin jälkeen Mustalampeen, joka laskee vuorostaan Sisätönjärveen. Järvessä on yksi 30 metriä pitkä saari. Rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä. Noin neljäsosa rannasta on suota ja kahdessa kohtaa ranta viettää jyrkästi veteen. Rantaan on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Sisätöltä.
Piilunlampi

| Piilunlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Hankasalmi
Koordinaatit:  62°18′50″N, 26°20′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kuusveden–Kynsiveden alue (14.35)
Laskuoja:  oja Leivonveteen 
Järvinumero:  14.352.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,2 m  
Pituus:  290 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,67 km  
Pinta-ala:  2,105 ha  
Tilavuus:  0.000009 km³ 
Keskisyvyys:  0,44 m  
Suurin syvyys:  1,2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPiilunlampi 
Piilunlampi  on Keski-Suomessa Hankasalmella Niemisjärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lammen tilavuudeksi on saatu 9 200 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,4 metriä ja suurin syvyys on 1,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Kuusveden–Kynsiveden alueella (14.35), jonka Kynsiveden lähialueeseen (14.352) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,2 metriä mpy.
Rafael Palmero Ramos

Rafael Palmero Ramos.
Rafael Palmero Ramos (27. heinäkuuta 1936 Morales del Rey – 8. maaliskuuta 2021 Alicante) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. syyskuuta 1959 ja nimitettiin Toledon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Petinan titulaaripiispaksi 24. marraskuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. tammikuuta 1988. Pääkonsekraattorina toimi Marcelo González Martín, jota avustivat Antonio Briva Mirabent ja Rafael Torija de la Fuente.
9. tammikuuta 1996 Palmero Ramos sai nimityksen Palencian ja 26. marraskuuta 2005 Orihuela-Alicanten piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 27. heinäkuuta 2012.
Rafael Ramón Conde Alfonzo

Rafael Ramón Conde Alfonzo
Rafael Ramón Conde Alfonzo (13. heinäkuuta 1943 Caracas – 10. joulukuuta 2020) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan 8. joulukuuta 1968 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Baparan titulaaripiispaksi 2. joulukuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Jorge María Mejía.
Conde Alfonzo sai 21. elokuuta 1997 nimityksen La Guairan koadjuuttoripiispaksi ja 18. maaliskuuta 1999 Margaritan piispaksi. 12. helmikuuta 2008 Conde Alfonzo sai nimityksen Maracayn piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. huhtikuuta.
REM

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
REM eri kirjoitusmuodoissaan viittaa esimerkiksi seuraaviin asioihin:
REM-uni eli vilkeuni, aktiiviuni tai paradoksinen uni; unen vaihe
R.E.M., yhdysvaltalainen yhtye
REM Island, porauslautta
Rém, kylä Unkarissa
rem, vanhentunut säteilyn ekvivalenttiannoksen yksikkö, 1/100 sievertiä
Henkilöitä

Rem Fowler, brittiläinen moottoripyöräilijä
Rem Koolhaas, saksalainen arkkitehti
Rem Murray, kanadalainen jääkiekkoilija
Rem Urasin, venäläinen pianisti
Rem Viakhirev, venäläinen liikemies
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”REM”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
R. J. Reynolds

R. J. Reynolds vuoden 1882 tienoilla.
Richard Joshua Reynolds (20. heinäkuuta 1850 – 29. heinäkuuta 1918) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka perusti R. J. Reynolds Tobacco Companyn vuonna 1874. Hän syntyi Virginiassa ja työskenteli ensin isänsä palveluksessa. Hän meni vuonna 1905 naimisiin Mary Katherine Smithin kanssa ja sai neljä lasta. Hänen lapsenlapsensa Patrick Reynolds on tupakoinnin vastainen aktivisti.
Camel-savukemerkki perustettiin vuonna 1913. Reynolds kuoli haimasyöpään 1918.
Quinn Buckner

| Quinn Buckner |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  William Quinn Buckner
Syntynyt: 20. elokuuta 1954 (ikä 70) Phoenix, Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Heittävä takamies
Pituus:  191 cm
Paino:  86 kg
NBA-varaus:  7. varaus 1976 (Milwaukee Bucks)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1972–1976:  Indiana
Seurajoukkueet
1976–1982 1982–1985 1985–1986:  Milwaukee Bucks Boston Celtics Indiana Pacers
Maajoukkueet
1974–1976:   Yhdysvallat
Ottelut (pisteet):  15 (103)
Valmennusura
1993–1994:  Dallas Mavericks
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montréal 1976 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Puerto Rico 1974 |  |  |
William Quinn Buckner (s. 20. elokuuta 1954 Phoenix, Illinois) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja koripallovalmentaja.