stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paul Keerdo
Viron johtotehtävissä vuonna 1940

Vapauduttuaan vankilasta Keerdo jatkoi toimintaa maanalaisen Viron kommunistisen puolueen riveissä ja johti puolueen Tarton organisaatiota. Varsinaiset palkkatyöt olivat tällöin vielä satunnaisia.
Neuvostoliiton miehitettyä Viron tasavallan Viron kommunistinen puolue nousi maan alta 4. heinäkuuta 1940 kärjessään Karl Säre ja Johannes Lauristin. Kommunistien vallanottoon kuului liittyminen Neuvostoliittoon, jota varten muodostettu riikivolikogun valtuuskunta kävi 23. heinäkuuta anomassa liittymistä Neuvostoliittoon. Uusi Neuvosto-Viron kansankomissaarien neuvosto esimiehenään Johannes Lauristin muodostettiin 25. elokuuta 1940. Keerdo valittiin tällöin Raha-asioista vastaavaksi kansankomissaariksi.
Sen jälkeen hän toimi heinäkuussa 1940 Kommunist-lehden vastaavana toimittajana ja 8. heinäkuuta – elokuuta 1940 Viron tasavallan armeijan poliittisena johtajana eli pääpolitrukkina; tehtävässä, joka perustettiin tällöin ja lakkautettiin maan tullessa osaksi Neuvostoliittoa.
Heinäkuussa 1940 pidetyissä II riigivolikogun vaaleissa Keerdo oli Viron Työväenliiton vir. Eesti Töötava Rahva Liit listalla, ja valittiin kansanedustajaksi, kuten kaikki muutkin tämän puolueen ehdokkaat. Vain työväenliiton listalle  kuuluneet saivat asettua ehdokkaiksi. Hän oli sen jälkeen Moskovaan elokuussa 1940 matkustaneessa virolaisvaltuuskunnassa esittämässä pyyntöä Neuvosto-Viron ottamiseksi osaksi Neuvostoliittoa.
Neuvosto-Viron johtotehtävissä

Paul Keerdo kuului Lauristinin kansankomissaarien neuvostoon vastuualueenaan raha-asiat. Saksalaisten hyökättyä kesällä 1941 Neuvostoliittoon Keerdo siirtyi Venäjälle. Alkuvuodesta 1942 kansankomissaarit jatkoivat Venäjällä toimintaansa. Samaan aikaan hän kirjoitti novelleita ja artikkeleita.
Puna-armeijan vallattua Viron syys-lokakuussa 1944 neuvostovalta pystytettiin uudelleen ja Keerdo jatkoi Neuvosto-Viron raha-asioista vastaavana ministerinä. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1946. Samaan aikaan hän oli Viron kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa eli tammikuuhun 1950 asti. Tänä aikana hän oli myös Neuvosto-Viron Korkeimman neuvoston jäsenenä.
Julkaisut

Nigol Andresen, Viktor Hion, Aleksander Jõeäär, Paul Keerdo, Johannes Lauristin, Oskar Sepre, Arkaadi Uibo, Johannes Vares. Eesti minevikus ja nüüd suom. Viro ennen ja nyt (artikkelikokoelma), Tallinna 1941 (viroksi).
Nõukogude rahvaste vankumatu sõprus ja ühine kangelaslik võitlus saksa sissetungijate vastu. – Nõukogude Eesti eest, suom. Neuvostokansojen vankkumaton ystävyys ja yhteinen sankarillinen taistelu saksalaisia ​​hyökkääjiä vastaan, Moskova 1942 (viroksi).
Lastetapp. – Võitluse radadel suom. Taistelun tiellä, Moskova 1942 (viroksi).
Tasuja, Moskova 1943, kuvittanut Boris Lukats. Sisaldab jutustused "Tasuja", "Sovhoosi öövaht", "Lastetapp", "Üle jõe" ja "Jaagu talu peremees" (viroksi).
Jaagu talu peremees, Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi raamatukujunduse õppetöö 1947, kuvittanut Asta Raja, Allex Kütt, Edith Jürine, Reet Aarela ja Uno Kärbis (viroksi)
Jutustusi, Tallinn 1981, koostanud ja järelsõnaga varustanud Aadu Säärits (viroksi).
Johannes Lauristin kukitettuna Tallinnan rautatieasemalla hänen palattuaan Moskovasta 24. heinäkuuta 1940. Virosta oli tullut juuri Neuvostoliiton uusi neuvostotasavalta. Hänen vasemmalla puolellaan puoliso Olga Lauristin. Taustalla sotilasunivormussa matkalla mukana myös ollut Paul Keerdo.
Felice Bryant

Matilda Genevieve ”Felice” Bryant, o.s. Scaduto, (7. elokuuta 1925 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat – 22. huhtikuuta 2003 Gatlinburg, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin lauluntekijä. Hänet tunnetaan erityisesti aviomiehensä Boudleaux Bryantin kanssa tekemästään musiikista, varsinkin The Everly Brothersille tehdyistä menestyskappaleista. Pariskunta kuuluu Nashvillen ja countrymusiikin menestyneimpiin lauluntekijöihin. Felice ja Boudleaux Bryantin noin 1 500 julkaistua kappaletta on nauhoittanut yli 400 artistia. On arvioitu, että heidän laulujaan oli jo 1980-luvun loppuun mennessä myyty yli 300 miljoonaa kappaletta.
Bryantit on valittu Nashville Songwriters Hall of Fameen, Country Music Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen.
Elämä ja ura

Felice Scaduto syntyi vuonna 1925 Milwaukeessa Wisconsinissa. Hänellä ei ollut musiikillista koulutusta, mutta hän lauloi ja kirjoitti kappaleita jo nuorena ja oli innostunut runoudesta. Hän esiintyi toisen maailmansodan aikaan vapaaehtoisjärjestö United Service Organizationsin yhdysvaltalaisille joukoille järjestämissä musiikkiesityksissä. Vuonna 1945 Scaduto tapasi viisi vuotta vanhemman lauluntekijä Boudleaux Bryantin Milwaukeessa. Suhde johti mutkitta avioliiton solmimiseen jo samana vuonna. He alkoivat pian myös kirjoittaa musiikkia yhdessä.
Little Jimmy Dickens nauhoitti vuonna 1949 Bryantien kappaleen ”Country Boy”, joka nousi listalla kymmenen kärkeen. Vuonna 1953 Bryantit kirjoittivat kappaleen ”Hey Joe”, jonka nauhoitti ensimmäisenä Carl Smith ja jonka Frankie Laine äänitti suuren suosion saavuttaneen version. He tekivät countryduo The Everly Brothersille lukuisia kappaleita, mukaan lukien ”Bye Bye Love” (1957), ”Wake Up Little Susie” (1957), ”All I Have to Do Is Dream” (1958), ”Bird Dog” (1958), ”Problems” (1958), ”Take a Message to Mary” (1959) ja ”Let’s Think About Living” (1959), joista kaikkia myytiin vähintään miljoona kappaletta.
1960-luvulla Bryantit tekivät musiikkia muun muassa Jim Reevesille ja Sonny Jamesille. Heidän vuonna 1960 kirjoittansa kappaleen ”Love Hurts” ovat nauhoittaneet useat artistit, mukaan lukien The Everly Brothers, Roy Orbison, Gram Parsons, Jim Capaldi ja hard rock -yhtye Nazareth. Osborne Brothersille kirjoitettu kappale ”Rocky Top” (1968) on noussut Bryantien tunnetuimmaksi sävellykseksi ja yhdeksi countrymusiikin nauhoitetuimmista kappaleista. Tennesseen osavaltio on ottanut ”Rocky Topin” viralliseksi tunnuslaulukseen. Vuonna 1979 Felice ja Boudleaux Bryant nauhoittivat ensimmäisen albuminsa esittäjinä.
Boudleaux kuoli vuonna 1987. Hänen kuolemansa jälkeen Felice teki vielä ajoittain musiikkia yksin. Hän kuoli huhtikuussa 2003 Gatlinburgissa Tennesseessä. Felicellä ja Boudleaux’lla oli kaksi poikaa, Dane ja Del Bryant.
Mait Metsanurk

Mait Metsanurk (1911)
Mait Metsanurk, oik. Eduard Hubel (19. marraskuuta 1879 – 1957) oli virolainen toimittaja ja kirjailija. Hän herätti huomiota naturalistisella maaseutuelämää käsittelevällä romaanilla Vahesaare Villem. joka ilmestyi 1909. Vuonna 1921 julkaistiin Metsanurkin kirjoittama ekspressionistinen kertomus Jumalata. Teosten aiheet olivat ajankohtaisia yhteiskunnallisia ongelmia. Hän uudisti virolaista historiallista romaania teoksella Ümera jõel (1934, suom. Mägisten nuori päällikkö 1936), jonka suomennoksessa tekijänimenä on Mait Metsänurk.
Etelä-Virossa syntynyt Metsanurk toimi kansakoulunopettajana ja sen jälkeen lehtimiehenä. Hän oli Tallinna Teataja-päivälehden päätoimittajana 1917–1920. Ensimmäisen romaaninsa Metsanurk julkaisi 1908. Hänen romaanejaan käännettiin suomen, saksan, latvian ja unkarin kielille. Metsanurk toimi Viron kirjailijaliiton puheenjohtajana ja oli kirjailijaliiton julkaiseman Looming-aikakauskirjan avustajana.
Metsanurkin kaunokirjallisissa teoksissa taistelevat naturalistinen ja romanttinen elementti.
Teokset > Suomennettu teos

Jan Hunkumin rahat, Helsinki: Emil Vainio 1907. Sarja: Helsingin kaiun kertomuskokoelma, 6.
Teokset > Proosa

Isamaa õilmed (kertomus, Tallinna 1908)
Vahesaare Villem (romaani, Tallinna 1909)
Jumalalapsed (kertomuksia, Tallinna 1910)
Orjad (romaani, Tallinna 1912)
Toho-Oja Anton (novelleja, Tallinna 1916)
Ennäe inimest! (romaani, 1918)
Epp (kertomus, Tartto 1920)
Jumalata (kertomus, Tallinna 1921)
Taavet Soovere elu ja surm (romaani, 1922)
Valge pilv (romaani, Tartto 1925)
Jäljetu haud (romaani, Tartto 1926)
Viimne päev (novellikokoelma, Tallinna 1927)
Punane tuul (romaani, Tartto 1928)
Kertomused ja novellid (Tartto 1929)
Fr. Arraste & Pojad (romaani,Tartto 1930)
Elu murrab sisse (novellikokoelma, Tartto 1931)
Taniel heitleb (kertomus, Tartto 1932)
Maine ike (novellikokoelma, Tartto 1933)
Mändide all (nuorisokertomus, Tartto 1933)
Ümera jõel (romaani, Tartto 1934)
Soosaare (romaani, Tartto 1936)
Kutsutud ja seatud (päiväkirjaromaani, Tartto 1937)
Tuli tuha all (romaani, Tartto 1939)
Tee algul. Mälestused I (Tallinna 1946)
Suvine pööripäev (romaani, Tallinna 1957)
Kreeps (novellikokoelma). Sari Eesti novellivara. toim. Maire Liivamets. Eesti Raamat, Tallinna 2005
Mälestused. Eessõna: Hando Runnel.  Ilmamaa, Tartto 2005 (sisaldab lisaks 1946 ilmunud I osale “Tee algul varem avaldamata II osa “Koolipoisist kirjanikuks)
Teokset > Näytelmät

Uues korteris (huvinäytelmä, Tallinna 1908)
Vagade elu (komedia Tartto 1923)
Kindrali poeg (draama, Tartto 1925)
Talupoja poeg (draama, Tartto 1929)
Mässuvaim ehk Agulirahvas läheb ajalukku (komedia, Tallinna 1931)
Haljal oksal (komedia, Tallinna 1932)
C. R. Jakobson (historiallinen näytelmä, Tartto 1935)
Maret elukoolis (komedia, Tallinna 1938)
Aiheesta muualla

Nirk, Endel: ”Mait Metsanurk”, Viron kirjallisuus, s. 172–174.  SKS, 1986.  ISBN 951-717-443-8
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia 
Muut:  IdRef
Brynza

Brynzaa
Brynzaa
Brynza tai bryndza on lampaanmaidosta valmistettava suolainen juusto, jota syödään alkupalana ja käytetään ruoanvalmistuksessa lisänä ja täytteenä. Juusto on tunnettu etenkin Moldovassa, Romaniassa ja Slovakiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brynza Wikimedia Commonsissa
Mihkel Raud

Mihkel Raud (2015)
Mihkel Raud (s. 18. tammikuuta 1969 Tallinna) on virolainen muusikko, kirjailija, televisiojuontaja, toimittaja ja poliitikko.
Ura

Raud on toiminut 1980-luvulta alkaen kitaristina useissa yhtyeissä, muun muassa punkrockyhtye Singer Vingerissä. 1990-luvulla hän kuului neljä albumia levyttäneeseen yhtyeeseen Mr. Lawrence ja 2000-luvulla hän on soittanut muun muassa Lenna Kuurmaan yhtyeessä.
Raud aloitti vuonna 1990 radiotoimittajana Vikerraadiossa. Myöhemmin hän on työskennellyt myös Raadio Kukussa ja Raadio 2:ssa. Vuosina 2004–2005 hän toimi Eesti Päevaleht -sanomalehden kulttuuritoimituksen esimiehenä. Hän on toiminut myös lehden kolumnistina. Televisiossa Raud on muun muassa juontanut TV3:n keskusteluohjelmaa Kolmeraudne sekä toiminut tuomarina saman kanavan kykyjenetsintäohjelmissa Eesti otsib superstaari ja Eesti talent.
Raud on kirjoittanut nuoruusvuosistaan Neuvosto-Virossa kertovan, vuonna 2008 julkaistun elämäkerran Musta pori näkku (suomennettu vuonna 2013 nimellä Rapa roiskuu). Kirjan pohjalta on tehty vuonna 2012 ensi-iltansa saanut näytelmä. Vuonna 2010 julkaistiin hänen kirjoittamansa jännitysromaani Sinine on sinu taevas (suomennettu vuonna 2011 nimellä Sininen on sinun taivaasi).
Raud on opiskellut toimittajaksi Tarton yliopistossa ja London College of Communicationissa.
Raud valittiin vaaleissa 2015 Viron parlamentin eli riigikogun jäseneksi vaalipiiristä numero kymmenen (Tarton kaupunki). Hän edustaa Viron sosiaalidemokraattista puoluetta.
Perhe

Mihkel Raud on kirjailijoiden Aino Pervik ja Eno Raud poika. Hänen oman esikoiskirjansa nimi on peräisin hänen isänsä säveltämästä ja sanoittamasta laulusta ”Soidulaul” (suomeksi ”Matkalaulu”). Hänen sisaruksiaan ovat kirjailija, professori Rein Raud ja taiteilija Piret Raud.
Raud on ollut naimisissa kolmesti ja hänellä on kaksi lasta, vuonna 1997 syntynyt poika ja vuonna 2013 syntynyt tytär.
Julkaisut

Raud, Mihkel: Rapa roiskuu.  (Musta pori näkku, 2008.)  Suomentanut Oittinen, Hannu. Like, 2013.  ISBN 952-01-0926-9
Raud, Mihkel: Sininen on sinun taivaasi.  (Sinine on sinu taevas, 2010.)  Suomentanut Vanhanen, Jouko. Like, 2011.  ISBN 952-01-0652-9
Aiheesta muualla

Mihkel Raudin kotisivut (viroksi)
Mihkel Raudin esittely Like Kustannuksen verkkosivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Boudleaux Bryant

Diadorius Boudleaux Bryant (13. helmikuuta 1920 Shellman – 30. kesäkuuta 1987 Knoxville) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin lauluntekijä. Hänet tunnetaan erityisesti vaimonsa Felice Bryantin kanssa tekemästään musiikista, varsinkin The Everly Brothersille tehdyistä menestyskappaleista. Pariskunta kuuluu Nashvillen ja countrymusiikin menestyneimpiin lauluntekijöihin. Boudleaux ja Felice Bryantin noin 1 500 julkaistusta kappaleesta on tehnyt nauhoituksia yli 400 artistia. On arvioitu, että heidän laulujaan oli jo 1980-luvun loppuun mennessä myyty yli 300 miljoonaa kappaletta.
Bryantit on valittu Nashville Songwriters Hall of Fameen, Country Music Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen.
Elämä ja ura

Boudleaux Bryant syntyi vuonna 1920 muusikkoperheeseen Shellmanissa, Georgiassa ja varttui läheisessä Moultrien kaupungissa. Hänen isänsä oli lakimies, joka oli palvellut ensimmäisessä maailmansodassa ja nimesi poikansa hänen henkensä sodassa pelastaneen ranskalaisen sotilaan mukaan. Boudleaux opiskeli viisivuotiaasta asti viulunsoittoa. Hän soitti vuonna 1938 viulua Atlantan sinfoniaorkesterissa, mutta oli enemmän kiinnostunut country- ja jazzmusiikista ja lähti pian orkesterista. Hän soitti 1940-luvun alussa Hank Pennyn yhtyeessä.
Vuonna 1945 Bryant tapasi milwaukeelaisen lauluntekijä Felice Scaduton ollessaan esiintymässä Milwaukeen Schroeder Hotelissa. He menivät naimisiin jo samana vuonna ja alkoivat pian myös kirjoittaa musiikkia yhdessä. Little Jimmy Dickens nauhoitti heidän kappaleensa ”Country Boy” (1949), josta tuli top 10 -hitti. Vuonna 1953 Bryantit kirjoittivat kappaleen ”Hey Joe”, jonka nauhoitti ensimmäisenä Carl Smith ja josta Frankie Laine äänitti suuren suosion saavuttaneen version. He tekivät countryduo The Everly Brothersille lukuisia kappaleita, mukaan lukien ”Bye Bye Love” (1957), ”Wake Up Little Susie” (1957), ”All I Have to Do Is Dream” (1958), ”Bird Dog” (1958), ”Problems” (1958), ”Take a Message to Mary” (1959) ja ”Let’s Think About Living” (1959), joista kaikkia myytiin vähintään miljoona kappaletta.
1960-luvulla Bryantit tekivät musiikkia muun muassa Jim Reevesille ja Sonny Jamesille. Pariskunnan vuonna 1960 kirjoittaman kappaleen ”Love Hurts” ovat nauhoittaneet useat artistit, mukaan lukien The Everly Brothers, Roy Orbison, Gram Parsons, Jim Capaldi ja hard rock -yhtye Nazareth. Osborne Brothersille kirjoitettu kappale ”Rocky Top” (1968) on noussut Bryantien tunnetuimmaksi sävellykseksi ja yhdeksi countrymusiikin nauhoitetuimmista kappaleista. Tennesseen osavaltio on ottanut ”Rocky Topin” viralliseksi tunnuslaulukseen. Vuonna 1979 Felice ja Boudleaux Bryant nauhoittivat ensimmäisen albuminsa esittäjinä.
Boudleaux Bryant kuoli heinäkuussa 1987 Knoxvillessä, 67 vuoden ikäisenä. Boudleaux’lla ja Felicellä oli kaksi poikaa, Dane ja Del Bryant.
Brunein kapina

Brunein kapina oli vuonna 1962 käyty epäonnistunut kapina Brunein monarkiaa vastaan. Kapinalliset saivat apua Indonesialta, joka kapinoi Malaijien saaristossa eurooppalaisten siirtomaavaltaa vastaan. Kapina toimi alkusysäyksenä Indonesian ja Malesian väliselle konfrontaatiolle ja Bruneissa luovuttiin orastavasta demokratiasta.
Taustat

Vuonna 1962 Malaijan liittovaltion pääministeri Tunku Abdul Rahman ehdotti valtioliittoa, johon kuuluisivat Malaija ja Singapore sekä Borneon saarella sijaitsevat Sarawak, Pohjois-Borneo ja Brunei. Muut valtiot yhdistyivät Malesian liittovaltioksi, mutta Brunein sulttaani päätti jäädä valtioliiton ulkopuolelle.
Brunein lakiasäätävän neuvoston johdossa toimi sulttaanin nimittämä A. M. Azahari. Azahari vastusti Malesian liittovaltion perustamista ja kannatti Borneon saaren pohjoisten osien liittämistä takaisin Brunein sulttaanikuntaan ja Pohjois-Borneon federaation muodostamista, sekä maan erottamista Britannian hallinnon alaisuudesta. Brunein vuoden 1962 vaaleissa Azaharin johtama Brunein kansanpuolue (PRB) sai kaikki paikat maan lakiasäätävässä neuvostossa.
Joulukuun 5. vuonna 1962 oli määrä pitää ensimmäinen lakiasäätävän neuvoston kokous, jossa PRB:n oli määrä esittää päätöslauselma, jossa esitettiin Borneon pohjoisten alueiden liittämistä Bruneihin. Sulttaani hylkäsi tämän päätöslauselman ja lykkäsi kokouksen pidettäväksi myöhemmin joulukuussa. Tapauksen jälkeen Azahari lähti Manilaan.
Tapahtumien kulku

Kapina alkoi aamuyöllä 8. joulukuuta vuonna 1962, kun anti-kolonialistisena vapautusliikkeenä itseään pitävä Pohjois-Kalimantanin kansallinen armeija (TNKU) käynnisti Brunei Townissa koordinoidut iskut, joiden tavoitteena oli ottaa haltuun Serian öljykentät ja maan hallintorakennukset. Kapinalliset saivat haltuunsa Serian ja Limbangin kaupungit, sekä poliisiasemia Bruneissa ja Sarawakissa, sulttaanin palatsin ja voimalaitoksen. Poliisivoimat olivat edelleen lojaaleja Brunein sulttaanille, mutta kapinallisille poliisilaitokset olivat aseistuksen lähde.
Singaporessa olleet britit hälyttivät apuun gurkhajoukkoja, jotka lähetettiin Bruneihin jo saman päivän iltana. Parin päivän kuluttua saapui lisää apujoukkoja Singaporesta. Yhdeksässä päivässä kapina saatiin kukistettua ja Limbang ja Seria saatiin vallattua takaisin kapinallisten hallusta. Noin 40 kapinallista menetti henkensä ja tuhannet antautuivat. Useat kapinalliset vetäytyivät Indonesian puolelle. PRB:n johtaja Azahari oli kapinan aikana Filippiineillä, mistä hän pakeni Indonesiaan. Toinen kapinallisjohtaja Yassin Affendi haavoittui kapinan yhteydessä ja hänet vangittiin. Kapina oli laaja, mutta kapinallisjoukot olivat huonosti organisoituja ja suhteellisen heikosti aseistettuja, joten Britannia kukisti kapinan nopeasti.
Kapinan vaikutukset

Kapinan jälkeen aseelliset hyökkäykset Indonesian puolelta Malesiaan kuitenkin jatkuivat ja indonesialaissotilaita liittyi Azaharin joukkoihin. Indonesian armeijan kommandojoukot tekivät terrori-iskuja Indonesiasta käsin Malesian puolelle Sukarnon hallituksen tukemina ja Indonesian-Malesian konfrontaatio sai alkunsa. Tapaus johti myös siihen, että Bruneissa orastava demokratia kukistettiin ja sulttaani jatkoi maan itsevaltaisena hallitsijana.
Ralph Waldo Emerson

Emerson vuonna 1857
Ralph Waldo Emerson (25. toukokuuta 1803 Boston, Massachusetts – 27. huhtikuuta 1882 Concord, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen esseisti, runoilija, filosofi ja 1800-luvun transsendentalistisen liikkeen johtaja. Transsendentalismin Emerson esitteli esseessään ”Luonto” vuonna 1836. Hän sai vaikutteita Michel de Montaignelta, William Wordsworthilta, Immanuel Kantilta, G. W. F. Hegeliltä ja Veda-kirjoista.
Teoksia

Kootut esseet:
Collected Essays: First Series (1841)
"History"
"Self-Reliance"
"Compensation"
"Spiritual Laws"
"Love"
"Friendship"
"Prudence"
"Heroism"
"The Over-soul"
"Circles"
"Intellect"
"Art"
Collected Essays: Second Series (1844)
"The Poet"
"Experience"
"Character"
"Manners"
"Gifts"
"Nature"
"Politics"
"Nominalist and Realist"
Luentosarjat julkaistuna:
Representative Men (1850)
English Traits (1856)
The Conduct of Life (1860)
Society and Solitude (1870)
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Emerson, Ralph Waldo: Esseitä.  (Suomentanut J. A. Hollo. Humanitas 4)  Porvoo:  WSOY, 1958.
Emerson, Ralph Waldo: Suuria miehiä: Eri hengensuuntien edustajia.  ((Representative men, 1850.) Suomentanut J. A. Hollo. Humanitas 18)  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1964.
Emerson, Ralph Waldo: Luonto.  ((On nature, 1836.) Suomentanut Antti Immonen. 23°45)  Tampere:  Eurooppalaisen filosofian seura, 2002.  ISBN 951-96984-7-7
Emerson, Ralph Waldo: Amerikkalainen oppinut. Puhe Phi Beta Kappa -yhdistykselle Cambridgessa elokuun 31. pnä 1837. (The American Scholar. Suomentanut Heikki A. Kovalainen) Niin & näin, 2008, nro 2, s. 33-41.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Kovalainen, Heikki A.: Emerson ja filosofia: Ralph Waldo Emersonin filosofian ääriviivoja.  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-017-6
Levine, Alan M. – Malachuk, Daniel S. (toim.): A Political Companion to Ralph Waldo Emerson.  Lexington:  The University Press of Kentucky, 2011.  ISBN 978-0-8131-3430-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Heikki Kovalainen: Amerikan oma luontoääni. Helsingin Sanomat 31.5.2003.
Ensyklopedia-artikkeleita:
Brewton, Vince: Ralph Waldo Emerson The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Goodman, Russell: Ralph Waldo Emerson The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Kovalainen, Heikki A.: Emerson, Ralph Waldo Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Teoksia:
Vapaasti ladattavia Ralph Waldo Emersonin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta (suomeksi)
RWE.org (Arkistoitu – Internet Archive) - Complete Guide to the Life and Works of Ralph Waldo Emerson (englanniksi)
Ralph Waldo Emerson, kootut teokset, Michiganin yliopisto (englanniksi)
Ralph Waldo Emersonin teoksia Gutenberg-projektissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ralph Waldo Emerson
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Nikeforos Bryennios nuorempi

Nikeforos Bryennios (kreik. Νικηφόρος Βρυέννιος, 1062–1137lähde?) oli bysanttilainen sotilas, valtiomies ja historioitsija.
Nikeforoksen isä, myös nimeltään Nikeforos Bryennios, kapinoi keisari Mikael VII:tä vastaan mutta hävittyään tuli sokaistuksi. Bryennios itse pääsi keisari Aleksios I:n suosioon ja meni naimisiin hänen tyttärensä Anna Komnenan kanssa. Hän sai arvonimet caesar (silloin kolmas arvonimi keisarin alapuolella) ja panhypersebastos (joka oli Aleksioksen käyttöön ottamia uusia arvonimiä).lähde?
Bryennios johti Konstantinopolin muurien puolustusta ensimmäisen ristiretken aikana Bouillonin Godfreyn hyökkäystä vastaan vuonna 1097. Hän neuvotteli rauhan Antiokian ruhtinaan Bohemundin kanssa vuonna 1108 ja oli mukana lyömässä turkkilaiset Seldžukit vuonna 1116.lähde?
Aleksioksen kuoltua hän ei halunnut mitään osaa salajuonessa Johannes II Komnenosta vastaan, vaikka sen tarkoituksena oli tehdä juuri Bryennioksesta keisari. Bryennioksen ja uusi keisari olivat hyvissä väleissä ja Bryennios seurasikin keisaria sotaretkelle Syyriaan vuonna 1137. Tämä retken aikana hän sairastui ja joutui palaamaan Konstantinopoliin jossa hän myöhemmin menehtyi.lähde?
Kirjallisuutta

Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
John Julius Norwich: Byzantium: The Decline and Fall.  Viking, 1991.  ISBN 0-679-41650-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 2  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Brygos (savenvalaja)

| Brygos> Βρύγος |
| --- | --- |
 Brygoksen valama ja Brygos-maalarin punakuviotekniikalla koristelema kyliks, n. 480 eaa. Tondon maalauksessa oksentava pitovieras ja hetaira.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  savenvalaja
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 490–470 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Brygos (m.kreik. Βρύγος) oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa noin vuosina 490–470 eaa.
Brygoksen vaaseja maalasi muun muassa hänestä nimensä saanut niin kutsuttu Brygos-maalari. Joskus heitä on pidetty samana henkilönä.