Uzbekistanin historia
Itsenäisyyden aika

Huolimatta Mihail Gorbatšovin luomasta poliittisesti avoimemmasta ilmapiiristä, Uzbekistanissa kommunistinen johto jatkoi tiukkaa hallintoa. Elokuussa 1991 Islom Karimovin johdolla Uzbekistanin hallinto tuki Gorbatšovia vastaan suunnattua vallankaappausyritystä. Vallankaappauksen epäonnistuttua Uzbekistan julisti itsensä nopeasti itsenäiseksi Neuvostoliitosta. Kommunistit olivat Uzbekistanin ainoita kokeneita poliitikkoja ja he säilyttivät hallinnan maassa. Karimov voitti helposti maassa pidetyt presidentinvaalit vuonna 1991 ja hänet valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi.
Uzbekistan ei pyrkinyt itsenäistymään Neuvostoliitosta, mutta tapahtumien johtaessa maan itsenäistymiseen, Karimovin hallinto joutui nopeasti muuttamaan poliittista linjaansa sopeutuakseen uuteen tilanteeseen. Uzbekistan liittyi Neuvostoliiton seuraajaksi perustettuun Itsenäisten valtioiden yhteisöön, mutta löyhässä liittohallinnossa ei keskushallinto tarjonnut tukea, johon Uzbekistan oli turvautunut viimeisen seitsemänkymmenen vuoden ajan. Uzbekistanilla ei aiemmin ollut ollut itsenäisiä ulkosuhteita, mutta nyt sen oli luotava uusia markkinoita ja solmittava diplomaattisuhteita ulkovaltojen kanssa. Poliittinen ilmapiiri ei kuitenkaan tehnyt Uzbekistanista houkuttelevaa sijoituskohdetta.
Kuten suurin osa Keski-Aasian maista, myös Uzbekistanin politiikassa jätettiin demokraattiset periaatteet huomiotta. Oppositiopuolueita kiellettiin osallistumasta vaaleihin ja demokraattisia aktivisteja siepattiin tai pahoinpideltiin. Karimov valittiin maan presidentiksi uudelleen vuonna 2000 vaaleissa, joita pidettiin yleisesti vilpillisinä. Ulkovallat antoivat Uzbekistanille kritiikkiä myös maan huolestuttavasta ihmisoikeustilanteesta.
Itsenäisyyden alkuvuosina Uzbekistan otti käyttöön suvereniteettinsa symbolit, kuten uuden perustuslain, lipun, kansallislaulun ja oman valuutan. Uzbekistanin väestön monimuotoisuus vähen, koska monet muut kuten juutalaiset, krimin tataarit, saksalaiset, kreikkalaiset, meskhetinturkkilaiset ja slaavit tunsivat Uzbekistanin etnosentriseksi ja muuttivat pois. Jalansijaa maassa yrittivät saada islamilaiset militantit, mikä johti väkivaltaisuuksiin ja muslimien vainoon.
Vuonna 1993 huoli kasvavasta islamilaisesta fundamentalismista sai Uzbekistanin osallistumaan IVYn rauhanturvaamistehtävään Tadžikistanissa. Samaan aikaan hallitus sai moitteita ihmisoikeusjärjestöiltä. Maaliskuussa 1995 Karimov sai 99 prosentin kannatuksen kansanäänestyksessä, joka jatkoi hänen hallintokauttaan vuodesta 1997 vuoteen 2000. Oppositiopuolueet sallittiin jälleen 1995.
Helmikuussa 1999 presidentti Karimov selviytyi autopommista, josta syytettiin Uzbekistanin islamilaista liikettä. Elokuussa 2000 aseistetut ryhmät pyrkivät maahan Kirgisiasta ja maan eteläosissa käytiin taisteluja. Maaliskuussa 2004 koettiin uusi terrorismin aalto ja pommi-iskut Buharassa ja Taškentissa, mukaan lukien maan ensimmäiset itsemurhapommi-iskut. Karimov syytti teoista kiellettyä Hizb ut-Tahrir -ryhmää (vapautuspuolue). Taškentissa räjäytettiin 30. heinäkuuta 2004 Israelin ja Yhdysvaltain lähetystöt kahdeksan henkeä vaatineessa iskussa. Uzbekistanin islamilaisen liikkeen johtajat Tohir Yoʻldosh ja Juma Namangani tuomittiin kuolemaan poissa olleina ja heitä kuulematta.
Karimovin hallinto pyrki luomaan maahan vakaan hallinnon poliittisen vapauden ja ihmisoikeuksien kustannuksella. Tämä kärjistyi pahiten Andižanin kaupungissa, missä maan armeija avasi tulen mielenosoittajia vastaan. Andižanissa oli 12. toukokuussa 2005 alkaneet mellakat, joissa opposition edustajat valtasivat hallintorakennuksen. Taškentin kansainvälisen radion mukaan opposition edustajat tunkeutuivat sotilasalueelle hankkien kymmenittäin käsiaseita ja hyökkäsivät työleirille ja vapauttivat vankeja, mukaan lukien islamistisen Akromiya-liikkeen jäseniä ja yrittivät ottaa haltuunsa kansallisen turvallisuuspalvelun rakennuksen sekä alueneuvoston, hakimiyatin, rakennuksen. Lainvalvontaelimien vastaiskussa aiheutuneessa ammuskelussa kuoli hallituksen lähteiden mukaan 187, useimmat sotilaita. Opposition mukaan kuolleita oli ainakin 700–1500 sotilaiden tulitettua väkijoukkoon. Uzbekistanin hallituksen mukaan kyseessä oli ulkomaalaisten tukema islamistien vallankaappausyritys. Tapaus tuomittiin kansainvälisesti, ja Euroopan unioni ja Yhdysvallat määräsivät Uzbekistanille pakotteita, mutta maan tilanne pysyi ennallaan.  Kritiikkiä Uzbekistan on saanut myös pakollisen työvoiman mobilisoimisesta puuvillateollisuuteen, minkä vuoksi noin miljoona lasta ja aikuista pakotettiin korjaamaan puuvillaa. Maa ryhtyi vuonna 2012 toimiin lapsityövoiman vähentämiseksi, mutta pakkotyövoiman käyttö on jatkunut.
Uzbekistanin suhteet Andižanin tapauksen länteen heikkenivät, ja maa määräsi alueellaan olleet Afganistanin operaatioon ja rauhanturvaajien huoltoon osallistuneet Naton joukot lähtemään maasta vuoden 2005 loppuun mennessä. Euroopan unioni vastasi asevientikiellolla ja asetti 12 maan hallituksen jäsentä viisumikieltoon. EU lievitti rajoituksia vuonna 2007 mutta ilmaisi huolensa maan ihmisoikeustilanteesta. Asevientikielto purettiin kokonaan vuonna 2009. Vuonna 2012 Uzbekistan salli Naton viedä kalustoaan sen alueiden poikki tämän vetäytyessä Afganistanista.
Karimov hallitsi maata ilman virallista seuraajaa ja maan hallituksen ja talouseliitin keskuudesta saatiin raportteja valtataistelusta. Yksi mahdollinen Karimovin seuraaja, hänen tyttärensa Gulnara Karimova, ilmoitti olevansa välirikossa muiden perheenjäsentensä kanssa. Hänet asetettiin kotiarestiin sveitsiläisen korruptiotutkinnan takia.
Islom Karimov kuoli vuonna 2016 ja pitkäaikainen pääministeri Shavkat Mirziyoyev seurasi häntä presidenttinä. Mirziyoyev on virkakautensa aikana pyrkinyt avaamaan maan taloutta ja parantamaan suhteita ulkomaailmaan. Hän on myös ainakin nimellisesti ollut huolissaan maan ihmisoikeustilanteesta. Karimovin valtakaudella Uzbekistanin suhteita Tadžikistaniin hiersi Rogunin padon rakentaminen, kun Uzbekistanin puolella pelättiin että pato vie kasteluvedet. Mirziyoyevin aikana maat ovat saaneet sovittua välirikkonsa, kun Tadžikistan on lupautunut myymään Uzbekistaniin sähköenergiaa halvalla hinnalla. Mirziyoyevin uudistuksista huolimatta monet tarkkailijat ovat panneet merkille autoritaarisen hallintokäyttäytymisen jatkuvan, ja on epäilty että uudistukset t/ähtäävät vain maan taloudellisen tilanteen parantamiseen.
Vuosina 2013–2014 presidentin tytärtä Gulnora Karimovaa syytettiin rahanpesusta. Syytteessä oli kyse myös valtataistelusta, sillä korruptiosyytösten aikana tytär katosi julkisuudesta. Presidentinvaalien 2016 aikana hänen arveltiin olevan kotiarestissa Taškentissa. Maaliskuussa 2019 Gulnora Karimova vangittiin, koska hän ei ollut noudattanut määräyksiä kotiarestista. Karimova oli tuomittu vankeuteen rahanpesusta vuonna 2017, mutta hän pääsi tuolloin kotiarestiin. Karimova oli aiemmin diplomaatti ja pop-laulaja, josta oli kaavailtu jopa isänsä seuraajaa. Maaliskuussa 2020 aiemmin Uzbekistanin vaikutusvaltaisimmaksi naiseksi kutsuttu Karimova tuomittiin 13 vuodeksi vankeuteen.
Timur Lenk johti Keski-Aasian valloitusta ja teki Samarkandista pääkaupunkinsa.
Timur Lenkin mausoleumi Gur-Emir sijaitsee Samarkandissa.
Taiteilija Nikolai Karazinin maalaus venäläisten Samarkandin valloituksesta 1868.
Islom Karimov.