stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Opel Signum

| Opel Signum |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  2003–2008
Muut nimet:  Vauxhall Signum
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Opel Omega B
Seuraaja:  Opel Insignia A
Teknisesti samankaltaisia:  Cadillac BLS Chevrolet Malibu VI Chevrolet Malibu VII Fiat Croma Opel Vectra C Pontiac G6 Saab 9-3 II Saturn Aura
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  GM Epsilon
Moottori:  R4 V6
Iskutilavuus:  1,8–3,2 l
Teho:  100–250 hv
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen robotti 5-vaihteinen automaatti 6-vaihteinen automaatti
Opel Signum on Opelin vuosina 2003–2008 valmistama ylellinen viisiovinen hatchback, joka perustuu Opel Vectran farmarimallin alustalle. Isossa-Britanniassa mallia myytiin Vauxhall-merkkisenä. Signum suunniteltiin korvaamaan Omega Opel-malliston lippulaivana. Auton akseliväli on 13 senttimetriä Vectraa pidempi, mikä mahdollistaa suuret takaistuintilat. Reunimmaisia takaistuimia voi liikutella erikseen ja niiden selkänojia on mahdollista kallistaa 30 astetta. Alustaa oli säädetty Vectraa urheilullisemmaksi. Tavaratilaa on 365 litraa takaistuinten ollessa takimmaisessa asennossa. Vertailun vuoksi Vectrassa tavaratila on 500-litrainen.
Signum ei menestynyt Suomessa korkean hintansa vuoksi, ja se poistui tuontiohjelmasta vuonna 2005. Saksan markkinoilla menestys sen sijaan oli kohtalaisen hyvä. Vectra ja Signum korvattiin täysin uudella Opel Insignialla vuonna 2008.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Signum sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Facelift-mallin Opel Signum.
Suomessa bensiinimoottoreina olivat suorasuihkutteinen vapaasti hengittävä 2,2-litrainen (155 hv), turboahdettu 2,0-litrainen (175 hv) sekä tehokkaimpana 3,2 V6 (211 hv). Dieseleinä tarjottiin 2,2 DTI:tä (125 hv) ja 3,0 V6 CDTI:tä (177 hv). Muilla markkinoilla oli vaihtoehtoja aina 1,9 CDTI:stä (100 hv) 2,8 V6 Turboon (250 hv).
Varustetasoja oli neljä: Comfort, Sport, Elegance ja Cosmo.
Signum ja rinnakkaismalli Vectra saivat vuonna 2005 uudet ajovalot ja puskurit sekä leveämmän etusäleikön. Myös moottorivalikoimaan tuli muutoksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Signum Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:  Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:  Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:  Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira
MDAI

| MDAI |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  6,7-dihydro-5H-syklopenta[f][1,3]bentsodioksol-6-amiini
Muut nimet:  5,6-metyleenidioksi-2-aminoindaani
CAS-numero:  132741-81-2
PubChem CID:  125558
SMILES:  NC1CC=2C(=CC3=C(C2)OCO3)C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H11NO2
Moolimassa:  177,20 g/mol
Ulkomuoto:  vaaleankellertävää jauhetta
  
MDAI jauhetta
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MDAI eli 5,6-metyleenidioksi-2-aminoindaani, on 2-aminoindaaniryhmän entaktogeeni-päihde, joka tuottaa 3,4-metyleenidioksimetamfetamiinin (MDMA) kaltaisia vaikutuksia. MDAI on selektiivinen serotoniinia ja noradrenaliinia vapauttavana aine (SNRA). Aineella on huomattavasti vähentynyt serotonerginen neurotoksisuus verrattuna MDMA:han eläimillä, vaikka sillä on edelleen heikko kyky neurotoksisuuteen kroonisessa käytössä tai yhdessä amfetamiinin kanssa. Aineen kehitti 1990-luvulla David E. Nicholsin johtama tiimi Purduen yliopistosta. Sitä on tavattu muuntohuumeena ja sitä on käytetty virkistyskäyttöön raportoitujen katunimien kuten "sparkle" ja "mindy" kanssa. Viihdekäytön lisäksi MDAI on herättänyt kiinnostusta mahdolliseen käyttöön lääketieteessä, esimerkiksi psykedeeliterapiassa.
Käyttö > Tieteellinen tutkimus

MDAI:ta ja muita vastaavia aineita on käytetty laajalti tieteellisessä tutkimuksessa, koska ne pystyvät toistamaan monia MDMA:n vaikutuksia, mutta aiheuttamatta MDMA:han ja tiettyihin vastaaviin aineisiin liittyvää serotonergista neurotoksisuutta. Kardiovaskulaarista toksisuutta koskevia testejä ei ole tehty.
Käyttö > Viihdekäyttö

Ainetta on mainostettu muuntohuumeena. Sitä alettiin myydä verkossa noin vuodesta 2007 lähtien, ja se saavutti huippusuosion noin vuosina 2010–2012, kun mefedronin kiellot astuivat voimaan useissa maissa. Internetistä peräisin olevien tuotteiden, joiden väitetään olevan MDAI:ta, on osoitettu sisältävän vaihtelevasti mefedronia tai muita substituoituja katinonijohdannaisia ja epäorgaanisten aineiden sekakoostumuksia, mutta ne eivät yleensä sisällä MDAI:ta. MDAI-hakujen määrä internetissä on ollut huomattavasti suurempi Isossa-Britanniassa verrattuna Saksaan ja Yhdysvaltoihin. MDAI on ei-neurotoksinen vain yksin käytettynä, mutta siitä voi tulla neurotoksinen sekoitettuna muiden päihteiden tai lääkkeiden kanssa. Kolme kuolemaa liittyi MDAI:n käyttöön Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuosina 2011–2012, joihin kaikkiin liittyi serotoniinisyndrooman mukaisia oireita. Kaksi näistä sisälsi myös muita huumeita, kun taas yksi kuolema näytti johtuvan pelkästään MDAI:sta.
Farmakologia > Farmakodynamiikka

MDAI toimii selektiivisenä ja tasapainoisena serotoniinia ja noradrenaliinia vapauttavana aineena (SNRA), jolla on noin 10 kertaa pienempi vaikutus dopamiinin vapautumiseen. Sen lisäksi, että MDAI indusoi monoamiinivälittäjäaineiden vapautumista, se myös estää niiden takaisinottoa. MDAI:hin verrattuna MDA ja MDMA ovat tasapainoisia serotoniinin, noradrenaliinin ja dopamiinin (SNDRA) vapauttavia aineita. Sitä vastoin monoamiinin vapautumisen profiili MDAI:n kanssa on hyvin samanlainen kuin (R)-MDMA:n (levo-MDMA), joka MDAI:n tavoin on myös tasapainoinen SNRA, jolla on noin 10-kertaa vähäisempi vaikutus dopamiinin vapautumiseen, vaikka MDAI on useita kertoja voimakkaampi kuin (R)-MDMA in vitro. Toisin kuin MDMA, MDAI ei osoita affiniteettia mihinkään serotoniinireseptoriin (Ki = kaikki >10 μM). Tämä sisältää erityisesti 5-HT2A-reseptorin, joka liittyy psykedeelisten vaikutusten tuottamiseen, ja 5-HT2B-reseptorin, joka liittyy sydämen läppävian aiheuttamiseen. MDAI osoittaa kuitenkin merkittävää affiniteettia kaikkiin kolmeen α2-adrenergiseen reseptoriin (Ki = 322 - 1121 nM).
Farmakologia > Farmakodynamiikka > Efektit

Empatogeenit tuottavat vaikutuksensa useiden kehon toimintamekanismien kautta ja tuottaa siten kolme erillistä vihjettä, joihin eläimet voidaan kouluttaa reagoimaan: stimulanttivihje, joka on tyypillinen päihteille, kuten metamfetamiini, psykedeelinen vihje, joka on tyypillinen päihteille, kuten LSD ja DOM, ja "entaktogeenin kaltainen" vihje, jota tuottavat päihteet, kuten MDAI ja MBDB. Nämä päihteet aiheuttavat vastaavia sopivia vasteita eläimille, jotka on koulutettu tunnistamaan MDMA:n vaikutukset, mutta eivät tuota vasteita eläimillä, jotka on koulutettu selektiivisesti reagoimaan stimulantteihin tai hallusinogeeneihin. Koska nämä yhdisteet vapauttavat selektiivisesti serotoniinia aivoissa, mutta niillä on vain vähän vaikutusta dopamiini- tai noradrenaliinitasoihin, ne voivat tuottaa empatogeenisiä vaikutuksia, mutta ilman mitään stimuloivaa vaikutusta, sen sijaan ovat jonkin verran rauhoittavia. Vuonna 2024 tehdyssä tutkimuksessa verrattiin MDAI:n ja MDMA:n vaikutuksia ihmisiin. Se havaitsi, että MDAI tuotti vertailukelpoisia ja hyvin samanlaisia ​​subjektiivisia vaikutuksia kuin MDMA. Tähän sisältyi miellyttäviä päihdevaikutuksia, päihteiden pitämistä, stimulaatiota, onnellisuutta, avoimuutta, luottamusta ja läheisyyttä. Lisäksi se sisälsi hyvinvoinnin tunteen, emotionaalisen kiihottumisen ja ulospäinkääntymisen, mutta ei yleistä aktiivisuutta tai keskittymistä, mikä on hyvin samanlainen vaikutusprofiili kuin MDMA:lla. Muita vaikutuksia olivat autuas tila, ykseyden kokemus ja havaintojen muuttunut merkitys, joita kuvataan myös MDMA:han verrattavissa oleviksi. MDAI:n vaikutukset olivat hieman suuremmat kuin 75 mg:n MDMA:n ja hieman pienemmät kuin 125 mg:n MDMA:n. Käytetyllä annoksella 3,0 mg/kg, kun MDMA:ta 125 mg vastasi 1,9 mg/kg, arvioitiin, että MDAI:lla oli noin 60 % MDMA:n voimakkuudesta saada aikaan vastaavia psykoaktiivisia vaikutuksia (siis noin 200 mg MDAI:ta olisi samanlainen kuin 125 mg MDMA:ta). Kohdevaikutusten lisäksi MDAI nosti myös verenpainetta, kortisolitasoja ja prolaktiinitasoja samalla tavalla kuin MDMA. Sitä vastoin se ei nostanut sykettä tai kehon lämpötilaa.
Farmakologia > Farmakodynamiikka > Neurotoksisuus

MDAI:lla on huomattavasti alhaisempi serotonerginen neurotoksisuus kuin MDMA:lla eläimillä, ja sitä on kuvattu MDMA:n "ei-neurotoksiseksi" analogiksi. MDAI:lla on kuitenkin edelleen heikkoa serotonergista neurotoksisuutta sekä yksinään että erityisesti yhdessä amfetamiinin kanssa eläimillä. MDAI ei sellaisenaan näytä olevan täysin ei-neurotoksinen vaihtoehto MDMA:lle.
Farmakologia > Farmakodynamiikka > Myrkyllisyys

Erittäin suuret annokset voivat johtaa kuolemaan rotilla, ja kuolleisuus on 50 % niillä, joille injektoidaan ihon alle 28 mg/kg MDAI:ta. Tämä johtuu tavasta, jolla serotoniinin vapautuminen häiritsee lämmönsäätelyä.
Farmakologia > Farmakokinetiikka

Aineen vaikutusten kesto ihmisillä näyttää olevan samankaltainen kuin MDMA:n eli 2–5 tuntia tai jopa noin 6 tuntia.
Kemia

5,6-metyleenidioksi-2-aminoindaanin kemiallinen rakenne on epäsuorasti johdettu laittoman huumausaineen 3,4-metyleenidioksiamfetamiinin rakenteesta, mutta amfetamiinin sivuketjun α-metyyliryhmä on sitoutunut takaisin bentseenirenkaaseen muodostaen indaanirengasjärjestelmän, joka muuttaa merkittävästi sen farmakologisia ominaisuuksia.
Kemia > Analogeja

5,6-metyleenidioksi-N-metyyli-2-aminoindaani
5-metoksi-2-aminoindaani
5-metoksi-6-metyyli-2-aminoindaani
5-jodi-2-aminoindaani
2-aminoindaani
N-metyyli-2-aminoindaani
Laki > Suomi

MDAI on listattu Suomen valtioneuvoston asetuksessa kuluttajamarkkinoilta kielletyistä psykoaktiivisista aineista.
Laki > Saksa

Luokiteltu ryhmään "Neue-psykoaktive-Stoffe-Gesetz" ("NpSG"). Soveltamisalaan kuuluvien aineiden käyttö on sallittua vain teollisiin ja tieteellisiin tarkoituksiin.
Aiheesta muualla

MDAI erowid.org sivustolla
MDAI isomerdesign.com sivustolla
MDAI psychonautwiki.org sivustolla
Ford Fiesta (1995)

| Ford Fiesta IV |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Brasilia  Espanja  Etelä-Afrikka  Iso-Britannia  Saksa
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1995–2002
Muut nimet:  Mazda 121
Korimalli:  3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  B-segmentti
Edeltäjä:  Ford Fiesta III
Seuraaja:  Ford Fiesta V
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Courier II Ford Ka I Ford Puma
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Ford BE-2
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,25–1,8 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali CVT-automaatti
Ford Fiesta IV on Ford Fiestan neljäs sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1995–2002.
Ford Fiesta IV (1995–2002)

Neljännen sukupolven Fiesta esiteltiin vuonna 1995. Perusrakenne oli sama kuin edellisessä mallissa, mutta suurin osa komponenteista, kuten jousitus, olivat täysin uusia. Fiestan ajo-ominaisuudet ja turvallisuus olivat luokkansa huippua. Euro NCAP -kolaritestissä vuonna 1997 Fiesta ylsi kolmen tähden tulokseen, jonka samassa kokoluokassa saavutti sen lisäksi vain Volkswagen Polo.
Neljännen sukupolven Fiestaan perustui myös pieni coupé, Ford Puma, jota rakennettiin Saksan Kölnissä. Samoin ensimmäisen sukupolven Ford Ka:n tekniikka oli suurilta osin peräisin Fiestasta. Myös neljännestä sukupolvesta tuli korotetulla takaosalla varustettu pakettiautoversio, Courier.
1,25- ja 1,4-litraiset bensiinimoottorit olivat osa uutta Zetec SE -perhettä. Dieselmoottori oli sama 1,8-litrainen kuin edellisessä sukupolvessa, mutta siihen oli tehty pieniä uudistuksia.
Vuonna 1999 Fiesta sai uudet ajovalot, puskurit ja etusäleikön. Uusi ulkoasu noudatteli New Edge Design -muotokieltä. Uutena moottorina oli 16-venttiilinen 1,6-litrainen (103 hv) Zetec S.
Samalla tuotantolinjalla Fiestan kanssa valmistettiin vuosina 1996–2002 myös sen sisarmallia, jonka nimi oli Mazda 121. Se on käytännössä täysin sama auto kuin neljännen sukupolven Fiesta pieniä kosmeettisia eroja lukuun ottamatta. Neljännen sukupolven Ford Fiesta oli viimeinen automalli, jota valmistettiin Englannissa Dagenhamin tehtaalla ennen sen sulkemista vuonna 2002.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Fiesta (1995) Wikimedia Commonsissa
Viisiovinen Ford Fiesta.
Neljännen sukupolven facelift-malli.
Pro Fide

| Pro Fide |
| --- | --- |

 Pro Fide -yhtye
Tiedot
Toiminnassa:  1966–
Tyylilaji:  kristillinen rock
Kotipaikka:  Kauniainen
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Ossi Mäki-Reini, laulu, kitara (2012–)   Lauri Heimonen, basso (2020–)   Tuomo Komonen, koskettimet (2005–)   Taneli Hietala, rummut (2024–)  
Entiset jäsenet:  Jouni Ilmolahti, laulu (1966–1971)   Hannu Nyman, basso (1966–1971), koskettimet (1971–1973   Matti Vanhanen, laulu (1966–1974), rummut (1968–1972   Tuomo Vanhanen, kitara (1966–1974)   Seppo Vanhanen, kitara (1966–1973)   Pauli Tuohioja, basso (1971–1978)   Hannu Domke, laulu (1972–1978), rummut (1972–1974), basso (1984–1985   Leo Glad, vetopasuuna (1972–1977)   Jukka Bonsdorff, rummut (1974–1985)   Juha Kela, koskettimet (1974–1985)   Pertti Tolonen, trumpetti (1973–1977)   Pertti Kallio, laulu (1975–1977)   Markku Mattila, kitara (1975–1978, 1984–1985)   Tauno Teeri, kitara (1977–1982)   Mikko Kuustonen, laulu, kitara, huuliharppu (1979–1987)   Hannu Kaukonen, kitara (1979–1984)   Risto Rautiainen, basso (1979–1984)   Jukka Niemelä, rummut (1985–2005)   Eero Ainesmaa, kitara (1985–1988)   Olavi Haapamäki, basso (1985–1986)   Jouko Kantola, koskettimet, laulu (1985–1989)   Perti Gustavsson, basso (1986–1990)   Heikki Kärhä, laulu, kitara (1986–1990)   Jukka Ikonen, kitara, laulu (1988–2007)   Jussi Aaltonen, koskettimet, laulu (1989–1993)   Jaakko Jussila, basso (1990–1994)   Leevi Helo, koskettimet, laulu (1993–2002)   Petri Repo, basso, laulu (1994–2020)   Antti Nieminen, koskettimet (2002–2005)   Antti Kokko, rummut (2005–2012)   Markus Ikonen, kitara, laulu (2007–2024)   Jarkko Ikonen, rummut (2012–2024)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pro Fide (suom. Uskon puolesta) on kauniaislainen kristillinen rockyhtye. Pro Fide on perustettu Turussa vuonna 1966 ja sitä pidetään suomalaisen gospelrockin pioneeriyhtyeenä.
Pro Fidea pidetään suomalaisen gospelin piirissä evankeliointiin suuntautuneena yhtyeenä. Yhtyeen laululuilla pyritään vaikuttamaan erityisesti niihin, joille kristinusko on jäänyt vieraaksi. Tekstit ovat yleensä suoria ja yksinkertaisia. Vastaavaa tyyliä Pro Fiden rinnalla edustaa myös The Road. Nykyisin yhtye kertoo haluavansa välittää kokemaansa armoa.
Pro Fiden kokoonpano on muuttunut vuosien varrella useasti, ja siinä on vaikuttanut lähes 40 jäsentä. Yhtyeen musiikkilajit ovat sisältäneet niin rautalanka-musiikkia, progressiivista ja perinteistä rock-musiikkia sekä pop-musiikkia. Uudet muusikot ovat muokanneet yhtyettä hieman erilaiseksi niin keikoilla kuin äänitteillä.
Yhtyeen tunnetuimpia muusikoita ovat Mikko Kuustonen, Juha Kela ja Jouko Kantola. Yhtyeen pitkäaikaisimpia jäseniä ovat olleet laulaja Heikki Kärhä (24 vuotta), rumpali, Jukka Niemelä (23 vuotta) ja basisti Petri Repo (22 vuotta). Alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat veljekset Matti ja Tuomo Vanhanen, heidän serkkunsa Seppo Vanhanen sekä Hannu Nyman ja Jouni Ilmolahti.
Historia > Yhtyeen perustaminen

Pro Fide aloitti toimintansa akustisena kitararyhmänä Turun Katulähetyksen piirissä. Veljekset Matti ja Tuomo Vanhanen sekä Hannu Nyman perustivat Heikki Haatajan esimerkin mukaisesti nuoria tavoittavan hengellisen yhtyeen. Yhtyeeseen liittyivät mukaan myös Seppo Vanhanen ja Jouni Ilmolahti. Aluksi yhtye esitti vanhoja vapaiden suuntien hengellisiä lauluja ja tyyli oli mahdollisimman vähän itsekorosteista.
Pro Fiden musiikki oli synteesi vanhoista herätyskristillisistä lauluista ja modernista popmusiikista. Yhtyeen päähuomio ei kuitenkaan kohdistunut niinkään musiikkiin vaan sanoman julistamiseen.
Historia > Kristillinen rockin kausi

Yhtyeen musiikki kääntyi kohti sähköistä rockia vuonna 1967. Pro Fiden kokoonpanoon lisättiin sähkökitara ja rummut. Suomen Raamattuopiston sihteeri Heikki Haataja otti yhtyeen asiat hoitaakseen ja samalla yhtye alkoi kiertää ympäri maata. Pro Fiden ja Raamattuopiston yhteistyö virallistettiin vuonna 1970, kun opisto alkoi maksaa yhtyeen kustannuksia. Samoihin aikoihin yhtye alkoi kirjoittaa myös omia kappaleitaan.
Uusi tyylilaji herätti osin kysymyksiä soittajien tarkoitusperistä, mutta yhtyeen toiminta hyväksyttiin ja yhtyeen konserteissa kääntyi uskoon joukoittain nuoria. Yhtye pyrki kuitenkin rajoittamaan rock-maailmalle tyypillistä tähtikulttia. Keikkojen jälkeen Pro Fide jakoi nimikirjoitusten mukana raamatunkohtia ja keskusteli esitysten jälkeen uskonasioista.
Vuonna 1973 julkaistu levy Hän muutti kaiken oli enteellinen myös yhtyeen historiaa ajatellen. Vastikään raamattuopistolaistuneen yhtyeen kokoonpano vaihteli runsaasti ja yhtyeen tiiviys kärsi. Armeijaan menon takia yhtyeen laulaja Jouni Ilmolahti lopetti yhtyeessä.
Historia > Progressiivisen rockin kausi

1970-luvun puolivälissä yhtyeen voimahahmona tunnettu Juha Kela liittyi mukaan yhtyeeseen. Uskoon tullut Kela oli tutustunut Pro Fideen Kotkassa kesällä 1973 ja esitti kiinnostuksensa yhtyeeseen liittymiseen. Kela tuli mukaan koeajan jälkeen ja hänen progressiivinen, kosketinsoitinvetoinen rock-saundinsa hallitsi Pro Fiden musiikkia tästä eteenpäin. Vuonna 1976 ilmestyi uuden kokoonpano ensimmäinen levy. 1970-luvulla yhtye oli erittäin suosittu ja esiintymisiä saattoi olla enimmillään jopa kuusi päivässä.
Kelan aikana yhtyeen musiikin teologiassa olivat tiukasti vastakkain synti ja armo. Yhtyeen albumi Joh. 3:16 (1976) sai arvostusta myös rocklehdistön piirissä. Kotimaa-lehden arvostelun mukaan synnin kuvaus vietiin niin pitkälle, että esimerkiksi Lauluja kahdesta maailmasta-LP:n A-puoli maailman pahuudesta ja valheesta ei juuri avannut kristillistä uskoa, vaan näyttäytyi enemmän elämänfilosofisena musiikkina kristillisellä vireellä. Levyn dualistinen maailmankuva ei kuitenkaan tarkoittanut, että yhtyeen alkuperäisestä ideasta olisi annettu periksi.
Kela arvosteli vuosien varrella voimakkaasti muita gospel-musiikin esittäjiä, joiden musiikki ei ollut hänen mittapuullaan hengellisen sanoman vaatimusten mukaista. Kelan vastapainona pidetään perustamisesta lähtien mukana ollutta Heikki Haatajaa, yhtyeen isähahmoa, jolla oli lempeä työnäky. Pro Fide tunnettiin omaa tietään kulkevana yhtyeenä, jolla oli erityinen kyyninen sisäpiirihuumori. Yhtyeen maine kasvoi ja siihen yritettiin päästä mukaan koesoittojen kautta.
Historia > Progressiivisen rockin kausi > Progressiivisen musiikin pehmeneminen

1970-luvun lopulla syntyi konflikti, kun yhtyeen laulut ja puheet eivät enää vedonneet yleisöön entiseen tapaan. Kelan ja Haatajan väittelyyn turhautunut kitaristi Markku Mattila erosi yhtyeestä. Seuraavana vuonna, loppuvuodesta 1979, yhtyeeseen liittyi laulajaksi 18-vuotias Mikko Kuustonen. Kuustonen toi yhtyeeseen progressiivisuuden rinnalle maanläheisyyttä sekä vähäeleistä ja tehokasta laulunkirjoittamista.
Kuustonen piti laulun ja soittamisen ohella konserteissa myös todistuspuheenvuoroja. Konsertin jälkeen ihmisille tarjottiin mahdollisuutta sielunhoidolliseen keskusteluun. Ihmisten kohtaamisesta muodostui myöhemmin Kuustosen tavaramerkki ja hän teki kehitysyhteistyötä eri järjestöjen kanssa 1980-luvun puolivälistä lähtien. Vuonna 1985 yhtyeen keulakuva Juha Kela kuoli autokolarissa matkalla Ryttylään.
Historia > Yhtyeen kolmas kausi

Juha Kelan kuoleman jälkeen yhtye oli käymistilassa ja yhtyeen tulevaisuus oli kyseenalainen. Mikko Kuustonen jatkoi Kelan työtä yhtyeen johtohahmona. Yhtyeeseen tulivat mukaan Eero Ainesmaa sekä Jouko Kantola. Basistiksi mukaan tuli Olavi Haapamäki. Uuden yhtyeen ensimmäinen esiintyminen Jämsässä näytti muutoksen yhtyeen musiikissa: monimutkainen pianoproge vaihtui perusrockin kolmisoituun. Tyyli muuttui myös muodikkaaksi ja yhtyeen musiikki sai aikaisemmasta poikkeavan täysin uuden linjan.
Vuonna 1986 yhtye tuotti Olli Haaviston ja Dan Tigerstedtin johdolla levyn Viimeiseen kaupunkiin, jota on yleisesti pidetty yhtyeen historian parhaimpana levytyksenä. Albumin kappaleista vastasivat Kuustonen ja Ainesmaa. Kuustonen jätti Pro Fiden jäähyväiskonsertissa Taivallahden kirkossa syksyllä 1987. Yhtyeen jättämisen taustalla oli Kelan kuoleman lisäksi myös väsyminen "gospel-kulttuurin sisäänpäin lämpiävyyteen ja oikeassa olemiseen". Kuustonen ja Pro Fide tekivät vielä vuonna 1987 englanninkielisen EP:n.
Historia > Yhtyeen neljäs kausi

Vuonna 1993 yhtye julkaisi Se toinen -levyn. Levy aloitti yhtyeessä uuden aikakauden, jonka aikana yhtyeen kokoonpano pysyi siihen asti pitkäaikaisimpana. Vuonna 2001 yhtye julkaisi Tarina-levyn.
50-vuotisen olemassaolonsa kunniaksi yhtye julkaisi Sattumaa?-nimisen levyn ja teki kiertueen, joka huipentui joulukuussa 2016 Helsingin Savoy-teatterissa järjestettyyn konserttiin. Siellä lavalle nousi yhtyeessä eri vuosikymmeninä vaikuttaneita muusikoita yhdessä nykyisen kokoonpanon kanssa. Lisäksi yhtyeen alkuperäisjäsenistä koostunut kokoonpano vanha Pro Fide konsertoi vuosien 2016 ja 2017 aikana.
Tunnus

Pro Fiden tunnuksena tunnetaan erityisesti sanat Jeesus on Herra. Sanat ovat olleet näkyvissä yhtyeen bassorummun kalvossa jo varhain. Vuonna 1970 Pirjo Varis suunnitteli julisteen Pro Fidelle, jonka myötä tunnus levisi yhtyeen mukana. Logon suunnittelija on kertonut, että  logon suunnittelun taustalla on ollut erityisesti raamatunkohta Habakukin kirjan 2. luvun jakeet 1 ja 2. Jeesus on Herra-logo on esiintynyt julisteen lisäksi tarroissa ja paidoissa. Logo on ollut myös vuoden 2024 Hengellisten syventymispäivien tunnus.
Vaikutus

Pro Fide on vuosikymmenten aikana jättänyt jälkensä myös suomipopin ja suomirockin myöhempään kehitykseen.Yhtyeessä vaikuttanut Mikko Kuustonen lähti omalle bändi- ja soolouralle 1980-luvun lopulla. Yhtyeen voimahahmona tunnettu Juha Kela (1950–1985) on laulaja-lauluntekijä Anssi Kelan isä. Juha Kelan kuolema ja siihen liittyvät elämänvaiheet esiintyvät Anssi Kelan Nummela-kappaleessa.
Yhtye tunnettiin erityisesti Juha Kelan aikana vaativasta musiikillisesta linjasta, joka peräänkuulutti avoimuutta musiikkityylien kirjoon gopspelissa, mutta ei hyväksynyt sisällön köyhyyttä. Kela suuntasi kritiikin erityisesti omien sanojensa mukaan "tuu mukaan tää on kivaa"-gospeliin. Kritiikin vastapuolena keskustelua Kelan ja yhtyeen kanssa kävivät muun muassa Pekka Ruuska ja Jaakko Löytty. Yhtye itse kohtasi puolestaan arvostelua erityisesti rockvastaiselta Leo Melleriltä.
Jotkut Mikko Kuustosen Pro Fiden aikana kirjoittamat, jumalasuhdetta pohdiskelevat kappaleet päätyivät hänen myöhemmille soololevyille kuten Jään sisälle ja Kauniit unet Mustalle jakokivelle (1991) sekä Kapteeni Abracadabralle (1992).
Vuonna 1974 Pro Fide oli mukana "jytäävää Turkua" esittelevässä tv-ohjelmassa. Yhtyeen kappale Kiitos Herra elämästä kuultiin ohjelmassa iskelmällisenä versiona.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Ossi Mäki-Reini – laulu, kitara (2012–)
Lauri Heimonen – basso (2020–)
Tuomo Komonen – koskettimet, laulu (2005–)
Taneli Hietala – rummut (2024–)