stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Visa Kurki

Visa Anton Julius Kurki (s. 1. tammikuuta 1988 Turku) on suomalainen oikeustieteilijä. Hän toimii Helsingin yliopiston yleisen oikeustieteen apulaisprofessorina.
Elämä ja ura

Kurki valmistui oikeustieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2012. Hän suoritti Doctor of Philosophy (PhD) -tutkinnon vuonna 2017 Cambridgen yliopistossa, jossa hänen väitöskirjansa palkittiin York Prize ja Salje Medal -palkinnoilla.
Kurki on työskennellyt Tampereen yliopiston julkisoikeuden yliopistolehtorina vuonna 2018, Helsingin yliopiston tutkijatohtorina vuosina 2018–2019, Suomen Akatemian tutkijatohtorina vuosina 2019–2021 ja Helsingin yliopiston yleisen oikeustieteen apulaisprofessorina vuodesta 2022 alkaen. Vuonna 2020 Turun yliopisto myönsi Kurjelle yleisen oikeustieteen dosentin arvon. Kurki on myös Nuorten Tiedeakatemian jäsen toimikaudella 2022–2026. Vuonna 2024 Kurjelle myönnettiin Suomalaisen Tiedeakatemian humanistipalkinto.
Kurjen tutkimus sijoittuu oikeusteorian alalle. Hän on tutkinut etenkin oikeussubjektin käsitettä. Kurki on puoltanut käsitystä siitä, että eläimillä voidaan katsoa olevan jo nykyään voimassa olevan lainsäädännön puitteissa joitain oikeuksia. Kurki sai Lakimies-lehden nuoren kirjoittajan palkinnon vuonna 2013 artikkelillaan Voiko eläin olla oikeussubjekti?.
Kurki toimii Suomen Eläinoikeusjuristit ry:n varapuheenjohtajana. Hän on ollut mukana laatimassa kansalaisaloitetta eläinten oikeuksien kirjaamisesta perustuslakiin ja on muutenkin julkisuudessa puhunut eläinten oikeuksien puolesta. Kurki toimii myös Suomen oikeusfilosofisen yhdistyksen varapuheenjohtajana.
Julkaisuja

A Theory of Legal Personhood.  Oxford:  Oxford University Press, 2019.  ISBN 978-0-19-884403-7
Haluatko juristiksi?  (4. uudistettu painos)  Helsinki:  Kauppakamari, 2019.  ISBN 978-952-246-573-3
Kostiainen, Aura; Kurki, Visa; Määttä, Tapio; Rautiainen, Pauli; Soininen, Niko: Oikeus ja sen tutkiminen.  Tampere:  Vastapaino, 2023.  ISBN 978-952-397-044-1
Sertindoli

| --- | --- |


Sertindoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-[2-[4-[5-kloori-1-(4-fluorifenyyli)indol-3-yyli]piperidin-1-yyli]etyyli]imidatsolidin-2-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 106516-24-9
ATC-koodi: N05AE03
PubChem CID: 60149
DrugBank: DB06144
Kemialliset tiedot
Kaava: C24H26N4ClFO 
Moolimassa: 440,941 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: Syömällä aktiivinen. 
Proteiinisitoutuminen: Ei tiedossa. 
Metabolia: hepaattinen (CYP2D6 ja CYP3A4) 
Puoliintumisaika: 3 vuorokautta 
Ekskreetio: Ei tiedossa. 
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Sertindoli (kauppanimellä Serdolect) on epätyypillinen eli toisen polven psykoosilääke. Se on kemialliselta rakenteeltaan fenyyli-indolijohdos. Sitä on saatavilla 4, 12, 16 sekä 20 mg annosvahvuuksilla. Enimmäisvuorokausiannos on 20 mg/vrk (poikkeustapauksissa 24 mg/vrk).
Sertindolilla hoidetaan skitsofreniaa. Koska lääke on haitallista sydämelle ja verisuonille, sitä saa käyttää vasta, kun on ensin kokeiltu toista psykoosilääkettä. Sertindolia ei suositella käytettäväksi alle 18-vuotiailla, koska tietoa sen turvallisuudesta ja tehokkuudesta ikäryhmässä ei ole.
Vaikutustapa

Sertindoli salpaa voimakkaasti 5-HT2-serotoniinivastaanottajia, D2-dopamiinivastaanottajia ja α1-adrenaliinivastaanottajia. Kohtalaisesti se salpaa D1-dopamiini-, α2-adrenaliini- ja H1-histamiinivastaanottajia sekä heikosti sigmavastaanottajia. Lisäksi sertindoli tukkii verrattain voimakkaasti HERG-kaliumionikanavaa, mikä myötävaikuttaa lääkkeen QT-aikaa pidentävään vaikutukseen.
Lääkkeellä arvellaan olevan vain heikko vaikutus ns. nigrostriataaliseen dopamiiniradastoon, jonka kautta ekstrapyramidaaliset haittavaikutukset välittyvät. Sertindoli ei ole erityisen rauhoittava. Se ei todennäköisesti ole myöskään kovin antikolinerginen.
Imeytyminen

Ruoalla ja antasideilla ei ole merkitystä sertindolin imeytymiseen. Sertindolin määrä puoliintuu elimistössä kolmessa päivässä. Sertindolia muokkaavat erityisesti maksan P450 CYP3A4- sekä CYP2D6-entsyymit. Sen pääasiallisia aineenvaihduntatuotteita ihmisessä ovat 5-hydroksisertindoli ja 4-hydroksisertindoli, sekä vähemmissä määrin N-dealkyloitynyt norsertindoli ja dehydrosertindoli. Aineenvaihduntatuotteilla ei ole hoitovaikutusta, mikä selittynee dehydrosertindolin pienellä osuudella.
Imeytyminen > Yhteisvaikutukset

Sertindolilla on yhteisvaikutuksia lähinnä kahden lääkeaineryhmän kanssa: CYP3A4- ja CYP2D6-entsyymien estäjien. Ensimmäiset ovat enimmäkseen imidatsoli-sarjan sienilääkkeitä ja jäljempänä mainitut SSRI-tyyppisiä masennuslääkkeitä, rytmihäiriölääke kinidiiniä lukuun ottamatta. Lisäksi karbamatsepiini sekä fenytoiini voivat muuttaa sertindolin hajoamista elimistössä sitoutuen verinesteeseen ja muuttaen sertindolin pitoisuutta siinä.
Haittavaikutukset

Useammalla kuin joka 10:nnellä käyttäjällä esiintyy siemensyöksyn puuttumista ja nuhaa tai nenän tukkoisuutta.
Yhdellä 10−100:sta käyttäjästä esiintyy sydämen QT-ajan pidentymistä, hengenahdistusta, nesteen kertymistä raajoihin (turvotusta), matalaa verenpainetta ylös noustessa (heikottaa), huimausta, erektio- tai ejakulaatiohäiriö, lihomista, tuntohäiriöitä (kihelmöintiä, tunnottomuutta), punasoluja virtsassa, valkosoluja virtsassa ja suun kuivumista.
Yhdellä 100–1 000:sta käyttäjästä ilmenee kääntyvien kärkien tiheälyöntisyyttä (hengenvaarallinen rytmihäiriö), liikehäiriöitä (erityisesti tardiivia dyskinesiaa, jossa oireina pakkoliikkeet, nykiminen ja vapina), lihaskouristuksia, liian korkeaa verensokeria, pyörtymistä sekä prolaktiinipitoisuuden kasvua ja siitä johtuvaa rintojen maitovuotoa.
Yhdellä 1 000–10 000:sta käyttäjästä esiintyy pahanlaatuista neuroleptioireyhtymää (hengenvaarallinen).
Yleisyydeltään tuntemattomia sertindolin aiheuttamia haittoja ovat keuhkoveritulppa, laskimo- tai syvä laskimotukos ja vastasyntyneen lääkeainevieroitusoireyhtymä.
Sydämen QT-ajan pidentymisriskin vuoksi potilaalta tulee aina mitata sydänsähkökäyrä ennen sertindolihoidon aloittamista, kolme viikkoa aloituksen jälkeen ja sen jälkeen kolmen kuukauden välein. QTc-aika ei saisi ylittää raja-arvoa 500 ms ennen sertindoli-hoidon aloittamista.
Haittavaikutukset > Kuolemantapaukset

Yhdysvalloissa Abbott Laboratories haki vuonna 1996 myyntilupaa tanskalaisen Lundbeck-yhtiön kehittämälle sertindolille nimellä Serdolect. Sertindoli ei ehtinyt tulla myyntiin, vaan se kiellettiin kaksi vuotta myöhemmin, kun lääke oli aiheuttanut ihmiskokeissa 27 ihmisen kuoleman pääosin sydänongelmiin (QT-ajan pidentyminen). Euroopassa lääke tuli myyntiin vuonna 1998 pari kuukautta ennen kuolemantapauksista uutisointia. Euroopan komissio veti lääkkeen pois myynnistä vuoden 2000 alussa, mutta myynti sallittiin jälleen vuonna 2002. Muutoksena oli pakkaukseen laitettava varoitus rytmihäiriöriskistä ja sairauksista, joiden kanssa lääke ei sovi, enimmäisannoksen tiputtaminen poikkeustapauksia lukuun ottamatta 24 mg:sta 20:een, ja sydänsähkökäyräseurannat ennen hoitoa ja sen aikana. Yhdysvalloissa sertindoli on yhä kielletty.
Aiheesta muualla

PubChem: Sertindole (englanniksi)
DrugBank: Sertindole (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Sertindole (englanniksi)
näytä
keskustele
Antipsykootit()
| --- | --- |
Butyrofenonijohdokset:  benperidoli  bromiperidoli  droperidoli  fluanisoni  haloperidoli  melperoni  moperoni  pipamperoni  trifluperidoli 
Fentiatsiinijohdokset:  butaperatsiini  diksyratsiini  flufenatsiini  klooripromatsiini  levomepromatsiini  mesoridatsiini  peratsiini  perfenatsiini  perisiatsiini  pipotiatsiini  proklooriperatsiini  promatsiini  sulforidatsiini  tioridatsiini  tiopropatsaatti  tioproperatsiini  trifluoperatsiini  triflupromatsiini 
Muut tyypilliset antipsykootit:  klooriprotikseeni  flupentiksoli  klopentiksoli  loksapiini  molindoni  pimotsidi  tiotikseeni  tsuklopentiksoli 
Toisen sukupolven antipsykootit:  amisulpridi  asenapiini  iloperidoni  ketiapiini  klotsapiini  lumateperoni  lurasidoni  mosapramiini  olantsapiini  paliperidoni  perospironi  risperidoni  sertindoli  sulpiridi  tsiprasidoni  tsotepiini 
Kolmannen sukupolven antipsykootit:  aripipratsoli  brekspipratsoli  karipratsiini
San Pedro de Ycuamandiyú

| San Pedro de Ycuamandiyú |
| --- | --- |
 lippu
 San Pedro de Ycuamandiyú
 Koordinaatit: 24°6′S, 57°5′W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  San Pedro
Väkiluku (2022):  32 267
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Pedro de Ycuamandiyú tai usein vain San Pedro on San Pedron departementin pääkaupunki Paraguayssa. Kaupunki on perustettu vuonna 1786 ja sen asukasluku vuonna 2022 oli 32 267.
Maantiede

San Pedro de Ycuamandiyú sijaitsee Paraguayn San Pedron departementissa noin 330 kilometrin päässä maan pääkaupunki Asunciónista. Jejui Guazú- ja Paraguayjoen välisellä alangolla.
Historia

San Pedro de Ycuamandiyún perustivat José Ferreira ja Pedro García vuonna 1786. Kaupungin kesksuta on säilyttänyt siirtomaa-aikaisen tyylinsä. Nykyinen kaupunki on oman alueensa kaupan ja teollisuuden keskus. Ympäröivällä seudulla tuotetaan puutavaraa ja kasvatetaan karjaa. San Pedro on myös yski Paraguayn johtavista matentuotantoalueista.
Väestö

asukasluku Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan oli 32 267.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Pedro de Ycuamandiyú Wikimedia Commonsissa
Gösta Serlachius

| Gösta Serlachius |
| --- | --- |
 Gösta Serlachius vuonna 1925, valokuvaaja tuntematon.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Gösta Michael Serlachius
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1876 Pietarsaari
Kuollut: 18. lokakuuta 1942 (66 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Arvonimi: vuorineuvos
Muut tiedot
Yritys:  G. A. Serlachius Osakeyhtiö
Asema:  toimitusjohtaja
Puoliso:  Sigrid Edit Serlachius (vih. 1899; ero 1918) Ruth Ingrid Björkenheim (vih. 1919)
Vanhemmat:  Gabriel Serlachius ja Aina Schauman
Gösta Michael Serlachius (26. huhtikuuta 1876 Pietarsaari – 18. lokakuuta 1942 Mänttä) oli suomalainen tehtailija ja vuorineuvos. Hän toimi sukunsa metsäteollisuusyrityksen G. A. Serlachius Osakeyhtiön toimitusjohtajana vuosina 1913–1942. Hänet muistetaan myös suurena kuvataiteen mesenaattina ja nimeään kantavan taidesäätiön perustajana. Hänen mittavat taidekokoelmansa ovat esillä Mäntässä.
Yhteiskunnallinen vaikutus

Serlachius alkoi eräiden kollegojensa lailla parantaa tehdasyhdyskuntien sosiaalisia oloja. Hän rakennutti työväelle asuntoja ja luovutti heille omakotitontteja, myi heille edullisesti yhtiön maatilojen tuotteita ja tehosti työsuojelua. Hän tilasi asemakaavoja tehdasyhdyskuntiin Valter Thomélta, Eliel Saariselta ja W. G. Palmqvistilta, rakennutti vuonna 1922 Vilppulasta itsenäistyneeseen Mänttään kirkon ja muitakin kokoontumistiloja. Vuonna 1928 rakennetun kirkon taiteellista koristelua pidetään ainutlaatuisena. Kirkossa on kuvanveistäjä Hannes Autereen suurin teoskokonaisuus, Alvar Cawénin alttaritaulu ja kaksi lasimaalausta sekä Eric O. W. Ehrströmin ruusuikkuna.
Serlachiuksen aloitteesta perustettiin Suomen Paperitehtaitten Yhdistys ja Suomen Selluloosayhdistys ja uudelleenorganisoitiin Suomen Puuhiomoyhdistys, josta tuli Suomen Puunjalostusyhdistysten Keskusliitto.
Puolustusministeriö lähetti hänet joulukuussa 1939 Englantiin hankkimaan suhteillaan taloudellista apua sodassa olevalle maalle. Hän toimi myös Suomen Punaisen Ristin varapuheenjohtajana ja vuodesta 1941 puheenjohtajana marsalkka Mannerheimin ollessa estyneenä. Talvisodan aikana hänet ylennettiin everstiksi.
Toiminta mesenaattina

Gösta Serlachius tunnettiin myös merkittävänä taiteen ystävänä. Hänen sedällään oli ollut läheiset suhteet Akseli Gallen-Kallelaan ja muihin johtaviin taiteilijoihin. Serlachius jatkoi henkilökohtaista yhteydenpitoa taiteilijoihin ja kokoelmien kartuttamista. Ensimmäisen taideteoksensa, tuntemattoman maalarin tekemän nuoren naisen muotokuvan 1700-luvulta, hän hankki vuonna 1898. Hänen ansiostaan G. A. Serlachius Oy lahjoitti merkittävän summan Taidehallin rakentamiseksi Helsinkiin maailmansodan keskellä vuonna 1917. Vuosina 1900–1920 hän hankki taidekokoelmaansa yksittäisiä teoksia, erityisesti Akseli Gallen-Kallelan tuotannosta.
Vuonna 1918 Serlachius oli perustamassa taidetaontayritys A. B. Taito Oy:tä, mikä edisti Suomen taideteollisuuden kehitystä.
Vuonna 1933 hän perusti Gösta Serlachiuksen taidesäätiön. Kokoelmiin hankittiin myös suurten ulkomaisten mestareiden teoksia. Lisäksi Serlachius tilasi Mänttään aikansa eturivin taiteilijoilta monia julkisia taideteoksia.
1930-luvulla Serlachius toimi aktiivisesti patsastoimikunnissa, joiden ansiosta Vilppulaan saatiin vuoden 1918 taistelujen muistomerkki ja Vaasaan vapaudenpatsas. Hän oli mukana myös Suomen marsalkan ratsastajapatsaan patsaskomiteassa.
Vuonna 1938 Serlachius vetosi eräiden Suomen johtohenkilöiden kanssa talouselämän johtohenkilöihin, jotta nämä antaisivat taiteilijoiden koristaa julkisia rakennuksia ja tuoda siten taiteen entistä useampien ulottuville.
Serlachius haaveili oman taidemuseon rakennuttamisesta Mänttään. Hanke jäi kesken, kun hän kuoli vuonna 1942. Hänen leskensä Ruth Serlachius avasi yhdessä perikunnan kanssa yleisölle osan perheen kodista, Joenniemen kartanosta vuonna 1945. Kartanossa toimii nykyisin taidemuseo Serlachius Kartano. Myös yhtiön entinen pääkonttori on muutettu Serlachius Pääkonttori -museoksi.
Gösta Serlachius taiteessa

Emil Wikström on tehnyt Serlachiuksesta rintakuvan
Raija Orasen kirjoittama romaani Iso, 2022.
Tunnustuksia

Hänestä tuli Suomen Taiteilijaseuran kunniajäsen vuonna 1917
Vuonna 1919 Serlachius sai vuorineuvoksen arvonimen.
Serlachius on saanut Vapaudenristin
Yksityiselämä

Göstan isä, upseeri Gabriel Serlachius oli G. A. Serlachiuksen veli ja pietarsaarelaisen panimon omistaja. Gösta kävi koulua Oulussa. Serlachius avioitui kahdesti ja hänellä oli viisi lasta ensimmäisen vaimonsa kanssa. Taiteenkeräilijänä hän oli hintatietoinen ostaja, mutta myös vieraanvarainen isäntä, joka kestitsi lähipiirinsä taiteilijoita niin kodissaan Mäntässä kuin perheen kesäpaikassa Huhkojärvelläkin.
Aiheesta muualla

http://www.akseli.tampere.fi//mantta/tyo/gosta.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Mäntän seudun juhlapäivä. G. A. Serlachius Oy. ollut toiminnassa 60 vuotta, Aamulehti, 16.09.1928, nro 254, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Vattjom

| Vattjom |
| --- | --- |

 Vattjom
 Koordinaatit: 62°21′57″N, 17°01′27″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västernorrlandin lääni
Maakunta:  Medelpad
Kunta:  Sundsvall
Väkiluku (31.12.2023):  563
Vattjom on taajama Sundsvallin kunnassa Västernorrlandin läänissä Medelpadin  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 563 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vattjom Wikimedia Commonsissa
Jukka Seppinen

Jukka Seppinen (s. 24. lokakuuta 1945 Helsinki) on ulkoasiainhallinnossa palvellut diplomaatti, lakimies ja historioitsija, joka on keskittynyt Suomen integraatiopolitiikan, Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden sekä kylmän sodan aikaisten itä–länsi-suhteiden tutkimiseen.
Syntyperä ja koulutus

Seppisen sukujuuret ulottuvat isän puolelta Koivistolle Karjalankannakselle, ja äidin puolelta Kuopioon. Seppinen kirjoitti vuonna 1964 ylioppilaaksi Helsingin Lyseosta eli Ressusta, ja aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui keväällä 1969 oikeustieteen kandidaatiksi. Seppinen oli kirjoittautunut vuonna 1968 myös valtiotieteelliseen tiedekuntaan, pääaineenaan poliittinen historia ja sivuaineinaan kansainvälinen politiikka sekä kansainvälinen oikeus. Opiskeluaikoinaan Seppinen pysytteli erossa tuolloin aktiivisen opiskelijaliikkeen toiminnasta.
Seppinen kirjoitti vuonna 1970 pro gradun Suomen reunavaltiopolitiikasta 1920-luvulla. Työssään hän tutki Suomen turvallisuuspolitiikkaa ja suhteita itsenäisiin Viroon, Latviaan, Liettuaan ja Puolaan. Valtiotieteiden kandidaatin tutkintotodistuksen hän sai syyskuussa 1975 ja valtiotieteiden tohtoriksi Seppinen väitteli vuonna 1997. Seppinen opiskeli vuosina 1977–78 ensimmäisenä suomalaisena Ranskan valtion hallintokorkeakoulussa (ENA).
Työura

Seppinen aloitti työelämän vuosina 1968 ja 1969 toimimalla vt. nimismiehenä Hirvensalmella ja Iissä. Hän oli myös vs. kaupunginvoutina Helsingissä sekä TVH:n asiamies ennen siirtymistään ulkoasiainministeriöön alkuvuonna 1970.
Poliittisen osaston sosialististen maiden jaoston päällikkönä Seppinen osallistui 1970-luvun jälkimmäisellä puoliskolla tuolloin uhanalaisen Suomen puolueettomuusmääreen puolustamiseen Neuvostoliiton ja muiden sosialististen maiden kanssa tehdyissä virallisissa kommunikeoissa. Hän toimi neuvostopolitiikan lisäksi monissa muissa tehtävissä. Seppinen työskenteli suurlähetystössä Pariisissa vuosina 1978-1980, sekä uudelleen Ulkoministeriön poliittisella osastolla. Hän palveli lähetystöneuvoksena Lontoossa vuosina 1983–1984.
Vuosina 1987–1990 Seppinen toimi Kotkan kaupungin palveluksessa ns. Ruotsinsalmi-projektin pääsihteerinä. Hankkeen osana Kotkan kaupunki järjesti kesällä 1990 Ruotsinsalmen taistelun 200-vuotisjuhlan. Juhlatapahtumissa vierailivat muun muassa presidentti Mauno Koivisto puolisoineen, Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa ja kuningatar Silvia, sekä runsas edustus muista Itämeren maista.
Työura > Ura tutkijana

Tutkijaksi Seppinen suuntautui Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen. Vuodesta 1998 Seppinen on toiminut EU:n komission Jean Monnet -opetusohjelman luennoitsijana Turun yliopistossa aiheenaan Suomen integraatiopolitiikka.
Työura > Ura tutkijana > Tieteellinen tuotanto

Seppinen väitteli keväällä 1997 Suomen EFTA-suhteesta Helsingin yliopistossa. Myöhemmissä tutkimuksissaan hän on tarkastellut Suomen tietä Euroopan unionin jäseneksi.
Seppisen tieteellisen tuotannon lähtökohta muodostuu integraatiotutkimuksesta, erityisesti läntisen Euroopan integraation ja Neuvostoliiton vaikutuksen tutkimisesta, jonka hän aloitti vuonna 1985 ulkoasiainministeriön poliittisen osaston tutkimuspäällikkönä. Seppinen on usein sijoittanut tutkimuksensa kylmän sodan ideologiseen kehykseen ja selvittänyt Neuvostoliiton ulkopoliittisen strategian vaikutusta Suomeen.
Työura > Ura tutkijana > Seppisen arvio Suomen asemasta sotien aikana

Seppinen arvioi tutkimuksissaan "Paasikiven aikakauteen" ja "Menetetty Karjala" Suomen sotien olleen erillissotia. Natsi-Saksa oli sopinut elokuussa 1939 etupiirijaosta Neuvostoliiton kanssa, mikä johti talvisotaan. Jatkosota oli nimensä mukaisesti talvisodan jatko.
Seppinen ei laske Suomea natsi-Saksan liittolaisten joukkoon. Seppisen mukaan liittoutuneet hyväksyivät 1. joulukuuta 1943 Suomen erillissodan luonteen Teheranin huippukokouksessa, ja päättivät aloittaa neuvottelut Suomen saamiseksi irti sodasta. Saksa ja sen liittolaiset saivat sen sijaan vain yhden mahdollisuuden: antautua ehdoitta ja tulla miehitetyiksi. Länsimaisen demokratiansa säilyttäneelle Suomelle tämä antoi Seppisen mukaan realistiset mahdollisuudet selviytyä sotien jälkeen jatkuneesta neuvostopaineesta.
Työura > Ura tutkijana > Karjala-kysymys

Seppinen on tutkinut myös niin sanottua Karjalan kysymystä ja julkaissut kesäkuussa 2006 tutkimuksen Karjalan asemasta Suomen politiikassa vuosina 1940–2000. Seppisen mukaan suomettumiskehityksen vuoksi Karjala-kysymys oli heikentynyt Suomen virallisessa politiikassa ja asian esillä pitämistä pidettiin neuvostovastaisuutena. Hänen mukaansa Mauno Koivisto tasavallan presidenttinä ja Paavo Väyrynen ulkoasiainministerinä vaikuttivat siihen, ettei Suomi saanut Karjalaa takaisin 1989–1994. Paavo Väyrynen on torjunut Seppisen väitteet.. Syksyllä 2007 presidentti Boris Jeltsinin hallinnossa neuvonantajana työskennellyt Andrei Fjodorov kertoi Koiviston ja Väyrysen tienneen Venäjän poliittisen johdon epävirallisista keskusteluista Karjalan palauttamisen tiimoilta.
Ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkönä ja poliittisena alivaltiosihteerinä tuohon aikaan toiminut Jaakko Blomberg todistaa Karjalan kysymyksen olleen vahvasti esillä Neuvostoliiton romahduksen yhteydessä ja sen jälkeen. Presidentti Mauno Koivisto oli itse toivonut, että Neuvostoliitto ei sitä ottaisi esille. Kuitenkin Neuvostoliitto sen otti esille, mutta ilman tulosta..
Työura > Ura tutkijana > Arvioita Seppisen tuotannosta

Karjala-lehden päätoimittaja Antti O. Arposen mukaan Seppinen on ensimmäisenä tutkijana systemaattisesti selvittänyt Suomen virallista Karjala-politiikkaa vuosina 1940-2000. Seppisen tutkimustuloksia ovat arvioineet muun muassa historioitsijat Seikko Eskola, Jarkko Vesikansa, Jouni Huhtanenlähde?, Kari Kaunismaalähde? sekä professori Tapio Varis. Seppisen arvioita ovat kritisoineet muun muassa historioitsijat Juhani Suomi, Seppo Hentilä , Markku Jokisipilä, Erkki Tuomioja ja Aleksi Mainio. Mediassa on esitetty kriittisiä arvioita Seppisen teoksista. Seppinen itse katsoo, että kritiikki ei ole kyennyt horjuttamaan hänen tutkimustuloksiaan.lähde?
Luottamustoimet

Seppinen toimi Ulkoasiainhallinnon virkailijayhdistyksen puheenjohtajana (UHVY) vuosina 1976–1977. Hän on toiminut Suomalaisten entisten ENA:n oppilaiden yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1985–1989 ja 2000–2004 sekä useita vuosia hallituksen jäsenenä. Kunnallispolitiikkaan Seppinen on osallistunut muun muassa Kotkan kaupunginvaltuuston keskustan valtuustoryhmän puheenjohtajana 1988–1990. Hän muutti viimeksi mainittuna vuonna pois Kotkasta määräaikaisen työsuhteen päätyttyä Kotkan kaupungin kanssa. Hän on toimi 2001 - 2008 Helsingin kaupungin opetuslautakunnan jäsenenä kokoomuksen mandaatilla. Vuonna 2008 Seppinen erosi kokoomuksesta, koska ei enää luottanut Helsingin kokoomuspiirin toimintaan. Seppinen nimitettiin Helsingin taidemuseon johtokunnan varajäseneksi tammikuussa 2013 kokoomuksen mandaatilla.
Supo-historiikki

Seppisen mielestä historioitsija Kimmo Rentola kytki hänet Suojelupoliisin historiakirjan Ratakatu 12 artikkelissa "Suojelupoliisi kylmässä sodassa 1949 - 1991" perusteetta 1980-luvulla paljastuneeseen ranskalais-suomalaiseen vakoilutapaukseen. Artikkelissa Rentola kirjoitti: "Montier'n yhteyksistä silmiin pisti suomalainen diplomaatti, 'Seppinen, Jukka', niin kuin Tiitinen kirjasi." Rentola kiisti kirjoittaneensa, että Seppisellä olisi ollut tekemistä vakoilujutun kanssa: nimen mainitseminen kirjassa johtui Rentolan mukaan siitä, että tapauksen tutkinta Supossa poikkesi aiemmasta. Tarkoitus oli osoittaa, että länsijutun tutkinta pidettiin hyvin suppeana, kun taas päävastustajan eli neuvostovakoilun kohdalla kammattiin kaikki rönsyt, sellaisetkin jotka eivät liittyneet vakoiluun.
Juttua aikanaan tutkinut Suojelupoliisin apulaispäällikkö Hannu Moilasen mukaan Seppisellä ei ollut mitään tekemistä kyseisen vakoilun kanssa. Jutun tutki aikoinaan Supon pyynnöstä keskusrikospoliisi, jonka selvityksissä Seppisellä ei ollut mitään roolia.