stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Satoshi Nakamoto
Bitcoinin tekninen perusta ja filosofia

Nakamoto julkaisi lokakuussa 2008 teknisen raportin, joka kuvasi bitcoinin periaatteet ja teknologian nimellä "Bitcoin: A Peer-to-Peer Electronic Cash System". Tämä raportti esitti uudenlaisen hajautetun järjestelmän, joka mahdollistaa rahansiirrot suoraan osapuolelta toiselle ilman välikäsiä, kuten pankkeja tai muita rahoituslaitoksia. Lohkoketjuteknologia on bitcoinin keskeinen perusta, ja se on laajentunut myöhemmin lukuisiin muihin sovelluksiin ja kryptovaluuttoihin.
Nakamoto loi bitcoinin ensimmäisen lohkon, joka tunnetaan myös nimellä "lohko 0" tai "genesis-lohko", tammikuun 3. päivänä 2009. Tämän jälkeen Bitcoin-verkko alkoi toimia, ja valuutta on laajentunut ja kehittynyt siitä lähtien.
Nakamoton omaisuus

Nakamotolla on hallussaan arviolta noin miljoona bitcoinia. Nämä bitcoinit Nakamoto sai louhinnan kautta Bitcoinin alkuvuosina. Tämän päivän arvolla (2023) Nakamoton omaisuus on miljardeja dollareita. Huomionarvoista on, että Nakamoto ei ole koskaan käyttänyt tai siirtänyt näitä varoja, mikä on lisännyt mysteeriä hänen henkilöllisyytensä ympärillä.
Spekulaatiot ja väitetyt henkilöllisyydet

Satoshi Nakamoton henkilöllisyydestä on esitetty useita spekulaatioita ja teorioita. Joukossa on monia tunnettuja henkilöitä, kuten matemaatikkoja, kryptografian asiantuntijoita ja tietotekniikan ammattilaisia. Kuitenkin useimmat näistä teorioista on kumottu tai todettu epätodennäköisiksi. Jotkut tunnetuimmista ehdokkaista ovat:
Hal Finney: Ohjelmoija ja kryptoaktivisti ja ensimmäinen henkilö, jolle Nakamoto siirsi bitcoineja. Finney kiisti olevansa Nakamoto ja kuoli ALS-tautiin vuonna 2014.
Nick Szabo: Tietotekniikan ammattilainen, joka kehitti "bit gold" -konseptin, joka on yksi bitcoinin edeltäjistä. Szabo on kiistänyt olevansa Nakamoto, mutta monet pitävät häntä todennäköisenä ehdokkaana.
Dorian Satoshi Nakamoto: Kaliforniassa asuva amerikanjapanilainen insinööri. Newsweek-lehti julkaisi artikkelin vuonna 2014, jossa väitettiin, että hän olisi Bitcoinin luoja, mutta Dorian on kiistänyt nämä väitteet ja todennäköisesti ei ole bitcoinin luoja.
Craig Wright: Australialainen tietojenkäsittelytieteilijä, joka väitti olevansa Nakamoto vuonna 2016. Vaikka Wright on esittänyt todisteita, jotka viittaavat hänen olevan bitcoinin luoja, monet asiantuntijat ovat kyseenalaistaneet nämä todisteet ja pitävät Wrightin väitteitä epäilyttävinä.
Aiheesta muualla

Leppänen, Mikko: Suomalainen entinen bitcoin-kehittäjä Martti Malmi voisi olla nyt miljardööri, mutta toisin kävi – Kryptovaluutta täyttää 10 vuotta Yle Uutiset. 27.10.2018. Viitattu 13.4.2021. (englanniksi)
Satoshi Nakamoto ja Bitcoinin historia - artikkeli Satoshi Nakamoton työstä Bitcoinin parissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Aicha vorm Wald

| Aicha vorm Wald |
| --- | --- |
 vaakuna
 Aicha vorm Wald
 Koordinaatit: 48°40.3′N, 13°17.5′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Ala-Baijeri
Piirikunta:  Passau
Hallinto:  
 – Pormestari:  Georg Hatzesberger
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  20,33 km²
Korkeus:  360 m
Väkiluku:  2 394
 – Väestötiheys:  117,8 as./km²
 
 aichavormwald.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aicha vorm Wald on kunta Passaun piirikunnassa Ala-Baijerissa Saksassa. Kunnan pinta-ala on 20,33 neliökilometriä ja sen asukasluku vuoden 2020 lopulla oli 2 394. Kunnan pormestarina toimii Georg Hatzesberger.
Aichan asukasmäärä on kehittynyt seuraavasti:
1970: 1 788 asukasta
1987: 2 026 asukasta
2000: 2 369 asukasta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aicha vorm Wald Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivut (saksaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Aicha vorm Wald
Käännös suomeksi
Leppävaaran kaupunkirata

Valimon rautatieasema on yksi kaupunkiradan kahden raiteen väliin jäävistä seisakkeista. Kuvan oikeassa reunassa näkyvät kaksi muuta raidetta taas eivät kuulu kaupunkirataan.
Leppävaaran kaupunkirata (ruots. Alberga stadsbana) on Helsingistä Huopalahden kautta Leppävaaraan johtava 16 kilometriä pitkä kaupunkirata, joka valmistui neliraiteiseksi elokuussa 2001. Se on samalla itäisin osa Turkuun johtavaa rantarataa. Kaupunkirata lisäsi rantaradan välityskykyä niin, että lähijunien vuorovälejä voitiin lyhentää merkittävästi.
Helsinki–Leppävaara-väliä kulkevat arkisin tihein väliajoin liikennöivät A-junat, jotka pysähtyvät kaikilla asemilla. Hiljaiseen aikaan välillä kulkee L-juna Kirkkonummelle asti. Asemia kaupunkiradan varrella on kahdeksan: päärautatieaseman ja Leppävaaran välissä sijaitsevat Pasila, Ilmala, Huopalahti, Valimo, Pitäjänmäki ja Mäkkylä.
Suunnittelu ja rakentaminen

Kaupunkirata oli Espoon, Helsingin ja valtion yhteishanke. Kaavavaraukset oli tehty jo 1970-luvulla, mutta hanke- ja esisuunnittelu alkoi vasta vuonna 1991. Yleissuunnitelma laadittiin vuosina 1993–1994. Helsingin kaupunki tosin ehdotti 1990-luvun aikana kaupunkiradan sijaan uutta metrorataa, joka olisi johtanut Kampista Töölön kautta maanalaisena Pasilaan ja Pasilasta edelleen pintaratana rantaradan vierellä Leppävaaraan. VR kuitenkin vastusti ajatusta, sillä metro ei olisi ollut VR:n liikennöimä. Kaupunkiratahanke hyväksyttiin Helsingin kaupunginvaltuustossa helmikuussa 1998 ja Espoon kaupunginvaltuustossa maaliskuussa 1998.  Hankkeen menestyksekkäänä esimerkkinä pidettiin vuonna 1996 valmistunutta Tikkurilan kaupunkirataa eli Helsingin ja Hiekkaharjun aseman välille valmistunutta neljättä raidetta. Se oli kasvattanut matkustajamääriä Pasilan pohjoispuolisilla asemilla huomattavasti.
Rakentaminen jaettiin osaurakoihin, jotka kilpailutettiin erikseen. Hankkeen alkuperäinen kokonaiskustannusarvio oli 801 miljoonaa markkaa, mutta lopullinen kustannus nousi 970 miljoonaan. Rakennustyöt alkoivat Pasilan asemalla 3. huhtikuuta 1998. Uusia siltoja rakennettiin 13 ja betoniratapölkkyjä asennettiin 73 331 kappaletta. Teräksisiä ratajohtopylväitä asennettiin 490 kappaletta ja ratajohtoa 40 kilometriä. Vaihteita rakennettiin 80. Rakennustöihin kuului muun muassa Linnunlaulun kallioleikkauksen leventäminen sen pohjoispäässä noin metrillä ja eteläpäässä noin kolmella metrillä. Koska alkuperäiseen suunnitelmaan kuului kolme uutta raidetta, Linnunlaulun huvila numero 12 oli purku-uhan alla. Sen säilyttämisen puolesta kerättyyn addressiin saatiin 33 000 nimeä, ja myös kaupunginvaltuusto asettui puolustamaan huvilaa. Huvilan ja kuilun väliin jäi lopulta metrin verran maata. Samalla Linnunlauluun rakennettiin uusi ylikulkusilta. Se siirrettiin paikalleen huhtikuussa 2000.
»Yleensä iso kaupunkiratahanke vie useita vuosikymmeniä. Tässä selvittiin kymmenessä vuodessa sekä suunnittelusta että rakentamisesta.» 
(Työvaiheryhmän puheenjohtaja Jarmo Tomperi)
Helsingin satamarataa jouduttiin päärautatieaseman luona siirtämään kaupunkiradan tieltä autojuna-aseman länsipuolelle. Pasilan veturitalleista jouduttiin purkamaan pieni osa radan tieltä. Merkittävin rakennustöiden aikainen vaikutus liikenteeseen oli kesällä 1999, kun Huopalahden ja Martinlaakson välillä oli kahdeksan viikon ajan käytössä vain yksi raide, jolloin joka toinen juna jäi ajamatta. Kaupunkiratahanke valmistui aikataulussa elokuussa 2001. Valmistumista juhlittiin niin kutsutussa Neljän raiteen juhlassa 22. elokuuta 2001.
Jatke: Espoon kaupunkirata

Leppävaaran kaupunkirataa jatketaan Leppävaarasta Kauklahteen saakka, eli rantaradalle välille Leppävaara–Kauklahti rakennetaan kaksi raidetta lisää. Jatkettavan osan eli Espoon kaupunkiradan pituus on noin 14 kilometriä. Jatkeen arvioitu valmistumisvuosi on 2028.
A-lähijuna kuvattuna Pitäjänmäen asemalla kesällä 2016.
John Pilger

| John Pilger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1939 Sydney, Australia
Kuollut: 30. joulukuuta 2023 (84 vuotta) Lontoo,Iso-Britannia
Kansalaisuus:  Australia
Ammatti:  toimittaja, kirjailija, dokumentaristi
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheet:  politiikka, sota, terrorismi, globalisaatiokritiikki
Esikoisteos:  The Last Day  (1975)
Palkinnot
 ks. alempaa 
Aiheesta muualla
johnpilger.com (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Richard Pilger (9. lokakuuta 1939 Sydney – 30. joulukuuta 2023) oli australialainen toimittaja ja dokumentaristi, joka työskenteli muun muassa ITV-kanavalle.
Pilger suhtautui kriittisesti länsimaiden toimiin kolmannessa maailmassa ja globalisaation eriarvoistavaan vaikutukseen. Hän teki omaa näkemystään tukevaa journalismia ja syytti länsimaista mediaa itsesensuurista, kun media vaikenee eriarvoistumisesta. Pilger halusi “haastaa vallalla olevan poliittisen, taloudellisen ja uutisointiin liittyvän konsensuksen.” Hän oli myös tunnettu Irakin sodan vastustaja.
Brittiläisen New Statesman -lehden Aikamme sankarit -äänestyksessä vuonna 2006 Pilger sijoittui neljänneksi Aung San Suu Kyin, Nelson Mandelan ja Bob Geldofin jälkeen. Vuonna 2009 Pilgerille myönnettiin Sydney Peace Prize, joka on Australian ainoa kansainvälisesti jaettu rauhanpalkinto. Perusteluissa kiiteltiin Pilgerin työtä ihmisoikeuksien puolesta ja "äänen antamisesta voimattomille".
Toimittajan työ ja mielipiteet

Pilger kirjoitti ylioppilaaksi Sydney High Schoolista ja suoritti neljän vuoden opinnot Australian Consolidated Pressissä. Vuodet 1958–1962 hän työskenteli freelance-toimittajana Australiassa, kunnes siirtyi vuonna 1962 ensin ulkomaankirjeenvaihtajaksi Italiaan ja sieltä Daily Mirrorin palvelukseen. Vuosina 1986–1988 Pilger oli perustamassa News on Sundayta ja toimi lehden päätoimittajana.
Työskennellessään Daily Mirrorille 1970-luvulla Pilger joutui poistetuksi Etelä-Afrikasta. Saapuessaan Jan Smutsin lentokentälle Johannesburgissa hän joutui täyttämään maahanmuuttolomakkeen. Paperissa kysyttiin rotua, tarkoittaen mustaa, valkoista jne., mutta hän kirjoitti kohtaan "ihminen". Tämä vastaus johti Pilgerin poistamiseen maasta. Hän oli urallaan sotakirjeenvaihtajana Vietnamissa, Kambodžassa, Egyptissä, Intiassa, Bangladeshissä, Biafrassa ja Lähi-idässä.
Pilger tuki Wikileaksin Julian Assangea lahjoittamalla rahaa tämän oikeuskuluihin.
Vuonna 2017 British Library hankki Pilgerin julkaistun työn digitaaliseen arkistoonsa.
Pilger suhtautui kriittisesti omaan ammattikuntaansa ja katsoi länsimaisen median vaikenevan liian usein globalisaation kielteisistä puolista. Hänen mielestään monet toimittajat ovat propagandan levittäjiä, jotka tyytyvät toistamaan valtaeliitin sanomaa.
Dokumenttielokuvat

1970-luvulla John Pilger keskittyi Kaakkois-Aasian konflikteihin. Hän teki ensimmäisen dokumenttielokuvansa Vietnam: The Quiet Mutiny vuonna 1970. Hänen dokumenttinsa Kambodžasta – Year Zero: The Silent Death of Cambodia (1979) – esitettiin 50 maassa. . 1970-luvulla Pilger kuvasi salaa Tšekkoslovakiassa, jossa hän haastatteli toisinajattelijaryhmä Peruskirja 77:n allekirjoittajia dokumenttiinsa A Faraway Country (1977). Vuonna 1994 Pilger teki palkitun dokumentin Death of a Nation: The Timor Conspiracy, jossa Pilger käsitteli Indonesian Itä-Timorissa länsimaiden hallitusten tuella harjoittamaa terroria. Vuonna 1996 Pilger kuvasi jälleen salaa autoritaarisessa valtiossa, tällä kertaa Burmassa, jossa hän paljasti miten maan sotilasjohto käytti omia kansalaisiaan orjatyövoimana. Pilger on myös käsitellyt palestiinalaisten kohtelua Lähi-idässä kahdessa saman nimisessä elokuvassa Palestine is still the issue. Pilger teki tasaisin väliajoin dokumentteja, esimerkiksi The War on Democracy (2007), The War You Don't See (2010), Utopia (2013), The Coming War on China (2016) ja The Dirty War on the National Health Service (2019).
Kritiikki Pilgeriä kohtaan

Pilgeriä arvosteltiin Venäjän ja Kiinan suurvaltapoliittisten intressien kritiikittömästä puolustamisesta ja salaliittoteorioiden levittämisestä.lähde? Sergei ja Julija Skripalin myrkytystapauksen Pilger sanoi olevan osa Venäjävastaista "propagandakampanjaa", jolla oikeutetaan NATO:n toimet Venäjää vastaan. Hän vaikutti vihjaavan brittihallituksen olevan mahdollisesti murhayritysten takana todetessaan, että brittien asevoimien Porton Down -laboratorio sijaitsee tapahtumapaikan lähellä. Vuonna 2016 Pilger julkaisi elokuvan The Coming War on China jossa Pilger kuvaa Kiinan sotilaallisen levittäytymisen Aasiassa vastaukseksi presidentti Barack Obaman aikana toteutettuun "Pivot to Asia" -politiikkaan, joka käsittää Yhdysvaltojen suurimman sotilaallisen panostuksen sitten toisen maailmansodan. Koronaviruspandemian varjolla käytiin Pilgerin mukaan "sotaa Kiinaa vastaan", jolla hän viittasi omien sanojensa mukaan "rasistisiin" matkustusrajoituksiin ja "mediahysteriaan".
Kuolema

Pilger kuoli Lontoossa 30. joulukuuta 2023. Hänen perheensä ilmoitti asiasta hänen X-tilillään. Kuolinsyy oli keuhkofibroosi.
Tuotanto > Dokumenttielokuvat

1970: Vietnam: The Quiet Mutiny
1971: Conversations With a Working Man
1974: Vietnam: Still America's War, Palestine is Still the Issue, Guilty Until Proven Innocent, Thalidomide: The Children We Forgot, The Most Powerful Politician in America, One British Family
1975: An Unfashionable Tragedy, Nobody's Children, Mr Nixon's Secret Legacy, Smashing Kids, To Know Us Is To Love Us, A Nod & A Wink
1976: Zap - The Weapon is Food, Pyramid Lake is Dying, Street of Joy, Pilger in Australia
1977: A Faraway Country, Dismantling A Dream, An Unjustifiable Risk
1978: Do You Remember Vietnam?
1979: Year Zero: The Silent Death of Cambodia
1980: The Mexicans
1981: Cambodia Year One, Heroes
1982: Frontline: In Search of Truth in Wartime
1983: The Truth Game, Nicaragua: A Nation's Right to Survive
1984: Burp! Pepsi v Coke in The Ice Cold War
1985: The Secret Country - The First Australians Fight Back
1987: Japan Behind the Mask
1988: The Last Dream: Heroes Unsung; Secrets; Other People's Wars
1989: Cambodia Year Ten
1990: Cambodia The Betrayal
1992: War by Other Means, Frontline - In Search Of Truth In Wartime
1993: Cambodia: Return to Year Zero
1994: Death of a Nation: The Timor Conspiracy (päivitetty 1999), Flying the Flag, Arming the World
1995: Vietnam: The Last Battle
1996: Inside Burma: Land of Fear (päivitetty 1998)
1997: Breaking the Mirror - The Murdoch Effect
1998: South Africa: Apartheid did not Die
1999: Welcome to Australia
2000: Paying The Price: Killing the Children of Iraq
2001: The New Rulers Of The World
2002: Palestine Is Still The Issue
2003: Breaking the Silence: Truth and Lies in the War on Terror
2004: Stealing a Nation
2007: The War on Democracy
2010: The War You Don't See
2013: Utopia
2016: The Coming War on China
2019: The Dirty War on the National Health Service
Tuotanto > Kirjat

The Last Day (1975)
Aftermath: The Struggles of Cambodia and Vietnam (1981)
The Outsiders (1984)
Heroes (1986)
A Secret Country (1989)
Distant Voices (1992 & 1994)
Hidden Agendas (1998)
Reporting the World: John Pilger's Great Eyewitness Photographers (2001)
The New Rulers of the World (2002)
Tell Me No Lies: Investigative Journalism and its Triumphs (ed.) Cape (2004)
Freedom Next Time (2006)
Palkinnot

1966: Descriptive Writer of the Year
1967: Reporter of the Year
1967: Journalist of the Year
1970: International Reporter of the Year
1974: News Reporter of the Year
1977: Campaigning Journalist of the Year
1979: Journalist of the Year
1979–1980: UN Media Peace Prize, Australia
1980–1981: UN Media Peace Prize, Gold Medal, Australia
1979: TV Times Readers' Award
1990: The George Foster Peabody Award, USA
1991: American Television Academy Award ('Emmy')
1991: British Academy of Film and Television Arts - The Richard Dimbleby Award
1990: Reporters San Frontiers Award, France
1995: International de Television Geneve Award
2001: The Monismanien Prize (Sweden)
2003: The Sophie Prize for Human Rights (Norway)
2003: EMMA Media Personality of the Year
2004: Royal Television Society Best Documentary, 'Stealing a Nation'
2009: Sydney Peace Prize
2011: The Grierson Trust Award
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
John Pilger | guardian.co.uk (englanniksi)
John Pilger Imdb.com:ssa (englanniksi)
Pilgerin elokuvia virallisella sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tapani Lausti - Haastava totuudenpuhuja, arvio "The New Rulers of the World" kirjasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Guardian - My media: John Pilger (englanniksi)
La Bouche :: issue three - In an Ideal World... by John Pilger (englanniksi) (Web Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Anna Maria Jopek

Anna Maria Jopek
Anna Maria Jopek (s. 14. joulukuuta 1970 Varsova, Puola) on puolalainen jazz- ja poplaulaja. Vuonna 1997 hän edusti Puolaa Eurovision laulukilpailussa laululla Ale jestem (Mutta olen). Hän on esiintynyt monien jazz-muusikoiden kanssa, kuten Chris Botti, Pat Metheny, Branford Marsalis, Richard Bona, Mino Cinelu, Tord Gustavsen, Tomasz Stanko.
Diskografia > Albumit

Ale jestem (1997)
Szeptem (1998)
Jasnosłyszenie (1999)
Dzisiaj z Betleyem (1999)
Bosa (2000)
Barefoot (2002)
Nienasycenie (2002)
Upojenie (+ Pat Metheny) (2002)
Farat (live) (2003)
Secret (2005)
Niebo (2005)
ID (2007)
BMW Jazz Club Volume 1: Jo & Co (live) (2008)
Haiku (2011)
Sobremesa (2011)
Polanna (2011)
Minione (2017)
Czas kobiety (2017)
Ulotne (2018)
Diskografia > Singlet

Chwilozofia 32-bitowa (1996)
Ale jestem (1997)
Joszko Broda (1997)
Nie przychodzisz mi do głowy (1997)
Cud niepamięci (1998)
Przed rozstaniem (1998)
Ja wysiadam (1999)
Księżyc jest niemym posłańcem (1999)
Na całej połaci śnieg (+ Jeremi Przybora, 1999)
Nadzieja nam się stanie (1999)
Smutny bóg (2000)
Ślady po Tobie (2000)
Szepty i łzy (2000)
Jeżeli chcesz (2000)
Henry Lee / Tam, gdzie rosną dzikie róże (+ Maciej Maleńczuk, 2001)
Upojenie (2001)
Na dłoni (2002)
O co tyle milczenia (2002)
I pozostanie tajemnicą (2002)
Małe dzieci po to są (2003)
Tam, gdzie nie sięga wzrok (2003)
Mania Mienia (2003)
Możliwe (2004)
Gdy mówią mi (2005)
Niebo (2006)
A gdybyśmy nigdy się nie spotkali (2006)
Teraz i tu (2007)
Zrób, co możesz (2007)
Skłamałabym (2007)
Cisza na skronie, na powieki słońce (2008)
Możliwe (2009)
Sypka Warszawa (2009)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Luettelo Australian avointen naisten kaksinpelin voittajista

Australian avoin tennisturnaus on vuosittain järjestettävä tennisturnaus, joka pelataan kovapohjaisilla ulkokentillä Melbourne Parkissa Melbournessa, Australiassa.
MobilePay

| MobilePay |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Danske Bank
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:   7. toukokuuta 2013
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
MobilePay on Danske Bankin kehittämä mobiilimaksusovellus. Maksaminen tapahtuu älypuhelimella tai muulla mobiililaitteella, ja maksu veloitetaan käyttäjän sovellukseen liittämältä maksukortilta.
MobilePayllä voi siirtää rahaa toiselle käyttäjälle sekä maksaa useiden kauppojen ja ravintoloiden kassalla.
Sovellus julkaistiin ensimmäisenä Tanskassa 7. toukokuuta 2013. Syksyllä 2016 Danske Bank avasi MobilePay-mobiilimaksusovelluksensa kaikkien kiinnostuneiden pohjoismaisten pankkien käyttöön ja muutti samalla MobilePayn tytäryhtiökseen.
Toimintaperiaate

MobilePay-sovellus edellyttää puhelinliittymällä varustettua mobiililaitetta, tavallisimmin älypuhelinta (Android, iOS tai Windows Phone). Ladattuaan sovelluksen käyttäjän on liitettävä matkapuhelinnumeroonsa maksukorttinsa sekä tilinumeronsa. Maksaminen tapahtuu näppäilemällä sovelluksessa maksunsaajan matkapuhelinnumero, jonka on oltava rekisteröity järjestelmään. Rahat siirtyvät maksajan maksukortilta maksunsaajan tilille.
Turvallisuus

MobilePay-sovellusta käytetään henkilökohtaisella, nelinumeroisella tunnusluvulla. Sovellukseen voi myös aktivoida sormenjälkitunnistuksen tai kasvojentunnistuksen sitä tukevilla mobiililaitteilla.
MobilePay-sovellukseen voi liittää kenelle tahansa kuuluvan maksukortin, jos tietää kortin numeron, voimassaoloajan ja kolminumeroisen CVC-tunnisteen. Korttia ei todenneta Verified by Visa tai MasterCard Secure Code -todennuksella, mikä on mahdollistanut myös sovelluksen väärinkäytön.
Historia

Tanskalaiset pankit ryhtyivät vuonna 2012 yhteistyössä kehittämään yhteistä digitaalista maksujärjestelmää. Vuoden loppupuolella Danske Bank irtisanoutui yhteistyöstä ja perusteli päätöstä mm. sillä, että yhteinen järjestelmä ei toimisi ulkomailla.
Danske Bank julkaisi 7.5.2013 MobilePayn, jolla neljän kuukauden kuluessa oli Tanskassa 500 000 käyttäjää. Maan muiden pankkien yhteistyön tuloksena syntyi mobiilimaksusovellus Swipp, joka lanseerattiin 13.6.2013.
Suomessa MobilePay julkaistiin joulukuussa 2013 ja Norjassa elokuussa 2014.
Danske Bank avasi MobilePay-sovelluksen kaikkien kiinnostuneiden pohjoismaisten pankkien käyttöön lokakuussa 2016. Tanskassa ja Norjassa Nordea liittyi yhteistyöhön MobilePay-kumppaniksi. Samalla MobilePay muutettiin Danske Bankin tytäryhtiöksi. Sovellusta oli tuolloin ladattu Pohjoismaissa yhteensä yli 3,5 miljoonaa kertaa.
MobilePay Suomessa

Suomessa MobilePayhin rekisteröitymiseen vaaditaan mobiililaite, suomalainen henkilötunnus, matkapuhelinnumero, tili ja maksukortti sekä sähköpostiosoite. Sovellus toimii kaikkien suomalaisten pankkien tilien ja maksukorttien kanssa.
MobilePay sopii paitsi kuluttajien välisten maksujen siirtämiseen, myös kuluttajien ja yritysten väliseen maksuliikenteeseen, ja tarjoaa yrityksille erilaisia maksuratkaisuja. Sovelluksella voi maksaa mm. monissa myymälöissä. Syksyllä 2016 MobilePay tuli maksutavaksi myös joihinkin verkkokauppoihin.
Kesään 2017 mennessä sovellus oli ladattu Suomessa puoli miljoonaa kertaa.
Tällä hetkellä MobilePaytä tukevat mm. kaikki Suomen McDonald's-ravintolat. Vuoden 2019 aikana S-ryhmä otti käyttöön MobilePayn kaikissa ketjuun kuuluvissa kaupoissa. Lokakuusta 2023 alkaen MobilePayllä ei ole voinut maksaa S-ryhmän ja K-ryhmän kaupoissa.
MobilePay tekee yhteistyötä Verifonen kanssa, joten jo lähitulevaisuudessa MobilePayllä voi maksaa Verifonen tavallisissa maksupäätteissä, mutta vain jos myyjä on hankkinut maksupäätteisiinsä erilliset sirut. Ennen tätä kassalla voi maksaa QR-koodin, tai MobilePay Point of Sale -maksupäätteen avulla.
Gitta Escher

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gitta Escher vuonna 1976. |  Gitta Escher vuonna 1976. |  Gitta Escher vuonna 1976. |  |
Maa:   Romania
Naisten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Montréal 1976 | joukkuekilpailu |  |
Gitta Escher (s. 18. maaliskuuta 1957 Nordhausen, Thüringen) on entinen itäsaksalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Escher saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa pronssia telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Hän keräsi kuudenneksi parhaat henkilökohtaiset pisteet 77,60 ja oli itäsaksalaisista paras. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän sijoittui kuudenneksi 77,750 pisteellä. Hypyssä hän sijoittui viidenneksi 19,550 pisteellä. Puomilla hän oli kuudes (19,275 p) kuten myös permannolla (19,450 p).
Escher ei saavuttanut urallaan henkilökohtaisia MM-mitaleja eikä EM-mitaleja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gitta Escher Wikimedia Commonsissa