stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oskari Leivo

| Oskari Leivo |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 22.5.1907–28.2.1910, 1.2.1911–31.10.1917, 1.4.1919–12.12.1921  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1876 Huittinen
Kuollut: 12. joulukuuta 1921 (45 vuotta) Pori
Ammatti:  leipuri, toimittaja, vuokraviljelijä
Juho Oskar ”Oskari” Leivo (aik. Kramplin, 1. toukokuuta 1876 Huittinen – 12. joulukuuta 1921 Pori) oli suomalainen poliitikko, joka oli yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Leivo toimi sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1907–1909, 1911–1917 ja 1919–1921. Hän vaikutti porilaisessa järjestöelämässä parinkymmentä vuotta. Hän oli perustamassa muun muassa Osuusliike Kansaa, sanomalehti Sosialidemokraattia ja Satakunnan sosialidemokraattista piirijärjestöä.
Elämä > Nuoruus

Oskari Leivon vanhemmat olivat työmies Juho Kramplin (1836–1907) ja Maria Kaarlentytär. Vuosisadan vaihteessa hän työskenteli sekatyöläisenä ja leipurina, ja asui vuoden Ruotsissa ja Saksassa. Vuonna 1902 Leivo oli perustamassa Porin ensimmäistä osuuskauppaa Osuusliike Kansaa yhdessä Eetu Salinin kanssa. Vuoden 1905 suurlakon edellä Porin Työväenyhdistys valitsi Leivon vastaperustetun Satakunnan työväen herätystoimikunnan puheenjohtajaksi, ja lakon aikana hän toimi Porin suurlakkokomitean puheenjohtajana. Lakon jälkeen Leivo ja Mikko Vaara (ent. Malmberg) palkattiin sosialidemokraattisen puolueen kiertäviksi puhujiksi eli agitattoreiksi Turun läänin pohjoiseen vaalipiiriin. Ensimmäisen vuoden aikana hän piti eri puolilla Satakuntaa yhteensä 92 puhetta, jotka keräsivät yli 21 000 kuulijaa.
Elämä > Kansanedustajaksi

Vuonna 1906 Leivo osallistui Satakunnan sosialidemokraattisen piirijärjestön ja Sosialidemokraattia julkaisemaan ryhtyneen Osuuskunta Kehityksen perustaviin kokouksiin. Hän alkoi työskentelemään Sosialidemokraatin toimittajana, ja 1907 eduskuntavaaleissa Leivo valittiin ensimmäistä kertaa kansanedustajaksi. Vuonna 1908 Leivo siirtyi kahdeksi vuodeksi Vaasassa ilmestyneen Vapaan sanan päätoimittajaksi. Hänet valittiin uudelleen eduskuntaan 1908 ja 190, mutta vuoden 1910 vaaleihin Leivo ei lähtenyt mukaan, vaan ryhtyi Poriin palattuaan viljelemään kaupungin vuokrapalstoja muun muassa Hanhiluodossa. Leivo nousi jälleen eduskuntaan 1911, jonka jälkeen hänet valiittiin uudelleen vuosina 1913 ja 1916. Vuonna 1913 Leivo toimi Porin työväenyhdistyksen puheenjohtajana ja 1915–1917 Satakunnan sosialidemokraattisen piirijärjestön puheenjohtajana.
Leivo tunnettiin maltillisena sosialidemokraattina. Vuoden 1908 piirikokouksessa Leivo tuomitsi anarkistit, jotka hänen mukaansa yrittivät tunkeutua sosialidemokraattisiin järjestöihin ajamaan omia tarkoitusperiään. Samassa puheessa Leivo tuomitsi myös yleisen vallankumouksellisuuden. Heinäkuussa 1917 Leivo sovitteli Huittisten meijerikahakkaa senaatin lähettämänä edustajana yhdessä maaherra Mikko Collanin kanssa. Tilanteen rauhoituttua piirisihteeri Wilho Laine moitti Leivon myötäilleen liikaa tuottajia, minkä hän itsekin myönsi. Elokuussa järjestetyssä piirikokouksessa Leivo tuomitsi kaikki väkivaltaisuudet piiritoimikunnan muiden johtohahmojen, kuten Wilho Laineen, Jussi Rainion ja Fanny Ahlforsin tavoin. Myöhemmin syksyllä joukko työllisyytöissä olleita miehiä saartoi kaupunginvaltuuston 16 tunniksi Porin raatihuoneelle palkkakiistan vuoksi. Tilanne raukesi Leivon johdolla käytyihin neuvotteluihin, joihin osallistuivat myös Frans Koskinen ja Tahvo Ruotsalainen. Vielä aivan sisällissodan kynnyksellä tammikuussa 1918 Leivo rauhoitteli Ahlaisten torppareita estäen heidän suunnittelemansa verolakon.
Elämä > Sisällissota ja viimeiset vuodet

Sisällissodan aikana Leivo pysytteli erillään punaisten hallinnosta, mutta siitä huolimatta häntä syytettiin osanotosta kapinaan. Marraskuussa 1918 valtiorikosoikeus kuitenkin vapautti Leivon kaikista syytteistä, ja hän pystyi jatkamaan poliittista toimintaansa. Joulukuussa 1918 Leivo muodosti SDP:n ylimääräisen puoluekokouksen puheenjohtajiston yhdessä Väinö Tannerin ja Anton Kotosen kanssa. Samassa kuussa hän johti kokousta, jossa Porin sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö käynnisti toimintansa uudelleen. Leivo valittiin jälleen eduskuntaan kevään 1919 vaaleissa. Niiden jälkeen hän sai 1 000 markan sakon oikeusministeriön takavarikoiman vaalimateriaalin levittämisestä. Leivo oli jakanut Taavi Tainion lähettämää lehtistä Sorron yöstä nouskaa ja sosialidemokraattisille vaalitoimitsijoille tarkoitettua kirjasta.
Leivo oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1918 kuolemaansa saakka. Viimeiset vuotensa V kaupunginosassa asunut Leivo kuoli suolistossa tapahtuneeseen verensyöksyyn Porin kaupunginsairaalassa joulukuussa 1921. Hänet on haudattu Käppärän hautausmaalle. Leivon tilalle eduskuntaan nousi Wivi Roslander.
Perhe

Leivo puoliso oli Hilda Josefina Wallin, jonka kanssa hän solmi raastuvanoikeuden määräämän siviiliavioliiton joulukuussa 1907. Raastuvanoikeus julisti avioliiton Wallinin vaatimuksesta.
Olli Miettinen (kansanedustaja)

| Olli Miettinen |
| --- | --- |
 Olli Miettinen vuonna 1910.
Kansanedustaja
 1.3.1910–1.2.1914  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1869 Tuusniemi
Kuollut: 28. syyskuuta 1946 (77 vuotta) Tuusniemi
Ammatti:  maanviljelijä
Olli Miettinen (1. syyskuuta 1869 Tuusniemi – 28. syyskuuta 1946 Tuusniemi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1910–1914.
Elämä

Tuusniemen Ohtaanniemessä syntyneen Olli Miettisen vanhemmat olivat tilallinen Salomon Miettinen (1844-1887) ja Susanna Kekäläinen (1848-1891). Isänsä kuoleman jälkeen hän viljeli kotitilaansa lampuotina ja toimi vuodesta 1912 lähtien itsenäisenä pienviljelijänä Pirttimäessä.
Vuonna 1908 Miettinen oli paikallisten vuokraviljelijöiden edustajana Tampereella pidetyssä toisessa torpparikokouksessa. Hänet valittiin eduskuntaan vuonna 1910. Miettienn oli myös Tuusniemen kunnanvaltuuston jäsen ja vaikutti pitäjän kunnalliselämässä 1930-luvulle saakka
Perhe

Olli Miettisen puoliso oli tuusniemeläinen Reetta Juliana Smolander (1865-1947), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1888. Heille syntyi kahdeksan lasta.
Tan Jiazhen

Tan Jiazhen (kiin. 談傢楨, pinyin: Tán Jiāzhēn; 15. syyskuuta 1909 – 1. marraskuuta 2008) oli kiinalainen geneetikko. Hän oli Kiinan tiedeakatemian ja Kolmannen maailman tiedeakatemian jäsen. Hän oli ulkomaalaisjäsenenä Italian ja Yhdysvaltain kansallisissa tiedeakatemioissa.
Tan Jiazhen syntyi Ningbossa, Zhejiangin maakunnassa. Suoritettuaan opintoja niin Kiinassa kuin Yhdysvalloissakin hän loi huomattavan akateemisen uran ja kirjoitti tutkimusaiheistaan laajasti.
Taneli Lassila

Taneli Lassila (s. 27. lokakuuta 1998) on suomalainen pesäpalloilija. Lassila edustaa Ykköspesikseen kaudeksi 2023 noussutta Jyväskylän Kiriä, johon hän siirtyi tamperelaisesta Manse PP:stä kaudeksi 2022. Hänen kasvattajaseuransa on Vimpelin Veto. Lassila on saavuttanut urallaan yhden SM-kullan Manse PP:ssä kaudella 2021 ja yhden SM-pronssin Vimpelin Vedossa kaudella 2018. Hän pelaa sisäpelissä vaihtajana ja ulkokentällä lukkarina. Lassila on pelannut urallaan 17 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt yhden kunnarin ja viisi tavallista juoksua, tuonut neljä juoksua ja kerännyt 30 kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty kauden 2022 jälkeen. Lassilan veljet Aleksi ja Eemeli pelaavat Superpesistä Vimpelin Vedossa.
Yrjö Varpio

Yrjö Ilmari Varpio (s. 7. marraskuuta 1939) on suomalainen kirjallisuuden tutkija ja professori. 
Lapsuutensa Varpio vietti Miehikkälässä ja kävi lukion Haminassa. 1960-luvulla hän opiskeli Jyväskylässä ja Bochumin yliopistossa Länsi-Saksassa. Vuonna 1964 Varpio meni naimisiin saksalaisen Renate Schomackerin kanssa. Työskentelyn Tampereen yliopistossa hän aloitti vuonna 1970, ja väitöskirja Lauri Viidasta valmistui vuonna 1973. Varpio toimi Tampereen yliopiston Suomen kirjallisuuden professorina vuosina 1980–2002. Hän kuului Väinö Linnan ystäviin ja julkaisi vuonna 2006 laajan teoksen Linnan elämästä. Vuonna 2016 ilmestyi omaelämäkerta Tämä on vielä kerrottava.
Palkinnot

Varpion johtama työryhmä sai vuonna 2000 Lauri Jäntin tietokirjapalkinnon Suomen kirjallisuushistoria I-III -teossarjan toimituksesta. Työryhmä palkittiin samana vuonna myös tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla.
Suomen Sukututkimusseura valitsi Varpion teoksen Vasiljeffit vuoden 2013 parhaaksi suomalaiseksi sukukirjaksi.
Kalevi Sorsa -säätiö myönsi ensimmäisen Kalevi Sorsa -palkinnon vuonna 2020 Yrjö Varpiolle ansiokkaasta työstä Väinö Linnan elämän ja tuotannon tunnetuksi tekemisestä.
Suomen Tiedeseura myönsi vuonna 2024 Yrjö Varpiolle Theodor Homénin palkinnon isänmaan historian tutkimisesta.
Teoksia

Varpio, Yrjö 1973. Lauri Viita: kirjailija ja hänen maailmansa. Helsinki: WSOY.
Varpio, Yrjö 1974. Vanhaa Miehikkälää. Vammala: Miehikkälän kunta.
Varpio, Yrjö 1975. Mäkelän piiri: Tutkimus tamperelaisesta kirjailijapiiristä (1946-1954) ja sen tuotannosta. Helsinki: WSOY.
Varpio, Yrjö 1975. Hagar Olssonin näytelmä S. O. S. (1929) ja sen suhde ekspressionismiin. Tampere: Tampereen yliopisto.
Varpio, Yrjö 1979. Pentinkulma ja maailma: Tutkimus Väinö Linnan teosten kääntämisestä, julkaisemisesta ja vastaanotosta ulkomailla. Helsinki: WSOY.
Varpio, Yrjö (toim.) 1982. Taiteentutkimuksen perusteet. Helsinki: WSOY.
Varpio, Yrjö 1990. The History of Finnish Literary Criticism 1808–1918. Kääntäjä Douglas Robinson. Helsinki: Suomen Tiedeseura.
Varpio, Yrjö & Szopori Nagy, Lajos 1990. Ismerkedö ismerösök. A magyar irodalom fogadtatása Finnországban - a finn irodalom fogadtatása Magyarországon 1920-1986. Budapest: Országos Széchényi Könyvtár; sama suomeksi Suomen ja Unkarin kirjalliset suhteet vuosina 1920-1986. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Varpio, Yrjö 1992. Opettaja. Emil Holmströmin (1889-1948) elämä. Tampere: Ikaros-kirja 1992.
Varpio, Yrjö 1997. Matkalla moderniin Suomeen: 1800-luvun suomalainen matkakirjallisuus. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Varpio, Yrjö (päätoimittaja) 1999. Suomen kirjallisuushistoria 1–3. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Varpio, Yrjö 1999. Pohjantähden maa: Johdatusta Suomen kirjallisuuteen ja kulttuuriin. Tampere: Tampere University Press. (Ilmestynyt myös englanniksi, venäjäksi, unkariksi, vuorimariksi, niittymariksi, bulgariaksi ja arabiaksi.)
Varpio, Yrjö 2006. Väinö Linnan elämä. Helsinki: WSOY.
Varpio, Yrjö 2013. Vasiljeffit: kotkalaisen kauppiasperheen tarina. Tampere: Sanasato.
Varpio, Yrjö 2016. Tämä on vielä kerrottava: elämää yliopistomaailmassa ja kirjailijoiden parissa. Tampere: Sanasato.
Varpio, Yrjö 2017. Suvun musta lammas. Herman Hesekiel Holmströmin elämä. Helsinki: Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura.
Varpio, Yrjö 2020. Haudattu historia. Miehikkälä 1918. Miehikkälä: Miehikkälän museotoimi.
Varpio, Yrjö 2023. Elää, kokea, ymmärtää. Alex Matsonin elämä. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Aiheesta muualla

Varpio, Yrjö 2003. Miten tekijänoikeus syntyi. Kai Ekholmin juhlakirja 14.10.2003.
Varpio, Yrjö 2003. Taide, hulluus ja lääketiede. Retkiä kielen ja mielen viidakkoon.
Emeritusprofessori Yrjö Varpio muistelee yliopistovuosiaan 20.10.2016. Tampereen yliopisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Professori arvostelee kulttuurin banalisointia 12.10.2016. Tampereen yliopisto (Arkistoitu – Internet Archive).
Yrjö Varpio SKS:n kirjailijatietokannassa. (Arkistolinkki)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Artturi Leinonen

Artturi Leinonen 1940-luvun alussa.
Artturi Aleksanteri Leinonen (15. joulukuuta 1888 Ylihärmä – 26. helmikuuta 1963 Vaasa) oli suomalainen opettaja, sanomalehtimies, poliitikko ja kirjailija. Varsinaiselta koulutukseltaan ja ammatiltaan hän oli kansakoulunopettaja. Leinonen kuvasi varsinkin pohjalaisten talollisten elämää. Kaikkiaan hän kirjoitti 17 romaania ja parikymmentä näytelmää. Leinosen vaikutus suomalaisen nuorison sivistykselliseen kehittymiseen kansakoululaitoksen sekä nuorisoseuratoiminnan kautta on merkittävä.
Leinonen oli Maalaisliiton kansanedustaja vuosina 1936–1939 ja 1944–1945 sekä puoluehallituksen jäsen vuosina 1931–1963. Hän seurasi Santeri Alkiota Ilkka-lehden päätoimittajana, jossa tehtävässä hän toimi vuosina 1930–1957. Leinonen kirjoitti myös pakinoita Ilkkaan nimimerkillä Karhuvainion Esa. Leinosen työt toimittajana, päätoimittajana ja poliitikkona liittyivät kiinteästi yhteen. Ilkka oli silloisen Maalaisliiton pää-äänenkannattaja, ja sitä kautta Leinonen käytti myös Ilkan päätoimittajana melkoista poliittista vaikutusvaltaa.
Leinoselle myönnettiin vuonna 1958 professorin arvonimi.
Kirjailija Artturi Leinonen

Artturi Leinosen ura kirjailijana alkoi vuonna 1914, hänen julkaistuaan silloin ensimmäisen näytelmänsä. Sen jälkeen ilmestyneissä lukuisissa näytelmissään ja romaaneissaan hän useimmiten palaa kotiseutunsa Etelä-Pohjanmaan kyläyhteisöön, sen uskonnollisiin, yhteiskunnallisiin ja moraalisiin ongelmiin. Uskonnolliset kysymykset ja Leinosen suosima historiallinen aihe yhdistyvät hänen romaanissaan Profeetta (1926). Artturi Leinosen 1930-luvun alkupuolella julkaistua kolmiosaista romaanisarjaa Hakkapeliitat (1932–1934) hallitsee voimakas  kansallinen ja historiallinen henki. Teosten kerronta on Leinoselle ominaisen asiallista ja teokset etenevät yksitasoisina, sekä yksityiskohtien kannalta historiallisesti mahdollisimman todenmukaisina jaksoina. Useissa teoksissaan Leinonen käsittelee varsin voimakkaasti yhteiskunnan säätyvastakohtia. Romaanissaan Lakeuksien lukko, Leinonen asettuu vahvasti talonpoikien kannalle, julistaen samalla alkiolaista isäntähenkeä. Omissa muistelmateoksissaan Maalaispojan matkaanlähtö, Vuosikymmenten valinkauhassa ja Kohtalo miestä kuljettaa (1959–1960) Leinonen kertoo mielenkiintoisella ja elävällä tyylillään elämäntaipaleensa nahkurin pojasta kansalliseksi vaikuttajaksi.
Leinosen toi kirjallisen tuotantonsa kautta tunnetuksi maaseutuväestön ja talonpoikien asemaa, elämistä sekä ennen kaikkea eteläpohjalaista kulttuuria lukijakuntansa tietoisuuteen.
Artturi Leinosen mukaan on nimetty Ilkka-lehden vuosittain myöntämä Artturi Leinosen palkinto. Ylihärmässä on hänen mukaansa nimetty Leinosentie.
Järjestömies ja poliitikko Artturi Leinonen

Nuoruudessaan Artturi Leinonen toimi innokkaasti erilaisissa isänmaallisissa ja kulttuurillisissa järjestöissä. Hän oli Etelä-Pohjanmaan nuorisoseuraliikkeen johtavia voimia. Leinonen toimi Etelä-Pohjanmaalla jääkäriliikkeen värvärinä ja joutui siitä toiminnastaan vangituksi sekä toimitetuksi pietarilaiseen Špalernajan tutkintavankilaan, kunnes hänet ja muut ”kalterijääkärit” vapautettiin helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917. Leinonen siirtyi muiden mukana Saksaan; myöhemmin Suomessa hän otti osaa sisällissotaan lähinnä takarintamalla.
Maalaisliitossa Artturi Leinonen oli Santeri Alkion lähimpiä tukijoita ja työtovereita. Maalaisliiton listalta hänet valittiin kansanedustajaksi vuosiksi 1936–1939 sekä 1944–1945. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1931, 1937, 1940 ja 1943
Lapuan liikkeen syntyvaiheiden ja alkuaikojen toiminnassa Leinonen oli innolla mukana, mutta asettui sitten vastustamaan liikettä sen toiminnan käännyttyä radikaalimpaan suuntaan. Lapualaismielisten järjestämän ja Lapuan liikkeen tukeman Mäntsälän kapinan aikaan 1932 Artturi Leinonen yhdessä Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntien päällikön, jääkärieversti Matti Laurilan kanssa mahdollisesti esti uuden sisällissodan puhkeamisen. Laurila oli myös Lapuan liikkeen aktiivi, muttei suostunut päästämään suojeluskuntajoukkojaan kapinallisten tueksi. Laurila syrjäytettiin piirijohtajuudestaan, kun hän oli virkamatkalla Helsingissä 1. maaliskuuta 1932. Leinonen, Laurila ja muutamat muut onnistuivat vesittämään kapinallisen Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin lähettämiä käskyjä, jolloin pohjalaiset suojeluskuntalaiset eivät saaneet lähdettyä Seinäjoen asemalta Mäntsälään. Torstaina 3. maaliskuuta Laurila palasi Leinosen tuella Helsinkiin ja otti kapinoivan suojeluskuntapiirin takaisin haltuunsa.
Vuonna 1935 päätoimittaja Artturi Leinonen tuomittiin kiihoituslain nojalla yhden kuukauden vankeustuomioon tohtori Paavo Virkkusen kunnian loukkaamisesta. Leinonen istui tuomionsa Vaasan lääninvankilassa. Samassa jutussa toimittaja Urho Kittilä tuomittiin viiden kuukauden vankeusrangaistukseen.
Leinosen toiminta kansanedustajana jäi kahteen yksittäiseen kauteen, vuosiin 1936–1939 ja 1941–1945. Varsinaisella politiikan alalla hänen toimintansa eteläpohjalaisena Urho Kekkosen vahvana tukimiehenä oli ehkä merkittävämpää kuin hänen varsinainen kansanedustajauransa. Hänen toimintansa Etelä-Pohjanmaalla Kekkosen valitsemiseksi tasavallan presidentiksi oli keskeisen tärkeää.
Leinonen oli vuonna 1962 yksi Pohjanmaan Kirjailijat ry:n neljästätoista perustajajäsenestä ja valittiin samassa kokouksessa yksimielisesti yhdistyksen ensimmäiseksi kunniajäseneksi.
Tuotantoa

Kapituliherra (näytelmä, 1914)
Ilkan ja Poutun pojat (1918)
Nuori Tuomaala (1919)
Lakeuksien lukko (1920)
Leipäpappi (1922)
Kati (1923)
Värväri (1925)
Profeetta (1926, näytelmä 1937)
Kolmanteen ja neljänteen polveen (1928)
Maakunnan sinetti (1930)
Hauta rajan takana (1931, salanimellä Erkki Urpiala)
Hakkapeliitat (1932–1934)
Keväästä kevääseen (1935)
Yrjänän emännän synti (1937)
Punaisen aallon ajelemana: Yrjö Kultajärven seikkailut 1917–1937 (1943, salanimellä Yrjö Kultajärvi; teos oli Valvontakomission kiellettyjen kirjojen listalla)
Johannes Jussoila (1944) (kertoo vastauskonpuhdistuspappi Johannes Jussoilasta)
Perintötalo (1946)
Kahden joen kansa (1948)
Imarinmaa (1952)
Kahden lipun alla (1953)
Maalaispojan matkaanlähtö (1959)
Vuosikymmenten valinkauhassa (1960)
Kohtalo miestä kuljettaa (1960)
Päin nousevan Suomen rantaa (1962)
Kirjallisuutta

Alanen, Aulis J. ym.: Isänmaan asialla: Artturi Leinosen elämäntyön piirteitä.  Helsinki:  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-08933-8
Mikkilä, Timo: Pohjanmaan patriootti: Artturi Leinonen eteläpohjalaisena vaikuttajana ennen talvisotaa.  (Studia historica Jyväskyläensia, 59)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2000.  ISSN 0081-6523  ISBN 951-39-0697-3
Uola, Mikko: ”Leinonen, Artturi (1888–1963)”, Suomen kansallisbiografia, osa 6, s. 45–46.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-447-9  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

.aspx Artturi Leinonen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Artturi Leinosen seura Archive.org-arkistossa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Leinonen, Artturi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Artturi Leinonen : Kuulkaapas herra Bismarck - eli suomalaiset koulumiehet ja Saksan rautakansleri samassa kellarissa, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1933, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Santeri Alkio | Ilkan päätoimittaja 1930–1957 | Seuraaja: Veikko Pirilä |
Maalaisliiton kansanedustajat
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1936–1939 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Alestalo  Annala  Arhama  Asikainen  Brander  Halonen  Hannula  Heikkinen  Hirvensalo  Huittinen  Hänninen (1939†)  Ikonen  Janhonen  Joukanen  Junes  Jutila  Kaakinen (1937–1938†)  Kaasalainen  Kaijalainen  Kailio (1938–1939)  Kallio (1936–1937)  Kalliokoski  Karvetti  Kekkonen  Kemppi  Kiiskinen (1938–1939)  Kirra  Kivioja  Koivisto  Koivuranta  Kukkonen  Kämäräinen  Lahdensuo (1936–1938)  Lahtela  Leinonen  Leppälä  Lohi  Luostarinen  Luukka  Löthman-Koponen  Miikki  Niukkanen  Nurmesniemi  Pilppula  Salo  Sariola  Soininen  Takala  Tarkkanen  Tolppanen  Tukia  Vallas  Vehkaoja  Venho  Vesterinen  Vilhula 
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1939–1945 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (56):  Arhama  Asikainen  Brander  Halonen (1940–1942†)  Hannula (1939–1944)  Heikkinen (1939–1940)  Heljas  Hirvensalo  Huittinen  Ikonen (1942–1945)  Inkinen  Janhonen (1939†)  Joukanen  Junes  Kaijalainen  Kalliokoski  Karvetti  Kekkonen  Kemppi  Kirra  Kivioja  Kleemola  Koivisto  Koivuranta  Kukkonen  Kämäräinen  Lahtela  Lampinen  Leinonen (1944–1945)  Leppälä  Lohi  Luoma-aho (1939–1943†)  Luostarinen  Luukka  Löthman-Koponen  Miikki  Mikkola (1939–1940†)  Murtomaa  Niukkanen  Nurmesniemi  Paksujalka  Pilppula  Pitkänen  Pyörälä (1939–1945)  Pärssinen  Rantamaa  Salakivi (1944–1945)  Salo  Saukkonen  Schildt  Soininen  Suurkonka  Takala (1940–1945)  Tarkkanen  Tolppanen  Tukia  Vesterinen  Vilhula  Virranniemi 
Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat
| n k Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1936–1939 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (10):  Ala-Kulju  Bryggari  Koivulahti-Lehto  Leinonen  Muhonen  Pekkala  Peltonen  Raatikainen  Vesterinen  Vilhula 
| n k Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1939–1945 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (10):  Bryggari  Havas (1939–1941†)  Heikinheimo (1941–1945)  Koivulahti-Lehto  Leinonen (1944–1945)  Luoma-aho (1939–1943†)  Möttönen  Pekkala  Peltonen  Raatikainen  Vesterinen  Vilhula 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Professori Artturi Leinosen muistomerkki Hovioikeudenpuistossa Vaasassa.
Kalle Lohi

K. A. Lohi 1930-luvulla.
Kalle Aukusti (K. A.) Lohi (23. marraskuuta 1872 Pudasjärvi – 11. kesäkuuta 1948 Ranua) oli suomalainen maanviljelijä, maalaisliittolainen poliitikko ja vanhoillislestadiolaisten maallikkosaarnaaja. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1943.
Elämäkerta

Lohi oli kansanedustaja vuosina 1909–1945, salkuton ministeri 1925 ja sosiaaliministeri 1925–1926, 1927–1928 ja 1932, Maalaisliiton eduskuntaryhmän puheenjohtaja 1929–1932. Lohi istui eduskunnassa kaikkiaan 41 valtiopäivät, joten hän on Suomen kaikkein pitkäaikaisimpia kansanedustajia. Ministeripäiviä Lohelle kertyi 1 051.
Lohi syntyi Pudasjärvellä maanviljelijä Krister Lohen ja Madlenan (o.s. Sarajärvi) perheeseen. Lohi avioitui 1896 Kaisa Reetta Sääskilahden kanssa. Heille syntyi 9 lasta.
K. A. Lohi ei ollut opiskellut kovin pitkälle, mutta esimerkiksi presidentti Paasikivi näyttää ajatelleen, että taito politiikassa ei ole koulutuskysymys. Hän nosti esille Lohen, vaikka tämän koulusivistys oli jäänyt muutamiin kuukausiin kirkollista kiertokoulua, mutta joka oli taitava poliitikko ja lahjakas puhuja.
Vuoden 1917 vaikeassa poliittisessa tilanteessa K. A. Lohi pyrki kansanedustajana toimimaan sekä kansanvallan että Suomen itsenäisyyden turvaamiseksi. Hän oli valmis antamaan tukensa sosialistien  valtalaille, mutta sen kariuduttua hän muotoili maalaisliiton eduskuntaryhmän kokouksessa esityksen, jonka mukaan korkein valtiovalta siirrettäisiin eduskunnalle. Santeri Alkio ehdotti tämän ponnen eduskunnassa 15.11.1917 ja se hyväksyttiin.
Kansanedustaja Markus Lohi on Kalle Lohen pojan pojanpoika.
Elsa Metsäranta

| Elsa Metsäranta |
| --- | --- |
 Elsa Metsäranta vuonna 1937.
Kansanedustaja
 1.9.1933–25.1.1941  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. maaliskuuta 1887 Tuusula
Kuollut: 25. tammikuuta 1941 (53 vuotta) Helsinki
Ammatti:  ammattiyhdistystoimitsija
Elsa Matilda Metsäranta (synt. Fallström, ent. Aalto, 14. maaliskuuta 1887 Tuusula – 25. tammikuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1933–1941.