Carl Axel Gottlund
Elämä > Elämää Ruotsissa

Gottlundin opinnot eivät olleet Turun akatemiassa sujuneet toivotulla tavalla, joten hän siirtyi syksyllä 1816 jatkamaan opintoja Ruotsiin Uppsalan yliopistoon. Hän opiskeli siellä klassisia kieliä, luonnontieteitä, historiaa ja filosofiaa mutta varsin verkkaiseen tahtiin ja nauttien kaupungin huveista, myös tappeluista. Opiskellessaan Gottlund omaksui käsityksen Suomen kansan menneestä suuruudenajasta. Uppsalassa Gottlund sai ensimmäiset runonsa lehtiin ja kirjoitti myös suomalaisten mytologiasta. Siitä heräsi Gottlundin kiinnostus Ruotsin metsäsuomalaisiin.
Kesällä 1817 Gottlund aloitti isänsä rahallisen tuen turvin ensimmäisen retkensä Taalainmaalle. Hän toi metsäsuomalaisten asian julkisuuteen. Hän keräsi heiltä noin 50 runoa, laulua ja loitsua, mutta myös tarkkaa kansatieteellistä aineistoa. Retken jälkeen Gottlund julkaisi Pieniä runoja Suomen poijille ratoxi I -teoksen, jonka hän toimitti Juvalla keräämästään aineistosta. Painosmäärä oli 500 kappaletta. Toinen osa ilmestyi pian ensimmäisen jälkeen. Matkakertomustaan Gottlund ei saanut julkaistuksi varojen puutteessa. Kertomuksessaan hän esimerkiksi toteaa:
»Olen sittemmin tehnyt useammin kuin kerran sen huomion, että siellä missä suomen kieli ja kansallisuus on kuollut, on sauna toki jäänyt ruotsalaistuneille jälkeläisille. – – Suomalaisilla on tapana kilpailla siitä, kuka enimmän löylyä sietää. Tunsin tuon lain, isäntäni myös. – – Se, että olin niin hyvin sietänyt löylyä, herätti ukossa luottamusta, hänen mielestään olin siten parhaiten osoittanut olevani oikea suomalainen. Hän puhui siitä jälkeenpäin vielä muillekin, jotka sen vuoksi mielihyvästä muhoillen minua katselivat. – –
(Råbackassa) tapasin toisenkin erikoisuuden, ensimmäisen Ruotsissa näkemäni suomalaisen savupirtin. – – Hylättynä törrötti riihi nyt jäänteenä menneiltä päiviltä muistuttamassa, miten aika muuttuu. – – Pyysin päästä lukittuun pirttiin, joka ulkoapäin näytti meidän köyhältä mäkitupalaispirtiltämme. Minun oli kumarruttava mahtuakseni oviaukosta. – – pirtti oli aivan yleistä tyyppiä. Se oli 18 jalkaa pitkä ja 17 leveä; tilasta otti uuni 8 jalkaa, siis lähes puolet. Siinä oli kolme erikokoista ikkuna-aukkoa; kaksi työntölaudalla varustettua aukkoa ja kolmas, pieni, pyöreä aukko uunin takaisessa seinässä. – – Norin ukko kertoi, että ennenmuinoin tällaisissa suomalaissaunoissa oli yleiseen asuttu, mutta että niistä oli luovuttu jo niin kaukaisina aikoina, ettei sitä nykypolvi enää muistanut.» 
(C. A. Gottlund (suom. Väinö Salminen 1928))
Toisen tutkimusretkensä Gottlund aloitti kesällä 1821. Se suuntautui Värmlantiin ja kesti seuraavan vuoden tammikuuhun asti. Matkan jälkeen Gottlund oli kirjeenvaihdossa metsäsuomalaisten kanssa ja ryhtyi ajamaan näiden asioita. Poliittisen toiminnan vuoksi Gottlund oli vähällä tulla karkotetuksi Ruotsista, ja hän sai rettelöitsijän ja vehkeilijän maineen.
Gottlund asui edelleen Uppsalassa juuri opintoja suorittamatta. Sen sijaan hän ryhtyi valmistelemaan uutta julkaisua, josta hän aikoi suomen kielen kirjallista monumenttia. Siinä Gottlund joutui pettymään, sillä vain harvat suostuivat avustamaan häntä. Tuloksena oli kahdessa osassa vuosina 1828–1832 ilmestynyt Otava, joka sisälsi kielitieteellisiä, historiallisia, uskontotieteellisiä ja folkloristisia kirjoituksia sekä runoja. Teos ei saanut Suomessa kovin suosiollista vastaanottoa, vaan sitä moitittiin savolaisen kielen vuoksi. Sisältönsä puolestakaan se ei vastannut Suomessa noussutta romanttista suuntausta vaan oli enemmän valistushenkinen.
Gottlund meni 1831 naimisiin Charlotta Augusta Brinkin kanssa. Morsian oli kauppiaan tytär ja sulhastaan kymmenisen vuotta nuorempi. Suhde oli alkanut ennen avioliittoa, ja ensimmäinen lapsi syntyi jo maaliskuussa 1831. Kaikkiaan lapsia syntyi perheeseen kymmenen, joista kahdet oli kaksoset. Perheellä oli jatkuvasti taloudellisia vaikeuksia.