stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vatianjärvi
Maantietoa

Järven pinta-ala on 626 hehtaaria eli 6,3 neliökilometriä, se on 10,2 kilometriä pitkä ja 1,9 kilometriä leveä. Järvi on leveimmillään Itäselän kohdalta, mutta järvellä on kapeikkoina esimerkiksi Torikkasalmi ja Mörkösaaren salmi. Järven lähiympäristön korkeimmat mäet sijaitsevat Kuusan rannoilla. Niitä ovat Oitinmäki ja Hiidenvuori, jotka ovat osa laajempaa Lähdekorvenmäen ylänköä. Ylängön korkeimmat huiput kohoavat 110 metriä järven yläpuolelle. Järven koillisrannassa kulkee Vatian kylän kautta harjujakso, joka seuraa järven rantaviivaa Pedonmäkenä ja Kapeenharjuna ja ylittää järven pohjoispään sen länsipuolelle Luijanharjuna. Järvellä on kuusi saarta, joiden pinta-ala on yhteensä 1,85 hehtaaria. Saarista Sammalissaari on yli hehtaarin suuruinen, Heinäsaari ja Mörkösaari ovat yli aarin ja loput kolme ovat alle aarin kokoisia saaria. Pikkusaaret sijaitsevat tiiviisti Heinä- ja Mörkösaaren ympärillä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 22,95 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0230 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 25,6 metriä. Kapeenkosken alla on yli 10 metriä syvä kohta. Toinen syvänne sijaitsee Peurunkajoen suun edustalla Itäselällä, missä sijaitsee myös järven syvin kohta. Kuusaankosken yläpuolella on 1,8 kilometriä pitkä luusua, Horhanvirta, joka on pikemminkin virtaava lahti. Sen lahdensuussa sijaitsee järven kolmas syvänne, jossa on 22 metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 28,5 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 1,1 kilometriä. Rannat ovat peltomaata, joita metsäsaarekkeet rikkovat. Järven luusuan ympärillä sijaitsee Kuusa, Itäselän yläpuolella ovat itärannalla Peurankylä ja länsirannalla Anttospohja, ja järven yläpäässä sijaitsevat Vatia ja Kapeenkylä. Järven muu asutus on haja-asutusta, joka on harvaa, ja vapaa-ajan asuntoja on yli 30. Järven itärantaa seuraa seututie 642, mutta se erkanee rannasta Vatiassa ja yhtyy kantatiehen 69 Kaura-ahossa. Järven länsirantaa ei seuraa yhtään tietä. Anttospohjaan tule yhdystie 16755, joka haarautuu yhdystieltä 16754. Samasta yhdystiestä haarautuu Moisionkylän läpi kulkeva, ja sen jälkeen rantoja Kuusaan asti seuraava, yhdystie 16756.
Luontoarvoja > Natura-alueet

Järven alueella on joitakin Natura 2000-hankkeeseen kuuluvia Vatianjarven–Saraaveden alueen suojelualueita (FI0900104, 394 hehtaaria). Alueet sijaitsevat Vatianjärven rannoilla tai lähellä sen rantoja, ja ne ovat arvokkaita harjuja, kallioita, lehtoja ja rantaluhtia. Vatianjärven pohjoisosassa on noin 1,5 kilometriä pitkä koskireitti, johon kuuluvat vuolasvirtaiset Luijankoski ja Kapeenkoski. Vatianjärven ja Saraaveden välissä oleva Kuusaankoski on Keski-Suomen suurimpia koskia. Kosken rannalla on lehtoa, Kuusaan kylämiljöötä ja valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan sisältyvä Oitinmäki, joka on geomorfologialtaan hyvin erikoinen 72,5 metriä korkea muodostuma. Lisäksi kohteeseen kuuluvat Luijankosken-Kapeenkosken tuntumassa olevat kapealakiset Luijanharju ja Kapeenharju sekä Vatianjärven itäpuolinen louhikkoinen harju Kattamäki.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Vatianjärven vedenväri on ruskeaa, se on humuspitoista ja järvi on lievästi rehevöitynyt . Järven ekologinen tila on aikaisemmin ollut heikompi, mutta se on ollut toipumaan päin viime vuosina.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Vatianjärven alueella (14.33), jonka Vatianjärven lähialueeseen (14.331) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 89,0 metriä mpy. Vaikka järveen laskee sen lähialueelta ojia, tulee suuri osa sen kautta virtaavasta vedestä Viitasaaren reitiltä ja Saarijärven reitiltä . Näistä käytetään nykyään nimitystä Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4) ja Saarijärven reitin valuma-alue (14.6). Reittien vedet laskevat ensin Kuhnamoon, joka laskee Luijankosken kautta Vatianjärveen. Veden vaihtuvuus on järvessä niin suurta, että voidaan puhua läpivirtausjärvestä. Vatianjärven lähialueen pohjoispäässä sijaitsee Kangaslampi, joka laskee Kapeenkylässä Kapeenlahteen.
Muut lähialueen vesistöt sisältyvät Vatianjärven alueeseen, jolla on muutama oma valuma-alue. Rajajoen valuma-alue (14.336) sijaitsee Kangaslammen eteläpuolella ja sen pääuoma on Rajajoki, joka alkaa Kaipionlammesta (10 ha). Lammen yläjuoksulla sijaitsevat pienet Mäki-Kaipio (4 ha), Keljärvi (2 ha) ja Haukkalampi (1 ha). Ruotalammen (3 ha) laskuoja yhtyy Rajajokeen näitä alempana. Tämän valuma-alueen eteläpuolella sijaitsee Sikapuron valuma-alue (14.335). Sen pääuoma Sikapuro alkaa Valkeisesta (57 ha) ja johon laskee Mustinmäen suunnalta puro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Iso-Musti (3 ha) ja Keski-Musti, joilla on laskuoja järveen, ja Vähä-Musti (2 ha), jolla ei ole kartassa laskuojaa. Ojan lähdejärvi on Myllylampi, joka sijaitsee muita ylempänä. Suolamminmäen takana sijaitsevat pohjoinen (3 ha) ja eteläinen Suolampi (4 ha), mutta ne ovat ilman laskuojia. Pieni Peipposenmeri (2 ha) on peltojen ympäröimä lampi, joka yhtyy Sikopuroon edellisisä alempana. Tämän valuma-alueen eteläpuolella sijaitsee Suppaanpuron valuma-alue (14.334), jonka laskuoja tuo Keskisen (20 ha) ja Koiralammen (3 ha) vedet Onnelanlahteen. Vastarantaan Kotilanlahteen laskee Peuranjoki, joka on Haapajoen valuma-alueen (14.337) pääuoma. Tosin Peuranjoki alkaa Haapajärvestä (37 ha) Haapajokena. Haapajärven valuma-alueella sijaitsevat Valkealampi (2 ha), jolla ei ole laskuojaa, ja Vääräjärvi (2 ha), joka laskee Haapajärveen Runninpuroa myöten. Haapajokeen yhtyy Sirkkaharjun takaa alkava johto-oja, jonka valuma-alueella ovat Juntunen (2 ha), Kärnäslampi (2 ha), Härkälampi, Pankkolampi (2 ha) ja Mäyrälampi (2 ha). Kantatien vierestä alkaa Iso Sirkkalammen (11 ha) ja Pieni Sirkkalammen (3 ha) yhteinen laskuoja, joka yhtyy Haapajokeen sen alkumetreillä. Vatianjärven alueen suurin valuma-alue on Peurungan valuma-alue (14.333), jonka pääjärvi on Peurunka (694 ha) ja pääuoma on Peurunkajoki. Näiden valuma-alueella sijaitsee yli 20 järveä, joista Vatianjärven lähellä ovat esimerkiksi Alanen (27 ha), Myyränjärvi (22 ha) ja kauempana Iso-Pitkä (27 ha) ja Pieni-Pitkä (14 ha).
Vatianjärvi laskee Horhanvirran kautta Kuusaankoskessa Saraaveteen, jossa pudotusta tulee lyhyellä 450 metrin matkalla 4,3 metriä.
Filippos II

| Filippos II  Φίλιππος Β' |
| --- | --- |
 Mitali, jossa Filippos II:ta esittävä kuva.
Makedonian kuningas
Valtakausi:  359 eaa.–336 eaa.
Edeltäjä:  Amyntas IV
Seuraaja:  Aleksanteri Suuri

Syntynyt:  382 eaa. Pella, Makedonia
Kuollut:  336 eaa. Aigai, Makedonia
Puoliso:  Fila   Audata   Filinna   Nikesipolis  Meda   Kleopatra Eurydike
Lapset:  Kynane   Filippos III Arridaios   Aleksanteri Suuri   Kleopatra   Thessalonike    Europa   Karanos
Suku:  Argead
Isä:  Amyntas III
Äiti:  Eurydike
Kreikkalainen maailma 350-luvulla eaa.
Filippos II (m.kreik. Φίλιππος Β', 382–336 eaa.) oli Makedonian kuningas vuosina 359–336 eaa. Filippos yhdisti hajanaisen Makedonian voimakkaaksi kuningaskunnaksi ja uudisti sen armeijan. Hän sai valtansa alle ympäröivät alueet, kuten Traakian, Thessalian ja myös Kreikan kaupunkivaltiot. Ennen kuolemaansa hän oli suunnitellut hyökkäystä Persian valtakuntaa vastaan. Hänen poikansa Aleksanteri Suuri toteutti isänsä suunnitelman ja valtasi koko Persian valtakunnan ja enemmänkin.
Filippos nousi valtaan 359 eaa. kaapattuaan vallan veljensä Perdikkaan alaikäiseltä pojalta Amyntaalta, jonka sijaishallitsijana Filippos oli hetken toiminut. Hän nousi sotaretkiensä ansiosta Thessalian arkontiksi ja vuonna 338 eaa. Khaironeian taistelun jälkeen Kreikan kaupunkivaltioiden Korintin liiton johtoon. Filippos salamurhattiin 336 eaa. Murhan taustalla epäillään olleen laaja salaliitto.
Nuoruus

Filippos oli  vuonna 383 eaa. syntynyt kuningas Amyntas III:n ja Eurydiken poika. Eurydike kuului todennäköisesti Makedonian alaisen Lynkestisin maakunnan entiseen kuningassukuun. Isän kuoltua Filippoksen vanhimmasta veljestä Aleksanteri II:sta tuli kuningas. Koska Makedonian tilanne oli erittäin tukala, Aleksanteri II:n oli lähetettävä Filippos panttivangiksi ensin Illyriaan ja myöhemmin Thebaan, joka oli Kreikan mahtavimpia kaupunkeja.
Panttivankina Filippos asui sotapäällikkö Epameinondaan ystävän, thebalaisen poliitikon Pammeneen luona. Nuori prinssi sai varmasti paljon vaikutteita ollessaan thebalaisten vieraana. Luultavasti Filippos sai siellä oppia kreikkalaisesta sodankäynnistä ja kreikkalaisten kaupunkivaltioiden poliittisesta elämästä. Näistä hänellä oli myöhemmin paljon hyötyä. Aleksanteri II salamurhattiin vuonna 368 eaa., ja Filippoksen toinen veli Perdikkas III nostettiin valtaistuimelle. Koska Perdikkas oli vielä alaikäinen, hänen holhoojakseen valittiin Aloroksen Ptolemaios, jonka käsissä todellinen valta tuli olemaan. Tultuaan täysi-ikäiseksi Perdikkas surmasi Ptolemaioksen ja otti vallan omiin käsiinsä. Hän sai Filippoksen palautetuksi pian takaisin Makedoniaan.
Filippos kaappaa vallan

Filippos nousi valtaistuimelle sen jälkeen, kun Perdikkas ja neljätuhatta sotilasta olivat kuolleet vuonna 360 eaa. sotaretkellä illyrialaisia vastaan. Julianus Justinuksen mukaan Filippos sai toimia Perdikkaan alaikäisen pojan Amyntaan sijaishallitsijana, mutta kaappasi vallan myöhemmin itselleen. Muiden lähteiden mukaan Filippos julistettiin heti Perdikkaan kuoleman jälkeen kuninkaaksi. Justinus taas väittää , että Perdikkas murhattiin, mitä kuitenkin pidetään epätodennäköisenä. Makedonian kuninkuutta havitteli moni muukin. Vaarallisin valtaistuimen tavoittelijoista oli Argaios, joka sai tukea Ateenalta. Hän nousi maihin Methonen satamakaupungissa ja sai avukseen kolmetuhatta ateenalaista palkkasoturia, joiden kanssa hän marssi kohti Makedonian vanhaa pääkaupunkia Aigaita. Filippos kokosi saatavilla olevat joukot ja yllätettyään ateenalaiset löi heidät.
Valtaistuinta havitteli myös eräs Pausanias, jota traakialalaiset tukivat. Filippoksen onnistui kuitenkin lahjoa traakialaiset. Myös Makedonian pohjoispuolella olevan Paionian heimot olivat hyökkäysaikeissa, mutta heidätkin Filippos lahjoi saadakseen vapaat kädet Argaiosta vastaan. Vuonna 358 eaa. Filippos sai kuulla, että paionialaisten kuningas Agis oli kuollut. Nyt  Filippos hyökkäsi vuorostaan Paioniaan ja kukisti paionialaiset niin perusteellisesti, ettei heistä enää koskaan ollut vaaraa Makedonialle. Jäljellä oli enää Illyrian kuningas Bardylis, jonka joukot olivat voittaneet ja tappaneet Filippoksen veljen Perdikkaan pari vuotta aikaisemmin. Filippos kokosi Bardylistä vastaan 10 000 jalkamiestä ja 600 ratsumiestä käsittäneen armeijan. Tämä yritti neuvotella Filippoksen kanssa,joka ei ollut halukas rauhanneuvotteluihin, elleivät illyrialaiset luovuttaisi takaisin aikaisemmin valtaamiaan kaupunkeja. Kesällä 358 eaa. Filippoksen joukot kukistivat illyrialaiset Herakleia Lynkestiksen taistelussa. Taistelussa kuoli yli 7 000 illyrialaista. Taistelun jälkeen illyrialaiset suostuivat Filippoksen rauhanehtoihin, joiden mukaan he luovuttaisivat hallussaan olevat Länsi-Makedonian kaupungit.
Kukistettuaan kaikki vihollisensa Filippos sai helposti pidetyksi vallassaan koko Makedonian. Perinteisesti kuningas hallitsi varsinaista Makedoniaa Pellan kaupungista. Illyrian rajalla lännessä olevat pienemmät makedonialaiset maakunnat (Lynkestis, Orestis, Elimiotis ja Tymfaia) olivat tähän asti olleet enemmän tai vähemmän itsenäisiä. Maakuntien aatelisetvietiin Pellaan kuninkaan hoviin, ja tärkeiden aatelisten lapset kasvatettiin kuninkaan lasten kanssa (osittain panttivankeina). Filippos sai myös maakunnat tiukemmin valtansa alle solmimalla tärkeitä avioliittoja. Filippos solmi vuonna 357 eaa. avioliiton Epeiroksen kuninkaan tyttären Olympiaan kanssa. Filippos oli saanut valtaansa myös Illyrian rajalla ja Traakiassa sijaitsevia tärkeitä kaivoksia, joiden tuottamilla arvometalleilla hänestä tuli yksi koko kreikkalaisen maailman varakkaimmista ja vaikutusvaltaisimmista hallitsijoista.
Sota Thessaliassa

Ferain tyranni Iason oli 370-luvulla eaa. yrittänyt saada Makedonian eteläpuolella olevan Thessalian valtaansa, mutta ei ollut onnistunut. Iasonin seuraajat olivat jatkaneet yrityksiä alistaa koko Thessalia. Aluksi Theba Kreikan silloisena suurvaltana oli estänyt heitä, mutta 350-luvulla Theban kukistuttua Ferai oli alkanut taas laajentua. Thessalialaiset olivat liittoutuneet poliittisesti liittoon, jonka johtajaksi valittiin arkontti. Filippos teki ensimmäiset sotaretkensä Thessaliaan vuonna 358 ja valtasi tuolloin luultavasti Perrhaebian maakunnan, joka sijaitsi Makedonian ja Thessalian raja-alueella. Samoihin aikoihin Filippos meni naimisiin erään thessalialaisen Larissan kaupungista kotoisin olevan Filinnan kanssa. Larissalaiset vastustivat Ferain laajentumisyrityksiä ja näkivät varmasti Filippoksen mahdollisena liittolaisena.
Vuonna 353 eaa. Filippos sai kutsun tulla avustamaan thessalialaisia sodassa Feraita vastaan. Ferai oli saanut liittolaisekseen Fokiin. Filippos kukistikin helposti fokislaisten 7 000 sotilasta käsittäneen armeijan. Pian fokislainen Onomarkhos saapui Thessaliaan suuren armeijan kanssa ja kukisti Filippoksen taistelussa kahdesti. Filippoksen oli pakko palata Makedoniaan, mutta hänen kerrotaan sanoneen, ettei hän lähtenyt pakoon, vaan perääntyi lyödäkseen takaisin suuremmalla voimalla. Vuonna 352 eaa. hän palasikin ja valtasi piirityksen jälkeen Ferain satamakaupungin Pagasain. Hädissään ferailaiset kutsuivat taas Onomarkhoksen apuun. Fokislaiset saapuivat 20 000 jalkaväensotilaan ja 500 ratsumiehen voimin. Ferailaisilla itsellään joukkoja oli ehkä noin 2 000. Filippos kutsui thessalialaiset koolle ja vaati heitä liittoutumaan kanssaan. Thessalialaiset valitsivatkin Filippoksen arkontikseen. Virka oli elinikäinen, mutta todellisuudessa Thessaliasta tuli tämän jälkeen osa Makedoniaa seuraavaksi 150 vuodeksi. Filippoksen johtamat makedonialaiset ja thessalialaiset kohtasivat Ferain ja Fokiksen joukot niin sanotussa Krookuskentän taistelussa. Filippoksella oli saman verran jalkaväkeä kuin hänen vastustajillaan, mutta hänellä oli ylivoima ratsuväessä. Armeijaan kuului ehkä noin 3 000 ratsuväen sotilasta. Filippoksen ratsuväki osoittautuikin ylivoimaiseksi taistelussa, jossa 6 000 fokislaista menetti henkensä. Onomarkohos kaatui taistelussa, ja yli 3 000 fokislaista otettiin vangiksi. Filippoksen käskystä fokislaiset sotavangit teloitettiin hukuttamalla. Ferai antautui taistelun jälkeen Filippokselle. Ferain johtajat saivat poistua kaupungista 2 000 palkkasotilaansa kanssa.
Kolmas pyhä sota

Niin sanottu kolmas pyhä sota oli alkanut vuonna 356 eaa., kun fokislaiset olivat ottaneet Delfoin temppelien varoja puolustautuakseen Theban aggressioita vastaan. Ateena ja Sparta olivat asettuneet fokislaisten puolelle Thebaa vastaan. Myös thessalialaiset sotivat Theban puolella, ja Filippoksen oli Thessalian arkonttina vaikea olla sekaantumatta sotaan. Filippos painotti sotilailleen sodan uskonnollista luonnetta ja määräsi heidät laittamaan päähänsä laakeriseppeleet.
Krookuskentän taistelun jälkeen 352 eaa. Filippos marssi etelään, mutta fokislaiset ja aferailaiset palkkasotilaat puolustivat Thermopylain solaa, jonka läpi Filippoksen olisi hyökättävä. Myös fokislaisten liittolaiset Ateena ja Sparta lähettivät apujoukkoja, joista pääsi ennen Filipposta meriteitse perille ateenalaisten 5 000 sotilasta. Nähdessään vastassa olevat joukot Filippos päätti olla hyökkäämättä ja palasi Makedoniaan.
Sota Ateenaa vastaan > Khalkidiken valtaus

Filippos aloitti sotatoimet uudelleen vuonna 349 eaa. hyökkäämällä Khalkidiken niemimaan kaupunkeja vastaan. Khalkidiken kaupungit olivat liittoutuneet keskenään, ja niistä tärkein oli Olynthos. Yhteensä kaupunkeja oli 32, muun muassa Anthemos, Poteidaia ja Stageira. Khalkidikeläiset lähettivät avunpyynnön Ateenaan heinäkuussa 349 eaa. Seuraavan vuoden syyskuuhun mennessä Filippos oli kuitenkin vallannut kaikki Khalkidiken kaupungit. Olynthoksen valtaus jätettiin viimeiseksi. Pienimmät kaupungit antautuivat Filippokselle sen jälkeen, kun suuremmat kaupungit oli vallattu piirityksen jälkeen. Olynthos vallattiin parin kuukauden piirityksen jälkeen. Demostheneeltä on säilynyt kolme niin sanottua olynthoslaista puhetta, joissa hän yritti saada ateenalaisia lähettämään apua olynthoslaisille. Näin ei kuitenkaan käynyt. Olynthoslaisten kohtalo oli julma: kaupungin väestö vietiin orjiksi Makedoniaan ja itse kaupunki tuhottiin. Myös muut kaupungit, jotka eivät olleet antautuneet Filippokselle, tuhottiin. Filippos asutti Khalkidiken alueelle makedonialaisia.
Rauha Ateenan kanssa ja Pyhän sodan loppu

Vuonna 347 eaa. ateenalaiset ja Filippos olivat jo valmiita rauhaan. Niin sanottu Filokrateen rauha solmittiin vuonna 346 eaa. Filippoksen vaatimuksesta rauhansopimus sisälsi myös liiton Ateenan ja Makedonian välillä. Osapuolet saivat myös pitää alueet, joita ne hallitsivat rauhansopimuksen kirjoitushetkellä. Vain Fokista ja Halosta kohtaan Filippos vaati saada toimia parhaaksi näkemällään tavalla. Ateenalaiset luopuivat vaatimuksistaan myös Amfipolista kohtaan. Filippos marssikin vuonna 346 eaa. Thermopylain läpi Fokikseen. Sotaväsymystä potevat fokislaiset antautuivat Filippokselle, joka sai näin kunnian päättää jo kymmenen vuotta jatkuneen pyhän sodan. Heti alkuun Filippos luovutti boiotialaisille fokislaisten valtaamat kaupungit. Filippos päätti myös, että Delfoin pyhäkköä suojeleva amfiktyoniliitto sai päättää fokislaisten kohtalosta. Yleensä temppelien ryöstöstä oli tuomittu kuolemanrangaistuksia, eivätkä fokislaiset voineet odottaa liitolta kovin hellää kohtelua. Myös ateenalaiset ja spartalaiset olivat fokislaisten liittolaisina vaarassa joutua liiton julistaman pyhän sodan kohteeksi. Amfiktyoniliitto päätti, että Filippos saisi Fokikselle aikaisemmin kuuluneet kaksi ääntä liiton kokouksissa. Filippos pystyi Thessalian arkonttina vaikuttamaan myös thessalialaisten ääniin. Liitto päätti lopulta, että Fokiksen kaupungit hajotettaisiin ja asukkaat asutettaisiin pieniin kyliin. Fokislaisten piti myös maksaa takaisin varastamansa aarteet.
Kreikan kaupunkivaltiot lyödään

Filippoksen toimista seuraavien vuosien ajalta ei ole tarkkaa tietoa. Luultavasti hän soti valtakuntansa pohjoisosissa. Vuonna 345 eaa. hän oli nykyisessä Albaniassa ja vuonna 342 eaa. armeijoineen Traakiassa. Vuonna 341 eaa. hän perusti Traakiaan Filippopoliin kaupungin (nykyinen Plovdiv). Seuraavana talvena Filippos alkoi piirittää Marmaranmeren rannalla olevaa Byzantionia ja Perinthosta. Yllätyksekseen Filippos sai vastaansa Persian kuninkaan Artakserkses III:n lähettämän armeijan. Ensimmäisen kerran sitten Kserkses I:n sotaretken persialainen armeija hyökkäsi Eurooppaan. Samalla Filippos uhkasi Ateenan viljantuontia Mustaltamereltä. Kun Filippos vielä kaappasi 200 viljalastissa ollutta laivaa, ateenalaiset julistivat sodan. Filippoksella ei ollut muuta mahdollisuutta kuin lopettaa kaupunkien piiritys. Lopulta Persia sai vielä painostettua Theban julistamaan sodan Makedonialle.
Vuonna 338 eaa. ateenalainen Demosthenes oli saanut aikaan Makedonian vastaisen liiton. Filippos hyökkäsi Kreikkaan ja löi Ateenan ja Theban yhdistetyt joukot Khaironeian taistelussa. Samana vuonna perustettiin Korintin liitto, johon kuuluivat kaikki kreikkalaiset kaupunkivaltiot paitsi Sparta. Liiton johtajaksi (hegemon) tuli Filippos.
Vuonna 337 eaa. Filippos esitti Persiaa vastaan sotaretkeä, jonka yhtenä tavoitteena oli vapauttaa kreikkalaiset kaupungit Vähän-Aasian rannikolla. Hän lähetti joukkoja Vähään-Aasiaan Parmenionin ja Attaloksen johdolla keväällä 336 eaa.
Filippoksen kuolema

Vuonna 337 eaa. Filippos löysi itselleen uuden vaimon, makedonialaisen Kleopatran, joka oli makedonialaisen Attaloksen veljentytär. Erään tulkinnan mukaan Filippos meni naimisiin Kleopatran kanssa, koska vaikutusvaltaiset makedonialaiset, kuten Attalos ja hänen appensa Parmenion, vaativat sitä. Toisaalta Attaloksesta ei tiedetä mitään ennen vuotta 337 eaa., ja ilmeisesti hänen arvovaltansa kasvoi vasta sen jälkeen, kun Filippos meni naimisiin Kleopatran kanssa.
Kleopatra syrjäytti Olympiaan Filippoksen suosikkivaimona. Kleopatran ja Filippoksen häiden yhteydessä Attalos sanoi toivovansa Filippokselle vihdoinkin laillista perillistä. Tämä oli tietysti loukkaus Filippoksen perillistä Aleksanteria (myöhemmin Aleksanteri Suuri eli Aleksanteri III) ja Olympiasta kohtaan. Häät muuttuivat tappeluksi, ja lopulta Filippos uhkasi tappaa Aleksanterin. Olympias pakeni Molossiaan ja Aleksanteri lähti jonnekin Illyriaan. Vaarana oli, että Aleksanteri julistautuisi kilpailevaksi kuninkaaksi. Lopulta kiista ratkesi ja Aleksanteri palasi Pellaan. Filippos sai solmituksi avioliiton Molossian Aleksanterin ja oman tyttärensä Kleopatran (joka oli Molossian Aleksanterin sisarentytär) välille.
Filippoksen murhan tausta on monimutkainen. Kerrotaan, että Attalos oli erään nuoren Pausaniaan ystävä. Tämä Pausanias oli kertonut Attalokselle erään Pausanias Orestislaisen pilkanneen häntä. Attaloksen ystävä suunnitteli kuolevansa urhoollisesti tämän takia. Näin kävikin vuonna 336 eaa. Illyriassa käydyssä taistelussa. Attalos kosti ystävänsä kuoleman juottamalla toisen Pausaniaan humalaan ja antamalla palvelijoidensa raiskata hänet. Justinuksen mukaan Attalos olisi itse raiskannut Pausaniaan. Vuoden 336 eaa. keväällä Attalos nimitettiinkin johtamaan Parmenionin kanssa Vähään-Aasiaan lähetettävää armeijaa. Filippos oli haluton tuomitsemaan Attalosta, ja siksi Pausanias suuntasi kostonsa kuningasta kohti.
Filippos salamurhattiin Molossian Aleksanterin ja Kleopatran häiden jälkeisten kilpailujen aikana syksyllä 336 eaa. Murhaaja oli Pausanias. Taustalla epäillään olleen paljon laajempi salajuoni. Myös Aleksanterin ja Olympiaan on epäilty olleen osakkaita tässä salaliitossa. Pian Filippoksen kuoleman jälkeen Aleksanteri III julistettiin kuninkaaksi.
Filippoksen armeija

Ennen Filipposta Makedonian armeija oli huonosti aseistettu ja heikkolaatuinen. Perdikkaan kärsimän tappion jälkeen se oli myös määrällisesti pieni. Toisin kuin kaupunkivaltioilla, Makedonian jalkaväellä ei ollut sotilaallista perinnettä, vaan se koostui lähinnä peltotyökaluilla aseistetuista talonpojista. Filippos uudisti hallituskautensa aikana armeijaa niin, että siitä tuli koko kreikkalaisen maailman paras.
Makedonian armeijan ylpeys oli sen raskas ratsuväki, joka koostui Makedonian maanomistajista. Heitä pidettiin kuninkaan tovereina (hetairoi). Ratsuväki oli järjestetty eskadrooniin (ilai). Filippoksen uran alussa ratsuväen vahvuus oli noin 600, mahdollisesti vain 200. Hänen kuollessaan heitä oli jo yli 3 000. Ratsuväki taisteli kiilamuodostelmassa.
Jalkaväkisotilaita kutsuttiin nimellä pezhetairoi. Sotilaat pantiin harjoittelemaan myös rauhan aikana. Jalkaväkisotilaat muodostivat falangin, ja heidän aseinaan olivat kuusimetriset sarisa-keihäät. Sarisaa on joskus väitetty Filippoksen keksinnöksi. Filippoksen tarkoitus oli saada aikaan sotajoukko, joka pysyisi lyömään Theban kuuluisan falangin. Edestäpäin falangi oli miltei voittamaton. Filippoksen kuollessa armeijassa oli noin 37 000 jalkaväkisotilasta.
Armeijaan kuului muitakin yksikköjä, etupäässä Makedonian hallitsemilta alueilta. Käytettiin esimerkiksi thessalialaista ratsuväkeä. Thessalia oli kuuluisa hevosistaan. Armeijaan kuului myös palkkasotilaita kreikkalaisista kaupunkivaltioista.
Kolmannen pyhän sodan aikana Filippos koki suurimman tappionsa, kun hän kohtasi vihollisen, jolla oli katapultteja. Tämän jälkeen Makedonian armeija varustettiin aikansa parhailla piirityskoneilla. Filippoksen pääinsinööri Polyeidos Thessalialainen kehitti uuden katapulttityypin (katapeitai Makedonikoi), jolla pystyttiin ampumaan kiviä ja raskaita nuolia aiempaa pitemmälle.