stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Humalaperhonen

| Humalaperhonen |
| --- | --- |
 naaras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Yhtäläissuoniset perhoset Exoporia
Yläheimo::  Juuriperhosmaiset Hepialoidea
Heimo::  Juuriperhoset Hepialidae
Alaheimo::  Hepialinae
Suku::  Hepialus
Laji::  humuli
Kaksiosainen nimi
 Hepialus humuli  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Humalaperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Humalaperhonen (Hepialus humuli) on melko kookas, vaalea yöperhonen. Se kuuluu alkeelliseen juuriperhosten heimoon.
Koko ja ulkonäkö

Koiraan siivet ovat puhtaanvalkoiset ja naaraan vaaleankeltaiset. Naarailla on etusiivissä oranssinpunaista kuviointia, joka saattaa joskus erottua heikosti. Lajin siipiväli on 42–75 mm, ja naaras on selvästi koirasta suurikokoisempi. Etu- ja takasiivet ovat lähes samankokoiset. Ruumis on tukeva, karvainen ja molemmilla sukupuolilla väreiltään kellertävä. Raajat ovat oranssit. Juuriperhosille tyypilliseen tapaan humalaperhosen tuntosarvet ovat varsin lyhyet. Lepäävä perhonen pitää siipiään kattolaskuisesti ruumiin sivuilla.
Lennossa perhonen näyttää valkealta. Laji on vaivatonta tunnistaa myös rauhallisesta ja kevyen leijailevasta lentotavastaan. Juuri aavemainen lentotapa on antanut lajille mm. sen englanninkielisen nimen ”ghost moth”.
Levinneisyys ja lentoaika

Humalaperhosta tavataan laajalti Euroopassa. Suomessa laji elää Etelä- ja Keski-Suomessa. Perhosen lentoaika alkaa kesäkuun alkupuoliskolla ja jatkuu heinäkuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat

Humalaperhonen on esiintymisalueellaan yleinen, mutta yöaktiivisena siihen ei ehkä helposti törmää. Koiraat lentävät usein puiden latvustoissa kosiskelemassa naaraita, ja molempia sukupuolia voi nähdä lentämässä hitaasti matalan kasvillisuuden yläpuolella. Aikuisia perhosia saattaa myös lentää valolle. Toukat elävät maan alla ja syövät useiden eri kasvilajien juuria. Laji talvehtii toukkana.
Humalaperhosen pariutumiskäyttäytyminen on erikoinen. Koiraat parveilevat joka ilta yhden tunnin ajan. Parveilu alkaa auringonlaskun aikaan, jolloin koiraat lentävät noin puoli tuntia matalalla heinikon yläpuolella. Ajankohta riippuu valaistuksen määrästä ja käynnistyy suurella tarkkuudella oikeaan aikaan. Tämän jälkeen koiraat nousevat korkeammalle lentääkseen toisen puoli tuntia korkealla puiden latvustoissa. Parveilulennon aikana koiraat erittävät feromonia, jonka ilmaan jättämää vanaa naaraat seuraavat hyvinkin tarkoin. Koiraan siipi heijastaa jopa 40 % siihen osuvasta ultraviolettivalosta, minkä avulla naaras paikallistaa koiraan lopullisesti. Parin kohdatessa koiras koskettaa naarasta jolloin naaras pudottautuu maahan kasvillisuuden joukkoon. Koiras kiinnittyy naaraaseen hyvin erikoisella liikkeellä, jossa se asettuu naarasta vastapäätä ja sitten ohjaa takasiivillään naaraan takaruumista voidakseen kiinnittyä siihen. Kun koiras on kiinnittynyt naaraaseen, se pudottautuu roikkumaan naaraan takaruumiista pää alaspäin. Parittelun päätyttyä naaras munii aamuyön tunteina lentäen hitaasti maanpinnan yläpuolella.
Ravintokasvi

Toukka syö useiden kasvilajien juuria. Tärkeitä ravintokasveja ovat mm. humala (Humulus lupulus), nokkoset (Urtica), takiaiset (Arctium) sekä monet viljelykasvit.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Humalaperhonen (Hepialus humuli)
Suomen Perhoset: Humalaperhonen
UniProt: Taxonomy - Hepialus humuli (Ghost moth) (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Hepialus humuli (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Hepialus humuli, the Ghost swift (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q476878  BioLib: 44516  BOLD: 164127  CoL: 3KWFJ  EoL: 956497  EPPO: HEPIHU  Fauna Europaea: 431770  Fauna Europaea (new): 06748653-65c1-4acd-825c-24fe5b665f29  GBIF: 1828637  iNaturalist: 205224  IRMNG: 11237480  LepIndex: 137124  LoB: 3925  MaBENA: HepiaHumul  NBN: NBNSYS0000005307  NCBI: 470875  Observation.org: 1697  Open Tree of Life: 296767  Laji.fi: MX.58541
Hurmostila

Hurmostila eli ekstaasi on psykologinen voimakas tunnetila, jossa identiteettitunne ja tietoisuus ympäristöstä ovat väliaikaisesti heikentyneet tai hävinneet. Ekstaasia voisi kuvata hurmiolla tai hurmioitumisena.
Ekstaasi saa alkuunsa tunnetilan kiihottamisesta huippuunsa,ihmiset voivat vaipua ekstaasiin esim. urheilutapahtumissa, musiikkitapahtumissa, tai karismaattisessa hengellisessä kokouksessa.
Ekstaasiin pääsemiseksi on käytetty huumaavia aineita, paastoa, tanssia, valvomista, tiettyjen liikkeiden tai sanojen yksitoikkoista toistamista, samojen säkeiden laulamista keskeytyksittä.
Uskonnollinen hurmos

Raamatussa mainitaan hurmostila Pyhä Hengen innoittamana tilana,   mutta hurmostila voi myös olla jonkun muun, kuin Pyhän Hengen aiheuttama.
Delfoin oraakkelin papittaret lankesivat aikoinaan hurmokseen puhuen käsittämätöntä kieltä, josta oraakkelin papit muokkasivat oraakkelin vastaukset.
Uskonnollisessa hurmostilassa ihmisen sielu on vastaanottavainen henkimaailmasta tuleville vaikutteille. Hurmostilaan päästään kiihottavan soiton välityksellä. Baalin profeetat huusivat, tanssivat ja viiltelivät itseään, päästäkseen hurmokseen. Baalin profeetoissa ei vaikuttanut Jumalan Pyhä Henki, vaan Baalin henki.
Torontolaisuus ja Holy drunkness

Holy drunkness (ts. Holy drunkenness tai spiritual drunkenness) eli hengellinen humala on hengellinen ilmiö, joka matkii Raamatussa mainittua Pyhällä Hengellä täyttymistä (ts. paha henki matkii Pyhää Henkeä). Ilmiölle ominaista ovat ihmisen mielen juopuminen ja jopa uupuminen. Myös fyysiseksi muuttunut hengellinen juopumustila kuuluu ilmiöön joissain tapauksissa. Ilmiö on levinnyt Yhdysvalloista muualle maailmaan menestysteologian mukana.
Ilmiöön kuuluvat olennaisena osana hengelliset kokemukset, jotka liitetään Pyhään Henkeen. Näitä ovat esimerkiksi hengellinen juopuminen, ns. pyhä nauru, jumalalliset ilmestykset ja muut hengelliset ns. manifestaatiot, jotka yleensä menevät yli Raamatun tai ovat muualta kuin Jumalasta. Tyypillistä manifestaatioille ja ilmestyksille on, että niitä tulee jopa päivittäin. Vaaralliseksi Holy drunknessin tekeekin juuri se, että ihminen voi luulla ilmestysten ja muiden kokemusten tulevan Jumalalta ja ajattelee olevansa tekemisissä Pyhän Hengen kanssa. Todellisuudessa ihminen kuitenkin on tekemisissä aivan muun hengellisen maailman kanssa, johon hän todennäköisesti on jäänyt riippuvaiseksi Holy drunknessiin liittyvän mielen juopumuksen takia. Maailmaa ja riippuvuutta kuvastaa hyvin se, että ne ikään kuin kuluttavat ihmisen mieltä siten, että hän voi sairastua Holy drunkness -ilmiön vaikuttaessa hänen elämässään tarpeeksi kauan.
Holy drunkness -ilmiötä on nykyisin tarjolla kristillisten seurakuntien kokouksissa, joissa esiintyy menestysteologiaa. Siellä se leviää erilaisten keinojen kautta.
Holy drunkness -ilmiöstä huolimatta Raamatun mukaan ihminen voi näyttää juopuneelta Pyhän Hengen takia (Apt. 2: 1-13). Samaan aikaan on kuitenkin muistettava, että Raamatun mukaan Pyhä Henki on raittiuden henki (2. Tim. 1: 7), mikä tarkoittaa, että ihminen voi näyttää juovuksissa olevalta Pyhän Hengen takia, mutta ei kuitenkaan koskaan ole varsinaisesti juopunut tai humalassa esimerkiksi mielensä puolesta, jos asialla on Pyhä Henki. Raamatusta kannattaa tässä yhteydessä huomioida myös kohdat Ensimmäinen Johanneksen kirje, luku neljä (1. Joh: 4), Paavalin ensimmäinen kirje Timoteukselle, luku neljä (1.Tim: 4) ja Matteuksen evankeliumin luku 7 jakeesta 15 alkaen (Matt. 7:15- ).
Aiheesta muualla

http://www.wayoflife.org/database/beware_of_spiritual_drunkenness.html (Beware of Spiritual Drunkenness)
http://www.kotipetripaavola.com/JDS%20oppi.html (hyvää tietoa menestysteologiasta)
http://bibelfokus.se/fi/holydrunkness (Harhaoppi ”holy drunkness" (hengellinen humala))
Jaakko Husa

Jaakko Husa (s. 1966 Alatornio) on Helsingin yliopiston oikeus ja globalisaatio -professuurin haltija. Oppituoli on sijoitettu oikeustieteelliseen tiedekuntaan.
Husa on valmistunut ylioppilaaksi Putaan lukiosta Torniosta vuonna 1985. Hänellä on puoliso ja kaksi lasta.
Husa on ollut nimitettynä useaan oikeustieteen eri alojen täysprofessuuriin: oikeusvertailun ja valtiosääntöoikeuden (2014–2018) sekä oikeuskulttuurin ja oikeuslingvistiikan professori Lapin yliopistossa (2011–2014), valtiosääntöoikeuden ja yleisen oikeustieteen professori Joensuun yliopistossa (2003–2010) (nyk. Itä-Suomen yliopisto) ja vertailevan julkisoikeuden professori Vaasan yliopistossa (1998–2003). Aiemmin hän on ollut julkisoikeuden assistentti ja yliassistentti Lapin ja Joensuun yliopistoissa. Husa on ollut Suomen Akatemian varttuneena tieteenharjoittajana vuosina 2006–2007. lähde?
Husa väitteli Lapin yliopistossa vuonna 1995 tutkimuksellaan Julkisoikeudellinen tutkimus vastaväittäjinään professorit Antero Jyränki ja Hannu Tapani Klami. Hän on julkaissut yli 200 tieteellistä tekstiä (kirjoja, artikkeleita, arvosteluja) englanniksi (julkaisujen pääkieli) ja suomeksi. Julkaissut tieteellisiä tekstejä myös saksaksi ja ruotsiksi. Husan tekstejä on käännetty muun muassa espanjaksi, japaniksi ja turkiksi. lähde?
Husa on ollut vieraileva tutkijana useissa ulkomaisissa yliopistoissa, kuten Edinburgin yliopistossa (MacCormick Fellow), Maastricht European Private Law Institutessa, Riga Graduate School of Law’ssa (Latvia) ja Hongkongin yliopistossa. Lisäksi hänellä on kansainvälisiä tieteellisiä tehtäviä. Hän on International Academy of Comparative Law’n jäsen (Titular member) ja toimii useiden alansa kansainvälisten julkaisujen, kuten Maastricht Journal of European and Comparative Law'n, brasilialaisen Revista de Direito Comparado e Estudos Culturais’in ja italialaisen Bologna Law Review’n toimituskuntien asiantuntijajäsenenä. Vuonna 2018 hänet kutsuttiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi.
Husan oikeustieteellinen artikkeli Tuomioistuinratkaisut oikeuslähteenä – oikeuslähdeoppi ja oikeusyhteisön kulttuurinen identiteetti sai Lakimies-aikakauskirjan parhaan kirjoituksen palkinnon vuonna 2020.
Teokset

Julkisoikeudellinen tutkimus. Tutkimus julkisoikeudessa harjoitettavan oikeusdogmatiikan metodologiasta.  (Väitöskirja. Acta Universitatis Lapponiensis 4)  Jyväskylä:  Finn-publishers Oy, 1995.
Lainopin maailmanviivat. Lainoppi, dualismit ja metodologia.  (Julkisoikeuden tutkimuksia ja kurssikirjoja N:o 2)  Joensuu:  Joensuun yliopisto, 1996.
Yleinen valtiosääntöoikeus. Hahmotelma modernin valtiosääntöopin mahdollisuudesta, alasta ja sisällöstä.  Joensuu:  Joensuun yliopistopaino, 1997.
Johdatus oikeusvertailuun. Oikeusvertailun perusteet erityisesti julkisoikeutta silmälläpitäen.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1998.
Nordic reflections on constitutional law : a comparative Nordic perspective.  Frankfurt am Main:  Peter Lang, 2002.  ISBN 9780820459523
Non liquet? Vallanjako, perusoikeudet, systematisointi : oikeuden ja politiikan välisiä rajankäyntejä.  (Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen julkaisuja, A-sarja)  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 2004.  ISBN 9518552282
Kreikan oikeus ja oikeuskieli.  (Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen julkaisuja, E-sarja)  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 2007.  ISBN 9789518552591
Kirjoitetaan juridiikkaa.  Helsinki:  Talentum, 2008.  ISBN 9521413557  (Anu Mutasen ja Teuvo Pohjolaisen kanssa)
The constitution of Finland: a contextual analysis.  Oxford:  Hart, 2011.  ISBN 9781841138541
Valtiosääntöoikeus.  Helsinki:  CC Lakimiesliiton kustannus, 2012.  ISBN 9789522461094  (Antero Jyrängin kanssa)
Oikeusvertailu: teoria ja metodologia.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 2013.  ISBN 978-952-246-209-1
Bysantin oikeushistoria: johdatus itäroomalaiseen oikeuskulttuuriin.  (Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen julkaisuja, E-sarja)  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 2013.  ISBN 9789518553352
Julkisen vallan oikeudelliset perusteet: johdatus julkisoikeuteen.  Helsinki:  Talentum, 2014.  ISBN 9789521421679  (Teuvo Pohjolaisen kanssa)
A New Introduction to Comparative Law.  Oxford:  Hart, 2015.  ISBN 9781849469524
Advanced Introduction to Law and Globalisation. Cheltenham: Edward Elgar Publishing, 2018. ISBN 978-1-78811-646-6.
Aiheesta muualla

Husan julkaisuja SSRN -tietokannassa
ResearchPortal-julkaisutietokanta: Jaakko Husa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus 
Muut:  IdRef
Katriina Huttunen

Katriina Huttunen (ent. Savolainen; s. 1959 Iisalmi) on kirjailija ja kirjallisuuden suomentaja, joka on kääntänyt useita teoksia pohjoismaisista kielistä. Hän on muun muassa Finlandia-palkitun kirjailijan Kjell Westön luottosuomentaja. Huttusen käännöstuotantoon kuuluu myös muiden muassa Karl Ove Knausgårdin, Peter Sandströmin, Jussi Adler-Olsenin ja Yahya Hassanin teoksia. Hänen esikoisteoksensa Surun istukka (2019) käsittelee hänen tyttärensä kuolemaa.
Vuonna 2014 Huttunen oli Mikael Agricola -palkintoehdokkaana Sanna Tahvanaisen romaanin Kuningatar suomennoksesta. Vuonna 2016 hänelle myönnettiin Tanskan valtion taiderahaston kääntäjäpalkinto. Palkinnon perustelujen mukaan Huttunen on ansioitunut erityisesti modernin tanskalaisen kirjallisuuden suomentajana, ja ratkaiseviksi ansioiksi katsottiin hänen käännöstyönsä runsaus, käännettyjen teosten monipuolisuus ja käännösten korkea laatu. Vuonna 2017 hänen suomennoksensa Linn Ullmannin romaanista Rauhattomat oli Jarl Hellemann -palkinnon ehdokkaana vuoden 2016 parhaaksi käännöskirjaksi. Vuonna 2019 Huttunen sai Kaarlen palkinnon suomennostyöstään.
Teokset

Surun istukka, S&S 2019 ISBN 978-951-52-4693-6
Mustaa valoa, S&S 2020 ISBN 978-951-52-5095-7
Katriina Huttunen, Mari Pulkkinen: Suremisen taito : kirjoituksia kuolemansurusta. Helsinki: S & S, 2021 ISBN 978-951-52-5468-9
Jälkikuolema : epämukavia ajatuksia holokaustikirjallisuudesta. Tammi 2023 ISBN 978-952-04-4234-7
Aiheesta muualla

Katriina Huttunen: Hautausmaa on kotini 17.2.2018. Yle/KulttuuriCocktail.
Ajantasan lauantaivieras: Katriina Huttunen Yle Areena. 10.8.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)
Pentti Huovinen
Julkaisut

Hänninen, Pentti & Huovinen, Pentti. Infektiotaudit. Helsinki: WSOY, 1990. ISBN 951-0-16679-0.
Hänninen, Pentti & Huovinen, Pentti. Infektiotaudit. Helsinki: WSOY, 1994. ISBN 951-0-19356-9.
Huovinen, Pentti & Vaara, Martti: Avohoidon mikrobilääkkeet.  Helsinki:  Lääkelaitos ja kansaneläkelaitos, 1995.  ISBN 951-530-559-4
Hyvät, pahat, näkymättömät. Miten selvitä elämässä mikrobien kanssa.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-025-796-6
Arvilommi, Heikki, Huovinen Pentti & Viljanen, Matti. Kirsikoita kihtiin. Lääkärit pakisevat. Helsinki: WSOY, 2004. ISBN 951-0-29536-1.
Rukous kannattaa. Voiko rukous parantaa?  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-030-921-4
Huovinen, Pentti (päätoim). Suomalainen lääkärikirja. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-32241-5.
Huovinen, Pertti & Matilainen, Irmeli: Heippa, täällä bakteeri!  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-033-160-6
Huovinen, Pentti & Ziegler, Thedi. Influenssa. Pandemiaviruksen päiväkirja. Helsinki: Kustannus Oy Duodecim, 2011. ISBN 978-951-656-415-2.
Huovinen, Pentti. Tanssii bakteerien kanssa. Helsinki: Kustannus Oy Duodecim, 2012. ISBN 978-951-656-454-1.
Huovinen, Pentti. Parantavat bakteerit. Helsinki: WSOY, 2021. ISBN 978-951-0-46201-0.
Julkaisut > Tärkeimpiä tieteellisiä julkaisuja

Huovinen P, Toivanen P. Trimethoprim resistance in Finland after five years' use of plain trimethoprim. Br Med J 1980;280:72-74 (article).
Huovinen P, Mäntyjärvi R, Toivanen P. Trimethoprim resistance in hospitals. Br Med J 1982;284:782-784 (article).
Huovinen P, Lahtonen R, Ziegler T, Meurman O, Hakkarainen K, Miettinen A, Arstila P, Eskola J, Saikku P. Pharyngitis in adults; the presence and co-existence of viruses and bacterial organisms. Ann Intern Med 1989;110:612-616.
Viljanen MK, Peltola T, Junnila SYT, Olkkonen L, Järvinen H, Kuistila M, and Huovinen P. Outbreak of diarrhoea due to Escherichia coli O111:B4 in schoolchildren and adults; association of Vi antigen-like reactivity. Lancet 1990;336:831
Seppälä H, Nissinen A, Järvinen H, Huovinen S, Henriksson T, Herva E, Holm SE, Jahkola M, Katila M-L, Klaukka T, Kontiainen S, Liimatainen O, Oinonen S, Passi-Metsomaa L, and Huovinen P. Resistance to erythromycin in group A streptococci. N Engl J Med 1992;326:292-297.
Seppälä H, Klaukka T, Vuopio-Varkila J, Muotiala A, Helenius H, Lager K, Huovinen P and the Finnish Study Group for Antimicrobial Resistance. The effects of changes in the consumption of macrolide antibiotics on erythromycin resistance in group A streptococci in Finland. N Engl J Med 1997;337:441-446.
Huovinen P, Cars O. Control of antimicrobial resistance: time for action. Br Med J 1998;317:613-614. (An editorial)
Huovinen P. Macrolide-resistant group A streptococcus – now in the United States. N Engl J Med 2002;346:1243-5. (Editorial)
Bush K, Courvalin P, Dantas G, Davies J, Eisenstein B, Huovinen P ym. Tackling antibiotic resistance. Nature Rev Microbiol 2011;9(12):894-6.
Tähtinen P, Laine MK, Huovinen P, Jalava J, Ruuskanen O, Ruohola A. A Placebo-Controlled Trial of Antimicrobial Treatment for Acute Otitis Media. N Engl J Med 2011; 364:116-26.
Virta L, Auvinen A, Helenius H, Huovinen P, Kolho K-L. Repeated exposure to antibiotics is associated with the development of pediatric Crohn's disease – a Finnish nationwide register-based, case-control study. Am J Epidemiol 2012; 175:775-84.
Berendonk TU, Manaia CM, Merlin C, Fatta-Kassinos D, Cytryn E, Walsh F, Bürgmann H, Sørum H, Norström M, Pons M-N, Kreuzinger N, Huovinen P, Stefani S, Schwartz T, Kisand V, Baquero F, Martinez JL, and the European COST Action DARE group. Tackling antibiotic resistance: the environmental framework. Nature Rev Microbiol 2015;13(5):310-7.
Pekkala S, Munukka E, Kong L, Pöllänen E, Autio R, Roos C, Wiklund P, Fischer-Posovsky P, Wabitch M, Alen M, Huovinen P, Cheng S. Toll-like receptor 5 in obesity - the role of gut microbiota and adipose tissue inflammation. Obesity 2015;23:581-90.
Munukka E, Rintala A, Toivonen R, Nylund M, Yang B, Takanen A, Hänninen A, Vuopio J, Huovinen P, Jalkanen S, Pekkala S. Faecalibacterium prausnitzii treatment improves hepatic health and reduces adipose tissue inflammation in high-fat fed mice. ISME Journal 2017;11:1667-79.
ORCID ID: orcid.org/0000-0003-0003-1539
Aiheesta muualla

Kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Tieteilijät:  ORCID  ResearcherID
Humppilan rautatieasema

Humppilan rautatieasema (lyh. Hp) on rautatieasema Suomen rataverkolla rataosalla Turku–Toijala. Asemalla pysähtyvät Turun ja Tampereen väliä liikennöivät henkilöjunat, nykyään noin 7 junaa päivässä kumpaankin suuntaan.
Historia

Humppilan rautatieasema otettiin käyttöön 1876 valtion Turku–Toijala-radan valmistumisen yhteydessä. Aluksi liikennepaikan nimenä oli Koivisto, mutta se muutettiin kunnan nimen mukaiseksi 1890-luvun lopulla kapearaiteisen Jokioisten rautatien valmistuttua. Vuonna 1983 valmistunut nykyinen asemarakennus korvasi vuonna 1973 tulipalossa tuhoutuneen alkuperäisen asemarakennuksen.
Turku–Toijala-radan sähköistämisen sekä muiden uudistusten myötä aseman raiteille saatiin sähköistys vuonna 2000. Saman vuoden maaliskuussa aseman lipunmyyntipalvelut lopetettiin, minkä jälkeen se oli välillä taiteilijan ateljeetilana. Sittemmin asemarakennus on suljettu kokonaan ja asetettu myyntiin. Nykyisin rautatieasemalla toimii Humppilan Työpaja Asematupa, joka järjestää kuntouttava työtoimintaa, työkokeilua ja työvalmennusta sekä tarjoaa työssäoppimispaikkoja.
Samalta liikennepaikalta liikennöivät vuosina 1898–1974 myös Jokioisten rautatien junat ja vuodesta 1994 lähtien Jokioisten museorautatien junat omalta liikennepaikaltaan hieman sivummalta.
Historia > Jokioisten kapearaiteinen rautatie

Vuodesta 1898 alkaen samalta liikennepaikalta liikennöivät myös kapearaiteisen Jokioisten rautatien henkilö-, sekä tavaraliikenne. 750 millimetrin raideleveydelle rakennettu rata kulki noin 23 kilometrin matkan Humppilasta Minkiön ja Jokioisten kautta Forssaan, josta sillä oli yhteys edelleen Forssan sähköradalle. Radan henkilöliikenne lakkautettiin 1954 ja tavaraliikenne 1974.
Kapearaiteinen rata Humppilasta Minkiölle purettiin 1975, mutta rakennettiin uudelleen Jokioisten museorautatien toimintaa varten vuosien 1992 ja 1994 välisenä aikana. Ratapihan uusi asema jouduttiin kuitenkin valtion ratapihalla tehtyjen muutostöiden seurauksena rakentamaan hieman alkuperäistä liikennepaikkaa idemmäksi ja sen viralliseksi nimeksi annettiin Humppila-Museorautatie (lyh. Hpm). Museorautatien asema sijaitsee radan eteläpuolella.
Historia > Asemarakennukset

Alkuperäinen asemarakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1973 postikonttorin kassakaapin epäonnistuneen ryöstöyrityksen seurauksena. Ryöstäjät ilmeisesti säikähtivät jotakin ja jättivät polttoleikkauslaitteen liekin päälle lähtiessään karkuun. Humppila sai olla ilman varsinaista asemarakennusta lähes kymmenen vuotta, sillä uusi Mauri Liedenpohjan suunnittelema asemarakennus valmistui vasta vuonna 1983. Tähän saakka liikenteenohjaus tapahtui tavaramakasiinista käsin.
Asema nykyään

Asema on nykyisin miehittämätön, eikä siellä ole lipunmyyntiä. Liikennepaikkaa ohjataan kauko-ohjauksella Tampereen ohjauskeskuksesta.
Asemalla pysähtyvät Turun ja Tampereen väliä liikennöivät henkilöjunat, mikä johtuu osittain aseman sijainnista likimain puolessavälissä Turun ja Toijalan välistä rataosaa. Samoihin aikoihin Turusta ja Tampereelta lähtevät junat kohtaavat asemalla ja junien kohtaamisia onkin Humppilassa runsaasti. Pääasiassa Turkuun liikennöidään raiteelta 1 ja Tampereen suuntaan raiteelta 2, mutta muutamat vuorot poikkeavat tästä säännöstä.
Rautatieaseman henkilöliikennepysähdykset on säilytetty myös noin 20 kilometrin päässä olevan Forssan kaupungin henkilöliikennettä ajatellen, josta valtatie 2:n kautta Humppilan asemalle kulkee linja-autojen Helsinki–Pori-pikavuoroja sekä vakiovuoroja.
Keväällä 2010 Humppilan kunta osti asemarakennuksen ja lähistöllä sijaitsevan vanhan asemapäällikön asuinrakennuksen.
Humppilan rautatieasemalta on kesäsunnuntaisin vaihtoyhteys Jokioisten museorautatien juniin, jotka lähtevät aseman itäpuolelta olevalta Humppila-Museorautatie-nimiseltä liikennepaikalta.
Huttukylä

| Huttukylä |
| --- | --- |
 Huttukylän koulu
 Kaupungin kartta, jossa Huttukylä korostettuna.  Luettelo Oulun suuralueista ja kaupunginosista
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Kiimingin suuralue
Koordinaatit:  65°05′N, 025°52′E
Kaupunginosa nro:  132
Väkiluku:  496  31.12.2023
Työpaikkoja:  68 kpl   (31.12.2011)
Huttukylä on Oulussa Kiimingin suuralueella sijaitseva kaupunginosa, joka muodostettiin vuoden 2013 alussa Oulun kuntaliitoksen yhteydessä. Kaupunginosan keskus on samanniminen kylä, joka sijaitsee Kiiminkijoen varrella noin seitsemän kilometriä Kiimingin kirkonkylästä etelään, seututien 848 ja Vesalantien risteyskohdassa.
Kylällä toimii Huttukylän nuorisoseura, jonka toiminta alkoi vuonna 1934.
Huttukylän koulu on perustettu vuonna 1913. Koulu lakkautettiin vuonna 1971, mutta kylän asukasluvun kasvettua koulurakennus otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1985. Lukuvuonna 2013–2014 koulussa opiskeli 113 oppilasta luokka-asteilla 0–6. Koulurakennuksessa on neljä luokkatilaa sekä liikuntasali, se tehtiin alkujaan Koitelin sahan alueelta puretusta työntekijöiden asumarakennuksesta.
Huttukylä on myös Tilastokeskuksen rajaama tilastollinen taajama, jossa oli vuoden 2011 lopussa 312 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huttukylä Wikimedia Commonsissa
Huttukylän nuorisoseura (Arkistoitu – Internet Archive)