stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Coltrane
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Coltrane Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto. (englanniksi)
Diskografia. Alwaysontherun.net. (englanniksi)
The Coltrane Home Museum in Dix Hills The John and Alice Coltrane Home (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef 
John Coltranen kotitalo Philadelphiassa osoitteessa 1511 North Thirty-third Street.
Dizzy Gillespie vuonna 1955.
Pharoah Sanders ja Reggie Workman tuntemattoman rumpalin kanssa.
Clausiuksen teoreema

Clausiuksen teoreema tai Clausiuksen epäyhtälö ilmaisee termodynaamisen järjestelmän vapaaehtoisen muutoksen suunnan ja eristetyn järjestelmän tasapainotilan. Clausiuksen teoreemaa käytetään muodostettaessa termodynaamisen tasapainon määritykseen keskeisesti kuuluvat tilafunktiot, Helmholtzin vapaaenergia ja Gibbsin vapaaenergia.
Entropia ja eristetty järjestelmä

Tarkasteltaessa entropian osuutta vapaaehtoisessa eli irreversiibelissä muutoksessa, on valittu eristetty järjestelmä siinä olevan energian pitämiseksi vakiona. Tällöin vapaaehtoisen muutoksen järjestelmässä aiheuttaa entropian kasvu,  dS>0. Entropian kasvu aiheutuu järjestelmästä itsestään. Entropia kasvaa vapaaehtoisessa muutoksessa kunnes järjestelmä saavuttaa tasapainotilan, jolloin entropia on suurimmillaan. Tämä entropiaperiaate osoittaa luonnollisen muutoksen suunnan. Tasapainotilassa eristetylle järjestelmälle  dS=0, joka pätee myös mille tahansa reversiibelille (palautuvalle) muutokselle jos järjestelmä säilyy tasapainotilassa muutoksen ajan. Tiivistettynä
Entropian mittaus

Entropian tarkka arvo on laskettavissa:
Damelin kieli

Damelin kieli on Pakistanin Khyber Pakhtunkhwan maakunnassa Kunarin jokilaaksossa sijaitsevassa Damelin kylässä puhuttava indoiranilainen kieli. Vuonna 1992 sen puhujia arvioitiin olevan 3000–5000 henkeä.
Dameli tunnetaan ainoastaan laakson ulkopuolella käyneiltä puhujilta saaduista tiedoista. Niiden perusteella se sisältää sekä dardilaisia että nuristanilaisia piirteitä.
Aiheesta muualla

Decker, Kendall D. (1992) Languages of Chitral. (Arkistoitu – Internet Archive) Sociolinguistic Survey of Northern Pakistan, 5. Islamabad: National Institute of Pakistan Studies, Quaid-i-Azam University and Summer Institute of Linguistics. xxii, 257 p. ISBN 969-8023-15-1.
Morgenstierne, Georg (1926) Report on a Linguistic Mission to Afghanistan. Instituttet for Sammenlignende Kulturforskning, Serie C I-2. Oslo. ISBN 0-923891-09-9.
Morgenstierne, Georg (1942) "Notes on Dameli. A Kafir-Dardic Language of Chitral." Norsk Tidsskrift for Sprogvidenskap Vol. 12: 115 - 198.
Perder, Emil (2013) A Grammatical Description of Dameli. Dissertation, Stockholm: Department of Linguistics, Stockholm University. ISBN 9789174477702.
Dalagatan

Dalagatania kaakkoon päin Vasaparkenin kohdalla. Toinen rakennus vasemmalta oli Astrid Lindgrenin kotitalo vuosina 1941–2002.
Dalagatan on Tukholman Norrmalmilla ja Vasastadenissa sijaitseva katu, joka ulottuu kaakko-luoteissuunnassa Wallingatanilta Hagastadeniin.
Kirjailija Astrid Lindgren asui Dalagatan 46:ssa vuodesta 1941 kuolemaansa saakka vuonna 2002.
Kuvia

Dalagatanin lounaispuolella sijaitsee Sabbatsbergin sairaala. Kuvassa näkyy myös Vasaparken.
Dalagatanin, Tegnérgatanin, Västmannagatanin ja Rådmansgatanin rajaamassa korttelissa sijaitsee musiikkipainotteinen Adolf Fredrikin koulu. Arkkitehti Georg A. Nilsson, 1911.
Kyltti kertoo, että Komisario Beck tähtäimessä -elokuvan ampumakohtaus kuvattiin Dalagatan 34:ssä.
Kyltissä mainittu Eastmaninstitutet on George Eastmanin lahjoituksen avulla rakennettu hammashoitola.
Dalagatanin ja Karlbergsvägenin risteys.
Erik Lallerstedtin suunnittelema vuonna 1903 valmistunut Pyhän Matteuksen kirkko Dalagatanin ja Vanadisvägenin risteyksessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dalagatan Wikimedia Commonsissa
Cranbrook Educational Community

Näkymä Cranbrookin kampukselta.
Cranbrook Educational Community on Yhdysvaltojen Michiganissä sijaitseva useista oppilaitoksista ja museoista koostuva kampus, jonka yhtenä pääsuunnittelijana ja ensimmäisenä johtajana toimi suomalainen arkkitehti Eliel Saarinen.
Cranbrook Educational Communityn perusti 1900-luvun alussa sanomalehtikustantaja George Gough Booth. Kampus sijaitsee Detroitin esikaupungissa nimeltä Bloomfield Hills, ja se koostuu Cranbrookin alakoulusta, yläkoulusta ja high schoolista (Cranbrook Schools), taideakatemiasta (Cranbrook Academy of Art), taidemuseosta (Cranbrook Art Museum), tiedeinstituutista (Cranbrook Institute of Science) kaukoputkineen ja planetaarioineen sekä George Boothin perheelle rakennetusta talosta (Cranbrook House and Gardens).
Kampusalueella on myös Christ Church Cranbrook -niminen kirkko, joka kuuluu Yhdysvaltain episkopaalisen kirkon Michiganin hiippakuntaan. Kampusalueen kokonaispinta-ala on nykyisin 129 hehtaaria. Alue sai nimensä perustaja Boothin isän synnyinkaupungista Cranbrookista, joka sijaitsee Englannin Kentissä.
Cranbrookin kampus tunnetaan arts and crafts -tyylisestä arkkitehtuuristaan, ja se lukeutuu Yhdysvaltojen kansallisesti merkittäviin historiakohteisiin. Sen toisena suunnittelijana toimi Eliel Saarisen ohella monista Detroitiin suunnittelemistaan rakennuksista tunnettu Albert Kahn. Alueella on paljon ruotsalaisen Carl Millesin ja amerikkalaisen Marshall Fredericksin veistoksia. Milles ja Fredricks myös viettivät monia vuosia Cranbrookin taideakatemian opettajina eli residenssitaiteilijoina.
Cranbrook Schools

Ensimmäinen George Boothin alueelle perustamista kouluista oli Bloomfield Hills School, joka oli tarkoitettu seudun asukkaiden lapsille. Seuraavaksi hän rakennutti Cranbrookiin poikien sisäoppilaitoksen parhaiden englantilaisten yksityiskoulujen mallin mukaan. Arkkitehdiksi hän valitsi suomalaisen Eliel Saarisen, ja rakennus valmistui vuonna 1928. Päärakennuksen lisäksi kouluun kuuluu kolme asuntolarakennusta (Stevens Hall, Page Hall ja Coulter Hall) sekä kaksi liikuntarakennusta (Lerchen Gymnasium ja Keppel Gymnasium) ja urheilukenttä Thompson Oval. 1970-luvulla poikakoulun yhteyteen rakennettiin myös Gordon Science -niminen luonnontieteiden koulurakennus.
George Boothin puoliso Ellen Scripps Booth suostutteli miehensä rakennuttamaan Cranbrookiin myös tyttökoulun. Booth antoi vaimolleen tehtäväksi vetää kouluprojektia, ja lopputulos sai nimen Kingswood School for Girls. Sen suunnittelussa Ellen Booth antoi Eliel Saariselle varsin vapaat kädet, ja arkkitehti päätyi kokoamaan kaikki koulun toiminnot yhteen suureen rakennukseen.
Vuonna 1986 Cranbrookin poika- ja tyttökoulut yhdistyivät nimellä Cranbrook Kingswood Upper School.
Cranbrook Academy of Art

Cranbrook Academy of Art perustettiin vuonna 1932, ja siitä tuli yksi merkittävimmistä taideoppilaitoksista Yhdysvalloissa. Usein Saksan Bauhausiin rinnastettu taideakatemia on vuonna 1984 The New York Timesissa julkaistun artikkelin mukaan vaikuttanut ratkaisevasti siihen, miltä nykyajan Yhdysvallat näyttää.
Taideakatemia käyttää Bauhausin tavoin opetusmenetelmänä 10–16 opiskelijan pienryhmiä, joita kutakin ohjaa yksi ainoa residenssitaiteilija läpi opiskeluvuosien. Oppilaitoksen graduate-ohjelmaan ei kuulu lainkaan erityisiä kursseja vaan ainoastaan omatoimisia projekteja ohjaajan valvonnassa.
Cranbrookin taideakatemia noteerataan yleensä korkealle amerikkalaisten medioiden säännöllisesti julkaisemissa eri korkeakoulujen rankinglistoissa. Nykyisin siellä voi opiskella arkkitehtuuria, graafista suunnittelua, teollista muotoilua, keramiikkaa, tekstiilitaidetta, metallitaidetta, maalausta, valokuvausta, taidegrafiikkaa ja kuvanveistoa.
Cranbrookin taideakatemiassa ovat opiskelleet muun muassa Harry Bertoia, Charles Eames, Duane Hanson, Fumihiko Maki, Ralph Rapson, Eero Saarinen ja Daniel Libeskind, joka toimi myös koulun opettajana vuosina 1978–1985.
Cranbrook Art Museum

Cranbrook Art Museumin pysyvän kokoelman nimiä ovat Charles ja Ray Eames, Harry Bertoia, Maija Grotell ja Carl Milles sekä Robert Motherwell, Andy Warhol ja Roy Lichtenstein. Museo valmistui Eliel Saarisen suunnittelemana vuonna 1942 yhteiseen rakennukseen taideakatemian kanssa. Vuosina 2009–2011 museo oli suljettu korjaus- ja laajennustöiden vuoksi. Museo järjestää kiertokäyntejä Eliel Saarisen itselleen suunnittelemaan taloon kampusalueella.
Cranbrook House and Gardens

Cranbrook House and Gardens tarkoittaa Albert Kahnin kampuksen perustajan George Boothin käyttöön suunnittelemaa, vuonna 1908 valmistunutta taloa ja sen puutarhaa. Toukokuusta lokakuuhun vierailijat voivat opastetuilla kiertokäynneillä nähdä talon alimman kerroksen kymmenen huonetta, joissa on paljon tekstiili- ja veistotaidetta. Talon ylemmät kerrokset toimivat kampusalueen hallintotoimiston tiloina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cranbrook Educational Community Wikimedia Commonsissa
Kuvia Cranbrookista Flickr-palvelussa
Cranbrookin virallinen sivusto
Design in America : the Cranbrook vision, 1925-1950, The Metropolitan Museum of Art
Clark, Robert J. ym.: Design in America: The Cranbrook Vision, 1925–1950. New York: Harry N Abrams 1984. ISBN 978-0-8109-0801-7.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cranbrook Educational Community
Cranbrook Academy of Art, Eliel Saarinen (1932)
Cranbrook House puutarhoineen.
Käännös suomeksi
Curtiss SB2C Helldiver

| Curtiss SB2C Helldiver |
| --- | --- |
 Curtiss SB2C Helldiver
Tyyppi:  syöksypommittaja tiedustelukone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Curtiss Fairchild Canada Canadian Car & Foundry
Ensilento:  1940
Esitelty:  1943
Valmistusmäärä:  7 200 
Curtiss SB2C Helldiver on yhdysvaltalainen syöksypommittaja toisessa maailmansodassa. Se kehitettiin kaksitasoisesta Model 77:sta eli SBC Helldiver -tyypistä. Se korvasi SBD Dauntless - tyypin. Ensimmäinen tuotantomalli SB2C-1 lensi Heinäkuussa 1942.
Tausta, pääversioita

Laivasto teki päätöksen uudesta tyypistä Toukokuussa 1939. XSB2C-1 prototyypin  neitsytlento tapahtui joulukuussa 1940.
Ennen tuotantoa koneen pyrstö sekä ohjainpinnat suunniteltiin uudelleen suuremmiksi. Siihen tehtiin taistelukoneen vaatimia muutoksia kuten panssarointi ja itsetiivistyvät polttoainesäiliöt. Version nimeksi tuli SB2C-1. Sen moottori oli Wright R-2600-8 Cyclone -tyyppinen kaksirivinen ja 14-sylinterinen tähtimoottori, jonka teho oli 1700 hv (1268 kW).
Potkuri oli kolmilapainen Curtiss Electric - vakiokierrospotkuri. Aseistuksena oli enintään 900 kg pommeja pommikuilussa ja siipien ripustimissa sekä viisi 12,7 mm:n konekivääriä, kaksi kummassakin siivessä ja yksi hydraulisella jalustalla ohjaamon takaosassa. 
SBC2-3 versiossa moottori oli R-2600-20 jonka tehoa oli 1900 hevosvoimaa (1416 kW). Potkuri oli 4 - lapainen Curtiss Electric - vakiokierrospotkuri. Kumpikin konekivääripari siivissä korvattiin yhdellä 20:n millimetrin tykillä. Ohjaamon takaosassa oli kaksi liikuteltavaa 0,30 kaliiperin (7,62 mm) konekivääriä. Pommikuormaa oli enintään 1361 kg sekä pommikuilussa että siiven ripustimissa.
Laskusiivekkeet toimivat myös jarrusiivekkeinä pommitussyöksyssä. SBC2-4 versioon tuli rei'itetyt laskusiivekkeet sekä telineet raketeille, jotka olivat myös -5 versiossa. Syvyyspommien ja torpedojen käyttö aselastina oli mahdollista. SBC2-4 ja -5 versioita valmistettiin yli 3000 kpl ja ne olivat päätuotantomallit.
Curtiss SB2C oli Yhdysvaltain laivaston viimeinen erityisesti syöksypommitukseen tarkoitettu kone. Käytännössä havaittiin, että Grumman F6F Hellcat - hävittäjä pystyi samoihin tehtäviin suorituskykynsä, rakenteensa ja aseistuksen osalta. Erityisesti rakettien käyttöönotto ja niiden pommeja parempi tarkkuus tekivät syöksypommituksen rasituksia kestävän koneen suunnittelun tarpeettomaksi. Yleisemmin syntyi uusi käsite, hävittäjä-pommittaja.
Kaikkiaan eri versioita valmistettiin 7200 kpl. Yhdysvaltain ohella sen liittolaismaat käyttivät tyyppiä,suuremmassa määrin vasta toisen maailmansodan jälkeen. Osan koneista valmisti Kanadassa kaksi valmistajaa. Joistakin versioista oli olemassa kahta alatyyppiä.  Maatukikohdista toimiva variantti tunnettiin nimellä A-25 Shrike.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.018000011,18 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&015.015000015,15 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004,00 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&039.020000039,20 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&04588.&&&&004 588 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Wright R-2600 Cyclone -tähtimoottori; &&&&&&&&&&&01268.&&&&001 268 kW (&&&&&&&&&&&01700.&&&&001 700 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0452.&&&&00452 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0256.&&&&00256 km/h 5 100 metrissä 450 kg pommikuormassa (-3 versio)
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02213.&&&&002 213 km
Nousuaika: 8,5 min 5 000 metriin (-3 versio)
Aseistus
2 × 20 mm tykkiä siivissä
2 × liikuteltavaa 7,62 mm konekivääriä taka-ampumossa
1 361 kg pommeja tai torpedoja
Thaimaan ilmavoimien SB2C-5 Helldiver.
Karl Dahlman

Karl Rafael Dahlman
Karl Rafael Dahlman (15. lokakuuta 1897 Helsinki – 6. tammikuuta 1922) oli helsinkiläinen jääkäri ja heimosoturi. Hän osallistui vapaussotaan sekä lukuisiin heimosotiin. Karl Dahlmanin vanhemmat olivat liikemies Karl August Dahlman ja Ida Nordström.
Jääkäriaika

Karl Dahlman liittyi vapaaehtoisena Saksan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 7. maaliskuuta. Hän osallistui Saksan itärintaman Misse-joen ja Aa-joen taisteluihin.
Suomen sisällissota

Jääkärijefreitteriksi ylennetty Karl Dahlman saapui kotimaahan jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918. Dahlman määrättiin päälliköksi Virtain pataljoonan 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet siirrettiin Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 3. pataljoonan 3. komppanian päälliköksi. Dahlman taisteli komppaniansa mukana Vaskivedellä, Kurussa, Teiskossa, Viljakkalassa, Ylöjärvellä, Epilän-Tampereen taisteluissa ja Karkussa sekä Savon rintamalla.
Vapaussodan jälkeinen sotaisa nuoruus

Vapaussodan jälkeen Karl Dahlman jatkoi palvelustaan samassa joukko-osastossa komppanianpäällikkönä. Hän siirtyi 9. heinäkuuta jääkärikapteeni Toivo Kuisman retkikuntaan, jossa määrättiin joukkueenjohtajaksi 2. komppaniaan. Kuisman retkikunnassa Dahlman palveli 15. marraskuuta 1918 asti ja osallistui taisteluihin Viesungissa ja Vuokkiniemellä. Dahlman liittyi joukkueenjohtajaksi Viron vapaussotaan matkaavaan Pohjan poikain rykmentin II pataljoonan 5. komppaniaan. Viron armeijassa Dahlman sai vänrikin arvon. Karl Dahlman osallistui Pohjan Poikien mukana taisteluihin Valkissa ja Marienburgissa sekä Petserissä. Hän haavoittui Kirovon kartanon valtauksessa 21. maaliskuuta 1919 ja palasi Suomeen. Toivuttuaan saamistaan vammoista Dahlman liittyi 25. kesäkuuta 1919 Aunuksen retkikuntaan ja sijoitettiin joukkueenjohtajaksi sen 2. rykmentin III pataljoonan 3. komppaniaan. Aunuksen retkikunnassa Dahlman osallistui taisteluihin Säämäjärvellä. Hän palveli retkikunnassa 23. elokuuta 1919 asti. Tämän jälkeen Dahlman jatkoi taisteluita Inkerin vapaajoukoissa, joihin hän liittyi 5. lokakuuta 1919. Dahlman sijoitettiin tiedusteluosaston päälliköksi Pohjois-Inkerin rykmenttiin, jonka mukana hän otti osaa Petroskajan taisteluun. Pohjois-Inkerin rykmentissä Karl Dahlman palveli 18. joulukuuta 1919 asti, jonka jälkeen hän astui Suomen armeijan palvelukseen ja sijoitettiin vääpeliksi Terijoen rajavartiopataljoonan 12. komppaniaan, joka myöhemmin liitettiin Käkisalmen läänin rykmenttiin. Hänet siirrettiin 26. huhtikuuta 1921 Savon jääkärirykmentin 3. komppanian vääpeliksi. Karl Dahlman erosi armeijasta 31. lokakuuta 1921. Dahlman liittyi nyt joukkueenjohtajaksi Repolan pataljoonaan ja otti osaa Porajärven taisteluun, jossa hän haavoittui 28. joulukuuta 1921. Karl Dahlman menehtyi saamiinsa haavoihin 6. tammikuuta 1922. Jääkärivääpeli, Viron armeijan vänrikki Karl Dahlman on haudattu Viipuriin.
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Alex Cross

Alex Cross on fiktiivinen hahmo James Pattersonin Alex Cross -kirjasarjassa ja sen pohjalta tehdyissä elokuvissa. Cross on afroamerikkalainen etsivänä toimiva entinen FBI-agentti ja psykologi.
Työelämä

Alex Cross työskenteli aluksi yksityisenä psykologina Washingtonissa. Hän kamppaili elannosta kolme vuotta, kunnes luovutti. Hän liittyi Washingtonin poliisiin psykologiksi työskentelemään murhien ja muiden suurten rikosten parissa. Cross on profiloija. Hän on VICAP-ohjelmassa (Violent Criminal Apprehension Program, suom. Väkivaltaisten rikollisten tietokanta) yhdessä FBI:n ja Washingtonin poliisin kanssa. Oltuaan lyhyen aikaa FBI:n agenttina Cross siirtyi takaisin yksityiseksi psykologiksi ja jatkoi Washingtonin poliisin ja FBI:n auttamista tarvittaessa. Hän palasi myöhemmin poliisivoimiin erityiskonsultiksi suurten tapausten yksikköön. Washington Post -lehti julkaisi syventävän artikkelin Crossista otsikolla ”Cross - The Last Southern Gentleman” (suom. Cross - Etelän viimeinen herrasmies). Artikkeli ylisti hänen työtään murhien parissa, ja se toi hänet yhteiskunnan tietoon.
Yksityiselämä

Alex Cross syntyi Winston-Salemin kaupungissa Pohjois-Carolinassa. Alexin vanhemmat kuolivat hänen ollessa nuori: äiti kuoli keuhkosyöpään Alexin ollessa yhdeksänvuotias ja alkoholisti-isä vuotta myöhemmin. Alex lähetettiin Washingtoniin isoäitinsä Regina Cross Hopen (”Nana Mama”) luokse asumaan. Isoäiti työskenteli tuolloin englannin opettajana ja apurehtorina. Alexilla on kolme veljeä, joista kaksi on kuollut.
Alexin vaimo Maria, joka työskenteli sosiaalityöntekijänä, ammuttiin eräästä ohiajavasta autosta käsin. Tapausta ei koskaan ratkaistu. Alexin vastuulle jäivät heidän kaksi lastaan, Damon ja Janelle. Alexilla on toinenkin poika, Alex Jr. Pojan äiti, Christine Johnson, oli rehtori Sojourner Truth Schoolissa. He eivät olleet koskaan naimisissa.
Kirjassa Double Cross Alex rakastuu poliisivoimien nousevaan tähteen, etsivä Brianna "Bree" Stoneen, ja he menevät naimisiin kirjassa I, Alex Cross.
Alex työskentelee vapaaehtoisena St. Anthonyn soppakeittiössä, jossa häntä kutsutaan "Maapähkinävoimieheksi". Hän tarjoaa siellä myös ilmaisia terapiasessioita. Hänen harrastuksiinsa kuuluu pianonsoitto sekä fiktiivisten kirjojen ja tietokirjojen lukeminen. Lisäksi hän pitää lapsilleen nyrkkeilytunteja kotikellarissa. Hänen mielestään paras lomakohde on Karibia.
Yksityiselämä > Koulutus

Alex Crossilla on psykologian tutkinto Johns Hopkinsin yliopistosta Baltimoresta. Hänen erikoisalanaan on epänormaali psykologia ja kriminaalipsykologia. Hän työskenteli ennen valmistumistaan vuoden ajan avustajana maatilalla.
Esiintymiset kirjoissa

Hämähäkin aika, 1995, ISBN 951-0-20534-6 (Along Came A Spider, 1992)
Kuoleman syleily, 1997, ISBN 951-0-21839-1 (Kiss the Girls, 1995)
Jack ja Jill, 1998, ISBN 951-0-22794-3 (Jack & Jill, 1996)
Pimeyden ruhtinas, 1999, ISBN 951-0-23802-3 (Cat and Mouse, 1997)
Pelon ratsumiehet, 2001, ISBN 951-0-24827-4 (Pop Goes the Weasel, 1999)
Paha kulkee edellä, 2002, ISBN 951-0-26754-6  (Roses are Red, 2000)
Pahan kidassa, 2006, ISBN 951-0-31684-9 (Violets are Blue, 2001)
Neljä sokeaa hiirtä, 2007, ISBN 978-951-0-32799-9 (Four Blind Mice, 2002)
Iso paha susi 2008, ISBN 978-951-0-33803-2 (The Big Bad Wolf, 2003)
Lontoon sillat, 2009, ISBN 978-951-0-34904-5 (London Bridges, 2004)
Mary, Mary, 2005, ISBN 0-316-15976-X
Cross, 2006, ISBN 0-316-15979-4
Double Cross, 2007, ISBN 0-316-01505-9
Cross Country, 2008, ISBN 0-316-018724
Alex Cross’ Trial, 2009
I, Alex Cross, 2009
Cross Fire, 2010
Kill Alex Cross, 2011
Merry Christmas, Alex Cross, 2012
Alex Cross, Run, 2013
Cross My Heart, 2013
Hope to Die, 2014
Lähde:
Esiintymiset elokuvissa

Jäähyväiset tytöille (Kiss the Girls, 1997)
Tappava seitti (Along Came A Spider, 2001)
Alex Cross (2012)
Combinen humanoidit ja synteettiset olennot

Luettelo Combine-imperiumin humanoideista ja synteettisistä olennoista Valve Corporationin vuonna 2004 julkaistussa ensimmäisen persoonan ammuntapelissä Half-Life 2 ja sen lisäosissa.
Humanoidi Combine

Maassa oleskelevan Combinen pääasiallinen sotilasvoima on humanoidi Combine Overwatch (jota tohtori Breen nimitti "Combine Overwatchin sektori seitsemäntoista transhumaaniksi aselajiksi"), joka koostuu vangituista ihmisistä, jotka ovat aivopesty ja muokattu "transhumaaneiksi" tai "post-ihmisiksi" kyborgeiksi. Ne ovat eniten kohdattavia vihollisia Half-Life 2:ssa.
Sotilaiden keskusradioista kuuluvista viesteistä voi saada käsitystä siitä, millaisia taktiikoita nämä transhumaanit olennot käyttävät. Ne vaikuttavat kohtelevan kokonaista kaupunkia yhtenä organismina, ja kapinaa jonkinlaisena tulehduksena. Itsensä ne näkevät organismin valkosoluina ja muina puolustajina. Ne käyttävät termejä kuten "sisältää", "sterilisoida", "kiinnike", "amputointi", "loiset" ja "kuoleentunut" (viitaten yleensä päärapuihin (engl. headcrab) tai niiden kehittämiin zombeihin), ja kun taistelussa sotilasryhmä vähentyy yhteen jäseneen, tämä huutaa "Outbreak!" viitaten taudinaiheuttajan hallitsemattomaan leviämiseen.