stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurovision laulukilpailu 1987
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 1987 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset: Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset: Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Moldova · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset: Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset: Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku: 1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku: 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku: 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku: 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku: 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku: 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku: 2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku: 2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–: Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–: Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–: Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–: Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–: Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–: Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–: Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–: Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Evia

| Evia Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: EVI1V
Perustettu:  1955
Lakkautettu:  2009
Toimitusjohtaja:  Jari Torvelainen
Puheenjohtaja:  Seppo Väkevä
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  mainonnan palvelut
Tuotteet:  markkinointiviestintä
Liikevaihto:  10,7 miljoonaa euroa (2006)
Henkilöstö:  90 (2006)
Tytäryhtiöt:  lukuisia, mm. Lahtinen & Mantere (2001–2004), Axel Digital Group, Viherjuuren Viestintätoimisto oy, Viherjuuri Dialog Oy, Viherjuuren Ilme Oy, Viherjuuri Helsinki Oy, Indigo, Mainostoimisto Komeetta Oy, Mainostoimisto Tapio Tyni Oy
Huomioitavaa:  hakeutui konkurssiin 18. kesäkuuta 2009
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viherjuuren mainostoimisto toimi aluksi Kaija Viherjuuren synnyinkodissa Bulevardi 6:n ullakolla. Toimisto muutti viime kuukausikseen samaan kiinteistöön vuonna 2009.
Evia Oyj oli suomalainen markkinointiviestinnän toimisto, joka perustettiin vuonna 1955 nimellä Markkinointi Viherjuuri. Evian osake noteerattiin OMX:ssä pohjoismaisessa pörssissä. Yhtiö ajautui konkurssiin kesäkuussa 2009 ja lopetti toimintansa.
Historia

Matti ja Kaija Viherjuuri perustivat 1. marraskuuta 1955 Helsingin Bulevardi 6:een Markkinointi Viherjuuri -mainostoimiston. Viisikymmenluvulla toimisto suunnitteli muun muassa Jyväshyvä-nimen. 1960-luvulla Markkinointi Viherjuuri nousi kymmenen suurimman suomalaisen mainostoimiston joukkoon. Yhtiö hankki ensimmäisenä suomalaisena mainostoimistona tietokoneen, IBMV Datacenterin  vuonna 1965. lähde?
1970-luvulla asiakkaiksi nousivat muiden muassa Saab, Aurinkomatkat ja Asko, ja toimiston käsialaa oli myös "Suomalaiselle naiselle Lumene" -kampanja. Toimisto nousi Suomen kuuden suurimman mainostoimiston joukkoon. Samaan nopeaan kasvun aikaan ajoittuu suuri muutos Matti Viherjuuren luopuessa toimitusjohtajuudesta vuonna 1979. Uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin ekonomi Arto Liinpää.
"Lihaa säästämättä, laadusta tinkimättä", "Postin keltainen kuljetus" ja "Sokeria luonnosta" olivat yhtiön luomia mainoslauseita ja yhtiö pysyi suurimpien mainostoimistojen joukossa 1980-luvulla. Yhtiön perustajan Matti Viherjuuren kuoltua perustajasuku luopui osakeomistuksestaan. Vuonna 1988 yhtiö toteutti osakeannin, ja seuraavana vuonna osakkeet tulivat julkisen kaupankäynnin kohteeksi. Suurin osakkeenomistaja oli toimitusjohtaja Arto Liinpää. Yhtiö nousi neljän suurimman mainostoimiston joukkoon ja muutti toimintastrategiaansa mainonnan suunnittelusta kokonaisviestintään. lähde?
Lama 1990-luvun alussa harvensi mainostoimistojen määrää; etenkin pieniä karsiutui. Vuonna 1994 ala alkoi hiljalleen toipua. Viherjuuren suurimpia asiakkaita olivat muun muassa Ahlström, Alko, MTV3, Taffel ja Toyota. Ala alkoi integroitua ja niin sanottu integroitu markkinointiviestintä (IMC) nousi monien toimistojen tavoitteeksi ja toimintatavaksi.
2000-luvun taitteessa toimiston nimeksi tuli uuden yhteistyökuvion myötä Viherjuuri Saatchi & Saatchi. Uusmediaan keskittyvä tytäryhtiö Axel Digital Group perustettiin vuonna 2000 yhdistämällä Diart Oy, Frame Graphics Oy, Spektrico Oy ja Viherjuuren Verkkoviestintä Oy. Sen toimialaksi määriteltiin viestinnän teknologiaratkaisujen ja sisältökonseptien kehittäminen ja toteuttaminen digitaalisessa toimintaympäristössä.
Vuonna 2001 konsernin emoyhtiö Markkinointi Viherjuuri Oyj muutti nimensä Eviaksi. Vuosina 2001–2004 Evia omisti turkulaisen Lahtinen & Mantere -mainostoimiston. Myöhemmin ydinliiketoimintaan kuulumattomia toimintoja myytiin. Vuodesta 2001 Evian hallituksessa istunut Jari Torvelainen osti 2005 osake-enemmistön Arto Liinpäältä ja siirtyi toimitusjohtajaksi Mika Sarimon erottua. Evia toi Viherjuuri-brändin takaisin vuonna 2007, jolloin toimintansa aloitti Viherjuuri Helsinki Oy. Yhtiö oli kokonaan emoyhtiö Evian omistama. lähde?
Kesäkuussa 2009 Evia Oyj hakeutui konkurssiin. Yhtiötä rasitti erityisesti epäonnistunut GSM Suomi -kauppa, jonka myötä Evialle kasaantuneet velkavastuut kävivät mahdottomaksi hoitaa. Konkurssin myötä noin 500 sijoittajaa menetti sijoituksensa arvon. Eviasta erillinen markkinointitoimisto Viherjuuri Helsinki Oy hakeutui tapauksen myötä yrityssaneeraukseen. Marraskuussa 2009 senkin toiminta loppui konkurssiin.
Kansainväliset yhteistyökumppanit

Evia oli vuosituhannen vaihteen tienoilla sekä kansainvälisen Edelman-ketjun että Saatchi & Saatchin yhteistyökumppani Suomessa.
Palkinnot

Sonylle tehty ulkomainonnan erikoisratkaisu valittiin tammikuussa 2006 Lontoossa JCDecaux Groupin joulukuun 2005 parhaaksi Innovate-kampanjaksi maailmassa.
Kauppalehti/121 Loyalty Awards 2006 –kilpailussa Toyota, Evian markkinointiviestintäasiakas, voitti kaikkiaan kuusi palkintoa.
Evian luoma Stenfors –viraalikampanja palkittiin vuoden 2006 parhaana digitaalisen median Grand One –kilpailussa.
Rautaruukin, Ahlstromin, Finnveran, Neste Oilin ja Metson vuosikertomuksia on palkittu useampana vuotena sijoittajaviestintä- ja vuosikertomuskilpailuissa.
Toimitusjohtajia

Matti Viherjuuri 1955–1971
Arto Liinpää 1979–2003
Mika Sarimo 2003–2005
Jari Torvelainen 2005–2009
Aiheesta muualla

Heinonen, Visa & Konttinen, Hannu. Nyt uutta Suomessa!: suomalaisen mainonnan historia. Mainostajien liitto, Helsinki 2001, ss. 163–164.
Viherjuuri, Matti. Sitä se on, WSOY 1973.
"Mainonnan gastronomi – Matti Viherjuuri," artikkeli teoksessa Stoltzenberg, Ole: Mainonnan vaikuttajia, Kirjayhtymä, Helsinki 1973, ss. 38–44.
Tolsa, Hannu. Marjat vadille: tarinoita ja tapahtumia mainostoimisto Markkinointi Viherjuuren vaiheilta 1955-2000. Helsinki: Hannu Tolsa 2006. ISBN 9529212798.
Markkinointi Viherjuuri Oy (Evia Oyj): osake- ja yhtiöhistoriaa Pörssitiedossa
Carel Fabritius

| Carel Fabritius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1622 (kastettu) Middenbeemster, Hollanti
Kuollut: 12. lokakuuta 1654 (32-vuotias) Delft, Hollanti
Kansalaisuus:  hollantilainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  Delftin koulukunta ja barokki
Carel Fabritius (kastettu 27. helmikuuta 1622 – 12. lokakuuta 1654) oli hollantilainen taidemaalari ja Rembrandtin lahjakkaimpia oppilaita.
Elämäkerta

Fabritius syntyi Beemsterissä kymmenen vuotta aiemmin kuivatetulla polderilla. Hänen isänsä oli taidemaalari ja opettaja Pieter Carelsz. Alun perin hän oli puuseppä (lat. fabritius). 1640-luvun alussa hän opiskeli Rembrandtin työhuoneella Amsterdamissa veljensä Barent Fabritiuksen kanssa. 1650-luvun alussa hän muutti Delftiin ja liittyi 1652 Delftin taidemaalarikiltaan Pyhän Luukkaan kiltaan. Hän kuoli nuorena Delftin ruutivaraston räjähdyksessä 12. lokakuuta 1654, jolloin neljännes kaupungista tuhoutui, mukana hänen työhuoneensa ja paljon hänen maalauksiaan. Jäljelle jäi alun toistakymmentä maalausta. Houbrakenin mukaan räjähdyksessä kuoli myös hänen oppilaansa Mattias Spoors ja kirkon pappi Simon Decker, sillä he olivat hänen kanssaan tekemästä erästä maalausta. Arnold Bonin hänen muistokseen kirjoittamassa runossa hänen nimensä on Karel Faber.
Rembrandtin oppilaista Fabritius oli ainoa, jolla oli oma taiteellinen tyyli. Tyypillisessä Rembrandtin muotokuvassa oli tumma tausta, jossa henkilö erottuu valaistuna. Fabritiuksen maalauksissa henkilö erottuu vaaleaa teksturoitua pintaa vasten. Fabritius siirtyi pois renessanssin ikonografiasta ja kiinnostui maalauksen teknisistä puolista. Hän käytti viileitä väriharmonioita luomaan muotoa valoa hyödyntävään maalaustyyliin.
Fabritius oli kiinnostunut myös monimutkaisista tilallisista tehokeinoista, kuten voi nähdä hänen liioitellusta perspektiivistään maalauksessa Näkymä Delftistä, soitinkauppiaan myymälä (1652). Hänellä oli myös taito hallita hyvin raskas sivellin, kuten Tiklissä (1654). Kaikkia näitä piirteitä on Delftin tunnetuimmilla taiteilijoilla Vermeerillä ja de Hoochilla. On todennäköistä että Fabritius vaikutti heihin hyvin voimakkaasti.
Fabritiuksen maalaus Tikli on keskeisessä osassa yhdysvaltalaisen Donna Tarttin vuonna 2013 julkaistussa samannimisessä romaanissa.
Näkymä Delftistä (1652) voimakkaan perspektiivin tutkielma.
Nuori mies turkisviitassa, Omakuva vuodelta 1654.
Tikli (1654), ilmentää Fabritiuksen tapaa käyttää viileitä väriharmonioita, herkkiä valon tehokeinoja ja vaalea taustaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvaus teoksesta Näkymä Delftistä at the National Gallery London
Carel Fabritius at Artcyclopedia
Works and literature on Carel Fabritius
Vermeer and The Delft School, a full text exhibition catalog from The Metropolitan Museum of Art, which includes material on Carel Fabritius
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Taiteenala:  Scientific illustrators  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Carel Fabritius
Käännös suomeksi
Aleksandr Fadejev

Aleksandr Fadejev (1952)
Aleksandr Aleksandrovitš Fadejev (ven. Алекса́ндр Алекса́ндрович Фаде́ев(; (24. joulukuuta (J: 11. joulukuuta) 1901 Kimry, Venäjän keisarikunta – 13. toukokuuta 1956 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen romaanikirjailija ja kriitikko. Hän kuului Kirjailijaliiton perustajiin ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1946–1954.
Fadejevin tunnetuimpia teoksia ovat toisen maailmansodan aikaiseen Ukrainaan sijoittuva, tositapahtumiin perustuva Nuori kaarti ja pääteoksena pidetty Rasgrom vuodelta 1927, josta on tehty kolme suomennosta: Yhdeksäntoista (1931), Taigan sissit (1945) ja Tuho (1977).
Fadejev osallistui Venäjän sisällissotaan ja oli tukahduttamassa Kronstadtin kapinaa. Hän toimi kuolemaansa asti kahden merkittävän kirjailijaliiton, proletaarikirjailijoiden liiton ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton, johdossa. Hän teki itsemurhan vuonna 1956.
Suomennetut teokset

Nuori kaarti (Molodaja gvardija ), suom. L. Helo, Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike 1952
Nuori kaarti (Molodaja gvardija), suom. Kerttu Kyhälä-Juntunen, Moskova: Progress 1981
Razgrom , suomennettu kolme kertaa:
Yhdeksäntoista (Razgrom), Leningrad: Kirja 1931
Taigan sissit (Razgrom), suom. Leo Schulgin, Kansankirja 1945
Tuho (Razgrom), suom. Ulla-Liisa Heino, Helsinki: Kansankulttuuri 1977, Sarja: Neuvostokirjallisuutta ISBN 951-615-158-2
Sasko (Saško), suom. L. Helo, Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike 1955
Vastavirtaa (Protiv tečeniâ), Leningrad: Kirja 1930
Viimeinen udegi
1. kirja (Poslednij iz udege), suom. E. Rauhamäki, Leningrad: Kirja 1932
2. kirja (Poslednij iz udege), suom. E. Rauhamäki, Leningrad: Kirja 1935
3. osa (Poslednij iz udege), Petroskoi: Kirja 1936
Viimeinen udegi (Poslednij iz udege), suom. Uljas Vikström ja Vieno Levänen. Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike 1961. – 2. p. Moskova, Raduga 1984
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Aleksandr Fadejev Wikisitaateissa
Fadejevin tuotantoa internetissä (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Richard S. Ewell

Kenraali Richard S. Ewell
Richard Stoddert Ewell (8. helmikuuta 1817 – 25. tammikuuta 1872) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hän saavutti mainetta vanhempana komentajana Stonewall Jacksonin ja Robert E. Leen alaisena ja taisteli tehokkaasti suurimman osan sodasta, mutta hänen perintöään on tahrannut keskustelu hänen toimistaan Gettysburgin ja Spotsylvanian taisteluissa.
Lapsuus ja nuoruus

Ewell syntyi Georgetownissa, Washingtonin lähialueella. Hän kasvoi kolmivuotiaasta Prince Williamin piirikunnassa, lähellä Manassasia, Virginiassa. Hän oli tohtori Thomas Stoddert Ewellin ja tämän vaimon Elizabethin kolmas poika. Hänen isoisänsä oli Yhdysvaltain ensimmäinen laivastoministeri Benjamin Stoddert. Benjamin Stoddert Ewell oli hänen veljensä.
Richard S. Ewell valmistui Yhdysvaltain sotilasakatemiasta vuonna 1840, kolmantenatoista luokkansa 42 kadetista. Hänen ystävänsä kutsuivat häntä ”Vanhaksi kaljupääksi” tai ”Baldyksi”. Ewell sai komennuksen toiseksi luutnantiksi Yhdysvaltain 2. rakuunoihin ja hänet ylennettiin ensimmäiseksi luutnantiksi 1845. Vuodet 1843–1845 hän palveli Philip St. George Cooken ja Stephen Watts Kearnyn kanssa saattotehtävissä Santa Fen ja Oregonin reiteillä. Meksikon–Yhdysvaltain sodassa hän palveli Winfield Scottin alaisena ja hänet ylennettiin kapteeniksi rohkeudestaan Contrerasin ja Churubuscon taisteluissa. Contrerasissa hän osallistui yölliseen tiedustelutehtävään insinöörikapteeni Robert E. Leen, tulevan komentajansa kanssa.
Sodan jälkeiset vaiheet

Ewell alkoi vapautumisensa jälkeen maanviljelijäksi Spring Hilliin Tennesseehen, jossa asui perheineen. Hän vuokrasi myös puuvillaplantaasin Mississippissä. Ewell toimi monissa yhteiskunnan luottamustoimissa kuten Maury Countyn maanviljelysseuran johtajana. Hän menehtyi vaimonsa kanssa kolmen päivän sisällä keuhkokuumeeseen vuonna 1872, ja heidät haudattiin Old Cityn hautausmaalle Nashvilleen, Tennesseehen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard S. Ewell Wikimedia Commonsissa
Coddington, Edwin B., The Gettysburg Campaign; a study in command, Scribner's, 1968, ISBN 0-684-84569-5.
Eicher, John H., & Eicher, David J., Civil War High Commands, Stanford University Press, 2001, ISBN 0-8047-3641-3.
Frederiksen, John C., "Richard Stoddert Ewell", Encyclopedia of the American Civil War: A Political, Social, and Military History, Heidler, David S., and Heidler, Jeanne T., eds., W. W. Norton & Company, 2000, ISBN 0-393-04758-X.
Pfanz, Donald C., Richard S. Ewell: A Soldier's Life, University of North Carolina Press, 1998, ISBN 0-8078-2389-9.
Sears, Stephen W., Gettysburg, Houghton Mifflin, 2003, ISBN 0-395-86761-4.
Tagg, Larry, The Generals of Gettysburg (Arkistoitu – Internet Archive), Savas Publishing, 1998, ISBN 1-882810-30-9.
Warner, Ezra J., Generals in Gray: Lives of the Confederate Commanders, Louisiana State University Press, 1959, ISBN 0-8071-0823-5.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Richard S. Ewell
Käännös suomeksi
George Lucas

| George Lucas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  George Walton Lucas Jr.
Syntynyt: 14. toukokuuta 1944 (ikä 80) Modesto, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja
Puoliso:  Marcia Griffin (1969-1983)  Mellody Hobson (2013–)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1965–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Tähtien sota Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka Star Wars: Episodi II – Kloonien hyökkäys Star Wars: Episodi III – Sithin kosto Svengijengi ’62
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
George Walton Lucas Jr. (s. 14. toukokuuta 1944 Modesto, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten Tähtien sodan luojana ja Indiana Jones -elokuvien tuottajana. Hän on Lucasfilm-tuotantoyhtiön perustaja.
Yhdysvaltojen lipputuloilla mitattuna George Lucas on kaikkien aikojen menestynein käsikirjoittaja ja kuudenneksi menestynein elokuvaohjaaja.
Elämä ja ura > Lapsuus ja koulunkäynti

George Walton Lucas Jr. syntyi 1944 Modestossa Kaliforniassa George ja Dorothy Lucasin perheeseen. Hänen isänsä piti kirjoitustarvikekauppaa.
Lapsuudessaan Lucas sairasteli usein ja oli useimpia ikätovereitaan pienikokoisempi. Hän muistaa saaneensa ensi kosketuksensa tieteiselokuvaan nähtyään Kielletyn planeetan (1956).
Nuoren Lucasin intohimo oli autot, ja hän haaveili kilpa-ajajan urasta. Hän harrasti kiihdytysajoja. Lucas opiskeli Downey High Schoolissa, missä hänen arvosanansa eivät olleet erityisen hyviä. Muutama päivä ennen high schoolin päätösjuhlaa kesäkuussa 1962 Lucas joutui auto-onnettomuuteen. Hän ei loukkaantunut vakavasti, mutta hän joutui luopumaan haaveestaan tulla kilpa-autoilijaksi.
Tunnustuksia

Vuonna  2005 George Lucas äänestettiin sadan suurimman yhdysvaltalaisen joukkoon Suuret suomalaiset -ohjelmaa vastaavassa Yhdysvaltojen äänestyksessä. Lucasille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 2005.
Yhtiöt

Lucasin perustamiin yhtiöihin kuuluvat Lucasfilm sekä sen tytäryhtiöt Industrial Light & Magic, Lucas Animation, LucasArts, Lucas Books, Lucas Lisensing, Lucas Online ja Skywalker Sound. Vuonna 2012 Lucas myi kokonaan omistamansa Lucasfilmin Disneylle 4,05 miljardin dollarin hintaan.
Omaisuus

Talouslehti Forbesin arvion mukaan Lucasilla oli vuonna 2009 henkilökohtaista omaisuutta noin kolmen miljardin Yhdysvaltain dollarin arvosta. Kaudella 2008–2009 Lucas ansaitsi 170 miljoonaa dollaria ja oli Hollywoodin eniten ansainnut mies. Lucas oli vuonna 2014 Forbesin mukaan maailman 302. rikkain ihminen.
Yksityiselämä

Vuonna 1969 George Lucas meni naimisiin Marcia Lou Griffinin kanssa. He erosivat vuonna 1983. Lucasilla on kolme adoptoitua lasta, Amanda, Katie ja Jett. George Lucas kävi lapsena perheensä kanssa  Yhdysvaltain metodistikirkon jumalanpalveluksissa, mutta vierasti pyhäkoulun itsetarkoituksellista jumalallisuutta. Hänen elokuvissaan on nähty viitteitä sekä kristillisistä että buddhalaisista perinteistä.
Merkittävimpiä elokuvia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi |
1970: THX 1138
| 1973 | Svengijengi ’62 | American Graffiti |
| 1977 | Tähtien sota | Star Wars Episode IV: A New Hope |
| 1980 | Imperiumin vastaisku | Star Wars Episode V: The Empire Strikes Back |
| 1981 | Kadonneen aarteen metsästäjät | Raiders of the Lost Ark |
| 1983 | Jedin paluu | Star Wars Episode VI: Return of the Jedi |
| 1984 | Indiana Jones ja tuomion temppeli | Indiana Jones and the Temple of Doom |
| 1986 | Labyrintti | Labyrinth |
| 1986 | Howard – uuden ajan sankari | Howard the Duck |
| 1989 | Indiana Jones ja viimeinen ristiretki | Indiana Jones and the Last Crusade |
| 1999 | Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka | Star Wars Episode I: The Phantom Menace |
| 2002 | Star Wars: Episodi II – Kloonien hyökkäys | Star Wars Episode II: Attack of the Clones |
| 2005 | Star Wars: Episodi III – Sithin kosto | Star Wars Episode III: Revenge of the Sith |
| 2008 | Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta | Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull |
Kirjallisuutta

Jones, Brian Jay: George Lucas. Suom. Sami Heino. Helsinki : Like, 2017. ISBN 978-952-01-1651-4.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
George Lucas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Star Wars: George Lucas (englanniksi)
Wookieepedia | George Lucas (englanniksi)
"Life after Darth" (englanniksi)
Achievement: George Lucas (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Grammy Awards  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
George Lucas vuonna 1986.
Kai Fagerström

Kai Fagerström
Kai Fagerström (s. 1964) on suomalainen valokuvaaja, joka voitti Vuoden Luontokuva -kilpailun vuonna 2011 valokuvalla Kettu.
Fagerström sai erikoiskunniamaininan Veolia Wildlife Photographer of the Year -kilpailussa vuonna 2010 sekä sarjavoiton 2012.
Teoksia

Viimeiset vieraat - Elämää autiotaloissa Kai Fagerström – Risto Rasa – Heikki Willamo ISBN 978-952-5652-85-7
The House in the Woods Kai Fagerström - Risto Rasa - Heikki Willamo ISBN 978-952-5870-44-2
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kai Fagerström Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Facheiroa

| Facheiroa |
| --- | --- |
 Facheiroa ulei
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Trichocereeae
Suku::  Facheiroa  Britton & Rose (1920)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Facheiroa on kaktuskasveihin kuuluva suku, jossa on kolme brasilialaista tropiikin lajia.
Tuntomerkit

Lajit ovat pensasmaisesti tai puumaisiksi kasvavia, jopa viisi metriä korkeita lyhytrunkoisia kaktuksia. Varret ovat pystykasvuisia ja pylväsmäisiä ja niissä on 12–25 uurretta, joskus enemmänkin. Piikit ovat vaihtelevanlaisia. Varren osa, johon kukat syntyvät on toisinaan erilaistunut lateraaliseksi kefalioksi, joka on joko varteen uponnut tai sen pinnalla. Kasvit kukkivat yöllä putkimaisin kukin. Niissä on paljon pieniä limittäisiä suomuja. Kukan tyviosat ovat runsaskarvaisia. Kehälehdet ovat lyhyet ja alimmat heteet muodostavat osittain umpinaisen mesiäiskammion. Avautumaton hedelmä on pallomainen, mehevä, vihreä, ruskea tai purppurainen ja lähes läpikuultava. Malto on mehukas.