stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rikoselokuva
Rikoselokuvan alalajeja > Vankila- ja pakoelokuvat

Vankilaelokuvat käsittelevät yleensä vankiloiden vaikeita elinolosuhteita tai vankien räjähdysherkkiä ihmissuhteita. Jotkut vankilaelokuvat voivat käsitellä myös entisten vankien pyrkimykseen sopeutua elämään vankilan ulkopuolella. Sekä vankila- että pakoelokuvissa katsojien sympatia pyritään suuntaamaan vankeinhoitojärjestelmän väärin kohtelemia vankeja tai tiettyä syytöntä vankia kohtaan. Tunnettuja vankilaelokuvia ovat muun muassa Alcatraz – kohtaloni, Rita Hayworth – avain pakoon ja Lannistumaton Luke. Pakoelokuvat ovat usein viihteellisiä ja toiminnallisia, mutta esimerkiksi Jean Renoirin Suuri illuusio ja Robert Bressonin Kuolemaantuomittu on karannut ovat syvällisempiä ihmisluonnetta ja vapautta käsitteleviä elokuvia. Muita tunnettuja pakoelokuvia ovat muun muassa Suuri pakoretki ja Pako Alcatrazista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rikoselokuva Wikimedia Commonsissa
Gangstereita elokuvassa I due evasi di Sing Sing (1964)
Erään murhan anatomia on esimerkki oikeussalidraamasta.
Teemu Wirkkala

Teemu Wirkkala Osakassa 2007.
Teemu Sakari Wirkkala (s. 14. tammikuuta 1984 Kokkola) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän edustaa Toholammin Urheilijoita. Häntä on valmentanut vuodesta 2012 lähtien Petteri Piironen. Aikaisemmin häntä ovat valmentaneet isänsä Hannu Wirkkala ja vuoteen 2004 asti Petteri Piironen sekä vuosina 2005–2007 Hannu Wirkkala ja Kari Ihalainen, vuosina 2007–2009 Hannu Kangas ja vuosina 2010–2011 Kimmo Kinnunen.
Wirkkala voitti vuonna 2001 alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden Unkarin Debrecenissä tuloksella 76,18 (700 gramman keihäs). Seuraavana vuonna hän oli seitsemäs alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Jamaikan Kingstonissa. Vuonna 2003 hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tampereella tuloksella 79,90 Tero Järvenpään ollessa toinen ja Antti Ruuskasen kolmas. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän karsiutui loppukilpailusta. Vuonna 2007 hän oli Osakan MM-kilpailuissa kahdestoista ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljäs. Pekingin olympialaisissa 2008 Wirkkala sijoittui viidenneksi tuloksella 83,46. Seuraavana vuonna hän oli yhdeksäs Berliinin MM-kilpailuissa ja kuudes IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 81,76 m. Helsingin EM-kilpailuihin 2012 hän pääsi mukaan varamiehenä Antti Ruuskasen sairastuttua mutta joutui nilkkavaivaisena keskeyttämään karsintakilpailun ensimmäisen heittonsa jälkeen ja jäi ilman tulosta. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui loppukilpailusta.
Wirkkalan ennätys on vuonna 2009 Joensuussa heitetty 87,23. 27. heinäkuuta 2001 hän heitti Alavieskassa alle 18-vuotiaiden poikien maailmanennätyksen (700 g keihäs) 81,85 m. Kalevan kisoissa Wirkkala on voittanut kultaa Espoossa 2009, hopeaa Kajaanissa 2010 ja pronssia Lappeenrannassa 2007 sekä Vaasassa 2013. Hän voitti Pihtiputaan keihäskarnevaalit vuosina 2007 ja 2013. Maaottelun keihäskilpailun hän on voittanut Helsingissä 2003. Kultaisen liigan kilpailuissa hän on ollut Oslossa toinen 2009 ja Berliinissä kolmas 2007. Timanttiliigassa hän oli 2010 toinen Pariisissa ja Tukholmassa sekä kolmas Oslossa.
Teemu Wirkkalan kummityttö Mimosa Wirkkala kilpailee seitsenottelijana. Teemu Wirkkala opiskelee Kuortaneen urheiluopistossa valmentajan ammattitutkintoa.
Parhaat tulokset

87,23 (1) Joensuu 22.7.2009
86,95 (1) Daegu 25.9.2009
86,53 (3) Kuortane 26.6.2010
85,84 (1) Espoo 2.8.2009
85,04 (3) Oslo	4.6.2010
84,68 (2) Seinäjoki 6.6.2009
84,68 (2c1) Pihtipudas 28.6.2009
84,39 (3) Turku 25.6.2015
84,10 (2c1) Pihtipudas 29.6.2008
84,06 (3) Kuortane 3.6.2007
Kausien parhaat heitot

2000 68,21 Kalajoki 10.9.
2001 69,22 Kälviä 25.7.
2002 74,56 Kuortane 18.5.
2003 80,57 Espoo 14.9.
2004 80,97 Marsa 13.3.
2005 80,68 Saarijärvi 25.6.
2006 82,82 Kuortane 24.6.
2007 84,06 Kuortane 3.6.
2008 84,10 Pihtipudas 29.6.
2009 87,23 Joensuu 22.7.
2010 86,53 Kuortane 26.6.
2011 82,39 Shanghai 15.5.
2012 83,73 Karjaa, Raasepori 7.6.
2013 82,91 Turku 16.6.
2014 77,45 Kuopio 2.8.
2015 84,39 Turku 25.6.
2016 81,16 Tampere 4.9.
2017 79,68 Seinäjoki 22.7.
2018 73,67 Ylivieska 8.9.
2019 78,91 Seinäjoki 21.7.
2020 76,84 Turku 16.8.
2021 76,93 Vaasa 29.6.
2022 78,00 Joensuu 7.8.
2023 74,30 Saarijärvi 25.6.
Kainastonjoki

| Kainastonjoki |
| --- | --- |
 Kainastonjoki Kauhajoen Aronkylässä.
Laskupaikka:  Kauhajoki, Aronkylä, Kauhajoki
Maat:  Suomi
Pituus:  24 km
Kainastonjoen ylittävä silta Kauhajoen Aronkylässä.
Kainastonjoki on 24 kilometrin pituinen joki Kauhajoella. Joki saa alkunsa Vehkaluoman ja Norinluoman yhtyessä Kainastonjokeen Kauhajoen luoteisosassa. Kokonkylässä jokeen yhtyy 44 kilometriä pitkä Päntäneenjoki. Kainastonjoki laskee Kauhajokeen Aronkylässä. Jokeen ei ole yhteydessä ainuttakaan järveä. Joki kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen.
Kainastonjoen vedenlaatu oli 2000-luvun alussa välttävä. Joelle tyypillistä ovat korkeat ravinne- ja humuspitoisuudet. Kainastonjoen yläosassa vedenlaatuun vaikuttavat varsinkin soilta ja metsistä tulevat vedet. Myös metsätalous, maatalous ja turvetuotanto aiheuttavat ravinteiden, orgaanisten aineiden ja kiintoaineiden huuhtoutumista jokeen.
Joen yläosassa ympäröivä maisema on yhtenäistä ja alavaa viljelyslakeutta. Kainastonjoen yläosan valuma-alueen peltoprosentti on noin 40. Joki on yläosastaan suurimmaksi osaksi tukkoinen ja kapea.
Tavallisia Kainastonjoen kaloja ovat kivennuoliainen, särki ja hauki. Myös muun muassa kiiski, ahven, made esiintyvät joessa. Joessa on lisäksi hyvin pieni harjus- ja taimenkanta.
Suurimmaksi osaksi joen virkistyskäyttö on kalastusta, veneilyä ja uintia, vaikka uimapaikkoja joessa on varsin niukasti.
Kainastonjoen ylittävän Kattilakosken sillan läheisyydessä käytiin Suomen sodan aikana 28. heinäkuuta 1808 Ruotsin voittoon päättynyt Aron kahakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kainastonjoki Wikimedia Commonsissa
Tero Seppälä (lentopalloilija)

Tero Seppälä (s. 15. toukokuuta 1987) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2013–2014 Jyväskylän Hukissa 1-sarjassa. Aiemmin hän pelasi kaudet 2010–2013 Muuramen Lentopallossa.
Ura

Seppälän ura alkoi juniorina hänen kotikunnassaan Hollolassa yhdessä hänen vuotta vanhemman veljensä Teemun kanssa. 16-vuotiaana Seppälä lähti opiskelemaan Kuortaneen urheilulukioon. Kuortaneella Seppälä pelasi 2-sarjaa kaudella 2004-2005 nuorten maajoukkueen kanssa. Kaudella 2005-2006 Seppälä pelasi Kuortaneen valmennuskeskuksen pelaajien kanssa 1-sarjaa.
Kahden vuoden Kuortaneella opiskelun jälkeen Seppälä teki sopimuksen Keski-Savon Paterin kanssa SM-liigaan. Paterissa hän pelasi kauden 2007 ykköspassarina ollen joukkueen runkopelaaja. Seppälä valittiin kauden päätteeksi vuoden miesjunioriksi. Kaudeksi 2008 Seppälä siirtyi pelaamaan Muuramen Lentopalloon.
Saavutukset

Vuoden miesjuniori
22-vuotiaiden SM-kulta 2007
Joukkueet

2004-2005 Kuortaneen urheiluopisto
2005-2006 Kuortaneen urheiluopisto
2006-2007 Keski-Savon Pateri
2007-2008 Muuramen Lentopallo
2008-2009 Pielaveden Sampo
2010-2013 Muuramen Lentopallo
Kattilajoki

| Kattilajoki |
| --- | --- |
 Kattilajokea Karvian Tuulenkylässä lokakuussa 2007
Laskupaikka:  Suomijärvi, Karvia
Maat:  Suomi
Valuma-alue:  58,2 km²
Kattilajoki on Karvian kaakkoisosassa virtaava joki. Joki muodostaa oman vesistöalueen, joka taas kuuluu Suomijoen vesistöalueeseen. Joki laskee Tuulenkylässä Suomijärveen. Kattilajoen valuma-alue on 58,2 neliökilometriä. Vedenlaatu joen alajuoksulla on välttävä ja laadultaan se on hapahkoa, hieman sameaa ja erittäin ruskeaa humusvettä. Kattilajoen fosforipitoisuus on suurimmillaan kesäisin, virtaamien ollessa alhaisia.
Lähdeviitteet

1 2 3 4 5 6  Länsi-Suomen ympäristölupavirasto: Kattilajoki  21.6.2005. Ymparisto.fi. Viitattu 17.10.2007.
1 2  Aino Wuolijoki ja Jussi Iltanen: Aino – Suuri Suomen kartasto, s. 174.  (Pohjois-Pirkanmaa)  Genimap, 2005.  ISBN 951-593-963-1
↑  Länsi-Suomen ympäristölupavirasto: TIIVISTELMÄ Jouppilankeitaan turvetuotantoalue  26.1.2006. Ymparisto.fi. Viitattu 17.10.2007.
Kerola

Kerola on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aino Kerola (s. 1942), näyttelijä
Auno Kerola (1907–1984), rakennusmestari, yrittäjä, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Inkeri Kerola (s. 1957), Keskustan ent. kansanedustaja, opettaja
Laura Hokkanen (o.s. Kerola , s. 1992), pesäpalloilija
Onni Kerola (s. 1937), kuvanveistäjä
Pentti Kerola (1935–2017), tietojenkäsittelytieteen professori
Petra Kerola (s. 2000), pesäpalloilija, Laura Hokkasen sisar
Riina Kerola (s. 1995), pesäpalloilija, Laura Hokkasen sisar
Samuli Kerola (o.s. Miettunen, Pupu Lihavisto, s. 1959), muusikko, säveltäjä, kuvataiteilija ja runoilija
Tuomo Kerola (1957–2006), lääkäri, uimari.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Venetsialaiset

Venetsialaisten aikaan on jo niin pimeää, että ilotulitteet näkyvät hyvin.
Venetsialaiset (myös Fete Venete) on elokuun viimeisenä lauantaina vietettävä veneily- ja mökkeilykauden päätösjuhla. Venetsialaisia pidetään myös veden, tulen ja valon juhlana. Venetsialaisten juhlinta aloitettiin Helsingissä vuonna 1840. Länsi-Suomen rannikkoalueet kuten Pori, Rauma, Kalajoki, Kokkola, Pietarsaari ja Pohjanmaa ovat perinteisiä venetsialaisten viettopaikkoja. Koko ruotsinkielisellä Pohjanmaalla vietetään yleisesti huvilakauden päättäjäisiä, villaavslutning, mutta venetsialaisista (venetiansk afton) puhuttiin aiemmin lähinnä Kokkolassa, Pietarsaaressa, Uudessakaarlepyyssä ja Uudessakaupungissa. Nykyisin venetsialaisia järjestetään kuitenkin ympäri maata.
Venetsialaisten kanssa samana viikonloppuna järjestetään Itämeren rannoilla myös muinaistulien yö, joka on nuorempi juhla.
Meren rannalle keskittyvä juhlinta käsittää värikkäitä lyhtyjä, nuotioita ja ilotulituksia. Monet kaupungit ovat sallineet yksityisetkin ilotulitukset juhlailtana. Ilotulitteita ammutaan lähes koko Suomessa aina pääkaupunkiseudulta Kemin korkeudelle asti.
Ilotulitteiden ampuminen on usein sallittua venetsialaisia viettävillä paikkakunnilla, ellei voimassa ole metsäpalovaroitusta. Sallittu ampumisaika vaihtelee pelastuslaitoksesta riippuen, mutta ajoittuu elokuun viimeisen lauantain ja sunnuntain väliseen yöhön alkaen yleensä kello 18–21 ja päättyen kello 00–02. Kunta tai pelastuslaitos voi myös asettaa erilaisia rajoituksia muun muassa sallituille ampumispaikoille. Rajoituksista tiedotetaan muun muassa näiden internet-sivuilla. Ilotulitteiden myyntiaika vaihtelee, mutta alkaa yleensä keskiviikkona kolme päivää ennen lauantaita ja loppuu lauantaina.
Historia

Kiinalaiset ilotulitteet kulkeutuivat ensimmäisenä Euroopassa Venetsiaan 1500-luvulla ja oletettavasti sieltä veden äärellä vietettävä valon ja tulen juhla levisi muuallekin Eurooppaan. Juhla tuli erityisen suosituksi Sveitsissä, Saksassa ja Isossa-Britanniassa. Merikaupan myötä venetsialaisjuhla saapui Helsinkiin Pietarista 1840-luvulla, ja levisi erityisesti Suomen satamakaupunkeihin, joissa venetsialaisjuhlia vietetään nykyäänkin.
Venetsialaisten juhlintaan käytettiin värillisiä lyhtyjä, palavaa tervaa, Bengalin tulia, ilotulitteita, kokkoja, lyhdyillä ja seppeleillä koristettuja veneitä.
Suomen ensimmäiset venetsialaiset järjestettiin Helsingissä Suomen suuriruhtinaskunnan aikana vuonna 1840. Kreivi Vladimir Aleksejevitš Musin-Puškin ja kreivitär Emelie Musin-Puškina (os. Stjernvall), Aurora Karamzinin sisar, järjestivät venetsialaiset nimellä fête vénitienne Helsingin Meilahden kartanossa. Musin-Puškinien järjestämiä venetsialaisia ylistettiin Helsingin kaikkien aikojen loistavimmaksi yksityisten järjestämäksi juhlaksi. Pietarista tuotu romaniorkesteri soitti leiriksi lavastetulla tekosaarella palmujen katveessa. Venetsialaisiin kahleisiin kytketyt apinat pyydystivät puihin ripustettuja banaaninterttuja. Ilotulitus, värilliset lyhdyt ja soihdut valaisivat koko Pikku Huopalahden tienoon, ja ylhäiset vieraat parveilivat naamioituina puistossa nykyisen Seurasaarensillan ja tilan päärakennuksen välisellä alueella. Nurmikoille oli levitetty pellavalakanoita, jotta daamien pitkien iltapukujen helmat pysyisivät puhtaina. Meilahden kartanon seuraava omistaja kreivi Alexandr Kušelev-Bezborodko jatkoi juhlaperinteitä vuodesta 1847. Venäjän ylhäistö järjesti suuria juhlia Suomessa, koska Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Nikolai I oli määrännyt matkustuskiellon.
Venetsialaisten juhlinta levisi Helsingistä Pohjanlahden suuriin kaupunkeihin. Venetsialaisten kanssa samaan aikaan on myös muinaistulien yö, jonka juhliminen on alkanut vasta vuonna 1992.
Aluksi juhlan viettoon kelpasi mikä tahansa elokuinen pimenevä kesäilta. Näin juhlien luonne, eli valon ja tulen leikki veden pinnalla, saatiin parhaiten esille. Venetsialaisten ajankohdaksi on sittemmin vakiintunut elokuun viimeinen viikonloppu.
Aiheesta muualla

Kokkolan Venetsialaisten viralliset nettisivut[vanhentunut linkki]
Maj-Britt Höglundin artikkeli Tidskriften Skärgård nr 1-lehdessä, 2005 (ruotsiksi), juhlan historiasta Suomessa ja erityisesti ruotsinkielisellä Pohjanmaalla
Kreivi Vladimir Aleksejevitš Musin-Puškin järjesti Suomen ensimmäiset venetsialaiset Helsingin Meilahden kartanossa vuonna 1840.
Robert L. Short

| Robert L>  Short.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. elokuuta 1932 Midland, Texas, Yhdysvallat, Texas, Yhdysvallat
Kuollut: 14. heinäkuuta 2009 (76 vuotta) Little Rock, Arkansas, Yhdysvallat
Ammatti:  pappi, teologi, tietokirjailija
Kirjailija
Aiheet:  teologia, populaarikulttuuri
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert L. Short (3. elokuuta 1932 Midland, Texas, Yhdysvallat – 6. heinäkuuta 2009 Little Rock, Arkansas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen presbyteeripastori, teologi ja tietokirjailija, joka kirjoitti populaarikulttuurin teologisista merkityksistä.
Short syntyi Texasissa vuonna 1932. Hän opiskeli koko ikänsä ja sai useita maisterin tutkintoja. Hän luennoi myös useassa paikassa. Short kirjotiti useita kirjoja, jotka tutkivat populaarikulttuurin teologisia merkityksiä. Tunnetuin Shortin kirjoista on hänen opiskeluaikanaan kirjoittamansa ja vuonna 1965 julkaistu The Gospel According to Peanuts (suomennettu nimillä Tenavat totuuden tiellä ja Tenavien evankeliumi), jossa hän esitteli Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvasta löytämiään teologisia viestejä. Lisäksi hän kirjoitti muun muassa kirjat The Gospel According to Dogs (”Koirien evankeliumi”) ja The Parables According to Dr. Seuss (”Dr. Seussin sananlaskut”). Vuodesta 1991 alkaen Short toimi presbyteerisenä pastorina. Hän asui vuodesta 2001 Arkansasin Little Rockissa, jonne hän perusti oman kirkon.
Jesse Mäntylä

Jesse Mäntylä
Jesse Mäntylä (s. 24. maaliskuuta 1987) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2014–2015 Mestaruusliigassa Hurrikaani Loimaan väreissä. Urallaan hän on jo nyt voittanut kolme SM-mitalia aikuisissa. Mäntylä pelasi uransa ensimmäisen A-maaottelun kesäkuussa 2009. Hän on edustanut aiemmin Salon Piivolleyta.
Ura

Mäntylä on maineikkaan junioriseuran Pertteli Peikkojen kasvatteja, kuten muun muassa myös Ville Juntura ja Atte Kyrölä. Pertteli Peikoissa Mäntylä pelasi kauan passarina, kunnes päätti vaihtaa liberon tonttiin juniorimaajoukkueuran loppuvaiheessa. Mäntylä on ollut yksi Suomen parhaista pelaajista pelipaikallaan, eli liberon tontilla jo usean vuoden ajan. Sen todistaa se että Mäntylä kuuluu nuorten maajoukkueeseen.
Kaudella 2008 Mäntylä pelasi uransa ensimmäisen täyden kauden SM-liigassa ja nousi liigan huippuvastaanottajiin.
Mäntylä voitti Salon Piivolleyssa 2007 kaudella Suomen Cupin hopeaa ja SM-pronssia. Kaudella 2008 hänen palkintokaappiinsa tarttui Suomen Cupin hopea. Kauden 2009 alussa Mäntylä valittiin lokakuun liigalentopalloilijaksi.
Mäntylä siirtyi Hurrikaani Loimaan riveihin kaudeksi 2011-12, kun Piivolley tippui liigasta talousvaikeuksien vuoksi. Mäntylä voitti SM-hopeaa ensimmäisellä Loimaan kaudellaan. 2013 Hurrikaanissa tuli toinen hopea, 2014 pronssi ja 2015 jo kolmas hopea.
Mestaruusliigassa Mäntylä on ollut vuoden tulokas 2009 sekä hänet on valittu liigatähdistöön 2012.
Mäntylä pelasi uransa ensimmäisen A-maaottelun kesäkuussa 2009. Tämän jälkeen "Jerry" on nähty maajoukkueessa aina silloin tällöin ja jälleen kesällä 2015 hän kuuluu maajoukkueryhmään.
Saavutukset

Kuukauden pelaaja SM-liigassa 2009
Suomen Cupin hopea 2007, 2008
SM-hopeaa 2012, 2013, 2015
SM-pronssia 2007, 2014
Ensimmäinen A-maaottelu 12. kesäkuuta 2009
Joukkueet

2006–2011  Salon Piivolley
2011- Hurrikaani Loimaa
Manu Tuominen

| Manu Tuominen |
| --- | --- |
 Manu Tuominen (oikealla)
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1965 (ikä 59) Liperi
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1989–
Komentajuudet:  Kainuun prikaati 2021–2023
Sotilasarvo:  prikaatikenraali
Kunniamerkit:  SL K Sot.am. Nato-mitalit ISAF ja SFOR Army Commendation Medal (USA)
Ylennykset:  eversti 2013 prikaatikenraali 2021
Aiheesta muualla
CV
Manu Petteri Tuominen (s. 5. kesäkuuta 1965 Liperi) on suomalainen prikaatikenraali. Hän on toiminut heinäkuun 2023 alusta Pääesikunnan koulutuspäällikönä. Tuominen toimi vuosina 2021–2023 Kainuun prikaatin komentajana.
Tuominen suoritti Kadettikoulun vuosina 1986–1989 ja esiupseeri- ja yleisesikuntaupseerikurssit 1996–1998. Hän on urallaan toiminut muun muassa Pääesikunnassa apulaisosastopäällikkönä 2017–2020, puolustusasiamiehenä Ruotsissa 2014–2017, puolustusministerin sotilasneuvonantajana 2009–2011 ja suomalaisen kriisinhallintajoukon komentajana ISAF-operaatiossa Afganistanissa 2008–2009. Koulutukseltaan Tuominen on myös MBa Helsingin kauppakorkeakoulusta.
Vaivaisukko

Nurmon kirkon vaivaisukko.
Vaivaisukko on kirkon tai kellotapulin seinään kiinnitetty maalattu puupatsas, jonka rinnassa tai sylissä olevaan aukkoon voi laittaa rahaa. Rahat käytetään yleensä kirkon diakoniatyöhön. Vaivaisukkoja on Suomen ja Ruotsin luterilaisten kirkkorakennusten yhteydessä, ja Suomessa niitä löytyy eniten Pohjanmaalta.
Historia

Vaivaisukkojen edeltäjinä voidaan pitää uhritukkeja, joita Ruotsin kirkko määräsi sijoitettavan kirkkojen yhteyteen vuonna 1343. Västeråsin valtiopäivillä 1527 uhritukit kiellettiin, koska niiden katsottiin liittyvän katolisen kirkon anekauppaan. Köyhien auttaminen oli kirkkojen velvollisuus, ja keräystukit auttoivat seurakuntia tämän tehtävän hoidossa. Niinpä kuningatar Kristiina kehotti vuonna 1649 asettamaan keräystukkeja uudelleen kirkkojen yhteyteen.
Tukkeja lienee koristeltu aiemmin pyhimysten kuvilla, kunnes vuoden 1571 kirkkoasetuksella kuvat määrättiin poistettaviksi. Pohjanmaalla oli paljon laivanrakennustoimintaa, ja ilmeisesti laivanrakentajien keulakuvien tekijät ovat tehneet ensimmäiset vaivaisukot. Laivojen keulakuvia ei ole mielletty pyhimysten kuviksi, joten kuvien veistäminen on ollut sallitumpaa. Tämä selittäisi, miksi vaivaisukkoja on nimenomaan Pohjanmaalla. Vaivaisukot esittävät usein kerjuulla olevaa sotainvalidia, toinen suosittu esikuva ukoille on pelimannityyppi. Ensimmäiset ukot tehtiin 1600-luvulla, mutta suurin osa on 1800-luvulla veistettyjä.
Suomessa on ollut tunnettuja ukkoja yhteensä noin 180 eri aikoina. Jotkut niistä ovat hävinneet, osa on rapistunut huonokuntoisiksi ja sitten hylätty. Ukkoja on myös vahingoitettu ryöstösaaliin toivossa. Esimerkiksi Raution ukko vietiin kappelin seinästä kokonaan syksyllä 2012 ja se löydettiin toukokuussa 2013 syrjäisen metsätien varrelta Kannuksessa.
Säilyneet vaivaisukot

Vaivaisukkoja on jäljellä noin 145, joista käytössä Suomessa on noin 108. Yksi näistä on vaivaisakka, joka sijaitsee Soinin kirkossa. Lisäksi Pohjois-Pohjanmaan museossa on näytteillä Rantsilan kirkon vaivaisukko. Vanhimpana säilyneenä vaivaisukkona pidetään Hauhon kirkon ukkoa, joka on tiettävästi tehty 1600-luvun lopulla. Samoihin aikoihin lienee tehty Raahen vaivaisukko.
Ruotsissa on jäljellä alle kymmenen vaivaisukkoa, joista suomalaista kolleegaansa muistuttaa vain pari ukkoa. Rosenbomin ukon Karlskronassa väitetään olevan suomalaisten puunveistäjien käsialaa. Ruotsin ukkojen yhteydessä on erilliset rahakirstut tai kolikko laitetaan päälaen aukon kautta.
Tutkimus

Vaikka vaivaisukkoja on arvostettu jo 1900-luvun alusta alkaen, vakavaa ja perinpohjaista taidehistoriallista tutkimusta ne eivät ole saaneet. Otso Kantokorven mukaan perustutkimukselle on tilausta, koska vaivaisukot kytkeytyvät 2000-luvulla voimakkaasti virinneeseen ITE-taiteen tutkimukseen ja harrastukseen. Kantokorven mielestä on syytä saattaa vaivaisukkoperinne osaksi samaa jatkumoa.
Pelastakaa vaivaisukot -yhdistys

Helsinkiläisen ORTON Invalidisäätiön ylläpitämän Galleria Ortonin piirissä syntyi yhdistys nimeltä Pelastakaa vaivaisukot. Sen tavoitteina on vaivaisukkojen sekä niiden kirkko-, sosiaali-, kulttuuri- ja taidehistoriallisen merkityksen tunnetuksi tekeminen ja arvostuksen lisääminen. Yhdistys haluaa pitää yllä ja myös elvyttää vaivaisukkoperinnettä sekä lisätä tietoa aiheesta. Yhdistys haluaa kannustaa seurakuntia kunnostamaan ja pitämään huolta näistä ”kunniakansalaisista” ja kiinnittämään huomiota asianmukaiseen restaurointiin. Yhdistys järjesti Kerimäen kirkossa kesällä 2013 pidetyn näyttelyn Vaivaisukot Kerimäellä. Kirkkoon oli koottu 42 vaivaisukkoa ympäri Suomea. Yhdistys on järjestäyt vuodesta 2015 alkaen Kaustisella Tour de Vaivaisukot -tapahtumia, joissa on kierretty polkupyörillä paikkakuntien vaivaisukkoja.
Vaivaisukot postimerkeissä ja fiktiossa

Suomen Posti julkaisi marraskuussa 2016 kuuden postimerkin pienoisarkin, jonka merkeissä on kuvattuna kaksi vaivaisukkoa ja yksi vaivaisakka sekä näiden kotikirkot.
Fiktiossa tunnetuimpia vaivaisukkoja on Zachris Topeliuksen kirjaan Lukemisia lapsille I sisältyvä tarina Lohtajan kirkon kellotapulin vaivaisukosta, jota sen veistänyt köyhä loinen Puu-Pietari rosvosi. Tarina kehittyy kirjailijalle ominaisesti sangen värikkääksi.
Kuvia vaivaisukoista

Haukiputaan kirkko.
Ilmajoen kirkko.
Muhoksen kirkko.
Temmeksen kirkko.
Kälviän kirkko.
Peräseinäjoen kirkko.
Maarian kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaivaisukko Wikimedia Commonsissa
Keski-Pohjanmaan museot: Vaivaisukot
Matti Taipaleen 1854 veistämä Soinin vaivaisakka.
Cantell

Cantell on suomalainen sukunimi. Nimen kantajia:
Aaro Cantell, yritysjohtaja
Hannele Cantell (s. 1967), kasvatustieteilijä
Jorma Cantell (s. 1935), toimittaja ja kirjailija
Kari Cantell (s. 1932), lääketieteen tutkija
Risto Cantell (s. 1944), kirkkoneuvos
Saara Cantell (s. 1968), elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Sulo Cantell (1892–1955), biologi ja lehtori
Viljo Cantell (1897–1930), jääkäriluutnantti.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Roberto Prosseda

Roberto Prosseda
Roberto Prosseda (s. 1975 Latina) on italialainen pianisti.
Prosseda on esiintynyt sellaisten kapellimestareiden kuin David Afkhamin, Marc Albrechtin, Christian Armingin, Harry Bicketin, Oleg Caetanin, Riccardo Chaillyn, Pietari Inkisen, Yannick Nézet-Séguinin, George Pehlivanianin, Dennis Russell Daviesin, Tugan Sohijevin, Jan Willem de Vriendin ja Juraj Valčuhan johdolla. Prosseda on tehnyt levytyksiä Decca- ja Hyperion-levymerkeille. Hänen levyttämiensä teosten joukossa ovat muiden muassa Felix Mendelssohnin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Goffredo Petrassin ja Luigi Dallapiccolan kokonaispianotuotannot. Prosseda on levyttänyt myös Franz Schubertin, Robert Schumannin ja Frédéric Chopinin teoksia.  Vuonna 2011 hän aloitti säännöllisen konsertoimisen jalkiopianolla. Debyyttinsä instrumentilla hän teki esittämällä Charles Gounod'n konserton sille tuon vuoden syyskuussa. Prosseda on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Diapason d'Orin.
Uutta musiikkia Prossedalle on säveltänyt esimerkiksi Ennio Morricone. Prosseda on julkaissut myös kirjan ja dokumentteja pianomusiikista ja säveltäjistä. Hän on toiminut Associazione Mendelssohnin puheenjohtajana.