Muhammad Akbar Khan
Elämäkerta > Ensimmäinen afgaanisota

Britit menestyivät aluksi ja asettivat Kabulin hallitsijaksi Šudža Šahin. Akbar Khan pakeni isänsä kanssa Transoksaniaan pohjoisessa mutta päätti myöhemmin palata Kabuliin sukulaistensa luo. Matkalla hän kokosi hajanaisista brittejä vastustaneista ryhmittymistä armeijan, jonka johti kenraaliluutnantti William Elphinstonen komentamaa 16 500 miehen vahvuista Kabulin varuskuntaa vastaan. Šudža Šahia vastustaneet afgaanit julistivat hallitsijaksi oman suosikkinsa Nawab Muhammad Zaman Khanin. Lisäksi osa ylimyksistä kannatti Akbar Khanin isää emiiriksi. Loppuvuodesta 1841 brittien asema kävi kasvavan poliittisen ja yhteiskunnallisen tyytymättömyyden takia tukalaksi, ja marraskuussa Elphinstonen varuskunta jäi piirityksiin. Lisäksi jo ennestään jahkaileva ja kihdistä kärsinyt Elphinstone loukkaantui kaaduttuaan ratsailla. Hänen päätöksentekokykynsä heikkeni entisestään ja hänen lähin alaisensa, itsevaltainen ja äkkipikainen prikaatinkenraali John Shelton, otti sotilaat komentoonsa. Britit kärsivät raskaita tappioita Sheltonin johtamissa sotilaallisissa väliintuloissa.
Brittien pääneuvottelijana toimi William Macnaghten, jonka hajota ja hallitse -taktiikkaa pyrki kiihottamaan eripuraisia perimyssotaa käyviä ryhmittymiä ja heimojohtajia sotaan toisiaan vastaan. Aiemmin Intiassa hän oli käyttänyt samoja keinoja menestyksellä, mutta afgaanijohtajat olivat taitavia juonittelijoita ja näkivät Macnaghtenin alkeellisten manipulointi- ja lahjontayritysten läpi. Akbar Khan saapui Kabuliin 6000 miehen vahvuisen ratsuväkiarmeijan johdossa. Sotilaallisen ylivoimansa turvin hän otti neuvottelut haltuunsa syrjäyttäen Nawab Zaman Khanin lähettiläät. Hän kantoi isänsä puolesta kaunaa briteille ja oli päättänyt kostaa näille isänsä kärsimän nöyryytyksen. Hän vaati brittejä antautumaan ehdoitta ja poistumaan Kabulista sekä jättämään omaisuutensa ja varusteensa, palauttamaan isänsä valtaan ja luovuttamaan osan brittiupseereista panttivangeiksi Dust Muhammadin paluuseen saakka. Macnaghten ei suostunut ja vastasi ratkaisevansa tilanteen mieluummin taistelukentällä, mutta aika oli Akbar Khanin puolella.
Macnaghten jatkoi yrityksiään lahjoa muita kapinallisjohtajia Šudža Šahin ja brittien puolelle tässä kuitenkaan onnistumatta. 10. joulukuuta saapui viesti, että Kabulissa olevien brittien oli turha odottaa apujoukkoja. Macnaghten kutsui koolle Akbar Khanin, Nawab Zaman Khanin ja ghelzaiden edustajiston ja esitti vastatarjouksen, joka vastasi melkein täysin Akbar Khanin aiempaa vaatimusta, mutta sisälsi joukon ehtoja, jotka edesauttaisivat Šudža Šahin pysymistä vallassa. Todennäköisesti isänsä kokema nöyryytys mielessään Akbar Khan vaati ehdotonta antautumista, mutta muut ylimykset harkitsivat ehtojen hyväksymistä. Sopimus saatiin solmittua, mutta seuranneina päivinä Macnaghten jatkoi juonittelua Akbar Khanin päänmenoksi pyrkien liittoutumaan muun muassa ghelzaiden kanssa. Brittien, Šudža Šahille uskollisten rojalistien ja ghelzaiden oli tarkoitus hyökätä yhdessä Akbar Khania vastaan, joka sai kuitenkin vihiä petollisesta suunnitelmasta. Akbar Khan tarjosi puolestaan sopimusta, jossa hänen joukkonsa liittoutuisivat brittien kanssa toista Kabuliin saapunutta ylimystä, Amin Allah Khan Logaria vastaan. Kabulista myöhemmin lähtevien brittien tueksi hän tarjosi ruokaa ja saattuetta. Macnaghten hyväksyi sopimuksen, jolloin Akbar Khan pystyi paljastamaan Macnaghtenin juonittelujen koko laajuuden kaikille afgaanipäälliköille ja ylimyksille. Erityisesti Amin Allah Khan oli raivoissaan, sillä hän oli tehnyt vastaavanlaisen sopimuksen Akbar Khania vastaan. Tämä ei aikonut pitää sopimuksesta kiinni, ja paljastuksen myötä britit menettivät lähes kaiken tukensa alueella. Akbar Khan kutsui Macnaghtenin leiriinsä seuraavana päivänä ja ampui hänet pidätyksen yhteydessä tältä lahjaksi saamallaan revolverilla.
Niin sanottu Elphinstonen kolonna lähti liikkeelle 6. tammikuuta 1842. Siihen kuului 4500 brittisotilasta sekä noin 11 500 brittiläistä ja intialaista siviiliä. Kolonna joutui turvatakuista huolimatta heimosoturien hyökkäysten kohteeksi, minkä lisäksi sen jäseniä menehtyi kylmyyteen. Legendan mukaan 150 kilometrin matkan Jalalabadiin selviytyi vain muutama sepoy ja yksi britti. Tosiasiassa kolonnasta palasi 63 eurooppalaista, mukaan lukien Elphinstone vaimoineen ja Macnaghtenin leski. Akbar Khan oli ottanut vangiksi (”suojelukseensa”) useita kolonnan mukana kulkeneita naisia ja lapsia. Monet kolonnaan kuuluneista muslimeista vapautettiin. Pidätetyt siviilit ja sotavangit myytiin orjiksi, ja naisväki päätyi paikallisten heimopäälliköiden talouksiin.
Akbar Khanilla oli ollut huomattava vaikutus brittien kannalta katastrofaalisiin tapahtumiin. Kolonnan kohtalo vaikutti Afganistanin maineeseen valloittamattomana maana, ja kunnian tästä otti Akbar Khan. Hänen maineensa kasvoi Afganistanissa suuremmaksi kuin kenenkään muun yksittäisen afgaanikomentajan.