stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihreä puolue
Euroopassa

Belgiassa: Vihreät (Groen)
Bulgariassa: Vihreä puolue (Zelena Partija)
Englannissa ja Walesissa: Englannin ja Walesin vihreä puolue (Green Party of England and Wales)
Euroopan unionissa: Euroopan vihreä puolue
Irlannissa: Vihreä puolue
Itävallassa: Vihreät (Die Grünen)
Kosovossa: Kosovon vihreä puolue (Partia e të Gjelbërve të Kosovës)
Kreikassa: mm. Ekologiset pasifistiset vihreät (Oikológoi Eirinistés Prásinoi), Ekologiset vihreät (Oikológoi Prásinoi), Vihreä liike (Prásino Kínima) ja Vihreät – Solidaarisuus (Prásinoi – Allilengýi)
Latviassa: Latvian vihreä puolue (Latvijas Zaļā partija)
Luxemburgissa: Vihreät (Déi Gréng)
Ranskassa: Europe Écologie – Les Verts
Romaniassa: Vihreä puolue (Partidul Verde)
Ruotsissa: Ympäristöpuolue Vihreät, Ruotsin vihreät
Saksassa: Liittouma 90/Vihreät
Skotlannissa: Skotlannin vihreä puolue (Scottish Green Party)
Suomessa: Vihreä liitto
Suomessa: Ekologinen puolue vihreät (vuosina 1998–2003 Kirjava ”Puolue” – Elonkehän Puolesta), vuosina 1992–2003 toiminut suomalainen puolue
Sveitsissä: Sveitsin vihreä puolue (Grüne Partei der Schweiz)
Tšekissä: Vihreä puolue (Strana zelených)
Virossa: Viron vihreät (Erakond Eestimaa Rohelised)
Venäjällä: Vihreät (Российская экологическая партия «Зелёные»)
Euroopan ulkopuolella

Australiassa: Australian vihreät
Dominikaanisessa tasavallassa: Partido Verde de la Unidad Democrática
Kanadassa: Kanadan vihreä puolue (Green Party of Canada)
Kolumbiassa: Partido Verde Oxigeno
Uudessa-Seelannissa: Green Party of Aotearoa New Zealand
Yhdysvalloissa: Yhdysvaltain vihreä puolue (Green Party of the United States)
Muuta

Vihreät oli myös sirkuspuolue keisariajan Roomassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vihreä puolue”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vehkajärven taistelu

Vehkajärven taistelu käytiin Suomen sisällissodan aikana 26. helmikuuta 1918 Kuhmalahden pitäjän Vehkajärvellä. Kylässä oli noin 500 punakaartilaista, joita vastaan valkoiset hyökkäsivät pelätessään heidän iskuaan Kuhmoisten kirkonkylään. Punaiset karkotettiin yllätyshyökkäyksen jälkeen, mutta valkoiset eivät kuitenkaan jääneet Vehkajärvelle pysyvästi. Tämän jälkeen punaiset keskittivät kylään uudelleen joukkojaan ja iskivät Kuhmoisiin 10. maaliskuuta, tarkoituksenaan edetä myöhemmin Jämsän kautta strategisesti tärkeällä Haapamäen radalle.
Taustaa > Vehkajärven ja Kuhmoisten miehitys

Työväenliikkeen kannatus oli Kuhmalahdella suurinta juuri Vehkajärvellä, jonka punaiset miehittivät heti sodan alkupäivinä. Lähipitäjistä oli saapunut muun muassa Valkeakosken punakaartin komppania sekä kauempaa Hyvinkäällä koottu Uudenmaan punakaartilaisten osasto. Vehkajärvelle asettuneiden noin 500 punakaartilaisten ruokahuolto tuotti ongelmia, minkä vuoksi erityisesti muualta tulleet syyllistyivät ryöstelyyn. Vehkajärven punaisten päällikkönä toimi vanhassa väessä tarkka-ampujana palvellut Kustaa Estlin.
Valkoiset puolestaan ottivat haltuunsa parikymmentä kilometriä Vehkajärven koillispuolella sijaitsevan Kuhmoisten kirkonkylän. Etelästä Padasjoen suunnalta hyökänneet punaiset yrittivät vallata kylän jääkärikapteeni Mauri Rantasalon joukoilta 20.–21. helmikuuta, mutta joutuivat vetäytymään takaisin. Seuraavana päivänä Kuhmoisiin saapui virolaisen upseerin Hans Kalmin johtama 80 miehen vahvuinen osasto, jonka hän oli hieman aikaisemmin muodostanut Lauri Pihkalan ja Niilo Sigellin kanssa Ähtärissä toimivan Tuomarniemen metsäkoulun oppilaista. Muutamaa päivää myöhemmin Kalmin komentoon annettiin everstiluutnantti Leonard Bergströmin alaiseen Pohjois-Hämeen rykmenttiin kuulunut Pohjois-Hämeen I pataljoona, johon hänen oma osastonsa yhdistettiin. Pataljoonan vahvuus oli aluksi noin 300–350 miestä.
Taustaa > Kalmin hyökkäyssuunnitelma

Vaikka punaisilla ei välittömästi epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen ollut uusia määräyksiä Kuhmoisiin suuntautuvasta iskusta, päätti Kalm sen estääkseen hyökätä Vehkajärvelle. Suunnitelman mukaan punaiset harhautetaan Kuhmoisten suunnasta etenevillä joukoilla, mutta varsinainen hyökkäys tehdään heidän selustaansa lännestä käsin. Kalm sitoi operaatioon kaksi komppaniaa, joista hän johti itse Vehkajärven eteläpuolitse koukannutta osastoa.
Hyökkäystä valmisteltiin edeltävänä päivänä tehdyllä tiedusteluretkellä, jota Kalm johti henkilökohtaisesti. Paikallisille asukkaille kerrottiin valkoisten aikovan pian hyökätä Kuhmoisten suunnasta. Tarkoituksena oli, että tieto menisi myös punaisille. Vehkajärven ja Kuhmoisten välisellä maantiellä osasto sai vangikseen punaisten partion. Kalm ampui itse kaksi punakaartilaista ja lähetti kolmannen Vehkajärvelle kertomaan, kuinka hän aikoo joukkoineen hyökätä seuraavana päivänä ja tappaa myös loput punaiset.
Taistelu

Valkoisten hyökkäys käynnistyi varhain aamulla 26. helmikuuta, jolloin idästä ja pohjoisesta edennyt harhautusosasto veti punaisten huomion puoleensa. Kustaa Estlin määräsi kylässä olleen suuren kuormaston siirtymään turvaan kylän länsipuolelle tietämättä, että Kalmin johtama komppania oli juuri päässyt asemiin Vehkajärven kirkon tuntumaan Kangasalle johtavan maantien varrelle. Kalmin kertomuksen mukaan kuormaston etummaiset hevoset ammuttiin heti kirkonmäen jälkeen, jolloin tie sulkeutui ja perässä tulevat liukuivat mäkeä alas sulloutuen yhdeksi rykelmäksi.
Kuvaukset ainakin kolme tuntia kestäneestä taistelusta vaihtelevat suuresti. Punaisten kansanvaltuuskunnan pari päivää myöhemmin antamien tietojen mukaan yhteenotto päättyi valkoisten täydelliseen tappioon. Heidän mukaansa punaiset menettivät vain muutamia miehiä, kun taas valkoiset perääntyivät ja kuljettivat kaatuneitaan pois kolmellatoista hevosella. Kalmin mukaan punaiset lähtivät heti hurjaan pakoon ja myös Lauri Pihkala kirjoitti jälkeenpäin pakokauhuun joutuneiden punaisten hillittömästä paosta. Taisteluun niin ikään osallistunut Niilo Sigell sen sijaan kertoi punaisten taistelleen sitkeästi ja mainitsee kuinka ”urhoja tavattiin molemmin puolin”.
Myös kirkonkylän suunnasta hyökännyt valkoisten harhautusosasto onnistui useassa paikassa yllättämään punaiset lähes täydellisesti, vaikka heillä oli tieto vihollisen saapumisesta. Pitäjäntalolle majoittuneet punaiset Kalm komensi ulos ja määräsi heidät teloitettavaksi. Saarroksissa olleet punaiset onnistuivat kuitenkin lopulta vetäytymään Vehkajärveltä Padasjoen, Kangasalan ja Oriveden suuntaan. Vuonna 1923 julkaistun Valkeakosken työväenyhdistyksen muistojulkaisun mukaan valkoiset hyökkäsivät Vehkajärvelle idästä kolmen aikaan aamuyöllä, jolloin he yllättivät noin kilometrin päässä kylästä olleen punaisten etuvartion. Taistelussa itsekin mukana ollut Edvard Nieminen kertoo, että noin 100 pääosin Valkeakoskelta tullutta punaista jäi saarroksiin, josta he 12 tunnin taistelun jälkeen onnistuivat murtautumaan ulos Vehkajärven jään kautta.
Taistelun yhteydessä katosi viisi Punaisen Ristin sairaanhoitajina toiminutta Valkeakosken työväenyhdistyksen naista. Myöhemmin selvisi, että he olivat joutuneet vangeiksi heti taistelun alettua, jonka jälkeen valkoiset kuljettivat naiset Seinäjoen kautta Kemiin.
Punaisten paetessa heidän kuormastonsa jäi valkoisten käsiin. Kärryihin oli lastattu muun muassa suuri määrä elintarvikkeita, joilla valkoiset pärjäsivät pitkälle maaliskuuhun saakka. Taistelun jälkiä on edelleen nähtävissä ainakin kirkonmäellä sijaitsevan entisen pitäjänmakasiinin seinässä, jossa on lukuisia luodinreikiä.
Tappiot, haudat ja muistomerkit

Vehkajärven taistelussa kaatui ainoastaan neljä valkoista. Punaisia kuoli arvioiden mukaan 40–50, joista suurin osa oli valkoisten teloittamia antautuneita tai haavoittuneita. Joukossa oli 18 Valkeakosken punakaartin miestä, joiden ruumiit kuljetettiin puolentoista viikon kuluttua Valkeakoskelle ja haudattiin Paviljonginmäelle 17. maaliskuuta järjestetyissä suurissa sankarihautajaisissa. Vuonna 1946 vainajat siirrettiin Valkeakosken hautausmaalla sijaitsevaan joukkohautaan. Vehkajärven  hautausmaalla on 13 taistelussa kaatuneen tuntemattoman punaisen joukkohauta muistomerkkeineen.
Taistelun jälkeen

Valkoiset eivät miehittäneet Vehkajärveä, vaan vetäytyivät taistelun päätyttyä takaisin Kuhmoisten kirkonkylään. Punaiset puolestaan ryhtyivät keskittämään Vehkajärvelle joukkoja parin viikon kuluttua Kuhmoisiin tehtävää hyökkäystä varten. 10. maaliskuuta käydyn Kuhmoisten taistelun jälkeen valkoiset käynnistivät viikko myöhemmin oman suurhyökkäyksensä ja punaisten peräännyttyä miehittivät Kuhmalahden 21. maaliskuuta.
Valkoisten sotasaaliikseen saamia punaisten elintarvikkeita.
Urheilujohtaminen

Urheilujohtaminen tarkoittaa liiketoiminnan johtamista urheilu- ja vapaa-ajan organisaatioissa. Urheilujohtaminen yhdistää urheilun ja johtamisen johtamistieteen ja liiketaloustieteen näkökulmista. Urheilujohtamisen ammattilaiset voivat suunnitella, ohjata, organisoida tai budjetoida urheiluorganisaatiota tehtävästään käsin. Urheilujohtamisella voidaan viitata toimintaan ammattiurheilussa, mutta urheilujohtamisen taitoja voidaan käyttää myös harraste- ja vapaa-ajan organisaatioissa. Urheilujohtamisen ammattilaiset voivat työllistyä urheilujoukkueiden lisäksi esimerkiksi stadionyhtiöiden tai urheilumediayhtiöiden palvelukseen.
Käytänteet

Ammattimaisen urheilujohtamista on yritetty profiloida parhaiden käytäntöjen perusteella. Ammattimaisen urheilujohtamisen ominaisuuksia ovat lajin historiallisten perinteiden lisäksi myös liiketoiminnallisia taitoja. Urheilujohtajien tulee kyetä muodostamaan johdonmukainen strateginen suunnitelma, luomaan laatukulttuuria, laatia yksityiskohtaisia taloudellisia ennusteita, ennakoimaan toimintaansa koskevia oikeudellisia ehtoja sekä hallitsemaan markkinointia, jossa sekä yrityksen että yhteisön tarpeet täyttyvät.
Ammattimaiselle urheilujohtamiselle on asetettu kaksi tekijää: Ensinnäkin ammattimainen urheilujohtaminen vaatii tietyn tason käyttäytymistä, kuten eettistä käyttäytymistä, edustavaa julkisuutta, herkkyyttä asiakkaiden tarpeisiin sekä intohimoista suhtautumista työhön. Toiseksi se vaatii jatkuvaa kehittymistä, kuten kyvykkyyttä ja älyä, koulutusta, teknisiä taitoja sekä herkkyyttä ympäröivän yhteiskunnan suhteen. Ammattimaista urheilujohtamista kuvataan parhaiden käytäntöjen sekä ydinosaamisen, kuten strategisen ajattelun, riskinoton, palvelun laadun, jatkuvan parantamisen ja avoimen viestinnän kautta.
Lawrence Watt on esittänyt urheilujohtajien ammattitaitoa koskevassa tutkimuksessaan, että urheilujohtajat arvioivat henkilökohtaiset ihmissuhdetaidot sekä laadunhallintakäytännöt ovat ammatillisten ominaisuuksien kärjessä. Ramis Patel on esittänyt ihmissuhdetaitojen korostuvan erityisesti urheilujärjestöjen suuren vapaaehtoisjoukon yleisyyden vuoksi sekä siitä, että vapaaehtoisia on johdettava älykkäästi, jotta he voivat toimia tehokkaasti. Peter McDermottin mukaan urheilujohtaminen on hyvin samankaltaista kaupallisen yrityksen johtamisen kanssa.
Käytänteet > Urheilujohtamisen erityispiirteet

Urheilujohtamisessa on tiettyjä erityispiirrettä, jotka erottavat liiketoiminnan muodon sen muusta liiketoiminnasta.
Tunneyhteys: Urheilussa jäsenten, pelaajien ja fanien välillä on intohimoinen, tunnepitoinen yhteys. Tätä intohimoa osoittavat vakavasti otetut tavat ja käytänteet, joilla tuhannet ihmiset samaistuvat suosikkijoukkueisiinsa, -seuroihinsa ja -pelaajiinsa. Samaistuminen luo vahva uskollisuuden ja omistajuuden tunteen, mutta se voi tarkoittaa myös muutosvastarintaa huomattavienkin kaupallisten etujen tilanteissa.
Kokemus: Laadukkaan urheilutapahtuman tai -kokemuksen syntyminen voi vaihdella tilanteiden välillä. Asiakas saattaa toisinaan käyttää paljon rahaa huonoon kokemukseen.
Kilpailutilanne: Laadukkaiden urheilutuotteiden tarjoaminen riippuu kilpailevien seurojen ja joukkueiden välisestä suhteesta. Urheilusarjojen on varmistettava tasainen kilpailutilanne asiakkaiden uskollisuuden säilyttämiseksi pitkällä aikavälillä.
Suuntaukset > Urheilulainsäädäntö

Urheilulainsäädäntöön vaikuttavia osa-alueita voivat olla esimerkiksi sopimusoikeus, tavaramerkkilainsäädäntö sekä henkilövahinkolainsäädäntö. Sopimusten hallinta on yleisintä ammattiurheiluliigoissa joiden sopimusten arvo voi olla miljoonia euroja. Tavaramerkkilainsäädäntö vaikuttaa urheilujoukkueiden nimiin, logoihin ja toisinaan niiden sloganeihin sekä niiden oikeuksiin. Henkilövahinkolainsäädäntö liittyy urheilijoiden loukkaantumisalttiuteen sekä mahdollisiin vaatimuksiin. Urheilutapahtumia järjestävien tahojen on varmistettava, että tila on turvallinen henkilövahinkojen estämiseksi. Urheilulainsäädäntöön erikoistuvat lakimiehet voivat laatia sopimuksia ja avustaa niiden neuvottelussa sekä auttaa tavaramerkkilainsäädännön hallitsemisessa.
Suuntaukset > Urheilumedia

Urheilumedialla tarkoitetaan urheilutapahtumien, joukkueiden ja urheilu-uutisten lähettämistä ja raportoimista. Urheilumedian tehtäviin kuuluvat mm. journalismi, valokuvaus, tv- ja radiolähetykset, urheilutiedon analysointi sekä ohjelmatuotanto. Suuria urheilumedian työnantajia ovat mm. MLB Network, ESPN ja NBC Sports Regional Networks.
Suuntaukset > Tapahtumatuotanto

Urheilutapahtumien tuotantoon kuuluu mm. urheilujärjestön tapahtumien suunnittelu, koordinointi, järjestäminen ja johtaminen. Urheilutapahtumien tuotantoon liittyy useita yksityiskohtia, ja tapahtumapäälliköiltä vaaditaan muun muassa budjetinhallintaa, myyntineuvotteluja sekä logistiikan koordinointia.
Historia

Urheilujohtaminen on verrattain uusi tieteenala. Ensimmäinen baseballin johtamiseen tarjottu ohjelma käynnistyi Flordia Southern Universityssä 1949. Vuonna 1964 Stan Isaacs julkaisi teoksen Careers and Opportunities in Sports. Vuonna 1966 ensimmäinen urheiluhallinnon ohjelma käynnistyi Ohion yliopistossa.
Vuonna 1970 perustettiin Sport Management and Science Society, joka vuonna 1985 kehittyi North American Society for Sport Managementiksi (NASSM). Vuonna 1987 ryhdyttiin julkaisemaan Journal of Sport Management-julkaisua. Vuonna 1990 Janet B. Parks ja Beverly Zanger julkaisivat teoksen Sport and Fitness Management. Vuonna 1992 hyväksyttiin NASSM:n eettinen ohjeisto. Vuonna 1993 julkaistiin NASPE:n ja NASSM:n tutkinto-ohjelmatavoitteet. Samana vuonna perustettiin European Association for Sport Management (EASM). Vuonna 1995 perustettiin Sport Management Association of Australia and New Zealand (SMAANZ).
Vuonna 2001 ryhdyttiin julkaisemaan European Sport Management Quarterly -julkaisua, ja vuonna 2002 perustettiin Sport Marketing Association (SMA). Vuonna 2012 perustettiin World Association for Sport Management (WASM), ja vuonna 2013 muodostettiin Global Sports Business Associastion (GSBA).
Koulutus ja tutkimus > Tutkimus

Urheilujohtamisen tutkimus sisältää johtamistieteen ja liiketalouden näkökulmia sekä teoreettisesti että käytännönläheisesti. Urheilujohtaminen on monitieteinen ala, joka yhdistää urheilun ja johtamisen, ja samat johtamistaidot pätevät niin liike-elämässä kuin urheilussakin. Urheilujohtaminen on suhteellisen nuori tieteenala, mutta urheilujohtamisen ohjelmien määrä on kasvussa. Akateemisten ohjelmien kasvu liittyy erityisesti urheilun arvon riippuvuuteen johtamistaidoissa. Urheilujohtajat määrittävät organisaation suorituskyvyn.
Koulutus ja tutkimus > Koulutus

Vuonna 2021 urheilujohtamisen eritasoista korkeakoulututkinto-ohjelmia oli yli 890 maailmanlaajuisesti. Urheilujohtamisen ohjelmat kouluttavat ihmisiä johtotehtäviin urheilualalle, esimerkiksi yhteisö- ja nuorisourheiluun, koululiikuntaan, ammattijoukkueisiin, kunto- ja virkistyskeskuksiin, valmennukseen, toimihenkilöiksi, markkinointiin, urheilumatkailuun sekä urheiluvälineiden valmistukseen ja vähittäiskauppaan.
Urheilujohtamisen koulutusta tarjotaan korkeakoulutasoisena, ja useissa urheilujohtamisen tehtävissä vaaditaan esimerkiksi liiketalouden alempaa korkeakoulututkintoa
Urheilun johtamisohjelmat kouluttavat ihmisiä johtotehtäviin sellaisilla aloilla kuin yhteisö- ja nuorisourheilu, lukion ja korkeakoulujen yleisurheilu, ammattijoukkueet, kuntokeskukset, virkistyskeskukset, valmennus, offilliating, markkinointi, urheilumatkailu ja urheiluvälineiden valmistus ja vähittäiskauppa. Urheilualalla on monia erilaisia ammatteja.
Koulutus ja tutkimus > Koulutus > Koulutus Suomessa

Suomalaiset korkeakoulut tarjoavat urheilujohtamiseen erikoistuneita maisteri- ja koulutusohjelmia. Jyväskylän yliopisto kouluttaa kansainvälisessä maisteriohjelmassa vastuullisen urheilujohtamisen opintoja. Urheilujohtamiseen ja -markkinointiin erikoistuvaa eMBA-koulutusta tarjoaa Vaasan yliopisto. Hanken tarjoaa yhdessä Eerikkilän urheiluopiston kanssa urheilujohtamisen Mini-MBA-ohjelmaa. Jyväskylän ammattikorkeakoulu tarjoaa liiketalouden tutkinnon suuntautumisvaihtoehtona urheiluliiketoiminnan opintoja. Haaga-Helia ammattikorkeakoulu tarjoaa urheiluvalmentamisen ja -johtamisen opintoja. Pienempiä kurssikokonaisuuksia urheilujohtamiseen tarjoaa Vaasan yliopisto ja Seinäjoen ammattikorkeakoulu.
Urheilujohtamiseen suunnattuja johtamisen ja yritysjohtamisen erikoisammattitutkintoja tarjoaa Kuortaneen urheiluopisto yhteistyössä Suomen Olympiakomitean kanssa.
Anneau-rakennus

| Anneau‑rakennus |
| --- | --- |
 Anneau-rakennus Luxemburgissa.
Sijainti:  Kirchberg, Luxemburg
Rakennustyyppi:  tuomioistuin
Käyttäjä:  Euroopan unionin tuomioistuin
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anneau‑rakennus on Euroopan unionin tuomioistuimen Luxemburgissa sijaitseva rakennus, joka on osa Oikeuspalatsi-kompleksia. Anneau-rakennus on rakennettu 2000-luvun alussa Oikeuspalatsin peruskorjauksen yhteydessä.
Anneau-rakennus ympäröi Oikeuspalatsia. Rakennuksessa sijaitseva unionin tuomioistuimen tuomareiden ja julkisasiamiesten kabinetit sekä neuvottelusalit. Anneau on rakennettu 116 pilarin varaan, jotka ovat korkeudeltaan 10 metriä.
Antonio Saca

| Antonio Saca |
| --- | --- |
 Antonio Saca vierailulla Valkoisessa talossa vuonna 2005.
El Salvadorin presidentti
 1.6.2004 - 1.6.2009  
Edeltäjä:  Francisco Flores Pérez
Seuraaja:  Mauricio Funes
Henkilötiedot
Koko nimi:  Elías Antonio Saca González
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1965 (ikä 59) Usultan, El Salvador
Tiedot
Puolue:  Arena  Unidad (2013– )
Elías Antonio Saca González, myös Tony Saca, (s. 9. maaliskuuta 1965) on entinen El Salvadorin presidentti. Hänet valittiin presidentiksi 21. maaliskuuta 2004 ja astui virkaansa 1. kesäkuuta. Hän oli oikeistopuolue Alianza Republicana Nacionalistan (Arena) ehdokas.
Hänen perheensä juuret ovat Palestiinassa, josta hänen vanhempansa muuttivat El Salvadoriin 1900-luvun alkupuolella. Poliittisen uransa lisäksi hän on liikemies ja radiotoimittaja.
Saca voitti presidentinvaaleissa FMLN:n Schafik Handalin. Saca piti presidenttikaudellaan Yhdysvaltain-myönteistä linjaa. El Salvadorin joukot pysyivät Irakissa aina helmikuuhun 2009 asti.
Maata kaksi vuosikymmentä hallinneen Arena-puolueen hävittyä vuoden 2009 vaalit Sacan kauden jälkeen puolueessa nousi ristiriitoja ja Saca erotettiin puolueesta petoksesta syytettynä. Vuoden 2014 vaaleissa hän oli Unidad-puolueen ehdokkaana ja sai ensimmäisellä kierroksella 11 prosenttia äänistä.
Saca tuomittiin syyskuussa 2018 kymmenen vuoden vankeuteen kavalluksesta ja rahanpesusta. Hän oli tuomion mukaan kavaltanut valtion varoja 300 miljoonaa dollaria. Rahat menivät hänelle itselleen ja hänen entiselle puolueelleen Arenalle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Presidentin kotisivut
Viktar Hantšarenka

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Viktar Mih’ailavitš Hantšarenka
Syntymäaika: 10. kesäkuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: H’oiniki, Neuvostoliitto
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 167 cm
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994–1995 | Strelitševo H’oiniki |  |  |
| 1995–1997 | RUOR Minsk |  |  |
| 1998–2002 | BATE |  |  |
Valmennusura
2004–2006: BATE (reservit)
2007: BATE (apuv.)
2007–2013: BATE
2013–2014: Kuban Krasnodar
2015: Ural
2015–2016: TsSKA Moskova (apuv.)
2016: Ufa
2016–2021: TsSKA Moskova
2021–2022: Krasnodar

Viktar Mih’ailavitš Hantšarenka (valkoven. Віктар Міхайлавіч Ганчарэнка, ven. Виктор Михайлович Гончаренко, Viktor Mihailovitš Gontšarenko, s. 10. kesäkuuta 1977 H’oiniki, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura

Puolustajana pelannut Hantšarenka edusti RUORia (1995–1997) ja BATEa (1998–2002) ennen vakavaa polvivammaa, joka päätti hänen uransa jo 25-vuotiaana. Hän saavutti BATEssa Valko-Venäjän-mestaruuden vuosina 1999 ja 2002, -mestaruushopean vuosina 1998 ja 2000 ja -mestaruuspronssin vuonna 2001.
Loukkaannuttuaan Hantšarenka hankki valmentajantutkinnon ja aloitti BATEn reservijoukkueen valmentajana vuonna 2004. Vuonna 2007 hänet ylennettiin edustusjoukkueen apulaisvalmentajaksi ja jo saman vuoden marraskuussa päävalmentajaksi Ihar Kryvušenkan lähdettyä seurasta. Kaudella 2007 Valko-Venäjän-mestaruuden voittanut BATE selvisi Gontšarenkon johdolla kolmen karsintakierroksen kautta historian ensimmäisenä valkovenäläisseurana Mestarien liigan lohkovaiheeseen kaudeksi 2008–2009. Lohkovaiheen alkaessa vasta 31-vuotias Hantšarenka tunnetaan kurinalaisesta peluutustyylistään, ja hän on kuvaillut itseään valmentajana ”valistuneeksi diktaattoriksi”. Hantšarenkan johdolla BATE menestyi myös kotimaan sarjoissa ja voitti maan mestaruuden viidesti perättäin vuosina 2008–2012.
Lokakuussa 2013 Hantšarenka siirtyi BATE Borisovista venäläisen FK Kuban Krasnodarin päävalmentajaksi.  Hän hätti tehtävänsä marraskuussa 2014.
Kesäkuussa 2015 Hantšarenkasta tuli Venäjän liigassa säilyneen FK Ural Ekaterinburgin päävalmentaja. Hän jätti seuran syyskuun alussa 2015 Uralin majaillessa liigassa sijalla 11. Pian Uralista lähtönsä jälkeen Hantšarenka liittyi PFK TsSKA Moskovan organisaatioon edustusmiehistön apuvalmentajaksi.
Kesäkuussa 2016 Hantšarenka siirtyi FK Ufan päävalmentajaksi. Hän jätti kuitenkin seuran jo joulukuussa 2016 ja palasi TsSKA Moskovaan päävalmentajaksi. Hantšarenka luotsasi TsSKA:n Venäjän supercupin voittoon 2018, mutta muutoin suurseura ei onnistunut voittamaan pokaaleja. Liigassa parhaiksi sijoituksiksi jäivät kakkossijat. Maaliskuussa 2021 Hantšarenka jätti seuran.
Huhtikuussa 2021 Hantšarenka teki 2,5-vuotisen sopimuksen FK Krasnodarin kanssa. Pesti päättyi kuitenkin potkuihin jo tammikuussa 2022.
Meriitit

Venäjän supercup: 2018
Valko-Venäjän mestaruus (5): 2008, 2009, 2010, 2011, 2012
Valko-Venäjän cup: 2010
Valko-Venäjän supercup (2): 2010, 2011
Valko-Venäjän liigan paras valmentaja (3): 2008, 2009, 2010
Arkhandropolis

| Arkhandropolis> Ἀρχανδρόπολις.Sijainti |
| --- | --- |
 Arkhandropolis
Koordinaatit:  31°15′00″N, 30°15′00″E
Valtio:  Egypti
Paikkakunta:  Tell Louquin, Al-Buhaira
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Metelites/Menelaites, Delta, Egypti
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arkhandropolis (m.kreik. Ἀρχανδρόπολις eli Ἀρχάνδρου πόλις, Arkhandrū polis; lat. Archandropolis) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Meteliteen/Menelaiteen nomokseen. Nykyisin sen rauniokumpu eli tell tunnetaan nimellä Tell Louquin.
Arkhandropolis, suomeksi ”Arkhandroksen kaupunki”, sijaitsi Niilin suiston länsiosassa Kanobikos-suuhaaran eli Kanopoksen suuhaaran lähettyvillä lähellä Hermopolis Mikraa ja Hierakonpolista. Herodotoksen mukaan kaupunki sai nimensä Arkhandros Thinisläisestä, joka oli Danaoksen appi. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Arkhandropolitēs (Ἀρχανδροπολίτης).
Joskus Arkhandropolista on pidetty samana paikkana kuin Andropolis.