stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petri Matikainen
Valmentajaura

Pelaajauransa jälkeen Matikainen toimi poliisin tehtävissä, kunnes valmistui Vierumäen valmentajaopistosta vuonna 2002. Vuonna 2003 hän aloitti Lahden Pelicansin A-nuorten vastuuvalmentajana, josta hänet nostettiin yhden kauden jälkeen Pelicansin SM-liigajoukkueen päävalmentajaksi. Kauden 2004–2005 jälkeen hän siirtyi Espoo Bluesiin, jossa toimi aluksi apuvalmentajana kaudet 2005–2006 ja 2006–2007.
Talvella 2007 Blues kertoi, että Matikainen korvaa Kari Heikkilän joukkueen päävalmentajana kaudella 2007–2008. Blues sijoittui vuonna 2008 runkosarjan toiseksi, eteni pudotuspeleissä loppuotteluihin ja voitti lopulta hopeaa. Matikainen palkittiin SM-liigan päätösgaalassa kauden parhaana valmentajana. Syksyllä 2010 tiedettiin, että alkava neljäs kausi Bluesin peräsimessä jäisi Matikaisen viimeiseksi ja hänen seuraajansa tulisi olemaan kakkosvalmentajana toiminut Lauri Marjamäki. Matikainen päätti valmennusrupeamansa Espoossa hopeamitaleihin tehden samalla SM-liigan historiaa: koskaan aiemmin ei mikään joukkue ollut onnistunut raivaamaan tietään villi kortti -kierrokselta aina liigan loppuotteluihin asti. Hänet palkittiin SM-liigan päätösgaalassa kauden 2010–2011 parhaana valmentajana.
Vuonna 2011 Matikainen teki kaksivuotisen sopimuksen Helsingin IFK:n kanssa. Pesti HIFK:n päävalmentajana kesti kuitenkin vain yhden kauden, sillä vuonna 2012 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella KHL-seura Avangard Omskin päävalmentajaksi. Avangard irtisanoi Matikaisen sopimuksen syyskuun 2013 puolivälissä, kesken kauden 2013–2014. Saman vuoden lokakuussa hän siirtyi Itävallan liigan Graz 99ersiin, jota valmensi loppukauden ajan. Syyskuussa 2014 Matikainen nimitettiin KHL-seura Slovan Bratislavan päävalmentajaksi. Keväällä 2015 Matikainen siirtyi kolmivuotisella sopimuksella SM-liiga-seura Lahden Pelicansin päävalmentajaksi. Kesällä 2018 Matikainen siirtyi Itävaltalaisen Klagenfurter AC valmentajaksi,  18/19 ja 20/21 kausilla Matikainen voitti monikansallisen (EBEL) ja (ICEHL) mestaruuden . Keväällä 2025 Matikainen siirtyi loppukauden sopimuksella SM-Liigaseuran Oulun Kärppien päävalmentajaksi.
Matikainen on toiminut myös maajoukkuevalmentajana. Hän oli vuodet 2003–2005 ja 2006–2007 Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentaja sekä vuodet 2010–2012 Suomen A-maajoukkueen apuvalmentaja. Slovakian MM-kisoissa 2011 Matikainen oli valmentajana voittamassa Suomelle sen historian toista jääkiekon maailmanmestaruutta.
Kristiina-instituutti

Kristiina-instituutti oli Helsingin yliopiston naistutkimuksen yksikkö. Hallinnollisesti Kristiina-instituutti oli osa humanistista tiedekuntaa.
Kristiina-instituutti perustettiin vuonna 1991. Nimensä instituutti sai Ruotsin kuningatar Kristiinan mukaan, joka oli tunnettu kiinnostuksestaan tieteisiin ja taiteisiin. Kristiinan (joka oli tuolloin 13-vuotias) holhoojahallitus perusti Turun Akatemian, Helsingin yliopiston edeltäjän, vuonna 1640.
Vuoden 2009 kesään mennessä oli Helsingin yliopistosta valmistunut naistutkimus pääaineenaan yhteensä yhdeksän filosofian maisteria. Kristiina-instituutti liittyi vuoden 2010 alusta osaksi Filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitosta. Samalla oppiaineen nimi muuttui ja sukupuolentutkimus korvasi aiemman naistutkimuksen.
Vuoden Kristiina

Vuoden Kristiina -palkinto kantaa sukupuolentutkimuksen Helsingin yliopistossa käynnistäneen Kristiina-instituutin nimeä, ja se myönnetään vuosittain sukupuolentutkimuksen tunnetuksi tekemisestä ja sukupuolen perusteella tapahtuvan syrjinnän ja eriarvoisuuden vähentämiseksi tehdystä työstä.
T. S. Eliot

| Thomas Stearns Eliot |
| --- | --- |
 T. S. Eliot vuonna 1934
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. syyskuuta 1888 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 4. tammikuuta 1965 (76 vuotta) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  runoilija, näytelmäkirjailija, kriitikko
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aikakausi:  1915–1965
Kirjallinen suuntaus: modernismi
Pääteokset:  Autio maa, Neljä kvartettoa
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Thomas Stearns Eliot (26. syyskuuta 1888 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 4. tammikuuta 1965 Lontoo, Britannia) oli englantilais-amerikkalainen runoilija, näytelmäkirjailija ja kriitikko. Eliot oli 1900-luvun merkittävimpiä englanninkielisiä kirjailijoita. Nobelin kirjallisuuspalkinnon hän sai vuonna 1948. Eliotin tuotanto voidaan jakaa kolmeen kauteen, Aution maan (1922) modernismiin, Neljän kvarteton (1943) uskonnollissävyiseen runouteen sekä näytelmäteoksiin, kuten Murha katedraalissa (1935).
Tuotanto

Eliotin runoelma Autio maa (The Waste Land, 1922) nousi ensimmäisen maailmansodan jälkeisen sukupolven tunnukseksi, koska se kuvasi pettymystä, kulttuuripessimismiä ja maailmantuskaa. Sen Lauri Viljasen suomentamasta avausrivistä  ”Huhtikuu on kuukausista julmin” on tullut lentävä lause. Itse Eliot piti pääteoksenaan neljän pitkän runon kokoelmaa Neljä kvartettoa (Four Quartets, 1943). Siinä näkyy Eliotin myöhemmän iän taipumus uskonnollisuuteen. Teoksen osat Burnt Norton, East Coker, The Dry Salvages ja Little Gidding olivat ilmestyneet itsenäisinä teoksina jo vuosina 1935–1942. Runot ovat Eliotin varhaiskauden runouteen verrattuna tyyliltään vuolaampia ja mietteliäämpiä. Kaikessa tuotannossaan hän sekä tähdensi klassistina perinteen merkitystä että modernistina rikkoi vanhoja kaavoja. Hänen kirjallisia esikuviaan olivat vanhat myytit, 1600-luvun englantilaiset metafyysiset runoilijat ja 1800-luvun ranskalaiset symbolistit.
Eliot käytti runonäytelmässään Murha katedraalissa (Murder in the Cathedral, 1935) lähtökohtanaan antiikin tragedioita ja keskiaikaisia kristillisiä opetusnäytelmiä. Useissa näytelmissään, kuten Cocktailkutsut (The Cocktail Party, 1950) ja Yksityissihteeri (The Confidential Clerk, 1953) Eliot kuvasi arvostelevasti yläluokan elämää komedian muodossa.
Eliot tunnetaan myös Kissojen kielen kompasanakirjassa (Old Possum's Book of Practical Cats, 1939) julkaistuista lasten kissarunoistaan, jotka jatkoivat englantilaista nonsense-perinnettä.. Andrew Lloyd Webber sävelsi vuonna 1981 runoista suositun musikaalin Cats.
Artemis Kelosaaren mukaan Eliotin runojen suomentaminen on ongelmallista, sillä ne eivät istu suomen kieleen. Hän niputtaa epäonnistujiin Markus Jääskeläisen ja Jaakko Yli-Juonikkaan, mutta suomennoskokoelman Kootut runot suomentanut Juha Silvo on hänen mukaansa onnistunut juuri kissarunoissa: "Kissarunot Silvo kuitenkin on kääntänyt tarttuvasti alkuperäisen mitan mukaan, paremmin kuin vuonna 2018 yrittänyt Jaakko Yli-Juonikas".
Kelosaari kirjoittaa Eliotista, että tämä oli poliittisesti konservatiivi. Hän vertaa Eliotia Howard Phillips Lovecraftiin sikäli, että kumpikin on omassa genressään merkittävä tekijä.
Teokset > Runoteokset

Inventions of the March Hare: Poems 1909–1917 (postuumi, 1996)
Prufrock and Other Observations (1917)
Poems (1920)
Autio maa (The Waste Land, 1922)
Ontot miehet (The Hollow Men, 1925)
Ariel Poems (1927–1954)
Kiirastorstain aatto (Ash Wednesday, 1930)
Coriolan (1931)
Old Possum's Book of Practical Cats (1939)
The Marching Song of the Pollicle Dogs ja Billy M'Caw: The Remarkable Parrot (1939) teoksessa The Queen's Book of the Red Cross
Neljä kvartettoa (Four Quartets, 1945)
Teokset > Näytelmät

Sweeney Agonistes (julkaistu 1926, ensiesitys 1934)
The Rock (1934)
Murha katedraalissa (Murder in the Cathedral, 1935)
The Family Reunion (1939)
Cocktailkutsut (The Cocktail Party, 1950)
Yksityissihteeri (The Confidential Clerk, 1953)
The Elder Statesman (ensiesitys 1958, julkaistu 1959)
Teokset > Tietokirjallisuus

Christianity & Culture (1939, 1948)
The Second-Order Mind (1920)
Tradition and the Individual Talent (1920)
The Sacred Wood: Essays on Poetry and Criticism (1920)
Homage to John Dryden (1924)
Shakespeare and the Stoicism of Seneca (1928)
For Lancelot Andrewes (1928)
Dante (1929)
Selected Essays, 1917–1932 (1932)
The Use of Poetry and the Use of Criticism (1933)
After Strange Gods (1934)
Elizabethan Essays (1934)
Essays Ancient and Modern (1936)
The Idea of a Christian Society (1939)
A Choice of Kipling's Verse (1941)
Notes Towards the Definition of Culture (1948)
Poetry and Drama (1951)
The Three Voices of Poetry (1954)
The Frontiers of Criticism (1956)
On Poetry and Poets (1957)
To Criticize the Critic (postuumi, 1965)
Teokset > Suomennetut teokset

Autio maa: Neljä kvartettia ja muita runoja.  ((The waste land, 1922; Four quartets, 1943; ym.) Toimittaneet Lauri Viljanen ja Kai Laitinen)  Suomentanut Yrjö Kaijärvi ym.. Helsingissä:  Otava, 1988.  ISBN 951-1-10311-3  3. painos (1. painos 1949). Delfiinikirjat
J. Alfred Prufrockin lemmenlaulu; Autio maa; Little Gidding. Teoksessa Tähtien väri: Valikoima amerikkalaista runoutta.  (Suomentanut Ville Repo)  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18408-X
Neljä kvartettoa.  (Four quartets, 1943.)  Suomentanut ja jälkisanat kirjoittanut Juha Silvo. Runot suomeksi ja englanniksi. Maailman runo / WSOY & NVL. Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32840-8
Murha katedraalissa: Näytelmä.  (Murder in the cathedral, 1935.)  Suomentanut Pertti Nieminen. Delfiinikirjat. Helsingissä:  Otava, 1985.  ISBN 951-1-08320-1
Cocktailkutsut.  (The cocktail party, 1950.)  Suomentanut Eino S. Repo ja Ville Repo. Delfiinikirjat. Helsinki:  Otava, 1951.
Yksityissihteeri: Komedia.  (The confidential clerk, 1953.)  Suomentanut Eino S. Repo ja Ville Repo. Delfiinikirjat. Helsinki:  Otava, 1955.
Kootut runot.  Suomentanut Juha Silvo. Helsinki:  WSOY, 2022.  ISBN 978-951-0-48810-2
Kirjallisuutta

Ackroyd, Peter: T. S. Eliot.  (T. S. Eliot, 1984.)  Suomentanut Anja Haglund. Espoo:  Weilin+Göös, 1989.  ISBN 951-35-3827-3
Harding, Jason (toim.): T. S. Eliot in Context.  Cambridge:  Cambridge University Press, 2011.  ISBN 978-0-521-51153-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta T. S. Eliot Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta T. S. Eliot Wikisitaateissa
T. S. Eliotin teoksia Gutenberg-projektissa (englanniksi)
Hannu Niklander: Muistiinpanoja Uudesta Englannista. Kolmelta mantereelta. Robustos 2017.
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  ELMCIP  Europeana  NARA  RISM  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Basil Hiley

Basil Hiley (15. marraskuuta 1935 – 25. tammikuuta 2025) oli englantilainen, Lontoon yliopiston fysiikan professori emeritus. Hiley tutki muun muassa tietoisuutta sekä David Bohmin aktiivisen informaation ja Claude Shannonin informaatioteorian suhdetta.
Hiley sai Majorana-palkinnon vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Basil Hileyn verkkosivu Birkbeck Collegen verkkosivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  ORCID  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Dayna Ash

Dayna Ash vuonna 2020.
Dayna Ash (arab. داينا آش‎, s. 1990) on libanonilainen näytelmäkirjailija, performanssitaiteilija, sosiaalinen aktivisti ja feministi. Vuonna 2019 hän pääsi BBC:n sadan merkittävän naisen listalle.
Ash perusti vuonna 2010 Haven For Artists -organisaation. Se tarjoaa turvallisen paikan maanalaisille taiteilijoille ja on ainoa naisille ja sukupuolivähemmistöille turvallinen paikka Beirutissa.
Vuodesta 2016 Ash on tuottanut Haven For Artist -keskukseen niin kotimaisia kuin kansainvälisiä taidenäyttelyitäkin. Toiminta on laajentunut käsittämään kirjakaupan ja taiteilijaresidenssin. Vuonna 2019 Ash oli mukana mielenosoituksissa, joilla vastustettiin maan naisten kokemaa häirintää ja syrjintää.
Lisää aiheesta

http://www.luma.org/en/live/people/Dayna-Ash-1aa96095-f1ac-47d8-96ca-9461646d80e2.html?lang=en
Mihail Vasiljev (käsipalloilija)

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Soul 1988 | Käsipallo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 1982 | Käsipallo |  |
Mihail Anatoljevitš Vasiljev (ven. Михаил Анатольевич Васильев; 4. maaliskuuta 1961 Moskova – 5. maaliskuuta 2025) oli Neuvostoliittoa edustanut  käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän pelasi seuratasolla TsSKA Moskovassa.
Vasiljev oli voittamassa MM-kultaa vuonna 1982 Saksassa pelatuissa kisoissa. Hän pelasi maansa joukkueessa kuusi ottelua ja teki viisi maalia Soulin olympialaisissa 1988, joissa Neuvostoliitto voitti kultaa.
Ensimmäinen orjasota

Ensimmäinen orjasota 135 eaa.–132 eaa. oli epäonnistunut orjakapina roomalaisia vastaan Sisiliassa. Sitä johtivat entinen orja Eunus, joka väitti olevansa profeetta, ja Kleon, kilikialainen, joka toimi sotilaskomentajana. Orjakapinallisten tukikohtina toimivat erityisesti Henna ja Tauromenion. Orjat voittivat aluksi muutamia kahakoita, mutta paikalle saapuneet roomalaisten vahvistukset murskasivat vastarinnan.
Asklepieion (Kos)

| Asklepieion> Ἀσκληπιεῖον |
| --- | --- |
 Asklepieionin arkeologista aluetta.
Sijainti
 Asklepieion
Koordinaatit:  36°52′32″N, 27°15′25″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kosin kaupunki, Kos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  pyhäkkö ja parantola
Ajanjakso:  noin 350 eaa.–500 jaa.
Huippukausi:  100-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Kaupunki:  Kos
Aiheesta muualla
  Asklepieion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Asklepieion (m.kreik. Ἀσκληπιεῖον, Asklēpieīon) oli antiikin aikainen lääkintätaidon ja parantamisen jumalalle Asklepiokselle omistettu pyhäkköalue Kosin saarella Kreikassa. Siihen kuului muun muassa temppeleitä, parantola ja kylpylä. Sen arkeologinen kohde sijaitsee noin 3,5 kilometriä Kosin kaupungista lounaaseen lähellä Platánin kylää.
Historia

Asklepieionin paikka on hautalöytöjen perusteella ollut jonkinlaisessa käytössä mykeneläisenä aikana sekä geometrisellä kaudella. Antiikin aikana paikalla oli alun perin Apollon Kyparissioksen pyhäkkö. Apollon oli kreikkalaisten vanha parantajajumala ennen kuin tehtävä siirtyi tämän poikanakin pidetylle Asklepiokselle. Lisänimi Kyparissios viittaa paikan sypresseihin. Kosille Asklepioksen kultti saapui 300-luvulla eaa. Ensimmäinen Asklepiokseen liitetty rakennelma paikalla oli tuona aikana rakennettu Asklepioksen alttari.
Varsinaisen Asklepieionin rakentaminen alkoi 200-luvulla eaa. Ensimmäinen, pieni Asklepiokselle omistettu temppeli rakennettiin vuosisadan alussa. Näin paikka on syntynyt Kosilla vaikuttaneen lääketieteen isäksi kutsutun Hippokrateen ajan jälkeen. Vuonna 242 eaa. temppeli julistettiin suojelluksi ja sodilta rauhoitetuksi alueeksi. 100-luvulla eaa. paikka sai Pergamonin kuninkaan Eumenes II:n suosion. Sinne rakennettiin uusia tasanteita ja vanha Asklepioksen temppeli korvattiin uudella ja suuremmalla temppelillä. Myös kokonaisuuteen kuulunut Apollonin temppeli rakennettiin 100-luvulla eaa. Roomalaisena aikana Asklepieionilla oli osittainen verovapaus ja paikalle rakennettiin muun muassa suuri roomalainen kylpylä.
Pyhäköstä kehittyi yksi antiikin maailman keskeisimmistä lääkinnällisistä pyhäköistä ja yksi tunnetuimmista lukuisista Asklepieioneista Epidauroksen Asklepieionin ohella. Pyhäkön papiston katsottiin polveutuvan Asklepioksesta. Paikassa harjoitettiin parannustoimintaa sekä todennäköisesti kehitettiin ja opetettiin lääketiedettä Hippokrateen perintönä. Parannustoiminnan keskiössä oli usko jumalan ilmestymiseen potilaille unessa, kun nämä nukkuvat temppelin ympärille tätä varten rakennetuissa rakennuksissa. Myöhemmin paikalla harjoitettiin myös ajan kehittyneempään lääketieteeseen perustuneita hoitoja. Paikalla järjestettiin joka viides vuosi suuri Asklepieia-juhla, johon kuului musiikki- ja urheilukilpailuja.
Asklepieion oli käytössä 500-luvulle jaa. saakka. Osa sen taideaarteista vietiin roomalaisena aikana muualle. Alue raunioitui maanjäristyksissä vuosina 469 ja 554 ja mahdollisesti myös anatolialaisten hyökkäyksessä. 1400-luvulla Asklepieionin kiviä käytettiin Kosin kaupungin Nerantzián linnan rakentamiseen. Ajan myötä pyhäkön sijainti unohtui.
Asklepieionia alettiin etsiä vuonna 1896. Englantilainen arkeologi W. R. Paton paikallisti pyhäkön oletetun paikan noin 1901–1902, minkä seurauksena paikalla suoritettiin arkeologisia kaivauksia. Etsinnässä hyödynnettiin muun muassa parantolalle ominaisten lähteiden paikantamista ja se tunnistettiin lukuisten rakennusten osien ja piirtokirjoitusten avulla. Ensimmäisenä paikalla kaivoivat paikallinen Iákovos Zaráftis ja saksalainen Rudolf Herzog. Zaráftiksen johtamat systemaattiset kaivaukset alkoivat vuonna 1904 ja kestivät vuoteen 1933. Tämän jälkeen italialaiset arkeologit suorittivat paikalla kaivauksia ja ennallistuksia. Muun muassa tasanteiden tukimuurit ja osia pylväistä on rakennettu uudelleen.
Rakennukset ja löydökset

Asklepieion sijaitsee kukkulalla ja sen rinteessä, josta on hyvä näköala Kosin kaupunkiin ja merellä päin. Pyhäkkökokonaisuus on rakennettu laskutavasta riippuen kolmelle tai neljälle suurelle tasanteelle. Tasanteelta toiselle noustaan suuria portaita pitkin. Tasanteet ja portaat eivät ole aivan suorassa linjassa toisiinsa nähden, vaan kokonaisuus kääntyy hieman etelään (alhaalta katsoen vasemmalle) päin. Pyhäkön on ympäröinyt pyhä metsä.
Alimmalla tasolla heti nykyisen alueen sisäänkäynnin vieressä on pieni roomalaisaikainen kylpyrakennus, jossa paikalle saapuneet ovat puhdistautuneet. Sen luota johtaa portaat ensimmäiselle varsinaiselle tasanteelle. Arkeologisen alueen itäosassa on pieni museo, jossa on muun muassa paikalta löydettyjä piirtokirjoituksia.
Rakennukset ja löydökset > Ensimmäinen tasanne

Ensimmäisellä tasanteella portaiden yläpäässä on ollut propylon- eli sisäänkäyntipylväikkö. Tasannetta ovat reunustaneet pohjois-, itä- ja länsisivulta stoia muistuttavat pylväiköt. Rakennusta on ehdotettu mm. jonkinlaiseksi lääketieteelliseksi kouluksi. Tästä ei kuitenkaan ole varmuutta.
Tasanteen länsilaidassa on ollut latriini eli roomalaisaikainen käymälä. Tasanteen eteläsivulla on toisen tasanteen korkea päätymuuri. Siinä on lukuisia syvennyksiä, joissa on ollut veistoksia. Tunnetuin näistä oli Praksiteleen veistämä Afrodite-veistos, joka on kadonnut. Muurissa on myös rikki- ja rautapitoista vettä antanut lähdekaivo, jonka vesi tuli nykyisin Kokkinónero- ja Voúrinna-nimillä tunnetuista lähteistä alueen eteläpuolelta. Toiselle tasanteelle johtavat portaat ovat päätymuurin keskellä.
Suurempi roomalainen kylpylä sijaitsee tasanteen itälaidalla. Se koostuu kolmesta salista ja rakennettiin 200-luvulla jaa. Rakennuksesta on löydetty seinämaalauksia ja mosaiikkeja.
Rakennukset ja löydökset > Keskitasanne (Toinen ja kolmas tasanne)

Keskitasanne koostuu kahdesta erillisestä tasanteesta, toisesta ja kolmannesta tasanteesta, joista kuitenkin vain toisella on rakennuksia ja kolmas on muita tasanteita selvästi pienempi. Siksi ne lasketaan usein yhdeksi tasanteeksi.
Toisella tasanteella heti portaiden yläpäässä on Asklepioksen alttari, joka oli pyhäkköalueen vanhin rakennelma ja rakennettu 300-luvulla eaa. Se rakennettiin uudestaan 100-luvulla Pergamonin Zeuksen alttarin mallin mukaan. Alttarista on jäljellä perustukset.
Alttarin pohjoispuolella, portailta nähtynä oikealla on ollut alueen varhaisin, 200-luvulla eaa. rakennettu pieni Asklepiokselle omistettu temppeli. Se edusti joonialaista tyyliä. Suuren temppelin rakentamisen jälkeen se toimi pyhäkön aarrekammiona. Tuolloin se oli koristeltu Apelleen tekemillä maalauksilla, joista kuuluisin oli Afrodite Anadyomene eli merestä noussutta Afroditea esittänyt maalaus, joka siirrettiin Augustuksen aikana Roomaan. Temppelin vieressä on mahdollisesti pappien käytössä ollut rakennus.
Portailta nähtynä vasemmalla puolella alttarin takana on eksedra eli puhujankoroke, mahdollinen papiston tai lääkärien kokoontumispaikka. Alttarin itäpuolella oli roomalaisaikainen Apollonin temppeli, joka rakennettiin 100-luvulla jaa. ja edusti korinttilaista tyyliä. Seitsemän sen pylväistä on kunnostettu. Vielä idempänä on Leskheksi kutsuttu rakennus, joka on ollut mahdollisesti kokoontumissali tai Asklepieioneille tyypillinen käärmeiden säilytyspaikka.
Toiselta tasanteelta johtaa kolmannelle suuret portaat, joista edetään heti seuraaville, neljännelle tasanteelle johtaville portaille.
Rakennukset ja löydökset > Neljäs eli ylin tasanne

Neljättä ja ylintä tasannetta kutsutaan joskus kolmanneksi tasanteeksi, mikäli toista ja kolmatta tasannetta ei eroteta toisistaan.
Suuri Asklepioksen temppeli sijaitsee ylimmän tasanteen keskellä. Temppeli rakennettiin 100-luvulla eaa. samalla kun koko ylin tasanne. Se edusti doorilaista tyyliä ja oli kopio Epidauroksen Asklepieionin temppelistä. Siinä oli pitkällä sivulla 11 ja lyhyellä sivulla 6 pylvästä. Temppelistä on säilynyt lähinnä perustukset. Temppelin paikalla on myös siihen varhaiskristillisenä aikana rakennetun Panagía Tarsoún kirkon jäänteitä, lähinnä yksi alttarina toiminut pylväs. Kirkko oli bysanttilaisena aikana Pátmoksen luostarin alaisuudessa.
Potilaille ja pyhiinvaeltajille tarkoitetut parantolarakennukset sijaitsevat Asklepioksen temppelin ympärillä reunustaen tasannetta etelä-, itä- ja länsisivulta. Niiden pylväikkö oli doorilaista tyyliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kosin Asklepieion Wikimedia Commonsissa
Asklepieionin arkeologista aluetta.
Asklepieionin suuren roomalaisen kylpylän rauniot.
Asklepioksen alttari ja Apollonin temppelin uudelleenrakennettuja pylväitä.
Vanhan, pienemmän Asklepioksen temppelin rauniot.
Suuren Asklepioksen temppelin rauniot.