stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mount Everest
Vuorikiipeily > Nykyään > Reitti

Tärkeimmät kohdat huipulle kiivettäessä ovat Nepalin puolelta perusleirin jälkeen Khumbun jäätikkö ja Khumbun jääputous, Läntinen maljalaakso, Eteläsola, jossa esteinä ovat Geneven kannus ja Keltainen vyöhyke, Etelähuippu ja sen jälkeen Hillaryn askelma, jonka jälkeen huipulle päästään kulkemalla teräväharjaista lumiräystästä pitkin.
Tiibetin puolelta kiipeäminen alkaa Rongbukin jäätiköltä Pohjoissolaan, jonka jälkeen on selvitettävä Ensimmäinen, Toinen ja Kolmas askelma. Näistä Toinen askelma on kuuluisa vaikeapääsyisyydestään, mutta siihen asennetut terästikkaat helpottavat nykyisin kiipeämistä. lähde?
Vuorikiipeily > Onnettomuuksia

Kuolemantapauksia vuorella on raportoitu vuoteen 2019 mennessä 306.
Suuri enemmistö ruumiista on jätetty vuorelle, koska ruumiiden tuominen alas vuoren ylärinteiden korkeuksista on vaarallinen ja suuritöinen tehtävä. Kuuluisia jo kuolleeksi luultuja, mutta kuitenkin henkiin jääneitä kiipeilijöitä ovat esimerkiksi Beck Weathers ja Lincoln Hall.
Huhtikuussa 2014 yhteensä 16 šerpaopasta menehtyi lumivyöryn iskiessä heihin Khumbun jäätikön laidalla. Vuonna 2015 Nepalin viranomaiset kertoivat muuttaneensa jäätikön ylittävää kiipeilyreittiä keskemmäksi jäätikköä. Reitti siirrettiin aiemminkin käytetylle, mutta vaativammalle reitille.
Nepalin maanjäristys lauantaina 25. huhtikuuta 2015 aiheutti lumivyöryn, joka surmasi ainakin 19 henkilöä vuorikiipelijöiden perusleirillä. Tämä on suurin yksittäinen vuorikiipeilijöitä kohdannut turma koko Everestin kiipeilyhistorian aikana. Kiipelijöitä jouduttiin pelastamaan helikopterilla myös perusleiriä ylempää, koska reitti Khumbun jääputouksen yli oli maanjäristyksen vaikutusten seurauksena muuttunut läpipääsemättömäksi. Järistyksen ja vuoren tapahtumien seurauksena Kiina ilmoitti peruvansa pääsyn oman maansa puolelta Mount Everestille kiipeilykauden lopun ajaksi. Nepal sen sijaan kertoi yllättäen jo viisi päivää maanjäristyksen jälkeen jatkavansa kiipeilykautta myös vuonna 2015.
Kuvia

Himalaja Kansainväliseltä avaruusasemalta kuvattuna 28.1.2004. Kuvaan lisätty vuorien nimiä. Neljä maailman neljästätoista yli 8 000 m vuoresta on näkyvissä (myös Everest, keskellä).
Karttakuva.
Mount Everest Kansainväliseltä avaruusasemalta kuvattuna. Jälkikäsitelty kuva.
Mount Everest Rombok Gompasta, Tiibetistä nähtynä.
Khumbun jäävirran esteiden ylitystä.
Kuva perusleirin sijainnista (vasemmassa alakulmassa) ympäristöineen.
Kirjallisuutta

Gustafsson, Veikka & Leino, Eino: Kohti huippua.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20575-3  (suomeksi)
Krakauer, Jon: Jäätäviin korkeuksiin: murhenäytelmä Mont Everestillä.  Suomentanut Liisa Paakkanen. Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22940-7  (suomeksi)
Messner, Reinhold: Huipulle.  Suomentanut Pertti Salonen. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1979.  ISBN 951-26-1679-3  (suomeksi)
Räihä, Carina: Huipulta huipulle: elämänmuutos ja Everest.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5838-5  (suomeksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mount Everest Wikimedia Commonsissa
AdventureStats Special: The twelve truths of Everest, Part 1 (Arkistoitu – Internet Archive), Part 2 (Arkistoitu – Internet Archive), Part 3 (Arkistoitu – Internet Archive) MountEverest.net
High resolution 3D modelling of Mount Everest ETH Zürich, Institute of Geodesy and Photogrammetry
Tietoja Mount Everestistä Everestian.com
Ihmisen ensi askelista Mount Everestin huipulla tasan 60 vuotta Yle.fi uutiset  29.5.2013
Taistelu Mount Everestistä. Rohkeitten miesten suuri ennätyssaavutus, Suomen Kuvalehti, 15.07.1922, nro 28, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Luettelo Puolan ilmavoimien kalustosta

Tämä on luettelo Puolan ilmavoimien nykyisestämilloin? kalustosta.
Lentokoneet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| MiG-29 | Hävittäjä | 26 MiG-29A 6 MiG-29UB |  |  |
| F-16 | Hävittäjäpommittaja | 36 F-16C Block 52+ 12 F-16D Block 52+ |  |  |
| Su-22 | Hävittäjäpommittaja | 27 Su-22M-4 6-Su-22UM3K |  |  |
| C-130E | Kuljetuskone | 5 |  |  |
| C-295M | Kuljetuskone | 16 |  |  |
| M28 | Kuljetuskone | 23 |  |  |
| PZL TS-11 Iskra | Koulutuslentokone | 32 |  |  |
| PZL-130 Orlik | Koulutuslentokone | 28 |  |  |
Helikopterit

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Mi-17 Hip H | Monitoimihelikopteri | 8 |  |  |
| Mi-8 Hip | Kuljetushelikopteri | 9 |  |  |
| PZL W-3 Sokół | Kuljetushelikopteri | 11 PZL W-3  10 PZL W-3WA |  |  |
| PZL Mi-2 Hoplite | Kuljetushelikopteri | 16 |  |  |
| PZL SW-4 Puszczyk | Kuljetushelikopteri | 24 |  |  |
Ilmatorjunta

| Nimi | Tyyppi | Kuva | Huom |
| --- | --- | --- | --- |
| S-125 Newa-SC | Ilmatorjuntaohjus |  |  |
| S-200C Vega | Ilmatorjuntaohjus |  |  |
Aseistus

| Nimi | Tyyppi | Kuva |  |
| --- | --- | --- | --- |
| R-60 | Lämpöhakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| R-73 | Lämpöhakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| AIM-9L Sidewinder | Lämpöhakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| R-27T | Lämpöhakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| AIM-120C AMRAAM | Tutkahakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| AGM-65J/G Maverick | Ilmasta maahan -ohjus |  |  |
| Kh-25 | Ilmasta maahan -ohjus |  |  |
| Kh-29 | Ilmasta maahan -ohjus |  |  |
Kirjastoneuvos

Kirjastoneuvos (ruots. biblioteksråd) on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1949 filosofian maisteri Helle Kannilalle. Vuosien 1918–2013 aikana kirjastoneuvoksen arvonimi on myönnetty 31 henkilölle.
Kirahvieläimet

| Kirahvieläimet |
| --- | --- |
 Kirahvi (Giraffa camelopardalis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Kirahvieläimet Giraffidae  Gray, 1821
Suvut
 Katso teksti 
Katso myös
   Kirahvieläimet Wikispeciesissä   Kirahvieläimet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirahvieläimet eli kirahvit (Giraffidae) on sorkkaeläinheimo, johon kuuluu kaksi elossa olevaa lajia: kirahvi (Giraffa camelopardalis) ja okapi (Okapia johnstoni). Ne ovat ainoat lajit, jotka ovat jääneet jäljelle tertiäärikaudella laajalle levinneestä heimosta. Kirahvieläimet erilaistuivat muista märehtijöistä omaksi heimokseen vasta noin 26 miljoonaa vuotta sitten. Alkukantainen Paleotragus-kirahvi eli parikymmentä miljoonaa vuotta sitten. Se oli tanakka, suunnilleen antiloopin kokoinen, melko lyhytkaulainen ja sen sarvet olivat nahan peittämät. Kirahveilla on 32 hammasta. Ylä- ja alaleuassa on molemmilla puolilla 6 väli- ja 6 poskihammasta, ja lisäksi alaleuassa on 6 etu- ja 2 kulmahammasta. Väli- ja poskihampaissa on matalat kruunut, mikä osoittaa, että eläimet syövät etupäässä lehtiä.
Näkemykset kirahvieläinten heimon jaottelusta alaheimoihin ovat vaihdelleet. Toisinaan heimossa on katsottu olevan kaksi elossa olevaa alaheimoa, arokirahvit (Giraffinae) ja metsäkirahvit (Okapiinae), joista ensimmäiseen kuuluisi muun muassa nykyisin elävä kirahvi ja jälkimmäiseen okapi. Uudempien luokitusten mukaan kumpikin elävä laji kuuluu alaheimoon Giraffinae, Okapiinae-alaheimoa ei enää käytetä ja aiemmasta luokituksesta puuttunut alaheimo Sivatheriinae sisältää eräitä esihistoriallisia lajeja.
Taksonomia

Tämä on epätäydellinen luettelo kirahvieläinten suvuista.
Yläheimo Giraffoidea
Heimo Climacoceratidae
†Climacoceras
Heimo Kirahvit Giraffidae
Giraffa – muun muassa kirahvi (Giraffa camelopardalis)
†Giraffokeryx
†Helladotherium
Okapia – okapi (Okapia johnstoni)
†Paleotragus
†Sivatherium
†Samotherium
lisäksi monia muita sukuja.
Kinoliinihappo

| Kinoliinihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Pyridiini-2,3-dikarboksyylihappo
CAS-numero:  89-00-9
PubChem CID:  1066
SMILES:  C1=CC(=C(N=C1)C(=O)O)C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H5NO4
Moolimassa:  167,12 g/mol
Sulamispiste:  188–190 °C
Liukoisuus veteen:  5,5 g/l
Kinoliinihappo (C7H5NO4) on aromaattinen dikarboksyylihappo, joka sisältää pyridiinirakenteen. Kinoliinihappo on aminohappo tryptofaanin aineenvaihduntatuote.
Biologinen rooli

Kinoliinihappoa muodostuu tryptofaanin hajottamistuotteena osana niin kutsuttua kynureniinireittiä. Reitissä muodostunut α-amino-β-karboksimukonisemialdehydi syklisoituu kinoliinihapoksi. Kinoliinihappo voi reagoida fosforibosyylipyrofosfaatin kanssa kinoliinihappofosforibosyylitransferaasin katalysoimana muodostaen nikotiinihappomononukleotidia, jota eliöt käyttävät NADP+:n synteesissä. Yhdiste voi myös dekarboksyloitua, jolloin muodostuu nikotiinihappoa, jota voidaan niin ikään hyödyntää NADP+:n biosynteesissä.
Aivoissa kinoliinihappoa tuottavat erityisesti makrofagi- ja mikrogliasolut, jotka liittyvät immuunipuolustukseen. Kinoliinihappo on  eksitotoksiini eli neuroneille myrkyllinen yhdiste. Yhdiste on NMDA-reseptorien agonisti ja voi tuottaa myös reaktiivisia radikaaleja. Aivojen kinoliinikonsetraatio on normaalista 50–100 nmol/l, mutta  se on koholla eräiden sairauksien kuten AIDS:in ja Huntingtonin taudin  yhteydessä.
Synteesi ja käyttö

Teollisesti kinoliinihappoa valmistetaan hapettamalla kinoliinia. Hapettamiseen voidaan käyttää muun muassa väkeviä rikki- ja typpihapon seosta tai kaliumpermanganaattia. Kinoliinihappoa käytetään muun muassa nikotiinihapon ja rikkaruohomyrkky imatsapyyrin synteesissä.
Aiheesta muualla

DrugBank: Quinolinic Acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: Quinolinic acid (englanniksi)
ChemBlink: Quinolinic acid (englanniksi)
Kirjapainoneuvos

Kirjapainoneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2005. Vuosien 1918–2013 aikana kirjapainoneuvoksen arvonimi on myönnetty kolmelle henkilölle.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähteet |
|  1.  | 25.11.2005  | Pekka Salmén | tuotantojohtaja, insinööri | Espoo  |   |
|  2.  | 30.11.2007  | Matti Suonpää  | kirjapainonjohtaja, kirjapainoteknikko  | Helsinki  |  |
|  3.  | 5.12.2008  | Seppo Maskonen  | toimitusjohtaja, valtiotiet. maist. | Oulu |  |
Kirillovin piiri

Kirillovin piiri Vologdan alueen kartalla.
Kartta piirin kuntarajoista.
Kirillovin piiri (ven. Кири́лловский райо́н, Kirillovski raion) on kunnallishallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 5 400 neliökilometriä. Asukkaita on 17 500 henkeä (vuonna 2010).
Kirillovin piiri rajoittuu idässä Vologdan alueen Vožegan, Ust-Kubinskojen ja Vologdan piireihin, etelässä Šeksnan ja Tšerepovetsin piireihin, lännessä Belozerskin, Vaškin ja Vytegran piireihin sekä pohjoisessa Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta 67 % on metsää. Tärkein joki on Šeksna ja suurin järvi Vože. Hyötykaivainnaisiin kuuluvat turve ja sapropeeli.
Hallinnollinen keskus on Kirillovin kaupunki, josta on 127 kilometriä alueen pääkaupunkiin Vologdaan. Sen lisäksi piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Aljošino (keskuspaikka Šindalovo), Ferapontovo, Goritsy, Kovarzino, Lipovo (Vognema), Nikolski Toržok, Talitsy ja Tšarozero. Kaupunkiväestön osuus on 45,0 %.
Piirin kautta kulkee Vologdan ja Karhumäen välinen maantie. Tärkeimmät elinkeinot ovat elintarvike- ja metsäteollisuus sekä maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maatalous. Nähtävyyksiin kuuluvat Kirill Valkeajärveläisen, Ferapontin, Goritsyn ja Nil Sorskin luostarit. Seudulla sijaitsee vuonna 1992 perustettu Russki Sever -kansallispuisto.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirillovin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kirillovin piiri Vologdan alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Babajevo •
Babuškin •
Belozersk •
Grjazovets •
Harovsk •
Kadui •
Kirillov •
Kitšmengski Gorodok •
Mežduretšje •
Nikolsk •
Njuksenitsa •
Šeksna •
Sjamža •
Sokol •
Tarnogski Gorodok •
Totma •
Tšagodoštša •
Tšerepovets •
Tšerepovets •
Ustjužna •
Ust-Kubinskoje •
Vašk •
Veliki Ustjug •
Verhovažje •
Vologda •
Vologda •
Vožega •
Vytegra
Kirensk

| Kirensk Киренск |
| --- | --- |
 vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Irkutskin alue
Piiri:  Kirensk
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21 km²
Korkeus:  260 m
Väkiluku (2009):  34 100
 – Väestötiheys:  1 624 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8 (MSK+5)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirensk (ven. Ки́ренск) on kaupunki Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Lenaan laskevan Kirenga-joen suussa 710 kilometriä Irkutskista pohjoiseen. Kaupunki on Kirenskin piirin keskus. Siellä on jokisatama ja lentokenttä. Asukkaita on 34 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa kasakoiden vuonna 1630 perustamasta talvehtimispaikasta. Ilimskin ja Jakutskin välisellä kulkureitillä sijainnut Kirenskin linnoitus oli tärkeä kauppapaikka. Vuonna 1775 siitä tuli kaupunki, vuonna 1783 Irkutskin lääniin kuuluneen kihlakunnan ja vuonna 1822 piirikunnan keskus. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä ja kävivät töissä kultakaivoksilla. 1700-luvulta lähtien Kirensk toimi karkotuspaikkana.
Nykyään Kirenskissä on korjaustelakka, puunjalostuskombinaatti ja elintarviketeollisuutta. Kaupungin keskusta sijaitsee Lenan, Kirengan ja sen sivuhaaran muodostamalla saarella, joka vuonna 1969 yhdistettiin padolla mantereeseen.
Aiheesta muualla

Kirenskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Irkutskin alueen kaupungit
Kirjastonhoitaja

Kirjastonhoitaja
Eratosthenes oli Aleksandrian kirjaston ylikirjastonhoitaja ja lisäksi matemaatikko, tähtitieteilijä, filosofi, runoilija, historioitsija ja filologi.
Kirjastonhoitaja on henkilö, joka huolehtii kirjaston toiminnan eri tehtävistä, usein päällikköasemassa. Työtehtävät vaihtelevat kirjaston tyypin, koon ja kokoelmien laajuuden mukaan. Tehtäviin kuuluu muun muassa toiminnan suunnittelua, aineiston hankintaa ja tietopalvelutyötä.
Suurissa kirjastoissa on yleensä useita osastoja, joissa kussakin on osaston tehtävistä vastaava kirjastonhoitaja. Tällöin kirjastonhoitaja voi erikoistua kirjaston toiminnan tiettyyn osa-alueeseen. Hän voi vastata esimerkiksi kirjaston henkilöstö- ja talousasioista, lainausosastosta, kaunokirjallisuudesta, tietokirjallisuudesta, musiikki- ja videoaineistosta tai lasten- ja nuortenosastosta. Tietoaineistosta huolehtiva kirjastonhoitaja vastaa aineistokokoelmien kehittämisestä ja ylläpidosta ja käytön seurannasta. Myös kirjaston omia ja muita tiedonlähteitä koskevat tietopalvelutehtävät kuuluvat usein kirjastohoitajan toimenkuvaan, vaikka niitä hoitavat tavallisesti myös kirjastonhoitajan apuna työskentelevät kirjastovirkailijat ja informaatikot.
Kirjastonhoitajan työ on vaativaa asiantuntija- ja asiakaspalvelutyötä, joihin edellytetään usein korkeakoulutusta. Yleiskirjastojen työssä tarvitaan myös hyvää yleissivistystä sekä kirjallisuuden, eri tieteenalojen ja tietolähteiden tuntemusta ja tiedonhakutaitoja. Erikoisalojen kirjastoissa korostuu myös kyseisen alan tuntemus.
Suomessa kirjastoissa asiantuntijatehtävissä toimivilta edellytetään soveltuvaa korkeakoulututkintoa ja kirjastolaitoksen johtajalta soveltuvaa ylempää korkeakoulututkintoa.
Kirjastonhoitajan koulutuksena on korkeakoulututkinto, johon sisältyy tai jonka lisäksi on suoritettu informaatiotutkimuksen opinnot pää- tai sivuaineena. Tutkinnon voi Suomessa suorittaa Tampereen ja Oulun yliopistoissa sekä Åbo Akademissa. Informaatiotutkimuksen perusopinnot voi suorittaa myös Helsingin yliopiston avoimessa yliopistossa. Ammattikorkeakouluissa voi suorittaa myös liiketalouden ammattikorkeakoulututkinnon (tradenomi) kirjasto- ja tietopalvelun koulutusohjelmassa. Kirjastonhoitajana toimivilla on yleensä  taustallaan hyvin erityyppisiä korkeakouluopintoja, riippuen siitä, minkä alan kirjastossa he työskentelevät.
Ylikirjastonhoitaja on suurten kirjastojen johtajan tehtävänimike. Tunnettujakenen mukaan? suomalaisia ylikirjastonhoitajia ovat olleet muun muassa seuraavat henkilöt:
Kai Ekholm, Kansalliskirjaston ylikirjastonhoitaja
Marja Engman, Turun yliopiston ylikirjastonhoitaja
Esko Häkli, Helsingin yliopiston ylikirjastonhoitaja
Volter Kilpi, Turun yliopiston ylikirjastonhoitaja
Eero K. Neuvonen, Turun yliopiston ylikirjastonhoitaja
Kaisa Sinikara, Helsingin yliopiston ylikirjastonhoitaja
Luettelo Ruotsin merivoimien miinanraivaajista

Ruotsin sotalaivat
A -
B -
C -
D -
E -
F -
G

H -
I -
J -
K -
L -
M - 
N

O -
P -
Q -
R -
S -
T -
U 

V -
W -
X -
Y -
Z -
Å -
Ä -
Ö
Vartioveneet
Fregatit
Hävittäjät
Tykkiveneet
Korvetit
Risteilijät
Linjalaivat
Miinalaivat
Miinantorjunta-alukset
Miinanraivaajat
Monitorit
Moottoritorpedoveneet
Rannikkopanssarilaivat
Partioalukset
Purjealukset
Ohjusveneet
Koululaivat
Kuunarit
Torpedoveneet
Tukilaivat
Sukellusveneet
Yhteysalukset
Luettelo Ruotsin merivoimien miinanraivaajista listaa Ruotsin merivoimissa palvelleet miinanraivaajat.
HMS Sökaren (47)
HMS Sveparen (48)
HMS Sprängaren (49)
HMS Starkodder (51)
HMS Styrbjörn (52)
HMS Arholma (53)
HMS Landsort (54)
HMS Bremön (55)
HMS Holmön (56)
HMS Sandön (57)
HMS Ulvön (58)
HMS Bredskär (59)
HMS Grönskär (60)
HMS Ramskär (61)
HMS Örskär (62)
HMS Koster (63)
HMS Kullen (64)
HMS Vinga (65)
HMS Ven (66)
HMS Gåssten (M31)
HMS Norsten (M32)
HMS Viksten (M33)
HMS Orust (M41)
HMS Tjörn (M42)
HMS Hisingen (M43)
HMS Blackan (M44)
HMS Dämman (M45)
HMS Galten (M46)
HMS Gillöga (M47)
HMS Rödlöga (M48)
HMS Svartlöga (M49)
HMS Hanö (M51)
HMS Tärnö (M52) - yhteysalukseksi 1979
HMS Tjurkö (M53) - yhteysalukseksi 1979
HMS Sturkö (M54) - yhteysalukseksi 1979
HMS Ornö (M55) - yhteysalukseksi 1979
HMS Utö (M56)
HMS Arkö (M57)
HMS Spårö (M58)
HMS Karlsö (M59)
HMS Iggö (M60)
HMS Styrsö (M61)
HMS Skaftö (M62)
HMS Aspö (M63)
HMS Hasslö (M64)
HMS Vinö (M65)
HMS Vållö (M66)
HMS Nämdö (M67)
HMS Blidö (M68)
M-alukset

HMS M1 (1937)
HMS M2 (1937)
HMS M3 (1940)
HMS M4 (1940)
HMS M5 (1940)
HMS M6 (1940)
HMS M7 (1940)
HMS M8 (1941)
HMS M9 (1940)
HMS M10 (1940)
HMS M11 (1940)
HMS M12 (1941)
HMS M13 (1940)
HMS M14 (1941)
HMS M15 (1941)
HMS M16 (1941)
HMS M17 (1941)
HMS M18 (1941)
HMS M19 (1942)
HMS M20 (1941)
HMS M21 (1941)
HMS M22 (1941)
HMS M23 Vinö (1941)
HMS M24 (1941)
HMS M25 (1941)
HMS M26 (1941)
Ilkka Malmberg -palkinto

Ilkka Malmberg -palkinto on Helsingin Sanomain Säätiön vuonna 2021 perustama journalistipalkinto, joka on perustettu toimittaja Ilkka Malmbergin (1954–2016) muistoksi. Sillä on tarkoitus kannustaa hyvään ja asioihin perehtyvään kirjoittamiseen journalistisessa työssä ja osoittaa, millaista on parhaimmillaan hyvä journalistinen kirjoittaminen. Palkinto on suuruudeltaan 15 000 euroa.
Palkitut

2022 Tuomas Manninen
2023 Niclas Storås
2024 Aurora Rämö
Kirjan matka tekijöiltä lukijoille

| Kirjan matka tekijöiltä lukijoille |
| --- | --- |
Kirjailija:  Tarja-Liisa Hypén (toim.)
Kieli:  suomi
Genre:  kirja-ala
Kustantaja:  Tampere University Press
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  152
ISBN:  978-951-44-6854-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjan matka tekijöiltä lukijoille: Puheenvuoroja kotimaisen kaunokirjallisuuden luomisen ja lukemisen ehdoista 2000-luvulla on vuonna 2007 ilmestynyt artikkelikokoelma. Teoksen on toimittanut Tarja-Liisa Hypén ja julkaissut Tampere University Press.
Aiheesta muualla

Alli Kantola: Mikä määrää kirjan laadun? Kiiltomato.net 26.5.2007.
Luettelo Ruotsin merivoimien miinalaivoista

Ruotsin sotalaivat
A -
B -
C -
D -
E -
F -
G

H -
I -
J -
K -
L -
M - 
N

O -
P -
Q -
R -
S -
T -
U 

V -
W -
X -
Y -
Z -
Å -
Ä -
Ö
Vartioveneet
Fregatit
Hävittäjät
Tykkiveneet
Korvetit
Risteilijät
Linjalaivat
Miinalaivat
Miinantorjunta-alukset
Miinanraivaajat
Monitorit
Moottoritorpedoveneet
Rannikkopanssarilaivat
Partioalukset
Purjealukset
Ohjusveneet
Koululaivat
Kuunarit
Torpedoveneet
Tukilaivat
Sukellusveneet
Yhteysalukset
Luettelo Ruotsin merivoimien miinalaivoista listaa Ruotsin merivoimien miinalaivat.
Varhaiset miinalaivat

HMS Gunhild
HMS Edda
HMS Clas Fleming (1912)
Nykyaikaiset miinalaivat

HMS Älvsborg (M02)
HMS Visborg (M03)
Luettelo Regia Marinan aluksista 1861

Luettelo Regia Marinan aluksista 1861 esittelee Regia Marinaan perustettaessa liitetyt sotalaivat.
Purjealukset

| Nimi | Vesille | Uppouma | tykit | mistä | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Partenope | 1834 | 2542 | 36 | Napolin laivasto | poistettu 1868 |
| Regina | 1840 | 2867 | 50 | Napolin laivasto | poistettu 1870 |
| San Michele | 1841 | 2348 | 66 | Sardinian laivasto | poistettu 1875 |

| Nimi | Vesille | Uppouma | tykit | mistä | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Caracciolo | 1811 | 1616 | 46 | Napolin laivasto ex-Amalia, ex-Maria Carolina | poistettu 1865 |
| Cristina | 1812 | 750 | 22 | Napolin laivasto ex-Letizia | poistettu 1866 |
| Euridice | 1828 | 1419 | 20 | Sardinian laivasto | poistettu 1869 |
| Iride | 1838 | 740 | 12 | Sardinian laivasto ex-Aquila | poistettu 1869 |
Muut

Laivastolla oli lisäksi kuusi potkuri- ja seitsemän siipirataskuljetusalusta, joissa oli yhteensä 26 tykkiä. Lisäksi oli kuusi aseistamatonta siipiratashinaajaa ja kahdeksan purjein varustettua kuljetusalusta, joissa oli yhteensä kaksi tykkiä. Sisävesillä oli kuusi tykkivenettä. Telakoilla oli rakenteilla kahdeksan alusta, joihin oli suunniteltu yhteensä 272 tykkiä.
Kiikala

| Kiikala> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Salo |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Kiikalan kirkko (1859) ja kellotapuli (1800).
Sijainti:  60°27′40″N, 023°33′10″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Salon seutukunta
Kuntanumero:  252
Hallinnollinen keskus:  Kiikalan kirkonkylä
Perustettu:  1639 1869 (kunta-asetus)
– emäpitäjä:  Uskela
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Salo Halikko Kisko Kuusjoki Muurla Perniö Pertteli Suomusjärvi Särkisalo Kiikala
– syntynyt kunta:  Salo
Pinta-ala:  245,3 km²  (1.1.2008)
– maa:  239,78 km²
– sisävesi:  5,52 km²
Väkiluku:  1 813   (31.12.2008)
– väestötiheys:  7,56 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  15,7 %
– 15–64-v.:  61,5 %
– yli 64-v.:  22,7 %
Kiikala on entinen Suomen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa. Ennen kuntaliitosta se oli osa Länsi-Suomen lääniä ja aiemmin Turun ja Porin lääniä. Vuodesta 2009 lähtien Kiikala on ollut osa Salon kaupunkia.
Itsenäisen Kiikalan kunnan rajanaapureita olivat ennen kuntaliitosta Somero, Kuusjoki, Pertteli, Kisko, Suomusjärvi ja Nummi-Pusula. Aiemmin sen rajanaapureita olivat myös Somerniemi, joka vuodesta 1977 on ollut osa Someroa, sekä Nummi ja Pusula, jotka vuonna 1981 yhdistyivät Nummi-Pusulaksi ja ovat vuodesta 2013 olleet osa Lohjaa.
Kiikalassa on lentokenttä, jota käyttää pääasiassa Salon Seudun Ilmailukerho (SSIK).
"Kotoinen Kiikala, kauneinta Suomea" oli kunnan motto.