stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Myöhäisantiikin pieni jääkausi

Ilmaston globaali lämpötila 2000 vuoden aikana. Myöhäisantiikin pieni jääkausi sijoittuu 500-luvun puolivälistä 600-luvun puoliväliin.
Myöhäisantiikin pieni jääkausi (engl. Late Antique Little Ice Age, LALIA),oli pohjoisella pallonpuoliskolla vuosina 536–660 esiintynyt ilmastollisesti poikkeava ajanjakso, jolloin maapallon lämpötilan arvellaan olleen mahdollisesti jopa kaksi astetta aiempaa kylmempi. Haldon ja muut katsovat sen kestäneen pohjoisella pallonpuoliskolla vain 40–50 vuotta.
Ilmiön on arveltu aiheuttaneen useita yhteiskunnallisia mullistuksia. Sellaisia olisivat olleet Justinianuksen ruton leviäminen, Bysantin heikentyminen, sassanidien Persian romahdus, paimentolaisten hyökkäykset Lähi-idässä ja sitä seurannut islamin leviäminen, slaavinkielisten väestöjen kansainvaellus Itä-Eurooppaan 500-luvun puolivälistä lähtien, paimentolaisten liikehdintä Keski-Aasiassa sekä poliittiset mullistukset Kiinassa.
Teoria myöhäisantiikin pienestä jääkaudesta on viime vuosina saanut lisää tukea. Ilmaston viileneminen on yhdistetty kolmeen valtavaan tulivuorenpurkaukseen, jotka tapahtuivat vuosina 536, 540 ja 547. Näistä vuosien 536–537 ääri-ilmiöt säätilassa on laajasti dokumentoitu aikalaiskirjallisuudessa.
Vuosi 536

Useat antiikin ajan lähteet kertovat oudon sumuharson hämärtäneen auringon ja sekoittaneen ilmastoa yli vuoden ajan vuosina 536–537. Bysanttilainen historioitsija Prokopios kirjoitti, että vuonna 536 ”Aurinko antoi valonsa ilman kirkkautta, kuten kuu, koko vuoden ajan, ja se muistutti tavattomasti aurinkoa pimennyksen aikana.” Roomalainen Cassiodorus  kirjoitti: ”Aurinko näyttää menettäneen loistonsa ja sinertää. Miten outoa on, ettei omaa varjoaan näe edes keskipäivällä.” Piispa Mikael Syyrialainen lainasi 500-luvulla eläneen Johannes Efesolaisen aikalaiskuvausta tapahtumasta seuraavasti:
Aurinko pimeni ja sen pimennys kesti puolitoista vuotta, so. kahdeksantoista kuukautta. Päivittäin se paistoi noin neljä tuntia, ja silloinkin sen valo jätti vain kalpean varjon - -  Hedelmät eivät kypsyneet ja viini maistui hapantuneilta rypäleiltä.
Säänmuutos aiheutti aikalaistietojen mukaan liikehdintää myös paimentolaiskansojen keskuudessa. Marcellinus Comeksen kronikassa kerrotaan, että vuonna 536 kuivuus ajoi 15  000 saraseenia Persiasta Bysantin puolelle rajaa.
Ilmiö sai laajaa huomiota vasta vuoden 1999 jälkeen, kun tiedetoimittaja David Keys julkaisi tietokirjan, jossa vuoden 536 tapahtumia pidettiin Krakataun tulivuorenpurkauksen aikaansaannoksina. Purkaus sai Keysin mielestä aikaan katastrofaalisia muutoksia ihmisyhteisöissä eri puolilla maapalloa. Keysin väitteistä on paljon keskusteltu ja osaa niistä pidetään liioitteluna. Aiheesta kirjoitti myös professori Kyle Harper vuonna 2017, mutta myös hänen teoksensa on saanut vastineita.
Historialliset puiden lustosarjat osoittavat, että vuonna 536 ja seuraavien  kymmenen vuoden aikana Skandinavian männyt, eurooppalaiset tammet sekä useat siperialaiset ja pohjoisamerikkalaiset lajit kasvoivat hyvin heikosti. Heikkoa kasvua havaittiin myös muualla seuraavien kymmenen vuoden aikana. Myöhäisantiikin kirjalliset lähteet osoittavat, että salaperäinen sumu näkyi vuosina 536–537 alueella, joka ulottui Italiasta Vähään-Aasiaan ja heikensi satoja vuoden tai kaksi.
Vuosi 540

Vuoden 540 jälkeisen kylmenemisen syyksi on vuonna 2019 päätelty El Salvadorissa sijainneen, nykyisin nukkuvan Ilopango-tulivuoren purkaus.  Tutkijoiden mukaan kyseessä oli kymmenen suurimman purkauksen joukkoon kuuluneesta ilmiöstä 7000 vuoden aikana. Seuraavana vuonna 541 Euroopassa alkoi myös Justinianuksen rutto, joka surmasi mahdollisesti puolet Itä-Rooman väestöstä.
Piirros Krakataun purkauksesta 1883.
Pekka Mäkinen (jääkiekkoilija)

Pekka Mäkinen (s. 5. kesäkuuta 1949 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1966–1980 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta.
Mäkinen edusti pääsarjatasolla Tampereen Ilvestä, Tampereen Tapparaa ja Oulun Kärppiä. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 373 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 43 + 49 = 92 ja jäähymääränsä 175 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 17 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 2 + 3 = 5 ja jäähyminuutteja 16. Hän voitti kaksi Suomen-mestaruutta ja saavutti lisäksi neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Hänen poikansa Antti Mäkinen pelasi A-junioritasolle asti Tapparassa ja toimii nykyään NHL-otteluiden selostajana Viasat Hockey Finland -kanavalla.
Rauno Mäkinen (jääkiekkoilija)

Rauno Kalevi Mäkinen (14. helmikuuta 1934 – 8. marraskuuta 2008) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1956–1960 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Mäkinen edusti SM-sarjaurallaan Tampereen Kilpa-Veljiä kaudella 1956–1957 ja Tampereen Tapparaa vuosina 1957–1960. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 31 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 5 + 2 = 7 ja jäähymääränsä kaksi minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Tapparan joukkueessa vuonna 1959 sekä saavutti yhden SM-hopean.
Juho Mäkelä (taidemaalari)

Juho Mäkelä, omakuva vuodelta 1910.
Johan (Juho) Isak Mäkelä (23. syyskuuta 1885 Oulu – 2. syyskuuta 1943 Oulu) oli suomalainen taidemaalari.
Mäkelän vanhemmat olivat vahtimestari Isak Mäkelä ja Anna Rauha Johanna Manner. Mäkelä opiskeli aluksi koristemaalausta Helsingissä Taideteollisuuskeskuskoulussa vuosina 1902–1904. Koristemaalarin tutkinnon suorittamisen jälkeen hän aloitti opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa syksyllä 1904. Tunnollisena oppilaana hän sai päästötodistuksen piirustuskoulusta keväällä 1907. Valmistumisensa jälkeen Mäkelä teki ulkomaanmatkoja lähinnä Keski-Eurooppaan, muun muassa Lontooseen ja Roomaan.
Suomessa Mäkelä työskenteli aluksi Helsingissä, kunnes muutti loppuvuodesta 1913 takaisin kotikaupunkiinsa Ouluun. Hän toimi Oulun lyseon piirustuksenopettajana maalaamisen ohella.
Mäkelä oli Tyko Sallisen ja Jalmari Ruokokosken tavoin ekspressionisti, kuten esimerkiksi teokset Viinapullo ja sinivihreä omakuva vuodelta 1911 hyvin osoittavat. Ouluun palattuaan Mäkelä paneutui muun muassa akvarelleihin, jotka kuvasivat Pohjois-Pohjanmaan lakeuksia. Hänet tunnetaan myös muotokuvista, joista vuonna 1907 valmistunut esittää hänen äitiään. Oulun keskuskansakoulun (nykyisen keskustan terveysaseman) seinämaalauksen Koivu ja tähti Mäkelä laati vuonna 1936.
Alfred Kordelinin säätiön apurahan Mäkelä sai kahtena vuonna, 1921 ja 1934. Useita hänen töitään on säätiön kokoelmissa, kuten myös Ateneumissa.
Mäkelä meni naimisiin taidemaalari Alex Rappin veljentyttären Signe Rappin kanssa tammikuussa 1918.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juho Mäkelä (taidemaalari) Wikimedia Commonsissa
Mäkelä, Juho hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Timo Mäkinen (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. heinäkuuta 1942 (ikä 82)
Syntymäpaikka: 
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1961–1963 1964–1968 1969–1973 | Pallo-Miehet Upon Pallo Kuusysi | 0? (40) 55+ (32) 96 (25) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Timo Mäkinen (s. 10. heinäkuuta 1942) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Mäkinen edusti koko uransa ajan FC Kuusysiä ja sitä edeltäneitä Lahden Pallo-Miehiä ja Upon Palloa. Hän pelasi urallaan kaikkiaan 151 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 39 maalia. Mäkinen pääsi myös Suomen maajoukkueeseen, jossa hän pelasi kaksi B-maaottelua 1965.
Seppo Mäkinen (jääkiekkoilija, 1943)

Seppo Ilmari Mäkinen (s. 30. lokakuuta 1943 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1961–1973 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Mäkinen edusti koko SM-sarjauransa ajan Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 220 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 84 + 56 = 140 ja jäähymääränsä 169 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1964 sekä saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Männyn-leskenlehdenruoste

| Männyn-leskenlehdenruoste |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Luokka::  Ruostesienet Pucciniales
Heimo::  Coleosporiaceae
Suku::  Männynneulasruosteet Coleosporium
Laji::  tussilaginis
Kaksiosainen nimi
 Coleosporium tussilaginis  (Pers.) Lév. 1849 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Männyn-leskenlehdenruoste (Coleosporium tussilaginis) on männyn neulasiin vuorovuosina iskevä väli-isäntää vaativa ruostesienilaji tai mahdollisesti lajiryhmä. Ainakin leskenlehti (Tussilago) sopii lajin väli-isännäksi, jossa tavataan sekä kesä- että talvi-itiöasteita. Esimerkiksi maitikoilla (Melampyrum), kellokasveilla (Campanula) ja kultapiiskuilla (Solidago) ynnä muilla ruohokasveilla vuorottelevat sienet ovat saman lajin eri muotoja. Kuusenneulaset infektoituvat pikkukuroumina neulasille. Sittemmin ne muodostavat niillä helmi-itiöpesäkkeitä, joista kellertävä itiömassa lähtee liikkeelle. Ruostetartunta tappaa pieniä taimia alueilla, jossa kasvaa väli-isännäksi sopivaa kasvia, joten heinän ja ruohikon niitto voi olla aiheellista.
Luettelo Kreikan linnuista

Tämä on luettelo Kreikan linnuista. Se käsittää merkittävimmät Kreikassa luonnonvaraisina tavatut lintulajit.
Myyntitykit

| Myyntitykit> Glengarry Glen Ross |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Foley
Käsikirjoittaja:  David Mamet
Tuottaja:  Jerry Tokofsky
Säveltäjä:  James Newton Howard
Kuvaaja:  Juan Ruiz Anchía
Leikkaaja:  Howard E. Smith
Pukusuunnittelija:  Jane Greenwood
Pääosat:  Al Pacino   Jack Lemmon   Alec Baldwin   Ed Harris   Alan Arkin   Kevin Spacey   Jonathan Pryce
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:  New Line Cinema Netflix
Ensi-ilta:  2. lokakuuta 1992
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12,5 miljoonaa dollaria
Tuotto:  10,7 milj. dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Myyntitykit (Glengarry Glen Ross) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu David Mametin samannimiseen näytelmään. Se kuvaa neljän kiinteistövälittäjän elämää kahden päivän ajan, kun nämä ovat saaneet kuulla esimiehiltään, että viikon kuluttua kaikki välittäjät kahta lukuun ottamatta irtisanottaisiin.
Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla, joilla Jack Lemmon palkittiin parhaan miesnäyttelijän Volpi Cup -palkinnolla. Elokuva ei ollut taloudellinen menestys, sillä se tuotti Yhdysvalloissa vain 10,7 miljoonaa dollaria, mikä alitti sen käyttämän budjetin. Kriitikot kuitenkin ottivat elokuvan vastaan korkein arvosanoin, ja Al Pacino ansaitsi siitä parhaan miessivuosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jack Lemmon  | … |  Shelley ”The Machine” Levene   |
|  Al Pacino  | … |  Ricky Roma   |
|  Ed Harris  | … |  Dave Moss   |
|  Kevin Spacey  | … |  John Williamson   |
|  Alan Arkin  | … |  George Aaronow   |
|  Jonathan Pryce  | … |  James Lingk   |
|  Alec Baldwin  | … |  Blake   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa kiihkeäksi ja armottomaksi liike-elämän kuvaukseksi ja antaa sille täydet viisi tähteä.
Aiheesta muualla

Myyntitykit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Glengarry Glen Ross: Rotten Tomatoes (englanniksi)
Mäntsälän vaakuna

Mäntsälän vaakuna
Mäntsälän vaakuna on Mäntsälän kunnan tunnus, joka on saanut aiheensa seudun perinteisistä elinkeinoista. Hirven pää viittaa seudun jahtimaihin, ja apilat symboloivat maataloutta.
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä kultainen, edestäpäinen hirvenpää, jonka varuksetkin kultaa; saatteena kolme hopea-apilaa asetettuina 1+2”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Mäntsälän kunnanvaltuusto hyväksyi sen 16. joulukuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 20. helmikuuta 1951.
Luettelo nykyaikaisen viisiottelun maailmanmestareista

Luettelossa on nykyaikaisen viisiottelun maailmanmestarit.
Miehet, yksilökilpailu

1949:  Tage Bjurfeldt
1950:  Lars Hall
1951:  Lars Hall
1953:  Gábor Benedek
1954:  Björn Thofelt
1955:  Konstantin Salnikov
1957:  Igor Novikov
1958:  Igor Novikov
1959:  Igor Novikov
1961:  Igor Novikov
1962:  Eduard Sdobnikov
1963:  András Balczó
1965:  András Balczó
1966:  András Balczó
1967:  András Balczó
1969:  András Balczó
1970:  Péter Kelemen
1971:  Boris Oništšenko
1973:  Pavel Lednjov
1974:  Pavel Lednjov
1975:  Pavel Lednjov
1977:  Janusz Pyciak-Peciak
1978:  Pavel Lednjov
1979:  Bob Nieman
1981:  Janusz Pyciak-Peciak
1982:  Daniele Masala
1983:  Anatoli Starostin
1985:  Attila Mizsér
1986:  Carlo Massullo
1987:  Joël Bouzou
1989:  László Fábián
1990:  Gianluca Tiberti
1991:  Arkadiusz Skrzypaszek
1993:  Richard Phelps
1994:  Dmitri Svatkovski
1995:  Dmitri Svatkovski
1997:  Sébastien Deleigne
1998:  Sébastien Deleigne
1999:  Gábor Balogh
2000:  Andrejus Zadneprovskis
2001:  Gábor Balogh
2002:  Michal Sedlecký
2003:  Eric Walther
2004:  Andrejus Zadneprovskis
2005:  Qian Zhenhua
2006:  Edvinas Krungolcas
2007:  Viktor Horváth
2008:  Ilja Frolov
2009:  Adam Marosi
2010:  Sergei Karjakin
2011:  Andrei Moisejev
2012:  Aleksandr Lesun
2013:  Justinas Kinderis
2014:  Aleksandr Lesun
2015:  Pavlo Tymoštšenko
2016:  Valentin Belaud
2017:  Jung Jin-hwa
Miehet, joukkuekilpailu

1949:  Ruotsi
1950:  Ruotsi
1951:  Ruotsi
1953:  Ruotsi
1954:  Unkari
1955:  Unkari
1957:  Neuvostoliitto
1958:  Neuvostoliitto
1959:  Neuvostoliitto
1961:  Neuvostoliitto
1962:  Neuvostoliitto
1963:  Unkari
1965:  Unkari
1966:  Unkari
1967:  Unkari
1969:  Neuvostoliitto
1970:  Unkari
1971:  Unkari
1973:  Neuvostoliitto
1974:  Neuvostoliitto
1975:  Unkari
1977:  Puola
1978:  Puola
1979:  Yhdysvallat
1981:  Puola
1982:  Neuvostoliitto
1983:  Neuvostoliitto
1985:  Neuvostoliitto
1986:  Italia
1987:  Unkari
1989:  Unkari
1990:  Neuvostoliitto
1991:  Neuvostoliitto
1993: ei järjestetty
1994:  Ranska
1995:  Unkari
1997:  Unkari
1998:  Meksiko
1999:  Unkari
2000:  Yhdysvallat
2001:  Unkari
2002:  Unkari
2003:  Unkari
2004:  Venäjä
2005:  Venäjä
2006:  Liettua
2007:  Saksa
2008:
2009:  Unkari
2010:  Liettua
2011:  Venäjä
2012:  Italia
2013:  Ranska
2014:  Unkari
2015:  Etelä-Korea
2016:  Egypti
2017:  Egypti
Miehet, viesti

1989:   Unkari
1990:  Neuvostoliitto
1991:   Unkari
1992:  Puola
1993:  Unkari
1994:  Unkari
1995:  Puola
1996:  Puola
1997:  Yhdysvallat
1998:  Saksa
1999:  Unkari
2000:  Yhdysvallat
2001:  Unkari
2002:  Saksa
2003:  Unkari
2004:  Venäjä
2005:  Unkari
2006:  Unkari
2007:  Saksa
2008:  Valko-Venäjä
2009:  Tšekki
2010:  Valko-Venäjä
2011:  Unkari
2012:  Etelä-Korea
2013:  Unkari
2014:  Ranska
2015:  Saksa
2016:  Etelä-Korea
2017:  Etelä-Korea
Naiset, yksilökilpailu

1981: Anne Ahlgren, Ruotsi
1982: Wendy Norman, Yhdistynyt kuningaskunta
1983: Lynn Chronobrywy, Kanada
1984: Svetlana Yakovleva, Neuvostoliitto
1985: Barbara Kotowska, Puola
1986: Irina Kiseleva, Neuvostoliitto
1987: Irina Kiseleva, Neuvostoliitto
1988: Dorota Idzi, Puola
1989: Lori Norwood, Yhdysvallat
1990: Eva Fjellerup, Tanska
1991: Eva Fjellerup, Tanska
1992: Iwona Kowalewska, Puola
1993: Eva Fjellerup, Tanska
1994: Eva Fjellerup, Tanska
1995: Kerstin Danielsson, Ruotsi
1996: Yana Shubenok, Valko-Venäjä
1997: Yelizaveta Suvorova, Venäjä
1998: Anna Sulima, Puola
1999: Zsuzsa Vörös, Unkari
2000: Pernille Svarre, Tanska
2001: Stephanie Cook, Yhdistynyt kuningaskunta
2002: Bea Simóka, Unkari
2003: Zsuzsa Vörös, Unkari
2004: Zsuzsa Vörös, Unkari
2005: Claudia Corsini, Italia
2006: Marta Dziadura, Puola
2007: Amélie Cazé, Ranska
2008: Amélie Cazé, Ranska
2009: Qian Chen, Kiina
2010: Amélie Cazé, Ranska
2011: Viktorija Tereštšuk, Ukraina
2012: Mhairi Spence, Yhdistynyt kuningaskunta
2013: Laura Asadauskaitė, Liettua
2014: Samantha Murray, Iso-Britannia
2015: Lena Schöneborn, Saksa
2016: Sarolta Kovács, Unkari
2017: Gulnaz Gubaidullina, Venäjä
Ennen naisten MM-kisoja järjestettiin kolmesti naisten maailmancup. Niiden voittajat olivat: vuonna 1978 Wendy Skipworth Yhdistynyt kuningaskunta, 1979 Kathy Tayler Yhdistynyt kuningaskunta ja 1980 Wendy Norman Yhdistynyt kuningaskunta.
Naiset, joukkuekilpailu

1981: Yhdistynyt kuningaskunta
1982: Yhdistynyt kuningaskunta
1983: Yhdistynyt kuningaskunta
1984: Neuvostoliitto
1985: Puola
1986: Ranska
1987: Neuvostoliitto
1988: Puola
1989: Puola
1990: Puola
1991: Puola
1992: Puola
1993: ei järjestetty
1994: Italia
1995: Puola
1996: Venäjä
1997: Italia
1998: Puola
1999: Venäjä
2000: Puola
2001: Yhdistynyt kuningaskunta
2002: Unkari
2003: Yhdistynyt kuningaskunta
2004; Yhdistynyt kuningaskunta
2005: Venäjä
2006: Puola
2007: Valko-Venäjä
2008:
2009: Saksa
2010: Ranska
2011: Saksa
2012: Yhdistynyt kuningaskunta
2013: Yhdistynyt kuningaskunta
2014: Kiina
2015: Puola
2016: Unkari
2017: Unkari
Ennen naisten MM-kisoja järjestettiin kolmesti naisten maailmancup 1978-1980. Kaikissa joukkuekilpailun voitti Yhdistynyt kuningaskunta.
Naiset, viesti

1991: Puola
1992: Puola
1993: Venäjä
1994: Puola
1995: Puola
1996: Puola
1997: Italia
1998: Puola
1999: Yhdistynyt kuningaskunta
2000: Unkari
2001: Yhdistynyt kuningaskunta
2002: Tšekki
2003: Unkari
2004: Puola
2005: Saksa
2006: Puola
2007: Yhdistynyt kuningaskunta
2008: Unkari
2009: Tšekki
2010: Venäjä
2011: Unkari
2012: Saksa
2013: Ukraina
2014: Kiina
2015: Kiina
2016: Saksa
2017: Saksa
Sekaparit, viesti

2011:  Ukraina
2012:  Ukraina
2013:  Ranska
2014:  Liettua (Laura Asadauskaitė, Justinas Kinderis)
2015:  Tšekki (Jan Kuf, Natalie Dianová)
2016:  Venäjä (Aleksandr Lesun, Donata Rimšaite)
2017:  Saksa (Ronja Steinborn, Alexander Nobis)
Uskali Mäki

| Uskali Mäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. helmikuuta 1951 (ikä 73) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori, akatemiaprofessori (kaudet 2006–2011 ja 2012–2017)
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  tieteenfilosofia ja metodologia
Ismo Uskali Mäki (s. 8. helmikuuta 1951 Helsinki) on suomalainen tieteenfilosofi. Hän on erikoistunut yhteiskuntatieteiden ja taloustieteen filosofiaan, jossa hän lukeutuu alan kansainväliseen kärkeen. Lisäksi Mäki on tutkinut muun muassa tieteellistä realismia, tieteellisten teorioiden ja mallien luonnetta sekä monitieteisyyttä.
Mäki on toiminut muun muassa filosofian ja taloustieteen instituutin johtajana Rotterdamin Erasmus-yliopistossa Alankomaissa. Tällä hetkellä hän on sekä professori että akatemiaprofessori (kaudet 2006–2011 ja 2012–2017) Politiikan ja talouden tutkimuksen laitoksella (käytännöllisen filosofian oppiaineessa) Helsingin yliopistossa. Hän johtaa Suomen Akatemian rahoittamaa Yhteiskuntatieteiden filosofian tutkimuksen huippuyksikköä (TINT).
Aiheesta muualla

TINT
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  PhilPeople 
Muut:  IdRef
Myus

| Myus> Μυοῦς.Sijainti |
| --- | --- |
 Myus
Koordinaatit:  37°35′47″N, 27°25′43″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Avşar, Söke, Aydın
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Aiheesta muualla
  Myus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Myus (m.kreik. Μυοῦς, Myūs tai Myous, myös Μύης, Myēs; lat. Myus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi noin kaksi kilometriä koilliseen nykyisestä Aydınin maakunnan Avşarista.
Myus oli kreikkalainen siirtokunta ja yksi Joonian liiton kahdestatoista kaupungista (dodekapolis). Se oli kuitenkin niistä pienin ja vähämerkityksellisimpiä. Lopulta kaupunki hylättiin, ja sen asukkaat siirtyivät Miletokseen.
Maantiede

Myuys sijaitsi Maiandros-joen (nyk. Büyük Menderes) etelärannalla Jooniassa vanhalla Kaarian alueella, noin 16 kilometriä itäkoilliseen Miletoksesta. Kaupunki oli alun perin rakennettu rannikolle. Myöhemmässä vaiheessa Myus alkoi kärsiä Maiandroksen uoman ja suiston liettymisestä, mikä aiheutti ongelmia myös muun muassa Prienelle ja jätti myös Miletoksen lopulta sisämaahan. Strabonin aikana Myus oli jäänyt liettymisen seurauksena 30 stadioninmitan eli yli viiden kilometrin päähän rannikosta, ja sinne pääsi jokea pitkin ainoastaan pienillä veneillä. Lopulta liettyminen muutti kaupungin edustalla olleen lahdelman laguuniksi ja järveksi.
Myusin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta kovin hyvin, mutta sen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Myusilla oli yhteistä rajaa ainakin Miletoksen kanssa.
Historia

Kreikkalaisen perinteen mukaan Myusin perusti Ateenan kuninkaan Kodroksen poika Kyaretos tai Kydrelos vallattuaan alueen kaarialaisilta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Myēsios (Μυήσιος) ja Myēssios (Μυήσσιος), harvemmin Myūsios (Μυούσιος).
Kaupungin varhais- ja arkaaisen kauden historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Persian kuningas Kserkses antoi Myusin yhdessä Magnesian ja Lampsakoksen kanssa Themistokleelle; Myusin sitä varten, että Themistokles järjestäisi sieltä kuninkaalle kalaa tämän eläkepäivinä. Myus osallistui Joonian kapinan aikaiseen Laden taisteluun vuonna 494 eaa. kolmella laivalla.
Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Myus kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, vaikkakin se vaikuttaa olleen tuolloinkin Persian alaisuudessa. Kaupunki esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 452/451–430/429 eaa. sekä vielä vuosina 432/431 ja 425/424 eaa. Peloponnesolaissodan aikana kaarialaiset ja anaialaiset hyökkäsivät ateenalaisten kimppuun Myusin lähellä. Myus löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungissa tiedetään olleen bule eli neuvosto ja demos eli kansankokous ainakin 300- ja 200-lukujen eaa. taitteessa. Makedonian kuningas Filippos V luovutti haltuunsa saamansa Myusin magnesialaisille hellenistisellä kaudella vuonna 201 eaa.
Myus oli aina Joonian kreikkalaiskaupungeista pienimpiä, eikä koskaan noussut merkittävimpien joukkoon. Strabonin aikana kaupunki oli taantunut niin paljon, että se oli tullut osaksi Miletoksen polista. Kaupunkien yhdistyminen ajoitetaan johonkin vaiheeseen hellenististä kautta. Lopulta viimeistään ensimmäisellä vuosisadalla eaa. myuslaiset hylkäsivät kotikaupunkinsa kokonaan ja siirtyivät Miletokseen. Syynä oli jo mainittu Maiandroksen liettyminen, jonka seurauksena kaupunki menetti yhteytensä merelle ja samalla taloudellisen merkityksensä. Pausanias kertoo lisäksi, että alueen muututtua laguunimaiseksi se tuli hyttysten vaivaamaksi ja epäterveelliseksi.
Kaupungin paikalla on suoritettu arkeologisia tutkimuksia vuosina 1964 ja 1966.