stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paschalis II

| Paschalis II |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ranerius
Syntynyt: n. 1050 Santa Sofia, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut: 21. tammikuuta 1118 Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  13. elokuuta 1099
Paavius päättyi:  21. tammikuuta 1118
Edeltäjä:  Urbanus II
Seuraaja:  Gelasius II
Paavi Paschalis II (k. 21. tammikuuta 1118) oli paavina 13. elokuuta 1099 – 21. tammikuuta 1118. Hänen syntymänimensä oli Ranerius, ja hän oli syntynyt Bledassa, Forlìn lähellä. Paavi Gregorius VII teki hänestä San Clementen kardinaalipiispan.
Paschalis II jatkoi Gregorius VII:n linjaa investituurariidassa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisaria vastaan, mutta ei yhtä menestyksekkäästi. Vuonna 1104 Paschalis onnistui kääntämään keisarin toisen pojan isäänsä vastaan, mutta sai pian huomata, että keisari Henrik V piti investituuraoikeudestaan voimakkaammin kiinni kuin Henrik IV. Tammikuussa 1106 Mainzin valtiopäivät kutsuivat Paschalin vieraaksi Saksaan asian ratkaisemista varten, mutta lokakuussa paavi uudisti tuomion maallikkoinvestituuralle Guastallan kirkolliskokouksessa.
Samana vuonna hän päätti investituurariidan Englannissa, jossa Canterburyn piispa Anselmi oli taistellut Englannin kuningas Henrik I:stä vastaan. Paavi pidätti itsellään oikeuden myöntää kuninkaalle maallisen vallan merkiksi sormuksen ja sauvan, mutta tunnusti kuninkaan oikeuden valita henkilöt kirkon virkoihin
Vuoden 1106 lopulla Paschalis lähti Ranskaan välittämään kuningas Filip I:n ja prinssi Ludvigin välistä kiistaa, mutta palasi Italiaan syyskuussa 1107, kun hänen neuvottelunsa olivat tuloksettomia. Kun Henrik V lähestyi armeijoineen Italiaa tullakseen kruunatuksi keisariksi, Paschalis suostui helmikuussa 1111 sopimukseen, jonka mukaan kirkon piti luovuttaa keisarikunnalle kaikki omaisuus, jonka se oli saanut keisarikunnalta tai Italian kuningaskunnalta Kaarle Suuren jälkeen ja jonka mukaan Henrik luopuisi maallikkoinvestituurasta. Kruunajaisia valmisteltiin tapahtuvaksi 12. helmikuuta 1111, mutta Rooman asukkaat nousivat kapinaan sopimusta vastaan, ja Henrik vetäytyi ja otti mukaansa paavin ja kuurian.
61 päivän vankeuden jälkeen Paschalis taipui ja myönsi keisarille investituuraoikeuden. Henrik kruunattiin 13. toukokuuta ja saatuaan lupauksen siitä, että tapahtumat eivät johtaisi kostotoimenpiteisiin, hän vetäytyi Alppien taakse. Gregoriaanisen reformin kannattajat nousivat kuitenkin vastarintaan: kirkolliskokous Lateraanissa maaliskuussa 1112 mitätöi väkivalloin tehdyt myönnytykset, ja lokakuussa Wienissä pidetty kirkolliskokous julisti keisarin pannaan.
Paavinkauden loppupuolella ongelmat Englannissa alkoivat uudelleen. Paschalis valitti, että ilman hänen suostumustaan pidettiin kirkolliskokouksia ja piispoja siirrettiin toisiin hiippakuntiin, ja uhkasi Henrik I:stä kirkonkirouksella. Kreivitär Matilda luovutti vuonna 1115 kuollessaan kaikki maansa kirkolle, jolloin keisari välittömästi vaati niitä itselleen ja pakotti Paschalin pakenemaan Roomasta. Paschalis palasi vasta vuonna 1118, kun keisari oli vetäytynyt, mutta kuoli vain parin päivän päästä 21. tammikuuta 1118.
Soinnillinen velaariklusiili

Soinnillinen velaariklusiili on monessa kielessä esiintyvä konsonanttiäänne.  Äänteen kansainvälinen foneettinen merkki on [g]. Suomessa äänne esiintyy vain vierasperäisissä sanoissa, ja merkitään g-kirjaimella. Arkipuheessa "gee" voi tarkoittaa tilanteesta riippuen joko g-kirjainta tai äännettä [g].
Äänne [g] on soinnillinen, koska äänihuulet värähtelevät äänteen tuottamisen aikana. Se on klusiili eli plosiivi, koska ilmavirta siinä pysähtyy ja purkautuu äkisti. Se on velaarinen, koska kieli siinä koskettaa pehmeää suulakea eli kitapurjetta (lat. velum palatinum).
Soinnillinen bilabiaalinen klusiili

| --- | --- |
IPA:  b
UPA:  b
X-SAMPA:  b
Kirshenbaum:  b
IPA – Unicode:  0062
Soinnillinen bilabiaalinen klusiili on useimmissa kielissä esiintyvä labiaalinen äänne, jota niin suomessa kuin monissa muissakin kielissä vastaa kirjain B. Kansainvälinen foneettinen aakkosto käyttää äänteestä merkkiä [b].
Pekka Soini

Pekka Soini (5. marraskuuta 1941 Helsinki – 8. elokuuta 2004 Iquitos, Peru) oli suomalainen biologi ja Perun Amazonian luonnon tutkija.
Soini oli koulutukseltaan perämies. Perussa Liman satamassa vuonna 1964 sattui onnettomuus, jossa hän loukkaantui pudotessaan laivan lastiruumaan. Toipuessaan Soini rakastui, solmi avioliiton ja jäi asumaan Peruun.
Alkuaikoina Soini työskenteli matkailualalla Iquitosissa. Myöhemmin hän siirtyi keräämään eläviä käärmeitä yritykselle, joka eristi niistä myrkkyä seerumin valmistamiseksi käärmeenpuremien hoitoa varten.  Vähitellen hän rupesi samalla keräämään tietoja käärmeistä ja muistakin eläimistä. Soinin mielenkiinnon kohteita olivat matelijat, apinat ja kilpikonnat. Häneltä ilmestyi julkaisuja korallikäärmeistä, liskoista, matoliskoista, kaimaaneista ja kilpikonnista. Soinista tuli Perun maatalousministeriön luonnonsuojelubiologi. Hänen ansiokseen luetaan mm. arraukilpikonnan, maailman suurimman makeanveden kilpikonna, pelastaminen sukupuutolta. 1990-luvun alusta alkaen Soini työskenteli Perun Amazonian tutkimuslaitoksen IIAP:n inventointihankkeissa. Vuonna 1999 hänet kutsuttiin Perun Amazonian kansallisen yliopiston kunniatohtoriksi.
Pacayajoen varteen noin puolen tuhannen kilometrin päähän Iquitosista ylävirtaan päin Soini perusti Cahuanan biologisen tutkimusaseman. Suurelta osin Soinin tutkimusten ansiosta alueelle perustettiin myöhemmin suuri Pacaya-Samirian luonnonsuojelualue. Pekka Soinin valistustyö ja tutkimukset vaikuttivat myös Iquitosin lähelle perustetun Alpahuayo-Mishanan suojelualueen syntymiseen. Hän suunnitteli myös suojelualueista muodostuvan ekologisen käytävän luomista Alpahuayo-Mishanan ja Ecuadorin puolella olevan Yasunin kansallispuiston välille.
Perun Amazoniasta, Allpahuayo-Mishanan luonnonsuojelualueelta vuonna 2010 löydetylle uudelle loispistiäislajille annettiin nimeksi Ticapimpla soinii, aluetta paljon tutkineen Pekka Soinin kunniaksi.
Aiheesta muualla

Pekka Soinin muistokirjoitus. Helsingin Sanomat. (Käyttäjätunnuksella).
Pekka Soini. Yle Areena-Radio 1: Suomalaisia tutkimusmatkailijoita.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
Soikopisarpirkko

| Soikopisarpirkko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Härömäiset Cucujoidea
Heimo::  Leppäkertut Coccinellidae
Alaheimo::  Coccinellinae
Tribus::  Coccinellini
Suku::  Myzia
Laji::  oblongoguttata
Kaksiosainen nimi
 Myzia oblongoguttata  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Soikopisarpirkko Wikispeciesissä   Soikopisarpirkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Soikopisarpirkko (Myzia oblongoguttata) on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Soikopisarpirkko on kooltaan aikuisena varsin kookas eli 6,5–9 mm. Sen peitinsiivet ovat pohjaväriltään ruskeat/oranssit ja niissä on vaaleita pitkänomaisia täpliä, joiden laajuus vaihtelee. Peitinsiipien reunassa on ohut valkoinen raita ja lajin jalat ovat ruskeat. Lajin etuselkä on tummanruskea ja sen reunat ovat valkoiset.
Soikopisarpirkon toukka.
Soikopisarpirkko elää ainakin havupuissa kuten kuusissa, männyissä ja katajissa, mutta sitä voi löytää myös lehtipuista. Soikopisarpirkot eivät käytä ravinnokseen kaikkia kirvalajeja, mutta syövät ainakin Cinara- ja Schizolachnus-sukujen kirvoja kuten nukkaneulaskirvoja (Schizolachnus pineti) sekä kilpikirvoja ja punkkeja. Soikopisarpirkot talvehtivat aikuisina karikkeessa puiden alla.
Soikopisarpirkko on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopan alueella.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Soikopisarpirkko (Myzia oblongoguttata)
Ötökkätieto: Soikopisarpirkko (Myzia oblongoguttata)
iNaturalist: Soikopisarpirkko (Myzia oblongoguttata)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Myzia oblongoguttata (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Myzia oblongoguttata (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q970279  Wikispecies: Myzia oblongoguttata  BioLib: 10865  BOLD: 330080  EoL: 3216073  EPPO: MYZIOB  EUNIS: 252726  Fauna Europaea: 230390  Fauna Europaea (new): ac1dfa28-f6d6-4822-b6ff-3148e6fe5d59  GBIF: 5749361  iNaturalist: 133066  IRMNG: 11604720  NBN: NBNSYS0000008331  NCBI: 703266  Observation.org: 8958  Open Tree of Life: 892544  Laji.fi: MX.194352
Pasi ja Pekka

Pasi ja Pekka, oik. Pasi Saarnikko (1948 – 16. heinäkuuta 1991) ja Pekka Saarnikko (s. 1950), oli suomalainen lauluduo, joka lauloi samaan aikaan, kun Jouko ja Kosti olivat suosiossa.
He osallistuivat Tähtijahti-kisaan, jossa he voittivat loppukilpailun.
Vuonna 1976 he toimivat Rauli Somerjoen säestäjinä.
Pasi ja Pekka levyttivät urallaan vajaa parikymmentä kappaletta. Kaksitoista niistä julkaistiin vuonna 1974 kokoelma-lp:nä Pasi ja Pekka. Rocket Records julkaisi 28. maaliskuuta 2014 duon kaikki levytykset sisältävän cd-julkaisun.
Diskografia

Pasi ja Pekka, EMI 1974, cd-painos Rocket Records 2014
Aiheesta muualla

Pasi ja Pekka Rocket Recordsin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Pasin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Pekan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Rosa Parks

| Rosa Parks |
| --- | --- |
 Rosa Parks vuonna 1955. Taustalla Martin Luther King.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. helmikuuta 1913 Tuskegee, Alabama, Yhdysvallat
Kuollut: 24. lokakuuta 2005 (92 vuotta) Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Ammatti:  ompelija, ihmisoikeusaktivisti, kongressi­edustajan avustaja
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Rosa Louise McCauley Parks (4. helmikuuta 1913 Tuskegee, Alabama – 24. lokakuuta 2005 Detroit, Michigan) oli  yhdysvaltalainen ihmisoikeusaktivisti, jota on luonnehdittu yhdysvaltalaisen kansalaisoikeusliikkeen äitihahmoksi. Etniseltä taustaltaan afroamerikkalainen Parks tuli kuuluisaksi jouduttuaan pidätetyksi Alabaman pääkaupungissa Montgomeryssa 1. joulukuuta 1955, koska oli kieltäytynyt luovuttamasta istumapaikkaansa linja-autossa valkoiselle miehelle. Parks tuomittiin häiriköinnistä, mutta hän valitti tuomiosta, minkä tuloksena Yhdysvaltain korkein oikeus päätyi toteamaan rotuerottelun linja-autoissa perustuslain vastaiseksi.
Parksista tuli keskeinen kansalaisoikeustaistelun symboli, ja hänen tapauksestaan käynnistyi Montgomeryssa yli vuoden kestänyt linja-autoboikotti, jonka johtajana julkisuuteen nousi myös Martin Luther King. Tapaus innoitti muitakin rotuerottelun vastaisia protesteja. Parks itse jatkoi työtä kansalaisoikeuksien puolesta ja rasismia vastaan koko ikänsä.
Kansalaistottelemattomuutta linja-autoissa

Parks ei ollut ensimmäinen afroamerikkalainen, joka oli saanut tuomion kansalaistottelemattomuuden vuoksi kieltäydyttyään luovuttamasta paikkaansa linja-autossa. Kun vuonna 1944 Irene Morgan oli pidätetty samasta syystä Virginiassa, korkein oikeus oli jo todennut rotuerottelun perustuslain vastaiseksi. Tämä päätös koski kuitenkin vain osavaltioiden välistä linja-autoliikennettä.
Osavaltioiden sisäisessä liikenteessä rotuerottelu sai jatkua, mutta sielläkin se synnytti vastarintaa. Kansalaistottelemattomuus johti esimerkiksi 15-vuotiaan Claudette Colvinin pidätykseen Montgomeryssa 2. maaliskuuta 1955. Colvinille langetettu pieni sakko oli kuitenkin huomattavasti ennakoitua lievempi rangaistus, ja kun aviotonta lasta odottanut teinityttö ei olisi ollut kovin otollinen keulakuva rotuerottelun vastaisessa taistelussa, hänen tukijansakaan eivät pitäneet tarkoituksenmukaisena jatkaa tapauksen käsittelyä ihmisoikeuskysymyksenä.
Myös eräissä muissa tapauksissa kansalaisoikeusjärjestö National Association for the Advancement of Colored People (NAACP) oli arvioinut, että syrjinnän kohteiksi joutuneilla henkilöillä ei olisi ollut edellytyksiä menestyksekkääseen oikeustaisteluun. Järjestön paikallisosaston sihteerinä toiminut Parks sen sijaan oli lähes ihanteellinen keulakuva: mustan työväestön oli helppo samaistua 42-vuotiaaseen osa-aikaiseen ompelijaan, joka oli samalla riittävän hyvätapainen ja kaunopuheinen tehdäkseen suotuisan vaikutuksen keskiluokkaan ja valkoihoisten miehittämään tuomioistuimeen.
Elämänvaiheet

Rosa McCauley sai sukuperintönä moniulotteisen näkökulman rotukysymyksiin, sillä afrikkalaisten sukujuurtensa lisäksi hänessä oli isänsä puolelta sekä irlanninskottilaista että intiaaniverta, ja perheen vaaleaihoisimpia jäseniä saatettiinkin joskus luulla intiaaneiksi tai kiinalaisiksi. Isoisä pystyi jopa esiintymään valkoisena ja käytti usein tilaisuutta hyväkseen pilkatakseen valkoisia ja rotuerottelusääntöjä. Toisaalta vaalean ihonvärin takia isoisää ei kelpuutettu mustien liikkeeseen, joka valmisteli paluumuuttoa Afrikkaan, vaikka hän oli pikkupoikana itse ollut orja.
Rosa joutui keskeyttämään koulunkäyntinsä nuorena perheenjäsenen sairauden vuoksi. Kun hän oli avioitunut Raymond Parksin kanssa, mies kannusti häntä käymään koulun loppuun ja myös liittymään kansalaisoikeusliikkeeseen.
Menestyksellisen oikeustaistelun jälkeen Rosalle ei enää ollut töitä tarjolla Montgomeryssa, ja pariskunta muutti Detroitiin, jossa Rosa työskenteli kansanedustajan avustajana 20 vuotta. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1988 hän keskittyi nuorten kansalaisoikeuksia edistämään perustetun Rosa ja Raymond Parks -instituutin asioihin. Raymond oli kuollut kurkkusyöpään vuonna 1977, eikä pariskunnalla ollut lapsia.
Rosa Parksille myönnettiin toiminnastaan Yhdysvaltain kaksi korkeinta siviilikunniamerkkiä: presidentin vapaudenmitali vuonna 1996 ja kongressin kultamitali vuonna 1999. Lisäksi hänen mukaansa on muun muassa nimetty kirjasto ja museo, jotka keskittyvät kansalaisoikeustaistelun perintöön. Asteroidi 284996 Rosaparks on nimetty hänen mukaansa. Maarit Hurmerinnan levyttämä kappale ”Rosa” kertoo Rosa Parksista.
Vanhoilla päivillään dementiasta kärsinyt Rosa Parks kuoli 92-vuotiaana 24. lokakuuta 2005 nukkuessaan. Alabaman osavaltion lainsäädäntöelin armahti hänet postuumisti 18. huhtikuuta 2006, yli 50 vuotta kansalaistottelemattomuuden vuoksi langetetun tuomion jälkeen.
Populaarikulttuurissa

Vuonna 2018 Doctor Who -TV-sarjan 11. kauden kolmas jakso nimeltä "Rosa" kertoo Rosa Parksista.
Kirjallisuutta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Theoharis, Jeanne: The Rebellious Life of Mrs. Rosa Parks.  Boston:  Beacon Press, 2013.  ISBN 978-0-8070-5047-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef 
Rosa Parksille myön­ne­tys­sä kong­res­sin mita­lis­sa on omis­tus­kir­joi­tus: Mother of the Modern Day Civil Rights Movement, ’nyky­aikai­sen kan­sa­­lais­oikeus­liik­keen äiti’.
Parnavazianit

Parnavazianit (georg. ფარნავაზიანები, Parnavazianebi) tai parnabazidit olivat georgialaisen historiallisen perimätiedon mukaan Kartlin eli Iberian ensimmäinen georgialainen kuningasdynastia. Heidän valtakautensa kesti, epäyhtenäisesti, 200-luvulta eaa. 100-luvulle jaa. Miespuolisen päälinjan kerrotaan sammuneen jo varhain, joten dynastia jatkui naissukulinjan kautta. 100-luvun loppuun mennessä parnavazianien hallituskausi päättyi ja Iberian kruunu siirtyi Aršakiani-dynastialle.
Iberian Parnavaziani-kuninkaat > Parnavazianit

Parnavaz I, 299–234 eaa.
Saurmag I (poika), 234–159 eaa.
Iberian Parnavaziani-kuninkaat > Nebrotianit eli toinen Parnavaziani-dynastia

Mirian I (vävy ja adoptiopoika), 159–109 eaa.
Parnadžom (poika), 109–90 eaa.
Mirian II (poika), 30–20 eaa.
Aršak II (poika), 20 eaa.–1 jaa.
Iberian Parnavaziani-kuninkaat > Kolmas Parnavaziani-dynastia

Parsman I, 1–58
Mirdat I, 58–106
Amazasp I (poika), 106–116
Parsman II (poika), 116–132
Ghadam (poika), 132–135
Parsman III (poika), 135–185
Amazasp II (poika), 185–189
Paranormaali ilmiö

Paranormaaleilla ilmiöillä tarkoitetaan luonnontieteellistä selitystä vailla olevia outoja ilmiöitä.
Paranormaalin määritelmä

”Paranormaalin ilmiön” määritelmät vaihtelevat. Joskus niillä saatetaan tarkoittaa jopa kaikkia arkipäiväisistä poikkeavia, tiedemaailmassa epänormaaleiksi kutsuttuja ilmiöitä.
Oletetut paranormaalit ilmiöt ovat epäilemättä sukua sellaisille ilmiöille, joita sanotaan epätavallisiksi. Tieteessä esiintyy tapauksia, joita kutsutaan anomalioiksi (antiikin kreikkalaisesta sanasta anomalos, a + omalos joka tarkoittaa poikkeava) eli poikkeavuuksiksi: jokin hyvin toimineen selitysjärjestelmän ennusteet eivät jossakin tapauksessa pidäkään paikkaansa, vaan esille tulee havainto, joka on vastoin selitysjärjestelmän ennustuksia. Näitä ilmiöitä ei kuitenkaan sanota paranormaaleiksi.
Yhdysvaltalainen filosofian professori Stephen Braude katsoo teoksessaan ESP and Psychokinesis (1979), että paranormaalit ilmiöt ovat anomalioita eli poikkeavuuksia sekä tieteen että arkikokemuksen piirissä. Brauden määritelmän mukaan ilmiö on paranormaali, jos ja vain jos se täyttää seuraavat ehdot: 1) Se on selittämätön vallitsevan tutkimuksen valossa. 2) Sitä ei voi selittää tekemättä tieteeseen suuria muutoksia. 3) Se kumoaa arkiajattelun oletukset siitä, mitä siihen liittyville olioille voi tapahtua.
Paranormaalien ilmiöiden osajoukoksi Braude määrittelee parapsykologiset ilmiöt. Ne ovat hänen mukaansa ilmiöitä, jotka ovat paranormaaleja ja joissa ilmenee jonkinlaisia tietoisuuden piirteitä. Braude määrittelee myös ihmeen tai vahvasti paranormaalin ilmiön: se on ilmiö, joka on paranormaali, mutta joka ei ole periaatteessakaan selitettävissä.
Brauden määritelmässä paranormaalilta ilmiöltä siis vaaditaan, että se on vallitsevan tieteen puitteissa selittämätön ja toisaalta ristiriidassa arkiajattelun odotusten kanssa. Jälkimmäinen tunnusmerkki sulkee pois tieteen (esimerkiksi fysiikan) poikkeusilmiöt, joita koskevia arkiajattelun odotuksia meillä ei ole.
Paranormaalien ilmiöiden jaottelua S. Albert Kivisen mukaan

Suomessa Skepsis ry:n puheenjohtajana toiminut filosofi S. Albert Kivinen on tehnyt seuraavan tunnetun jaottelun oletetuista paranormaaleista ilmiöistä. Luettelo perustuu parapsykologisessa kirjallisuudessa yleisesti käytettyyn jaotteluun. Ryhmittely esitetään alla Risto Selinin sanaston (2001) pohjalta tarkennettuna.
(Aistien ulkopuolinen havaitseminen, engl. extra sensory perception eli yliaistillinen havainnointi, lyhenne ESP, joskus: psi-gamma)
Ajatuksensiirto kahden henkilön välillä (telepatia, kreikan tele, kaukana, pathos, tunteminen).
Selväaistiminen eli tapahtuman havaitseminen ilman tunnettuja aisteja (ransk. clairvoyance , selvänäkeminen ).
Kryptestesia eli piilossa olevan esineen havaitseminen.
Dermo-optinen havaitseminen eli näkeminen ilman silmiä.
Telestesia eli etäällä näkymättömissä olevan kohteen havaitseminen ilman tunnettuja aisteja (engl. remote viewing).
Psykoskopia eli kyky kertoa esineen ja siihen liittyvien henkilöiden menneisyydestä ilman tunnetuin aistein saatua tietoa (psykometria).
Tunnonsiirto eli kyky siirtää oma tuntoaisti johonkin esineeseen.
Ajallinen selväaistiminen (ajallinen ESP ).
Ennaltatietäminen, tulevien tapahtumien kertominen johtamatta niitä olemassa olevasta tiedosta (prekognitio).
Retrokognitio eli menneisyyttä koskeva paranormaali tietäminen.
(PK, psykokineesi, kreikan psykhe, henki, ja kinesis, liike; joskus: psi-kappa).
Muutokset esineiden muodossa tai rakenteessa.
Esineiden liikuttaminen ajatusten voimalla sekä liikkeen tai tapahtumien ohjaaminen pelkkien ajatusten voimalla.
Levitaatio eli ilmaankohoaminen, leijunta, kohteiden nostaminen ajatusten voimalla.
Kaukosiirto eli esineiden kaukosiirtäminen ajatusten voimalla (teleportaatio).
Apportit eli esineiden ilmestyminen tyhjiin tiloihin tai kulkeminen kiinteän aineen lävitse.
Räyhähenget (poltergeistit).
Suora mentaalinen yhteys eläviin järjestelmiin eli vaikuttaminen biologisiin järjestelmiin pelkkien ajatusten voimalla (Bio-PK).
Ajatusvalokuvaus.
Henki-ilmestykset eli apparitiot.
Kummittelut (esimerkiksi ääni-, lämpö- ja näkövaikutukset).
Yhteyden ottaminen kuolleiden henkiin (kanavointi ja muut mediumistiset ilmiöt).
Rajakokemukset.
Kehostapoistumiskokemukset
Unennäkö (esimerkiksi enne- ja selväunet).
Hypnoosi.
Aurat eli sädekehät.
Yllä lueteltujen ilmiöiden ulkopuolella on vielä joukko muita paranormaalin tutkimuksen kohteita, kuten jälleensyntyminen ja epätavalliset parantamismenetelmät. Laajempi jaottelu alla.lähde?
Muita väitettyjä paranormaali-ilmiöitä

Parapsyykkiset ilmiöt
Motoriset ilmiöt
Apportti-ilmiöt
Teleportaatio
Teletemportaatio
Materialisaatio
Dematerialisaatio
Psykokinesia
Makro-PK
Mikro-PK
Monadistiset ilmiöt
Kummittelut
EVP/ITC (transkommunikaatio)
Suoraäänet
Henkikirjoitus
Poltergeist
Levitaatio
Energopsykokinesia
Pyrokinesia
Magnetokinesia
Orgaaninen "magnetismi"
Etiäiset
Kognitiiviset ilmiöt
ESP
Prekognitio
Ennustukset
Enneunet
Ennenäyt
Telepaattiset ilmiöt
Telepatia
Selväaistiminen (esimerkiksi selvänäkö)
Apparatiot
Kaukonäkö
Kryptestesia
Telestesia
Retrokognitio
Psykoskopia
Jälleensyntymämuistot
Mediaaliset ilmiöt
Mediumismi
Automaattikirjoitus
Transsipuhe
Transfiguraatio
Kanavointi
Persoonanvaihdokset
Mediaaliset tapahtumat
Ruumiista irtautuminen
Tajunnan laajentuminen
UFO-ilmiöt
Tunnistamattomat lentävät kohteet
Kaukohavainnon kohteet
Yövalot
Yökiekot
Päiväkiekot
Tutkahavainnon kohteet
Tutka/näköhavainnon kohteet
Lähihavainnon kohteet
Enkelinhiukset
Tunnistamattomat astronomiset kohteet
Planetologiset anomaliat
Tunnistamattomat signaalit
Tunnistamattomat vedenalaiset kohteet
Kaukohavainnon kohteet
Lähihavainnon kohteet
Tunnistamattomat laskeutuneet kohteet
Laskeutumisjäljet
Abduktiot
Makuuhuonesieppaukset
Maantiesieppaukset
Ufokontaktit
Parantamisilmiöt
Healing
Kaukoparannus
Lähiparannus
Kosketusparannus
Henkikirurgia
Fortilaiset ilmiöt
Uskonnolliset ilmiöt
Stigmat
Ilmestykset
Itkevät patsaat yms.
Poikkeavat luonnonilmiöt
Esinesateet
Orgaaniset sateet
Anomaaliset ympäristöäänet
Pimentymiset
Itsesytyntä (SHC)
Maasäteily
Astrologiset vaikutukset
Supernerous
Laskentaeksentrikoiden kyvyt
Muistieksentrikoiden kyvyt
Usko paranormaaliin

Dosentti Marjaana Lindemanin johtaman tutkimuksen ”Taikauskon vetovoima” mukaan käsitykset, joita on nimitetty joko paranormaaliksi, taikauskoksi, yliluonnolliseksi tai maagiseksi eli taikuudeksi, ovat kaikki yksi ja sama asia. Paranormaaleja uskomuksia voidaan parhaiten selittää yksilön taipumuksella nojautua lapsuudenaikaisiin, eritytymättömiin käsityksiin todellisuudesta. Näissä käsityksissä sekoitetaan elottomien, elollisten ja mielellisten asioiden keskeiset ominaisuudet. Aikuisilla nämä sekaannukset voivat toimia tieteellisen tiedon rinnalla. Voidaan puhua yleisestä taipumuksesta uskoa paranormaaliin.
Tutkimukseen osallistui suuri määrä eri koulutustasojen opiskelijoita ympäri Suomea. Tutkimuksen mukaan yliopisto-opiskelijoilla on vain vähän paranormaaleja uskomuksia, vähemmän kuin alemman asteen koulutuksen opiskelijoilla. Jos yliopisto-opiskelijoilla on paranormaaleja uskomuksia, koulutustaso ei vähennä niitä.