stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stuart O’Grady

| Stuart O'Grady |
| --- | --- |
 Stuart O'Grady vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1973 (ikä 51)
Kansalaisuus:   Australia
Pyöräilijä
Lempinimi:  Stuey
Pituus:  176 cm
Paino:  73 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  Sprintteri ja klassikkojen erikoismies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1995–2003 2004–2005 2006–2010 2011 2012–2013:  GAN Cofidis Team CSC / Team Saxo Bank Team Leopard-Trek GreenEDGE Cycling
Suurimmat voitot
 Ratapyöräily Pariajon olympiavoittaja (2004) Ranskan ympäriajo 2 etappiavoittoa (1998, 2004) 2 joukkueaika-ajoetappivoittoa (2001, 2013) Espanjan ympäriajo 2 joukkueaika-ajoetappivoittoa (2006, 2011) Muut ympäriajot Tour Down Under (1999, 2001) Britannian ympäriajo (1998) Yhden päivän kilpailut Pariisi–Roubaix (2007) HEW Cyclassics (2004)  Australian maantieajomestari 2003 
 Tiedot päivitetty: 1. tammikuuta 2014 
Aiheesta muualla
www.stuartogrady.com.au
| Mitalit> Maa:   Australia.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Australia> Miesten ratapyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 | pariajo |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | pistekilpailu |  |
Stuart O'Grady kilpailemassa vuonna 2007.
Stuart O'Grady (s. 6. elokuuta 1973 Adelaide, Australia) on australialainen uransa päättänyt kilpapyöräilijä ja olympiavoittaja. O'Grady aloitti uransa ratapyöräilijänä ja hän voitti yhdessä Graeme Brownin kanssa olympiakultaa vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa ratapyöräilyn pariajossa. Vuonna 2007 O'Grady voitti pyöräilyn klassikon Paris-Roubaix -kilpailun.
O'Grady aloitti ammattilaisuransa 1995 GAN-tallissa, jonka nimeksi vaihtui sittemmin Crédit Agricole. Vuosina 2004–2005 hän edusti Cofidista, 2006–2010 tanskalaistallia CSC/Team Saxo Bank, 2011 luxemburgilaista Team Leopard-Trekiä ja viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2012–2013 australialaista GreenEDGE Cycling -joukkuetta.
O'Grady osallistui Ranskan ympäriajoon vuodesta 1998 lähtien ja taisteli useaan otteeseen pistekilpailun voitosta sijoittuen toiseksi vuosina 1998 ja 2005. O'Grady piti myös hallussaan kokonaiskilpailun johtajan keltaista paitaa vuosina 1998 ja 2001. Hän lopetti uransa ajettuaan Ranskan ympäriajon ennätystä sivunneen 17. kerran 2013. Myöhemmin samalla viikolla hän myönsi käyttäneensä EPO-hormonia kahden viikon ajan ennen vuoden 1998 Ranskan ympäriajoa.
Elämäkerta

Stuart O'Grady syntyi Adelaidessa eteläisessä Australiassa. Hänen isänsä oli menestynyt maantie- ja ratapyöräilijä, joka edusti Australiaa useissa olympialaisissa. Myös hänen setänsä kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa. Stuart O'Grady aloitti uransa ratapyöräilijänä ja voitti olympiahopeaa miesten joukkuetakaa-ajossa vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa. Vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa hän voitti pronssia sekä pistekilpailussa että joukkuetakaa-ajossa.
Elämäkerta > GAN

Vuonna 1995 O'Grady ryhtyi ammattilaiseksi ja aloitti uransa silloisessa GAN-tallissa (nyk. Crédit Agricole). Tallissa kilpaili tuolloin myös englantilainen aika-ajospesialisti Chris Boardman.
Vuoden 1998 Ranskan ympäriajossa O'Grady piti hallussaan johtajan keltaista paitaa kolmen päivän ajan ja voitti kilpailun 14. etapin. Pistekilpailussa O'Grady sijoittui toiseksi. Vuoden 2001 kilpailussa O'Grady taisteli pistekilpailun voitosta, mutta hävisi viimeisellä, Pariisiin päättyneellä, etapilla saksalaiselle Erik Zabelille.
Vuonna 2001 O'Gradylla todettiin valtimotukkeuma, kun testeissä havaittiin hänen oikean jalkansa olevan vasenta voimakkaampi. Tukkeuma poistettiin leikkauksessa huhtikuussa 2002, minkä jälkeen hän aloitti kuntoutumisen ja osallistui heinäkuussa Ranskan ympäriajoon. Vuosina 2003 ja 2004 O'Grady jäi pistekilpailussa maanmiestensä Baden Cooken ja Robbie McEwenin varjoon, mutta otti kuitenkin uransa toisen etappivoiton vuonna 2004.
Elämäkerta > Cofidis

Vuonna 2004 O'Grady siirtyi Cofidis-talliin aikomuksenaan panostaa kevään klassikoihin, kuten Pariisi-Roubaix'hin ja Flanderin ympäriajoon. Kausi kuitenkin alkoi loukkaantumisilla ja talliin kohdistuneilla doping-epäilyillä, mutta hän onnistui voittamaan kaksi etappia sekä pistekilpailun Dauphiné Libéré -kilpailussa sekä otti etappivoiton Ranskan ympäriajossa. Lisäksi O'Grady voitti silloiseen maailmancupiin kuuluneen HEW Cyclassics-kilpailun.
O'Grady voitti olympiakultaa ratapyöräilyn pariajossa yhdessä Graeme Brownin kanssa vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa.
Vuoden 2005 Ranskan ympäriajossa O'Grady sijoittui toiseksi pistekilpailussa norjalaisen Thor Hushovdin jälkeen. Kolmanneksi sijoittui Robbie McEwen. Vuoden
Elämäkerta > Team CSC

2005 lopussa O'Grady allekirjoitti yhden vuoden mittaisen sopimuksen Team CSC'n kanssa. Hän loukkaantui heti 2006 kauden alussa ja myöhemmin Ranskan ympäriajossa, jossa häneltä murtui selkänikama. O'Grady kuitenkin jatkoi kilpailun loppuun ja sijoittui kolmanneksi viimeisellä etapilla.
O'Gradyn maantiepyöräilyuran merkittävin voitto on klassikkokilpailu Pariisi-Roubaix'n voitto vuonna 2007. O'Grady ei kuulunut kilpailun ennakkosuosikkeihin, koska ei ollut voittanut ProTour-sarjan kilpailua vuoden 2004 jälkeen.
Aiheesta muualla

Stuart O'Grady trap-friis -tietokannassa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Stuart O'Grady
Tour Down Underin voittajat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   1999:  Stuart O’Grady  2000:  Gilles Maignan  2001:  Stuart O’Grady  2002:  Michael Rogers  |   2003:  Mikel Astarloza  2004:  Patrick Jonker  2005:  Luis León Sánchez  2006:  Simon Gerrans  |   2007:  Martin Elmiger  2008:  André Greipel  2009:  Allan Davis  2010:  André Greipel  |   2011:  Cameron Meyer  2012:  Simon Gerrans  2013:  Tom-Jelte Slagter  2014:  Simon Gerrans  |   2015:  Rohan Dennis  2016:  Simon Gerrans  2017:  Richie Porte  2018:  Daryl Impey  |   2019:  Daryl Impey  2020:  Richie Porte  |
Stuart O'Grady ajaa Cofidis-tallin väreissä vuoden 2005 Ranskan ympäriajon aika-ajoetapilla.
Käännös suomeksi
Tekninen paita

Tekninen paita on keinokuidusta tehty erityisesti liikuntaa harrastavien käyttämä paita. Sen "tekninen" ominaisuus on kyky olla imemättä vettä kuituihinsa. Hikoiltu kosteus siirtyy pois iholta paidan läpi ja haihtuu ilmaan. Tekninen paita myös kuivuu hyvin nopeasti sateessa kastuttuaan.
Svetlana Adyrhajeva

Svetlana Adyrhajeva (ven. Светлана Адырхаева; 12. toukokuuta 1938 – elokuu 2023) oli venäläinen balettitanssija.
Adyrhajeva valmistui Vaganovan balettiakatemiasta. Hän oli ensin Tšeljabinskin ooppera- ja balettiteatterin (1955–1958) ja sitten Odessan kansallisen akateemisen ooppera- ja balettiteatterin (1958–1960) esiintyjä. Vuonna 1960 Adyrhajeva siirtyi Bolšoi-teatteriin, jossa hän tanssi vuoteen 1988 saakka. Hän sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1984. Vuonna 2001 Adyrhajeva palasi Bolšoi-teatteriin koreografina ja korrepetiittorina. Vuonna 2013 hänestä tuli Bolšoi-teatterin balettiseurueen taiteellisen valtuuston jäsen. Hän kuoli 85-vuotiaana kotonaan pitkään sairastettuaan.
Alimmainen Myllylampi

| Alimmainen Myllylampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°23′40″N, 26°50′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskuoja:  Myllyoja Pyhäveteen 
Järvinumero:  14.971.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87,9 m  
Pituus:  200 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,532 km  
Pinta-ala:  1,891 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAlimmainen Myllylampi 
Alimmainen Myllylampi on Etelä-Savossa Mäntyharjulla Paasolanmäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Alimmainen Myllylampi on 200 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Alimmainen Myllylampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Pyhäveden lähialueeseen (14.971) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 87,9 metriä mpy.
Sun City (albumi)

| Sun City Artists United Against Apartheid |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1985 (LP, MC)   1993 (CD)
 Tuottaja(t): Steven Van Zandt   Arthur Baker
 Tyylilaji: rock, pop, jazz, hip hop
 Kesto: 45.33
 Levy-yhtiö: EMI Manhattan Records
Sun City on vuonna 1985 ilmestynyt albumi, jonka julkaisi useista eri artisteista koostunut Artists United Against Apartheid -ryhmä. Steven Van Zandtin aloitteesta syntyneellä albumilla esiintyivät muun muassa Lou Reed, Bob Dylan, Bono, Bruce Springsteen, Ringo Starr ja Keith Richards. Levyllä lauloi myös suomalainen Michael Monroe.
Tausta

Albumi oli protesti Etelä-Afrikassa harjoitettua apartheid-politiikkaa vastaan. Nimensä se sai Sun Cityn lomakohteesta, joka oli Bophuthatswanan bantustaniin perustettu viihdekeskus. Paikassa toimi muun muassa kasino sekä yökerhoja ja kylpylöitä. Etelä-Afrikan rotuerottelupolitiikan vuoksi myös Sun City oli YK:n julistamassa kulttuuriboikotissa, mutta siitä huolimatta kaupungissa kävi esiintymässä useita länsimaisia artisteja kuten Frank Sinatra, Rod Stewart, Status Quo, Paul Anka ja Elton John.
Vastaanotto ja kaupallinen menestys

Sun City nousi Yhdysvalloissa parhaimmillaan sijalle 31 Billboard 200-listalla. Kriitikoilta albumi sai kehuja, muun muassa amerikkalaiset pop- ja jazz-toimittajat valitsivat sen äänestyksessään vuoden 1985 viidenneksi parhaaksi levyksi. Rolling Stone -lehti listasi sen myöhemmin 1980-luvun parhaiden albumien joukossa sijalle 100.
Muusikot

Afrika Bambaataa, Ray Barretto, Stiv Bators, Pat Benatar, Big Youth, Rubén Blades, Kurtis Blow, Bono, Duke Bootee, Jackson Browne, Jimmy Cliff, George Clinton, Bob Dylan, Peter Gabriel, Peter Garrett, Lotti Golden, Robert Gordon, Grandmaster Melle Mel, Daryl Hall, Daryl Hannah, Nona Hendryx, Linton Kwesi Johnson, Kashif, Eddie Kendricks, Kool DJ Herc, Darlene Love, Malopoets, Michael Monroe, John Oates, Sonny Okosuns, Bonnie Raitt, Joey Ramone, Lou Reed, David Ruffin, Run DMC, Gil Scott-Heron, Bruce Springsteen, The Fat Boys, Peter Wolf – laulu, taustalaulu
Steven Van Zandt – laulu, kitara
Stanley Jordan, Keith Richards, Pete Townshend, Ron Wood – kitara
Ron Carter, Doug Wimbish – basso
Keith LeBlanc, Zak Starkey, Ringo Starr, Tony Williams – rummut
L. Shankar – viulu
Clarence Clemons – saksofoni
Miles Davis – trumpetti
Herbie Hancock – kosketinsoittimet
DJ Cheese, Jam Master Jay – scratching
Kappaleet

A-puoli
Sun City – Artists United Against Apartheid
No More Apartheid – Peter Gabriel ja L. Shankar
Revolutionary Situation – Artists United Against Apartheid
B-puoli
Sun City (Version II) – Artists United Against Apartheid
Let Me See Your I.D. – Artists United Against Apartheid
The Struggle Continues – Artists United Against Apartheid
Silver and Gold – Bono, Keith Richards ja Ron Wood
CD-version bonuskappale
Sun City (The Last Remix) – Artists United Against Apartheid
Aiheesta muualla

Sun City -kappaleen virallinen musiikkivideo YouTubessa
Sydänääniä

| Sydänääniä Kolmas Nainen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2009
 Julkaistu: 2009 Pop-artikkeli studios, Finnvox ja HIP Studiot
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Sakari Pesola
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 45.26
 Levy-yhtiö: Universal Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Kolmannen Naisen muut julkaisut
| Rattle & Snake – Live 2000 | Sydänääniä 2009 | Tienhaarat – 20 hittiä 2010 |
Sydänääniä on suomalaisen Kolmas Nainen -rockyhtyeen kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin lokakuussa 2009 15 vuoden levynjulkaisutauon jälkeen. Levyn on tuottanut Sakari Pesola. Sävellykset ovat Pauli Hanhiniemen, Sakari Pesolan, Timo Kivikankaan ja Raimo Valkaman yhteistuotantoa.  Albumin kaikki sanoitukset on tehnyt Pauli Hanhiniemi.
Albumia on myyty 16 937 kappaletta. Se myi ilmestymisvuotenaan kultaa.
Kappaleet

Mitä tapahtuu – 3.40
Et sileänä säily – 4.03
Kilpi – 3.59
Pilviin – 4.02
Jälkikuva – 3.46
Pois tilanteesta – 4.22
Varjo – 2.31
Jäniksenä – 4.30
Virtanen-Järvinen – 2.43
Tuli vain mieleen – 4.09
Kaiken pitäis muuttuu – 3.49
Kumpi ajaa kovempaa – 3.49
Kokoonpano

Pauli Hanhiniemi  – laulu, kitara
Sakari Pesola  – kitara, laulu
Timo Kivikangas  – kitara
Raimo Valkama  – basso, kitara
Pasi Kallioniemi  – rummut, laulu
Timo Löyvä  – kitara, flyygeli, laulu
Kokoonpano > Tuotanto

Sakari Pesola – tuottaja
Arto Tuunela – äänittäjä
Juha Heininen – äänittäjä
Marko Ketola – äänittäjä
Mikko Karmila – miksaaja
Mika Jussila – masteroija
AJ Savolainen – valokuvat
Tero Jämsä – kansikuva
Hannu Sormunen – A&R
Suomen ilmavoimien Saab J35 Drakenit

Saab J35 Draken Suomessa  tarkoittaa Suomen ilmavoimien käytössä vuosina 1972–2000 olleita Saab J 35 Draken -hävittäjiä, joista osa oli valmistettu Ruotsissa ja osa lisenssillä Suomessa.
Draken oli 1990-luvulle saakka Suomen ilmavoimien päähävittäjätyyppi Mikojan-Gurevitš MiG-21:n kanssa. Ensimmäinen Suomen ilmavoimien lennosto, joka sai Drakeneita oli Hämeen lennosto. Koneet osoitettiin Hämeen lennoston Hävittäjälentolaivue 11:lle. Hämeen lennoston kalustona oli vuonna 1958 hankittuja Folland Gnateja ja myös kuusi vuonna 1966 hankittua MiG-21-hävittäjää.
Hankinta

Jo 1960-luvun alussa Suomen ilmavoimat aloittivat neuvottelut Ruotsin kanssa nykyaikaisen lentokaluston hankinnasta. Parlamentaarinen puolustuskomitea nimitettiin 1. lokakuuta 1970 puolustuspoliittisen tahtotilan selvittämiseksi sekä asevoimien kehittämisen suuntaviivojen luomiseksi. Komitea jätti raporttinsa 23. kesäkuuta 1971 ja sen mukaan Suomen ilmavoimille tuli hankkia kahteen lennostoon hävittäjiä. Työn jatkamiseksi nimitettiin 27. maaliskuuta 1975 ja 20. joulukuuta 1979 puolustuskomiteat, joista jälkimmäinen jätti raporttinsa 5. maaliskuuta 1981.
Eduskunnassa tehtiin esitys, ettei Suomen puolustusta saanut sitoa länsimaiseen teknologiaan. Eduskunta teki 8. huhtikuuta 1970 esityksen ostaa Ruotsista Saab J35 Draken -koneita siten, että koneiden valmistus toteutettaisiin Suomessa. Asiasta äänestettiin 25. kesäkuuta, jolloin äänin 127 puolesta ja 35 vastaan hankinta hyväksyttiin. Sopimus sisälsi aseet ja niihin liittyvät järjestelmät, varaosat sekä kaksitoista Valmetin Kuorevedellä kokoamaa lentokonetta. Hankintahinta oli 200 miljoonaa Suomen markkaa (100 miljoonaa Ruotsin kruunua). Lentokoneet oli varustettu Falcon-ohjuksin.
Kuusi J35B-konetta vuokrattiin Ruotsista vuonna 1972. Koneet lunastettiin 1976 saman aikaisesti kuin hankittiin kuusi käytettyä J35F-konetta ja kolme SK35C-koulukonetta. Nämä viisitoista konetta maksoivat 63 miljoonaa markkaa. Lisäksi hankintaan sisältyi simulaattori, huoltosopimus sekä yksi J35A Rovaniemelle koulutuskäyttöön. Hankintaan käytetyt varat sisällytettiin vuosien 1976–1980 budjetteihin.
29. maaliskuuta 1980 tehtiin päätös ostaa kaksi 35C- ja kahdeksantoista 35F-konetta, jotka luovutettiin tilaajalle vuosina 1984–1986. Tilaukseen sisältyi J35B, joka korvasi tulipalossa tuhoutuneen DK-206:n. Hankittu kalusto sijoitettiin Tampere-Pirkkalaan Hävittäjälentolaivue 21:een. Valmet (myöhemmin Finavitec) vastasi kaluston huollosta, muutostöistä ja modernisoinnista. Lisäksi yhtiö vastasi Falcon-ohjusten tukitoiminnoista.
Suomen ilmavoimille ostettiin aiemmin hankittujen Draken -koneiden täydennykseksi kuusi Ruotsista käytettyjä F1 -tyypin koneita vuosina 1976–1978 (DK-261..271, parittomat numerot) ja kahdeksantoista vuosina 1984–88 (DK-225..259, parittomat numerot). Koneet olivat palveluskäytössä 1976–2000 Lapin lennostossa Rovaniemellä (Hävittäjälentolaivue 11) ja 1985–1997 Satakunnan lennostossa Pirkkalassa (Hävittäjälentolaivue 21). F-mallin virallinen viimeinen lento Suomessa tapahtui Rovaniemellä 16. elokuuta 2000 (DK-241) DK-juhlassa, minkä jälkeen koneet poistettiin palveluksesta. Joitain siirtolentoja tehtiin vielä tämänkin jälkeen. Osa koneista romutettiin, osa siirrettiin museoille ja koulutuskäyttöön.
Korvaaminen

Syksyllä 1990 tehtiin esitys uuden korvaavan kaluston selvitystyön aloittamisesta. Hallitus teki päätöksen 6. toukokuuta 1992 Hornet-kaluston hankinnasta. Hävittäjälentolaivue 21 vastaanotti ensimmäiset uudet Hornetit vuonna 1995. Laivue luopui Drakeneista syyskuussa 1997 Hornetien tullessa operatiiviseen käyttöön. Drakenit keskitettiin Rovaniemelle hävittäjälentolaivue 11:een, jossa ne jatkoivat palvelustaan 16. elokuuta 2000 saakka.
Sun Eater

| Sun Eater Job for a Cowboy |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 11. marraskuuta 2014
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Jason Suecof
 Tyylilaji: tekninen death metal
 Kesto: 46.41
 Levy-yhtiö: Metal Blade
Listasijoitukset
  115.
Job for a Cowboyn muut julkaisut
| Demonocracy 2012 | Sun Eater 2014 | Moon Healer 2024 |
Sun Eater on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Job for a Cowboyn neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 11. marraskuuta 2014 levymerkillä Metal Blade Records. Albumi on tyyliltään edellisiä albumeita progressiivisempi, hidastempoisempi ja melodisempi.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 115.
Vastaanotto

Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Metal Injectionin Nate antoi albumille arvosanan 8/10. Hän sanoi albumin tahdittavan itsensä hyvin, ja yhtyeen ottavan selvää pesäeroa perinteiseen death metal -musiikkiin antamalla musiikkiin aiempaa progressiivisempaa aspektia. Niin ikään Imperiumin Tuomo Hohtari piti albumia yhtyeen uutena alkuna, ja kehui tyylipuhtaan death metalin vaihtamista hidastempoisempaan, raskaaseen, synkkään ja kunnianhimoisempaan, melodiseen tyylisuuntaan. Kaaoszinen Vilma Ala-Koukkari antoi albumille arvosanan 9/10. Hän sanoi hitaan tyylisuunnan jättävän molemmille tyylilajeille tilaa, ja piti sitä modernin death metalin merkkiteoksena.
Kappaleet

Eating the Visions of God – 6.30
Sun of Nihility – 5.33
The Stone Cross – 3.40
The Synthetic Sea – 4.50
A Global Shift – 3.58
The Celestial Antidote – 6.08
Encircled by Mirrors – 4.46
Buried Monuments – 4.56
Worming Nightfall – 6.20
Kokoonpano

Jonny Davy – laulu
Tony Sanicandro – kitara
Al Glassman – kitara
Nick Schendzielos – basso
+
Danny Walker – rummut
Arvostelut

Imperiumi.net:
Kaaoszine: 9/10
Metal Sucks: 8/10
Aiheesta muualla

Sun Eater Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Sun Eater Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
TBD

TBD voi tarkoittaa:
Akronyymi sanoista ”To Be Determined” (päätetään myöhemmin), ”To Be Decided” (päätetään myöhemmin), ”To Be Discussed” (keskusteluun myöhemmin), ”To Be Defined” (määritellään myöhemmin) tai ”To Be Done” (tehtäväksi)
TBD Records, levy-yhtiö
TBD Devastator, torpedopommittaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”TBD”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tatjana Arntgolts

Tatjana Arntgolts.
Tatjana Arntgolts (ven. Татьяна Альбертовна Арнтгольц, s. 18. maaliskuuta 1982, Kaliningrad) on venäläinen näyttelijä. 
Hän on esiintynyt kymmenissä eri venäläisissä tv-ohjelmissa ja elokuvissa, ja on täten yksi Venäjän tunnetuimpia naisnäyttelijöitä.
Hänellä on Olga-kaksoissisko, joka on myös tunnettu näyttelijä Venäjällä. He yhdessä opiskelivat näyttelemistä Moskovassa teatterikorkeakoulussa. Siskokset muuttivat Moskovaan 14-vuotiaina.
Vuonna 1999 teki hän ensiesiintymisensä nuorisodraamasarjassa Prostie isinty, jossa hän esitti Katja Trofimovaa.
Arntgolts on naimisissa näyttelijän Ivan Zhidkov kanssa. Hän sai tyttären vuonna 2009.
Alexander Armfelt

Alexander Armfelt vuonna 1874.
Alexander Armfelt (ven. Алексáндр Гýставович Áрмфельт; 18. huhtikuuta 1794 Riika, Venäjän keisarikunta – 8. tammikuuta 1876 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli suomalainen kreivi, sotilas ja virkamies, joka toimi Suomen ministerivaltiosihteerinä Pietarissa vuosina 1841–1876. Hän pääsi isänsä Gustaf Mauritz Armfeltin tavoin Venäjän keisarien suosikiksi. Suomen asioiden esittelijänä Pietarissa Armfelt vaikutti muun muassa Suomen markan käyttöönottoon sekä valtiopäiväuudistukseen ja selviytyi voittajana valtataisteluista useiden Suomen kenraalikuvernöörien kanssa. Hän toimi ministerivaltiosihteerinä pidempään kuin kukaan toinen.
Armfelt hoiti ministerivaltiosihteerin viran yhteydessä käytännössä myös Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston (nykyinen Helsingin yliopisto) kanslerin tehtäviä. Virallisesti kanslerina oli kulloinenkin Venäjän kruununperijä.
Armfeltia on kutsuttu aikansa Suomen johtavaksi aristokraatiksi.
Elämänvaiheet > Perhetausta ja lapsuus

Alexander Armfeltin vanhemmat olivat Armfelt-sukuun kuulunut kreivi ja kenraalimajuri Gustaf Mauritz Armfelt sekä hovineito Hedvig Ulrika De la Gardie. Armfelt oli keskimmäinen vanhempiensa kolmesta aikuiseksi eläneestä pojasta ja isänsä suosikki. Hänen veljiään olivat kenraaliluutnantti ja kuvernööri Gustaf Magnus Armfelt ja kenraalimajuri Carl Magnus Vilhelm Armfelt. Armfelt syntyi Riiassa äitinsä ollessa matkalla hänen Venäjälle paenneen isänsä luo. Hänet merkittiin jo heti synnyttyään venäläisen Henkikaartin kyrassieerirykmentin vänrikiksi keisarinna Katariina Suuren määräyksestä.
Lapsuutensa ja varhaisnuoruutensa Armfelt vietti pääosin Tukholmassa ja Tallinnassa. Kansainvälisen nuoruutensa ansiosta hän oppi ensimmäisenä kielenään saksan ja puhui varsinaisena äidinkielenään ranskaa. Hän oppi puhumaan sujuvasti myös ruotsia ja venäjää sekä englantia, latinaa ja mahdollisesti hieman italiaa. Suomea hän ei osannut muutamaa sanaa enempää.
Elämänvaiheet > Opinnot ja sotilasura

Armfelt opiskeli vuosina 1805–1807 Pietarissa ranskalaisen yksityisopettajan johdolla, pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa vuonna 1808 ja opiskeli vuosina 1808–1810 Uppsalan yliopistossa sekä vuosina 1810–1812 Edinburghin yliopistossa Skotlannissa. Isänsä siirryttyä Ruotsista vastaperustettuun Suomen suuriruhtinaskuntaan Armfelt kirjautui syksyllä 1812 Turun Akatemiaan, jossa hän aloitti opinnot seuraavana keväänä. Hän oli vuonna 1813 yksi Turkulaisen osakunnan perustajajäsenistä. Suoritettuaan oikeustutkinnon Armfelt nimitettiin kesäkuussa 1814 Turun hovioikeuden auskultantiksi, mutta isänsä kuoltua myöhemmin samana vuonna hän päätti siirtyä sotilasuralle Venäjän keisarilliseen armeijaan. Hänen urakehitystään armeijassa edistivät hänen isänsä maine ja ystävyys Suomen kenraalikuvernöörin Fabian Steinheilin kanssa. Armfelt osallistui Napoleonien sotien viimeiseen vaiheeseen Länsi-Euroopassa ja palveli vuonna 1814 kolonnanlippumiehenä keisari Aleksanteri I:n päämajassa.
Armfelt ylennettiin vuonna 1815 vänrikiksi ja siirrettiin vuonna 1817 henkikaartin pääesikuntaan, jossa hän yleni vuonna 1818 aliluutnantiksi. Hänen lähimpänä esimiehenään kaartin esikunnassa oli hänen tuleva suojelijansa, ruhtinas Aleksandr Menšikov. Armfelt erosi joksikin aikaa palveluksesta mutta palasi takaisin vuonna 1819. Vuonna 1820 hän palveli alikapteenina veljensä Gustaf Magnuksen komentamassa 1. Suomen jalkaväkirykmentissä ja sai seuraavana vuonna kapteenin arvon.
Vuonna 1821 Suomen sotilaspiirin komentaja, kenraalimajuri Heribert Conrad Reuterskjöld otti Armfeltin adjutantikseen. Vielä samana vuonna Armfelt siirtyi Suomen kenraalikuvernöörin adjutantiksi, missä tehtävässä hän oli vuoteen 1827. Hän palveli ensin kenraalikuvernööri Steinheilia ja sitten tämän seuraajaa Arseni Zakrevskia, jälkimmäistä myös tulkkina. Jatkaen yhä tässä tehtävässä Armfelt siirrettiin vuonna 1825 henkikaartin Preobraženskin rykmentin kirjoihin.
Armfelt luopui sotilasurasta vuonna 1827, jolloin Zakrevski järjesti hänelle nimityksen Suomen Pankin johtokunnan vt. jäseneksi. Armfeltin virka Suomen Pankissa vakinaistettiin vuonna 1831, mutta jo seuraavana vuonna hänet kutsuttiin Pietariin Suomen valtiosihteerinviraston palvelukseen.