stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1864
Kuolleita > Tammikuu–maaliskuu

4. tammikuuta – Edvard Grönblad, suomalainen historiantutkija (s. 1814)
6. tammikuuta – John Clements Wickham, englantilainen meriupseeri ja tuomari (s. 1798)
8. tammikuuta – Carl August Hagberg, ruotsalainen kirjallisuudentutkija ja kääntäjä (s. 1810)
13. tammikuuta – Stephen Foster, yhdysvaltalainen säveltäjä (s. 1826)
20. tammikuuta – Giovanni Antonio Amedeo Plana italialainen tähtitieteilijä (s. 1781)
21. tammikuuta – Louis Riel vanhempi, kanadalainen maanviljelijä, mylläri ja métisien johtaja (s. 1817)
25. tammikuuta – Marcus Larsson, ruotsalainen taidemaalari (s. 1825)
27. tammikuuta – Leo von Klenze, saksalainen arkkitehti ja taidemaalari (s. 1784)
28. tammikuuta – Benoît Paul Émile Clapeyron, ranskalainen insinööri ja fyysikko, termodynamiikan kehittäjä (s. 1799)
1. helmikuuta – Fjodor Kusmitš, Venäjän ortodoksisen kirkon ohjaajavanhus (s. 1776 tai 1777)
7. helmikuuta – Vuk Stefanović Karadžić, serbialainen kirjailija ja kielitieteilijä (s. 1787)
15. helmikuuta – Adam Wilhelm Moltke, tanskalainen kreivi ja valtiomies, Tanskan ensimmäinen pääministeri 1848–1852 (s. 1785)
4. maaliskuuta – Jakob Karl Emil Chydenius, suomalainen fyysikko ja tutkimusmatkailija (s. 1833)
10. maaliskuuta – Maksimilian II, Baijerin kuningas (s. 1811)
11. maaliskuuta – Richard Roberts, brittiläinen insinööri, työstökoneiden kehittäjä (s. 1789)
Kuolleita > Huhtikuu–kesäkuu

20. huhtikuuta – William Cooper, yhdysvaltalainen eläintieteilijä ja keräilijä (s. 1798)
24. huhtikuuta – Étienne-Léon de Lamothe-Langon, ranskalainen kirjailija, väärennettyjen muistelmien ja historiankirjojen tekijä (s. 1786)
2. toukokuuta – Giacomo Meyerbeer, saksalainen oopperasäveltäjä (s. 1791)
6. toukokuuta – Henry Livermore Abbott, yhdysvaltalainen majuri (s. 1842)
6. toukokuuta – Micah Jenkins, yhdysvaltalainen kenraali (s. 1835)
9. toukokuuta – John Sedgwick, yhdysvaltalainen kenraali (s. 1813)
11. toukokuuta – Mikael Adolf Blum, suomalainen eversti ja postimestari (s. 1785)
12. toukokuuta – J. E. B. Stuart, yhdysvaltalainen kenraali (s. 1833)
19. toukokuuta – Nathaniel Hawthorne, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1804)
31. toukokuuta – Jonas Litonius, suomalainen verhoilijamestari ja huonekalutehtailija (s. 1810)
1. kesäkuuta – Hong Xiuquan, Kiinan taiping-kapinan johtaja (s. 1814)
4. kesäkuuta – Peter von Köppen, saksalais-venäläinen tilastotieteilijä (s. 1793)
4. kesäkuuta – Nassau William Senior, brittiläinen taloustieteilijä (s. 1790)
5. kesäkuuta – Beata Sofia Gyldén suomenruotsalainen runoilija (s. 1804)
12. kesäkuuta – Mihail Suțu, kreikkalainen fanariootti, Moldovan ruhtinas 1819–1821 (s. 1784)
18. kesäkuuta – William Smith O’Brien, irlantilainen poliitikko, Nuori Irlanti -liikkeen johtaja (s. 1803)
23. kesäkuuta – Christian Ludwig Brehm, saksalainen pappi ja ornitologi (s. 1787)
29. kesäkuuta – Juho Pynninen, suomalainen kansankirjastojen kehittäjä (s. 1818)
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

14. heinäkuuta – Leonidas Polk, Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1806)
13. elokuuta – Lars Henrik Törnroth, suomalainen kirurgisen synnytysopin professori, Lääkintähallituksen pääjohtaja ja arkkiatri (s. 1796)
31. elokuuta – Ferdinand Lassalle, saksalainen poliitikko ja sosialismin teoreetikko (s. 1825)
4. syyskuuta – Stephen Harriman Long, yhdysvaltalainen insinööri, upseeri ja tutkimusmatkailija (s. 1784)
4. syyskuuta – John Hunt Morgan, Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1825)
15. syyskuuta – John Hanning Speke, brittiläinen upseeri ja tutkimusmatkailija (s. 1827)
19. syyskuuta – Robert E. Rodes, Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1829)
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta – Friedrich Buschmann, saksalainen soitinrakentaja ja muusikko, harmonikan ja huuliharpun keksijä (s. 1805)
1. lokakuuta – Reuben Wood, yhdysvaltalainen poliitikko ja Ohion kuvernööri (s. 1792 tai 1793)
4. lokakuuta – Theodor Fliedner, saksalainen pappi ja luterilaisen diakonissatoiminnan perustaja (s. 1800)
7. lokakuuta – John Gregg, yhdysvaltalainen tuomari, poliitikko ja Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1828)
18. lokakuuta – Carl Gustaf Ottelin, suomalainen Porvoon piispa (s. 1792)
20. lokakuuta – Stephen Dodson Ramseur, Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1837)
24. lokakuuta – James J. Archer, Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1817)
26. lokakuuta – William T. Anderson, Etelävaltioiden sissijohtaja Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1839)
4. marraskuuta – Magnus Körner, ruotsalainen litografi ja piirtäjä (s. 1808)
14. marraskuuta – Gustaf Edvard Ingelius, suomalainen kirjastonhoitaja ja kulttuurihistorioitsija (s. 1818)
23. marraskuuta – Friedrich Georg Wilhelm von Struve, saksalais-venäläinen tähtitieteilijä (s. 1793)
25. marraskuuta – David Roberts, skotlantilainen taidemaalari (s. 1796)
2. joulukuuta – Gustaf Toppelius, suomalainen lääkäri ja runoilija (s. 1786)
8. joulukuuta – George Boole, brittiläinen matemaatikko ja filosofi (s. 1815)
10. joulukuuta – Henry Schoolcraft, yhdysvaltalainen maantieteilijä, geologi ja kansatieteilijä (s. 1793)
23. joulukuuta – Henrik Holmberg, suomalainen geologi ja luonnontieteilijä (s. 1818)
29. joulukuuta – Salomon Müller, saksalainen eläintieteilijä (s. 1804)
31. joulukuuta – George M. Dallas, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja varapresidentti (s. 1792)
Carl Henrik Asp, suomalainen juristi, sotatuomari ja kansanrunouden kerääjä (s. 1779)
John Haslem, englantilainen taide- ja muotokuvamaalari (s. 1808)
Johan Abraham Stjernschantz, suomalainen eversti ja Oulun läänin maaherra (s. 1797)
Umar Tall, länsiafrikkalainen imaami ja valtionjohtaja (s. noin 1797)
Muuta

Kirjallisuusvuosi 1864
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jutila

Jutila on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aarne Jutila (s. 1940), emeritusprofessori, tekniikan tohtori
Arimatti Jutila, kitaristi
Emil Jutila (1884–1942), maanviljelijä ja kansanedustaja (maalaisliitto)
Heikki Jutila (1857–1935), maanviljelijä, kirkonisäntä ja kirkonrakentaja
Kalle Jutila (ent. Lindfors, 1891–1966), professori, diplomaatti ja kansanedustaja (maalaisliitto) ja ministeri
Karina Jutila, politiikan tutkija ja kolumnisti
Markku Jutila (s. 1966), jääkiekkoilija
Matti Jutila (s. 1943), matemaatikko ja Turun yliopiston matematiikan professori
Niko Jutila (s. 1989), tietokirjailija ja elo­ku­va-asian­tun­ti­ja
Saimi Jutila (vuoteen 1908 Lindfors, 1893–1949), käsityönopettaja ja koulunjohtaja
Timo Jutila (s. 1963), jääkiekkoilija
Unto Jutila (1944–1992), harmonikkataiteilija ja säveltäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Juulian totuudet

| Juulian totuudet |
| --- | --- |
Kestoaika:  50 minuuttia
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  27. marraskuuta 2002 – 11. joulukuuta 2002
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  3
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jarkko Hentula
Ohjaaja(t):  JP Siili
Käsikirjoittaja(t):  JP Siili
Leikkaaja(t):  Samu Heikkilä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Juulian totuudet on JP Siilin ohjaama ja käsikirjoittama kolmiosainen tv-minisarja vuodelta 2002. Päähenkilö Juuliaa esittää Mervi Takatalo. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Iida-Maria Lindstedt, Jukka Nick, Harri Helminen ja Martti Syrjä.
Sarja kertoo 16-vuotiaan Juulian kapinasta, totuuksista ja siitä, miten ne törmäävät todellisuuden ja aikuisten maailman kanssa. Sarja kertoo myös yhteisöstä ja siitä, mitä sen jäsenet voivat olla valmiita tekemään tavoitteidensa eteen.
Juulian totuudet palkittiin vuonna 2002 Prix Italialla parhaasta draamasarjasta. Lisäksi se palkittiin parhaan tv-ohjelman Telvis-palkinnolla. Minisarjan lopputunnuskappaleen ”Juulian totuudet” esittää Irina. Kappaleesta on myös tehty musiikkivideo, jossa nähdään osia sarjasta.
Yle TV2 ensiesitti sarjan marras–joulukuussa 2002 ja se uusittiin elokuussa 2010.
Aiheesta muualla

Juulian totuudet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Juulian totuudet Elonet.
Juulian totuudet Yle TV2:n sivuilla (Vintti)
Joose Keskitalo ja Kolmas Maailmanpalo

| Joose Keskitalo ja Kolmas Maailmanpalo Joose Keskitalo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2007 Pihlajamäki, Helsinki
 Julkaistu: 27. helmikuuta 2008
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Joose Keskitalo Ja Kolmas Maailmanpalo
 Tyylilaji: folk, country, lo-fi
 Kesto: 32.03
 Levy-yhtiö: Helmi Levyt
Joose Keskitalon muut julkaisut
| Otus (EP) 2007 | Joose Keskitalo ja Kolmas Maailmanpalo 2008 | Tule minun luokseni, kulta 2009 |
Kolmannen Maailmanpalon muut julkaisut
|   | Joose Keskitalo ja Kolmas Maailmanpalo 2008 | Tule minun luokseni, kulta 2009 |
Joose Keskitalo ja Kolmas Maailmanpalo on Joose Keskitalon kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 27. helmikuuta 2008 levymerkillä Helmi Levyt. Albumi on ensimmäinen Kolmas Maailmanpalo -taustayhtyeen kanssa tehty levy.
Albumi on nauhoitettu kelanauhurilla, jonka kappaleista suurin osa yhden mikrofonin liveottoina. Kappaleet ovat äänimaailmaltaan siistimpiä ja laulun puhtaampaa kuin Keskitalon edeltävillä albumeilla.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Desibeli.net : 
| Rumba  | suopea |  |
Soundi : 

Albumi sai hyvän vastaanoton. Desibelin Ilmari Ivaska antoi albumille täydet viisi tähteä, ja totesi kolmannen albumin jatkavan siitä mihin toinen jäi. Hän piti sitä aiempaa tuotantoa sävyrikkaampana, sekä sanoi synkkien aiheiden tulevan pelottavan lähelle kuuntelijaa. Hän ei pitänyt yhtäkään kappaletta toistaan parempana, vaan nosti albumin yksinkertaisesti onnistuneeksi ja sanoi, että ”Joose Keskitalo teki sen taas”. Niin ikään Rumban arvioija kuvaili albumia sävykkäämpänä, vaikka totesi aiemmilla albumeilla tutun raa’an ja räävittömän Keskitalon uppoavan häneen paremmin. Hän sanoi soundien olevan puhtaampia ja Keskitalon ulosannin siistiytyneen, ja piti hänen yksin tulkitsemiaan kappaleita yhtyeen säestämiä parempina. Soundin Mikko Meriläinen totesi Keskitalon ilmaisun kehittyneen, ja piti soundien tavanomaistumisesta ja helposti lähestyttämisestä huolimatta kappaleita syvällisinä sekä Keskitaloa ainutlaatuisena artistina.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Joose Keskitalo sekä sovittanut Kolmas Maailmanpalo.
Neljä hevosta ja hautajaissaattue – 2.52
Mennään ajelulle – 3.53
Riivaajat – 2.30
Laita huoneesi kuntoon – 2.17
Herra, opeta minua kuolemaan – 3.29
Haudan lepoon – 3.23
Katso minne meet – 3.56
Saimaan rannalla – 3.29
Näin unta yhtenä yönä – 2.06
Seitsenkertainen aurinko – 3.58
Kokoonpano

Mikko Kankaanpää – sähkökitara
Petri Alanko – basso, taustalaulu
Joose Keskitalo – laulu, akustinen kitara, cembalo, äänittäjä, miksaaja
Arwi Lind – rummut, miksaaja
Jari Paukkunen
Esa Santonen – miksaaja
Jyri Pitkänen – grafiikka, valokuvat
Teemu Raudaskoski – grafiikka
Aiheesta muualla

Joose Keskitalo ja Kolmas Maailmanpalo discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Juthbackan markkinat

| Juthbackan markkinat |
| --- | --- |
Päivämäärä:  elokuu
Paikkakunta:  Uusikaarlepyy
Koordinaatit:  63°30.896′N, 22°31.446′E
Ensimmäisen kerran:  1979
Kotisivut
Juthbackan markkinat on vuosittainen markkinatapahtuma Uudessakaarlepyyssä.
Markkinat järjestetään vuosittain elokuussa ja ne kestävät yön yli perjantaiaamusta lauantai-iltapäivään. Markkinat saivat alkunsa vuonna 1979 veteraaniajoneuvoharrastajien kokoontumisella ja niistä on kehittynyt maan suurin kirpputori 30 000 kävijällä.
Koronapandemian vuoksi markkinoita ei järjestetty vuosina 2020 ja 2021.
João Barbosa

João Barbosa
João Barbosa (s. 3. marraskuuta 1975 Porto, Portugali) on portugalilainen autourheilija.
Barbosa on ajanut kaudesta 2001 asti Yhdysvalloissa Rolex Sports Car Series -sarjassa, nykyään Action Express Racing -tallissa Terry Borchellerin, Ryan Dalzielin ja Mike Rockenfellerin kanssa. Hän voitti samojen kuljettajien kanssa Daytonan 24 tunnin ajon vuonna 2010. Hän on ajanut myös Le Mans Seriesissa ja on osallistunut myös Le Mansin 24 tunnin kilpailuun ja kilpailuihin, jotka ovat kuuluneet American Le Mans Series -sarjaan.
Barbosa voitti Formula Europa Boxer -mestaruuden vuonna 1995. Vuonna 1996 hän sijoittui toiseksi Italian Formula 3 -sarjassa.
Aiheesta muualla

João Barbosan esittely Grand-Am Road Racingin sivustolla (englanniksi)
14. tammikuuta

14. tammikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 14. päivä. Vuodesta on jäljellä 351 päivää (karkausvuonna 352).
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Saku, Sakari, Sasu
suomenruotsalainen kalenteri: Zacharias
ortodoksinen kalenteri: Aatto, Aatos, Benjamin, Niina
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Sáhkár
vanhemmissa kalentereissa: Fabian, Feeliks, Feliks, Felix, Knut, Maurus, Saikko
Tapahtumia

1501 – Martti Luther aloitti 17-vuotiaana opinnot Erfurtin yliopistossa.
1514 – Paavi Leo X:n bulla (käskykirje) tuomitsi orjuuden.
1539 – Espanja liitti Kuuban itseensä.
1690 – Klarinetti keksittiin Nürnbergissä.
1814 – Kielin rauhansopimus: Tanskan kuningas Fredrik VI joutui luovuttamaan Norjan Ruotsille. Tanska sai vastineeksi Pommerin.
1900 – Giacomo Puccinin ooppera Tosca ensi-illassa Roomassa.
1939 – Norja vaati itselleen ”Kuningatar Maudin maata” (Dronning Maud Land), 1,5 miljoonan neliökilometrin sektoria Etelämantereella.
1972 – Tanskan kuningatar Margareeta II nousi valtaistuimelle ensimmäisenä Tanskan naispuolisena hallitsijana sitten vuoden 1412 ja ensimmäisenä tanskalaisena monarkkina, jonka nimi ei ollut Fredrik tai Kristian sitten vuoden 1513.
1973 – Elvis Presley piti hyväntekeväisyyskonsertin Aloha from Hawaii, joka oli maailman ensimmäinen satelliitilla lähetetty viihdeohjelma ja keräsi yli 1,5 miljardia TV-katsojaa.
1985 – Martina Navratilova voitti sadannen tennisturnauksensa.
1990 – Simpsonit aloitti yhdysvaltalaisella FOX-televisiokanavalla säännöllisesti ilmestyvänä televisiosarjana jaksolla "Nuori nero" ("Bart the Genius").
1993 − Puolalainen matkustaja- ja rahtialus M/S Jan Heweliusz upposi Itämerellä. 54 ihmistä hukkui.
1996 – Jorge Sampaio valittiin Portugalin presidentiksi.
2004 – Georgian kansallislippu, ns. "viiden ristin lippu", otettiin uudelleen käyttöön noin 500 vuoden tauon jälkeen.
2005 – Huygens-luotain laskeutui Saturnuksen Titan-kuulle.
2016 – Nokian ja Alcatel-Lucentin fuusio tuli voimaan.
Julien Sablé

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Julien Sablé
Syntymäaika: 11. syyskuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Marseille, Bouches-du-Rhône, Ranska
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 181 cm
Seura
Seura:  OGC Nice II
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998–2007 |  AS Saint-Étienne | 342 | (12) |
| 2007–2009 |  RC Lens | 41 | (0) |
| 2009–2012 |  OGC Nice | 102 | (0) |
| 2012–2014 |  SC Bastia | 145 | (0) |
Valmennusura
2015–2016:  AS Saint-Étienne II
2016–2017:  AS Saint-Étienne U19
2017:  AS Saint-Étienne
2017–2022:  AS Saint-Étienne (apuv.)
2021:  AS Saint-Étienne
2022–:  OGC Nice II
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Julien Sablé (s. 11. syyskuuta 1980) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii OGC Nicen reservijoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana

Sablé hankki jalkapallo-oppinsa AS Saint-Étiennen junioriorganisaatiossa ja debytoi Les Vertsin edustusjoukkueessa 1998 Division 2:n viimeisen kierroksen ottelussa Lilleä vastaan. Kaudella 1998–1999 hän nousi uuden päävalmentajan Robert Nouzaret’n joukkueessa isompaan rooliin ja pelasi 29 ottelua ASSE:n puolustuksessa liiganousuun päättyneellä kaudella. Sablé vakiinnutti paikkansa ASSE:n avainpelaajien joukossa ja oli avauskokoonpanon säännöllinen vastuunkantaja yhdeksän kauden ajan niin liigassa kuin Division 2:ssakin. Sablé toimi myös pitkään joukkueen kapteenina.
Kesällä 2007 Sablé jätti ASSE:n pelattuaan seurassa yli 300 ottelua ja siirtyi RC Lensiin. Guy Roux'n potkujen jälkeen Sablén vastuu seurassa väheni ja hän pelasi kahden Lens-kautensa aikana ainoastaan 41 ottelua. Tammikuussa 2009 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella OGC Niceen. Sablé edusti Niceä kolmen ja puolen kauden ajan, kunnes Claude Puel nousi seuran päävalmentajaksi. Kokenut Sablé ei kuulunut uuden valmentajan suunnitelmiin ja seura ei jatkanut hänen sopimustaan kauden 2011/12 jälkeen.
Lokakuussa 2012 vapaana agenttina ollut Sablé liittyi SC Bastian joukkueeseen. Hän pelasi seurassa kaksi liigakautta, kunnes lopetti uransa vuonna 2014.
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Sablé palasi kasvattajaseuraansa AS Saint-Étienneen. Sablé toimi ASSE:n organisaatiossa juniorivalmentajana U15- ja U19-joukkueissa sekä kaudella 2015–2016 reservijoukkueen peräsimessä. Kesällä 2017 hän siirtyi seuran valmennuskeskuksen johtoon.
Marraskuussa 2017 Sablé nousi AS Saint-Étiennen päävalmentajaksi Óscarin erottua yllättäen tehtävistään. Sablén johdolla ASSE vajosi liigan häntäpäähän ja hän sai potkut jo joulukuussa 2017. Sablé jatkoi kuitenkin ASSE:n organisaatiossa Jean-Louis Gasset'n, Ghislain Printantin ja Claude Puelin apuvalmentajana. Puelin saatua potkut joulukuussa 2021 Sablésta tuli seuran väliaikainen päävalmentaja yhden ottelun ajaksi, kunnes Pascal Dupraz nimettiin tehtävään. Sablé toimi apuvalmentajana kauden 2021/22 loppuun saakka.
Joulukuussa 2022 Sablésta tuli OGC Nicen reservijoukkueen päävalmentaja.
Meriitit > Pelaajana

Ligue 2 (3): 1999, 2004, 2009
Juhan

| Juhan |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  mm. Ivan, Jaan, Jan, Jean, Johan, John, Jon, Juan, Juha, Juhana, Juhani, Juho 
Nimen alkuperä:  Johannes
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juhan on miehen etunimi. Se on Johannes-nimen virolainen muunnos.
Juhan-nimi on käytössä myös Suomessa. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on vuoteen 2023 mennessä ollut virallisena etunimenä 387 miehellä. Juhanilla ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää.
Tunnettuja Juhaneja

Juhan Aare (1948–2021), virolainen toimittaja ja poliitikko
Juhan Aavik (1884–1982) virolainen säveltäjä ja kapellimestari
Juhan af Grann (1944–2023), suomalainen dokumenttiohjaaja ja televisiotuottaja
Juhan-Ville Kaarnakari (s. 1948), suomalainen kirjailija
Juhan Fredrik Kivikoski (1856–1934), suomalainen SDP:n kansanedustaja
Juhan Kukk (1885–1942), virolainen poliitikko
Juhan Kunder (1852–1888), virolainen kirjailija
Juhan Kuus (1953–2015), eteläafrikkalainen toimittaja ja valokuvaaja
Juhan Liiv (1864–1913), virolainen runoilija
Juhan Parts (s. 1966), virolainen poliitikko
Juhan Peegel (1919–2007), virolainen kirjailija ja sanomalehtiopin professori
Juhan Raudsepp (1896–1984), virolainen kuvanveistäjä
Juhan Ross (1925–2002), virolainen professori
Juhan Simm (1885–1959), virolainen säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja
Juhan Smuul (1922–1971), virolainen kirjailija
Juhan Sütiste (1899–1945), virolainen kirjailija
Juhan Talve (1951–2003), virolainen toimittaja ja kirjailija
Juhan Viiding (1948–1995), virolainen runoilija, teatterinäyttelijä ja -ohjaaja
Juhan sukunimenä

Juhan on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Peter Juhan (s. 1991), suomalainen muusikko, DJ ja fetissivalokuvaaja
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Juhan (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Juhani von Boehm

Juhani von Boehm (s. 20. joulukuuta 1943 Ruokolahti) on suomalainen taidemaalari ja fysiikan emeritusprofessori.
Juhani von Boehmin taideopinnot: itsenäisiä taideopintoja vuodesta 1970, vuodesta 1975 alkaen taideopinnot isänsä, taidemaalari Tuomas von Boehmin ohjauksessa – osittain myös taidemaalari Tapani Raittilan ohjauksessa. Hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä Helsingissä, Turussa ja Imatralla sekä Vihdissä ja Varkaudessa säännöllisesti vuodesta 1991 alkaen. Hänen teoksensa ovat öljyvärimaalauksia ja pastellitöitä. Hänen taiteensa on saanut vaikutteita 1900-luvun modernistisista taidesuuntauksista. Hänen isoäitinsä Aino von Boehm ja hänen veljensä Eero von Boehm olivat taidemaalareita.
Fyysikkona Juhani von Boehm on perehtynyt muun muassa magneettisten puolijohteiden teoriaan sekä puolijohdefysiikkaan yleensä. Hänellä on 90 julkaisua kansainvälisissä referoiduissa tieteellisissä julkaisusarjoissa ja 120 muuta julkaisua. Hän on ollut vierailevana tutkijana Uppsalan yliopiston kvanttikemian instituutissa 1976–1977, Nordita-stipendiaattina Nils Bohr -instituutissa Kööpenhaminassa 1977–1979 ja Suomen Akatemian huippuyksikön COMP:n jäsenenä 2000–2008. Boehm jäi professuuristaan Teknillisessä korkeakoulussa eläkkeelle vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Kotisivut
Galleriat.net – Juhani von Boehm (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Akatemian huippuyksiköt (Arkistoitu – Internet Archive)
Juhan Kuus

| Juhan Kuus> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. helmikuuta 1953 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka
Kuollut: 12. heinäkuuta 2015 (62 vuotta) Kapkaupunki, Etelä-Afrikka
Ammatti:  kuvajournalisti, kirjeenvaihtaja
Juhan Kuus (27. helmikuuta 1953 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka – 12. heinäkuuta 2015 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen kirjeenvaihtaja ja kuvajournalisti, joka työskenteli useille sanomalehdille sekä kuvatoimisto Sipa Pressille. Hänet tunnetaan erityisesti Etelä-Afrikan apartheid-aikaisten konfliktien kuvaajana.
Elämä > Nuoruus ja perhe

Kuus syntyi Kapkaupungissa vuonna 1953. Hänen isänsä oli virolainen Harry Kuus, joka oli muuttanut toisen maailmansodan jälkeen Tartosta Etelä-Afrikkaan. Harry Kuus oli taistellut jatkosodassa virolaisissa vapaaehtoisissa eli niin sanotuissa Suomen-pojissa. Juhan Kuusin äiti oli eteläafrikkalainen Elsa Barbara Maree, ja hänellä oli sisko Nicole da Silva ja veli Michael Kuus.
Juhana Kuus oli vuodesta 1976 vuoteen 2000 naimisissa Mareta du Plessisin kanssa. Heidän liittonsa päättyi eroon.
Elämä > Ura

Kuus jätti 1970-luvulla high schoolin kesken ja aloitti kapkaupunkilaisessa sanomalehdessä Die Burgerissa erilaisissa avustavissa tehtävissä, kuten pimiöapulaisena ja siivojana, sekä nuorempana valokuvaajana. Etelä-Afrikassa hän toimi valokuvaajana myös Rapportille, Die Beeldille, The Rand Daily Mailille ja The Sunday Timesille. Vuonna 1974 hänet valittiin Etelä-Afrikan vuoden lehtivalokuvaajaksi, ja vuonna 1978 hän sai uutiskuvien kategoriassa World Press Photon kolmospalkinnon.
Kuus työskenteli vuodet 1986–2000 ranskalaisessa Sipa Press -kuvatoimistossa. Hän oli mukana Sipa Pressin Pariisin- ja New Yorkin -toimituskunnassa sekä Etelä-Afrikan-kirjeenvaihtajana. Kuusin kuvia julkaistiin Sipa Pressin aikana muun muassa The Timesissa, The Independentissä, The New York Timesissa, Paris Matchissä ja Los Angeles Timesissa. Hän oli vuonna 1987 Etelä-Afrikan vuoden lehtikuvaaja, ja vuonna 1992 hän sai jokapäiväisen elämän kategoriassa World Press Photon kolmospalkinnon.
Kuus keskittyi 2000-luvulla entistä enemmän valokuvaamaan yhteiskunnallisia aiheita. Hän painotti erityisesti rikollisuuteen sekä sorrettuihin. Hän toimi vuonna 2002 The Big Issue -katulehden, jota myyvät asunnottomat, kuvatoimittajana ja valokuvaajana. Kuus muutti vuonna 2003 Oudtshoorniin, missä hän työskenteli isänsä kanssa nahanleikkaajana. Hän kuvasi siellä maatyöläisten pakoa.
Kuus työskenteli vuosina 2004–2005 Die Burgerin kuvatoimittajana ja palasi freelanceriksi vuonna 2006. Hän aloitti vuonna 2008 yhteistyön galleristi Gavin Furlongerin kanssa.
Kuus taisteli taloudellisten ongelmien kanssa pitkään, mutta hän ei suostunut tekemään esimerkiksi häävalokuvauksia palkkioiden saamiseksi. Hän elikin viimeiset vuotensa Pelastusarmeijan asuntolassa. Hän kuoli vuonna 2015 kaaduttuaan asuntolan portaissa.
Tyyli ja teemat

Kuus tunnettiin yhtenä Etelä-Afrikan radikaaleimmista valokuvaajista. Hän valokuvasi usein taistelutilanteita ja väkivaltaa maan konflikteista. Hän dokumentoi näin apartheid-politiikan erilaisia kuvakulmia ja taistelua sitä vastaan. Kuusin kuvissa oli kuitenkin myös ihmisten iloja, suruja, arkea, perinteitä sekä ihmissuhteita.
Kuus ei pitänyt itseään pelkästään valokuvaajana, vaan hän näki itsensä antropologina, joka tallensi eteläafrikkalaisten inhimillisiä tarinoita.