stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Circus maximus
Rakenne

Circus maximuksen katsomoon mahtui laajimmillaan ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Pliniuksen mukaan 250 000 ihmistä. Katsojat istuivat 30 metrin levyisille ja 28 metrin korkuisille penkereille rakennetuilla istuimilla, jotka oli tehty alimmissa kahdessa kerroksessa betonista ja kivestä, ja ylemmissä kerroksissa puusta. Areenan ulkopuolella oli kauppakujia, joista katsojat ostivat tarvikkeita. Areenalla oli myös Ceresin temppeli.
Rata oli alun perin päällystetty hiekalla. Se oli mitoiltaan 540 × 80 metriä. Radan avoimen pään puolella oli vaunuille 12 lähtöporttia. Radan keskellä oli koristeltu seinämä (spina tai euripus) ja sen kummassakin päässä kääntöpylväät (metae), joita vaunut kiersivät. Radan keskellä oli myös kaksi obeliskia sekä kierroslaskuun käytettyjä esineitä, jotka olivat munan ja delfiinin muotoisia.
Historia

Circus maximuksella järjestettiin vaunukilpa-ajoja, gladiaattoritaisteluita, Ludi Romani -festivaaleja, metsästysnäytöksiä, teloituksia ja muita tapahtumia.
Circus maximus rakennettiin legendan mukaan 500-luvulla eaa. Se sai tunnetun muotonsa Julius Caesarin aikana viimeisellä vuosisadalla eaa.
Vuonna 10 eaa. keisari Augustus rakennutti keisarin aition ja toi paikalle ensimmäisen egyptiläisen obeliskin. Tämä niin sanottu Flaminion obeliski sijaitsee nykyään Rooman Piazza del Popolo -aukiolla. Vuonna 33 seinämän munat saivat seurakseen seitsemän pronssidelfiiniä. Circus maximusta koristeltiin ja laajennettiin paljon vuosina 300–549. Keisari Konstantius II lisäsi vuonna 357 toisen Egyptistä tuodun obeliskin eli Lateraaniobeliskin, joka sijaitsee nykyään Piazza San Giovanni in Lateranolla.
Circus maximuksen viimeisen vaunukilpailun järjesti ostrogoottien kuningas Totila vuonna 549. Sen jälkeen kenttä hylättiin. Siitä tehtiin puisto 1930-luvulla, ja nykyisin paikalla järjestetään joukkokokouksia ja konsertteja. Alueella suoritetaan yhä kaivauksia.
Kuvia

Circus maximus on nykyään puistona
Päätykaarteen raunioita
Circus maximus nykyään
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Circus maximus Wikimedia Commonsissa
Circus maximuksen pohjakaava (Edgar S. Shumway, 1885)
Tom Lundberg

Tom Lundberg
Tom Lundberg (ent. Tom Pyynönen, s. 1951 Helsinki) on suomalainen aikakauslehtitoimittaja, kirjailija ja luennoitsija.
Lundberg on toiminut pitkään eri aikakauslehdissä päätoimittajana. 1970-luvun keskivaiheilla hän toimi nimellä Tom Pyynönen Intro-lehden ja sen seuraajan Helpin päätoimittajana. 1980-luvun alussa hän perusti OK-nuortenlehden.
Lundberg työskenteli Valituissa Paloissa vuosina 1986–2001, josta suurimman osan ajasta lehden päätoimittajana ja johtoryhmän jäsenenä. Lisäksi hän oli mukana kansainvälisissä projektitehtävissä ja koordinoi pohjoismaisten sisarlehtien toimituksia.
Lundberg on opiskellut Suomessa ja ulkomailla johtamistaitoja, esimiestyötä, tiimityöskentelyä, journalismia ja henkilöstöhallinnon instrumentteja. Hän on luennoinut kotimaassa ja ulkomailla, yrityksissä, yliopistoissa, liitoissa ja yhdistyksissä kymmenille tuhansille ihmisille.
Vuodesta 2002 lähtien Lundberg on toiminut päätoimisena yritys- ja työyhteisövalmentajana sekä kirjailijana. Hänen keskeisiä aiheitaan ovat johtaminen, asiakaspalvelu muutoksessa eläminen, positiivisuus ja työhyvinvointi, joista hän on kirjoittanut ja toimittanut kaikkiaan yli 20 teosta. Lundberg johtaa Advisor-yhtiöitä, joihin kuuluvat koulutusyhtiö Advisor Finland Pro Oy:n lisäksi kustannusyhtiö Motto Universal Oy. Hän on myös kolumnisti. Lisäksi Lundbergin podcasteja julkaistaan Postiivareiden sivustolla.
Julkaisut

Avain: Luovuus, ilo ja uudistuminen.  Positiivarit, 2012.
Tuntematon sotilas ja johtamisen taito.  Porvoo:  Motto-julkaisut, 2005.  ISBN 952-91-9511-7  (2 painosta)
Kirjoita, vaikuta, menesty!.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26550-0
Tenavafilosofia 1.  Positiivarit, 2012 (Juhani Töytärin kanssa).
Työn iloa, iloa elämään!.  Lahti:  Positiivarit, 2004.  ISBN 952-5484-19-X  (4 painosta)
Asiakaspalvelun Pikku-Jättiläinen.  Positiivarit, 2010 (Juhani Töytärin kanssa).
Palvele, vaikuta, menesty! Menestyvän asiakaspalvelijan ABC.  Lahti:  Positiivarit, 2002.  ISBN 951-98650-9-8
Töytäri, Juhani & Lundberg, Tom: Onnistujan Pikku-Jättiläinen.  Lahti:  Positiivarit, 2007.  ISBN 978-952-5484-46-5
Kaikki on hyvin. Lohduttavia tarinoita ilon ja toivon lähteillä.  Lahti:  Positiivarit, 2009.  ISBN 978-952-5484-59-5
Nykyajan jumalatar. Tunne itsesi, ymmärrä muita.  Lahti:  Positiivarit, 2009.  ISBN 978-952-5484-55-7
Puhu, vaikuta, menesty! Elämä on esiintymistä.  Lahti:  Positiivarit, 2003.  ISBN 952-5484-00-9
Toivon taival. Kulkukauppiaasta kyläkauppiaaksi.  Tuuri:  Veljekset Keskinen, 2004.  ISBN 952-91-7787-9
DESIDERATA - Elä sovussa itsesi kanssa.  Lahti:  Positiivarit, 2006.  ISBN 952-5484-41-6
Hyvän elämän salaisuus. Koska olet sen arvoinen.  Lahti:  Positiivarit, 2005.  ISBN 952-5484-31-9  (2 painosta)
Hyvin sanottu! 101 vinkkiä jokaiselle puhujalle.  Lahti:  Positiivarit, 2003.  ISBN 952-5484-10-6
Hyvän pomon ABC. Näin johdat positiivisesti.  Lahti:  Positiivarit, 2003 952-5484-07-6.
Positiivinen lapsi. Näin hän onnistuu.  Lahti:  Positiivarit, 2003.  ISBN 952-5484-09-2
Päiviesi kimallus. 101 säihkyvää ajatusta elämäsi matkalle.  Lahti:  Positiivarit, 2003.  ISBN 952-5484-05-X
101 ideaa asiakaspalveluun.  Lahti:  Positiivarit, 2004.  ISBN 952-5484-13-0
Kevene kivasti. Positiivisen laihduttajan ABC.  Lahti:  Positiivarit, 2004.  ISBN 952-5484-15-7
Ystävämme aika. Ajanhallinnan ABC.  Lahti:  Positiivarit, 2004.  ISBN 952-5484-11-4
Viisas pomo. Näin johdat tuloksiin.  Lahti:  Positiivarit, 2005.  ISBN 952-5484-28-9
Positiivisen pomon taskukirja.  Lahti:  Positiivarit, 2007.  ISBN 952-5484-44-0
Hyvän elämän taskukirja. Säveliä tärkeimmälle matkallesi.  Lahti:  Positiivarit, 2006.  ISBN 952-5484-42-4
Kevene kivasti - Positiivisen laihduttajan ABC.  Positiivarit Oy.
Luottamustehtävät

Aikakauslehtien Päätoimittajayhdistyksen (APY) johtokunta (talous- ja koulutusvastaava) 1995 - 1998
Aikakauslehtien Liiton hallituksen skenaariotyöryhmä 1995
Aikakauslehtien Liiton "Aikakauslehti koulussa" -projekti 1993 - 2001
Reader's Digest European of The Year -raati 1995 - 2001
Vuoden Positiivisin suomalainen -raati 2000 -
Vuoden Positiivisin Pomo -raati 2002 -
Aiheesta muualla

Advisorin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Positiivareiden sivusto[vanhentunut linkki]
Kinect

Kinect-sensori
Kinect for Xbox 360 tai Kinect (alun perin tunnettiin koodinimellä Project Natal) on Microsoftin kehittämä liikeohjain Xbox 360 -konsolille. Kinectissä ei ole kädessä pidettävää ohjainta, vaan se perustuu tunnistinlaitteisiin. Sensorissa on RGB-videokamera kasvojen tunnistukseen ja videopuheluihin, laserpisteprojektori, mustavalkoinen CMOS-kamera kolmiulotteisuuden havainnointiin, neljä mikrofonia ja moottorit kallistamista varten. Kameran ja syvyysanturin avulla ohjelmisto pystyy kolmiulotteiseen liikkeentunnistukseen ja mikrofoni mahdollistaa puheentunnistuksen, mutta suomea ei vielä tueta.
Kinect julkaistiin Pohjois-Amerikassa 4. marraskuuta ja Euroopassa 10. marraskuuta 2010. Marraskuun loppuun mennessä Kinectiä oli myyty yli 2,5 miljoonaa kappaletta. Maaliskuun 2011 alkuun mennessä laitetta oli myyty jo yli 10 miljoonaa kappaletta, mikä on nostanut laitteen kaikkien aikojen nopeiten myyneiden kodinelektroniikkalaitteiden joukkoon. Laitetta on myyty noin 35 miljoonaa kappaletta, ja sen valmistus on loppunut vuonna 2017. Laitetta myytiin aluksi Xbox One -konsoleiden mukana, mutta  muuttui myöhemmin erikseen ostettavaksi lisävarusteeksi laskien konsolin myyntihintaa.
Tekniikka

Kinectin kolmiulotteisen tilan ja pelaajan havainnointi perustuvat laitteen lähettämään infrapunasäteilyn alueella toimivaan laserpistekuvioon. Kinect muodostaa syvyyskartan pisteistä, ja laite pystyy tunnistamaan kuvasta kaukana ja lähellä olevat kohteet. Microsoftin ohjelmisto tunnistaa enintään kaksi ihmishahmoa ja muodostaa niistä 48 pisteen luurangot, joilla pelaajien liike välitetään pelille. RGB-kameran tarkkuus on 640 x 480 pikseliä. Mikrofonien ohjelmisto osaa paikallista äänen lähteen ja vaimentaa taustamelun. Laitteen minimikäyttöetäisyys Xbox-käytössä on 1,8 m, ja liikkumiseen tarvittava lattiapinta-ala on noin 6 m². Vanhempien Xbox 360 -mallien kanssa joudutaan käyttämään erillistä virtalähdettä kallistusmoottorin tehovaatimusten vuoksi. Uusin malli toimii erikoisliittimen avulla ilman virtalähdettä.
Kinect ja PC

Signaali vanhempiin Xboxeihin välitetään normaalilla USB-väylällä, joten välittömästi laitteen julkaisun jälkeen hakkerit alkoivat kehittää laitteelle kolmannen osapuolen laiteajureita, joilla laitetta voidaan käyttää Microsoft Windows- tai Linux-käyttöjärjestelmillä varustetuissa PC-laitteissa. Microsoft aluksi suhtautui tähän kielteisesti, mutta keväällä 2011 yhtiö ilmoitti julkaisevansa SDK:n (Software Development Kit) Kinectiä varten Windows-käyttöjärjestelmälle.
Julkaisupäivän pelit

Kinectille julkaistiin julkaisupäivänä 15 peliä:
Kinect Adventures (Microsoft Game Studios)
Kinectimals (Frontier Studio/Microsoft Game Studios)
Kinect Joy Ride (Big Park/Microsoft Game Studios)
Kinect Sports (Rare/Microsoft Game Studios)
Dance Central (MTV Games)
Your Shape: Fitness Evolved (Ubisoft)
EA Sports Active 2 (EA)
Kinect Sports Freedom Island (Hudson)
Dance Masters (Konami)
Adrenalin Misfits (Konami)
Zumba Fitness (Majesco)
Sonic Free Riders (Sega)
The Biggest Loser: Ultimate Workout (THQ)
Motion Sports (Ubisoft)
Game Party: In Motion (Warner Bros.)
Kinectin laserpisteitä kuvattuna infrapunakameralla
Kinectin syvyyskartta. Kaukana oleva on vihreää, lähellä oleva punaista.
Vilkjärvi (järvi)

| Vilkjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Lappeenranta
Koordinaatit:  60°58′32″N, 27°57′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vilajoen vesistö (08)
Järvinumero:  08.004.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  74 m 
Rantaviiva:  6,32 km 
Pinta-ala:  0,94 km² 
Tilavuus:  0,00261 km³ 
Keskisyvyys:  2,78 m 
Suurin syvyys:  7,9 m 
Saaria:  2
  [ ohje ]  
Vilkjärvi on keskimäärin matala järvi saman nimisen kylän pohjoispuolella Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 94 hehtaaria. Etäisyys Lappeenrannan keskustasta on neljätoista kilometriä lounaaseen.
Maantiede

Vilkjärven pohjoisosaa jakaa leveä Kännipäänniemi, jonka itäpuolinen Kastniemenlahti on erittäin matalaa. Niemen länsipuolella sijaitsee Hietojanlahti. Järven kaakkoisosan muodostaa lahti, jolla ei ole karttanimeä. Sinne kuljetaan noin sata metriä leveän Hannuksensalmen kautta. Vilkjärven syvin piste, 7,9 metriä, sijaitsee järven luoteisosassa Hietojanlahdella.
Vilkjärven saariluku on kaksi. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 20 aaria. Järven länsipuolella sijaitsee Keskimmäinen (70,2 metriä mpy), järviä erottaa noin 300 metriä leveä kannas. Vilkjärvestä virtaa lasku-uoma Keskimmäiseen.
Vilkjärven vesitilavuus on 2 608 000 kuutiometriä.
Vilkjärvi (08.004.1.015) kuuluu Tittaran valuma-alueeseen (08.004), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vilajoen vesistössä (08). Vilkjärvi on Tittaran valuma-alueen laajin vakavesi. Sitä seuraa Keskimmäinen, Tittara ja kaksitoista pienempää järveä.
Teya Dora

| Teya Dora> Теја Дора |
| --- | --- |
 Teya Dora esiintymässä vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Teodora Pavlovska
Syntynyt: 1. toukokuuta 1992 (ikä 32) Bor, Serbia
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Teya Dora
Laulukielet:  serbia
Aktiivisena:  2019–
Tyylilajit:  R&B
Levy-yhtiöt:  Epic Records Germany
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Teodora Pavlovska, (serb. Теодора Павловска, s. 1. toukokuuta 1992 Bor, Serbian tasavalta, Jugoslavian liittotasavalta) tunnettu ammattimaisemmin taiteilijanimellään Teya Dora (serb. Теја Дора / Teja Dora) on serbialainen laulaja ja lauluntekijä. Teya Dora nousi kuuluisuuteen julkaistuaan singlen ”Džanum”, joka saavutti suurta suosiota Tiktokissa sekä muilla musiikintoistoalustoilla. Voitettuaan Serbian vuoden 2024 euroviisukarsinnan Pesma za Evroviziju '24 -kilpailun, hän edusti Serbiaa kappaleellaan ”Ramonda” vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä.
Elämä ja ura

Teodora Pavlovska syntyi 1. toukokuuta 1992 Serbian Borissa ja muutti sittemmin pääkaupunki Belgradiin. Hän lähti myöhemmin opiskelemaan musiikkia Berklee College of Music -musiikkiopistoon Yhdysvaltojen Bostoniin.
Pavlovska käynnisti musiikkiuransa Serbian musiikkimarkinnoilla säveltäjänä ja lauluntekijänä. Hän kirjoitti nimikkokappaleen serbialaisen laulajan Nikolijan vuonna 2019 julkaistulle albumille Yin & Yang sekä on työskennellyt muun muuassa serbialaisten laulajien Teodoran ja Nataša Bekvalatsin kanssa.
Teya Dora julkaisi vuoden 2019 heinäkuussa ensimmäisen oman singlensä nimeltään "Da na meni je", josta tuli hitti Serbiassa. Vuosina 2020–2023 hän sävelsi useita kappaleita serbialaiselle televisiosarjalle Južni vetar (Јужни ветар). Vuonna 2023 Teya Dora julkaisi kappaleen nimeltään "Džanum" (Џанум), josta tuli maailmanlaajuinen viraali-ilmiö TikTokissa ja Teya Doran nimikkokappale. Kappaleen nopeaan kuuluisuuteen vaikutti Belgradin kouluammuskelu, jonka jälkeen monet samaistuivat kappaleen sanoituksiin. "Džanum"-kappale saavutti kuudennen sijan Billboardin Croatia Songs -listalla sekä neljännen sijan Spotifyn Maailman – 50 viraalisinta -listalla.
Vuoden 2023 tammikuussa julkistettiin Serbian vuoden 2023 Pesma za Evroviziju '23 -euroviisukarsinnan kilpailijat sekä lauluntekijät. Yksi kilpailukappaleista nimeltään  "Posle mene" (После мене) oli Teya Doran säveltämä ja sen esitti serbialainen laulaja Filarri.
21. joulukuuta 2023 Teya Doran ilmoitettiin olevan yksi kilpailijoista Serbian vuoden 2024 euroviisukarsintana toimineessa Pesma za Evroviziju '24 -kilpailussa. Hän kilpaili karsinnassa kappaleellaan "Ramonda" (Рамонда). Hän kilpaili kilpailun toisessa semifinaalissa 29. helmikuuta 2024 ja eteni finaaliin asti. 2. maaliskuuta 2024 pidetyssä finaalissa Teya Dora voitti kilpailun saaden eniten ääniä tuomaristolta ja toiseksi eniten ääniä yleisöltä, ja näin ollen hän edustaa Serbiaa vuoden 2024 Euroviisuissa Ruotsin Malmössä.
Diskografia > Singlet

2019 – Da na meni je
2020 – Oluja
2021 – Ulice (Nikolijan kanssa)
2022 – U ilegali
2022 – Vozi me
2023 – Džanum
2023 – ATAMALA (Albinon kanssa)
2024 – Ramonda
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teya Dora Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Heimo (nimi)

| Heimo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  15. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  9. tammikuuta, 15. toukokuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  sana heimo
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heimo on suomalainen miehen etunimi. Heimon nimipäivä on 15. joulukuuta.
Nimi tuli käyttöön kansallisromanttisena kautena 1800-luvulla, jolloin kansan eri heimot ja sukulaisuudet olivat vilkkaan harrastuksen kohteena. Tiettävästi ensimmäinen Heimo-niminen oli kansallisten harrastusten keskuspaikkoihin kuuluneessa Jyväskylässä vuonna 1878 syntynyt Heimo Helminen.
Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 8 074 Heimo-nimistä miestä ja alle kymmenen samannimistä naista. Heistä suurin osa on 1900-luvun alkupuolella syntyneitä.
Tunnettuja Heimoja

Heimo Aaltonen (s. 1952), pesäpalloilija
Heimo J. Aho (s. 1949), yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Heimo Anttiroiko (1927–2008), lauluntekijä ja kuoronjohtaja
Heimo Haitto (1925–1999), viulutaiteilija
Heimo Helminen (1878–1947), oikeustieteen lisensiaatti, vakuutusasiantuntija, Edistyspuolueen poliitikko ja ministeri
Heimo Holopainen, "Holle" (s. 1948), muusikko, televisio- ja radioesiintyjä
Heimo Huotari (1913–1990), päätoimittaja
Heimo Iivonen (1935–2024), kontra-amiraali
Heimo Kaitila (1919–2000), osuustoiminnallisten yritysten johtaja ja kauppaneuvos
Heimo Keränen (s. 1959), Hyrynsalmen kunnanjohtaja
Heimo Laaksonen (1941–2013), jalkapallovaikuttaja
Heimo Lampi (1920–1998), Kouvolan hovioikeuden ensimmäinen presidentti
Heimo Langinvainio (s. 1944), lääkäri ja stressiasiantuntija
Heimo Lappalainen (1944–1994),  kulttuuriantropologi, dokumenttielokuvien tekijä, šamanismin ja uusšamanismin tutkija
Heimo Lepistö (1908–1975), näyttelijä ja ohjaaja
Heimo Linna (1925–2022), keskustalainen poliitikko ja ministeri
Heimo Mäntynen, muusikko ja sovittaja
Heimo Palander (1928–2011), elokuvaaja, tv-ohjaaja ja filmituotantopäällikkö
Heimo Pihlajamaa (s. 1936), kirjailija ja kääntäjä
Heimo Pohjalainen (1930–2012), kirjailija, koulunjohtaja ja kotiseutuneuvos
Heimo Rautava (1911–2000), eräkirjailija
Heimo Rekonen (1920–1997), kunnallisneuvos ja SKDL:n kansanedustaja
Heimo Riihimäki (1907–1962), arkkitehti ja taidemaalari
Heimo Saarilahti (1907–1966), jalkapalloilija
Heimo Saarinen (1911–2001), laivuri, yritysjohtaja ja merenkulkuneuvos
Heimo Salonen (1911–1944), jännityskirjailija
Heimo Suntio (s. 1955), kuvanveistäjä
Heimo Susi (1930–2007), kirjailija
Heimo Taskinen (s. 1947), hiihtosuunnistaja
Heimo Tauriainen (1927–1989), television uutistoimittaja
Heimo Turunen (1916–1990), yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Heimo Ylihärsilä (1913–1968), Lapuan kunnan- ja kauppalanjohtaja 1954–1968
Kuvitteellisia Heimoja

Heimo Hohto, Hullujussi-yhtyeen vieraileva tähti, Heimo Holopaisen esittämä hahmo
Heimo Huima, sarjakuvahahmo (Ankronikka)
Heimo Paila, hahmo Mankeli -tv-sarjassa
Heimo Pohjonen, hahmo sarjakuvassa Korkeajännitys
Heimo Vesa, hahmo sarjakuvassa Fingerpori
Heimo Suominen, hahmo sarjakuvassa Mämmilä
Via Valeria

| Via Valeria |
| --- | --- |
 Via Valerian sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Pituus:  n. 86 km
Alkupiste:  Tibur
Reitti:  Carseoli – Alba Fucens
Päätepiste:  Cerfennia (n. 86 km)
Muodostettu:  307 eaa.
Via Valeria (lat.; m.kreik. ἡ Οὐαλερία ὁδός, hē Ūaleria hodos) oli roomalainen tie, joka kulki Latiumissa ja Samniumissa Italiassa. Se jatkoi Via Tiburtinaa ja johti Tiburista Cerfenniaan. Sitä jatkoi puolestaan Via Claudia Valeria, joka johti Aternumiin Adrianmeren rannalle saakka. Usein kaikki nämä kolme tietä luettiin Via Valerian nimen alle.
Historia

Via Valeria oli yksi merkittävimpiä roomalaisia teitä. Sen rakentamisaikaa ja rakennuttajaa ei tunneta varmuudella. Yleensä sen rakentajana pidetään vuoden 307 eaa. kensori Marcus Valerius Maximusta. Livius sanoo hänen rakentaneen yhdessä kensorikumppannsa Gaius Junius Bubulcuksen kanssa teitä ”maaseudulle" (”per agros”). Joskus on kuitenkin epäilty, että jos kyse olisi todella ollut niin tärkeästä tiestä kuin Via Valeria, se olisi sanottu suoremmin.
Via Valeria oli Roomasta Tiburiin johtaneen varhaisemman Via Tiburtinan jatke. Myöhemmin myös Via Tiburtina luettiin Via Valerian nimen alle. Antiikin lähteistä käy kuitenkin ilmi, että tiet luettiin erillisiksi ainakin vielä Strabonin aikana ajanlaskun alun tienoilla, sillä hän sanoo Via Valerian alkaneen Tiburista. Tie päättyi Cerfenniaan Imeus-vuoren juurelle. Sen jälkeen edessä oli jyrkkä ja vaikeakulkuinen sola, nykyinen Forca di Caruso, jonka läpi tie vietiin vasta keisari Claudiuksen aikana. Hän jatkoi tietä samalla kertaa Aternus (nyk. Aterno) -joen suulle saakka. Tämä jatke tunnettiin alun perin nimellä Via Claudia Valeria, mutta myöhemmin eroa ei enää tehty, ja myös se alettiin lukea Via Valerian nimen alle, niin että koko tie Roomasta Adrianmerelle tunnettiin yksinkertaisesti Via Valeriana. Sellaisena se esiintyy muun muassa Itinerarium Antonini Augustissa.
Strabon mainitsee Via Valerian yhtenä kuuluisimmista teistä Via Appian ja Via Latinan ohella. Tien merkityksestä kertoo se, että se antoi Via Aemilian ja Via Flaminian tavoin nimensä yhdelle myöhemmän antiikin aikaiselle provinssille, Valerian provinssille. Siihen kuului nykyisen Latiumin (Lazio) maakunnan koillisosa.
Reitti

Via Valeria sai alkunsa Tiburista, josta se jatkoi Via Tiburtinaa, ja kulki Fucinus-järvelle ja marsien alueille ja sieltä edelleen Adrianmeren rannikolle Aternus-joen suulle. Tie kulki Tiburista ensin Anio (nyk. Aniene) -joen laaksoon ohittaen Varian kaupungin kahdeksan roomalaisen mailin päässä Tiburista. Lamnaen eli Ad Lamnaksen tieaseman jälkeen Via Sublacensis erkani tiestä oikealle jatkaen suoraan. Via Valeria sen sijaan kääntyi vasempaan kohti pohjoista ja jatkoi Carseoliin. Sen jälkeen se kulki jyrkästä vuoristosolasta, jossa on edelleen jäljellä tien jäänteitä. Tämän jälkeen se laskeutui Fucinus-järven laaksoon. Ohitettuaan Alba Fucensin tie kulki järven pohjoisrantaa Cerfenniaan.
Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat (selkeyden vuoksi on esitetty myös Via Tiburtinan osuus Roomasta Tiburiin):
| Kaupunki tai muu asema | Nykyinen paikka | Etäisyys edellisestä> mailia | Etäisyys edellisestä> km (n.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Rooma | Rooma |  |  |
| Aquae Albulae |  | 16 (14) | 23,7 (20,7) |
| Tibur | Tivoli | 4 | 5,9 |
| Varia | Vicovaro | 8 | 11,8 |
| Lamnae (Ad Lamnas) |  | 5 | 7,4 |
| Carseoli | Carsoli | 10 | 14,8 |
| Alba Fucens | Albe | 25 (22) | 37,0 (32,5) |
| Cerfennia |  | 23 (13) | 34,0 (19,2) |
Etäisyydet ovat Itinerarium Antonini Augustista ja Tabula Peutingerinasta. Suluissa olevat etäisyydet ovat nykyaikana tehtyjä korjauksia perustuen muun muassa löydettyihin mailipylväisiin. Via Valerian kokonaispituus Tiburista Cerfenniaan oli näillä korjauksilla 58 mailia eli noin 86 kilometriä, ja etäisyys Roomasta Cerfenniaan 76 mailia eli noin 112 kilometriä. Osuus Cerfenniasta eteenpäin on kuvattu artikkelissa Via Claudia Valeria.
Kirjallisuutta

van Essen, C. C.: The Via Valeria from Tivoli to Collarmele. Papers of the British School at Rome, 1957, 25. vsk, s. 22–38.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Via Valeria Wikimedia Commonsissa
Roomalaiset tiet
| --- | --- |
Italiassa: Via Aemilia · Via Aemilia Scauri · Via Amerina · Via Annia · Via Antiatina · Via Appia · Via Ardeatina · Via Augusta Sallentina · Via Aurelia · Via Aurelia (Venetia) · Via Aurelia Aeclanensis · Via Caecilia · Via Campana · Via Cassia · Via Ciminia · Via Claudia Augusta · Via Claudia nova · Via Claudia Valeria · Via Clodia · Via Collatina · Via Cornelia · Via Domitiana · Via Flaminia · Via Flaminia militare · Via Fulvia · Via Gemina · Via Herculia · Via Julia Augusta · Via Labicana · Via Latina · Via Laurentina · Via Minucia · Via Nomentana · Via Ostiensis · Via Pompeia · Via Popil(l)ia · Via Popil(l)ia · Via Portuensis · Via Postumia · Via Praenestina · Via Quinctia · Via Salaria · Via Selinuntina · Via Setina · Via Severiana · Via Sublacensis · Via Tiberina · Via Tiburtina · Via Trajana · Via Valeria · Via Valeria (Sisilia)
Britanniassa: Akeman Street · Ermine Street · Fosse Way · Icknield Street · King Street · Watling Street
Muualla: (Via Agrippa) · Via Aquitania · Via Augusta · (Via Belgica) · Via Domitia · Via Egnatia · Via Flavia · Via Julia Augusta · Via maris · Via militaris · Via Nerva · Via nova · Via Pontica · (Via Raetia) · Via Trajana nova
Via Valerian mailipylväs ja muita muinaisjäänteitä Museo della Civiltà Contadina Valle dell'Anienessa Rovianossa.
Via Valerian reitti. Katkoviivalla merkitty myös Via Valeriaa edeltänyt Via Tiburtina ja Via Valerian jatke Via Claudia Valeria.
High On Fire

| High On Fire |
| --- | --- |
 High On Fire vuonna 2022
Tiedot
Toiminnassa:  1988–
Tyylilaji:  sludge metal, stoner metal, doom metal
Kotipaikka:   Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Matt Pike   Jeff Matz   Des Kensel  
Entiset jäsenet:  Joe Preston   George Rice  
Levy-yhtiö:  Relapse Records   Man's Ruin Records   Koch Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
High On Fire on stoner metal -yhtye, joka perustettiin Oaklandissa vuonna 1998. Yhtyeen keulahahmo ja perustaja Matt Pike soittaa myös kitaraa vaikutusvaltasessa stoner doom -yhtyeessä Sleep.
High On Fire esiintyy Tuskassa vuonna 2022.
Jäsenet

Matt Pike – kitara, laulu (1998–)
Jeff Matz – basso (2006–)
Coady Willis – rummut (2021–)
Des Kensel – rummut (1998–2019)
George Rice – basso (1998–2004)
Joe Preston – basso (2004–2006)
Chris Maggio – rummut (2019–2021)