stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Walt Whitman
Elämäkerta > Nuoruus

Walt Whitman syntyi West Hillsissä Long Islandilla kahdeksanlapsisen perheen toisena lapsena. Perhe muutti Brooklyniin Waltin ollessa kolmevuotias. Walt lopetti koulunkäynnin 11-vuotiaana ja ryhtyi isänsä avuksi elättämään perhettä. Aluksi hän työskenteli asianajajatoimiston juoksupoikana ja sen jälkeen kirjapainoissa. Whitman tuki Martin Van Burenia tämän presidentinvaalikampanjassa 1836.
Elämäkerta > Toimittajana

Whitman ryhtyi opettajaksi 17-vuotiaana ja opetti viiden vuoden ajan Long Islandilla, vaikka ei pitänytkään opettajan työstä. Opetustyönsä ohessa Whitman kokeili vuonna 1838 toimittaa viikkojulkaisua nimeltä Long Islander, mutta se ei ilmestynyt pitkään. Hän siirtyi toimittajan uralle vuonna 1841. Whitman alkoi kirjoittaa vakituisesti artikkeleita newyorkilaiseen Democratic Review -lehteen, ja vuosina 1842–1843 hänen artikkeleitaan julkaistiin myös muissa lehdissä. Whitmanilta julkaistiin hänen ensimmäinen kirjansa Franklin Evans, The Inebriate, jossa hän kävi julkijuopottelua vastaan. Kirjasta tuli suosittu, ja se teki Whitmanin tunnetuksi, vaikka Whitman itse ei myöhemmin siitä ollutkaan ylpeä.
Vuosina 1846–1848 Whitman työskenteli Brooklyn Daily Eaglen toimittajana. Hän oli teräväkynäinen kirjoittaja ja toi omat radikaalitkin mielipiteensä herkästi julki, mikä johti hänen uransa aikana monesti työsuhteiden purkamisiin.
Whitman muutti New Yorkista New Orleansiin vuonna 1848 ja työskenteli Crescent-lehden toimituksessa kolmen kuukauden ajan. New Orleansissa Whitman sai ensi kertaa todistaa orjuutta. Palattuaan Brooklyniin samana vuonna hän perusti päivälehden nimeltä Brooklyn Freeman. Lehdessään Whitman otti voimakkaasti kantaa orjuutta vastaan.
Elämäkerta > Runoilijana

Whitman kirjoitti työnsä lomassa runoja. Hän julkaisi 12 runon kokoelman Ruohoa (Leaves of Grass) vuonna 1855 ja painoi siitä 795 kopiota. Teos oli irtiotto aikansa runouden jäykistä normeista ja perinteistä. Runot syntyivät osittain Whitmanin rajaseuduille suuntautuneiden matkojensa sekä runoilija Ralph Waldo Emersonin ihailun inspiroimina. Whitman muokkasi ja laajensi runoteostaan vuosien varrella useasti ja julkaisi siitä yhteensä kahdeksan painosta. Kokoelma ei herättänyt aluksi paljon huomiota, mutta Ralph Waldo Emerson ylisti sitä. Seuraavana vuonna Whitman laajensi kokoelman 32 runon mittaiseksi. Julkaisuyhtiö kuitenkin meni konkurssiin sisällissodan alettua.
Whitman muutti sisällissodan aikana Washingtoniin veljensä haavoituttua ja sai kaupungista töitä sisäministeriön intiaaniasioiden toimistosta. Vapaa-aikanaan hän kävi sairaalassa hoitamassa haavoittuneita sotilaita, mikä antoi aiheita hänen kokoelmaansa Drum-Taps (1865). Samana vuonna hän julkaisi sille jatko-osan Sequel. Sodan jälkeen Whitman jatkoi veteraanien vierailujaan. Hän tapasi nuoren sotilaan nimeltä Peter Doyle, jonka kanssa hän aloitti suhteen.
Whitman julkaisi vuonna 1870 kokoelmat Democratic Vistas ja Passage to India sekä jälleen uuden version Leaves of Grassista.
Elämäkerta > Sairaus ja kuolema

Whitman sai halvauksen 1873 ja muutti Camdeniin New Jerseyyn veljensä luokse. Vuosina 1875–1876 hän julkaisi sisällissodasta kertovan kirjan Memoranda during the War, mutta halvaukset olivat jo hidastaneet hänen kirjoittamistaan. Whitman julkaisi myös uusia versioita Leaves of Grassista, jonka myyntituloilla hän osti Camdenista itselleen oman talon. Teoksen viimeinen versio sisälsi kaikkiaan 300 runoa. Whitmanin viimeiseksi jäänyt teos Good-Bye, My Fancy julkaistiin vuonna 1891.
Whitman kuoli Camdenissa 26. maaliskuuta 1892 sairastettuaan tuberkuloosia. Hänen arvostuksensa oli hänen viimeisinä vuosinaan kasvanut suureksi niin Yhdysvalloissa kuin muuallakin maailmassa. Hänen hautajaisiinsa tuli yli tuhat surijaa.
Runous ja vaikutus

Whitmania pidetään yhtenä Yhdysvaltain merkittävimmistä 1800-luvun runoilijoista. Whitmanin runoudella katsotaan kunnianhimoisuutensa ja laaja-alaisuutensa vuoksi olleen suuri vaikutus Yhdysvaltain 1900-luvun runouteen.
Whitman ei saanut elinaikanaan paljonkaan julkista tunnustusta runoistaan etenkään Yhdysvalloissa, vaikkakin häntä arvostettiin Euroopassa. Nuivuuden syynä olivat esimerkiksi hänen avoin kuvauksensa seksistä, hänen imagonsa hiomattomana työläisenä, sekä hänen tyylilliset innovaationsa. Whitmanin epätavanomaiseen tyyliin vaikutti raamatullisen runouden muoto.
Useille lukijoille Walt Whitman ja Emily Dickinson ovat 1800-luvun amerikkalaisen runouden peruspilareita. Eritoten Whitmanin runous ilmentää perusamerikkalaisuutta. Runoilija tuo esiin tavallisen Amerikan hyvin perinteisellä jenkkityylillä (tätä on mm. vapaa tyyli). Hänen runoutensa voima tuottaa voimakkaita ja eläviä tunteita, ja hänet tunnistaa ilmaisun älyllisyydestä. Whitman turvautuu toistoon luodakseen tekstinsä hypnoottisen tunnelman, tämä toisto luo samalla myös hänen runoutensa voiman, sillä se inspiroi lukijaa enemmän kuin informoi. Yleensä hänen runojaan pitää lukea ääneen, jotta niiden sanoma avautuisi. Hänen runojensa taso tulee osittain niiden ylevästä diskurssista ja uskonnollisesta ja näennäisuskonnollisesta kielestä, kuten runoilija James Weldon Johnsonillakin.lähde?
Sekä 1800-luvun että nykyisten amerikkalaisten runoilijoiden on ollut mahdotonta sivuuttaa Walt Whitmania, sillä hän tavallaan loi perustan demokraattisen  Amerikan runokielelle.lähde?
Whitman ja homoseksuaalisuus

Eräitä keskeisiä tekijöitä Whitmanin elämässä ja runoudessa olivat homoseksuaalisuus ja homoerotiikka, jotka liittivät hänen ihailunsa 1800-luvun ideaalisesta miestenvälisestä kaveruudesta avoimeksi kuvaukseksi maskuliinisesta kehosta ja jopa masturbaatiosta, kuten käy ilmi hänen ”Song of Myself” -runostaan.lähde? Se oli ristiriidassa sen närkästymisen kanssa, jota Whitman osoitti kohdattuaan vastaavia tekstejä jolloin hän ylisti siveyttä ja paheksui masturbaatiota.
Whitman antoi ymmärtää, että hänellä oli vakava rakkaussuhde New Orleansissa asuvaan naiseen ja että hänellä olisi siellä kaikkiaan kuusi aviotonta lasta. Historioitsijat ovat todenneet, ettei väite naissuhteesta pidä paikkaansa. Tutkija Jean Luc Montaigne tarkentaa, että Whitmanin silloisen rakastajan nimi oli Jean Granouille, ei suinkaan Jeanine Granouille. Tämä nuorukainen, joka oli hugenottisaarnaajan ja orjan lapsi, oli vasta 26-vuotias, kun hän tutustui Whitmaniin. Jotkut halusivat puhdistaa Whitmanin maineen muuntamalla Jeanin Jeanineksi. Afrikkalaista alkuperää olevan rakastajattaren pitäminen oli huomattavasti hyväksytympää kuin mustan miesrakastajan. Nykyisin pidetään selvänä, että juuri se runo heijastaa Whitmanin todellista suhdetta omaan seksuaalisuuteensa, mutta hän yritti peittää kiinnostustaan homokulttuuriin. Runossa ”Once I Pass’d Through A Populous City” hän muuttaa rakastettunsa sukupuolen naiseksi ennen runon julkaisemista.
Yhdysvaltojen sisällissodan aikana rintamalla Virginiassa, missä Whitman kävi etsimässä veljeään, vallitsi tiivis toveruus, joka vaikutti hänen ajatuksiinsa homoseksuaalisuuden ja demokratian yhdistämisestä. Runossaan ”Democratic Vistas” hän ensimmäisen kerran erotti toisistaan heteroseksuaalisen (amative) ja homoseksuaalisen (adesive) rakkauden ja perusteli päätelmänsä näennäistieteellisesti frenologialla. Hän näki adessiivisen rakkauden eräänlaisena selkärankana parhaimmalle demokratialle, eräänlaisena vastapainona, jota ilman amerikkalainen materialistinen ja vulgaari demokratia olisi epätäydellinen.
Valikoidut teokset

Lähde:
Valikoidut teokset > Runokokoelmat

Leaves of Grass (1855, useita uusia painoksia vuoteen 1891 asti)
Drum-Taps (1865)
Sequel to Drum-Taps (1865)
Passage to India (1870)
Good-Bye, My Fancy (1891)
Valikoidut teokset > Proosa

Franklin Evans (1842)
Democratic Vistas (1871)
Memoranda During the War (1876)
November Boughs (1888)
Complete Prose Works (1892)
Valikoidut teokset > Artikkelit

Manly Health and Training (artikkelisarja salanimellä, 1858)
Valikoidut teokset > Suomennetut teokset

Ruohoa: Runoja.  (Leaves of grass, 1855–1892.)  Suomentanut Arvo Turtiainen. Tammi, 1965.
Valitut runot.  Suomentanut Markus Jääskeläinen. Sammakko, 2007.  ISBN 978-952-483-049-2
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Walt Whitman on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Walt Whitman Wikimedia Commonsissa
Päivittyvä luettelo Walt Whitmanin suomennetuista runoista (Arkistoitu – Internet Archive). Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta.
Walt Whitman: ”Manly Health and Training”, digitoituna julkaisussa Walt Whitman Quartely Review (archive.org) (englanniksi)
Hiltunen, Jari Olavi: Walt Whitmanin elämän mittainen teos. Vetus Et Nova 21.4.2016.
Hämäläinen, Kalle: Walt Whitman, omaperäinen amerikkalainen runoilija ja ajattelija, joka ”toi Amerikan maailmaan”. Helsingin Sanomat 18.12.1938, nro 341, s. 36, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Liukkonen, Petri: Walt Whitman. Authors’ Calendar. (englanniksi)
Räsänen, Pajari: Pohjoisamerikkalaista (jälki)romantiikkaa: Edgar Allan Poe ja Walt Whitman. 2.6.2018.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  RISM  SNAC  IdRef 
Walt Whitman 37-vuotiaana. Kuva runokokoelman Ruohoa nimiösivulta. Samuel Hollyerin etsaus Gabriel Harrisonin kadonneesta dagerrotypiasta.
Walt Whitman ja Bill Duckett.
Ii

| Ii Ijo |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Iin kunnantalo.
Sijainti:  65°19′00″N, 025°22′20″E
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Oulunkaaren seutukunta
Kuntanumero:  139
Hallinnollinen keskus:  Iin Hamina
Perustettu:  1445/1865/2007
Kuntaliitokset:  Kuivaniemi (2007) Jakkukylä (2018, osakuntaliitos)
Pinta-ala ilman merialueita:  1 668,05 km² 45:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  2 872,95 km² 26:nneksi suurin 2022 
– maa:  1 615,72 km²
– sisävesi:  52,33 km²
– meri:  1 204,90 km²
Väkiluku:  9 788 98:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  6,06 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  22,5 %
– 15–64-v.:  56,2 %
– yli 64-v.:  21,3 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,9 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  0,9 %
Kunnallisvero:  8,9 % 154:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Marjukka Manninen
Kunnanvaltuusto:  31 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Vas.   • Kok.   • PS   • SDP   • Vihr.:   14 6 4 3 2 2
www.ii.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ii (ruots. Ijo) on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa.
Kunnassa asuu 9 788 henkilöä, ja sen pinta-ala on 2 872,95 km², josta 1 204,90 km² on merialuetta ja 52,33 km² sisävesiä. Väestötiheys on 6,06 asukasta/km². Ii on suosittu kesämökkikunta. Iin naapurikunnat ovat Oulu, Pudasjärvi, Ranua ja Simo.
Iin kunta ja Kuivaniemen kunta lakkasivat 1. tammikuuta 2007, ja niiden entisistä alueista muodostettiin uusi Iin kunta. Uuden kunnan vaakunaksi tuli Kuivaniemen vaakuna.
Kunnan nimi

Nimi Ii on Suomen lyhin kunnan nimi ja lyhin suomenkielinen paikannimi. Nimen alkuperästä on tehty useita tutkimuksia. Erään tulkinnan mukaan ii voisi olla väännös saamen kielen sanoista iddja tai ijje, jotka tarkoittavat yötä. Nimen on myös esitetty olevan germaanista tai skandinaavista alkuperää.
Väestö > Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Iin väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 7 651 | 7 651 |
| 1985 | 1985 |    | 7 925 | 7 925 |
| 1990 | 1990 |    | 8 246 | 8 246 |
| 1995 | 1995 |    | 8 540 | 8 540 |
| 2000 | 2000 |    | 8 439 | 8 439 |
| 2005 | 2005 |    | 8 868 | 8 868 |
| 2010 | 2010 |    | 9 382 | 9 382 |
| 2015 | 2015 |    | 9 663 | 9 663 |
| 2020 | 2020 |    | 9 834 | 9 834 |
Lähde: Tilastokeskus.
Iin väkiluku on ollut kasvussa aina 1980-luvulta lähtien. Syynä kasvuun on ollut 37 kilometrin nopean moottoritieyhteyden päässä sijaitsevan Oulun vetovoima sekä kunnan omien palveluiden kehittyminen, hyvä työllisyystilanne, pientalotonttien hyvä saatavuus ja alueen investoinnit.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Iissä oli 9 966 asukasta, joista 7 895 asui taajamissa, 2 027 haja-asutusalueilla ja 44:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Iin taajama-aste on 79,6 %. Iin taajamaväestö jakautuu neljän eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Iin Hamina | 6 550 |
| 2 | Asemakylä (Kuivaniemi) | 821 |
| 3 | Ojakylä | 323 |
| 4 | Jakkukylä | 201 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Väestö > Uskonto

Uskontokuntiin kuuluminen Iissä, Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (81.1%)
Muut uskonnot (0.6%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (18.2%)
Iin kunnassa 81,1 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 0,6 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 18,2 prosenttia väestöstä. Iissä toimii yksi evankelis-luterilainen seurakunta, Iin seurakunta, joka kuuluu Oulun hiippakunnan alaiseen Oulun tuomiorovastikuntaan. Aikaisemmin nykyisen Iin kunnan alueella on toiminut Kuivaniemen seurakunta, joka liitettiin Iin seurakuntaan vuonna 2007.
Luterilaisista herätysliikkeistä Iissä toimii erityisesti vanhoillislestadiolaisuus. Vanhoillislestadiolaisuuden piirissä Iissä toimii kuusi rauhanyhdistystä: Iin rauhanyhdistys, Jakkukylän rauhanyhdistys, Kuivaniemen rauhanyhdistys, Oijärven rauhanyhdistys, Yli-Iin rauhanyhdistys sekä Yli-Olhavan rauhanyhdistys. Helluntailiikkeen piirissä Iissä toimii Iin helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Iin alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Luonto

Ii on laakeaa tasankomaata, jolle antavat vaihtelua loivat kohoumat. Maisemaa luonnehtivat suot, alavat niityt ja mäntykankaat, jotka peittävät suuren osan kunnan maa-alasta.
Kallioperä koostuu alueella erilaisista graniiteista, josta yleisin on metamorfinen graniittigneissi. Iijoen eteläpuolelle ulottuu Haukiputaalta fylliitin, kiilleliuskeen ja kvartsiitin muodostama karjalaisen liuskevyöhykkeen alue. Kallioperää peittää sisämaassa moreeni, jonka päälle on monin paikoin kerrostunut turvetta. Rannikolla ja Iijoen laaksossa on hiekka- ja hieta-alueita. Kuivajoen sekä Oijärven länsipuolella on kunnan yhtenäisin harjualue, Närrän harjut. Kuivaniemen kylän rannikon laajin hietikkoalue on Myllykankaan rantahietikko.
Maasto kohoaa alavalta, vesiperäisten niittyjen peittämältä rannikolta verkalleen kohti itää. Maanpinnan kohoaminen jatkuu rannikolta koillis–pohjoissuuntaisesti ja saavuttaa Kuivaniemen alueella 110 metrin tason. Rantaviiva muuttuu kunnan alueella jatkuvasti maankohoamisen seurauksena.
Rannikon edustalla kohoaa merestä useita saaria. Pitkäniemen edustalla on muun muassa satamapaikka Iin Röyttä. Maakrunni ja Ulkokrunni kaukana avomerellä ovat suurimmaksi osaksi kivikkoisia niittyjä. Matalat niittyrantaiset saaret on rauhoitettu luonnonsuojelualueiksi.
Luonto > Vesistöt

Kuntaa halkova Iijoki on yksi Pohjois-Pohjanmaan suurimmista joista. Sen vesialue on noin 14 400 km². Joki saa alkunsa Kuusamon ylängöltä ja laskee Iin Haminan pohjoispuolitse Pohjanlahteen. Alajuoksulla joki on leveä ja vuolaasti virtaava kymi. Iin alueella joen useista koskista on huomattavin Raasakkakoski, joka valjastettiin voimatalouden käyttöön 1970. Iin muita huomattavia jokia ovat Olhavanjoki, Muhojoki, Kuivajoki ja Kivijoki. Järvistä lähes ainoa mainittava on Oijärvi. Mainittava oja on myös Liesoja, joka virtaa läheltä Iin keskustaajamaa. Oja on aiemmin tunnettu nimellä Liedesoja. Pituutta ojalla on noin 30 kilometriä ja sen alkulähteenä on Iso Liesjärvi.
Kunnanvaltuusto

Iin kunnanvaltuustossa oli kuntaliitoksen jälkeen väliaikaisesti 48 jäsentä, jonka jälkeen valtuusto pieneni 35 valtuutettuun. Vuodesta 2021 alkaen valtuuston koko on ollut 31 jäsentä. Kunnanvaltuuston jäsenet jakautuvat puoluepoliittisesti kuntavaalien 2021 jälkeen seuraavasti:
Suomen Keskusta: 14
Vasemmistoliitto: 6
Kokoomus: 4
Perussuomalaiset: 3
Vihreä liitto: 2
SDP: 2
Ii on kuulunut perinteisesti keskustavoittoisiin kuntiin, joskin kunnassa on myös paljon työväenliikkeeseen kuuluvia.
Iin Haminassa, valtatie 4:n vieressä sijaitsee Iin työväentalo, jossa järjestetään vuosittaiset IIK!!-kauhuelokuvafestivaalit sekä muita pienempiä, yleensä poliittisia tapahtumia.
Liikenne

Kunnan läpi etelästä pohjoiseen kulkee valtatie 4. Iin tunnistaa helposti läpikulkumatkalla sen näyttävistä ja liikenteen lähes pysäyttävistä liikenneympyröistä, joista eteläisempään on sijoitettu vanha Kierikin voimalaitoksen turbiini ja pohjoisempaan Sanna Koiviston suunnittelema suuri, useita eri elementtejä (massiivinen metalli, valot, värit) hyödyntävä abstrakti teos, joka kuvaa luontoa.
Oulu–Tornio-rata kulkee kunnan läpi, mutta matkustajajunat eivät pysähdy enää Iissä tai Kuivaniemellä. Iin linja-autoyhteyksistä vastaavat Oulun seudun liikenne, joka on ostanut palvelunsa Koskilinjoilta, Northbus Oy ja Orajärven Bussit Oy. Monen muunkin linja-autoyhtiön linjat kulkevat Iin keskustan läpi.
Iissä on myös pieni kevytlentokenttä.
Talous

Ii on Suomen mittakaavassa merkittävä tuulivoiman tuottaja. Vuoden 2018 lopussa kunnassa oli 43 tuulivoimalaa, mikä on neljänneksi eniten Suomessa. Kiinteistöverotuloa voimalat tuottivat kunnalle 920 000 euroa.
Kylät

Alaranta
Asemankylä
Halttula
Iin Hamina
Illinsaari
Jakkukylä
Jokikylä
Koni
Kuivaniemi
Laitakari
Luola-aava
Meriläisenperä
Myllykangas
Nyby
Oijärvi
Ojakylä (tunnetaan myös Etelä-Iinä)
Olhava
Paasonperä
Pohjois-Ii
Sorosenperä
Vatunki
Vuornos
Väli-Olhava
Yli-Olhava
Yliranta
Pahkakoski (eksklaavi)
Koulutus

Ensimmäinen kansakoulu perustettiin Iin Kauppilaan 1875. Seuraavaksi perustettiin koulut Olhavaan (1893), Pohjois-Iihin, Ylirantaan (1916) ja Yli-Olhavaan. Nykyisin peruskoulut kunnan alueelta löytyvät Alarannalta, Haminalta, Iin Aseman kylältä, Jakkukylästä, Pohjois-Iistä, Olhavasta, Ojakylästä ja Kuivaniemeltä.
Iin yhteiskoulu eli nykyinen Iin lukio (Valtarin Koulu) perustettiin vuonna 1923. Lisäksi kunta ylläpitää Iin Kansalaisopistoa. Lähimmät ammatillisen koulutuksen toimipaikat ovat Haukiputaalla ja Simossa. Lähin yliopisto ja ammattikorkeakoulu sijaitsevat Oulussa.
Perämeren saaret Iin edustalla

Halttulanmatala, Hietakalla (Hiastinlahti), Hietakalla (Myllykankaan edustalla), Hylkikalla, Iin Röyttä, Iso-Paskaletto, Jussinmatala, Isokivenletto, Karhu, Koivuluodonmatala, Kokkosaari, Kraasukanletto, Kraasukka, Krassinletto, Kriisi, Kriisin Ymmyrkäinen, Kuivamatala, Liippa, Maakrunni, Onsajanmatala, Pallonen, Pensaskari, Paska-Kraasukka, Pikku-Paskaletto, Pohjanletto, Pommeri, Rakka-Penno, Rintamatala, Ristikari, Rontti, Ryöskärinkalla, Samulinmatala, Santapankki, Satakari, Selkäletto (avomerellä), Selkäletto (Praavan edustalla), Selkäletto (Seljänlahdella), Tangonsaari, Tasasenletto, Ulko-Kaapri, Ulko-Klaama, Ulkokrunni, Ulko-Pallonen.
Tapahtumat

IIK!!-kauhuelokuvafestivaali (vuodesta 2002)
Ii-tunes (rockfestivaali, ei enää toiminnassa)
Iin kotiseutupäivät
Iin tukkilaiskisat
Iin Kansalaisopiston konsertit ja näytökset
IlmastoAreena
Piippurock
Art Ii Biennaali (joka toinen vuosi järjestettävä kansainvälinen nykytaiteen tapahtuma)
Olhavapäivät
Vanhoillislestadiolaisten suviseurat järjestettiin Iissä vuonna 1917.
Tunnettuja iiläisiä

Juhamatti Aaltonen, jääkiekkoilija
Arvi Ahmavaara, kansanedustaja
Pekka Ahmavaara, kansanedustaja
Liisa Hyssälä, poliitikko
Hannu Järvenpää, jääkiekkoilija
Helena Kaikkonen, tekstiilitaiteilija
Tanja Kari, paralympiaurheilija
Sanna Koivisto, kuvanveistäjä
Maija Lavonen, tekstiilitaiteilija
Pentti Liedes, kansanedustaja
Fanni Luukkonen, Lotta Svärdin puheenjohtaja
Eila Torvela, iskelmälaulaja
Ruokakulttuuri

Iin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lohisoppa, lätyt ja hillo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Iin kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Iin avainluvut
Kuvagalleria Iin kunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ii
| --- | --- |
Kylät: Alaranta · Iin Asemankylä · Kuivaniemen Asemakylä· Halttula · Iin Hamina · Illinsaari · Jakkukylä · Jokikylä · Koni · Kuivaniemi · Laitakari · Luola-aapa · Meriläisenperä · Myllykangas · Nyby · Oijärvi · Ojakylä · Olhava · Paasonperä · Pohjois-Ii · Sorosenperä · Vuornos · Väli-Olhava · Yli-Olhava · Yliranta
Liikenne: Iijoen rautatie- ja maantiesilta · Iin rautatieasema· Kuivaniemen rautatieasema · Lähessuon laituri · Myllykankaan rautatieasema · Olhavan rautatieasema · V. Alamäki · Veljekset Salmela · Yhdystie 8520  · Yhdystie 8523
Vesistöt: Iijoki · Kivijoki · Kuivajoki · Muhojoki · Olhavanjoki · Oijärvi
Rakennukset ja rakennelmat: Iin kirjasto · Iin kirkko · Iin lukio · Iin pappila · Kestilän saha · Kuivaniemen kirkko · Nybyn lasitehdas · Pahkakosken voimalaitos · Raasakan voimalaitos · Ulkokrunnin loisto · Ulkokrunnin tunnusmajakka
Muuta Iihin liittyvää: Hiastinlahti · IIK!!-kauhuelokuvafestivaali · Iin Energia · Iin vaakuna · Kruununsaari ja hautausmaa · Taidekeskus KulttuuriKauppila · Litokaira · Nimettömänmatala · Olhavan taistelu · Suurhiekka · Vatunki
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Iin paikannimikyltti. Ii on Suomen lyhin kunnannimi.
Claes Claessonin kartta Iin kirkonkylästä 1600-luvulta.
Iin vanha vaakuna (1966–2006)
Iijoki
Iin rautatieasema
Iin kirjasto
Uittomuseo ja Huilinki
Tukkilaiskisat Iin Raasakkakoskella heinäkuussa 2015.
Vesilahden kirkko

| Vesilahden kirkko |
| --- | --- |
 Vesilahden kirkko heinäkuussa 2024.
Sijainti:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°18′37.0″N, 23°37′17.0″E
Seurakunta:  Vesilahden seurakunta
Suunnittelija:  Matti Åkerblom ja Carl Fredrik Fredenheim
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vesilahden kirkko on vuonna 1802 rakennettu keltainen puukirkko. Kirkko sijaitsee Vesilahden kirkonkylän läpi kulkevan vanhan maantien varrella.
Kirkon kellotapuli.
Kirkon rakenne, koristelu ja urut

Vesilahden kirkko on muodoltaan päistään särmikäs pitkäkirkko, jossa on matalat ristivarret. Ristikeskustassa on kattoratsastaja, jonka lyhdyn kautta sisätiloihin tulee valoa. Neliömäiset ikkunat ovat kahdessa kerroksessa.
Kirkossa on ristiinnaulitun kuva 1420-luvulta. Tuntemattoman taiteilijan alttaritaulu on 1800-luvulta. Saarnatuolina on 1600-luvulla Turun linnan kirkon tuolin mukaan tehty koristeellinen saarnatuoli. Lehtereiden reunat on Juho Menander koristellut vuonna 1872 Raamatun henkilöitä esittävin kuvin.
Kangasalan urkutehtaan valmistamat Bror Axel Thulén pneumaattiset urut valmistuivat vuonna 1887, ja ne peruskorjattiin 1935.
Kirkon luona, maantien toisella puolella on 1782 valmistunut puinen, kolminivelinen kellotapuli, jonka alin kerros on neliömäinen, kellokerros ja huippu ovat kahdeksankulmaiset. Tapulin rakensi tyrvääläinen rakennusmestari Mikko Lajander. Sen kellot ovat vuosilta 1792 ja 1810.