stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Masako Ono

Masako Ono
Masako Ono on japanilainen odissitanssija. Hän aloitti tanssiharrastuksensa viisivuotiaana. Asuessaan Tokiossa hän harjoitteli länsimaista balettia, jazz- ja hiphop-tanssia. Hänen kiinnostuksensa odissia kohtaan heräsi hänen nähtyään videon Kelucharan Mohapatrasta. Video sai hänet ottamaan yhteyden Intian lähetystöön ja matkaamaan Intiaan vuonna 1996 Protima Bedin Nrityagram-tanssikoulun oppilaaksi. Japanin Newsweek-lehti valitsi hänet vuonna 2008 sadan maailman kunnioitetuimman japanilaisen henkilön listalle. Tokion kaupungin turismijaosto valitsi hänet taide-, kulttuuri- ja turismilähettilääkseen Intiaan vuosina 2019–2020.
Ono vieraili Intiassa ensimmäisen kerran vuonna 1994 arkkitehtuuriopiskelijana katsomaan Taj Mahalia. Hän tutustui samalla eteläintialaisiin tanssimuotoihin kuten bharata natyamiin ja mohiniattamiin. Palattuaan Tokioon hän jatkoi bharata natyam -tanssin opettelua, mutta kiinnostui opettajansa kehotuksesta enemmän odissista. Hän sai Intian lähetystöstä esitteen, jossa kerrottiin Protima Bedin Bangaloren lähistöllä sijainneesta Nrityagram-tanssikoulusta. Hän matkusti sinne 1996 saadakseen Bediltä oppia odissista. Intiassa hän opiskeli myös flamencoa, kalarippayattua ja afrikkalaista tanssia. Protima Bedin oppilaana Onon täytyi harrastaa joogaa ja harjoitella odissia viisi tuntia päivässä. Bedi ei suostunut opettamaan häntä ilman, että hän vakuutti tulevansa ammattimaiseksi odissitanssijaksi.
Ono asettui asumaan Bhubaneswariin ja avioitui odishalaisen Manas Dasin kanssa. Hän perusti oman tanssikoulunsa ja aloitti aviomiehensä kanssa Mudra Foundation -säätiön, jonka tarkoitus on tukea Odishan käsityöperinnettä. Joulukuussa 2015 Ono kutsuttiin esiintymään Intian ulkoministeriön järjestämässä tapahtumassa, jossa yleisöön lukeutui muun muassa pääministerit Narendra Modi ja Shinzo Abe. Hän lukeutuu harvoihin odissitanssijoihin, jotka ovat oikeutettuja saamaan tukea ulkomaisille esiintymisilleen Intian kulttuurisuhteiden neuvostolta.
Marika Lindholm

Marika Eklund vuonna 1966.
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | 4 × 400 m |  |
Marika Irene Lindholm (omaa sukua Eklund, s. 14. huhtikuuta 1948 Hanko) on suomalainen pikajuoksija.
Lindholm, silloin nimellä Eklund, voitti EM-hopeaa 4 × 400 metrin viestissä Roomassa 1974. Vuoden 1971 EM-kisoissa Helsingissä hän sijoittui 400 metrillä kuudenneksi ajallaan 53,35 ja viestissä seitsemänneksi. Samana vuonna hän juoksi ennätyksikseen 200 metrillä SE-ajan 23,5 ja 400 metrillä ensin SE:n 53,0, jota paransi samana vuonna aikaan 52,7 (jolla oli kauden maailmantilaston kahdeksas). Lindholm osallistui 400 metrillä myös olympialaisiin 1972 ja 1976, mutta karsiutui molemmilla kerroilla toisella kierroksella. Hän oli molemmissa olympialaisissa mukana Suomen viestijoukkueessa, joka sijoittui 1972 seitsemänneksi ja 1976 kuudenneksi.
Kalevan kisoissa Lindholm voitti Suomen mestaruuden 200 ja 400 metrillä vuonna 1971. Lisäksi hän saavutti 100 metrillä hopeaa vuonna 1970 ja pronssia 1968 ja 1969, 200 metrillä hopeaa 1970 ja pronssia vuosina 1966, 1968. 1969, 1974 ja 1975, 400 metrillä pronssia 1975 ja 1976. Sisäratojen SM-kisoissa hän saavutti 60 metrillä kultaa 1967 ja 1969 ja hopeaa 1968 ja 1974 sekä 400 metrillä pronssia 1976. Viestijuoksun SM-kisoissa hän saavutti 4 × 100 metrillä kultaa 1968 ja 1971, hopeaa 1966, 1967, 1969, 1970, 1974, 1975 ja pronssia 1976 sekä 4 × 400 metrillä kultaa 1971, 1972 ja 1976, hopeaa 1970, 1974 ja 1975. Seuratasolla Lindholm edusti Hangö Idrottsklubbia.
Maakaasubussi

Maakaasubussi (Mercedes-Benz Citaro) Ruotsissa
Helsingin Bussiliikenteen Volvo 8500LE-maakaasubussi
Maakaasubussi on linja-auto, joka käyttää polttoaineena maakaasua. Tyypillisiä tuntomerkkejä näillä busseilla ovat katon päällä oleva iso "kuhmu", eli maakaasusäiliö ja dieselmoottorin äänestä poikkeava matala hyminä.
Maakaasubussien käyttö vähentää hiukkasten ja typen oksidien päästöjä sekä laskee liikenteen melutasoa verrattuna perinteisiin linja-autoihin. Maakaasubussien etuja ovat ympäristöystävällisyyden lisäksi alemmat käyttökustannukset ja haittoja puolestaan hankinta- ja huoltokustannukset. Maakaasubussi on noin 40 000 euroa kalliimpi kuin perinteinen dieselkäyttöinen linja-auto. Lisäksi haittapuoli on se, että maakaasu voi olla räjähdysherkkää sisätiloihin joutuessaan ja tämän johdosta maakaasubusseilla ei saa ajaa esimerkiksi Kampin keskuksen maanalaiselle linja-autoasemalle kuten Helsingin Kampin linja-autoasemalle. Maakaasun käyttäminen polttoaineena edellyttää myös korkeaa painetta kestäviä kaasusäiliöitä jotka ovat tilaavieviä, painavia ja kalliita. Saman toimintamatkan saavuttamiseksi maakaasubussien polttoainesäiliö vaatii kuusi kertaa suuremman tilavuuden verrattuna dieseltankkiin.
Maakaasubussit Suomessa

Maakaasubusseja oli Suomessa käytössä vain pääkaupunkiseudulla.milloin? Bussit tankattiin Helsingin Bussiliikenne Oy:n varikolla Ruskeasuolla, Pirkkolan tankkausasemalla tai tankkausasemalla Helsingin Malmilla, Tattarisuon teollisuusalueen tuntumassa.
Helsingin ensimmäiset maakaasubussit otti käyttöön Tammelundin Liikenne Oy vuonna 1996. Nämä bussit ovat liikennöineet Helsingin kaupungin alueella siitä alkaen. HKL-Bussiliikenne (nyk. Helsingin Bussiliikenne Oy) otti ensimmäiset maakaasubussit käyttöön vuonna 1998. Concordia Bus Finland sai kolme ainoaa maakaasubussiansa vuonna 2000. Ne poistettiin tammikuussa 2011. 11.8.2007 Helsingin sisäisessä liikenteessä oli käytössä 84 maakaasubussia, joista 62 kpl Helsingin Bussiliikenteellä, 11 kpl Tammelundin Liikenteellä ja loput Concordia Bus Finlandilla.[lähde? ] Vuonna 2009 Helsingin Bussiliikenteellä oli 85 maakaasubussia.
Vuoden 2011 alussa Helsingin seudulla oli käytössä noin sata maakaasubussia[lähde? ], mutta maakaasubussien suosio oli laskussa muun muassa kiristyneen maakaasuverotuksen vuosi. Lopulta vuonna 2013 Helsingin Bussiliikenne Oy ilmoitti luopuvansa maakaasubusseistaan osana yhtiön säästöohjelmaa ja korvaavansa ne joko diesel- tai hybridikalustolla.
Manassas Park

| Manassas Park |
| --- | --- |
 Manassas Parkin monitoimitalo.

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Virginia
Piirikunta:  Manassas Park ei kuulu piirikuntaan
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,86 km²
 – Josta vettä:  0,00 km² 
Väkiluku (2010):  14 273
Aikavyöhyke:  UTC-5 (kesäaika UTC-4)
 
 Kaupungin kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Manassas Park on itsenäinen kaupunki Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 14 273. Kunta sai kaupunkioikeudet vuonna 1974. Jeanette Rishell toimii Manassas Parkin pormestarina.
Kuvia kaupungista

Virginia State Route 28 Manassas Parkin kohdalla.
Conner House oli Etelävaltioiden kenraali Joseph E. Johnstonin päämaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manassas Park Wikimedia Commonsissa
Karma Musiikki

| Karma Musiikki |
| --- | --- |

Emoyhtiö:  Suomen Musiikki
Perustettu:  2008
Perustajat:  Seppo Lampela
Tyylilajit:  hip hop
Kotimaa:  Suomi
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karma Musiikki oli suomalainen hip hop -musiikkiin suuntautunut levy-yhtiö. Yhtiön perusti Steen1:senäkin tunnettu Seppo Lampela. Levy-yhtiön toiminta loppui vuonna 2012 ja entisten artistien levyjä julkaistiin mm. Monsp Recordsin ja Suomen Musiikin kautta.
Artistit

Bulle
Eräs
Jake The Break & Flam
Koivuniemen Herrat
Kolmiodraama
Pono
Rauhatäti
Retale
Timi Lexikon
Panama Rayo (2009-2011)
Leijona (2009-2010)
Pikkupiru & Adebizi (2009-2010)
Julkaisut

Saurus: Neon Saurus (2009)
Bulle: Äidinkielel (2010)
Timi Lexikon: Vähät valitan (2010)
Jake The Break & Flam: Rattaat pyörimään (2011)
Kolmiodraama: Jotain tasottavaa (2011)
Retale: Mindfuck (2011)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Karma Musiikki Myspacessa (englanniksi)
Karma Killer

| Karma Killer Negative |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2007
 Julkaistu: 7. elokuuta 2008
 Tyylilaji: hard rock, glam metal
 Kesto: 45.45
 Levy-yhtiö: Hype
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 3.
Negativen muut julkaisut
| Anorectic 2006 | Karma Killer 2008 | God Likes Your Style 2009 |
Karma Killer on suomalaisen hard rock -yhtye Negativen neljäs studioalbumi. Albumi julkaistiin 17. toukokuuta 2008 ja siltä julkaistiin kolme singleä: Won't Let Go, Giving Up! ja An Ornament. Won't Let Go -kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo. Julkaisuviikollaan albumi pääsi välittömästi Suomen virallisen albumilistan sijalle 3. Kitaristi Jukka Mikkonen ei enää kuulunut yhtyeen kokoonpanoon, koska hänet erotettiin yhtyeestä tammikuussa 2008. Hänen tilalleen valittiin kesän 2008 keikoiksi Technicolour-yhtyeestä tuttu Gary, mutta hän ei enää jatkanut Negativessa. Hän ei soita levyllä.
Kappaleet

A Devil on My Shoulder – 3.48
Sealed – 3.17
Won't Let Go – 3.42
Motherfucker (Just Like You) – 3.51
Giving Up! – 5.00
An Ornament – 6.01
Dead As We – 3.40
Anna Simona – 4.12
Lust N' Needs – 3.09
Gravity of Love – 9.00
Kokoonpano

Jonne Aaron – laulu
Lauri Markkula – kitara
Antti Aatamila – basso
Janne Heimonen – rummut
Janne Kokkonen – koskettimet
Arvostelut

Desibeli.net:
Soundi:
Mario Bellini

Mario Bellini
Mario Bellini (s. 1. helmikuuta 1935) on italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän syntyi Milanossa, valmistui kaupungin polyteknisestä 1959 ja on sitä seuranneina vuosikymmeninä luonut menestyksekkään uran niin Italiassa kuin ulkomaillakin. Hän on voittanut useita Compasso d’Oro -palkintoja.
Bellini suunnitteli Olivettille useita kirjoituskoneita ja Programma 101 -pöytälaskukoneen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mario Bellini Wikimedia Commonsissa
Mackayjärvi

| Mackayjärvi |
| --- | --- |
 Sentinel 2 -satelliitin kuva Mackayjärvestä vuonna 2017
Valtiot:  Australia
Paikkakunta:  Länsi-Australia, Pohjoisterritorio
Koordinaatit:  22°30′00″S, 128°35′00″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  362  m 
Pituus:  100  km
Leveys:  50  km 
Pinta-ala:  3,494 km²
Keskisyvyys:  3 m
Suurin syvyys:  100 m
 fiMackayjärvi 
Mackayjärvi on Isolla Hiekka-aavikolla sijaitseva suolajärvi. Mackayjärvi on Australian neljänneksi suurin järvi. Se sijaitsee Länsi-Australian ja Pohjoisterritorion rajalla. Aboriginaaliheimo pintupit kutsuvat sitä nimellä Wilkinkarra.[lähde? ]
Järvi on Länsi-Australian suurin, ja sen pinta-ala on 3 494 neliökilometriä. Järven korkeus vaihtelee alueen mukaan.[lähde? ]
Mackayjärvi on nimetty australialaisen tutkimusmatkailijan Donald George Mackayn mukaan.
Käännös suomeksi
Jääpallon alle 15-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut

Jääpallon alle 15-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut on Kansainvälisen jääpalloliiton järjestämä alle 15-vuotiaiden miesten maajoukkueiden kansainvälinen jääpalloturnaus.  Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran 1994, ja kisat 1994–1988 pelattiin alle 16-vuotiaiden joukkueilla. Alle 15-vuotiaat ovat nuorin juniori-ikäluokka, joka kilpailee jääpallon maailmanmestaruudesta. Alle 15-vuotiaiden MM-kilpailut käydään joka toinen vuosi.
Kilpailuiden menestyneimmät maat ovat Ruotsi ja Venäjä, jotka ovat voittaneet neljä maailmanmestaruutta. Suomi on voittanut mestaruuden kahdesti.
Kilpailut ja mitalistit

| Vuosi | Isäntämaa | Mestari | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 |  Ruotsi |  Ruotsi |  Suomi |  Venäjä |
| 1995 |  Ruotsi |  Venäjä |  Suomi |  Ruotsi |
| 1996 |  Suomi |  Suomi |  Ruotsi |  Venäjä |
| 1998 |  Kazakstan |  Ruotsi |  Venäjä |  Kazakstan |
| 2002 |  Ruotsi |  Venäjä |  Ruotsi |  Suomi |
| 2004 |  Venäjä |  Suomi |  Venäjä |  Ruotsi |
| 2006 |  Ruotsi |  Ruotsi |  Venäjä |  Suomi |
| 2008 |  Venäjä |  Venäjä |  Ruotsi |  Suomi |
| 2010 |  Suomi |  Ruotsi |  Venäjä |  Suomi |
| 2012 |  Venäjä |  Venäjä |  Ruotsi |  Suomi |
| 2014 |  Ruotsi |  Venäjä |  Suomi |  Ruotsi |
| 2016 |  Suomi |  Venäjä |  Ruotsi |  Suomi |
| 2018 |  Ruotsi |  Venäjä |  Ruotsi |  Suomi |
Mitalitaulukko

| Sijoitus | Maa | Mestaruus | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Venäjä | 7 | 4 | 2 |
| 2. |  Ruotsi | 4 | 6 | 3 |
| 3. |  Suomi | 2 | 3 | 7 |
| 4. |  Kazakstan | 0 | 0 | 1 |
Matkakeskustunneli

Matkakeskustunnelia itään päin kuvattuna.
Matkakeskustunneli on kävelytunneli Tampereen keskustassa. Se yhdistää asema-aukion Tullin alueeseen.
Tunneli lähtee Tampereen rautatieasemalta entisen Ale-Pubin kohdalta ja kulkee henkilöratapihan alitse päättyen Tullin alueelle rakennetun toimistotalon, KSOY Pendoliinon alakertaan. Tunnelista tulee neljä hissi- ja kolme liukuporrasnousua asemalaitureille. Matkakeskustunnelin pituus on 100 metriä. Tunneli on kahdeksan metriä leveä, ja sen molemmissa päissä on liiketilaa.
Matkakeskustunneli avattiin 1. heinäkuuta 2008. Myöhemmin rakennetaan vielä radan suuntainen, Matkakeskustunnelin ja nykyisen asematunnelin yhdistävä Pendolino-tunneli.
Matkakirjeitä Maasta

| Matkakirjeitä Maasta> Letters from the Earth.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Mark Twain
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1962
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Kivivuori
Kuvittaja:  R. Westrén-Doll
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1963
Sivumäärä:  215
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Matkakirjeitä Maasta (engl. Letters from the Earth) on Mark Twainin postuumisti julkaistu kirja. Vuonna 1962 julkaistun teoksen toimitti Bernard DeVoto. Valikoima teoksesta ilmestyi suomeksi Kristiina Kivivuoren suomennoksena 1963 Gummeruksen kustantamana.
Teoksessa kristinuskon Jumala luo koemielessä pienen pallon, jolle hän antaa nimeksi Maa. Jumalan palvelija, arkkienkeli Saatana, arvostelee liian kärkevästi herransa luomuksia ja hänet karkotetaan määräajaksi katsomaan, miten koe edistyy. Saatana kirjoittaa tovereilleen Mikaelille ja Gabrielille Maan ihmisten olevan mielipuolia.
Martin Cibák

| Martin Cibák |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1980 (ikä 44) Liptovský Mikuláš, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Slovakia
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Cobby
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Neftehimik Nižnekamsk
Sarja:  KHL
Pelinumero:  8
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–
Aik. seurat:  MHk 32 Liptovský Mikuláš (SloEL), Detroit Vipers (IHL), Tampa Bay Lightning (NHL), Springfield Falcons (AHL), Hershey Bears (AHL), HC Plzeň 1929 (CZE), HC Košice (CZE), Frölunda HC (Elitserien), Södertälje SK (Elitserien), Spartak Moskova (KHL), Severstal Tšerepovets (KHL)
NHL-varaus:  252. varaus, 1998 Tampa Bay Lightning
Martin Cibák (s. 17. toukokuuta 1980 Liptovský Mikuláš, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa KHL:ssä pelaavaa Neftehimik Nižnekamskia.
Cibák voitti Stanley Cupin vuonna 2004 Tampa Bay Lightningin paidassa.
Mario Bava

Mario Bava vuonna 1975.
Mario Bava (31. heinäkuuta 1914 San Remo Italia – 25. huhtikuuta 1980 Rooma Italia) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli kuvataiteita mutta päätyi lopulta isänsä Eugenio Bavan tavoin elokuva-alalle. Bava tunnetaan etenkin giallo- ja kauhugenreä edustavista elokuvistaan. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1980.
Bavan esikoisohjaus Paholaisen naamio (1960) toi hänelle heti kansainvälistä kuuluisuutta. Muutamien peplum-elokuvien jälkeen hän ohjasi vuonna 1963 elokuvan La ragazza che sapeva troppo (Tyttö joka tiesi liikaa), jonka katsotaan aloittaneen giallo-genren. Scifi-kauhuelokuva Terrore nello spazio (1965) on Alien-elokuvasarjan esikuva, ja vuoden 1968 elokuvassa Diabolik – mies mustassa Jaguarissa Bava käytti sarjakuvaa luovasti tarinan pohjana.
Mario Bavan poika Lamberto Bava (s. 1944) aloitti ohjaajan uransa toimimalla isänsä apulaisohjaajana 14 vuoden ajan.
Filmografia

L'orecchio (1946)
Anfiteatro Flavio (1947)
Legenda Sinfonica (1947)
Santa notte (1947)
Variazioni sinfoniche (1949)
Persian miekka (Esther and the King, 1960)
Paholaisen naamio (La maschera del demonio, 1960)
Viikinkien kosto (Gli invasori, 1961)
Herkules voittaa helvetin (Ercole al centro della terra, 1961)
Aladdinin ihmeet (Le meraviglie di Aladino, 1961)
La frusta e il corpo (1963, nimellä John M. Old)
I tre volti della paura (1963)
La ragazza che sapeva troppo (1963)
La strada per Fort Alamo (1964, nimellä John M. Old)
Himotappaja (Sei donne per l'assassino, 1964)
Terrore nello spazio (1965)
Spie vengono dal semifreddo (1966)
Operazione paura (1966)
Koston tikarit (I coltelli del vendicatore, 1966)
Ringo del Nebraska (1966) (ei mainittu)
Diabolik – mies mustassa Jaguarissa (Diabolik, 1968)
Tappavat kaverit (Roy Colt e Winchester Jack, 1970)
Kalman hääyö (La rosso segno della follia, 1970, perustuu Agatha Christien romaaniin Eikä yksikään pelastunut)
5 bambole per la luna d'agosto (1970)
Reazione a catena (1971)
Quante volte... quella notte (1972)
Verinen paroni (Gli orrori del castello di Norimberga, 1972)
Lisa e il diavolo (1973)
Cani arrabbiati (1974)
Shock (1977)
La venere di Ille (1979) (TV)
Mark Onwuha Unegbu

Mark Onwuha Unegbu (30. kesäkuuta 1917 Arondizuogu – 31. lokakuuta 2002) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Onitsha-Owerrin apostoliseen vikariaattiin 30. kesäkuuta 1944 ja inkardinoitiin Owerrin apostoliseen vikariaattiin 12. helmikuuta 1948. Unegbu inkardinoitiin 23. kesäkuuta 1958 Umuahian hiippakuntaan.
25. kesäkuuta 1970 Unegbu sai nimityksen Owerrin hiippakunnan johtoon, ja piispaksi vihkiminen seurasi 20. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francis Arinze, jota avustivat Anthony Gogo Nwedo ja Dominic Ignatius Ekandem. Unegbu jäi eläkkeelle 1. heinäkuuta 1993.
Martin Crane

| Martin Crane |
| --- | --- |
Ensimmäinen jakso:  The Good Son
Viimeinen jakso:  Goodnight, Seattle
Näyttelijä:  John Mahoney
Henkilötiedot
Ammatti:  eläkeläinen, aiemmin poliisi
Perhe:  Walt Crane (veli) Zora Crane (käly) Nikos Crane (veljenpoika) Frederick Crane (lapsenlapsi) David Crane (lapsenlapsi)
Puoliso(t):  Hester Crane (kuollut) Ronee Crane
Lapset:  Frasier Crane Niles Crane
Infobox OKNimi-testi OK: 
Martin ”Marty” Crane on fiktiivinen hahmo televisiosarjassa Frasier. Hän on sarjan päähenkilön Frasier Cranen eläkkeellä oleva isä, joka asuu tämän luona. Martinia näyttelee John Mahoney.
Martin on syntynyt ja asunut koko ikänsä Seattlessa. Hän oli naimisissa poikiensa Frasierin ja Nilesin psykiatriäidin Hesterin kanssa tämän kuolemaan saakka. Hän on luonut uransa poliisina ja on toiminut myös ratsupoliisina, jolloin hän ratsasti rakkaalla Agides-hevosellaan. Myöhemmin urallaan hänet ylennettiin rikosetsiväksi. Martin on myös palvellut Korean sodassa. Hän joutui jäämään eläkkeelle poliisivoimista, kun häntä ammuttiin lonkkaan ja hän vammautui pysyvästi. Martin muutti vastikään Bostonista palanneen Frasier-poikansa luokse, ja häntä hoitamaan palkattiin englantilainen fysioterapeutti Daphne Moon, jonka kanssa hän ystävystyi nopeasti.
Hester kieltäytyi aikoinaan aluksi Martinin kosinnasta, mutta suostui myöhemmin huomatessaan olevansa raskaana. Avioliitto oli suurimmaksi osin onnellinen lukuun ottamatta Hesterin kauan sitten tapahtunutta syrjähyppyä perheystävän kanssa. Pariskunta kuitenkin pääsi tästä yli, ja Martin viihtyi Hesterin kanssa kunnes tämä kuoli sairauteen. Hesterin kuolema on vaikuttanut Martiniin syvästi, mikä on osaltaan saattanut olla syynä hänen eristäytymisestään pojistaan ja epäluuloihin uusia seurustelusuhteita kohtaan.
Muutettuaan Frasierin luo Martin alkaa paikata suhdettaan poikiinsa, joiden täysin erilaiset persoonallisuudet aiheuttavat hänelle toistuvasti harmaita hiuksia. Martin itse on rento, maanläheinen ja työväenluokkainen, kun hänen poikansa taas ovat tulleet enemmän Hesteriin. Martin ystävystyy myös Daphnen sekä etenkin Frasierin ohjelman tuottajan Roz Doylen kanssa, joka näyttää olevan hänelle kuin oma tytär. Lisäksi eräs Martinin läheisimmistä ystävistä on hänen uskollinen jackrussellinterrierinsä Eddie.
Martin auttaa usein Frasierin ja Nilesin pulasta: vaikka nämä ovat intellektuellimpia kuin isänsä, Martinilla on maalaisjärkeä. Hän onkin tärkeä tasapainottaja poikien elämässä. Hän myös uskaltaa kritisoida heidän elitistisiä elintapojaan kokiessaan heidän menevän liian pitkälle.
Sarjan aikana Martinilla on kaksi vakavampaa suhdetta. Sherry Dempseyn kanssa hän seurustelee tovin, mutta he eroavat. Frasierin finaalijaksossa Martin menee naimisiin Frasierin ja Nilesin entisen lastenhoitajan Roneen kanssa.
Martin Dahlin

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 16. huhtikuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Uddevalla, Ruotsi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180
Junioriseurat
: Malmö FF
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1987–1991 | Malmö FF | 8 | (1) |
| 1991–1996 | Borussia Mönchengladbach | 147 | (68) |
| 1996–1997 | AS Roma | 4 | (0) |
| 1996–1997 | → Borussia Mönchengladbach (laina) |  |  |
| 1997–1999 | Blackburn Rovers FC | 27 | (4) |
| 1998–1999 | → Hamburger SV (laina) | 8 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 194 | (73) |
Maajoukkue
| 1989–1997 | Ruotsi | 62 | (30) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jalkapallo.MM-jalkapallo  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jalkapallo.MM-jalkapallo  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jalkapallo.MM-jalkapallo  | Maa:   Ruotsi> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Yhdysvallat 1994 | jalkapallo |  |
Martin Dahlin (s. 16. huhtikuuta 1968 Lund, Ruotsi) on entinen ruotsalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Dahlin oli tärkeässä roolissa Ruotsin maajoukkueessa, kun Ruotsi voitti pronssia vuoden 1994 MM-kisoista, ja teki turnauksessa neljä maalia. Hän kuului maajoukkueeseen myös vuoden 1992 EM-kotikisoissa, jossa Ruotsi ylsi välieriin saakka. Yhteensä Ruotsin maajoukkueessa Dahlin teki 29 maalia 60:ssä pelaamassaan ottelussa.
Vuonna 1993 Dahlin valittiin Ruotsin vuoden parhaaksi jalkapalloilijaksi. Aktiiviurallaan hän edusti Malmöä, Borussia Mönchengladbachia, AS Romaa, Blackburn Roversia ja HSV:tä.
Maria Furuhjelm

Marie (Maria) Lovisa Furuhjelm (o.s. Gripenberg, 26. tammikuuta 1846 Mustiala – 19. maaliskuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen kansanvalistaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Maria ja -il-.
Maria Furuhjelmin vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Johan Ulrik Sebastian Gripenberg ja Maria Lovisa Öhrnberg. Hänen sisariaan olivat Aleksandra Gripenberg ja Elisabeth Stenius-Aarneenkallio.
Furuhjelmin kirjallinen ura alkoi 18-vuotiaana, kun hän 1864–1865 julkaisi lastenkertomuksia turkulaisessa pennikirjastossa Pennibibliotek. Hän jatkoi kirjoittamista myös mentyään naimisiin 1874 Evon metsäopiston lehtori J. E. Furuhjelmin (k. 1901) kanssa. Furuhjelmin laajin teos on 1879 ilmestynyt romaani Skilda vägar, jota pidetään Suomen ensimmäisenä tyttökirjana.
Furuhjelm kiersi myös kansanvalistajana eri puolilla Suomea pitäen kansantajuisia esitelmiä kodinhoidosta, lastenkasvatuksesta ja naisasiasta. Hän kirjoitti 1890-luvulla näihin aihepiireihin liittyviä valistuskirjasia, joita julkaistiin Suomen Naisyhdistyksen yleishyödyllisessä kirjastossa ruotsiksi sekä Hilda Käkikosken kääntäminä suomeksi. Furuhjelm kirjoitti lisäksi artikkeleita sanomalehtiin ja kirjalliseen Excelsior-kalenteriin sekä Koti ja Yhteiskunta -lehteen.