stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kawasaki Ki-100
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.08000008,80 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&012.&&&&0012,00 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.07500003,75 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&020.&&&&0020,00 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02700.&&&&002 700 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Mitsubishi Ha-112-II 14-sylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&01100.&&&&001 100 kW (&&&&&&&&&&&01500.&&&&001 500 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0590.&&&&00590 km/h 10 000 metrissä
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02000.&&&&002 000 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&010670.&&&&0010 670 m
Nousuaika: 20 min 10 000 metriin
Aseistus
2 × 12,7 mm konekivääriä
2 × 20 mm tykkiä
2 × 250 kg pommia tai
2 × lisäpolttoainesäiliöä
Aiheesta muualla

http://www.aviastar.org/air/japan/kawasaki_ki-100.php
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=563
http://www.world-war-2-planes.com/Kawasaki-Ki-100.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.century-of-flight.net/Aviation%20history/photo_albums/timeline/ww2/Kawasaki%20Ki%20100.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Khan Tengri

Khan Tengri
Khan Tengri auringonlaskun aikaan.
| --- | --- |
Sijainti:   Kazakstan  Kirgisia  Kiina Kirgisia, Kazakstan ja Kiinan kansantasavalta
Vuoristo:  Tienšan
Korkeus merenpinnasta:  7 010 m
Prominenssi:  1 685  m 
Ensimmäinen nousu huipulle:  1931 Mihail Pogrebetski
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Khan Tengri on vuori Tienšanin vuoristossa. Se sijaitsee Kirgisian, Kazakstanin ja Kiinan rajalla itään Issyk Kul -järvestä. Vuoren geologinen korkeus on 6 995 metriä, mutta huipun jäätikkö kohoaa 7 010 metriin. Tästä syystä se luetaan yli 7 000 metriä korkeisiin vuoriin. Khan Tengrin muita nimiä ovat Khan Tangiri Shyngy, Kan-Too Chokusu, Pik Khan-Tengry ja Hantengri Feng.
Khan Tengri on Tienšanin toiseksi korkein vuori siitä 16 kilometriä etelään sijaitsevan Džengiš Tšokusun jälkeen. Se on Kazakstanin korkein ja Kirgisian kolmanneksi korkein vuori. Khan Tengri on myös maailman pohjoisin yli 7 000 metriä korkea vuori.
Muodot

Khan Tengri on pyramidimainen, lumen ja jään peittämä vuori. Auringonlaskun aikaan sen marmoririnteet loistavat punaisena, mistä johtuu sen kazakinkielinen lempinimi "Kan Tau", verivuori. Khan Tengriä luultiin pitkään Tienšanin korkeimmaksi vuoreksi, koska se on muodoltaan paljon näyttävämpi kuin yli 400 metriä korkeampi Džengiš Tšokusu. Todellisuudessa se on ainoastaan Tengri Tagin sivuvuoriston korkein.
Historia

Pjotr Semjonov näki huipun 1857 ensimmäisenä eurooppalaisena.
Ensinousun huipulle teki 1931 Mihail Pogrebetskin ukrainalainen retkikunta etelästä, länsiharjannetta pitkin. M. Kuzminin retkikunta teki ensinousun pohjoisen puolelta 1964. Khan Tengri oli yksi niistä viidestä huipusta, jotka neuvostoliittolaisen vuorikiipeilijän oli valloitettava ansaitakseen arvostetun Lumileopardipalkinnon.
Vuonna 2004 vuorella tapahtui katastrofi, kun toistakymmentä kiipeilijää sai surmansa lumivyöryn iskiessä suosituimmalle reitille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Khan Tengri on SummitPost (englanniksi)
Khan Tengri on Peakware (englanniksi)
Khan-Tengri/Kyrgyzstan climbing information arkistokopio Internet Archiven palvelimella (englanniksi)
Khan-Tengri 2007 Polish Expedition (puolaksi)
Eteläisen Inylchek -jäätikön perusleiri 4 000 metrin korkeudessa jäätikön etelämoreenilla, lähellä Pik Chapaevaa, Khan Tengri kauempana.
Kierikkala (Hämeenkyrö)

Myllykolun mökki, kirjailija F. E. Sillanpään lapsuudenkoti Kierikkalassa.
Kierikkala on kylä Hämeenkyrössä Pirkanmaalla. Kierikkalan nähtävyyksiin kuuluvat kirjailija F. E. Sillanpään synnyinkoti Myllykolu, sen yhteydessä toimiva Myllykolun kesäteatteri  sekä entisen tehtaan työläisten asuntola "Kierikka"lähde?.
Kirjallisuutta

Hannu, Jouko (toim.): Tarinoita : kyläkirja : Heinijärvi, Herttuala, Kalkunmäki, Kierikkala, Laitila, Vanaja. Heinijärven kyläyhdistys, 2008. ISBN 978-952-92-2882-9.
Hannu, Jouko (toim.): Taatan kylät : lisää tarinoita Heinijärven koulupiiristä : Heinijärvi, Herttuala, Kalkunmäki, Kierikkala, Laitila, Vanaja. Heinijärven kyläyhdistys, 2014. ISBN 978-952-93-1723-3.
| n k Hämeenkyrö |
| --- | --- | --- |
 Pirkanmaa  Tampereen seutukunta 
| Kylät |  Haukijärvi  Heinijärvi  Herttuala  Kirkonkylä  Jumesniemi  Järvenkylä  Kaipio  Kierikkala  Kintus  Komi  Kostula  Kuustenlatva  Kyröskoski  Kyröspohja  Köhkörö  Laitila  Lavajärvi  Mahnala  Pinsiö  Sarkkila  Sasi  Sirkkala  Timi  Vaivia  Vanaja  Vesajärvi  Äkönmaa  |  |
Lauri Kettunen (taloustieteilijä)

Lauri Kettunen (s. 30. kesäkuuta 1935 Kuhmoniemi, vuodesta 1937 alkaen Kuhmo) on suomalainen maatalousekonomisti. Hän oli vuodesta 1973 Maatalouden taloudellisen tutkimuslaitoksen markkinatutkimusosaston osastonjohtaja professorin arvolla. Hän tutki maatalouspolitiikka tilastomatemaattisin menetelmin, ja toinen hänen tutkimusaiheensa on ollut maatalouden tulevaisuus.
Opinnot

Kettunen kirjoitti ylioppilaaksi Nurmeksen yhteislukiosta vuonna 1954. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa filosofisessa tiedekunnassa ja suoritti luonnontieteiden kandidaatin tutkinnon (1960) ja sen jälkeen valtiotieteellisessä tiedekunnassa, jossa hän suoritti valtiotieteiden kandidaatin tutkinnon (1965), valtiotieteiden lisensiaatin tutkinnon (1966) ja valtiotieteiden tohtorin tutkinnon (1968) kansantaloustieteessä. Hän opiskeli Northwestern Universityssä Yhdysvalloissa ASLA/Fulbright-stipendiaattina 1962-63 ja suoritti siellä Master of Arts tutkinnon kansantaloustieteessälähde?.
Ura

Kettunen toimi Maatalouden taloudellisessa tutkimuslaitoksessa erilaisissa tutkimustehtävissä vuosina 1959-68, Turun yliopistossa tilastotieteen apulaisprofessorin viranhoitajana 1968-70 ja Helsingin yliopiston kansantaloustieteen apulaisprofessorin viranhoitajana 1968-70. Vuonna 1970 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kansantaloustieteen apulaisprofessorin virkaan. Lukuvuonna 1972-1973 hän oli ASLA/Fulbright stipendiaattina vierailevana tutkijana University of Pennsylvaniassa Wharton Schoolissa. Hänet nimitettiin Maatalouden Taloudellisen Tutkimuslaitoksen markkinatutkimusosaston osastonjohtajaksi (professoriksi) alkaen 1. kesäkuuta 1973. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1998. Hän oli Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan maatalouspolitiikan dosentti vuosina 1979-1998.
Kettunen on toiminut tutkimustyönsä ohessa monissa maatalouteen ja maatalouspolitiikkaan liittyvissä tehtävissä niin kotimaassa kuin kansainvälisissä järjestöissä kuten EU, OECD, FAO, ECE ja IPCC. Hän on ollut mukana Pohjoismaiden maataloustutkijain yhdistyksen NJF ja Euroopan maatalousekonomistien yhdistyksen EAAE toiminnassa.
Huomionosoitukset

Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan kunniatohtori 1996
Tarton maatalousyliopiston kunniatohtori 1998
Suomen Maataloustieteellisen Seuran kunniajäsen 2009
Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan I luokan ritarimerkki 1987
Valtion virka-ansiomerkki XXX 1992
Maa- ja Metsätaloustuottajain Keskusliiton kultainen ansiomerkki 1997
Aiheesta muualla

Maatalous tienhaarassa. Agriculture at the Crossroads. Lauri Kettusen 60-vuotisjuhlajulkaisu. Maatalouden taloudellisen tutkimuslaitoksen julkaisuja no. 77. Helsinki : Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos 1995 ISBN 952-9538-56-1
Aaro Jalas: Maa, talous ja tieto. Taloustutkimusta maareformeista EU-Suomeen, Helsinki: MTT taloustutkimus 2003 ISBN 951-687-134-8
Osa Kettusen julkaisuista on luettavissa ja ladattavissa Luonnonvarakeskuksen (Luke) Jukuri-palvelussa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Oiva Ketonen

| Oiva Ketonen |
| --- | --- |
 Oiva Ketonen vuonna 1966.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. tammikuuta 1913 Teuva
Kuollut: 3. syyskuuta 2000 (87 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Rolf Nevanlinna
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  filosofia
Palkinnot:  akateemikon arvonimi 1980 Warelius-palkinto 1985
Oiva Toivo Ketonen (21. tammikuuta 1913 Teuva – 3. syyskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen filosofi, joka toimi Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian professorina vuosina 1951–1977. Filosofina Ketonen oli Eino Kailan oppilas. Hänen oma tutkimustyönsä liittyi matematiikkaan ja teoreettiseen filosofiaan. Ketonen sai akateemikon arvonimen vuonna 1980.
Ura

Ketonen syntyi Teuvalla ja opiskeli ensin Helsingin yliopistossa matematiikkaa mutta kiinnostui filosofiasta kuultuaan Eino Kailan luentoja. Filosofiaa hän opiskeli samaan aikaan Erik Steniuksen ja G. H. von Wrightin kanssa. Ketonen oli nykyaikaisen logiikan uranuurtajia Suomessa. Hänen väitöskirjansa Predikaattikalkyylin täydellisyydestä valmistui 1943. Ketonen oli useita kertoja vierailevana tutkijana Englannissa ja Yhdysvalloissa.
Ketonen kirjoitti ennen kaikkea tieteenfilosofiasta ja -historiasta sekä myös laajemmalle yleisölle suunnattuja filosofiaa ja etiikkaa käsitteleviä teoksia. Luonnontieteellisen todellisuuskäsityksen kehitystä Ketonen kuvasi erityisesti teoksissaan Suuri maailmanjärjestys ja Eurooppalaisen ihmisen maailmankatsomus. Tämän lisäksi Ketonen oli merkittävä yliopistopoliittinen vaikuttaja ja korkeakoulututkimuksen kehittäjä. Hän osallistui Suomen korkeakoulu- ja tiedehallinnon kehittämiseen muun muassa toimimalla korkeakoulujärjestelmän kehittämiseen tähtäävän työryhmän puheenjohtajana sekä korkeakouluneuvoston ensimmäisenä puheenjohtajana. Työ johti korkeakoulujen kehittämislain säätämiseen, mikä takasi kunkin korkeakoulun määrälliset vähimmäistavoitteet vuosiksi 1967–1981.
Eläkevuosinaan Ketonen oli aktiivinen kulttuurikeskustelija. Hän laati teräviä puheenvuoroja Suomen 1980-luvun henkisestä tilasta. Suomen sisällissodan ongelmaa ja sen kipupisteitä hän analysoi teoksessa Kansakunta murroksessa (1983). Hän tulkitsi sodan osoittaneen suomalaisen sivistyksen ohueksi myös sivistyneistön piirissä. Myös teos Kohtalon vaihtoehdot (1989) liikkui sivistyneistön ja siltä vaadittavan kansalaisrohkeuden aiheessa.
Palkinnot ja tunnustukset

Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto 1985
Teoksia

Predikaattikalkyylin täydellisyydestä.  Porvoo:  Erip. Filosofisen yhdistyksen vuosikirjasta Ajatus X, 1941.
Suuri maailmanjärjestys: Tutkimus maailmankuvan historiasta.  Helsinki:  Otava, 1948.
Suomalainen tiedeakatemia 1908–1958 1959
Eurooppalaisen ihmisen maailmankatsomus.  Helsinki:  Otava, 1961.
Valkolakista väitöskirjaan: Korkeakoulupolitiikan näköaloja.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1964.
Tiede ja ylin opetus tulevien vuosien Suomessa tasavallan presidentin helmikuun 4. päivänä 1965 asettaman työryhmän lausunto    1965
Yliopistopolitiikkaa tutkimassa.  Helsinki:  WSOY, 1967.
Yliopiston tie.  Helsingissä:  Otava, 1971.  ISBN 951-1-03543-6
Kuinka poliittinen saa yliopisto olla, 1971
Tavoitteena jaksoittaiskoulutus, 1974
Se pyörii sittenkin: Tieteenfilosofian peruskysymyksiä.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-07353-9
Rajalla: Ihmisen kohtalon pohdinta.  Helsingissä:  Otava, 1980.  ISBN 951-1-05726-X
Tulevaisuudesta tietäminen. Turku: Tulevaisuuden tutkimuksen seuran julkaisu A1, 1981. ISBN 951-95696-0-X.
Ihmisenä olemisesta.  Helsingissä:  Otava, 1981.  ISBN 951-1-06540-8
Kansakunta murroksessa: Kesää 1918 ja sen taustaa.  Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11907-5
From transfer to transference seven essays on the human predicament 1983
Mikä on todellista 1985
Arvovallan politiikkaa: Suomalainen korkeakoulu ja korkeakoulupolitiikka: Näkökulma suomalaiseen kulttuuriin.  Helsinki:  WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13442-2
Kansallinen julkisivu keskustelun kohteena.  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14748-6
Kohtalon vaihtoehdot: Aleksis Kivi, August Ahlqvist ja sivistyneistön vähäinen kansalaisrohkeus.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-16013-X
Juhlien jälkeen: Helsingin yliopiston 350-vuotisjuhlien herättämiä mietteitä.  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17433-5
Aiheesta muualla

Pihlström, Sami: Oiva Ketosen pragmatismi- ja naturalismivaikutteista. (Arkistoitu – Internet Archive) Ajatus 59, 2002, s. 27–44.
Pihlström, Sami: / Ketonen, Oiva (1913–2000). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 14.3.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Uusikulku, Reetta: Akateemikko Oiva Ketosen matkassa. Suomen Kulttuurirahasto, 2013.
Oiva Ketonen -juhlaseminaari 21.1.2013. Suvimediatv/Vimeo.
Oiva Ketonen. 375 humanistia. Helsingin yliopisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Kiinan suuri nälänhätä

Kiinan suuri nälänhätä (kiin. 三年大饑荒) oli yksi kaikkien aikojen pahimmista nälänhädistä, joka jatkui Kiinassa vuodesta 1959 vuoteen 1961. Siinä arvellaan kuolleen kymmeniä miljoonia ihmisiä; arviot vaihtelevat noin 10 miljoonasta jopa 30–40 miljoonaan. Kiinassa se tunnetaan ”kolmena vaikeana vuotena”. Nälänhädän aiheuttajia olivat köyhyys, huono sää sekä Kiinan johtaja Mao Zedongin ”suuri harppaus”. Kiinan hallitus pyrki pitkään peittelemään tai vähättelemään tapahtumia ja jopa syytti kuolemista luonnonmullistuksia, mutta on sittemmin alkanut olla aiheesta avoimempi ja on myöntänyt tuolloin tehdyt virheet. Kirjailija-toimittaja Yang Jishengin mukaan nälänhädässä kuoli 36 miljoonaa ihmistä, Frank Dikötterin mukaan kuolleita oli peräti 45 miljoonaa. Virallisten tietojen mukaan nälänhädässä kuoli ”vain” 15 miljoonaa ihmistä.lähde?
Kiinan pyhät vuoret

Kiinassa on viisi pyhää vuorta.selvennä Ne ovat:
Taishan, 1 532 metriä, Shandongin maakunta
Huashan, 1 997 metriä, Shaanxin maakunta
Hengshan, 1 512 metriä, Hunanin maakunta
Hengshan, 2 017 metriä, Shanxin maakunta
Songshan, 1 440 metriä, Henanin maakunta.
Näistä pyhistä vuorista kuuluisin on Taishan, jossa on käynyt meditoimassa 72 Kiinan keisaria.
Lionel Kieseritzky

Taiteilijan näkemys Kieseritzkystä
Lionel Adalbert Bagration Felix Kieseritzky (1. joulukuuta 1806 Tartto – 18. toukokuuta 1853 Pariisi) oli 1800-luvun shakin suurmestari. Hän tuli kuuluisaksi pelistään, jonka hävisi Adolf Anderssenille. Kyseinen peli sai sittemmin nimen Kuolematon peli.
Kieseritzky syntyi Tartossa Liivinmaalla balttilais-saksalaiseen perheeseen. Hän opiskeli Tarton yliopistossa ja siirtyi sen jälkeen matematiikan opettajaksi. Hän muutti myöhemmin Pariisiin ja alkoi shakkiammattilaiseksi ja -opettajaksi.
Kieseritzkyn gambiittina tunnetaan shakkipelin kuningasgambiitin avausmuunnelma 1. e4 e5 2. f4 d5 3. ed e4 4.Lb5+ c6 5. dc Rxc6
Aiheesta muualla

Lionel Kieseritzky ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Kesäsiirtola
Suomalaiskuntien kesäsiirtoloita

Espoo: vanha kansakoulu Luukissa, Sierla Nummi-Pusulassa, Tapiala Kuhmoisissa, Furuholm Suvisaaristossa, Kolmperän kesäsiirtola.
Forssa: Ruostejärvi
Hamina: Petäjäranta Luumäen Parolassa, Kivijärven rannalla.
Helsinki: Lammassaari Vanhankaupunginselällä (1904–), tuberkuloosille altistuneiden lasten Pirppula Vääksyssä (1920-luku), samoihin aikoihin kesäsiirtolat myös Laukaan Petrumassa, Lohjan Karstulassa, Nokian Siuron kylän Haapaniemen kartanossa, Sammatin Oravaniemessä, Savitaipaleen Peltoinlahdessa, Urjalan Naurismossa ja Vihdin Lepärlänkylässä Simolan kartanon huvilassa.. Mäntysaari Lauttasaaren länsipuolella (1930-luku), Pelastusarmeijan kesäsiirtolat (1950–1960-luvulla 14), Helsingin Opettajayhdistyksen kesäsiirtolat (1960-luvun puolivälissä 20), Vuosaaren Heposaari, Lepola Luumäen Kivijärvellä, Leikkilä Sammatissa, Bengtsår Hangossa, Hietaniemi ja Kallioniemi (1956–1985) Ristiinassa, Mutanen Korpilahdella, Peltolammi Juupajoella, Sirkkala Längelmäen Eväjärvellä, Katajamäki Vilppulassa, Hartola, Vihti, Kiikala, Rautavaaran Metsälampi. Sompasaaressa toimi Elannon työntekijöiden lasten kesäsiirtola (1920-luvulta vuoteen 1976).
Hämeenlinna: Katajaniemi Hattulan Lusissa (1920–1980-luku)
Jyväskylä: Mattila Laukaan Saviolla.
Karhula: Lintukoto
Karjaa: Grantorpin kesäsiirtola
Kemi: Selkäsaaren kesäsiirtola (–1990)
Kotka: Myllymäki (1935–1988), Marjoniemi (1936–1952), Lintukoto Pyhällössä (1979–1984).
Kouvola: Kirjokiven kartano, Valkeala (1963–)
Kuopio: Virranniemi Sorsasalossa
Lahti: Suviranta ym. paikkoja Asikkalassa ja Sysmässä, Ämmälä Nastolassa (1920-luku), Tanhua Kuhmoisten Poikkijärvellä (1930–2005), Kellosalmen kartano Padasjoella (1930-luku), Rutalahti Asikkalassa, Kukkasjärvi Nastolan Villähteellä (1949–1970-luku), Neroskulman vanha kansakoulu Padasjoella, Tuulensuu Enonsaaressa (1950-luku), Majavaniemi Padasjoen Lummennen rannalla (1960-luku), Ylöstalo Hollolan Herralassa (1980-luku).
Nokia: Karkun entinen pappila (1949–2006)
Oulu: Suviranta Vaalan Säräisniemessä Oulujärven rannalla (1965–), Etelälahti Haapavedellä, kolmas kesäsiirtola Iissä.
Pori: Salmisaari (1910-luku), Ilmilinna Köyliössälähde?
Porvoo: Lapparbackin kesäsiirtola
Rauma: Pölläkarin kesäsiirtola Voiluodolla (1947–2019).
Salo: Klippula Särkisalossa, MLL:n kesäsiirtola Suomusjärven Ahtialassa (1940–)
Seinäjoki: Kessula Alavuden Kuorasjärvellä (1961–).
Tampere: leirikeskus Sorja Sastamalan Karkussa, Huvilaniemi ja Kalliosaari Nokialla. Rieskaniemi Virtain Liedenpohjassa (1964–). Vähäsillan leirikeskus Teiskossa (1921–), Viikinsaari Pyhäjärvessä, Rajaniemi ja Kesämäki Ruovedellä, Lepomäki Vilppulassa, Vehkalinna Pohjaslahdella, Holppi Mouhijärvellä.
Turku: Pelastusarmeijan huvila Hirvensalossa sekä Ruissalossa kaksi, Ison-Pukin saaressa kaksi ja Särkisalossa kolme kesäsiirtolaa.
Vaasa: Maalahti (1901–), Pölkkysaari Alavuden Kuorasjärvellä (1920-luku).
Vantaa (ml. Helsingin mlk.): Vuosaaren Kallvik, Etelä-Karjalan Lemi (1971–), Jokilan tila Lopella (1984–), Vihdin Palajärvi (yhä leirikeskuksena).
Valkeakoski: Kariniemi Tyrvännöllä (1959–).
Varkaus: Lahnalahti (–1993) ja Ruokoniemi (–1970) Joroisissa.
Kesäleiri populaarikulttuurissa

Etenkin Yhdysvalloissa kesäleireistä on tullut suosittu tapahtumaympäristö lasten- ja nuortenelokuville, komedioista kauhufilmeihin. Näitä ovat Ansa vanhemmille (The Parent Trap, 1998, alun perin 1961, useita jatko-osia), Perjantai 13. -kauhuelokuvasarja (1980–2009), Kullannuput (Little Darlings, 1980), Kesäleiri (Sleepaway Camp, 1983), Paluu riemuleirille (Poison Ivy, 1985) ja Intiaanikesä (Indian Summer, 1993). Kesäleiriltä vanhemmilta salaa pois jääntiin perustuvat yhdysvaltalainen Hurja kesäleiri (Camp Nowhere, 1993) ja ruotsalainen Lasten saari (Barnens ö, 1980). Lasten pioneerileirille sijoittuu Elem Klimovin Neuvostoliitossa esityskiellon saanut esikoisohjaus Tervetuloa, tai ulkopuolisilta pääsy kielletty.
Kirjallisuutta

Jäntti, Annikki: Peruskoulun kesäsiirtola- ja muun lomavirkistystoiminnan opas. Valtion painatuskeskus, 1988. ISBN 951-860-980-2.
Kauranne, Jouko: Vuosisata kesävirkistystä : Helsingin kansa- ja peruskoululaisten kesäsiirtola- ja kasvitarhatoiminnan satavuotishistoria. Helsingin kaupunki 1995.
Lapinleimu-Assmann, Kristiina: ”Lasten Elanto – kumminlahjoja ja Sompasaaren kesäisiä päiviä”. Kulman takana Elanto, toim. Minna Sarantola-Weiss. Helsingin kaupunginmuseo 2005. ISBN 952-473-562-8.
Aiheesta muualla

Karhulan kesäsiirtolassa 1974, video 10 min, Yle Elävä arkisto.
Kevyt osasto 10 (talvisota)

Kevyt osasto 10 oli Keski-Suomen sotilasläänin perustama, joka taisteli talvisodassa 1939–1940. Sen miehistö oli koottu pääosin Keuruun, Multian ja Pihlajaveden reserviläisistä. Osasto perustettiin ylimääräisten harjoitusten yhteydessä Keuruulla ja se taisteli Taipaleen alueella 10.Divisioonan osana
Varustaminen

Kev.Os10 pyrittiin varustamaan määrävahvuiseksi, mutta puolustusvoimien kalustopulasta johtuen rykmentti ei niitä saavuttanut.
Yksiköt

EK
PPK
Esk
Komentaja(t)

Kevyt Osaston komentajana toimi:
-  9.10.1939 – 20.2.1940 ratsumestari Werner Walden
- 24.2 alkaen majuri Huldén
Polkupyöräkomppanian päällikkönä toimi perustamisvaiheessa luutnantti Helge Stewen ja 19.10 alkaen vänrikki Vaarnamo
Eskatroonaan päällikkönä toimi luutnantti Tauno Larjo.
Keskittäminen

Kev.Os10 keskitettiin tulevalle toiminta-alueelleen (Sakkola) 12.10.1939 10.Divisioonan mukana.
Taistelut

Sortanlahti-Volossula-Kirvesmäki-Linnakangas
Keulankärkikirva

| Keulankärkikirva> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Kirvansukuiset Sternorrhyncha
Yläheimo::  Aphidoidea
Heimo::  Kirvat Aphididae
Alaheimo::  Putkikirvat Aphidinae
Tribus::  Macrosiphini
Suku::  Nearctaphis
Laji::  vera
Kaksiosainen nimi
 Nearctaphis vera  (Shaposhnikov, 1964) 
Synonyymit
 Mamontova vera 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keulankärkikirva (Nearctaphis vera) on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN).
Koko ja ulkonäkö

Siivelliset aikuiset ovat likaisen vihreitä ja pituudeltaan 2,7 mm. Takaruumiissa on poikkijuovia ja 6-jaokkeiset tuntosarvet ovat noin puolen ruumiin mittaiset. Takaruumiin kärjen cauda on kolmiomainen ja hieman vaharauhasputkia pitempi. Siivettömiä aikuisia ei tunneta.
Levinneisyys

Keulankärkikirva on pienen pohjoisamerikkalaisen Nearctaphis-suvun ainoa palearktinen laji. Siitä on havaintoja Suomessa Etelä-Hämeen ja Etelä-Savon alueilta sekä Venäjällä Kuolan niemimaalta.
Elinympäristö ja elintavat

Nearctaphis-suvun lajien elintavat tunnetaan huonosti. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji luokiteltiin erittäin uhanalaiseksi ja vuoden 2000 arvioinnissa vaarantuneeksi. Muutoksen syynä on lajia koskevan tiedon lisääntyminen. Keulankärkikirvan elinympäristöjä ovat harjujen kangasmetsät ja sen uhkatekijöitä ovat rakentaminen ja/tai rakentamiseen liittyvät maansiirrot.
Ravintokasvit

Keulankärkikirvan ravintokasviksi tiedetään ainoastaan idänkeulankärki (Oxytropis sordida).
Aiheesta muualla

Aphid Species File
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10595272  Aphid Species File: 910156  CoL: 45YBS  EUNIS: 67705  Fauna Europaea: 55713  Fauna Europaea (new): 54fea32e-5fe0-4121-b3c0-281d53a057e6  GBIF: 2076409  iNaturalist: 1048551  Open Tree of Life: 3448886  Laji.fi: MX.228354
Kiinnite

Kiinnite on filminkehityksessä käytettävä kemikaali.
Kun filmi on käynyt läpi varsinaisen kehityksen, on siinä kuitenkin yhä jäljellä valonherkkää materiaalia, joka on poistettava että kuva säilyisi valossa.  Tarkoitukseen käytetään eri kemikaaleja, joista käytetyin on natriumtiosulfaatti.
Kehityksen ja muiden tarvittavien vaiheiden jälkeen filmi tai vedos upotetaan eri menetelmillä - koneellisesti, kehitystankissa tai käsin - natriumtiosulfaattiliuokseen joka liuottaa valoherkän materiaalin neutraloimalla sen.  Kiinnittäminen perustuu siis siihen että kehitteet ovat emäksisiä ja kiinnitteet happamia.lähde?
Kiinnityksen jälkeen työ on vielä huuhdottava, koska kiinnitteen jäämät saattavat ajan myötä tahria tai syövyttää kuvan pilalle.  Joskus on käytetty erityistä emäksistä kiinnitteenhävittäjäliuosta, mutta sen haittana on mm. paperikuvien tarttuminen kuvankuivaimen kankaaseen.  Aine onkin nykyisin jäänyt pois harrastekäytöstä, vain ammattilaisten automaattikoneissa sitä esiintyy.