stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korean naisten jääkiekkomaajoukkue
Joukkueeseen suhtautuminen

Joukkueen muodostamista vastustettiin jonkin verran. Toisaalta Korean joukkuetta toivottiin jopa Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi. Joukkueen otteluissa oli paljon yleisöä ja runsaasti tiedotusvälineiden edustajia paikalla. Ruotsille kärsityn 1–6-tappion jälkeen yleisö nousi seisomaan ja osoitti suosiotaan Korean joukkueelle, joka kumarsi yleisölle jäällä. Korean päävalmentaja Murray herkistyi kyyneliin ja halasi pohjoiskorealaista apuvalmentajaansa Pak Chul-hota. Pohjoiskorealaisten pelaajien ottaminen olympiajoukkueeseen herätti Etelä-Koreassa myös kritiikkiä, sillä sen katsottiin riistävän joiltakin eteläkorealaisilta pelaajilta mahdollisuuden pelata kotikisoissa. Jatkoaika-jääkiekkosivusto haastatteli paikan päällä kisahallilla tällaisen pelaajan veljeä, joka ei kuitenkaan ollut halukas ottamaan kantaa asiaan siskonsa puolesta. Hän kuitenkin arvioi, että siskon lausunnot olisivat olleet kriittisiä. Yhdistyneen joukkueen otteluista oltiin kuitenkin myös innostuneita. Kansainvälisen jääkiekkoliiton silloinen puheenjohtaja Rene Fasel kertoi toivovansa, että myös tulevissa olympiakisoissa Koreat pelaavat yhteisellä joukkueella.
Yhtenäistä joukkuetta kritisoineet uskoivat, että sillä oli pienemmät mahdollisuudet voittaa mitali kuin Etelä-Korean joukkueella.lähde? Puolestaan Jatkoaika-jääkiekkosivusto arvioi, että joukkueen avauspeli Sveitsiä vastaan muodostui enemmän poliittikseksi, kuin kiekolliseksi näytelmäksi.
Ennen avausottelua tiedotusvälineissä ympäri maailmaa kerrottiin, että Pohjois-Korea lähettää yhteensä 229 nuorta naista kannatusjoukoiksi kisoihin. Jatkoaika arvioi, että kaikki 229 olivat paikalla avausottelussa Kwandong Hockey Centressä. Jatkoaika totesi, että lopputulos oli katsomokulttuurin kannalta täysin järjetön. Kannattajat oli nimittäin jaoteltu noin 30 hengen ryhmiin ympäri hallia. He istuivat koko pelin punaisissa asuissaan ja valkoisissa pipoissaan ja lauloivat. Laulu raikui niin ottelun kuin koko toisen erätauonkin aikana. Erityisesti Jatkoaika piti hämmästyttävänä, että ryhmät lauloivat kuin yhteisestä käskystä ilman johtajaa tai merkin antajaa.
Sijoitukset > Olympialaisissa

2018 – 8.
American Pie (kappale)

| ”American Pie” Don McLean |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: American Pie
 B-puoli: ”Empty Chairs” (promo) ”American Pie (Part 2)”
 Äänitetty : 26. toukokuuta 1971
 Julkaistu: marraskuussa 1971
 Tekijä(t): Don McLean
 Tuottaja(t): Ed Freeman
 Tyylilaji: folkrock
 Kesto: 08.33
 Levy-yhtiö: United Artists
Don McLeanin muut singlet
|   | ”American Pie” 1971 | ”Vincent” 1972 |
”American Pie” on yhdysvaltalaisen folkrock -artisti Don McLeanin kappale vuodelta 1971. Kappale julkaistiin singlenä marraskuussa 1971 ja se nousi ykköseksi muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa. Kappaleen sanoituksessa säkeellä ”The Day the Music Died” viitataan vuoden 1959 lento-onnettomuuteen, jossa kuolivat Buddy Holly, Ritchie Valens ja The Big Bopper. ”American Pietä” pidetään McLeanin päätyönä.
”American Pie” nauhoitettiin 26. toukokuuta 1971. Alkuperäinen versio kestää 8 minuuttia ja 33 sekuntia, ja se on pisin Yhdysvaltain singlelistan ensimmäiselle sijalle noussut kappale. Kappaleesta on tehty myöhemmin lukuisia cover-versioita. Madonnan versio kappaleesta oli vuoden 2000 hittejä.
Don McLean kirjoitti kappaleen Cold Springissä, New Yorkissa ja Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. McLean on yleensä välttänyt vastaamasta suoriin, sanoitusta koskeviin kysymyksiin. Kappaleen sanat sisältävät lukuisia viittauksia yhdysvaltalaiseen sodanjälkeiseen populaarikulttuuriin sekä yhteiskunnallisiin ilmiöihin ja sanoja on pyritty tulkitsemaan eri tavoin laulun ilmestymisestä asti.
Listasijoitukset

| Lista (1971) | Paras sijoitus |
| --- | --- |
 Hilversum 3 Top 30: 10
 Kent Music Report: 1
 RPM Top Singles: 1
 RPM Adult Contemporary Tracks: 1
 Norjan singlelista: 9
 Uuden-Seelannin singlelista: 1
 Britannian singlelista: 2
 Billboard Hot 100: 1
 Billboard Easy Listening: 1
Cover-versioita

| ”American Pie” Madonna |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Next Best Thing Music
 Äänitetty : marraskuussa 1999
 Julkaistu: 3. maaliskuuta 2000
 Tekijä(t): Don McLean
 Tuottaja(t): Madonna William Orbit
 Tyylilaji: dance pop
 Kesto: 04.33
 Levy-yhtiö: Maverick Records Warner Bros. Records
Madonnan muut singlet
| ”Beautiful Stranger” 1999 | ”American Pie” 2000 | ”Music” 2000 |
Cover-versioita > Madonna

Madonna nauhoitti kappaleesta cover-version marraskuussa 1999. Cover-versiota käytettiin The Next Best Thing -elokuvan soundtrackilla vuonna 2000. Kappale julkaistiin myös singlenä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ”American Pie” myi Madonnan versiona 385 000 kappaletta. Madonna sisällytti kappaleen myöhemmin myös studioalbumilleen Music.
Madonnan versio on huomattavasti alkuperäistä lyhyempi.  Se sisältää ainoastaan alun ensimmäisestä säkeistöstä sekä säkeistöt kaksi ja kuusi kokonaisuudessaan. Philipp Stölzl ohjasi kappaleelle kuvatun musiikkivideon.
Vuonna 2011 amerikkalaisen Rolling Stone - musiikkilehden lukijat äänestivät Madonnan version American Piesta yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista cover-kappaleista .
Cover-versioita > Hector

Suomeksi kappaleen on sanoittanut ja levyttänyt vuonna 1972 Hector nimellä "Suomi-neito". Alkujaan singlenä julkaistu kappale sisältyy muiden muassa kokoelmiin Lumi teki enkelin eteiseen ja Hectobox.
» Hei, hei, Suomi-neitonen, hei
Paljon siedät, vaikka tiedät,
ketkä neitsyytes vei. 
Nyt vain miehet nuo 
viskin huoneissaan juo
ja laulaa siunattu on ruumiisi tuo.» 
(Hector: "Suomi-neito"  )
Aiheesta muualla

Don McLeanin viralliset kotisivut
Kappaleen merkityksiä (Arkistoitu – Internet Archive)
Perusteellinen analyysi kappaleen merkityksestä ja historiasta
| n k Madonnan kappaleet |
| --- | --- |
Madonna:  ”Everybody”  ”Burning Up”  ”Holiday”  ”Lucky Star”  ”Borderline” 
Like a Virgin:  ”Like a Virgin”  ”Material Girl”  ”Angel”  ”Into the Groove”  ”Dress You Up”  ”Love Don't Live Here Anymore” 
True Blue:  ”Live to Tell”  ”Papa Don’t Preach”  ”True Blue”  ”Open Your Heart”  ”La Isla Bonita” 
Who’s That Girl:  ”Who’s That Girl”  ”Causing a Commotion”  ”The Look of Love” 
You Can Dance:  ”Spotlight” 
Like a Prayer:  ”Like a Prayer”  ”Express Yourself”  ”Cherish”  ”Oh Father”  ”Dear Jessie”  ”Keep It Together” 
I’m Breathless:  ”Vogue”  ”Hanky Panky” 
The Immaculate Collection:  ”Justify My Love”  ”Crazy for You”  ”Rescue Me”  ”Holiday” 
Erotica:  ”Erotica”  ”Deeper and Deeper”  ”Bad Girl”  ”Fever”  ”Rain”  ”Bye Bye Baby” 
Bedtime Stories:  ”Secret”  ”Take a Bow”  ”Bedtime Story”  ”Human Nature” 
Something to Remember:  ”You'll See”  ”Oh Father”  ”One More Chance”  ”Love Don't Live Here Anymore” 
Evita:  ”You Must Love Me”  ”Don't Cry for Me Argentina”  ”Another Suitcase in Another Hall” 
Ray of Light:  ”Frozen”  ”Ray of Light”  ”Drowned World/Substitute for Love”  ”The Power of Good-Bye”  ”Nothing Really Matters” 
Music:  ”Music”  ”Don’t Tell Me”  ”What It Feels Like for a Girl” 
American Life:  ”American Life”  ”Hollywood”  ”Nothing Fails”  ”Love Profusion” 
Confessions on a Dance Floor:  ”Hung Up”  ”Sorry”  ”Get Together”  ”Jump” 
Hard Candy:  ”4 Minutes”  ”Give It 2 Me”  ”Miles Away” 
Celebration:  ”Justify My Love”  ”Crazy for You”  ”Rescue Me”  ”Holiday” 
MDNA:  ”Give Me All Your Luvin’”  ”Girl Gone Wild”  ”Turn Up the Radio” 
Rebel Heart:  ”Living for Love” 
Soundtrackit:  ”Crazy for You”  ”Gambler”  ”Sooner or Later”  ”This Used to Be My Playground”  ”I'll Remember”  ”Beautiful Stranger”  ”American Pie”  ”Die Another Day”  ”Masterpiece” 
Promootiosinglet:  ”Now I'm Following You”  ”I Want You”  ”Buenos Aires”  ”Sky Fits Heaven”  ”Impressive Instant”  ”Amazing”  ”GHV2 Megamix”  ”Into the Hollywood Groove”  ”Nobody Knows Me”  ”Imagine (Live)”  ”Mother and Father”  ”Hey You” 
Vierailijana:  ”Me Against the Music”  ”Sing” 
  Kirja   Luokka  Konserttikiertueet  Madonna  Videografia
Giác Lâmin temppeli

| Giác Lâmin temppeli> Chùa Giác Lâm |
| --- | --- |

Sijainti:  Hồ Chí Minhin kaupunki, Vietnam
Koordinaatit:  10°46′46″N, 106°38′57″E
Rakennustyyppi:  buddhalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  1744
Rakennuttaja:  Lý Thụy Long
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Giác Lâmin temppeli on Hồ Chí Minhin kaupungissa Vietnamissa sijaitseva buddhalainen temppeli. Giác Lâm on kaupungin vanhin säilynyt buddhalainen temppeli ja se on rakennettu alkujaan vuonna 1744. Myöhemmin temppeliä on rakennettu lisää ja esimerkiksi sen suuri stupa on valmistunut vuonna 1994.
Kohde

Giác Lâmin temppeli sijaitsee Vietnamin Hồ Chí Minhin kaupungin Chợ Lớnin kaupunginosan pohjoisosassa. Alkuperäinen temppeli rakennettiin vuonna 1744 ja sen suuri seitsemänkerroksinen stupa on valmistunut vuonna 1994. Temppelin pääalttari on temppelin keskusrakennuksessa. Altarin yhteydessä on Amitabhan patsas. Kaikkiaan eri historiallisia patsaita temppelissä on 119. Niistä seitsemän on pronssisia ja loput on tehty puusta. Puisia patsaita on maalattu kultaiseksi.
Historia

Giác Lâmin temppeli on Hồ Chí Minhin kaupungin eli entisen Saigonin vanhin nykypäiviin säilynyt buddhalainen temppeli. Vuonna 1744 valmsituneen temppelin rakennutti vietnamilainen Lý Thụy Long, joka keräsi rahaa rakennustöitä varten. Nykyisen nimensä Giác Lâm temppeli sai vuonna 1772 samalla, kun sen apotiksi nimettiin Thích Viên Quang. Thích teetätti suurimoutoisia uudistustöitä temppelissä vuosina 1799–1804 ja esimerkiksi suuri osa sen rakennuksista rakennettiin kokonaan uudelleen. Myöhemmin uudistustöitä tehtiin myös vuosina 1906–1908 Thích Hồng Hưngin ja Thích Như Phòngin johdolla.
Vuonna 1953 temppelissä vieraillut srilankalainen munkki ja kirjailija Narada Maha Thera toi kotimaastaan temppelille puuntaimen, joka oli peräisin Sri Lankassa kuuluisasta bodhipuusta. Se istutettiin temppelin kesksutaan 18. kesäkuuta 1953. Vuonna 1970 arkkitehti Vĩnh Hoằng suunnitteli temppelille suuren tupan, jonka rakennuttaminen tyrehtyi tuolloin poliittisiin ongelmiin. Kun kommunistit voittivat Vietnamin sodan suunnitelma unohtui pitkäksi aikaa tyystin, kunnes maa alkoi avautua 1990-luvulla. Temppeliä laajennettiin ja tuolloin kaivettiin uudelleen esiin myös suunnitelma stupasta. Stupa avattiin yleisölle juhlallisuuksissa 17. kesäkuuta 1994 ja samalla temppelille tuotiin myös Naradan aikanaan maahantuomat Buddhan pyhäinjäännökset.
Vuonna 1994 temppelille levitettiin kenraali Nguyễn Khoa Namin tuhkat. Nguyễn oli johtanut etelävietnamilaisia joukkoja Vietnamin sodassa ja hän päätti kommunistien edetessä Saigonia kohti vuonna 1975 määrätä joukkonsa Mekongjoen suistolla antautumaan. Käskyn jälkeen Nguyễn ampui itsensä ja hänet oli alkujaan haudattu sotilashautausmaalle Cần Thơssa.
Vuonna 1994 valmistunut stupa.
Amitabhan patsas (keskellä).
Miklós Horthy

| Miklós Horthy |
| --- | --- |

Unkarin kuningaskunnan valtionhoitaja
 1. maaliskuuta 1920 – 15. lokakuuta 1944  
Edeltäjä:  Károly Huszár
Seuraaja:  Ferenc Szálasi
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1868 Kenderes,  Itävalta-Unkari
Kuollut: 9. helmikuuta 1957 (88 vuotta) Estoril, Portugali
Puoliso:  Magdolna Purgly
Tiedot
Uskonto:  kalvinisti
 Nimikirjoitus
Miklós Horthy de Nagybánya (unkarilaisittain: nagybányai Horthy Miklós; 18. kesäkuuta 1868 Kenderes, Itävalta-Unkari, nyk. Unkarissa – 9. helmikuuta 1957 Estoril, Portugali) oli Itävalta-Unkarin laivaston amiraali sekä Unkarin kuningaskunnan valtionhoitaja ja tosiasiallinen hallitsija vuosina 1920–1944. Horthyn virallinen arvonimi oli Hänen ruhtinaallinen korkeutensa Unkarin kuningaskunnan valtionhoitaja, (unk. Ő Főméltósága a Magyar Királyság Kormányzója).
Varhainen elämä

Miklós Horthy syntyi maanomistaja-aatelistoon kuuluneeseen perheeseen, kävi koulua Debrecenissä ja opiskeli sen jälkeen meriupseeriksi Fiumen (nyk. Rijeka) laivastoakatemiassa, josta valmistui 1886. Hän matkusti ympäri maailmaa laivaston koululaivalla ja palveli Itävalta-Unkarin laivaston suoja-aluksella diplomaattien turvana Osmanien valtakunnassa ja muissa maissa. Hän toimi jonkin aikaa keisari Frans Joosefin adjutanttina Wienissä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Horthy palveli ensin risteilijän päällikkönä ja myöhemmin amiraalina Itävalta-Unkarin laivastossa. Hän haavoittui Otranton meritaistelussa 1917. Hänet ylennettiin laivaston komentajaksi maaliskuussa 1918 ohittaen virkanimityksessä useita vanhempia upseereita.
Nousu valtaan

Ensimmäisen maailmansodan päättyessä Itävalta-Unkarin luhistumiseen Horthy vetäytyi kotitiluksilleen Kenderesiin, mutta otti sitten vuonna 1919 vastaan sotaministerin tehtävän Gyula Károlyin hallituksessa. Se oli perustettu vastavallankumoukselliseksi vastavoimaksi Unkarin Neuvostotasavallalle (Tanácsköztársaság) eli maaliskuussa 1919 valtaan nousseelle hallitukselle, jota johti sosiaalidemokraatti Sándor Garbai mutta jonka jälkimainetta on voimakkaimmin henkilöinyt ulkoministeri (ulkoasiain kansankomissaari), kommunisti Béla Kun. Károlyin erottua Horthy johti vastavallankumouksellista armeijaa, jonka joukot Neuvostotasavallan kukistuttua syyllistyivät myös kostotoimiin, ns. valkoiseen terroriin. Horthyn ei tiedetä antaneen suoranaisia tappokäskyjä, ja hänen syyllisyydestään on väitelty viime aikoihin asti.
Neuvostotasavallan kukistuttua Horthy marssi Budapestiin marraskuussa 1919, ja maailmansodan voittajavaltioiden suostumuksella hänet valittiin Unkarin valtionhoitajaksi.
Unkarin valtionhoitajana

Vaikka Horthy kannattikin Unkarin valtiomuodon säilyttämistä kuningaskuntana, hän torjui viimeisen Unkarin kuninkaaksi kruunatun Habsburg-hallitsijan Kaarle IV:n yritykset nousta valtaan maaliskuussa ja lokakuussa 1921, ja pysyi tosiasiallisena valtionpäämiehenä vuoteen 1944 saakka. 1930-luvulla hän laajensi valtionhoitajan valtaoikeuksia ja vuoden 1942 alussa valitutti poikansa István Horthyn sijaisekseen; István sai kuitenkin surmansa lentäjänä itärintamalla 1942.
Horthy oli konservatiivinen nationalisti, joka määrätietoisesti vastusti kommunismia ja nojautui politiikassaan suurmaanomistajiin ja kapitalisteihin. Järjestelmänsä tueksi ja ensimmäisen maailmansodan sankarien palkitsemiseksi hän perusti myös ”urhojen” (vitéz) järjestön, eräänlaisen nykyajan ritariston. Horthyn Unkarissa harjoitettiin revansistista muistopolitiikkaa: Trianonin rauhansopimuksessa 1920 Unkarista irrotettujen suurten alueiden muistoa ja toivoa ”Unkarin ylösnousemuksesta” eli menetettyjen alueiden palauttamisesta vaalittiin. Tämä vei Horthyn Unkarin myös yhteistyöhön Mussolinin Italian ja Hitlerin natsi-Saksan kanssa, ja lopulta sotaan näiden liittolaisena. Horthyn johdolla Unkari osallistui Tšekkoslovakian miehitykseen vuonna 1939 saaden takaisin osan eteläistä Slovakiaa, sai Saksan ja Italian avustuksella osan Transilvaniaa Romanialta vuonna 1940, miehitti osia Jugoslaviasta vuonna 1941 ja hyökkäsi Neuvostoliittoon samana vuonna yhdessä Saksan kanssa.
Saksan sotaonnen kääntyessä Horthy alkoi tunnustella mahdollisuuksia sodasta irrottautumiseen. Tunnustelut kuitenkin epäonnistuivat, 19. maaliskuuta 1944 saksalaiset miehittivät Unkarin ja pakottivat Horthyn nimittämään uuden hallituksen. Horthy jäi edelleen valtionhoitajaksi, mutta yritti lokakuussa uudelleen irrottautua Saksan liittolaisuudesta, jolloin nuoliristiläiset (Unkarin natsit) kaappasivat vallan, ja Horthyn tilalle valtionpäämieheksi nousi heidän johtajansa Ferenc Szálasi.
Viimeiset vuodet, kuolema ja jälkimaine

Sodan päätyttyä Horthy oli jonkin aikaa Saksassa amerikkalaisten miehittäjien vartioimana. Häntä kuultiin todistajana Nürnbergin oikeudenkäynneissä mutta ei asetettu syytteeseen. Loppuelämänsä, vuodesta 1949 lähtien, hän asui Portugalin Estorilissa, ja kuoli siellä 1957. Unkarin vuoden 1956 kansannousun epäonnistuminen oli järkyttänyt häntä suuresti, ja testamentissaan hän pyysi, ettei hänen ruumistaan palautettaisi Unkariin, ennen kuin viimeinenkin venäläinen sotilas on sieltä lähtenyt.
Vuonna 1993 Horthyn ja hänen puolisonsa jäännökset tuotiin takaisin Unkariin ja haudattiin heidän kotikaupunkiinsa Kenderesiin. Unkarin virallinen valtiojohto ei osallistunut hautajaisiin, vaan poliitikot vierailivat paikalla korkeintaan yksityishenkilöinä. Kolmekymmentä vuotta myöhemmin, 3.9.2023, uudelleenhautaamisen muistoa juhlistettiin Kenderesissä tilaisuudella, jonka yhteydessä paikkakunnalla vieraili myös rakennus- ja liikenneministeri János Lázár. Puheessaan ministeri Lázár ylisti Horthya poikkeukselliseksi valtionpäämieheksi ja todelliseksi isänmaanystäväksi, mikä nostatti Unkarin julkisuudessa jonkin verran keskustelua.
Horthy on Unkarissa viime aikoihin saakka nähty ongelmallisena ja kiisteltynä hahmona. Kipeimpiä kohtia hänen jälkimaineessaan on, vuoden 1919 valkoisen terrorin ohella, hänen osuutensa Unkarin juutalaisten joukkotuhoon. Horthy oli avoin antisemitisti, vaikka hänen tiedetäänkin periaatteessa vastustaneen natsien toimeenpanemia joukkovainoja sillä perusteella, että liian jyrkistä ja nopeista toimista koituisi vahinkoa Unkarin talouselämälle. Horthyn Unkarin hallinto syrji järjestelmällisesti juutalaisia, alkaen vuoden 1920 numerus clausus -laista, jolla juutalaisten osuus yliopistojen opiskelijoista rajattiin vastaamaan heidän osuuttaan väestöstä, ja jatkuen vuosina 1938–1941 säädettyinä juutalaislakeina, jotka rajoittivat juutalaisten ammatinharjoitus- ja omistusoikeutta ja lopulta myös kielsivät avioliitot ei-juutalaisten kanssa. Jopa 435 000 Unkarin juutalaisen kyydittäminen natsien tuhoamisleireille alkoi virallisesti vasta saksalaismiehityksen alettua maaliskuussa 1944, mutta jo tätä ennen oli tapahtunut lähinnä Unkariin liitetyillä alueilla joukkomurhia ja julmuuksia, eikä juutalaisten eristäminen ja kuljettaminen olisi onnistunut ilman Unkarin virkamiesten ja hallintokoneiston apua. Horthy pysäytti juutalaisten kuljetukset Auschwitziin kesäkuussa 1944, ilmeisesti kansainvälisen painostuksen johdosta. Historiantutkija Krisztián Ungváryn mukaan Horthylla olisi vielä miehitetyn maan valtionpäämiehenäkin ollut arvovaltaa ja mahdollisuuksia pelastaa ainakin osa juutalaisista, mutta näitä mahdollisuuksia hän ei käyttänyt.
Horthyn muistelmat ilmestyivät Antti Nuuttilan suomennoksena vuonna 1955.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miklós Horthy Wikimedia Commonsissa
Miten Unkarin ensimmäinen mies asuu, Kuva, 05.01.1938, nro 1, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Unkarin valtionhoitaja, Suomen Kuvalehti, 15.10.1938, nro 41, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  NARA  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Anita Zabludowicz

Anita Zabludowicz (o.s. Steinman; s. 1960 Newcastle upon Tyne) on englantilainen hyväntekeväisyyden harjoittaja, mesenaatti ja taidekeräilijä. Hänen aviomiehensä on suomalaistaustainen Poju Zabludowicz. Avioparin yhteisen omaisuuden arvioidaan olevan 1,5 miljardia puntaa ja heidän arvellaan kuuluvan Ison-Britannian sadan rikkaimman henkilön joukkoon.
Zabludowiczin äiti oli taidehistorioitsija ja liikemies. Hän opiskeli sisustusarkkitehdiksi Inchbald School of Designissa Lontoossa.
Taiteen keräämisen Zabludowicz aloitti vuonna 1994 ostamalla Ben Nicholsonin maalauksen. Nykyään arvellaan, että kokoelmaan kuuluu 5000 teosta 500 eri taiteilijalta. Kokoelma on esillä kolmessa eri paikassa, joista yksi on Sarvisalo lähellä Loviisaa. Sarvisalossa on myös taiteilijaresidenssi.
Zablodowiczien pariskunta on tukenut myös autoimmuunisairauksien tutkimusta. Heidän varoillaan perustettiin Tel Aviviin Sheban lääketieteellinen tutkimuslaitos, joka antaa mahdollisuudet eri lääketieteen osa-alueiden harjoittajille mahdollisuuden työskennellä yhdessä.
Aiheesta muualla

https://www.zabludowiczcollection.com/visit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Notre-Damen katedraali (Hồ Chí Minhin kaupunki)

| Notre-Damen katedraali |
| --- | --- |

Sijainti:  Hồ Chí Minhin kaupunki, Vietnam
Koordinaatit:  10°46′47″N, 106°41′57″E
Rakennustyyppi:  katedraali
Rakennustyöt aloitettu:  1877
Valmistumisvuosi:  1880
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Notre-Damen katedraali on katolinen katedraali Hồ Chí Minhin kaupungissa Vietnamissa. Katedraali valmistui Ranskan siirtomaakaudella vuonna 1880.
Rakennus

Notre-Damen katedraali sijaitsee Hồ Chí Minhin kaupungissa eli entisessä Saigonissa Vietnamissa Đường Đồng Khởi-tien eli alkujaan Rue Catinatin pohjoiskärjessä. Katedraali on merkittävä paikallisten katolisten keskus ja kaupungin suurin kirkkorakennus.
Historia

Katedraalin rakennuttaminen silloiseen Saigoniin oli yksi merkki alueen ranskalaistamisesta. Ranska hallitsi Ranskan Indokiinaa siirtomaanaan ja Saigonin katedraali oli symboli katolisen kirkon saapumisesta jäädäkseen. Piispa Isidore Colombert muurasi katedraalin peruskiven vuonna 1877 ja rakennus valmistui vuonna 1880. Katedraalin avajaiset pidettiin pääsiäispäivänä samana vuonna. Avajaistilaisuuteen käytettiin 2,5 miljoonaa frangia ja tilaisuutta johti Charles Le Myre de Vilers. Vuonna 1895 katedraalille valmistui vielä sen kaksi suurta kellotornia.
Notre-Damen katedraalista tuli Saigonin katolisten uskonnollinen keskus. Katedraali kärsi joitakin vahinkoja liittoutuneiden ilmaiskuissa kaupunkia miehittäneitä japanilaisia vastaan toisen maailmansodan aikana vuosina 1944–1945. Rakennuksen alkuperäiset lasimaalaukset tuhoutuivat elokuun vallankumouksen aikana  maailmansodan lopussa vuonna 1945. Niiden tilalle on myöhemmin rakennettu uudet.
Ulkosivua.
Sisätilaa.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1973

Uinnin pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1973 Jugoslavian Belgradissa 31. elokuuta – 9. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailulajeina olivat ratauinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo.