stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hypnoosi
Selitysteoriat

Hypnoosia on selitetty erilaisten teorioiden kautta. Selitysteoriat voidaan jakaa niihin, jotka selittävät hypnoosin muuntuneena tajunnantilana, ja niihin, jotka selittävät hypnoosin sosiaalisella vuorovaikutuksella ja sen merkityksellä (sosiaalipsykologiset teoriat).
Tutkimusta sävytti lähes 1960-luvulle saakka selviönä pidetty ajatus erityisestä hypnoositilasta, joka "selitti" nämä muutokset kokemuksissa ja käyttäytymisessä. Nykyisin tämä näkemys tunnetaan ns. "state"-mallina ja sen keskeinen ajatus on, että hypnoosi-induktio saattaa hypnotisoitavan muuntuneeseen tajunnantilaan tai transsiin. Muuntunut tila mahdollistaa sen, että henkilö voi kokea mielikuvat erittäin elävinä ja todentuntuisina. Tämä malli joutui kuitenkin vähitellen puolustuskannalle, koska tälle oletetulle tilalle ei löytynyt minkäänlaisia fysiologisia korrelaatteja, eikä mitään selvää yhdenmukaista tapaa reagoida hypnoosiin myöskään ilmennyt. Sittemmin sosiaalipsykologiset mallit ovat tulleet tämän traditionaalisen ajattelun rinnalle. Niiden keskeinen huomio on kiinnittynyt tilanteen sosiaalisten piirteiden analysointiin, ja koko muuntuneen tajunnantilan käsitteen katsotaan olevan täysin tarpeeton selittäjä. Tämän koulukunnan edustajat katsovat nykyisten psykologisten käsitteiden riittävän hyvin selittämään kaikki hypnoosiin liittyvät ilmiöt. Tärkeinä tekijöinä nähdään muun muassa henkilöiden odotukset, eläytyminen ja ennakkoluulot sekä niiden aiheuttamat seuraukset jopa hallusinaatioiden kokemiseen saakka. Vaikka koehenkilöiden on täysin mahdollista "huiputtaa" tai valehdella kokemuksensa, ovat tutkimukset viitanneet tämän olevan melko harvinaista. Koehenkilöiden reaktioita on mm. salaa videoitu ja todettu käyttäytymisen olevan pääasiassa yhdenmukaista riippumatta siitä, onko hypnotisoija tarkkailemassa mahdollisia reaktioita.
Näiden kahden koulukunnan välillä käydään edelleen kiivasta kädenvääntöä muuntuneen tajunnantilan käsitteen tarpeellisuudesta. Muutamat viimeaikaiset tutkimustulokset ovat kuitenkin viitanneet melko vahvasti siihen, että joillakin koehenkilöillä hypnoosi-induktio todella johtaa jonkinlaiseen muutokseen aivojen informaationkäsittelyssä ja mahdollisesti sen myötä myös kykyyn kokea aidompia hallusinaatioita verrattuna esimerkiksi kuvitteluun ilman hypnoosia.
Sovellutukset

Hypnoosia ja suggestiota käytetään hyvin monenlaisten hoitojen yhteydessä. Niitä käytetään muun muassa psykoterapiassa, kivun hoidossa, anestesiologiassa sekä hammaslääketieteessä kivun hoitomuotona
Vaivoja, joiden hoitoon hypnoosia sovelletaan lääketieteessä, ovat esimerkiksi:
ärtynyt suoli
vuoteenkastelu
eräät ihosairaudet
dissosiatiiviset häiriöt
unihäiriöt
pelkotilat
ahdistuneisuus
toiminnalliset seksuaalielämän häiriöt
riippuvuudet ja ei-toivotut käyttäytymistavat
astma
tinnitus
Hypnoosia sovelletaan myös esimerkiksi pseudoepilepsian diagnostiikassa sekä urheilu- ja esiintymisvalmennuksessa. Lisäksi hypnoosia pidetään yhtenä lievien depressiomuotojen mahdollisena hoitomuotona. Psykoottisia tai psykoosiin taipuvaisia potilaita ei hypnoosilla yleensä hoideta.
Hypnoosia on käytetty myös rikostutkinnassa ja oikeudessa keinona palauttaa muistikuvia.
Hypnoosia on poikkeuksellisissa olosuhteissa ja suggestioherkkien henkilöiden kohdalla mahdollista käyttää epäeettisiin tai rikollisiin tarkoituksiin.
Hypnoosin menetelmiä käytetään viihdemuotona niin sanotussa lavahypnoosissa. Lavahypnotisoija esiintyy taikurin kaltaisena hahmona, joka panee vapaaehtoiset koehenkilöt transsiin ja saa heidät suggestioiden kautta toimimaan yllättävillä ja koomisilla tavoilla.
Hypnoosi fiktiossa

Hypnoosi on kirjallisuudessa suosittu aihelähde?, esimerkkinä mm. Lee Falkin luoma Taika-Jim, joka saa hypnotisoitua ihmiset kädenheilautuksella. Suomalaisista mainittava on nimimerkki Outsiderin Karma-sarjan kirja Etiopialainen perintö.
Kirjailija Seppo Tuisku kirjoitti hypnoosista muutamia tarinoita, kuten Jerry Cotton -sarjan alkupäähän kuuluva tarina Minä ja aseeton murhaaja, jossa päähenkilö selvittelee salaperäistä itsemurhien sarjaa, jonka takaa paljastuu häikäilemätön korkeimman lajin hypnoosia käyttävä murhaaja.
Outsiderin ja Tuiskun yhteisesti tuottamissa Pekka Lipponen ja Kalle-Kustaa Korkki -tarinoissa hypnoosilla oli toisinaan olennainen osa, mm. kaksoistarinassa West-bankin ryöstäjien jäljillä - Nora Millerin salaisuus ratkeaa.
Ruotsalainen kirjailijanimimerkki Lars Kepler on kirjoittanut rikosromaanin Hypnotisoija (2009), jossa hypnoosi on keskeisessä osassa.
Kirjallisuutta > Populaaria kirjallisuutta

Tässä listassa on teoksia, jotka eivät ole käyneet läpi mitään tieteellistä ennakkoarviota, ja niitä on siksi luettava tietyllä kriittisyydellä.
Aukee, R. Rahkonen, R. (1984). Hypnoosilääkärin potilaana. WSOY
Lindh, Raimo: Mielikuvaoppiminen, WSOY 1998
Luukkala, Jouni: Hypnoosi, Tammi 1998
Reinikainen, Pekka: ”Hypnoosi – leviathanin voimaa”, Noituuden paluu lääketieteeseen.  Helsinki:  Kuva ja sana, 1989.  ISBN 951-9204-24-5
Sarre, Heli: Kuka olit ennen?, Hermiakirjat 2000
Selin, Risto & Ollikainen, Marketta & Salmi, Ilpo V. (toim.): Paholaisen asianajajan paluu: Opaskirja skeptikolle.  (Ursan julkaisuja 63)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1997.  ISBN 951-9269-88-6
Tenkku, Martti (toim.): Hypnoterapian monet mahdollisuudet, TYT A 3/95, 1995
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tieteellinen Hypnoosi ry.
Suomen hypnoosiyhdistys ry.
Skepsiksen hypnoosiartikkeli
Ylen Elävä arkisto: Hypnoosin tarjoama oikotie aivoihin oli pitkään salatieteellinen
Lavahypnotisoija Kevin Hurley antamassa näytöstä Nazareth Collegessa New Yorkissa.
Vasili Suosaari

| Vasili Suosaari |
| --- | --- |
 Vasili Suosaari vuonna 1907.
Kansanedustaja
 22.5.1907–31.7.1908, 1.6.1909–28.2.1910  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1861 Impilahti
Kuollut: 4. heinäkuuta 1939 (78 vuotta) Bli Bli, Australia
Ammatti:  puuseppä, maanviljelijä
Vasili (Basilius) Suosaari (vuoteen 1910 Tichanoff, myös Tichanow, 4. huhtikuuta 1861 Impilahti – 4. heinäkuuta 1939 Bli Bli) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1910. Vuonna 1911 Suosaari muutti siirtolaiseksi Australiaan, jossa hän viljeli Queenslandin osavaltiossa sijainnutta maatilaa.
Elämä

Raja-Karjalassa syntyneen Vasili Suosaaren vanhemmat olivat tilallinen Vasili Tichanoff (1835-1906) ja Vassa Porfireintytär (1833-1902). Rutiköyhän perheen poikana hän joutui 13 vuoden ajaksi huutolaiseksi. Myöhemmin Suosaari työskenteli muun muassa puuseppänä sekä kaivosmiehenä Pitkärannan kaivoksessa. 1890-luvun lopussa Suosaari toimi kolme vuotta poliisina Pitkärannassa. Vuosisadan vaihteesta lähtien hän viljeli pientilaa Kitelässä.
Vuonna 1899 Suosaari oli Impilahden edustajana lähetystössä, joka luovutti tsaari Nikolai II:lle helmikuun manifestin kumoamista vaatineen suuren adressin. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Suosaaren poliittinen ura päättyi vuoden 1910 vaaleihin, jolloin hän jäi varasijalle.
Kansanedustajakautensa jälkeen Suosaari oli palstatilallisena Nurmijärvessä, kunnes lähti siirtolaiseksi Australiaan vuonna 1911. Työskenneltyään aluksi Narrominessa ja Brisbanessa Suosaari hankki vuonna 1916 sokeriruokofarmin Queenslandin osavaltion Bli Blistä. Suosaaren perhe osallistui aluksi Matti Kurikan seuraajien perustaman sosialistisen utopiayhteisön toimintaan, mutta keskittyi pian oman tilansa viljelyyn. Farmilla tuotettiin sokeriruo'on ohella myös maissia sekä erilaisia hedelmiä.
Australiaan muutettuaan Suosaari käytti etunimeä Basilius. Hän kuoli 78-vuotiaana heinäkuussa 1939. Suosaari on haudattu Nambourin vanhalle hautausmaalle.
Perhe

Vasili Suosaaren puoliso oli Rääkkylässä syntynyt Anna Brita Nupponen (1869-1958), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1894. Pariskunnalle syntyi 11 lasta. Heidän pojistaan Akseli (Axel), Joel (Joe), Aleksandr (Sandy), Viktor (Vic) ja Jack Suosaari tunnettiin lahjakkaina urheilijoina. Akseli Suosaari voitti 100 jaardin vapaauinnin Australian mestaruuden vuosina 1930-1931. Joe Suosaari puolestaan piti hallussaan 400 jaardin rintauinnin Australian ennätystä. Suomen Olympiakomitea yritti saada veljeksiä osallistumaan vuoden 1928 kesäolympialaisiin, mutta he kieltäytyivät halutessaan edustaa Australiaa. Akseli Suosaaren (1908-1934) urheilu-ura katkesi hänen sairastuttuaan keuhkotautiin vuonna 1932.
Kari Urpilainen

Kari Johannes Urpilainen (s. 8. toukokuuta 1951 Kokkola) on suomalainen poliitikko ja valtiopäiväneuvos. Hän on koulutukseltaan sosionomi ja puoluekannaltaan sosialidemokraatti. Hänen tyttärensä on kansanedustaja Jutta Urpilainen.
Kari Urpilainen on toiminut kansanedustajana vuosina 1983–1995 sekä 1999–2003, tasavallan presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1982 ja 1988 sekä Kokkolan kaupunginvaltuutettuna vuodesta 1977. Hän putosi eduskunnasta vuoden 1995 vaaleissa, kun Markus Aaltonen palasi eduskuntaan, mutta hän palasi seuraavissa vaaleissa pudottaen Aaltosen.
Aiheesta muualla

.aspx Kari Urpilainen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vaasan vaalipiirin kansanedustajat
| n k Vaasan läänin vaalipiirin kansanedustajat 1983–1987 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (18):  Aaltonen  Aho  Koivisto  Linna  Malm  Mäki-Hakola  Nordman  Norrback  Nyby  Pihlajamäki  Pohto  Renlund  Saari  Saarikoski  Söderström  Tuomaala  Urpilainen  Vihriälä 
| n k Vaasan läänin vaalipiirin kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (18):  Aaltonen  Aho  Ala-Harja  Björkstrand  Fred  Jäätteenmäki  Korkia-Aho  Malm  Mäki-Hakola  Nordman  Nyby  Renlund  Saari  Sillanpää  Urpilainen  Wahlström  Vihriälä  Vistbacka 
| n k Vaasan läänin vaalipiirin kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (18):  Aho  Ala-Harja  Björkenheim  Jäätteenmäki  Kallis  Malm  Mäki-Hakola  Nordman  Norrback  Nyby  Renlund  Saari  Urpilainen  Vehkaoja  Vihriälä  Virrankoski  Vistbacka  Wahlström 
| n k Vaasan vaalipiirin kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (17):  Aho  Granvik  Jäätteenmäki  Kallis  Kiviniemi  Lintilä  Löv  Mäki-Hakola  Nordman  Ranta-Muotio  Salo  Urpilainen  Vehkaoja  Vihriälä  Vistbacka  Wallin  Wideroos 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Siina Urpilainen

Siina Armida Urpilainen, o.s. Ihalainen, (2. tammikuuta 1893 Pihtipudas – 10. lokakuuta 1962 Petroskoi, Neuvostoliitto) oli suomalainen sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja vuosina 1927–1930.
Urpilaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Efraim Ihalainen ja Eliisa Adolfiina Kumpulainen. Hän kävi kansakoulun ja käsityökoulun ja meni 1916 naimisiin kirvesmies Ilmari Matti Urpilaisen kanssa. Urpilainen oli SDP:n jäsenenä vuodesta 1913 ja vuonna 1920 hän liittyi SKP:n jäseneksi. Urpilainen toimi puhujana Saloisissa ja piirijärjestön johtajana Oulussa. Hän oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1927–1930 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Urpilainen oli myös Saloisten kunnanvaltuuston jäsen ja toimi presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Urpilainen ja hänen vastikään vankilasta vapautunut miehensä siirtyivät joulukuussa 1931 salaa rajan yli Neuvostoliittoon. Heidän lapsensa tulivat Neuvosto-Karjalaan muutamaa vuotta myöhemmin 1935 Ruotsin kautta. Urpilainen oli 1932 naisasiainjärjestäjänä Tunkuan piirissä ja 1935–1936 Punainen Karjala -lehden toimituksessa. Hän opiskeli myös jonkin aikaa Petroskoin maatalouskorkeakoulussa mutta joutui keskeyttämään opinnot heikentyneen terveyden takia. Hän oli ennen pidätystään vielä tehdastyössä Leningradissa 1937 ja työssä Vilkan punktilla 1938.
Urpilainen vangittiin 4. tammikuuta 1938 syytettynä vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta vakoilutoiminnasta. Hän sai 10 vuoden tuomion ja suoritti sen Karagandan leirillä Kazakstanissa. Urpilainen vapautui leiriltä 1948 ja hänen maineensa puhdistettiin 1955. Vapautumisensa jälkeen hän työskenteli parin vuoden ajan Aunuksessa näyttelijä Toivo Lankisen perheen lastenhoitajana, mutta ei saanut vuonna 1950 lupaa muuttaa heidän mukanaan Petroskoihin. Viimeiset vuotensa Urpilainen vietti eläkeläisenä Tšalnassa ja kuoli eri lähteiden mukaan joko 1962 tai 1963.
Urpilaisen mies Ilmari Urpilainen (1896–1938) vangittiin syytettynä vakoilusta ja teloitettiin ampumalla 22. syyskuuta 1938 Petroskoin lähellä. Myös heidän poikansa mekaanikko Taisto Urpilainen (1919–1938) teloitettiin 25. syyskuuta 1938. Sekä isän että pojan maine palautettiin 1955. Perheen kaksi muuta poikaa säilyi hengissä, toinen oli jäänyt Suomeen ja toinen pääsi palaamaan sinne.
Garabogaz

| Garabogaz |
| --- | --- |
 Garabogaz
 Koordinaatit: 41°32′23″N, 52°33′59″E 
Valtio:  Turkmenistan
Maakunta:  Balkanin maakunta
Piirikunta:  Türkmenbaşyn piirikunta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2024):  6 900
Garabogaz (vuoteen 2002 saakka Bekdaş) on kaupunki Balkanin maakunnan Türkmenbaşyn piirikunnassa Turkmenistanissa. Se sijaitsee Garabogazköllahden Kaspianmerestä erottavan kannaksen pohjoispäässä lähellä Kazakstanin rajaa 200 kilometriä Türkmenbaşysta pohjoiseen. Kaupungissa arvioitiin olevan 6 900 asukasta vuonna 2024.
Paikkakunta on syntynyt Garabogazkölin pohjan suolakerroksista natriumsulfaattia ja muita kivennäissuoloja valmistavan kemian tehtaan yhteyteen. Siitä tuli Bekdaşin kaupunkimainen taajama vuonna 1963 ja Garabogazin kaupunki vuonna 2002.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Garabogaz on kärsinyt työttömyydestä, huonoista liikenneyhteyksistä sekä juomaveden puutteesta. Suuri osa kaupungin asukkaista on muuttanut muualle. Vuonna 2018 avattiin uusi ammoniakki- ja ureatehdas. Samalla uudistettiin tehtaan tuotteiden vientiin tarkoitettu satama.
Mariella Bettineschi

Mariella Bettineschi (s. 1948 Brescia, Italia) on italialainen kuvanveistäjä. Bettineschi opiskeli kuvataiteita Bergamossa Carraran akatemiassa, josta hän valmistui vuonna 1970. Bettineschi on työskennellyt Italian lisäksi muun muassa Berliinissä vuoteen 1995 asti. Nykyään hän asuu Bergamossa.
Carro Celeste, Turku, 1994.
Bettineschi osallistui Venetsian biennaaliin vuonna 1988. Hän on pitänyt noin kolmekymmentä yksityisnäyttelyä vuodesta 1981 lähtien, pääasiassa eri puolilla Italiaa, mutta myös Berliinissä, Lontoossa, Turussa ja Yhdysvalloissa. Hän on osallistunut ryhmänäyttelyihin vuodesta 1985 lähtien liki vuosittain.
Turussa Itsenäisyydenaukiolla oli pitkään Mariella Bettineschin ympäristötaideteos Carro Celeste vuodelta 1994. Teos on turkulaisen Pro Cultura -säätiön ”Turku – eurooppalainen kuvanveistoskaupunki" -hankkeen ensimmäisiä teoksia. Lujitemuovinen, koboltinsininen isokokoinen laatta oli kumipyörien varassa puiston nurmikolla ja tukevasti paikoilleen kiinnitetty, mutta siitä saa vaikutelman alaspäin vierivästä vaunusta. Carro Celesten sponsoroi italialainen, Bergamosta oleva kemianteollisuuden yritys Radici. Teos siirrettiin 2020-luvun alkupuolella pois Turun uuden musiikkitalon työmaan tieltä.
Bettineschin taiteenlajeja ovat maalaus, kuvanveisto, piirustus, kollaasi, valokuvaus ja digitaalinen maalaus.
Aarne Saarinen

| Aarne Saarinen |
| --- | --- |
 Aarne Saarinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1913 Degerby
Kuollut: 13. huhtikuuta 2004 (90 vuotta) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Suomen Kommunistinen Puolue (SKP)
Entiset puolueet:  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (SDP)
Asema:  poliitikko ja ammattiyhdistysaktivisti
Aarne Armas Saarinen (5. joulukuuta 1913 Degerby – 13. huhtikuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysaktivisti. Hän oli Suomen kommunistisen puolueen (SKP) puheenjohtaja 1966–1982.
SKP:n vähemmistöä edustaneiden taistolaisten, Taisto Sinisalon kannattajien, vastapainona puolueen SKP:n enemmistöstä käytettiin joskus nimitystä saarislaiset Aarne Saarisen mukaan.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet ja sota-aika

Aarne Saarinen syntyi Degerbyn pitäjässä (nyk. Inkoo) ruotsinkielisellä Uudellamaalla 1913. Hänen isänsä, kivenhakkaaja Armas Saarinen oli räätälin poika Nakkilasta Satakunnasta ja hänen äitinsä Maria Tomminen oli kotoisin Kirvusta Etelä-Karjalasta. Perhe asui Aarnen lapsuudessa jonkin aikaa Säkkijärvellä. Armas Saarinen taisteli sisällissodassa 1918 punaisten puolella Antrean rintamalla ja istui sodan jälkeen vankileirillä. Aarne Saarinen ryhtyi isänsä jalanjäljissä kivityömieheksi. Saarisen perhe muutti Helsinkiin 1927 isä Saarisen saadessa töitä eduskuntatalon rakennushankkeesta. Aarne avioitui Helmi Ahon kanssa 1933 ja perheeseen syntyi myöhemmin kolme lasta. Saarinen liittyi Rakennustyöläisten liittoon 1934 edeten neljä vuotta myöhemmin Helsingin kivityöntekijäin ammattiosaston sihteeriksi. Saarinen kuului tuolloin Sosialidemokraattiseen puolueeseen (SDP).
Asevelvollisuutensa Saarinen suoritti Suomen valkoisessa kaartissa ollessaan jo aviomies ja yhden lapsen isä. Pääosan tästä ajasta hän palveli kirjurina. Saarisen asevelvollisuusaikana sattui suuren kohun herättänyt luutnantti Vilho Pentikäisen loikkaus Neuvostoliittoon, ja myös Saarinen joutui mukaan tapauksen selvittelyyn. Sodassa Saarinen taisteli kuulussa helsinkiläisessä Ässärykmentissä; hän kohosi kersantiksi.  Jatkosodassa Saarinen palveli pääasiassa rykmentin talousaliupseerina.
Elämä ja ura > Ura vauhtiin SKP:ssa

Sotien jälkeen molemmissa sodissa taistellut Saarinen liittyi poliittisesta pannasta päässeeseen SKP:hen ja kohosi nopeasti ammattiyhdistysliikkeessä. Vuodet 1945–1947 sujuivat Rakennusliiton järjestäjänä ja 1947–1951 valistussihteerinä. Hän kävi kommunistisen Sirola-opiston (1951–1952) ja toimi lyhyen aikaa Rakennus- ja puutyöläisten kansainvälisen liiton pääsihteerinä (1952–1954). Saarinen valittiin Suomen suurimman kommunistijohtoisen ammattiliiton, Suomen rakennustyöläisten liiton, puheenjohtajaksi 1954, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1966. Lakkoherkällä alalla Saarinen sai ihaillun kovanaaman maineen. Saarinen vaikutti huomattavasti rakennustyöläisten palkallisen kesälomaoikeuden ja alan ansiohyvitetyn työajan lyhennyksen eli viisipäiväisen työviikon toteutumiseen. Hänet valittiin SKP:n keskuskomiteaan 1957 ja poliittiseen toimikuntaan 1964.
Yksityiselämä

Tunnettu piippumies "Arska" oli muutamia vuosia toimineen Huomaavaiset tupakoitsijat -yhdistyksen puheenjohtaja.
Julkaisuja

Saarinen, Aarne: Suomalaisen kommunistin kokemuksia.  Helsinki:  Tammi, 1984.  ISBN 951-30-5931-6
Saarinen, Aarne: Kivimies.  (Toimittanut Pentti Peltoniemi)  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13926-6
Arvi Turkka

Arvi Turkka (2. lokakuuta 1894 Oulu – 28. tammikuuta 1965 Oulu) oli suomalainen kansanedustaja. Hän oli eduskunnassa kahteen otteeseen, ensin 1933–1945 ja sitten 1948–1958 Sosialidemokraattisen puolueen listalta ja vuonna 1958 hän siirtyi ensin sos.dem. oppositioon ja sitten Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattiseen liittoon ja oli kansanedustaja vuoteen 1962.
Turkka kävi oppikoulua kuusi luokkaa ja oli sen jälkeen saha- ja rakennustyömies, myöhemmin hän oli Valtionrautateiden liikenneosaston virkamiesosastolla vuoteen 1918. Sen jälkeen hän työskenteli toimittajana Pohjan Kansassa Oulussa 1919–1923 ja oli Pohjan Kansan vastaava toimittaja 1920. Pohjolan Työmiehen aputoimittaja hän oli 1924–1929, Pohjolan Työmiehen vastaava toimittaja 1931–1937 ja Pohjolan Työn toimittaja Oulussa, Pohjolan Työn päätoimittaja 1937 ja 1942.
Turkka oli Sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän jäsen 1. syyskuuta 1933 – 5. huhtikuuta 1945 ja 22. heinäkuuta 1948 – 21. heinäkuuta 1958. Sosialidemokraattisen opposition eduskuntaryhmään hän siirtyi 22. heinäkuuta 1958 – 5. toukokuuta 1959 ja sen jälkeen Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton ryhmässä 6. toukokuuta 1959 – 19. helmikuuta 1962.
Turkka oli presidentin valitsijamies vaaleissa vuosina 1937, 1940, 1943, 1950, 1956, ja hän oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli allekirjoittajana rauhanopposition Kolmenkymmenenkolmen kirjelmässä 1943.
Turkan puoliso oli vuodesta 1922 Naima Eliina Helin.
Tyyne Tuominen

SKDL:n vuosien 1945–1948 eduskuntaryhmän naisjäsenet vuonna 1947 tai 1948. Tyyne Tuominen on takarivissä ensimmäinen vasemmalta.
Tyyne Maria Tuominen (e. Tuominen-Huhta, 29. maaliskuuta 1908 Helsinki – 26. heinäkuuta 2001 Mäntsälä) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi SKDL:n pääsihteerinä vuosina 1944–1949 ja kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä (1945–1948) ja myöhemmin Helsingin kaupungin vaalipiiristä (1958–1962). Tuominen toimi pitkään myös Suomen Naisten Demokraattisen Liiton pääsihteerinä (1949–1968) ja hän kuului Suomen Kommunistisen Puolueen keskuskomiteaan.
Tuomisen vanhemmat olivat kirvesmies Topias Tuominen ja laitoskeittäjä Lydia Maria Kallio. Tyyne Tuominen oli naimisissa kansanedustaja Matti Huhdan kanssa. Pariskunta sai vuonna 1947 pojan. Huhta kuitenkin erotettiin SKP:stä vuonna 1950, ja Tuominen sai puolueeltaan käskyn erota miehestään. Avioero toteutui vuonna 1954.
Tuominen kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon 1946–1958. Hän työskenteli uransa aikana muun muassa liikeapulaisena, pukuleikkaajana ja erilaisissa järjestötehtävissä.
Vuonna 1935 SKP:hen liittynyt Tuominen oli 1941–1944 ”turvasäilössä” vuonna 1939 säädetyn tasavallan suojelulain nojalla.
Tuominen oli vuoteen 1975 sairausvakuutusten tarkastuslautakunnan jäsen.
Aiheesta muualla

.aspx Tyyne Tuominen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansandemokraattien kansanedustajat
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (49):  Aaltonen  Helo (1945–1946)  Hietanen  Huhta  Hukari  M. Järvinen  T. Järvinen (1945–1947†)  Kauhanen  Karppinen (1945–1948)  Kilpi (1946–1948)  Kosonen (1948)  Kujala  Kujanpää  Kulmala  Kuusinen  Lehtonen  Leino  Leskinen  Lång  H. Manninen  Y. Manninen  Meriläinen  Metsäranta (1945–1947†)  Mustonen  Muuri  Myllymäki  Mäkelä  Nevalainen  Nurminen  E. Pekkala  M. Pekkala  Perkonoja (1947–1948)  Pessi  Prunnila  Puumalainen  Riihimäki  Riihinen  Rinne  Roine  Rosenberg (1945–1948)  Rydberg  Ryömä  Räisänen (1945–1948†)  Sormunen  Stenberg  Sundström (1945)  Svento (1945–1948)  Tainio  Talvio  Terho  Tillanen (1947–1948)  Tuominen  Turunen (1948)  Uusisalmi (1945†)  Uusitalo  Virtanen (1946–1948)  Wiik (1945–1946†)  Wuolijoki (1946–1948) 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (50):  Aaltonen  Aitio  Backlund  Enne (1958–1961†)  Friman  Haapanen  Hietanen  Honkonen  Kansikas (1959–1962)  Kelovesi  E. Kilpi  Kiviaho  Koivunen  Kujala (1958–1959†)  Kuusinen  Lakkala  Lehmonen  Liedes  Linna  Manninen  Meltti (1961–1962)  Meriläinen  Murto  Mustonen  Mäkelä (1958–1962)  Nederström-Lundén  Nieminen  Niiranen  Nurminen  Pessi  Prunnila  Puhakka  Pulkkinen  Rapio  Roine  Rosenberg  Rosnell  Rytkönen  Ryömä (1958†)  Salin  Seppi  Stenberg  Suonpää  Tainio  Tamminen  Tauriainen  Tiekso-Isaksson  Torvi  Tuominen  I. Virtanen  R. Virtanen  V. R. Virtanen  Åsvik 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta