stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juha Varto
Teoksia > Toimituksia

Varto, Juha & Marjomaa, Esko (toim.): Arkkitehtuuri ja filosofia: Tampereella syksyllä 1987 järjestetyn tutkijaseminaarin esitelmät.  (Matemaattisten tieteiden laitoksen julkaisuja A 207)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1989.  ISBN 951-44-2417-4
Fenomenologeja: Maailma minussa – minä maailmassa: Filosofian tutkijaseminaari 1988.  (Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta vol. 1)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1989.  ISBN 951-44-2532-4
Liikunnan filosofia: Eri tarkastelukulmia.  (Sisältää 1990 pidetyn Liikunnan filosofian tutkimusyksikön, TALFITin, ensimmäisen kollokvion esitelmät. Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta 13)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1990.  ISBN 951-44-2796-3
Filosofia ja kaunokirjallisuus.  (Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta vol. 3)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1990.  ISBN 951-44-2538-3
Toinen järjestys: Katsaus Afrikan filosofiaan.  (Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta vol. 20)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1991.  ISBN 951-44-2979-6
Silleen jättäminen ja politiikka: Suomen fenomenologisen instituutin seminaari 12.5.1992.  (Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta vol. 35. SUFI 4)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1992.  ISBN 951-44-3158-8
Tanssi, liikunta ja filosofia: Liikunnan filosofian II valtakunnallinen kollokvio 1991.  (Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta vol. 28. Talfit (Tampereen yliopiston liikunnan filosofian tutkimusyksikkö))  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1992.  ISBN 951-44-3041-7
Ingarden & toinen fenomenologia: Roman Ingarden 100 vuotta.  (Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta vol 43. - S. 121–134: Roman Ingarden, valikoimabibliografia)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1993.  ISBN 951-44-3307-6
Kohti elämismaailman ja ihmisen laadullista tutkimista.  (Uudistettu ja laajennettu laitos. Sufi-tutkimuksia 11)  Tampere:  Suomen fenomenologinen instituutti, 1994.  ISBN 951-96984-2-6
Varto, Juha & Saarnivaara, Marjatta & Tervahattu, Heikki (toim.): Kohtaamisia taiteen ja tutkimisen maastoissa.  (Juhlakirja professori Inkeri Savalle kuusikymmenvuotispäivänä 11. huhtikuuta 2003. Artefakta 13)  Hamina:  Akatiimi, 2003.  ISBN 952-5378-05-5
Aiheesta muualla

Varton tutkimusblogi (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikko Lahtisen puhe Tay:n filosofian ainejärjestö Aatoksen 30-vuotisjuhlassa 20.10.2005.
Juha Varton kirjoituksia niin & näin -lehdessä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Väinö J. Vatanen

Väinö Johannes Vatanen (6. joulukuuta 1900 Lappee – 17. elokuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen lehtimies ja kirjailija. Hän kirjoitti muun muassa Itsenäinen Suomi- ja Lotta Svärd -lehteen.
Vatasen vanhemmat olivat kauppias Armas Eemil Vatanen ja Helena Mikkola. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1920 ja opiskeli Helsingin yliopistossa historiaa, kansantaloutta, valtio-oppia ja vieraita kieliä. Vatanen teki useita ulkomaanmatkoja Baltiaan ja Saksaan 1920- ja 1930-luvuilla. Vatanen oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsen.
Vatanen työskenteli 1929–1939 Uuden Suomen ulkomaantoimituksessa ja vieraili muun muassa 1934 Neuvostoliitossa. Hän toimi 1940–1941 vuoteen 1942 saakka ilmestyneen saksalaismielisen ulkopoliittisen viikkolehden Suomen tie päätoimittajana ja toimitti myös Yleisradion sotilaspoliittisia katsauksia vuoteen 1944 saakka. Vatanen oli myös 1937–1945 ilmestyneen Asemies-lehden toimitussihteerinä. Lehteä kustansi sotaväen alipäällystön perustama ja omistama Kustannusosakeyhtiö Säilä.
Vatanen muutti perheineen vuonna 1944 Ruotsiin Uumajaan ja kirjoitti siellä kolmisen vuotta paikalliseen Västerbottens-Kuriren-lehteen. Tämän jälkeen Vatanen oli Tukholmassa Högerpressens Nyhetsbyrå-tietotoimiston ulkopoliittisena asiantuntijana. Hän toimi myös Uuden Suomen sikäläisenä kirjeenvaihtajana  Vatanen hankki 1950-luvun lopulla asunnon Helsingistä, jonne hän asettui asumaan vaimonsa kanssa. Hän kuoli halvauskohtaukseen vuonna 1961.
Tuotanto

Kuninkaantekijä : T. E. Lawrence - Arabian vapaustaistelun sankari. Gummerus, 1933.
Adolf Hitler : Saksan kansallissosialismin luoja ja hänen liikkeensä. Gummerus, 1933.
Abessinia : musta keisarikunta. Otava, 1935.
Finnland. kokoomateoksessa Der Weltbolschewismus. 1936.
Neekeri. Toim. Artturi Leinonen, Georg H. Theslöf ja Väinö J. Vatanen. Suomen sanomalehtimiesten liitto, 1938.
Saksan sotureita : Hermann Göring, Wilhelm Keitel, Walther von Brauchitsch, Wilhelm List, W. von Reichenau, Nikolaus von Falkenhorst, Eduard Dietl, Erwin Rommel, Erich Raeder, Günther Lütjens. 1941.
Ukrainan valloittaja ja Pietarin ja Moskovan piirittäjät : Fritz Todt, Fedor von Bock, Wilhelm von Leeb, Gerd von Rundstedt, Franz Halder, Heinz Guderian, Hermann Hoth, Ernst Udet, Erhard Milch, Werner Mölders. Otava, 1942.
Kriisien ja sodan maailma 1 : Maailman tapahtumat vv. 1936-1940. Itävallan liittyminen Saksaan - Espanjan sota - Münchenin neuvottelut - Tshekkoslovakian hajoaminen - Puolan sota - Suomen talvisota - Baltian bolshevisointi. Otava, 1942.
Kriisien ja sodan maailma 2 : Maailman tapahtumat vv. 1940-1942. Sota etsii toista rintamaa - Tanskan miehitys ja Norjan sota - Saksan voitto lännessä : ilmasota ja merisota : Itä-Afrikan ja Libyan taistelut : Saksan uudestijärjestely Balkanilla : Itärintaman taistelut v.1941. Otava, 1943.
Tuotanto > Suomennokset

Maailman tapahtumat eilen ja tänään : oman aikamme historia 2 : Jälleenrakennus. Mukailtu suomennos Chr. A. R. Christensenin norjankielisestä alkuteoksesta Verden igår og idag. Otava, 1936.
Maailman tapahtumat eilen ja tänään : oman aikamme historia 3 : Kriisi. Suomennos Chr. A. R. Christensenin teoksesta. Otava, 19367
Vetoomus jokaiseen. Suomennos Axel Wenner-Grenin kirjasta. 1937.
Kolmas valtakunta : kansallissosialismin synty, taisteluvuodet, maailmankatsomus ja yhteiskunta. Suomennos Johannes Öhquistin saksankielisestä tekstistä. Otava, 1938.
Stalinin sisäinen sota: punainen kumous syö omat lapsensa. Vatasen suomennos ja täydennys Essad Beyn tekstistä. Otava, 1938.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Väinö J. Vatanen on Wikiaineistossa  Luettelo Väinö J. Vatasen lehtiartikkeleista
Varjossa auringon alla

| Varjossa auringon alla> Evil Under the Sun.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Agatha Christie
Kieli:  englanti
Genre:  salapoliisiromaani
Kustantaja:  Collins Crime Club
Julkaistu:  kesäkuussa 1941
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  256
Suomennos
Suomentaja:  Eero Ahmavaara
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1962
Sarja: Hercule Poirot
Edeltävä:  Mabellen kahdet kasvot
Seuraava:  Viisi pientä possua
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Varjossa auringon alla on Agatha Christien kirjoittama salapoliisiromaani, joka ilmestyi Britanniassa kesäkuussa 1941. Suomeksi se ilmestyi 1962  Eero Ahmavaaran suomennoksena ja WSOY:n kustantamana.
Hercule Poirot ratkaisee romaanissa englantilaisella lomasaarella tapahtuneen murhan.
Juoni

Hercule Poirot on lomailemassa Devonin rannikolla sijaitsevalla saarella. Lomakausi on ohitse ja saaren ainoassa hotellissa on vain kourallinen vieraita. Heistä näkyvin on näyttelijä Arlena Marshall, joka näyttää iskeneen silmänsä Patrick Redferniin. Redfernin hiljainen vaimo Christine seuraa sivusta. Tapahtumat saavat dramaattisen käänteen, kun Arlena Marshall löydetään murhattuna syrjäisestä lahdenpoukamasta. Kaikilla saarella olevilla näyttää olevan alibi. Pääepäilty on Patrick Redfern, mutta hän oli soutanut lahdenpoukamaan neiti Brewsterin kanssa ja löytänyt ruumiin.
Patrick on murhaaja, sillä hänen löytämä ruumis ei ollut Arlena Marshall vaan hänen vaimonsa Christine, joka vain näytteli kuollutta. Patrick murhasi Arlenan sillä aikaa, kun neiti Brewster haki apua. Patrick oli huijannut Arlenalta huomattavia summia ja halusi peittää jälkensä. Patrickia ja Christineä epäillään varmuudella myös ainakin yhdestä toisesta murhasta.
Juoni > Henkilöt

Hercule Poirot
eversti Weston, poliisipäällikkö
tarkastaja Colgate, poliisi
kersantti Phillips, paikallinen poliisi
tohtori Neasdon, poliisilääkäri
kapteeni Kenneth Marshall, Arlenan nykyinen mies
Arlena Stuart Marshall, entinen näyttelijä ja Kenneth Marshallin vaimo
Linda Marshall, Kennethin tytär edellisestä avioliitosta
Patrick Redfern, Arlenan rakastaja ja Christinen aviomies
Christine Redfern, Patrickin vaimo, hiljaista ja kärsivää tyyppiä
Rosamund Darnley, pukusuunnittelija ja Kennethin lapsuudenystävä
Emily Brewster, urheilullinen vanhapiika
Carrie Gardener, amerikkalainen turisti
Odell Gardener, Carrien aviomies, joka auliisti tottelee vaimoaan
Horace Blatt, purjehdusta harrastava nousukas
Stephen Lane, pastori, jonka mielestä Arlena Marshall on itse pahuus
majuri Barry, Intiassa taistellut upseeri, eläkkeellä
Gladys Narracott, hotellin henkilökuntaa
rouva Castle, Jolly Roger -hotellin omistaja
Sovitukset > Rikos auringon alla (1982)

Guy Hamilton ohjasi romaaniin perustuvan elokuva Rikos auringon alla 1982. Peter Ustinov näytteli siinä Hercule Poirotia.
Sovitukset > Hercule Poirot -televisiosarja (2001)

Romaaniin perustuva Varjossa auringon alla (Evil Under the Sun) oli Hercule Poirot -televisiosarjan 8. kauden ensimmäinen jakso. Elokuvan ohjasi Brian Farnham ja käsikirjoituksen teki Anthony Horowitz.
Sovitus poikkeaa romaanista muutamissa seikoissa. Mukana ovat Hastings, Japp ja neiti Lemon, jotka eivät lainkaan esiintyneet romaanissa. Japp korvaa eversti Westonin, joka romaanissa johti tutkimuksia. Kenneth Marshallin 16-vuotiaasta tyttärestä on tehty poika ja Gardenerin pariskunta on poistettu kokonaan.
Pääosissa olivat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  David Suchet  | … |  Hercule Poirot   |
|  Hugh Fraser  | … |  kapteeni Arthur Hastings   |
|  Philip Jackson  | … |  ylitarkastaja Japp   |
|  Pauline Moran  | … |  neiti Lemon   |
|  Michael Higgs  | … |  Patrick Redfern   |
|  Louise Delamere  | … |  Arlena Stuart   |
|  Tamzin Malleson  | … |  Christine Redfern   |
|  Tim Meats  | … |  Stephen Lane   |
|  Marsha Fitzalan  | … |  Rosamund Darnley   |
|  David Mallinson  | … |  Kenneth Marshall   |
|  Ian Thompson  | … |  majuri Barry   |
|  Rosalind March  | … |  rouva Castle    |
|  Rebecca Johnson  | … |  Gladys Narracott   |
|  Carolyn Pickles  | … |  Emily Brewster   |
|  Russell Tovey  | … |  Lionel Marshall   |
|  David Timson  | … |  Horace Blatt   |
Julkaisuhistoria > Britannia ja Yhdysvallat

Romaani ilmestyi ensimmäisen kerran 11-osaisena jatkoromaanina Yhdysvalloissa Collier's Weekly -lehdessä joulukuusta 1940 helmikuuhun 1941.
Ensipainokset olivat:
1941, Collins Crime Club (London), kesäkuu 1941, sidottu, 256 s.
1941, Dodd Mead and Company (New York), lokakuu 1941, sidottu, 260 s.
Brittiläisestä ensipainoksesta julkaistiin 2008 näköispainos (ISBN 0-00-727455-6).
Julkaisuhistoria > Suomennos

WSOY julkaisi Eero Ahmavaaran suomennoksen 1962.
Suomennosten painokset (jos toisin ei mainita, kustantajana on WSOY):
1962: 1. p., 251 s., SaPo-sarja 60, lisäpainokset: 2. p. 1963, 5. p. 1994 ISBN 951-0-19293-7
1982: uusi laitos, sid., 256 s., kustantajana Suuri Suomalainen Kirjakerho, ISBN 951-643-179-8
1982: 3. p., sid., 256 s., ISBN 951-0-10943-6, lisäpainokset: 4. p. 1982, 6. p. 1998
2005: 7. p., nid., 256 s., kustantajana Loisto, ISBN 952-459-528-1 ja ISBN 978-952-459-528-5, lisäpainokset: 8. p. 2005
Kalevi Veijonen

Veijo Veli Kalevi Veijonen (15. maaliskuuta 1922 Laukaa – 7. heinäkuuta 2007 Jyväskylä) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja toimittaja.
Veijonen tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyseossa 1945. Hän työskenteli toimittajana Sisä–Suomi lehdessä, Jyväskylän Sanomissa, Keski-Suomen Iltalehdessä 1947–1962, aluetoimittajana Uudessa Suomessa 1962–1976, ja toimittajana Keskisuomalainen lehdessä vuodesta 1976.
Veijosen vanhemmat olivat opettaja Nestor Veijonen ja Rauha (o.s. Wihijärvi). Puoliso oli Pirkko (o.s. Palokangas) vuodesta 1954.
Teoksia

Nimellä V. K. Veijonen:
Kohtalokas hiiri : yksinäytöksinen hulluttelu. Seuranäytelmiä 527. Karisto 1951
Nimellä Kalevi Veijonen ja Veli-Kalle Veijonen:
Jyväskylän kenttäurheilijain 10-vuotisjuhlajulkaisu 1938-1948 ; toim. E. Rautio, M. Mäkinen, K. Veijonen. Jyväskylän kenttäurheilijat, Jyväskylä 1948
Jyväskylän kenttäurheilijain 25-vuotisjuhlajulkaisu ; toim. Erkki Tarvainen, Kalevi Veijonen ja Mauno Mäkinen. Jyväskylän kenttäurheilijat, Jyväskylä 1963
Jyväskylän sotaveteraanit r.y. 1958–1978, koonneet Eljas Toivonen, Veli-Kalle Veijonen, Pentti Ruottunen, 113 sivua, Jyväskylän sotaveteraanit, Jyväskylä 1978, ISBN 951-99146-1-7 sidottu
Terhi Vedenkivi

| Terhi Vedenkivi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. tammikuuta 1956 (ikä 69) Rovaniemi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  kirjailija, runoilija
Kirjailija
Esikoisteos:  Hatullinen tuulta (2006)
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Terhi Vedenkivi (s. 9. tammikuuta 1956) on Kangasalla asuva runoilija ja kirjailija. Hän opiskeli luovaa kirjoittamista Viita-akatemiassa vuosina 1993-1996. Vedenkivi palkittiin useita kertoja Pirkanmaan kirjoituskilpailussa, jonka runoussarjan hän voitti vuonna 1999.
Hänen esikoisrunoteoksensa Hatullinen tuulta julkaistiin vuonna 2006. Sen jälkeen Vedenkiveltä on ilmestynyt kaksi muuta runokokoelmaa, joista viimeisin on vuonna 2013 julkaistu Parhaat paratiisit. Hänen toinen runokokoelmansa Kolmas korva palkittiin Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinnolla vuonna 2010
Terhi Vedenkivi on ollut Pirkkalaiskirjailijoiden jäsen vuodesta 2006 lähtien.
Runoteokset

Parhaat paratiisit (Sanasato 2013) ISBN 978-952-5804-57-7
Kolmas  korva (Sanasato 2009) ISBN 978-952-5804-03-4
Hatullinen tuulta (Sanasato 2006) ISBN 952-5086-88-7
Aiheesta muualla

Terhi Vedenkiven kotisivut
Vilhelmiina (Alankomaat)

| Vilhelmiina |
| --- | --- |
 Vilhelmiina 1940-luvun loppupuolella.
Alankomaiden kuningatar
Valtakausi:  23. maaliskuuta 1890 – 4. syyskuuta 1948
Edeltäjä:  Vilhelm III
Seuraaja:  Juliana

Syntynyt:  31. elokuuta 1880 Haag, Alankomaat
Kuollut:  28. marraskuuta 1962 (82 vuotta) Apeldoorn, Alankomaat
Puoliso:  prinssi Henrik
Lapset:  Juliana
Koko nimi:  Wilhelmina Helena Pauline Maria
Suku:  Orania-Nassau
Isä:  Vilhelm III
Äiti:  Emma
Uskonto:  protestantti
Nimikirjoitus:  
Vilhelmiina (koko nimi Wilhelmina Helena Pauline Maria, 31. elokuuta 1880 – 28. marraskuuta 1962) oli Oranje-Nassaun prinsessa. Vilhelmiina oli Alankomaiden kuningatar vuosina 1890–1948.
Varhaiset vuodet ja perhe

Vilhelmiina syntyi kuningas Vilhelm III:n ja tämän toisen vaimon, kuningatar Emman tyttäreksi. Vilhelmiinan suhdetta vanhempiinsa, erityisesti isäänsä, joka oli 63-vuotias Vilhelmiinan syntyessä, on kuvattu lämpimäksi. Kuningas Vilhelmin kuoltua Vilhelmiinan ollessa kymmenvuotias kuningatar Emma toimi sijaishallitsijana Vilhelmiinan 18-vuotissyntymäpäivään asti. Ollessaan 4-vuotias Vilhelmiina julistettiin virallisesti kruununperilliseksi hänen velipuolensa kuoltua.
Vilhelmiina kruunattiin Alankomaiden kuningattareksi 18-vuotissyntymäpäivänään 31. elokuuta 1898. Vuonna 1901 Vilhelmiina avioitui prinssi Henrikin kanssa. Avioliittoa on kuvattu onnettomaksi ja prinssi Hendrikiä alkoholisoituneeksi playboyksi, jolla oli useita aviottomia lapsia. Vilhelmiina kärsi usean keskenmenon ennen kuin hänen ja Henrikin ainoa lapsi, Julianan, syntyi vuonna 1909. Tätä ennen perillisen puuteessa spekuloitiin jopa Vilhelmiinan kaukaisen saksalaisen sukulaisen nostamista kruununperilliseksi. Julianan syntymän jälkeen Vilhelmiina kärsi vielä kahdesta keskenmenosta.
Hallitsijana

Isänsä kuollessa Vilhelmiina oli vain 10-vuotias. Sijaishallitsijaksi nimitettiin hänen äitinsä Emma, joka toimi virassa seuraavat kahdeksan vuotta.
Vilhelmiinaa pidettiin voimakastahtoisena hallitsijana, jonka suorapuheisuutta ja vakaumuksellista toimintaa ihailtiin laajasti niin Alankomaissa kuin laajemminkin maailmalla. Vain 20-vuotiaana vuonna 1900 Vilhelmiina määräsi alankomaalaisen sota-aluksen pelastamaan vaikeuksiin joutuneen Transvaalin presidentin, Paul Krugerin. Kuningatar oli ylipäänsä harvinaisen kiinnostunut maansa armeijasta, ja väitetysti kuvaillut olevansa sydämeltään sotilas.
Vilhelmiina perehtyi myös liike-elämään. Vilhelmiina oli ensimmäinen nainen, joka kokosi yli miljardin dollarin henkilökohtaisen omaisuuden, lähinnä sijoituksista Yhdysvalloissa ja öljy-yhtiöissä.
Hallitsijana > Ensimmäinen maailmansota

Alankomaat pysytteli puolueettomana ensimmäisessä maailmansodassa, mutta maan läheiset kauppasuhteet Saksan kanssa pakottivat Yhdistyneen kuningaskunnan laivaston saartamaan alankomaalaisia satamia heikentääkseen maan mahdollisuuksia käydä kauppaa Saksan kanssa. Brittien kauppasaarto ja Saksan rajoittamaton sukellusvenesota ärsyttivät Vilhelmiinaa, joka alkoi vuonna 1917 vaatia hallitukseltaan entistä tehokkaampia toimia Alankomaiden etujen valvomiseksi. Maan hallitus oli kuitenkin varovaisempi, mutta Vilhelmina piti ministereitään pelkureina.
Sodan aikana Vilhelmiina vieraili aktiivisesti tarkastamassa Alankamaiden joukkoja ympäri maata. Hän myös pyrki pitämään saksalaisen miehensä Henrikin poissa julkisuudesta ja politiikasta, koska häntä pidettiin riskinä. Epäily oli siinä mielessä perusteltua, että Henrik oli sodan syttyessä ilmaissut halunsa käydä Belgian puolella vierailemassa Saksan puolella taistelien sukulaistensa luona.
Sodan lopulla Alankomaissa syntyi levottomuuksia, jotka tähtäsivät sosailistiseen vallankumoukseen. Vilhelmiinan nauttimaa kansansuosiota pidetään osasyynä levottomuuksien taltuuntumiseen. Kun Belgia esitti aluevaatimuksia Alankomaille Pariisin rauhanneuvotteluissa, kuningasperhe vieraili Vilhelmiinan johdolla rajan tuntumassa todistaakseen, että paikalliset asukkaat halusivat jäädä osaksi Alankomaita.
Hallitsijana > Sotien välinen aika

Saksan keisari Vilhelm II pakeni Alankomaihin sodan loputtua ja sai sieltä turvapaikan. Osasyynä olivat Vilhemin sukulaisuussuhteet Alankomaiden kuningasperheeseen. Kun ympärysvallat yrittivät tästä huolimatta pidättää Vilhelmin, Vilhelmiina pahastui ja kutsui ympärysvaltojen suurlähettiläät puhutteluun saarnaten näille poliittisten pakolaisten oikeuksista.
Alankomaiden talous kukoisti maailmansotien välisenä aikana. Myös Vilhelmiinan henkilökohtainen valta saavutti huippunsa silloin ja hänellä sekä kuningasmielisellä pääministeri Hendrik Colijnilla oli läheinen yhteistyösuhde. Vilhelmiina suhtautui varauksellisesti parlamentaariseen hallitusmuotoon ja osallistui läheisesti valtion asioiden hoitoon.lähde?
Hallitsijana > Toinen maailmansota

Vielä 1940-luvulle tultaessa Alankomaat oli virallisesti liittoutumaton maa, joka ei ottanut virallisesti voimakasta kantaa Natsi-Saksaa vastaan, koska se ei halunnut antaa syytä maiden välisiin vihamielisyyksiin. Tämä johti kiusallisiin tilanteisiin, joissa Adolf Hitleriä arvostelevia tavallisia alankomaalaisia asetettiin syytteeseen "ystävällismielisen valtion johdon" loukkaamisesta.
Saksa valloitti Alankomaat 10. toukokuuta 1940 ja kuningatar perheineen pakeni Englantiin kolme päivää myöhemmin. Kuningatar itse vastusti siirtymistä maanpakoon ja oli määrännyt sihteerinsä ampumaan hänet mikäli saksalaiset saapuisivat. Kuningatar saatiin kuitenkin vakuuteltua siirtymään miehittämättömälle Zeelandin alueelle, jossa kuningatar yritti koordinoida vastarintaa saksalaisia vastaan. Kuningtar ja maan hallitus kuitenkin evakuoitiin ja Vilhelmiina muodosti pakolaishallituksen Lontoossa. Kuningattaren ja hallituksen pako maasta oli kova isku alankomaalaisille, koska paikallinen lehdostö oli tähän asti uutisoinut lähinnä vain Alankomaiden asevoimien voitoista saksalaisia vastaan.
Sodan aikana Vilhelmiina tuli tunnetuksi radiolähetyksistä, joissa hän puhui kansalleen. Tämän Radio Oranje -kanavan toiminnasta vastasi BBC ja jokainen lähetys aloitettiin samalla ilmoituksella: "tämä on Radio Oranje, sodassa olevien Alankomaiden ääni". Radion kautta lähetettiin myös salattuja viestejä Alankomaissa toimivalle vastarintaliikkeelle. Vilhelmiinan sotilaallinen luonne osoittautui hyödyksi myös toisessa maailmansodassa.
Vilhemiina palasi Alankomaihin 13. maaliskuuta 1945. Sodan jälkeen Vilhelmiina asui aluksi kartanossaan Haagissa.lähde?
Hallitsijana > Luopuminen vallasta

Vilhelmiina joutui luopumaan vallasta vuonna 1948. Edellisenä vuonna Alankomaiden siirtomaissa oli syntynyt levottomuuksia, jotka johtivat maan taloudellisen eliitin kiivaaseen arvosteluun.lähde?
Myöhäiset vuodet

Luovuttuaan vallasta Vilhelmiina vetäytyi pois julkisuudesta Het Loon palatsiin Apeldoorniin. Oman toiveensa mukaisesti Vilhelmiinaa puhuteltiin prinsessana kruunusta luopumisen jälkeen. Vilhelmiina keskittyi liikeasioidensa hoitoon ja palasi julkisuuteen ainoastaan vuoden 1953 Pohjanmeren tulvakatastrofin yhteydessä.
Viimeisinä vuosinaan Vilhelmiina kirjoitti omaelämäkertansa Eenzaam, maar niet Alleen (Yksinäinen, mutta ei yksin).
Vilhelmiina kuoli Het Loon palatsissa aamuyhden aikaan ollessaan 82-vuotias. Hänet haudattu Delftin Nieuwe Kerk -kirkkoon. Kuningattaren toiveiden mukaisesti, ja perinteiden vastaisesti, hautajaisten värimaailmaa hallitsi valkoinen, koska kuningatar halusi sillä kunnioittaa ikuista elämää. Lisäksi Vilhelmiina halusi arkkunsa päälle avoimen Raamatun eikä kruununjalokiviä.
Vilhelmiina oli verrattain suosittu jopa alankomaalaisten monarkian vastustajien keskuudessa, koska hänet nähdään ennen kaikkea maan vastarinnan keulakuvana toisen maailmansodan ajalta.
Kunnianosoitukset > Alankomaalaiset

Vilhelmin sotilasritarikunta (suurmestari, 1890)
Orania-Nassaun ritarikunta (suurmestari, 1890)
Alankomaiden leijonan ritarikunta (suurmestari, 1890)
Oranian kuningasperheen ritarikunta (suurmestari, 1890)
Pyhän Johanneksen ritarikunta (perustaja, 1909)
Lähde:
Kunnianosoitukset > Ulkomaalaiset

Elisabetin ritarikunnan suuristi (Itävalta-Unkari, 1901)
Leopoldin ritarikunnan suurristi (Belgia)
Etelän ristin ritarikunnan suurristi (Brasilia)
Valkoisen leijonan ritarikunnan 1. luokka (Tšekkoslovakia, 1929)
Valkoisen ruusun ritarikunta ketjulla (Suomi, 1932)
Kunnialegioonan suurristi (Ranska)
Louisen ritarikunnan 1. luokka (Saksan keisarikunta, 1901)
Vendien kruunun ritarikunnan suurristi (Mecklenburg)
Peter Friedrich Ludwigin ritarikunnan suurristi (Oldenburg)
Vapahtajan ritarikunnan suurristi (Kreikka)
Arvokkaan kruunun ritarikunnan suurristi (Japani)
Tammikruunun ritarikunnan suurristi (Luxemburg)
Pyhän Olavin ritarikunta ketjulla (Norja, 1922)
Auringon ritarikunnan 1. luokka (Persia)
Kuningatar pyhän Isabellan ritarikunnan suurristi (Portugali)
Kristuksen sotilaallinen ritarikunta ketjulla (Portugali)
Tornin ja miekan sotilaallinen ritarikunta ketjulla (Portugali)
Avizin sotilaallinen ritarikunta ketjulla (Portugali)
Pyhän Jaakon miekan sotilaallinen ritarikunta ketjulla (Portugali)
Romanian tähden ritarikunnan suurristi (Romania)
Pyhän Katariinan ritarikunnan 1. luokka (Venäjä)
Chakri-dynastian ritarikunnan ritari (Siam)
Kuningatar Maria Luisan ritarikunnan suurristi (Espanja, 1890)
Serafiimiritarikunnan ritari (Ruotsi, 1922)
Hyväntekeväisyyden ritarikunnan 1. luokka (Osmanivaltakunta)
Valkoisen kotkan ritarikunnan suurristi (Jugoslavia)
Sukkanauharitarikunnan kunniaritari (Iso-Britannia, 1944)
Viktorian ja Albertin ritarikunnan 1. luokka (Iso-Britannia)
Pyhän Johanneksen ritarikunnan suurristi (Iso-Britannia)
Lähde:
Galleria

Kuningatar Emma ja Vilhelmiina vuonna 1897.
Vilhelmiina vuonna 1909.
Vilhelmiinan patsas Wilhelminaparkissa Utrechtissa. Tekijä Mari Andriessen (1968).