stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tunturikirjosiipi
Elinympäristö ja elintavat

Tunturikirjosiipi elää nimensä mukaisesti tuntureissa ja vuoristoissa. Sitä tavataan vuoristoniityillä, tunturikankailla koivuvyöhykkeen yläosassa ja jopa paljakalla. Useimmin sen tapaa yksitellen tunturien kukkaniityiltä, yleensä kalkkivaikutteisilla alueilla. Vain harvoin perhosia on pienellä alalla useita. Tunturikirjosiipi viihtyy aurinkoisilla, mutta tuulensuojaisilla paikoilla ja lepää usein paljaalla kalliolla siivet sivuille levitettyinä. Perhonen on arka ja lentää nopeasti.
Lajin elintavat tunnetaan hyvin puutteellisesti. Naaras munii lehtien alapinnoille ja osa toukista kehittyy hyvin nopeasti koteloituen jo noin kuukauden kuluttua ja talvehtivat koteloina. Sen sijaan osa toukista on hidaskasvuisia ja talvehtivat toukkana kaksi kertaa. Alpeilla havaittu vuorovuotisuus perhosten esiintymisessä viittaa kehityksen olevan siellä aina kaksivuotinen. Toukkia ei ole tavattu Suomessa.
Suomessa tunturikirjosiipi on vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT)
Ravintokasvi

Toukan ravintokasvi on tuntematon. Sellaiseksi on arveltu hanhikkeja (Potentilla), tunturipoimulehteä (Alchemilla glomerulans), mutta perhosen on nähty munivan lapinvuokolle (Dryas octopetala) joka myös selittäisi perhosen levinneisyyden Alpeilla muninta on havaittu myös rätvänällä (Potentilla erecta) ja kasvatetut toukat ovat kelpuuttaneet ravinnokseen ahomansikan (Fragaria vesca).
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Tunturikirjosiipi (Pyrgus andromedae)
Suomen Perhoset: Tunturikirjosiipi
Perhosopas: Tunturikirjosiipi (Pyrgus andromedae)[vanhentunut linkki]
UniProt, Taxonomy: Pyrgus andromedae (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1543862  Wikispecies: Pyrgus andromedae  BioLib: 51242  CoL: 4QTZ6  EoL: 242296  EUNIS: 90342  Fauna Europaea: 440748  Fauna Europaea (new): 47c4aaab-d4bc-4869-8986-4604d413f4eb  GBIF: 1949852  iNaturalist: 111442  IRMNG: 10282400  IUCN: 173216  LepIndex: 187280  MaBENA: PyrguAndro  NCBI: 876068  Observation.org: 79696  Open Tree of Life: 216104  Laji.fi: MX.60738
Tykki

Tykkejä Kremlin asevarastossa.
Pienikaliiperinen tykki 1700-luvulta.
Yhdysvaltalainen toisen maailmansodan aikainen M114 155 mm haupitsi.
Yhdeksänhenkinen yhdysvaltalainen tykkimiehistö ampuu M198 haupitsilla.
Saksalainen moderni Panzerhaubitze 2000 telatykki.
Yhdysvaltalainen alus USS Iowa ampuu 16-tuumaisilla tykeillään.
Tykki on yleisnimitys suurikaliiperiselle tuliaseelle, joka ampuu raskaita ammuksia. Tuliasetta nimitetään tykiksi, kun sen kaliiperi on vähintään 20 millimetriä.
Ammustyyppejä on monenlaisia tykistä ja kulloisestakin maalista riippuen. Tykeillä voidaan ampua suorasuuntaustulta tai epäsuoraa tulta. Kenttätykkien ampumalla epäsuoralla tulella jalkaväkeä tukevaa aselajia kutsutaan tykistöksi.
Tykkejä luokitellaan monin eri tavoin. Yhden tavan mukaan tykkiä kutsutaan kevyeksi, jos sen kaliiperi on alle 100 millimetriä, 100–200-millimetristä raskaaksi ja yli 200-millimetristä järeäksi. Toisen luokittelutavan mukaan alle 122-millimetrinen tykki on kevyt, 122–155-millimetrinen raskas ja yli 155-millimetrinen järeä. Jos tykin putken pituus on yli 30 tykin kaliiperia, sitä kutsutaan kanuunaksi tai kanuunahaupitsiksi, 12–30-kaliiperista haupitsiksi ja alle 12-kaliiperista mörssäriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tykki Wikimedia Commonsissa
Tykinammuksen matka maaliin. Ampumamatkan ja suunnan määrääminen, Hakkapeliitta, 18.06.1935, nro 25-26, s. 36, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tyrnyauz

| Tyrnyauz Тырныауз |
| --- | --- |
 Kabardi-Balkarian tasavalta Venäjän federaatiossa, alla kaupungin sijainti tasavallassa
 Tyrnyauz
 Koordinaatit: 43.396°N, 42.923°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kabardi-Balkaria
Piiri:  Elbrus
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  13 km²
Väkiluku (2010)  ():  21 000
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.tyrnyauz.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tyrnyauz (ven. Тырныау́з) on kaupunki Kabardi-Balkariassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuorten pohjoisrinteellä Baksan-joen yläjuoksulla 89 kilometriä Naltšikista lounaaseen. Kaupunki on Elbrusin piirin keskus. Sen kautta kulkee Elbrusin juurelle johtava tie. Asukkaita on 21 000 henkeä (vuonna 2010).
Tyrnyauzin taajama perustettiin 1930-luvulla Kirohažanin balkaarikylän paikalle lähelle volframi- ja molybdeeniesiintymää, jonka hyödyntäminen alkoi vuonna 1940. Kaupungin aseman Tyrnyauz sai vuonna 1955. Nykyään siellä on kaivostoimintaa, sähkölaite- ja rakennustarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elbrusin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pääkaupunki: Naltšik

Baksan | Maiski | Nartkala | Prohladnyi | Terek | Tšegem | Tyrnyauz
Kabardi-Balkarian lippu
Tuvalaiset

Tuvalaiset, tuvat eli tuvaanit  (aikaisempia nimityksiä sojootit, sojoonit, urjanhait; tuvaksi тыва, tyva) ovat Venäjällä Tuvan tasavallassa ja sen lähialueilla Mongoliassa ja Kiinassa asuva turkkilaista tuvan kieltä puhuva kansa.
Demografia

Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 206 200 tuvalaista. Heistä 96,3 % asui Tuvan tasavallassa, jossa he muodostivat 64,3 % väestöstä. Mongoliassa tuvalaisia arvioitiin olleen 25 000 henkeä ja Kiinan Xinjiangissa 3 000.
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 243 400 tuvalaista, joista 96,7 % asui Tuvassa. Heidän osuutensa tasavallan väestöstä oli kasvanut 77,0 prosenttiin. Vuoden 2010 väestönlaskennassa heidän määränsä oli noussut lukuun 263 934.
Venäjän tuvalaisista 55,7 % asuu maaseudulla. Väestö on nuorta: keski-ikä on 23,0 vuotta. Koulutustaso on alhainen: 9,7 % on suorittanut korkeakoulututkinnon ja yhteensä 62,4 % keskikoulun.
Tuvan kieli on varsin elinvoimainen. Vuonna 1989 Venäjän tuvalaisista 98,6 % piti äidinkielenään tuvaa ja 1,3 % venäjää. Toisena kielenään venäjää puhui 59,2 %. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 84,8 % tuvalaisista osaa venäjää. Kotitasavallassaan asuvista tuvalaisista 98,5 % puhuu tuvaa ja 1,6 % mongolia.
Etninen historia

Tuvalaisten esi-isiä ovat Keski-Aasian turkkilaisheimot, joihin on sulautunut mongoleja, samojedeja, kettejä sekä mahdollisesti myös tunguuseja. Antropologiselta tyypiltään tuvalaiset ovat mongolideja. Turkkilaistumisprosessi päättyi 1800-luvun alussa, jolloin koko kansan nimeksi vakiintui aikaisempi heimonimitys tyva.
1500-luvun lopulta 1600-luvun loppupuolelle Tuva kuului Altyn-kaanien mongolivaltakuntaan. 1700-luvun puolivälissä se liitettiin mantšudynastian hallitsemaan Kiinaan. Vuonna 1914 alueesta tuli Urjanhai-niminen Venäjän protektoraatti. Vuonna 1921 perustettiin muodollisesti itsenäinen Tannu-Tuvan kansantasavalta (vuodesta 1926 Tuvan kansantasavalta). Vuonna 1944 se liitettiin autonomisena alueena Neuvostoliittoon. Vuonna 1961 alue sai Venäjän federaatioon kuuluvan autonomisen tasavallan aseman. Vuodesta 1991 lähtien sen nimenä on Tuvan tasavalta.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteinen elinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Lisäksi harjoitettiin maanviljelyä, metsästystä ja käsityöammatteja. Alueen itäosassa Sajanvuorten taigametsissä asuvien Todžan tuvalaisten (noin 5 % kansasta) elinkeinoja olivat metsästys, poronhoito ja keräilytalous. Asumuksena toimi huopakankaalla katettu jurtta tai varsinkin todžalaisilla tuohella tai nahoilla katettu kota. Vaatteita ja jalkineita valmistettiin taljoista, nahasta, kankaasta ja huovasta. Ruokavalion perustan muodostivat maitotuotteet, liha, vilja ja villikasvit.
Tuvalaisten uskontoon kuuluu luonnonvoimien kunnioittaminen, šamanismi ja lamalainen buddhalaisuus. Tuvan kansantasavallassa vainottu buddhalaisuus on viime aikoina nopeasti elpynyt. Suullinen kansanperinne käsittää sankarirunoja, myyttisiä ja historiallisia kertomuksia, lauluja ja sananlaskuja. Kansanmusiikki perustuu pentatoniseen asteikkoon. Musiikkikulttuurissa erityinen sija on kurkkulaululla. 1930-luvulla luotiin tuvan kirjakieli, neuvostoaikana kehittyi kansallinen kirjallisuus ja ammattitaide.
Nykytilanne

Tuvalaiset poikkeavat monessa suhteessa Venäjän muista vähemmistökansoista. Lähes kaikki heistä asuvat kotitasavallassaan ja äidinkielen asema on vahva. Syntyvyys on korkea ja väestö on viime vuosikymmeninä nopeasti kaupungistunut. Kansallinen itsetunto on voimakas ja seka-avioliitot vähäisiä.
Suurimman ongelman muodostaa tasavallan heikko taloudellinen ja sosiaalinen tilanne. Elintaso on alhainen, työttömyys korkea, teollisuus kehittymätöntä ja maatalous suurissa vaikeuksissa. Peräti 38 % tuvalaisista työskentelee palveluammateissa. Muita ongelmia ovat korkea lapsikuolleisuus, rikollisuus ja alkoholismi. Muiden kansallisuuksien edustajat ovat muuttaneet joukoittain pois tasavallasta, mutta tuvalaiset ovat toistaiseksi pysyneet uskollisina kotiseudulleen.
Eräs tunnetuimpia tuvalaisia lienee Venäjän entinen puolustusministeri Sergei Šoigu.
Type 98

| Type 98 ZTZ-98 |
| --- | --- |
 Type 98 paraatissa vuonna 2000.
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Kiina
Tekniset tiedot
Pituus:  
– putki edessä:  10,92 m
Leveys:  3,372 m
Korkeus:  2,805 m
Taistelupaino:  48–50 t
Maksiminopeus:  
– tiellä:  65–75 km/h
– maastossa:  ?
Toimintasäde:  500 km, lisäpolttoainetankeilla 650 km
Pääase:  125 mm sileäputkinen panssarivaunukanuuna
Muu aseistus:  12,7 mm itkk  7,62 mm kk
Moottori:  5DTF 5-sylinterinen dieselmoottori
– hevosvoimat:  1 200 hv
Miehistö:  3
Type 98 eli ZTZ-98 on kiinalainen taistelupanssarivaunu. Vaunua tuotettiin lopulta vain vähäisiä määriä ja se korvattiin Type 99 -vaunulla. Kansan vapautusarmeijalla on käytössään muutama kymmenen Type 98 -vaunua.
Kehitys

Kiina aloitti uuden taistelupanssarivaunun kehittelyn ilmeisesti 1970-luvulla. Vastuussa sen kehittelystä olivat tehdas 617 ja instituutti 201. Alkuperäinen projektinimi oli 1224, jota seurasi 1226 ja 1226F. Alkuperäisiin suunnitelmiin kuului saksalainen dieselmoottori ja 120 mm sileäputkinen panssarivaunukanuuna. Lopulta tehtiin kuitenkin päätös siitä, että uusi panssarivaunu pohjautuisi venäläisen T-72-vaunun alustalle. Uusien suunnitelmien kehittely aloitettiin vuonna 1989, ja tehdas 617 sai valmiiksi vaunun ensimmäisen prototyypin seuraavana vuonna. Neljä muuta prototyyppiä rakennettiin vuoteen 1992 mennessä. Kehitystyön edistyessä vaunun etuosan suojausta paranneltiin ja vaunun kanssa kokeiltiin useita erilaisia ammunnanhallintajärjestelmiä. Kehitystyö jäädytettiin vuonna 1998 ja samoihin aikoihin vaunusta tilattiin rajoitettu tuotantoerä. Julkisuudessa vaunu esiteltiin ensimmäisen kerran sotilasparaatissa lokakuussa 1999. Vaunua tuotettiin kaikkiaan ilmeisesti alle 100 kappaletta. Tuotanossa Type 98 -vaunun korvasi nopeasti Type 99. Kansan vapautusarmeijan maavoimilla oli vuonna 2014 käytössään arviolta 40 Type 98A -vaunua.
Piirteet

Type 98 -vaunussa oli useita parannuksia panssaroinnin, liikekyvyn ja tulivoiman saralla verrattuna aikaisempiin kiinalaisiin taistelupanssarivaunuihin. Sen alusta on hyvin samankaltainen T-72-vaunun kanssa. Vaunun ajajan tilat ovat vaunun etuosassa, muun miehistön tilat ja tykkitorni keskellä, sekä moottori vaunun takaosassa. Type 98 on hieman pidempi kuin T-72 ja sen etuosassa on komposiittipanssarointi. Vaunun pääase on 125 mm sileäputkinen automaattilataajalla varustettu panssarivaunukanuuna, joka on ilmeisesti tuotantonimeltään ZPT-98. Kanuunalla voi ampua laserohjattuja panssarintorjuntaohjuksia. Automaattilataaja on identtinen T-72-vaunujen lataajan kanssa ja se mahdollistaa kanuunan ampumisen noin 8 kertaa minuutissa. Manuaalisesti ladattaessa tulinopeus on 1–2 laukausta minuutissa. Voimanlähteenä toimii 150HB883kW dieselmoottori, joka tuottaa 1 200 hevosvoimaa. Eri lähteiden mukaan vaunu painaa 48–50 tonnia. Huippunopeus vaihtelee samoin lähteen mukaan 65–75 km/h.
Type 98 -vaunuja paraatissa.
Type 98 edestä kuvattuna.
Tyk-toiminta

Tyk-toiminta (työkykyä ylläpitävä ja parantava valmennus) on Kelan kuntoutuslain (566/2005) mukaista ammatillista kuntoutusta, jota järjestetään silloin, kun työpaikan ja työterveyshuollon toimenpiteet työntekijän työkyvyn ja työssä suoriutumisen hyväksi eivät ole olleet riittäviä ja työntekijää uhkaa asianmukaisesta sairaanhoidosta ja lääkinnällisestä kuntoutuksesta huolimatta työkyvyttömyyseläkkeelle päätyminen. Vuonna 2016 Kela uudistaa työikäisten kuntoutusta ja samalla myös Aslak- ja Tyk-kuntoutukset korvataan uudella AURA-kuntoutusmallilla. AURA-kuntoutuksessa kuntoutus kytkeytyy aiempaa voimakkaammin kuntoutujan omaan työhön.
Tyk-toiminnan lakisääteinen perusta

Työkykyä ylläpitävää ja parantavaa valmennusta on järjestetty Kelan kuntoutustoiminnan osana 1980-luvulta lähtien, mutta lakisääteiseksi, Kelan järjestämisvastuun piiriin kuuluvaksi toiminnaksi, se tuli vuoden 1991 kuntoutusuudistuksessa. Samassa yhteydessä muodostettiin periaatteellinen ero harkinnanvaraiseen ASLAK-kuntoutukseen ja tietyin perustein järjestämisvastuiseen Tyk-toimintaan. Vaikka kuntoutusoikeuden ehdot ovat Kelan ja työeläkejärjestelmän osalta samanlaiset – sairauden tai vamman aiheuttama olennainen haitta tai työkyvyttömyyden uhka – Tyk-toiminta (tai sitä vastaava kuntoutuslaitosten palvelu) ei kuulu työeläkekuntoutuksen palveluvalikoimaan.
Kelan kuntoutuslaissa todetaan hyvin lyhyesti, että Kansaneläkelaitos järjestää "työkykyä ylläpitävää ja parantavaa valmennusta, jonka tavoitteena on mahdollistaa kuntoutujan työssä jatkaminen". Olennaista tässä säännöksessä on, että kuntoutujan edellytetään kuntoutuksen alussa olevan työsuhteessa (joko työssä tai sairauslomalla). Sen sijaan ehdotonta vaatimusta siitä, että hänen pitäisi kuntoutuksen jälkeen jatkaa samassa työtehtävässä tai edes samalla työnantajalla, ei lakiin sisälly. Koska Tyk-toiminta toteutetaan hyvin kiinteässä yhteydessä työpaikkaan ja sen työterveyshuoltoon, käytännössä tavoitteeksi on asetettu omassa työssä tai sitä vastaavassa työssä jatkaminen samalla työpaikalla.
Kelan kuntoutusstandardissa Tyk-toiminnan tavoitteiksi asetetaan
parantaa ja ylläpitää työ- ja toimintakykyä ja asettaa niihin liittyvät omat henkilökohtaiset kuntoutustavoitteet
luoda oppimisprosessin avulla edellytyksiä kuntoutujan työkyvyn säilyttämiselle ja pitkäaikaiselle parantamiselle
auttaa kuntoutujaa arvioimaan ja kehittämään omia työmenetelmiään
käsitellä työn kehittämistä ja siihen liittyvää osaamista sekä yksilöllisesti että työyhteisöllisesti
edistää terveyttä ja neuvoa sen ylläpitämisessä
nivouttaa kuntoutusprosessi työpaikalla ja työterveyshuollossa tapahtuvaan toimintaan
hyödyntää tukiverkostoa kuntoutuksen aikana, esimerkiksi välitehtävien avulla
tavoitella kuntoutujan yleistä kehitysprosessia suhteessa työhön ja työpaikkaan.
Tyk-toiminnan sisältö ja toteutus

Tyk-toiminta on yksilöllisesti ohjelmoitu joskin yleensä ryhmämuotoisesti ja ammattiala- tai työpaikkakohtaisesti toteutettu ohjelma, joka jakautuu selvitys- ja valmennusjaksoihin. Tyk-toiminnan kokonaiskesto on 1-2 vuotta ja se sisältää 30-31 laitoskuntoutusvuorokautta ja 1-2 yhteistyöpäivää, joihin osallistuvat kuntoutujat, palveluntuottajan (kuntoutuslaitoksen) edustajat, työpaikan edustajat (johto, työterveyshuolto, työsuojelu) ja Kelan edustajat.
Tyk-toiminnan toteuttaa moniammatillinen työryhmä, johon kuuluvat
lääkäri
sosiaalityöntekijä
psykologi
fysioterapeutti
työelämäasiantuntija
Tarvittaessa ohjelman toteutukseen voivat osallistua myös
toimintaterapeutti, työfysioterapeutti
sairaanhoitaja, työterveyshoitaja
liikunnanohjaaja, ravitsemusterapeutti
Selvitysjaksolla ohjelma painottuu kuntoutujan työssä selviytymisen, työkyvyn, työolosuhteiden ja työn kuormitustekijöiden kartoitukseen ja siitä lähtevään oman työn analysointiin jatkossa. Jaksoon sisältyy kuntoutujan fyysisiin, psyykkisiin ja sosiaalisiin voimavaroihin ja elämänhallintakeinoihin liittyvä kartoitus. Jaksolla on eri alueisiin liittyviä opetuskeskustelu8ja ja fyysistä työ- ja toimintakyvyn aktivointia.
Valmennusjakson ohjelmaan sisältyy työkykyä, ammattitaidon eri osa-alueita, työn suunnittelua ja muuta työssä selviytymistä parantavaa valmennusta ja kuntoutusta. Ammatilliseen osuuteen kuuluu muun muassa
oman työn tekemisen tutkiminen ja kehittäminen, ja siihen liittyvä ohjaus ja harjoittelu
työympäristössä haitallisesti vaikuttavien tekijöiden tarkastelu ja näiden tekijöiden vaikutuksen selvittely suhteessa terveyteen ja työ- ja toimintakykyyn
Tyk-toiminnan määrällinen kehitys

Tyk-toiminta lakisääteisenä alkoi vuonna, jolloin palvelua järjestettiin noin 1 000 henkilölle. 1990-luvun lopulla toiminnan volyymi kasvoi voimakkaasti kunnes se sitten 2000-luvun puolella alkoi tasaantua noin 6 500:een. Vuonna 2006 Tyk-toimintaa järjestettiin ammatillisena kuntoutuksena 6 340 henkilölle ja harkinnanvaraisena kuntoutuksena 166 henkilölle, jotka eivät täyttäneet kaikkia ammatillisen kuntoutuksen kriteerejä. Tyk-kuntoutujien keski-ikä oli 55 vuotta ja pääosalla heistä (4 245, 67 %) oli sairausperusteena tuki- ja liikuntaelinten sairaus.
Tyrskyhopeakylki

| Tyrskyhopeakylki> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Hopeakylkikalat Atheriniformes
Heimo::  Tyrskyhopeakyljet  Notocheiridae  Schultz, 1950
Suku::  Notocheirus  H. W. Clark, 1937
Laji::  hubbsi
Kaksiosainen nimi
 Notocheirus hubbsi  H. W. Clark, 1937 
Katso myös
   Tyrskyhopeakylki Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyrskyhopeakylki (Notocheirus hubbsi) on  hopeakylkikalojen lahkoon kuuluvan tyrskyhopeakylkien heimon Notocheiridae ainoa laji. Se elää Etelä-Amerikan Tyynenmeren rannikolla.
Taksonomia ja anatomia

Tyrskyhopeakyljen heimo on hiljattain erotettu toisesta hopeakylkikalojen heimosta tyrskykaloista (Isonidae); tuota laajempaa heimoa kutsuttiin nimellä Notocheiridae. Tyrskyhopeakyljen lähimpiä sukulaisia ovat nykykäsityksen mukaan  amerikanhopeakyljet (Atherinopsidae), ja se luetaankin joskus tähän heimoon.
Tyrskyhopeakyljet ovat pienikokoisia, alle viiden sentin mittaisia kaloja. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat korkeahkoja ja litteähköjä. Rintaevät sijaitsevat poikkeuksellisen korkealla ja lähellä selkää. Suomut ovat pienet ja väriltään hopeanhohtoiset. Isonidae-tyrskykaloista poiketen tyrskyhopeakyljellä ei ole kahta selkäevää vaan yksi. Pyrstöevä on haarautunut.
Typpidioksidi

| Typpidioksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  Typpiperoksidi
CAS-numero:  10102-44-0
PubChem CID:  3032552
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NO2
Moolimassa:  46,01 g/mol
Ulkomuoto:  neste (20 °C)
Sulamispiste:  –11,2 °C (262 K)
Kiehumispiste:  21,2 °C (294 K)
Tiheys:  1,45 g/cm3 (neste)   3,4 kg/m³, (kaasu) 21,2 °C
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Typpidioksidi on eräs typen ja hapen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan ruskeaa tai keltaista nestettä ja kiehumispisteensä 21,2 °C yläpuolisissa lämpötiloissa punertavaa–ruskeaa kaasua, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on NO2. Typpidioksidista käytetään myös nimitystä typpiperoksidi.
Typpidioksidin moolimassa on 46,01 g/mol, sulamispiste –11,2 °C, kiehumispiste 21,2 °C, suhteellinen tiheys (nesteenä) 1,45 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja kaasuna 3.4 kg/m³ sekä CAS-numero 10102-44-0. Typpidioksidikaasu on ilmaa raskaampaa ja se reagoi veden kanssa muodostaen typpihappoa (HNO3) ja typpioksidia (NO) seuraavan reaktioyhtälön mukaisesti ja tämä on typpidioksidin pääasiallinen käyttökohde.:
Emäsliuosten kanssa yhdiste reagoi muodostaen liuokseen nitraatti- ja nitriitti-ioneja.
Typpidioksidia valmistetaan hapettamalla ammoniakkia. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu typpimonoksidia, joka hapettuu edelleen typpidioksidiksi.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Typpidioksidi syövyttää ihoa ja hengitysteitä. Kaasun tai höyryn hengittäminen esim. työympäristössä voi aiheuttaa hengenvaarallisen keuhkopöhön. Typpidioksidi on myös merkittävä ilmansaaste. Energiatuotannon, teollisuuden ja liikenteen savukaasupäästöjen mukana ilmaan kulkeutuu pääasiassa typpimonoksidia, joka etenkin otsonin vaikutuksesta hapettuu nopeasti typpidioksidiksi. Tämä aiheuttaa happosateita, rehevöitymistä ja hengitystieoireita. Typpidioksidi eroaa mm. suhteellisen vesiliukoisesta rikkidioksidista siinä, että se ei jää nenän ja hengitysteiden limakalvoille, vaan pääsee keuhkorakkuloihin saakka. Hapettimena se vaurioittaa hengitysteiden limakalvoja. Sekä välittömät että pitkäaikaiset terveyshaitat ovat varsin selviä suurissa kaupungeissa, joissa pitoisuudet ovan moninkertaisia Suomeen verrattuna. Terveyshaitat Suomessa ovat kiistanalaisia, koska pitoisuudet ovat kaupungeissakin varsin pieniä ja on vaikea erottaa vaikutuksia muiden ilmansaasteiden kuten pienhiukkasten vaikutuksista. On toisaalta väitetty, että typpidioksidi aiheuttaisi jopa 240 kuolemaa vuodessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Typpidioksidin kansainvälinen kemikaalikortti
Tuulen laakson Nausicaä

| Tuulen laakson Nausicaä> 風の谷のナウシカ (Kaze no tani no Naushika) |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hayao Miyazaki
Käsikirjoittaja:  Hayao Miyazaki
Tuottaja:  Isao Takahata
Säveltäjä:  Joe Hisaishi
Leikkaaja:  Naoki Kaneko unknown Shoji Sakai (käännä suomeksi)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Tōei (Japani),   Tokuma Shoten
Levittäjä:  Mokép Netflix iTunes HBO Max
Ensi-ilta:  11. maaliskuuta 1984 (Japani)
Kesto:  1 h 58 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuulen laakson Nausicaä (風の谷のナウシカ, Kaze no tani no Naushika) on Hayao Miyazakin ohjaama japanilainen animaatioelokuva vuodelta 1984. Elokuva pohjautuu Miyazakin samannimiseen mangaan, jonka julkaiseminen oli aloitettu kaksi vuotta ennen elokuvan ensi-iltaa. Mangaa jatkettiin aina vuoteen 1994, joten se poikkeaa suuresti elokuvan yksinkertaisemmasta juonesta. Elokuvan juoni ulottuu seitsenosaisen kirjasarjan toisen osan puoliväliin. Vuonna 1984 mangasarjasta oli julkaistu vasta kaksi osaa. Tuulen laakson Nausicaä -mangan on julkaissut suomeksi Sangatsu Manga.
Joe Hisaishin ura elokuvasäveltäjänä alkoi Tuulen laakson Nausicaästa. Loppukohtauksen jumalsoturin on animoinut Hideaki Anno, joka myöhemmin on tullut tunnetuksi kehittämästään sarjasta Neon Genesis Evangelion. Jumalsoturi oli hänen ensimmäinen työnsä animaattorina. Elokuva on Maailman luonnonsäätiön suosittelema. Tuulen laakson Nausicaän saavuttaman suosion myötä Miyazaki ja Isao Takahata perustivat Studio Ghiblin.
Warriors of the Wind

Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 1985 nimellä Warriors of the Wind. Se esitettiin HBO-kanavalla ja julkaistiin VHS-kasettina. Versio oli englanniksi dubattu ja noin neljäsosa kohtauksista oli leikattu pois. Nausicaän nimi vaihdettiin Zandraksi. Myös ekologinen teema jätettiin kokonaan huomioimatta. Julkaisu levisi aina Eurooppaan saakka. Version seurauksena Studio Ghiblin ensimmäisten elokuvien julkaisuoikeuksia ei annettu ulkomaille.
Ääninäyttelijät

| Hahmo | Japaniksi | Englanniksi (Manson International) | Englanniksi (Disney) | Suomeksi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nausicaä | Sumi Shimamoto | Susan Davis | Alison Lohman | Satu Pikkusaari |
| Yupa | Goro Naya | Hal Smith | Patrick Stewart | Ossi Ahlapuro |
| Mito | Ichirō Nagai | Hal Smith | Edward James Olmos | Pertti Koivula |
| Asbel | Yōji Matsuda | Cam Clarke | Shia LaBeouf | Rasmus Lehtosaari |
| Kushana | Yoshiko Sakakibara | Linda Gary | Uma Thurman | Katja Sirkiä |
| Obaba | Hisako Kyōda | Linda Gary | Tress MacNeille | Titta Jokinen |
| Kurotowa | Iemasa Kayumi |  | Chris Sarandon |  |
| Gol | Kōhei Miyauchi |  | Frank Welker |  |
| kuningas Jihl | Mahito Tsujimura |  | Mark Silverman |  |
| Lastelle | Miina Tominaga |  | Emily Bauer |  |
| Pejiten pormestari | Makoto Terada |  | Mark Hamill |  |
| Asbelin äiti | Akiko Tsuboi |  | Jodi Benson |  |
Teto: Rihoko Yoshida
| komentaja | Tetsuo Mizutori |  |  |  |
| maalaistyttö | Takako Ōta |  | Ashley Rose Orr |  |
| kertoja |  | Hal Smith | Tony Jay |  |