stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhani Kärkinen

Mäkihyppääjät Veikko Kankkonen, Juhani Kärkinen ja Kalevi Kärkinen lähdössä olympiakisoihin vuonna 1960.
Juhani Tapio Antero Kärkinen (28. lokakuuta 1935 Kotka – 29. elokuuta 2019 Lahti) oli suomalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alkupuoliskolla. Hän voitti mäkikultaa Lahden MM-kisoissa vuonna 1958. Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 hän sijoittui kahdeksanneksi.
Kärkinen voitti kauden 1960–1961 Keski-Euroopan mäkiviikolla Oberstdorfin osakilpailun ja sijoittui viikon kokonaiskilpailussa viidenneksi. Hänen veljensä Kalevi Kärkinen voitti samalla mäkiviikolla Innsbruckin osakilpailun.
Kärkinen edusti Lahden Hiihtoseuraa, ja kotimäessään hän voitti maailmanmestaruuden lisäksi Salpausselän kisojen mäkikilpailun 1959 ja 1963. Voittojensa myötä hän sai Salpausselkä-mitalin nro 26.
Suomen mestariksi Kärkinen hyppäsi 1958, 1959 ja 1961. Vuonna 2010 hän sai opetus- ja kulttuuriministeriön jakaman Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.
Aiheesta muualla

Juhani Kärkinen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Mäkiveljekset Kärkinen. Ylen Elävä arkisto.
Tuplavoitto MM-mäessä 1958. Ylen Elävä arkisto.
Kuva Juhani Kärkisestä vastaanottamassa Pro Urheilu -tunnustuspalkintoa kulttuuri- ja urheiluministeri Stefan Wallinilta Helsingissä, 8. joulukuuta 2010. (Arkistoitu – Internet Archive)
Juhani Kärkisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Heikki Kärpänen

Heikki Kärpänen
Heikki Kärpänen (13. marraskuuta 1914 Parikkala – 29. joulukuuta 1963 Parikkala) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 141. Nimityshetkellä Ryhmänjohtajana Erillispataljoona 12:ssa toiminut Kärpänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. heinäkuuta 1944. 1941–1942 Kärpänen palveli Jalkaväkirykmentti 28:ssa konepistoolimiehenä ja 1942–1943 ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 49:ssä. Kärpänen haavoittui jatkosodassa kahdesti heinäkuussa 1942 Lampijärvellä ja marraskuussa 1943 Ohdassa Sotilasarvoltaan hän oli alikersantti. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa suuri henkilökohtainen rohkeus sekä kunnostautuminen lukuisissa partiotaisteluissa.
Kyttä ja puolikas

| Kyttä ja puolikas> Cop and a Half |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Henry Winkler
Käsikirjoittaja:  Arne Olsen
Tuottaja:  Tova Laiter Paul Maslansky Elaine Hall
Säveltäjä:  Alan Silvestri
Kuvaaja:  Bill Butler
Leikkaaja:  Roger Tweten Carroll Timothy O'Meara Daniel P. Hanley
Pääosat:  Burt Reynolds Norman D. Golden II
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  Kesä 1993
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyttä ja puolikas (Cop and a Half, myös nimillä Cop & ½ ja Cop & 1/2) on koko perheen toiminnallinen komediaelokuva, joka valmistui vuonna 1993. Ohjauksesta vastaa Henry Winkler ja pääosia esittävät Burt Reynolds sekä nuori Norman D. Golden II.
Juoni

Devon Butler on kahdeksanvuotias poika, joka asuu Miamissa, Floridassa. Hän rakastaa poliisielokuvia, -sarjoja ja -leikkejä ja hän tuntee kaikki alan termit ja menettelyt. Hänen suurin unelmansa onkin päästä ihkaoikeaksi poliisiksi. Eräänä päivänä hengaillessaan hylätyssä varastossa hän joutuu tahtomattaan murhan silminnäkijäksi. Poliisi haluaa hänen tunnistavan tekijät mutta Devon suostuu vain sillä ehdolla, että hänestä tehdään poliisi. Hän pääseekin veteraanikyttä (ja lapsenvihaaja) Nick McKennan pariksi ja kaksikko joutuu kaikenlaisiin vaarallisiin ja hulvattomiin kommelluksiin etsiessään murhaajaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Burt Reynolds  | … |  Etsivä Nick McKenna   |
|  Norman D. Golden II  | … |  Devon Butler   |
|  Ruby Dee  | … |  Rachel   |
|  Holland Taylor  | … |  Kapteeni Rubio   |
|  Ray Sharkey  | … |  Vinnie Fountain   |
|  Sammy Hernandez  | … |  Raymond Sanchez   |
|  Frank Sivero  | … |  Chu   |
|  Rocky Giordani  | … |  Quintero   |
|  Marc Macaulay  | … |  Waldo   |
|  Tom McCleister  | … |  Rudy   |
|  Ralph Wilcox  | … |  Etsivä Matt McPhail   |
|  Tom Kouchalakos  | … |  Etsivä Jenkins   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa kamalaksi, tahattoman camp-henkiseksi kalkkunaksi ja antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Kyttä ja puolikas Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kyttä ja puolikas Elonet.
Kälviän rautatieasema

Kälviän rautatieasema on rautatieliikennepaikka Seinäjoki-Oulu-radalla. Se avattiin muiden radan asemien tavoin 1886 ja sijaitsee noin puolen kilometrin päässä Kälviän kirkolta. Aseman seudulla kohtasivat tärkeät Kannuksen, Kokkolan, Ullavan ja Ruotsalon maantiet sekä Kälviänjoki. Alun perin pysäkiksi rakennettu liikennepaikka korotettiin asemaksi 1888. Aseman yksityiskohtia on muutettu alkuperäisestä hieman, mutta noudattaa varsin hyvin alkuperäistä asuaan. Miehitys poistettiin 1985 ja henkilöliikenne päättyi 1990. Aseman tavaramakasiini tuhoutui tulipalossa vuonna 1999.
Deodorantti

Roll-on-pullo.
Suihkedeodorantti.
Deodorantti eli raikaste on kosmeettinen tuote, jota levitetään tai suihkutetaan iholle, tavallisimmin kainaloihin, ehkäisemään hien hajua. Puhdas ihmishiki ei haise, mutta sen seassa elävät bakteerit viihtyvät hyvin lämpimässä ja kosteassa ja aiheuttavat voimakasta hajua. Deodorantti keksittiin 1800-luvulla.
Deodorantit sekä ehkäisevät bakteerien kasvua että sisältävät hajusteita, joilla peitetään mahdollisia hajuja.
Deodorantti voidaan levittää iholle suihkepullosta, roll-on-puikosta tai voiteena.
Usein sanaa deodorantti käytetään virheellisesti antiperspiranteista. Niitä kuten deodoranttejakin levitetään tavallisesti kainaloon, ja niiden kuten deodoranttienkin tarkoitus on ehkäistä käyttäjän hienhajua, mutta erona on se, että antiperspirantti estää hien erittymisen kyseiseltä alueelta tukkimalla hikirauhaset mutta deodorantti hävittää hajua erittyvästä hiestä. Antiperspirantteina käytetään alumiiniyhdisteitä, kuten alumiinikloridia, alumiiniklorohydraattia ja alumiinizirkoniumia. Ne toimivat siten, että alumiiniyhdisteet reagoivat hien elektrolyyttien kanssa ja tukkivat hikirauhasen kanavan.
Vuonna 2008 deodorantin imppaamisesta tuli ainakin hetkellisesti Jyväskylän seudulla muoti-ilmiö. Lääkäri Kalle Hoppu arvioi, että deodorantilla on tuskin päihdyttävää vaikutusta.
Kythnos (kaupunki)

| Kythnos> Κύθνος |
| --- | --- |
 Kythnoksen akropoliin raunioita.
Sijainti
 Kythnos
Koordinaatit:  37°24′22″N, 24°23′48″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Apókrisi, Kýthnos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kykladit
Aiheesta muualla
  Kythnos Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kythnos (m.kreik. Κύθνος, lat. Cythnus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kythnoksen saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä Apókrisin kylää.
Maantiede

Kythnoksen polis-keskus sijaitsi niemellä olevalla kukkulalla saaren länsirannikolla linnuntietä noin kilometri etelään nykyisestä Apókrisin kylästä, noin kaksi kilometriä pohjoiseen Mérichaksesta ja noin kolme kilometriä länteen saaren nykyisestä pääkylästä Kýthnoksen kylästä eli Chórasta. Kukkula ja sen arkeologinen kohde tunnetaan nykyisin nimellä Vryókastro (myös Evraiókastro, Rigókastro). Niemi on kahden lahden välissä. Niiden nykyiset nimet ovat Mérichaksenlahti ja Apókrousiksenlahti. Niemeen ja kaupungin alueeseen kuului myös nykyinen pieni Vryokastrákin saari, joka on myöhemmin eronnut pääsaaresta.
Kythnoksen kaupunkivaltion alaisuuteen kuului koko saari, eikä siellä ollut muita poliksia. Strabon luki saaren kuuluvaksi Kykladeihin.
Historia

Kythnoksen kaupungin paikka on ollut asuttu viimeistään 900-luvulta eaa. Antiikin aikaisen näkemyksen mukaan Kythnos oli aikaisemmin dryopien siirtokunta, ja siksi se tunnettiin myös nimellä Dryopis. Myöhemmän nimensä se sai eräästä Kythnoksesta. Ateenasta tulleet joonialaiset tekivät kaupungista oman siirtokuntansa Kestorin ja Kefalenoksen johdolla.
Kythnoksen kaupunki esiintyy antiikin lähteissä vain harvoin, eikä se ollut koskaan erityisen voimakas tai vauras. Sen tiedetään lyöneen omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. lähtien. Persialaissodissa kythnoslaiset osallistuivat Salamiin taisteluun kreikkalaisten puolella vuonna 480 eaa. kahdella laivalla. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kythnos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Kythnoksen valtiomuoto oli mukana Aristoteleen koulukunnan kokoelmassa 158 kaupungin valtiomuodot.
Filippos V:n sodassa Roomaa vastaan saarella oli makedonialainen varuskunta. Attalos I ja rhodoslaiset piirittivät kaupunkia vuonna 199 eaa., mutta epäonnistuttuaan sen pikaisessa kukistamisessa luopuivat yrityksestä, koska se ei näyttänyt vaivan arvoiselta. Keisari Neron kuoleman jälkeen Kythnoksella esiintyi jonkun aikaa vale-Nero, Neroa ulkoisesti muistuttanut laulu- ja soittotaitoinen orja, joka sai ympärilleen paljon seuraajia. Kaupunki säilyi asuttuna 500–600-luvuille jaa. saakka.
Ainoa antiikin lähteistä tunnettu kythnoslainen oli maalari Kydias. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kythnios (Κύθνιος). Saari tunnettiin muun muassa juustoistaan.
Vryókastron arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1990–1995 ja 2001. Vuodesta 2002 niitä on suorittanut Thessalian yliopisto Kreikan kulttuuriministeriön alaisen arkeologisen hallinnon avustamana.
Rakennukset ja löydökset

Kythnoksen akropolis oli linnoitettu muurein. Muurit voidaan jäljittää lähes koko matkaltaan ja osa niistä on säilynyt. Akropoliin ja sen ympäristön löytöihin lukeutuu muun muassa julkisia ja yksityisiä rakennuksia, agora, pyhäköitä, vesisäiliöitä sekä kaksi hautausmaata. Sataman jäänteitä on tutkittu meriarkeologian keinoin.
Tärkein pyhäkkö (”rakennus 3”) oli omistettu ilmeisesti kahdelle jumaluudelle, ja se on ollut käytössä arkaaiselta hellenistiselle kaudelle. Temppeli oli malliltaan kaksiosainen ”pyhä talo”, jonka eteläpuolella oli kaksi alttaria. Pyhäkkö oli mahdollisesti omistettu Apollonille ja Artemiille, mutta sitä on ehdotettu myös Demeterin (ja Koren?) tai Heran pyhäköksi. Pyhäkön läheltä on löydetty lukuisia esineitä sisältänyt votiivilahjakätkö. Muut löydetyt pyhäköt oli omistettu Asklepiokselle, Afroditelle ja kabiireille.
Muista julkisista rakennuksista merkittävin on niin kutsuttu ”rakennus 5”, joka saattaa olla prytaneion. Se on ajoitettu klassiselle ja hellenistiselle kaudelle. Hautausmailta on löydetty lukuisia veistoksia, reliefejä ja piirtokirjoituksia. Esinelöytöihin lukeutuu myös keramiikkaa, pienoispatsaita sekä kullasta, hopeasta, meripihkasta, norsunluusta ja muista materiaaleista tehtyjä koruja.
Saaren koillisosassa on kuumia lähteitä, joita on käytetty jo antiikin aikana, sillä niiden läheltä on löydetty joitakin tuonaikaisia rakennusjäänteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Kythnos (Vryókastron arkeologinen alue) Wikimedia Commonsissa
Kythnoksen akropolis (oikealla) mereltä nähtynä.
Kythnoksen akropoliin raunioita.
Norsunluinen solki, n. 600–575 eaa.
Kärkniemi

Kärkniemi (ruots. Kärknäs) on kylä ja kartano Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Historia

Kärkniemen keskiaikainen rälssitila peruutettiin kruunulle Niilo Tavastilta vuonna 1405. Se palautui kuitenkin pian rälssiksi. Gödik Fincke lahjoitti tilan vuonna 1447 Turun tuomiokirkolle. Uskonpuhdistuksen yhteydessä ja Västeråsin resessin perusteella tila siirtyi Måns Nilsson Stiernkorsille. Tällä tavoin Kärkniemestä tuli voimakkaan Stiernkors-suvun sauvolaisen haaran kantakartano. Heiltä se periytyi naislinjan kautta ensin Skalm-suvulle, sitten Carpelan-suvulle. Ruotsin vallan päättyessä kartanon omisti Hildebrand-suku. Vuosina 1811–1857 sen omisti Fock-suku ja vuosina 1888–1908 vapaaherra Ivar Theodor von Hellens. Vuodesta 1909 kartanon omisti von Hellensin tytär, vapaaherratar Elin Anna Maria von Hellens ja tämän puolison agronomi Otto Rotkirch.
Kyyrölän kirkko

| Kyyrölän Kristuksen temppeliintuomisen kirkko |
| --- | --- |
 Kyyrölän kirkko ennen sotia.
Sijainti:  Kyyrölän kirkonkylä, Kyyrölä
Seurakunta:  Kyyrölän ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1898
Suunnittelija:  N. J. Baranjev
Materiaali:  Tiili
Tyylisuunta:  päätytornillinen keskeiskirkko
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kyyrölän kirkon ikonostaasi ja kirkkosalia.
Kyyrölän Kristuksen temppeliintuomisen kirkko oli Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan pääkirkko Kyyrölän kirkonkylässä, Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se sijaitsi Kyyrölän kunnan alueella vuoteen 1934 asti, jolloin kunta liitettiin Muolaan kuntaan. Arkkitehti N. J. Baranjevin suunnittelema tiilestä rakennettu päätytornillinen keskeiskirkko valmistui vuonna 1898 ja se oli yksi Suomen suurimmista ortodoksikirkoista. Kristuksen temppeliintuomisen muistolle pyhitetty kirkko oli järjestyksessä seurakunnan kolmas kirkko. Kyyrölän ensimmäinen vuonna 1725 rakennettu puukirkko paloi 1788 ja toinen vuonna 1803 valmistunut puurkirkko paloi vuonna 1894. Kyyrölän kirkko tuhoutui talvisodassa.
Ulkoasu

Kyyrölän kirkko oli malliltaan päätytornillinen keskeiskirkko. Se oli 35 metriä pitkä, 21 metriä leveä ja korkeutta kellotornin ristin huippuun oli 34 metriä. Kirkkosalin kattoi yksi suuri kupoli, jonka alaosan muodosti kahdeksankulmainen rautakatto. Rautakaton jokaisella sivulla oli pieni suippokaaripäätteinen ikkuna. Rautakaton yläpuolella oli sipulipäätteiseen lanterniiniin päättyvä keskuskupoli. Keskuskupolin räystäässä ja lanterniinin juuressa oli käytetty koristeena kokošnik-aihetta. Pääsisäänkäynti oli kellotornin alaosassa, jonka lisäksi kirkon kolmella muulla sivulla oli sivuovet. Kellotornin pohjakerros oli muodoltaan poikittainen suorakaide, jonka keskellä oli nelikulmainen keskikerros. Keskikerroksen yläpuolella ollut kellotasanne oli muodoltaan kahdeksankulmainen. Tornin kahdeksankulmainen telttakatto oli katettu nelikulmaisilla metallilevyillä pärekaton tavoin. Tornin huipulla oli sipulikupoli ja sen päällä risti. Kirkon tiiliseinät oli rapattu vaaleaksi, kupolit oli maalattu vihreiksi ja ristit oli kullattu.
Sisätilat

Kyyrölän kirkkosali oli suunniteltu 1 200 hengelle. Kirkon lattia oli sementtimosaiikkia ja seinät oli rapattu sisältä vaaleiksi ja ne oli koristeltu muun muassa evankelistoja ja kerubeja kuvaavilla öljyvärimaalauksilla ja ornamentiikalla. Kirkon ikonostaasi oli kaksikerroksinen Sen alempaa kerrosta oli jäsennelty kierteisillä ¾ pylväillä ja listoilla. Kirkon tornissa oli yhdeksän kelloa, joista suurin painoi 2 850 kg.
Kirkon tuho ja irtaimiston kohtalo

Kyyrölän kirkko vaurioitui pahoin talvisodassa. Keskuskupoli sortui, etelänpuoleinen seinä ammuttiin puoliksi rikki, sisustus tuhoutui kokonaan ja kellotorni romahti. Nykyisin kirkosta ovat jäljellä vain nurmikosta esiin pistävät peruskivet. Talvisodan sytyttyä joutui Kyyrölä joulukuun ensimmäisenä päivänä 1939 pikaisen evakuoinnin kohteeksi, jossa ensisijalla oli väestön ja välttämättömien perustarvikkeiden evakuointi. Kirkollinen omaisuus oli tässä tilanteessa toissijaista. Joulukuun puolivälissä 1939 ja tammikuussa 1940 seurakunnan rintamalla ollut lukkari yhdessä eräiden muiden kyyröläläisten sotilaiden kanssa onnistui pelastamaan jo osittain romahtaneesta kirkosta ehtoolliskalustot, joitain ikoneja sekä osittain myös seurakunnan kirkonkirjat, jotka rovasti oli joulukuun alun evakuoinnin yhteydessä piilottanut kirkkoon.
Kyyrölän kirkosta saatiin pelastettua vain 22 pääasiassa pientä ikonia, mutta kaksikerroksinen ikonostaasi, alttaritaulu ja 73 erikokoista ikonia sen sijaan jäivät paikoilleen. Pelastetuista ikoneista on sijoitettuna Oulun ja Pielaveden seurakuntiin sekä Iisalmen evakkokeskukseen. Lisäksi historiallisesti arvokas pyhittäjä Antonia esittävä ikoni on sijoitettu Kirkkomuseoon.
Jatkosodan aikana kun menetetyt alueet vallattiin takaisin, pääsivät kyyröläläiset palaamaan kotiseudulleen. Ensitöikseen he raivasivat kirkon raunioiden keskelle väliaikaisen alttarin. Sittemmin väliaikaisena kirkkona käytettiin säilyneen pappilan salia. Kirkon jälleenrakentamista alettiin suunnitella, mutta uusi evakuointi vuonna 1944 teki tyhjiksi nämä suunnitelmat.
Hautausmaa oli vielä vuosina 1976–1977 jäljellä, tosin pahasti metsittyneenä.lähde? Kirkon paikalla oli kivetty tasanne ja venäjänkielinen muistokivi.
Sodan raunioittama Kyyrölän kirkko.
Karri Käyhkö

Käyhkö (toinen oikealta) Oslossa vuonna 1953
Karri Kalervo Käyhkö (16. joulukuuta 1937 Helsinki – 7. maaliskuuta 2020) oli suomalainen uimari.
Käyhkö edusti Suomea kaksien olympialaisten uintikilpailuissa. Melbournen 1956 olympialaisissa hän karsiutui 100:n ja 400 metrin vapaauinnin alkuerissä. Rooman 1960 olympialaisissa hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä viidenneksi, mikä on vielä 48 vuotta myöhemminkin kaikkien aikojen paras suomalaisen uintiviestijoukkueen olympialaissaavutus. Lisäksi hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin välierissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerissä.
Euroopan-mestaruuskilpailuihin Käyhkö osallistui Torinossa 1954 ja Budapestissa 1958. Jälkimmäisissä hän sijoittui 100 metrin vapaauinnissa seitsemänneksi. Pohjoismaitten mestaruuden hän voitti 400 metrin vapaauinnissa vuosina 1955, 1957 ja 1959 sekä 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1957. Suomen mestaruuksia hän voitti eri uintimatkoilla lähes kolmekymmentä sekä lisäksi yhden vesipallon hallimestaruuden seuransa Vetehisten joukkueessa. Hän teki Suomen ennätyksiä eri uintimatkoilla yli 30 kertaa ja alitti toisena suomalaisena minuutin rajan 100 metrin vapaauinnissa.
Käyhkön vanhemmat olivat kauppaneuvos Kavo Käyhkö ja Sirkka Pakkanen. Kauko Käyhkö ja Kyösti Käyhkö olivat hänen setiään.
Kysymysmerkkiyökkönen

| Kysymysmerkkiyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Metalliyökköset Plusiinae
Suku::  Syngrapha
Laji::  interrogationis
Kaksiosainen nimi
 Syngrapha interrogationis  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kysymysmerkkiyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kysymysmerkkiyökkönen (Syngrapha interrogationis) on erittäin yleinen keski- ja loppukesän yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Kysymysmerkkiyökkösen etusiivet ovat levottoman harmaankirjavat, ja niiden yleissävy vaihtelee yksilöiden välillä huomattavan paljon. Sisempi poikkiviiru on kaksinkertainen ja väriltään musta. Myös ulompi poikkiviiru on kaksinkertainen, mutta erottuu vaihtelevasti. Se saattaa muuttua siiven takareunan tuntumassa punertavan ruskeaksi. Munuaistäplä erottuu jokseenkin harmaana, ja sen musta reuna on kaksinkertainen. Siiven keskiosassa on valkoinen kuvio, joka muodostuu koukkumaisesta kaaresta sekä valkoisesta pisteestä, jotka yhdessä muistuttavat kysymysmerkkiä. Joskus kuvio on muodoltaan epämääräisempi. Siiven keskiosa on takareunan puolelta melko tumma. Siiven ulkoreunan tuntumassa aaltoviiru on musta, terävästi mutkitteleva, ja sen ulkopuolelta siipi on vaalea. Takasiivet ovat ruskeat ja ulkoreunastaan tummemmat. Siipiväli on 32–40 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Keski- ja Pohjois-Euroopasta Venäjän poikki Koreaan ja Japaniin. Lisäksi se on laajalti levinnyt Pohjois-Amerikkaan ja perhosta tavataan myös Islannissa. Suomessa kysymysmerkkiyökkönen esiintyy koko maassa. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena, jonka ensimmäiset yksilöt alkavat lentonsa jo kesäkuun puolivälin jälkeen ja viimeisiä voi tavata vielä syyskuun alkupuoliskolla. Lennon huippu on heinäkuun lopussa.
Elinympäristö ja elintavat

Kysymysmerkkiyökkösen voi tavata lähes kaikenlaisista elinympäristöistä, mutta yleisin se on kosteissa ympäristöissä, kuten soilla, soiden reunamilla sekä kosteissa metsissä. Tunturipaljakoilta laji puuttuu. Yökkönen on hyvin yleinen ja usein myös runsaslukuinen. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat sekä valolle että syötille, mutta etenkin soilla ne saattavat olla aktiivisia myös päiväsaikaan. Perhoset käyvät kukilla imemässä mettä. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana ja koteloituu kotelokopan sisään ravintokasvin oksalle.
Ravintokasvit

Toukka elää erityisesti mustikalla (Vaccinium myrtillus) ja juolukalla (Vaccinium uliginosum), mutta vähäisemmissä määrin myös koivuilla (Betula) ja kanervalla (Calluna vulgaris).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Kysymysmerkkiyökkönen
kysymysmerkkiyökkönen
Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q794293  BioLib: 53401  BOLD: 11707  BugGuide: 918770  CoL: 53X4L  EoL: 549455  EUNIS: 309326  Fauna Europaea: 449600  Fauna Europaea (new): 23d018ff-d227-409f-9f9a-12f4bc3a0206  GBIF: 1785949  iNaturalist: 232149  IRMNG: 10306846  ITIS: 188997  LepIndex: 281077  LoB: 4929  MONA: 8937  MaBENA: SyngrInter  NatureServe: 2.864022  NBN: NBNSYS0000006552  NCBI: 685387  Observation.org: 9831  Laji.fi: MX.62424
Käsityöneuvos

Käsityöneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1977. Vuosien 1918–2013 aikana käsityöneuvoksen arvonimi on myönnetty 12 henkilölle.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähde |
|  1.  | 2.12.1977  | Tyyne-Kerttu Virkki | toimitusjohtaja, käsityönopettaja | Helsinki |  |
|  2.  | 9.12.1983  | Herman Luostarinen  | KteO, puuseppämestari | Helsinki |  |
|  3.  | 21.12.1984  | Mikko Rikkonen | toimitusjohtaja, hammasteknikkomestari | Valkeakoski  |  |
|  4.  | 1.7.1988  | Teemu Ypyä | toimitusjohtaja, kultaseppä | Tornio |  |
|  5.  | 14.12.1990  | Martti Teinonen | tekn. ain. opettaja, huonekalukiillottajamestari | Pori |  |
|  6.  | 21.11.1991  | Pentti Taavitsainen | liikkeenharjoittaja, parturimestari | Kuopio |  |
|  7.  | 27.11.1998  | Laina Kujanpää | johtaja, kotiteollisuusopettaja | Mikkeli |  |
|  8.  | 27.11.1998  | Matti Villa | vaatturimestari | Turku |  |
|  9.  | 1.12.2000  | Lars Nordberg | toimitusjohtaja, hammasteknikkomestari | Helsinki |  |
|  10.  | 20.5.2005  | Bror Bäckström | parturimestari | Helsinki |  |
|  11.  | 15.6.2007  | Jouko Pekkarinen | teknisen työn lehtori, työsuojeluvaltuutettu | Helsinki |  |
|  12.  | 15.6.2007  | Juhani Saimovaara | lehtori, yrittäjä, puuseppämestari, KM | Lahti |  |

|     | 11.12.2015  | Martti Parkkamäki | entinen lehtori, koristepuuseppä | Kurikka |   |
|     | 10.3.2017  | Eljas Juutilainen | kellonvalaja (Juutilan valimo), maanviljelijä | Kaavi  |  |
|     | 10.3.2017  | Antti Turkia | yrittäjä | Rovaniemi |  |
|     | 27.6.2018  | Esko Soininen | parturimestari, parturi | Hyvinkää |  |