Berliinin metro
Kalusto > Großprofil

| Großprofilin junatyypit |
| --- | --- | --- |
| A-IK (Blumenbretter) | 1923–1927, 1945–1968 | Kleinprofil A-I-tyypin junia pienillä muutoksilla |
| B I (Tunneleulen) | 1924–1928 | parannettu ohjattavuus |
| B II | 1927–1929 | uusi erä B-I-vaunuja |
| C I (Langwagen) | 1926–1927 |  |
| C II | 1929 |  |
| C III | 1930 |  |
| C IV | 1930–1931 | testimalli |
| D (Stahldoras) | 1955–1965 |  |
| DL65 (Doras) | 1965–1966 | rakennettu ryhmien 13-16 metalleista |
| DL68 | 1968–1970 |  |
| DL70 | 1970–1973 |  |
| E I | 1956–1957 | prototyyppi |
| E III | 1962–1990 |  |
| F74 | 1973–1975 |  |
| F76 | 1976–1978 |  |
| F79 | 1979–1981 |  |
| F84 | 1984–1985 |  |
| F87 | 1987–1988 |  |
| F90 (Jäger) | 1990–1991 |  |
| F92 | 1992–1993 |  |
| H95 | 1994–1995 |  |
| H98 | 1998–1999 |  |
| H01 | 2000–2002 |  |
Kaupungin suunnitellessa Nord-Süd-Bahnia tilattiin kaksi Großprofil-vaunua huimalla 2,65 metrin leveydellä Linke-Hoffmann-tehtaalta Breslausta. Siemens toimitti ja testasi nämä vuonna 1914. Uusien, suurempien, 111 istumapaikkaa sisältäneiden vaunujen ajateltiin säästävän rahaa laiturien rakentamisessa, koska vähemmän vaunuja tarvittiin saman ihmismäärän kuljettamiseen. Tästä koitui myöhemmin ongelmia, ja 1950- ja 1990-luvuilla jouduttiin suurentamaan vanhoja laitureita.
AEG:n linjalle (nykyinen U8) tilattiin kaksi prototyyppiä Kölnin tehtaalta (van der Zypen & Charlier). Vaunut rakennettiin vuonna 1916, mutta niitä ei otettu käyttöön. Vuodesta 1921 junia käytettiin keskustan ulkopuolisessa liikenteessä.
Koska Berliinillä (tarkemmin Nord-Süd-Bahn AG:llä) ei ollut Großprofil-junia Hallesches Tor – Stettiner Bahnhof -linjalle sen avautuessa, reitin liikennöinti annettiin yksityisen Hochbahngesellschaftin toimeksi. Yhtiö käytti Kleinprofil- junia, jotka oli varustettu puisilla astinlaudoilla, joita kutsuttiin Blumenbrettereiksi (’kukkalauta’).
Vasta hyperinflaation jälkeen Großprofil-junia voitiin tilata. Vuonna 1924 toimitettiin ensimmäiset 16 vetävää yksikköä ja kahdeksan vaunua. Suurien pyöreiden etuikkunoidensa tähden näitä junia kutsuttiin Tunneleuleneiksi (’tunnelipöllö’). Vaunut olivat 13,15 metriä pitkiä, ja niissä oli kolmet kaksoisliukuovet kummallakin sivulla. Sarjan nimi oli BI.
Vuosina 1927 ja 1928 20 vetävää yksikköä ja 30 vaunua lisää toimitettiin Nord-Süd-Bahn AG:lle. Parannetun voimansiirtonsa ansiosta ne saivat tunnuksen BII. Viimeiset BI- ja BII-junat poistuivat liikenteestä kesällä 1969.
Vuonna 1926 testattiin ensimmäisiä CI-junia. Ne olivat 18 metriä pitkiä, ja ne testattiin tarkoin ennen tyyppien CII ja CIII tuotannon aloittamista. Ulkoisesti CII ja CIII olivat identtisiä, mutta sisällä oli eroavaisuuksia: CII:ssä junan liikuttamiseen käytetty sähkövirta kulki ohjauslaitteiden läpi, kun CIII:ssä hallintalaitteissa kulki huomattavasti vaarattomampi hallintavirta.
Ensimmäiset CIV-vaunut toimitettiin vuonna 1930. Alumiinia käytettiin ensi kertaa rakennusmateriaalina. Tämä vähensi vaunujen massaa 12 %. Neuvostomiehittäjät ryöstivät CIV-vaunuja ja joitakin CII- ja CIII-junia vuonna 1945. Junat kuljetettiin Moskovaan, ja niitä käytettiin Moskovan metrossa vuoteen 1966.
Toisen maailmansodan jälkeen Berliinin metron junat olivat lähes loppuun kulutettuja, mikä teki uuden vaunusarjan saamisesta välttämättömyyden. Vuodesta 1957 uusia D-tyypin junia saatiin käyttöön. Nämä teräsrakenteiset junat olivat hyvin painavia. Vuonna 1965 kehitettiin DL-tyyppi, joka valmistettiin keveämmistä metalleista. Junien massa laski noin 26 %. Penkit olivat yhä vaunun sivuilla. BVB (Itä-Berliinin liikennelaitos) tarvitsi lisää junia uudelle linjalleen Hönowiin, joten se osti 98 DL-tyypin junaa BVG:ltä. Idässä ne saivat nimen DI ja keltaisesta ja eebenistä koostuneen värityksen. Vuonna 1998 joitakin yksiköitä myytiin Pjongjangin metroon Pohjois-Koreaan. Viimeiset junat poistuivat liikenteestä vuoden 2004 lopussa. Perinteinen jäähyväisajo oli 27. helmikuuta 2005.
Itä-Berliinin kalustotilanne oli surkea. E-linjalle ei riittänyt Großprofil-junia, koska C-junat oli viety Moskovaan. Tämän vuoksi turvauduttiin jälleen astinlaudallisiin Kleinprofil-juniin. Nämä junat saivat tunnisteen AI K.
Vuonna 1958 VEB Waggonbau Ammendorf rakensi kaksi EI-tyypin prototyyppiä. Teräksisen rakenteensa takia junan massa oli valtava, ja sähkönkulutus oli liian suuri säännölliseen käyttöön. Tämän vuoksi tyyppiä ei rakennettu lisää. EII-tyypin suunnitelmat hyllytettiin vuonna 1962 poliittisten ongelmien johdosta. Lopulta DDR:n liikenneministeriössä keksittiin S-Bahnin junien muuttaminen metron käyttöön. S-Bahnilla oli ylimääräisiä junia, koska sitä boikotoitiin lännessä. Projekti alkoi kesällä 1962. Kuusi S-Bahnin tyypin 168 junaa muunnettiin Reichsbahnausbesserungswerk Schöneweidessä (RAW) vuoden 1962 loppuun mennessä. Yhteensä viisi erää näitä EIII-junia valmistettiin. Viimein Kleinprofil-junat voitiin palauttaa E-linjalta takaisin A-linjalle, joka tarvitsi niitä kipeästi johtuen valtavasta matkustajamäärästä Schönhauser Alleen ja Alexanderplatzin välillä. EIII-junat poistettiin liikenteestä vuonna 1994, koska ne eivät olleet taloudellisesti kannattavia Saksojen yhdistymisen jälkeen.
Länsi-Berliinissä F-tyyppi seurasi tyyppejä D ja DL. Uudet junat olivat pidempiä, kevyestä metallista rakennettuja ja niissä oli poikkeava istuinasettelu: kahden istuttavat penkit käytävän molemmin puolin 90 asteen kulmassa junaan (vertaa Helsingin metroon‍). Näitä junia valmistettiin vuodesta 1972 eteenpäin. Toinen erä junia toimitettiin vuonna 1976. Uusi kolmivaihevirtaa käyttävä versio, F79, esiteltiin vuonna 1980. F84 sekä F87 seurasivat, mutta malliin ei tehty huomattavia muutoksia. Vuodesta 1990 eteenpäin BVG osti F90 ja F92, joissa ei myöskään ollut suuria muutoksia. Pienempänä muutoksena olivat esimerkiksi hiljaisemmat automaattiovet.
Ajan mittaan F-tyypin junista oli tullut vanhanaikaisia, ja BVG tahtoi uuden junatyypin. Täysin yhtenäisellä matkustamolla varustettu junatyyppi valittiin ja penkit palasivat vaunun pitkille sivuille. Tyypin tunnukseksi tuli H. Vuonna 1995 ensimmäiset prototyypit (H95) toimitettiin BVG:lle. Vuosina 1998 ja 2000 uudet erät (H97 ja H01) tilattiin Adtranzilta. Sisätilat maalattiin keltavalkoisiksi. Vaunut voivat olla erillään vain varikolla.
Nykyisin vain F- ja H-tyypin junia käytetään matkustajaliikenteessä.