stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isahaya

| Isahaya (諫早市) |
| --- | --- |
 Meganebashi eli silmälasisilta
 lippu:  Symboli
 Isahayan sijainti Nagasakin prefektuurissa
 Isahaya
 Koordinaatit: 32°50′36″N, 130°03′11″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Nagasakin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  341,79 km²
Väkiluku (08/2019):  134 593
 – Väestötiheys:  393,8 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Tokionsorvarinpensas
 – Kukka:  Rhododendron japonoheptamerum var. japonoheptamerum
 
 https://www.city.isahaya.nagasaki.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Isahaya (jap. 諫早市, Isahaya-shi) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Nagasakin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa ja rajautuu kolmeen merialueeseen: idässä Ariakenmereen, lännessä Ōmuranlahteen ja etelässä Tachibananlahteen. Kaupungin läpi Ariakenmereen virtaa Honmyōjoki, jonka alajuoksun alluviaalitasanko on prefektuurin tärkein vilja-aitta. Pohjoisrajalla kohoaa Taravuori. Isahayassa on 134 593 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 341,79 neliökilometriä.
Edo-kaudella Isahaya kehittyi Nabeshima-klaanin hallinnassa linnanaluskaupunkina ja liikenteen solmukohtana. Nykyisin aiemman linnan paikalla on Isahayan puisto, jonka vuonna 1839 rakennettu kivisilta Meganebashi on otettu Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon. Kaupunkioikeudet Isahayalle myönnettiin vuonna 1940, ja myöhemmin se on kehittynyt viereisen Nagasakin suurkaupungin nukkumalähiönä. Ariakenmeren Isahayanlahdella aloitettiin vuonna 1987 suurimittakaavainen maantäyttöhanke. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin viisi ympäristön maaseutukaupunkia: Iimori, Konagai, Moriyama, Takaki ja Tarami.
Isahayaa palvelevat JR Kyūshūn Nagasaki-päälinja ja Ōmura-linja sekä Shimabara-rautatien Shimabara-linja.
Kuvia

Isahayan rautatieasema
Isahaya ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isahaya Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Ida Moberg

| Ida Moberg |
| --- | --- |
 Ida Moberg vuonna 1945.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ida Georgina Moberg
Syntynyt: 13. helmikuuta 1859 Helsinki
Kuollut: 2. elokuuta 1947 (88 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ida Georgina Moberg (13. helmikuuta 1859 Helsinki – 2. elokuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän on tiettävästi ensimmäinen sinfonian säveltänyt suomalainen nainen.
Henkilöhistoria

Ida Mobergin vanhemmat olivat soitinrakentaja Alexander Moberg ja Anna Helena Lindqvist. Hän kävi Meurmanin valmistavan koulun ja Helsingin Ruotsalaisen tyttökoulun, opiskeli Pietarin konservatoriossa laulua ja pianonsoittoa 1883–1884, Helsingin orkesterikoulussa laulua ja sävellystä tuntemattomana ajankohtana 1880- tai 1890-luvulla, Dresdenin Kuninkaallisessa konservatoriossa sävellystä 1901–1905, Berliinissä muun muassa improvisointia 1911–1912 ja Helleraun Dalcroze-instituutissa pedagogiikkaa ja voimistelua.
Mobergin ura lähti nousuun Dresdenissä, jossa hän opiskeli Felix Draeseken johtamana, sillä hänen oppilastyönä tekemänsä a-molli-alkusoitto sai kiittäviä arviointeja. Tähän aikaan hän seurasi myös teosofi Rudolf Steinerin luentoja ja kiinnostui antroposofiasta.
Suomeen palattuaan Moberg saattoi pitää Helsingissä helmikuussa 1906 oman sävellyskonsertin, johon sisältyi edellisenä vuonna valmistunut sinfonia muita orkesteriteoksia. Moberg johti itse orkesteria konsertissa. Konsertin arvostelut olivat vaihtelevia; Oskar Merikannon mukaan sinfonia oli muodoltaan hyvä ja tunnelmaltaan sentimentaalisuutta välttelevä.
Suomessa Moberg jatkoi säveltämistä, mutta suuntautui myös opettamiseen, jonka katsottiin olevan naisille sopivampaa. Hän oli Helsingin musiikkiopiston säveltapailun opettaja 1915, Helsingin ruotsalaisen valmistavan koulun ja pikkukouluseminaarin laulun- ja soitonopettaja 1915–1926. Vuodesta 1879 hän toimi Helsingissä yksityisenä musiikinopettajana. Opettajana Moberg pyrki hyödyntämään liikunnan ja musiikin yhdistämiseen perustunutta Dalcroze-rytmiikkaa. Siihen perustui myös hänen sävellyksistään koostunut lastenlaulukirja Barnens sångbok (1931).
Tuotanto

Moberg oli Suomen ensimmäinen naissäveltäjä, Oskar Merikannon sanoin ”reipas nainen – mutta sittenkin nainen”. Pääosa Mobergin tuotannosta on yksinlauluja ja kuoroteoksia. Hän sävelsi myös yhden sinfonian, muutamia suurimuotoisia orkesteriteoksia sekä Viktor Rydbergin tekstiin perustuneen keskeneräiseksi jääneen oopperan Asiens ljus (Aasian valo), joka käsitteli buddhalaisuutta. Yhteensä hänen tuotantonsa käsittää yli 80 teosta. J. J. Wecksellin tekstiin kuorolle ja orkesterille sävelletty Tyrannens natt voitti vuonna 1909 Muntra Musikanter -kuoron järjestämän sävellyskilpailun. Mobergin sävellyskäsikirjoituksia säilytetään nykyisin Kansalliskirjaston käsikirjoituskokoelmassa sekä Taideyliopiston kirjaston käsikirjoituskokoelmassa (Sibelius-Akatemia). Mobergin sävellyksiä ovat muun muassa:
ooppera Asiens ljus
orkesterille sinfonia, sävelrunoelmia, alkusoitto näytelmään Regina von Emmeritz, Kalevala-fantasia, kantaatti
mies-, nais- ja sekakuorosävellyksiä
yksinlauluja
pianosävellyksiä.
Mobergin teoksia ei ole hänen kuolemansa jälkeen esitetty juuri lainkaan, koska niistä ei ole julkaistu painettuja nuotteja. Oopperaa Aasian valo ryhdyttiin valmistelemaan esityskuntoon 2010–2020-luvun vaihteessa.
Kirjallisuutta

Holsti-Setälä, Helena: Ida Moberg (1859–1947): Aatteellisen naisen säveltäjäkuva. Musiikkitieteen pro gradu -tutkielma. Turun yliopisto 2015.
Aiheesta muualla

Välimäki, Susanna: / Moberg, Ida (1859–1947). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  30.3.2021. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
István Bagyula

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Unkari> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 1991 | Seiväshyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Genova 1992 | Seiväshyppy |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Sheffield 1991 | Seiväshyppy |  |
|  Kultaa | Buffalo 1993 | Seiväshyppy |  |
|  Kultaa | Fukuoka 1995 | Seiväshyppy |  |
István Bagyula (s. 2. tammikuuta 1969 Budapest) on unkarilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili seiväshypyssä. Hän edusti seuratasolla Csepel SC:tä. Bagyula voitti hopeaa Tokion MM-kisoissa 1991 ja seuraavan vuoden sisäratojen EM-kisoissa. Lisäksi hän sai universiadeista kolme kultamitalia vuosina 1991–1995. Bagyula osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1988 ja 1992. Hän sijoittui seitsemänneksi Soulin kisoissa 1988 ja oli yhdeksäs Barcelonassa 1992.
Bagyula piti hallussaan alle 20-vuotiaiden maailmanennätystä, kunnes nykyinen ennätyksen haltija Maksim Tarasov rikkoi sen. Hän pitää hallussaan maansa ennätystä sekä ulko- että sisäradoilla. Bagyula voitti urallaan yhteensä kuusi Unkarin mestaruutta, viisi ulko- ja yhden sisäradoilta.
Ennätykset

Lähde: IAAF
Seiväshyppy: 592 cm (1991)
Seiväshyppy (sisäradat): 582 (1992)
Iso Tähilammi

| Iso Tähilammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna, Hattula
Koordinaatit:  60°52′44″N, 24°02′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  oja Suojärveen 
Järvinumero:  35.934.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  132,7 m 
Rantaviiva:  2,409 km 
Pinta-ala:  0,22921 km² 
 fiIso Tähilammi 
Iso Tähilammi  eli Iso Tähilampi  on Kanta-Hämeessä Hattulassa ja Hämeenlinnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen reittiin se kuuluu.
Maantiede

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja sen pituus on 650 metriä ja leveys 650 metriä. Siihen laskee kuusi suo- tai metsäojaa, jotka tuovat Pikkulamminsuon ja Vaarinsuon vettä. Yksi ojista on Pikku Tähilammin laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 2,4 metriä pitkä laskuoja Suojärveen. Laskuoja virtaa matkallaan  Rimpilammin läpi.
Järven rantaviiva on 2,4 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa ja osin myös suomaastoa. Rannoille on rakennettu toistakymmentä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Teurolta ja Nummenkylältä. Hämeenlinnan ja Hattulan välinen raja ylittää järven niin, että suurin osa siitä kuuluu Hattulaan.
Viereiset lammet

Järven rantamäen takana on vielä kolme pientä suolampea, joista kahden nimet ovat Kissalammi ja Koiralammi. Kissalammen halkaisija on 70 metriä, Koiralammen 60 metriä ja kolmannen 50 metriä. Näillä ei ole tulo- tai laskuojia ja ne ovat kokonaan suon ympäröimiä.
Hattulan vaakuna
ITE-museo

Kyltti ITE-museon ovella. ITE-museon logon on Ritva Kovalaisen idean pohjalta toteuttanut Marko Mäkinen.
ITE – Nykykansantaiteen museo eli ITE-museo on Kokkolan kaupungin ja Maaseudun Sivistysliiton (MSL) ylläpitämä nykykansantaiteen museo. Sen päätehtävänä on suomalaisen nykykansantaiteen eli ITE-taiteen museoammatillinen esitteleminen ja edistäminen. Museon näyttelyiden ja kokoelmien keskus on Kokkolassa. ITE-museo tuottaa myös suomalaisen ja kansainvälisen nykykansantaiteen ja outsider-taiteen kiertäviä näyttelyitä ja tapahtumia ns. liikkuvana museona.
ITE-museon toimintamalli perustuu julkisen ja yksityisen sektorin voimavarojen yhdistämiseen public–private partnership -periaatteella. Julkinen toimijataho on K. H. Renlundin museo – Keski-Pohjanmaan maakuntamuseo ja yksityinen toimija aikuiskoulutus- ja kulttuurijärjestö Maaseudun Sivistysliitto. ITE-museon toimintaa koskeva yhteistyösopimus Kokkolan kaupungin ja Maaseudun Sivistysliiton kesken on päivitetty viimeksi vuonna 2015. Sopijapuolet tuottavat yhteistyössä näyttelyitä ja tapahtumia sekä pitävät yllä Maaseudun Sivistysliiton omistamaa ITE-kokoelmaa ja digitaalista DigITE-tietokantaa. Toimijat välittävät tietoa ITE-taiteen tapahtumista, taiteilijoista ja taidemuodosta ITE-taiteen kotisivulla www.itenet.fi, josta on myös käynti DigITEn yleisölle avoimeen tietokantaosioon. Uusia ITE-taiteilijoita museo löytää MSL:n toteuttamien kartoitushankkeiden avulla.
ITE-museon näyttelytilat sijaitsevat Kokkolassa Museokorttelissa osoitteessa Pitkänsillankatu 28. Siellä esitellään mm. ITE-kokoelman suomalaista nykykansantaidetta, Dallmeier-kokoelman kansainvälistä naiivia ja outsider-taidetta sekä vaihtuvia vierailevia näyttelyitä.  ITE-museo toteuttaa Kokkolassa myös erityistaiteen toimintaa. Museo osallistui vuosina 2012–2013 erityistaiteen valtakunnalliseen Luovat erot -hankkeeseen.
ITE-museo tuottaa kokoelmistaan ja taiteilijaverkostostaan liikkuvia kiertonäyttelyitä yhteistyössä muiden museoiden ja näyttelykeskusten kanssa. Museo myös myy asiantuntijapalveluitaan valtakunnallisten ja kansainvälisten näyttelyiden tuotantoihin ja nykykansantaiteen hankkeisiin.
ITE-museon toiminnan kehittämisen tukena on nykykansantaiteen asiantuntijoiden muodostama ITE-taiteen kannatusyhdistys – ITE. Museossa työskentelee ITE-amanuenssi. ITE-museo on mukana kansainvälisissä outsider-taiteen verkostoissa ja kuuluu jäsenenä European Outsider Art Association EOA:han.
ITE-museon kokoelmat > ITE-kokoelma

ITE-kokoelmaan kuuluu noin 350 teosta tai teoskokonaisuutta lähes 50 suomalaiselta nykykansantaiteilijalta. Lukumäärässä ei ole kuitenkaan mukana yksittäisinä teoksina esimerkiksi laajaa Ilmari Salmisen teosten kokoelmaa, johon kuluu lähes 1000 erillistä piirrosta, kollaasia ja installaatiota. ITE-kokoelmassa on veistoksia, maalauksia, piirroksia ja valokuvia sekä suuri määrä haastattelumateriaalia ja filmejä. Lisäksi erillisenä osana on Maija ja Volker Dalmeierin vuonna 2013 lahjoittama puolalaisen nykykansantaiteen kokoelma, jossa on noin sata hengellisaiheista puuveistosta. ITE-kokoelman omistaa Maaseudun Sivistysliitto. Kokoelman teoksia lainataan ja niiden pohjalta on koottu useita näyttelyitä, joita on esitetty sekä kotimaassa että ulkomaisissa outsider-taiteen katselmuksissa ja yhteisnäyttelyissä nykytaiteilijoiden kanssa.
ITE-kokoelmateoksia alettiin luetteloida digitaaliseen DigITE-tietokantaan vuonna 2011. DigITE on Maaseudun Sivistysliiton omistama sähköinen arkisto, jonne on lisäksi taltioitu kartoitushankkeissa syntynyttä materiaalia, kuten taiteilijatietoja ja teoskuvia.
ITE-museon kokoelmat > Dallmeier-kokoelma

Dallmeier-kokoelma on hannoverilaisen lääkäripariskunnan Maija ja Volker Dallmeierin keräämä ja vuonna 2005 lahjoittama kokoelma, joka on Kaustisen kunnan omistuksessa ja ITE-museon hoidettavana. Kyseessä on arvokas eurooppalaisen naiivin ja outsider-taiteen yksityiskokoelma, jonka kartuttaminen alkoi 1970-luvulla. Dallmeierit matkustivat laajalti Eurooppaan tapaamaan naiiveja ja outsider-taiteilijoita, joiden teokset ovat nykyään tunnettuja. Suomessa syntynyt Maija Dallmeier (1944–2014) sekä hänen miehensä viettivät aikaa säännöllisesti Hämeessä ja seurasivat aktiivisesti nykykansantaiteen arvostuksen heräämistä ja nousua Suomessa. Nimikkokokoelma sisältää yli 200 taideteosta 57 taiteilijalta 17 maasta, sekä laajan kirjakokoelman. Siinä on maalauksia ja pienoisveistoksia. Kokoelman taiteilijoita ovat muun muassa André Bauchant, Enrico Benassi, Erich Bödeker, Emerik Fejes, Nikifor, Hector Trotin, Josef Wittlich ja Anna Zemankova. Suomalaista taiteilijoista kokoelmassa on teoksia Håkan Brunbergilta ja Enni Idiltä. Kokoelman veistoksissa korostuu uskonnollinen teema ja veistokset ovat pääsääntöisesti Puolasta.
ITE-museon historiaa

ITE-museon toiminnallisia sisältöjä on luotu vuodesta 1998 lähtien, jolloin itseoppineiden taiteentekijöiden etsintä käynnistyi Suomessa Itse tehty elämä – ITE -projektina. Tavoitteena oli löytää nykypäivän kansanluovuuden omaleimaisia visuaalisia ilmentymiä. Projektin nimen kirjainlyhenne ITE vakiintui nopeasti tarkoittamaan kartoitusten kohdetta, suomalaista nykykansantaidetta. ITE-lyhenne ilmaisi ”itse tehdyn elämän” eetosta: ITE-taide on tekijänsä elinympäristöön, kulttuuriseen taustaan ja kokemusmaailmaan sitoutuvaa taidetta – tapa elää esteettisiä arvoja korostavaa hyvää elämää. Ensimmäisestä projektista sai alkunsa suomalaisen nykykansantaiteen alueittain etenevä systemaattinen kartoitus, esittely, kirjallisuus ja tutkimus sekä ITE-taiteen hakeutuminen vuoropuheluun sisällöiltään laajemman kansainvälisen outsider-taiteen kentän toimijoiden kanssa.
ITE – Nykykansantaiteen museo perustettiin Kaustiselle vuonna 2001 ITE-taiteen ensimmäisen kartoituksen ja näyttelykiertueen jälkeen hallinnoimaan saatuja teoslahjoituksia ja -ostoja. Museo perustettiin tuolloin vielä toiminnassa olleen Kansanmusiikkisäätiön ja sen ylläpitämän kansansoitinmuseon yhteyteen. Vuosina 2002–2004 ITE-museo toimi EU:n osarahoittaman Kulttuuri 2000 -ohjelmaan kuuluneen Contemporary Folk Art in Europe – Equal Rights to Creativity -hankkeen pääpartnerina. Hankkeen myötä ITE-taidetta esiteltiin ensi kerran ulkomailla Virossa, Englannissa, Italiassa ja Unkarissa. Kutsuttiin myös outsider-taiteen eri suuntausten kansainvälisiä asiantuntijoita Suomeen konferenssiin ja tutustumaan suomalaiseen nykykansantaiteeseen. Tästä kohtaamisesta on dokumentaationa YLE:n 29-minuuttinen tallenne ITE: Itse tehtyä elämää.
Askel kohti vakiintunutta museokäytäntöä oli siirtyminen projekteista K. H. Renlundin museon – Keski-Pohjanmaan maakuntamuseon alaisuuteen vuonna 2009. K. H. Renlundin museo, Maaseudun Sivistysliitto ja Kaustisen kunta solmivat yhteistyösopimuksen toiminnan kehittämisestä kokoelmien omistuksen säilyessä ennallaan eli yksityisomistuksessa. Sittemmin yhteistoimintasopimusta on jatkettu Kokkolan kaupungin ja Maaseudun Sivistysliiton välisenä public–private partnership -sopimuksena, joka on päivitetty viimeksi vuonna 2015.
Maaseudun Sivistysliiton 2000-luvun alussa aloittamat ITE-taiteen kartoitusprojektit ovat lisänneet ITE-museon pääomaa eli tietoa suomalaisesta nykykansantaiteesta sekä kasvattaneet ITE-taiteen kokoelmaa. MSL:n alue-etsinnät ovat vuoteen 2015 mennessä ulottuneet jo Varsinais-Suomeen, Pohjanmaalle, Kainuuseen, Keski-Suomeen, Pohjois-Karjalaan, Kaakkois-Suomeen ja Lappiin.
Myös uudella pohjalla toimiessaan ITE-museo on ollut mukana kansainvälisessä EU-hanketoiminnassa. Vuosina 2010-2012 toteutetun Outsider Art Past Forward -verkostohankkeen sisältöinä oli mm. Itä-Euroopan outsider-taidetta käsitelleen symposiumin järjestäminen Ateneumissa keväällä 2012. Hankkeessa julkaistiin outsider-taiteen eurooppalaisia toimijoita esitelevä hakuteos On the Map. Exploring European Outsider Art.
Aiheesta muualla

Itenet.fi
ITE: Itse tehtyä elämää
International Formula 3000

| International Formula 3000 |
| --- | --- |

Maa:  Kansainvälinen
Ensimmäinen kausi:  1985
Viimeinen kausi:  2004
Moottoreiden valmistajat:  Zytek
Rengasvalmistaja(t):  A Avon
Kuljettajien mestari:   Vitantonio Liuzzi
Tallien mestari:   Arden International
International Formula 3000 (Formula 3000 International Championship) oli FIA:n sarja, jossa kilpailtiin Formula 3000 -luokan autoilla.
Sarja järjestettiin nimellä Formula 3000 European Championship vuonna 1985, nimellä Formula 3000 Intercontinental Championship vuosina 1986 ja 1987, ja nimellä Formula 3000 International Championship vuodesta 1988 vuoteen 2004.
Sarja oli vuosina 1985–2004 merkittävin astinsarja Formula 1 -luokkaan nousemiseen. Kaudesta 1999 alkaen F3000-sarja kiersi F1-sarjan kanssa kaikki Euroopan GP-kilpailut, ja näin kuljettajat olivat koko ajan valvovien tallipäälliköiden silmien alla. Useat nuoret kuljettajat nousivat Formula 3000:n kautta F1-talleihin. F3000 alkoi 2000-luvulla hiipua ja viimeisellä kaudella oli vaikeuksia saada riittävästi autoja lähtöruutuihin. Kauden 2004 päätteeksi F3000-sarja lopetettiin, jolloin tilalle tuli GP2-sarja.
Kilpailijat

Yksikään sarjan mestareista ei voittanut Formula 1 -luokan maailmanmestaruutta. Vain kolme sarjan mestareista onnistui voittamaan Formula 1 -sarjan osakilpailun ja neljä mestareista ei noussut Formula 1 -sarjaan lainkaan. Formula 1 -sarjaan nousseista kuljettajista mestareiksi ylsivät Fernando Alonso ja Damon Hill, kun taas esimerkiksi Jenson Button ja Kimi Räikkönen ohittivat sarjan kokonaan (nousivat suoraan Formula 3 ja Formula Renault -sarjoista).
Formula 1 -sarjaan nousseilla kuljettajilla on osakilpailuvoittoja yhdeksän (Montoya 7, Alesi 1, Panis 1). Sarjan mestareista Jörg Müller, Bruno Junqueira ja Björn Wirdheim eivät nousseet koskaan Formula 1 -sarjaan kilpakuljettajaksi.
Mestarit

| Kausi | Kuljettaja | Talli | Auto |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 |  Christian Danner | BS Automotive | March 85B-Cosworth |
| 1986 |  Ivan Capelli | Genoa Racing | March 86B-Cosworth |
| 1987 |  Stefano Modena | Onyx | March 87B-Cosworth |
| 1988 |  Roberto Moreno | Bromley Motorsport | Reynard 88D-Cosworth |
| 1989 |  Jean Alesi | Eddie Jordan Racing | Reynard 89D-Cosworth |
| 1990 |  Érik Comas | DAMS | Lola T90/50-Mugen |
| 1991 |  Christian Fittipaldi | Pacific Racing | Reynard 91D-Mugen |
| 1992 |  Luca Badoer | Crypton Engineering | Reynard 92D-Cosworth |
| 1993 |  Olivier Panis | DAMS | Reynard 93D-Cosworth |
| 1994 |  Jean-Christophe Boullion | DAMS | Reynard 94D-Cosworth |
| 1995 |  Vincenzo Sospiri | Super Nova Racing | Reynard 95D-Cosworth |
| 1996 |  Jörg Müller | RSM Marko | Lola T96/50-Zytek |
| 1997 |  Ricardo Zonta | Super Nova Racing | Lola T96/50-Zytek |
| 1998 |  Juan Pablo Montoya | Super Nova Racing | Lola T96/50-Zytek |
| 1999 |  Nick Heidfeld | West Competition | Lola B99/50-Zytek |
| 2000 |  Bruno Junqueira | Petrobras Junior Team | Lola B99/50-Zytek |
| 2001 |  Justin Wilson | Coca-Cola Nordic Racing | Lola B99/50-Zytek |
| 2002 |  Sébastien Bourdais | Super Nova Racing | Lola B02/50-Zytek |
| 2003 |  Björn Wirdheim | Arden International | Lola B02/50-Zytek |
| 2004 |  Vitantonio Liuzzi | Arden International | Lola B02/50-Zytek |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta International Formula 3000 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:International Formula 3000
Käännös suomeksi
It Makes Me Wonder

| ”It Makes Me Wonder” Bruce Foxton |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 1984
 Formaatti: 12" vinyyli
 Tuottaja(t): Stan Shaw
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 05.56
 Levy-yhtiö: Arista
It Makes Me Wonder on The Jam -yhtyeen basistina ja toisena laulajana tunnetuksi tulleen Bruce Foxtonin maxi-single vuodelta 1984. Singlen on tuottanut Stan Shaw ja kustantanut Arista Records sarjatunnuksella BFOX 123. Julkaisuyhtiöt ovat Morrison/Leahy Music Ltd ja EMI Music Ltd. Singlen kääntöpuolella on kappaleet "Trying to Forget You" (Instrumental Mix) (kesto 5:42) ja nimikappaleen lyhyempi versio (3:50). A-puolen versio on "Extended Mix". Kappaleiden sanoittaja on Foxton ja säveltäjät Foxton ja Glenister. Kappaleet on remiksattu tulevalta albumilta.
Levyä on valmistanut ja jaellut Yhdistyneessä kuningaskunnassa Polygram Record Operations Limited.
Bruce Foxtonin managerina on toiminut Mike Smith c/o Yellow Balloon Productions Ltd. ja lisätietoa Foxtonista on saanut osoitteesta 255, Arethusa Way, Bisley, Surrey. GU24 9BU.
Isoelektronisuus

Isoelektronisia yhdisteitä
Isoelektronisuus tarkoittaa samaa määrää valenssielektroneja rakenteeltaan samanlaisilla (eng. isostructural) aineilla.
Esimerkkejä

Metaani CH4 ja ammonium-ioni NH4+ ovat isoelektronisia.
CO, N2 ja NO+ ovat isoelektronisia.
CH2=C=O ja CH2=N=N ovat isoelektronisia.
Mutta:
CH3COCH3 ja CH3N=NCH3 eivät ole isoelektronisia poikkeavan rakenteen vuoksi, vaikka niillä onkin sama määrä valenssielektroneja.
Indigo Girls

Indigo Girls Park West -klubilla Chicagossa 18.9.2005.
Indigo Girls on yhdysvaltalainen folk rock -duo, jonka muusikot ovat Amy Ray ja Emily Saliers.
Historia

Ray ja Saliers tutustuivat Laurel Ridgen peruskoulussa Decaturissa, Georgiassa ja alkoivat high school -aikana esiintymään duona nimellä Saliers & Ray. Myöhemmin he alkoivat B Band -nimellä esiintymään kykykilpailuissa ja open mic -tilaisuuksissa ympäri Atlantaa. Vuonna 1981 duo äänitti ensimmäisen demonsa Rayn kellarissa. Neljä vuotta esinnyttyään he alkoivat käyttää nimeä Indigo Girls ja julkaisivat ensimmäiset singlensä Atlantan radioasemille. Ensimmäinen albumi Strange Fruit julkaistiin pienmerkillä vuonna 1987. Vuotta myöhemmin yhtye kiinnitettiin Epic Recordsille. Alkuvuodesta 1989 single ”Closer to Fine” ja albumi Indigo Girls olivat menestyksiä ja toivat yhtyeelle ”Best Contemporary Folk Album” -luokassa Grammy-palkinnon. He olivat myös ehdolla parhaan uuden artistin palkinnon saajaksi (Milli Vanilli voitti).
Indigo Girls levytti Epic/Sony Recordsille yhdeksän albumia, kunnes jättivät yhtiön vuonna 2007. He olivat lyhyen aikaa American Recordsilla kunnes perustivat oman levy-yhtiönsä IG Recordingsin. Amy Ray on levyttänyt myös soololevyjä ja hänellä on oma voittoa tavoittelematon, riippumaton levymerkki Daemon Records. Yhdessä Winona LaDuken kanssa Indigo Girls on perustanut hyväntekeväisyysjärjestön nimeltään Honor the Earth, jonka kautta he ovat käynnistäneet ympäristöön ja sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen liittyviä kampanjoita, joiden kohteena ovat olleet muun muassa Amerikan alkuperäiskansat.
Diskografia > Studioalbumit

Strange Fire (1987, alkuperäinen 11 kappaleen versio, uudelleenjulkaistu 10 kappaleen versio vuonna 1989 Epicin kautta) US #159
Indigo Girls (1989) US #22
Nomads Indians Saints (1990) US #43
Rites of Passage (1992) US #21
Swamp Ophelia (1994) US #9, UK #66
Shaming of the Sun (1997) US #7
Come on Now Social (1999) US #34
Become You (2002) US #30
All That We Let In (2004) US #35
Despite Our Differences (2006) US #44
Poseidon and the Bitter Bug (2009) US #29
Holly Happy Days (2010)
Beauty Queen Sister (2011) #35
Diskografia > Livealbumit

Back on the Bus, Y'all (Live EP, 1991)
1200 Curfews (1995) US #40
Perfect World (EP) (live, 2004)
Staring Down the Brilliant Dream (live, 2010)