stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjoissaame
Äännerakenne > Astevaihtelu

Pohjoissaamen astevaihtelu on varsin rikasta, ja sillä on keskeinen osa kielen rakenteessa. Pohjoissaamessa asteita on kolme: vahvan (II) ja heikon (I) asteen lisäksi on olemassa niin kutsuttu ylipitkä vahva aste (III). Pohjoissaamessa kaikki konsonantit voivat kahdentua ja ovat astevaihtelun alaisia, ja erilaisia astevaihtelutapauksia on kaikkiaan 147 kappaletta. Astevaihtelu voi tapahtua vahvan ja heikon asteen, ylipitkän vahvan ja vahvan asteen tai jopa ylipitkän vahvan ja heikon asteen välillä. Viimeksi mainittu on erityisesti supistumavartaloisten sanojen ominaisuus. Esimerkissä keskuskonsonantisto on lihavoitu:
vahva aste → heikko aste (II → I): "joki" johka → "joen" joga
ylipitkä vahva aste → vahva aste (III → II): "isoäiti" áhkku → "isoäidin" áhku
ylipitkä vahva aste → heikko aste (III → I): "kuusi" guhtta → "kuudes" guđát
heikko aste → ylipitkä vahva aste (I → III): "ihminen" olmmoš → "ihmiset" olbmot
Osa pohjoissaamen sanoista on astevaihtelusta vapaita eli niiden keskuskonsonantisto pysyy taivutettaessa muuttumattomana. Tällaisia ovat ainoastaan eräät suhteellisen tuoreet lainasanat.
Kielioppi

Pohjoissaamen kieli on hyvin agglutinoiva, ja sillä on paljon yhteisiä piirteitä muiden uralilaisten kielten kanssa.
Kieliopin lähteenä on tässä toiminut pääasiassa.
Kielioppi > Substantiivit

Substantiivit jaetaan parillistavuisiin (pohjoissaameksi bárrastavval), paritontavuisiin (bárahisstavval) sekä supistumavartaloisiin (kontrakšuvdna) substantiiveihin. Näistä parillistavuiset jaetaan edelleen a-, á-, i-, u-, e- ja o-vartaloisiin loppuvokaalin mukaan. Paritontavuisilla nimitys viittaa yksikön genetiivin tavumäärään, ja myös ne ovat yleensä nominatiivissa kaksitavuisia. Substantiivit taipuvat yksikössä ja monikossa sekä sijamuodoissa, joita pohjoissaamessa on kuusi tai seitsemän sijaa riippuen siitä, katsotaanko genetiivi ja akkusatiivi samankaltaisuutensa vuoksi yhdeksi sijaksi. Yleensä pohjoissaamessa puhutaan genetiivi–akkusatiivista yhtenä sijana, mutta muutamissa yksittäistapauksissa sijat eroavat. Lokatiivi on yleinen paikallissija, joka on muodostunut inessiivin ja elatiivin langetessa yhteen.
Esimerkkinä parillistavuisen á-substantiivin 'lapsi', mánná, paritontavuisen substantiivin 'koira, peni', beana, sekä supistumavartaloisen substantiivin 'poro', boazu, taivutus yksikössä ja monikossa.
|   | yksikkö | monikko | yksikkö | monikko | yksikkö | monikko |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nominatiivi | mánná | mánát | beana | beatnagat | boazu | bohccot |
| Genetiivi | máná | mánád | beatnaga | beatnagiid | bohcco | bohccuid |
| Akkusatiivi | máná | mánád | beatnaga | beatnagiid | bohcco | bohccuid |
| Lokatiivi | mánás | mánáin | beatnagis | beatnagiin | bohccos | bohccuin |
| Komitatiivi | mánáin | mánáiguin | beatnagain | beatnagiiguin | bohccuin | boahccuiguin |
| Illatiivi | mánnái | mánnáide | beatnagii | beatnagiidda | bohccui | bohccuide |
| Essiivi | mánnán | mánnán | beanan  | beanan  | boazun | boazun |
Huomattakoon, että pohjoissaamessa essiivillä ei ole erillisiä yksikkö- ja monikkomuotoja ja että suomen kielestä poiketen komitatiivilla on sekä yksikkö ja monikko.
Kielioppi > Adjektiivit

Adjektiivit jaetaan parillistavuisiin, paritontavuisiin sekä supistumavartaloisiin adjektiiveihin, ja ne taipuvat yksikössä ja monikossa. Adjektiivien taivutus muistuttaa näiltä osin substantiivien taivutusta. Vertailumuotoja on kolme. Ainoastaan adjektiivi 'hyvä', buorre, taipuu vaillinaisesti niin sanotussa puolikongruenssissa pääsanansa luvun ja sijamuodon mukaan.
Esimerkkinä parillistavuisen adjektiivin 'huvittava', hearvái, paritontavuisen adjektiivin 'vanha', boaris sekä supistumavartaloisen adjektiivin 'ahne', vuovdái vertailumuodot.
|   | yksikkö | monikko | yksikkö | monikko | yksikkö | monikko |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Positiivi | hearvái | hearvát | boaris | boarrásat | vuovdái | vuovdái |
| Komparatiivi | hearvát | hearvábut | boarráset | boarráseabbot | vuovdát | vuovdábut |
| Superlatiivi | hearvámus | hearvámusat | boarráseamos | boarrasepmosat | vuovdámus | vuovdámusat |
Kielioppi > Adjektiivit > Attribuuttimuoto

Saamelaiskielissä adjektiiveilla on erityinen attribuuttimuoto, jota käytetään silloin kun adjektiivi toimii attribuuttina substantiivin edellä. Esimerkiksi lauseessa 'auto on keltainen', biilla lea fiskat, adjektiivi on perusmuodossa, mutta lauseessa 'minulla on keltainen auto', mus lea fiskes biilla, sen on oltava attribuuttimuodossa. Attribuuttimuoto ei taivu sijan eikä luvun mukaan ja sitä käytetään ainoastaan positiivissa.
Erillisen attribuuttimuodon käyttö on saamelaiskielten erikoisuus, jolle ei ole vastinetta muissa uralilaisissa kielissä..
Kielioppi > Pronominit

Pohjoissaamessa persoonapronomineilla on kolme lukua, yksikkö, kaksikko ja monikko. Lisäksi ne taipuvat sijamuodoissa.
|   | Suomi | nominatiivi | Suomi | genetiivi/akkusatiivi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. persoona (yksikkö) | minä | mun | minun, minut, minua | mu |
| 2. persoona (yksikkö) | sinä | don | sinun, sinut, sinua | du |
| 3. persoona (yksikkö) | hän | son | hänen, hänet, häntä | su |
| 1. persoona (duaali) | me | moai | meidän, meidät, meitä | munno |
| 2. persoona (duaali) | te | doai | teidän, teidät, teitä | dudno |
| 3. persoona (duaali) | he | soai | heidän, heidät, heitä | sudno |
| 1. persoona (monikko) | me | mii | meidän, meidät, meitä | min |
| 2. persoona (monikko) | te | dii | teidän, teidät, teitä | din |
| 3. persoona (monikko) | he | sii | heidän, heidät, heitä | sin |
Seuraavasta taulukosta käy ilmi kolmannen persoonapronominin 'hän, he' taivutus eri sijoissa.
|   | Yksikkö | Duaali | Monikko |
| --- | --- | --- | --- |
| Nominatiivi | son | soai | sii |
| Genetiivi/Akkusatiivi | su | sudno | sin |
| Lokatiivi | sus | sudnos | sis |
| Illatiivi | sutnje | sudnuide | sidjiide |
| Komitatiivi | suinna | sudnuin | singuin |
| Essiivi | sunin | sudnon | sinin |
Kielioppi > Pronominit > Possessiivisuffiksit

Pohjoissaamessa on olemassa possessiivisuffiksijärjestelmä, mutta nykykielessä niitä käytetään harvoin. Possessiivisuffiksien käyttö on kuitenkin pakollista refleksiivipronominin 'itse', ieš, persoonataivutuksessa.
Kielioppi > Numeraalit

Lukusanat taipuvat sijamuodoissa ja noudattavat astevaihtelua. Erityisenä piirteenä lukusanoilla kahdesta kuuteen genetiivi- ja akkusatiivimuodot poikkeavat toisistaan (esim. 'kuuden', guđa vrt. 'kuutta' guhtta).
|   | Perusluku | Järjestysluku |
| --- | --- | --- |
| 0 | nolla | nollát |
| 1 | okta | vuosttas |
| 2 | guokte | nubbi |
| 3 | golbma | goalmmát |
| 4 | njeallje | njealját |
| 5 | vihtta | viđát |
| 6 | guhtta | guđát |
| 7 | čieža | čihččet |
| 8 | gávcci | gávccát |
| 9 | ovcci | ovccát |
| 10 | logi | logát |
| 15 | vihttanuppelohkái | vihttanuppelogát |
| 20 | guoktelogi | guoktelogát |
| 100 | čuohti | čuođát |
| 300 | golbmačuohti | golbmačuođát |
| 1000 | duhát | duháhat |
Lukusanojen tapaan taipuvat myös 'moni', máŋga, 'pari', moadde, sekä 'kuinka monta', galle.
Kielioppi > Verbit > Kieltoverbi

Pohjoissaamen kieltoverbi 'ei', ii, taipuu persoonan ja luvun mukaan. Kieltosanan jälkeen verbi on kieltomuodossa joka ei taivu: '[minä] en mene', mun in mana, 'te [kaksi] ette mene', doai eahppi mana, 'he [monta] eivät mene', sii eai mana. Indikatiivin lisäksi kieltoverbillä on imperatiivi, joka niin ikään taipuu persoonamuodoissa: 'Älä ota!' Ale váldde!, 'Älkää [monta] kertoko!', Allet muital!.
Kieltoverbin supiini vaatii possessiivisuffiksin käyttöä: 'Ettet kaadu', Amat gahččat, 'etteivät [monta] kaadu', amaset gahččat.
Kirjallisuutta

Sammallahti, Pekka: Sámi–suoma–sámi sátnegirji. Saamelais–suomalais–saamelainen sanakirja.  Girjegiisá, 2006.  ISBN 951-8939-28-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Pohjoissaamenkielinen Wikisanakirja hautomossa
Pohjoissaamenkielinen Wikiuutiset hautomossa
Sano se saameksi Ylen saamen fraasisanakirjaprojektin kotisivu
Yle - Sápmi
Norjan yleisradio NRK - Sápmi
Ruotsin yleisradio SVT - Sápmi
Pohjoissaamen nettisanakirja suomeen ja norjaan
Saamelaiskielten etymologinen tietokanta
Yleisradio Ođđasat (Arkistoitu – Internet Archive), pohjoissaamenkieliset uutiset
Pohjoissaamenkielinen lintusanasto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Yle 
Kolmikielinen rajakyltti valtatiellä 21 Kilpisjärvellä. Alin sana, SUOPMA, on pohjoissaamea.
Porto Venere

| Portovenere |
| --- | --- |

Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  II, IV, V
Tunnusnumero:  826
Valintahistoria
Valintavuosi:  1997
 Portovenere
Porto Venere sijaitsee kapean niemen kärjessä.
Porto Venere (myös Portovenere) on kaupunki Italian Liguriassa. Kaupungissa oli vuoden 2015 lopulla 3 630 asukasta, ja se sijaitsee vaikeakulkuisella kallioniemellä La Spezian lahden länsipäässä.
Talous

Kaupunki on aikaisemmin saanut toimeentulonsa merenkulusta ja kalastuksesta, eivätkä yhteyden maitse ole nykyäänkään hyvät. Meriyhteys La Speziasta on kätevin tapa saapua Porto Venereen. Matkailu on nykyisin kaupungin tärkein elinkeino. 1200-luvulta alkaen kaupungissa on järjestetty elokuussa kulkue Madonna Biancan kunniaksi.
Kulttuurikohde

Kaupungin värikkäät ja kapeat talot ja niiden väliset carugi-kadut muodostavat pittoreskin kokonaisuuden. Niemen kärjessä sijaitsee vanha linnoitus. Portovenere muodostaa lähialueineen 47 neliökilometrin laajuisen suojelukohteen, johon kuuluvat Portoveneren lisäksi Cinque Terren rannikkoalue sekä Tinon, Palmarian ja Tinetton saaret. Alue on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porto Venere Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Italiassa
Agrigento
Alberobellon trullitalot
Alppien paalutalot (yhteinen viiden muun maan kanssa)
Amalfin rannikko
Aquileia
Assisin fransiskaanikohteet
Berninan rautatie (yhteinen Sveitsin kanssa)
Casertan palatsi, Vanvitellin akvedukti, San Leucion rakennusryhmä
Castel del Monte
Cerveteri, Tarquinia
Cilento ja Vallo di Diano, Paestum, Velia, Certosa di Padula
Crespi d’Adda
Dolomiitit
Etna
Ferrara
Firenze
Genova: Le Strade Nuove ja Palazzi dei Rolli
Ivrea
Langobardien hallintokeskukset Italiassa
Liparisaaret
Mantova ja Sabbioneta
Medicien villat ja puutarhat
Modenan katedraali, Torre Civica ja Piazza Grande
Monte San Giorgio (yhteinen Sveitsin kanssa)
Napoli
Padovan kasvitieteellinen puutarha
Piazza dei Miracoli
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret
Piemonten viinimaisema: Langhe-Roero ja Monferrato
Pienza
Pompeji, Herculaneum, Torre Annunziata
Portovenere, Cinque Terre ja saaret Palmaria, Tino ja Tinetto
Ravennan varhaiskristilliset rakennukset
Rooma
San Gimignano
Santa Maria delle Grazie
Sassi di Matera
Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennukset
Siena
Su Nuraxi di Barumini
Syrakusa ja Pantalican kivinen nekropolis
Urbino
Val Camonica
Val di Noto
Val d’Orcia
Venetsia
Verona
Vicenza ja Veneton palladiolaiset villat
Villa Adriana
Villa d'Este
Villa Romana del Casale
La Spezian maakunta
Ameglia | Arcola | Beverino | Bolano | Bonassola | Borghetto di Vara | Brugnato | Calice al Cornoviglio | Carro | Carrodano | Castelnuovo Magra | Deiva Marina | Follo | Framura | La Spezia | Lerici | Levanto | Maissana | Monterosso al Mare | Ortonovo | Pignone | Porto Venere | Riccò del Golfo di Spezia | Riomaggiore | Rocchetta di Vara | Santo Stefano di Magra | Sarzana | Sesta Godano | Varese Ligure | Vernazza | Vezzano Ligure | Zignago
Planeettakuntien synty

Aurinkokunta on 4,6 miljardia vuotta vanha planeettakunta. Kuvan mittasuhteet eivät ole todenmukaiset.
Planeettakunnat syntyvät tähdeksi supistuvan tähtienvälisen kaasu- ja pölypilven siitä osasta, joka ei ehdi romahtaa tähdeksi, vaan jää keskipakoisvoiman takia kiertämään syntynyttä alkutähteä, prototähteä. Syntyvää tähteä kiekkona kiertävä kaasu tiivistyy joiltain osin hiukkasiksi, joista syntyvät ajan kuluessa planeetat. Hiukkasten keskinäiset törmäilyt litistävät alussa paksua kiekkoa. Kiekkoon putoaa kaasua jäljelle jääneestä pilvestä, ja sen aine putoaa hitaasti spiraalimaista rataa pitkin kohti syntyvää keskustähteä. Kaasukiekosta tiivistyy lähellä tähteä kivensiruja ja kauempana jääkimpaleita. Nämä törmäilevät toisiinsa ja syntyy planeettoja. Kaasuplaneetat kuten Jupiter syntyvät siten, että riittävän suureksi kasvanut jää- ja kivipallo alkaa kerätä ympäristöstä kevyttä vetykaasua. Maan kokoinen kappale on vetovoimaltaan liian pieni keräämään ympärilleen suurta vetykehää. Näin selittyy maankaltaisten ja jättiläisplaneettojen ero. Asteroidit ja komeetat ovat planeettojen syntyprosessissa jäljelle jäänyttä jätettä. Aurinkokunnan ja muiden planeettakuntien synnyssä on yhä monia tutkijoita mietityttäviä kohtia. Kuumat jupiterit eli spektroskoopilla havaitut joidenkin lähitähtien seuralaiset ovat syntyneet planeettojen vaellettua lähelle keskustähteään valtavassa kaasukiekossa.
Planeettakuntien synnyn ongelmia

Useiden tutkijoiden nykyään kannattaman planeettakunnan syntyteorian, kasautumisteorian ongelma on ollut planeettojen syntynopeus: se on laskujen mukaan liian hidas varsinkin aivan aurinkokunnan ulkolaidoilla, esimerkiksi Uranuksen ja Neptunuksen etäisyydellä. Tätä puutetta koetetaan selittää migraatioteorialla, jonka mukaan planeetat vaeltelevat huomattavastikin kaasukiekossa synnyttyään. Vaeltelu riippuu muun muassa kaasukiekon tiheydestä ja planeettojen syntyvauhdista. Näin pystytään selittämään monenlaisten planeettakuntien synty. Kilpailevan kiekkoepävakaisuusteorian mukaan Aurinkoa ympäröivässä kaasukiekossa olisi syntynyt tiivistymiä, jotka olisivat romahtaneet oman painovoimansa takia kasaan. Tämän teorian ongelma on, että se saattaa vaatia kiekolta suurempia tiheyksiä kuin Aurinkoa ympäröivässä kaasukiekossa oli.
Johdanto planeettakuntien syntyyn

On yritetty monenlaisin teorioin selittää planeettakuntien syntyä. Mikään tutkijoiden kehittämistä planeettakuntien syntyteorioista ei ole täydellinen. On vaikeaa laatia teoria, joka selittää fysiikan lakien avulla planeettojen etäisyydet ja muut ominaisuudet täsmällisesti. Ei osata sanoa, minkälaisten tähtien ympärille planeettoja voi syntyä. Nykyään useimmat tutkijat ovat sitä mieltä, että varsin monenlaisten, jos tähden elinikä riittää.
Johdanto planeettakuntien syntyyn > Aurinkokunnan ominaisuuksia

Planeettakunnan syntyteorian tulisi selittää monia aurinkokuntamme ominaisuuksia, esimerkiksi sen, miksi planeetat kiertävät yleensä melkein ympyrämäisiä ratoja suunnilleen samassa tasossa.
Planeettakunnan syntyteorian tulisi selittää seuraavia asioita, jotka näkyvät meidän aurinkokunnassamme:
Aurinkokunnan planeettojen radat ovat lähes ympyröitä, jotka ovat suunnilleen Auringon päiväntasaajan tasossa ja kiertävät Aurinkoa samaan suuntaan kuin Aurinko pyörii
Planeettojen radat ovat juuri niin kaukana toisistaan, etteivät ne häiritse suuresti toisiaan
Planeettojen etäisyys Auringosta noudattaa matemaattista lakia, jonka mukaan seuraava planeetta on karkeasti ottaen kaksi kertaa niin kaukana kuin edeltävä eli niin sanottua Titius-Boden lakia.
Aurinkokunnan ikä: Radiometriset ajoitukset, jotka on tehty maahan pudonneista meteoriiteista, antavat niiden ja samalla aurinkokunnan vähimmäisiäksi 4,56 miljardia vuotta. Maassa ja Kuussa muodostuneista kivistä tehdyt ajoitukset antavat hiukan pienempiä lukuja, tyypillisesti korkeintaan 4,4 miljardia vuotta. Näin ollen aurinkokunnan synty vei ainakin 200 miljoonaa vuotta.
Planeettojen koot ja koostumukset: Aurinkokunnassa on sekä lähellä aurinkoa olevia kiviplaneettoja, kaukana Auringosta sijaitsevia runsaasti kaasua sisältäviä jättiläisplaneettoja sekä jäisiä kappaleita. Kiviplaneetat ovat kahden AU:n
sisällä auringosta ja koostuvat metalleista ja silikaateista, kun taas jättiläisplaneetat sijaitsevat ulompana ja koostuvat jäästä ja kevyemmistä aineista aina vetyyn ja heliumiin asti. Aurinkokunnan ulko-osissa on myös jäästä ja kivestä koostuvia kuita ja pikkuplaneettoja.
Komeetat: Aurinkoa kiertää joukko pääosin jäästä koostuvia komeettoja radoilla, jotka voivat ulottua hyvin kauas auringosta. Niiden joukossa arvioidaan olevan 1012 - 1013 yli kilometrin kokoista kappaletta radoilla, joiden isoakseli on suurempi kuin 104 AU. Tätä populaatiota kutsutaan tavallisesti Oortin pilveksi.
Planeettojen kiertolaiset: Lähes jokaisella planeetalla on kuiksi kutsuttuja kiertolaisia. Lähes kaikki kuut kiertävät planeettojaan samaan suuntaan ja samassa tasossa kuin planeetat kiertävät aurinkoa. Erityisesti Jupiterin kiertolaiset ovat kuin planeettakunnan pienoismalli, sillä niiden tiheys on sitä suurempi mitä lähempänä Jupiteria ne kiertävät. Mutta Maa ja Kuu ovat kuin planeettapari, sillä Kuu on halkaisijaltaan noin neljäsosa Maasta, massaltaankin runsas sadasosa.
Kiertoimpulssin ja massan jakautuminen: Vaikka planeettojen massa on aurinkoon verrattuna vähäinen, niillä on suuri liikemäärä eli kiertoimpulssi. Planeetat sisältävät noin 0,2 % Aurinkokunnan massasta, mutta noin 98 % kiertoimpulssista.
Johdanto planeettakuntien syntyyn > Eksoplaneetat

Ollakseen pätevä planeettakuntien syntyteorian tulisi selittää eksoplaneettojen kummalliset piirteet.kenen mukaan? Tähän asti on havaittu yli sata aurinkokunnan ulkopuolista planeettajärjestelmää eli eksoplaneettakuntaa. Ne ovat hyvin erilaisia kuin omamme.
Niihin sisältyy kummalliselta näyttäviä järjestelmiä, joissa jättiläisplaneetta tai -planeetat kiertävät keskustähteään keskimäärin lähempänä kuin Merkurius Aurinkoa. On myös havaittu hyvin soikeilla radoilla kiertäviä planeettoja, jollaisia aurinkokunnassamme ei ole. Niiden radan eksentrisyys on jopa yli 0,8, kun taas aurinkokunnan planeettojen eksentrisyys on tyypillisesti alle 0,1.
On olemassa myös järjestelmiä, joissa Jupiterin massainen planeetta kiertää tähteään etäisyydellä, jolla lämpötila sallii veden esiintymisen nestemäisessä muodossa, eli Maata vastaavalla etäisyydellä keskustähdestään. Lisäksi löydettyjen planeettakuntien joukossa on järjestelmiä, joissa kolme tai jopa neljä suurta planeettaa kiertää tähteään alle 5 AU:n etäisyydeltä keskustähdestään. Aurinkoa lähimmän jättiläisplaneetan, Jupiterin, etäisyys keskustähdestään on 5,2 AU ja aurinkokunnan muut jättiläisplaneetat ovat vielä kauempana. Nämä spektroskoopilla löydetyt oudot planeettakunnat ovat todellinen haaste aurinkokunnan syntyteorioiden laatijoille.
Tähtienvälinen aine

Tähtienvälinen avaruus ei ole tyhjää, vaan täynnä kaasua, molekyylejä ja pölyhiukkasia eli tähtienvälistä ainetta. Suurin osa tähtienvälisestä aineesta on vetyä ja heliumia, joukossa on muita alkuaineita ja näiden yhdisteitä, jotka voivat olla pölynä.
Linnunradan tyyppisen kierteisgalaksin massasta noin 10 % on tähtienvälistä ainetta. Aine ei ole myöskään tasaisesti jakautunut vaan se muodostaa toisaalle pilviä ja tiivistymiä, toisaalla taas ainetta on äärimmäisen harvassa. Tähtienvälisen aineen tihentymät muodostavat tavallisesti kuitumaisia filamentteja ja verkkomaisia rakenteita, mikä kertoo aineen turbulenttisesta, pyörteisestä käyttäytymisestä. Turbulenssia aiheuttavat pääasiassa tähtien hiukkastuulet ja supernovien shokkiaallot. Kaasun tiivistymiä kutsutaan molekulaarisiksi pilviksi, sillä niistä on havaittu monia orgaanisia ja epäorgaanisia molekyylejä (esim. CO, CN, CS, SiO, OH, H2O, HCN, SO2, H2S, H2SO ja lukuisia muita vedyn, hiilen typen ja hapen yhdisteitä). Mutkikkaitten molekyylien, mahdollisesti jopa aminohappojen, muodostuminen on mahdollista, sillä nuorten lähitähtien voimakas UV-säteily ei pääse tunkeutumaan pilvien ytimiin asti ja alkuaineet voivat rauhassa muodostaa yhdisteitä.
Tähtienvälisen aiheen ominaisuuksia voi laskea mutkikkailla matemaattisilla yhtälöillä, jotka pohjautuvat fysiikan lakeihin. Tähtienvälisen aineen käyttäytymistä kuvataan tavallisesti fysiikan nestedynamiikan ja magnetohydrodynamiikan yhtälöillä. Tavallisesti yhtälöissä otetaan huomioon magneettikenttien vaikutus, lähitähtien säteilyn ja kosmisten säteiden vaikutukset ja supernovien šokkiaaltojen satunnainen esiintyminen.
Kertymäkiekot prototähtien ympärillä

Kertymäkiekot muodostuvat, kun luhistuvan molekulaarisen pilven pyörimismäärä saa aineen asettumaan pyörimisakselin määrittämään tasoon. Kiekkoa kutsutaan kertymäkiekoksi, sillä aine putoaa kiekon sisäreunalta systeemin ytimeen eli kertyy kiekon kautta massiiviseksi kappaleeksi. Ytimeen putoava aine luovuttaa kiertoimpulssia kiekkoon jäävälle aineelle. Siksi suurin osa systeemin kiertoimpulssista jää kiekkoon kuuluville kappaleille. Ydintä aletaan nyt kutsua prototähdeksi. Prototähdet ovat prosessin alkuvaiheessa massaltaan pienempiä kuin kiekko, mutta prosessin jatkuessa lähes kaikki kiekon aine putoaa prototähteen ja niiden massa kasvaa paljon kiekon massaa suuremmaksi.
Kertymäkiekkoja on havaittu useiden tähtien ympäriltä. Havaitseminen on perinteisesti tapahtunut infrapuna-alueella, jossa kiekon säteily on usein voimakkaampaa tai ainakin yhtä voimakasta kuin prototähden. Tällöinkin havaitseminen onnistuu vain tunnistamalla kohteen spektristä infrapunaylimäärä, jonka tuottoon tähti ei pysty. Optisella alueella havaitseminen on vieläkin vaikeampaa, sillä kohteen näkyessä optisella alueella prototähden huomattavasti suurempi kirkkaus estää kiekon suoran havaitsemisen. Toinen vaihtoehto on, että kohteen ympärillä on paksu kaasu- ja pölyvaippa, jolloin kohde on näkymätön. Myös kiekkojen koko asettaa rajoituksia, sillä sadan parsekin päässä olevan kiekon kulmaläpimitta on vain muutaman kaarisekunnin luokkaa. Kuitenkin kiekkoja on havaittu nuorien tähtien ympärillä. Erityisesti Hubble-avaruusteleskoopilla saadut kuvat kertymäkiekoista ovat tuoneet lisää informaatiota niissä tapahtuvista prosesseista.
Auringon kokoluokkaan kuuluvien pääsarjan tähtien syntyyn on tyypillisesti arveltu kuluvan aikaa noin miljoona vuotta. Asia on kuitenkin osittain epäselvä, sillä havaittujen kertymäkiekkojen massan siirtonopeus prototähteen on osoittautunut liian hitaaksi (10−10 - 10−7 Auringon massaa vuodessa), jotta tähti saavuttaisi lopullisen kokonsa miljoonan vuoden kuluessa. Havaitut nopeudet voivat selittyä niin kutsutulla FU-Orionis -ilmiöllä, jossa ainetta putoaa prototähteen purkauksissa ja saa siten aikaan jaksollisia kirkkauden muutoksia. Kirkkauden muutokset voivat olla suuruudeltaan jopa viisi magnitudia ja kestoltaan vuodesta kymmeneen vuoteen. Näin ainetta voi siirtyä prototähteen aluksi nopeammin vauhdin hidastuessa kiekon pienenemisen myötä.
FU-Orionis -vaihetta pidetään tavallisena tähtien synnyn välivaiheena. Teoreettiset mallit, joissa otetaan huomioon kiekon viskositeetti ja siitä aiheutuva lämmön vapautuminen, pystyvät tuottamaan havaittuja tai havaitun kaltaisia spektrejä, joissa esiintyy FU-Orionis-kohteille tyypillinen voimakas infrapunaylimäärä. Säteily syntyy aivan kertymäkiekon sisäosasta alle 0,3 AU:n etäisyydeltä tähdestä. FU-Orionis-vaiheen keston arvioidaan yleisesti olevan noin kymmenentuhannen vuoden luokkaa, jonka jälkeenkin purkaukset jatkuvat, mutta ne ovat pienempiä, koska suuri osa kertymäkiekon materiasta on jo pudonnut prototähteen.