stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toby Riddle

Toby "Winema" Riddle, alkuperäiseltä nimeltään Kaitchkona Winema, (1849-1920) oli Modoc-tulkki, joka auttoi amerikkalaisia rauhanneuvotteluissa Modoc-sodassa. Riddle oli sotapäällikö Kintpuashin serkku ja oli naimisissa valkoisen Frank Riddlen kanssa. Sodan jälkeen he asuivat lähellä Klamath-reservaattia. Hänen mukaansa on nimetty monia paikkoja kuten Fremont-Winema Kansallispuisto. Riddle toimi tulkkina Edward Canbyn ja Kintpuashin neuvotteluissa. Hän kuuli intiaanien aikeista surmata Canby neuvottelussa ja varoitti häntä, mutta Canby halusi silti aloittaa neuvottelut ja hän saikin surmansa niissä. Toby Riddle tunnetaan myös nimillä Kaitchkana ja Nanooktowa. Hän sai Yhdysvaltain kongressilta sotilaseläkkeen tunnustuksena sodan ja rauhan ajan työstään.
Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut

MM-kisat 2009, ennen loppuottelun alkua.
Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin ensi kerran vuonna 1926. Vuodesta 1957 lähtien kilpailut on järjestetty kahden vuoden välein. Kilpailujen ohjelmaan kuuluvat miesten ja naisten kaksinpeli ja nelinpeli, sekanelinpeli sekä aiemmin joukkuekilpailu. Vuodesta 2000 lähtien on järjestetty erilliset joukkuemaailmanmestaruuskilpailut. Viimeisen kerran joukkuekilpailu oli samojen MM-kisojen ohjelmassa 2001 Osakassa.
Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut

1926 Lontoo
1928 Tukholma
1929 Budapest
1930 Berliini
1931 Budapest
1932 Praha
1933 Baden
1934 Pariisi
1935 Lontoo
1936 Praha
1937 Baden
1938 Lontoo
1939 Kairo
1947 Pariisi
1948 Lontoo
1949 Tukholma
1950 Budapest
1951 Wien
1952 Bombay
1953 Bukarest
1954 Lontoo
1955 Utrecht
1956 Tokio
1957 Tukholma
1959 Dortmund
1961 Peking
1963 Praha
1965 Ljubljana
1967 Tukholma
1969 München
1971 Nagoya
1973 Sarajevo
1975 Kalkutta
1977 Birmingham
1979 Pjongjang
1981 Novi Sad
1983 Tokio
1985 Göteborg
1987 New Dehli
1989 Dortmund
1991 Chiba
1993 Göteborg
1995 Tianjin
1997 Manchester
1999 Eindhoven
2000 Kuala Lumpur, joukkuekilpailu
2001 Osaka
2003 Pariisi, kaksin- ja nelinpelit
2004 Doha, joukkuekilpailu
2005 Shanghai, kaksin- ja nelinpelit
2006 Bremen, joukkuekilpailu
2007 Zagreb, kaksin- ja nelinpelit
2008 Guangzhou, joukkuekilpailu
2009 Jokohama, kaksin- ja nelinpelit
2010 Moskova, joukkuekilpailu
2011 Rotterdam, kaksin- ja nelinpelit
2012 Dortmund, joukkuekilpailu
2013 Pariisi, kaksin- ja nelinpelit
2014 Tokio, joukkuekilpailu
2015 Suzhou, kaksin- ja nelinpelit
2016 Kuala Lumpur, joukkuekilpailu
2017 Düsseldorf, kaksin- ja nelinpelit
2018 Halmstad, joukkuekilpailu
2019 Budapest, kaksin- ja nelinpelit
2020 Busan, joukkuekilpailu (peruttiin)
2021 Houston, kaksin- ja nelinpelit
2022 Chengdu, joukkuekilpailu
2023 Durban, kaksin- ja nelinpelit
Drake (artisti)

| Drake |
| --- | --- |
 Drake esiintymässä vuonna 2017
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aubrey Drake Graham
Syntynyt: 24. lokakuuta 1986 (ikä 38) Toronto, Ontario, Kanada
Ammatti:  näyttelijä, rap-artisti, laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Drake
Aktiivisena:  Näyttelijänä: 2001– Muusikkona: 2006–
Tyylilajit:  hip hop, R&B, pop
Levy-yhtiöt:  OVO Sound, Young Money, Cash Money, Universal Motown
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Aubrey Drake Graham (s. 24. lokakuuta 1986 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen muusikko ja näyttelijä. Muusikkona hän käyttää nimeä Drake. Hänen debyyttialbuminsa Thank Me Later julkaistiin kesäkuussa 2010. Hän kuuluu Young Money -levy-yhtiöön. Vuonna 2012 Drake perusti yhdessä tuottajansa Noah Shebibin ja ystävänsä Oliver El-Khatibin kanssa levy-yhtiö OVO:n (Octobers Very Own). Drake on ansainnut laajaa julkisuutta Pohjois-Amerikassa monilla hiteillään, ja hänellä on sponsorisopimukset Applen sekä Air Jordanin kanssa.
Varhainen elämä

Graham syntyi vuonna 1986 Kanadan Torontossa afroamerikkalaiselle isälle ja aškenasijuutalaiselle äidille. Ollessaan 5-vuotias hänen vanhempansa erosivat. Graham kävi juutalaista koulua. Teini-ikäisenä, ennen rap-uraansa, Graham näytteli Degrassi: The Next Generation -televisiosarjassa.
Diskografia > Albumit

Thank Me Later (2010)
Take Care (2011)
Nothing Was the Same (2013)
Views (2016)
More Life (2017)
Scorpion (2018)
Certified Lover Boy (2021)
Honestly, Nevermind (2022)
For All The Dogs (2023)
Diskografia > Yhteistyöalbumit

Her Loss (2022, 21 Savagen kanssa)
What A Time To Be Alive (Futuren kanssa) (2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Drake Wikimedia Commonsissa
Drake Internet Movie Database -sivustolla
Drake MySpace-sivustolla
Drake Twitter-sivustolla
| n k Drake |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Thank Me Later  Take Care  Nothing Was the Same  Views  More Life  Scorpion  Certified Lover Boy  Honestly, Nevermind  For All The Dogs 
Kokoelmat:  We Are Young Money  Rise of an Empire  Care Package 
EP:t:  So Far Gone  Scary Hours  The Best in the World Pack  Scary Hours 2 
Mixtapet:  Room for Improvement  Comeback Season  So Far Gone  If You’re Reading This It’s Too Late  What a Time to Be Alive  More Life  Dark Lane Demo Tapes 
Singlet:  ”Replacement Girl”  ”Best I Ever Had”  ”Successful”  ”Forever”  ”Money to Blow”  ”Over”  ”Find Your Love”  ”Miss Me”  ”Fancy”  ”Headlines”  ”Make Me Proud”  ”The Motto”  ”Take Care”  ”HYFR (Hell Ya Fucking Right)”  ”Started from the Bottom”  ”Hold On, We’re Going Home”  ”0 To 100 / The Catch Up”  ”Hotline Bling ”  ”One Dance  ”Passionfruit”  ”Free Smoke”  ”Portland”  ”Glow”  ”Signs”  ”Bring It Back”  ”God’s Plan”  ”Diplomatic Immunity”  ”Nice for What”  ”I’m Upset”  ”Nonstop”  ”Mob Ties”  ”Money in the Grave”  ”Omertà”  ”Toosie Slide”  ”Chicago Freestyle”  ”Only You Freestyle”  ”Laugh Now Cry Later”  ”What's Next” 
Muuta:  diskografia 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Blondel de Nesle

Blondelin patsas Dürnsteinin kylässä Wachaussa.
Blondel de Nesle (vaikutti vuosina 1150–1200) on yksi tunnetuimmista keskiajan truveereista. Hän oli  alemman aateliston edustaja ja kotoisin Picardiesta, Neslen kaupungista. Useita hänen nimissään julkaistuja teoksia on säilynyt ja monet teoksista ovat truveerikirjallisuuden levinneimpiä teoksia.
Legendan mukaan Blondel de Nesle auttoi vuonna 1192 Rikhard I Leijonamielen ulos vankeudesta.
Õnne 13

Õnne 13 (suom. Onnen katu 13) (tunnetaan myös Meie elu lood, suom. Meidän elämän tarinat) on virolainen draama- ja komediasarja, mitä on esitetty ETV-kanavalla vuodesta 1993 alkaen. Sarjan ohjaaja on vaihtunut monta kertaa: Tõnis Kask (1993–2002), Ain Prosa (2003–). lähde?
Pääosissa

Alma Saarepera ... Helgi Sallo
Allan Peterson ... Raivo E. Tamm
Mare Peterson ... Anne Veesaar
Laine Rosenkampf-Jägerfreund ... Luule Komissarov
Kristjan Rosenkampf-Jägerfreund ... Väino Aren
Jaanus Peterson ... Ott Aardam
Jane Peterson ... Maarja Jakobson
Evelin Sumberg ... Marika Korolev
Georg Sumberg ... Allan Noormets
Are Prillop ... Ülle Lichtfeldt
Harry Ahven ... Tõnu Kilgas
Richard Kattai ... Hannes Kaljujärv
Annemai Kattai ... Garmen Tabor
Thor-Björn Margna ... Eero Spriit
Ülo Ümera ... Aleksander Eelmaa
Tapahtumat

Tapahtumat sijoittuvat Viron kuvitteelliseen ja fiktiiviseen kaupunkiin Mornaan (vaikka kuvaukset ovatkin Tallinnassa).
Valeruututatti

| Valeruututatti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Boletaceae
Suku::  Ruututatit Xerocomellus
Laji::  porosporus
Kaksiosainen nimi
 Xerocomellus porosporus  (Imler ex Watling) Šutara 
Katso myös
   Valeruututatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valeruututatti (Xerocomellus porosporus, syn. Xerocomus porosporus) on Suomessakin maan eteläosan tammimetsissä kasvava huonosti tunnettu tattilaji. Se on sukua ruututatille. Valeruututatin lakki on oliivin- tai likaisenruskea, pillistö on keltainen ja sinertyy kosketettaessa. Jalka on kellertävä ja vanhemmiten ruskea.
Näkemiin vaan, muru!

Näkemiin vaan, muru! (Auf Wiedersehen, Pet) on brittiläinen draamakomedia. Se kertoo seitsemän englantilaisen rakennustyöläisen arjesta ja elämästä. Sarjan päähenkilöitä ovat Neville, Dennis, Oz, Barry, Wayne, Bomber ja Moxey. Sarjan ensimmäiset Saksan Düsseldorfiin sijoittuvat 13 jaksoa esitettiin vuonna 1983. Myöhemmin vuonna 1986 sarjalle tehtiin 13 jatko-osaa, joissa seikkailtiin ensin Englannin maaseudulla ja myöhemmin Espanjan aurinkorannoilla.
Vuonna 2002 tehtiin kuusi uutta jaksoa, joissa purettiin jättimäinen kuljetussilta Middlesbroughista ja rakennettiin uudelleen Arizonaan. Vuonna 2004 kuusi uutta jaksoa sijoittuivat Kuubaan, jossa Neville toimi myös salaisena agenttina. Hieman myöhemmin samana vuonna tehtiin vielä kaksi tunnin mittaista jaksoa, joissa ryhmä seikkaili Thaimaassa. Näihin aikoihin Bomberin näyttelijä Pat Roach kuoli syöpään.
Suomen televisiossa sarjaa on esitetty 1980-luvulta alkaen useaan otteeseen Yle TV2 - ja MTV Max -kanavilla.
Sarjan päähenkilöt

Neville Hope (Kevin Whately, s. 1951) Kotoisin Newcastlesta. Usein huolissaan ties mistä asiasta. Sarjan alussa naimisissa Brendan kanssa. Meni naimisiin nuorena. Ammatti: muurari.
Dennis Longridge Patterson (Tim Healy, s. 1952) Kotoisin Newcastlesta. Joukon isä- ja johtohahmo. Sarjan alussa naimisissa Veran kanssa, kaksi lasta. Ammatti: muurari.
Leonard Jeffrey "Oz" Osbourne (Jimmy Nail, s. 1954) Kotoisin Newcastlesta. Karkeakäytöksinen, perso oluelle ja altis rettelöille. Sarjan alussa naimisissa Marjorien kanssa, yksi lapsi. Ammatti: muurari.
Barry Spencer Taylor (Timothy Spall, s. 1957) Kotoisin West Midlandsin alueelta. Tylsä ja arka, kuitenkin joukon sivistynein. Pyrkii organisoimaan asioita, ja selittää asioita pitkän kaavan kautta, usein muiden kyllästymiseen asti. Ammatti: sähkömies
Wayne Winston Norris (Gary Holton, s. 1952 – k. 1985) Kotoisin Lontoosta. Itsevarma ja tyylitietoinen naistenmies. Ammatti: puuseppä.
Brian "Bomber" Busbridge (Pat Roach, s. 1937 – k. 2004) Kotoisin West Countryn alueelta. Naimisissa Patsyn kanssa, viisi lasta. 195 cm pitkä, isokokoinen ja tatuoitu, kuitenkin leppoisa luonne. Ammatti: muurari.
Albert Arthur Moxey (Christopher Fairbank, s. 1953) Ainoa hahmo, joka ei esiinny sarjan ensimmäisessä osassa. Kotoisin Liverpoolista. Huonoihoinen ja änkytysongelmainen, hieman erikoinen. Ammatti: rappaaja.
Aiheesta muualla

Sarjan kotisivut
BBC: Auf Wiedersehen, Pet
Internet Movie Database: Auf Wiedersehen, Pet
Kehto

Perinteisen mallinen katosta riippuva kehto Seurasaaren museoalueella Helsingissä.
Puolalainen kehto vuodelta 1870.
Kehto eli kätkyt, läntisessä Suomessa myös vaku, on kaarevajalaksinen pienten lasten vuode, jossa lasta nukutetaan sitä keinuttamalla. Jalaksellisten kätkyjen edeltäjä on korin tapainen riippuva malli, joka saatettiin valmistaa myös pelkästä kankaasta, jolloin se oli hursti eli hurstikiikku, tai vipulaitteeseen kiinnitettynä malli, vipukätkyt eli vipu.
Puinen teline Intiasta
Alueellisesti käytettiin eri nimityksiä, kuten Itä-Suomessa tutumpi sana on ollut kätkyt ja Varsinais-Suomessa sekä Hämeessä ollut vaku, mutta periaatteessa itse huonekalu on ollut lähes samanlainen eri puolilla. Vain kehdon keinumissuunta on vaihdellut. Sylilasten nukkumapaikaksi se yleistyi 1700-luvulla. Esimerkkiä kansalle antoivat kartanot ja kaupunkien käytäntö sekä viranomaisten opastukset. Aikaisemmin lasta oli nukutettu vieressä tai vanhempien välissä, jolloin tukehtumisvaara oli huomattavana uhkana. Kehtojen käyttö hiipui vähitellen 1900-luvulla lasten sänkyjen yleistyttyä.
Kehdot maalattiin yleensä yksivärisiksi ja koristeltiin usein kasvi- tai kukka-aihein. Kustavilaiset listat ja uurteet, renessassityyliset peilikoristeet ja muotolistat olivat yleisiä. Kehdot kulkivat perintönä lapsille ja lapsenlapsille. Suvun hyvien ominaisuuksien toivottiin kehdon keinahdellessa siirtyvän tulevillekin polville. "Kasvahan yhtä hyväksi ihmiseksi ku sukustikin, jonka perintökehossa saat elämäsi aloittaa", sanottiin Alatorniolla. Kehdon keinumissuuntaan liittyi myös uskomuksia, kuten Ruotsin puolelta lausahdus: "Pitkittäin keinuvassa kehdossa tulee pitkiä lapsia, sivuttain keinuvassa lyhkäsiä ja pyöreitä."
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kehto Wikimedia Commonsissa
Giulia Quintavalle

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Giulia Quintavalle |  Giulia Quintavalle |  Giulia Quintavalle |  |
Maa:   Italia
Naisten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | 57 kg |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Pronssia | Baku 2015 | joukkuekilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 2010 | joukkuekilpailu |  |
Giulia Quintavalle (s. 6. maaliskuuta 1983 Livorno) on italialainen judoka, lajin olympiavoittaja.
Quintavalle voitti Italian mestaruuden alle 63 kg:n sarjassa vuosina 2004, 2005 ja 2006. Vuonna 2005 hän sijoittui lisäksi viidenneksi Rotterdamin EM-kilpailuissa sekä pronssille Välimeren kisoissa Almeriassa. Seuraavana vuonna hän oli kolmas sotilaiden MM-kilpailuissa Vinkovcissa.
Quintavalle on kilpaillut alle 57 kg:n sarjassa vuodesta 2007, jolloin hän sijoittui toiseksi maailmancup-kilpailussa Moskovassa. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa hän oli viides. Keväällä 2008 Quintavalle sijoittui viidenneksi Lissabonin EM-kilpailuissa ja toiseksi Rooman maailmancupissa. Pekingin olympialaisissa hän voitti kultamitalin kukistettuaan loppuottelussa Alankomaiden Deborah Gravenstijnin.
Quintavalle oli vuonna 2009 kolmas Abu Dhabin GP-kilpailussa. Vuonna 2010 hän sijoittui kolmanneksi Varsovan maailmancupissa ja toiseksi Abu Dhabin GP:ssä. Wienin EM-kilpailuissa hän oli viides ja kuului joukkuekilpailun kultaa voittaneeseen Italian joukkueeseen. Vuonna 2011 hän sijoittui kolmanneksi Düsseldorfin GP-kilpailussa, viidenneksi Istanbulin EM-kilpailuissa sekä voitti Lissabonin ja Rooman maailmancup-kilpailut ja Abu Dhabin Grand Prix -kisan. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui viidenneksi.
Quintavalle sijoittui Astanan GP-kilpailussa kolmanneksi 2014. Hän sai joukkuekilpailussa pronssia Bakun Euroopan kisoissa 2015.
Pelignit

Pelignit (lat. Paeligni) olivat sabelleihin kuulunut muinainen kansa, joka asui nykyisen Abbruzzien maakunnan alueella Italiassa. He puhuivat oskin kielelle läheistä murretta.
Pelignit mainitaan ensi kerran toisen samnilaissodan aikana vuonna 325 eaa. Kun roomalaiset kukisttivat samnilaiset, peligneistä tuli heidän liittolaisiaan.
Villarica

| Villarica |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pelle Miljoona
Kieli:  suomi
Genre:  kaunokirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  160
ISBN:  978-951-0-34756-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Villarica on Pelle Miljoonan kymmenes kaunokirjallinen teos. WSOY julkaisi sen syksyllä 2008.
Kirja sisältää Pelle Miljoonalle ominaisen romanttisen vaellustarinan, joka sijoittuu Chileen. Mukana on kaunista maisemakuvausta ja räiskyviä hahmoja.
Henry F. Schaefer, III

Henry F. Schaefer, III
Henry F. Schaefer, III (s. 8. kesäkuuta 1944) on yhdysvaltalainen kemisti ja maailman kuudenneksi viitatuin kemian tutkija. Hän on Georgian yliopiston kemian professori ja laskennallisen kemian keskuksen johtaja. Hän on myös Discovery Instituten, ISCID:in ja International Academy of Quantum Molecular Sciencen jäsen.
Koulutus

Schaefer valmistui kandidaatiksi Massachusetts Institute of Technologysta kemiallinen fysiikka pääaineenaan vuonna 1966 ja tohtoriksi Stanfordin yliopistosta vuonna 1969. Hän toimi Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksen kemian professorina vuosina 1969–1987. Vuodesta 1987 hän on ollut Georgian yliopiston laskennallisen kemian professori.
Aiheesta muualla

Henry F. Schaefer, PhD
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  ORCID 
Muut:  SNAC  IdRef
Quintus Lutatius Catulus

Quintus Lutatius Catulus (n. 150 eaa. – 87 eaa.) oli roomalainen kenraali ja Lutatius-suvun jäsen.
Hän toimi konsulina vuonna 102 eaa. yhdessä Gaius Mariuksen kanssa, jolloin hän taisteli Pohjois-Italiassa maahantunkeutuneuta kimbrejä vastaan. Sota meni kuitenkin hänen osaltaan huonosti sillä hurjan ulkomuodon omaavat kimbrit pelottivat Catuluksen miehet pakoon, jolloin hän joutui itsekin pakenemaan.
Catulus kuitenkin pysyi virassaan ja hänet nimitettiin prokonsuliksi. Seuraavana vuonna hän kukisti kimbrit yhdessä Mariuksen kanssa Vercellaen taistelussa. Myöhemmin Catuluksen ja Mariuksen välillä puhkesi riita siitä, kumman ansiota voitto oli. Molemmat kuitenkin viettivät triumfin voitosta.
Catulus oli kiinnostunut aleksandrialaisesta runoudesta ja laati myös omaelämäkerrallisen teoksen Liber de consulatu et de rebus gestis suis. Muun muassa Cicero ylisti hänen puhujanlahjojaan.
Myöhemmin hän asettui Sullan puolelle sodassa Cinnaa ja Mariusta vastaan. Mutta teki vuonna 87 eaa. itsemurhan Mariuksen voitettua Sullan kannattajat.
Kakadun kieli

| Kakadun kieli |
| --- | --- |
 Kakadun kielen puhuma-alue sinisellä
Tiedot
Alue:   Pohjoisterritorio
Ajoitus:  sammui vuonna 2002
Puhujia:  0
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  ei kirjakieltä
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  epäselvä
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  aus
ISO 639-3:  gbu
 Ohje 
Kakadun kieli eli gaagudju on hävinnyt Australian aboriginaalien puhuma kieli. Sitä puhuttiin Arnheminmaassa Australian Pohjoisterritoriossa. Kielen viimeinen puhuja Big Bill Neidjie kuoli vuonna 2002.
Kielen luokittelusta ei ole täyttä varmuutta. Joskus se luokitellaan kuuluvaksi gunwinyguan kieliin, mutta toisinaan myös isolaattikieleksi.
Kiellä ei ollut kirjallista standardia.
The Hollywood Reporter

The Hollywood Reporterin toimisto
The Hollywood Reporter on yhdysvaltalainen elokuvalehti, joka oli ennen yhteistyössä Variety -lehden kanssa. Lehti oli ensimmäinen Hollywoodin päivittäin ilmestyvä viihdelehti.
Lehden perustaja on Billy Wilkerson, ja hän perusti sen vuonna 1930.
Säätyvaltiopäivät 1905

| Suomen suuriruhtinaskunnan ylimääräiset valtiopäivät 1905–1906 |
| --- | --- |
Kesto:  20.12.1905–18.9.1906
Aatelissääty:  Viktor Magnus von Born Ritarihuone
Pappissääty:  Gustaf Johansson Säätytalo
Porvarissääty:  Leonard von Pfaler Säätytalo
Talonpoikaissääty:  Pekka Aulin Säätytalo
Keskeisiä päätöksiä
valtiosääntö:  säätyvaltiopäivien lakkauttaminen ja eduskuntauudistus
Säätyvaltiopäivät 1905 olivat ylimääräiset ja samalla Suomen suuriruhtinaskunnan viimeiset säätyvaltiopäivät.
Keskeiset kysymykset

Valtiopäivien tarkoituksena oli päättää Suomen säätyvaltiopäiväjärjestelmä sekä korvata ne eduskuntauudistuksen myötä yleisillä ja yhtäläisillä vaaleilla valitulla eduskunnalla. Säätyvaltiopäivät kestivät vuoteen 1906 saakka ja niiden tuloksena säädettiin 1. kesäkuuta 1906 valtiopäiväjärjestyksestä ja vaalilaista siten, että ensimmäiset eduskuntavaalit voitiin järjestää maaliskuussa 1907.
Kiistakysymyksiä olivat äänioikeuden alaikäraja, vaalipiirijako ja se, tulisiko eduskunnasta yksi- vai kaksikamarinen.
Aatelissääty hyväksyi asemansa tuhoavan kansanvaltaisen valtiopäiväuudistuksen äänin 100-8 kansallisena välttämättömyytenä. Perustuslaillisiksi katsottaviin säätyetuoikeuksiin puuttumiseen vaadittiin kaikkien neljän säädyn yksimielisyys.
Myös porvarissäädyssä oli kaksikamarisen eduskunnan kannattajia, kun taas pappis- ja talonpoikaissääty pohtivat vaalitapaa ja ikärajaa. Lopulta kaikki säädyt hyväksyivät 1. kesäkuuta 1906 perustuslakivaliokunnan ehdotuksen.
Edustajat > Porvarissääty

Porvarissäädyn  puhemies oli Leonard von Pfaler ja sihteeri Axel Valdemar Lindberg. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Johan Henrik Alkunen (Helsinki)  Ossian Ansas (Vaasa)  Woldemar Backman (Pietarsaari)  Konrad Björkstén (Porvoo)  T. J. Boisman (Helsinki)  Carl Alfred Carlström (Kristiinankaupunki)  Arthur Castrén (Oulu)  Kaarlo Castrén (Hamina)  Axel Cederberg (Vaasa)  Anton Elving (Tampere)  Eero Erkko	(Hämeenlinna)  Oskar Groundstroem (Helsinki)  Aimo Hallberg (Kotka)  Mauritz Hallberg (Helsinki)  Felix Heikel	 (Viipuri)  Theodor August Heikel (Uusikaarlepyy)  Walter Heimbürger (Helsinki)  Niilo Helander (Heinola)  August Hjelt (Naantali)  |  Gustaf Rudolf Idman (Tampere)  Herman Alexander Ingman (Iisalmi)  Fredrik Jansson (Helsinki)  Julius Emerik Jansson (Maarianhamina)  Juho Heikki Jokinen	 (Turku)  Fritz Arthur  Jusélius (Pori)  Vilho Jämsén (Kemi)  Einar August Kalm (Tornio)  Kyösti Kanniainen (Jyväskylä)  Kustaa Killinen (Kuopio)  Kaarlo Kokkonen (Kajaani)  Johan Albert Kosk (Helsinki)  Taneli Kurkela (Tampere)  Mikko Latva (Pori)  Magnus Lavonius (Tampere)  W.  A.  Lavonius (Helsinki)  Konstantin Lojander (Rauma)  Johannes Lundson (Lappeenranta)  Albert Luoma (Raahe)  |  Gustaf Manninen (Pori)  Gustaf Otto Mattsson (Kaskinen)  Antti Mikkola (Turku)  Yrjö Mäkelin (Oulu)  Kaarlo Kristian Mäkinen (Mikkeli)  Arvid Neovius (Loviisa)  Isak Oivanen (Kotka)  Simo Frithiof Parviainen (Joensuu)  Leonard von Pfaler (Helsinki), puhemies  Matti Pietinen (Viipuri)  Eduard Polón (Helsinki)  Erkki Reijonen (Tampere)  K.  H.  Renlund (Kokkola)  Heikki Renvall (Savonlinna)  Viktor Jedidjah Alfred Roos (Hanko)  Mauno Rosendal (Oulu)  J. A.  Salminen (Turku)  Theodor Schwindt (Käkisalmi)  Emil Schybergson (Helsinki)  |  Jakob Johannes Sederholm (Helsinki)  Aleksander Sikio (Savonlinna)  Fredrik Sundwall (Tammisaari)  Karl Söderholm (Helsinki)  Aleksander Henrik Söderman (Uusikaupunki)  Otto Tuomi	 (Kuopio)  August Emil Konstantin Tötterman (Turku)  Evert Woldemar Walldén (Helsinki)  Theodor Wegelius (Helsinki)  Kalle Viljakainen (Tampere)  Gustaf Johannes Winter (Sortavala)  Eugen Wolff (Viipuri)  Henrik Johan Wilhelm Zilliacus (Helsinki)  Knut Gustaf Åkesson (Vaasa)  Axel Ålenius (Turku)  Elias Öhman (Helsinki)  |