stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oulton Broad Northin rautatieasema

Oulton Broad Northin rautatieasema on rautatieasema Oulton Broadin lähiössä Lowestoftin lähellä Suffolkissa, Englannissa. Se sijaitsee Wherry Linesin varrella. Sinne liikennöi Greater Anglia.
Asema avattiin 1. heinäkuuta 1847 nimellä Mutford. Sen uudeksi nimeksi tuli ensin 1. heinäkuuta 1881 Oulton Broad (Mutford) ja sitten Oulton Broad marraskuussa 1915. Nykyinen nimi tuli käyttöön 26. syyskuuta 1927. Asemaa käytti 115 400 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Metsäkastikka

| Metsäkastikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Kastikat Calamagrostis
Laji::  arundinacea
Kaksiosainen nimi
 Calamagrostis arundinacea  (L.) Roth 
Katso myös
   Metsäkastikka Wikispeciesissä   Metsäkastikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metsäkastikka (Calamagrostis arundinacea) on Euroopassa ja Pohjois-Aasiassa laajalle levinnyt tuuhea heinäkasvi. Suomessa laji on yleinen.
Ulkonäkö ja koko

Metsäkastikka on voimakaskasvuinen heinä, joka kasvaa suurina mättäinä. Se kasvaa 80–150 cm korkeaksi, ja säilyy tuleentuneena pystyssä ainakin lumen tuloon asti. Korsi on kaksi- tai kolminivelinen ja haaraton. Lehti on 4–6 mm leveä, pehmeä, litteä ja päältä harvakarvainen. Lehden tupen ja lehtilavan rajakohta on alta keskisuonta lukuun ottamatta karvainen. Metsäkastikan kukinto on 10–20 cm pitkä, kapea röyhy. Röyhyn väri vaihtelee vaaleanvihreästä punertavan- tai sinertävänvihreään. Kaleet ovat 4–6 mm pitkiä mutta keskenään eripituisia. Helpeet ovat kaleita hieman lyhyempiä. Vihne ulottuu hieman kaleitten kärjen ulkopuolelle ja on kuivana polvekas. Metsäkastikka kukkii heinäkuussa.
Metsäkastikka lisääntyy suvullisesti ja on tuulipölytteinen. Se leviää myös rönsyjen avulla.
Levinneisyys

Metsäkastikkaa tavataan laajalla alueella Pohjois-, Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Venäjällä Itä-Siperiaan asti. Laji on yleinen myös Kaukasuksella. Suomessa metsäkastikka esiintyy yleisesti etelä- ja keskiosissa, toisaalta Etelä-Pohjanmaalla ja Ahvenanmaalla laji on huomattavan harvinainen. Metsäkastikkaa on kasvanut pohjoisessa alun perin Tornion ja Kuusamon korkeudella, tosin laji on alkanut levitä Lappiin ja 2020-luvulla se on havaittu Inarista asti. Laji on Suomen metsien toiseksi yleisin heinäkasvi metsälauhan (Avenella flexuosa) jälkeen.
Elinympäristö

Metsäkastikka viihtyy tuoreissa ja lehtomaisissa kangasmetsissä, lehdoissa, kallionliepeillä ja kulo- ja hakkuuaukioilla. Hakkuuaukioilla tiheät metsäkastikkakasvustot voivat haitata metsän uudistamista.
Käyttö

Metsäkastikan ja hietakastikan risteymä tupaskastikka eli koristekastikka (Calamagrostis × acutiflora) on suosittu puutarhakasvi. Entisaikaan metsäkastikan röyhyä on käytetty piipunrassina ainakin Ruotsissa, josta laji lienee saanut ruotsinkielisen nimensä piprör.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Metsäkastikka (Calamagrostis arundinacea)
Kasviatlas 2022: Metsäkastikan (Calamagrostis arundinacea) levinneisyys Suomessa.
Pandoran paperit

Pandoran paperit on tietovuoto, jonka aineisto on koottu useista veroparatiisipalveluita välittävistä yrityksistä. Aineisto sisältää lähes 12 miljoonaa asiakirjaa tai sähköpostia, jotka paljastavat tuhansien veroparatiisiyhtiöiden oikeat omistajat. Vuosia 1996–2020 käsittelevä vuoto on tähänastisista suurin ja aiempaa Panaman papereita suurempi. Aineisto on luovutettu ICIJ:lle, kansainväliselle toimittajajärjestölle, joka on välittänyt tiedot yhteistyökumppaneille eri maissa. Vuodetut asiakirjat paljastavat satojen poliitikkojen, kymmenien entisten ja nykyisten valtionpäämiesten, viihdetaiteilijoiden ja urheilijoiden piilotetut omistukset. Suomalaisia henkilöitä on mukana 200 ihmistä. Vuoto osoittaa, että rahanpesun ja veronkierron vastaiset toimet ovat edelleen tehottomia, eivätkä veroparatiisiyhtiöt tarkista asiakkaidensa taustoja.
Tiedot ovat peräisin 14:stä yhtiöstä, jotka perustavat asiakkailleen yhtiöitä veroparatiiseihin ja hoitavat näiden yhtiöiden asioita asiakkaittensa puolesta. Vuodettu aineistoa on tutkinut noin 600 toimittajaa 117 eri maasta. Aineistossa mainitaan mm. 130 miljardööriä. Lisäksi aineisto sisältää tietoja mm. yli 300 poliitikon ja virkamiehen yritys- ja kiinteistöomistuksista tai muista yhteyksistä veroparatiiseissa. Venäläisiä on selvästi enemmän väkilukuun suhteutettuna kuin muiden maiden kansalaisia.
Aineistossa mainittuja poliitikkoja tai virkamiehiä ovat esimerkiksi Tšekin pääministeri Andrej Babiš; Britannian entinen pääministeri Tony Blair ja hänen vaimonsa Cherie Blair; Jordanian kuningas Abdullah II; Kyproksen presidentti Níkos Anastasiádis; entinen Venäjän duuman ylähuoneen jäsen Leonid Lebedev ja Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi.
Aineistossa esiintyy taide- ja viihdemaailman tähtiä, kuten muusikko Elton John; Nobel-palkittu kirjailija Mario Vargas Llosa; laulaja Shakira; Beatlesin rumpali Ringo Starr; laulaja Julio Iglesias; ja huippumalli Claudia Schiffer.
Mainittuja urheilualan merkkihenkilöitä ovat argentiinalainen jalkapalloilija Ángel Di María sekä F1-vaikuttajat Bernie Ecclestone ja Flavio Briatore.
Lisäksi mainitaan venäläiset oligarkit Gennadi Timtšenko ja Arkadi Rotenberg.
Patrick Juvet

Patrick Juvet vuonna 1976
Patrick Juvet vuonna 2008
Patrick Juvet (21. elokuuta 1950 Montreux – maalis-huhtikuu 2021 Barcelona) oli sveitsiläinen laulaja ja malli. Juvet aloitti uransa mallina 1960-luvun lopulla. Ranskalainen musiikkituottaja Eddie Barclay löysi Juvetin vuonna 1971, ja Juvet julkaisi hänen kauttaan muutaman levytyksen.
Juvet valittiin julkisessa karsinnassa edustamaan Sveitsiä Eurovision laulukilpailuun 1973 kappaleella "Je vais me marier, Marie". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Juvet sijoittui 12. sijalle 17 kilpailijan joukosta.
Juvet saavutti suurinta suositaan 1970-luvun lopulla diskoartistina. Juvet saavutti suurta suosiota ranskankielisessä Euroopassa vuonna 1977 kappaleellaan “Où sont les femmes?”. Muita kansainvälisiä menestyskappaleita olivat “Got A Feeling” ja “I Love America”.
Diskomusiikin mentyä pois muodista 1980-luvulla Juvetin suosio laski. Juvet muutti Lontooseen ja myöhemmin Los Angelesiin. Noihin aikoihin Juvet kärsi masennuksesta ja alkoholismista. Juvet muutti takaisin Pariisiin 1990-luvun alussa ja julkaisi vuonna 1991 uuden albumin Solitudes.
Juvet julkaisi vuonna 2005 omaelämänkerran Les bleus au cœur: Souvenirs, jossa käsitteli musiikkiuraansa sekä biseksuaalisuuttaan. Juvet löydettiin kuolleena asunnostaan Barcelonassa 1. huhtikuuta 2021. Kuolinsyyksi ilmoitettiin sydänkohtaus.
Diskografia > Albumit

La Musica (1973)
Love (1973)
Vous Raconte Son Rêve - Olympia 1973 (1974)
Chrysalide (1974)
Mort Ou Vif (1976)
Paris By Night (1977)
Got A Feeling - I Love America (1978)
Laura Les Ombres De L'été (1979)
Lady Night (1979)
Live (1980)
Still Alive (1980)
Rêves Immoraux (1982)
Solitudes (1991)
Mud (vuoden 2012 elokuva)

| Mud |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jeff Nichols
Käsikirjoittaja:  Jeff Nichols
Tuottaja:  Lisa Maria Falcone Sarah Green Aaron Ryder
Säveltäjä:  David Wingo
Kuvaaja:  Adam Stone
Leikkaaja:  Julie Monroe
Pääosat:  Matthew McConaughey Tye Sheridan Sam Shepard Reese Witherspoon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Lionsgate Roadside Attractions
Levittäjä:  Lionsgate Netflix
Ensi-ilta:   26. toukokuuta 2012 (Cannes)  27. syyskuuta 2013
Kesto:  130 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 000 000 dollaria 
Tuotto:  28 191 886 dollaria 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mud on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Jeff Nicholsin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Matthew McConaughey, Tye Sheridan, Sam Shepard ja Reese Witherspoon.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matthew McConaughey  | … |  Mud   |
|  Reese Witherspoon  | … |  Juniper   |
|  Tye Sheridan  | … |  Ellis   |
|  Jacob Lofland  | … |  Neckbone   |
|  Sam Shepard  | … |  Tom Blankenship   |
|  Ray McKinnon  | … |  Senior   |
|  Sarah Paulson  | … |  Mary Lee   |
|  Michael Shannon  | … |  Galen   |
|  Joe Don Baker  | … |  King   |
|  Paul Sparks  | … |  Carver   |
|  Stuart Greer  | … |  Miller   |
|  Bonnie Sturdivant  | … |  May Pearl   |
|  John Ward Jr.  | … |  Galen's Helper   |
|  Kristy Barrington  | … |  Princess   |
|  Johnny Cheek  | … |  Kyle   |
|  Kenneth Hill  | … |  Nelson   |
|  Michael Abbott, Jr.  | … |  James   |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Mud Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Aiheesta muualla > Arvostelut

Aleksi Salonen: Mud  23.09.2013. Filmgoer.fi.
Paavo Wihuri

Paavo Mikko Wihuri (s. 31. tammikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen merenkulkuneuvos, joka on työskennellyt Liikenteen turvallisuusviraston johtajana, Merenkulkulaitoksen meriturvallisuusjohtajana ja Saaristomeren merenkulkupiirin päällikkönä.
Wihuri avioitui nuorena ja aloitti työuransa jo 1960-luvun alussa. Hän valmistui merikapteeniksi Kotkan merenkulkuopistosta vuonna 1976. Hän työskenteli niin valtion (merivoimien) kuin yksityisten yritystenkin palveluksessa, 1970–1980-luvulla myös Etelä-Amerikassa ja Saudi-Arabiassa. Vuonna 1985 hänet kutsuttiin Suomen Meripelastusseuran toiminnanjohtajaksi, ja hän hoiti tehtävää vuoteen 1993. Tätä seurasi yli kymmenen vuoden päällikköpesti Merenkulkulaitoksessa, jossa hän vastasi Saaristomeren merenkulkupiiristä 1993–2004; laitoksen meriturvallisuusjohtajana hän työskenteli 2005–2009 ja vielä johtajana Liikenteen turvallisuusvirastossa 2010–2011. Häntä on arvostettu johtajana, ja hän on hoitanut useita luottamustehtäviä, esimerkiksi Helsingin raastuvanoikeuden meriasiantuntijajäsenä 1987–1993 ja Forum Marinum -säätiön hallituksessa.
Nailon

Nailonista valmistettua köyttä
Nailon (alkup. nylon) on polyamideihin lukeutuva tekninen muovi, joka keksittiin 28. helmikuuta 1935 DuPont-yrityksessä Delawaressa, Yhdysvalloissa. Nailon julkistettiin vuonna 1938 ja sen ensimmäinen kaupallinen sovellus oli hammasharja, jonka harjakset olivat nailonia. Vuonna 1940 tuotiin markkinoille nailoniset naisten sukat,  joista pian muodostui valtava kaupallinen menestys. Nykyään nailonia käytetään tekokuituna kaikenlaisissa vaatteissa ja kiinteässä muodossa teollisuudessa. Myös klassisen kitaran kielet valmistetaan nykyisin nailonista eläimen suolen sijaan.
Polyamideja valmistetaan orgaanisista dihapoista ja diamiineista. Esimerkiksi tuotemerkki Nylon 66 valmistetaan heksaanidihaposta ja 1,6-heksaanidiamiinista kuumentamalla niitä 280 °C:n lämpötilassa, jolloin muodostuu polyamidi. Nylon 6 valmistetaan kaprolaktaamista.
Nimen nylon väitetään tulevan New Yorkista ja Lontoosta. Ei ole kuitenkaan todisteita siitä, että nimen etymologia olisi tämä. Vuonna 1940 DuPontin edustaja John W. Eckelberry sanoi, että kirjaimet "nyl" olivat umpimähkään valittuja ja että "on" kopioitiin muiden kuitujen nimistä, kuten cotton, puuvilla ja rayon, viskoosi.
Nailon yhdistetään käsitteenä usein naisten sukkiin ja sukkahousuihin. Ihonväriset ja jalan muotoon mukautuvat sukat tulivat toisen maailmansodan jälkeen suureen muotiin. Niiden saatavuus Euroopassa oli kuitenkin heikkoa. Tämän vuoksi Euroopassa olleet Yhdysvaltain armeijan joukot kävivät nailonsukilla mustan pörssin kauppaa samoin kuin esimerkiksi suomalaiset turistit pienemmässä mittaluokassa sukkahousuilla myöhemmin Neuvostoliitossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nylon ja polyesterit
Polyamide (Nylon) Typical Properties (englanniksi)
Prof. L. Trossarelli: The history of nylon, Dipartimento di Chimica IFM dell’Università di Torino, Via P. Giuria 7 Torino, Italy (englanniksi)
Raghavendra R. Hegde, Atul Dahiya, M. G. Kamath: Nylon Fibers (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Murray Heatley

Murray Heatley (s. 7. marraskuuta 1948 Calgary, Alberta, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi ammattilaistasolla muun muassa WHA-liigassa ja Saksassa.
Heatleyn pojat Mark ja Dany Heatley ovat myös ammattilaisjääkiekkoilijoita.
Murray Head

Murray Head vuonna 1972.
Murray Seafield Saint-George Head (s. 1946) on brittiläinen näyttelijä ja muusikko. Hän näytteli Juudas Iskariotia rockoopperan Jesus Christ Superstar alkuperäistuotannossa 1970, teki samoihin aikoihin yhden päärooleista John Schlesingerin kolmiodraamassa Saakelin sunnuntai (1971) ja oli vuosikymmentä myöhemmin mukana musikaalin Chess levytyksessä (1984), jolta nousi kansainväliseksi hitiksi hänen ja Anders Glenmarkin esittämä kappale ”One Night in Bangkok”. Head esittää puhelauluosuudet, Glenmark laulaa kertosäkeet. Head näytteli pääroolia myös Chessin West End -tuotannossa 1986–1989.
Head on tehnyt toistakymmentä sooloalbumia ja näytellyt myös elokuvissa Kuherruskuukausi (The Family Way, 1966), Madame Claude (1976) ja Afrikan valkoinen kaunotar (White Mischief, 1987).
Headin isä oli mainoselokuvien tuottaja ja äiti näyttelijä, ja myös hänen veljestään Anthony Headistä tuli näyttelijä. Vasta 18-vuotias Murray Head sai levytyssopimuksen vuonna 1964 voitettuaan Radio Luxembourgin kilpailun.
Murray Head on melko tuntematon laulaja kotimaassaan Britanniassa, mutta Ranskassa paljon suositumpi. Menestys Ranskassa alkoi 1970-luvun puolivälissä, kun kappale ”Say It Ain't So, Joe” nousi myyntilistoille. Heikosti englantia taitavat ranskalaiset pitävät sitä rakkauslauluna, vaikka kappale itse asiassa kritisoi Yhdysvaltojen presidentti Richard Nixonia.
Pentinlampi

Pentinlampi tarkoittaa seuraavia:
Pentinlampi, järvi Kangasniemellä
Pentinlampi, järvi Kuopiossa
Pentinlampi, järvi Luumäellä
Pentinlampi, järvi Mikkelissä
Penttilänlampi, vanh. Pentinlampi, järvi Mäntyharjulla
Pentinlampi, järvi Paltamolla
Pentinlampi, järvi Pieksämäen Haarassa
Pentinlampi, järvi Pieksämäen Kukkaromäellä
Pentinlampi, järvi Pieksämäen Silvastinmäellä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Opel Astra G

| Opel Astra G |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Belgia  Brasilia  Egypti  Etelä-Afrikka  Iso-Britannia  Italia  Puola  Saksa  Ukraina  Venäjä
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  1998–2004
Muut nimet:  Chevrolet Astra Chevrolet Viva Holden Astra Vauxhall Astra
Korimalli:  2-ovinen coupé 2-ovinen cabriolet 3-ovinen hatchback 3-ovinen pakettiauto 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback 5-ovinen farmari
Luokka:  C-segmentti
Muotoilija:  Bertone (coupé ja cabriolet)
Edeltäjä:  Opel Astra F
Seuraaja:  Opel Astra H
Teknisesti samankaltaisia:  Opel Zafira A
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,2–2,2 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti 5-vaihteinen automaatti
Opel Astra G on Opel Astran toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1998–2004. Venäjällä sedan-korista Astraa myytiin vuosina 2004–2008 nimellä Chevrolet Viva.
Opel Astra (1998–2004) > Astra OPC/VXR

F-sukupolvesta poiketen urheilullisempaa GSi-versiota ei ollut alkuun suunnitteilla Astra G:stä. Opel alkoi kehittää suorituskykyisempää mallia, joka olisi varteenotettava kilpailija esimerkiksi Volkswagen Golf GTI:lle. Vuoden kestäneen kehitysprojektin jälkeen vuonna 1999 esiteltiin ensimmäinen Astra OPC (Vauxhall-merkkisenä VXR). 2,0 litran 135-hevosvoimainen Ecotec-moottori oli saatu uusilla männillä, terävämmällä nokka-akselilla, parannetulla imusarjalla, urheilupakoputkistolla sekä moottorin kalibroinnilla tuottamaan 160 hevosvoiman tehon. Lisäksi autoon oli asennettu tehokkaampi öljynjäähdytin kasvaneen tehon vuoksi. Alustaa oli myös muutettu urheilullisemmaksi. Astra OPC:ssa on Bilsteinin iskunvaimentimet, suuremmat jarrulevyt ja tarkempi ohjaus. Vanteet ovat 17-tuumaiset ja BBS:n valmistamat. Ulkonäköä on kohennettu aerodynaamisemmilla puskureilla ja takaspoilerilla. Sisällä on Recaron istuimet sekä urheilullinen ohjauspyörä ja mittaristo. Myöhemmin saataville tuli myös 200-hevosvoimaisella turbomoottorilla varustettu versio. Astra OPC:n sai kolmiovisena tai farmarina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Astra G Wikimedia Commonsissa
Opel Astra G Caravan
Opel Astra G Cabriolet
Opel Astra G OPC
Pandoravirus

| Pandoravirus |
| --- | --- |

Virusten luokittelu
Ryhmä::  Ⅰ dsDNA-virukset
Kunta::  Virus
Lajit
 Pandoravirus dulcis  Pandoravirus salinus 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pandoravirus on suurikokoinen ja genomiltaan laajin elävä virussuku. Pandoravirus infektoi ameeboja. Ranskalainen tieteilijäpariskunta  Jean-Michel Claverie ja Chantal Abergel kirjoitti siitä ensimmäisen kerran Science-lehdessä heinäkuussa 2013.
Aiheesta muualla

National Center for Biotechnology Information (NCBI): Pandoravirus, taxonomy (englanniksi)
Misa Lommi

Misa Milushka Lommi on suomenruotsalainen näyttelijä ja tanssija. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta tanssijan maisteriohjelmasta 2013.
Filmografiaa

Pikkuveli – Liina, 2009
Vares – Pahan suudelma – Kerttu, 2011
Elokuu – nainen baarissa, 2011
Miss Farkku-Suomi – Anki, 2012
Elämää suurempaa, 2012
Roba, 2012
Toiset tytöt, 2015
Viulisti, 2018
Koukussa, 2018
Mädät omenat, 2021
Pohjolan laki, 2023
Teatteritöitä

Ryhmäteatteri: Rikos ja rangaistus – Sonja, 2011
Tukholman kaupunginteatteri: Ronja Ryövärintytär – Ronja, 2014
Svenska Teatern: Förvandlingen – Grete Samsa, 2015
Svenska Teatern: Aarresaari – Jim Hawkins, 2016
Espoon kaupunginteatteri: Kultainen Vasikka – Lahja, Aliina, 2021
Aiheesta muualla

Misa Lommi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Misa Lommi Elonetissä.
NSU Prinz

| NSU Prinz |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Länsi-Saksa
Valmistaja:  NSU
Valmistusvuodet:  1957–1973
Korimalli:  sedan, coupé
Henkilöluku:  4
Iskutilavuus:  583-598 cm3
Polttoaine:  Bensiini
NSU Prinz oli länsisaksalaisen NSU-tehtaan henkilöautomalli. Ensimmäinen Prinz oli kaksisylinterisellä, ilmajäähdytteisellä takamoottorilla varustettu nelipaikkainen sedan.
Vuodesta 1959 lähtien oli saatavilla coupé Sport Prinz jonka oli piirtänyt Franco Scaglione Bertonelta. Moottorina oli 583 cm3 bensiinimoottori.
Vuonna 1961 tuli myyntiin malli NSU Prinz 4, jossa oli aluksi 598 cm3 moottori. Vanhempaa mallia valmistettiin kuitenkin vuoteen 1962 asti. Prinz 4 muistutti muotokieleltään Chevrolet Corvairia mutta oli sitä pienempi. Kuten alkuperäinen Prinz, uusikin malli oli ilmajäähdytteisellä, kaksisylinterisellä takamoottorilla varustettu.
Vuodesta 1963 lähtien Prinz oli saatavilla nelisylinterisellä ilmajäähdytteisellä moottorilla. Vuonna 1965 Suomessa myytiin tällä tuhatkuutioisella moottorilla varustettua NSU Prinz 1000L -mallia, jossa oli 43 hevosvoimaa.
Vuonna 1969 Volkswagen otti yhtiön haltuunsa ja NSU sai nimen Audi-NSU AG. Prinzin valmistus lopetettiin vuonna 1973 noin 600 tuhannen valmistetun kappaleen jälkeen.
Muiden valmistajien versioita

Neuvostoliittolainen autonvalmistaja ZAZ teki vuonna 1967 Prinzistä kopion ZAZ 966, jossa oli moottorina 900 cm3 ilmajäähdytteinen 30 hevosvoiman V4. Myöhemmin moottorina oli 1 200 kuutiosenttimetrin ja 39 hevosvoiman kone. Lisenssillä Prinziä valmistettiin PRETISin tehtaalla Jugoslavian Sarajevossa. Autoa valmistettiin lisenssillä myös Argentiinassa Autoarin tehtaalla, enimmäkseen malleja II ja III/30.
NSU Sport Prinz vuosimallia 1967.
Otaniemen syväreiät

Otaniemen syväreikien kairaustorni Espoossa elokuussa 2016. Kairanreikiä on tarkoitus käyttää geotermisen energian tuotantoon.
Otaniemen syväreiät ovat Espoossa sijaitsevia St1:n (aiemmin St1 Deep Heat Oy:n) kairaamia Suomen syvimpiä kallioporareikiä. Ne sijaitsevat Otaniemessä Fortumin kaukolämpövoimalan tontilla. Rei'istä syvin, OTN-III, ulottuu  6,4 kilometriin.
Otaniemen reikiä oli tarkoitus käyttää lämpökaivoina Espoon kaupungin kaukolämmön tuotannossa. Geoterminen lämpövoimala muodostuu kahdesta yli kuusi kilometriä syvästä reiästä. Toiseen reikään pumpatun kylmän veden oli tarkoitus nousta toista reikää pitkin ylös yli 100-asteisena.
Kevääseen 2022 mennessä lämpökaivot oli porattu tavoitesyvyyteen, mutta vettä ei ollut saatu virtaamaan riittävästi kaivosta toiseen. St1 kertoi jatkavansa tuotekehittelyä.
Historia

Marraskuussa 2014 uutisoitiin, että St1 alkaa rakentaa Espooseen Suomen ensimmäistä geotermisellä energialla toimivaa teollisen mittakaavan lämpölaitosta. Tuotantolaitokselle haettiin paikkaa Fortumin lämpölaitoksen alueelta Otaniemestä tai Kivenlahdesta. Toukokuussa 2015 kerrottiin, että poraukset alkavat Otaniemessä. Uutisen mukaan voimalan suunniteltiin olevan tuotannossa helmikuussa 2017. Kaivojen porauksesta vastasi Strada Energy.
Reikien tarvittavan syvyyden arvioitiin olevan jotakin kuuden ja kahdeksan kilometrin väliltä, mikä teki laitoksen toteutuksesta haastavan, sillä yhtä syviä reikiä ei vielä maailmasta löytynyt. Työn edetessä paljastui, että 6,4 kilometriä riittää. Pohjalla 121-asteinen vesi on maan pinnalle nostettuna 110-asteista, mikä riittää kaukolämpöverkon tarpeisiin.
Fortum vetäytyi St1:n geotermisestä pilottiprojektista keväällä 2022. Lämpökaivot oli porattu tavoitesyvyyteen, mutta vettä ei saatu virtaamaan riittävästi kaivosta toiseen. St1 kertoi jatkavansa tuotekehittelyä. Pilotin avulla on kehitetty uutta liiketoimintaa, jota hyödynnetään taloyhtiöiden lämmityksessä.
Otaniemen hankkeen rahoitus

Hanke on paitsi koko St1 Nordic -konsernin suurin investointi myös yksi Suomen uusiutuvan energian kärkihankkeita, jolle Työ- ja elinkeinoministeriö on myöntänyt investointitukea 9,6 miljoonaa euroa vuoteen 2018 mennessä. Tekes taas on antanut 0,9 miljoonaa euroa hankkeeseen liittyvään tieteelliseen tutkimukseen, jonka avulla kehitetään alaan liittyvää osaamista Suomessa. Geolämpövoimaloita on käytössä jo esimerkiksi Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Hanke maksaa 70 miljoonaa euroa ja St1:n tavoitteena on kehittää siitä päästötön syvälämpövoimalan konsepti, jota voidaan viedä ulkomaille.
St1 Deep Heatin toimitusjohtaja Jari Suominen totesi keväällä 2018, ettei hankkeesta tule koskaan taloudellisesti kannattavaa, vaan sen on tarkoitus olla tuotekehityshanke. Hankkeen avulla saadaan kuitenkin kokemusta ja osaamista, jota voi viedä ulkomaille: kiteisen kallioperän poraamista, vesiporaustekniikkaa ja veden virtauksen tutkimista.
Keväällä 2022 kerrottiin, että hanke oli tullut maksamaan noin sata miljoonaa euroa, joista julkisen tuen osuus oli noin kymmenes ja loput St1:n omaa rahoitusta. Vaikka laitos ei valmistunut, sijoitus ei mennyt St1:n mukaan hukkaan, sillä pilotti opetti yhtiölle paljon geologiasta ja poraamisesta. Pilotin myötä syntyi esimerkiksi uusia tuotteita taloyhtiöiden lämmitykseen.
Lämpölaitoksen toimintaperiaate

Otaniemen reikien muodostamaa lämpövoimalaa kutsutaan tehostetuksi geotermiseksi järjestelmäksi (engl. enhanced geothermal system, EGS). Lämpölaitoksessa tuotetaan geotermistä energiaa kahdella maahan poratulla reiällä, joiden etäisyys toisistaan on maan pinnalla noin 50–100 metriä. Kallioperän lämpö nostetaan ylös siten, että toisen reiän kautta kallioperään pumpataan kylmää vettä, joka kiertää kuuman maaperän kautta ylös toisesta reiästä. Suunnitelmien mukaan vettä virtaa Otaniemen putkissa noin sata litraa sekunnissa.
Kaukolämmön tuotantoon tarvitaan yli 120-asteista vettä. Vaikka veden nostamiseen tarvitaankin jonkin verran pumppausenergiaa, sähkön tarve on huomattavasti pienempi kuin maalämpöratkaisuissa, joissa maalämpöpumpulla nostettu vesi on lämpötilaltaan viileämpää. Saatu lämpö siirretään Fortumin kaukolämpöverkkoon lämmönvaihtimen avulla. Laitoksen on tarkoitus tuottaa jopa 40 MW teholla, mikä kattaa kymmenen prosenttia Espoon kaukolämmön tarpeesta. Prosessia kehittämällä tehoa voidaan mahdollisesti kasvattaa 55–60 megawattiin.