stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Afrikka
Talous > Teollisuus

Afrikassa ei ole varsinaisia teollisuusmaita. Maanosa on luonnonvaroiltaan rikas, mutta louhitut mineraalit päätyvät lähes kokonaisuudessaan jalostamatta vientiin. Useat Afrikan valtiot saavat yli puolet vientituloistaan yhdestä kauppatavarasta. Suurimmat öljyntuottajat ovat Algeria, Libya ja Nigeria. Maakaasun tuottajia ovat Algeria, Libya ja Egypti. Keski-Afrikasta eteläiseen Afrikkaan ulottuu rikas malmiesiintymä, josta saadaan kuparia, sinkkiä, lyijyä ja rautamalmia. Etelä-Afrikka tuottaa lisäksi kultaa ja platinaa, ja eteläisen Afrikan alueelta louhitaan timantteja. Keski-Afrikan tasavalta tuottaa uraania. Jalostusteollisuutta on Etelä-Afrikassa, Egyptissä ja Keniassa.
Talous > Köyhyys

Afrikka on kokonaisuutena tarkastellen maailman asutetuista mantereista selvästi köyhin ja oli vuonna 2007 keskimääräisesti köyhempi kuin 30 vuotta aiemmin. Vuonna 2018 Inhimillisen kehitteneisyyden indeksillä mitattuna maailman kymmenen vähiten kehittynyttä valtiota olivat kaikki Afrikassa. Erot Afrikan maiden välillä ovat kuitenkin suuria, Afrikan kehittyneimpiä valtioita indeksillä mitaten olivat Seychellit, Algeria, Tunisia, Botswana, Libya ja Gabon, jotka sijoittuivat korkean inhimillisen kehittyneisyyden luokkaan ja kaikki esimerkiksi eurooppalaisen Moldovan edelle.
Afrikan nykyisen köyhyyden juuret ovat paikoin historiassa. Afrikan heikon taloudellisen tilanteen merkittävimpiä syitä ovat olleet epävakaa siirtyminen pois kolonialismista, kylmä sota, poliittisen korruption kasvu ja despotismi sekä protektionismi. Afrikan talouskehitys on polkenut paikallaan verrattuna Kiinan, Intian ja Etelä-Amerikan nopeaan talouskasvuun, joka on nostanut miljoonia ihmisiä köyhyysrajan yläpuolelle. Afrikan talous on jopa taantunut ulkomaankaupalla, investoinneilla ja BKT:lla mitattuna.lähde? Köyhyydellä on kauaskantoisia vaikutuksia, kuten alhainen elinikä, väkivalta ja epävakaus. Vuosikymmenten aikana Afrikan taloutta on yritetty useasti kasvattaa, mutta huonolla menestyksellä.
Kirjallisuutta

Teppo, Annika (toim.): Afrikan aika Näkökulmia Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan.  Gaudeamus., 2007.  ISBN 9789524957304  suomi
Paloheimo, Eero: Tämä on Afrikka.  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33083-8  suomi
Dumont, René: False Start in Africa.  Kääntänyt Phyllis Nauts Ott (kään).. Sphere Books, 1967.  ISBN 9781853830273
Vakkuri, Juha: Afrikan poikki.  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0317-0  suomi
Vakkuri, Juha: Afrikan ympäri.  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0791-8  suomi
Vakkuri, Juha: Afrikan sydämeen.  Like.  ISBN 978-952-01-1057-4  Suomi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afrikka Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Afrikka Wikisitaateissa
Matkaopas aiheesta Afrikka Wikimatkoissa
| n k Maapallon alueet |
| --- | --- |
 Afrikka:  Eteläinen Afrikka  Itä-Afrikka  Keski-Afrikka  Länsi-Afrikka  Pohjois-Afrikka 
 Amerikka:  Etelä-Amerikka  Keski-Amerikka  Latinalainen Amerikka  Pohjois-Amerikka  Väli-Amerikka 
 Aasia:  Etelä-Aasia  Etu-Aasia  Itä-Aasia  Kaakkois-Aasia  Keski-Aasia  Pohjois-Aasia 
 Eurooppa:  Etelä-Eurooppa  Itä-Eurooppa  Keski-Eurooppa  Länsi-Eurooppa  Pohjois-Eurooppa 
 Oseania:  Australaasia  Melanesia  Mikronesia  Polynesia 
 Napa-alueet:  Antarktis  Arktis 
 Valtameret:  Atlantin valtameri  Eteläinen jäämeri  Intian valtameri  Pohjoinen jäämeri  Tyynimeri 
| n k Afrikan valtiot |
| --- | --- | --- |
|  Pohjois-Afrikka |  Algeria  Egypti  Libya  Marokko  Mauritania  Sudan  Tunisia  |  |
|  Länsi-Afrikka |  Benin  Burkina Faso  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kongon tasavalta  Liberia  Mali  Norsunluurannikko  Niger  Nigeria  Päiväntasaajan Guinea  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Sierra Leone  Togo  |  |
|  Keski-Afrikka |  Burundi  Keski-Afrikan tasavalta  Kongon demokraattinen tasavalta  Ruanda  Tšad  |  |
|  Itä-Afrikka |  Djibouti  Eritrea  Etelä-Sudan  Etiopia  Kenia  Seychellit  Somalia  Tansania  Uganda  |  |
|  Eteläinen Afrikka |  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Komorit  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Swazimaa  Sambia  Zimbabwe  |  |
 Itsehallintoalueet: Länsi-Sahara kiistanalainen alue  Mayotte  Réunion  Saint Helena 
Satelliittikuva Afrikasta.
Afrikan kasvillisuusvyöhykkeet.
Leijona savannilla Ngorongoron suojelualueella Tansaniassa.
Afrikkalaiset siirtomaat emämaan mukaan vuonna 1913:
  Belgia
  Saksa
  Espanja
  Ranska
  Yhdistynyt kuningaskunta
  Italia
  Portugali
  itsenäinen
Afrikan uskonnot:
  kristinusko
  islam
  hindulaisuus
  perinteiset uskonnot
Afrikan kielikunnat ja suurimmat kielet:
  Afroaasialaiset kielet
  Nilosaharalaiset kielet
  Nigeriläis-kongolaiset kielet (A)
  Nigeriläis-kongolaiset kielet (B) (bantu)
  Khoisankielet
  Austronesialaiset kielet
  indoeurooppalaiset kielet (afrikaans)
Maanviljelijä Keniassa.
The Cramps

| The Cramps |
| --- | --- |
 The Cramps
Tiedot
Toiminnassa:  1975–2009
Tyylilaji:  punk, garage rock, rock and roll, psychobilly, rockabilly
Jäsenet:  Poison Ivy, Lux Interior
Levy-yhtiö:  Vengeance, I.R.S Records, Enigma Records, Epitaph
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Cramps oli yhdysvaltalainen garage punk- ja psychobilly-yhtye, jonka musiikki pohjautui 1950-luvun primitiiviseen rock and rolliin ja rockabillyyn sekä 1960-luvun garage rockiin.
Yhtyettä johtivat sen laulusolisti Lux Interior (Erick Purkhiser) ja kitaristi Poison Ivy (Kristy Wallace). He elivät yhdessä parisuhteessa ja olivat yhtyeen ainoat jäsenet, jotka olivat mukana The Crampsin jokaisessa kokoonpanossa.
Kitaristi Poison Ivy sävelsi ja tuotti suurimman osan yhtyeen musiikista. Häntä pidetään The Crampsin musiikillisena johtajana.
Historia > Yhtyeen ensimmäiset vuodet (1975–1978)

Lux Interior ja Poison Ivy tapasivat toisensa vuonna 1972 Sacramentossa Kaliforniassa, mistä he muuttivat yhdessä Akroniin Ohioon ja lopulta vuonna 1975 New Yorkiin. Lux Interior työskenteli New Yorkissa levykaupan myyjänä, ja Poison Ivy teki ammatikseen seksityötä.
The Cramps perustettiin New Yorkissa vuonna 1975. Yhtye oli alkuun yksi monista CBGB-klubin bändeistä kuten Ramones, Patti Smith Group tai Television, mutta The Cramps erosi muista aikalaisistaan, koska sillä ei ollut uransa alkupuolella lainkaan basistia. Yhtye luotti kahteen kitaraan, rumpuihin ja lauluun. Crampsin alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat laulaja Lux Interior, kitaristit Poison Ivy ja Bryan Gregory sekä tämän sisar rumpali Pam Ballam, jonka tilalle tuli pian suomensukuinen rumpali Miriam Linna ja lopulta Nick Knox (ex-Electric Eels).
Rumpali Nick Knoxin liityttyä Crampsiin kesäkuussa 1978 yhtye piti ilmaisen konsertin Kalifornian osavaltion  mielisairaalassa Napassa. Sanfranciscolainen elokuva-kollektiivi Target Video tallensi konsertin Sony Portapak -videokameroilla ja julkaisi sen myyntivideona ja myöhemmin DVD:nä nimellä Live at Napa State Mental Hospital. Sitä pidetään yleisesti yhtenä bändin parhaista keikkataltioinneista.
Historia > Sopimus I.R.S. Records levy-yhtiön kanssa (1978–1984)

The Cramps meni vuonna 1978 legendaariselle Sun-studiolle Memphisiin äänittämään useita singlejä, jotka myöhemmin julkaistiin vuoden 1979 kokoelmalla Gravest Hits. Tuottajana äänityksissä toimi Big Star-yhtyeen laulaja Alex Chilton, joka tuotti myös Crampsin debyyttialbumin Songs the Lord Taught Us (1980). Tämän jälkeen yhtye muutti Los Angelesiin asumaan. Gregory jätti bändin hyvin yllättäen ilman selitystä; hänen kerrotaan luoneen sen jälkeen uraa tatuointitaiteilijana. Bryan Gregoryn korvasi kitaristi Kid Congo Powers, joka soitti myös The Gun Club -yhtyeessä.
The Cramps julkaisi Psychedelic Jungle (1981) -albumin. Vuonna 1983 julkaistun Smell of Female -albumin jälkeen yhtye riitaantui I.R.S Records -levy-yhtiönsä kanssa ja haastoi sen oikeuteen. Yhtyeen mukaan levy-yhtiö oli jättänyt palkkaa maksamatta. Oikeusjuttu johti pitkään taukoon ja kitaristi Kid Congo Powersin eroon yhtyeestä. Tauon aikana bändiltä julkaistiin kaksi kokoelmalevyä Off The Bone (1983) ja Bad Music for Bad People (1984). Yhtye purki lopulta sopimuksensa I.R.S. Recordsin kanssa vuonna 1984.
Historia > A Date With Elvis ja Stay Sick (1986–1990)

Vuonna 1986 The Cramps julkaisi uuden albumin A Date With Elvis. Tämä oli Crampsin ensimmäinen albumi, jolla kuultiin bassokitaraa. Poison Ivy soitti levyllä kitaran lisäksi kaikki basso-osuudet. Levyn ilmestymisen jälkeen väliaikaisena basistina kiertueella toimi The Hollywood Hillbillys -yhtyeen basisti Fur Dixon, kunnes vakituisen basistin pestin sai Candy Del Mar.
Candy oli mukana vuonna 1987 julkaistulla live-albumilla Rockinnreelinaucklandnewzealandxx sekä vuonna 1990 ilmestyneellä, Poison Ivyn tuottamalla studioalbumilla Stay Sick!
Tämä kokoonpano esiintyi myös Suomessa vuoden 1990 Provinssirockissa Seinäjoella.
Candy Del Mar ja pitkäaikainen rumpali Nick Knox jättivät ryhmän vuonna 1991.
Historia > Look Mom No Head, Flame Job, Big Beat From Badsville (1991–1997)

Lux Interior ja Poison Ivy jatkoivat uudella Cramps-kokoonpanolla, johon kuuluivat nyt The Mad Daddys -yhtyeen basisti Slim Chance ja Lydia Lunchin yhtyeessä aikaisemmin soittanut rumpali Jim Sclavunos. Tämä kokoonpano soitti albumilla Look Mom, No Head! (1991). Albumilla vieraili myös rocklegenda Iggy Pop, joka lauloi Lux Interiorin kanssa kappaleen ”Miniskirt Blues”. Jim Sclavunos erosi pian levyn ilmestymisen jälkeen ja liittyi Nick Cave And The Bad Seeds -yhtyeeseen. Hänen tilalleen rumpuihin tuli lopulta Harry Drumdini. Tämä kokoonpano soitti albumeilla Flame Job (1994) sekä Big Beat From Badsville (1997). Lux Interior lauloi myös kappaleen ”Bad Horiscope” Dee Dee Ramonen sooloalbumilla Zonked (1997).
Lux Interior työskenteli myös ääninäyttelijänä TV-sarjoissa ja elokuvissa. Hänen äänensä on kuultavissa esimerkiksi animaatiosarjassa SpongeBob SquarePants, jota esitettiin Suomessa nimellä Paavo Pesusieni. Hän teki vampyyrien ääniä Francis Ford Coppolan ohjaamaan elokuvaan Bram Stokerin Dracula.
Historia > Yhtyeen viimeiset vuodet (2003–2009)

The Crampsin viimeisellä albumilla Fiends of Dope Island (2003) bassoa soitti Mau Mau’s -yhtyeen entinen basisti Chopper Franklin. Poison Ivy vieraili soolokitaristina rockabilly-legenda Wanda Jacksonin albumilla Heart Trouble vuonna 2003. Seuraavana vuonna The Cramps julkaisi demoja ja harvinaisia keikkataltiointeja sisältävän kokoelmalevyn How to Make a Monster (2004). The Crampsin viimeisessä kokoonpanossa soittivat Lux Interiorin ja Poison Ivyn lisäksi rumpali Harry Drumdini ja White Zombie -yhtyeen basisti Sean Yseult.
Lux Interior kuoli sydänkohtaukseen helmikuun 4. päivänä 2009. Hänen kuolemansa johti yhtyeen hajoamiseen. Lux Interiorin leski Poison Ivy on jäänyt eläkkeelle ja poistunut julkisuudesta.
Vaikka The Cramps saavutti kansainvälistä suosiota, sen ainoa varsinainen hitti Yhdysvalloissa tuli lähes kaksi vuosikymmentä Lux Interiorin kuoleman jälkeen. Yhtyeen vuoden 1981 kappale ”Goo Goo Muck” nousi Billboardin Digital Song Sales -listan sijalle 25 vuonna 2022 sen jälkeen, kun kappale esiintyi Wednesday-sarjassa.
Diskografia > Albumit

Songs the Lord Taught Us (1980)
Psychedelic Jungle (1981)
Smell of Female (1983)
A Date With Elvis (1986)
Rockinnreelinaucklandnewzealandxxx (1987)
Stay Sick (1989)
Look Mom, No Head! (1991)
Flame Job (1994)
Big Beat From Badsville (1997)
Fiends of Dope Island (2003)
Diskografia > Kokoelmat

Gravest Hits (1979)
Off The Bone (1983)
Bad Music for Bad People (1984)
How to Make a Monster (2004)
Diskografia > Musiikkivideot

1978 - "Live at Napa State Mental Hospital" (Konserttitaltiointi)
1978 – "Human Fly"
1979 – "Garbageman"
1990 – "Bikini Girls with Machine Guns"
1990 – "Creature from the Black Leather Lagoon"
1991 – "Dames, Booze, Chains and Boots"
1994 – "Ultra Twist"
1994 – "Naked Girl Falling Down the Stairs"
1997 – "Like a Bad Girl Should"
Jäsenet > Viimeinen kokoonpano

Lux Interior (Erick Purkhiser): laulu, 3/1976-2/2009
Poison Ivy (Kristy Wallace): kitara, 3/1976-
Harry Drumdini (Harry Misenheimer): rummut, 2/1993-72003 ja 8/2006-
Sean Yseult (Shauna Reynolds): basso, 9/2006
Jäsenet > Aiemmat jäsenet

Bryan Gregory (Greg Beckerleg): kitara, 4/1976-5/1980
Pam Ballam (Pam Beckerleg): rummut, 4/1976-9/1976
Miriam Linna: rummut, 10/1976-6/1977
Nick Knox (Nicholas George Stephanof): rummut, 7/1977-1/1991
Julien Grindsnatch (Julien Hechtlinger): kitara, 7/1980-9/1980
Kid Congo Powers (Brian Tristan): kitara, 12/1980-9/1983
Mike Metoff (Ike Knox): kitara, 10/1983-11/1983, 1/1984-7/1984
Candy Del Mar (Connie Pedesko): basso, 7/1986-1/1991
Slim Chance (Gary Chistopherson): basso, 3/1991-8/1998
Nickey Alexander (Jeffrey Ivisovich): rummut, 6/1991-1/1993
Bill "Buster" Bateman: rummut 6/2004-8/2006
Chopper Franklin (Scott Franklin): basso ja kitara, 1/2002-9/2006
The Crampsin laulusolisti Lux Interior ja kitaristi Poison Ivy
Villa Dalkulla

| Villa Dalkulla |
| --- | --- |
Sijainti:  Viherlaakso, Espoo
Rakennustyyppi:  pyöröhirsinen huvila
Valmistumisvuosi:  1923
Suunnittelija:  Lars Sonck
Rakennuttaja:  Lars Sonck
Julkisivumateriaali:  pyöröhirsi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villa Dalkulla on pyöröhirsinen ja linnamainen huvila Viherlaaksossa Espoon keskiosassa. Arkkitehti Lars Sonck rakennutti sen itselleen. Maisemallisesti tyylikkäällä paikalla sijaitsevalta huvilalta avautuu näkymä Lippajärvelle.
Villa Dalkullaa ympäröi neliömäinen atriumpiha. Nykyasunsa se sai 1938, jolloin sitä laajennettiin ja sen yhteyteen rakennettiin torni. Kumpainenkin muutos oli Sonckin käsialaa. Villa Dalkulla edustaa Sonckia tyypillisimmillään: se sijaitsee jyrkkäreunaisella kukkulalla, pinta on tummaa hirttä, jota korostavat vaaleat detaljit, siihen kuuluu torni ja suljettu piha.
Sonckin jälkeen Villa Dalkulla oli kauppaneuvos Leo Wainsteinin omistuksessa 1930-luvulta 1970-luvun alkuun, jolloin sen osti Helkama Oy. Sittemmin rakennus vuokrattiin Espoon mielenterveystoimistolle.
Balduin Alnalainen

Balduin Alnalainen oli paavin alilegaatti ja myöhemmin legaatti Itämeren alueella vuosina 1230–1234.
Balduin tuli Riikaan paavi Gregorius IX:n alilegaattina sovittelemaan piispa Albert von Buxhövdenin kuoleman jälkeen syntyneitä erimielisyyksiä piispanistuimen ja Kalparitariston välillä. Hän yritti luoda Baltian ja Preussin alueista paavin alaista kirkkovaltiota. Tämä johti entistä suurempaan eripuraisuuteen ritarien ja piispanistuimen välillä. Lisäksi erimielisyyksiä syntyi myös kuurien ja semgallien kanssa. Balduin teki matkan Roomaan, jossa paavi nimitti hänet Itämeren käännytysalueiden legaatiksi. Hänen palatessa Baltiaan vuonna 1233 Riian saksalainen ylimystö nousi häntä vastaan. Syttyi sisällissota, jonka aikana Kalparitaristo kukisti Balduinin kannattajat ja valtasi heille erityisen tärkeän Tallinnan linnan. Paavi kutsui Balduinin takaisin Roomaan vuonna 1234 ja lähetti hänen seuraajakseen Wilhelm Modenalaisen.
Etelänjauhiainen

| Etelänjauhiainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Sternorrhyncha
Yläheimo::  Jauhiaiset Aleyrodoidea
Heimo::  Aleyrodidae
Suku::  Bemisia
Laji::  tabaci
Kaksiosainen nimi
 Bemisia tabaci  (Gennadius, 1889) 
Katso myös
   Etelänjauhiainen Wikispeciesissä   Etelänjauhiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etelänjauhiainen (Bemisia tabaci) on jauhiaisten yläheimoon kuuluva pieni hyönteislaji, jonka ruumiin pinnalla on puuteri­maista pölyä. Etelänjauhiaisen kehitysasteet ovat muna, toukkavaiheet, valekotelo ja aikuinen. Etelänjauhiaisen kaikki kehitysasteet elävät lehtien alapinnoilla yleensä vanhemmilla alalehdillä. Etelänjauhiaisen munat ovat soikeita, vaalean kellanvihreitä ja noin 0,5 mm:n mittaisia. Nuoruusvaiheet ovat 0,5–1 mm:n pituisia, litteitä ja kellanvihreitä. Vain nuorin toukka-aste liikkuu. Valekoteloasteet ovat noin 1 mm:n pituisia, litteitä ja kellanvihreitä. Aikuisena etelänjauhiainen on 1,5 mm:n pituinen ja sen ruumis on väriltään kellertävä.
Etelänjauhiainen muistuttaa ansa­rijauhiaista (Trialeurodes vaporariorum), mutta on rakenteeltaan hennompi. 
Jauhiaisia on vaikea tunnistaa tarkasti, koska niiden ominaisuudet vaihtelevat mm. isäntäkasvin ja olosuhteiden mukaan ja lajin varma määritys vaatii aina laboratoriotutkimuksen.
Etelänjauhiaisten imentä aiheuttaa lehtien kellastumista ja heikentää kasvua. Jauhiaisaikuiset ja -toukat erittävät mesikastetta, joka edistää härmä- ja nokisienten kasvua lehtien pinnoilla. Tämä heikentää osaltaan kasvien yhteyttämiskykyä. Pahempi ongelma on kuitenkin etelänjauhiaisen kyky levittää ainakin 60 eri virusta, joista pahimpia ovat tomaatin keltakäppyrävirus (TYLCV) ja kurkun keltatäplävirus (CYSDV).
Etelänjauhiainen on yleinen maapallon lämpimillä alueilla ja EU:n alueella siitä on pysyviä esiintymiä Välimeren maissa. Keski-Euroopassa ja Suomessa sitä esiintyy vain kasvihuoneissa. Etelänjauhiainen leviää kasvien mukana, joten Suomeen tuotavat kasvihuonekasvien taimet, leikkokukat ja ruukkukasvit voivat levittää lajia.
Etelänjauhiaisen isäntäkasveja, joiden kautta laji voi levitä ovat ainakin joulutähti (Euphorbia pulcherrima), gerbera (Gerbera × cantabrigiensis) begoniat (Begonia spp.), kiinanruusut (Hibiscus spp.), krysanteemi (Chrysanthemum × grandiflorum), kurkut (Cucumis spp.), paprika (Capsicum annuum) ja tomaatti (Solanum lycopersicum).
Etelänjauhiainen on kasvinterveyden suojele­misesta annetun lain (702/2003) tarkoittama hävitettävä kasvintuhooja, jota havaittaessa tai epäiltäessä on otettava yhteyttä kasvinsuoje­luviranomaisiin. Suomi on etelänjauhiaisen suhteen suoja-aluetta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Etelänjauhiainen (Bemisia tabaci)
Vieraslajit: Etelänjauhiainen (Bemisia tabaci)
Ruokavirasto: Etelänjauhiainen (Bemisia tabaci) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Bemisia tabaci (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Bemisia tabaci - Sweetpotato Whitefly (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Bemisia tabaci (tobacco whitefly) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Bemisia tabaci, the Sweetpotato whitefly (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1303946  Wikispecies: Bemisia tabaci  ADW: Bemisia_tabaci  AFD: Bemisia_tabaci  BioLib: 102774  BOLD: 27396  BugGuide: 1182406  CoL: LGV8  EoL: 588056  EPPO: BEMITA  EUNIS: 66481  Fauna Europaea: 54175  Fauna Europaea (new): 9ed5b9b5-5612-46ab-ad7b-8c81d1c48a6f  GBIF: 2012126  GISD: 106  iNaturalist: 199414  IRMNG: 11128485  ISC: 8925  ITIS: 200547  NatureServe: 2.1000756  NBN: NHMSYS0020746001  NCBI: 7038  NZOR: 8fc083fc-5c88-4068-b8cf-3ec6490abcf9  Open Tree of Life: 290577  White-Files: 832  Laji.fi: MX.200741
Teboil

| Oy Teboil Ab |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Teboil huoltaa autoja ja ihmisiä
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1934
Toimitusjohtaja:  Evgeny Maslennikov 
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi; pääkonttori: c/o Plaza Loiste, Äyritie 20, 01510 VANTAA
Tuotteet:  polttoaineet, öljytuotteet, voiteluaineet, autokemikaalit
Liikevaihto:   1,7 mrd. € (v. 2023)
Liikevoitto:  2,6 milj. €
Henkilöstö:   180 (v. 2023)
Omistaja:  Lukoil
Kotisivu:  www.teboil.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Teboil Ab on Suomessa toimiva, venäläinen, öljy- ja energiatuotteiden markkinointia, maahantuontia, myyntiä, jakelua ja huoltoasematoimintaa harjoittava yhtiö, jonka omistaa venäläinen Lukoil. Vuonna 2020 Teboilin liikevaihto oli noin 1,7 miljardia euroa ja markkinaosuus öljytuotteiden myynnistä Suomessa vuonna 2019 oli 28 prosenttia. Teboilin tulos on romahtanut kuluttajien alettua boikotoimaan Venäjän vuonna 2022 Ukrainaa vastaan aloittamaa hyökkäyssotaa tukevia yrityksiä.
Historia

Yhtiö perustettiin vuonna 1934 nimellä Oy Trustivapaa Bensiini Ab (TB). Sana trustivapaa esiintyi erityisesti 1930-luvulla yritysnimissä. Trustivapaaksi itsensä nimennyt yritys viestitti, ettei se kuulu yritysten yhteenliittymään, trustiin, vaan kilpailee markkinoilla rehellisesti. Suomalaisomistaja Göran Ehrnrooth myi yhtiön neuvostoliittolaiselle Sojuznefteeksportille vuonna 1948.
Valvontakomissio oli vaatinut maaliskuussa 1946 Suomea luovuttamaan Neuvostoliiton hallintaan kaiken maassa olevan omaisuuden, jonka omistuspohja oli saksalaisenemmistöinen. Toimitusta varten perustettu valtioneuvoston alainen ulkomaalaisen omaisuuden hoitokunta takavarikoi saksalaisilta yksityisiltä omistajiltaan Suomen Petrooli Oy:n ja luovutti sen Neuvostoliiton valtiollisen öljy-yhtiön V/O Sojuznefteeksportin hallintaan. Suomen Petrooli Oy harjoitti öljytuotteiden maahantuontia, ja sillä oli muun muassa säiliöitä Kotkassa ja jakeluvarasto Turussa.
Sojuznefteeksport aloitti öljytuotekaupan Suomessa näiden kahden sisaryrityksen avulla, joista TB-brändi vastasi vähittäismyynnistä ja Suomen Petrooli Oy puolestaan jalostamo- ja maahantuontibisneksestä. Suomen Petrooli Oy fuusioitiin Oy Teboil Ab:hen vasta vuonna 2008.
1960-luvulla yhtiö laajensi toimintaansa tavalla, joka herätti huomiota. Se rakensi pieniin, muutaman traktorin käsittäviin kyliin huoltoasemia, joissa oli valtavat dieselpolttoainetankit. Asemat herättivät paikallisissa lähinnä huvittuneisuutta, mutta Suomen puolustusministeriössä pantiin huolestuneena merkille, että yhteistä noille, tuolloin Neuvostoliiton omistuksessa olleen yhtiön asemille, oli itärajan läheisyys. Spekuloitiin, että suuriin dieseltankkeihin olisi varattu polttoainetta esimerkiksi Neuvostoliiton panssarivaunuille mahdollistaen nopeamman etenemisen mahdollisessa sotatilanteessa.
Historia > Lukoilin omistukseen

Trustivapaa Bensiini vaihtoi nimensä Teboiliksi nimikilpailun perusteella vuonna 1966. Neuvostokauden jälkeen Sojuznefteeksport yksityistettiin, ja uudelleenjärjestelyjen myötä vuonna 1994 Teboilin uudeksi omistajaksi tuli Nafta-Moskva, joka puolestaan myi Teboilin vuonna 2005 Lukoilille noin 200 miljoonalla dollarilla.
Lukoil ja yhdysvaltalainen ConocoPhillips sopivat vuonna 2006 kaupasta, jolla ConocoPhillipsin huoltoasemat siirtyivät Lukoilin omistukseen. Sopimukseen kuuluivat JET-asemat Euroopassa, ja seuraavana vuonna Suomen JET-asemat muuttuivat Teboil Express -automaattiasemiksi. ConocoPhillips Finland muuttui Suomen Tähtiautomaatit Oy:ksi. Vuonna 2008 Suomen Petrooli ja Suomen Tähtiautomaatit fuusioitiin emoyhtiö Teboiliin.
Teboilin voiteluainetehdas ja laboratoriotoiminnot siirtyivät vuonna 2007 perustetun tytäryhtiö LLK Finlandin hoitoon.