stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo tavallisimmista suomalaisista luonnonkasveista
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Havupuut, Pinophytina > Pinales

(Metsä)kuusi (Picea abies)
(Metsä)mänty (Pinus sylvestris)
Kataja (Juniperus communis)
Sanikkaiset, Pteridophyta > Saniaiset, Pteridophytina > Polypodiales

Sananjalka (Pteridium aquilinum)
Korpi-imarre (Thelypteris phegopteris)
Metsäalvejuuri (Dryopteris carthusiana)
Isoalvejuuri (Dryopteris expansa)
Metsäimarre (Gymnocarpium dryopteris)
Hiirenporras (Athyrium filix-femina)
Kotkansiipi (Matteuccia struthiopteris)
Kallioimarre (Polypodium vulgare)
Sanikkaiset, Pteridophyta > Saniaiset, Pteridophytina > Equisetales

Kangaskorte (Equisetum hyemale)
Järvikorte (Equisetum fluviatile)
Suokorte (Equisetum palustre)
Metsäkorte (Equisetum sylvaticum)
Lehtokorte (Equisetum pratense)
Peltokorte (Equisetum arvense)
Sanikkaiset, Pteridophyta > Liekomaiset, Lycophytina > Lycopodiales

Ketunlieko (Huperzia selago)
Riidenlieko (Lycopodium annotinum)
Katinlieko (Lycopodium clavatum)
Keltalieko (Diphasiastrum complanatum)
Sanikkaiset, Pteridophyta > Liekomaiset, Lycophytina > Isoëtales

Tummalahnanruoho (Isoëtes lacustris)
Sammalet, Bryophyta > Hypnales

Seinäsammal (Pleurozium schreberi)
Kerrossammal (Hylocomium splendens)
Metsäliekosammal (Rhytidiadelphus triquetrus)
Sulkasammal (Ptilium crista-castrensis)
Sammalet, Bryophyta > Dicranales

Kynsisammalet (Dicranum spp.)
Sammalet, Bryophyta > Bryales

Metsälehväsammalet (Plagiomnium spp.)
Sammalet, Bryophyta > Polytrichales

Korvenkarhunsammal (Polytrichum commune)
Sammalet, Bryophyta > Sphagnales

Jokasuonrahkasammal (Sphagnum angustifolium)
Ruskorahkasammal (Sphagnum fuscum)
Korpirahkasammal (Sphagnum girgensohnii)
Punarahkasammal (Sphagnum magellanicum)
Heterahkasammal (Sphagnum warnstorfii)
Nina Berberova

| Nina Berberova |
| --- | --- |
 Berberova ja Vladislav Hodasevitš vuonna 1924.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1901 Pietari, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 26. syyskuuta 1993 (92 vuotta) Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, toimittaja, professori
Kirjailija
Tuotannon kieli: venäjä, englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nina Nikolajevna Bereberova (ven. Ни́на Никола́евна Бербе́рова; 26. heinäkuuta 1901 Pietari, Venäjän keisarikunta – 26. syyskuuta 1993 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja kirjallisuuden professori, joka kirjoitti niin romaaneja, novelleja kuin myös elämäkertoja.
Nuoruus ja opiskelu

Nina Berberova syntyi Pietarissa vuonna 1901. Hänen isänsä oli armenialainen ja äitinsä venäläinen.
Berberova opiskeli jonkun aikaa Rostovin yliopistossa ja osallistui kaupungin kirjallisuus- ja taidekuohuntaan. Hän kuitenkin jätti vuonna 1922 yliopiston yhdessä runoilija Vladislav Hodasevitšin kanssa. He matkustivat ympäri Eurooppaa Maksim Gorkin seurueessa ja asettuivat vuonna 1925 Pariisiin.
Ura

Pariisissa Berberova aloitti 15 vuotta kestäneen yhteistyön venäjänkielisen Poslednije Novosti -sanomalehden kanssa. Hän kirjoitti lehteen muun muassa kirja-, teatteri- ja elokuva-arvioita sekä novelleja ja uutisia. Berberova toimitti myös vuonna 1926 kirjallisuuslehteä Novy Dom ja toimi kirjallisuustoimittajana Russkaja Myslissä.
Berberova kirjoitti Euroopan-aikanaan romaaneja ja novelleja, muun muassa romaanit Posledneje i pervoje (1929) ja Povelitelnitsa (1932). Suosiota hän sai kuitenkin novelleillaan. Hänen tarinoita julkaistiin vuosina 1928–1940 Poslednije Novosti nimikkeellä ”Bijankurskije prazdniki”. Berberova kirjoitti myös runoja ja elämäkertoja. Vuonna 1937 ilmestynyt Pjotr Tšaikovski -elämäkerta Tšaikovski – yksinäisen ihmisen tarina herätti kohua, sillä se käsitteli avoimesti säveltäjän homoseksuaalisuutta.
Berberova muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1950 ja sai myöhemmin myös Yhdysvaltain kansalaisuuden. Hän työskenteli kielten opettajana ja Voice of America -radioaseman kuuluttajana. Sitten Berberova alkoi vuonna 1958 tehdä yliopistouraa. Ensin hän toimi 1958–1963 Yalen yliopiston luennoitsijana ja sitten 1963–1971 Princetonin yliopiston kirjallisuuden professorina.
Berberovan omaelämäkerta Kursivointi minun ilmestyi vuonna 1969. Hän oli kirjoittanut sitä vuosina 1960–1965, ja se sai tunnustusta muun muassa eläväisistä henkilökuvauksista. Kirjassa tulivat esille muun muassa Anna Ahmatova, Aleksandr Blok, Vladimir Nabokov, Maksim Gorki ja Fjodor Sologub.
Berberovan 1930-luvulla kirjoittamat pienoisromaanit ja novellit ovat saaneet uutta huomiota 1900-luvun lopussa, kun ranskalaisen kustantamon Actes Sudin johtaja Hubert Nyssen "löysi" ne vuonna 1985. Sen jälkeen hänen useita teoksiaan on käännetty, ja hänen kirjojensa purevaa kieltä on verrattu Ivan Turgeneviin ja Anton Tšehoviin.
Yksityiselämä

Berberova oli runoilija Vladislav Hodasevitšin kumppani 1930-luvulle asti, mutta he eivät menneet naimisiin. Berberova oli kahdesti naimisissa, mutta molemmat liitot päättyivät eroon. Vuonna 1937 hän meni naimisiin toimittaja Nikolai Makejevin kanssa ja 1950-luvulla muusikko George Kochevitskyn kanssa.
Berberova kuoli 92-vuotiaana philadelphialaisessa hoitokodissa kaatumisen aiheuttamiin komplikaatioihin.
Zoltán Jeney

Zoltán Jeney vuonna 2017.
Zoltán Jeney (4. maaliskuuta 1943 Szolnok, Unkari – 28. lokakuuta 2019) oli unkarilainen säveltäjä. Hän opiskeli säveltämistä Ferenc Farkasin johdolla Budapestissä vuosina 1961–1966. Jeney alkoi säveltää 1970-luvulla pääosin minimalistista musiikkia.
Hän opetti Budapestin Liszt-akatemiassa vuodesta 1986.
Ágios Nikólaos (Pórto Lágos)

Ágios Nikólaoksen saari ja sen Pyhän Nikolaoksen luostari.
| --- | --- |
Sijainti:  41°00′28″N, 25°08′39″E, Ávdira Xánthi, Itä-Makedonia ja Traakia Kreikka
Vesialue:  Pórto Lágoksen laguuni, Vistonída
Pinta-ala:  0,002 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ágios Nikólaos (kreik. Άγιος Νικόλαος) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Vistonída-järven mereen yhdistävässä Pórto Lágoksen laguunissa. Saaren pinta-ala on noin 0,002 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Ágios Nikólaos kuuluu Ávdiran kuntaan, Xánthin alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen.
Pyhän Nikolaoksen luostaria.
Ágios Nikólaoksen saari on saanut nimensä siellä olevasta Pyhän Nikolaoksen luostarista. Saari on rakennettu muodoltaan suorakulmaiseksi ja luostari täyttää sen kokonaisuudessaan. Saarelle johtaa kävelysilta. Toinen kävelysilta yhdistää Ágios Nikólaoksen Panagían saareen, jossa on luostarille kuuluva kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ágios Nikólaos Wikimedia Commonsissa
Ágios Andréas (Elis)

| Ágios Andréas Άγιος Ανδρέας |
| --- | --- |
 Ágios Andréas
 Koordinaatit: 37°39′49″N, 21°18′41″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Elis
Kunta:  Pýrgos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  3901011002
Väkiluku (2011):  4
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ágios Andréas (kreik. Άγιος Ανδρέας) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla. Se kuuluu hallinnollisesti Pýrgoksen kuntaan, Eliksen alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Ágios Andréas on osa Katákolon kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 4 (vuonna 2011).
Antiikin aikana nykyisen kylän paikalla sijaitsi Feian kaupunki. Bysanttilaisella ajalla sen akropoliin paikalla sijaitsi Pontikókastron linna.
Ohjusvene Hamina

| Hamina |
| --- | --- |
 Hamina Aurajoessa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aker Finnyards, Rauman telakka
Laskettu vesille:  1998
Palveluskäyttöön:  1998
Tekniset tiedot
Uppouma:  250 t
Pituus:  51 m
Leveys:  8,5 m
Syväys:  1,7 m
Koneteho:  2 × 3 300 kW
Propulsio:  vesisuihkupropulsio
Nopeus:  yli 30 solmua
Miehistöä:  27
Aseistus
Aseistus:  4 × MTO 85M 8 × ITO 2004 UMKHONTO 1 × Bofors 57 mm Mk3 automaattinen yleistykki 2 × 12,7 mm ilmatorjuntakonekivääri 2 × syvyyspomminpudotinta
Ohjusvene Hamina (kylkinumerot 74 ja 80) on Suomen merivoimien Hamina-luokan ohjusvene, joka kuului Suomenlahden meripuolustusalueen 7. ohjuslaivueeseen.
Valmistus

Alus tilattiin 31. joulukuuta 1996 Aker Finnyardsin Rauman telakalta. Alus otettiin palvelukseen 24. elokuuta 1998.
Palvelus

Peruskorjauksen yhteydessä alukset varusteltiin Saab Dynamicsilta hankitulla torpedoaseella Torped 47. Ennen Torped 47:n valmistumista lainassa on Torped 45. 57 millimetrin Bofors korvataan saman valmistajan modernilla 40 millimetrin Mk.4-aseella.
Peruskorjauksessa oli mukana syvyytettävä kaikuluotainjärjestelmä. Hamina palasi toisena Tornion jälkeen peruskorjauksesta, jossa tehtiin elinkaaren puolivälin päivitys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ohjusvene Hamina Wikimedia Commonsissa
Yrjö Kallisen puisto

| Yrjö Kallisen puisto> Kollaanpuisto |
| --- | --- |
 Puistoa syksyllä 2017.
Sijainti:  Karjasilta, Oulu
Koordinaatit:  65°00′22″N, 025°28′55″E
Pinta-ala:  2,3 ha
Perustettu:  1967
Yrjö Kallisen puisto on pieni puisto Karjasillan kaupunginosassa Oulussa. Puisto sijaitsee Leevi Madetojan kadun ja Suvantokadun risteyksessä. Puisto on nimetty oululaisen poliitikon Yrjö Kallisen mukaan.
Karjasillan ensimmäisessä asemakaavassa puiston alueelle oli kaavoitettu yleinen rakennus ja asuinkerrostaloja. Kaava ei kuitenkaan toteutunut, vaan alueelle sijoitettiin pienteollisuus- ja varastotontteja. Puistoksi rakentaminen aloitettiin Pohjankartanon koulun valmistuttua 1967. Puisto oli aluksi osa Kollaanpuistoa, mutta puiston pohjoisosa erotettiin Yrjö Kallisen puistoksi asemakaavamuutoksella vuonna 1977.
Puiston keskiosan aukiolla sijaitsee kuvanveistäjä Tauno Seppäsen vuonna 1971 paljastettu pronssiveistos Kevätmyrskyä.
Nuhjakka (Heinola, Vanhakylä)

| Nuhjakka |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°19′18″N, 26°16′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Enonveteen 
Järvinumero:  14.172.1.023
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,9 m  
Pituus:  3,4 km  
Leveys:  1,2 km  
Rantaviiva:  11,216 km  
Pinta-ala:  64,286 ha  
Saaria:  2 
 fiNuhjakka 
Nuhjakka  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Vanhakylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 64 hehtaaria, se on 3,4 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 11,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,9 metriä mpy.
Ľudovít Rajter

Ľudovít Rajter vuonna 1975
Ľudovít Rajter (30. heinäkuuta 1906 Pezinok – 6. heinäkuuta 2000 Bratislava) oli slovakialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän aloitti musiikkiopintonsa kotimaassaan ja jatkoi niitä vuosina 1924–1929 Wienissä Hochschule für Musik und darstellende Kunstissa. Siellä häntä opettivat sävellyksessä Franz Schmidt ja Joseph Marx, orkesterinjohdossa Clemens Krauss ja Alexander Wunderer sekä sellonsoitossa Friedrich Buxbaum. Vuosina 1930–1932 hän sai opetusta Ernő Dohnányilta Budapestin Franz Liszt -musiikkiakatemiassa. Vuonna 1936 hän sai kunniatohtorin arvon New York College of Musicista, ja vuonna 1941 hänestä tuli Franz Liszt -musiikkiakatemian professori. Rajter opetti vuosina 1949–1974 orkesterinjohtoa ja kamarimusiikkia Bratislavan esittävien taiteiden akatemiassa.
Rajter oli vuonna 1943 mukana perustamassa Unkarin radion sinfoniaorkesteria ja toimi Tšekkoslovakian radion sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina Bratislavassa vuosina 1946–1949, sitten uudemman kerran 1968–1977. Hän oli yksi Slovakian filharmonisen orkesterin perustajista ja toimi sen ensimmäisenä kapellimestarina vuosina 1949–1976. Vuonna 1966 Rajter johti orkesterinjohdon mestarikursseja Salzburgin Mozarteumin kesäakatemiassa ja vuonna 1994 Orvietossa.
Rajter oli vuosina 1968–1969 Baselin radion sinfoniaorkesterin pysyvä vieraileva kapellimestari ja sai vuonna 1991 nimityksen Savarian sinfoniaorkesterin elinikäiseksi kunniakapellimestariksi Szombathelyssa. Vuonna 1999 hänet nimitettiin Slovakian filharmonisen orkesterin kunniapääkapellimestariksi ja vuonna 2000 Unkarin taideakatemian kunniajäseneksi.
Säveltäjänä Rajterin tyylin juuret ovat wieniläisessä ja budapestilaisessa sävellyskoulukunnassa (Schmidt, Dohnányi, Béla Bartók, Alexander Albrecht). Kirjassaan 100 slovenských skladateľov ("100 slovakialaista säveltäjää", 1998) Alžbeta Rajterová esittää kuvauksen, jonka mukaan Rajterin tyylille on ominaista omaperäisyys perinteisten sääntöjen puitteissa, laaja näkökulma muodossa ja harmoniassa, keskittyneisyys, rationaalisten ja emotionaalisten elementtien tasapaino sekä humoristisuuden ja lyyrisyyden tuntu. Keskittyneimmäksi ja puhtaimmaksi hän kuvaa Rajterin sävelkieltä tämän myöhemmän uran kamarimusiikkiteoksissa.
Aiheesta muualla

AllMusic: Ludovit Rajter (englanniksi)
Yrjö Kaloniemi

Salpausselän kisojen järjestelyjen johtaja Yrjö Kaloniemi (keskellä) yhdessä presidentti Kekkosen (vas.) ja Hiihtoliiton puheenjohtajan Akseli Kaskelan (oik.) kanssa kutsuvierasaitiossa katsomassa vuoden 1957 kisojen mäkikilpailua.
Yrjö Albert Kaloniemi, vuoteen 1935 Calonius (19. kesäkuuta 1901 Juuka – 18. lokakuuta 1975 Lahti) oli suomalainen voimistelun opettaja ja Suomen Hiihtoliiton puheenjohtaja.
Kaloniemen vanhemmat olivat kruununvouti Johan Matias Calonius ja Ellen Maria Engelberg ja puoliso vuodesta 1931 Siiri Aliina Sundström. Kaloniemi oli nuorena monipuolinen urheilija, joka harrasti useita eri lajeja ja kilpaili niissä piiritasolla. Urheilujärjestötyön hän aloitti Kouvolassa 1924, kun oli mukana perustamassa Kouvolan Urheilijat -seuran hiihto-osastoa ja tuli valituksi sen johtokunnan puheenjohtajaksi. Samana vuonna Kaloniemi ryhtyi työskentelemään Kymenlaakson suojeluskuntapiirin urheiluohjaajana. SVUL:n Kymenlaakson piirin voimisteluneuvojana hän toimi 1926–1934.
Vuonna 1934 Kaloniemi siirtyi Lahteen, jossa hän toimi Lahden lyseon voimistelun, urheilun ja terveysopin lehtorina. Ura järjestötoiminnassa, erityisesti hiihtourheilun parissa, jatkui Lahteen siirtymisen jälkeen. Suomen Hiihtoliiton johtavissa luottamustehtävissä Kaloniemi ehti toimia 27 vuotta, samoin kuin kouluttajana, tuomarina ja suomalaisten kilpahiihtojoukkueiden johtajana, kuten Garmisch-Partenkirchenin, St. Moritzin ja Oslon talviolympialaisissa sekä lukuisten MM-hiihtojen Suomen hiihtojoukkueen johtajana. Kaloniemi työskenteli ajoittain myös urheilutoimittajana ja oli selostamassa urheilukilpailuja. Hän aloitti Suomen Hiihtoliiton vuosikirjan toimittamisen 1930-luvulla ja laati liiton kilpailusäännöt ja hiihtomerkkijärjestelmän perusteet. Opintomatkoja ulkomaille Kaloniemi teki jo 1920-luvulta alkaen ja edusti Suomea useissa hiihdon kansainvälisissä kongresseissa. Hän osallistui aktiivisti Salpausselän kisojen järjestelyihin. Hän toimi vuosina 1941–1942 ja 1956–1961 kisojen järjestelyvastuussa. Hiihdon maailmanmestaruuskisoissa 1958, jotka järjestettiin Lahdessa, hän oli järjestelytoimikunnan puheenjohtaja. Suomen Hiihtoliiton puheenjohtajana Kaloniemi toimi yli kymmenen vuotta, vuodesta 1942 vuoteen 1954, jolloin häntä seurasi tehtävässä Akseli Kaskela.
Urheilun järjestötoiminnan lisäksi hän toimi Lahdessa kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Łambinowice

| Łambinowicen kunta (Gmina Łambinowice) |
| --- | --- |
 Jasienica Dolna‎n kylää
 lippu:  vaakuna
   Kunnan sijainti Nysan piirikunnassa
 Łambinowicen kunta
 Koordinaatit: 50°32′N, 17°33′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Opole
Piirikunta:  Nysa
 – Kunnanjohtaja:  Tomasz Karpiński
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  124 km²
Väkiluku (2020):  7 388
 – Väestötiheys:  60 as./km²
Postinumero:  48-315, 48-316
Suuntanumero(t):  (+48) 77
Rekisterikilpi:  ONY
 
 Verkkosivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Łambinowice on maalaiskunta Nysan piirikunnassa Opolen voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 7 388. Kunnan hallintokeskus on Łambinowicen kylä.
Kunnan kartta
Łambinowicen kunta jakautuu seuraaviin 12 kylään: Bielice, Budzieszowice, Drogoszów, Jasienica Dolna, Lasocice, Łambinowice, Malerzowice Wielkie, Mańkowice, Piątkowice, Sowin, Szadurczyce sekä Wierzbie. Sen pinta-ala on noin 124 neliökilometriä. Tärkeimmät kunnan aluetta halkovat liikenneyhteydet ovat valtatie 45, voivodikunnan tiet 405, 406 ja 407 sekä Opolesta Nysaan kulkeva rautatielinja 287. Łambinowice rajautuu Korfantówin, Niemodlinin, Nysan, Pakosławicen, Skoroszycen ja Tułowicen kuntiin.
Łambinowicen kunnan itä- ja keskiosat sijaitsevat Niemodlinin tasangolla ja sen länsiosat Nysa Kłodzkan jokilaaksossa. Kunnan pinta-alasta noin 68 prosenttia on maatalousmaata ja noin 17 prosenttia metsää.
Łambinowicen kunnan väestö on pienentynyt viimeisten vuosikymmenten aikana; vielä vuonna 1995 väkiluku oli 8 237. Vuoden 2021 joulukuussa 51,4 prosenttia kunnan asukkaista oli naisia ja 48,6 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 15,8 prosenttia, työikäiset 61,9 prosenttia ja eläkeikäiset 22,3 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,3 vuotta. Kunnan työttömyysaste oli vuoden 2020 lopussa 8,2 prosenttia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Łambinowicen kunta Wikimedia Commonsissa
Gmina Wiejska Łambinowice (pdf)  2020. Opolen tilastokeskus. (puolaksi)
Širak

Širak (arm. Շիրակի մարզ) on yksi Armenian maakunnista (marz). Maakunta sijaitsee Armenian luoteisosassa ja lännessä naapurina on Turkki ja pohjoisessa Georgia. Maakunnan pinta-ala on 2 681 neliökilometriä ja asukkaita alueella on 257 242 (2001). Asukkaista miehiä oli 118 021 ja naisia 139 221. Širakin pääkaupunki on Gjumri.
Širakin naapurimaakunnat ovat Lorri idässä ja Aragatsotn etelässä. Lännessä maakunta rajautuu Turkkiin ja pohjoisessa Georgiaan.
Kaupungit ja kunnat

Širakin maakunta muodostuu 119 yhteisöstä (hamaynkner), joista kolme on kaupunkeja ja ne on alla olevassa luettelossa lihavoituina. Loput 116 yhteisöä ovat maalaiskuntia.
| Gjumrin piirikunta | Artikin piirikunta | Maralikin piirikunta | Ašotskin piirikunta | Amasian piirikunta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Akhurik  Akhuryan  Arapi  Arevik  Aygebats  Azatan  Bayandur  Beniamin  Getk  Gharibjanyan  Gjumri  Hatsik  Haykavan  Hovit  Hovuni  Jajur  Jajur kayaranin kits  Jrarat  Kamo  Kaps  Karmrakar  Karnut  Keti  Krašen  Lernut  Marmašen  Mayisyan  Mets Sariar  Musayelyan  Pokrašen  Širak  Vahramaberd  Voskehask  Yerazgavors |  Anušavan  Arevšat  Artik  Geghanist  Getap  Haritš  Haykasar  Hayrenyats  Horom  Hovtašen  Lernakert  Lusakert  Meghrašen  Mets Mantaš  Nahapetavan  Nor Kyank  Panik  Pemzašen  Pokr Mantaš  Saralanj  Saratak  Spandaryan  Tufašen  Vardakar |  Aghin  Ani kayarani  Anipemza  Bagravan  Dzithankov  Dzorakap  Gusanagyugh  Haykadzor  Isahakyan  Jrapi  Karaberd  Lanjik  Lusaghbyur  Maralik  Sarakap  Sarnaghbyur  Širakavan |  Arpeni  Ašotsk  Bašgyugh  Bavra  Dzorašen  Ghazantši  Goghovit  Hartašen  Kakavasar  Karmravan  Krasar  Lernagyugh  Mets Sepasar  Musayelyan  Pokr Sariar  Pokr Sepasar  Salut  Saragyugh  Sarapat  Sizavet  Tavšut  Torosgyugh  Tsoghamarg  Vardaghbyur  Zuygaghbyur |  Aghvorik  Alvar  Amasia  Ardenis  Aregnadem  Bandivan  Berdašen  Garnaritš  Gtašen  Gyullibulagh  Hoghmik  Hovtun  Jradzor  Meghrašat  Šaghik  Tsaghkut  Voghji  Zarišat  Zorakert |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Armeniapedian artikkeli maakunnasta (englanniksi)
Armenian maakunnat
Aragatsotn
Ararat
Armavir
Geghark'unik'
Kotajk'
Lorri
Širak
Sjunik'
Tavuš
Vajots' Dzor
Jerevan
Zoltán Fábri

Zoltán Fábry
Zoltán Fábrin hautakivi.
Zoltán Fábri (15. lokakuuta 1917 – 23. elokuuta 1994) oli unkarilainen teatteri- ja elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Maailmansotien välisenä aikana hän opiskeli monipuolisesti taiteita, ohjasi teatterissa ja kuvitti kirjoja. Vuodesta 1947 hän oli Unkarin kansallisteatterin pääohjaaja. 1950-luvulta alkaen hän ohjasi elokuvia ja oli yksi Unkarin elokuvateollisuuden uranuurtajista.
Zoltán Fábri nousi kansainväliseen maineeseen Romeo ja Julia -tarinallaan Pieni karuselli (Körhinta, 1955). Sitä seurasi tragikomedia Professori Hannibal (Hannibál tanár úr, 1956). Fábrin arvostetuimpiin elokuviin  kuuluu myös Dezsö Kosztolányin romaaniin perustuva Rakas Anna (Édes Anna, 1958).
Vuonna 1968 Fábrin amerikkalais-unkarilainen yhteistyöelokuva Koulupoikia oli parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-ehdokkaana.
Aiheesta muualla

Zoltán Fábri Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yrjö Karppanen

Yrjö H. Karppanen
Yrjö Heikki Karppanen (ven. Юрий Генрихович Карпанен, Juri Genrihovitš Karpanen; 14. kesäkuuta 1896 Helsinki – 27. marraskuuta 1937 Leningrad) oli Neuvostoliitossa vaikuttanut suomalainen toimittaja.
Karppanen syntyi kauppiaan perheeseen. Hän kävi seitsemän luokkaa lyseota, työskenteli piirtäjänä ja sai vuonna 1917 paikan Helsingin miliisistä. Suomen sisällissodan aikana hän työskenteli toimittajana Turussa ilmestyneessä Sosialisti-lehdessä. Sisällissodan jälkeen Karppanen vangittiin Porvoossa, mutta hän pääsi pakenemaan vankileiriltä Ruotsiin. Vuonna 1920 Karppanen pyrki Suomen kautta Venäjälle, mutta hänet vangittiin Karjalankannaksella. Yleisen armahduksen jälkeen Karppanen palasi Ruotsiin, jossa hän toimi Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan adjundanttina salanimellä Korpela. Kesällä 1919 Karppanen laati suunnitelman Pohjois-Suomessa totetettavasta vallankumouksesta, joka tehtäisiin punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan tukemana.
Karppanen karkotettiin Ruotsista vuonna 1921. Siirryttyään Neuvostoliittoon hän työskenteli Soihtu ja Kipinä -lehtien toimittajana
 ja myöhemmin NKP(b):n Leningradin aluekomitean ohjaajana. Karppanen pidätettiin lokakuussa 1937 ja tuomittiin kuolemaan vakoojana.
Y. S. Rajasekhara Reddy

| Y>  S. Rajasekhara Reddy |
| --- | --- |

Andhra Pradeshin 14. pääministeri
 14. toukokuuta 2004 – 2. syyskuuta 2009  
Edeltäjä:  N. Chandrababu Naidu
Seuraaja:  Konijeti Rosaiah
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1949 Pulivendula
Kuollut: 2. syyskuuta 2009 (60 vuotta)
Lapset:  Y. S. Jaganmohan Reddy Y. S. Sharmila
Tiedot
Puolue:  Intian kongressipuolue
Y. S. Rajasekhara Reddy (tunnetaan nimikirjaimilla YSR; 8. heinäkuuta 1949 – 2. syyskuuta 2009) oli intialainen poliitikko, joka toimi Andhra Pradeshin osavaltion pääministerinä vuodesta 2004 kuolemaansa saakka. Hänen poliittinen uransa alkoi vuonna 1978, jonka jälkeen hänet äänestettiin neljästi Andhra Pradeshin lainsäädäntökokoukseen ja neljästi maansa parlamentin alahuoneeseen.
Poliitikkona hän pyrki vaikuttamaan erityisesti kastittomien, naisten ja nuorten asemaan. Maanviljelijöiden asiat ja ongelmat olivat myös hänen huomionsa keskipisteessä. Hän johti pitkiä marsseja sekä nälkälakkoja tuodakseen esille yhteiskunnan ongelmia. Kastittomille kristityille hän pyrki turvaamaan samat oikeudet kuin kastittomille hinduille.
Hänen kuolemakseen koitui lento-onnettomuus, joka tapahtui häntä kuljettaneelle helikopterille 2. syyskuuta 2009. Kyseisessä lentoturmassa kuoli myös neljä muuta koneessa ollutta. Vuonna 2010 hänen kunniakseen nimettiin YSR:n piirikunta.
Perhetausta

Y. S. Rajasekhara Reddy syntyi erittäin uskonnolliseen protestanttiseen kristittyyn perheeseen. Hänellä oli kaksi lasta, Andhra Pradeshin pääministeri Y. S. Jaganmohan Reddy ja politiikassa vaikuttava tytär Y. S. Sharmila. Hänen isänsä oli poliitikko Y. S. Raja Reddy, joka murhattiin vuonna 1998 pommi-iskussa. Vuonna 2019 YSR:n sukua pidetään Andhra Pradeshin toiseksi mahtavimpana poliittisena dynastiana.