stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Firma (vuoden 2012 televisiosarja)

| Firma> The Firm |
| --- | --- |
Luoja(t):  Lukas Reiter
Pääosissa:  Josh Lucas Molly Parker Callum Keith Rennie Juliette Lewis Natasha Calis
Alkuperämaa:  Kanada Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Global NBC AXN
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  22
Tuotanto
Käsikirjoittaja(t):  Alyson Feltes Peter Noah David Feige William Rotko Vincent Angell Jonathan Shapiro Lukas Reiter Jamie Gorenberg Ben Lee Katie Swain Andrew Matisziw
Tuotantoyhtiö(t):  Entertainment One Sony Pictures Television Paramount Pictures Lukas Reiter Productions AXN Original Productions Shaw Media
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Firma on John Grishamin samannimiseen kirjaan perustuva kanadalais-yhdysvaltalainen draamasarja.
Näyttelijät

Josh Lucas,
Molly Parker,
Callum Keith Rennie,
Juliette Lewis.
Aiheesta muualla

Firma Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Firm (2012 TV series)
Käännös suomeksi
Ooppera Skaala

Ooppera Skaala on vuonna 1996 perustettu nykyoopperaan keskittynyt ammattilaisryhmä.
Historia

Ooppera Skaala perustettiin vuonna 1996 edistämään ja kehittämään oopperatoimintaa keskeisimpänä toimintamuotonaan korkeatasoisten ja valtavirrasta poikkeavien oopperoiden tuottaminen. Toimintansa aikana Skaala on tuottanut ja valmistanut yhteensä 23 kantaesitystä, joista kotimaisia kantaesityksiä on ollut 17. Skaala on esittänyt pääasiassa Helsingissä, mutta myös muualla Suomessa. Skaala on vieraillut mm. Turussa, Lainsuojattomat -festivaalilla Porissa, Joensuun Musiikkitalvessa, Tampere Biennalessa, Jämsässä, Jyväskylän Loiskis -lastenfestivaalilla, Keuruulla, Suolahdessa, Saarijärvellä ja Viitasaarella. Ulkomailla Skaala on esiintynyt Torontossa, Vilnassa ja Manchesterissa.
Ooppera Skaala sai vuonna 1998 Nuoren taiteen Suomi -palkinnon.
Musiikki- ja muu kulttuuriyleisö on löytänyt Ooppera Skaalan, mutta ryhmä on tavoittanut myös uuden, perinteisestä oopperayleisöstä poikkeavan yleisön, kuten lapset ja nuoret aikuiset. Paitsi omia jäseniään, Ooppera Skaala työllistää huomattavan paljon vierailijoita. Ooppera Skaala toimii aktiivisesti yhteistyössä suomalaisten muiden taidelaitosten, esittävien ryhmien sekä musiikki- ja teatterifestivaalien kanssa.
Ooppera Skaala osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun 2015 kappaleella Heart of Light ja sijoittui kilpailun kolmanneksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ooppera Skaalan kotisivu
Langley (Virginia)

| Langley |
| --- | --- |
 Koordinaatit: 38°56′N, 77°9′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Virginia
Piirikunta:  Fairfaxin piirikunta
Aikavyöhyke:  UTC-5 (kesäaika UTC-4)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Langley on väestönlaskennallinen asuinpaikka ja kunnallishallinnoton alue Fairfaxin piirikunnassa Yhdysvalloissa. Paikkakunnalla sijaitsee Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun (CIA) päämaja, joten Langley’ta käytetään erityisesti englannissa eufemismina CIA:lle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Langley (Virginia) Wikimedia Commonsissa
FIRE-liike

FIRE (engl. Financial independence, retire early; suom. Taloudellinen riippumattomuus, eläkkeelle aikaisin) on Yhdysvalloista lähtöisin oleva liike, jonka kannattajat pyrkivät taloudelliseen riippumattomuuteen ja eläköitymiseen tavallista nopeammin, jotta työssäkäynti ei olisi pakollista. FIRE-liikkeen kannattajaa kutsutaan firettäjäksi ja elämäntapaa firettämiseksi. Firettäjien tavoitteet ja aikataulut voivat olla erilaisia. Firettäjät ovat usein milleniaaleja.
Firettäjät voivat sijoittaa tai laittaa säästöön jopa 50–70 prosenttia kuukausittaisista tuloistaan. Äärimmilleen viety firettäminen voi olla askeettinen elämäntapa.
FIRE-liikettä on pidetty vastareaktiona globaalille työelämän murrokselle ja taloudelliselle epävarmuudelle.
Yleisyys

Suomessa vuonna 2019 yli puolet yli 18–25-vuotiaista nuorista kertoi tavoittelevansa taloudellista riippumattomuutta.
Variaatiot

FILE - Financial Independence, Live Early
Pascal-Firmin Ndimira

Pascal-Firmin Ndimira vuonna 1996.
Pascal-Firmin Ndimira (s. 9. huhtikuuta 1956) toimi Burundin pääministerinä 31. heinäkuuta 1996 – 12. kesäkuuta 1998 asti, jolloin virka lakkautettiin.
Ndimira on etninen hutu kotoisin Ngozin maakunnasta, ja on Union for National Progress (UPRONA) -puolueen jäsen. Hän on syntynyt Muyingassa.
Käännös suomeksi
Burundin pääministeri

Burundin pääministeri on Burundin hallituksen johtaja. Vuonna 2018 hyväksytyn perustuslain mukaan presidentti nimittää ja parlamentin ylä- ja alahuone hyväksyvät pääministeriehdokkaan erillisissä äänestyksissä. Sitten pääministeri ehdottaa hallituksen muita ministereitä, jotka presidentti nimittää. Perustuslaissa on ohjeita hallituksen etnisestä kookoonpanosta. Pääministerin erotessa koko hallitus eroaa. Pääministerin on oltava syntyperäinen Burundin kansalainen. Sekä presidentti että pääministeri voivat antaa asetuksia, joiden toimeenpanosta pääministeri vastaa yhdessä muiden ministerien kanssa.
Luettelo pääministereistä

| No | Kuva | Nimi (elinvuodet) | Vallassa | Etninen ryhmä | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Albin Nyamoya (1924–2001) | 1972–1973 | Tutsi | UPRONA |
Ei pääministeriä (5.6. 1973 – 12.11. 1976)
| 2 |  | Édouard Nzambimana (1945–2015) | 1976–1978 | Tutsi | UPRONA |
Ei pääministeriä (13.10. 1978 – 19.10. 1988)
| 3 |  | Adrien Sibomana (s. 1953) | 1988–1993 | Hutu | UPRONA |
| 4 |  | Sylvie Kinigi (s. 1953) | 1993–1994 | Tutsi | UPRONA |
| 5 |  | Anatole Kanyenkiko (s. 1952) | 1994–1995 | Tutsi | UPRONA |
| 6 |  | Antoine Nduwayo (s. 1942) | 1995–1996 | Tutsi | UPRONA |
| 7 |  | Pascal-Firmin Ndimira (s. 1956) | 1996–1998 | Hutu | UPRONA |
Ei pääministeriä (12.6. 1998 – 23.6. 2020)
| 8 |  | Alain-Guillaume Bunyoni (s. 1972) | 2020–2022 | Hutu | CNDD–FDD |
| 9 |  | Gervais Ndirakobuca (s. 1970) | 7. syyskuuta 2022 alkaen | Hutu | CNDD–FDD |
Kierikin voimalaitos

| Kierikin voimalaitos |
| --- | --- |
 Kierikin voimalaitoksen tulvaluukut.
Tyyppi:  vesivoimalaitos
Teho:  37,5 MW
Tuotanto:  160 GWh vuodessa
Pudotuskorkeus:  18,2 m
Omistaja:  Pohjolan Voima
Sijainti:  Yli-Ii, Oulu
Koordinaatit:  65°21′27″N, 026°02′16″E
Kierikin voimalaitos on Pohjolan Voima Oy:n omistama vesivoimalaitos Iijoessa, Oulussa, Yli-Iin suuralueella. Joen suulta laskien Kierikki on kolmas voimala. Vuonna 1965 valmistuneen voimalaitoksen putouskorkeus on 18,2 metriä. Laitoksessa on kaksi Kaplan-turbiinia ja kaksi 24 MVA:n generaattoria. Sen teho on 37,5 MW ja vuosituotanto 160 GWh. Voimalaitos on peruskorjattu vuosina 2005–2007. Voimalaitoksen arkkitehtisuunnitelmat on tehnyt arkkitehti Uki Heikkinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kierikin voimalaitos Wikimedia Commonsissa
Haapakosken voimalaitos

| Haapakosken voimalaitos |
| --- | --- |
 Haapakosken voimalaitos
Tyyppi:  vesivoimalaitos
Teho:  32,6 MW
Tuotanto:  130 GWh vuodessa
Pudotuskorkeus:  16
Omistaja:  Pohjolan Voima
Perustaja:  Pohjolan Voima
Sijainti:  Pahkala, Oulu
Koordinaatit:  65°19′46″N, 026°12′17″E
Haapakosken voimalaitos on Pohjolan Voima Oy:n omistama vesivoimalaitos Oulussa, Yli-Iin suuralueella, Pahkalan kaupunginosassa. Haapakoski on Iijoen alajuoksun voimalaitoksista ylimpänä, ja joen suulta laskien viides.
Voimalaitoksen arkkitehtisuunnittelun on tehnyt arkkitehti Uki Heikkinen 1961. Vuonna 1963 valmistuneen voimalan pudotuskorkeus on 16 metriä. Laitoksessa on kaksi Kaplan-turbiinia ja kaksi 24 MVA:n generaattoria. Vuosina 2007–2009 peruskorjatun voimalaitoksen sähköteho on 32,6 MW ja vuosituotanto 130 GWh.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haapakosken voimalaitos Wikimedia Commonsissa
Maalismaan voimalaitos

| Maalismaan voimalaitos |
| --- | --- |
 Voimala kesällä 2013.
Tyyppi:  vesivoimalaitos
Teho:  38,6 MW
Tuotanto:  180 GWh vuodessa
Pudotuskorkeus:  18,3 m
Omistaja:  Pohjolan Voima
Sijainti:  Yli-Ii, Oulu
Koordinaatit:  65°18′39″N, 025°41′36″E
Maalismaan voimalaitos on Pohjolan Voima Oy:n omistama vesivoimalaitos Oulussa, Yli-Iin suuralueella. Iijoen suulta laskien Maalismaa on toinen voimala. Sen koneasema sijoitettiin aiemmista Iijoen voimalaitoksista poiketen noin puolen kilometrin päähän uomasta. Veden johtamista varten rakennettiin pitkähkö yläkanava. Yläkanavan alitse on rakennettu tunneli, jossa virtaa Nauruanoja niminen pieni joki.
Vuonna 1967 valmistuneen voimalan putouskorkeus on 18 metriä. Laitoksessa on kaksi Kaplan-turbiinia ja kaksi 24 MVA:n generaattoria. Voimalan teho on 38,6 MW ja vuosituotanto 180 GWh. Voimalaitos on peruskorjattu vuosina 2009–2011. Voimalaitoksen arkkitehtuurin on suunnitellut arkkitehti Uki Heikkinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maalismaan voimalaitos Wikimedia Commonsissa
DuckTales (videopeli)

| DuckTales |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Capcom WayForward Technologies (Remastered)
Julkaisija:  Capcom Disney Interactive (Remastered)
Tuottaja:  Tokuro Fujiwara Rey Jimenez (Remastered)
Suunnittelija:  Yoshinori Takenaka
Taiteilija:  Keiji Inafune Naoya Tomita Hironori Matsumara Miki Kijima
Säveltäjä:  Hiroshige Tonomura Jake Kaufman (Remastered)
Julkaistu:  NESNA 14. syyskuuta 1989JP 26. tammikuuta 1990EU 14. joulukuuta 1990 Game BoyJP 21. syyskuuta 1990NA marraskuu 1990EU 1991 Remastered 13. elokuuta 2013
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  NES, Game Boy Remastered: PlayStation Network, Xbox Live Arcade, Wii U (eShop), Steam
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
DuckTales on Capcomin kehittämä ja vuonna 1989 julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu Nintendo Entertainment Systemille ja Game Boylle. Peli perustuu Disneyn Ankronikka-piirrossarjaan. Pelissä seikkaillaan Roope Ankalla, jonka täytyy kerätä aarteita ympäri maailman (ja Kuun) tullakseen maailman rikkaimmaksi ankaksi.
DuckTales on NES-aikakauden tunnetuimpia ja menestyneimpiä pelejä. Se on hyvä esimerkki Capcomin 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa kehittämistä peleistä, joihin kuuluu myös Mega Man -sarja. Pelissä onkin paljon yhtäläisyyksiä NES:ille julkaistuihin Mega Man -peleihin: tarttuva musiikki, kirkkaat ja värikkäät grafiikat, tiukka pelikontrolli yhdistettynä mielenkiintoiseen pelidynamiikkaan (kuten Roopen kävelykepin käyttäminen sekä aseena, työkaluna että kengurukeppinä) ja epälineaarinen pelattavuus.
Juoni

Seuraava juonipaljastus on otettu vuonna 2013 julkaistusta DuckTales: Remastered -pelistä. Karhukopla on tunkeutunut Roopen rahasäiliöön. Roope pelastaa Tupun, Hupun ja Lupun Karhukoplan kynsistä ja voittaa Kovanaaman kaksintaistelussa. Kovanaama katsoi taulua, josta löytyy salainen aarrekartta. Roope lähtee etsimään aarteita, aina Amazonin sademetsistä kuuhun asti. Hänen löydettyään kaikki aarteet, Kulta-Into Pii tunkeutuu rahasäiliöön Karhukoplan kanssa varastamaan aarteet. Milla Magia ilmestyy paikalle ja paljastaa Roopelle, että oli myynyt taulun Roopelle valeasussaan ja näin ollen antoi Roopen etsiä aarteet. Milla pyytää Roopelta, että tämä antaisi ensilantin hänelle, mistä Roope jyrkästi kieltäytyy. Milla varastaa Roopen aarteet ja ankanpojat. Milla vapauttaa ankanpojat sillä ehdolla, että Roope tuo ensilantin. Kulta-Into Pii ja Roope liittoutuvat ja suuntavat kohti Vesuviuksen vuorta. Kulta-Into Pii varastaa Roopen ensilantin, paljastuen olleensa Millan liittolainen koko ajan. Milla halusi alun perin Roopen Vesuviukselle, jossa tämä herättää aarteiden avulla Drake Von Vladstonen eli Dracula Ankan. Roope onnistuu voittamaan Dracula Ankan ja saamaan ensilantin takaisin. Kun Roope palaa ankanpoikien kanssa Ankkalinnaan, Milla, Karhukopla ja Kulta-Into Pii vangitaan.
Juoni > Suomenkieliset äänet:

| Suomeksi: | Hahmot: |
| --- | --- |
Pekka Autiovuori: Roope Ankka
Rinna Paatso: Tupu, Hupu ja Lupu
Rosita Romström: Tepa
Katja Aakkula: Selma Taateli
Juha Varis: Ankenström
Markus Niemi: Heimo Huima
Antti Pääkkönen: Pelle Peloton
Markus Blom: Bubba
Vesa Vierikko: Turboankka
Pertti Koivula: Kulta-Into Pii
Karolina Blom: Milla Magia
Markus Bäckman: Dracula Ankka
Juha Paananen: Karhukopla
Arto Nieminen: Karhukopla
Joonathan Kettunen: Karhukopla
Saana Pesonen: Karhukopla
Jatko-osat ja muut versiot

Vuonna 1993 DuckTalesia seurasi jatko-osa, DuckTales 2. Se ei kuitenkaan saavuttanut samanlaista menestystä kuin edeltäjänsä, koska tuohon aikaan kuluttajat käänsivät jo huomionsa Super NES:iin. Monet 1980-luvun ja 1990-luvun alun vannoutuneet NES-pelaajat eivät olleet edes tietoisia DuckTalesin jatko-osasta.lähde?
DuckTalesin ranskalainen NES-versio tunnetaan nimellä La Bande à Picsou, joka johtuu samannimisen piirrossarjan saamasta suosiosta. DuckTalesin japanilainen Famicom-versio tunnetaan puolestaan nimellä Wanpaku Duck Yume Bouken (kirjaimellisesti ”Tuhmien Ankkojen uniseikkailu”).
Myöhemmin DuckTales käännettiin myös alkuperäiselle Game Boylle. Tässä versiossa on samanlainen pelattavuus, musiikki ja kentät, vaikka tekniikassa, äänissä ja grafiikoissa onkin eroavaisuuksia.
Huhtikuussa 2017 peli julkaistiin Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle osana The Disney Afternoon Collection -kokoelmaa.
Jatko-osat ja muut versiot > DuckTales: Remastered

DuckTales: Remastered on WayForward Technologiesin kehittämä paranneltu versio alkuperäisestä DuckTales-pelistä. Peli julkaistiin ladattavaksi PlayStation Storessa (PlayStation 3), Xbox Live Marketplacessa (Xbox 360), Nintendo eShopissa (Wii U) ja Steamissä elokuussa 2013. 12. marraskuuta 2013 peli julkaistiin levyllisenä edellä mainituille PlayStation 3-, Xbox 360- ja Wii U -konsoleille.
Aiheesta muualla

DuckTales MobyGamesissa (englanniksi)
Kuvakaappaus pelin NES-version Himalayas-tasosta.
DuckTales Remasterediä pääsi pelailemaan E3 messuilla vuonna 2013
Primal Scream

| Primal Scream |
| --- | --- |
 Primal Scream
Tiedot
Toiminnassa:  1984–
Tyylilaji:  pop, elektroninen musiikki, tekno, psykedeelinen rock, acid house, rock and roll, punk, noise, funk, soul, gospel, country, kokeellinen rock
Kotipaikka:   Glasgow, Skotlanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Bobby Gillespie – laulu, Simone Marie Butler – basso, Darrin Mooney – rummut
Entiset jäsenet:  Gary ”Mani” Mounfield, Andrew Innes, Robert ”Throb” Young
Levy-yhtiö:  Columbia Records   Creation Records  
Aiheesta muualla
primalscream.net
Infobox OKNimi-testi OK: 
Primal Scream on skotlantilainen, Glasgow'ssa 1980-luvun alussa perustettu rockyhtye, joka on urallaan kokeillut monia erilaisia musiikkityylejä. Yhtyeen ainoa pysyvä elementti on ollut solisti ja perustajajäsen Bobby Gillespie, joka tunnetaan myös The Jesus and Mary Chain -yhtyeen entisenä rumpalina. Primal Scream on tunnettu kyvystään yhdistellä eri musiikkityylejä, kuten psykedeelistä rockia, elektronista musiikkia ja garage rockia.
Yhtyeen läpimurtoalbumi Screamadelica (1991) yhdisti rockin ja acid house -vaikutteet, ja siitä tuli yksi 1990-luvun merkittävimmistä brittiläisistä albumeista. Albumi voitti Mercury Music Prize -palkinnon ja teki yhtyeestä kansainvälisesti tunnetun. Primal Scream on esiintynyt Suomessa viimeksi vuonna 2011 The Circus -yökerhossa Helsingissä. Seitsenhenkinen kokoonpano esitti tuolloin Screamadelican kokonaisuudessaan.
Primal Screamin ura > Yhtyeen perustaminen

Primal Scream sai alkunsa vuonna 1982, kun laulaja Bobby Gillespie ja koulukaveri Jim Beattie alkoivat tehdä musiikkia yhdessä. Gillespie soitti samoihin aikoihin rumpuja The Jesus and Mary Chain -yhtyeessä. Primal Screamiin liittyi pian basisti Robert ”Throb” Young, kitaristi Stuart May, rumpali Tom McGurk ja perkussionisti Martin St. John. Heidän päävaikutteensa oli tuolloin Byrdsin heleä folk/rock, joka kiinnosti myös toista Gillespien koulutoveria, Alan McGeeä. McGee oli juuri perustanut Creation Records -levy-yhtiön, ja hän kiinnitti bändin levy-yhtiölleen. Primal Screamin ensimmäinen single ”All Fall Down” / ”It Happens” julkaistiin vuonna 1985. Pian tämän jälkeen Andrew Innes liittyi bändiin toiseksi kitaristiksi.
Primal Scream suosio brittinuorten keskuudessa herätti myös Warner Brosin kiinnostuksen. 1980-luvulla suuret levy-yhtiöt, kuten Warner, alkoivat toimia jakelijoina pienemmille yhtiöille pitääkseen silmällä kasvavaa vaihtoehtorock-skenen kehitystä. Warnerin alamerkki Elevation julkaisi yhtyeen albumin Sonic Flower Groove vuonna 1987. Albumilla oli selkeästi kuultavissa 1960-luvun pop-vaikutteita. Yhtye mainitsi haastatteluissa esikuvakseen 1960-luvun yhtyeet kuten The Seedsin, 13th Floor Elevatorsin ja The Byrdsin.
Shindig lehden haastattelussa vuonna 2024 Bobby Gillespie kertoi: ”Meillä oli 60-luvun vaikutteita, mutta emme halunneet olla yksi niistä bändeistä, jotka yrittävät saada kaiken kuulostamaan 60-luvulta. Halusimme tuoda mukaan myös jotain 80-luvulta.” Levyä seurasi vuonna 1989 julkaistu yhtyeen nimeä kantanut suoraviivainen glam rock -albumi Primal Scream. Tämän jälkeen Creation levy-yhtiö julkaisi Primal Screamin ”Ivy Ivy Ivy” -singlen. Molemmat levyt saivat ristiriitaisen vastaanoton mediassa.
Primal Screamin ura > Screamadelica

1980-luvun lopulla Britannian underground-musiikkia hallitsivat acid house ja tekno. Primal Scream lumoutui uudesta tanssimusiikista ja pyysi tuottaja Andrew Weatherallia miksaamaan yhtyeen musiikkia. Weatherall muokkasi yhtyeen äänityksiä täysin uusiksi. Sen seurauksena yhtyeen uudesta ”Loaded”-kappaleesta tuli  hitti – sen katsottiin mediassa tuoneen rock’n’rollin tanssilattialle ja tanssimusiikin rockpiireihin. Kun ”Loaded” nousi hitiksi, yhtye siirrettiin toiseen Warnerin alayhtiöön, New Yorkin Sire Recordsiin, joka vastasi sen levityksestä Yhdysvalloissa. Seurasi raskas kiertuejakso, joka oli välttämätön uran kehityksen kannalta. Yhtye kiersi Isoa-Britanniaa kasvavan suosion saattelemana.
Kolmatta albumiaan, Screamadelica, varten Primal Scream työskenteli Weatherallin ja Hugo Nicholsonin kanssa, jotka käytännössä loivat uuden albumin soundin, Mukaan saatiin myös entinen Rolling Stones -tuottaja Jimmy Miller. Lopputuloksena oli yhdistelmä tanssimusiikkia, dubia, teknoa, acid housea, poppia ja rockia. Yhtyeen omien sävellysten lisäksi albumilla oli cover-versio Roky Ericksonin säveltämästä 13th Floor Elevators -yhtyeen kappaleesta ”Slip Inside This House”. Albumi julkaistiin keväällä 1991, ja se merkitsi käännekohtaa yhtyeen uralla. Albumi rikkoi musiikillisia rajoja ja sen katsottiin tuoneen teknoa ja housea valtavirtaan. Levy teki Primal Screamista kansainvälisen sensaation. Screamadelica oli valtava kaupallinen menestys, ja se voitti vuoden 1992 Mercury Music Prize -palkinnon.
Diskografia > Studioalbumit

Sonic Flower Groove (1987)
Primal Scream (1989)
Screamadelica (1991)
Give Out But Don't Give Up (1994)
Vanishing Point (1997)
XTRMNTR (2000)
Evil Heat (2002)
Riot City Blues (2006)
Beautiful Future (2008)
More Light (2013)
Chaosmosis (2016)
Come Ahead (2024)
Diskografia > Kokoelmat ja re-mixit

Echo Dek (re-mix) (1997)
Dirty Hits (kokoelma) (2003)
Shoot Speed - More Dirty Hits (kokoelma) (2004)
Live In Japan (2004)
Maximum Rock'n'Roll: The Singles (2019)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Primal Scream Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto
Primal Screamin johtohahmo, laulaja Bobby Gillespie vuonna 2009.
Sauvojen lähetti

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Sauvojen lähetti
Sauvojen lähetti on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortin kuvassa lähetti seisoo yksin keskellä aavikkoa. Hänen tunikassaan on kuvattuna salamandereita, mytologisia olentoja, jotka liitetään tuleen ja muodonmuutokseen.
Kierikkikeskus

| Kierikkikeskus |
| --- | --- |
 Kierikkikeskus kesällä 2008
Osoite:  Pahkalantie 447 91200 Yli-Ii
Sijainti:  Kierikki, Yli-Ii, Oulu
Koordinaatit:  65°21′38″N, 025°56′53″E
Valmistumisvuosi:  2001
Suunnittelija:  Reijo Jallinoja
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  hirsi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kierikki on Oulussa, Yli-Iin suuralueella, Yli-Iin kaupunginosassa, Kierikin kylässä Iijoen varrella sijaitseva arkeologinen esihistoria- ja kulttuurimatkailukeskus. Se sijaitsee yhdystien 8540 varrella, noin viiden kilometrin päästä Yli-Iin keskuksesta Pudasjärvelle päin. Oulun kaupungin keskustasta on matkaa noin 60 kilometriä.
Matkailukeskus on aloittanut toimintansa vuonna 2001. Päärakennus on maailman suurimpia hirsirakennuksia. Rakennuksen suunnittelusta järjestettiin yleinen arkkitehtuurikilpailu vuonna 1999. Kilpailun voittaja professori arkkitehti Reijo Jallinoja on suunnitellut rakennuksen. Päärakennuksen sisällä toimii arkeologinen näyttely. Keskuksen lähistöllä sijaitsee kivikautinen kylä, jossa on nähtävillä kylässä sijainneita kymmeniä talonpohjia 6 000 vuoden takaa sekä ansapolku.
Päärakennuksessa on ravintola, lahjatavaraliike, kokoustilat ja auditorio. Noin 50 metrin päässä päärakennusta vastapäätä sijaitsee Kierikki Hotelli.
Kierikkikeskus on saanut Europa Nostran palkinnon vuonna 2002.
Kivikautinen asumus.
Kivikautisen asumuksen katto.
Kivikautinen asumus sisältä.
Ruuhia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kierikkikeskus Wikimedia Commonsissa
Kierikkikeskuksen kotisivut
Maalismaa, Elli: Kierikin puolustusrintama pitää! SAFA -blogi. 20.3.2018. Viitattu 29.7.2018.
Oulun nähtävyydet
| --- | --- |
Puistot ja nähtävyydet:  Franzénin puisto  Heinätorin puisto  Hollihaan puisto  Hautausmaa  Mannerheimin puisto  Hupisaaret  Kasvitieteellinen puutarha  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Markkuun ryhmäpuutarha  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Hautausmaa  Äimäraution siirtolapuutarha 
Museot:  Automuseo  Kierikkikeskus  Merimiehenkotimuseo  Sahamuseo  Pohjois-Pohjanmaan museo  Taidemuseo  Turkansaaren ulkomuseo 
Rakennukset ja alueet:  Kauppahalli  Kauppatori  Kaupungintalo  Kaupunginteatteri  Maikkulan kartano  Nallikari  Nuijamiesten lava  Pikisaari  Rotuaari  Tietomaa  Tuiran sillat  Tuomiokirkko  Vesaisenlinna  Villa Hannala  Ylikiimingin kirkko 
Patsaat ja veistokset:  Frans Mikael Franzénin patsas  Futura – Tuntematon  Inhimillisen kosketuksen ja teknologian vuorovaikutus  Kalasääski ja lohi  Kevätmyrskyä  Pallautuneet  Pohjan neito  Polskis  Ruutuvihko  Siivet  Toripolliisi  Tuirasta Ruijan rannoille  Valaistuksen tie 
Oulun historia
| --- | --- |
Oulun palot:  v. 1652 palo  v. 1655 palo  v. 1705 palot  v. 1715 palo  v. 1773 palo  v. 1822 palo  v. 1882 palo 
Merenkulku:  Fregatti Toivo  Hailuotolaiva  Kiikelin hylky  Laitakarin hylky  Hinaaja Oulu II  Sophia Marian hylky 
Teollisuuden historia:  Aittokoski Oy  Katri Antell  Merijal  Oulu Oy  Pateniemen saha  Tervahovi  Toppila Oy  Toppilan Mallasjuomatehdas  Typpi Oy  Ab Uleå Oy  Veljekset Åström 
Kuntaliitokset:  1965: Oulujoen kunta  2009: Ylikiimingin kunta  2013:  Haukiputaan kunta  Kiimingin kunta  Oulunsalon kunta  Yli-Iin kunta 
Katso myös:  Kierikkikeskus  Latokankaan kivikautinen asuinalue  Oulun kasarmi  Oulun kristalliyö  Oulun linna  Oulun valtaus  Pikku-Berliini  Rekikylän kivikautinen asuinpaikka  Typpi Oy:n räjähdysturma  Ylikiimingin seurakunta 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kierikkikeskus (Q11871304)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: nähtävyys, rakennus, museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Oulu
sijainti: Yli-Ii
katuosoite: Pahkalantie 447 A, 91200 Yli-Ii
koordinaatit: 65°21′38″N 25°56′53″E﻿ / ﻿65.3606°N 25.9481°E﻿ / 65.3606; 25.9481