stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan jalkapallomaajoukkue
Ranskan MM-kilpailuiden historiaa

Ranska osallistui jo ensimmäisiin maailmanmestaruuskilpailuihin 1930. Se saavutti pronssia Ruotsin MM-kilpailuissa 1958. Hävittyään välieräottelussa Brasilialle se voitti pronssiottelussa Saksan 6–3. Just Fontaine teki turnauksessa ennätykselliset 13 maalia. Espanjan MM-kilpailuissa 1982 Ranska sijoittui neljänneksi hävittyään välierässä Saksalle ja pronssiottelussa Puolalle. Meksikon MM-kilpailuissa 1986 Ranska saavutti pronssia. Se hävisi välierässä jälleen Saksalle, mutta kukisti pronssiottelussa Belgian.
Joukkueen taso on ailahdellut arvoturnausten välillä kovasti. Joukkue esimerkiksi jäi ulos kaksista peräkkäisistä MM-kilpailuista vuosina 1990 ja 1994, mutta nousi maailmanmestariksi kotikilpailuissaan 1998, jolloin sen ei tarvinnut käydä läpi karsintavaihetta. Tuolloin välierässä kaatui Kroatia ja finaalissa Brasilia, joka oli neljä vuotta aiemmin juhlinut mestaruutta. Hallitsevana maailman- ja euroopanmestarina Ranska lähti vuoden 2002 MM-kilpailuihin ennakkosuosikkina, mutta ei tehnyt turnauksessa maaliakaan ja jäi alkulohkoon. Vuoden  2006 MM-kisoissa joukkue otti alkulohkossa tasapelit Sveitsiä ja Etelä-Koreaa vastaan. Vasta voitto Togosta sinetöi joukkueen pääsyn pudotuspeleihin. Seuraavissa otteluissa joukkue paransikin otteitaan ja voitti peräjälkeen Espanjan, Brasilian ja Portugalin. Finaalissa Italiaa vastaan Ranska aloitti maalinteon, kun joukkueen kapteeni Zinedine Zidane potkaisi rangaistuspotkun ohi Gianluigi Buffonin. Myöhemmin Italian Marco Materazzi kuitenkin tasoitti pelin, jonka jälkeen mentiin jatkoajalle. Sen aikana Zidane puski Materrazzia rintaan ja ansaitsi teostaan punaisen kortin. Ranska joutui pelaamaan loppuottelun alivoimalla ja hävisi lopulta rangaistuspotkukilpailussa.
Etelä Afrikan MM-kilpailuissa 2010 joukkuetta varjostivat sisäiset riidat: keskikenttäpelaajat Franck Ribery ja Yoann Gourcuff tappelivat lentokoneessa, matkalla Etelä-Afrikkaan. Lisäksi valmentaja Raymond Domenechin päätös lähettää häntä ottelun tauolla arvostellut hyökkääjä Nicolas Anelka kotiin kesken kisojen suututti muut pelaajat ja joukkue kieltäytyi osallistumasta harjoituksiin. Joukkue kykeni tekemään kilpailuissa vain yhden maalin ja jäi alkulohkoon yhden tasapelin ja kahden tappion myötä. Ranskan jalkapalloliitto otti myöhemmin pelaajia kurinpalautukseen. Anelka sai 15 ottelun maaottelukiellon, Jeremy Toulalan yhden ottelun kiellon. Domenech puolestaan sai potkut kisojen jälkeen.
Brasilian MM-kilpailuissa 2014 Ranska hävisi puolivälieräottelussa Saksalle. Venäjän MM-kilpailuissa 2018 Ranska voitti toisen maailmanmestaruutensa. Kukistettuaan välierässä Belgian se voitti loppuottelussa Kroatian maalein 4–2.
Ranskan EM-kilpailuiden historiaa

Vuonna 1984 Ranska voitti historiansa ensimmäisen arvokisamestaruuden, kun Michel Platinin johtama joukkue voitti Euroopan-mestaruuden. Loppuottelussa se kukisti Espanjan 2–0. EM-kilpailuissa 1996 Ranska hävisi välieräottelussa Tšekkiä vastaan. Seuraavan kerran vuonna 2000 Ranskan joukkue, joka oli vasta kaksi vuotta aiemmin voittanut maailmanmestaruuden, voitti toisen Euroopan-mestaruutensa. Loppuottelussa kukistui Italia jatkoajalla 2–1. Näin Ranskasta tuli ensimmäinen joukkue, joka on samanaikaisesti ollut sekä hallitseva EM- että MM-voittaja. Samaan pystyi vasta Espanja vuoden 2010 MM-kilpailuissa.
Ranska pelasi EM-kisojen 2012 D-lohkossa tasan Englannin kanssa, voitti Ukrainan ja hävisi Ruotsille. Näin se sijoittui lohkonsa toiseksi. Puolivälierissä Espanja voitti Ranskan 2-0, ja pudotti Ranskan turnauksesta. Kotikisoissaan 2016 Ranska saavutti hopeaa. Kukistettuaan puolivälierissä Islannin ja välierässä Saksan se hävisi loppuottelussa Portugalille jatkoajalla 0–1.
Menestys arvokisoissa > Maailmanmestaruuskilpailut

1930 – 1. kierros
1934 – 1. kierros
1938 – Puolivälierät
1950 – Ei selviytynyt karsinnoista
1954 – 1. kierros
1958 – Pronssia
1962 – Ei selviytynyt karsinnoista
1966 – 1. kierros
1970 – Ei selviytynyt karsinnoista
1974 – Ei selviytynyt karsinnoista
1978 – 1. kierros
1982 – Neljäs
1986 – Pronssia
1990 – Ei selviytynyt karsinnoista
1994 – Ei selviytynyt karsinnoista
1998 – Mestari
2002 – 1. kierros
2006 – Hopeaa
2010 – 1. kierros
2014 – Puolivälierät
2018 – Mestari
2022 – Hopeaa
Menestys arvokisoissa > Euroopan-mestaruuskilpailut

1960 – Neljäs
1964–1980 – Ei selviytynyt karsinnoista
1984 – Mestari
1988 – Ei selviytynyt karsinnoista
1992 – 1. kierros
1996 – Välierät
2000 – Mestari
2004 – Puolivälierät
2008 – 1. kierros
2012 – Puolivälierät
2016 – Hopeaa
2020 – Neljännesvälierät
2024 – Välierät
Pelaajat > Nykyinen joukkue

Seuraavat pelaajat on valittu Ranskan joukkueeseen Kansojen liigan otteluihin Italiaa ja Belgiaa vastaan 6. ja 9. syyskuuta 2024.
Ottelut ja maalit on päivitetty 9. syyskuuta 2024 Belgiaa vastaan pelatun Kansojen liigan ottelun jälkeen.
| # | Paikka | Pelaaja | Syntymäaika | Maaottelut | Maalit | Seura |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | M | Brice Samba | 25. huhtikuuta 1994 (ikä 30) | 3 | 0 |  RC Lens |
| 16 | M | Mike Maignan | 3. heinäkuuta 1995 (ikä 29) | 24 | 0 |  AC Milan |
| 23 | M | Alphonse Areola | 27. helmikuuta 1993 (ikä 32) | 5 | 0 |  West Ham United |


| 2 | P | Loïc Badé | 11. huhtikuuta 2000 (ikä 24) | 0 | 0 |  Sevilla FC |
| 3 | P | Lucas Digne | 20. heinäkuuta 1993 (ikä 31) | 47 | 0 |  Aston Villa |
| 4 | P | Dayot Upamecano | 27. lokakuuta 1998 (ikä 26) | 27 | 2 |  Bayern München |
| 5 | P | Jules Koundé | 12. marraskuuta 1998 (ikä 26) | 36 | 0 |  FC Barcelona |
| 15 | P | Ibrahima Konaté | 25. toukokuuta 1999 (ikä 25) | 17 | 0 |  Liverpool |
| 17 | P | William Saliba | 24. maaliskuuta 2001 (ikä 23) | 23 | 0 |  Arsenal |
| 21 | P | Jonathan Clauss | 25. syyskuuta 1992 (ikä 32) | 14 | 2 |  OGC Nice |
| 22 | P | Theo Hernández | 6. lokakuuta 1997 (ikä 27) | 34 | 2 |  AC Milan |


| 6 | KK | Manu Koné | 17. toukokuuta 2001 (ikä 23) | 2 | 0 |  AS Roma |
| 8 | KK | Mattéo Guendouzi | 14. huhtikuuta 1999 (ikä 25) | 9 | 1 |  SS Lazio |
| 13 | KK | N'Golo Kanté | 29. maaliskuuta 1991 (ikä 33) | 63 | 2 |  Al-Ittihad |
| 18 | KK | Warren Zaïre-Emery | 8. maaliskuuta 2006 (ikä 19) | 4 | 1 |  Paris Saint-Germain |
| 19 | KK | Youssouf Fofana | 10. tammikuuta 1999 (ikä 26) | 23 | 3 |  AC Milan |


| 7 | H | Antoine Griezmann | 21. maaliskuuta 1991 (ikä 33) | 137 | 44 |  Atlético Madrid |
| 9 | H | Marcus Thuram | 6. elokuuta 1997 (ikä 27) | 26 | 2 |  Internazionale |
| 10 | H | Kylian Mbappé (Kapteeni) | 20. joulukuuta 1998 (ikä 26) | 86 | 48 |  Real Madrid |
| 11 | H | Ousmane Dembélé | 15. maaliskuuta 1997 (ikä 27) | 51 | 6 |  Paris Saint-Germain |
| 12 | H | Randal Kolo Muani | 5. joulukuuta 1998 (ikä 26) | 23 | 6 |  Paris Saint-Germain |
| 14 | H | Michael Olise | 12. joulukuuta 2001 (ikä 23) | 2 | 0 |  Bayern München |
| 20 | H | Bradley Barcola | 2. syyskuuta 2002 (ikä 22) | 7 | 1 |  Paris Saint-Germain |
Valmentajat

Albert Batteux (1955–1962)
Henri Guérin (1962–1966)
José Arribas ja Jean Snella (1966)
Just Fontaine (1967)
Louis Dugauguez (1967–1968)
Georges Boulogne (1969–1973)
Stefan Kovacs (1973–1975)
Michel Hidalgo (1976–1984)
Henri Michel (1984–1988)
Michel Platini (1988–1992)
Gérard Houllier (1992–1993)
Aimé Jacquet (1993–1998)
Roger Lemerre (1998–2002)
Jacques Santini (2002–2004)
Raymond Domenech (2004–2010)
Laurent Blanc (2010–2012)
Didier Deschamps (2012–)
Kuuluisia pelaajia

Manuel Amoros
Jocelyn Angloma
Fabien Barthez
Joël Bats
Patrick Battiston
Larbi Ben Barek
Laurent Blanc
Basile Boli
Maxime Bossis
Éric Cantona
Pierre Chayriguès
Julien Darui
Marcel Desailly
Didier Deschamps
Jules Dewaquez
Jean Djorkaeff
Youri Djorkaeff
Jean-Francois Domergue
Christophe Dugarry
Luis Fernández
Just Fontaine
Lucien Gamblin
Bernard Genghini
Alain Giresse
Thierry Henry
Robert Herbin
Robert Jonquet
Christian Karembeu
Raymond Kopa
Bernard Lacombe
Bernard Lama
Lilian Laslandes
Yvon Le Roux
Bixente Lizarazu
Patrice Loko
Eugène Maës
Roger Marche
Étienne Mattler
Henri Michel
Johan Micoud
Jean-Pierre Papin
Emmanuel Petit
Roger Piantoni
Michel Platini
Dominique Rocheteau
Franck Sauzée
Didier Six
Yannick Stopyra
Jean Tigana
Marius Trésor
Zinédine Zidane
Kirjallisuusvuosi 2023

Kirjallisuusvuosi 2023 käsittelee vuoden 2023 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Presidentti Mauno Koiviston vuonna 2001 kirjoittama teos Venäjän idea julkaistiin lokakuussa 2023 englanniksi nimellä The Russian Idea.
29. syyskuuta – 1. lokakuuta: Turun Kirjamessut
26. lokakuuta – 29. lokakuuta: Helsingin Kirjamessut
Julkaisuja

Tiina-Maija Anetjärvi & Olli Anetjärvi – Väritä tunteesi
Jen Beagin – Big Swiss (suom. Viileä vaalea, 2023)
Mariann Bernhardt & Minerva Piha – Suomalais-ugrilaiset kansat – mitä, missä, milloin, miksi
Patricia Cornwell – Ruumiinavaus
Jennifer Granqvist – Gud var min pappa men han kunde inte krama mig
Vesa Haapala – Alexis
Magdalena Hai – Sarvijumala
Heini Junkkaala – Pirkko Saisio – Sopimaton
Antti Järvi – Minne katosi Antti Järvi?
Antti Kaikkonen & Jari Korkki – Kohti liittokuntaa
Katja Kettu – Erään kissan tutkimuksia
Pasi Klemettinen – Karhu – Pohjoisten kansojen myyttejä
Kiira Korpi – Hyppää vaan!
Ritva Kovalainen & Sanni Seppo – Pohjoistuulen metsä
Tuomas Kyrö – Aleksi Suomesta
Sirpa Kähkönen – 36 uurnaa - Väärässä olemisen historia
Ismo Leikola & Angelika Leikola – Unelmaero – Elämä 2.0
Miki Liukkonen – Vierastila (postuumisti)
Magnus Mali – Knoppi!
Joonas Maristo – Islamilaisen oikeuden historia
Anton Monti – Italian vaaralliset kytkökset – fasismi, mafia ja Venäjä
Reijo Mäki – Köyhä ritari
Ville Mäkipelto & Paavo Huotari – Sensuroitu : Raamatun kirjojen salattu historia
Ville Mäkipelto – Kierot mielet : Maailman oudoimmat sarjamurhaajat
Juho Ovaska – Käänne : Suomen irtiotto Kremlistä Eurooppaan
Markku Paasonen – Kaikki on tuhoutunut
Markku Paasonen – Lykätty salamurha
Anni Reuter – Suomalaiset Stalinin puhdistuksissa
Timo Rossi – Lapinlahden Linnut
Salman Rushdie – Victory City
Satu Rämö – Rósa & Björk
Satu Rämö – Jakob
Tommi Saarela – Kassu Halonen – Maailma on kaunis
Sonja Saarikoski – Naisvangit
Juha Siitonen – Laupeudentyö (esikoisromaani)
Vjatšeslav Skokov & Mikko Porvali – Kentälle jääneet – Kannaksella 1944 kadonneet sotilaat ja heidän etsintänsä
Iida Turpeinen – Elolliset (esikoisromaani)
Heikki Turunen – Simpauttajan hinta
Leena Elina Valkeapää – Kansallispuvun kulttuurihistoria
Pekka Virkki – Jälkisuomettumisen ruumiinavaus
Susanna Välimäki & Nuppu Koivisto-Kaasik – Sävelten tyttäret
Rebecca Yarros – Fourth Wing (suom. Siivenisku, 2024)
Rebecca Yarros – Iron Flame (suom. Rautaliekki, 2024)
Myydyimmät kirjat

| Tekijä | Teos | Myyntimäärä |
| --- | --- | --- |
| Satu Rämö | Rósa & Björk | 124 900 |
| Satu Rämö | Hildur | 103 300 |
| Satu Rämö | Jakob | 100 900 |
| Lucinda Riley & Harry Whittaker | Atlas, Papa Saltin tarina | 93 200 |
| Carl-Johan Forssén Ehrlin | Norsu joka tahtoi nukahtaa | 89 400 |
| Tuomas Kyrö | Aleksi Suomesta | 78 900 |
| Jenni Haukio | Sinun tähtesi täällä | 64 100 |
| Enni Mustonen | Kasvattitytär | 59 200 |
| Paula Noronen & Minna Kivelä | Hurjan hulluja satuja | 53 900 |
| Colleen Hoover | Se päättyy meihin | 51 000 |
| Elina Hirvonen | Katri Helena | 50 800 |
| Sirpa Kähkönen | 36 uurnaa – Väärässä olemisen historia | 49 600 |
| Ilkka Remes | Pimeyden sydän | 45 800 |
| Carl-Johan Forssén Ehrlin | Traktori joka tahtoi nukahtaa | 43 600 |
| Juhana Salakari | Vitsipitsa – täytteenä Niko ja Santtu | 42 800 |
| Lucinda Riley | Kuolema sisäoppilaitoksessa | 41 200 |
| Seppo Jokinen | Sen maksaa minkä tilaa | 39 200 |
| Freida McFadden | Kotiapulainen | 39 000 |
| Jeff Kinney | Neropatin päiväkirja: Helppo nakki | 38 100 |
| Juhana Salakari | Vitsipitsa – täytteenä Ella ja Helmi | 38 100 |
Palkintoja

Jean-Baptiste Andrea
T. Kingfisher – Nettle & Bone
Sirpa Kähkönen – 36 uurnaa - Väärässä olemisen historia
Magdalena Hai – Sarvijumala
Jon Fosse
Marja Kyllönen – Vainajaiset
Antti Järvi – Minne katosi Antti Järvi?
Aiheesta muualla

Kirjojen myyntitilastot. Kustantajat.fi.
Juuso Karikuusi

| Juuso Karikuusi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntymäaika:  18. marraskuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka:  Kouvola
Kansalaisuus:  suomi
Ammatti:  tiedottaja, tubettaja, viihdetaiteilija, sisällöntuottaja
Youtube-tiedot
Kanavan nimi:  Herbalisti
Muut nimet:  Herbailua (kanavan entinen nimi), Herba
Aktiivisena:  2007–2024
Tilaajamäärä:  yli 537 tuhatta (Lokakuu 2024)
Katselukerrat:  yli 167,4 miljoonaa (Lokakuu 2024)
Muiden kanavien nimet:  (I) ? (II) The Herbalisti (III) KumiankkaFilms (IV) KumiankkaPlus (V) KumiankkaGames (VI) Lakko X Herba
Muiden kanavien tilaajamäärät:  (I) ? (II) yli 7 tuhatta (III) Alle 9 tuhatta (IV) alle 3 tuhatta (V) yli 10 tuhatta ( lokakuu 2024)
Muiden kanavien katselukerrat:  (I) ? (II) alle 2,5 miljoonaa (III)  yli 800 tuhatta (IV) alle 180 tuhatta (V) yli miljoona ( lokakuu 2024)
Kanavan osoite
Juuso Henri Mikael Karikuusi (s. 18. marraskuuta 1993 Kouvola) on suomalainen entinen tubettaja, viihdetaiteilija, sisällöntuottaja ja tiedottaja. Karikuusi on tullut tunnetuksi tuottamalla ja julkaisemalla videosisältöä Youtubessa. Karikuusi on aktiivinen myös muissa sosiaalisen median palveluissa, kuten Tiktokissa ja Instagramissa. Hän aloitti tubettamisen ”KumiankkaFilms”-kanavalla, jonka hän perusti kahden ystävänsä kanssa elokuussa 2011. ”Herbailua”-kanavan hän perusti 13. helmikuuta 2013.
Karikuusi kehottaa itse kanavan seuraajien ”odottaa odottamatonta”. Tällä hän tarkoittaa sitä, että tekee kanavalleen videoita laidasta laitaan, esimerkiksi vlogeja ja videopeliaiheisia videoita. Luonteeltaan viihteelliset videot ovat suomenkielisiä. 25. lokakuuta 2024 Karikuusi ilmoitti lopettavansa tubettamisen saman vuoden puolella. Hän kuitenkin kertoi jatkavansa muun muassa Instagram-tilinsä päivittämistä. Karikuusi julkaisi viimeisen videonsa vuoden viimeisenä päivänä.
Ura > Tubettajana

Karikuusi aloitti videoiden tekemisen Youtubeen vuonna 2007, jolloin hän teki tikku-ukkovideoita kanavallaan, jonka nimeä hän ei ole paljastanut. Tämän jälkeen hän alkoi tehdä videoita ”The Herbalisti” -kanavalle, johon hän teki useimmiten Garry’s Mod -videoita. Sitten hän kavereidensa Paulin ja Nikon kanssa aloitti ”KumiankkaFilms”-kanavan ja myöhemmin myös ”KumiankkaPlus”- ja ”KumiankkaGames”-kanavat. Kun heillä ei ollut kunnolla enää aikaa tehdä yhdessä videota, Karikuusi perusti vuonna 2013 nykyisen kanavansa ”Herbalisti”.
Kesäkuussa 2015 Karikuusella oli 100 000 seuraajaa ja vuoden 2016 helmikuussa 150 000 seuraajaa. 2016 lokakuussa tilaajamäärä oli yli 200 000, toukokuussa 2021 yli 400 000 ja helmikuussa 2022 yli 430 000 tilaajaa. Marraskuussa 2024 tilaajia oli yli 541 000.
Ura > Muusikkona

Kesäkuussa 2015 Nost3 & Protro julkaisivat Bailandoo-musiikkivideon, jossa Karikuusi vieraili tubettaja Eric Savolaisen kanssa. Heinäkuussa 2016 Karikuusi ja Savolainen julkaisivat yhteiskappaleensa Aamuyö. Kappaleen YouTubessa julkaistu musiikkivideo on kerännyt noin 7 miljoonaa katselukertaa.
Lokakuussa 2018 Savolainen ja Karikuusi julkaisivat yhdessä toisen kappaleen ”Kyllä nyt vielä pelata pitää”. Vuonna 2022 videolla oli yli miljoona katselukertaa. Toukokuussa 2024 Savolainen ja Karikuusi julkaisivat kolmannen kappaleensa ”Iltapäivä”.
Ura > Muusikkona > Diskografia

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> Single- lista  | Listasijoitukset> Striimaus- lista  | Listasijoitukset> Lataus- lista  | Myynti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ”Aamuyö” (Lakon kanssa) | 2016 | 13 | 13 | 20 | kultaa |
| ”Kyllä Nyt Vielä Pelata Pitää” (Lakon kanssa) | 2018 | – | – | – | – |
| ”Iltapäivä” (Lakon kanssa) | 2024 | – | – | – | – |
Ura > Televisio

Toukokuussa 2017 tiedotettiin, että Karikuusi ja Lakko aloittavat tv-ohjelma Possen uusina juontajina. Lisäksi Karikuusi esiintyi tonttuna  jouluna 2022 Joulupukin Kuuma linja -ohjelmassa. Huhtikuussa 2016 Karikuusi aloitti Lakon kanssa yhteisen televisio-ohjelman, Lakon ja Herban boksi. Sarjassa he tapasivat julkisuuden henkilöitä ja pelasivat erilaisia videopelejä. Sarjaa esitettiin keskiviikkoisin Subilta. Jokainen jakso kesti noin puoli tuntia.
Vuonna 2019 Karikuusi oli mukana Fort Boyard Suomi -tositelevisio-ohjelmassa voittaen sen tiimikaveriensa Emilia Nyströmin ja Vellu Saarelan kanssa. Vuonna 2020 Karikuusi esiintyi Putous -viihdeohjelman 12. kauden 12 4. jakson Sarjapudottajassa, jossa hän esitti keltaisen joukkueen Telepapit-sarjan Teletappimaan aurinkoa.
Karikuusi esiintyi Selviytyjät Suomen viidennellä kaudella vuonna 2021, josta hän putosi neljäntenä. Vuonna 2024 Karikuusi kilpaili Savolaisen kanssa Masked Singer Suomi -viihdeohjelman kuudennella kaudella laulaen kappaleen Enemy ja pudoten ensimmäisinä.
Ura > Elokuva

Vuonna 2022 Karikuusi ääninäytteli sivuroolia elokuvassa Saapasjalkakissa: Viimeinen toivomus. Mukana ääninäyttelemässä oli hänen Sansa-kissansa.
Yksityiselämä

Karikuusi kertoo olleensa koulukiusattu peruskouluaikoinaan, joka on vaikuttanut hänen myöhempään elämäänsä negatiivisesti. Hän sairasti vuonna 2019 työuupumuksen ja erosi samoihin aikoihin myös parisuhteestaan.
Vuonna 2019 Karikuusi asui muutaman kuukauden Japanissa. Hän on vieraillut maassa yhteensä neljä kertaa.
Filmografia > Televisio

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Jakso(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Suorana: Kortesmäki | Itsenään | Jakso 38 |
| 2015 | FOLK-raati | Itsenään | Jakso 8 |
| 2016 | Lakon ja Herban boksi | Itsenään | Ohjelman toinen luotsaaja |
| 2017 | Kaikki vastaan 1 | Itsenään | Kausi 1 jakso 3 |
| 2017–2018, 2022 | Posse | Itsenään | kaudet 4–5, kausi 10 jakso 7 |
| 2017 | Game Night | Itsenään | Kausi 1 jakso 6 |
| 2019 | Fort Boyard Suomi | Itsenään | kausi 4 |
| 2020 | Putous | Telepappimaan aurinko | kausi 12 jakso 4 |
| 2021 | Selviytyjät Suomi | Itsenään | kausi 5 jaksot 1–4 |
| 2022 | Joulupukin Kuuma linja | Varatonttu | Jakso 31 |
| 2023 | Petolliset | Itsenään | Kausi 1 jaksot 1–6 |
| 2024 | Masked Singer Suomi  | Käsillään seisova pelle | Kausi 6 jakso 1 |
Filmografia > Elokuvat

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat | Elokuvat> Rooli | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Fuck the Police | Suckacock Recordsin pomo |  |
| 2020 | Paavo Pesusieni vapaalla jalalla | Aatu Ahven (ääni) |  |
| 2022 | Saapasjalkakissa: Viimeinen toivomus | sivurooli (ääni) |  |
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkintogaala | Kategoria | Tulos | Vastaanottajat | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Tubecon Awards | Vuoden viihdyttäjä | Voitto | Juuso Karikuusi |  |
| 2024 | Tubecon Awards | 10 vuotta Allstars | Ehdokkuus | Juuso Karikuusi |  |
Aiheesta muualla

Juuso Karikuusen kanava Youtubessa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Dimetyylieetteri

| Dimetyylieetteri |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  115-10-6
PubChem CID:  8254
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H6O
Moolimassa:  46,07 g/mol
Ulkomuoto:  Kaasu
Sulamispiste:  −141,5 °C (132 K)
Kiehumispiste:  −23,6 °C (250 K)
Tiheys:  1,91855 g/dm3 (25 °C, 1 atm)
Liukoisuus veteen:  veteen 2,4 g/100 ml
  
Dimetyylieetteri (DME) on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, helposti syttyvä kaasu, jolla on dietyylieetteriä muistuttava makeahko haju. Sen kemiallinen kaava on C2H6O ja rakennekaava CH3OCH3. Dimetyylieetteristä käytetään myös nimityksiä metyylieetteri, oksibismetaani, puueetteri tai metoksimetaani.
DME:tä voidaan valmistaa muun muassa metaanista tai kivihiilestä Fischer-Tropsch -menetelmällä. Sitä käytetään ponneaineena aerosolipakkauksissa. Sen korkea setaaniluku mahdollistaa käytön dieselpolttoaineena, miksi siitä toivotaankin dieselöljyn puhtaasti palavaa korvaajaa. Nesteytetyn DME:n energiatiheys on noin puolet dieselöljyn vastaavasta. Koska DME on synteettinen polttoaine, sen valmistaminen huonontaa energiatasetta, joten sen energiatehokkuus on dieselöljyä huonompi. Toisaalta raakaöljyvarojen niukentuessa ja öljyn hinnan noustessa myös biomassasta valmistettu dimetyylieetteri muuttuu kilpailukykyiseksi. Dimetyylieetteriä onkin kaavailtu metanolitaloudessa käytettäväksi polttoaineeksi.
Aiheesta muualla

Dimetyylieetterin kansainvälinen kemikaalikortti
Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Dimetyylieetteri (Arkistoitu – Internet Archive)
Dimetyylieetterin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 18.1.2015.
Earl Slick

| Earl Slick |
| --- | --- |
 Earl Slick
Henkilötiedot
Koko nimi:  Frank Madeloni
Syntynyt: 1. lokakuuta 1952 (ikä 72) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Earl Slick
Aktiivisena:  1970–
Tyylilajit:  blues rock, hard rock, punk rock, rock, taiderock, glam rock, pop,soul
Soittimet:  kitara
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Earl Slick (s. 1. lokakuuta 1952, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi, joka parhaiten tunnetaan yhteistyöstään David Bowien, John Lennonin, Yoko Onon ja Robert Smithin sekä John Waiten kanssa. Slick on julkaissut myös soololevyjä.
Diskografia > Sooloalbumit

The Earl Slick Band (1976)
Razor Sharp (1976)
In Your Face (1991)
Lost and Found (2000)
Live 1976 (2001)
Slick Trax (2002)
Zig Zag (2003)
Fist Full of Devils (2021)
Lähteet:

1 2 3 4 5 6  Earl Slick Biography Selective Agency. Selective Agency. Viitattu 3.3.2025. (englanniksi)
1 2 3 4 5 6 7  Prato, Greg: Earl Slick Songs, Albums, Reviews, Bio & More ... AllMusic. Viitattu 3.3.2025. (englanniksi)
↑  Robert Gourley: EARL SLICK: SIDEMAN AND SOLO ARTIST PleaseKillMe. 5.10.2021. Viitattu 3.3.2025. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana 
Earl Slick vuonna 1983
Earl Slick vuonna 2011.
Valtakunnankonkordaatti

Valtakunnankonkordaatti (saks. Reichskonkordat) on Pyhän istuimen ja kansallissosialistisen Saksan 20. heinäkuuta 1933 solmima konkordaatti eli valtiosopimus, joka säätelee roomalaiskatolisen kirkon ja Saksan valtakunnan välisiä suhteita sekä kirkon asemaa valtiossa. Sopimus on vieläkin voimassa, ja se säätelee katolisen kirkon asemaa Saksan liittotasavallassa sekä välillisesti myös muiden uskonnollisten yhdyskuntien asemaa.