stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kanadan politiikka
Poliittinen järjestelmä > Liittovaltio

Kanada on liittovaltio ja perustuslaillinen monarkia, ja sen valtionpäämies ja muodollinen hallitsija on Kanadan kuningas Charles III. Valtionpäämiehen edustajana toimii kenraalikuvernööri, jolla ei ole suoranaista poliittista valtaa. Monarkki asettaa kenraalikuvernöörin virkaansa. Vuonna 2017 kenraalikuvernööriksi valittiin Julie Payette. Liittovaltioon kuuluu kymmenen provinssia ja kolme territoriota, jotka eivät ole yhtä itsenäisiä kuin provinssit.
Kanadassa on brittimallin mukainen parlamentaarinen järjestelmä, ja ylin päätösvalta kuuluu kaksikamariselle parlamentille. Edustajainhuoneessa on 338 vaaleilla valittua jäsentä ja senaatissa on 105 kenraalikuvernöörin pääministerin esityksestä nimittämää senaattoria. Senaattorit voivat olla virassaan 75-vuotiaiksi. Ne nimitetään alueellisin perustein; Ontariolla ja Quebecilla on 24 edustajaa, New Brunswickillä ja Nova Scotialla 10, Prinssi Edwardin saarella 4 ja muilla provinsseilla 6 edustajaa. Territorioilla on vain yksi edustaja. Kumpikin huoneista voi tehdä lakialoitteita, mutta vain alahuone voi tehdä aloitteita, jotka koskevat veroja tai vaativat julkisten varojen käyttöä. Lain pitää tulla hyväksytyksi ennen vahvistamista kummassakin huoneessa.
Toimeenpanovalta on hallituksella, jota johtaa pääministeri. Kenraalikuvernööri nimittää pääministeriksi liittoparlamenttivaaleissa eniten ääniä saaneen puolueen puheenjohtajan, jolla on myös velvollisuus koota hallitus. Ministerit valitaan pääosin parlamentin alahuoneesta, ja ylähuoneesta on lisäksi yleensä mukana yksi tai kaksi jäsentä. Ministerin ei kuitenkaan tarvitse olla parlamentin jäsen. Nykyinen pääministeri on Justin Trudeau, ja hänen hallituksessaan on 37 ministeriä ja varaministeriä. Useimmilla ministereillä on määrätty vastuualueensa, ja varaministerit avustavat ministereitä, hoitavat tietyn ministeriön alaista osastoa tai keskittyvät yleishallintoon. Varaministerit kuuluvat virallisesti hallitukseen, toisin kuin esimerkiksi Britanniassa. Kanada on parlamentaarinen demokratia, joten hallituksella pitää olla parlamentin alahuoneen luottamus.
Perustuslaki on osittain kirjoitettu ja osittain kirjoittamaton. Kirjoitetun perustuslain tärkeimmät osat ovat vuosien 1876 ja 1992 valtiomuotosäädökset. Ensimmäisessä säädöksessä määriteltiin lainsäädäntö-, toimeenpano- ja tuomiovaltaa käyttävät elimet sekä liittovaltion että provinssien tasolla. Uudempaan säädökseen kuuluvat perustuslaillisten oikeuksien ja vapauksien julistus ja alkuperäisasukkaiden oikeuksien määrittely. Kirjoittamattoman perustuslain muodostavat tapaoikeus ja perustuslain muodostamat velvoitteet.
Poliittinen järjestelmä > Monarkki ja kenraalikuvernööri

Monarkian historian Kanadassa voidaan katsoa alkaneen jo vuonna 1534, jolloin Ranskan kuningas nimesi nykyisen Kanadan alueella olevia siirtokuntia osaksi kuningaskuntaansa. Siitä alkaen niin Ranskan kuin Ison-Britanniankin monarkit ovat olleet vähintään muodollisesti vallassa..
Kuningas Charles III:n virallinen titteli Kanadassa on "Kanadan kuningas" (eng. King of Canada, ran. Roi du Canada). Hänen edeltäjänsä Elisabet II oli ensimmäinen hallitsija, jonka nimenomainen arvonimi oli "Kanadan kuningatar". Kanadan ollessa itsenäinen ja suvereeni valtio, kuninkaan rooli Kanadan monarkkina on täysin erillinen Britannian, kuten se on myös muiden kansanyhteisömaiden monarkioista.
Monarkin rooli on lähinnä symbolinen, mutta esimerkiksi kaikki parlamentin lakialoitteet alkavat sanoin "Her Majesty, by and with the advice and consent of the Senate and House of Commons of Canada, enacts as follows..." eli ne säädettiin kuningattaren nimeen.
Vaikka kuningatar olikin suosittu, merkittävä osa kanadalaisista pitää monarkiaa vanhentuneena valtiomuotona ja katsoo monarkian tulevaisuuden olevan vaakalaudalla Elisabet II:n kuoleman jälkeen. Kanadan suurimmat puolueet eivät kuitenkaan ole tuoneet esille aikeita luopua monarkiasta, mutta maassa toimii kansalaisjärjestöjä sekä monarkian puolesta että sitä vastaan. Molemmilla järjestöillä on kannattajia niin vasemmistossa kuin oikeistossakin.
Kanada on osa Commonwealth realmia, yksi Kansainyhteisön jäsenistä, ja sen valtionpäämiehenä toimii Charles III. Kuninkaan edustaja Kanadassa on kenraalikuvernööri, jonka hallitseva monarkki nimittää Kanadan pääministerin ehdotuksesta. Kenraalikuvernööri on lähinnä muodollinen virka. Vuonna 2017 kenraalikuvernööriksi valittiin Julie Payette.
Kenraalikuvernöörin tehtäviin kuuluvat muun muassa.
Parlamentin koolle kutsuminen ja hajottaminen.
Kuninkaallisen suostumuksen antaminen (lakialoitteiden vahvistaminen).
Kanadan puolustusvoimien ylipäällikkönä toimiminen.
Maan edustaminen ulkomailla sekä ulkomaalaisten korkea-arvoisten vieraiden vastaanottaminen.
Kanadan provinssien päämiehenä toimii varakuvernööri (eng. Lieutenant Governor, ran. lieutenant-gouverneur), jotka edustavat monarkin valtaa provinsseissa. Heillä on käytännössä samat velvollisuudet kuin kenraalikuvernöörillä, mutta vain provinssin tasolla..
Poliittinen järjestelmä > Provinssit ja territoriot

Provinsseilla on melko laaja itsehallinnollinen valta, ja niiden vastuulla ovat esimerkiksi siviili- ja rikostuomioistuimet, siviili- ja omaisuuslainsäädäntö, koulutus, sairaalat, avioliittolainsäädäntö ja työolojen säätely. Provinssien hallinnollinen järjestelmä vastaa liittovaltion järjestelmää. Jokaisessa provinssissa kuningattaren edustajana toimii kenraalikuvernöörin nimittämä varakuvernööri. Jokaisesta provinssista valitaan vaaleilla edustajat yksikamariseen parlamenttiin, josta valitaan provinssin pääministeri ja hallitus. Sen sijaan kolmen territorion itsehallinto on huomattavasti rajoitetumpaa, ja ne ovatkin suoraan keskushallinnon alaisuudessa. Niiden parlamentti on lähinnä paikallishallinnollinen elin.
Poliittinen järjestelmä > Paikallishallinto

Provinssit saavat päättää paikallis- ja kunnallishallintomuodoistaan, joten Kanadassa on 10 erilaista paikallishallintomallia. Erot selittyvät usein historiallisilla asioilla tai asukastiheydellä. Eteläisessä Ontariossa ja Quebecissä on samantapainen piirikuntamalli kuin Britanniassa tai Yhdysvalloissa. Siellä piirikuntahallinnossa on edustajansa siihen kuuluvista kunnista. Kaikkiaan Kanadassa on yli 4 500 kuntaa tai paikallishallinnollista yksikköä. Kunnat voivat olla esimerkiksi kaupunkeja, kaupunkikuntia, maaseutukuntia tai kyliä, ja niillä on usein myös eri määrä valtaa. Kuntaa johtaa vaaleilla valittu valtuusto. Provinssit saavat itsenäisesti päättää kuntahallinnon valtuuksista, mutta yleensä niiden vastuulla ovat muun muassa paikallinen poliisi- ja pelastustoimi, paikalliset oikeusistuimet ja terveydenhuolto.
Sisäpolitiikka > Vaalit ja puolueet

Parlamentti valitaan viiden vuoden välein, ja kaikilla 18-vuotiailla Kanadan kansalaisilla on oikeus äänestää parlamenttivaaleissa. Kanadassa äänestysprosentti on yleensä melko korkea, ja noin kaksi kolmasosaa kansasta käy äänestämässä. Aktiivisuus on tosin laskenut 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa, kuten monissa muissakin länsimaissa. Naisilla on ollut äänioikeus vuodesta 1918.
Kaksi suurinta puoluetta olivat pitkään 1900-luvulla Kanadan progressiivinen konservatiivipuolue (PC) ja Kanadan liberaalipuolue. Progressiivinen konservatiivipuolue kärsi vuoden 1993 vaaleissa murskatappion ja sai vain kaksi paikkaa parlamenttiin. Osasyy sekä PC:n että 1900-luvulla usein kolmanneksi suurimpana puolueena olleen Uuden demokraattisen puolueen tappiosta oli Kanadan vaalien alueellistuminen. Separatistinen Bloc Québécois nousi tuolloin toiseksi suurimmaksi puolueeksi saatuaan 54 paikkaa Quebecistä. Kanadan reformipuolueesta tuli pääoppositiopuolue vuoden 1997 vaaleissa. Sen korvasi kolme vuotta sen jälkeen Kanadan Allianssi. Allianssi yhdistyi progressiivisen konservatiivipuolueen kanssa, ja ne muodostivat Kanadan konservatiivipuolueen. Konservatiivipuolue nousi suurimmaksi puolueeksi vuoden 2006 vaaleissa. Liberaalipuolue puolestaan nousi sen ohi vuoden 2015 vaaleissa.
Vuoden 2019 vaaleissa liberaalipuolue menetti paikkoja eikä saanut enemmistöä edustajainhuoneeseen. Trudeau jatkoi kuitenkin pääministerinä vähemmistöhallituksen johdossa. Liberaalipuolue sai 157 paikkaa, konservatiivipuolue 121 paikkaa, Bloc Québécois 32 paikkaa, uudet demokraatit 24 paikkaa ja vihreä puolue 3 paikkaa.
Sisäpolitiikka > Quebecin kysymys

Kanadan sisäpolitiikkaa on hallinnut 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Quebecin asemaan liittyneet kysymykset. Quebec on Kanadan ainoa provinssi, jossa on ranskankielinen enemmistö, ja sinne onkin kehittynyt muusta maasta poikkeava kulttuurinsa. Monet quebecilaiset kannattavat separatismia ja eroa Kanadasta. Quebecin tilanteesta on järjestetty kaksi kansanäänestystä, jotka kuitenkin molemmat päättyivät eroamista vastustavien voittoon. Quebecin asemasta on pyritty tekemään myös sopimuksia, joita kaikki provinssit voisivat kannattaa.
Aivan 1900-luvun lopussa Quebecin erohalut ovat kuitenkin vähentyneet, mihin ovat vaikuttaneet osittain liittovaltion toimet. Quebec on tunnustettu omaksi kansakunnakseen, ja provinssi on saanut runsaasti liittovaltion tukiaisia. Separitistipuolue Bloc Québécois’n suosio romahti vuoden 2011 vaaleissa. Lisäksi suurin osa nuorista ja maahanmuuttajista eivät kannata eroa, joten todennäköisesti eron kannatus hiipuu entisestään.
Oikeuslaitos

Kanadan oikeuslaitos on monimutkainen, sillä se on moniportainen sekä provinssien että liittovaltion tasolla. Suurin osa oikeustapauksista käsitellään alueellisissa ja provinssin sisäisissä tuomioistuimissa. Toisella tasolla ovat alueelliset ylemmät tuomioistuimet, jotka käsittelevät vakavammat rikokset ja alemmalta tasolta tulleet valitukset. Samalla tasolla on myös liittovaltion tuomioistuin. Kolmannella tasolla ovat alueelliset ja liittovaltion hovioikeus. Ylimmällä tasolla on korkein oikeus. Suurimman osan tuomareista nimitää kenraalikuvernööri, ja liittovaltio maksaa tuomareiden palkat.
Rikosoikeuden säädöksistä päättää Kanadan parlamentti, ja provinssit vastaavat oikeusasioista alueillaan. Korkeimman oikeuden tulkintojen merkitys on kasvanut vuoden 1982 jälkeen, jolloin perustuslakiin lisättiin perustuslaillisten oikeuksien ja vapauksien julistus.
Ulkopolitiikka

Kanadan ulkopolitiikkaa hallitsee monenkeskeisyys, ja se osallistuu laaja-alaisesti moniin kansainvälisiin järjestöihin. Kanada kuuluu kaikkin merkittäviin kansainvälisiin järjestöihin, kuten Yhdistyneisiin kansakuntiin, Natoon, Maailman kauppajärjestöön, OECD:hen, G8-ryhmään, Maailmanpankkiin ja Kansainväliseen valuuttarahastoon. Lisäksi Kanadalla on kaksikielisyytensä ansiosta vahvat suhteet myös frankofonisten maiden yhteistyöjärjestöön.
Erityisen läheinen suhde Kanadalla on Yhdysvaltoihin. Maiden välinen suhde perustuu etenkin kauppaan ja talouteen. Yhdysvaltain, Kanadan ja Meksikon välillä on NAFTA-vapaakauppasopimus.
Puolustuspolitiikka

Kanadan puolustuspolitiikan tärkeimmät tekijät ovat järjestyksessä Kanadan turvallisuus, Pohjois-Amerikan turvallisuus ja kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden edistäminen. Keskeisenä tekijänä Kanadan puolustuspolitiikassa on Nato, johon se on kuulunut järjestön perustamisesta lähtien. Kanadan ja Yhdysvaltain välillä on ollut puolustuspoliittista yhteistyötä jo pitkään. Maat solmivat 1940 Ogdensburgin sopimuksen. Sitä ennen Kanada oli puolustuspoliittisesti ollut läheisessä suhteessa Britanniaan, mutta natsi-Saksan uhka Euroopassa laittoi maan kääntymään Yhdysvaltain puoleen. Naton lisäksi Yhdysvallat ja Kanada tekee yhteistyötä muun muassa Pohjois-Amerikan ilmapuolustuksesta vastaavassa NORAD-organisaatiossa.
Kanadassa ei ole asevelvollisuutta, vaan sen puolustusvoimat ovat ammattiarmeija. Puolustusvoimat on jaettu maavoimiin, ilmavoimiin ja merivoimiin. Puolustusvoimien vahvuus ei ole ikinä ollut keskeisenä osana Kanadan puolustuspolitiikkaa. Puolustusvoimien henkilökuntaan kuuluukin pienempi osuus maan työvoimasta kuin muilla Nato-mailla, ja lisäksi se käyttää vähemmän rahaa henkeä kohden kuin useimmat sen liittolaisista. Kanadaa pidetään silti rauhanturvaamisen suurmaana, ja se on osallistunut perinteisesti aktiivisesti YK:n rauhanturvaoperaatioihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanadan politiikka Wikimedia Commonsissa
Canadian Politics Compared (englanniksi) (ranskaksi)
Kanadan parlamenttitalo.
Kanadan kenraalikuvernööri Julie Payette vuonna 2017.
Kenraalikuvernöörin virallinen lippu
Kanadan poliittisen kartan muuttuminen 2000-luvulla.
Kanadan pääministeri Stephen Harper tapaamassa Yhdysvaltain presidentti Barack Obamaa.
NCsoft

| NCsoft 엔씨소프트 |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen yhtiö
Osake:  KRX: 036570
Perustettu:  1997
Perustaja:  T.J. Kim
Toimitusjohtaja:  T.J. Kim
Kotipaikka:   Pangyo, Seongnam, Korean tasavalta
Toimiala:  videopeliteollisuus
Tuotteet:  videopelit
Tytäryhtiöt:  ArenaNet
Kotisivu:  www.ncsoft.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
NCsoft on eteläkorealainen videopelien kehittäjä. Yhtiön on perustanut vuonna 1997 T.J. Kim.
Yhtiö on tullut tunnetuksi massiivimoninpelien (MMO) kehittäjänä.
Korean pörssissä noteerattu peliyhtiö uudisti visuaalista ilmettään vuonna 2020 julkaisemalla esimerkiksi uuden logonsa.
Pelit

Yhtiön pelejä ovat:
Aion: The Tower of Eternity
Blade & Soul
City of Heroes
City of Villains
Lineage
Lineage 2
Guild Wars
Guild Wars 2
WildStar
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NCsoft Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:NCsoft
Käännös suomeksi
NMT

NMT (lyhenne sanoista Nordiska Mobiltelefongruppen, myöhemmin Nordisk Mobiltelefon) oli yhteispohjoismainen analoginen radiopuhelinverkko. NMT-verkko oli käytössä vuosina 1981–2010, tosin Suomessa verkot suljettiin jo 2000-luvun alussa.
NMT oli maailman ensimmäinen täysautomaattinen matkapuhelinverkko. NMT on niin sanottu ensimmäisen sukupolven verkko (1G). NMT-verkosta NMT-verkkoon soitetut puhelut välittyivät päässääntöisesti osin 450:n tai 900 megahertsin taajuudella lähettävien tukiasemien ja osin kiinteän puhelinverkon kautta. NMT-verkon käyttämät taajuudet läpäisivät seinä- ja muita rakenteita paremmin kuin myöhempien 2-, 3-, 4- ja 5G-teknologioiden käyttämät korkeammat taajuudet.
NMT-puhelin oli puhelun aikana yhteydessä yhteen tukiasemaan kerrallaan, josta puhelu välittyi NMT-verkon keskukseen eli paikalliseen NMT-keskukseen. NMT-keskuksesta puhelu ohjautui yleiseen eli kiinteään puhelinverkkoon tai keskuksen alaisen tukiaseman kautta toiseen alueella sijainneeseen NMT-puhelimeen.
NMT-verkon tukiasemat muodostivat hunajakennomaisen solukon, jossa yhden solun koko vaihteli maasto-olosuhteista ja tarvittavasta kapasiteetista riippuen kahdesta kolmeenkymmeneen kilometriin. NMT-verkko koostui liikkuvista asemista eli matkapuhelimista, kiinteistä tukiasemista (Base Station) sekä kiinteän verkon osuudesta eli tietokoneiden avulla toimivista NMT-keskuksista (Mobile Switching Center). Tukiasema välitti puheluita oman solunsa eli kantoalueensa sisällä, ja NMT-keskus huolehti periaatteessa lähes kaikista muista NMT-verkon hallintaan liittyvistä asioista, kuten verkon hallinnasta, tukiasemien ohjauksesta, puhelinyhteyksien hallinnasta, laskutuksesta ja yhteyksistä kiinteään puhelinverkkoon.
NMT-puhelinten lähetystehot olivat 15 wattia, 1,5 wattia ja 150 milliwattia, ja tukiasemien lähetystehot olivat 20, 5 ja 1,25 wattia. Data liikkui NMT-verkossa nopeudella 1200/2400 bittiä sekunnissa.
Datasiirto-ominaisuuksiltaan NMT on ARP-järjestelmää parempi liikuttaen dataa nopeudella 1200/2400 bps.
Historiaa

NMT:n historia alkaa vuodesta 1969. Pohjoismaiden valtiolliset telelaitokset päättivät ryhtyä yhdessä kehittämään radiopuhelinverkkoa, joka toimisi kaikissa Pohjoismaissa. Kehitystyö käynnistyi 1970-luvulla.
NMT:n keskeisiä ominaisuuksia tulivat olemaan automaattisuus ja toiminta maiden rajojen yli. Aiemmat radiopuhelinverkot kuten Suomen ARP ja Ruotsin MTD nimittäin toimivat vain maan sisällä, ja niissä puhelut tilattiin välittäjän kautta.
450 MHz:n taajuusalueella toiminut NMT-450 otettiin ensimmäisenä kaupalliseen käyttöön Saudi-Arabiassa 1. syyskuuta vuonna 1981, kuukautta aikaisemmin kuin ensimmäinen verkko Pohjoismaissa. Ruotsissa NMT-verkko avattiin lokakuussa 1981 ja Norjassa marraskuussa. Tanskassa NMT-toiminta käynnistettiin vuoden 1982 tammikuussa ja Suomessa maaliskuussa. Verkkoja avattiin myös muissa maissa.
NMT:stä tuli nopeasti suosittu. NMT-450 -verkon kapasiteetin alkaessa loppua kaupunkialueilla otettiin 1987 käyttöön kapasiteetiltaan suurempi 900 MHz:n taajuusalueella toimiva NMT-900 -verkko. Suomessa NMT:n huippuvuosi oli 1996, jolloin käytössä oli yhteensä yli 640 000 NMT -liittymää heinäkuun lopussa. Koko maailmassa NMT:tä käytti lähes 50 miljoonaa ihmistä.
Myöhemmin NMT sai tehdä tilaa uudempien digitaalisten matkapuhelinjärjestelmien, lähinnä GSM:n tieltä, ja NMT-verkot suljettiin. Suomessa NMT-900 -verkko suljettiin vuoden 2001 alussa ja NMT-450 lakkautettiin vuoden 2002 lopussa. Heinäkuun 2002 lopussa Suomessa oli käytössä vielä noin 46 000 NMT-450 -liittymää, joista yrityskäytössä oli noin 29 000 liittymää. Pisimpään NMT oli käytössä Islannissa, jossa verkko suljettiin 2010.
2000-luvun alussa suljettiin myös NMT-450 taajuusallokaation reunalla analogiseen MPT1327-tekniikkaan perustuneet yksityisten puhelinyhtiöiden alueelliset AutoNet-verkot.lähde?
Historiaa > Puhelimet

NMT-puhelin koostui radio-osasta, ohjauselektroniikasta ja kontrollisignaaleja välittävästä modeemista. Puhelimet olivat varsinkin NMT-450-verkon alkuaikoina nykymittapuun mukaan erittäin kookkaita ja alkeellisia. NMT-standardi sinänsä ei asettanut erityisiä minimivaatimuksia puhelimen koolle: viimeiseksi NMT-450-puhelimeksi jäänyt (Benefonin) Exion oli 10 cm pitkä ja painoi akkuineen 109 grammaa. Valmiusaikaa puhelimessa oli noin viikko. Tätä edesauttoi, että alun perin NMT-900-verkkoa varten kehitetyt virransäästöominaisuudet siirrettiin myöhemmin myös NMT-450-verkon puolelle.
Suomalaisia 1980-luvun NMT-puhelimia olivat mm. Mobiran ensimmäinen NMT-puhelin Mobira MD25, ensimmäinen kannettava puhelin Mobira Talkman ja NMT-900 -verkon läpilyöntipuhelin Mobira Cityman 900 sekä Benefonin ensimmäinen puhelin, autopuhelin Benefon Forte. Sittemmin markkinoilla oli myös vuosien ajan suurta suosiota saaneet Mobira Cityman 100 ja Nokia 101 -matkapuhelimet NMT-900-verkkoon, joista oli myös myynnissä eri järjestelmäversioita (mm. AMPS, TACS) NMT-maiden ulkopuolella.
Alkuperäisessä NMT-standardissa ei ollut mahdollisuutta puheen salaukseen. Tämän takia NMT-puheluita oli mahdollista kuunnella sopivasti viritetyllä FM-skanneriradiolla. Myöhemmin NMT-spesifikaatioon lisättiin mahdollisuus kaksikaistaiseen kantataajuuskääntöön perustuvaan salaukseen. Vaikka tämä ei ole vahva salaus sanan digitaalisessa mielessä, se estää kuitenkin satunnaisen kuuntelun. Jotta NMT-salausta voisi käyttää, täytyy joko tukiaseman tai molempien käytettävien puhelinten tukea salausta. Jälkimmäisessä tapauksessa salaus täytyy kääntää puhelimista käsin päälle. Suomessa Telen NMT-verkko ei tukenut salausta.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: NMT-900 verkko avattiin Suomessa 1987
Viestin: The Nordic Mobile Telephone NMT
Matkapuhelinverkkostandardit
| --- | --- |
0G:  AMTS  ARP  Autotel/PALM  IMTS  MTD  MTS  OLT  PTT 
1G:  CDPD  DataTAC  Hicap  Mobitex  NMT  TACS/ETACS 
2G:  CSD  cdmaOne  D-AMPS  EDGE  Evolved EDGE  GPRS  GSM  HSCSD  iDEN  PDC  PHS  WiDEN 
3G:  CDMA2000  FOMA  HSDPA  HSPA  HSPA+  HSUPA  Super-Charged  TD-CDMA  TD-SCDMA  UMTS  W-CDMA 
3.5G:  E-UTRA  GAN (UMA)  HiperMAN  iBurst  WiBro 
4G:  UMB  UMTS Revision 8 (LTE)  WiMAX 
5G
Dominika Włodarczyk

| Dominika Włodarczyk |
| --- | --- |
 Dominika Włodarczyk cyclocrossin EM-kilpailuissa 2022.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Dominika Włodarczyk
Syntynyt: 27. tammikuuta 2001 (ikä 23)
Kansalaisuus:   Puola
Pyöräilijä
Joukkue:  UAE Team ADQ
Laji:  maantiepyöräily, cyclocross
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2021–2023 2024–:  Mat Atom Deweloper UAE Team ADQ
Suurimmat voitot
  Maantieajon Puolan-mestaruus 2024 
 Tiedot päivitetty: 28. kesäkuuta 2024 
Dominika Włodarczyk (27. tammikuuta 2001) on puolalainen maantiepyöräilijä ja cyclocrossajaja. Hän edusti puolalaista Mat Atom Deweloper -joukkuetta vuosina 2021–2023 ja on vuodesta 2024 kilpaillut UCI Women’s WorldTeam -tason UAE Team ADQ -joukkueessa. Hän voitti maantieajon Puolan-mestaruuden 2024.
Saavutuksia > Cyclocross

Lähteet: Pro Cyclig Stats, Cycling Archives
Saavutuksia > Maantiepyöräily

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Tihon Hrennikov

Tihon Nikolajevitš Hrennikov (ven. Ти́хон Никола́евич Хре́нников, 10. kesäkuuta (J: 28. toukokuuta) 1913 Jelets, Lipetskin alue – 14. elokuuta 2007 Moskova) oli venäläinen säveltäjä ja merkittävä kulttuuripoliittinen vaikuttaja Neuvostoliitossa. Hrennikov sävelsi kolme sinfoniaa, kolme piano-, kaksi viulu- ja kaksi sellokonserttoa, oopperoita, operetteja, baletteja ja kamari- sekä elokuvamusiikkia.
Hrennikov nimitettiin vuonna 1948 Neuvostoliiton säveltäjäliiton pääsihteeriksi. Hän arvosteli jyrkästi Sergei Prokofjevia ja Dmitri Šostakovitšia liiton vuoden 1948 vuosikokouksessa ja syytti heitä "formalismista". Hrennikov toimi säveltäjäliiton johdossa yli 40 vuotta.
Hrennikovin tunnetuin sävellys lienee melankolinen rakkauslaulu Moskovan valot, joka tuli Suomessa tunnetuksi erityisesti Georg Otsin esittämänä. Tunnetummat suomenkieliset sanat kirjoitti lauluun Pauli Salonen, mutta vanhempi suomennos on Saukin eli Sauvo Puhtilan. Kappaleen ovat levyttäneet Suomessa useat muutkin laulajat, mm. Reijo Taipale, Pekka Himanka, Ragni Malmstén ja Erkki Junkkarinen sekä harmonikalla Taito Vainio ja Esko Könönen.
Aiheesta muualla

Tikhon Khrennikov: Internet Edition compiled by Onno van Rijen (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  BRAHMS  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Camping Messilä

Camping Messilä
Camping Messilä on Hollolan kunnassa Vesijärven rannalla Messilän kartanon pohjoispuolella oleva leirintäalue, jossa on vierasvenesatama. Alueen omistaa Messilä Maailma Oy, joka on vuokrannut alueen Hollolan kunnalle, joka puolestaan on vuokrannut alueen leirintäalueyritykselle.
Se sijaitsee noin 7 km Lahdesta Rantatien (yhdystie 2956) varrella. Messilänranta kuuluu Vesijärven Laasonpohjaan, joka rajoittuu Korpikankareen ja Hersalan väliselle alueelle.
Leirintäalueen palveluihin kuuluvat ravintola, kahvila ja kauppa. Majoituspalveluista löytyy matkailuauto-  ja vaunupaikat, majatalohuoneisto, leirintämökit, telttapaikat, hirsihuvilamökki  ”Karhunpesä”. Camping Messilästä saa myös kalastuslupia Vesijärvelle.
Alueella on runsaasti ympärivuotisia ja kesäaikaisia matkailuvaunuja.
Enonsaari

Camping Messilä vastaa myös Enonsaaresta. Enonsaaressa on kesäasuntoja ja 1910-luvulla rakennettu suuri huvila. Lahden kaupunki vuokrasi alueen Messilän kartanon alueella leirintäaluetta pitävälle Messilä Campingille toukokuussa 2007 päärakennuksen ja kuusi kesämökkiä viideksi vuodeksi. Enonsaareen pääsee veneellä tai tilausyhteiskuljetuksella Camping Messilän rannasta. Messilänrannan venepaikoista vastaa Hollolan kunta.
Messilän laskettelurinteet ja leirintäalue

Camping Messilässä on talvisinkin Messilän kartanon laskettelurinteiden vuoksi matkailuvaunuissa asuvia vieraita. Kesällä paikalla viettävät kesälomaa pysyvästi pääasiassa pääkaupunkiseudulta olevat.
Camping Messilä järjestää vuosittain juhannusaattona juhannuskokon polttamisen Vesijärven rannassa Hollolan sataman itäpuolella leirintäalueen hiekkarannalla. Kokko on tehty pääasiassa kuormalavoista ja palaa huomattavalta osaltaan puolessa tunnissa. Vuonna 2009 kokko sytytettiin kello 23.00. Kokko on ainut suuri Hollolassa poltettava yleisölle tarkoitettu suuri kokko.
Messilän leirintäalue asuntovaunuineen talvella