Mikko Asunta
Elämäkerta > Talvi- ja jatkosota

Talvisodan kynnyksellä Asunta sai kutsun ylimääräisiin harjoituksiin ja hänen asemapaikkansa oli Miehikkälässä Kymenlaaksossa. Asunnasta tuli harjoituksissa joukkue Kuusivuoren varajohtaja. Sodan alkaessa hänet ja hänen joukkonsa määrättiin Tolvajärvelle. Kohtalo puuttui kuitenkin peliin, ja Asunta haavoittui selkään ennen joulua vuonna 1939. Hän joutui lopulta Siilinjärven sotasairaalaan ja vietti joulunsa siellä. Joulun jälkeen hänelle myönnettiin viikon loma, joka päättyi yllättäen vihkimiseen. Asunta vei kihlattunsa Hilkka Niemen alttarille heti uudenvuoden jälkeen. Perheeseen syntyi myöhemmin kuusi tytärtä ja yksi poika, joka valitettavasti menehtyi jo varhaislapsuudessaan.
Lomaltaan Asunta palasi joukkueensa luokse Aittojoelle. Välirauhan aikana hänellä olisi ollut mahdollisuus päästä upseerikouluun ylikersanttina, mutta hän päätti jättää tämän tilaisuuden väliin, sillä upseereita oli jo muutenkin tarpeeksi.
Välirauhan aikana nuori pariskunta asettui asumaan Hilkka Niemen kotitaloon. Maalaistalon rutiinit muuttuivat jälleen pian, kun jatkosota syttyi vuonna 1941. Asunta lähti matkalle Runoilijan Tietä pitkin vesiteitse Ruovedeltä Virroille. Sieltä hän jatkoi matkaa Karjalan junaan ja liittyi JR 57:n 3. komppaniaan Rautjärven Kaikon kylässä. Jatkosodassa Asunta osoitti rohkeutta ja taituruutta vihollisen asemien valtauksessa Parikkalan tiellä, mikä melkein johti Mannerheim-ristin saamiseen. Hänen ansioistaan hänelle myönnettiin 4. luokan Vapauden risti tammenlehvillä.
Parikkalan toimien aikana Asunta haavoittui jälleen lievästi, mutta palasi pian loman jälkeen joukko-osastoonsa Hiitolaan. Kuitenkin pian toipumisensa jälkeen hänet joutui taas sairastuvalle, tällä kertaa umpisuolentulehduksen vuoksi, joka vaati leikkausta. Sairaalasta kotiutuessaan hän sai lomaa, joka piteni hieman, kun leikkaushaava tulehtui. Syksyllä 1941 tervehtyessään Asunta palasi joukkueensa luokse Metsäpirttiin. Hänet kotiutettiin kevättalvella 1942 asemasotavaiheessa.
Asunta ehti hetkeksi keskittyä maanviljelijän arkeen, kunnes loppuvuodesta 1942 hänet kutsuttiin takaisin asepalvelukseen. Kun hän palasi joukko-osastoonsa, hän sai tietää, että Orivedelle oli perustettu koulutuskeskus, johon hän välittömästi pyysi siirtoa. Aluksi hänen anomuksensa hylättiin, mutta koska Asunta oli aktiivinen järjestöihminen sekä siviilissä että armeijassa, hänellä oli tilaisuus keskustella jalkaväentarkastaja Siilasvuon kanssa hakemuksestaan eräässä liittotoimikunnan kokouksessa Joensuussa. Siilasvuo kuunteli häntä, ja lopulta Asunta sai siirron Orivedelle, missä hän pääasiassa koulutti alokkaita.
Kesällä 1944 Asunta kutsuttiin takaisin etulinjaan Laguksen rykmenttiin Kannakselle. Aselevon jälkeen hänet määrättiin vielä Lapin sotaan, jossa luutnantti Asunta toimi lähettiupseerina arvioimassa joukkojen mielialaa ja raportoimassa siitä eteenpäin. Lapin sota oli Asunnalle henkilökohtaisesti vaikea, koska hän ei ollut mielissään siitä, että joutui taistelemaan entistä liittolaista vastaan. Myös paluu siviilielämään oli raskasta, ja sodan muistot vaikuttivat häneen syvästi. Maatalon työt ja päivittäiset rutiinit auttoivat kuitenkin helpottamaan sopeutumista normaaliin arkeen.
Asunta sai vuonna 1966 yliluutnantin sotilasarvon, ja talousneuvoksen arvo hänelle myönnettiin vuonna 1979.