stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eileen Collins
Ura NASAssa

Collins valittiin astronauttikoulutukseen 1990, minkä hän suoritti heinäkuussa 1991.lähde?
Collins osallistui seuraaville avaruussukkulalennoille:lähde?
STS-63 Discovery, Mir-sukkulaohjelman toinen lento Mir-avaruusasemalle 3.–11. helmikuuta 1995. Sukkula lensi Mirin ympäri valmistellakseen ensimmäistä telakointia Miriin mikä tapahtui myöhemmin sukkulalennolla STS-71. Collins toimi lennolla ensimmäisenä sukkulaohjelman naispuolisena pilottina.
STS-84 Atlantis, Mir-sukkulaohjelman lento 15.–24. toukokuuta 1997. Miehistö työskenteli Mirillä, Collins toimi sukkulan pilottina.
STS-93 Columbia 23.–27. heinäkuuta 1999 kuljetti kiertoradalle Chandra-röntgenkaukoputken. Collins toimi sukkulaohjelman ensimmäisenä naispuolisena komentajana.
STS-114 Discovery 26. heinäkuuta – 9. elokuuta 2005 oli ensimmäinen avaruussukkula Columbian onnettomuutta seurannut lento, "paluu avaruuteen" -testilento millä testattiin uusia turvamenetelmiä. Sukkula vei Retkikunta 7:n miehistön ja tarvikkeita ISS-avaruusasemalle ja toi Maahan Retkikunta 6:n miehistön. Collins toimi sukkulan komentajana.
1. toukokuuta 2006 Collins ilmoitti lähtevänsä NASAsta viettääkseen enemmän aikaa perheensä kanssa ja suuntautuakseen muihin tehtäviin.
Collins meni naimisiin lentäjä Pat Youngsin kanssa vuonna 1987. Heillä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eileen Collins Wikimedia Commonsissa
NASAn elämäkerta: Eileen Collins
Spacefacts: Eileen Collins
Lentoa STS-114 edeltävä Nasan haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (23.2.2005) (englanniksi)
STS-114 Commander Eileen Collins: From 'Soaring Capital of America' to the Space Shuttle (Arkistoitu – Internet Archive) (Nasa feature 11.2.2005) (englanniksi)
Lentoa STS-114 edeltävä Nasan haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (20.1.2004) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eileen Collins
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Käännös suomeksi
Alaonttolaskimo

11. Alaonttolaskimo
Alaonttolaskimo (lat. vena cava inferior) on ihmisillä alavartalolta sydämeen verta tuova suuri verisuoni,  jota kutsutaan muilla eläimillä takaonttolaskimoksi (lat. vena cava caudalis). Se alkaa reisilaskimoiden yhtyessä hieman napatason alapuolella selkärangan edessä. 
Jalkojen laskimoveren lisäksi alaonttolaskimoon laskevat maksan laskimot, joiden kautta tulee suurin osa ruuansulatuskanavan verestä ravinteineen. Alaonttolaskimo yhtyy sydämen oikeaan eteiseen ilman läppää.
Nelitahtimoottori

Mercedes-Benz W212:n moottori
Havainnekuva nelitahtimoottorin toimintaperiaatteesta. Toimintavaiheet ovat: 
1. Imutahti 
2. Puristustahti 
3. Työtahti 
4. Poistotahti
Nelitahtimoottori on muun muassa lähes kaikissa nykyautoissa käytettävä polttomoottorityyppi. Nimi tulee neljästä moottorin toimintavaiheesta, jotka toistuvat moottorin käydessä. Nelitahtimoottori voi toimia joko otto- tai dieselprosessilla.
Nelitahtimoottorin periaatteen kuvasi ensimmäisenä Alphonse Beau de Rochas vuonna 1862 myönnetyssä patentissa. Myös itävaltalaisen kellosepän Christian Reithmannin sanotaan patentoineen nelitahtisen moottorin 1860-luvun alussa. Saksalainen Nikolaus Otto kehitti Étienne Lenoirin kaasumoottorin pohjalta vuonna 1876 otto-sykliä käyttävän nelitahtimoottorin. Beau de Rochasin patentti löydettiin vuonna 1884, ja Otton saksalainen patentti mitätöitiin. Ottoa pidetään kuitenkin yleisesti nelitahtimoottorin keksijänä, koska hänen työnsä osoitti uuden moottoritekniikan mahdollisuudet.
Nelitahtimoottorin haittana kaksitahtimoottoriin nähden on monimutkaisempi rakenne ja siten suurempi paino. Nelitahtisen ottomoottorin etuna kaksitahtimoottoriin on parempi hyötysuhde ja puhtaammat pakokaasupäästöt, sillä nelitahtimoottorissa polttoaineen ja ilman seos ei juuri ollenkaan sekoitu pakokaasuihin. Tämän vuoksi polttoaineen palaminen on puhtaampaa ja tehokkaampaa kuin kaksitahtimoottorissa. Kaksitahtisissa dieselmoottoreissa polttoaineen huuhteluhäviötä ei esiinny.
Nelitahtimoottorin kaasunvaihto on yleensä paremmin hallittavissa kuin kaksitahtimoottorin, koska venttiilien ajoitus ja nousu voidaan suunnitteluvaiheessa määrätä suhteellisen vapaasti. Sen sijaan mäntäohjattu kaksitahtikone on vaikeampi suunnitella siten, että saavutetaan riittävä tehollinen puristussuhde, riittävä täytös ja kunnollinen huuhtelu. Nelitahtimoottorin ominaisuuksia on myös helppo muokata jälkikäteen venttiilien ajoitusta tai nostokäyrää muuttamalla esimerkiksi vaihtamalla nokka-akseli. Nokka-akseleita pyöritetään uusissa moottoreissa jakohihnan tai jakoketjun avulla.
Alkuasetelma, imutahti ja puristustahti.
Formula Renault 3.5 -kausi 2008

Formula Renault 3.5 -kausi 2008 oli sarjan neljäs kausi. Kausi alkoi Italian Monzan radalla  ja päättyi Espanjan Barcelonan radalla. Sarjan mestaruuden vei hollantilainen Giedo van der Garde, toiseksi sijoittui ranskalainen Julien Jousse ja kolmanneksi brasilialainen Fabio Carbone.
Tallit ja kuljettajat

| Talli | Nr>  | Kuljettaja | Lisenssi | Kisat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tech 1 Racing | 1 | Julien Jousse |  Ranska | Kaikki |
|  Tech 1 Racing | 2 | Charles Pic |  Ranska | Kaikki |
|  International DracoRacing | 3 | Bertrand Baguette |  Belgia | Kaikki |
|  International DracoRacing | 4 | Marco Barba |  Espanja | Kaikki |
|  Carlin Motorsport | 5 | Mikhail Aleshin |  Venäjä | Kaikki |
|  Carlin Motorsport | 6 | Robert Wickens |  Kanada | Kaikki |
|  Epsilon Euskadi | 7 | Mario Romancini |  Brasilia | 1-7 |
|  Epsilon Euskadi | 7 | Filipe Albuquerque |  Portugali | 8-9 |
|  Epsilon Euskadi | 8 | Alexandre Marsoin |  Ranska | Kaikki |
|  Prema Powerteam | 9 | Miguel Molina |  Espanja | Kaikki |
|  Prema Powerteam | 10 | Álvaro Barba |  Espanja | Kaikki |
|  RC Motorsport | 11 | Aleix Alcaraz |  Espanja | 1-4 |
|  RC Motorsport | 11 | Claudio Cantelli |  Brasilia | 5-9 |
|  RC Motorsport | 12 | Borja García |  Espanja | 1-3 |
|  RC Motorsport | 12 | Duncan Tappy |  Yhdistynyt kuningaskunta | 4-5, 8-9 |
|  RC Motorsport | 12 | Paolo Maria Nocera |  Italia | 6-7 |
|  Pons Racing | 14 | Máximo Cortés |  Espanja | 1-4 |
|  Pons Racing | 14 | Aleix Alcaraz |  Espanja | 5-9 |
|  Pons Racing | 15 | Marcos Martinez |  Espanja | Kaikki |
|  KTR | 16 | Daniil Move |  Venäjä | 1-5 |
|  KTR | 16 | Siso Cunill |  Espanja | 6-9 |
|  KTR | 17 | Guillaume Moreau |  Ranska | 1-5 |
|  KTR | 17 | Sergei Afanasjev |  Venäjä | 7-9 |
|  Interwetten.com Racing | 19 | Salvador Durán |  Meksiko | Kaikki |
|  Interwetten.com Racing | 20 | Pablo Sánchez López |  Meksiko | Kaikki |
|  P1 Motorsport | 21 | Giedo van der Garde |  Alankomaat | Kaikki |
|  P1 Motorsport | 22 | Pippa Mann |  Yhdistynyt kuningaskunta | Kaikki |
|  Fortec Motorsport | 23 | James Walker |  Yhdistynyt kuningaskunta | Kaikki |
|  Fortec Motorsport | 24 | Julian Theobald |  Saksa | 1-2 |
|  Fortec Motorsport | 24 | Fairuz Fauzy |  Malesia | 3-9 |
|  Red Devil Comtec Racing | 25 | Marco Bonanomi |  Italia | Kaikki |
|  Red Devil Comtec Racing | 26 | Pasquale Di Sabatino |  Italia | 1-7 |
|  Red Devil Comtec Racing | 26 | Sten Pentus |  Viro | 9 |
|  Ultimate Singature | 27 | Fabio Carbone |  Brasilia | Kaikki |
|  Ultimate Singature | 28 | Claudio Cantelli |  Brasilia | 1-3 |
|  Ultimate Singature | 28 | Esteban Guerrieri |  Argentiina | 4-9 |
Formula Renault 3.5 -kausi 2005

Puolan Robert Kubica voitti mestaruuden ja hänen tallinsa Epsilon Euskadi voitti joukkuemestaruuden.
Formula Renault 3.5 -kausi 2005 oli sarjan ensimmäinen kausi. Kausi alkoi Belgian, Zolderin radalla  ja päättyi Italian, Monzan radalla. Sarjan mestaruuden vei puolalainen Robert Kubica, toiseksi sijoittui espanjalainen Adrián Vallés ja kolmanneksi saksalainen Markus Winkelhock.
Tallit ja kuljettajat

| Talli | Nr>  | Kuljettaja | Lisenssi | Kisat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  EuroInternational | 1 | Giorgio Mondini |  Sveitsi | 1, 4-6 |
|  EuroInternational | 1 | Fabio Carbone |  Brasilia | 7-8 |
|  EuroInternational | 1 | Danny Watts |  Yhdistynyt kuningaskunta | 9 |
|  EuroInternational | 2 | Matteo Meneghello |  Italia | Kaikki |
|  Carlin Motorsport | 3 | Andreas Zuber |  Itävalta | Kaikki |
|  Carlin Motorsport | 4 | Will Power |  Australia | 1-8 |
|  Carlin Motorsport | 4 | Giorgio Mondini |  Sveitsi | 9 |
|  Pons Racing | 5 | Adrián Vallés |  Espanja | Kaikki |
|  Pons Racing | 6 | Celso Míguez |  Espanja | Kaikki |
|  Epsilon Euskadi | 7 | Félix Porteiro |  Espanja | Kaikki |
|  Epsilon Euskadi | 8 | Robert Kubica |  Puola | Kaikki |
|  Victory Engineering | 9 | Enrico Toccacelo |  Italia | 1-5 |
|  Victory Engineering | 9 | Danilo Dirani |  Brasilia | 7 |
|  Victory Engineering | 9 | Davide Rigon |  Italia | 8-9 |
|  Victory Engineering | 10 | Tomas Kostka |  Tšekki | 1-7 |
|  Victory Engineering | 10 | Richard Antinucci |  Yhdysvallat | 9 |
|  Avelon Formula | 11 | Mehdi Bennani |  Marokko | 2-9 |
|  Avelon Formula | 11 | Ivan Bellarosa |  Italia | 1 |
|  Avelon Formula | 12 | Ivan Bellarosa |  Italia | 2-9 |
|  Witmeur KTR | 14 | Jaap van Lagen |  Alankomaat | Kaikki |
|  Witmeur KTR | 15 | Tristan Gommendy |  Ranska | Kaikki |
|  Saulnier Racing | 16 | Simon Pagenaud |  Ranska | Kaikki |
|  Saulnier Racing | 17 | Ryo Fukuda |  Japani | Kaikki |
|  Draco Multiracing USA | 18 | Markus Winkelhock |  Saksa | Kaikki |
|  Draco Multiracing USA | 19 | Christian Montanari |  San Marino | Kaikki |
|  Cram Competition | 20 | Damien Pasini |  Ranska | Kaikki |
|  Cram Competition | 21 | Éric Salignon |  Ranska | 1-7, 9 |
|  Cram Competition | 21 | Ben Hanley |  Yhdistynyt kuningaskunta | 8 |
|  DAMS | 22 | Alx Danielsson |  Ruotsi | 1, 3-7 |
|  DAMS | 22 | Alex Lloyd |  Yhdistynyt kuningaskunta | 2 |
|  DAMS | 22 | Nicolas Prost |  Ranska | 8 |
|  DAMS | 22 | Ferdinando Monfardini |  Italia | 9 |
|  DAMS | 23 | Pastor Maldonado |  Venezuela | 1-2, 7-9 |
|  DAMS | 23 | Raffaele Giammaria |  Italia | 3-5 |
|  GD Racing | 24 | Miloš Pavlović |  Serbia | Kaikki |
|  GD Racing | 25 | Frédéric Vervisch |  Belgia | 1-4 |
|  GD Racing | 25 | Patrick Pilet |  Ranska | 8-9 |
|  Jenzer Motorsport | 27 | Patrick Pilet |  Ranska | 1-4 |
|  Jenzer Motorsport | 27 | Ryan Sharp |  Yhdistynyt kuningaskunta | 5-9 |
|  Jenzer Motorsport | 28 | Colin Fleming |  Yhdysvallat | Kaikki |
|  Interwetten.com | 29 | Daniel la Rosa |  Saksa | 1-7 |
|  Interwetten.com | 29 | Carlos Iaconelli |  Brasilia | 8 |
|  Interwetten.com | 30 | Stefano Proetto |  Italia | 1 |
|  Interwetten.com | 30 | Sven Barth |  Saksa | 2 |
|  Interwetten.com | 30 | Fernando Rees |  Brasilia | 4-9 |
|  RC Motorsport | 31 | Karun Chandhok |  Intia | 1-4 |
|  RC Motorsport | 31 | Matteo Pellegrino |  Italia | 7-9 |
|  RC Motorsport | 32 | Giovanni Tedeschi |  Italia | Kaikki |
Luettelo Yhdysvaltain jääpalloliigan mestareista

Tämä on luettelo Yhdysvaltain jääpalloliigan mestareista.  Yhdysvaltain jääpalloliigan mestaruudesta on pelattu vuodesta 1981 lähtien. Yhdysvaltain jääpalloliigan mestaruuspalkinnon nimi on Gunnar Cup.
Yhdysvaltain jääpalloliigan mestarit

| --- | --- |
Vuosi: Mestari
1981: Minneapolis Bandolier
1982: Minneapolis Bandolier
1983: Minneapolis Bandolier
1984: Bagheera Blades
1985: Bagheera Blades
1986: Jesco
1987: Slice On Ice
1988: Slice On Ice
1989: Twin City Rats
1990: Minnesota Reindeer
1991: Minnesota Reindeer
1992: Parkwood
1993: Minnesota Reindeer
1994: Minnetonka Dynamo
1995: Minnesota Reindeer
1996: Sirius Minnesota
1997: Sirius Minnesota
1998: Minnetonka Dynamo
1999: Amur Tigers
2000: Minnetonka Dynamo
2001: Minneapolis Bandolier
2002: Minneapolis Bandolier
2003: Amur Tigers
2004: Minnesota Blades
2005: Minnesota Blades
2006: Minneapolis Bandolier
2007: Sirius Minnesota
2008: Minnesota Blades
2009: Minneapolis Bandolier
2010: Minneapolis Bandolier
2011: Minnesota Blades
2012: Minneapolis Bandolier
2013: Dynamo Duluth
2014: Minneapolis Bandolier
2015: Dinkytown Dukes
2016: Minneapolis Bandolier
2017: Dinkytown Dukes
2018: Minneapolis Bandolier
2019: Tonka Bay Bombers
Pikkupajusirkku

| Pikkupajusirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkut Emberizidae
Suku::  Pajusirkut Schoeniclus
Laji::  pallasi
Kaksiosainen nimi
 Schoeniclus pallasi  (Cabanis, 1851) 
Synonyymit
 Emberiza pallasi 
Katso myös
   Pikkupajusirkku Wikispeciesissä   Pikkupajusirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkupajusirkku (Schoeniclus pallasi) on sirkkuihin kuuluva pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12–13,5 cm. Pikkupajusirkku muistuttaa suuresti pajusirkkua, mutta on hieman pienempi, nokka on hennompi ja äänet hiukan erilaisia. Juhlapukuisella koiraalla on musta pää ja valkoinen alapuoli. Selkäpuoli ja siipien yläpeitinhöyhenet ovat tummanharmaan ja valkoisen kirjavat, ja niistä puuttuu pajusirkun punaruskea väri. Naaraat ja nuoret linnut on vaikea erottaa pajusirkusta, mutta hyvin nähtynä yksi tuntomerkki on varma: pikkupajusirkun alanokka on punertava, kun pajusirkun koko nokka on harmaa. Ylänokan harja on suora, kun se pajusirkulla on lievästi kupera. Laulu on vielä yksinkertaisempi äänisarja kuin pajusirkun laulu. Kutsuääni muistuttaa varpusen ääntä.
Vanhoilla pikkupajusirkuilla on täydellinen sulkasato pesimäalueella loppukesällä.
Pikkupajusirkku on nimetty saksalaisen luonnontutkijan Peter Simon Pallasin mukaan.
Esiintyminen

Pohjois- ja Keski-Aasia, pieni osa esiintymisalueesta ulottuu Euroopan puolelle Venäjällä. Pikkupajusirkku on muuttolintu, joka talvehtii Kaakkois-Aasiassa. Euroopassa lajia pesii vain Venäjällä, jonka kannan suuruudeksi on arvioitu 10 000 – 17 000 paria. Laji on havaittu Suomessa kahdesti, vuosina 2019 ja 2024.
Elinympäristö

Pesii jokien, järvien ja soiden reunapajukoissa. Muuttoaikoina tavataan erilaisissa pensaikoissa ja ruoikoissa.
Lisääntyminen

Pesän sanotaan olevan pensaassa. Munia on 2–5.
Ravinto

Syö pääasiassa erilaisia siemeniä, mutta poikasia ruokitaan hyönteisillä ja muilla pienillä selkärangattomilla.
Pikkupajusirkun munia.
Formula Renault 3.5 -kausi 2011

Formula Renault 3.5 -kausi 2011 oli sarjan seitsemäs kausi. Kausi alkoi 16. huhtikuuta Espanjan Alcañizin radalla ja päättyi 9.lokakuuta Espanjan Barcelonassa. Sarjan mestaruuden voitti kanadalainen Robert Wickens. Toiseksi sijoittui ranskalainen Jean-Eric Vergne ja kolmanneksi yhdysvaltalainen Alexander Rossi.
Tallit ja kuljettajat

R = Sarjan tulokas kaudella 2011
| Talli | Nr>  | Kuljettaja | Lisenssi | Status | Kisat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tech 1 Racing | 1 | Kevin Korjus |  Viro | R | Kaikki |
|  Tech 1 Racing | 2 | Arthur Pic |  Ranska | R | Kaikki |
|  ISR | 3 | Lewis Williamson |  Yhdistynyt kuningaskunta | R | 1, 9 |
|  ISR | 3 | Daniel Ricciardo |  Australia |  | 2-8 |
|  ISR | 4 | Nathanaël Berthon |  Ranska |  | Kaikki |
|  Carlin | 5 | Jean-Eric Vergne |  Ranska |  | Kaikki |
|  Carlin | 6 | Robert Wickens |  Kanada |  | Kaikki |
|  Fortec Motorsport | 7 | Alexander Rossi |  Yhdysvallat | R | Kaikki |
|  Fortec Motorsport | 8 | César Ramos |  Brasilia | R | Kaikki |
|  Comtec Racing | 9 | Daniel McKenzie |  Yhdistynyt kuningaskunta | R | Kaikki |
|  Comtec Racing | 10 | Daniël de Jong |  Alankomaat | R | Kaikki |
|  EPIC Racing | 11 | Sten Pentus |  Viro |  | Kaikki |
|  EPIC Racing | 12 | Albert Costa |  Espanja |  | Kaikki |
|  International DracoRacing | 15 | Stéphane Richelmi |  Monaco | R | Kaikki |
|  International DracoRacing | 16 | André Negrão |  Brasilia | R | 1-8 |
|  International DracoRacing | 16 | Adrien Tambay |  Ranska | R | 9 |
|  Pons Racing | 17 | Oliver Webb |  Yhdistynyt kuningaskunta | R | Kaikki |
|  Pons Racing | 18 | Dominic Storey |  Uusi-Seelanti | R | 1 |
|  Pons Racing | 18 | Jean-Karl Vernay |  Ranska | R | 2 |
|  Pons Racing | 18 | Filip Salaquarda |  Tšekki |  | 3 |
|  Pons Racing | 18 | Adrien Tambay |  Ranska | R | 4 |
|  Pons Racing | 18 | Michael Herck |  Romania |  | 5 |
|  Pons Racing | 18 | Marcos Martínez |  Espanja |  | 6 |
|  Pons Racing | 18 | Nick Yelloly |  Yhdistynyt kuningaskunta | R | 7-9 |
|  Mofaz Racing | 19 | Chris van der Drift |  Uusi-Seelanti |  | 1-4 |
|  Mofaz Racing | 19 | Fairuz Fauzy |  Malesia |  | 5-9 |
|  Mofaz Racing | 20 | Jake Rosenzweig |  Yhdysvallat |  | Kaikki |
|  KMP Racing | 21 | Anton Nebilitškiy |  Venäjä |  | 1-5, 7-9 |
|  KMP Racing | 21 | Mikhail Aleshin |  Venäjä |  | 6 |
|  KMP Racing | 22 | Nelson Panciatici |  Ranska |  | Kaikki |
|  P1 Motorsport | 23 | Walter Grubmüller |  Itävalta |  | 1-5, 7-9 |
|  P1 Motorsport | 23 | Adam Carroll |  Yhdistynyt kuningaskunta | R | 6 |
|  P1 Motorsport | 24 | Daniil Move |  Venäjä |  | Kaikki |
|  BVM-Target | 25 | Daniel Zampieri |  Italia |  | Kaikki |
|  BVM-Target | 26 | Sergio Canamasas |  Espanja |  | Kaikki |
|  Gravity-Charouz Racing | 27 | Jan Charouz |  Tšekki |  | Kaikki |
|  Gravity-Charouz Racing | 28 | Brendon Hartley |  Uusi-Seelanti |  | Kaikki |
Formula Renault 3.5 -kausi 2010

Formula Renault 3.5-kausi 2010 on sarjan kuudes kausi. Sarja alkoi Ciudad del Motor de Aragónin radalta Espanjasta ja päättyi Circuit de Catalunyan radalla Barcelonassa. Sarjan mestaruuden voitti venäläinen Mikhail Aleshin, toiseksi sijoittui australialainen Daniel Ricciardo ja kolmanneksi argentiinan Esteban Guerrieri.
Tallit ja kuljettajat

| Talli | Nr>  | Kuljettaja | Lisenssi | Kisat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  International DracoRacing | 1 | Nathanaël Berthon |  Ranska | Kaikki |
|  International DracoRacing | 2 | Omar Leal |  Kolumbia | Kaikki |
|  Carlin | 3 | Mikhail Aleshin |  Venäjä | Kaikki |
|  Carlin | 4 | Jake Rosenzweig |  Yhdysvallat | Kaikki |
|  P1 Motorsport | 5 | Walter Grubmüller |  Itävalta | Kaikki |
|  P1 Motorsport | 6 | Jan Charouz |  Tšekki | 1-7, 9 |
|  P1 Motorsport | 6 | Brendon Hartley |  Uusi-Seelanti | 8 |
|  Tech 1 Racing | 7 | Brendon Hartley |  Uusi-Seelanti | 1-6 |
|  Tech 1 Racing | 7 | Jean-Eric Vergne |  Ranska | 7-9 |
|  Tech 1 Racing | 8 | Daniel Ricciardo |  Australia | Kaikki |
|  Junior Lotus Racing | 9 | Daniil Move |  Venäjä | 1-8 |
|  Junior Lotus Racing | 9 | Dean Stoneman |  Yhdistynyt kuningaskunta | 9 |
|  Junior Lotus Racing | 10 | Nelson Panciatici |  Ranska | Kaikki |
|  Pons Racing | 11 | Federico Leo |  Italia | Kaikki |
|  Pons Racing | 12 | Daniel Zampieri |  Italia | Kaikki |
|  Epsilon Euskadi | 15 | Albert Costa |  Espanja | Kaikki |
|  Epsilon Euskadi | 16 | Keisuke Kunimoto |  Japani | Kaikki |
|  Comtec Racing | 17 | Greg Mansell |  Yhdistynyt kuningaskunta | Kaikki |
|  Comtec Racing | 18 | Stefano Coletti |  Monaco | Kaikki |
|  Fortec Motorsport | 23 | Sten Pentus |  Viro | Kaikki |
|  Fortec Motorsport | 24 | Jon Lancaster |  Yhdistynyt kuningaskunta | Kaikki |
|  ISR Racing | 25 | Esteban Guerrieri |  Argentiina | 1-2, 4-5, 7-9 |
|  ISR Racing | 25 | Alexander Rossi |  Yhdysvallat | 3 |
|  ISR Racing | 26 | Filip Salaquarda |  Tšekki | 1-5, 7-9 |
|  KMP Racing | 27 | Anton Nebilitškiy |  Venäjä | Kaikki |
|  KMP Racing | 28 | Víctor García |  Espanja | Kaikki |
|  FHV Interwetten.com | 29 | Bruno Méndez |  Espanja | 1-8 |
|  FHV Interwetten.com | 29 | Salvador Durán |  Meksiko | 9 |
|  FHV Interwetten.com | 30 | Sergio Canamasas |  Espanja | Kaikki |
Louis Blériot

| Louis Blériot |
| --- | --- |
 Louis Blériot
Henkilötiedot
Muut nimet:  Louis Charles Joseph Blériot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1872 Cambrai, Nord, Ranska
Kuollut: 2. elokuuta 1936 (64 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  keksijä, lentokonesuunnittelija, lentäjä
Puoliso:  Alice Védères
Muut tiedot
Koulutus: École Centrale
 Nimikirjoitus
Louis Charles Joseph Blériot (1. heinäkuuta 1872 Cambrai – 2. elokuuta 1936 Pariisi) oli ranskalainen ilmailun uranuurtaja, keksijä, lentokonesuunnittelija ja lentäjä. Hän ylitti heinäkuussa 1909 ensimmäisenä ihmisenä Englannin kanaalin ilmaa raskaammalla lentokoneella.
Blériot keskittyi ylityksen jälkeen liiketoimintaan ja kehitti lentokoneita usean valtion ilmavoimille. Ylilennossa käytettyä Blériot XI -konemallia valmistettiin kaikkiaan satoja kappaleita.
Tausta

Louis Blériot syntyi 1. heinäkuuta 1872 Cambraissa viisilapsisen perheen vanhimpana. Hänen vanhempansa olivat Louis Charles Pierre Alexander Blériot ja Clémence Marie Eugenie Candeliez Blériot. Hänellä huomattiin nuorena matemaattista ja teknistä lahjakkuutta, ja hänet laitettiin opiskelemaan Notre Dame Cambrai -kouluun vuonna 1882. Vanhemmat valitsivat Blériot’n opintosuunnaksi insinöörigrafiikan (nyk. koneenpiirustus). Blériot siirtyi 15-vuotiaana opiskelemaan École Centraleen Pariisiin. Hän selvitti oppilaitoksen pääsykokeet helposti ja opiskeli siellä seuraavat kolme vuotta.
Blériot ihastui Pariisin maailmannäyttelyssä 1900 Clément Aderin suunnittelemaan Ader Avion III -lentokoneeseen, vaikka tiesikin välittömästi, ettei kone kykene lentämään. Hän alkoi miettiä tapoja kehittää koneesta lentokelpoinen. Kehittämiseen tarvittiin rahaa, ja Blériot alkoi miettiä mahdollisia työpaikkoja sen ansaitsemista varten.
Blériot tapasi lokakuussa 1900 opintojensa ohella tulevan puolisonsa, tarjoilija Alice Védèresin, joka oli eläköityneen armeijan upseerin tytär. Pari avioitui 21. helmikuuta 1901.
Työ autoteollisuudessa

Blériot aloitti työt autoteollisuuden parissa ja kehitti autoon ensimmäiset asetyleenillä toimivat ajovalot. Niitä ostivat ranskalaiset autonvalmistajat Renault ja Panhard. Työnsä ohessa Blériot mietti edelleen aktiivisesti maailmannäyttelyssä näkemäänsä lentokonetta. Hän rakensi ensimmäisenä ilma-aluksenaan ornitopterin, jonka oli tarkoitus pysyä ilmassa heiluttamalla siipiään lintujen tavoin. Muiden siihen mennessä valmistettujen ornitopterien tavoin myöskään Blériot’n valmistama ei toiminut. Hän ei luovuttanut vaan alkoi suunnitella nopeasti uutta.
Lentokoneiden kehittäminen > Blériot-Voisin

Blériot perusti vuonna 1903 Gabriel Voisinin kanssa ilmailutoimintaan keskittyneen Blériot-Voisin-yhtymän. Voisin oli suunnittelut aiemmin muun muassa purjelentokoneen. He rakensivat vuonna 1905 vesitason, joka saatiin lentämään 8. kesäkuuta. Blériot oli hukkua noin kuukautta myöhemmin suoritetulla lennolla, kun kone sakkasi ja syöksyi veteen.
Yhtymä rakensi pian tämän jälkeen Antoinette-moottorilla varustetun kaksitason. Sekä Blériot että Voisin arvostivat taiteellisen ja teknisen luovuuden yhdistämistä. Parilla oli kuitenkin paljon erimielisyyksiä, ja yhtymä hajosi vuonna 1906. Sen hajoamiseen vaikutti myös pettymys kilpailevan brasilialais-ranskalaisen lentäjän Alberto Santos-Dumontin onnistuttua marraskuussa 1906 yli sadan metrin lennossa ilmaa raskaammalla lentoaluksella.