stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Han Gaozu
Perhe ja jälkeläiset

Vanhemmat:
Liu Taigong (sananmukaisesti "Vanha herra Liu ")
Liu Ao (sananmukaisesti "Vanha rouva Liu")
Sisarukset:
Liu Bo, Huain kreivi.
Liu Xi, Dain ruhtinas
Liu Jiao, Chun ruhtinas
Puoliso:
Keisarinna Lü Zhi, syntyjään Liu Ying ja prinsessa Lu.
Tärkeimmät jalkavaimot:
Zhang
Wei
Cao, syntyjään Liu Fei.
Qi, syntyjään Liu Ruyi.
Wan
Guan
leskikeisarinna Bo, syntyjään Liu Heng.
Zhao, syntyjään Liu Chang.
Zhao Zi'er
Lapset:
Liu Fei, Qin prinssi Daohui
Liu Ying, kruununprinssi, myöhemmin keisari Hui
Liu Jian, Yanin pronssi Ling
Liu Ruyi, Zhaon prinssi Yin
Liu Heng, Dain prinssi, myöhemmin keisari Wen
Liu Hui, Liangin prinssi, myöhemmin Zhaon prinssi Gong
Liu You, Huauyangin prinssi, myöhemmin Zhaon prinssi You
Liu Chang, Huainanin prinssi Li
Lun prinsessa Yuan (varsinainen henkilönnimi tuntematon)
Kulttuurisia viittauksia

Liu Bang on yksi niistä 32 historian henkilöstä, jotka esiintyvät erityisinä henkilöinä Koein videopelissä Romance of the Three Kingdoms XI.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Emperor Gaozu of Han
Aiheesta muualla

Emperor Gaozu (Arkistoitu – Internet Archive) at Chinaculture.org
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Qin Ziying | Kiinan keisari 202–195 eaa. | Seuraaja: Han Hui |
Changling (長陵), keisari Gaon hauta Xianyangissa Shaanxissa.
Käännös suomeksi
Outi Vapaavuori

| Outi Vapaavuori> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. joulukuuta 1959 Hämeenlinna (ikä 65)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  eläinlääkäri pieneläinkirurgian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Eläinlääketieteellinen korkeakoulu
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Outi Maria Inkeri Vapaavuori (o.s. Laitinen, ent. Laitinen-Vapaavuori; s. 11. joulukuuta 1959 Hämeenlinna) on suomalainen eläinlääkäri ja Helsingin yliopiston eläinlääketieteellisen tiedekunnan pieneläinkirurgian professori.
Laitinen valmistui Eläinlääketieteellisestä korkeakoulusta eläinlääkäriksi (ELL) vuonna 1985, pieneläinsairauksien erikoiseläinlääkäriksi 1990 ja eläinlääketieteen tohtoriksi vuonna 1994. Hän suoritti lisäksi Diplomate of European College of Veterinary Surgeons -tutkinnon (Versailles, Ranska). Hän oli Helsingin yliopiston eläinlääketieteen kirurgian dosentti 2002–2007.
Laitinen työskenteli Eläinlääketieteellisen korkeakoulun, sittemmin Helsingin yliopiston eläinlääkärinä vuosina 1985–1999. Hän toimi Vantaalla Tikkurilan eläinlääkäriaseman eläinlääkärinä vuosina 1991–2000. Tästä ajasta hän teki useamman vuoden ajan tutkimustyötä Yhdysvalloissa ensin Michiganin valtionyliopistossa (1995–1996) ja vähän myöhemmin Pennsylvanian yliopistossa (1998–1999). Suunnittelijana hän valmisteli Helsingin yliopiston eläintieteellisen tiedekunnan siirtoa Viikkiin (2000–2001) ja johti yliopistollista eläinsairaalaa (2002–2006). Outi Vapaavuori toimi seuraavaksi saman tiedekunnan kliinisenä opettajana (2007). Pieneläinkirurgian professorina hän on toiminut vuodesta 2008.
Vapaavuoren tieteellinen tuotanto käsitti vuoden 2014 loppupuoleen mennessä noin 60 tieteellistä julkaisua.
Hänen puolisonsa on oikeustieteen kandidaatti Jan Vapaavuori (2005–), joka on toiminut muun muassa Helsingin pormestarina.
Aiheesta muualla

Outi Vapaavuori. Professor, Equine and Small Animal Medicine (englanniksi) (helsinki.fi)
Karl Fabritius

| Karl Fabritius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1845 Ilomantsi, Suomi
Kuollut: 9. lokakuuta 1889 (44 vuotta) Kuopio, Suomi
Ammatti:  lakimies, valtiopäivämies
Arvonimi: laamanni
Vanhemmat:  Benjamin Fabritius ja Maria Charlotta Molander
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Alma Sofia Lovisa Bergholm (k. 1906)
Karl (Carl) Johan Benjamin Fabritius (1. tammikuuta 1845 Ilomantsi – 9. lokakuuta 1889 Kuopio) oli suomalainen laki- ja valtiopäivämies, joka toimi Kuopion kaupungin pormestarina.
Fabritiuksen vanhemmat olivat kappalainen Benjamin Fabritius ja Maria Charlotta Molander ja puoliso vuodesta 1871 Alma Sofia Lovisa Bergholm (k. 1906). Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1886, Kuopion kaupungin pormestariksi 1870 ja Kuopion lääninsihteeriksi 1879. Fabritius toimi jäsenenä ja puheenjohtajana eri valtionkomiteoissa. Hän edusti Kuopiota porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885, kuuluen suomenkieliseen vähemmistöön. Fabritius teki valtiopäivillä aloitteita koskien erityisesti koulu- ja liikennekysymyksiä. Vuonna 1885 hän yritti suomen kieltä koskeneella anomusesityksellään menestyksettä sovittaa vastakkaisia näkemyksiä yhteen. Fabritius sai laamannin arvonimen 1886.
Fabritius toimi talonpoikaissäädyn sihteerinä valtiopäivillä 1888.
Karl Elis Saxén

Karl Elis Saxén (28. huhtikuuta 1873 Vaasa − 26. huhtikuuta 1918 Koria) oli suomalainen hovioikeudenneuvos.
Saxénin vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja Frans Ludvig Saxén (1820−1887) ja Ida Lovisa Hällfors. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1894. Saxén sai varatuomarin arvon 1897.
Saxén oli Viipurin hovioikeudessa notaarina vuodesta 1908. Hän oli yhdenvertaisuuslain vastustuksen vuoksi vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa 1913−1914. Vapauduttuaan Saxén toimi Kymi-yhtiön konttoripäällikkönä vuodesta 1914 alkaen. Hänet nimitettiin 1917 hovioikeudenneuvokseksi mutta hän ei astunut virkaan. Punaiset surmasivat Saxénin Suomen sisällissodan aikana huhtikuun lopulla 1918 Korialla.
Saxén oli naimisissa vuodesta 1905 Sylvia Elisabeth Weckmanin kanssa.
Bodomin kartano

Bodomin kartanon päärakennus on rakennettu vuosien 1794–1797 välillä.
Bodomin kartano (ruots. Bodom gård) on Espoon Bodomissa sijaitseva historiallinen kartano. Kartanon historia tunnetaan vuodesta 1492.
Päärakennuksen rakennutti kenraalimajuri Karl Johan Jägerskjöld 1797. Rakennuksessa on tehty perusteellisia uudistustöitä pietarilaisen omistajan Nikolai Johann Heimbürgerin aikana 1885 ja vuosina 1929–30 arkkitehti Alexis Stierncreutzin johdolla.
Myös kartanon puiston runko on 1700-luvulta. Puutarha-arkkitehti Bengt Schalin uudisti sen 1919.
Bodomin kartano on yksi kolmesta Bodominjärven ympärille syntyneestä historiallisesta kartanosta. Kokonaisuuteen kuuluvat myös Backbyn ja Oittaan kartanot.
Päärakennus oli keskeytyksettä asuinkäytössä aina vuoteen 2002 saakka, jolloin viimeinen Heimbürgerin suvun edustaja muutti pois. Master Golf Course Oy osti Bodomin kartanon 2000-luvun alussa. Kartanorakennus toimii nykyisin Master Golfin klubirakennuksena ja ravintolana.
Aiheesta muualla

Bodomin kartanon historia Master Golf. Arkistoitu 28.1.2016. Viitattu 12.11.2009.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Bodomin kartano (Q10431990)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kartanon päärakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Espoo
koordinaatit: 60°15′42″N 24°40′57″E﻿ / ﻿60.261667°N 24.6825°E﻿ / 60.261667; 24.6825
Rafael Zinck

Ernst Rafael Zinck (12. lokakuuta 1879 Jaakkima – 27. tammikuuta 1936 Kuopio) oli suomalainen varatuomari ja Kuopion pormestari.
Zinckin vanhemmat olivat urkuri, director cantus Ernst Henrik Zinck ja Maria Hirvonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 Viipurin klassillisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1906. Zinck sai varatuomarin arvon 1909.
Zinck toimi Kotkan kaupunginvoutina 1905–1907 ja Kotkan kaupunginvaltuuston sihteerinä ja kaupungin köyhäinasianajajana 1907–1916. Hän oli sen jälkeen Kuopion pormestarina 1916–1936. Zinck oli myös Kotkan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1914-1916.
Rafael Zinck oli naimisissa vuodesta 1907 Olga Helanderin  kanssa.
Aiheesta muualla

Pormestari Zinckin hautajaiset 4.2.1936 (Kuopion kulttuurihistoriallinen museo) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuopion pormestarit
Johan Bäck 1790–1807 |
Carl Gustaf Salonius 1808–1809 |
Fredrik Krook (vt.) 1816–1818 |
Johan Fredrik Sundberg 1818–1831 |
Gustaf Lindberg 1831–1844 | 
Carl Gustaf Bergstedt 1844–1847 | 
Nils Fredrik Perander 1847–1854 |
Alexander Rudbäck 1854–1862 |
August Wilhelm Westzynthius 1862–1870 | 
Karl Fabritius 1870–1879 |
Emil Frithiof Andersin 1879–1883 |
Frans Oskar Möller 1883–1906 |
Karl Elis Saxén (vt.) 1906–1907 |
Rudolf Streng 1907–1915 | 
Rafael Zinck 1916–1936 |
Mikko Hurtta (Schreck) 1936–1966
Deathstars

| Deathstars |
| --- | --- |
 Deathstars vuonna 2006
Tiedot
Toiminnassa:  2000–
Tyylilaji:  Industrial metal, Goottimetalli
Kotipaikka:   Tukholma, Ruotsi
Laulukieli:  Englanti
Jäsenet:  Andreas Bergh, Laulu   Emil Nödtveidt, Kitara, Elektroniikat   Jonas Kangur, Bassokitara, Taustalaulu   Oscar Leander, Rummut  
Entiset jäsenet:  Ole Öhman, Rummut   Erik Halvorsen, Kitara   Eric Bäckman, Kitara  
Levy-yhtiö:  Nuclear Blast Records, 2000–  
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deathstars Tuska -musiikkifestivaaleilla vuonna 2006.
Deathstars on ruotsalainen industrial metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 2000 Swordmaster-yhtyeen rippeistä. Silloinen tyyli oli raaempi death metal/black metal. Musiikkityylinvaihdon jälkeen vuonna 2000 syntyi Deathstars.lähde?
Yhtyeen imago perustuu goottityyliseen ulkoasuun, joka lainaa vivahteita glam rockista, ja synkkiin sanoituksiin.
Vuonna 2006 ilmestyneen albumin Termination Bliss myötä ulkoasu vaihtui militaristisempaan tyyliin. Deathstarsin soundi pohjautuu industrialkoskettimiin, joita täydentävät raskaat komppikitarat ja rummut. Whiplasherin lauluääni on matala ja kumea, kun taas taustoja keikoilla laulavan Skinnyn ääni on korkeampi ja käheä. Levyillä Whiplasher hoitaa kaikki lauluosuudet.lähde?
Jäsenet

Andreas Bergh eli Whiplasher Bernadotte (laulu)
Emil Nödtveidt eli Nightmare Industries (kitara, koskettimet)
Jonas Kangur eli Skinny Disco (bassokitara)
Oscar Leander eli Vice (rummut, kiertueella 2008 ja 2009, bändin jäsen 24.10.2011-)
Eric Backman eli Cat Casino (kitara)
Jäsenet > Sessiojäsenet

Adrian Erlandsson (rummut, kiertueella 2008)
Jäsenet > Entiset

Ole Öhman eli Bone W. Machine (rummut 2001-2011, tiet bändin kanssa erosivat jo vuonna 2010)
Erik Halvorsen eli Beast X Electric (kitara ja basso)
Diskografia

Studioalbumit
Synthetic Generation (2003,  Nuclear Blast)
Termination Bliss (2006,  Nuclear Blast; 2008, extended edition)
Night Electric Night (2009,  Nuclear Blast)
The Perfect Cult (2014,  Nuclear Blast)
Everything Destroys You (2023)
Singlet
Synthetic Generation (2001)
Syndrome (2002)
Cyanide (2005)
Blitzkrieg (2006)
Virtue to Vice (2007)
Death Dies Hard (2009)
Metal (2011)
All the Devil's Toys (2014)
Kaikista singlekappaleista on tehty musiikkivideo.
Kokoelmat
Decade of Debauchery (2010)
The Greatest Hits on Earth (2011)
Aiheesta muualla

Deathstarsin virallinen verkkosivu
Mikko Hurtta

Alvar Hjalmar Mikael (Mikko) Hurtta (vuoteen 1936 Schreck; 3. joulukuuta 1896 Tampere – 13. toukokuuta 1989) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1939–1945.
Hurtta kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1915. Lakitieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1920 ja varatuomariksi vuonna 1923. Hurtta työskenteli muun muassa Turun hovioikeudessa ja sotaministeriössä, minkä lisäksi hän toimi Kuopion pormestarina vuosina 1936–1966. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana toimien kaupunginvaltuuston jäsenenä Kuopiossa.
Jatkosodan aikana vuosina 1943–1944 pääministerinä toiminut Edwin Linkomies on muistelmissaan luonnehtinut Hurttaa Kokoomuksen oikeaan laitaan kuuluneeksi hallituksen politiikan vastustajaksi, joka Linkomiehen mielestä vei saksalaismielisyydessään voiton puoluetoveristaan Jaakko Ikolasta.
Hurtan vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos, Tampereen kunnallispormestari Karl Hjalmar Schreck ja Eva Nadine Helsingius. Hurtta oli naimisissa Hellä Sylvia Soinin kansa vuodesta 1921 lähtien.
Aiheesta muualla

Mikko Hurtta Porvarillisen Työn Arkisto
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1939–1945 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (25):  Eerola  Hackzell  Havas (1939–1941†)  Heikinheimo (1941–1945)  Heikkilä  Honka  Horelli  Hurtta  Ikola  Kallio  Kokko (1939–1943†)  Korvenoja  Kylänpää  K. Lehtonen (1943–1945)  O. Lehtonen  Linkomies  Moilanen  Oksala  Paavolainen  Pennanen  Pilkama (1939–1942†)  Pohjala  Pohjannoro  Soini  Turja  Tuurna  Valanne (1942–1945)  Virkkunen 
Kuopion pormestarit
Johan Bäck 1790–1807 |
Carl Gustaf Salonius 1808–1809 |
Fredrik Krook (vt.) 1816–1818 |
Johan Fredrik Sundberg 1818–1831 |
Gustaf Lindberg 1831–1844 | 
Carl Gustaf Bergstedt 1844–1847 | 
Nils Fredrik Perander 1847–1854 |
Alexander Rudbäck 1854–1862 |
August Wilhelm Westzynthius 1862–1870 | 
Karl Fabritius 1870–1879 |
Emil Frithiof Andersin 1879–1883 |
Frans Oskar Möller 1883–1906 |
Karl Elis Saxén (vt.) 1906–1907 |
Rudolf Streng 1907–1915 | 
Rafael Zinck 1916–1936 |
Mikko Hurtta (Schreck) 1936–1966
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Apostolinen uskontunnustus

Nikaian kirkolliskokouksen isät. Kreikkalainen ikoni.
Apostolinen uskontunnustus (lat. Symbolum Apostolorum) on kristillinen uskontunnustus, yksi niin sanotuista kolmesta vanhan kirkon uskontunnustuksesta ja vanhin niistä. Sitä ei käytetä itäisessä kirkossa.
Apostolinen uskontunnustus syntyi ensimmäisellä tai toisella vuosisadalla Rooman seurakunnassa. On esitetty, että se muotoiltiin kirjalliseen muotoon gnostilaisuutta vastaan. Se on ollut lännen kirkolle (siis Rooman patriarkaatin valtapiirille) aina tärkeä, mutta itäisessä kirkossa sitä ei ole omaksuttu.
Se tuli osaksi varhaisen kirkon järjestystä vuonna 325 kristillisten seurakuntien järjestäytyessä Nikean kirkolliskokouksessa, kun keisari Konstantinus Suuri lopetti kristittyjen vainot Rooman valtakunnassa.
Kristillisten kirkkojen mukaan apostolinen uskontunnustus keskittyy ilmaisemaan kristillisen uskon ja evankeliumin ytimen. Se syntyi tarpeesta puolustaa kristillistä uskoa valheellisia syytöksiä ja epäluuloja vastaan. Kirkkojen mukaan evankeliumin keskeinen oppi on koottu Apostolisessa uskontunnustuksessa tiivistettyyn muotoon. Tässäkin on lukuisia eroja kirkkokuntien välillä.
Uskontunnustus > Latinaksi

Credo in Deum, Patrem omnipotentem, Creatorem caeli et terrae. Et in Iesum Christum, Filium eius unicum, Dominum nostrum; qui conceptus est de Spiritu sancto, natus ex Maria virgine; passus sub Pontio Pilato, crucifixus, mortuus, et sepultus; descendit ad inferna; tertia die resurrexit a mortuis; ascendit ad caelos; sedet ad dexteram Dei Patris omnipotentis, inde venturus est iudicare vivos et mortuos. Credo in Spiritum Sanctum; sanctam ecclesiam catholicam; sanctorum communionem; remissionem peccatorum; carnis resurrectionem et vitam aeternam. Amen.
Uskontunnustus > Kreikaksi

Πιστεύω εἰς θεòν πατέρα, παντοκράτορα, ποιητὴν οὐρανοῦ καὶ γῆς. Καὶ (εἰς) Ἰησοῦν Χριστòν, υἱὸν αὐτοῦ τòν μονογενῆ, τòν κύριον ἡμῶν, τòν συλληφθέντα ἐκ πνεύματος ἁγίου, γεννηθέντα ἐκ Μαρίας τῆς παρθένου, παθόντα ἐπὶ Ποντίου Πιλάτου, σταυρωθέντα, θανόντα, καὶ ταφέντα, κατελθόντα εἰς τὰ κατώτατα, τῇ τρίτῃ ἡμέρᾳ ἀναστάντα ἀπò τῶν νεκρῶν, ἀνελθόντα εἰς τοὺς οὐρανούς, καθεζόμενον ἐν δεξιᾷ θεοῦ πατρὸς παντοδυνάμου, ἐκεῖθεν ἐρχόμενον κρῖναι ζῶντας καὶ νεκρούς. Πιστεύω εἰς τò πνεῦμα τò ἅγιον, ἁγίαν καθολικὴν ἐκκλησίαν, ἁγίων κοινωνίαν, ἄφεσιν ἁμαρτιῶν, σαρκὸς ἀνάστασιν, ζωὴν αἰώνιον. Ἀμήν.
Uskontunnustus > Katolisen kirkon käyttämä suomennos

Minä uskon Jumalaan, Isään kaikkivaltiaaseen, taivaan ja maan Luojaan, ja Jeesukseen Kristukseen, Jumalan ainoaan Poikaan, meidän Herraamme, joka sikisi Pyhästä Hengestä, syntyi Neitsyt Mariasta, kärsi Pontius Pilatuksen aikana, ristiinnaulittiin, kuoli ja haudattiin, astui alas tuonelaan, nousi kolmantena päivänä kuolleista, astui ylös taivaisiin, istuu Jumalan, Isän, Kaikkivaltiaan, oikealla puolella ja on sieltä tuleva tuomitsemaan eläviä ja kuolleita. Ja Pyhään Henkeen, pyhän katolisen Kirkon, pyhäin yhteyden, syntien anteeksiantamisen, ruumiin ylösnousemisen ja iankaikkisen elämän.
Uskontunnustus > Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käyttämä suomennos

Minä uskon Jumalaan, Isään, Kaikkivaltiaaseen, taivaan ja maan Luojaan, ja Jeesukseen Kristukseen, Jumalan ainoaan Poikaan, meidän Herraamme, joka sikisi Pyhästä Hengestä, syntyi neitsyt Mariasta, kärsi Pontius Pilatuksen aikana, ristiinnaulittiin, kuoli ja haudattiin, astui alas tuonelaan(1), nousi kolmantena päivänä kuolleista, astui ylös taivaisiin, istuu Jumalan, Isän, Kaikkivaltiaan, oikealla puolella ja on sieltä tuleva tuomitsemaan eläviä ja kuolleita, ja Pyhään Henkeen, pyhän yhteisen seurakunnan(2), pyhäin yhteyden, syntien anteeksiantamisen, ruumiin ylösnousemisen ja iankaikkisen elämän.
Vuoden 1977 kirkolliskokous teki seuraavat muutokset kieliasuun:
(1) vanha kieliasu: astui alas helvettiin → uusi kieliasu: astui alas tuonelaan
(2) vanha kieliasu: pyhän yhteisen kirkon → uusi kieliasu: pyhän yhteisen seurakunnan
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Evankelis-luterilaisen kirkon Katekismus: Uskontunnustus (Arkistoitu – Internet Archive)
Suuri seikkailu

| Suuri seikkailu |
| --- | --- |
Pääosissa:  Taru Valkeapää (2001–2002) Mila Kajas (2003) Janne Virtanen (2004) Karoliina Blackburn (2005)
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3 (2001–2005)
Esitetty:  1. kesäkuuta 2001 – 14. kesäkuuta 2005
Tuotantokausia:  5
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Fremantle Entertainment Oy
Aiheesta muualla
IMDb 
Suuri seikkailu on MTV3:lla alun perin toukokuun puolivälistä kesäkuun puoliväliin vuosina 2001–2005 esitetty suomalainen tositelevisio-ohjelma, jossa joukko suomalaisia henkilöitä kilpailee Suomen suurimmissa erämaissa erilaissa joukkuekilpailuissa. Sarjan formaatti on täysin kotimainen.
Suuressa seikkailussa osanottajat kilpailivat Suomen armottomassa luonnossa sekä joukkueina että yksilöinä.
Marraskuussa 2023 ilmoitettiin, että Suuri seikkailu tekee paluun tällä kertaa Nelonen-kanavalle keväällä 2024. Ohjelman juontaa Jaana Pelkonen, ja kaudella nähdään 16 julkisuudesta tunnettua henkilöä kilpailemassa 20 000 euron palkinnosta.
2001: Posio

Suuret seikkailut alkoivat Posiolla, Etelä-Lapin erämaiden jylhissä maisemissa. Lähetyksen lopussa juontaja Taru Valkeapää ilmoitti: ”Posio vaikenee, mutta vain hetkeksi.” Vuonna 2001 Posiolla taistelivat joukkueet Älväs ja Kitka. Toisin kuin myöhemmät tuotantokaudet, tämä kuvattiin ja näytettiin kesäkuun alusta loppuun, ei toukokuussa. Kilpailun voitti ja 150 000 markan palkinnon sai Mikko Oinonen. Keskimääräinen katsojamäärä oli noin 640 000. Alussa mukana oli 18 kilpailijaa.
2002: Posio

Vuonna 2002 Posiolla taistelivat joukkueet Nuortti ja Orjas. Kilpailu käytiin 21. toukokuuta – 19. kesäkuuta. Juontajana toimi jälleen Taru Valkeapää. Kilpailussa aloitti 18 kilpailijaa ja heistä voittajaksi selvisi Markku Gavrilov. Hän sai palkinnoksi 30 000 euroa.
2003: Koli

Vuoden 2003 Suuri Seikkailu alkoi Pielisen ylisoudulla. Kolilla 19. toukokuuta – 17. kesäkuuta taistelivat herruudesta Tarvas ja Otso. Juontajana toimi Mila Kajas.
Kolilla vaikuttanut viisas ja vanha tietäjä, Kolin Ukko, on huomannut, että eläkepäivät alkavat lähestyä ja hänen on löydettävä itselleen seuraaja. Kolin Ukko on apuhenkiä kuuntelemalla valinnut 18 tietäjäkokelasta. Tämä joukko saapuu Kolille näyttämään kykynsä ja taitonsa.
Kolin Ukko testasi tietäjäkokelaita kilpailujen muodossa. Pienet kilpailut olivat Sampokilpailuja, joissa voittajajoukkue sai omakseen tarunhohtoisen Sammon sisällön. Avainkilpailuissa testattiin kilpailijoiden taitoja, kykyjä ja kestävyyttä – palkintona haluttu mökkisaaren avain.
Matkan varrella tietäjä testasi johtajia, jotka oli valittu kapteeneiksi henkiä (äänestäjiä) kuuntelemalla. Kalliokäräjillä kapteenien oli myös uhrattava omasta joukkueestaan yksi kilpailija, jotta joukkueen kisamenestys olisi ollut taattu. Vainajat ja haltiat pidettiin näin tyytyväisinä. Kaikille kilpailijoille jaettiin tulukset. Kun kilpailija joutui jättämään Suuren Seikkailun, oli hänen lähtiessään jätettävä tulus joen hengelle uhriksi. Näin tehdessään kilpailija takasi itselleen turvallisen kotimatkan.
Suuri Seikkailija 2003 sai itselleen ”Kolin perinnön” – tietäjän ominaisuuden ja 30 000 euroa. Kilpailun voitti Henri Huusko.
2004: Kustavi

Vuonna 2004 seikkailtiin Kustavin ja Uudenkaupungin merellisissä maisemissa 17. toukokuuta – 15. kesäkuuta. Joukkueiden nimet olivat Ankkuri ja Ruori. Juontajana toimi Janne Virtanen.
Vuosikausia maailman meriä kolunnut merikarhu oli väsynyt ainaiseen kiertelyyn ja palannut saaristoon vetäytyäkseen mantereen rauhaan. Ennen kuin tämä vaahtopäiden valtias pääsi siirtymään eläkepäivien viettoon, täytyi hänen löytää itselleen sopiva seuraaja Suuren Seikkailun kilpailijoiden joukosta. Vahvin ja ovelin kisaaja, joka peittosi muut, peri merikarhun manttelin.
Merikarhun tittelistä kilpaillessaan seikkailijoiden kädentaidot, laivankäsittely ja henkinen kantti joutuivat koetukselle. Henkisesti heikot kilpailijat eivät kestäneet armottomalla merellä, vaan putosivat pois nopeampien ja viekkaampien miehistön jäsenten tieltä. Kilpailijoiden oli totuttava toimimaan purjelaivojen ankarassa hierarkiassa, jossa kapteeni oli ylimpänä ja jungmanni pohjimmaisena.
Kumpaakin joukkuetta eli miehistöä johti Suuressa Seikkailussa kapteeni. Kapteenin tehtävä oli vaativa, sillä miehistön henki riippui johtajan pätevyydestä. Merellä tuttu sanonta ”Jumala taivaassa ja kapteeni laivassa” päti myös Suuressa Seikkailussa; kapteenilla oli oikeus antaa tehtävänsä huonosti hoitaneen merimiehen kuulla kunniansa.
Yleensä kapteenin sanaan oli uskottu, mutta kapinoiva miehistö saattoi myös syrjäyttää epäpätevän johtajan laivaoikeudenkäynneissä. Mikkäli kapteeni oli pettymys, yleisö saattoi ilmoittaa mielipiteensä laivakäräjillä ja äänestää uuden kapteenin. Tuoreeltaan valittu kapteeni käytti valtaansa lähettämällä miehistön heikoimmat jäsenet kotimatkalle. Päätöksen oli kuitenkin oltava oikeudenmukainen ja hyvin perusteltu.
Vuoden 2004 Suuren Seikkailun voitti Ilkka Järvinen.
2005: Häme

Vuonna 2005 seikkailtiin Hämeessä ritaritunnelmissa. Mukana olivat joukkueet Louhi (punaiset) ja Ukko (siniset). Juontajana toimi Karoliina Blackburn.
Suuressa kilpailussa joukkueet taistelivat Leppäniemen Hirsihuviloilla Härkälinnasta, ja hävinnyt joukkue passitettiin viikinkitelttaan. Taalerikilpailussa sai ostovoimaa Torikärryistä, ja voittajajoukkueen päällikkö pääsi valitsemaan parhaat päältä.
Hävinnyt joukkue joutui käräjille, jossa katsojat pääsivät äänestämään joukkueen kapteenin ja hänen valitsemansa joukkuetoverin keskuudesta putoajan.
Voudin laki huolehti joukkueiden tasaväkisyydestä. Kun toisessa joukkueessa oli kaksi jäsentä vähemmän kuin toisessa, otettiin laki käyttöön. Näin joukkueista tuli taas tasaväkiset. Suuremman joukkueen kapteeni sai valita henkilön, joka sai koskemattomuussuojan, eikä joutunut vastapuolelle.
Finaali taisteltiin Hämeenlinnassa Hämeen linnan tuntumassa Finaalin voitti Kari "Kopo" Koskela.
Suuren Seikkailun viimeiseksi jäänyttä kautta leimasi kauden aikana muun muassa internetissä ylläpidetty vetoomuslista, jonka tarkoituksena oli saada muun muassa piilomainontaa tarjoava ja mielikuvitukseton ohjelma pois ohjelmistosta. Vetoomus keräsi runsaasti allekirjoituksia ja oli kauden päätöshetkellä yli 20 000 nimen suuruinen
V.I.P. Seikkailu

Suuren Seikkailun tuottajan Fremantle Median V.I.P. Seikkailu esitettiin MTV3-kanavalla syksyllä 2004. Tässä Luosujärven  maisemissa tapahtuvassa erämaaseikkailun julkkisversiossa kilpailivat Heidi Willman, Sini Helmi, Saija Palin, Marianne Harjula, Noora Vennamo, Henry Saari, Teuvo Loman, Tuomas Kytömäki ja Jaajo Linnonmaa. Lisäksi mukana oli Jupe Tuomola sekä juontajat Ellen Jokikunnas ja Juha Vuorinen. Voittajaksi selviytyi Tuomas Kytömäki, jonka 15 000 euron voittopalkinto lahjoitettiin hyväntekeväisyyteen. Ohjelmassa piti alun perin olla mukana myös liikemies Petteri Jussila, joka kuitenkin kuoli kesällä 2004.