stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eino Ruutsalo
Kuvataiteilija

Ruutsalo palveli toisessa maailmansodassa hävittäjälentäjänä. Sodan jälkeen Ruutsalo julkaisi romaanin Toropainen tyrmätään (1945), työskenteli jonkin aikaa Aeron mainospäällikön apulaisena ja Tukholmassa mainosgraafikkona, kunnes sai lukuvuodeksi 1949–1950 stipendin New Yorkiin Parsons School of Designiin, jossa opiskeli piirtämistä ja maalausta. Palattuaan Helsinkiin Ruutsalo opiskeli Suomen taideakatemian koulussa 1952–1953 Aukusti Tuhkan johdolla. Maalausteoriassa häntä ohjasi Ahti Lavonen.
Ruutsalo aloitti kuvataiteilijan uransa 1950-luvulla graafikkona ja maalarina. Vuonna 1961 hän lopetti maalaamisen kankaalle pitkäksi aikaa ja siirtyi maalaamaan filminauhalle kokeellisissa elokuvissaan. Ruutsalon 1960-luvun tuotanto sisältää mm. kuvarunoja, kirjainkuvia, veistoksia, kollaaseja ja valokineettisiä teoksia. 1970-luvulla Ruutsalo palasi jälleen maalaamaan kankaalle ja syventyi kineettisiin konstruktioihin.
Ruutsalo oli niin sanotun Brondan vintin taiteilijaryhmän johtohahmo ja teki ryhmästä myös dokumenttilyhytelokuvan Ullakko elää (1958). Kirjailija Alpo Ruuth oli Ruutsalon serkku.
Elokuvaohjaaja

Ruutsalo oli tehnyt lyhytelokuvia jo 1950-luvulla ja teki 1960-luvulla myös neljä pitkää näytelmäelokuvaa. Hetkiä yössä (1961) on perinteistä dramaturgiaa karttava symbolistinen elokuva. Visuaalista ilmaisua tarinan kustannuksella painottavaa tyyliä jatkoi myös hänen toinen pitkä elokuvansa Tuulinen päivä (1962). Kolmannen pitkän elokuvansa Viheltäjät (1964) Ruutsalo kuvasi Pariisissa. Se on tarina elokuvayhtiöiden varjoissa pyörivistä nuorista aloittelevista näyttelijöistä, "viheltäjistä", jotka kärttävät elokuvarooleja.
Laituri (1965) jäi Ruutsalon viimeiseksi varsinaiseksi pitkäksi elokuvaksi. Sen dramaturgia on hänen töistään kaikkein lähimpänä perinteistä elokuvakerrontaa. Tragikoomisessa tarinassa Matti Ruohola näyttelee kirjailijaa, joka pakenee viinanhuuruisesta Helsingistä maalle kirjoittamaan. Sittemmin Ruutsalo teki vielä hieman yli tunnin mittaisen elokuvan Havis Amanda – Helsingin kaunotar (1982), joka kuvaa elämää 1900-luvun alun Helsingissä. Elokuvaan on rekonstruoitu mm. kuvanveistäjä Ville Valgrenin Havis Amandan paljastustilaisuus vuonna 1908 sekä flaneerausta Esplanadin puistossa.
Ruutsalon 1960-luvulla tekemät kokeelliset lyhytelokuvat, kuten Kineettisiä kuvia (1962), tekivät hänestä tämän alan pioneerin Suomessa. Kokeelliset lyhytelokuvansa, pitkät näytelmäelokuvansa ja muun vapaan taiteellisen tuotantonsa Ruutsalo rahoitti tekemällä mainos- ja tilauselokuvia.
Filmografia > Pitkät elokuvat

Hetkiä yössä, 1961 (ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus, leikkaus, lavastus
Tuulinen päivä, 1962 (ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus, leikkaus, lavastus)
Viheltäjät, 1964 (ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus, leikkaus)
Laituri, 1965 (ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus, leikkaus)
Filmografia > Lyhytelokuvat

Perhe Ruutsalo, 1945–1947 (Ohjaus, tuottaja, kuvaus)
New York – usvainen kaupunki, 1952 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus, selostus)
Vanhaa ja uutta Helsinkiä, 1954 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus, selostus)
Unelmien Pariisi, 1955 (Ohjaus, käsikirjoitus, kuvaus, selostus)
Ullakko elää, 1958 (Ohjaus, käsikirjoitus, kuvaus, selostus, esiintyjä)
Puhuvat kädet, 1959 (Ohjaus, käsikirjoitus, kuvaus)
Säkeitä Holapan runoista, 1960 (Ohjaus, käsikirjoitus, kuvaus)
Finlandia-katsaus 446, 1960 (Kuvaus)
Don Quijote, 1961 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Kotka, 1962 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Kineettisiä kuvia, 1962 (Ohjaus, tuottaja, maalaukset filmille, kuvaus)
Sinisilmäinen Helsinki, 1963 (Ohjaus, tuottaja)
Kaksi kanaa, 1963 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus, maalaukset filmille)
Romutaiteilija, 1965 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvuas, maalaukset filmille)
Hyppy, 1965 (Ohjaus, tuottaja, kuvaus, maalaukset filmille)
Ihmisen merkit, 1966 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Herra Adam käy Suomessa, 1966 (Ohjaus, tuottaja, kuvaus)
ABC 123, 1967 (Ohjaus, tuottaja, kuvaus, maalaukset filmille)
+Plus -Minus, 1967 (Ohjaus, tuottaja, kuvaus, maalaukset filmille)
Food 1968 (Ohjaus, tuottaja, kuvaus, maalaukset filmille)
Paketti ja kongressi, 1969 (Ohjaus, tuottaja)
Is this the World of Teddy?, 1969 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus, maalaukset filmille)
Finland ABC 1969 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Kirkko pohjoisessa, 1970 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Mies ja laukku, 1972 (Ohjaus, tuottaja)
Kinetiikkaa, 1972 (Ohjaus, tuottaja, kuvaus)
Hvitträsk – talo metsässä, 1972 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Empire Helsingissä, 1972 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Alvar Aalto, 1972 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Kansa kuvissa, 1974 (Ohjaus, tuottaja, kuvaus, käsikirjoitus)
Ihminen / rakennus / ympäristö, 1976 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Eilispäivän muisto, 1976 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus, maalaukset filmille)
Suomalaista kansantaidetta, 1977 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Ortodoksinen perinne Suomessa, 1977 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Suomalaisen musiikin maaperä, 1978 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Suomalaisia ympyröitä, 1981 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Lisää piirrettyä elokuvaa – suomalaisen animaation vaiheet 1940–1966, 1982 (haastateltava)
Havis Amanda – Helsingin kaunotar, 1982 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, leikkaus)
Erään rantatien varrelta, 1985 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Hautamuistomerkit kertovat, 1986 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Merkittäviä suomalaisia naisia, 1987 (Ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus, kuvaus)
Runoja 60-luvulta 1987 (Ohjaus, tuottaja, kuvaus)
Kinescope, 1991 (Ohjaus, tuottaja)
Kirjallisuutta

Home, Marko: ”Pysähtymisessä vaanii kuolema”: Eino Ruutsalon kokeellinen 1960-luku.  (Diss)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2021.  ISBN 978-951-51-7373-7  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Home, Marko: Eino Ruutsalo - Kineettisten kuvien maalari. Helsinki: Parvs, 2021. ISBN 978-952-7226-83-4.
Sinisalo, Soili: ”Ruutsalo, Eino (1921–2001)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 435–436.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  / Teoksen verkkoversio.
Nummelin, Juri: ”Eino Ruutsalo – suomalaisen kokeellisen elokuvan tärkein tekijä”, Filmihullu 2/2005.
Tammi, Eero: ”Väli, viilto, vihlaus, välähdys: Vaikutelmia Eino Ruutsalon elokuvista”, Filmihullu 2/2005.
Aiheesta muualla

Eino Ruutsalon haastattelu 17.1.1965 ohjelmassa Sävelprofiili Yle Areena.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Aurinkokello, 1972, Didrichsenin taidemuseon veistospuisto, Helsinki.
Tuulipinta, Teeriniemen koulu, 1983, Vaasa.
Eino Ruutsalon veistos Viestejä tuntemattomille, 1998, on Helsingin Herttoniemen Asentajanpuistossa. Veistos koostuu kahdesta osasta: Obeliski (vasemmalla) ja palkeet.
Veistos Tuulineliöitä, vuodesta 2021 lähtien Keravalla.
Åbo Morgonblad

| Åbo Morgonblad |
| --- | --- |
 Åbo Morgonbladin ensimmäinen numero 5. tammikuuta.
Aihealue:  politiikka ja sosiaaliset kysymykset
Julkaisija:  Adolf Ivar Arwidsson
ISSN:  ISSN 1457-4829
Perustettu:  tammikuu 1821
Lakkautettu:  syyskuu 1821
Kotikunta:  Turku
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  ruotsi
Åbo Morgonblad oli Adolf Ivar Arwidssonin perustama suomalainen sanomalehti. Lehti alkoi ilmestyä vuoden 1821 alussa, ja se lakkautettiin syyskuussa 1821. Se oli ensimmäinen lehti, joka Suomessa käsitteli poliittisia ja sosiaalisia kysymyksiä.
Lehti oli suunnattu aiempia julkaisuja laajemmalle lukijakunnalle.
Olympian kisat

| Olympian kisat> ὁ Ὀλυμπικός ἀγών |
| --- | --- |
 Hopliittijuoksu (hoplitodromos), eräs kisojen lajeista. Kuvitusta amforassa, noin 323–322 eaa.
Tyyppi:  urheilukisat Zeuksen kunniaksi
Päivämäärä:  olympiadin 1. vuosi täydenkuun aikaan nykyisen heinä-elokuun aikoihin
Järjestämistiheys:  joka neljäs vuosi
Tapahtumapaikka:  Olympian stadion Olympian hippodromi
Paikkakunta:  Olympia, Elis Kreikka
Ensimmäisen kerran:  776 eaa.
Viimeisen kerran:  noin 393 / 401 / 435 jaa.
Järjestäjä:  hellanodikai
Olympian kisat (m.kreik. ὁ Ὀλυμπικός ἀγών, ho Olympikos agōn tai ἡ Ὀλυμπιάς, hē Olympias) eli ”antiikin olympialaiset” olivat antiikin kreikkalaiset Zeus-jumalan kunniaksi järjestetyt urheilukilpailut. Ne järjestettiin Olympian pyhäkköalueella Eliin maakunnassa Peloponnesoksen luoteisosassa, ja ne olivat merkittävimmät panhelleenisistä kisoista. Ensimmäiset tunnetut kisat järjestettiin vuonna 776 eaa. ja kisat jatkuivat ainakin vuoteen 393 jaa. saakka. Kisoja järjestettiin näin yli tuhannen vuoden ajan, yhteensä lähemmäs 300 kertaa.
Kisat pidettiin joka neljäs vuosi nykyisen heinä-elokuun aikaan ja ne kestivät laajimmillaan viisi päivää. Kisojen urheilulajeihin kuuluivat muun muassa stadionjuoksu sekä muut juoksulajit, vaunukilpa-ajot ja muut hevosurheilulajit, pituushyppy, keihään- ja kiekonheitto, paini, nyrkkeily sekä pankration. Kisojen keskeisimmät tapahtumapaikat olivat Olympian stadion ja Hippodromi. Kisoihin osallistui suuri joukko ihmisiä koko kreikkalaisesta maailmasta.
Olympian kisat olivat tärkeä osa antiikin Kreikan kulttuuria. Koska ne olivat kaikille Kreikan kaupunkivaltioille yhteiset, kreikkalaisten ajanlasku perustui olympiadeihin, noin neljän vuoden jaksoihin, jotka alkoivat yksistä Olympian kisoista ja päättyivät seuraaviin kisoihin. Persian hyökättyä Kreikkaan monilla Kreikan kaupunkivaltioilla oli jopa ongelmia koota armeija kokoon torjumaan hyökkäystä, sillä niin monet halusivat mieluummin mennä olympialaisiin.
Historia > Alkuperä

Olympian kisojen alkuperä on hämärän peitossa. Antiikin kreikkalaisen käsityksen mukaan kisoja oli järjestetty muinaisuudesta saakka. Kisojen alkusyynä on usein pidetty myyttiä heeros eli tarusankari Pelopsista sekä Olympian lähellä sijainneen Pisan kuninkaasta Oinomaoksesta ja tämän tyttärestä Hippodameiasta. Tantaloksen sukua ollut Pelops saapui Peloponnesokselle Lyydiasta. Oinomaos oli luvannut tyttärensä puolisoksi sille, joka voittaisi hänet hevoskilpa-ajoissa. Aiemmat kosijat hän oli näissä ajoissa surmannut, koska hänelle oli ennustettu, että hänen vävynsä tulisi surmaamaan hänet itsensä. Pelops oli ensimmäinen, joka — Hippodameian avustuksella — onnistui voittamaan Oinomaoksen, joka sai kisoissa surmansa. Myöhemmin Pelopsin kuoltua Herakles järjesti hänen kunniakseen hautajaiskisat Olympiassa. Olympian kisojen alkuperä olisi näissä hautajaiskisoissa ja kenties osittain myös Pelopsin ja Oinomaoksen kilpa-ajossa.
Yleisesti Olympian kisat voidaan lukuisten muiden kreikkalaisten kisojen ohella nähdä ilmentymänä kreikkalaisille tyypillisestä kilpailu- ja kisahengestä, jolla oli myös pitkä historiallinen tausta alueen varhaisemmissa pronssikautisissa kulttuureissa. On mahdollista, että Olympiassa tai lähiseudulla on järjestetty jonkinlaisia kisoja jo mykeneläisellä kaudella 1000-luvulla eaa. Kisaperinne on mahdollisesti katkennut niin kutsuttujen Kreikan pimeiden vuosisatojen aikana.
Historia > Arkaainen aika

Arkaaisella kaudella kisat perustettiin tai järjesteltiin uudelleen. Erään antiikin ajalta säilyneen myytin mukaan kisojen uudelleenjärjestelyn suorittivat Eliin kuningas Ifitos sekä Kleisthenes Pisalainen ja Lykurgos Spartalainen. Kerrotaan, että Delfoin oraakkeli olisi tuolloin neuvonut elisläisiä palauttamaan aikaisemmat kisat kulkutaudin lopettamiseksi, sekä julistamaan kisojen ajaksi yleisen aselevon. Tämä tapahtuma ajoitetaan joskus vuoteen 884 eaa., joskus taas vuoteen 776 eaa. Viimeksi mainittuna vuonna järjestettiin ainakin ensimmäiset historialliset tunnetut kisat, joista on säilynyt kirjallisia dokumentteja ja joiden voittaja on tiedossa. Samalla kisoista tuli yhdet panhelleenisistä kisoista eli kaikille kreikkalaisille yhteisistä kisoista, ja niitä alettiin järjestää säännöllisesti olympiadeittain joka neljäs vuosi.
Perinteisesti vuoden 776 eaa. kisat mainitaan ensimmäisinä Olympian kisoina, ja koko länsimaisen historiallisen ajan katsotaan alkaneen tästä. Kisojen järjestämisvuosi tiedetään laskemalla taaksepäin tunnetuista olympiadeista. Esimerkiksi Diodoroksen mukaan 117. olympiadin kolmantena vuotena oli auringonpimennys, mikä viittaa selvästi vuoden 310 eaa. pimennykseen. Näin ensimmäisen olympiadin kisat ajoittuvat kesälle 776 eaa. Kisoihin kuului oleellisena osana heti alusta lähtien niiden ajaksi julistettu aselepo. Aluksi kisoissa oli vain yksi urheilulaji, stadionjuoksu eli yhden stadionin (192,27 metriä) mittaisen matkan juokseminen. Ensimmäinen tunnettu olympiavoittaja oli Koroibos, joka voitti juoksun ensimmäisissä kisoissa.
Myöhemmin urheilulajien määrää lisättiin vaiheittain. 14. olympiadin kisoissa vuonna 724 eaa. kisaohjelmaan lisättiin diaulos eli kahden stadionin juoksu, 15. olympiadin kisoissa vuonna 720 eaa. dolikhos eli 24 stadionin (noin 4,6 kilometriä) juoksu, ja 18. olympiadin kisoissa vuonna 708 eaa. kreikkalainen paini eli pale sekä viisiottelu. 600-luvulla eaa. lisättiin nyrkkeily ja pankration, erilaisia hevosurheilukilpailuja, kuten vaunukilpa-ajot neli- ja parivaljakolla, sekä poikien kisat.
Kaikki panhelleeniset kisat olivat osa kreikkalaista uskontoa ja ne kaikki kunnioittivat jotain jumalaa. Olympiassa kunnioitettiin Zeusta, jonka kultti oli tullut jo aiemmin käytössä olleelle Olympian pyhäkköalueelle doorilaisvalloitusten myötä noin 900 eaa. Aluksi Olympian kisojen ohella panhelleenisinä kisoina järjestettiin Python kisoja Delfoissa Apollonin kunniaksi.
Olympian kisat toimeenpani Eliin kaupunkivaltio. Välillä alue oli Pisan hallinnassa, ja tuolloin pisalaiset järjestivät ne. Ajan kuluessa kisoista tuli suurimmat ja tunnetuimmat panheellenisistä kisoista, ja niiden voidaan nähdä ohittaneen Python kisat merkittävyydessä 600-luvulla eaa. Kisat myös muuttuivat vähitellen yhä maallisemmiksi urheilukilpailuiksi. 500-luvulla eaa. ryhdyttiin järjestämään lisää panhelleenisiä kisoja, joihin kuului myös runo- ja musiikkikilpailuja. Korintin lähellä Isthmiassa pidettiin kisat Poseidonin kunniaksi (Isthmian kisat, noin vuodesta 582 eaa.) ja Nemeassa Zeuksen kunniaksi (Nemean kisat, noin 573 eaa.).
Historia > Roomalainen aika ja kisojen loppu

Roomalaisella ajalla kisojen merkitys väheni, koska niillä ei ollut samanlaista symboliarvoa juuri kreikkalaisten yhdistäjänä. Kisat eivät myöskään aina jatkuneet säännöllisesti, eikä aselepo pitänyt edes siinä määrin kuin ennen.
Vuonna 85 eaa. Sulla ryösti Olympian ja vei tämän jälkeen kaikki 175. olympiadin kisojen eli vuoden 80 eaa. kisojen osallistujat Roomaan, missä näiden tuli esittää olympialaiset eräänlaisena uusintana roomalaisille. Sulla suunnitteli myös kisojen pysyvää siirtämistä Roomaan, mutta suunnitelma peruuntui hänen kuoltuaan vuonna 78 eaa.
Kisojen maine ja arvostus palautui jossain määrin Augustuksen aikana vuodesta 31 eaa. Roomalaisella ajalla jouduttiin kuitenkin sallimaan myös roomalaisten osallistuminen kisoihin kreikkalaisten lisäksi.
Kisojen kenties häpeällisin hetki koettiin 211. olympiadin kisoissa. Tuolloin keisari Nero halusi osallistua kisoihin, jotka olisi normaalisti järjestetty vuonna 65 jaa. Nerolle kuitenkin sopi tulla paikalle vasta vuonna 67, joten kisojen järjestämistä jouduttiin lykkäämään kahdella vuodella. Nero myös lahjoi itsensä vaunukilpa-ajojen voittajaksi, vaikkei edes päässyt maaliin. Lisäksi vain häntä varten järjestettiin aiemmin ohjelmaan kuulumattomia musiikki- ja runouskilpailuja. Neron kuoleman jälkeen vuonna 68 kisat julistettiin mitättömiksi. Neron nimi poistettiin voittajien luettelosta ja tuomarit määrättiin palauttamaan saamansa 250 000 drakhman lahjusrahat.
100-luvulla Olympian kisojen voittajaluettelon kokosi muun muassa Flegon Tralleislainen, jonka teos Olympian voittajat käsitti vuodet 776 eaa.–137 jaa. Vuoden 165 kisoissa herätti huomiota Peregrinos Proteuksen tekemä polttoitsemurha.
Selvemmin kisat alkoivat taantua 200-luvulla. Tuolloin Olympian pyhäkköalue kärsi myös muun muassa maanjäristyksistä sekä herulien hyökkäyksen tuomasta uhasta. Kisat järjestettiin säännöllisesti joka neljäs vuosi vuoteen 261 saakka, mutta tämän jälkeen järjestämisessä saattoi olla ajoittaisia katkoja. Kisoja järjestettiin kuitenkin ainakin 300-luvun lopulle saakka. Lopulta niiden nähtiin usein olevan ristiriidassa valtionuskonnoksi nousseen kristinuskon arvojen kanssa. Vuonna 393 keisari Theodosius I kielsi kaiken pakanallisen kreikkalaisen uskonnon julkisen harjoittamisen, ja samalla kiellettiin myös Olympian kisat. Usein kisojen on katsottu päättyneen tähän, ja siksi viimeisiksi kisoiksi mainitaan usein 293. olympiadin kisat eli vuoden 393 kisat.
Voittajien nimiluetteloiden perusteella kisat vaikuttaisivat kuitenkin jatkuneen ainakin 295. olympiadin kisoihin eli vuoteen 401 saakka. Toisten tietojen mukaan kisojen lopullinen lopettaminen olisi tapahtunut vasta Theodosius II:n kaudella vuonna 435. Arkeologisten löydösten perusteella stadion olisi ollut jossakin käytössä vielä 500-luvun alussa. Lisäksi kisat tavallaan jatkuivat toisessa muodossa lukuisina ”olympialaisina” eri puolilla kreikkalaista maailmaa, muun muassa Dafnessa Antiokian lähellä aina vuoteen 521.
Kisat

Olympian kisat olivat alun perin uskonnollinen juhla, jolla kunnioitettiin ylijumala Zeusta. Ihmisten teot kisakentällä vertautuivat jumalten ja heerosten tekoihin mytologiassa, ja jumalten apu nähtiin oleellisena menestykselle. Ajan myötä kisat maallistuivat, mikä näkyy myös kilpailupaikkojen siirtymisessä Olympian pyhäkköalueen ulkopuolelle. Kisojen ajatus perustui yhä enemmän yhteiseen helleeniseen kauneusihanteeseen: henkisesti ja ruumiillisesti terveeseen vapaaseen mieheen.
Olympian kisat järjestettiin kesäaikaan joka neljäs vuosi. Tätä neljän vuoden jaksoa kutsuttiin olympiadiksi, ja se alkoi aina kisoista ja kesti seuraaviin kisoihin. Koska Kreikassa ei alkujaan ollut kaikille kaupunkivaltioille yhteistä ajanlaskua, olympiadeista tuli vähitellen kreikkalaisen ajanlaskun perusta, sillä ne olivat kaikille kreikkalaisille yhteisiä. Esimerkiksi aika kesästä 776 eaa., jolloin ensimmäiset kisat oli pidetty, kesään 775 eaa. oli tämän laskutavan mukaan ensimmäisen olympiadin ensimmäinen vuosi.
Tarkemmin kisojen päivämäärä määrittyi kuun kierron mukaan. Usein on ajateltu, että kisat olisi järjestetty ensimmäisen kesäpäivänseisausta seuranneen täydenkuun aikaan eli suunnilleen nykyisen heinäkuun puolessa välissä, tai toisen täydenkuun aikaan eli suunnilleen elokuussa. Erään tulkinnan mukaan oikea ajoitus olisi kuitenkin ollut kahdeksas täysikuu talvipäivänseisauksesta, jolloin kisat saattoivat osua joko heinä- tai elokuulle.
Kisat > Järjestäjät ja osallistujat

Kisojen järjestämisestä olivat vastuussa hellanodikai, erityiset tehtävää hoitaneet elisläiset virkamiehet. He tarkastivat ja hyväksyivät urheilijat, valvoivat näiden harjoituksia, toimivat tuomareina kilpailuissa, jakoivat palkinnot sekä pitivät voittajien luetteloa.
Laajimmassa vaiheessa urheilijoita arvellaan osallistuneen yksiin kisoihin noin 300. Alun perin ainoastaan 18 vuotta täyttäneillä vapailla kreikkalaisilla miehillä oli oikeus osallistua kilpailuihin. Myöhemmin kreikkalaisuuden vaatimuksesta tingittiin. Kun kisoihin liitettiin poikien kilpailut, näihin saivat osallistua vain alle 18-vuotiaat pojat.
Ammattilaisurheilijoita ei kisoissa erotettu harrastelijoista. Koska urheilemalla saattoi ansaita hyvin ja eri kisoja oli lukuisia, monet olivat ainakin kisojen myöhemmissä vaiheissa varmasti ammattilaisia. Varsinkin kisojen alkuvaiheissa osallistujat olivat yleensä aristokraattista syntyperää. Varsinkin valjakkoajojen, jota pidettiin suurinta kunniaa tuovana lajina ja jonka harjoittaminen oli kalleinta, ohjastajat olivat usein hallitsijoita ja muita varakkaita henkilöitä, kuten arkaaisella ajalla tyranneja. Kilpailijat edustivat paitsi itseään myös kotikaupunkiaan. Parhaat urheilijat saattoivat myydä itsensä eniten tarjoavalle kaupungille, ja osallistua näin kisoihin eri kaupunkien nimissä. Ammattimaisten valmentajien käyttö tuli tavaksi 400-luvulla eaa., ja urheilijoilla tiedetään olleen eräänlainen ammattiliitto noin 50 eaa.
Alussa urheilijat olivat pukeutuneet pelkkään lannevaatteeseen. Myöhemmin kilpailijat urheilivat alastomina. Tämä tuli tavaksi 400-luvulla eaa. mahdollisesti spartalaisesta vaikutuksesta. Naimisissa olleilta naisilta oli pääsy kisoihin kielletty kuolemanrangaistuksen uhalla. Tämä johtui mahdollisesti miesten asusta. Ainoan poikkeuksen muodosti Demeter Khamynen papitar, jolla oli stadionin katsomossa alttarimainen kunniapaikka. Toisaalta erään urheilijasukuun kuuluneen Kallipateira-nimisen äidin kerrotaan livahtaneen kisoihin mieheksi pukeutuneena, koska hän halusi nähdä poikansa kilpailevan, eikä häntä rangaistu hänen jäätyään kiinni. Naisten lisäksi myös orjilta oli pääsy kisoihin kielletty. Naimattomia tyttöjä sen sijaan ei ollut kielletty katsomasta kisoja, mutta tiedossa ei ole, kuinka yleistä osallistuminen oli.
Kisat olivat merkittävä tapahtuma, joka kokosi urheiluväen lisäksi paikalle kymmeniä tuhansia muita ihmisiä helleenisestä maailmasta. Katsojia arvioidaan olleen laajimmassa vaiheessa ainakin 40 000, sillä stadion on suunnilleen tämän kokoinen. Paikalle saapui muun muassa poliitikkoja ja filosofeja; reettoreita, jotka esittivät puheita kreikkalaisen yhteishengen puolesta; kirjailijoita, jotka tekivät teoksiaan tunnetuksi lukemalla niitä ääneen; sekä runoilijoita ja muita taiteilijoita. Luonnollisesti paikalla oli myös suuri määrä kaikenlaisia kauppiaita, viihdyttäjiä, oraakkeleita ja varkaita. Suurimmalle osalle tulijoista matka oli vaivalloinen, sillä Olympia sijaitsi suhteellisen syrjässä. Kisoihin saavuttiin usein laivalla Kyllenen sataman kautta.
Kisat > Kisa- ja harjoittelupaikat

Itse kisatapahtumien näyttämönä toimivat Olympian stadion eli urheilukenttä sekä Olympian hippodromi eli kilpa-ajorata, jotka sijaitsivat aivan Olympian varsinaisen pyhäkköalueen läheisyydessä. Klassisella kaudella stadion sijaitsi heti pyhäkköalueen itäpuolella. Stadionille vievää pylväskäytävää reunusti rivistö Zeuksen patsaita, joiden jalustoihin oli hakattu aiempia kisoja koskeneita tekstejä. Stadionilla järjestettiin kaikki muut lajit paitsi hevosurheilu. Sen juoksuradan pituus oli 192,27 metriä ja sen katsomoon mahtui noin 40 000 katsojaa. Stadion on kaivettu esiin alueen arkeologisissa kaivauksissa ja se on nykyisin Olympian alueen suosituimpia nähtävyyksiä. Hevosurheilulle omistettu hippodromi sijaitsi stadionin eteläpuolella, mutta se on tuhoutunut kokonaisuudessaan läheisen joen virtaaman seurauksena, eikä sen alueella ole juurikaan suoritettu kaivauksia.
Urheilijoiden harjoittelupaikkoina toimivat samoin pyhäkköalueen yhteydessä sijainneet Gymnasion ja Palaistra. Gymnasionia käytettiin tilaa vaativien lajien, kuten keihään- ja kiekonheiton sekä juoksulajien harjoittelupaikkana, ja siihen kuului muun muassa stadionin pituinen stoa eli pylväshalli, jonka sisällä olevilla juoksuradoilla voitiin harjoitella stadionjuoksua. Palaistra puolestaan toimi painin, nyrkkeilyn ja hyppylajien harjoittelupaikkana.