stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heinäveden rautatieasema
Aiheesta muualla

VR: Heinäveden rautatieasema
Vaunut.org: Kuvia Heinäveden rautatieasemalta
Heinävesi
| --- | --- |
Taajamat:  Hasumäki (kirkonkylä) · Karvio · Kerma · Palokki · Sarvikumpu · Varistaipale · Vihtari
Kylät:  Hevonlahti · Kansala · Karhilantaipale · Koivumäki · Kuittua · Kypäräjärvi · Lajunlahti · Lampu · Lepikkomäki · Malkkila · Niinimäki · Näätänmaa  · Papinniemi · Pilppa · Petruma · Polvijärvi · Pyylinsaari · Pölläkkä · Raaminmäki · Rummukkala · Sappu · Sompasaari · Syrjä · Särkelä · Säynämö · Tetrivaara · Timonmäki · Vaaluvirta · Vahvalahti · Viitalahti
Nähtävyydet:  Valamon luostari · Lintulan luostari · Valamon luostarin pääkirkko · Valamon luostarin talvikirkko · Valamon luostarin vanha kirkko · Lintulan luostarin kirkko · Heinäveden kirkko
Liikenne:  Heinäveden reitti · Varistaipaleen kanava · Taivallahden kanava · Karvion kanava · Kerman kanava · Vihovuonteen kanava · Pilpan kanava · Koukunpolvi · Heinäveden rautatieasema · Syrjän rautatieasema · Vihtarin rautatieasema
Vesistöt:  Kermajärvi · Juojärvi · Petrumajärvi· Iso-Vihtari
Muuta Heinäveteen liittyvää:  Heinäveden historia · Vaakuna · Heinäveden Höyryvenhe Osuuskunta · Heinäveden Höyrylaiva Oy · Kermansavi · Heinäveden lehti
Suotatti

| Suotatti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Suillaceae
Suku::  Tahmatatit Suillus
Laji::  flavidus
Kaksiosainen nimi
 Suillus flavidus  (Fr.) J. Presl  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suotatti (Suillus flavidus vanh. Boletus flavidus) on Pohjois-Euroopan suoalueilla esiintyvä pieni tatti. Se on erittäin limainen ja kellertävä. Sen lakki on keskeltä hieman suippo. Sen pillit ovat väljät ja huomattavan kulmikkaat. Jalka ruskearenkaallinen, ja sen alapuolella on vaaleita sävyjä. Laji muistuttaa lehtikuusentattia, mutta sen kasvupaikat ovat tyystin toisenlaiset. Suotatti ei ole mikään suurharvinaisuus, mutta sitä ei esiinny suurina rypäinä eikä se ole erityisen satoisa. Mäntyrajan pohjoispuolelta lajia ei juuri tapaa, ja sen tiedetäänkin olevan männystä riippuvainen mykorritsasieni.
Suotatti on maultaan kelvollinen ruokasieni.
Aiheesta muualla

Risto Tuomikoski: Sienet värikuvina, s. 208.
Suomen sieniseura: Suursieniopas 1976, s. 47, kuva s. 312.
Tunnistamisesta (Arkistoitu – Internet Archive)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Suillus flavidus:  Wikidata: Q10671553  BioLib: 60180  CoL: 53F48  EoL: 190110  EPPO: SUILFD  Fungorum: 291273  GBIF: 5239900  iNaturalist: 464150  IRMNG: 10395394  MycoBank: 291273  NatureServe: 2.1063204  NBN: NHMSYS0001499275  NCBI: 304400  Observation.org: 13410  Open Tree of Life: 532508  Laji.fi: MX.71856 
Boletus flavidus:  Wikidata: Q96978540  CoL: MCJJ  Fungorum: 230608  GBIF: 7436129  IRMNG: 10984304  Open Tree of Life: 5685863
Rahasäiliö

Roopen rahasäiliö Don Rosan piirtämänä.
Roope sekä Tupu, Hupu ja Lupu rahasäiliön sisällä Don Rosan piirtämässä tarinassa Hämäyksen hurrikaani.
Nykyisen rahasäiliön tilalla oli ennen Ankkalinnake.
Rahasäiliö on yhdysvaltalaisen sarjakuvapiirtäjän Carl Barksin keksimä kuvitteellinen rakennus, joka esiintyy Disneyn sarjakuvamaailmassa Roope Ankan kotina ja rahavarojen säilytyspaikkana.
Säiliö nähtiin ensimmäisen kerran 31. heinäkuuta 1951 julkaistussa tarinassa Betonikolossi. Barks oli kuitenkin käyttänyt aiemminkin rahasäiliön kaltaisia rakennuksia tarinoissa Lumottu papukaija vuodelta 1950 ja Ankkalinnan pamaus vuodelta 1951.
Kuvaus

Rahasäiliö on kuution muotoinen betoninen varastorakennus, joka sijaitsee Rahasäiliökukkulalla keskellä Ankkalinnan kaupunkia. Julkisivua koristaa valtava dollarin tunnus tai suomennoksissa usein Roopen nimikirjaimet RA. Carl Barksin mukaan Rahasäiliön holvin tilavuus on kolme kuutioeekkeriä. Ilmaus on Barksille tyypilliseen tapaan paradoksaalinen, sillä eekkeri on tosiasiassa pinta-alan yksikkö eikä ”kuutioeekkeri” tarkoita mitään. Vuonna 2001 Don Rosa piirsi yhdessä ystävänsä Dan Shanen kanssa Rahasäiliön yksityiskohtaisen pohjapiirroksen, joka julkaistiin Talon kokoinen vastustaja -tarinan yhteydessä. Piirustusten mukaan säiliö on ulkomitoiltaan 43 metriä korkea, 40 metriä leveä ja 40 metriä pitkä. Varsinaisen holvin lisäksi rakennuksessa on Roopen toimisto ja asuintilat. Rahasäiliössä työskentelee Roopen ohella paljon henkilökuntaa, kuten sihteeri neiti Näpsä.
Rahasäiliö on hyvin varusteltu Roopen vihollisten – yleensä Karhukoplan – hyökkäyksiltä ja sen asejärjestelmiin on kuulunut eri tarinoissa muiden muassa ansaluukkuja, rikkihapolla täytettyjä altaita, karhunrautoja ja maamiinoja. Roopen toimistossa säilytetään buurisodan (vanhoissa suomennoksissa Suomen sodan) aikaista kanuunaa, jota käytetään toimistoon tunkeutuvia vihollisia vastaan. Säiliö on kuitenkin monissa tarinoissa onnistuttu kutistamaan, laukaisemaan avaruuteen, upottamaan valtameren syvyyksiin tai jopa tuhoamaan.
Carl Barksin tarinassa Rahalähde paljastetaan, että Rahasäiliön vieressä oli alun perin Ankkalinnan perustajan Julle Ankanpään omistama linnoitus nimeltä Ankkalinnake. Suositun piirtäjän Don Rosan – jonka koko tuotanto sisältää valtavasti viittauksia Barksin tarinoihin – tekemän tarinan Ankkalinnakkeen valloittaja mukaan Roope rakensi Rahasäiliön Ankkalinnakkeen paikalle vuonna 1902.
Kukkulaa, jonka päällä linnake sijaitsi ja jossa rahasäiliö nykyisin sijaitsee, kutsutaan suomeksi Rahasäiliökukkulaksi. Kukkulan alkuperäinen nimi oli Don Rosan mukaan englanniksi ”Killmule Hill” eli Ankkalinnakkeen Valloittajan uudessa suomennoksessa "Muulinsurmamäki", mutta kun Roopen Rolls Regal -merkkinen automobiili ei pääse kukkulan päälle (Roope Ankan elämä ja teot osa 10, "Aku Ankka Lataamo" numero 49L 15). Niin kukkula sai nykyisen (todellisuudessa Carl Barksin antaman) nimensä ”Killmotor Hill” eli ”Moottorinrikkojakukkula” tai uuden suomennoksen mukaisesti "Moottorinsurmamäki". Englanninkielisessä versiossa uuden nimen kukkulalle "antaa" Mummo Ankan eli Kaino-Vienon puoliso Hepsu. 
Don Rosan mukaan Roope ostaa mäkeä alas rymistäneelle autolleen Mummolta tallin, josta tämä noutaa sen myöhemmin Carl Barksin tarinassa Ankkalinnan Juhla-ajot; näin Roopen kottero ei hajonnut, vaikka Hepsu tokaisee uudessa suomennoksessa mäen ottavan hengen myös uusmuotisilta automobiileilta.
Roope Ankan kilpailijalla Kulta-Into Piillä on hyvin samankaltainen rahasäiliö Etelä-Afrikassa sijaitsevassa Limpopon laaksossa.
Tärkeitä esineitä

Hanhenmunahippu, hanhenmunan kokoinen kultakimpale jonka Roope löysi kaivauksiltaan Klondikesta
Karamelliraitainen rubiini, jonka Roope kadotti ja löysi uudelleen Tyynenmeren saarelta
Ensilantti, Roopen ensimmäinen raha, jonka hän ansaitsi kymmenenvuotiaana kengänkiillottajana kotikaupungissaan Glasgow’ssa, Skotlannissa
Kultu Kimalluksen hiuskiehkura, jonka Roope sai pelastettuaan Kultun karhun hyökkäyksestä.
Aiheesta muualla

Markoff, Jonathan: The Money Bin I.N.D.U.C.K.S..  16.2.1999. Arkistoitu 30.1.2020. Viitattu 13.6.2020. (englanniksi)
The Money Bin  Who's who in Duckburg . Arkistoitu 24.9.2007 . Viitattu 13.6.2020. (englanniksi)
The blueprints of The Money Bin (black & white), part 1 Who's who in Duckburg. Arkistoitu 26.12.2008. Viitattu 13.6.2020. (englanniksi)
Panaman konsuli

| ”Vain sorsa lentää pohjoiseen / Panaman konsuli” Juha Vainio |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Albatrossi ja sorsa
 Äänitetty : keväällä 1980 Helsingin Takomo-studioilla
 Julkaistu: 1980
 Tuottaja(t): Jaakko Salo
 Tyylilaji: samba
 Kesto: 02.36
 Levymerkki: Delta
Juha Vainion muut singlet
| ”Nopeasti asiaan (mainossingle)” 1980 | ”Vain sorsa lentää pohjoiseen / Panaman konsuli” 1980 | ”Albatrossi” 1980 |
Panaman konsuli on Juha ”Watt” Vainion säveltämä, sanoittama ja esittämä kappale vuodelta 1980. Kappale julkaistiin singlen ”Vain sorsa lentää pohjoiseen” b-puolella samana vuonna ja vuotta myöhemmin albumilla Albatrossi ja sorsa. Kappaleen on sovittanut Markku Johansson. Musiikkityyliltään ”Panaman konsuli” on samba.
Kappaleen tarina

Kappaleen sanoitukset viittaavat alkoholinkäytön aikaansaamaan arvostelukyvyn puutteeseen. Laulussa kerrotaan erilaisista alkoholin liiallisen käytön aikaansaamista harhanäyistä. Laulun kertojan näyt ovat hyvin mielikuvituksellisia: hän kertoo olleensa Panaman konsuli Piirto, liikennelentäjä Viima, fregatin kapteeni Jetson ja öljystä rikas Abdullah. Kappaleen tekstiä pidetään yhtenä Vainion parhaimmista.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Köyhän ainut huvitus on vilkas mielikuvitus. Se siivet selkään saa. | ” |
– Kappaleen kertosäkeistö
Äänitys

”Panaman konsuli” äänitettiin Helsingin Takomo-studioilla keväällä 1980. Sen äänitti Jukka Teittinen ja tuotti Jaakko Salo. Mukana olivat seuraavat muusikot:
Juha Vainio – laulu
Markku Johansson – kapellimestari, trumpetti
Maarit Hurmerinta, Marjo-Riitta Kervinen, Irina Milan – taustalaulu
Juhani Aaltonen – huilu
Nacke Johansson – sähköpiano
Heikki Laurila – kitara
Tapio Salo – basso
Tapani ”Nappi” Ikonen – rummut
Ilpo Kallio – lyömäsoittimet
Julkaisut

Delta julkaisi ”Panaman konsulin” singlen ”Vain sorsa lentää pohjoiseen” b-puolella vuonna 1980. Vuonna 1981 se julkaistiin Vainion albumilla Albatrossi ja sorsa. Lisäksi kappale on julkaistu Vainion kokoelmilla 20 suosikkia – Käyn ahon laitaa, Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990 ja Legendan laulut – 48 mestariteosta. Myöhemmin kappaleen on levyttänyt Vesa-Matti Loiri, jonka versio on hänen albumillaan Ystävän laulut.
Vainio käytti kappaleen melodiaa myöhemmin Valintatalon kassissa -mainoskappaleessaan vuonna 1982. Se on eräs tunnetuimmista televisiomainoslauluista, ja sen tunnetuin lause on ”Valintatalon kassissa on talous vatupassissa”. Vainion poika Ilkka Vainio sanoi lauseen kuultuaan: ”Kukaan muu ei noin älytöntä ois voinu keksii.”
Vihtarin rautatieasema

Vihtarin rautatieasema (lyh. Vih) sijaitsee Heinävedellä, noin kaksi kilometriä koilliseen Vihtarin kylän keskuksesta rataosalla Pieksämäki–Joensuu. Liikennepaikalla pysähtyy päivittäin kaksi henkilöjunaa molempiin suuntiin. Kaikki junat pysähtyvät raiteella 1. Asema-alueeseen kuuluu asemarakennuksen lisäksi asuintalo ja vesitorni sekä lukuisia pienempiä rakennuksia.
Vihtari oli vanhastaan maanteiden risteyspaikka, jossa Heinäveden kirkonkylästä tullut tie haarautui Savonrannan ja Liperin suuntiin. Tienristeyksen tuntumaan olivat sijoittuneet kestikievari, kansakoulu ja postitoimipaikka. Rautatie linjattiin Varkaudesta Vihtariin länsi-itä-suuntaisena, mutta Vihtarissa se kääntyy jyrkästi kohti pohjoista. Asema sijoitettiin mutkan puolivälissä olevalle suoralle. Asemarakennus valmistui arkkitehti Thure Hellströmin piirustusten mukaan vuonna 1938, ja asema-alueelle rakennettiin myös vesitorni. Junaliikenne Varkaudesta Vihtariin alkoi juuri talvisodan puhjettua 1. joulukuuta 1939 ja Vihtarista edelleen Viinijärvelle välirauhan aikana huhtikuussa 1940.
Matkustajajuna saapumassa Vihtarin rautatieasemalle heinäkuussa 2013.
Laajojen asumattomien salojen keskellä sijaitsevan Vihtarin aseman ympäristöön ei muodostunut mitään taajamaa, vaan asutus sijaitsi hajallaan aseman ja parin kilometrin päässä olevan tienristeyksen lähistöllä. 1990-luvulla Vihtari oli ainoa miehitetty liikennepaikka Varkauden ja Viinijärven välillä sekä matkustajajunien kohtaamispaikka. Lipunmyynti asemalla lopetettiin kesäkuussa 2000 ja miehitys marraskuussa 2003, kun rataosan kauko-ohjaus otettiin käyttöön. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Vihtarin rautatieasemalla oli käytössä Suomen rataverkon viimeisimpiin kuuluneet siipiopastimet eli semaforit sekä AGA-kaasuvilkkuvalolaitteella varustetut esiopastimet. Ne poistettiin käytöstä 20. lokakuuta 2003 ja samalla liikennepaikan kampiasetinlaite purettiin. Tulosuuntien siipiopastimet korvattiin kolmivaloisilla pääopastimilla, ja lähtöluvan antaa Pieksämäen kauko-ohjaaja radiolla. Nykyisin liikennettä Vihtarin liikennepaikalla ohjataan kaukokäytöllä Pieksämäen liikenteenohjauskeskuksesta käsin ja asetinlaitteena on Mipro MiSo TCS -tietokoneasetinlaite. Asetinlaitetta ei ole sijoitettu asemarakennuksen sisälle vaan metalliseen konttitilaan. Asemarakennus ei jäänyt kuitenkaan aivan tyhjilleen, sillä se on linjaradion releaseman laitetilana.lähde? Liikenteenohjauksen muututtua myös aseman miehitys lopetettiin.
Raakapuun kuormaus lopetettiin Vihtarissa 2010-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihtarin rautatieasema Wikimedia Commonsissa
VR: Vihtarin rautatieasema
Vaunut.org: Liikennepaikan tiedot
Vaunut.org: Kuvia Vihtarin rautatieasemalta
Kohtaus Vihtarissa (Arkistoitu versio)
Heinävesi
| --- | --- |
Taajamat:  Hasumäki (kirkonkylä) · Karvio · Kerma · Palokki · Sarvikumpu · Varistaipale · Vihtari
Kylät:  Hevonlahti · Kansala · Karhilantaipale · Koivumäki · Kuittua · Kypäräjärvi · Lajunlahti · Lampu · Lepikkomäki · Malkkila · Niinimäki · Näätänmaa  · Papinniemi · Pilppa · Petruma · Polvijärvi · Pyylinsaari · Pölläkkä · Raaminmäki · Rummukkala · Sappu · Sompasaari · Syrjä · Särkelä · Säynämö · Tetrivaara · Timonmäki · Vaaluvirta · Vahvalahti · Viitalahti
Nähtävyydet:  Valamon luostari · Lintulan luostari · Valamon luostarin pääkirkko · Valamon luostarin talvikirkko · Valamon luostarin vanha kirkko · Lintulan luostarin kirkko · Heinäveden kirkko
Liikenne:  Heinäveden reitti · Varistaipaleen kanava · Taivallahden kanava · Karvion kanava · Kerman kanava · Vihovuonteen kanava · Pilpan kanava · Koukunpolvi · Heinäveden rautatieasema · Syrjän rautatieasema · Vihtarin rautatieasema
Vesistöt:  Kermajärvi · Juojärvi · Petrumajärvi· Iso-Vihtari
Muuta Heinäveteen liittyvää:  Heinäveden historia · Vaakuna · Heinäveden Höyryvenhe Osuuskunta · Heinäveden Höyrylaiva Oy · Kermansavi · Heinäveden lehti
Otto Piisinen

| Otto Piisinen |
| --- | --- |
 Otto Piisinen vuonna 1935.
Kansanedustaja
 2.2.1914–22.6.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1885 Kuopion mlk
Kuollut: 15. elokuuta 1965 (79 vuotta) Varkaus
Ammatti:  toimittaja, liikemies
Otto Piisinen (17. elokuuta 1885 Kuopion mlk – 15. elokuuta 1965 Varkaus) oli suomalainen toimittaja, liikemies ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914–1917. Piisinen vaikutti sortovuosien aikana aktivistiliikkeessä ja lähti suurlakon jälkeen työväenliikkeeseen. Piisinen edusti SDP:n vallankumouksellista siltasaarelaista siipeä, mutta erottuaan puolueesta syksyllä 1917 hän asettui sisällissodassa valkoisten puolelle. Myöhemmin 1930-luvulla Piisinen oli äärioikeistolaisen IKL:n jäsen ja päätyi lopulta edistyspuolueen kannattajaksi.
Elämä > Toimittajana

Kuopion pitäjän Litmaniemessä syntyneen Otto Piisisen vanhemmat olivat lampuoti Aukusti Piisinen (1862-1941) ja Vilhelmiina Miettinen (1864-1940). Kansakoulun käytyään Piisinen oli viisi vuotta latojaoppilaana O. W. Backmanin kirjapainossa Kuopiossa, jonka jälkeen hän työskenteli parin vuoden ajan Kauppakirjapainon ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapainon kirjaltajana sekä Uuden Suomettaren ilmoitusmestarina Helsingissä. Ensimmäisen sortokauden aikana Piisinen toimi aktivistiliikkeessä ja joutui pidätetyksi organisoituaan kutsuntalakkoja kotiseudullaan. Kesällä 1905 hän osallistui Arvid Mörnen johtamalle Tytärsaaren retkelle, jonka tarkoituksena oli noutaa SS John Graftonin aktivisteille toimittama aselasti.
Suomen Kirjaltajaliittoon kuulunut Piisinen lähti politiikkaan suurlakon innoittamana. Hänet palkattiin SDP:n puoluehallinnon kiertäväksi puhujaksi sekä Oulussa ilmestyvän Kansan Tahdon toimittajaksi. Piisinen osallistui muun muassa Oulun puoluekokoukseen ja laati Vilho Lehokkaan kanssa piirijaon valtakunnallista agitaatio- ja valistustyötä varten. Hän liikkui ahkerasti puhujamatkoillaan Pohjois-Pohjanmaan maaseudulla ja Peräpohjolan lakkotyömailla. Piisistä luonnehdittiin tulisieluiseksi agitaattoriksi ja teatraaliseksi esiintyjäksi, joka innosti erityisesti nuorempaa työväestöä. Radikalisminsa vuoksi hän ei juurikaan nauttinut vanhemman väestön suosiota ja lopulta vuoden 1906 lopussa Piisinen sekä päätoimittaja Antti Kallio savustettiin Kansan Tahdosta maltillisen linjan päästessä voitolle Oulun työväenliikkeessä.
Piisinen siirtyi vastaavaksi toimittajaksi Kotkassa ilmestyneeseen Eteenpäin-lehteen, jossa hänen aikaisempi linjansa jatkui. Piisinen ei kannattanut yhteistyötä porvaripuolueiden kanssa, vaan piti esikuvanaan venäläisiä sosialistivallankumouksellisia. Vuonna 1907 hän oli perustamassa Suomen Sosialidemokraattista Sanomalehtimiesliittoa. Samana vuonna Piisinen sai kahdeksan kuukauden vankeustuomion majesteettirikoksesta Kansan Tahdossa julkaistun keisaria pilkanneen artikkelin johdosta. Hän suoritti tuomionsa Kuopion lääninvankilassa ja kirjoitti kokemustensa pohjalta Suomen vankilaoloja arvostelleen kirjan. Vapauduttuaan keväällä 1909 Piisinen ryhtyi kuopiolaisen Savon Työmiehen toimittajaksi. Hän oli myös lehden päätoimittaja vuosina 1911–1914. Piisinen joutui syytteeseen jumalanpilkasta julkaistuaan Hilja Pärssisen runon, mutta molemmat saivat vapauttavan tuomion. Kulttuurielämässä hän vaikutti Kuopion Työväen Teatterin johtajana 1906–1914.
Elämä > Kansanedustajana ja liikemiehenä

Vuodesta 1912 lähtien Piisinen viljeli toimittajan työnsä ohessa Leppävirrasta vuokraamaansa sotilasvirkataloa. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa viranomaiset lakkauttivat Savon Työmiehen, jolloin hän ryhtyi liikemieheksi. Piisinen toimi aluksi Metsähallituksen hankkijana ja myöhemmin puutavarakauppiaana sekä laivanvarustajana, jonka lisäksi hän omisti siirtomaatavarakaupan. Vuonna 1917 Piisinen perusti tiilitehtaan Leppävirran Oinonniemeen.
Piisisestä tuli kansanedustaja elokuun 1913 vaaleissa, joissa valittu eduskunta kokoontui vasta seuraavana talvena. Sotavuosina hän kuului jääkäriliikkeen tukijoihin. Helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 Piisinen oli yksi Suomen täydellistä itsenäisyyttä kannattaneista sosialidemokraateista ja hän vaati myös venäläisten joukkojen poistamista maasta. Vuonna 1932 Piisinen kertoi Savon Miekka -lehdessä alkaneensa suhtautumaan sosialismiin kriittisesti jo ennen kansanedustajaksi valintaansa, kun hän Haapaniemen rullatehtaan lakkoa sovitellessaan oli tutustunut liikemies A. H. Saastamoiseen. Kesäkuussa 1917 Piisiselle myönnettiin sairauden perusteella vapautus kansanedustajantoimestaan. Eino Suolahden kirjoittaman lääkärintodistuksen mukaan Piisinen kärsi vaikeasta otsaontelotulehduksesta, mutta taustalla oli turhautuminen politiikkaan ja kyllästyminen sosialidemokraattien vallankumouksellisuuteen. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Konsta Lindqvist. Helsingistä palattuaan Piisinen oli perustamassa Leppävirran suojeluskuntaa. Työväenkaartien syntyminen Pohjois-Savossa sen sijaan takkusi, kun sekä Piisinen että Savon Työmiehen päätoimittaja Taavi Tainio vastustivat julkisesti niiden perustamista. Samana syksynä Piisinen erosi SDP:sta protestina yleislakon väkivaltaisuuksille. Savon Työmiehessä julkaistussa kirjoituksessaan hän ei hyväksynyt puolueen jyrkkää luokkataistelulinjaa eikä työväen järjestyskaartien aseistautumista. Tainio piti vastineessaan eron todellisena syynä Piisisen nousua porvarillisiin piireihin.
Sisällissodan aikana Piisinen kuului Leppävirran suojeluskunnan esikuntaan. Varkauden taistelun jälkeen hänet nimitettiin valkoisten muodostamaan laittomaan tutkijalautakuntaan, joka käsitteli kuukauden aikana 500 punaisen tapaukset ja langetti 17 kuolemantuomiota. Piisinen toimi myös Vaasan senaatin tiedonantotoimiston sihteerinä. Maaliskuun alussa Piisinen laati entisen puolueensa linjaa kritisoineen kirjoituksen, joka julkaistiin useissa sanomalehdissä. Hieman myöhemmin Piisisen ja toisen entisen SDP:n kansanedustajan Viktor Blomqvistin nimissä julkaistiin propagandakirjanen Miten käy Suomen työväenliikkeen?, jossa tuomittiin kapina ja vallankumouksellinen puoluejohto sekä ylistettiin Svinhufvudin hallitusta.
Elämä > Myöhemmät vuodet

Sisällissodan jälkeen Piisisestä tuli näkyvä vaikuttaja Pohjois-Savon talouselämässä. Muiden liiketoimiensa ohella hän omisti muun muassa tiilitehtaan Vuoksenniskalla sekä saha-, mylly- ja kauppaliikkeen Heinävedellä. Piisinen oli Kuopion kauppakamarin perustajajäsen ja kuului Keskuskauppakamariin. Lisäksi hän oli Suomen Tiiliteollisliiton hallituksen jäsen sekä Kuopion teatterin hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 1927 Piisinen palasi sanomalehtialalle ollessaan perustamassa Ylä-Vuoksi -lehteä. Vuosina 1932–1942 hän oli Pohjois-Savon toimittaja sekä lehteä julkaiseen yhtiön toimitusjohtaja. Vaikka Pohjois-Savolla oli nimellisesti eri päätoimittajat lehden linjasta vastasi Piisinen. Vuonna 1933 Kuopion Sanomalehtimiesyhdistys kiinnitti huomiota Pohjois-Savon mennettelytapoihin syyttäen lehteä häväistyskirjoituksista ja muistutti, ettei Piisinen ollut yhdenkään toimittajajärjestön jäsen. Pohjois-Savoa syytettiin myös tilausten ja ilmoitusten polkumyynnistä, jonka vuoksi Suomen Sanomalehdenkustantajain Liitto kielsi yhteistyön lehden kanssa.
SDP:sta erottuaan Piisinen oli aluksi suomettarelainen, jonka jälkeen hän kannatti Maalaisliittoa ja keväällä 1929 perustettua Suomen Pienviljelijäin Puoluetta. 1930-luvun alussa Piisinen siirtyi äärioikealle. Hän vaikutti Lapuan liikkeessä ja liittyi IKL:n jäseneksi. Hän kirjoitti myönteisesti Mussolinista ja Hitleristä, mutta käänsi kelkkansa nopeasti ja ryhtyi pian arvostelemaan natsien politiikkaa. Vuosikymmenen puolivälistä lähtien Piisinen esiintyi edistyspuolueen kannattajana ja kuului Lassi Hiekkalan tukijoihin. Vuonna 1950 Piisinen sai talousneuvoksen arvonimen. Hän kuoli Varkauden aluesairaalassa 79-vuotiaana. Piisinen on haudattu Kuopion isolle hautausmaalle.
Perhe

Otto Piisisen puoliso oli Anna Helena Uotinen (1883-1962), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1907. Heillä oli kolme lasta.
Teokset

Vankiloita vastaan.  Kuopio:  Savon työväen sanomalehti- ja kirjapaino-osuuskunta, 1909.
Blomqvist, Viktor; Piisinen, Otto: Miten käy Suomen työväenliikkeen?  Vaasa:  Ylipäällikön neuvottelukunta, 1918.  Työväenliikkeen kirjasto (PDF).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otto Piisinen Wikimedia Commonsissa
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1914–1917 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (90):  Aakula  Aalle-Teljo  Ahmala  Airola  Annala  Aromaa  Aronen  Eloranta  Eronen  Gylling  Haapasalo  Hakala  Hjulgrén  Huhta  A. Huotari  An. Huotari  Huttunen  Häkkinen  Häyrynen  Ikonen  Jalava  Jalonen  A. Jokinen  V. Jokinen  Karhinen  Kautto  Kiiskinen  Komu  Koponen  Kujala  Kurkinen  Käkelä  Kääriäinen  Laakkonen  Lapveteläinen  Lautasalo  Lehtimäki  Lehtonen  Leivo  Letonmäki  Lindström  Lonkainen  Lumivuokko  Lundström  Lylykorpi  Manner  Marttila  Mustasilta  Mäkelin  Mäkelä  Mäki  Mänty  Oksman  Orasmaa  Paasivuori  Paasonen  Paronen  Paunu  Peura  Piisinen  Pohjaväre  Pärssinen  Rainio  Railo  Rantanen  Saari  Saarinen  Sainio  Salmi  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Tanner  Tokoi  Tolonen  Tossavainen  Tuomi  Tuomikoski  Turkia  Turunen  Typpö  Törmä  Valavaara  Valjakka  Valpas  Vatanen  Vihersalo  Viljanen  Mikko Virkki  Väänänen  Wiik 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta 
Yrjö Räisänen ja Otto Piisinen (oik.) Savon Työmiehen toimituksessa.