stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Psykiatristen sairaaloiden historia Suomessa
1900-luku

Makuuttamisen syrjäytti saksalaisen psykiatrin Hermann Simonin kehittämä aktiivinen työterapia, jota Suomessa ryhdyttiin toteuttamaan 1920-luvun lopulla.
1920–1930-luvulla muun muassa Kammion yksityismielisairaalassa Helsingissä hoidettiin morfiinista ja heroiinista riippuvaisia yläluokkaisia ihmisiä.
Vuonna 1937 säädettiin mielisairaslaki, minkä jälkeen kaikki hoidossa olevat mielisairaat tulivat lääkärinhoidon valvontaan. Pakkokeinoista ei enää tarvinnut raportoida Lääkintöhallitukselle. Sen jälkeen kenelläkään ei todennäköisesti ollut selkeää kokonaiskuvaa pakkokeinojen yleisyydestä. Vuonna 1969 Ilkka Taipale kritisoi asiaa ja esitti, että mielisairaalaosastoilla alettaisiin kirjaamaan ylös eristyksien ja lepositeiden käyttöä. Vuonna 1939 maa jaettiin mielisairaanhuoltopiireihin, jotka vastasivat työn kehittämisestä alueellaan.
Sota-aika

Neuvostoliiton hyökättyä Suomeen suomalaiset evakuoivat lähes kaikki asukkaat ja kotieläimet Suomeen kuuluneelta Kivennavalta Karjalasta. Talot poltettiin, jotta ne eivät jäisi vihollisen hyödynnettäviksi. Kivennavan kunnalliskodin terveet vanhukset evakuoitiin jo 1,5 kuukautta aiemmin, 12. lokakuuta, mutta samalla poltettiin myös Kivennavan kunnalliskodin mielisairasosastolla olleet 12−15 ihmistä kuoliaiksi. Uhrit olivat 23−74-vuotiaita potilaita, jotka eivät päässeet pakenemaan, koska heitä säilytettiin suljetulla osastolla kalterien takana. Ennen vihollisen hyökkäystä hoitajat pakenivat ja hylkäsivät potilaat.
Talvisota aiheutti suuria vaikeuksia siviilien mielisairaanhoidolle, joka toimi jo ennen talvisotaa hoitokapasiteettinsa äärirajoilla. Talvisodan aikana mielisairaat kuuluivat ihmisryhmiin, joiden kohtelusta tingittiin kaikkein eniten, jotta resursseja vapautuisi muualle. Noin 1 200 potilasta evakuoitiin Karjalasta Rauhan, Viipurin ja Pälksaaren mielisairaaloista Länsi- ja Etelä-Suomen mielisairaaloihin. Kuusi muuta mielisairaalaa joutui luovuttamaan huomattavasti potilaspaikkoja sotasairaaloiden leikkaus- ja sisätautipotilaille. Mustasaaren sairaala Vaasassa jouduttiin tyhjentämään kokonaan armeijan käyttöön. Harjavallan, Rauhan, Kivelän, Lapinlahden, Pitkäniemen, Oulun ja Hämeenlinnan mielisairaalat luovuttivat osastoja sotapsykiatrian käyttöön. Lisäksi miespuolisia lääkäreitä ja mielisairaanhoitajia kutsuttiin suuri määrä armeijaan. Tilanahtauden ja henkilöstöpulan takia mielisairaalat siirsivät lievimmin sairaat potilaat kotihoitoon ja pitkäaikaisesti sairaat kunnalliskoteihin. Uusista potilaista hoidettiin vain kaikkein vaikeimmin oireilevat, jolloin hoitoon päässeet asiakkaat olivat jo hyvin huonossa kunnossa.
Tammikuussa 1940 puolustusministeriö tiedusteli, voitaisiinko osa mielenterveysongelmia sairastavista sijoittaa vankilarakennuksiin, jotta armeijalle vapautuisi lisää hoitopaikkoja. Lääkintöhallituksen pääjohtaja Oskari Reinikainen suhtautui siihen hyvin kielteisesti vedoten eettisiin ja käytännöllisiin syihin.
Jatkosotavuonna 1942 Nikkilän sairaalan potilaista kuoli joka neljäs eli 247 ihmistä nälkään ja kulkutauteihin. Potilaille syötettiin talven ajan usein vain harmaata jauhovelliä muutamien lantunpalojen kera. Yhteensä vuosina 1940−1945 Nikkilässä kuoli 739 potilasta. Eri puolilla Suomea kuoli tuhansia muita mielisairaaloiden potilaita nälkään. Siviilit eivät yleisesti kuolleet nälkään, vaan nälkäkuolemat rajoittuivat laitoksissa asuviin (ainakin mielisairaalapotilaisiin ja vankeihin), sotavankeihin sekä Itä-Karjalan siviileihin.
Jatkosodan aikana Suomen armeija syötti sotilaille lääkkeiksi luokittelemiaan päihteitä: kokaiinia, morfiinia, oopiumia ja heroiinia. Sodan jälkeen Helsingissä oli satoja asunnottomia morfiini- tai heroiiniriippuvaisia entisiä sotilaita ja vuosina 1945–1950 heroiinin käyttö levisi Helsingissä ensimmäistä kertaa laajalti. Muun muassa Nikkilän mielisairaalassa ja Kivelän mielisairasosastolla aloitettiin vieroitushoitojen tarjoaminen. Osaa hoito auttoi, osa riippuvaisista syrjäytyi ja/tai kuoli nuorena.
Sotien jälkeinen aika > Aiheettomasti mielisairaaloihin toimitetut ihmisryhmät

Mielisairaaloihin päädyttiin joskus melko sattumanvaraisesti. Jos kunnan köyhäintalo oli täynnä, ihmisiä voitiin lähettää toisiin laitoksiin, kuten mielisairaalaan. Mielenterveyshäiriöitä sairastavien ja köyhien lisäksi potilaissa oli rikoksen tehneitä, Karjalan evakoita ja venäläisiä.
Vuoden 1953 lain nojalla pakkohoitoon määrättiin myös väärin perustein ja jopa taloudellisista syistä, koska mielisairaalain hoitomaksut olivat alhaisemmat kuin alkoholistihuoltoloissa, työlaitoksissa tai vajaamielislaitoksissa. Mielisairaaloihin toimitettiin pakkopäätöksillä alkoholisteja, jotka olisivat kuuluneet PAV-lakien piiriin, vajaamielisiksi kutsuttuja kehitysvammaisia, joita ei saatu vajaamielislaitoksiin sekä vanhoja ihmisiä, olisivat tarvinneet ennen kaikkea ruumiillisen tutkimuksen.
Mielisairaaloihin suljettiin myös lapsia. Ainakin vielä vuonna 1955 kehitysvammaisia lapsia asutettiin vanhainkoteihin ja mielisairaaloihin, mitä kehitysvammalaitos Rinnekodin johtaja Aino Miettinen arvosteli.
Eräs lapsena huostaanotetuksi joutunut mies on kertonut, kuinka hänet 1960-luvulla alle 10-vuotiaana siirrettiin vanhempien avioeron vuoksi kotoa ensin sijaiskotiin. Koulussa havaitun levottomuuden ja poissaolojen vuoksi hänet siirrettiin edelleen lastenkotiin, josta keskussairaalan lastenpsykiatriselle osastolle, josta karkaamisen eli "tunne-elämän epävakaisuuden" vuoksi mielisairaalan aikuisten suljetulle osastolle. Suljetulla osastolla pidettiin vakavia rikoksia tehneitä potilaita. Osaston aikuiset miehet hyväksikäyttivät poikaa seksuaalisesti. Lisäksi lapselle annettiin valtavia määriä erilaisia psyykenlääkkeitä pillereinä ja pistoksina. Lopulta hänet siirrettiin Pernasaaren koulukotiin, koska pelättiin, että hänet voidaan mielisairaalassa tappaa. Mielisairaalan aiheuttama traumatisoituminen ilmeni tunteja kestävinä pelko- ja tuskatiloina, mutta hän ei saanut missään vaiheessa terapiaa.
Torolf

| Torolf |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  27. syyskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Thorold
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen, Thor-jumalan susi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Torolf tai Thorolf on alkuperältään muinaisskandinaavinen miehen etunimi.
Nimi merkitsee Thor-jumalan sutta. Thorbjörn-nimen tavoin se on yhdistetty jumalan ja pelonsekaista kunnioitusta herättäneen petoeläimen nimistä.
Suomessa nimi Torolf on Digi- ja väestötietovirastoin tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 740 ja Thorolf noin 120 henkilölle. Torolfin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 27. syyskuuta.
Tunnettuja Torolfeja ja Thorolfeja

Torolf Eklund (1912–2000), suomalainen lentokonesuunnittelija
Torolf Elster (1911–2006), norjalainen kirjailija, toimittaja ja NRK:n johtaja
Thorolf Holmboe (1866–1935), norjalainen taidemaalari
Torolf Prytz (1858–1938), norjalainen arkkitehti, kultaseppä ja poliitikko
Thorolf Rafto (1922–1986), norjalainen ihmisoikeusaktivisti, jonka muistoksi on perustettu Thorolf Rafton muistopalkinto
Torolf Sörensen (1910–1990), suomalainen yli-insinööri ja yritysjohtaja
Torvi (ravintola)

Rakennus, jossa Torvi ja Tirra toimivat.
Torvi on vuonna 1966 perustettu ravintola Lahdessa osoitteessa Loviisankatu 8. Samassa rakennuksessa toimii lisäksi Pikkuteatteri ja ravintola Tirra sekä aiemmin myös Tirran Monttu. Teatterin juhlasali on ollut käytössä vuodesta 1912, ja siellä on esiintynyt 1920-luvulla muun muassa J. Alfred Tanner. Torvi on yksi Suomen ensimmäisistä diskoista. Ravintolan sisustukseen ovat vuosikymmenten ajan kuuluneet katosta roikkuvat torvet, lavan seinustalle ripustettu punainen moottoripyörä, WC-käytävän oviaukon rautakettingit, ulko-ovien olutpullon muotoiset ovenkahvat sekä tuoreempien muistoesineiden joukossa mm. suurikokoinen bassokitaran muotoinen koriste-esine, joka on basisti Pitkä Lehtisen 40-vuotissyntymäpäivälahja.
Torven alkuperäisiä omistajia olivat ravintoloitsija Luukas Valtari (1916–1992) ja hänen poikansa Niilo ”Nippe” Valtari. Ravintola myytiin vuonna 2013. Uusiin omistajiin kuuluu muun muassa Tehosekoitin-yhtyeen basisti Hannu Kilkki. Torven pitkäaikainen portsari ja tapahtumapäällikkö Jarttu Mustonen on palkittu Femmagaalan elämäntyöpalkinnolla ja Hämeen taidetoimikunnan Pro Arte Tawastica -kunniakirjalla. Mustonen jäi eläkkeelle marraskuussa 2016.
Aiheesta muualla

Kirka fan-klubin keskellä Yle Elävä arkisto. (nauhoitettu Torvessa vuonna 1971)
Ripatti, Tapani ; Koski, Markku ; Kilkki, Hannu ; Robinson, Marion: Loviisankatu 8.  Tapani Ripatti, 2019.  ISBN 978-952-94-2055-1
Mary (Tanskan kuningatar)

| Mary |
| --- | --- |
 Kuningatar Monpezatin kreivität
 Mary vuonna 2023
Tanskan kuningatar
Virkakausi:  14. tammikuuta 2024 –

Syntynyt:  5. helmikuuta 1972 (ikä 52)  Tasmania, Australia
Puoliso:  Frederik X (vih. 2004)
Lapset:   Christian Isabella Vincent Josephine
Isä:  John Dalgleish Donaldson
Äiti:  Henrietta Clark Horne
Uskonto:  Tanskan kansankirkko (2004–)
Nimikirjoitus:  
Kuningatar Mary (alk. Mary Elizabeth Donaldson, s. 5. helmikuuta 1972 Tasmania, Australia) on Tanskan kuninkaan Frederik X:n puoliso ja maan kuningatar.
Tausta

Mary Donaldson syntyi skotlantilaissyntyisten John ja Henrietta Donaldsonin neljäntenä lapsena. Maryn ollessa lapsi perhe asui Texasissa, Yhdysvalloissa, jossa Mary aloitti koulun. He palasivat Tasmaniaan vuonna 1978. Mary on suorittanut oikeustieteen ja kaupan yhdistelmätutkinnon (BCom, LLB) Tasmanian yliopistossa.
Aikuistuttuaan Mary Donaldson työskenteli Australiassa muun muassa mainos- ja markkinointialalla Sydneyssä sijainneessa yrityksessä. Vuonna 2002 hän muutti Tanskaan ja työskenteli Microsoft Business Solutionsissa projektikonsulttina.
Mary puhuu äidinkielenään englantia, mutta on sittemmin opetellut tanskan kielen, jonka puhuminen on hänen mukaansa sittemmin tullut luontevammaksi. Hän on myöntänyt useaan otteeseen, että kielen opettelu on ollut vaikeaa ja hän puhuu tanskaa lievästi australialaisittain murtaen.
Tanskan kuningasperheen jäsenenä

Donaldson tapasi kruununprinssi Frederikin Sydneyn kesäolympialaisten yhteydessä paikallisessa Slip Inn -nimisessä pubissa vuonna 2000. Aluksi pari oli etäsuhteessa, ja se pysyi medialta salassa 1,5 vuotta, kunnes Mary muutti Tanskaan työskennelläkseen Microsoftille. Mary on kuvaillut saaneensa sekä kuningasperheeltä että tanskalaisilta lämpimän vastaanoton. Mary ja Frederik kihlautuivat vuonna 2003, ja avioituivat 14. toukokuuta 2004.
Vuonna 2006 Mary ja Frederik allekirjoittivat avioehdon, jonka nojalla Marylla ei ole oikeutta asuntoon tai minkäänlaiseen kertaluontoiseen rahalliseen korvaukseen avioeron yhteydessä. Tämä avioehto korvasi kaksi vuotta aikaisemmin laaditun vastaavanlaisen sopimuksen parin välillä.
Parilla on neljä lasta:
kruununprinssi Christian (s. 15. lokakuuta 2005)
prinsessa Isabella (s. 21. huhtikuuta 2007)
prinssi Vincent Frederik Minik Alexander (s. 8. tammikuuta 2011)
prinsessa Josephine Sophia Ivalo Mathilda (s. 8. tammikuuta 2011)
Vuonna 2004 Tanskan kansankäräjät sääti poikkeuslain, jonka nojalla Mary sai automaattisesti Tanskan kansalaisuuden samana päivänä, kun hän meni naimisiin Frederikin kanssa. Kyseessä on normaali Tanskan hovissa noudatettava tapa, jonka mukaan maan kansalaisuus myönnetään poikkeuslailla ulkomaalaisille, joista tulee avioliiton kautta kuningasperheen jäseniä. Aikaisemmin Mary oli myös Australian ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen. Avioliiton myötä Mary sai myös Monpezatin kreivittären arvonimen ja kääntyi presbyteeristä luterilaiseksi.
Mary on kruununprinsessana toiminut Tanskan pakolaisapu -järjestön suojelijana ja painottanut kieliopintojen tärkeyttä.
Kunnianosoituksia

Elefanttiritarikunta (Tanska)
Kruunun ritarikunta (Belgia)
Pohjantähti-ritarikunta (Ruotsi)
Pyhän Olavin ritarikunta (Norja, 2005)
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi)
Islannin Haukan ritarikunta (Islanti, 2017)
Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat)
Stara planinan ritarikunta (Bulgaria)
Hyväntekijän ritarikunta (Kreikka)
Ordre national du Mérite (Ranska)
Etelän Ristin ritarikunta (Brasilia)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 2023)
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prinsessa Mary Wikimedia Commonsissa
Prinssi Frederikin ja prinsessa Maryn viralliset kotisivut
Ylen Elävä arkisto: Tanskan prinssi Frederikin ja Maryn häät
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Australia 
Muut:  IdRef
Topologin sinikäyrä

Topologin sinikäyrä on tason pistejoukko, jonka muodostavat suorien x = 0 ja x = 1 väliin jäävä osa funktion y = sin (1/x) kuvaajasta sekä origo. Topologisena avaruutena sillä on joukko erikoisia ominaisuuksia, joiden vuoksi sitä käytetään usein esimerkkinä oppikirjoissa.
Matemaattinen määritelmä

Topologin sinikäyrä voidaan määritellä sellaisen funktion f kuvaajana, joka saa puoliavoimen välin (0, 1] jokaisessa pisteessä x arvon  \sin {\frac {1}{x}} ja arvolla 0 arvon 0:
Toisinaan topologin sinikäyräksi määritellään laajempi avaruus, johon kuuluvat origon lisäksi sanotun funktion kuvaajan koko origon oikealla puolella oleva osa:
Sen topologia saadaan tason topologiasta relatiivitopologiana.
Ominaisuuksia

Kun muuttuja x lähestyy nollaa, sen käänteisluku 1/x kasvaa rajatta. Tästä sekä sinifunktion jaksollisuudesta seuraa, että funktion y = sin (1/x) nollakohtia ovat kaikki muotoa
olevat luvut, missä n on mielivaltainen kokonaisluku. Näin ollen 0 on funktion nollakohtien kasautumispiste. Funktiolla ei kuitenkaan ole raja-arvoa origossa, sillä olipa  \epsilon  > 0 kuinka pieni positiivinen kokonaisluku tahansa, avoimella välillä  (0,\epsilon ), ja myös välillä  (-\epsilon ,0), funktio saa kaikki reaalilukuarvot väliltä [-1, 1], vieläpä jokaisen niistä äärettömän monta kertaa. Tämä ilmenee käyrän heilahtelujen tihenemisenä origon läheisyydessä. Koska raja-arvoa ei ole, tämä funktio ei ole myöskään jatkuva origossa.
Topologisena avaruutena topologin sinikäyrä T on yhtenäinen, mutta ei polkuyhtenäinen, sillä origoa ei voida yhdistää polulla käyrän muihin pisteisiin. T ei myöskään ole lokaalisti yhtenäinen origossa.
Topologin sinikäyrä T voidaan muodostaa lokaalisti kompaktin avaruuden kuvana jatkuvassa kuvauksessa, mutta se itse ei ole lokaalisti kompakti. Olkoon V joukko  {-1}\cup (0,1] ja määritellään funktio f: V -> T seuraavasti:
Tällöin joukko V on lokaalisti kompakti ja funktio on jatkuva, mutta T ei ole lokaalisti kompakti origossa.
T:n topologinen ulottuvuus on 1.
Muunnelmia

Topologin sinikäyrästä on olemassa muunnelmia, joilla on muita mielenkiintoisia ominaisuuksia.
Suljettu topologin sinikäyrä voidaan määritellä lisäämällä topologin sinikäyrään sen kosketuspisteiden joukko eli pisteiden (0,-1) ja (0,1) välinen jana  \{(0,y)\mid y\in [-1,1]\}. Se on samalla topologin sinikäyrän sulkeuma.  Tämä joukko on suljettu ja rajoitettu ja näin ollen Heinen–Borelin lauseen mukaan kompakti avaruus, mutta sillä on muutoin samankaltaisia ominaisuuksia kuin topologin sinikäyrällä: se on yhtenäinen, mutta ei lokaalisti yhtenäinen eikä polkuyhtenäinen.
Laajennettu topologinen sinikäyrä määritellään lisäämällä suljettuun topologin sinikäyrään vielä pisteiden (0,1) ja (1,1) välinen jana  \{(x,1)\mid x\in [0,1]\}.  Topologisena avaruutena se on polkuyhtenäinen, mutta ei lokaalisti yhtenäinen.
Varsovan ympyrä saadaan lisäämällä suljettuun topologin sinikäyrään kaari, joka yhdistää pisteen (0, -1) pisteeseen (1, sin 1).  Tämä avaruus ei ole kutistuva, vaikka sen kaikki homotopiaryhmät ovat triviaaleja.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Courbe sinus du topologue
Topologin sinikäyrä
Varsovan ympyrä
Käännös suomeksi
Tornion vaakuna

Tornion vaakuna
Tornion vaakuna on Tornion kaupungin heraldinen tunnus. Vaakunan selitys kuuluu ”hopeakentässä punainen kirkontorni, jonka katto keski- ja kulmahuippuineen sekä ovi-, ikkuna- ja ampuma-aukot ovat siniset.”
Aihe on kaupungille jo vuonna 1621 kaupungin perustamisasiakirjassa vahvistetun sinetin mukainen. Sinetin aiheen on tulkittu kuvaavan kaupungin ja sille nimensä antaneen Torniojoen nimeä, vaikkakin nykytutkimuksen valossa nimet viittaavat vanhaan keihästä tarkoittavaan hämäläiseen sanaan. Vaakunan nykyiset värit vakiintuivat käyttöön 1800-luvulla. Venäläinen heraldikko Bernhard von Köhne ehdotti vuonna 1861 Torniolle vaakunaa, jossa tornin kulmahuiput oli korvattu mustilla heraldisilla delfiineillä. Ehdotusta ei koskaan otettu käyttöön.
Vaakunan nykyisen mallin on suunnitellut Olof Eriksson, ja Tornion kaupunginvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. maaliskuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. kesäkuuta samana vuonna.
Galleria

Tornion vuoden 1621 sinetti.
Tornion vaakuna Erik Dalhbergin vuoden 1701 teoksesta Suecia antiqua et hodierna.
Tornion vaakuna T. G. Rudbeckin teoksessa Försök till beskrifning öfver Sveriges städer vuodelta 1855.
Von Köhnen luonnos Tornion vaakunasta vuodelta 1861.
Von Köhnen hylätty ehdotus Tornion vaakunaksi. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Oulun läänissä.
Tornion vaakuna heraldikko George Granfeltin piirtämänä vuodelta 1892.
Tornion vaakuna Presidentinlinnan Goottilaisessa salissa.
Aiheesta muualla

Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.
Arto Tolsa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Arto Vilho Tolsa
Syntymäaika: 9. elokuuta 1945
Syntymäpaikka: Kotka, Suomi
Kuolinaika: 30. maaliskuuta 1989 (43 vuotta)
Kuolinpaikka: Kotka, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä keskuspuolustaja
Pituus: 186 cm
Junioriseurat
: KTP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1962–1969 | KTP | 152 | (150) |
| 1969–1979 | K Beerschot VAC | 200 | (14) |
| 1979–1982 | KTP | 71 | (17) |
| Yhteensä | Yhteensä | 423 | (181) |
Maajoukkue
| 1965–1968 | Suomi U21 | 3 | (1) |
| 1964–1981 | Suomi | 77 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Arto Vilho Tolsa (9. elokuuta 1945 Kotka  – 30. maaliskuuta 1989 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Kotkan Työväen Palloilijoita sekä belgialaista Beerschotia.
Pelaajana

Tolsa pelasi KTP:ssä kaikkiaan 201 pääsarjaottelua, joissa teki 126 maalia. Hän voitti joukkueessa Suomen Cupin vuosina 1967 ja 1980. Vuosina 1969–1979 Tolsa pelasi ammattilaisena Belgiassa Beerschotin joukkueessa, voittaen siellä Belgian cupin kahdesti vuosina 1971 ja 1979.
Suomen A-maajoukkuetta Tolsa edusti 77 ottelussa, joissa hän teki 9 maalia. Suomen Vuoden jalkapalloilijaksi Tolsa valittiin kolmesti; 1971, 1974 ja 1977. Tolsan urassa on poikkeuksellista se, että Belgiassa pelatessaan hänen pelipaikkansa muuttui hyökkääjästä puolustajaksi. Puolustajanakin Tolsan rooli oli enemmän peliä rakentavan liberon kuin perinteisen topparin tai laitapuolustajan rooli.  Entisenä hyökkääjänä hän osasi ajatella peliä myös hyökkääjän näkökulmasta ja rytmittää peliä sen mukaan.
Siirtyessään Belgiaan vuonna 1969 Tolsa oli yksi ensimmäisistä suomalaispelaajista, jotka tienasivat elantonsa jalkapalloa pelaamalla.
Peliuran jälkeen

Urheilu-uransa jälkeen Tolsalla oli vaikeuksia alkoholinkäytön kanssa, ja hän teki itsemurhan ainoastaan 43-vuotiaana vuonna 1989.
Kotkassa sijaitseva vuoden 1952 kesäolympialaisia varten valmistunut Kotkan urheilukeskus nimettiin vuonna 2000 valmistuneen peruskorjauksen jälkeen Arto Tolsa -areenaksi. Kenttä toimii KTP:n kotikenttänä. Hänet valittiin Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen vuonna 1993.
Politiikka

Tolsa valittiin Kotkan kaupunginvaltuustoon vuoden 1968 kunnallisvaaleissa SDP:n edustajana. Hän jätti paikkansa valtuustossa muutettuaan Belgiaan.
Kirjallisuutta

Kunnari, Pekka – Pusa, Juhani: Piipun juurelta Euroopan huipulle: Arto Tolsan tarina.  Kotka:  Omakustanne, 1983.  ISBN 951-99481-8-X
Muttilainen, Kimmo: Arto Tolsa: Yksi yhdestätoista.  Lahti:  VK-Kustannus Oy, 2020.  ISBN 978-951-9147-85-7
Aiheesta muualla

Pelätty maalintekijä Arto Tolsa. Ylen Elävä arkisto.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Klavdija Totšenova

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | kuulantyöntö |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bryssel 1950 | kuulantyöntö |  |
Klavdija Totšenova (16. marraskuuta 1921 – 30. toukokuuta 2004) oli neuvostoliittolainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti.
Totšenova teki kuulantyönnön maailmanennätyksen 14,86 m Tbilisissä 30. lokakuuta 1949. Se säilyi ennätyksenä runsaan vuoden. Totšenova saavutti hopeaa Brysselin EM-kilpailuissa 1950 tuloksella 13,92 m. Hän hävisi maannaiselleen Anna Andrejevalle 40 senttimetriä. Helsingin 1952 olympialaisissa hän saavutti pronssia tuloksella 14,50 m. Hänen edelleen sijoittuivat neuvostoliittolainen Galina Zybina ja saksalainen Marianne Werner. Toisen maannaisensa Tamara Tyškevitšin hän voitti kahdeksalla senttimetrillä.
Toinen Mooseksen kirja

| Toinen Mooseksen kirja> שְׁמוֹת‎.Tanak Toora.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Mooses ja laintaulut. Rembrandt, 1659.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Mooses
Kirjoituspaikka:  Egypti ja Kanaaninmaa
Ajoitus:  n. 1445–1440 eaa.
Teksti
Genre:  lakikirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  2. Moos.
Lukuja:  40
Jakeita:  1213
Edeltävä: < 1. Moos.Seuraava: 3. Moos. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Toinen Mooseksen kirja (Exodus, m.kreik. Ἔξοδος, Eksodos, ”Lähtö”; hepr. ‏ואלה שמות‎, Ve-eleh šemoth, ”Nämä ovat nimet” tai vain שמות, Šemoth, ”Nimet”) on toinen viidestä Mooseksen kirjasta (pentateukki) eli juutalaisten pyhän kirjoituksen Tooran toinen kirja. Se on myös kristittyjen Raamatun Vanhan testamentin toinen kirja. Kirja sisältää sekä kertomuksia Mooseksen ajan tapahtumista että osan Mooseksen laista, erityisesti kymmenen käskyä.
Kirjassa kerrotaan, kuinka israelilaiset olivat orjina Egyptissä, kunnes he Mooseksen johdolla poistuivat maasta ja lähtivät vaeltamaan kohti luvattua maata. Kertomus jatkuu Neljännessä ja Viidennessä Mooseksen kirjassa sekä Joosuan kirjassa. Vaelluksen aikana kerrotaan Mooseksen kohdanneen Jumalan Siinain vuorella ja antaneen tämän johdosta kansalle lain. Kirjan loppuosa samoin kuin kolme viimeistä Mooseksen kirjaa sisältävätkin pääasiassa lain säännöksiä.
Historia

Toinen Mooseksen kirja kertoo israelilaisen kansan kokemuksista orjuudessa Egyptissä sekä heidän lähdöstään (exoduksesta) maasta kohti luvattua maata. Kirja yltää ajallisesti Joosefin kuolemasta ilmestysmajan pystyttämiseen erämaassa. Ajallisesti se kattaa 145 vuotta, olettaen, että lasketaan 430 vuotta (12:40) eteenpäin Abrahamille tehdyistä lupauksista (Gal. 3:17).
Egyptistä lähdön ajoituksesta kiistellään edelleen. Uskonnolliset oppineet suosivat varhaisempaa ajoitusta Amenhotep II:n aikana noin vuonna 1444 eaa. Maallisemmat oppineet uskovat exoduksen tapahtuneen noin vuonna 1290 eaa. Ramses II:n hallintokaudella. On myös esitetty teorioita, joiden mukaan kertomus israelilaisten Egyptistä lähdöstä viittaisi jo 1500-luvulla Ahmosen hallituskauden alussa tapahtuneeseen hyksojen karkotukseen.
Perimätiedon ja suurimman osan uskonnollisista oppineista mukaan kirjan on kirjoittanut Mooses. Erään nykyaikaisen teorian mukaan kirja on koottu myöhemmin yhteen varhaisemmista lähteistä. Tämän teorian vastustajat ovat väittäneet, että kirjoittajalla oli suoraa tietämystä egyptiläisestä yhteiskunnasta ja että hän on kirjoittanut ylös yksityiskohtia, jotka osoittavat hänen olleen tapahtumien silminnäkijä, mutta todennäköisempää on, että hän on muulla tavoin tutustunut egyptiläiseen kulttuuriin.kenen mukaan? Egyptiläisestä historiasta puolestaan ei ole löydetty yhtään mainintaa kyseisestä vankien joukkopaosta eikä väitettä tukevaa arkeologista aineistoa ole koskaan löydetty.