stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paolo Boselli

| Paolo Boselli |
| --- | --- |

Italian pääministeri
 18. kesäkuuta 1916–29. lokakuuta 1917  
Monarkki:  Viktor Emanuel III
Edeltäjä:  Antonio Salandra
Seuraaja:  Vittorio Emanuele Orlando
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1838 Savona, Sardinian kuningaskunta
Kuollut: 10. maaliskuuta 1932 (94 vuotta) Rooma, Italian kuningaskunta
Tiedot
Puolue:  Liberaalinen puolue
Paolo Boselli (8. kesäkuuta 1838 Savona, Piemonte – 10. maaliskuuta 1932 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1916–1917.
Boselli oli koulutukseltaan juristi. Hän oli finanssitieteen ensimmäinen professori Rooman yliopistossa. Hän oli edustajainkamarissa keskustaoikeiston edustajana vuosina 1870–1921 eli yli puolen vuosisadan ajan. Boselli oli opetusministerinä Francesco Crispin ensimmäisessä hallituksessa 1888–1891, valtiovarainministerinä Crispin toisessa hallituksessa 1893–1896 ja rahaministerinä Luigi Pellouxin hallituksessa 1899–1900. Viimeksi mainitussa tehtävässä hän uudisti Italian kansallispankin. Hän oli opetusministerinä myös Sidney Sonninon ensimmäisessä hallituksessa vuonna 1906.
Boselli kannatti Italian liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan ja toukokuussa 1915 Itävalta-Unkarille annetun sodanjulistuksen yhteydessä hän piti edustajainkamarissa tärkeän puheen, jossa kannatti täysien valtuuksien antamista pääministeri Antonio Salandralle. Kun Salandran hallitus kaatui Trentossa kärsityn sotilaallisen tappion seurauksena kesäkuussa 1916, 78-vuotias Boselli nimitettiin uudeksi pääministeriksi ja hän kokosi laajapohjaisen kokoomushallituksen. Hänellä oli kuitenkin vaikeuksia saada eri ryhmien yhteistyö sujumaan. Bosellin hallitus julisti 28. elokuuta 1916 sodan myös Saksalle. Bosellin hallitus sai 25. lokakuuta 1917 epäluottamuslauseen, aivan sattumalta samanaikaisesti kun maa kärsi suuren tappion Caporetton taistelussa, ja hän erosi viisi päivää myöhemmin.
Boselli nimitettiin vuonna 1921 Italian senaattiin, jossa hän esiintyi Benito Mussolinin tukijana. Hän auttoi maaliskuussa 1929 Mussolinin hallitusta saamaan Italian ja Vatikaanin välejä koskeneen lateraanisopimuksen hyväksyttyä senaatissa. Boselli kuoli 93-vuotiaana Roomassa vuonna 1932. Hän oli pitkään kaikkein vanhimmaksi elänyt Italian pääministeri, kunnes Giulio Andreotti rikkoi ennätyksen vuonna 2012.
Paradis

| Paradis |
| --- | --- |
 Paradis
Tiedot
Toiminnassa:  2011–
Tyylilaji:  house, popmusiikki
Kotipaikka:  Ranska
Jäsenet:  Simon Mény Pierre Rousseau
Levy-yhtiö:  Barclay Records / UMG Beats in Space
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paradis on ranskalainen elektronisen musiikin duo, joka koostuu Simon Ménysta ja Pierre Rousseausta. Duo on allekirjoittanut levytyssopimuksen Universal Musicin omistamalle levy-yhtiölle Maison Barclaylle. He nousivat kuuluisuuteen julkaistessaan ensimmäisen 12″-singlensä ”Parfait Tirage” levy-yhtiöllä Beats in Space. Paradis on esiintynyt Ranskan DJ-tapahtumissa esiintyen Nuits Sonores ja Rex Club -yökerhoilla.
Diskografia > Albumit

Recto Verso (2016)
Diskografia > EP:t

Parfait Tirage (2011)
Hémisphère (2012)
Couleurs Primaires (2015)
Diskografia > Singlet

”Garde Le Pour Toi” (2014)
”Sur une chanson en français” (2014)
”Toi et moi” (2016)
Diskografia > Remixit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Jacques Renault | ”Back to You” (Paradis Remix) | 2013 | Let’s Play House |
| Agoria featuring Scalde | ”For One Hour” (Paradis Remix) | 2013 | Rebirth |
| Cale Parks | ”N1” (Paradis Contours Remix) | 2013 | Have a Killer Time |
| Christine and the Queens | ”Christine” (Paradis Remix) | 2015 | Because |
| Alain Chamfort | ”Paradis” (Paradis Reprise) | 2016 |  |
| Flavien Berger | ”Trésor” (Paradis Shuffle Mix) | 2016 | Pan European |
Pentatriakontaani

Pentatriakontaanin rakenne
Pentatriakontaani eli n-pentatriakontaani (C35H72) on 35-hiilinen suoraketjuinen  alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan  kiinteää ainetta. Pentatriakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)33CH3, moolimassa 492,961 g/mol, sulamispiste 75 °C ja CAS-numero 630-07-9. Pentatriakontaani ei liukene käytännössä veteen.
Yhdistettä esiintyy kasveissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
| C34 | C35 | C36 |
| --- | --- | --- |
| Tetratriakontaani | Pentatriakontaani | Heksatriakontaani |
Aiheesta muualla

PubChem: Pentatriacontane (englanniksi)
ChemBlink: n-Pentatriacontane (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Pentatriacontane (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Pentatriacontane (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 35Hy (englanniksi)
Otto Kotilainen

| Otto Kotilainen |
| --- | --- |
 Otto Kotilainen vuonna 1904.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1868 Heinävesi
Kuollut: 9. elokuuta 1936 (68 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  säveltäjä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Otto Kotilainen (5. helmikuuta 1868 Heinävesi – 9. elokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä. Hänen tunnetuimpia laulelmiaan ovat muun muassa joululaulut "Varpunen jouluaamuna" (san. Sakari Topelius) ja "Kun joulu on" (san. Alpo Noponen) sekä monia muita lauluja kuten "Kyyhkynen kylpee", "Laulu oravasta" ja "Pilvitanssi". Näiden lisäksi Kotilainen sävelsi musiikkia torvelle, viululle ja pianolle, lukuisia kuorolauluja kuten "Väinölän väki" (san. Eino Leino) sekä näytelmämusiikkia. Hän myös edesauttoi Heinäveden laulu-, soitto- ja urheilujuhlien järjestämistä.
Kotilainen rakasti Heinävettä ja erityisesti sen virtoja ja koskia. Hänellä oli kesäasunto Varisselällä Varisvedellä. Hän oli innokas kalastaja. Muun muassa Eino Leino ja Juhani Aho olivat usein vieraina hänen kesäasunnollaan. Kotilaisesta on käytetty nimeä "Heinäveden Otto Suuri." Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Elämä ja ura

Kotilainen oli musikaalisesta perheestä ja harrasti laulua pienestä pitäen[lähde? ]. Hän kävi Kerman kansakoulua, jota myös runoilija Alpo Noponen kävi. He olivat lapsuudenystäviä. Myöhemmin Noponen sanoitti joitakin Kotilaisen sävellyksiä.
Kotilainen valmistui opettajaksi Jyväskylästä 1890. Vuonna 1893 hän pääsi Helsinkiin opettajaksi. Samalla hän opiskeli säveltämistä Helsingin musiikkiopistossa ja myöhemmin Jean Sibeliuksen oppilaana.
Opinnäytteitä

Kotilaisesta ja hänen sävellystuotannostaan on kirjoitettu ainakin kaksi opinnäytetyötä, Laulumusiikin mestari: Otto Kotilaisen elämänvaiheiden ja sävellystuotannon tarkastelua Jyväskylän yliopiston musiikkitieteen laitokseen ja Laulun lähteillä: Säveltäjä Otto Kotilainen (1868–1936) Metropolia-ammattikorkeakoulun musiikkipedagogian opintolinjalle.
Kirjallisuutta

Lappalainen, Seija: ”Kotilainen, Otto (1868–1936)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 406–407.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0.  / Teoksen verkkoversio.
Lipponen, Kirsi: Laulumusiikin mestari: Otto Kotilaisen elämänvaiheiden ja sävellystuotannon tarkastelua.  (Suomen musiikkikirjastoyhdistyksen julkaisusarja, 68)  Vantaa:  Suomen musiikkikirjastoyhdistys, 1997.  ISSN 0784-0322.  ISBN 951-8903-67-0.
Syrjä, Ilta-Saima: Lämmin henkäys talvisäässä: Säveltäjä Otto Kotilainen 1868–1936.  (Kuopion isänmaallisen seuran toimituksia, B:5)  Kuopio:  Kuopion isänmaallinen seura, 1995.  ISSN 1237-0320.  ISBN 951-97124-1-0.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Otto Kotilainen on Wikiaineistossa
Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Yhtenäistetty Otto Kotilainen (koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen).
Nuottirannan säveltäjä, Suomen Kuvalehti, 04.02.1928, nro 6, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vanhan musiikkipedagookin kokemuksia. Viikkoliitteelle sommitellut erään pakinan mukaan Otto Kotilainen, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 11.06.1933, nro 24, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Otto Suuri eli Otto Kotilainen, Seura, 18.03.1936, nro 12, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Käsitetaide

Barbara Krugerin teos Australian Center for Contemporary Artissa, Melbournessa, Australiassa, 2006.
Käsitetaide (tai konseptualismi) on taidesuuntaus, jota on käytetty 1960-luvun lopulta kuvaamaan sellaisia erilaisia taiteenlajeja, jotka eivät enää saaneet perinteisen taide-esineen muotoa. Liikkeen varhaisvaihe on tallennettu amerikkalaisen taidekriitikko Lucy Lippardin kirjassa Six Years, jossa kuusi vuotta ovat 1966–1972.
Käsitetaiteilijat eivät pyri tekemään maalausta tai veistosta ja sitten sovittamaan ajatuksiaan siinä olevaan muotoon. Sen sijaan käsitetaiteilijat suuntautuvat perinteisen median rajojen ulkopuolelle, ja sen jälkeen työstävät käsitettään tai ajatustaan sille sopivaan materiaaliin tai muotoon. Näin he asettavat etusijalle konseptin perinteisen median sijaan. Tästä juontuu sana käsitetaide.
Tästä seuraa se, että käsitetaide voi olla melkein mitä tahansa, mutta 1960-luvun lopulla sen yhteyteen ilmaantui merkittäviä suuntauksia, kuten performanssitaide, maataide, ja italialainen Arte povera. Tällöin taidesuuntauksen piiriin tuli halpoja materiaaleja, kuten peruukkeja, vaatteita, rasvaa ja kaikenlaisia löydettyjä esineitä ja romua. Osa käsitetaiteesta koostui yksinkertaisesti kirjoitetuista lausumista tai ohjeista. Monet taiteilijat alkoivat käyttämään valokuvausta, filmiä ja videota. Suuntaus syntyi 1960-luvulla, mutta se on ollut hyvin vaikutusvaltainen sen jälkeen.
Taiteilija Lauri Wuolion keskustelua ohjaavia pelikortteja on sovellettu eduskuntavaaliväittelyissä.
Käytännöt

Käsitetaiteellisissa prosesseissa syntyneitä teoksia voidaan esittää museoissa, gallerioissa tai muissa julkisissa tiloissa kuten kadunvarsimainosten äärellä. Teoksen rinnalla saatetaan toimittaa myös katalogeja, joissa eri kirjoittajat keskustelevat teokseen liittyvistä teemoista. Taidekentällä käsitteellisiä taideteoksia esitellään usein installaation tai performanssin keinoin. Näyttelyssä voi olla esillä tekstejä, valokuvia, videota ja muusta informaatioita. Performanssien yhteydessä teos voi näyttäytyä esimerkiksi luentona tai yleisö osallistuttavana pelinä.
Taideteokset liittyvät usein kieleen ja menetelmiin, joilla ihmiset määrittelevät ympäristöään . Niihin voi kuulua sanaleikkejä tai teos voi kehottaa katsojia tietynkaltaiseen toimintaan. Kehotuksilla voi olla myös poliittisia päämääriä sillä ne voivat haastaa katsojan tulemaan tietoiseksi itse katsomistapahtuman ehdoista. Käsitetaiteessa näyttelyn tai tapahtuman julkaiseminen ymmärretään eleenä, jonka tarkoitus on johtaa yleisöjä teeman mukaisiin keskusteluihin.
Menetelmät

Käsitetaideteokset eivät ole sidottuja tiettyihin taidevälineisiin  ja niitä saatetaan toteuttaa ulkoistamalla valmistus esimerkiksi markkinoinnin ammattilaisille tai käsityöläisille. Performanssin tapauksessa esitys voi pohjautua yleisön osallistamiseen. Taiteilija saattaa myös tähdätä ensisijaisesti siihen, että teoksen teemat nousevat puheenaiheiksi eri viestimissä. Taiteilijat ovat julistaneet mm. kansallisia juhlallisuuksia omaksi taiteekseen lähettämällä lehdistölle ilmiöstä taiteen näkökulmasta kertovia tiedotteita.
Historia

Marcel Duchampin readymade-teokset, eli muiden valmistamat esineet kuten pisoaarit, jotka taiteilija pystytti näyttelyihin omana taiteenaan olivat käsitetaiteen edeltäjiä, mutta liikkeenä käsitetaide syntyi 1960-luvulla. Ensimmäinen käsitetaiteelle omistettu näyttely järjestettiin vuonna 1970 New Yorkissa, suuntaus rantautui Suomeen samalla vuosikymmenellä. Suomalaisen käsitetaiteen uranuurtajina pidetään Elonkorjaajien ryhmää.
Huomattavia käsitetaiteilijoita

John Baldessari
Joseph Beuys
Genco Gulan
Alan Kaprow
Yves Klein
Joseph Kosuth
Sol LeWitt
Yoko Ono
Nam June Paik
Wolf Vostell
David Woodard
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Stanford Encyclopedia of Philosophy: Conceptual Art (englanniksi)
Aikajana, Käsitetaide (Arkistoitu – Internet Archive)
Nykytaiteen keinot
Installaatio
Käsitetaide
Mediataide
Performanssi
Valokuvataide
Videotaide
Yhteisötaide
Ympäristötaide
Äänitaide
Penteeni

1-penteenin rakenne.
cis-2-penteenin rakenne.
trans-2-penteenin rakenne.
Penteeni on alkeeneihin kuuluva hiilivety, jossa molekyylin muodostaa 5 hiiliatomia ja 10 vetyatomia. Penteenin kemiallinen kaava on C5H10 ja moolimassa 70,13 g/mol. 
Joidenkin hiiliatomien välillä on siis kaksoissidos. Penteenillä on isomeerisia muotoja.
Suoraketjuisia penteenin isomeereja ovat:
1-penteeni, CAS 109-67-1
cis-2-penteeni, CAS 627-20-3
trans-2-penteeni, CAS 646-04-8
Haaraketjuisia penteenin isomeereja ovat:
2-metyyli-1-buteeni, CAS 563-46-2
2-metyyli-2-buteeni, CAS 513-35-9
3-metyyli-1-buteeni, CAS 563-45-1
Aiheesta muualla

ChemBlink: 1-Pentene (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): 2-Methyl-1-butene (englanniksi)
ChemBlink: 2-Methyl-2-butene (englanniksi)
ChemBlink: 3-Methyl-1-butene (englanniksi)
Yksinkertaisimmat hiilivedyt
Paula Tarvainen

| Paula Tarvainen |
| --- | --- |
 Paula Tarvainen Kalevan kisoissa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. helmikuuta 1973 (ikä 51) Pori
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  167  cm
Paino:  67 kg
Laji:  keihäänheitto
Ennätykset:  keihäs: 64,90 m NR (2003)
Paula Leena Tarvainen (o.s. Huhtaniemi, s. 17. helmikuuta 1973 Pori) on suomalainen uransa päättänyt keihäänheittäjä, joka edusti Noormarkun Nopsaa.
Tarvainen on naisten keihäänheiton Suomen ennätyksen haltija tuloksella 64,90, joka on heitetty 10. elokuuta vuonna 2003 Helsingissä. Tulos riittää naisten keihään maailmantilastossa sijalle 43 (tilanne 27.7.2021). Hän sijoittui kuudenneksi MM-kisoissa 2005 Helsingissä tuloksella 62,64.
Kesän 2007 jälkeen Tarvaisella ei ole tilastotuloksia.
Saavutukset

Paula Tarvaisella on yhdeksän SM-mitalia, joista kolme on kultaista.
Saavutukset > SM-mitalit aikuisten sarjassa

Kultaa
Hopeaa
Pronssia
Saavutukset > Arvokisaedustukset aikuisten sarjassa

MM-kisat
EM-kisat
Olympialaiset
Aiheesta muualla

Paula Tarvainen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Paula Tarvainen Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Peneda-Gerêsin kansallispuisto

Aradojoen ylittävä silta kansallispuistossa
Peneda-Gerêsin kansallispuisto (port. Parque Nacional da Peneda-Gerês), usein myös pelkkä Gerês, on Portugalin ainoa kansallispuisto.
Peneda-Gerêsin kansallispuisto avattiin 8. toukokuuta 1971. Se sijaitsee Melgaçon, Arcos de Valdevezin, Ponte da Barcan, Terras de Bouron ja Montalegren kuntien alueilla. Puiston pinta-ala on 702,90 km².
Puisto on saanut WWF:n PAN Parks sertifikaatin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Parque Nacional da Peneda-Gerês (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
Pentecost

Pentecost
Vesiputous Pentecostin saarella
| --- | --- |
Sijainti:  Penama Vanuatu
Saariryhmä:  Uudet Hebridit
Vesialue:  Korallimeri
Korkein kohta:  Mount Vulmat, 946 m
Pinta-ala:  438 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  17 201 (2016)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pentecost (ransk. Pentecôte)  on saari Vanuatulla Tyynellämerellä. Vuoristoinen ja etelä–pohjoissuunnassa pitkänomainen Pentecost kuuluu Penaman maakuntaan. Saaren pinta-ala on 438 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 17 201 asukasta.
Pentecost sijaitsee noin 190 kilometriä Port Vilasta pohjoiseen. Saaren korkein kohta on 946 metriä korkea Mount Vulmat. Saaren tärkeä kieli on abma, joka on levinnyt saaren muiden alkuperäiskielten kustannuksellakin. Myös vanuatulaisten yhteistä kieltä bislamaa osataan. Saarella ei ole yhtä suurta kaupunkia tai kylää, vaan asutus on keskittynyt pienempiin kyläyhteisöihin. Pentecostilla tuotetaan kahvia ja kopraa.
Eurooppalaiset saapuivat saarelle Louis Antoine de Bougainvillen johdolla 22. toukokuuta 1768.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pentecost Wikimedia Commonsissa
Epäviralliset tietosivut Pentecostin saaresta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Peng Zhen

Peng Zhen vuonna 1949.
Peng Zhen (kiin.: 彭真; pinyin: Péng Zhēn; Wade–Giles: P’eng Chen; 12. lokakuuta 1902 – 26. huhtikuuta 1997) oli kiinalainen johtava kommunistipoliitikko.
Peng liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1923. Hänet pidätettiin 1929, mutta hän jatkoi puoluetoimintaa maan alla. Vapauduttuaan 1935 hän perusti vastarintaliikkeitä Japania vastaan, joka miehitti tuolloin Mantšuriaa. Toisen maailmansodan päätyttyä hän palveli kommunistien puolella Kiinan sisällissodassa.
Kommunistien voittoon päättyneen sodan jälkeen Peng pääsi puolueen keskuskomiteaan ja sen sihteeristöön. Hän oli myös Pekingissä puolueen johtajistossa ja nimitettiin kaupungin pormestariksi 1951. Peng menetti kuitenkin virkansa jouduttuaan Maon epäsuosioon ja kulttuurivallankumouksen käynnistyttyä 1966, ollen Liu Shaoqin ja Deng Xiaopingin ohella merkittävimpiä epäsuosioon joutuneita revisionisteja. Dengin noustua valtaan yli 10 vuotta myöhemmin Pengin maine rehabiloitiin ja hän palasi keskuskomitean sihteeristöön. Vuosina 1983–1988 Peng oli kansankongressin puheenjohtaja, minkä jälkeen hän vetäytyi politiikasta.
Penger

Tulvapenger.
Penger, penkere tai maantieteessä joskus myös penkka, pengermä, terassi tai töyräs on maantieteessä jyrkkä reuna tai rinteessä oleva kapea tasanne ja rakennustekniikassa tasapäinen valli, pato tai maa- tai kivitäyte, jonka päälle rakennetaan tie. Penger saattaa siis olla joko luonnon tai ihmisen tekemä. Esimerkiksi tulvien estämiseksi voidaan rakentaa tulvapenkereitä eli korkeita esteitä, jotka estävät veden tulvimisen tietylle alueelle. Tiedetään, että jo vuonna 2500 eaa. maanviljelijät rakensivat Induslaaksossa penkereitä suojatakseen Indusjoen rantaa tulvilta.
Paolo Bellasio

Paolo Bellasio (20. toukokuuta 1554 Verona – 10. heinäkuuta 1594 Rooma) oli italialianen urkuri ja säveltäjä.
Bellasio työskenteli urkurina Roomassa vuodesta 1584. Vietettyään aikaa Veronassa hän palasi Roomaan vuonna 1592. Bellasio julkaisi viisi madrigaalikirjaa. Hänen teostensa joukossa on myös postuumisti vuonna 1595 julkaistu Villanelle alia Romana. Bellasio sai paavi Klemens VIII:lta Kultaisen kannuksen ritarikunnan jäsenyyden.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Pengerviljely

Inkojen aikaisia pengermiä käytetään edelleen Písacissa, Perussa.
Pengerviljely eli terassiviljely on maanviljelyä, joka tapahtuu yleensä mäkiseen maastoon pengerretyissä tasaisissa kohdissa. Pengertämisen tarkoitus on estää tai hidastaa eroosiota tai kasteluveden karkaamista. Usein penkereitä on useita ja ne muodostavat porrastetun vaikutelman. Pengerviljely on yleistä monissa maissa ja sitä käytetään paljon vettä vaativien lajien, kuten riisin viljelyssä. Penkereet ovat myös helpompia koneelliselle ja manuaaliselle kylvölle ja sadonkorjuulle kuin jyrkkä rinne olisi.
Pengerkosken harkkohytti

Pengerkosken harkkohytti sijaitsi Petäjävedellä Jämsänveteen laskevan Pengerjoen Ruukkimutka (aikaisemmin Pengerkoski)-nimisessä paikassa. Harkkohytti oli toiminnassa vuosina 1841–1847.
Harkkohytin perustajat Carl Henrik John ja Elis Walles saivat hytin perustamisluvan Vaasan läänin kuvernööriltä vuonna 1841. Toimiluvan mukaan laitoksessa oli kaksi kankirautavasaraa ja kaksi ahjoa. Harkkohytin toiminta päättyi lyhyeen sillä tulipalo ja tulva tuhosivat sen vuonna 1847 eikä sitä enää rakennettu uudelleen. Myöhemmin Pengerkoskella toimi 1860-luvulla lyhyen aikaa tervatehdas. 1940-luvulla kosken itärannalle rakennettiin pientä kotitarvevoimalaitosta varten voimakanava.
Harkkohytin padon kerrotaan sijainneen joen nykyisin ylittävän sillan alapuolella paikassa jossa matalan veden aikana on nähty hirsiä näkyvissä. Padon paikan alapuolella on jäljellä matala maakumpu jossa harkkohytti on mahdollisesti sijainnut ja sen vieressä on hirsisalvoksinen kaivo tai lähde.
Paavo Pulkkinen

Paavo Pulkkinen (2. elokuuta 1842 Kuhmoniemi – 9. tammikuuta 1920 Nurmes) oli suomalainen Kuhmoniemellä ja Nurmeksessa asunut maanviljelijä, joka tallensi muistiinpanoihinsa Kuhmoniemen entistä elämää ja tapoja.
Pulkkinen syntyi Kuhmoniemen Kälkäneellä lähellä Venäjän rajaa suuren perheen nuorimpana poikana. Hänen vanhemmat veljensä lähtivät puutteen ja katovuosien pakottamina maailmalle ja Paavo jäi vanhempiensa kanssa pitämään kotitaloaan. Hän kävi viikko- ja rippikoulun ja sen jälkeen hän hankki Ouluun tekemiensä tervankuljetusmatkojen aikana kirjoja sekä opetteli kirjoitustaidon Oulussa asuneiden veljiensä johdolla. Pulkkisesta tuli kotiseudullaan pyhäkoulun pitäjä, vaivaishoidon piirimies ja asiakirjojen laatija. Vuonna 1879 Pulkkinen osti metsärahoilla Nurmeksen Ylikylästä Viitaniemi-nimisen maatilan ja muutti sinne perheineen. Hän toimi myös Nurmeksessa pyhäkoulun pitäjänä ja vaivaishoidon piirimiehenä. Hän oli lisäksi mukana nuorisoseura- ja osuustoimintaliikkeissä ja osallistui kansakoulun perustamiseen kotikyläänsä.
Paavo Pulkkinen tuli tunnetuksi Kuhmoniemen vanhaa elämää tallentaneista muistiinpanoistaan, jotka ilmestyivät Rafael Engelbergin toimittamina ja Otavan kustantamina 1910-luvulla. Muistiinpanot keskittyivät etupäässä vuoden 1800 paikkeille.
Paavo Pulkkisen pojanpoika oli kirjailija Matti Pulkkinen.
Teoksia

Paavo Pulkkisen muistiinpanoja Kuhmoniemen vaiheista. Otava 1912
Paavo Pulkkisen muistiinpanoja Kuhmoniemen tavoista ja elannoista. Otava 1913
Paavo Hukkinen

Paavo Hukkinen (oik. Paul Hukkinen, 27. lokakuuta 1911 Hannover, Saksa – 7. kesäkuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja Suomen Filmiteollisuuden järjestäjä.
Hän syntyi Saksassa asuneen toimittaja Eino I. Hukkisen perheeseen, joka muutti Suomeen 1914. Hukkinen näytteli suunnilleen sadassa elokuvassa. Hänet tunnetaan muun muassa monista sivurooleistaan Armand Lohikosken ohjaamissa Pekka ja Pätkä -elokuvissa. Varttuneemmalla iällä hän näytteli myös muutamassa Spede Pasasen elokuvassa. Televisionäytelmäsarjassa Sodan ja rauhan miehet (1978) Hukkinen esitti neuvostopoliitikko Andrei Ždanovia. Elokuva-alan näyttelijälakon johdosta Hukkinen siirtyi Vaasan suomalaiseen teatteriin, missä hän toimi näyttelijänä ohjaajavelvollisuudella vuosina 1966–1969.
Filmografia

| --- | --- |
 Tukkijoella (1937)  Kuriton sukupolvi (1937)  Oi, aika vanha, kultainen...! (1942)  Ratavartijan kaunis Inkeri (1950)  Yö on pitkä (1952)  On lautalla pienoinen kahvila (1952)  Majuri maantieltä (1954)  Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä (1954)  Sininen viikko (1954)  Taikayö (1954)  Neiti talonmies (1955)  Pekka ja Pätkä puistotäteinä (1955)  Kiinni on ja pysyy eli Pekan ja Pätkän uusia seikkailuja (1955)  Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955)  Tähtisilmä (1955)  Niskavuori taistelee (1957)  Pekka ja Pätkä ketjukolarissa (1957)  Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957)  Rakas varkaani (1957)  Murheenkryynin poika (1958)  Pekka ja Pätkä Suezilla (1958)  Pekka ja Pätkä miljonääreinä (1958)  Sven Tuuva (1958)  Ei ruumiita makuuhuoneeseen (1959)  Punainen viiva (1959)  Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)  Opettajatar seikkailee (1960)  Komisario Palmun erehdys (1960)  Kankkulan kaivolla (1960) :  Kaasua, komisario Palmu! (1961)  Oksat pois... (1961)  Tulipunainen kyyhkynen (1961)  Tyttö ja hattu (1961)  Naiset, jotka minulle annoit (1962)  Pojat (1962)  Älä nuolase... (1962)  Hän varasti elämän (1962)  Villin Pohjolan kulta (1963)  Teerenpeliä (1963)  Turkasen tenava! (1963)  Jengi (1963)  Kielletty kirja (1965)  Johan nyt on markkinat! (1966)  Täällä Pohjantähden alla (1968)  Kahdeksas veljes (1971)  Kujanjuoksu (1971)  Meiltähän tämä käy (1973)  Pohjantähti (1973)  Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975)  Jäniksen vuosi (1977)  Viimeinen savotta (1977)  Sodan ja rauhan miehet (1978) (tv-sarja)  Ruskan jälkeen (1979)  Kiljusen herrasväki (1981)  Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983)  Hirtettyjen kettujen metsä (1986)  Liian iso keikka (1986)
Aiheesta muualla

Paavo Hukkinen Elonetissä.
Paavo Hukkinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)