stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shin
Shin -nimisiä henkilöitä

Jackie Shin, eteläkorealaissyntyinen kapellimestari, säveltäjä, pianisti ja lyömäsoittaja
Kyung-sook Shin (s. 1963), eteläkorealainen kirjailija
Michael Shin, Shin Woo-hyun (s. 2004), eteläkorealainen moottoriurheilija
Peniel Shin (s. 1993), korealais-yhdysvaltalainen laulaja ja rap-artisti
Shin (1978–2011), japanilainen Kagrra-yhtyeen kitaristi
Shin Dam-yeong (s. 1993), eteläkorealainen jalkapalloilija
Shin Dong-hyuk (s. 1982), pohjoiskorealainen ihmisoikeusaktivisti
Shin Hye-sun (s. 1989), eteläkorealainen näyttelijä
Shin Itō (s. 1972), japanilainen karateka
Shin Kanemaru (1914–1996), japanilainen poliitikko
Shin Koyamada (s. 1982), japanilainen näyttelijä
Shin Lim (s. 1991), kanadalais-yhdysvaltalainen taikuri
Shin Min-a (s. 1984), eteläkorealainen näyttelijä ja malli
Shin Sang-hoon (s. 1993), eteläkorealainen jääkiekkoilija
Shin Sang-ok (1926–2006), eteläkorealainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja
Shin Seung-chan (s. 1994), eteläkorealainen sulkapalloilija
Shin Sung-rok (s. 1982), eteläkorealainen näyttelijä
Shō Shin (1465–1526), Ryūkyū-kuningaskunnan kuningas
Björklund

Björklund tai Bjørklund on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alf Björklund (s. 1939), geologi, mineralogi ja professori
Alfred Björklund (1850–1922), suomalainen kauppias ja kauppaneuvos
Curt Björklund (1893–1979), suomalainen jääkärimajuri
Elina Björklund (s. 1970), toimitusjohtaja
Felix Björklund (1943–2023), suomalainen yritysjohtaja
Frans Björklund (1829−1873), suomalainen Lapissa toiminut kullankaivaja
Geir Bjørklund (s. 1969), norjalainen lääketieteellinen kirjailija, lehtimies ja toimittaja
Gösta Björklund (1891–1967), suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos, Isak August Björklundin poika
Ilkka-Christian Björklund (s. 1947), suomalainen poliitikko
Irina Björklund (s. 1973), suomalainen näyttelijä ja laulaja
Isak Björklund (1686–1740), Turun akatemian itämaisten kielten professori
Isak August Björklund (1855–1947), suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies
Jan Björklund (s. 1962), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
Joachim Björklund (s. 1971), ruotsalainen jalkapalloilija
Johannes Björklund (1888–1962), suomalainen kenttäpiispa, Isak August Björklundin poika
Karl Björklund (1877–1946), suomalainen rovasti ja lähetyssaarnaaja
Leni Björklund (s. 1944), ruotsalainen poliitikko
Magnus Björklund (1861–1918), suomalainen apteekkari ja valtiopäivämies
Maria Björklund (s. 1970), suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja animaattori
Matti Visanti (alk. Björklund, 1888–1962), suomalainen arkkitehti ja kuvataiteilija, Isak August Björklundin poika
Michael Björklund (s. 1975), ahvenanmaalainen kokki ja televisioesiintyjä
Rolf Björklund (s. 1937), ratameloja
Theodor Björklund (1882–1942), suomalainen urkuri, musiikkipedagogi ja kuoronjohtaja
Uno Björklund (1879–1941), pääkonsuli, asianajaja, pankkiiri ja liikemies, Alfred Björklundin poika
Yrjö Mikael Björklund (1896–1918), suomalainen jääkärivänrikki
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kirsikkapuisto

Teoksen ensimmäinen näytös sijoittuu toukokuuhun, jolloin kirsikkapuut kukkivat Ranjevskajan tilan kauniissa puutarhassa.
Kirsikkapuisto eli Kirsikkatarha (ven. Вишневый сад, Višnevyi sad) on Anton Tšehovin kirjoittama nelinäytöksinen näytelmä. Näytelmä sai ensi-iltansa Moskovan taiteellisessa teatterissa 17. tammikuuta 1904. Kirsikkapuisto jäi Tšehovin viimeiseksi teokseksi.
Kirsikkapuiston ensimmäiset näyttämöversiot loivat mielikuvan aateliston rappiosta ja ikävystyneisyydestä: pitsiverhoja, lasikuisteja, hitaita viipyileviä puheenvuoroja.
Suomennokset

Näytelmä on julkaistu kahtena suomennoksena. Eino Kaliman suomennos on julkaistu 1960-luvulla nimellä Kirsikkapuisto, ja Martti Anhavan suomennos Kirsikkatarha ilmestyi 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirsikkapuisto Wikimedia Commonsissa
Kirsikkapuisto venäjäksi
Euroopan kaukovaellusreitti E3

E3-reitti kartalla
Kaukovaellusreittiä Münzenbergissä, Saksassa.
Opastuskylttejä reitillä Fuldassa, Saksassa.
Euroopan kaukovaellusreitti E3 on yksi kahdestatoista Euroopan halki kulkevista kaukovaellusreiteistä. Reitti on 8 880 kilometriä pitkä ja kulkee yhdentoista maan läpi, alkaen Espanjasta ja päättyen Bulgariaan.
Reitti > Espanja

Espanjassa reittiä on käytössä noin 96 kilometriä. Reitti alkaa Somportin solalta Aragonian alueella ja päättyy Undués de Lerdan kuntaan.
Reitti > Ranska ja Belgia

Reitistä 2 004 kilometriä kulkee Ranskassa. Se alkaa Espanjan rajalta ja päättyy Les Hautes-Rivièresin kuntaan. Reitti jatkuu Belgiaan, jossa se alkaa Corbionin kylästä ja päättyy Martelangen kylään.
Reitti > Luxemburg

Luxemburgissa reittiä kulkee 237 kilometriä. Se alkaa maan länsiosista Rombachista ja päättyy Luxemburgin, Saksan ja Ranskan kolmirajalle Schengenissä.
Reitti > Saksa

Saksassa pääreitti on 1 203 kilometrin pituinen, vaihtoehtoinen reitti vain 588 kilometrin pituinen. Se alkaa Perlin kaupungista ja päättyy Schmilkaan. Se kulkee kymmenen eri luonnonpuiston ja kahden eri kansallispuiston läpi. Fuldan kohdalla reitti kohtaa E6-reitin kanssa.
Reitti > Puola

Puolassa reitti on kaksiosainen. Toinen kulkee Sudeettien halki ja toinen Karpaattien halki. Sudeettien reitti on noin 300 kilometriä pitkä, alkaa Jakuszycestä ja päättyy Boboszówiin. Karpaattien reitti on noin 160 kilometriä pitkä, alkaa Chyżnestä ja päättyy Barwinekiin.
Reitti > Slovakia

Slovakiassa reittiä kulkee yhteensä 444 kilometriä. Se alkaa Tšekin rajalta ja päättyy Slovakian ja Unkarin väliselle rajalle.
Reitti > Tšekki

Tšekissä reitti on noin 747,5 kilometrin pituinen. Reitti jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäinen alkaa Pomezí nad Ohřísta ja päättyy Hřenskoon, josta myös seuraava osa alkaa. Se päättyy Harrachoviin. Kolmas osa alkaa Dolní Lipkasta ja päättyy Bumbálkaan.
Reitti > Unkari

Unkarissa reitti on noin 290 kilometrin pituinen. Reitti alkaa Sátoraljaújhelystä Slovakian rajalta ja päättyy Ártándiin Romanian rajalle.
Reitti > Romania

Reitistä 677 kilometriä kulkee Romaniassa. Se alkaa Unkarin jälkeen Ártándista ja päättyy Romanian ja Serbian rajalle.
Reitti > Bulgaria

Bulgarian reitti on pituudeltaan 600–700 kilometriä. Se alkaa Balkanvuorilta Kom-vuoren luota ja päättyy Cape Emineen.
1420-luku

| --- | --- |
Vuosisadat: 1200-luku · 1300-luku · 1400-luku · 1500-luku · 1600-luku
Vuosikymmenet: 1390-luku · 1400-luku · 1410-luku · 1420-luku · 1430-luku · 1440-luku 1450-luku · 1460-luku · 1470-luku · 1480-luku · 1490-luku · 1500-luku
Vuodet: 1390 · 1391 · 1392 · 1393 · 1394 · 1395 · 1396 · 1397 · 1398 · 1399 1400 · 1401 · 1402 · 1403 · 1404 · 1405 · 1406 · 1407 · 1408 · 1409 1410 · 1411 · 1412 · 1413 · 1414 · 1415 · 1416 · 1417 · 1418 · 1419 1420 · 1421 · 1422 · 1423 · 1424 · 1425 · 1426 · 1427 · 1428 · 1429 1430 · 1431 · 1432 · 1433 · 1434 · 1435 · 1436 · 1437 · 1438 · 1439 1440 · 1441 · 1442 · 1443 · 1444 · 1445 · 1446 · 1447 · 1448 · 1449 1450 · 1451 · 1452 · 1453 · 1454 · 1455 · 1456 · 1457 · 1458 · 1459 1460 · 1461 · 1462 · 1463 · 1464 · 1465 · 1466 · 1467 · 1468 · 1469 1470 · 1471 · 1472 · 1473 · 1474 · 1475 · 1476 · 1477 · 1478 · 1479 1480 · 1481 · 1482 · 1483 · 1484 · 1485 · 1486 · 1487 · 1488 · 1489 1490 · 1491 · 1492 · 1493 · 1494 · 1495 · 1496 · 1497 · 1498 · 1499 1500 · 1501 · 1502 · 1503 · 1504 · 1505 · 1506 · 1507 · 1508 · 1509
Lihantuotannon ympäristövaikutukset

Lihantuotannon ympäristövaikutukset vaihtelevat eri puolilla maailmaa maataloudessa käytettyjen toimintatapojen vuoksi. Kaikilla maatalouskäytännöillä on havaittu olevan erilaisia ympäristövaikutuksia.  Lihantuotannossa käytetyt fossiiliset polttoaineet, eläinten metaani, jätevesi sekä veden ja maankäyttö vaikuttavat ympäristöön. Lihaa tuotetaan erilaisilla menetelmillä, kuten luonnonmukaisella viljelyllä, vapaalla viljelyllä, intensiivisellä kotieläintuotannolla, toimeentulon maataloudella, metsästyksellä ja kalastuksella .
Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) julkaisemassa vuoden 2006 raportissa Livestock’s Long Shadow (”Eläinten pitkä varjo”) todetaan, että ”karjankasvatus on merkittävä tekijä monille ekosysteemeille ja koko planeetalle. Maailmanlaajuisesti se on yksi suurimmista kasvihuonekaasujen lähteistä ja yksi suurimmista tekijöistä biologisen monimuotoisuuden häviämisessä. Kehittyneissä ja kehittyvissä maissa se on ehkä suurin veden saastumisen lähde.” (Tässä siipikarja luetaan karjaksi.) Vuoden 2017 tutkimuksessa, joka julkaistiin lehdessä Carbon Balance and Management, todettiin, että eläinten tuotannon maailmanlaajuiset metaanipäästöt ovat 11 prosenttia korkeammat kuin aiemmat arviot, jotka perustuvat hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin tietoihin. Osa näistä vaikutuksista johtuu karjatalousalan muista tuotteista, kuten villa, muna ja maitotaloustuotteet. Osa ympäristövaikutuksista johtuu voiman lähteenä käytetyistä eläimistä, joita arvioidaan olevan puolella maailman viljelysmaista.   Lihaa pidetään yhtenä tärkeimmistä tekijöistä nykyiseen kuudenteen joukkosukupuuttoon. Science-lehdessä heinäkuussa 2018 julkaistussa katsauksessa todetaan, että lihan kulutus kasvaa elintason kasvun ja väestönkasvun seurauksena ja voi vaikuttaa biologiseen monimuotoisuuteen.
| Luokat | Viljeltyjen eläintuotteiden osuus [%] |
| --- | --- |
kalorit:  18 
proteiinit:  37 
Maankäyttö:  83 
Veden saastuminen:  57 
Ilmansaaste:  56 
Makean veden poistot:  33
Kulutus ja tuotannon kehitys

Lihan kysynnän muutokset voivat muuttaa lihantuotannon ympäristöhaittoja vaikuttamalla siihen, kuinka paljon lihaa tuotetaan. On arvioitu, että maailmanlaajuinen lihan kulutus voi kaksinkertaistua vuosina 2000–2050, lähinnä maailman väestön lisääntymisen seurauksena, mutta myös osittain lihan kulutuksen lisääntyessä asukasta kohden (suuri osa kulutuksesta henkeä kohden kasvaa kehitysmaissa).  Siipikarjanlihan maailmanlaajuinen tuotanto ja kulutus ovat viime aikoina kasvaneet yli viisi prosenttia. Trendit vaihtelevat karjankasvatusalalla. Esimerkiksi sianlihan kokonaiskulutus henkeä kohti on lisääntynyt viime aikoina (lähes kokonaan Kiinan kulutuksen muutosten vuoksi), kun taas märehtijöiden lihan henkeä kohti laskettu kokonaiskulutus on laskenut.
Laiduntaminen ja maankäyttö

Karjan laiduntamiseen verrattuna tehokasvatus vaatii suuret määrät viljeltyä rehua, jonka ylituotannolla voi olla haitallisia vaikutuksia. Rehuviljan kasvatus vaatii huomattavia maa-aloja. Toisaalta ruokittaessa karjaa viljalla, tarvitaan vähemmän rehua lihantuotantoon kuin laiduntaessa. Yhden naudanlihakilon tuottamiseen kuluu seitsemän kiloa rehua, yhden sianlihakilon tuottamiseen runsaat kolme kiloa rehua ja kananlihan tuottamiseen vajaat kaksi kiloa rehua. Tällaisissa yleistyksissä pitää ottaa huomioon rehun laatu. Esimerkiksi naudanlihakilo voidaan tuottaa 4–5 kilolla hyvin valkuaisainepitoista rehua. Huonolaatuista rehua voi kulua jopa 20 kiloa.
Vapaaseen eläintuotantoon tarvitaan laiduntamista varten maata. Joissakin paikoissa tämä on johtanut maankäytön muutoksiin. FAO:n mukaan ”Karjatilan aiheuttama metsien häviäminen on yksi tärkeimmistä syistä eräiden ainutlaatuisten kasvi- ja eläinlajien häviämiseen Keski- ja Etelä-Amerikan trooppisissa sademetsissä sekä hiilidioksidin vapautuminen ilmakehään.”
Eläinten kasvattaminen ihmisravinnoksi on noin 40 % teollisuusmaiden maataloustuotannon kokonaismäärästä. Laiduntaminen vie 26 % maapallon jäättömästä maanpäällisestä pinnasta ja rehukasvien tuotanto vie noin kolmanneksen kaikista viljelysmaista.
Maan laadun heikkeneminen voi johtua liiallisesta laiduntamisesta, koska eläimet poistavat maaperästä paljon tarpeellisia ravintoaineita nopeammin kuin maa toipuu. Vuonna 2002 Yhdysvaltain maankäytön toimisto (Bureau of Land Management) tutki laidunmaiden terveyttä. Kun noin kolmasosa oli arvioitu, BLM arvioi, että 16 prosenttia laitumista ei täyttänyt terveysvaatimuksia nykyisten laiduntamistapojen tai laiduntamistäärien vuoksi. Liialliseen laiduntamiseen liittyvä maaperän eroosio on suuri ongelma monilla maailman kuivilla alueilla.  Yhdysvalloissa kuitenkin maaperä kuluu vähemmän karjan kasvatukseen käytetyillä laidunmailla kuin viljan tuotantoon käytetyillä mailla.
Laiduntamisen ympäristövaikutukset voivat olla positiivisia tai negatiivisia, riippuen hoidon laadusta ja laiduntamisella voi olla erilainen vaikutus eri maaperiin  ja erilaisiin kasveihin. Laiduntaminen voi joskus vähentää ja joskus lisätä nurmen ekosysteemien biologista monimuotoisuutta.   Tutkimuksessa, jossa verrattiin Yhdysvaltojen laidunmaita ja muita nurmikoita, todettiin laidunmaissa olevan jonkin verran alhaisempi hiilipitoisuus, mutta korkeampi typpipitoisuus.  Sitä vastoin toisessa tutkimuksessa todettiin, että laidunnetussa maaperässä oli enemmän orgaanista hiiltä ja enemmän typpeä  kuin laiduntamattomilla mailla.  Yhdysvaltojen Piemonten alueen aikaisemmin heikentyneessä maaperässä hyvin hoidettu laiduntaminen johti sekä hiilen että typen sekvestraation (talteenoton) voimistumiseen verrattuna laiduntamattomaan maahan. Tällainen hiilen ja typen sekvestraation lisääntyminen voi auttaa vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä. Joissakin tapauksissa ekosysteemin tuottavuus voi lisääntyä laiduntamisen vaikutuksesta ravinnekiertoon.
Voimavarat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Hoekstra & Hung (2003) |  Chapagain & Hoekstra (2003) | Zimmer & Renault (2003) | Oki et al. (2003) | Average |
| Nauta |  | 15,977 | 13,500 | 20,700 | 16,730 |
| Sianliha |  | 5,906 | 4,600 | 5,900 | 5,470 |
| Juusto |  | 5,288 |  |  | 5,290 |
| Siipikarja |  | 2,828 | 4,100 | 4,500 | 3,810 |
| Munat |  | 4,657 | 2,700 | 3,200 | 3,520 |
| Riisi | 2,656 |  | 1,400 | 3,600 | 2,550 |
| Soija | 2,300 |  | 2,750 | 2,500 | 2,520 |
| Vehnä | 1,150 |  | 1,160 | 2,000 | 1,440 |
| Maissi | 450 |  | 710 | 1,900 | 1,020 |
| Maito |  | 865 | 790 | 560 | 740 |
| Peruna | 160 |  | 105 |  | 130 |
Virtuaalinen vedenkäyttö (tuotteen tai palvelun koko elinkaaren aikana kulutettu vesimäärä) kotieläintuotannossa sisältää rehun tuottamiseen käytetyn veden. Virtuaalinen vedenkäyttö ei kuitenkaan aina kerro veden käytön ympäristövaikutuksta. Esimerkiksi alueella, jolla sataa paljon, pohjaveden pinta nousee. Näillä alueilla virtuaalisen veden käyttö tuotettua ruokakiloa kohti voi olla jopa tuhansia litroja. Joillakin alueilla, joilla sataa vähän, karjanhoito voi olla veden käytön näkökulmasta kestävämpää kuin viljely, vaikka virtuaalinen veden käyttö on suurempi tuotettua ruokakiloa kohti. Kuivahko maa, jota ei keinokastella, voi ylläpitää nurmikon ekosysteemejä pysyvästi. Niinpä hyvin hoidettu laiduntavan karjan tai lampaiden tuotanto, jolla on kestävä vedenkäyttö, on perusteltua. Sitä vastoin paljon vettä vaativat kasvit voivat olla kestämättömiä pitkällä tähtäimellä.
Jotkin laidunmaat eivät sovellu ruokaviljan tuotantoon, mutta karjaa voidaan kasvattaa niillä ilman keinokastelua.
Noin 37 prosenttia Yhdysvaltain makean veden käytöstä kuluu kasteluun, ja noin 42 prosenttia Yhdysvaltain kasteluvedestä otetaan pohjavedestä.  Karjan ravitsemiseen ja rehun tuotantoon käytetyn kasteluveden on arvioitu muodostavan noin 9 prosenttia makean veden käytöstä Yhdysvalloissa.  Pohjaveden ehtyminen on huolestuttavaa joillakin alueilla kestävyyskysymysten vuoksi. Näillä alueilla keinokastelua vaativan karjanrehun tuotanto ei ole pitkällä tähtäimellä kestävää. Sadeveteen turvautuva maanviljely tuottaa kuitenkin suurimman osan Pohjois-Amerikan karjanrehusta, joka on pääosin maissia.  Voidaan päätellä, että Yhdysvaltojen karjan ja siipikarjan rehuksi käytetyn viljan tuotanto ei juurikaan pienennä vesivaroja ja että rehuviljelyn keinokastetelu vie pienen osan Yhdysvaltojen kasteluveden käytöstä. Alueilla, joilla pohjavettä käytetään keinokasteluun, on kuitenkin syytä seurata pohjaveden korkeutta, jotta pohjaveden mahdollinen aleneminen huomattaisiin ajoissa.
Vaikutukset vesiekosysteemeihin

Länsi-Yhdysvalloissa karjan laiduntaminen on vaikuttanut kielteisesti moniin joenrantojen elinympäristöihin. Laiduntaminen on lisännyt fosfaattien ja nitraattien määrää ja vähentänyt liuenneen hapen määrää. Laiduntaminen on johtanut lämpötilan nousuun, veden sameutumiseen ja rehevöitymiseen sekä lajien monimuotoisuuden vähenemiseen.  Rantojen suojelemiseksi tulisi maahan lisätä suoloja ja mineraaleja, alueelle pääsyä rajoittaa kausiluontoisesti ja käyttää vaihtoehtoisia vesilähteitä. Itä-Yhdysvalloissa on todettu, että myös siankasvatuksen jätteet aiheuttavat pahoja vesistön rehevöitymisiä, Mississippi-joki ja Atlantin valtameri (Palmquist et al., 1997) mukaan lukien. Kuitenkin Pohjois-Carolinassa, jossa tehtiin Palmquistin tutkimus, on vähennetty lannan tahattomien päästöjen vaaraa. On myös näyttöä siitä, että ympäristönsuojelu Yhdysvalloissa on parantunut tutkimuksen jälkeen. Lannan ja jätevesihuollon suunnittelu voi auttaa varmistamaan, että vesistöihin päästetään ongelmitta. (Katso Eläinjätteen osa, alla.)
Lihantuotannon kasvihuonekaasupäästöt

Keskivertosuomalaisen päivittäisen lihan ja lihavalmisteiden kulutuksen (160 grammaa luutonta lihaa) tuottama määrä kasvihuonekaasuja vastaa sadan vuoden tarkastelussa ilmastoa lämmittävältä vaikutukseltaan noin 1,9 kiloa hiilidioksidia. Tämä on noin 33 prosenttia suomalaisen keskivertokuluttajan nauttimien elintarvikkeiden aiheuttamasta kasvihuonekaasupäästöstä 5,75 kiloa.
Vuonna 2021 julkaistun uusiseelantilaistutkimuksen mukaan lihan korvaaminen palkokasvien, pähkinöiden, kananmunien ja maitotuotteiden yhdistelmällä (suhteessa 2:1:1:1) vähentää elintarvikkeiden kulutuksen aiheuttamia päästöjä 14 prosenttia silloin, kun ruoanlaiton aiheuttamia päästöjä ei huomioida. Kyseinen päästövähennys johtaisi siihen, että kuluttajan kokonaispäästöt vähenisivät neljä prosenttia.
Naudanlihan korvaaminen sianlihalla vähentää metaanipäästöjä mutta lisää samalla muita ilmastoa lämmittäviä päästöjä. Koska metaani viipyy vain reilun 10 vuotta ilmakehässä, muutos johtaa siihen, että ilmastoa lämmittävä vaikutus on 6 prosenttia pienempi korvausta seuraavien 50 vuoden aikana mutta alkaa sen jälkeen kasvaa siten, että kokonaispäästöt lisääntyvätkin sadan vuoden tarkastelujaksolla 5 prosenttia.
Sianlihan korvaaminen naudanlihalla johtaa siihen, että lämmitysvaikutus lisääntyy 15 prosenttia 50 vuoden aikana, mutta myöhemmin sianlihan aiheuttamien päästöjen pitkäikäisyys ilmakehässä alkaa kumota kyseisen hidastumisen vaikutukset siten, että ilmastoa lämmittävä kokonaisvaikutus alkaa olla sianlihaa pienempi sadan vuoden jälkeen.
Taulukossa kypsentämättömien 100-grammaisten annosten elinkaarenaikaiset kasvihuonepäästöt ja niiden osuudet suomalaisen keskivertokuluttajan päivittäisen ravinnon aiheuttamista kasvihuonekaasupäästöistä. Laskelma sisältää teurastamon, jakelun ja vähittäiskaupan arvioidut päästöt 850 grammaa CO2-ekv/lihakilo.
| Annos (100 g) | Kasvihuonepäästöt | Osuus |
| --- | --- | --- |
| Siipikarjanliha | 546 g CO2-ekv | 9,5 % |
| Porsaanleike | 726 g CO2-ekv | 12 % |
| Naudanlihapihvi | 1,875 kg CO2-ekv | 30 % |
| Lampaanliha | 1,984 kg CO2-ekv | 35 % |
Ilman pilaantumisen vaikutus ihmisen hengityselinten terveyteen

Lihantuotanto on kasvihuonekaasupäästöjen lisäksi myös muiden hiukkaspäästöjen suurimmista syistä ilmakehässä. Lihan tuotantoketju aiheuttaa runsaasti sivutuotteita; endotoksiinia, rikkivetyä, ammoniakkia ja hiukkasia, kuten pölyä, vapautuu aiemmin mainittujen metaanin ja hiilidioksidin lisäksi. Lisäksi kasvihuonekaasupäästöjen lisääntymisellä on yhteys hengityselinsairauksiin, kuten astmaan, keuhkoputkentulehdukseen ja keuhkoahtaumatautiin, sekä lisääntyneisiin mahdollisuuksiin saada keuhkokuume bakteeri-infektioista.
Lisäksi PM10:lle (hiukkaset, joiden halkaisija on alle 10 mikrometriä) altistuminen voi aiheuttaa sairauksia, jotka vaikuttavat ylimpiin hengitysteihin. Viljelijät eivät kuitenkaan ole ainoita näille haitallisille sivutuotteille altistujia. Yhdysvalloissa on huomattu suurten karjojen (yli 1 000 eläintä, jotka ovat kytkettyinä yli 45 päivää vuodessa), ruokinnan vaikuttavan haitallisesti myös lähialueen asukkaiden hengityselinten terveyteen. Keskitetty sikojen syöttö päästää ilmaan epäpuhtauksia suljetuista rakennuksista, lantakuopista ja kaatopaikoista. Näistä toiminnoista peräisin olevat ilman epäpuhtaudet ovat aiheuttaneet akuutteja fyysisiä oireita, kuten hengityselinten sairauksia, hengityksen vinkumista, hengityksen lisääntymistä ja silmien ja nenän ärsytystä.   Tämä pitkäaikainen altistuminen ilmassa oleville eläinperäisille hiukkasille, kuten sikojen pölylle, aiheuttaa suurten tulehdusta aiheuttavien solutulvien pääsyä hengitysteihin.  Ne, jotka ovat lähellä suuria karjan ruokkimoita, saattavat altistua näiden sivutuotteiden kohonneille tasoille, mikä voi johtaa huonoon terveyteen ja hengitysteihin.
Energiankulutus

Yhdysvaltojen maatalousministeriön tutkimuksen tulokset osoittavat, että noin 0,9 prosenttia energiankäytöstä Yhdysvalloissa menee elintarvikkeita tuottavan karjan ja siipikarjan kasvattamiseen. Tässä yhteydessä energiankäyttöön sisältyy seuraavat lähteet: fossiiliset polttoaineet, ydinvoima, vesivoima, biomassa, geoterminen energia, aurinkoenergia ja tuulienergia. (Se ei sisällä fotosynteesillä otettua aurinkoenergiaa, jota käytetään heinän kuivatuksessa jne.)  Maataloustuotannon arvioitu energian käyttö sisältää ostetun tuotantopanoksen sisältämän energian.
Eläimen energiankulutus on lihantuotannon energiankäytön tärkeä osa. Rehun muuntosuhde tarkoittaa eläimen kykyä muuntaa rehua lihaksi. Rehun muuntosuhde lasketaan siten, että eläimelle syötetyn rehun energia jaetaan eläimen tuottaman lihan tuotolla. Alempi rehun muuntosuhde vastaa pienempää rehun määrää lihakiloa kohden, jolloin eläin tuottaa vähemmän kasvihuonekaasupäästöjä. Kanoilla ja sioilla on yleensä alhaisempi rehun muuntosuhde verrattuna märehtijöihin.
Kotieläintalouden tehostaminen ja muut muutokset vaikuttavat energian käyttöön, päästöihin ja muihin lihantuotannon ympäristövaikutuksiin. Esimerkiksi Yhdysvaltojen naudanlihantuotannossa vuonna 2007 vallitsevien käytäntöjen arvioidaan alentaneen 8,6 prosenttia fossiilisten polttoaineiden käyttöä, 16 prosenttia kasvihuonekaasupäästöjä, 12 prosenttia veden käyttöä ja 33 prosenttia maankäyttöä naudanlihakiloa kohti verrattuna vuoteen 1977.