stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Propithecus coronatus
Elintavat

Propithecus coronatus on päiväeläin. Se liikkuu ryhmissä, jotka käsittävät kolmesta seitsemään yksilöä. Ryhmien kotialueiden koko on 1,2–2,3 hehtaaria. Suurin osa ajasta vietetään kotialueen ytimessä, jolla on kokoa vain noin 0,3 hehtaaria. Naarailla on ryhmissä hallitseva asema uroksiin nähden. Eri ryhmien kohtaamiset ovat yleensä rauhallisia, mutta voivat harvemmin johtaa myös aggressioon. Yksilöt liikkuvat korkealla puissa ja usein niiden latvassa saakka. Maassa ne liikkuvat vain harvoin.
Ruokavalio muuttuu kausittain. Se syö tuoreita ja kypsiä lehtiä, kypsiä ja raakoja hedelmiä sekä kukkia. Hedelmät muodostavat kuivana kautena 6–9 % ravinnosta ja sadekaudella 28 % Sadekaudella ne syövät myös tuoreita lehtiä ja kukkia. Kuivana kautena korostuvat kypsät lehdet. Ne saattavat täydentää ruokavaliotaan syömällä maata. Kuivalla kaudella noin 30–40% päivästä vietetään ravinnonhaussa. Päivän aikana liikutaan keskimäärin 600 metriä. Muu osa päivästä kuluu lepäillessä, putsatessa ja muiden ryhmän jäsenten kanssa sosialisoidessa. Nukkumapaikkoinaan ne suosivat usein auringon paisteessa sijaitsevia korkeita puita lähellä jokia.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt lajin Propithecus coronatus äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Koko kannan koko on arviolta alle 100 000 yksilöä. Kanta on pienentynyt viimeisen kolmen sukupolven eli noin 30 vuoden aikana arviolta yli 80 %.
Lajin pääasiallinen uhka on sen elinympäristön häviäminen. Sen asuttamat metsät ovat hävinneet nopeaan tahtiin ja levinneisyysalue on jakautunut metsäläikkiin. Metsiä poltetaan viljelymaiksi ja laidunmaiksi. Puita kaadetaan metsäteollisuuteen ja puuhiilen tuotantoa varten. Lajia metsästetään sen lihan takia, sekä laitonta eläinkauppaa varten. Joillakin paikoilla sen metsästämistä pidetään tosin tabuna.
Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Sen levinneisyysalueen pohjoisosa käsittää kolme hiljattain suojeltua aluetta, Antrema, Mahavavy-Kinkony ja Bombetoka-Belemboka. Vuonna 2019 eurooppalaisissa eläintarhoissa oli 16 yksilöä ja Lemurs' Parkin tarhassa lähellä Antananarivota neljä yksilöä. Euroopassa lajia on lisäännytetty ilmeisesti ainakin osittain onnistuneen ohjelman kautta. Eurooppalaisia tarhayksilöitä on kaavailtu käytettävän mahdollisissa tulevissa palautuksissa luontoon.
Kiipeilevä yksilö.
Risto Tuomi (laulaja)

Risto Tuomi on suomalainen laulaja, joka teki yhden pitkäsoiton Fazer Finnlevy -levymerkille.
Diskografia

Sinun jälkeesi (1989)
Aiheesta muualla

Risto Tuomen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Realismi (kansainvälinen politiikka)

Realismi (myös poliittinen realismi) on kansainvälisten suhteiden oppialan koulukunta, joka korostaa voimapolitiikkaa ja kansallisten etujen merkitystä. Realismissa valtion katsotaan olevan yksin anarkisessa maailmassa, jossa se voi viime kädessä turvautua vain omiin kykyihinsä. Realismia on pidetty kansainvälisen politiikan valtasuuntauksena.
Realismi ei ole koulukuntana kovin yhtenäinen, vaan se on monisyinen kokoelma erilaisia muunnelmia. Realismin eri muodot jakavat kuitenkin samat perusoletukset, vaikkakin painottaen niitä eri tavoin. Jotkut realismin kannattajat pitävät sitä historiallisesta tilanteesta riippumatta selitysvoimaisena luonnonlakina, kun taas toiset pitävät sitä pikemminkin poliittis-filosofisena suuntauksena, mielentilana tai löyhänä kokoelmana valtiomiehen käyttäytymissääntöjä.
Realismin historiallinen tausta

Realismin varhaisina oppi-isinä mainitaan yleensä Thukydides, Niccoló Machiavelli ja Thomas Hobbes, joista kukin korosti ajattelussaan joitain realismin keskeisiä piirteitä. Thukydideen historiateoksessa Peloponnesolaissota ja etenkin siihen kuuluvassa Melos-dialogissa antiikin Kreikan valtioelämä, sodankäynti ja diplomatia ilmenivät kylmiin laskelmiin perustuvana itsekkäiden etujen toteuttamispyrkimyksinä ja moraalittomana valtakamppailuna. Machiavelli ohjeisti teoksessaan Ruhtinas hallitsijoita asettamaan valtion säilyminen ja menestyminen etusijalle moraalin sijaan. Hobbesin teokseen Leviathan perustuu ajatus valtioiden välisestä anarkiasta, johon vaikutti hänen ohellaan myös Jean-Jacques Rousseau.
Realismin edelläkävijänä toimi myös saksalaisperäinen Realpolitik-oppi, jonka keksijänä pidetään Ludwig von Rochauta. Rochaun mukaan voima ja valta muodostivat aatteiden sijaan politiikan olemuksen ja siten myös toimivat avaimina historian ymmärtämiseen. Reaalipoliittista ajattelua edustivat valtiomiehet Klemens von Metternich ja Otto von Bismarck sekä historijoitsija Leopold von Ranke.
Klassinen realismi

Klassinen realismi (myös moderni realismi) on 1930-luvun lopulla ja 1940-luvulla kehittynyt realismin muoto. Se haastoi kansainvälisten suhteiden tutkimuksen niin sanotussa ”ensimmäisessä suuressa väittelyssä” tuolloin hallitsevassa asemassa olleen idealismin. 1940- ja 1950-luvuilla klassinen realismi nousi johtavaksi oppisuunnaksi ja vaikutti etenkin Yhdysvaltojen ulkopolitiikkaan kylmässä sodassa. Klassisen realismin kehittäjinä on pidetty Hans Morgenthauta ja E. H. Carria, ja sen muihin edustajiin kuuluu esimerkiksi Raymond Aron.
Klassisen realismin mukaan kansainvälista politiikkaa ei tule tutkia siten kuin sen pitäisi olla, vaan siten kuin se on. Kansainvälinen politiikka nähdään ihmisluonnosta nousevaksi jatkuvaksi valtataisteluksi, jossa valtioiden voima ja kansalliset edut ovat pysyvä, luonnonlakien kaltainen ydin. Valtioiden pyrkimykset saavuttaa ja puolustaa etujaan johtavat aina voimatasapainoon, mikä muodostaa kansainvälisen järjestelmän perustan. Kansainvälisiä konflikteja ei voida pysyvästi eliminoinoida maailmanhallituksen tai kollektiivisen turvallisuuden avulla, mitkä ovat molemmat vain kuvitelmia, vaan niitä voidaan vain rajoittaa ja säädellä.
Uusrealismi

Uusrealismi on 1970-luvulla kehittynyt realismin muoto, joka pyrki luomaan tieteellisemmän version klassisesta realismista ja vastaamaan ajan vaatimuksiin. Sen kehitti etenkin Kenneth Waltz. Uusrealismin mukaan valtioiden vallan tavoittelu ei perustu ihmisluontoon vaan kansainvälisen järjestelmän anarkistiseen rakenteeseen, mikä on valtioiden käyttäytymisen pääselittäjä. Se on myös pyrkinyt ottamaan huomioon perinteisten rauhan ja sodan kysymysten lisäksi esimerkiksi yhteistyötä kansainvälisissä instituutioissa ja kansainvälisten normijärjestelmien kehitystä koskevia kysymyksiä.
Uusrealismin kannattajat jaetaan yleensä offensiiviseen eli hyökkäykselliseen realismiin, jonka mukaan suurvallat pyrkivät aktiivisesti kamppailemaan vallasta, ja defensiiviseen eli puolustukselliseen realismiin, jonka mukaan suurvallat pyrkivät maltillisemmin tasapainottamaan toisiaan. Offensiivista realismia edustaa esimerkiksi John Mearsheimer, ja defensiivistä realismia esimerkiksi Charles Glaser ja Joseph Grieco.
Uusklassinen realismi

Uusklassinen realismi on 2000-luvulla kehittynyt realismin versio. Suuntauksena yhtenä oppi-isänä on pidetty William Wohlforthia, ja itse termiä käytti ensimmäisen kerran Gideon Rose artikkelissaan vuonna 1998. Uusklassinen realismi on pyrkinyt palauttaman realismin valta-aseman keskeisimpänä kansainvälisen politiikan teoriana ja haastanut etenkin konstruktivismin.
Useimmat uusklassisen realismin kannattajat näkevät suuntauksen sekoituksena klassista realismia ja uusrealismina. Klassiseen realismiin sitä yhdistää ajatus teorian ja käytännön läheisestä suhteesta, valtion ulkopolitiikka tutkimuksen kohteena kansainvälisen järjestelmän sijaan sekä historiantutkimuksellinen mielenkiinto valtion sisäisin tekijöihin, sen johtajien valtiomiestaitoon ja politiikan tekemisen yksityiskohtiin. Uusrealismiin sitä yhdistää ajatus kansainvälisen järjestelmän anarkian vaikutuksesta, deduktiivinen teorisointi induktion sijaan sekä pyrkimys tieteellisyyteen ja selkeyteen. Uusklassisessa realismissa kansainvälinen järjestelmä taso ja sen ominaisuudet, kuten anarkia, napaisuus ja voimapolitiikka, nähdään riippumattomina muuttujina, mitkä mahdollistavat tai ehdollistavat riippuvana muuttujana olevaa valtion ulkopolitiikkaa, kun taas valtiotason tapahtumat ovat toiminnan varsinainen syy.
Realismin varhainen oppi-isä, Niccoló Machivelli.
Rannila

Rannila on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Esa Rannila (s. 1954), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Jonas Rannila (s. 1989), kapellimestari ja kuoronjohtaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Retkikunta 1

Retkikunta 1 (engl. Expedition 1) oli Kansainvälisen avaruusaseman ensimmäinen pysyvä miehistö.
Miehistö laukaistiin 31. lokakuuta 2000 kello 7.52 UTC Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista Sojuz TM-31 avaruusaluksella kohti avaruusasemaa. Kierrettyään maapallon 33 kertaa he telakoituivat Gidzenkon ohjaamana kansainvälisen ISS-aseman Zvezda-moduuliin 2. marraskuuta 2000 kello 9.21 UTC. 90 minuuttia telakoitumisen jälkeen Shepherd avasi Zvezdan luukun ja miehistö siirtyi avaruusasemalle.
Miehistö auttoi aseman kokoonpanotöissä, muun muassa uuden Destiny-moduulin asennuksessa ja tekivät tieteellisiä kokeita. Kolmen asemallaolokuukaudensa aikana miehistö isännöi kolmea asemalla käynyttä avaruussukkulamiehistöä, jotka Destinyn lisäksi toivat yhdysvaltalaisia aurinkopaneeleita ja muita keskeisiä laitteita. Laitteiden aktivoinnin lisäksi miehistö purki kahden asemalla vierailleen miehittämättömän Progress-rahtialuksen lastin. Kolmen ensimmäisen viikon aikana he aktivoivat aseman elossapitojärjestelmän ja purkivat aikaisempien aluksella vierailleiden sukkuloiden jättämiä tarvikkeita valmistaakseen aseman ottamaan vastaan tulevia miehistöjä.
Miehistö

| Nimi   | Työtehtävä   | Avaruusjärjestö/organisaatio   | Kotimaa   |
| --- | --- | --- | --- |
| William Shepherd (4)   | Komentaja   | NASA  |  Yhdysvallat  |
| Juri Gidzenko (2)   | Lentoinsinööri   | Venäjän avaruusjärjestö  |  Venäjä  |
| Sergei Krikaljov (5)   | Lentoinsinööri   | Venäjän avaruusjärjestö  |  Venäjä  |

Numero nimen jälkeen ilmaisee henkilön avaruuslentojen määrän, tässä kuvattu lento mukaan luettuna.
Aiheesta muualla

Retkikunta 1 NASAn kotisivulla (englanniksi)
Retkikunta 1:n lehdistöpaketti (pdf, 1,5 Mt)
Shepherdin pitämät Retkikunta 1:n lokitiedostot
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kansainvälinen avaruusasema (ISS)()
Krikaljov ottaa valokuvia Zvezda-huoltomoduulin sisällä
ISS:n kokoonpano 1. retkikunnan saapumisen aikaan. Ylhäältä alas: Unity-, Zarya- ja Zvezda-moduulit.
Rannveig Guðmundsdóttir

| Rannveig Guðmundsdóttir |
| --- | --- |

Islannin sosiaaliministeri
 12. marraskuuta 1994 – 23. huhtikuuta 1995  
Edeltäjä:  Jóhanna Sigurðardóttir
Seuraaja:  Páll Pétursson
Kansanedustaja
 1989–2007  
Ryhmä/puolue:  Alþýðuflokkurinn (1989–1996), sosiaalidemokraattinen parlamenttiryhmä (1996–2000), sosiaalidemokraattinen liitto (2000–2007)
Vaalipiiri:  Reykjanes (1989–2003), Suðvesturkjördæmi (2003–2007)
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1940 (ikä 84) Ísafjörður
Kansalaisuus:  Islanti
Tiedot
Puolue:  sosiaalidemokraattinen liitto
Muut puolueet:  Sosiaalidemokraattinen puolue (1989–2000)
Rannveig Guðmundsdóttir (s. 15. syyskuuta 1940) on islantilainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Islannin sosiaaliministerinä vuosina 1994–1995 sekä kansanedustajana Alþingissä vuosina 1989–2007.
Rannveig syntyi Ísafjörðurissä. Vuosina 1956–1962 hän työskenteli posti- ja puhelintyöntekijänä Ísafjörðurissä, vuosina 1962–1963 ja 1967–1968 toimistotyöntekijänä ja myyjänä. Vuosina 1970–1972 hän opiskeli tietotekniikkaa Oslossa ja Reykjavíkissä, minkä jälkeen hän työskenteli Loftleiðir-lentoyhtiön tietokoneosastolla vuosina 1972–1976. Vuosina 1978–1988 hän istui Kópavogurin kunnanvaltuustossa ja toimi sen puheenjohtajan vuosina 1980–1981, 1982–1983 ja 1986–1987. Vuosina 1987–1988 hän toimi kunnanhallituksen puheenjohtajana. Vuonna 1989 hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 1989 ja 1996 hän istui Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksessa. Vuosina 1991–1994 hän toimi Alþingin sosiaalivaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 1993–1994 ja 1995–1996 hän toimi Alþýðuflokkurinnin parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuosina 1994–1995 hän toimi Davíð Oddssonin hallituksessa sosiaaliministerinä. Vuosina 1996–1999 hän toimi sosiaalidemokraattisen parlamenttiryhmän puheenjohtajana ja vuosina 1999–2001 sosiaalidemokraattisen liiton parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuonna 2004 hän toimi Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajana. Vuosina 2005–2007 hän toimi Alþingin 1. varapuhemiehenä.
Radioamatöörien viestintäpallotoiminta

Radioamatöörien viestintäpallotoiminta on ilmailua jossa viestintälaitteita nostetaan ilmaa kevyemmän kaasun nostaman, vaakatasossa ohjautumattoman eli tuulen mukana kulkevan, miehittämättömän pallon avulla korkealle, yleensä stratosfääriin ja jopa 34 kilometrin korkeuteen. Tiettävästi maailman ensimmäinen radioamatöörien viestintäpallolento (tai ehkä maailman ensimmäinen viestintäpallolento minkäänlaisen tahon tekemänä?)[lähde? ] tapahtui toukokuun 28 päivä 1967 Suomessa, Ilmari-nimisenä koelentona. Se käytti vetypalloa tai heliumpalloa.
Kuva Maan horisontista 26 kilometrin korkeudesta, kuvattuna viestintäpallolennon ohessa olleella kameralla (NearSys.org, L. Paul Verhage)
Tekniikkaa

Hyötykuormaa on hankala suunnata.
Osan matkasta kuorma saattaa heilua heiluriliikkeellä.
Käyttö

Näitä lentoja on käytetty testaamaan ainakin viestintälinkkejä, yksisuuntaista tallennetun datan lähetystä ja radiomajakoita.
Vertailu muihin

Eroaa tietoliikenneaerostaateista eli yhdenlaisista kiintopalloista siten, että ei ole kiinnitetty siimalla tai kaapelilla yhteen paikkaan.
Hyvin harva lentokone lentää tai on lentänyt niin korkealla. Poikkeuksena ainakin U-2, SR-71 ja Helios prototype.
Pula-Ilmari

Pula-Ilmari oli nimitys, jota käytettiin kokeellisista vapaasti lentävistä tietoliikennevetypalloista. Pula-Ilmarit nostivat radioamatöörien omatekoisia radiolinkkejä 10-25 kilometrin korkeuteen.
Pula-Ilmari > Versiot

Lensi 23.10.2004
Korkeus 10 km
Lensi 18.6.2005
Korkeus yli 18 km
Lensi 4.11.2006
Reitin pituus noin 163 km
Lensi 12.7.2008
Reitin pituus oli noin 132 km,
Maksimikorkeus noin 18,5 km
Ri (kana)

り hiraganalla tai リ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan /ɺi/, ja ne ovat kana-aakkostojen 40. sijalla ra- ja ru-tavujen välissä.
Alkuperä

Hiragana り ja katakana リ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 利.
Latinisaatio

Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki- että Nihon-shiki-järjestelmissä: « ri ».
Kirjoitus

Hiragana り kirjoitetaan kahdella vedolla, huolimatta siitä, että vedot voivat yhdistyä:
Vasemmalle pystyveto, joka päättyy koukkuun.
Oikealle suorana alkava pystyveto, joka kaartuu hieman vasemmalle.
Katakana リ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Pystyveto vasemmalle
Oikealle suorana alkava pystyveto, joka kaartuu hieman vasemmalle.
Tietotekniikassa

Unicode-merkinnät:
り: U+308A
リ: U+30EA
Vetojen järjestys merkille り.
Vetojen järjestys merkille リ.
Punaiset kengät

| Punaiset kengät> The Red Shoes |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Powell Emeric Pressburger
Käsikirjoittaja:  Michael Powell Emeric Pressburger Keith Winter alkuperäinen käsikirjoitus Emeric Pressburger satu: H. C. Andersen
Tuottaja:  Michael Powell Emeric Pressburger
Säveltäjä:  Brian Easdale
Kuvaaja:  Jack Cardiff
Leikkaaja:  Reginald Mills
Tuotantosuunnittelija:  Hein Heckroth
Lavastaja:  Arthur Lawson
Pääosat:  Moira Shearer Anton Walbrook Marius Goring
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  The Archers
Levittäjä:  General Film Distributors Netflix
Ensi-ilta:  6. syyskuuta 1948 (Britannia) 26. marraskuuta 1948 (Suomi)
Kesto:  133 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punaiset kengät (The Red Shoes) on Michael Powellin ja Emeric Pressburgerin ohjaama brittiläinen tanssi- ja draamaelokuva vuodelta 1948.
Punaiset kengät oli Powellin ja Pressburgerin menestynein ja tunnetuin elokuva. Se on tanssielokuvan merkkipaalu, sillä ensimmäistä kertaa tanssi oli oleellinen osa elokuvallista kerrontaa eikä vain erillinen tanssinumero. Punaisten kenkien menestys teki myös mahdolliseksi sen, että esimerkiksi Gene Kelly saattoi tehdä elokuvat Pariisin lumoissa (1951) ja Laulavat sadepisarat (1952).
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Punaiset kengät äänestettiin kaikkien aikojen yhdeksänneksi parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista.
Juoni

Nuori säveltäjä Julian Craster on katsomassa balettiesitystä ja huomaa, että siinä käytetään luvatta hänen musiikkiaan. Hän esittää vastalauseensa Boris Lermontoville, joka on balettiseurueen johtaja. Lermontov palkkaa Crasterin tekemään seuraavan balettinsa ”Punaiset kengät” Andersenin sadun mukaan. Siinä nuori tyttö saa lumotut kengät, joiden avulla hän voi tanssia. Tyttö tanssii illan mutta huomaa, ettei voi lopettaa tanssimista tai ottaa kenkiä pois jaloistaan. Hän joutuu tanssimaan itsensä kuoliaaksi.
Samaan aikaan Lermontov palkkaa myös nuoren tanssijan Vicki Pagen, joka saa baletin pääosan, koska baletin primadonna päättää mennä naimisiin. Julian ja Vicki työskentelevät yhdessä ja rakastuvat toisiinsa. Baletti tekee Vickistä tähden. Lermontov, joka on myös salaa rakastunut Vickiin, pakottaa Julianin lähtemään balettiseurueesta. Vicki lähtee hänen kanssaan. Lermontov kieltää Vickiä esittämästä ”Punaiset kengät” -balettia. Vicki jää työttömäksi. Julian ja Vicki menevät naimisiin ja Julianista tulee kuuluisa säveltäjä.
Vicki tapaa sattumalta Lermontovin junassa, joka pyytää Vickiä esiintymään vielä yhden kerran ”Punaisissa kengissä”. Vicki suostuu. Vicki on valmistautumassa esitykseen, kun Julian saapuu yllättäen paikalle. Julian pyytää Vickiä lähtemään hänen kanssaan. Lermontov saapuu paikalle ja hän ja Julian riitelevät. Vickin on valittava rakkauden ja tanssin välillä, mutta hän ei pysty siihen. Turhautunut Julian lähtee pois. Kun Vicki on menossa näyttämölle punaiset kengät jalassaan, hän äkkiä syöksyy ulos teatterista ja hyppää junan eteen. Hän kuolee aviomiehensä käsivarsilla ja pyytää viimeisinä sanoinaan Juliania riisumaan punaiset kengät. Samaan aikaan teatterissa Lermontov kertoo yleisölle, ettei Vicki Page tulisi enää koskaan tanssimaan. Esitys jatkuu kuitenkin siitä huolimatta – Vickin sijasta näyttämöllä tanssii vain pari punaisia kenkiä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Anton Walbrook  | … |  Boris Lermontov   |
|  Marius Goring  | … |  Julian Craster   |
|  Moira Shearer  | … |  Vicki Page   |
|  Léonide Massine  | … |  Grischa Ljubov   |
|  Albert Basserman  | … |  Sergei Ratov   |
|  Robert Helpmann  | … |  Ivan Boleslavski   |
|  Esmond Knight  | … |  Livingstone Montagne   |
|  Ludmilla Tcherina  | … |  Irina Boronskaja   |
|  Derek Elphinstone  | … |  lordi Oldham   |
|  Irene Browne  | … |  lady Neston   |
|  Austin Trevor  | … |  professori Palmer   |
|  Eric Berry  | … |  Dimitri   |
Palkinnot > Oscar-palkinto

Elokuva sai kaksi Oscar-palkintoa:
paras alkuperäinen draama- tai komediasävellys: Brian Easdale
paras lavastus: Hein Heckroth ja Arthur Lawson
Se oli myös ehdolla kolmessa muussa kategoriassa:
paras elokuva
paras alkuperäinen tarina: Emeric Pressburger
paras leikkaus: Reginald Mills
Palkinnot > Muut palkinnot

Oscarin lisäksi Brian Easdale voitti myös parhaan musiikin Golden Globe -palkinnon.
Punaiset kengät oli ehdolla BAFTA Film Awardin kategoriassa Parhaan brittielokuvan BAFTA-palkinto.
Kirjallisuutta

Hirvonen, Ilpo: ”Punaisten kenkien lumo”. Filmihullu 3/2020.
Aiheesta muualla

Punaiset kengät Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Punaiset kengät Elonet.
Rob Page

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Robert John Page
Syntymäaika: 3. syyskuuta 1974 (ikä 50)
Syntymäpaikka: Llwynypia, Wales
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 183 senttimetriä
Junioriseurat
1985-1993: Watford FC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993-2001 | Watford FC | 215 | (2) |
| 2001 | → Sheffield United FC (laina) | 3 | (0) |
| 2001-2004 | Sheffield United FC | 104 | (1) |
| 2004-2005 | Cardiff City FC | 9 | (0) |
| 2005-2008 | Coventry City FC | 70 | (1) |
| 2008 | Huddersfield Town AFC | 18 | (1) |
| 2008-2011 | Chesterfield FC | 56 | (1) |
Valmennusura
2014-2016: Port Vale FC
2016-2017: Northampton Town FC
2017-2019: Wales U21
2020-:  Wales
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
walesilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilijaMalline:SHORTDESC:walesilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija
Robert John Page (s. 3. syyskuuta 1974) on walesilainen jalkapallovalmentaja ja uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on Walesin jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. 18-vuotisen pelaajauransa aikana Page pelasi 550 ottelua Valioliigassa ja English Football Leaguessa kuudessa eri seurassa.
Page oli Walesin päävalmentajana vuoden 2020 EM-kisoissa, jolloin Wales eteni neljännesvälieriin saakka. Kesäkuussa 2022 Pagen johtama Wales saavutti paikan vuoden 2022 MM-kisoissa ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1958.
Rockefeller-museo

Rockefeller-museo
Rockefeller-museo (ennen Palestine Archaeological Museum) on arkeologinen museo Itä-Jerusalemissa, Israelissa. Siellä on useita 1800-luvulla Palestiinassa kaivettuja muinaisjäänteitä. Se sijaitsee Kerem el-Sheikh -kukkulalla vanhan kaupungin koilliskulmassa ja avattiin yleisölle vuonna 1938.
Robert Christopher Ndlovu

Robert Christopher Ndlovu, 2018
Robert Christopher Ndlovu (s. 25. joulukuuta 1955) on katolisen kirkon zimbabwelainen pappi. Hänet vihittiin papiksi 28. elokuuta 1983 ja piispaksi 9. toukokuuta 1999. Hän on toiminut Hwangen hiippakunnan piispana vuosina 1999–2004 ja Hararen arkkipiispana vuodesta 2004. Vuonna 2004 hän kritisoi puheessaan avoimesti Zimbabwen heikkoa ihmisoikeustilannetta.
Ndlovu opiskeli Zimbabwessa ja Keniassa. Hänen lisäkseen Bulawayon arkkipiispa Pius Ncube on arvostellut Robert Mugaben toimintaa.
Aiheesta muualla

Catholic-hierarchy.org: Archbishop Robert Christopher Ndlovu (englanniksi)
Retkikunta 12

Retkikunta 12 (engl. Expedition 12) oli Kansainvälisen avaruusaseman 12. miehistö.
Miehistö

| Nimi   | Työtehtävä   | Avaruusjärjestö/organisaatio   | Kotimaa   |
| --- | --- | --- | --- |
| William McArthur (4)   | Komentaja   | NASA  |  Yhdysvallat  |
| Valeri Tokarev (2)   | Lentoinsinööri   | Roskosmos  |  Venäjä |
Numero nimen jälkeen ilmaisee henkilön avaruuslentojen määrän, tässä kuvattu lento mukaan luettuna.
Varamiehistö

| Nimi   | Työtehtävä   | Avaruusjärjestö/organisaatio   | Kotimaa   |
| --- | --- | --- | --- |
| Jeffrey Williams (McArthurin varamies)   | Komentaja   | NASA  |  Yhdysvallat  |
| Mihail Tjurin (Tokarevin varamies)   | Lentoinsinööri   | Roskosmos  |  Venäjä |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Retkikunta 12 Wikimedia Commonsissa
Retkikunta 12 NASAn sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kansainvälinen avaruusasema (ISS)()
Retkikunta 12 suoritti kaksi avaruuskävelyä. Toisella avaruuskävelyllä kiertoradalle lähetettiin tämä käytöstä poistettu Orlan-avaruuspuku, joka sisälsi radioamatöörilähettimen (SuitSat-1). Puku tuhoutui ilmakehässä syyskuussa 2006.