stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saukki & Oravat

| Saukki & Oravat Saukki & Oravat |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1960-1964 (1970, 1978)
 Studio : Scandia-studio
 Julkaistu: 1965   (1982 1. C-kasetin painos)   (1989 1. CD-painos)   (1999 2. CD-painos)   (2004 3. CD-painos)
 Formaatti: LP-levy (SLP 508 / HSLP 227)   C-kasetti (HSMK 227)   CD-levy (BCD 15 / KRÅCD68 /   5050467-3514-2-4)
 Tyylilaji: lastenmusiikki, kuunnelma, huumorimusiikki
 Kesto: 38.05
 Levy-yhtiö: Scandia-musiikki Oy   Finnlevy (1989)   Kråklund Records (1999)   Warner Music Finland (2004)
 Levymerkki: Scandia   Finnlevy (1989)   Kråklund Records (1999)
Saukki & Oravat on Saukin & Oravien ensimmäinen ja ainoa kokoelma-albumi, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1965. Albumi sisältää Saukin eli Sauvo Puhtilan ja Pikkuoravien (äänenä Eino Virtanen) kappaleita vuosilta 1960-1964.
Albumi julkaistiin vuonna 1965 vinyylilevynä Scandia-levymerkillä. 1970- ja 1980-luvuilla albumista julkaistiin ainakin kolme eri painosta vinyylilevynä, joiden tarkat julkaisuvuodet eivät ole tiedossa. Vuonna 1982 Scandia julkaisi C-kasetin albumista. Albumi julkaistiin CD-levynä ensimmäistä kertaa vuonna 1989 Finnlevyn toimesta. Vuonna 1999 albumi julkaistiin uutena CD-painoksena, joka sisälsi myös kaksi bonuskappaletta. Kyseinen painos julkaistiin uudelleen vuonna 2004.
Kappaleet

Kaikki kappaleet suomentanut/sanoittanut Sauvo Puhtila nimellä Saukki ja sovittanut Jaakko Salo, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Pikkuoravien kuuraketti – 3.07 (säv. trad.)
Saukin syntymäpäivä – 3.12 (säv. trad.)
Elmerin humppa – 2.32 (säv. trad.)
Palapelipossu – 4.35 (säv. trad.)
Saukki-sedän lastentunti – 3.03 (säv. trad.)
Pikkuoravien tuutulaulu – 3.25 (säv. trad.)
Kappaleet > B-puoli

Jee jee jee – 3.10 (säv. Jaakko Salo)
Jöröjukka-rock – 2.06 (säv. Jaakko Salo)
Villin lännen villitys – 2.53 (säv. trad.)
Pikkuoravien kolmiottelu – 2.45 (säv. trad.)
Pikkuoravien joululaulupotkuri 1 – 2.49
Joulupukki matkaan jo käy (alkup. Santa Claus is Coming to Town, säv. J. Fred Coots)
Kuuraparta (alkup. Frosty the Snowman, säv. Steve Nelsson ja Jack Rollins)
Rekiretki (alkup. Sleigh Ride, säv. Leroy Anderson)
Pikkuoravien joululaulupotkuri 2 – 2.55
Jollei jouluna ole lunta (alkup. If it Doesn't Snow on Christmas, säv. Milton Pascal ja Gerald Marks)
Kun joulupukki suukon sai (alkup. I Saw Mommy Kissing Santa Claus, säv. Tommie Connor)
Pikkuoravien joululaulu – 2.20 (säv. Ross Bagdasarian)
Kappaleet > Vuoden 1989 CD-julkaisun kappalejärjestys

Pikkuoravien kuuraketti
Saukin syntymäpäivä
Elmerin humppa
Palapelipossu
Saukki-sedän lastentunti
Jee jee jee
Jöröjukka-rock
Pikkuoravien tuutulaulu
Villin lännen villitys
Pikkuoravien kolmiottelu
Pikkuoravien joululaulupotkuri 1
Joulupukki matkaan jo käy
Kuuraparta
Rekiretki
Pikkuoravien joululaulupotkuri 2
Jollei jouluna ole lunta
Kun joulupukki suukon sai
Pikkuoravien joululaulu
Kappaleet > Vuosien 1999 ja 2004 CD-painoksien bonuskappaleet

Saukki, Pikkuoravat ja Mari Laurila: Pelko pois - Pikkuoravat hammaslääkärissä – 2.28 (säv. trad, sov. Heikki Laurila)
Saukki, Pikkuoravat ja Mari Laurila: Pikkuoravat peruskoulussa – 4.23 (säv. trad, sov. Heikki Laurila)
Kappaleet > Tuotanto

Jouko Ahera - äänitys (Scandia-studio)
Nipa Niemi - kansi
Aiheesta muualla

Saukki & Oravat (1965) albumi tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Sighișoara

| Sighișoara |
| --- | --- |
 vaakuna
 Sighișoara
 Koordinaatit: 46°13′01″N, 24°47′28″E 
Valtio:  Romania
Piirikunta:  Mureș
Ensimmäinen asiakirjamaininta:  1280
Hallinto:  
 – Pormestari:  Ioan Dorin Dăneșan
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  96 km²
Korkeus:  380 m
Väkiluku (2011):  28 102
 – Väestötiheys:  292,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.sighisoara.org.ro 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sighișoara [sigiˈʃo̯ara] (saks. Schäßburg, unk. Segesvár) on kaupunki Transilvaniassa Romaniassa, Mureșin piirikunnassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan siellä asui 28 102 asukasta, joista 75 % oli romanialaisia, 17,7 % unkarilaisia, 5,6 % romaneja ja 1,7 % muita.
Kaupungin historia alkaa 300-luvulta eaa. Roomalaiset, saksalaiset ja unkarilaiset ovat vuorotellen hallinneet kaupunkia. 1300-luvulta 1700-luvulle kaupunki kukoisti Transilvanian saksalaisten käsityömestarien kotikaupunkina. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen se siirtyi Itävalta-Unkarilta Romanialle.
Sighișoaran hyvin säilynyt muurin suojaama keskiaikainen vanhakaupunki on Unescon maailmanperintökohde.
Taruhahmo Draculan esikuvana pidetty ruhtinas Vlad Țepeș syntyi Sighișoarassa.
Kuvia

Kellotorni
Näkymä kellotornista kirkkovuorelle
Kirkkovuorelle johtavat katetut portaat
Kaupungintalo
Vlad Țepeșin syntymäkoti
Keskiaikainen talo
Siperianmuikku

| Siperianmuikku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Lohikalat Salmoniformes
Heimo::  Lohet Salmonidae
Suku::  Coregonus
Laji::  sardinella
Kaksiosainen nimi
 Coregonus sardinella  Vallenciennes, 1848 
Katso myös
   Siperianmuikku Wikispeciesissä   Siperianmuikku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Siperianmuikku (Coregonus sardinella) on siikojen sukuun kuuluva, Siperian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosien lohikalalaji.
Siperianmuikku on pohjoiseurooppalaisen muikun (Coregonus albula) lähisukulainen ja korvaa tämän Aasian puolella. Levinneisyysalue alkaa heti Uralin takaa Karajoelta ja käsittää Pohjois-Siperian vesistöt sekä Pohjois-Amerikan pohjoiseen laskevia vesistöjä Nunavutin Bathurstiin asti. Laji esiintyy myös Tyynenmeren pohjoisosan Beringinmereen laskevissa vesissä niin Alaskan kuin Venäjän puolella.
Siperianmuikku elää suurten jokien alajuoksuilla ja suurissa järvissä sekä myös estuaarien murtovedessä. Siitä tunnetaan sekä sisävesiin rajoittuneita että vaeltavia kantoja. Kalan tyypillinen koko on 25 cm ja paino 160 g, mutta vaelluskalat voivat kasvaa lähes puolimetrisiksi.
Aiheesta muualla

Il coregone siberiano, Coregonus sardinella Valenciennes, 1848 www.ittiofauna.org (italiaksi)
Raival

| Raival |
| --- | --- |
 Kirkko
 vaakuna
 Raival
 Koordinaatit: 48°52′17″N, 5°16′07″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Meuse
Arrondissementti:  Bar-le-Duc
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,22 km²
Väkiluku (2017):  254
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  55260
Suuntanumero(t):  55442
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Raival on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 254 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 19,22 neliökilometriä.
Raivalin väkiluku on kasvanut viidellä asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 249 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 278, eli siellä asui 24 asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raival Wikimedia Commonsissa
Sotilaslääketieteen museo

Sotilaslääketieteen museon rakennus.
Sotilaslääketieteen museo on sotilaslääketieteeseen keskittyvä vuonna 1983 avattu museo, joka toimii 1900-luvun alun punatiilisessä rakennuksessa Lahdessa Hennalan entisen kasarmialueen vieressä. Museossa esitellään Suomen sotien 1939–1945 lääkintähuoltoa sekä puolustusvoimien rauhanajan sotilasterveydenhuoltoa esinein, valokuvin ja tilastoin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotilaslääketieteen museo Wikimedia Commonsissa
Suomen sotatieteelliset erikoismuseot (Aselajimuseot)
Forum Marinum
Hallinportin ilmailumuseo
Ilmatorjuntamuseo
Suomen Ilmavoimamuseo
Suomen Jääkärimuseo
Jalkaväkimuseo
Lottamuseo
Lylyn viestivarikon museo
Maneesi
Mobilia
Panssarimuseo
Pioneerimuseo
Porilaismuseo
Päämajamuseo
Raatteen Portti
Rajamuseo
Rannikkotykistömuseo
Ratsuväkimuseo
RUK-museo
Sotamuseo
Sotilaslääketieteen museo
Sukellusvene Vesikko
Suojeluskunta- ja lottamuseo
Taistelijan talo
Suomen Tykistömuseo
Viestimuseo
Raideliikenne

Raideliikenne voi tarkoittaa:
rautatieliikennettä
raitioliikennettä
metroliikennettä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Raideliikenne”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Setsuko Hara

| Setsuko Hara |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Masae Aida
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1920 Jokohama, Kanagawan prefektuuri, Japani
Kuollut: 5. syyskuuta 2015 (95 vuotta) Kanagawan prefektuuri, Japani
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Noriko
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Setsuko Hara (jap. 原節子, oik. Masae Aida, jap. 会田 昌江, Aida Masae; 17. kesäkuuta 1920 Jokohama, Kanagawan prefektuuri, Japani – 5. syyskuuta 2015 Kanagawan prefektuuri, Japani) oli japanilainen näyttelijä, joka näytteli kuudessa Yasujiro Ozun elokuvassa, muistettavimpana Norikon rooli Noriko-trilogiassa (Myöhäinen kevät, Varhainen kesä (Bakushu) ja Ensimmäinen matka).
Hänen läpimurtonsa tapahtui, kun hänet löysi saksalainen ohjaaja Arnold Fanck, jonka saksalais-japanilaisessa yhteistyöelokuvassa Die Tochter des Samurais (1937) hän näytteli pääosaa. Sitä ennen hän oli näytellyt neljässä japanilaisessa elokuvassa. Toisen maailmansodan aikana hän oli suosituin japanilainen näyttelijä. Sodan päätyttyä alkoi hänen menestyksekkäin aikansa, jolloin hän näytteli pääosia Yasujiro Ozun, Akira Kurosawan, Mikio Narusen ja muiden merkittävien ohjaajien elokuvissa.
Hara on japanilaisen elokuvan 1950-luvun kultakauden symboli, ja häntä on Japanissa sanottu "ikuiseksi neitsyeksi". Hän lopetti näyttelemisen yhtäkkiä 1963, samana vuonna, jolloin Ozu kuoli, ja sen jälkeen hän on elänyt eristynyttä elämää Kamakurassa suostumatta haastatteluihin ja valokuviin. Hän piti jo aiemmin taukoja, minkä lisäksi veljen tapaturmainen kuolema järkytti häntä syvästi. Japanilaisen elokuvan tutkija Donald Richie on sanonut häntä Japanin Greta Garboksi. Hänen viimeinen merkittävä roolinsa oli Oishi Yoshion vaimo Riku elokuvassa Chushingura (1962). Hän on ollut osittain aiheena animaatioelokuvan Millennium Actress (Sennen joyû, 2001) päähenkilön hahmolle.
Setsuko Hara, 1936.
Filmografia (osittainen)

嫁ぐ日まで Totsugu hi made (1940) ohj. Yasujiro Shimazu
阿片戦争 Ahen senso (1943) ohj. Masahiro Makino
Waga seishun ni kuinashi (1946) ohj. Akira Kurosawa
Myöhäinen kevät (1949) ohj. Yasujiro Ozu
白雪先生と子供たち Shirayuki-sensei to kodomo-tachi (1950) ohj. Ren Yoshimura
Idiootti (1951) ohj. Akira Kurosawa
Meshi (1951) ohj. Mikio Naruse
Bakushû (1951) ohj. Yasujiro Ozu
Ensimmäinen matka (1953) ohj. Yasujiro Ozu
Yama no oto (1954) ohj. Mikio Naruse
(驟雨 Shūu) (1956) ohj. Mikio Naruse
Tôkyô boshoku (1957) ohj. Yasujiro Ozu
Perhetarina (1961) ohj. Yasujiro Ozu
Myöhäinen syksy (1960) ohj. Yasujiro Ozu
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Setsuko Hara Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Setsuko Hara Allmoviessa (englanniksi)
JMDb Profile (japaniksi)
Setsuko Haran elämäkerta (englanniksi)
Cinema and the Female Star - A Symposium Part 1, Dan Harper, Setsuko Hara
Pälkäneen kirkko

| Pälkäneen kirkko |
| --- | --- |
 Pälkäneen kirkko vuonna 2019.
Sijainti:  Pälkäne
Koordinaatit:  61°20.33′N, 24°15.93′E
Seurakunta:  Pälkäneen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1836–1839
Suunnittelija:  Carl Ludvig Engel
Materiaali:  tiili
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pälkäneen kirkko on uusgoottilaista[lähde? ] tyylisuuntaa edustava tiilinen kirkkorakennus Pälkäneellä. Kirkko on arkkitehti Carl Ludvig Engelin piirtämä ja se rakennettu vuosina 1836–1839. Professori P. E. Limnellin vuonna 1841 maalaama alttaritaulu esittää Jeesusta Getsemanessa. Kirkon vieressä on hautausmaa, jonne on haudattu 165 pälkäneläistä sankarivainajaa. Hautausmaalla on Bertel Strömmerin suunnittelema muistokivi. Vuonna 1961 kirkkopihaan pystytettiin Karjalaan jääneiden vainajien muistokivi Elämän kirja.
Pälkäneen kirkko, sankarihaudat muistomerkki
Eivätkä he ole henkeään rakastaneet edes kuolemaakaan väistääkseen.
Pälkäneen kirkkomuseo

| Pälkäneen kirkkomuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Kirkkomuseo
Sijainti:  Onkkaalantie 81, Pälkäne
Ylläpitäjä:  Pälkäneen seurakunta
Koordinaatit:  61°20′20″N, 24°15′58″E
 fiPälkäneen kirkkomuseo 
    
Pälkäneen kirkkomuseo sijaitsee C. L. Engelin suunnittelemassa Pälkäneen kirkossa, joka on rakennettu vuosina 1836-1839. Kirkon kuorin takana olevalla lehterillä on pieni museo jossa on nähtävissä sinne kerättyä seurakunnan vanhaa esineistöä, muun muassa kirkollista esineistöä ja kirjallisuutta sekä aatelisvaakunoita ja muita erikoisuuksia.
Sinilaukka

| Sinilaukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit Amaryllidaceae
Alaheimo::  Allioideae
Suku::  Laukat Allium
Laji::  caeruleum
Kaksiosainen nimi
 Allium caeruleum  Pall. 
Katso myös
   Sinilaukka Wikispeciesissä   Sinilaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinilaukka (Allium caeruleum, joskus myös A. azureum) on Aasian karuilla maisemilla kasvava monivuotinen sipulikasvi, jota silloin tällöin tapaa istutettuna perennakasvina muuallakin, jopa Suomessa. Se on saatu menestymään jopa Suomussalmen korkeudella niin sanotulla VII vyöhykkeellä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Sinilaukan (Allium caeruleum) levinneisyys Suomessa
Flora of China: Allium caeruleum (englanniksi)
Solvent Yellow 56

| Solvent Yellow 56 |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N,N-dietyyli-p-(fenyyli-atso)aniliini
CAS-numero:  2481-94-9
PubChem CID:  17204
SMILES:  N(=N/c1ccc(N(CC)CC)cc1)\c2ccccc2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H19N3
Moolimassa:  253,342 g/mol
Sulamispiste:  168 °C
Liukoisuus veteen:  2,64·10-7 g/l (25 °C)
Solvent Yellow 56 on synteettinen vihreänkeltainen atsoväri, joka on jauheena punaisenkeltaista. Sen EINECS-numero on 219-616-8.
Se muistuttaa rakenteeltaan aniliinikeltaista sekä Solvent Yellow 124-väriä, jota käytetään polttoainevärina EU:n alueella.
Käyttö

Sitä käytetään värjäämään hiilivetyliuottimia, öljyjä, rasvoja ja vahoja.
Pyrotekniikassa sen avulla saadaan keltaista savua.
Aiheesta muualla

PubChem: Solvent Yellow 56 (englanniksi)
ChemBlink: Solvent Yellow 56 (englanniksi)
↑  N,N-diethyl-p-(phenylazo)aniline:Water solubility European Chemicals Agency. Viitattu 1.7.2024. (englanniksi)
Pueblo de Los Ángeles

Pueblo de Los Ángeles vuonna 1869.
El Pueblo de Nuestra Señora la Reina de los Ángeles de Porciúncula, lyhyemmin Pueblo de los Ángeles oli 1781 espanjalaisten uudisasukkaiden perustama kunta, josta tuli sittemmin 1900-luvulla yhdysvaltain suurkaupunki Los Angeles.
Alta Kaliforniassa oli kolmen tyyppisiä asutuksia: presidio, joka oli tarkoitettu armeijalle, mission, joka keskittyi kirkkoon ja pueblo, joka oli tavallisille asukkaille tarkoitettu kaupunki. Pueblo de los Ángeles oli määritelty kaupungiksi, joka perustettiin Espanjan siirtomaiden kolonisaation myötä Kaliforniassa. Ensimmäinen perustettu kaupunki oli San Jose 1777 ja neljä vuotta myöhemmin Pueblo de Los Ángeles, jossa oli alun perin 44 asukasta euroopasta, afrikasta ja amerikan intiaaneja. He perustivat maatiloja, kunnes uusien asukkaiden ja sotilasuransa päättäneiden miesten myötä kaupunkiin kehittyi myös karjan- ja hevoskasvattajia.
Pueblo (täsmennyssivu)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Pueblo tarkoittaa seuraavia asioita:
Pueblo, kaupunki Yhdysvalloissa
Pueblo-kulttuuri, anasazi-intiaanien yhdyskuntakulttuuri
USS Pueblo (AGER-2), yhdysvaltalainen tiedustelualus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pueblo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sarvipöllö

| Sarvipöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Sarvipöllöt Asio
Laji::  otus
Kaksiosainen nimi
 Asio otus  (Linnaeus, 1758) 
 Sarvipöllön levinneisyys
Katso myös
   Sarvipöllö Wikispeciesissä   Sarvipöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sarvipöllö (Asio otus) on pienen huuhkajan näköinen, Suomessa rauhoitettu pöllölaji.
Koko ja ulkonäkö

Pystyt "sarvet" eli kaksi pään päällä sijaitsevaa höyhentupsua ovat erinomainen tuntomerkki. Joskus se kuitenkin taivuttaa sarvensa päätä vasten. Samannäköiseen suopöllöön ovat eroina mm. punaiset silmät, lennossa viirukas vatsapuoli, siiven takareunasta puuttuu valkoinen reunus ja pyrstön tummat juovat ovat kapeita. Sarvipöllön pituus on noin 31–37 cm, siipiväli 90–100 cm ja paino 250–400 g.
Sen ääni on noin kolmen sekunnin tasaisin välein toistuva matala ”huu”-ääni. Varoitusääniä ovat nokan naputtelu ja erilaiset käheät vinkunat sekä haukkumiset. Kesällä poikueet on helppo löytää, sillä ne kerjäävät öisin kimeästi vinkuen.
Vanhin suomalainen rengastettu sarvipöllö on ollut 17 vuotta, 8 kuukautta ja 24 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin sarvipöllö.
Ääntely

Koiraan ääni on heikko, nenäsointinen toistettu "peh-uv". Varoitusääni on kiihkeä, nasaali "vräk, vräk-vräk". Sarvipöllön laulusarja on yksiosaista, hyvin matalia  "uh" (ohje)-huhuiluja, jotka toistuvat 2½ sekunnin välein. Aluksi hiljaa, sitten hieman täyteläisempänä. Ääni kuuluu ½-1 km:n päähän (hiljainen osuus vain 200 m). Toisinaan pariskunta esiintyy duettona.
Poikasten kerjuuääni on hyvin voimakas, "sydäntäsärkevä", kaksiosainen ja lopussa laskeva, venytetty, valittava  "pii-eh" (ohje), joka kuuluu yli kilometrin päähän.
Vanhat sarvipöllöt ovat suhteellisen äänettömiä.
Levinneisyys

Sarvipöllö pesii laajalla alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa sarvipöllö pesii Tornio–Kuusamo-linjalle saakka. Pesivien lintujen määrä vaihtelee vuosittain hyvin paljon. Hyvänä myyrävuotena Suomessa pesii noin 10 000 paria, huonona vain noin 2 000. Euroopassa pesii arviolta 304 000–776 000 paria, ja maailman populaatioksi on arvioitu 2,2–5,5 miljoonaa lintua.
Sarvipöllö on Suomessa rauhoitettu ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 673 euroa.
Elinympäristö

Sarvipöllö on havupuuvaltaisen metsänreunan tai metsäsaaren pesimälintu. Hyvänä vuotena pesii kaikenlaisissa metsissä peltojen ja rantojen äärellä. Vanha variksen pesä on sille mieleinen pesäpaikka.
Lisääntyminen

Pesii tavallisesti vanhassa variksen tai harakan pesässä. Muninta alkaa usein jo maaliskuussa, pääosa aloittaa huhtikuun puolimaissa. Naaras munii yleensä 4–6 valkoista munaa, joita se hautoo n. 4 viikkoa. Koiras ruokkii naarasta haudonnan aikana. Poikasia ruokkivat molemmat emot. Ne lähtevät kiipeilemään pesäpuun oksille 3-viikkoisina, ennen kuin ovat lentokykyisiä, ja oppivat lentämään 4-viikkoisina.
Ravinto

Sarvipöllö syö lähes pelkästään pikkujyrsijöitä, pääasiassa peltomyyriä ja metsähiiriä. Lintuja ravinnosta on vain pieni osa.
Aiheesta muualla

Haapala, Jukka & Niiranen, Seppo 1987: Sarvipöllön iän määrittäminen. – Lintumies 4.1987 s. 160–162. LYL.
Saurola, Pertti 1983: Rengaslöydöt suopöllön ja sarvipöllön muuttoliikkeiden kuvaajina. – Lintumies 2.1983 s. 67–71. LYL.
Biomi.org: Pääkaupunkiseudun sarvipöllöt 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarvipöllö Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Sarvipöllö (Asio otus)
ITIS: Asio otus (englanniksi)
Sarvipöllön pää
Sarvipöllön poikaset
Sarvipöllön munia.
Puente del Alamillo

Puente del Alamillo.
Puente del Alamillo on vinoköysisilta Sevillan kaupungissa, Espanjan Andalusiassa. Se ylittää Guadalquivir-joen, ja se valmistui vuonna 1992. Sillan suunnittelusta on vastannut espanjalainen arkkitehti Santiago Calatrava. Silta johtaa La Cartujan saarelle, ja se rakennettiin saarella pidetyn vuoden 1992 maailmannäyttelyn vuoksi. Sillan kokonaispituus on 250 metriä, ja sen pyloni ylettyy 142 metrin korkeudelle.
Sepeltasku

| Sepeltasku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Pensastaskut Saxicola
Laji::  maurus
Kaksiosainen nimi
 Saxicola maurus 
Alalajit
 Saxicola maurus armenicus  Saxicola maurus maurus  Saxicola maurus stejnegeri  Saxicola maurus variegatus  Saxicola maurus indicus  Saxicola maurus przewalski 
Katso myös
   Sepeltasku Wikispeciesissä   Sepeltasku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sepeltasku, aiemmalta nimeltään idänpensastasku (Saxicola maurus) on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintulaji. Sen alalajit luokiteltiin aiemmin mustapäätaskun alalajeiksi. Sitä ei pidetä uhanalaisena lajina. Kuten muutkin siepot, se on aiemmin sijoitettu rastaisiin (Turdidae).
Taksonomia

Sepeltaskulla on viisi tai kuusi alalajia: Saxicola maurus maurus, Saxicola maurus stejnegeri, Saxicola maurus variegatus, Saxicola maurus armenicus, Saxicola maurus indicus ja Saxicola maurus przewalski.
Aiemmin sepeltasku ja mustapäätasku luokiteltiin nykyisen afrikanpensastaskun alalajeiksi.
Esiintyminen Suomessa

Sepeltaskua tavataan Suomessa toukokuussa, kesällä ja syys-lokakuussa. Sepeltasku on harhautunut noin sata kertaa Suomeen ja on nykyisin jokavuotinen vierailija.
Tuntomerkit > Äänet

Sepeltaskun varoitusääni on karhea ”trak”, kutsuääni on kova ”vist trak-trak...” ja laulu nopea, hankaava viserrys. [lähde? ]
Tuntomerkit > Koko ja ulkonäkö

Sepeltasku on 12,5–13 senttimetrin mittainen ja painaa 14–17 grammaa. Sen siipiväli on 18–21 cm. [lähde? ]
Sepeltasku muistuttaa sen lähintä elossa olevaa sukulaista mustapäätaskua (Saxicola rubicola), mutta on tummempi yläpuolelta ja vaaleampi alapuolelta. Jos se nähdään läheltä, se voidaan erottaa mustapäätaskusta. Sepeltasku muistuttaa mustapäätaskua suuresti, mutta koiraan yläperälaikku on kokovalkoinen ja viiruton, kaulan valkoinen sepelkuvio laajempi ja ulottuu pidemmälle niskaan sekä rinnan oranssinpunainen alue pienempi. Koiraan pää, selkä ja kurkku ovat mustat ja hartialaikku laajalti valkoinen. [lähde? ]
Naaraan ja nuoren puku on vaaleampi. Talvisella naaraalla ja nuorella silmän päällä saattaa olla valkoista. Naaras on himmeämpi kuin koiras, pää on ruskea ja kaulansivun laikku likaisenvalkea. Nuoren kurkku on vaalea, mutta silmäkulmanjuova puuttuu toisin kuin pensastaskulla. Nuori lintu on hankalammin määritettävissä. [lähde? ]
Puku on kirkkaimmillaan pesimäaikaan. Yläperä ja silmäkulmajuova ovat hyvin vaaleita ja kyynärsiiven laikku valkoinen. Keväällä kaulan sivuilla ja hartioilla isot valkoiset laikut. Pyrstö tumma, yläperä vaalea ja hartioilla valkoista. Pää on tumma, kaulasepel valkoinen, yläperä vaalea ja pyrstö kokomusta. [lähde? ]