stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eemeli Heikkinen

| Eemeli Heikkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1994 (ikä 30) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bolle
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  195 cm
Paino:  97 kg
Seura
Seura:  ei joukkuetta
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Kiekko-Vantaa (Mestis) HIFK (SML) Peliitat (Mestis) RoKi (Mestis)
Eemeli Heikkinen (s. 29. elokuuta 1994 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Häntä aiemmin Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa valmentaneen Marko Tuomaisen mukaan Heikkinen on iso ja ulottuva peruspuolustaja, jolta voi odottaa vahvaa maalineduspelaamista ja yksinkertaista avauspelaamista. Hän laukoo oikealta.
Ura

Heikkinen on Järvenpään Haukkojen kasvatti. Hän pelasi sittemmin vuosina 2009–2011 KJT-paidassa ja kaudella 2011–2012 Heikkinen esiintyi sekä Helsingin IFK:n että Helsingin Jääkiekkoklubin B-nuorissa. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Kiekko-Vantaan A-nuoriin. Heikkinen pelasi myös ensimmäisen ottelunsa seuran miesten joukkueessa Mestiksen playout-sarjassa HC Keski-Uuttamaata vastaan helmikuussa 2013 tehden debyytissään kaksi syöttöpistettä. Kesäkuussa Kiekko-Vantaa teki hänen kanssaan Mestis-sopimuksen. Heikkinen pelasi Mestiksen tulokaskaudellaan 2013–2014 21 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Iso osa hänen kaudestaan kului vielä myös Kiekko-Vantaan A-nuorissa, mutta tilille tuli myös yksi ottelu lainalla Suomi-sarjajoukkue Bewe TuusKissa.
Elokuussa 2014 Heikkinen siirtyi try-outille Helsingin IFK:n SM-liigajoukkueeseen. Hän sai viisi päivää myöhemmin kolmivuotisen sopimuksen joukkueeseen. Heikkinen pelasi joukkueessa ensimmäisen virallisen sarjaottelunsa Mestarien liigan avauskierroksella 21. elokuuta 2014 vieraissa tanskalaista SønderjyskE Ishockeyta vastaan. SM-liigadebyyttinsä hän teki kauden 2014–2015 avausottelussa 11. syyskuuta 2014 Espoo Bluesia vastaan, jolloin Heikkinen sai jääaikaa 10.04 minuuttia. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana SM-liigassa yhdeksän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. CHL:ssä Heikkinen pelasi viisi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Loukkaantumisten vuoksi rikkonaisen kauden pelannut Heikkinen pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Kiekko-Vantaassa.
Varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 2015–2016 Heikkinen pelasi 35 runkosarja- ja kuusi CHL-ottelua ilman tehopisteitä. Hän ei saanut kuitenkaan peliaikaa SM-liigan pudotuspeleissä, mutta voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Heikkinen vietti loppukautensa pääosin yli-ikäisenä HIFK:n A-nuorissa. Alkukaudella 2016–2017 hän pelasi HIFK:ssa kaksi runkosarja- ja kaksi CHL-ottelua sekä kymmenen ottelua lainalla Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa. Siirtorajan kynnyksellä, helmikuussa 2017 Heikkinen siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittojen riveihin.
Kaudeksi 2017–2018 Heikkinen palasi vuoden mittaisella sopimuksella edellisen kauden lainajoukkueeseensa Rovaniemen Kiekkoon. Hän oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja kuudella osumallaan. Kaudeksi 2018–2019 Heikkinen palasi vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaan riveihin. Joulukuussa 2018 hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä.
Eddie the Eagle

Eddie the Eagle voi tarkoittaa seuraavia:
Eddie the Eagle, oik. Michael Edwards (s. 1963), brittiläinen mäkihyppääjä
Eddie the Eagle, oik. Eddie Belfour (s. 1965), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
Eddie the Eagle, vuonna 2016 julkaistu elämäkerrallinen elokuva Michael Edwardsista
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Eddie the Eagle”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Edvin Titus Feodor Reuter

Edvin Titus Feodor Reuter (26. marraskuuta 1824 Oravainen – 2. marraskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja rehtori sekä ensimmäisen lastenlehden toimittaja.
Reuterin vanhemmat olivat Kimon ruukin kirjanpitäjä Johan Fredrik Reuter ja Gustava Elisabet von Essen. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1845. Reuter opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1853. Hän työskenteli Turun lukion saksan kielen opettajana vuodesta 1852 ja sai vakinaisen viran vuonna 1857. Reuter nimitettiin lukion uskonnon lehtoriksi vuonna 1872 ja Turun ruotsalaisen klassillisen lyseon uskonnon, logiikan ja ruotsin kielen lehtoriksi vuonna 1875. Hän toimi lyseon rehtorina vuodesta 1876. Erottuaan palveluksesta vuonna 1886 Reuter asui maatiloillaan Ispoisissa ja Paraisten Lofsdalissa.
Reuter toimi erilaisissa luottamustehtävissä sekä kasvatustieteellisissä ja uskonnollisissa järjestöissä. Hän kuului Suomen talousseuran hallitukseen vuosina 1863–1870. Reuter toimitti Suomen ensimmäistä lastenlehteä Eosia vuodesta 1854. Hän osallistui yhteiskunnalliseen kerkusteluun sanomalehtien sivuilla (Åbo Underrättelserissä nimimerkillä -ut-) ja toimi Pedagogisk Tidskriftin ja Finsk Tidskriftin avustajana.
Reuter oli naimisissa Turun hovioikeuden presidentin Karl Robert Procopén tyttären Aline Procopén kanssa. Heidän poikiaan ovat professorit Odo Morannal Reuter, Julio Nathaniel Reuter ja Enzio Rafael Reuter sekä agronomi Arno Reuter.
Elsa Sulku

Elsa Sulku (s. 30. huhtikuuta 1996) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on edustanut Naisten Liigassa kuopiolaisia Pallokissoja kausina 2016–2018, Kuopion Palloseuraa kaudella 2019 ja vantaalaista Tikkurilan Palloseuraa kausina 2020–2021. Ennen kauden 2022 alkua hän on pelannut Liigassa 80 ottelua.
Edvard Wainio

| Edvard Wainio |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1853 Pieksämäki
Kuollut: 14. toukokuuta 1929 (75 vuotta) Turku
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Kasvitiede, jäkälätiede, jäkälä ja Kasvimaantiede
Edvard August Vainio (vuoteen 1876 Lang, 1876–1919 Wainio; 5. elokuuta 1853 Pieksämäki – 14. toukokuuta 1929 Turku) oli suomalainen kasvitieteilijä ja jäkälätutkija. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1880–1906 ja Turun yliopiston ylimääräinen opettaja vuodesta 1922.
Wainio julkaisi ensimmäiset suomenkieliset kasvimaantieteelliset teokset Havainnoita Itä-Hämeen kasvistosta (1878) ja Kasviston suhteista Pohjois-Suomen ja Venäjän-Karjalan rajaseuduilla 1878. Myöhemmin hän keskittyi jäkäliin ja keräsi niitä eri puolilta Suomea ja ulkomailta. Tieteellisten teosten lisäksi hän julkaisi yleistajuisen matkakertomuksen Brasiliasta Matkustus Brasiliassa (1888) ja Siperian tutkimusmatkasta kertovan vihkosen. Myöhemmin hän julkaisi muiden keräämiin kokoelmiin perustuvia teoksia. Turun yliopisto osti hänen 22 000 jäkälänäytettä käsittävän kokoelmansa 1919. Hänen aikanaan kokoelmat Turussa laajenivat 35 000 näytteeseen.
Wainio ei saanut hakemaansa kasvitieteen professuuria Helsingin yliopistosta, joten elättääkseen itsensä hän toimi vuosina 1891–1901 painoasiain ylihallituksen asiamiehenä ja 1901–1917 yliasiamiehenä. Koska hän oli sortokausien aikana siten venäläisen hallinnon pääsensori, hänestä tuli julkisuudessa halveksittu ja myös akateemisessa maailmassa hyljeksitty. Suomen itsenäistyttyä hän menetti virkansa ja joutui taloudellisesti koville. Lopulta Turun yliopisto pelasti Vainion tarjoamalla hänelle opettajanviran ja ostamalla hänen kokoelmansa sekä maksamalla hänelle palkkaa niiden järjestämisestä. Viimeisinä vuosinaan Vainio oli arvostettu opettaja ja toimi kasviretkillä ohjaajana. Turun yliopistolla hänen työhuonettaan kutsuttiin ”Vainion majakaksi”, koska valo paistoi sieltä iltamyöhään hänen työskennellessään. Hänelle myönnettiin valtioneläke vain hetkeä ennen hänen kuolemaansa.
Vainion poika Ilmari Vainio julkaisi ensimmäisen suomenkielisen sarjakuvan.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Edvard Wainion e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Emanuel Saloheimo

Emanuel Saloheimo, ent. Berner (28. elokuuta 1842 Viipuri – 10. helmikuuta 1909 Mikkeli) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Saloheimon vanhemmat olivat lääninrovasti Axel Emanuel Berner ja Katarina Olivia Pesonius. Sukunimensä hän suomensi 1906. Saloheimo valmistui filosofian kandidaatiksi 1865 ja hovioikeuden auskultantiksi 1868. Hän palveli Viipurin hovioikeudessa vuodesta 1872 alkaen ja erosi sieltä notaarina 1885. Käkisalmen tuomiokunnan tuomari hänestä tuli 1885 ja Rautalammin 1887. Tuomarin virastaan Saloheimo erosi 1891, koska sai sakkoja 1898 vahvistetun mutta 1890 peruutetun rikoslain käytöstä, katsottuaan peruutuksen laittomaksi. Maanviljelijänä toimittuaan Saloheimosta tuli Kansallispankin Mikkelin konttorin johtaja 1902. Hän oli usean eri valtionkomitean jäsen, toimi talonpoikaissäädyn notaarina valtiopäivillä 1867 ja porvarissäädyssä Mikkelin edustajana valtiopäivillä 1882, 1897, 1899 ja 1900, viimeksi mainittuna vuonna laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana.
Saloheimo, joka kuoli naimattomana, lahjoitti huomattavia summia mm. Otavan opistolle ja Suomalaiselle tiedeakatemialle.
Emanuel Pogatetz

Emanuel Pogatetz
Emanuel Pogatetz (s. 16. tammikuuta 1983) on itävaltalainen jalkapalloilija. Hän voitti Itävallan cupin vuonna 2001 FC Kärntenin ja vuonna 2004 Grazer AK:n kanssa.
Pogatetz on lisäksi aiemmin pelannut muun muassa Bayer 04 Leverkusenissa ja Spartak Moskovassa. Hän kuuluu tätä nykyä Middlesbrough FC -seuraan, jossa hänellä on pelipaitansa numerona 6.
Elsa Segerberg

Segerberg Kajastus-elokuvan promokuvassa vuodelta 1930.
Elsa Segerberg, myöh. von Haartman (30. marraskuuta 1910 Helsinki – 24. huhtikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä.
Segerbergin vanhemmat olivat insinööri Ingiald Segerberg ja ruotsalaissyntyinen Ellen Reuterfeld. Hän kävi ranskankielisen luostarikoulun Belgiassa ja opiskeli Englannissa.
Segerberg esiintyi naispääosassa Carl von Haartmanin vuonna 1930 ohjaamassa mykkäelokuvassa Kajastus. Hän meni samana vuonna naimisiin von Haartmanin kanssa ja he asuivat Munkkiniemen kartanon siipirakennuksessa. Segerberg esiintyi vielä Jaakko Korhosen vuonna 1931 ohjaamassa Suomen ensimmäisessä äänielokuvassa Aatamin puvussa ja vähän Eevankin. Hän sairastui kuitenkin keuhkotuberkuloosiin ja oli Nummelan parantolassa Suomessa ja parantoloissa Saksassa ja Sveitsissä. Segerberg kuoli huhtikuussa 1937 hänen miehensä ollessa sotimassa Espanjan sisällissodassa.
Eddie Carroll

| Eddie Carroll |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1933  Edmonton, Alberta
Kuollut: 6. huhtikuuta 2010 (76 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Carolyn Springer
Näyttelijä
Aktiivisena:  1963–2010
Merkittävät roolit:  Samu Sirkka (Disneyn ihmeellinen maailma)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Eddie Carroll (5. syyskuuta 1933 Edmonton, Alberta – 6. huhtikuuta 2010) oli kanadalainen näyttelijä, joka tunnettiin ääniroolistaan Samu Sirkkana, sekä teatterissa esitetetystä ohjelmasta Jack Benny – Laugher in Bloom.
Elämäkerta

Carroll syntyi Edmontonissa, Kanadassa, jossa hän näytteli teatterissa ja käsikirjoitti ohjelmia radio- ja televisio-ohjelmiin. Carroll muutti Hollywoodiin 1950-luvulla tullakseen näyttelijäksi ja teki aluksi pieniä rooleja televisiossa. Myöhemmin hän esiintyi lukuisissa televisio- ja radiomainoksissa, joissa esiintyi välillä pelkästään äänellään. Vuonna 1970 hän esiintyi vakiovieraana televisiosarjassa The Don Knotts Show ja sai pian toimia Samu Sirkan äänenä useissa animaatioissa, videopeleissä, mainoksissa, sekä leluissa vuodesta 1971 lähtien. Carroll vieraili myös televisiosarjassa Frasier vuonna 2000 ja esiintyi pitkään ravintolateattereissa Jack Bennyn imitaattorina.
Eddie Calvert

Albert Edward ”Eddie” Calvert (15. maaliskuuta 1922 Preston, Lancashire, Englanti – 7. elokuuta 1978 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli englantilainen viihdemuusikko ja trumpetisti, joka oli suosittu 1950- ja 1960-luvuilla. Hän teki instrumentaalisovituksia tutuista sävelmistä toimien itse niiden trumpettisolistina. Hänen hittejään olivat ”Oh mein Papa” (1954), ”Cherry Pink and Apple Blossom White” (1955), ”Stranger in Paradise” (1955) ja ”Il Silencio” (1966).
”The Man with the Golden Trumpet”

Calvert syntyi Prestonissa, Lancashiren kreivikunnassa perheeseen, jonka jäsenet olivat mukana paikallisen vaskipuhallinyhtyeen toiminnassa. Eddie-poikakin oppi soittamaan useampia puhaltimia, mutta hänen suosikikseen nousi trumpetti. Toisen maailmansodan jälkeen hän alkoi soittaa tanssiorkestereissa ja alkoi saada mainetta virtuoosimaisilla trumpettisooloillaan. Televisioesiintymisessä Stanley Black Orchestran solistina juontaja esitteli Calvertin sanoin ”The Man with the Golden Trumpet”, ja tästä Calvert sai elinikäisen epiteettinsä.
Calvert alkoi saada yhä enemmän televisioesiintymisiä ja vaihtoi levymerkkiään alkuaikojen Melodiscistä Columbia Recordsille. Se aloitti hittiputken, jonka ensimmäinen listaykkönen oli ”Oh Mein Papa” ja runsaan vuoden sitä myöhemmin ”Cherry Pink and Apple Blossom White”. Calvertista tuli ensimmäinen instrumentaalimuusikko, joka oli saanut kaksi ykköshittiä.
The Beatlesin myötä kiinnostus Calvertin sävelmien kaltaiseen pehmeään viihdemusiikkiin alkoi hälvetä 1960-luvun alkupuolella. Tehtyään suuria maailmankiertueita muun muassa moniin Afrikan maihin Calvert valitsi uudeksi kotimaakseen Etelä-Afrikan. Hän esiintyi ahkerasti siellä ja Rhodesiassa. Vuonna 1978 hän kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Johannesburgissa 56 vuoden iässä.
Käännös suomeksi
Elektromyografia

EMG-potilas
Elektromyografia eli lihassähkökäyrä (EMG) on tutkimus, jossa kuvataan lihasten ja hermojen sähköisiä ilmiöitä. Siinä rekisteröidään ja analysoidaan lihastoimintaan liittyviä sähköilmiöitä.
Yleisimpien EMG-laitteistojen avulla voidaan tutkia 1–16 eri lihasta samanaikaisesti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elektromyografia Wikimedia Commonsissa
Diakonia-ammattikorkeakoulu

| Diakonia-ammattikorkeakoulu |
| --- | --- |

Motto:  Maailma, jossa ketään ei jätetä.
Perustettu:  1996
Hallintomuoto:  osakeyhtiö
Toimipaikat:  Helsinki, Oulu, Pori, Pieksämäki ja Turku.
Kotisivu:  www.diak.fi
Diakin rakennus Helsingin Kyläsaaressa (Kyläsaarenkuja 2).
Diakonia-ammattikorkeakoulu (lyhyemmin Diak) kouluttaa sosiaali-, terveys- ja kirkon alan sekä viittomakielen ja tulkkauksen ammattilaisia ja kehittää näiden alojen asiantuntemusta.
Diakonia-ammattikorkeakoulu perustettiin vuonna 1996, mutta se jatkaa jo 1800-luvulla diakonissalaitoksissa alkaneita koulutusperinteitä. Diakonia-ammattikorkeakoulu on yksityinen oppilaitos, jonka omistaa joukko kirkollisia koulutusorganisaatioita ja diakonialaitoksia (mm. Helsingin Diakonissalaitos, Oulun Diakonissalaitos, Kirkkopalvelut ja Seurakuntaopisto). Diakonia-ammattikorkeakoulu tekee yhteistyötä sekä eurooppalaisten diakonia-alan ammattikorkeakoulujen ja yliopistojen että eri puolilla maailmaa toimivien kristillisten järjestöjen kanssa.
Diakilla on koulutustoimintaa Helsingissä, Pieksämäellä, Porissa, Turussa ja Oulussa. Syyskuussa 2018 Diakissa oli noin 3000 opiskelijaa ja 250 työntekijää. Aikaisemmin Diakonia-ammattikorkeakoululla oli toimipisteet myös Lahdessa, Järvenpäässä ja Kauniaisissa. Tammikuusta 2016 alkaen Diak keskitti toimintaansa pääkaupunkiseudulla Helsinkiin niin, että Järvenpään ja Kauniaisten toimipisteet lakkautettiin. Samalla Helsingin toimipiste muutti Sturenkadulta Arabianrantaan valmistuneelle uudelle kampukselle.
Ammattikorkeakoulun tutkimus- ja kehittämistoiminta ovat keskittyneet ihmisten hyvinvointiin, syrjäytymisen ehkäisyyn sekä kristillisen kasvatuksen ja diakonian kysymyksiin.[lähde? ]
Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta O’Diako on Diakin lakisääteinen opiskelijakunta. O'Diakon toimisto sijaitsee Diakin Helsingin-kampuksella osoitteessa Kyläsaarenkuja 2.
Koulutusalat ja tutkinnot

Diakonia-ammattikorkeakoulussa voi suorittaa sosiaali- ja terveysalan sekä humanistisen ja kasvatusalan AMK- ja YAMK-tutkintoja.
Sosiaali- ja terveysalan AMK-tutkinnoista tarjolla ovat
sairaanhoitaja (AMK), myös englannin kielellä
sairaanhoitaja (AMK), diakoninen hoitotyö
terveydenhoitaja (AMK)
sosionomi (AMK), myös englannin kielellä
sosionomi (AMK), diakoniatyö
sosionomi (AMK), kirkon nuorisotyö
sosionomi (AMK), kirkon varhaiskasvatus
Humanistisella ja kasvatusalalla tutkintonimikkeenä on tulkki (AMK). Tulkki (AMK) -tutkintoon johtavat puhevammaisten ja viittomakielen tulkkauksen sekä asioimistulkkauksen koulutukset.
Diakin Turun-kampuksella koulutettiin aiemmin myös medianomeja (AMK), mutta kyseinen koulutus siirtyi Turun ammattikorkeakoululle vuoden 2011 alusta alkaen.
Diak on erikoistunut kirkollisten alojen koulutukseen, ja osassa koulutuksista voi saada pätevyyden kirkon virkoihin. Sairaanhoitajan ja sosionomin tutkinnon yhteydessä voi suorittaa diakonissan, diakonin, varhaiskasvatuksen ohjaajan tai nuorisotyönohjaajan kelpoisuuden sekä lähetys- ja kansainvälisen työn ohjaajan kelpoisuuden. Sosionomi (AMK) -tutkintoon on myös mahdollista sisällyttää varhaiskasvatuksen sosionomin kelpoisuus.
Diakissa tarjottavat sosiaali- ja terveysalan YAMK-tutkinnot ovat
Arvot, yhteisöt ja etiikka
Ekososiaalinen työ ja globaaliosaaminen
Johtamisen ja yhteiskunnallisesti vaikuttavan palvelutuotannon kehittäminen
Monialainen ja yhteensovittava johtaminen
Diak ja Humanistinen ammattikorkeakoulu järjestävät  yhdessä Tulkkaustoiminnan kehittäminen -koulutusta, joka johtaa Tulkki (ylempi AMK) -tutkintoon.
Tutkintoon johtavan koulutuksen lisäksi Diakonia-ammattikorkeakoulussa on mahdollista suorittaa myös avoimen ammattikorkeakoulun opintoja sekä eri alojen erikoistumiskoulutuksia ja täydennyskoulutuksia.
Aiheesta muualla

Diakonia-ammattikorkeakoulu
Eemeli Etelälahti

Eemeli Etelälahti, sukunimi vuoteen 1918 Friman (15. tammikuuta 1887 Viitasaari – 11. syyskuuta 1957) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja oppikirjojen tekijä.
Etelälahden vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Friman ja Eeva Susanna Paananen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1912.
Etelälahti toimi opettajana Viitasaarella 1912–1918, 1927 ja uudelleen 1930–1946. Hän oli välillä opettajana Hämeenlinnan maalaiskunnassa 1927–1930. Hän oli Maalaiskuntien liiton kustannusosaston johtajana 1928–1929, Kristillinen Kasvatus-lehden toimitussihteerinä 1926–1927 ja 1929–1940 sekä Kansakoulu-lehden päätoimittajana 1927–1929. Hän toimitti Kodin osastoa Keski-Suomi-lehdessä 1915–1918 ja Kansakouluväen joulualbumi Valoa 1920–1925. Viitasaarella Etelälahti toimi Suovanlahden osuusmeijerin isännöitsijänä 1931–1940 ja Viitasaaren palovakuutusyhdistyksen toimitusjohtajana vuodesta 1951 alkaen.
Etelälahti oli kirkolliskokouksen jäsenenä 1928 ja 1943, kouluhallituksen kansanopetuslaitoksen opettajaneuvoston jäsenenä 1926–1928 ja Suomen kristillisen opettajaliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 1926 alkaen. Hän oli myös Viitasaaren kunnanvaltuuston jäsenenä ja varapuheenjohtajana.
Etelälahti sanoitti Otto Kotilaisen 1929 säveltämän Joululaulun (Joulu armas tullut on, juhla suuri verraton) ja Armas Maasalon säveltämän Jouluhymnin.
Eemeli Etelälahti oli naimisissa vuodesta 1915 käsityönopettaja Aino Johanna Purasen kanssa.
Teoksia

Kansakoulun ja sen työväen asema Suomessa. Edistysseurojen kustannus, Helsinki 1920 (nimellä E. Etelälahti)
Wiitasaaren Ilmolahden kansakoulu: palanen Wiitasaaren sivistyshistoriaa. Tekijä, Jyväskylä 1920
Ala- ja yläkansakoulun kirjoituksen opetus. WSOY 1923
Yläkansakoulun oppilaan kieliharjoituskirja. WSOY 1923
Maalaiskansakoulun jatko-opetus: eräitä suuntaviivoja. Valistus, Helsinki 1925
Kansakoulun kirjoitus- ja kielioppi: 1 osa. WSOY 1926, 8. painos 1939
Kansakoulun kirjoitus- ja kielioppi: 2 osa. WSOY 1926, 8. painos 1941
Asiakirjaharjoituksia: jatko-opetusta varten. WSOY 1929
Viitasaaren palovakuutusyhdistys 1881-1956. Viitasaaren palovakuutusyhdistys, Jyväskylä 1956
Ilmolahden kansakoulu 1890-1968: koulun toimialaan kuuluvaa ja siihen liittyvää asiaa perustamis- ja lakkauttamisvuosien väliltä; kirj. Eemeli Etelälahti, Aino Kauppinen, Urpo Hyvärinen ; koonnut Urpo Hyvärinen. U. Hyvärinen, Viitasaari 1987
Toimitustöitä

Keski-Suomi - Mellersta Finland - Central Finland; toimituskunta Eemeli Etelälahti ym. ; toimitussihteeri Ensio Seies ; käännös ruotsinkielelle Gunvor Rekola ja englanninkielelle Paul Sjöblom ; maakunnan kartat Kaija Turunen. Keski-Suomen maakuntaliitto, Jyväskylä 1956
Malësi e Madhen piirikunta

| Malësi e Madhen piirikunta Rrethi i Malësisë së Madhe |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Albania
Prefektuuri:  Shkodër
Lakkautettu:  2000
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Koplik
Pinta-ala:  897 km²
Väkiluku (2001):  36 770
 – väestötiheys:  41,0 as./km²
Malësi e Madhen piirikunta (alb. Rrethi i Malësisë së Madhe) oli yksi Albanian 36 piirikunnasta vuoteen 2000 saakka, jolloin se lakkautettiin. Se kuului Shkodërin prefektuuriin, joka vastaa nykyistä Shkodërin maakuntaa. Piirikunnan pinta-ala oli 897 neliökilometriä ja vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 36 770 asukasta.
Piirikuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Gruemirë, Kastrat, Kelmend, Koplik, Qendër ja Shkrel. Pääkaupunkina toimi Koplik.
Luettelo huijauksista

Tämä on luettelo huijauksista. Huijaus on tahallinen yritys saada kohdeyleisö uskomaan, että jokin huijarin vääräksi tietämä asia on totta. Huijauksella voi olla tavoitteena saada jonkinlaista hyötyä tai saada aikaan keskustelua jostakin aiheista: kaikki huijaukset eivät ole rikoksia.
Todistettuja huijauksia ja perättömiä huhuja > Arkeologisia ja paleontologisia huijauksia

Archaeoraptor, linnun ja liskon välimuoto.
Cardiffin mies, väärennetty kivettynyt mies.
Draken laatta, messinkilaatta Francis Draken käynnistä Kaliforniassa.
Piltdownin ihminen, väärennetty puoli-ihminen.
Skvader, ruotsalainen fiktiivinen eläin.
Würzburgin valehtelevat kivet, fossiileja, joista osa sisältää Jumalan allekirjoituksen.
Todistettuja huijauksia ja perättömiä huhuja > Kirjallisuushuijauksia

Thomas Chattertonin keskiaikaiset runot.
Enkeli-Elisa - Suomalaisen Minttu Vettenterän kirjoittama tarina 15-vuotiaasta tytöstä joka teki itsemurhan. Elisan väitettiin olleen oikea henkilö, kuten myös hänen päiväkirjojensa.
Hitlerin päiväkirjat, aikakauslehti Stern meni halpaan.
Clifford Irvingin hanke Howard Hughesin omaelämäkerran kirjoittamiseksi.
Washington Irvingin kuvitteellisen hahmon Diedrich Knickerbockerin katoaminen.
Malakiaksen profetia, väitetysti vuonna 1139 Pyhän Malakiaan saama profetia tulevista paaveista.
Ossianin laulut, skotlantilaiset eeppiset runot, jotka James Macpherson kirjoitti todellisuudessa itse.
Tuula Sariolan kuvitteellinen kirjailijanura.
The Report from Iron Mountain, Yhdysvaltain hallituksen tutkimusryhmän koostamaksi esitetty, mutta todellisuudessa satiirikko Leonard C. Lewinin kirjoittama teos.
Todistettuja huijauksia ja perättömiä huhuja > Mediahuijauksia

Bruno Banani, tongalainen ohjaskelkkailija joka vaihtoi nimensä sponsorinsa nimeksi ja väitti sen olevan oikea nimensä.
Columbian Chemicalsin uutishuijaus, yhdysvaltalaisen tehtaan räjähdys.
De Grote Donorshow, hollantilainen tosi-tv munuaislahjoituksesta.
Jayson Blair, keksityt artikkelit The New York Times -sanomalehteen.
World Jump Day, maapallo on mahdollista hyppiä radaltaan.
San Serriffe, kuvitteellinen saarivaltio, jonka The Guardian loi aprillipilana.
Todistettuja huijauksia ja perättömiä huhuja > Musiikkihuijauksia

Miisa, suomalainen pop-artisti, joka ei oikeasti laulanut levyillään
Milli Vanilli, yhtye, joka ei laulanut levyillään.
The New Deep Purple -skandaali, Rod Evans kumppaneineen käytti neljä vuotta aikaisemmin hajonneen Deep Purplen nimeä.
Todistettuja huijauksia ja perättömiä huhuja > Paranormaaleja huijauksia

Avaruusolennon ruumiinavaus, Ray Santillin huijausvideo.
Cottingleyn keijukaiset, valokuvia keijukaisista.
The McPherson Tape, vuoden 1989 pienen budjetin tieteiselokuvasta muokattu väitettyä aitoa UFO-kohtaamista kuvaava video.
Viljaympyrät, avaruusaluksien laskeutumisjälkiä pelloilla.
Warminsterin ufohuijaus