stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruutisalaliitto

Aikalaispiirros salaliittolaisista. Kuvan piirtänyt hollantilainen Crispijn van de Passe vanhempi tuskin kuitenkaan koskaan näki ketään salaliiton jäsenistä.
Ruutisalaliitto (engl. Gunpowder Plot) oli katolisen ryhmän vuonna 1605 toteuttama epäonnistunut yritys surmata Englannin kuningas Jaakko I, tämän perhe sekä parlamentin edustajat. Salaliiton oli määrä räjäyttää parlamenttitalo sen vuosittaisissa avajaisissa. Salaliiton päämääränä oli protestanttisen kuninkaan syrjäyttäminen ja katolisen monarkin asettaminen valtaistuimelle. Salaliiton johtajana toimi Robert Catesby.
Tausta

Ruutisalaliitto oli vain yksi monista Jaakko I:tä vastaan suunnatuista katolisista vallastasuistamisyrityksistä; sitä edelsivät muun muassa Main Plot ja Bye Plot vuonna 1603.
Katolilaiset olivat Englannissa uskonpuhdistuksen seurauksena vainottu uskontokunta, ja esimerkiksi katolisena pappina toimiminen oli kuolemanrangaistuksen uhalla kielletty. Salaliiton taustalla oli pettymys siihen, että Jaakko I jatkoi katolilaisten vainoa.
Vuosijuhlat

Monissa Kansainyhteisön maissa juhlitaan edelleen salaliiton epäonnistumista vuosittain 5. marraskuuta polttamalla kokkoja ja ampumalla ilotulitteita. Juhla tunnetaan nimellä kokkoyö tai Guy Fawkesin yö salaliittoon osallistuneen Guy Fawkesin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruutisalaliitto Wikimedia Commonsissa
Sharpe, James: Who was Guy Fawkes, the man behind the mask? National Geographic.  3.11.2018. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
People behind the Gunpowder plot UK Parliament. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
Frequently Asked Questions: The Gunpowder Plot UK Parliament. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
Gunpowder Plot History.com.  9.11.2009. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
The Gunpowder Plot Spartacus Educational. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
Efling

Logo.
Efling on Islannin toiseksi suurin ammattiliitto. Se perustettiin joulukuussa 1998 ja aloitti toimintansa seuraavan vuoden alussa. Nykyisin sillä on noin 27 000 jäsentä.
Aiheesta muualla

Järjestön verkkosivut (islanniksi)
Eilert Adelsteen Normann

Adelsteen Normann: Seilbåter På Fjorden, öljy kankaalle.
Eilert Adelsteen Normann (1. toukokuuta 1848 Bodø, Norja – 26. joulukuuta 1918 Kristiania, Norja) oli norjalainen taidemaalari. Hän työskenteli paljolti Saksassa, jonne hän muutti vuonna 1869. Normann tunnetaan Norja-aiheisista maisemamaalauksistaan. Hän kuoli 26. joulukuuta 1918 sairastuttuaan espanjantautiin ja keuhkokuumeeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eilert Adelsteen Normann Wikimedia Commonsissa
Saksan demokraattisen tasavallan jääkiekkomaajoukkue

| Itä-Saksa |
| --- | --- |

Ensimmäinen ottelu
  Itä-Saksa 3–8 Puola    (28. tammikuuta 1951)  
Viimeinen ottelu
  Itävalta 3–2 Itä-Saksa    (8. huhtikuuta 1990)  
Suurin voitto
  Itä-Saksa 20–0 Ranska  ( 12. maaliskuuta 1980) 
Suurin tappio
  Tšekkoslovakia 25–2 Itä-Saksa   (17. lokakuuta 1951) 
| Mitalit> EM-kilpailut  |
| --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ljubljana 1966 |  |
Saksan demokraattisen tasavallan jääkiekkomaajoukkue edusti Saksan demokraattista tasavaltaa (DDR) jääkiekossa vuodesta 1951 vuoteen 1990. Joukkue pelasi vaihtelevasti maailmanmestaruuskisojen A- ja B-sarjoissa yltämättä koskaan mitaleille. Joukkue saavutti kuitenkin EM-pronssia vuoden 1966 maailmanmestaruuskisoista sijoittuessaan kolmanneksi parhaana eurooppalaisena joukkueena kokonaiskilpailussa viidenneksi. Olympialaisiin joukkue osallistui vain kerran, vuonna 1968 Grenoblessa, mutta muulloin se kieltäytyi osallistumasta osallistumisoikeudestaan huolimatta. Koska joukkueen mitalimahdollisuudet arvioitiin heikoiksi, lopetettiin huipputason jääkiekon rahoittaminen vuonna 1970. Poikkeuksen muodosti sisäisen turvallisuuden ministeriön rahoittama Dynamo-urheiluseura, jonka kaksi joukkuetta Dynamo Berlin ja Dynamo Weißwasser pelasivat kahden vuosikymmenen ajan keskenään maan pääsarjaa ja tuottivat myös pelaajat maajoukkueelle.
Maalla ei ollut alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta, mutta maan alle 18-vuotiaat osallistuivat muutamiin turnauksiin.
Suomessa Saksan demokraattisen tasavallan jääkiekkomaajoukkue muistetaan voitoistaan Suomea vastaan vuoden 1983 maailmanmestaruuskisoissa. Maat kohtasivat silloin kaksi kertaa, ja molemmilla kerroilla Suomi hävisi selkein numeroin (4–6 ja 2–6).
Sijoitukset > Olympialaiset

1956 - B-sarja; 1.
1964 - karsiutui
1968 - 8.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskisat

| --- | --- |
 1956 - 11. (B-sarjan 1.)  1957 - 5.  1959 - 9.  1963 - 6.  1965 - 5.  1966 - 5.  1967 - 7.  1969 - 7. (B-sarjan 1.)  1970 - 5.  1971 - 9. (B-sarjan 3.)  1972 - 9. (B-sarjan 3.)  1973 - 7. (B-sarjan 1.)  1974 - 6. :  1975 - 7. (B-sarjan 1.)  1976 - 8.  1977 - 9. (B-sarjan 1.)  1978 - 8.  1979 - 10. (B-sarjan 2.)  1981 - 12.  1982 - 9.  1983 - 6.  1985 - 8.  1986 - 11.  1987 - 13.  1989 - 13.  1990 - 13.
Saigonin kaunotar

| Saigonin kaunotar> Red Dust |
| --- | --- |
 Cable ja Harlow elokuvan amerikkalaisessa julisteessa.
Ohjaaja:  Victor Fleming
Käsikirjoittaja:  John Lee Mahin
Perustuu:  Wilson Collisonin näytelmään
Tuottaja:  Hunt Stromberg Irving Thalberg
Kuvaaja:  Harold Rosson
Leikkaaja:  Blanche Sewell
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pukusuunnittelija:  Adrian
Pääosat:  Jean Harlow   Clark Gable   Gene Raymond   Mary Astor
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  22. lokakuuta 1932 (US) 10. syyskuuta 1933 (FI)
Kesto:  83 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  408 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saigonin kaunotar (engl. Red Dust) on Victor Flemingin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1932, jonka pääosissa ovat Clark Gable, Jean Harlow, Gene Raymond ja Mary Astor. Sivuosissa ovat muun muassa Donald Crisp ja Tully Marshall.
Elokuvan käsikirjoitti John Lee Mahin Wilson Collisonin samannimisen näytelmän pohjalta. Alkuperäistä näytelmää esitettiin New Yorkissa 2. tammikuuta 1928. Saigonin kaunotar sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 22. lokakuuta vuonna 1932 ja Suomeen elokuva tuli teattereihin esitykseen vajaat vuoden myöhemmin, 10. syyskuuta vuonna 1933. Elokuva on mustavalkoinen ja 83 minuutin mittainen. Tuotantoyhtiönä oli Metro-Goldwyn-Mayer. Saigonin kaunotarta nykyään pidetään klassikkona.
Juoni

Olosuhteet ovat karut Dennis Carsonin (Clark Gable) Indokiinassa sijaitsevilla (Vietnam) kumiplantaaseilla pölyävän kuivan monsuunituulen aikana. Viimeisin vene yläjuoksulta tuo Carsonille ei-tervetulleen vieraan: Vantinen (Jean Harlow), joka on lutka Saigonista. Vantine toivoo välttävänsä poliisia ja jäädä jonkun kautta maahan. Mutta Carson, alun perin mielenkiinnoton, pian antaa periksi Vantinen liialliselle viehätysvoimalle. Kun maanmittari Gary Willis (Gene Raymond) sairastuu malariaan ja hänen tyrmäävä vaimonsa Barbara (Mary Astor) ilmaantuu, sateet alkavat ja intohimo virrata kuin vesi...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Jean Harlow   | … |   Vantine Jefferson   |
|   Clark Gable   | … |   Dennis Carson   |
|   Gene Raymond   | … |   Gary Willis    |
|   Mary Astor   | … |   Barbara Willis    |
|   Donald Crisp   | … |   Guidon    |
|   Tully Marshall   | … |   "Mac" McQuarg    |
|   Forrester Harvey   | … |   Limey    |
|   Willie Fung   | … |   Hoy   |
Muuta

Alun perin Greta Garbon olisi pitänyt näytellä Vantine Jeffersonin roolin, mutta käsikirjoitus koki äärimmäisen uudelleen kirjoituksen ja rooli uudelleenlaadittiin Jean Harlowille.
Saigonin kaunotar oli Metro-Goldwyn-Mayerin yksi suurimmista kassamagneeteista ilmestymisvuonnaan Grand Hotelin, Punatukkaisen Lillin ja Sinun tahtosi mukaan ohella.
Elokuva uudelleenfilmatisointiin vuonna 1953 nimellä Mogambo, jonka ohjasi John Ford ja pääosissa ovat myös Clark Gable, joka näyttelee saman roolin 21 vuoden jälkeen, Ava Gardner, joka näyttelee Harlowin roolin, sekä Grace Kelly, joka näyttelee Astorin roolin. Saigonin kaunotar oli toinen kuudesta Harlowin ja Gablen yhteistyöstä.
Vuonna 2006 Saigonin kaunotar valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Aiheesta muualla

Saigonin kaunotar Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Saigonin kaunotar Elonet.
Saigonin kaunotar Filmsite.orgissa
Saigonin kaunotar Movie Divassa
Saigonin kaunotar Rotten Tomatoesissa
Saigonin kaunotar Allmoviessa
Jean Harlow elokuvan trailerissa.
Dennis Carson (Clark Gable), Guidon (Donald Crisp), "Mac" McQuarg (Tully Marshall) ja Vantine Jefferson (Jean Harlow)
Einstein@home

Einstein@home on Milwaukeen yliopistolla aloitettu projekti, joka käyttää BOINC-ohjelmistoalustaa. Se etsii jatkuvien gravitaatioaaltojen lähteitä, joihin voi sisältyä pulsareita.
Einstein@home-projekti käynnistettiin virallisesti 19. helmikuuta 2005 osana kansainvälistä fysiikan juhlavuotta. Projekti käyttää hyväkseen samankaltaista hajautettua laskentaa kuin SETI@home. Molemmat toimivat BOINC-alustalla.
Toukokuussa 2008 projekti oli saanut 148 teraflopsin edestä laskentatehoa.
Marraskuussa 2009 einstein@home sai valmiiksi CUDA-laajennuksen. Einstein@home tunnistaa automaattisesti CUDA-yhteensopivat laitteet.
Einstein@home löysi elokuussa 2010 pulsarin, joka nimettiin J2007+2722:ksi. Toinen einstein@homen avulla löydetty pulsari löydettiin maaliskuussa 2011. Se sai nimen PSR J1952+2630.
Käännös suomeksi
Equitana

Equitana-messut (engl. Equestrian Sports World Fair) ovat eri puolilla maailmaa joka toinen vuosi järjestettävät hevosurheilun messut, jotka tarjoavat monipuolista ohjelmaa. Messujen kävijämäärät ovat laskettavissa sadoissa tuhansissa. Vuonna 2013 messut järjestettiin Saksassa.
Einstein on the Beach

| Einstein on the Beach |
| --- | --- |

Säveltäjä:  Philip Glass
Libretto:  Philip Glass, Christopher Knowles, Samuel M. Johnson, Lucinda Childs
Tyylilaji:  minimalismi
Kieli:  englanti
Kantaesitys:  25. heinäkuuta 1976  Avignon, Ranska
Einstein on the Beach (suom. Einstein rannalla) on Philip Glassin säveltämä ja Robert Wilsonin ohjaama nelinäytöksinen minimalistinen ooppera. Se sai ensi-iltansa 25. heinäkuuta 1976 Avignonissa, Ranskassa ja produktiota esitettiin samana vuonna myös Hampurissa, Pariisissa, Belgradissa, Venetsiassa, Brysselissä, Rotterdamissa ja New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Ensi-iltakiertuetta seurasivat yksittäiset produktiot Brooklynissa vuonna 1984 ja Stuttgartissa 1988 sekä toinen maailmankiertue vuonna 1992, jolloin ooppera esitettiin ensimmäistä kertaa muun muassa Melbournessä ja Tokiossa.
Teos on säveltäjän oopperoista ensimmäinen ja pisin. Teos kestää yli viisi tuntia. Siinä ei ole väliaikaa, mutta yleisö voi vapaasti poistua ja palata esityksen aikana. Teoksen libretto koostuu numeroista, nuottien solfanimistä sekä runoilija Christopher Knowlesin arvoituksellisista runoista.
Tammikuussa 2014 Einstein on the Beach tallennettiin televisioesitykseksi Pariisin Châtelet-teatterissa. Televisioinnin ohjasi brittiläinen Don Kent. Yle Teema esitti oopperan huhtikuussa 2015, heinäkuussa 2016 ja marraskuussa 2017.
Vuonna 2012 oopperasta julkaistu musiikkialbumi (1979) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Equipment Identity Register

Equipment Identity Register (EIR) on tietokanta, johon verkko-operaattori tallentaa IMEI-koodit.
Efpálio

| Efpálio Ευπάλιο |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Efpálio
 Koordinaatit: 38°25′08″N, 21°55′37″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Alueyksikkö:  Fokis
Kunta:  Dorída
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  310201
Väkiluku (2011):  6 086
 – Kylä­yhdys­kunta:  773
 – Kylä:  707
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  ΑΜ
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Efpálio (kreik. Ευπάλιο; kath.kreik. Ευπάλιον, Efpálion) on Kreikan kylä sekä samanniminen Dorídan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ευπαλίου, Dimotikí Enótita Efpalíou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Fokiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 6 086 ja varsinaisen Efpálion kylän väkiluku 707 (vuonna 2011).
Efpálion kylä sijaitsee Keski-Kreikan lounaisosassa Mórnos-joen varrella noin 1,5 kilometriä Korintinlahden pohjoisrannasta sisämaahan. Efpálio oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Dorídan kunnaksi yhdessä Lidoríkin, Tolofónan ja Vardoúsian kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Efpálion kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Drosáto | Drosáto | 49 |
| Drosáto | Pefkáki | 150 |
| Efpálio | Efpálio | 707 |
| Efpálio | Grigorítika | 66 |
| Filothéi | Filothéi | 389 |
| Kámpos | Kámpos | 267 |
| Kámpos | Palaiómylos | 54 |
| Kastráki | Kastráki | 670 |
| Klíma Efpalíou | Klíma | 57 |
| Klíma Efpalíou | Pigí | 141 |
| Malámata | Ágios Polýkarpos | 281 |
| Malámata | Malámata | 267 |
| Managoúli | Chiliadoú | 90 |
| Managoúli | Lóngos | 168 |
| Managoúli | Managoúli | 321 |
| Marathiás | Marathiás | 521 |
| Monastiráki | Magoúla | 38 |
| Monastiráki | Monastiráki | 279 |
| Monastiráki | Skáloma | 57 |
| Palaioxári | Palaioxári | 219 |
| Potidáneia | Potidáneia | 320 |
| Pýrgos | Pýrgos | 23 |
| Sergoúla | Palaiochóri | 2 |
| Sergoúla | Paralía Sergoúlas | 315 |
| Sergoúla | Sergoúla | 50 |
| Teíchio | Moní Koimíseos Theotókou Varnakóvis (luostari) | 16 |
| Teíchio | Teíchio | 159 |
| Tríkorfo | Tríkorfo | 410 |
Yhteensä: 6 086
Eric Camilli

| Eric Camilli |
| --- | --- |
 Camilli vuoden 2015 Monte Carlon rallissa
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1987 
Kansalaisuus:   Ranska
WRC-ura
Aktiivivuodet:  2014–
Nykyinen talli:  yksityiskuljettaja
Entiset tallit:  Team Oreca M-Sport Ford
Kilpailuja:  45
Maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Erikoiskoevoittoja:  1
MM-pisteitä:  35
Ensimmäinen kilpailu:  Saksan ralli 2014
Sijoitus kaudella 2020:  22. (2 p.)
Eric Camilli (s. 6. syyskuuta 1987 Nizza) on ranskalainen ralliautoilija.
Ura

Toyotan junioriohjelmassa mukana ollut Camilli debytoi rallin MM-sarjassa vuoden 2014 Saksan rallissa kartanlukijanaan Maxime Wilmot. Hän keskeytti tuon kilpailun. Kaudella 2015 hän sijoittui parhaimmillaan 12:nneksi Walesin rallissa. WRC2 -sarjassa Camilli oli kaudella 2015 kymmenes, saavuttaen kolme palkintosijoitusta.
Kaudeksi 2016 Camilli siirtyi M-Sportin talliin, jossa hän ajoi kaksi täyttä kautta ja kolme MM-osakilpailua kaudella 2018. Kauden 2017 alusta Camilli on kilpaillut WRC2-sarjassa Fordilla, Volkswagenilla ja Citroenilla.
Emil Kangasniemi

| Emil Kangasniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. heinäkuuta 2002 (ikä 22) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  172 cm
Paino:  73 kg
Seura
Seura:  KeuPa HT
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  51
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  JYP (SML)
Emil Kangasniemi (s. 27. heinäkuuta 2002 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Kangasniemi laukoo oikealta.
Ura

Kangasniemi syntyi Tampereella, kun hänen isänsä Miska pelasi tuolloin Tapparassa. Kangasniemi kasvoi kuitenkin Jyväskylässä ja hän on JYPin kasvatti. Kaudella 2021–2022 Kangasniemi oli 15 syöttöpisteellään seuran U20-joukkueen paras syöttäjä Atte Tiitisen kanssa. Hän debytoi kauden aikana myös JYPin SM-liigajoukkueessa, jossa Kangasniemi pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä 8. helmikuuta 2022 vieraissa Tapparaa vastaan. Kangasniemelle avautui paikka JYPin kokoonpanosta, kun joukkueesta oli useita pelaajia sivussa koronavirustartuntojen ja kausiflunssan vuoksi. Hänet merkittiin vain kolmella täydellä ketjulla otteluun lähteneen JYPin ylimääräiseksi hyökkääjäksi nelosketjuun. Kangasniemi sai ottelussa jääaikaa 4.57 minuuttia.
Kaudella 2022–2023 Kangasniemi oli JYPin U20-joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 14+19=33.
Kangasniemi siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue KeuPa HT:hen. Hän pelasi siellä tulokaskaudellaan 41 runkosarjaottelua tehopistein 6+10=16. Toukokuussa 2024 Kangasniemi teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Muuta

Kangasniemen isä Miska pelasi omalla urallaan puolustajana pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 674 SM-liigaottelua JyP HT/JYPissä sekä Tapparassa, jossa hän oli voittamassa Suomen-mestaruutta vuonna 2003. Miska pelasi myös kaksi kautta Ruotsissa. Hän on myöhemmin toiminut mm. JYP Junioreiden hallituksen varapuheenjohtajana kaudella 2017–2018 sekä JYPin B-nuorten joukkueenjohtajana kahdella seuraavalla kaudella Emilin pelatessa joukkueessa.
Eric Carle

| Eric Carle |
| --- | --- |
 Carle vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1929 Syracuse, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 23. toukokuuta 2021 (91 vuotta) Northampton, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, kuvittaja
Puoliso:  Barbara Morrison (vih. 1973; k. 2015)
Lapset:  2
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tyylilajit:  Lasten kuvakirjallisuus
Pääteokset:  Pikku toukka paksulainen (1969)
Palkinnot
 Laura Ingalls Wilder Medal, 2003 
Aiheesta muualla
eric-carle.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eric Carle (25. kesäkuuta 1929 Syracuse, New York, Yhdysvallat – 23. toukokuuta 2021 Northampton, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten kuvakirjasta Pikku toukka paksulainen (1969), joka on käännetty yli 66 kielelle. Kirjaa on myyty maailmanlaajuisesti yli 50 miljoonaa kappaletta.
Carle on kirjoittanut ja kuvittanut yli 70 kuvakirjaa. Vuonna 2002 hän perusti vaimonsa Barbaran kanssa Amherstin kaupunkiin Massachusettsiin The Eric Carle Museum of Picture Book Art -museon, jossa esitellään hänen taidettaan.
Carle menehtyi 23. toukokuuta 2021 kesäasunnollaan Northamptonissa, Massachusettsissa munuaisten vajaatoimintaan muutamaa viikkoa ennen 92-vuotissyntymäpäiväänsä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eric Carle Wikimedia Commonsissa
Elias Krook

Elias Krook (Möttönen) (10. joulukuuta 1813 Karstula – 1. kesäkuuta 1868 Karstula) oli maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Krookin vanhemmat olivat Heikki Eliaanpoika Iso-Möttölä ja Stiina Eliaantytär Iso-Möttölä ja puoliso Maria Lovisa Krook. Heidän poikansa oli maanviljelijä, valtiopäivämies Heikki Krook. Elias Krook oli talollinen ja kirkonisäntä Karstulasta, joka oli talonpoikaissäädyssä Laukaan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867.
Elias Lagus (s. 1777)

Elias Lagus (16. marraskuuta 1777 Laihia – 16. toukokuuta 1850 Vähäkyrö) oli suomalainen Vähänkyrön kirkkoherra ja lääninrovasti.
Elias Laguksen vanhemmat olivat Laihian kirkkoherra Jonas Lagus (1739–1798) ja Magdalena Pernerus. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1796. Lagus valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi 1800 ja filosofian maisteriksi 1805. Hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1803.
Lagus oli Oravaisten kappalaisen apulaisena 1803–1805, Lapväärtin kirkkoherran apulaisena ja armovuodensaarnaajana 1805–1812 ja Lapväärtin kappalaisena 1812–1840. Hän sai varapastorin arvon 1836. Laguksesta tuli Vähänkyrön kirkkoherra 1840 ja hän sai rovastin arvon 1843. Hän oli vt. lääninrovastina vuodesta 1842 ja vakinaisena lääninrovastina vuodesta 1846.
Lagus joutui Suomen sodan aikana kenraalimajuri, kreivi Orloff Denisoffin johtamien venäläisten joukkojen vangitsemaksi kesällä 1808 Lapväärtissä yhdessä muutamien muiden säätyläisten kanssa ja he joutuivat seuraamaan kun venäläiset teloittivat neljä närpiöläistä talonpoikaa. 12. heinäkuuta häntä pahoinpideltiin useaan kertaan koska Orloff väitti hänen antaneen edellisenä päivänä vääriä tietoja Ruotsista Kristiinankaupunkiin tulossa olleista joukoista. Lagusta uhattiin pari kertaa teloituksella ja hän pääsi vapaaksi vasta kun Kristiinankaupungin pormestarilta, laamanni Daniel Mattensilta oli saatu todistus Laguksen syyttömyydestä. Lagus kirjoitti tapauksesta lyhyet ruotsinkieliset muistelmat kesällä 1809.
Elias Lagus oli naimisissa vuodesta 1812 Maria Rebecka Alceniuksen (k. 1851) kanssa. Heidän poikansa oli apulaispappi Niklas Robert Lagus (1821–1854).
Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat

| Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat Volksmarine |
| --- | --- |
 Lippu
Toiminnassa:  1956–1990
Valtio:  Saksan demokraattinen tasavalta
Aselajit:  laivasto
Osa joukkoa:  Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeija
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Theodor Hoffmann
Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat (saks. Volksmarine, suom. kansanmerivoimat) oli entisen Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat. Se oli osa Kansanarmeijaa. Se perustettiin vuonna 1956 vastapainoksi Saksan liittotasavallan merivoimille.
Historia

Neuvostoliiton valvonnassa ollut Saksan itäinen osa julistautui 7. lokakuuta 1949 Saksan demokraattiseksi tasavallaksi. Neuvostoliiton valvontakomission korvannut sotilasneuvonantajan organisaatio ryhtyi uudelleenaseistamaan maata. Organisaatio muun muassa tuki helmikuussa 1950 DDR:n sisäasiainministeriön alaisen Hauptverwaltung Seepolizein perustamisessa, jonka  ensimmäinen laivue muodostettiin toukokuussa tanskalaisesta kalastuksenvalvontaan suunnitellusta Hvidbjörnenistä, kuudesta R-veneestä ja mahdollisesti muutamasta Neuvostoliiton palauttamasta Flugsicherungsbootesta. Saksan kommunistit olivat suunnitelleet varsinaisen laivaston muodostamista ja sille oli tilattu ensimmäiset alukset jo 1. maaliskuuta 1949.
1. heinäkuuta 1952 uudelleennimettiin Volkspolizei-See:ksi (suom. Kansanpoliisi–Meriosasto). Kun Saksan demokraattinen tasavalta perusti Kansanarmeijan 1. maaliskuuta 1956 Kansanpoliisin merellisestä osasta muodostettiin Verwaltung Seestreitkräfte der NVA (suom. Kansanarmeijan merivoimat), jonka vahvuus oli 10 000 miestä.[lähde? ]
Marraskuussa 1960 Kansanarmeijan merijoukot nimettiin virallisesti Kansanlaivastoksi (Volksmarine). Seuraavina vuosina laivasto vastaanotti lukuisia sota-aluksia, joista suurin osa oli kotimaassa rakennettuja. Ainoastaan rannikkopuolustusalukset ja jotkin torpedoveneet olivat hankittu Neuvostoliitosta, kuten myös kaikki helikopterit. Lisäksi Puolasta hankittiin joitakin apualuksia.[lähde? ]
1960-luvulta alkaen laivastolle rakennettiin 3 000 neliömetrin suuruinen bunkkeri Tessiniin lähelle Rostockia. Se tuli toimintakuntoiseksi 1. joulukuuta 1974. Bunkkeria oli suunniteltu uudistettavaksi 1990–1994, mutta Saksan jälleenyhdistyminen teki tämän tarpeettomaksi. Bundeswehr ei yhdistyneessä Saksassa katsonut tiloja tarpeellisiksi ja sulki ne vuonna 1993, mutta ne avattiin turisteille vuonna 2011.
Laivaston upseereista amiraali Theodor Hoffmann toimi vuosina 1987–1989 laivaston komentajana ja marraskuusta 1989 huhtikuuhun 1990 Saksan demokraattisen tasavallan toiseksi viimeisenä puolustusministerinä Heinz Kesslerin jälkeen.
Materiaalin kohtalo

Itäsaksalaisista sota-aluksista päätyi maan olemassaolon lakattua yhteensä 39 Indonesian laivastolle. Indonesia maksoi aluksista yhteensä 468 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, sekä 800 miljoonaa dollaria niiden uudistamisesta.
Projekti 602:een kuuluva vuonna 1985 käyttöön otettu elektronisen viestinnän tiedustelualus Jasmund myytiin vuonna 1992 käyttöön Espanjan laivastoon, missä se sai nimen Alerta ja tunnisteen A-111. Alus on edelleen käytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat Wikimedia Commonsissa
Volksmarinen laivastoparaati Rostockissa 1979