stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rautasilta

Rautasillan vihkiäiset vuonna 1886.
Rautasilta (entinen Oulujoen ratasilta) on Oulujoen ylittävä teräsristikkosilta Oulussa. Se valmistui Pohjanmaan radan rakentamisen yhteydessä Toppilan satamaan johtavaa rautatietä varten vuonna 1886. Sillan jänneväli on 100 metriä, kokonaispituus 115 metriä ja se oli valmistuessaan Pohjoismaiden pisin siltajänne. Isohaaran jännemitaltaan 125-metrisen sillan valmistumiseen 1903 saakka Rautasilta oli jännemitaltaan pisin silta Suomessa.
Rautasilta ja uudempi rautatiesilta.
Jatkosodan aikana Rautasiltaa suojeltiin ilmatorjuntatykein, sillä se oli tärkeä Pohjois-Suomeen suuntautuneen rautatieliikenteen vuoksi. Kuvasta näkyy sen molemmilla reunoilla olevat jalankulun ja pyöräilyn käytävät.
Sillan nimi johtuu joko rakennusmateriaalin kansanomaisesta nimityksestä tai rautatiestä. Sillan teräsristikkokannattimet ovat tyypiltään katkaistuja paraabelikannattimia. Teräsjänteet toimitti Duisburgista Saksasta oleva konepajayhtiö J. C. Harkort. Silta muutettiin katusillaksi vuonna 1965, kun rautatieliikenne siirtyi uudelle vuonna 1964 rakennetulle ratasillalle. Rautasilta on koottu niittaamalla. Vuoden 2015 kesällä tehdyssä korjauksessa sillan rautaosiin tulleet törmäilyvauriot korjattiin ja kevyen liikenteen väylän puukansi uusittiin.
Silta sijaitsee neljän kaupunginosan rajalla: Oulujoen eteläpuolella sillalle johtavaan Tulliväylään rajoittuvat Myllytullin ja Intiön kaupunginosat, pohjoispuolella Tuiran ja Laanilan kaupunginosat.
Nykyisin rautatie kulkee erillisellä kaksijänteisellä teräsristikkosillalla. Uudemman rautatiesillan jännepituus on 2×50 metriä, ja se on valmistunut vuonna 1964. Se rakennettiin, koska uudempi rautatiekalusto ei enää sopinut kulkemaan vanhan Rautasillan silta-aukon lävitse. Silloin Rautasillan kansi muutettiin maantieliikenteelle sopivaksi ja sen kylkeen lisättiin ulokkeena kevyen liikenteen väylä. Sitä ennen sillalla oli rautatien molemmin puolin teräskaiteiden erottamat jalkakäytävät, joita käyttivät myös polkupyöräilijät. Ajoittain Rautasiltaa oli käyttänyt myös hevosliikenne.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oulun kaupunki: Liikennelaskenta (Arkistoitu – Internet Archive) Rautasilta
Oulun liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikenne:   Oulun liikenne  Oulun seudun liikenne  Potnapekka 
Liikennekeskukset:   Kivisydän  Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali  Oulun lentoasema  Oulun asemakeskus  Oulun rautatieasema  Oulun satama  Pikkaralan rautatieasema  Toppilan rautatieasema  Tuiran rautatieasema 
Oulu kautta kulkevat tiet:   Valtatie 4  Valtatie 20  Valtatie 22  Seututie 815  Seututie 816  Seututie 834  Seututie 836  Seututie 847  Seututie 849  Yhdystie 8300  E8  E75 
Oulun kautta kulkevat rautatiet:   Pohjanmaan rata  Oulu–Tornio-rata  Oulu–Kontiomäki-rata 
Katuja:   Aleksanterinkatu  Isokatu  Kauppurienkatu  Kirkkokatu  Pakkahuoneenkatu  Rantakatu  Rautatienkatu  Saaristonkatu  Torikatu  Uusikatu  Yliopistokatu 
Sillat:   Erkkolan silta  Kiskopolun silta  Joutsensilta  Möljän silta  Rautasilta  Sangin silta  Tuiran sillat 
Muut kaupungin sisäiset tiet:   Hetekyläntie  Joloksentie  Merikoskenkatu  Raitotie  Poikkimaantie  Seututie 833  Seututie 848  Valtatie
Refleksikotelo

Refleksikotelo on äänentoistossa käytetty kaiuttimien rakenne, jossa kaiuttimen kotelon yhteyteen on asetettu Helmholtzin resonaattori. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että suljettuun koteloon on lisätty putki, joka viritykseltään jatkaa kaiuttimien bassotoistoa. Refleksikotelon toimintaperiaatteessa ei ole mitään yhteistä suljetun kotelon kanssa.
Refleksiperiaate yksinkertaistettuna on seuraava. Johdettaessa kaiutinelementtiin positiivinen sähkövirta elementti liikkuu ulospäin. Refleksitoiminto tukee tätä samassa vaiheessa, jolloin myös refleksiaukon kautta ulospäin pyrkii ilmaa. Tämä vastustaa elementin liikettä, kun koteloon syntyy alipaine samaan aikaan ulos liikkuvan elementin liikettä vastaan. Elementtiin ajettava negatiivinen sähkövirta taas liikuttaa elementtiä koteloon päin ja kotelo pyrkii vastustamaan elementin liikettä lisäämällä kotelossa sisällä olevaa ilmanpainetta. Elementin liikepoikkeama pysyy viritystaajuuden kohdalla ja yläpuolella aina pienenä ollen pienimmillään juuri resonanssitaajuudella.
Myös impedanssikäyrän minimi on tarkasti viritystaajuudella eikä alimmilla taajuuksilla kuten suljetussa kotelossa. Refleksikotelon impedanssikäyrä on kaksihuippuinen ja suljetussa kotelossa yksihuippuinen.
Refleksikotelon etu moniin muihin koteloratkaisuihin verrattuna on sen suurempi herkkyys – ilmanpaine-erot kotelon sisällä ovat suuret. Resonassitoiminto ohjaa tarkasti bassokartion liikettä. Bassotoiston kannalta haittapuolia ovat refleksiputken viritystaajuuden alapuolella nopeasti laskeva bassotoisto sekä ryhmäviive. Viive aiheutuu, koska ääni ei muodostu itse elementistä, vaan putken resonoinnista. Tätä ongelmaa voi vähentää asentamalla putken lähelle elementtiä, varsinkin suurissa koteloissa. Ryhmäviiveen ohjeellinen maksimiarvo on yleensä noin 20 millisekuntia. Harvinaisempi, lähinnä subwoofereiden, ongelma on refleksiputken läpi kulkevan ilmavirran aiheuttamat suhisevat häiriöäänet.
Suurin osa kaupallisista kaiuttimista on toteutettu refleksikotelolla.lähde?selvennä
Rautakannanvuoren kalliomaalaus

| Rautakannanvuoren kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Rautakannanvuoren kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°7′57.7522″N, 26°11′42.2389″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Huippukausi:  kivikausi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rautakannanvuoren kalliomaalaus on pieni kivikautinen kalliomaalauskohde, joka sijaitsee Konniveden rannassa Iitissä Kymenlaaksossa. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1976.
Kallio ja sen sijainti

Konnivesi on osa Kymijoen vesireittiä. Järven eteläosassa on pohjoiseen pistävä haarautuva lahti, jonka haarassa Rautakannanvuori sijaitsee. Vuoren juurella veteen putoaa pystykallio, jonka kaakkoisessa seinämässä maalaus on.
Maalaus

Maalauskenttä on noin 2 metriä leveä, mutta säilyneitä kuvioita erottuu vain muutama eri kohdissa kenttää. Ylin kuvio sijaitsee kentän keskiosassa ja esittää pientä hirveä, jonka peräpää on haalistunut pois. Kentän oikeassa reunassa löytyy pieni venekuvio, jossa on neljä samankorkuista miehistöviivaa. Veneen yläpuolella on katkelma kuviosta, joka näyttää "pöydältä". Muut läheiset kuviot jäävät katkelmaisina tunnistamatta ja peittyvät harmaan jäkälän alle. Venekuvion alapuolella, halkeaman vasemmalla puolella, erottuu kaksi kuviota, jotka on tunnistettu ihmishahmojen sivukuviksi.
Ajoitus

Maalauksen iän voi karkeasti arvioida rannansiirtymiskronologian avulla. Jääkauden jälkeisen epätasaisesta maankohoamisesta johtuva Päijänteen järvialtaan kallistuminen kohti etelää nosti vedenpintaa varsin korkealle. Maalaukset on voitu silloin tehdä veneestä tai järven jäällä seisten. Kun Heinolan harju puhkesi synnyttäen Kymijoen, jäivät maalauskohdat liian korkealle. Maalaukselle on ehdotettu ajoitukseksi 5 000 eaa. eli se on tehty kivikaudella varhaisen kampakeramisena aikana. Seudulla on muutama muu kalliomaalaus, jotka sijaitsevat yhtä korkealla ja myös niille on ehdotettu samaa ajoitusta. Tällaisia kohteita ovat Patalahti, Saraakallion ylimmät kuviot ja läheisen Haukkavuoren maalaukset.
Maalaus on arveltu vanhimmaksi kalliomaalaukseksi Suomessa yhdessä läheisen Haukkavuoren maalauksen kanssa.
Regalianus

Regalianuksen vaimon, Sulpicia Dryantillan lyöttämä Antoninianus-kolikko vuodelta 260.
P. C(ornelius?). Regalianus (k. noin 261) oli roomalainen sotilas ja keisari Gallienuksen usurpaattori. Eutropiuksen mukaan hänen nimensä oli Trebellianus ja Aurelius Victorin mukaan taas Regillianus. Historia Augusta kertoo, että hän oli syntyjään daakialainen ja polveutui kuningas Decebaluksesta, mutta tämä on luultavasti fiktiota. Regalianus saattoi olla kotoisin senaattorisuvusta ja liittyi sitten armeijaan. Hän palveli ainakin Valerianuksen aikana 250-luvulla, jolloin hänet ylennettiin. Hänen vaimonsa oli eräs Sulpicia Dryantilla.
Persialaiset löivät suuren roomalaisarmeijan Carrhaen lähistöllä vuonna 260 ja vangitsivat keisari Valerianuksen. Kaappauksen jälkeisessä sekasorrossa ilmestyi lukuisia kapinoita eri puolella valtakuntaa. Pannoniassa maaherra Ingenuus julistautui keisariksi, mutta hän kukistettiin pian. Tämän jälkeen Gallienus joutui lähtemään Pohjois-Italiaan taistelemaan alemanneja vastaan. Germaanien ryöstöretket Tonavan yli Pannoniaan ja Moesiaan kuitenkin jatkuivat ja armeija tarvitsi pätevän johtajan, joka pystyisi pysäyttämään hyökkäykset. Pian Tonavan alueen legioonat kapinoivat uudestaan ja huusivat Regalianuksen keisariksi. Hän nimitti vaimonsa Augustaksi ja alkoi lyöttää kolikoita hänen ja vaimonsa nimellä Carnuntumissa.
Historia Augustan mukaan Regalianusta eivät surmanneet Gallienuksen joukot vaan omat sotilaat ja roksolaanit. Hän saattoi myös kuolla sarmaattien hyökkäyksessä vuonna 261.
Musta tee

Kiinalaista mustaa Qimen-teetä: haudutettuja teelehtiä ja teejuomaa.
Laadukasta (SFTGFOP1) intialaista Assamin teetä.
Teeviljelmä Intian Länsi-Bengalin Darjeelingin seudulla.
Teepensaan ylälehtien keruuta Intian Assamissa.
Kupillinen srilankalaista teetä (BOP, Mackwoods Labookellie -teetehdas).
Turkkilaista teetä maalle tyypilliseen tapaan teelasissa tarjoiltuna.
Argentiinalainen teeviljelmä Misionesin maakunnassa.
Vietnamilainen Highlands-teealueen viljelmä Lam Dongin maakunnan Da Latissa.
Musta tee on länsimaissa suosituin teelaatu, joka valmistetaan teepensaan (Camellia sinensis) lehdistä standardisoitujen valmistusmenetelmien mukaisesti (ISO 3720:2011). Nimensä se on saanut pitkän hapetusprosessin läpikäyneiden teelehtien tyypillisestä, tummasta väristä. Musta tee voi käsitteenä tarkoittaa myös teejuomaa, joka juodaan ilman maitoa.
Kiinan, japanin, korean ja bengalinkielessä teetyyppiä kutsutaan teejuoman tyypillisesti punaruskean värin vuoksi punaiseksi teeksi (kiin. 紅茶, hóngchá, kor. 홍차, hongcha, jap. 紅茶,  kōcha; bengalin kieli: লাল চা, Lal cha).
Mustan teen tuotantoalueet

Tuotantomäärältään musta tee on maailman yleisin teelaatu. YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO arvioi marraskuussa 2014, että mustaa teetä tuotettiin vuonna 2013 noin 3,14
miljardia kilogrammaa, kun maailman koko teetuotanto oli 5,06 miljardia kilogrammaa. Mustan teen osuus oli siis yli 60 prosenttia kaikesta teetuotannosta. Mustan teen tuotannon odotetaan kasvavan keskimäärin 2,9 prosenttia vuosittain, ja yltävän 4,17 miljardiin teekiloon vuonna 2023. Vihreän teen tuotannon arvioitiin yli kaksinkertaistuvan samana ajanjaksona (2013: 1,57 mrd kg, 2023: 3,46 mrd kg), mutta pysyvän yhä pienempänä kuin mustan teen tuotanto. FAO:n marraskuun 2014 raportoimat vuoden 2013 mustan teen tuotantoarviot poikkeavat kuitenkin merkittävästi tuottajamaiden itsensä samassa tilaisuudessa esittämistä tuotantoluvuista. Esimerkiksi FAO:n raportoima Kiinan mustan teen tuotantomäärä (2013) oli 273,967 miljoonaa kilogrammaa, kun maa itse ilmoitti mustan teen tuotantomääräkseen vain 198 miljoonaa kiloa. Myös Iranin oman teetuotannon määrästä FAO:n tilastot viestivät kahta toisistaan merkittävästi poikkeavaa näkemystä.
Merkittävimpiä mustan teen tuotantoalueita ovat:
Mustan teen tuotantoalueet > Intia

Suurimmat teentuotantoalueet:
Assam: osavaltio on määrällisesti maailman suurin teentuotantoalue. Assam-tee, jota tuotettiin 629 milj. kg satokaudella 2013–14. Teeviljelmien pinta-ala 3 122,1 neliökilometriä, korkeus 45–60 m merenpinnasta, vuotuinen sademäärä 2 500–3 000 mm.
Länsi-Bengali:
Duarit (Dooars, 2013–14 tuotanto 178 milj kg) ja Terai (2013–14 tuotanto 125 milj. kg). Teeviljelmien pinta-ala 972,8 neliökilometriä, korkeus 90–1 750 metriä merenpinnasta, sademäärä noin 3 500 mm.
Darjeeling (2013–14 tuotanto 8,9 milj. kg). Teeviljelmien pinta-ala 178,2 neliökilometriä, korkeus 90–1 750 metriä merenpinnasta, sademäärä noin 3 000–3 300 millimetriä vuodessa.
Etelä-Intia:
Tamil Nadu (2013–14 tuotanto 175 milj. kg), sisältäen Nilgiri-teenviljelmät, joiden pinta-ala on 661,8 neliökilometriä, sijainti 1 000–2 634 metriä merenpinnasta, ja vuotuinen sademäärä noin 1 000–1 500 mm.
Kerala (2013–14 tuotanto 63 milj. kg) Teeviljelmien pinta-ala 350,1 neliökilometriä.
Mustan teen tuotantoalueet > Kenia

Kenia oli maailman suurin mustan teen viejä ja teenviejämaa yleisestikin. Maan teevienti (499,0 milj. kg vuonna 2014) on lähes 15 prosenttia suurempi kuin tuotanto (444,8 milj. kg, 2014) ja paikallinen kulutus (32,1 milj. kg, 2014) yhteenlaskettuna eli Kenia toimii myös teen transitokauppiaana.
Teeviennin osuus Kenian ulkomaankaupasta 23 % (tärkein vientituote). Tee tuo 4 % maan BKT:stä.
Valtionyritys Kenya Tea Development Agency (KTDA, ’Kenian teetuotannon kehitysvirasto’) hallitsee 63 teentuotantolaitosta. KTDA on rekisteröinyt yli puoli miljoonaa teen pientuottajaa, joita se edustaa ja jotka myyvät tuotantonsa KTDA:lle.
KTDA tuottaa yli 60 prosenttia kenialaisesta teestä, ja pitää hallussaan 65 prosenttia paikallisesta vähittäismyynnistä (tytäryritys Ketepa, Kenya Tea Packers Ltd), Yritysomisteisten suurtilojen osuus on noin 40 prosenttia teetuotannosta; omistajia muun muassa Brooke Bond (Unilever Tea), Finlays (entinen James Finlay, joskus nimellä African Highlands Produce) ja Eastern Produce Limited (osa pörssiyritys Camellia Plc:tä).
KTDA ja Kenya Tea Board (’Kenian teetoimikunta’) toteavat Kenian teeviljelmien sijaitsevan 1 500–2 700 metrin korkeudella merenpinnasta. Viljelyalueet sijaitsevat yleensä Itä-Afrikan hautavajoaman läntisellä tai itäisellä reunaharteella sekä Mount Kenyalla läheisine ylänköineen. Alueiden vuosisademäärä on 1 200–1 400 millimetriä.
Teealueiden jaottelua: 1.–2. Aberdarevuoristo (Aberdare Hills; erityisen arvostettua on Nyaren piirikunnan Ragatin teetehtaan seudun tee), 3. Mount Kenya (eteläinen osa, lähinnä Merun, Embun ja Kirinyagan piirikunnissa; arvostettua on esimerkiksi Kangaitan ortodoksinen teetuotanto), 4. Mount Kenya & Nyambene Hills (Meru), 5. Kericho, 6. Maun luiska (Mau escarpment mm. Nakuru) 7. Kisiin ylänkö ja 8. Nandii Hills ja läntiset ylängöt.
KTDA ilmoittaa pyrkivänsä monipuolistamaan Kenian teetuotantoa paremman hinnan toivossa. Ortodoksisella valmistusmenetelmällä tuotetun teen osuutta kasvatetaan esimerkiksi Venäjän, EU:n ja Iranin asiakaskuntaa silmälläpitäen, mutta pääosa teestä on yhä CTC-teetä. Tuotannon monipuolistamiseksi ja sääherkkyyden vähentämiseksi Keniassa esiteltiin 25-vuotisen kehittelyn tuloksena vuonna 2011 purppura tee, kuivuutta paremmin kestävä osin violettilehtinen teepensas (kanta TRFK 306).
Teelehdet kuivataan miltei kaikilla kenialaisilla teetehtailla polttopuilla lämmitetyn ilman avulla. Tätä varten kaadetaan runsaasti metsää, mitä ei ole pidetty kestävän kehityksen mukaisena. Elokuussa 2015 uutisoitiin, että vasta yksi teetehdas on siirtynyt maanviljelyksen sivutuotteena tuotettujen brikettien käyttämiseen kuivatuksen energialähteenä.
Kenian tee
Mustan teen tuotantoalueet > Sri Lanka

Teen tuotantoalueet pääsaaren lounaisosassa, osin tasangolla, osin vuoristossa. Teeviljelmät voidaan jakaa korkeuden ja sijaintinsa mukaan seitsemään teealueeseen seuraavasti:
yli 1 200 m: Dimbula (Dimbulla; paras sato tammi–maaliskuussa), Nuwara Eliya (paras sato tammi–huhtikuussa), Uda Pussellawa; paras sato tammi–maaliskuussa), Uva (paras sato touko–heinäkuussa): 19 % Sri Lankan teeviljelmistä eli 411,4 km2;
600–1 200 m: Kandy: 32 % eli 710,2 km2 (tunnetuimpia Kandyn teetuotannon osa-alueita ovat Matale ja Pusselawa/Hewaheta);
alle 600 m: Ruhuna ja Sabaragamuwa: 49 % eli 1 018,1 km2 teeviljelmillä.
Teeviljelmien maapinta-ala 2 219,69 neliökilometriä (2014).
Teeviennin osuus on noin 15 % Sri Lankan ulkomaankaupasta, vuonna 2013 yhteensä 1,55 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Vuonna 2014 tuotetusta 338 miljoonasta teekilosta noin 99 % oli mustaa teetä, ja siitä luokkaa 85 prosenttia ortodoksisella tuotantotavalla ja 15 % CTC-menetelmällä tuotettua.
Maassa toimii 700 teetehdasta. Suuri tuotantolaitosten määrä mahdollistaa enemmän aikaa vievän ja työläämmän ortodoksisen teen tuotannon.
Ceylonin tee. Tunnetuimpiin Ceylonin teen tuotemerkkeihin lukeutuu ortodoksista teetuotantoa edustava Dilmah-teebrändi. Se on läsnä yli 90 maassa maailmalla ja on maailman suurimpiin teetaloihin kuuluvan, perustajansa Merrill J. Fernandon etukirjaimia kantavan MJF Holdings -yrityskonsernin avaintuotemerkki. Määrällisesti suurin yksittäinen Ceylonin teen viejä on Akbar Brothers (Akbar group), joiden tunnetuin tuotemerkki on Akbar (Akbar tea).
Mustan teen tuotantoalueet > Turkki

Mustan teen vuosituotanto noin 225 milj. kg
Valtionyritys, teekonserni Çaykurin osuus noin 60 prosenttia, yksityisten toimijoiden 40 prosenttia teemarkkinoista.
Teeviljelmien pohjana Georgiasta tuoduista kiinalaisen teepensaskannan siemenistä kasvatetut taimet, viime aikoina myös kloonatut taimet.
Keskeinen teetuotantoalue on itäinen Mustanmeren rannikkoseutu (Pontiset vuoret): Rizen (2/3 kaikista teeviljelmistä; teeviljelmillä 506 km2), Artvinin (153 km2) ja Trabzonin maakunta (84 km2); kaikkiaan teeviljelmiä 766 km2. Teeviljelmät ovat yksityisessä omistuksessa, yli 200 000 pienviljelijällä, tuotantolaitokset lähinnä teekonsernin hallussa.
Maahan on tuotu myös teetä ulkomailta. Lisäksi ainakin kurdialueelle tullut myös salakuljetettua teetä.
Mustan teen tuotantoalueet > Kiina

Mustan teen tuotanto oli 2013 yhteensä 198 milj. kg (vrt. vihreä tee 1 249 milj. kg, pu’er yms. "teetiilet" 197 milj. kg, wulong 229 milj. kg, valkoinen tee 11 milj. kg ja keltainen tee 2,25 milj. kg). Teetä Kiina vei vuonna 2013 yhteenä 325,8 milj. kilogrammaa.
Mustan teen tuotantoalueita Fujian, Anhui, Yunnan
Tunnettuja teenimikkeitä Keemun (tee), Yunnan (tee)
Mustan teen tuotantoalueet > Iran

Pohjois-Iranin teetuotantoalueet, erityisesti Gīlān
FAO:n tuotantotilastoissa on epäyhtenävyyttä Iranin tuotantomäärien kohdalla. Vuosina 2007–08 tuotanto yhtäkkiä kolminkertaistuisi 165,7 miljoonaan kilogrammaan, jonka jälkeen virallinen tuotantomäärä pysyy samana kolmen vuoden ajan (2008–2010). Vuoden 2011 viralliseksi teentuotantomääräksi kerrotaan 103,9 milj. kilogrammaa ja vuoden 2013 tuotannoksi arvioidaan 160 miljoonaa kilogrammaa. Toisaalla FAO kuitenkin arvioi yhteenvedossaan Iranin teentuotannon määräksi 2013 vain 26,0 miljoonaa kilogrammaa ja teentuonniksi 73,1 milj. kg.
Lehdistötietojen mukaan maan omaa teentuotantoa pidetään laadukkaana, mutta se ei vastaa kysyntää. Halvan maahantuontiteen kysynnän kasvu on ollut huomattavaa, salakuljetetun teen osuus suuri. Maan teetuotantoa ja siihen liittyviä järjestelyjä on uusittu 2000-luvulla. Salakuljetukseen liittyvä rikollisuus ulottui kuitenkin 2000-luvulla korkealle viranomaistasolle. Teen suurin maahantuoja ja teetalo Golestan raportoi 2014 maan teekulutuksen olevan 110–120 milj. kilogrammaa vuodessa eli noin 1,5 kg/hlö, ja teentuonnin erityisesti Intiasta ja Sri Lankalta olevan keskeisin teen lähde salakuljetuksen ohella. Kulutuksesta 98 % olisi mustaa teetä. Maahantuonnin todetaan edustavan jo 95 prosenttia teenkulutuksesta, josta salakuljetetun teen osuus olisi noin 55 %. Maan oman tuotannon määrää ja teevientiä ei maahantuoja erittele. Vuonna 2013 esimerkiksi Indonesia kertoi tuoneensa runsas 4 milj. kg teetä Iranista.
Mustan teen tuotantoalueet > Argentiina

Teetuotanto keskittynyt kahteen koillisosan maakuntaan: Misiones ja Corrientes (maakunnan koillisosa)
Satokausi loka–toukokuu
Teeviljelmiä noin 410 km2, noin 6 000 tuottajaa
Tuotannosta (80,4 milj. kg, 2013) pääosa mustaa teetä, ja 90 % tuotetaan ortodoksisella menetelmällä. Sato korjataan koneellisesti. Vihreää teetä tuotannosta 2 %. Vientiin erityisesti builkkiteen markkinoille menee 92 % tuotannosta, josta osuudesta 97 % on mustaa ja 3 % vihreää teetä. Suurin ostajamaa on USA, jossa argentiinalaista teetä käytetään erityisesti valmiiksi pakatun jääteen tuotantoon. Kotimaahan jäävä tee käytetään lähinnä teepusseihin.
Mustan teen tuotantoalueet > Indonesia

Teentuotannosta luokkaa 75 prosenttia oli FAO:n tilaston mukaan mustaa teetä, vuonna 2013 vientiin meni hieman alle 50 % teetuotannosta (vienti 70,8 milj. kg, tuotanto 146,7 milj. kg) Maa tuottaa viittä erityyppistä teetä: valkoista, vihreää, oolong, mustaa ja jasmiiniteetä. Paikallisesti suosituimpia ovat mustaa tee ja jasmiinitee.
Sadonkorjuu läpi vuoden, parhaana pidetään elo–syyskuussa poimittua satoa
Osa teeviljelmiä muutettu 2000- ja 2010-luvulla palmuöljyviljelmiksi; osa siirretty vihannestuotannolle. Teeviljelyn pinta-ala ja tuotanto pienentynyt. Maa tuo kotimaan kulutukseen jonkin verran edullista teetä mm. Vietnamista ja Iranista (2013 tuonti 20,5 milj. kg).
Teetuotanto yhteensä noin 147,7 milj. kg (2014 arvio). 70 prosenttia teestä Länsi-Jaavalta (104,2 milj. kg), lisäksi Keski-Jaava (9,8 milj. kg) ja Pohjois-Sumatra (13,5 milj. kg) tärkeimmät tuotantoalueet; Jaavan tee
Mustan teen tuotantoalueet > Vietnam

Mustan teen osuus oli 52,6 prosenttia vuoden 2013 yhteensä 133 milj. teekilon viennistä. Tuotantomäärä vaihtelee varsin paljon vuodesta toiseen (esim. 2012: 200 milj. kg, 2014 noin 160 milj. kg huonon sään takia). Maan oma kulutus 30–33 milj. kilogrammaa teetä (2012–2014). FAO ennustaa maan kuuluvan mustan teen viejien kärkikymmenikköön 2021.
Vuonna 2009 ortodoksisen mustan teen tuotanto-osuus oli 85 milj. kg, CTC-teen 14 milj. kg, vihreän tee tai erikoisteen 80 milj. kg
Teeviljelmiä oli yhteensä 1 300,98 km2 vuonna 2009, mutta viljelyala pienentyi 1 240 km2:iin 2012–2013. Kansallisen maatalouspolitiikan tavoitteena on ollut viljelyalan kasvattaminen 1 500 neliökilometriin vuonna 2020.
Teealueet (pinta-alat 2009):
Luoteinen alue: Son La, Lai Chau ja Dien Bien -maakunnat. 172 km2 teeviljelmiä. Alue 500 metriä merenpinnan yläpuolella. Alueella tuotetaan aromaattisia teelaatuja, mm. oolongia.
Vietbac: Ha Giang, Yen Bai, Tuyen Quang, Lao Cai, Bac Kan ja Cao Bang -maakunnat. 410 km2 teeviljelmiä, maasto monimuotoista. Käytössä monia teelajikkeita. Tunnettuja tuotantoalueita esimerkiksi Lung Pin (Ha Giang) ja Suoi Giang (Yen Bai).
Koillinen teealue: Quang Ninh, Lang Son ja Bac Giang. 20 km2 teeviljelmiä.
"Northern midlands": Thai Nguyen, Phu Tho, Hoa Binh, Ha Tay (osa Hanoita), Hanoi ja Vinh Phuc. Maasto muuttuu vuoristosta tasangoksi. Alavaa viljelyaluetta, yli 350 km2 teeviljelmiä. Kuuluisia teetiloja: Dai Tu (Thai Nguyen).
"North-central": Thanh Hoa, Nghe An ja Ha Tinh. Teeviljelmiä 110 km2. Kuuma ilmasto, ravinteikas maaperä. Tuotantoa erityisesti Nghe An -provinssissa.
"Highlands": Lam Dong, Gia Lai ja Kon Tum. Teeviljelmiä yli 260 km2, jotka 850–1 500 metriä merenpinnasta. Pääosa näistä Lam Dongin maakunnassa, joka on viljelyalaltaan Vietnamin laajin yksittäinen teemaakunta. Ilmasto ja maaperä sopii korkealaatuisen, aromikkaan teen tuotantoon, mm. oolongille.
Musta tee ei ole ollut paikallisesti kovin suosittua, sitä juovat lähinnä nuoret. Dilmah ja Lipton dominoivat mustan teen markkinoita (2004). Teetuotantoa on pyritty monipuolistamaan 2000-luvulla.
Viennin edistäminen, Vietnamin teeyhdistys (VITAS). Maalla halu perustaa vietnamilaisen teen pakkaamo Valko-Venäjälle, joka palvelisi IVY-markkinoita.
Mustan teen tuotantoalueet > Bangladesh

Teentuotanto oli 66,3 milj. kg (2013) ja 63,9 milj. kg (2014). Tuotannon pääosa on mustaa teetä.
Historiaa. Alku 1840... Vielä 1990-luvun alussa yli 2/3 Bangladeshissä tuotetusta teestä meni vientiin. Sittemmin kotimaan kysyntä kasvanut selvästi tuotantoa nopeammin. 2010-luvulla vientiin on jäänyt vuosittain alle 2 prosenttia tuotetun teen määrästä. Vuonna 2014 teen kulutukseksi (67,1 milj. kg) raportoitiin jo tuotantoa suurempi luku.
Teenviljelypinta-ala ja keskimääräinen hehtaarisato on noussut. Hehtaarituotanto jää yhä matalalle esimerkiksi Kenian (lannoitetettujen) viljelmien hehtaarisatoon verrattuna.
Teealueita luetellaan 7 tai 8 ja nämä sijaitsevat maan itäosassa, yksi pohjoisrajan tuntumassa. Teealueista (piirikunnista) neljä on tuotantomäärältään merkittäviä (maassa on yhteensä 64 piirikuntaa):
Moulvibazar: 90 teetilaa, teeviljelmillä 332,2 km2, vuonna 2013 tuotti 37,4 milj. kg teetä
Habiganj: 23 teetilaa, 124,1 km2, 15,1 milj. kg
Chittagong: 22 teeviljelmää, 63,1 km2, 6,6 milj. kg
Sylhet: 20 tilaa, 52,5 km2, 5,5 milj. kg