stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Minna Heikinaho

| Minna Heikinaho> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1961 (ikä 62–63) Somero
Ammatti:  kuvataiteilija
Taiteilija
Ala:  yhteisötaide
Kuuluisimpia töitä:  Ilmainen aamiainen 1994
Palkinnot
 Suomi-palkinto 1998 
Minna Heikinaho (s. 1961 Somero) on  suomalainen kuvataiteilija. Yhteisöllisiä teoksia jo 1990-luvulla tehnyttä Heikinahoa on sanottu yhdeksi suomalaisen yhteisötaiteen pioneereista.
Heikinahon tunnetuimmat teokset ovat Ilmainen aamiainen vuonna 1994 Hakaniemessä ja Push firma beige -tila Kalliossa 1996–2001. Tutkimuskeskus Cuporessa työskennelleelle Heikinaholle myönnettiin taiteilijaeläke vuodesta 2022 alkaen..
Aiheesta muualla

Minna Heikinaho Kansallisgallerian kokoelmissa
Minna Heikinaho kuvataiteilijamatrikkelissa
Matti Kettunen (painija)

Matti Tapio Kettunen (s. 19. joulukuuta 1982 Imatra) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän edustaa Power Twisters Imatra -seuraa aloitettuaan uransa Vuoksenniskan Vesassa. Painin vuonna 1987 aloittanutta Kettusta on valmentanut vuodesta 1993 Mika Hartikainen.
60 kilogramman painoluokassa painivan Kettusen paras yleisen sarjan arvokisasijoitus on 12. sija Bakun EM-kilpailuista 2010. Hän saavutti sarjassa 50 kg kadettien (alle 17-vuotiaiden) MM-pronssia vuonna 1999. Junioreiden EM-kilpailuissa hän oli 54-kiloisissa kuudes vuonna 2000 ja junioreiden MM-kilpailuissa samassa painoluokassa yhdeksäs vuonna 2001. Kettunen saavutti kahdesti juniorien (alle 20-vuotiaiden) Pohjoismaiden-mestaruuskilpailujen hopeaa. Hänellä on lisäksi kolme Suomen mestaruutta ja yksi SM-hopea.
Elämä ja urheilu-ura > Painiura

Kettunen syntyi Imatralla 19. joulukuuta 1982. Hän aloitti painimisen vuonna 1987. Ensimmäiseen kansainväliseen arvoturnaukseensa hän osallistui vuonna 1998, jolloin hän sijoittui FILA:n järjestämässä aikuisten turnauksessa 12 muun painijan tavoin sarjassa 50 kg jaetulle seitsemännelle sijalle. Seuraavana vuonna Kettunen osallistui Nykøbing Falsterissa kadettien (alle 17-vuotiaiden) MM-kilpailuihin 50 kg:n painoluokassa saavuttaen pronssia. Vuonna 2000 hän kilpaili 54-kiloisten sarjassa juniorien (alle 20-vuotiaiden) EM-kilpailuissa ollen kuudes ja juniorien Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa, joissa sijoittui hopealle. Vuonna 2001 Kettunen saavutti jälleen PM-hopeaa, tällä kertaa sarjassa 58 kg, jonka voitti tanskalainen Håkan Nyblom. Samana vuonna juniorien MM-kilpailuissa Kettunen kilpaili 54 kg:n painoluokassa. Hän voitti alkulohkossa israelilaisvastustajansa ja loukkaantuneen bulgarialaisen Venelin Venkovin, mutta hävisi lohkosta jatkoon edenneelle ja lopulta kultaa voittaneelle kazakstanilaispainijalle. Lopputuloksissa Kettunen oli yhdeksäs. Vuonna 2002 Kettunen oli juniorien EM-kilpailuissa sarjan 54 kg 17:s, ja vuonna 2003 hän ei kilpaillut kansainvälisissä arvoturnauksissa. Vuonna 2004 60 kg:n painoluokkaan siirtynyt Kettunen paini opiskelijoiden MM-kilpailuissa kahdeksanneksi.
Seuraavan kerran Kettunen paini kansainvälisessä arvoturnauksessa kuusi vuotta myöhemmin: hänet valittiin vuoden 2010 EM-kilpailuihin Bakuun, joissa hän hävisi ensimmäisen ottelunsa jaksoin 1–2 lopulta hopeaa saavuttaneelle ukrainalaispainijalle. Ensimmäisessä keräilyottelussaan Kettunen hävisi venäläiselle Zaur Kuramagomedoville puhtaasti jaksoin 0–2. Kuramagomedov voitti lopulta pronssimitalin, ja Kettusen lopullinen sijoitus oli 12:s. Seuraavana vuonna Kettunen kilpaili jälleen EM-kilpailuissa. Hän hävisi avausottelunsa unkarilaispainijaa vastaan jaksoin 1–2 ja sijoittui 16:nneksi. Matti Kettunen valittiin Suomen olympiaedustajaksi Lontoon 2012 olympiakisoihin. Hän ei kuitenkaan pystynyt kilpailemaan jalkavamman vuoksi.
Elämä ja urheilu-ura > Yksityiselämä

Kettunen suoritti ylioppilastutkinnon ja on lukenut mekatroniikkaa Lahden ammattikorkeakoulussa. Harrastuksikseen hän on ilmoittanut sängyllä makoilun ja elokuvien katselun.
Saavutukset

Sarja 60 kg, ellei toisin mainittu.
EM-kilpailut: 12:s 2010, 16:s 2011
Opiskelijoiden MM-kilpailut: kahdeksas 2004
Kadettien (alle 17-vuotiaiden) MM-pronssia 1999 (50 kg)
Juniorien (alle 20-vuotiaiden) Pohjoismaiden-mestaruuskilpailujen hopeaa 2000 (54 kg) ja 2001 (58 kg)
Suomen mestari 2004, 2010 ja 2011, SM-hopeaa 2005
Aiheesta muualla

Kettunen, Matti Profiili FILA:n sivustolla (englanniksi)
Meeri Räisänen

| Meeri Räisänen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. joulukuuta 1989 (ikä 34) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Maila:  vasen
Pituus:  170 cm
Paino:  60 kg
Seura
Seura:  Gladiators HT
Sarja:  II-divisioona
Pelinumero:  18
Aik. seurat:  Cats (NSML) Ilves (NSML) Blues (NSML) Roberts Morrisin yliopisto (NCAA) JYP (NSML) HC SKIF Nižni Novgorod (KHL W) D-kiekko (S-S) Kiekkokopla (S-S) Connecticut Whale (NWHL/PHF) AIK IF (SDHL) HPK (NSML) JYP Akatemia (poikien alle 20-v. Mestis)
Meeri Räisänen (s. 2. joulukuuta 1989 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Seuratasolla hän edustaa laukaalaista II-divisioonajoukkuetta Gladiators HT:tä.
Ura > Seuraura

Räisäsen on Tapparan kasvatti. Hän aloitti SM-sarjauransa Jyväskylän Catsissa kaudella 2006–2007. Räisänen siirtyi kaudeksi 2007–2008 naisten I-divisioonajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin. Kaudeksi 2008–2009 Räisänen siirtyi jatkamaan SM-sarjauraansa Ilvekseen, josta hän siirtyi saman kauden aikana Bluesiin ja voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden. Räisänen aloitti kauden 2010–2011 yhdysvaltalaisen NCAA-joukkue Robert Morris Universityn maalivahtina, mutta siirtyi kesken kauden takaisin Bluesiin. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi JYPin SM-sarjajoukkueeseen. Kaudella 2012–2013 Räisänen palkittiin naisten SM-sarjan parhaana maalivahtina Tuula Puputti-palkinnolla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän sai parhaan maalivahdin palkinnon ja valinnan tähdistökentälliseen myös seuraavalla kaudella. Kaudella 2014–2015 hän edusti venäläistä HC SKIF Nižni Novgorodia, jossa hän voitti seurajoukkueiden Euroopan mestaruuden. Kaudella 2015–2016 Räisänen pelasi miesten Suomi-sarjaa kakkosvahtina Jyväskylän D-kiekossa sekä osan kaudesta myös naisten SM-sarjaa JYPissä, jossa hän voitti Suomenmestaruuden. Kaudella 2016–2017 hän pelasi Suomi-sarjaa Kiekkokoplassa sekä naisten Mestistä JYPissä. Kaudeksi 2017–2018 Räisänen siirtyi naisten liigassa pelaavan HPK:n riveihin. Hänet valittiin syyskuun 2017 kuukauden pelaajaksi. 1.10.2018 Räisänen tiedotti tehneensä sopimuksen koskien kautta 2018–2019, NWHL:ssä pelaavan Connecticut Whalen kanssa. Kaudella 2019–2020 Räisänen torjui Ruotsin SDHL:ssä AIK:n maalilla. Kaudeksi 2020–2021 Räisänen palasi HPK:n riveihin yksivuotisella sopimuksella. Kaudella 2021–2022 hän edusti alle 20-vuotiaiden poikien Mestiksessä pelannutta JYP Akatemiaa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi jälleen Connecticut Whilessa. Kauden jälkeen hänen sopimuksensa irtisanottiin. Syynä oli PHF-liiga myynti uusille omistajille, jonka vuoksi liiga rakennettiin täysin uudelleen ja sopimuksia irtisanottiin, mukaan lukien Räisäsen sopimus. Marraskuussa 2023 Räisänen ja Suomen II-divisioonassa pelaava Laukaan Gladiators HT sopivat loppukauden mittaisen sopimuksen.
Räisänen on pelannut SM-sarjassa / liigassa 127 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 93,6 % ja 34 pudotuspeliottelua, joissa torjuntaprosentti on ollut niin ikään 93,6 %. NWHL/PHF:ssä pelaamissaan 21 ottelussa hänen torjuntaprosenttinsa oli 90,3 % ja NCAA:n 15 ottelussa 88,9 %. Ruotsin pääsarjassa hän torjui 26 runkosarjaottelussa 92,4 % laukauksista. Kahdessa pudotuspeliottelussa hänen torjuntaprosenttinsa oli 91,2 %.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Peking 2022 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2015 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2021 | jääkiekko |  |
Räisänen on pelannut viisissä MM-kilpailuissa yhteensä 18 ottelua torjuntaprosentilla 91,3 %. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen MM-kilpailuissa 2015 ja 2021, ja hänet valittiin naisten MM-kisojen tähdistökentälliseen vuosina 2015 ja 2016. Hän kuului Suomen olympiajoukkueeseen 2014, 2018 ja 2022. Ainoan olympiaottelunsa hän on pelannut 2022 torjuntaprosentilla 80 %. Vuosien 2018 ja 2022 kisoista Suomi sai pronssia. Kaikkiaan hän on pelannut 83 naisten maaottelua torjuntaprosentilla 91,5 %, ja kaksi tyttöjen maaottelua.
Maurice Michael Otunga

Maurice Michael Otunga (31. tammikuuta 1923 Chebukwa – 6. syyskuuta 2003) oli kenialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista.  Otunga oli ensimmäinen papiksi, piispaksi, arkkipiispaksi ja kardinaaliksi päässyt kenialainen.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Otungan isä oli perinteinen bukusujen heimopäällikkö, jolla oli kymmeniä vaimoja. Hänen äitinsä oli ennustaja. Otunga kääntyi katolilaiseksi ja sai kasteen vuonna 1935; myös hänen vanhempansa kastettiin 1960-luvulla.
Otunga kieltäytyi vuonna 1947 päällikön asemasta isänsä vetäydyttyä. Sen sijaan hän aloitti vuonna 1947 opintonsa Paavillisessa Urbaniana-yliopistossa. Hän sai teologian lisensiaatin syyskuussa 1951.
Elämä > Kirkollinen ura

Otungan vihki papiksi Kisumuun Pietro Fumasoni Biondi 3. lokakuuta 1950. Hänet nimitettiin Kisumun vihkipiispaksi sekä Tacapaen titulaaripiispaksi 17. marraskuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1957. Pääkonsekraattorina toimi James Robert Knox, jota avustivat Frederick Hall ja John Joseph McCarthy.
Otunga sai 21. toukokuuta 1960 nimityksen Kisiin piispaksi ja 20. tammikuuta 1964 lisäksi Kenian sotilaspiispaksi.
15. marraskuuta 1969 Otunga siirrettiin Kisiin piispan tehtävistä Nairobin koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Polymartiumin titulaariarkkipiispaksi. 24. lokakuuta 1971 hänestä tuli Nairobin arkkipiispa. Hänet ylennettiin kardinaaliksi ja nimitettiin San Gregorio Barbarigo alle Tre Fontanen kardinaalipapiksi 5. maaliskuuta 1973. Hän jäi eläkkeelle Nairobin arkkipiispan tehtävistä 21. huhtikuuta 1997 ja Kenian sotilaspiispan tehtävistä 29. elokuuta 1997.
Otunga osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kahteen konklaaviin (molemmat 1978).
Elämä > Myöhemmät vaiheet

Eläkkeelle jäätyään Otunga asui vanhainkodissa. Hän kuoli Mater Misericordiae -sairaalan teho-osastolla Nairobissa sydänpysähdykseen oltuaan pitkään sairaana.
Helmikuussa 2005 ilmoitettiin, että Otungan beatifikaation suunnittelu oli aloitettu. Tämän yhteydessä hänet siirrettiin Saint Austin -hautausmaalta Resurrection Gardensiin. Uudelleenhautaus tapahtui salaisesti 24. elokuuta 2005; toimenpidettä olivat vastustaneet bukusuyhteisön edustajat, jotka uskoivat sen voivan johtaa kiroukseen.
Miten menestyä vaivatta liike-elämässä

| Miten menestyä vaivatta liike-elämässä> How to Succeed in Business Without Really Trying |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  Frank Loesser (säveltäjä) Abe Burrows Jack Weinstock Willie Gilbert
Alkuperäiskieli:  englanti
Tyylilaji:  musikaalikomedia
Aihe:  liike-elämä
Tapahtumapaikka ja -aika:  New York, 1960-luvun alku
Kantaesitys:  lokakuu 1961
Kantaesityspaikka:  46th Street Theatre
Henkilöt
Henkilöt:  J. Pierrepont Finch, ikkunanpesijä joka saa työpaikan suuryrityksessä  Rosemary Pilkington, yrityksen sihteeri joka rakastuu Finchiin  J.B. Biggley, yrityksen pääjohtaja - The boss of the World Wide Wicket Company.  Bud Frump, Biggleyn ylimielinen ja laiska sukulaispoika  Hedy LaRue, Biggleyn kaunis mutta hidasjärkinen rakastajatar
Miten menestyä vaivatta liike-elämässä (How to Succeed in Business Without Really Trying) on yhdysvaltalainen musikaalinäytelmä, jonka on säveltänyt  Frank Loesser ja kirjoittaneet Abe Burrows, Jack Weinstock ja Willie Gilbert. Se sai innoituksensa Shepherd Meadin vuonna 1952 ilmestyneestä parodisesta opaskirjasta How to Succeed in Business Without Really Trying. Musikaalin tarinassa nuori ja kunnianhimoinen J. Pierrepont Finch ylenee suuryrityksen organisaatiossa ikkunanpesijästä hallituksen puheenjohtajaksi opaskirjan avulla.
Musikaalin kantaesitys tapahtui 46th Street Theatressa New Yorkin Broadwaylla lokakuussa 1961, pääosissa Robert Morse ja Rudy Vallee. Musikaalista tuli hyvin suosittu ja ensimmäistä tuotantoa esitettiin 1 417 kertaa. Esitys voitti seitsemän Tony-palkintoa, New York Drama Critics’ Circlen palkinnon ja Pulitzer-draamapalkinnon.
Vuonna 1967 Morse ja Vallee esittivät pääosia myös musikaalista tehdyssä elokuvassa Miten menestyä liike-elämässä yrittämättä liikaa. Vuonna 2011 musikaali otettiin Broadwaylla uudestaan ohjelmistoon, pääosassa Harry Potter -elokuvista kuuluisuuteen noussut Daniel Radcliffe.
Suomessa musikaalia on esittänyt ainakin Helsingin Kaupunginteatteri vuonna 1971, pääosassa Vesa-Matti Loiri, ja uudelleen syksyllä 2014, pääosassa Antti Lang ja ohjaajana Markku Nenonen.
Musikaalin alkuperäistuotantoon otettiin koreografiksi
tuntematon Hugh Lambert, jolle tehtävä kuitenkin osoittautui liian vaativaksi. Apuun tuli kuuluisa musikaalikoreografi Bob Fosse, joka kuitenkin hientotunteisesti halusi edistää Lambertin uraa nimeämällä tämän pääkoreografiksi, vaikka suunnittelikin valtaosan teoksen tansseista.
Käännös suomeksi
Mjasištšev M-4

Mjasištšev 3MD
Mjasištšev M-4 (ven. Мясищев М-4) oli neuvostoliittolainen strateginen pommikone. Koneen NATO-koodinimi on Bison. Sen suunnitteli Vladimir Mjasištšev ja valmisti Mjasištševin tehdas.
Neljällä suihkumoottorilla varustettu M-4 suunniteltiin 1950-luvulla koneeksi, jolla pystyttäisiin tekemään Yhdysvaltoihin ulottuvia pommituslentoja, sen lentosäde osoittautui kuitenkin riittämättömäksi tehtävään. Konetta valmistettiin vuosien 1953–1963 välillä 93 kappaletta, joita alkuperäisen tehtävänsä sijasta käytettiin meritiedusteluun ja ilmatankkereina; viimeinen M-4-2 tankkeri vedettiin palveluskäytöstä vuonna 1994.
Teknisiä tietoja

Miehistö: 8
Pituus: 47,67 m
Kärkiväli: 50,53 m
Korkeus: 11,5 m
Siipipinta-ala: 326,35 m²
Tyhjäpaino: 79 700 kg
Lentopaino: 160 000 kg
MTOW: 165 900 kg
Voimalaite: 4 x Mikulin AM-3A suihkumoottori
Työntövoima: 412 kN
Huippunopeus: 930 km/h
Lentomatka: 8 100 km
Lakikorkeus: 12,5 km
Aseistus: enimmillään 10 NR-23 (myöhempänä mahdollisesti GSh-23) 23 mm tykkiä
Pommikuorma: 9 000 kg pommikuilussa, tai 1–2 ydinpommia
Lähde
Mjasištšev M-4
Maximilian Theodor Buch

Max Buch.
Maximilian Theodor (Max) Buch (29. elokuuta (J: 17. elokuuta) 1850 Räpina, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 6. tammikuuta 1920 Lappeenranta, Suomi) oli syntyjään baltiansaksalainen suomalainen lääkäri ja kansatieteilijä. Arvoltaan hän oli lääketieteen tohtori ja hovineuvos. Hänen laaja kirjallinen tuotantonsa on pääosin saksankielinen, mutta hän julkaisi myös ruotsiksi ja venäjäksi.
Elämänvaiheet

Maximilian Buch syntyi Liivinmaalla, nykyisen Viron alueella, tuli ylioppilaaksi Tarton kymnaasista vuonna 1869 ja opiskeli lääketiedettä Tarton yliopistossa. Hän valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1877 ja työskenteli aluksi tehtaanlääkärinä Iževskin kivääritehtaassa Vjatkan kuvernementissa Venäjällä vuodet 1877–1880. Hän teki kansatieteellisiä havaintoja udmurttien (votjakkien) keskuudessa ja julkaisi tutkimuksen Die Wotjäken, eine Ethnologische Studie vuonna 1882.
Iževskin jälkeen Buch työskenteli pataljoonanlääkärinä 89. Belomorskin (Sorokan) jalkaväkirykmentissä ja siirtyi sen jälkeen vakinaiseksi lääkäriksi Helsinkiin venäläisen sotilassairaalan, jossa palveli vuodet 1880–1885. Buch sai nopeasti tarpeekseen venäläisen sotilassairaalan oloista. Hän suoritti colloquium familiare -tutkinnon, haki Suomen kansalaisuutta ja alkoi toimia suomalaisena lääkärinä.
Buch hoiti Lappeenrannan kaupunginlääkärin virkaa vuosina 1885–1890 ja johti siellä myös kylpylää viisi vuotta, hoiti suomalaisen rakuunarykmentin lääkärinvirkaa vuosina 1890–1902. Vuosina 1890–1902 Buch toimi Lappeenrannassa rahatoimiston jäsenenä ja kaupunginvaltuutettuna. Kun rakuunarykmentti lakkautettiin ja Buch joutui lakkautuspalkalle, hän siirtyi Helsinkiin pitämään yksityisvastaanottoa.
Buch julkaisi Saksassa vuonna 1883 kirjan Finnland und seine Nationalitätenfrage, jossa hän varoitti kielikiihkoilusta ja kannatti suomen ja ruotsin kielen tasa-arvoa. Lisäksi Buch käänsi suomalaista kaunokirjallisuutta saksan kielelle.
Buch arvosteli August Ahlqvistia vuonna 1889 Suomen Lääkäriseuran julkaisussa ja todisteli historiallis-maantieteellisesti, kielitieteellisesti ja jopa Kalevalan henkilöiden elinikää määritellen, että sauna olisi suomalainen keksintö. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun saunaa koetettiin väittää suomalaiseksi ilmiöksi.
Virolaisten vanhaa pakanauskontoa ja Tõnnin palvontaa käsittelee Buchin teos Ueber den Tõnnis-cultus und andere Opfergebräuche der Esthen (1897).
Max Buchin puoliso oli Anna Eugenie o.s. Stintmann (1855–1934). Heillä oli kolme lasta. Pojista Kurt Karl Vilhelm Buch (1881–1967) oli kemisti, Åbo Akademin ja Helsingin yliopiston professori ja Hans Robert Viktor Buch (1883–1964) oli kasvitieteilijä, Helsingin yliopiston dosentti ja kasvitieteellisen museon kustos.
Julkaisuja

Beitrag zur Kenntniss der peripheren Temperatur des Menschen. (Väitöskirja.) Dorpat 1877.
Klinische Prüfung der Frage von den peripheren vasomotorischen Centren und den gefasserweiternden Nerven. — St. P:burger Med. Wochenschr. IV, 1879.
Qualitative Analyse tier Hautsensibilität. — Centralbl. für Nervenheilk., Psychiatr. und gerichtl. Psychopathologie. III, 1880.
Ein neuer Algesimeter. — Illustr. Vierteljahrschrift für ärztl. Polytechnik 1881.
Die Wotjäken, eine Ethnologische Studie. Unter Wogulen und Ostjaken. Acta Soc. Scient. Fenn. 14. Helsingfors 1882.
Finnland und seine Nationalitätenfrage. Cotta, Stuttgart 1883.
Beitrag zur Kenntniss der Hautgefassnerven des Menschen. — Centralbl. für Nervenheilkunde VII, 1884.
Ueber die Tagesschwankungen der Muskelkraft des Menschen. Vorläufige Mittheilung. — Berl. Klin. Wochenschr. XXI, 1884.
Zur Diagnose des Scheintodes. — Zentralbl. für Nervenheilk., Psych. u. Psychopathie VII, 1884.
Om behandling af periodisk dryckenskap med stryfcninsalter. — Finska Läkaresällskapets Handlingar XXIX, 1887.
Was ist Physiatrik oder Naturheilkunde und in welchem Verhältnis steht sie zur Arzneibehandlung? — St. Petersbg. med. Wochenschr. XIII, 1888
Om en mindre epidemi af syfilis. Ett bidrag tili kvacksalverifrågan. — Finska Läkaresällskapets Handlingar XXX, 1888.
Till rosens pathologie och therapie. — Finska Läkaresällskapets Handlingar XXXI, 1889.
Historisches über Physiatrie in Finnland. — St. Peterbg. med. Wochenschr. XIV, 1889.
Ueber die Ursprung des russisch-finnischen Dampfbades. —  St. Peterbg. med. Wochenschr. XIV, 1889.
Ueber die Möglichkeit die Geschwindigkeit unserer Vorstellungen zu messen und die Construction eines Phantasometers. — St. P:burger Med. Wochenschr. XVI, 1891.
Reseberättelse. — Finsk Militär Tidskrift 1892.
Ueber den Tõnnis-cultus und andere Opfergebräuche der Esthen. Helsingfors 1897.
Om bestämmandet af ventrikelns läge. — Finska Läk. Handl. XXX, 1898.
Ännu några ord om den perkutoriska auskultationen. — Finska Läk. Handl. XLI, 1899.
Experimenteller Beitrag zur Diät bei Hyper- und Hypochlorhydrie. — Zeitschrift für diätetische und physikalische Therapie IV, 1900–1901.
Sympathikus neuralgier som symptom af ett patologisk irritationstillständ hos Sympathikus. — Finska Läk. Handl. XLIII, 1900.
Die Ausstrahlungen oder Mitempfindungen und Reflexe im Gebiete des Sympathikus und ihre physiologischen Grundlagen. — St. Petersbg. med. Wochenschr. 1901.
Ueber das Wesen und des anatomischen Sitz der Gastralgie. — Archiv für Verdauungskrankheiten 1901.
Ueber Physiologie und Pathologie der fliegenden Mücken. — Deutsches Archiv für klinische Medicin LXXVIII, 1903.
Martha Gellhorn

Martha Gellhorn ja Ernest Hemingway kiinalaisten upseereiden seurassa vuonna 1941.
Martha Gellhorn (8. marraskuuta 1908 – 15. helmikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja journalisti. Hän  oli 1900-luvun kuuluisimpia kirjeenvaihtajia, joka raportoi lähes kaikista 60 vuotta kestäneen uransa aikana tapahtuneista merkittävistä konflikteista eri puolilla maailmaa. Hän oli naimisissa kirjailija Ernest Hemingwayn kanssa vuosina 1940–1945.
Ura ja elämä

Gellhornin kuuluisien reportaasien sarja alkaa Yhdysvaltain lamakaudesta 1930-luvulla. Sen jälkeen hän kirjoitti Espanjan sisällissodasta, Adolf Hitlerin noususta ja Tšekkoslovakian valtauksesta. Toisen maailmansodan aikana hän kirjoitti Suomen talvisodasta, Hongkongista, Burmasta, Singaporesta ja Isosta-Britanniasta käsin. Myöhemmin hän kirjoitti Vietnamin sodasta, Kuuden päivän sodasta ja Keski-Amerikan sisällissodista. 1960-luvulla hän vietti paljon aikaa Afrikassa, osti talon Keniasta ja asui vuoroin siellä, vuoroin Lontoossa. 81-vuotiaana hän matkusti Panamaan ja kirjoitti Yhdysvaltain interventiosta.
Gellhorn julkaisi myös kaunokirjallisia teoksia, jotka usein liittyivät hänen raportoimiinsa paikkoihin ja tilanteisiin.
Gellhorn ystävystyi toisen tunnetun toimittajan John Pilgerin kanssa. Gellhorn oli vaikuttunut Pilgerin Vietnamin sodasta kertovista kirjoituksista ja kirjoitti Pilgerille kirjeen, jossa kertoi mielipiteensä. He tapasivat kuitenkin vasta kolme vuotta kirjeen lähettämisen jälkeen. On sanottu että jo ensitapaamisessa Pilger ja Gellhorn olivat samaa mieltä lähes kaikesta paitsi Israelin ja Palestiinan konfliktista. Gellhorn tunnettiin voimakkaana Israelin puolustajana ja Pilger ohjasi keskustelun muihin aiheisiin.
Gellhorn teki itsemurhan 89-vuotiaana.
Martha Gellhorn Prize

Gellhornin nimeä kantava journalismipalkinto luovutetaan toimittajalle, joka haastaa vakiintuneet käytännöt ja yleisesti hyväksytyt olettamukset. Palkinnon ovat saaneet muun muassa Hala Jaber (Sunday Times), Michael Tierney (Glasgow Herald), Robert Fisk (The Independent), Ghaith Abdul Ahad (The Guardian), Patrick Cockburn (The Independent), Chris McGreal (The Guardian), Geoffrey Lean (The Independent) ja Nick Davies (The Guardian).
Populaarikulttuurissa

Gellhornin ja Hemingwayn suhteesta kertoo HBO:n tuottama draama Hemingway & Gellhorn (2012), jonka päärooleissa ovat Nicole Kidman Gellhornina ja Clive Owen Hemingwayna.
Aiheesta muualla

Henkilökuva Martha Gellhorn Prize-sivuilla . (englanniksi)
Authorscalendar.info. (englanniksi)
Erkki Tuomiojan kirja-arvio Caroline Mooreheadin Martha Gellhorn -kirjasta.
Martti Pennanen

| Martti Pennanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Martti Asser Pennanen
Syntynyt: 8. joulukuuta 1923 Tervola
Kuollut: 17. joulukuuta 2010 (87 vuotta) Tampere
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1963–2000
Palkinnot
 Parhaan miespääosan Jussi  1982 Tie 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Martti Asser Pennanen (8. joulukuuta 1923 Tervola – 17. joulukuuta 2010 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi 1970- ja 1980-luvuilla tehtyjen elokuvien ja televisionäytelmien ansiosta. Pennasen muistetuimpia esiintymisiä ovat olleet roolit elokuvissa Päämaja, Kun taivas putoaa, Yhden miehen sota, Meiltähän tämä käy, Loma ja Pedon merkki sekä televisionäytelmissä Lyhyet erikoiset, Hänen olivat linnut sekä Sodan ja rauhan miehet, jossa hän näytteli Väinö Tanneria. Pennanen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1982. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuodesta 1985 alkaen.
Pennanen kuoli 87-vuotiaana Tampereella Koukkuniemen vanhainkodissa. Hänet on haudattu Teiskon hautausmaalle Terälahdelle.