stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Clément Lhotellerie

| Clément Lhotellerie |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1986 (ikä 38)
Kansalaisuus:   Ranska
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  mäkimies
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2006 2011 2014–2015:  La Pomme Marseille La Royale Pedale Saint Martin Team Peltrax - C.S.Dammarie-lés-Lys
Ammattilaisjoukkue(et)
2007–2008 2009 2010 2012–2013 :  Skil-Shimano Vacansoleil Roubaix-Lille Métropole Colba - Superano Ham 
Suurimmat voitot
 Pariisi–Nizza-ajo, mäkikilpailu 2008 
 Tiedot päivitetty: 10. tammikuuta 2024 
Clément Lhotellerie (s. 9. maaliskuuta 1986 Charleville-Mézières) on ranskalainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään mäkiajaja.
Lhotellerie on kilpaillut myös maastopyöräilyssä ja cyclocrossissa. Hän on saavuttanut cyclocrossissa junioreiden MM-pronssia vuonna 2004, Ranskan juniorimestaruuden 2003 ja 2004, Ranskan alle 23-vuotiaiden mestaruuden 2006 ja yleisen sarjan Ranskan-mestaruuden 2015.
Lhotellerie aloitti ammattilaisuransa Skil-Shimano-tallissa 2007, jolloin hän voitti 3-Länder Tourin mäkikilpailun, sijoittui kokonaiskilpailussa yhdenneksitoista ja 5. etapilla toiseksi. Tour du Limousin -ajossa hän voitti nuorten kilpailun ja sijoittui kokonaiskilpailussa neljänneksi.
Vuonna 2008 Lhotellerie sijoittui Pariisi–Nizza-ajossa kolmannella etapilla toiseksi hävittyään Kjell Carlströmille kirikamppailussa. Kaksikko (Lhotellerie, Carlström) oli lähtenyt Bradley McGeen kanssa pääjoukosta irti jo aivan alkuvaiheissa. Hän voitti myös mäkikilpailun. Samana vuonna hän sijoittui Andalucían ympäriajon kokonaiskilpailun toiseksi oltuaan toinen myös ensimmäisellä etapilla.
Lhotellerie edusti vuonna 2009 Vacansoleil-tallia. Hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin heinäkuun alussa hänen jäätyään dopingtestissä kiinni metyyliheksamiini-nimisen aineen käytöstä. Hän edusti Roubaix-Lille Métropole -joukkuetta vuonna 2010, La Royale Pedale Saint Martin -tallia 2011, Colba - Superano Ham -joukkuetta 2012–2013 ja Team Peltrax - C.S.Dammarie-lés-Lys -tallia 2014–2015.
Menšikovin palatsi

Menšikovin palatsi.
Menšikovin palatsi (ven. Ме́ншиковский дворе́ц, Menšikovski dvorets) on barokkityyliä edustava rakennus Pietarin Vasilinsaarella Venäjällä.
Nevan rannalla sijaitseva palatsi on rakennettu vuosina 1710–1714 Pietari I:n läheistä työtoveria, ruhtinas Aleksandr Menšikovia varten. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Giovanni Fontana ja Gottfried Schädel.
Pilasterein koristellun kolmikerroksisen julkisivun yllä kohoaa korkea mansardikatto. Päärakennukseen liittyvä läntinen siipirakennus rakennettiin 1720-luvun alussa. Vuonna 1727 aloitettu itäinen siipirakennus valmistui vasta 1760-luvun lopulla. Rakennuksen sisustuksen sunnitteluun osallistuivat mm. arkkitehdit Jean-Baptiste Le Blond, Andreas Schlüter ja hoviarkkitehti Francesco Bartolomeo  Rastrelli. Sisätiloista huomattavimpia ovat juhlallinen eteisaula, koristeellisin kaakelilaatoin sisustetut toisen kerroksen huoneet ja pähkinäpuisin paneelein verhottu Menšikovin työhuone.
Loistokkaasti sisustettu Menšikovin palatsi oli Pietarin ensimmäinen suuri kivirakennus. Siellä järjestettiin keisarillisen hovin juhlatilaisuuksia ja vastaanotettiin ulkomaiden lähettiläitä. Menšikovin jouduttua epäsuosioon palatsi takavarikoitiin valtiolle. Vuodesta 1732 lähtien siellä toimi kadettikoulu ja sen jälkeen sitä restauroitiin 1800-luvulla ja siellä toimi joukko-osaston museo.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen tiloissa kokoontui kesä-heinäkuussa 1917 ensimmäinen koko Venäjän työläisten ja sotilaiden edustajainneuvostojen kongressi. Neuvostoliiton aikana vuonna 1924 palatsin irtaimisto siirrettiin Eremitaašiin. Palatsi entistettiin vuosina 1956–1981. Vuonna 1967 rakennus luovutettiin Eremitaašin taidemuseolle. Julkisivu ja osa sisätiloista palautettiin alkuperäiseen asuun 1970-luvulla suoritetuissa restaurointitöissä. Nykyään palatsissa toimii 1700-luvun alun kulttuuria esittelevä Eremitaašin museo.
Menšikovin palatsin osoite on Universitetskaja naberežnaja 15. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Vasileostrovskaja.
Aiheesta muualla

Menšikovin palatsi Eremitaašin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Petri Juutilainen

Petri Juutilainen (s. 1953) on Tampereella asuva pasunisti ja big band -kapellimestari. Juutilainen on toiminut muun muassa Pirkanmaan musiikkiopiston pop/jazz-linjan johtajana, Helsingin poliisisoittokunnan kapellimestarina ja UMO Jazz Orchestran pasunistina. Nykyisin Juutilainen toimii Nokia Big Bandin johtajana ja vierailee kapellimestarina useissa kotimaisissa sinfoniaorkestereissa. Lisäksi hän on toiminut Ilkka Alanko Orchestran kapellimestarina, ja tehnyt yhteistyötä mm. Anssi Tikanmäen ja Pentti "Baby Boy" Varhaman ja Yö-yhtyeen kanssa.
Aiheesta muualla

Meteli.net: Petri Juutilainen
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Pirasetaami

| --- | --- |


Pirasetaami
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-(2-oksopyrrolidin-1-yyli)asetamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 7491-74-9
ATC-koodi: N06BX03
PubChem CID: 4843
Kemialliset tiedot
Kaava: C6H10N2O2
Moolimassa: 142.156 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: lähes 100 %
Metabolia: ei metaboloidu
Puoliintumisaika: 4–6 tuntia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:   (FI)  
Antotapa: Oraalinen
Pirasetaami on nootropiineihin luokiteltava lääkeaine, joka on rakenteeltaan GABA:n johdos. Pirasetaamia myydään kauppanimellä Nootropil. Suomessa pirasetaami on tarkoitettu kortikaalisen myoklonian hoitoon. Lääke alkaa tyypillisesti vaikuttaa muutaman vuorokauden kuluessa.
Pirasetaamin syntetisoi vuonna 1967 belgialainen UCB-yhtiö.
Vaikutusmekanismi

Pirasetaami on GABA-johdannainen, mutta sillä on ilmeisesti vaikutusta myös kolinergisiin reseptoreihin, NMDA-reseptoreihin ja solujen ionikanaviin. Lisäksi se vähentää veren viskositeettia ja verihiutaleiden liiallista aggregaatiota, jolloin verenkierto paranee.
On viitteitä siitä, että pirasetaami edistää hermoston terveyttä.
Pirasetaamin tarkkaa toimintamekanismia luurankolihasten kouristusten hoidossa ei tunneta. Kyseessä arvellaan olevan hermosoluja suojaava vaikutus, jonka seurauksena kouristukset vähitellen helpottavat.
Käyttö > Lääkkeenä

Pirasetaamin pääasiallinen käyttöaihe Suomessa on kortikaalisen myoklonian hoito. Pirasetaamia on käytetty myös muiden hermostoperäisten sairauksien, kuten Parkinsonin taudin, Alzheimerin taudin ja dysleksian hoitoon.lähde? Pirasetaamia voidaan käyttää myös erilaisista syistä johtuviin kognitiivisiin vaikeuksiin, joka on lääkkeen yleisempi käyttötarkoitus monissa muissa maissa. Pieniannoksinen pirasetaami vähentää esimerkiksi krooniseen väsymysoireyhtymään liittyviä kognitiivisia häiriöitä ja se saattaa lievittää myös uupumusta. Hyvän siedettävyyden takia pirasetaami on eräissä maissa saatavilla reseptivapaasti.
Käyttö > Nootropiinina

Pirasetaami on erään tutkimuksen mukaan muistia tehostava lääke. Se oli ensimmäinen nootropiini, joka sijoitettiin älylääkkeiden ryhmään. Koska pirasetaami voi parantaa myös terveiden ihmisten kognitiivista suorituskykyä, sitä käyttävät jonkin verran myös terveet ihmiset näiden ominaisuuksiensa kehittämiseen. Sillä ei ole suurillakaan annoksilla huumaavaa vaikutusta.lähde?
Sivuvaikutukset ja vieroitusoireet

Pirasetaamin sivuvaikutukset eivät eroa placebosta. Joillakin käyttäjillä voi ilmetä yleistä kiihtyneisyyttä ja siihen liittyen mm. levottomuutta, ärtyneisyyttä, hermostuneisuutta, päänsärkyä tai vapinaa. Sivuvaikutusten määrä riippuu paljolti lääkkeen annostuksesta, joka on kortikaalisen myoklonian hoidossa usein jopa yli 20 g vuorokaudessa, mutta muihin käyttötarkoituksiin riittää yleensä muutaman gramman päiväannos. Pirasetaami on monissa tutkimuksissa todettu turvalliseksi ja pienillä annoksilla hyvin siedetyksi lääkkeeksi. LD50-arvoa ei kuitenkaan ole määritetty.
Lainsäädäntö

Pirasetaami on Suomessa lääkkeeksi luettava aine. Sen maahantuonnista ilman asianmukaista reseptiä voidaan rangaista lääkeainerikoksena. Monissa Euroopan maissa pirasetaamin laillinen asema on epäselvä. Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA ilmoitti elokuussa 2010, ettei pirasetaamia luokitella ravintolisäksi. Sen jälleenmyynti tai maahantuonti on siis kiellettyä ilman erillistä lupaa.
Aiheesta muualla

Pirasetaamin viihdekäytöstä Erowid-tietokannassa (englanniksi)
PubChem: Piracetam (englanniksi)
KEGG: Piracetam (englanniksi)
ChemBlink: Piracetam (englanniksi)
Aleksandr Danilovitš Menšikov

Ruhtinas Aleksandr Danilovitš Menšikov (1673-1729). Tuntemattoman taiteilijan 1716–1720 maalaama muotokuva.
Aleksandr Danilovitš Menšikov (ven. Алекса́ндр Дани́лович Ме́ншиков, 16. marraskuuta (J: 6. marraskuuta) 1673 Moskova, Moskovan Venäjä – 23. marraskuuta (J: 12. marraskuuta) 1729 Berjozov, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen valtiomies ja sotapäällikkö sekä ruhtinas.
Aleksandr Menšikov oli keisarillisen hovin tallimiehen poika. Vuodesta 1686 lähtien hän toimi Pietari I:n sotilaspalvelijana. Hän osallistui Pietari I:n kanssa Asovan sotaretkeen vuosina 1695–1696 ja matkalle Hollantiin vuosina 1697–1698. Vähitellen hänestä tuli yksi tsaarin lähimmistä työtovereista ja ystävistä. Vuonna 1703 Menšikov nimitettiin Inkerin kuvernööriksi. Suuressa Pohjan sodassa hän toimi yhtenä Venäjän joukkojen komentajista ja johti koko maata Pietari I:n matkojen aikana. Vuosina 1717–1724 ja 1726–1727 hän oli sotakollegiumin johtaja. Vuonna 1702 Menšikov sai kreivin ja vuonna 1707 ruhtinaan arvonimen.
Pietari I:n kuoltua Menšikov nosti valtaistuimelle pitkäaikaisen ystävänsä Katariina I:n, jonka aikana hän toimi itse maan todellisena hallitsijana. Pietarin ja Katariinan tyttäret Anna Petrovna ja Elisabet Petrovna kasvatettiin hänen perheessään. Toukokuussa 1727 hän naitti tyttärensä Marian Pietari II:lle, mutta joutui pian epäsuosioon. Syyskuussa 1727 Menšikovia syytettiin valtiopetoksesta ja valtion varojen kavalluksesta. Yhdessä perheensä kanssa hänet karkotettiin Berjozoviin Siperiaan. Menšikovin koko valtava omaisuus takavarikoitiin valtiolle.
Pietarin Vasilinsaarella on Menšikovia varten vuosina 1710–1712 ja 1713–1727 rakennettu Menšikovin palatsi.
Aiheesta muualla

E. Ahlfors : Leipurikisällistä ruhtinaaksi. Aleksasjka Danilitjin ihmeelliset elämänvaiheet, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 20.08.1933, nro 34, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k Pietarin ja Leningradin johtajat |
| --- | --- | --- |
| Pietari (1703–1917) |  Menšikov  Devier  Sapieha  von Münnich  Saltykov  Naumov  Devier  Tatištšev  Korf  Tšitšerin  Volkov  Golitsyn  Brjus  Rylejev  Arharov  von Buxhoevden  von der Pahlen  Svetšin  von der Pahlen  Kutuzov  Kamenski  Tolstoi  Vjazmitinov  Lobanov-Rostovski  Balašov  Miloradovitš  Goleništšev-Kutusov  Essen  Kavelin  Hrapovitški  Šulgin  Ignatjev  Suvorov  Levašov  Trepov  Zurov  Gurko  Loris-Melikov  Baranov  Kozlov  Gresser  Val  Clayhills  Fullon  Trepov  Dedjulin  Launitš  Dratševski  Obolenski  Balk  Jurevitš  Rogovski  Šreider  |  |
| Petrograd-Leningrad (1917–1991) |  Zinovjev  Kirov  Ždanov  Kuznetsov  Popkov  Andrianov  Kozlov  Spirdonov  Tolstikov  Romanov  Zaikov  Solovjov  Gidapov  |  |
| Pietari (1991–) |  Štšelkanov  Sobtšak  Jakovlev  Beglov  Matvijenko  Poltavtšenko  Beglov  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Pohjanruostenahikas

| Pohjanruostenahikas> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 DD 
Suomessa::  Puutteellisesti tunnettu (DD)
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Inocybaceae
Suku::  Ruostenahikkaat Phaeomarasmius
Laji::  borealis
Kaksiosainen nimi
 Phaeomarasmius borealis  Erik Rald (P. borealis (Fr.:Fr.) Kühner s. Smith @ Hesler) 
Katso myös
   Pohjanruostenahikas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjanruostenahikas (Phaeomarasmius borealis) on pienehkö yleisempää oksaruostenahikasta muistuttava ja siihen aiemmin yhdistetty sienilaji, jonka ruosteenruskean, hennosti pystysuomuisen lakin läpimitta on noin yksi senttimetri, jalka enemmän tai vähemmän keskeinen riippuen kasvupaikasta, lakkia vaaleampi. Itiöemät ilmaantuvat tyypillisesti syksyllä. Itiöitä on kuvattu kilpikonnakuvioiseksi. Laji kasvaa ainakin Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa pohjoispainotteisesti, ja lienee elinvoimainen, mutta tutkimukset asiasta ovat kesken. Kasvupaikkoina ovat pensastot, pajujen, koivujen, männyn ja ruusujen laho-oksat, joten kuuluu selkeästi lahottajasieniin.
Suomen työväen vasemmistoryhmä

Suomen työväen vasemmistoryhmä oli 1920- ja 1930-luvun vaihteessa toiminut sosialistinen ryhmittymä, jonka muodostivat aiemmin Suomen kommunistisen puolueen kanssa yhteistyötä tehneet vasemmistososialistit. Vasemmistoryhmän johtoon kuuluivat muun muassa Niilo Wälläri, Matti Väisänen, Eino Pekkala, Erkki Härmä ja Kusti Kulo.
SKP suhtautui vasemmistoryhmään jyrkän kielteisesti ja sen aktivistit leimattiin sosiaalidemokraatteja tai Lapuan liikettäkin vaarallisemmiksi luopioiksi. Kommunistit käyttivät vasemmistoryhmän kannattajista nimitystä ”hoipertelijat”. Vasemmistoryhmä puolestaan piti SKP:n linjalla olleita äkkijyrkkinä ”huitojina”. Myös SDP suhtautui epäillen yhteistyöhön vasemmistoryhmän kanssa. Sosialidemokraateille oli taktisesti tärkeää säilyttää kuva vasemmistososialisteista ja kommunisteista yhtenäisenä Moskovasta johdettuna liikkeenä.
Vasemmistoryhmällä oli kannattajia lähinnä Etelä-Suomen teollisuuskaupungeissa,, etenkin Helsingissä, mutta sen verkosto ulottui koko maahan. Vasemmistoryhmä jäi kuitenkin kaikkialla kommunisteja pienemmäksi suuntaukseksi. Vasemmistoryhmän äänenkannattaja oli (alkuvuoden 1930 ilmestynyt) Suomen Työmies. Myös vaasalainen Työn Ääni oli hetken vasemmistoryhmän hallussa.
Vasemmistoryhmä kritisoi Kommunistisen internationaalin linjauksia, ja korosti kansallisten puolueiden itsenäisyyttä. Se kuitenkin toivoi Kominternin kykenevän korjaamaan virheensä, ja oman linjan puolustamiseksi vedottiin muun muassa internationaalin aiempiin päätöksiin. Vasemmistoryhmällä oli kansainvälisiä yhteyksiä niihin ruotsalaisiin (SKP:stä erotetut), norjalaisiin (NKP:n oppositio) ja saksalaisiin (KPO) vasemmistolaisiin, jotka olivat joutuneet Kominternin epäsuosioon.
Vasemmistoryhmä oli aktiivisesti mukana myös Työväen urheiluliiton linjataisteluissa. Kun sosialidemokraatit ottivat TUL:n hallintaansa ja alkoivat erottaa vasemmistoseuroja, perustettiin loppuvuonna 1929 Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea, johon sosialistit menivät mukaan. Toisin kuin TYK:ta hallinnut SKP, sosialistit kannattivat komitean muuntamista uudeksi liitoksi. Aiheesta käytiin kiihkeää keskustelua Suomen Työmiehen ja TYK:n Työväen Urheilulehden välillä.
Ryhmä osallistui omilla listoilla Osuusliike Elannon vaaleihin vuosina 1930–1934. Listoilta valittiin edustajistoon yksi edustaja vuonna 1932, ja kaksi (Fiina Pietikäinen ja Artturi Virta) vaaleissa 1934. Listat saivat 615 ääntä vuonna 1930, 759 vuonna 1932 ja 1 103 (Vaaliliitto D, 7,1 %) vuonna 1934.
Historia > Vasemmiston hajaannus

Maan alla toimineen SKP:n ja sen kanssa yhteistyötä tehneen vasemmiston välit kiristyivät 1920-luvun puolivälissä. Kiistat tiivistyivät kysymykseen Suomessa ja Neuvostoliitossa toimineiden kommunistien suhteesta. SKP:hen kuulumattomat kritisoivat kommunistien Neuvostoliitossa oleskelleen johdon ja Kommunistisen internationaalin liiallista puuttumista Suomen toimintaan. Huhtikuussa 1925 julkaistiin pamfletti Irti emigranteista. Vastalauseen takana olivat vankilassa istuneet entiset SSTP:n johtomiehet, joiden mielestä kommunistien jyrkkä politiikka vei liikkeen umpikujaan. Kirjoittajat korostivat julkista toimintaa maanalaisen puolueen sijaan. Ryhmä nimettiin ”bobilaisiksi” Niilo Wällärin Elämää yössä -vankilalehdessä käyttämän nimimerkin mukaan. Riidat kärjistyivät sen jälkeen, kun SKP vuonna 1928 omaksui Kominternin kolmannen kauden mukaisen jyrkän ohjelman, jossa korostettiin muun muassa kriittistä suhtautumista sosialidemokraatteihin. SKP:n päätehtäväksi määriteltiin taistelu työväenliikkeen sisäistä "oikeistovaaraa" vastaan.
Varsinkin monet ammattiyhdistysliikkeessä toimineet vasemmistososialistit suhtautuivat kriittisesti SKP:n linjaan, ja asia tuli esiin Suomen Ammattijärjestön 8. edustajakokouksessa toukokuussa 1929. Kommunistit ajoivat kokouksessa muun muassa niin sanotun (Suomen, Norjan ja Neuvostoliiton ammatillisten keskusjärjestöjen välistä yhteistyötä laajentamaan pyrkineen) Kööpenhaminan sopimuksen vahvistamista, Kansainvälisen työjärjestön konferensseihin osallistumisen lopettamista sekä tehostettua toimintaa sosiaalifasismia vastaan. SAJ:ta hallinneen vasemmiston enemmistö ei kuitenkaan pitänyt tavoitteita mahdollisina ja ne jäivät toteutumatta. Aloitteen saaneet vasemmistososialistit eivät halunneet kärjistää suhteita sosialidemokraatteihin, jotka samaan aikaan jättäytyivät pois SAJ:n johdosta vastalauseena kommunisteille. SKP oli menettänyt otteensa SAJ:sta sen jälkeen, kun lähes koko puolueen Suomessa toiminut johto pidätettiin vuonna 1928.
Laitavasemmiston sisäiset erimielisyydet tulivat näkyvämmin julkisuuteen kesällä 1929 SAJ:n kokouksen jälkeen. SKP arvosteli ammattijärjestön päätöksiä ja kesäkuussa kritiikkiin yhtyi Kominternin toimeenpanevan komitean poliittinen sihteeristö. Internationaali vaati SKP:ltä toimintaa ay-liikkeessä esiintynyttä oikeistovaaraa vastaan, ja kommunistit alkoivat valmistella vasemmistososialistien syrjäyttämistä. Syksyllä SKP onnistui saamaan enemmistön SAJ:n toimikunnassa ja useissa vasemmistotyöväenlehdissä. SAJ-johtajista muun muassa sihteeri Matti Väisänen ja Erkki Härmä tuomitsivat SKP:n menettelyn ja vasemmistososialistit esittivät vaatimuksia ylimääräisestä edustajakokouksesta. Niilo Wälläri, Emil Tuomi ja Hugo Ahokanta erosivat Työväenjärjestöjen Tiedonantajan toimituksesta lokakuussa vastalauseena lehden ottamalle SAJ:n edustajakokouksen vastaiselle linjalle.
Historia > Vasemmistoryhmän järjestäytyminen

Suomen työväen vasemmistoryhmä perustettiin 7. joulukuuta 1929 Helsingissä. Uuden järjestön keskustoimikuntaan valittiin Eino Pekkala (pj.), Uno Nurminen (vpj.), Hugo M. Ahokanta (sihteeri), Emil Tuomi, Kusti Kulo ja August Raatikainen. Järjestölle keskeiseen ammattiyhdistysvaliokuntaan kuuluivat Matti Väisänen, Nurminen ja Niilo Wälläri. Perustamisen jälkeen ryhmä levitti työläisten keskuuteen kolmesivuista kirjelmää, jossa arvosteltiin voimakkaasti SKP:n linjaa. Kommunistien toimintaa pidettiin äkkijyrkkänä huitomisena. Vasemmistoryhmän ohjelma korosti työväen aseman puolustamista vallankumouksellisuuden sijaan. Ryhmä painotti julkisten ammatillisten joukkojärjestöjen merkitystä. SDP:tä vasemmistoryhmä kritisoi muun muassa luokkataistelun hylkäämisestä ja reformistisuudesta sekä puoluepolitikoinnista ay-liikkeessä.
Tammikuun 1930 alussa vasemmistoryhmä alkoi julkaista äänenkannattajaansa Suomen Työmies. Lehden ensimmäisen numeron pääkirjoituksessa korostettiin Suomen työväenliikkeen itsemääräämisoikeutta ja ammattiliittojen sääntöjen kunnioittamista. Suomen Työmies ilmestyi kolmesti tammikuussa, joka arkipäivä helmikuusta toukokuun alkuun ja kolmesti viikossa siitä eteenpäin. SKP:n hallitsemat lehdet ja järjestöt tuomitsivat uuden lehden jyrkästi. STPV:n eduskuntaryhmässä vasemmistoryhmää puolusti vain Eino Pekkala. Vasemmiston kirjapainot ja lehdet puhdistettiin vasemmistoryhmän kannattajista kevään aikana. Lehti painettiin Osakeyhtiö Työn kirjapainossa. Vasemmistoryhmä sai painotaloa hallinneen Flora-yhtiön haltuunsa, kun taloa johtaneet Toivo Hj. Långström ja August Niemistö olivat vangittuina ja kuolleen Edvard Jokelan osakkeita ei ollut siirretty. Flora siirtyi pian takaisin liikkeen päälinjalle, kun Jokelan osakkeet ostettiin sen kannattajille. Maaliskuussa Työn yhtiökokouksessa vasemmistoryhmä jäi vähemmistöksi. Ryhmää kannattanut toimitusjohtaja Alarik Grönroos erotettiin huhtikuussa.
Tammikuussa vasemmistoryhmän kannattajat perustivat Helsingin sosialistisen työväenyhdistyksen. Toukokuun loppuun mennessä ryhmän osastoja perustettiin myös Kauhavalla, Turussa ja Viipurissa. Helsinkiin muodostettiin erilliset Sörnäisten ja metallityöläisten yhdistykset. 4. toukokuuta Helsingin ja Sörnäisten yhdistykset pitivät kokouksen, jossa perustettiin Sosialististen työväenyhdistysten keskuskomitea ohjaamaan järjestöjen yhteistoimintaa. Keskuskomiteaan valittiin Ahokanta, Kulo, Nurminen, Väisänen ja Wälläri sekä Erkki Härmä, Laura Härmä, Oskari Jalava ja Fiina Pietikäinen. Eino Pekkala ja Emil Tuomi jättäytyivät pois johdosta.
Historia > Yhteistyö SDP:n kanssa

Keväällä vasemmistoryhmä vastusti SAJ:sta irtautuneiden sosialidemokraattien johtamien liittojen hajottamista ja uusien SAJ:n alaisten liittojen perustamista. Samanaikaisesti SKP vahvisti asemiaan ammattiliitoissa ja kolme vasemmistoryhmää kannattanutta ay-johtajaa joutui eroamaan tehtävästään. Lähteä saivat Wälläri (Suomen Kuljetustyöläisten Liitto), Nurminen (Suomen Rakennustyöväen Liitto) ja Nestori Aronen (Suomen Puuteollisuustyöväen Liitto). Nurminen erosi SAJ:n toimeenpanevasta valiokunnasta. Kusti Kulo erotettiin SAJ:n valistustyön johdosta kesäkuussa. Kesällä vasemmistoryhmä esitti SAJ:n johdolle, että se järjestäisi SDP:n kanssa yhteistoimintaa lapuanliikkeen vastustamiseksi, mutta SAJ torjui aloitteen. Heinäkuussa viranomaiset kielsivät kaiken SAJ:n alaisen toiminnan ja sen järjestöt lakkautettiin.
Suomen sosialististen työväenyhdistysten keskuskomitea osallistui Suomen ammattiyhdistysten keskusliiton perustamiseen yhdessä SDP:n kanssa. SDP-johtoisen Ammatillisten järjestöjen valtuuskunnan ja sosialistien keskuskomitean välinen yhteistyösopimus allekirjoitettiin Helsingissä 31. heinäkuuta 1930. Neuvotteluissa keskuskomiteaa edustivat Erkki Härmä, Uno Nurminen ja Urho Syväjärvi. Helsingissä 10. elokuuta pidetyssä AJV:n ja sosialistien maanlaajuisessa neuvottelukokouksessa sovittiin aiemmin aloittaneen yhteistyökomitean jatkosta ja paikkakunnittain perustettavien yhteistyötoimikuntien muodostamisesta. Yhteistyökomiteaan kuuluivat Härmä, Nurminen, Syväjärvi, Emil Louhikko, Edvard Huttunen, Ernst Lähde ja Karl-August Fagerholm. SAK perustettiin lokakuussa.
Vasemmistoryhmän toimintaa jatkoi Helsingin työväenyhdistyksen kirjallisuusseura Arla (Kirjallisuuden harrastus- ja tutkimusseura Arla), jonka sosialistijohto perusti yhdyssiteekseen 18. helmikuuta 1931. Arla toimi (ainakin) 1930-luvun alkupuolen. Vuonna 1935 Wälläri seuraajineen liittyi SDP:hen, jossa hänen suuntauksensa tukikohdaksi muodostui Kuljetustyöväen sosialidemokraattinen yhdistys.
M0NESY

| m0NESY |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ilja Osipov
Syntynyt: 1. maaliskuuta 2005 (ikä 19)
Kansalaisuus:   Venäjä
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  m0NESY
Aktiivisena:  2019–
Nyk. joukkue:  G2 Esports
Rooli:  tarkkuuskivääripelaaja
Peli:  Counter-Strike 2, Counter-Strike: Global Offensive
Mestaruudet:  mm. BLAST Premier: World Final 2022 Intel Extreme Masters Katowice 2023 Intel Extreme Masters Cologne 2023 Intel Extreme Masters Dallas 2024
Ammattilaisjoukkueet

 2019 :  NewBALLS
 2019 :  SG.pro
 2020–2022 :  NAVI Junior
 2020– :  G2 Esports
Palkinnot
 4× HLTV-MVP 3× HLTV TOP 20 -sijoitusta 
Ilja ”m0NESY” Osipov (ven. Илья Осипов; s. 1. maaliskuuta 2005) on venäläinen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hän on pelannut G2 Esportsille vuodesta 2022 ja pelaa useimmiten AWP-tarkkuuskivääriä. Nuoresta iästään huolimatta häntä pidetään maailman parhaimpina pelaajina. Hänet valittiin maailman toiseksi parhaaksi pelaajaksi vuonna 2024.
Tausta

Osipov kertoo tutustuneensa videopeleihin 5–6 vuotiaana. Counter-Strikeen hän tutustui veljensä kautta, joka osallistui joihinkin LAN-tapahtumiin. Hän saavutti Global Offensiven korkeimman taitotason kymmenvuotiaana kannettavalla tietokoneella. Kaksi vuotta myöhemmin hän saavutti jo korkeimman tason Faceitissä.