stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kardinaali
Kardinaalijärjestelmän epäkohdat

Kardinaalijärjestelmässä on etunsa, mutta myös haittansa. Vaikka esimerkiksi paavin valinnan siirtäminen kardinaaleille poisti osittain politikoinnin paavinvaaleissa, toi järjestelmä mukanaan myös epäkohtia.
Paavien esimerkiksi tiedetään pitkän paaviuden historian aikana syyllistyneen nepotismiin. Paavit nimittivät veljen- ja sisarenpoikiaan kardinaaleiksi esimerkiksi varmistaakseen paavillisen ”dynastian” säilymisen suvussa. Tällöin kardinaalinimityksissä ei ratkaissut nimitettävien kardinaalikandidaattien poliittiset, diplomaattiset tai teologiset taidot, vaan he saivat viran vain, koska olivat sukua paaville. Järjestelmän ongelmia lisäsi paikoin se, että paavin nimittämistä veljen- tai sisarenpojista tuli kardinaalinepoksia, joille kuului kardinaalikollegion johtajan virka.
Esimerkkinä paavien harjoittamasta nepotismista kardinaalinimitysten suhteen voidaan pitää 1400-luvulla hallineen paavi Calixtus III:n toimintaa. Borgian perheeseen kuulunut paavi Calixtus III teki kahdesta veljenpojastaan kardinaalin. Toisesta nepotistisesti nimitetystä kardinaalista tuli myöhemmin Aleksanteri VI. Aleksanteri VI tuli myöhemmin tunnetuksi yhtenä historian huonomaineisimpana paavina, ja hänen aikanaan paavius oli selvässä alennustilassa. Paavi Aleksanteri VI harjoitti itsekin nepotismia, ja hän jopa suunnitteli Kirkkovaltion antamista pojalleen. Aleksanteri VI nosti myös rakastajattarensa veljen Alessandro Farnesen kardinaaliksi, ja tästä tuli myöhemmin paavi Paavali III. Paavali III jatkoi perinteitä valitsemalla kaksi veljenpoikaa – iältään 14 ja 16 vuotta – kardinaaleiksi.
Toinen epäkohta kardinaalijärjestelmässä oli sen keskittyminen Eurooppaan ja erityisesti Italiaan, minkä vuoksi paavinistuimelle ei noussut satoihin vuosiin ainuttakaan ei-italialaista paavia. Koska suuri enemmistö kardinaaleista oli italialaisia, nostivat he paaviksi toisia italialaisia kardinaaleja, jotka taas paavina ollessaan nimittivät lisää italialaisia kardinaaleja. Esimerkiksi hollantilaisen Hadrianus VI:n (paavina 1522–1523) jälkeen seuraavaa ei-italialaista paavia jouduttiin odottamaan yli 450 vuotta, sillä seuraava Italian ulkopuolelta tullut paavi oli virkaansa vuonna 1978 valittu puolalainen Johannes Paavali II.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rooman kirkon kardinaalit
Kardinaaleja kuvattuina eri asuissa
Kardinaali O'Malleyn kardinaalinsormus
Luettelo kardinaaleista
Kardinaali Thomas Wolsey oli paitsi katolinen kardinaali, myös tärkeä vaikuttaja Englannin kuninkaan Henrik VIII:n hovissa.
Kardinaali Richelieu toimi sekä kardinaalina että Ranskan pääministerinä.
Kardinaali Charles de Guisen muotokuva 1500-luvulta.
Paavi Calixtus III nimittää kardinaalin virkaansa ojentamalla tälle punaisen hatun.
Joukko kardinaaleja kokoontuneena edesmenneen paavi Johannes Paavali II:n hautajaisiin.
Kardinaalidiakoni Fabrizio Ruffo.
Viimeinen kardinaalinepos, Pietro Ottoboni.
Kardinaalin kuoriasu.
Paavi Paavali III kardinaalinepoksensa kanssa. Paavali III oli itsekin aikanaan nimitetty kardinaaliksi nepotismin kautta, ja hänet kardinaaliksi nimittänyt paavi oli myös astunut kardinaaliksi sukulaisensa ansiosta.
Walter Flex

| Walter Flex |
| --- | --- |
 Walter Flex asepuvussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1887 Eisenach, Saksa
Kuollut: 16. lokakuuta 1917 (30 vuotta) Pöide, Saarenmaa, Vironmaan kuvernementti
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  opettaja
Uskonnollinen kanta:  protestantti
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Aikakausi:  1913–1917
Tyylilajit:  runous, draama, novelli
Kirjallinen suuntaus: uusromantiikka
Esikoisteos:  Zwölf Bismarcks (1913)
Muuta tietoa
 Osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Kaatui Operaatio Albionin aikana. 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Walter Flex (6. heinäkuuta 1887 Eisenach, Thüringen, Saksa – 16. lokakuuta 1917 Pöide, Saarenmaa, Vironmaan kuvernementti) oli saksalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on ensimmäisestä maailmansodasta kertova laaja omaelämäkerrallinen novelli Kahden maailman vaeltaja.
Elämäkerta

Walter Flex syntyi Eisenachissa kymnaasinopettaja Rudolf Flexin (1855–1918) ja Margarete o.s. Pollackin perheeseen, ja hänellä oli kolme veljeä. Isä oli kansallisliberaali, ja kodissa harrastettiin kulttuuria. Walter kävi koulunsa Eisenachissa ja suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1906. Hän siirtyi Erlangenin yliopistoon opiskelemaan germanistiikkaa ja historiaa. Vuonna 1908 hän lähti pariksi vuodeksi Strassburgin yliopistoon mutta palasi Erlangeniin ja suoritti loppututkinnon vuonna 1911. Tutkielman otsikko oli Die Entwicklung des tragischen Problems in den deutschen Demetriusdramen von Schiller bis in die Gegenwart.
Valmistumisensa jälkeen Flex toimi kotiopettajana, aluksi Otto von Bismarckin sukulaisten perheessä. Tuohon aikaan hän alkoi julkaista runoja ja novelleja, joiden aiheisto oli kansallismielistä. Julkaisuista mainittakoon novellikokoelma Zwölf Bismarcks (1913), joka kuvaa seitsemän novellin kautta von Bismarckin aatelissuvun vaiheita, sekä draama Klaus von Bismarck (1913) ja runokokoelma Das Volk in Eisen (1914).
Flex vapautettiin asevelvollisuuden suorittamisesta käden jännevamman vuoksi, mutta sodan puhjettua vuonna 1914 hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi Posenissa (nyk. Poznań) ja palveli aluksi länsirintamalla Lothringenissa (3. Ala-Sleesian jalkaväkirykmentti). Hän julkaisi isänmaallisia sotarunoja saksalaisissa sanomalehdissä ja sai kansallista kuuluisuutta. Runoja koottiin kokoelmiksi, joista tuli suosittuja (muun muassa Sonne und Schild ja Im Felde zwischen Nacht und Tag).
Maaliskuussa 1915 Flex määrättiin upseerikoulutukseen Poseniin, ja sen jälkeen hän palveli vänrikkinä (saks. Leutnant) Saksan itärintamalla Pohjois-Puolassa ja Baltiassa (3. Ala-Elsassin jalkaväkirykmentti). Hän tutustui nuorempaan upseeritoveriinsa Ernst Wurcheen (1894–1915), ja heidän välilleen kehittyi lämmin ystävyys. Wurchen kuolema elokuussa järkytti Flexiä, ja eräänlaisena surutyönä Flex ryhtyi kirjoittamaan novellia Kahden maailman vaeltaja. Novellissaan hän kuvaa sotakokemuksiaan sekä ylistää Saksanmaata ja Wurchen sotilaanhyveitä. Novelli julkaistiin lokakuussa 1916, ja siitä tuli Saksassa ilmiömäisen suosittu.
Kirjallisen maineensa tähden Flex määrättiin vuonna 1917 rintamalta Berliiniin esikuntapalvelukseen valmistelemaan teosta Der Krieg in Einzeldarstellungen. Omasta pyynnöstään Flex lähetettiin kuitenkin syksyllä takaisin itärintamalle, ja Operaatio Albionin aikana hän osallistui maihinnousuun Saarenmaalla jalkaväkikomppanian johtajana. Hän haavoittui vaikeasti Pöidessä Otin kartanon luona ja kuoli seuraavana päivänä kartanon tilapäisessä sotilassairaalassa; hänet haudattiin Pöiden hautausmaalle.
Sodassa kaatui myös Walter Flexin kaksi veljeä, Otto ja Martin. Veljeksistä jäi eloon ainoastaan oikeustieteilijä Konrad Flex (1886–1966), joka siirtyi myöhemmin Ruotsiin Uppsalan yliopistoon germanistiikan professoriksi.
Jälkimaine

Sodan jälkeen Flex sai Saksassa samantapaisen aseman kuin Theodor Körner sata vuotta aikaisemmin: nuorena kaatunut runoilija, jonka paatos ja uhma vetosivat laajalti varsinkin nuoriin lukijoihin. Kansallissosialistit ryhtyivät myöhemmin hyödyntämään Flexin mainetta propagandatarkoituksessa, joskin tätä käyttöä rajoitti kirjailijan äidin ”epäarjalainen syntyperä”. Flexin ruumis siirrettiin vuonna 1940 Saarenmaalta Königsbergiin (nyk. Kaliningrad). Hauta tuhoutui toisessa maailmansodassa tai sen jälkeen.
Kahden maailman vaeltaja nautti suurta suosiota Saksassa varsinkin maailmansotien välisenä aikana. Kirja oli myyntimenestys ja nuoren sukupolven kulttikirja. Vuonna 1966 painosmäärä ylitti miljoonan. Teos kuuluu samaan lajityyppiin – omaelämäkerrallisiin sotakuvauksiin – kuin vaikkapa Ernst Jüngerin Teräsmyrskyssä ja Erich Maria Remarquen Länsirintamalta ei mitään uutta.
Teoksia

Demetrius (draama), 1909
Der Schwarmgeist (novelli), 1910
Im Wechsel (runoja), 1910
Lothar (draama), 1912
Zwölf Bismarcks (novellikokoelma), 1913
Klaus von Bismarck (draama), 1913
Das Volk in Eisen (runoja), 1914
Weihnachtsmärchen des 50. Regiments (kertomus), 1914
Sonne und Schild (runoja), 1915
Vom großen Abendmahl (runoja ja mietelmiä), 1915
Im Felde zwischen Nacht und Tag (runoja), 1917
Der Wanderer zwischen beiden Welten (novelli), 1916
Wallensteins Antlitz (novelli), 1918
Die russische Frühjahrsoffensive 1916 (toimite), 1919
Wolf Eschenlohr (novelli), 1919
Novellen (6 novellia vuosilta 1907–1914), 1926
Vandraren mellan de båda världarna (ruotsinnos), 1921
Kahden maailman vaeltaja (suomentaja Markus Lång), suomentajan omakustanne (Books on Demand) 2013
Kirjallisuutta

Beinert, Rudolf: Walter-Flex-Gedächtnisfeier zu Arensburg auf Oesel am 16. Oktober 1918. Berlin 1920.
Flex, Konrad: Walter Flex: Ein Lebensbild. Stuttgart 1937.
Kaulitz-Niedeck, Rosa: Das Dichtergrab auf Ösel: Ein Buch für Freunde und Verehrer von Walter Flex. Hapsal 1925.
Klein, Johannes: Walter Flex, ein Deuter des Weltkrieges: Ein Beitrag zur literaturgeschichtlichen Wertung deutscher Kriegsdichtung.  (Beiträge zur deutschen Literaturwissenschaft, 33)  Marburg a. L.:  N. G. Elwertsche Verlh., 1929.
Koch, Lars: Der Erste Weltkrieg als Medium der Gegenmoderne: Zu den Werken von Walter Flex und Ernst Jünger.  Würzburg:  Königshausen & Neumann, 2006.  ISBN 3-8260-3168-7
Moebis, Bernita-Maria: Wer Gottes Fahrt gewagt: Bilder und Schicksale aus dem Hause Flex.  Hamburg:  Ernte-Verlag, 1926.
Neuss, Raimund: Anmerkungen zu Walter Flex. Die „Ideen von 1914“ in der deutschen Literatur: Ein Fallbeispiel. SH-Verlag, Schernfeld 1992.
Salumäe, Raul: Walter Flexi surm. Saaremaa Muuseumi Kaheaastaraamat 1995–1996, 1997, s. 189–207.  Kuressaare:  Saaremaa Muuseum. ISSN 1406-6947  Artikkelin verkkoversio. (viroksi)
Spiekermann, Bernd: ”Willfährigkeit gegen das Göttliche und Wehrhaftigkeit gegen das Menschliche”: Religion und Nation im Werk von Walter Flex. Schüling, Münster 2000.
Tschischwitz, Erich von: Blaujacken und Feldgraue gen Oesel: Walter Flex’ Heldentod. Berlin 1934.
Wahl, Hans-Rudolf: Die Religion des deutschen Nationalismus. Eine mentalitätsgeschichtliche Studie zur Literatur des Kaiserreichs: Felix Dahn, Ernst von Wildenbruch, Walter Flex. Winter, Heidelberg 2002.
Aiheesta muualla

Biographie (saksaksi)
Flex, Walter hakuteoksessa Deutsche Biographie.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef 
Flexin muistotaulu Erlangenissa.