stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pompeius (500-luku)

| Flavius Pompeius> Rooman konsuli (itä) |
| --- | --- |
 501  
Henkilötiedot
Kuollut: 19. tammikuuta 532 Konstantinopoli
Flavius Pompeius (k. 19. tammikuuta 532) oli itäroomalainen sotilas ja poliitikko, joka oli Itä-Rooman keisari Anastasios I:n siskonpoika. Hän oli konsuli vuonna 501. Justinianuksen hallituskaudella hänen veljensä Hypatius julistettiin keisariksi Nika-kapinan yhteydessä tammikuussa 532. Kapinan kukistuttua Justinianus antoi teloittaa Hypatiuksen ja Pompeiuksen.
Pompeiuksen enon Anastasios I:n kolikko.
Pompeiuksen vanhemmat olivat Secundinus ja Anastasioksen sisko Caesaria. Secundinus toimi Anastasioksen aikana muun muassa Konstantinopolin kaupunkiprefektinä. Pompeiuksen veli Hypatius ja serkku Probus saavuttivat myös korkeita virkoja Anastasioksen aikana. Hypatius oli konsulina vuonna 500 ja Probus vuonna 502.
Pompeius lähetettiin viemään lisäjoukkoja Persian rintamalle vuonna 528. Pompeiuksen titteli oli tuolloin ehkä magister militum praesentalis. Vuonna 532 Pompeius sekaantui veljensä Hypatiuksen kanssa Nika-kapinaan. Kapinan kukistuttua Hypatius ja Pompeius vietiin keisari Justinianuksen eteen, joka tuomitsi heidät molemmat teloitettavaksi.
Pekka Pohjola

| Pekka Pohjola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. tammikuuta 1952 Helsinki
Kuollut: 27. marraskuuta 2008 (56 vuotta) Espoo
Ammatti:  säveltäjä, muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1970–2008
Tyylilajit:  progressiivinen rock, pop, jazz, fuusiojazz, rock, taidemusiikki
Soittimet:  bassokitara, viulu, piano
Yhtyeet:  Wigwam, Jukka Tolonen Band, Made in Sweden, The Group, Pekka Pohjola Group, Kalevala, Mike Oldfield orchestra, Jussi & The Boys, ABC, (Tuppu) Orrenmaa Band
Levy-yhtiöt:  Love Records, Finnlevy, RockAdillo, Flamingo Music
Aiheesta muualla
www.rockadillo.fi/pekkapohjola
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jussi Pekka Pohjola (13. tammikuuta 1952 Helsinki – 27. marraskuuta 2008 Espoo) oli suomalainen säveltäjä ja basisti.
Elämäkerta

Pohjola kuului tunnettuun Pohjoloiden musiikkisukuun. Hänen isänsä oli kuoronjohtaja ja sellisti Ensti Pohjola ja setänsä kuoromies ja musiikkipedagogi Erkki Pohjola, toinen setänsä viulisti ja kapellimestari Paavo Pohjola, veljensä viulisti Jukka Pohjola ja tätinsä pianisti Liisa Pohjola. Hänen kolmesta pojastaan Verneri Pohjola on trumpetisti ja Ilmari Pohjola pasunisti. Kapellimestari Sakari Oramo, sellisti Matti Pohjola ja säveltäjä Seppo Pohjola ovat hänen serkkujaan.
Pekka Pohjola opiskeli Sibelius-Akatemiassa klassista pianon- ja viulunsoittoa. Hän teki päätöksen rockmuusikoksi siirtymisestä osallistuttuaan vuonna 1972 Kuopion viulukilpailuun. Hän sovelsi klassisen musiikin opintojaan myöhemmin muun muassa säveltämällä kaksi sinfoniaa ja laajoja orkesteriteoksia sekä mm. konserton harmonikalle ja kamariorkesterille.
Pohjola nousi maineeseen 1970-luvun alussa Wigwam-yhtyeen basistina. Pohjola teki myös useita fuusiojazz-tyylisiä, hieman fantasiahenkisiä soololevyjä, kuten Pihkasilmä kaarnakorva, Harakka Bialoipokku ja Keesojen lehto. Nämä albumit ovat maailmanlaajuisesti arvostettuja. Soolouransa lisäksi Pohjola soitti 1970-luvulla mm. Jukka Tolosen yhtyeessä, Made in Swedenissä ja Mike Oldfieldin Euroopan kiertueella. Oldfield myös tuotti Keesojen lehto -albumin ja soitti sillä useita instrumentteja. 2000-luvulla Pohjola konsertoi yhdessä XL:n ja poikiensa Verneri ja Ilmari Pohjolan kanssa. Vuonna 1977 perustettu Pekka Pohjola Group konsertoi vuoteen 2002 ja oli yksi suomalaisen fuusiojazzin tärkeimmistä tekijöistä.
Eräs sivujuonne Pohjolan uralla oli kiinnitys Lapinlahden Lintujen kokoonpanoon. 
Pohjola soitti ja tuotti yhdessä Lido Salosen kanssa kuusi Hanna Ekolan albumia, joista viimeiseksi jäi Ekolan 2009 keväällä ilmestynyt levy Helmi. Pohjolan viimeiseksi studiosessioksi jäi Ekolan Helmi-albumin raita ”Kaipaus”, jossa Pohjola soitti bassoa. Hän kuoli marraskuussa 2008 epilepsiakohtaukseen kotonaan Espoon Matinkylässä. Pohjola on haudattu Kappelin hautausmaalle Espooseen.
Kriitikko Jukka Haurun mukaan Pohjolan "musiikin tunnistaa jykevistä bassolinjoista, jotka nousevat ja laskevat suomalaisen tasaisesti kuin vuodenajat. Muita pohjolamaisuuden määreitä ovat harmonisuus, tasarytmisyys, kurinalaisuus, sarjakuvamaisuus, toisto, yksinkertaisuus, jopa naiivius – kaikki kirosanoja mutkikkaalle änkyrämodernismille".
Pohjola sai vuoden 2004 Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon.
Diskografia > Soololevyt

Pihkasilmä kaarnakorva (1972)
Harakka Bialoipokku (1974, julkaistu nimellä B the Magpie Isossa-Britanniassa ja nimellä Skatan Ruotsissa)
Keesojen lehto (1977, julkaistu nimellä Mathematician's Air Display Isossa-Britanniassa ja nimellä Skuggornas tjuvstart Ruotsissa)
Visitation (1979)
Kätkävaaran lohikäärme (1980)
Urban Tango (1982)
Jokamies (1983, julkaistu nimellä Everyman USA:ssa ja Saksassa alkuvuodesta 1984)
Space Waltz (1985)
Flight of the Angel (1986)
Yesterday's Games (1986, Espoo Big Bandin kanssa)
Sinfonia no. 1 (1990)
Changing Waters (1992)
Live in Japan (1995)
Heavy Jazz – Live in Helsinki and Tokyo (1995)
Pewit (1997)
Views (2001)
Diskografia > Kokoelmat

New Impressionist (1987)
Diskografia > Muita merkittäviä levytyksiä

Wigwam: Tombstone Valentine (1970)
Wigwam: Fairyport (1971)
Wigwam: Being (1974)
Wigwam: Live Music from the Twilight Zone (1975)
Unisono: Unisono (1975)
Made in Sweden: Where Do We Begin (1976)
The Group: The Group (1978)
Mike Oldfield: Exposed (1979) (Em. konserttikiertueelta)
Kirjallisuutta

Nevalainen, Petri: Pekka Pohjola: Bassokenraali.  Helsinki:  Jalava, 2003.  ISBN 951-88-7290-2  (suomeksi)
Aiheesta muualla

Pekka Pohjolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
http://www.rockadillo.fi/pekkapohjola/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Pekka Pohjola Meteli.net-sivustolla.
Muistoja Pohjolasta eli kirjallisuutta, viulu ja valintoja. (Arkistoitu – Internet Archive) Selvis 2/2000.
http://www.mousesupport.com/jjazz/musiikki/Pekka_Pohjola.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Bassokenraali Pekka Pohjola. YLE Elävä arkisto.
Pohjola, Pekka hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Wigwam
| --- | --- |
Studioalbumit:  Hard N’ Horny | Tombstone Valentine | Fairyport | Being | Nuclear Nightclub | Lucky Golden Stripes and Starpose | Dark Album | Light Ages | Titans Wheel | Some Several Moons
Livealbumit:  Live Music from the Twilight Zone | Wigwam Plays Wigwam – Live |  Pop-Liisa 3 – Wigwam 1973 |  Live at Töölönranta 1975 | Live at Provinssirock 1991
Kokoelmat:  Wigwam | Rumours on the Rebound | Classics – The Rarest | Highlights | Fresh Garbage – Rarities 1969–1977  | Parhaat | 28 Songs from the Twilight Zone
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Uppslagsverket Finland
Polygynia islamissa

Muslimiperhe Etiopiassa
Polygynia eli avioliitto, jossa miehellä on useita vaimoja, kuuluu islaminuskoon. Islamilaisen lain eli šarian nojalla miehellä saa olla korkeintaan neljä vaimoa. Melkein kaikissa islamilaisissa maissa moniavioisuutta on kuitenkin rajoitettu maallisella lainsäädännöllä. Se on kokonaan kielletty Tunisiassa ja Turkissa ja tehty käytännössä mahdottomaksi Marokossa.
Noin kaksi prosenttia maailman väestöstä elää perheessä, jossa vaimoja on enemmän kuin yksi. Yleisintä se on Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, missä 11% väestöstä elää moniavioisessa suhteessa. Tällaiset yhteisöt tunnustavat yleensä islaminuskoa.
Moniavioisuuden juridinen perusta

Islamilainen avioliittolainsäädäntö perustuu Jumalaan lakiin, šariaan, jonka tärkeimmät teokset ovat myöhäiskeskiajalta.  Ahmad ibn an-Naqib al-Misri (1302–1368)  vahvistaa teoksessa Reliance of the Traveller, että miehellä on laitonta olla enemmän kuin neljä vaimoa. Hän lisää, että suositeltavaa on tyytyä vain yhteen.
Vaimojen sallitusta lukumäärästä kerrotaan myös Koraanissa. Koraanin jae 4:3 (An-Nisa) sisältää seuraavan ohjeen Ahsen-Bören islamilaisena suomennoksena:
Jos pelkäätte, ett'ette voi menetellä oikeudenmukaisesti orpoja kohtaan, naikaa silloin ne naispuoliset (orpojen joukosta), joista pidätte, kaksi, kolme tai neljä, mutta jos pelkäätte, ett' ette voisi olla tasapuolisia noin useata kohtaan, niin naikaa vain yksi ainoa heistä tai niistä orjattarista, joita omistatte. Tämä on mukavin tapa välttää vääryyttä.
Muhammedin vaimot

Jumalan lähettiläällä kerrotaan olleen laskutavan mukaan 13–16 vaimoa, mikä ylitti Koraanin antaman neljän vaimon ylärajan. Profeetta oli kuitenkin saanut ilmoituksen, jossa hän sai erivapauden vaimojen määrään. Ilmoitus on kirjattuna Koraanin jakeeseen 33:50 ja kuuluu:
"Profeetta, Me olemme totisesti vahvistanut sinun laillisiksi vaimoiksesi kaikki ne, joille olet myöntänyt lesken osuudet, sekä ne, jotka omistat Jumalan antamina orjattarina sotasaaliista, sekä setäsi tyttäret ja isäsi sisaren tyttäret, myöskin enosi tyttäret ja äitisi sisarten tyttäret, jotka kanssani pakenivat vainottuina uskonnon vuoksi; samoin on laillinen vaimosi sellainen uskovainen nainen, joka pyrkii avioliittoon kanssasi, mikäli suostut naimaan hänet. Nämä säädökset ovat nimenomaan sinua, mutta eivät muita uskovaisia varten; me tiedämme hyvin, mitä olemme heille säätänyt vaimoista ja orjattarista. Älköön siis mikään parjaus sinuun koskeko; Jumala on anteeksiantava, laupias.
Historiaa ja tulkintaa

Koraanin ohjeella (4:3) on esikuva  juutalaisuudessa, missä avioliitto oli sosiaalipoliittinen keino huolehtia orvoista ja leskistä. Vanha Testamentti kehottaa: "hankkikaa orvolle oikeus, ajakaa lesken asiaa" (Jesaja 1:17).  Ehtona useamman vaimon ottamiselle oli kaikkien vaimojen tasapuolinen kohtelu: "Jos hän ottaa itselleen toisen vaimon, niin älköön vähentäkö ensimmäiseltä tämän ravintoa, vaatetusta ja aviollista oikeutta" (2. Moos 21: 10). Myös Koraani yhdistää monivaimoisuuden orpojen kohteluun.
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan Koraanin tekstiä on tulkittu väärin, kun katsotaan, että se antaisi yleispätevän ohjeen vaimojen määrästä. Teksti käsittelee ainoastaan tilannetta, jossa mietitään, mitä tehdä naispuolisille orvoille. Lisäksi annetut luvut ovat esimerkkejä, eivät yläraja. Seemiläisissä kielissä "neljä" tarkoittaa myös samaa kuin "paljon". Sharialain ohjeet eivät kuitenkaan tule suoraan Raamatusta, vaan lainoppineiden vahvistamista tulkinnoista.
Professori Mona Siddiquin esittämän tulkinnan mukaan moniavioisuus sallittiin ehdollisesti, koska profeetta Muhammadin käymässä Uhudin taistelussa yhteisöön oli jäänyt orpoja ja leskiä, jotka tarvitsisivat suojelua. Ibn Hisham kertoo, että Uhudissa kaatuneita muslimeita oli kuusikymmentä viisi. Uhudin taistelun historiallisuus on epävarma, sillä sitä koskevat aikalaislähteet puuttuvat.
Polttopiste (geometria)

Piste F on kuvaan merkityn ellipsin (punainen), paraabelin (vihreä) ja hyperbelin (sininen) polttopiste.
Geometriassa polttopisteet ovat piste­pari, jonka avulla eräät käyrät voidaan määritellä. Poltto­pisteiden avulla voidaan määritellä muun muassa kartioleikkaukset, joiden neljä tyyppiä ovat ympyrä, ellipsi, paraabeli ja hyperbeli. Muita käyriä, jotka voidaan määritellä poltto­pisteiden avulla, ovat Cassinin käyrä ja Descartesin ovaali.
Kartioleikkaukset ja niiden polttopisteet > Määritelmät kahden polttopisteen avulla

Ellipsi voidaan määritellä niiden pisteiden urana, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä mitattujen etäisyyksien summa on annettu vakio.
Ympyrä voidaan käsittää ellipsin erikois­tapaukseksi, jossa molemmat poltto­pisteet yhtyvät. Niinpä ympyrä voidaan yksin­kertaisemmin määritellä niiden pisteiden uraksi, joiden etäisyys annetusta polttopisteestä eli ympyrän keski­pisteestä on tietty vakio. Toisaalta ympyrä voidaan määritellä myös Apolloniuksen ympyränä eli niiden pisteiden urana, joiden kahdesta annetusta polttopisteestä mitattujen etäisyyksien suhde on vakio.
Paraabeli saadaan ellipsin raja­tapauksena, kun toinen poltto­piste siirtyy äärettömän kauas.
Hyperbeli voidaan määritellä niiden pisteiden urana, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä mitattujen etäisyyksien erotuksen itseisarvo on annettu vakio.
Kartioleikkaukset ja niiden polttopisteet > Määritelmät polttopisteen ja johtosuoran avulla

Vaihto­ehtoisesti kaikki kartio­leikkaukset voidaan määritellä myös yhden polttopisteen ja yhden johtosuoran avulla. Johto­suora on annettu suora, joka ei kulje poltto­pisteen kautta. Kartio­leikkaus on tällöin niiden pisteiden ura, joiden polttopisteestä ja johtosuorasta mitattujen etäisyyksien suhde on annettu vakio, jota sanotaan kartioleikkauksen eksentrisyydeksi e. Jos eksentrisyys on nollan ja yhden välillä, eli käyrän pisteet ovat lähempänä poltto­pistettä kuin johto­suoraa, kartio­leikkaus on ellipsi. Jos se on yksi, on kyseessä paraabeli, ja jos se on suurempi kuin yksi, on kyseessä hyperbeli. Ympyrä saadaan raja­tapauksena, jossa käyrän pisteiden etäisyys annetusta pisteestä on vakio ja johtosuoran oletetaan olevan äärettömän kaukana, jolloin eksentrisyys on nolla.
Erityisesti paraabeli voidaan määritellä niiden pisteiden urana, jotka ovat yhtä etäällä annetusta poltto­pisteestä ja annetusta johto­suorasta.
Kartioleikkaukset ja niiden polttopisteet > Tähtitieteellinen merkitys

Gravitaatiolain nojalla voidaan osoittaa, että kahden kappaleen systeemissä kumpikin kappale kiertää systeemin massakeskipisteen ympäri kartio­leikkauksen muotoisia ratoja, joiden yhteisenä poltto­pisteenä on systeemin massakeskipiste. Tärkeänä erikois­tapauksena tästä on Keplerin ensimmäinen laki.  Koska Auringon massa on monin­kertaisesti suurempi kuin planeettojen yhteensäkään, aurinko­kunnan massa­keski­piste on Auringossa. Tämän vuoksi planeetat kiertävät Aurinkoa ellipsin muotoisia ratoja pitkin, joiden yhteisenä polttopisteenä Aurinko on.
Muita käyriä

Descartesin ovaali on niiden pisteiden ura, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä laskettujen etäisyyksien painotettu summa on vakio. Jos molempien etäisyyksien paino­kertoimet ovat samat, on kyseessä ellipsi.
Cassinin käyrä on niiden pisteiden ura, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä mitattujen etäisyyksien tulo on vakio.
Stanisław Poniatowski (1676–1762)

Stanisław Poniatowski (15./16. syyskuuta 1676 Chojnik tai Dereczyn, Puola – 2. elokuuta 1762 Ryki, Puola) oli  puolalais-liettualainen aatelinen, sotilasjohtaja ja valtion virkamies, Ruotsin armeijan kenraali.
Poniatowski syntyi Szlachta-aateliseen perheeseen, joka ei tosin ollut säätynsä rikkaimpia tai maineikkaammasta päästä. Hän palveli Itävallan armeijassa kenraali Michal Franciszek Sapiehan joukoissa Osmanien valtakunnan turkkilaisia vastaan käydyssä sodassa. Puolan kruunusta käydyssä taistelussa hän oli Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n nimittämän ehdokkaan Stanisław Leszczyńskin tukija August II Väkevää vastaan. Hänestä tuli Ruotsin armeijan kenraali ja vuonna 1709 hän osallistui Pultavan taisteluun, jossa pelasti Kaarle XII:n hengen ruotsalaisten kärsittyä suuren tappion keisari Pietari Suuren johtamaa venäläisarmeijaa vastaan. Kaarle XII pakeni Osmanien valtakuntaan, jossa Poniatowskin aikaisemmin turkkilaisista hankkimista kokemuksista oli hyötyä. Poniatowskista tuli Kaarlen luotetuin lähettiläs tämän pyrkimyksissä saada osmanit mukaan suureen Pohjan sotaan. Turkkilaiset julistivatkin sodan Venäjälle ja voittivat Pietarin joukot Prutin taistelussa kesällä 1711. Palattuaan Osmanien valtakunnasta Kaarle XII nimitti Poniatowskin tuolloin alaisuuteensa kuuluneen saksalaisen Zweibrückenin kuvernööriksi.
Kaarlen kuoltua 1719 Poniatowski teki oman rauhansa August II Väkevän sekä Venäjän kanssa. Hän onnistui voittamaan Puolan kuninkaan luottamuksen ja toimi useissa diplomaattisissa tehtävissä. Hän solmi avioliiton Liettuan apulaiskanslerin tyttären Konstancja Czartoryskan kanssa. Tämän sukulaisuussuhteiden ansiosta Poniatowski eteni Liettuan varainhoitajan asemaan 1722. Puolan perimyssodassa 1733 Poniatowski tuki alkuun Stanisław Leszczyńskia, mutta kääntyi pian August III:n puolelle. Myöhemmin Poniatowski toimi mm. Krakovan kastellaanina.
Poniatowski oli Puolan kuninkaan Stanislaus II Poniatowskin isä. Hän kuoli 85-vuotiaana Rykissa, Puolassa.
Polymorfia

Polymorfia eli polymorfismi tai polymorfisuus tarkoittaa kiteisen yhdisteen kykyä esiintyä kahtena tai useampana eri kidemuotona. Eri polymorfit poikkeavat toisistaan fysikaalisten ominaisuuksien kuten sulamispisteen, tiheyden ja liukoisuuden perusteella. Eri kidemuotoja kutsutaan polymorfeiksi ja polymorfin stabiiliuteen vaikuttavat muun muassa lämpötila ja paine. Lukuisat mineraalit ovat polymorfisia esimerkiksi kalsiitti, aragoniitti ja vateriitti ovat toistensa polymorfeja.
Enantiotrooppiset ja monotrooppiset polymorfit

Polymorfit jaetaan enantiotrooppisiin ja monotrooppisiin sen perusteella miten lämpötila vaikuttaa polymorfin stabiiliuteen. Monotrooppisilla polymorfisilla kiteisillä ainella on yksi kidemuoto, joka on stabiili koko sillä lämpötila-alueella, joka on yhdisteen sulamispisteen alapuolella, eikä selkeää siirtymälämpötilaa eri kidemuotojen välillä ole. Muut polymorfit ovat niin sanottuja metastabiileja polymorfeja, jotka muuntuvat helposti stabiilimmaksi kidemuodoksi. Esimerkiksi grafiitti on monotrooppinen.
Enantiotrooppiset polymorfit ovat polymorfeja, joiden kiderakenteen stabiilius riippuu lämpötilasta, ja joilla on selkeä siirtymälämpötila. Esimerkiksi ammoniumnitraatilla on viisi eri polymorfia. Alle -18 °C:n lämpötilassa yhdiste esiintyy alkeiskopiltaan tetragonaalisessa muodossa, polymorfi on ortorombinen -18–32 °C:n välillä ja muuttuu toiseksi ortorombiseksi muodoksi, joka on stabiili 84 °C:n lämpötilaan asti. Tämän jälkeen vallitseva ammoniumnitraatin polymorfi on trigonaalinen ja muuttuu säännölliseksi kuumennettaessa 125 °C:n lämpötilaan.
Orgaanisten yhdisteiden polymorfia

Monilla orgaanisilla yhdisteillä esiintyy polymorfiaa. Tällaisia ovat esimerkiksi rasvahapot ja triglyseridit. Eri polymorfit ovat tärkeitä esimerkiksi suklaan valmistuksessa, jossa tavoiteltu kidemuoto on β-muoto, joka antaa suklaalle parhaimman suutuntuman. Muut muodot antavat suklaalle rakeisen rakenteen. Tärkeää polymorfia on myös lääkeaineilla. Eri kidemuodoilla voi olla erilainen liukoisuus ja biosaatavuus, mikä vaikuttaa lääkkeen tehokkuuteen. Tämän vuoksi kiteytysolosuhteiden kontrollointi on tärkeä osa monien lääkeaineiden valmistusprosessia.
Polyoksimetyleeni

Polyoksimetyleenin rakenne
Polyoksimetyleenirakeita
Polyoksimetyleeni eli polyasetaali, polyformaldehydi tai POM polyeettereihin kuuluva polymeeri. Sen monomeerinä käytetään formaldehydiä. Polyoksimetyleenillä on useita käyttökohteita.
Ominaisuudet

Polyoksimetyleeni on termoplastinen polymeeri, jonka molekyylimassa on tyypillisesti 20 000–110 000 g/mol. Sen sulamispiste on 165–175 °C. Polymeerin kiteisyysaste on erittäin korkea, tavanomaisesti 60–85 %. Kiteiden alkeiskoppi on heksagonaalinen. Korkeasta kiteisyysasteesta johtuen polyoksimetyleenille on vaikea määrittää lasisiirtymälämpötilaa. Polymeeriketjussa tapahtuu muutoksia -73 – −60 °C:n ja -13 °C:n lämpötiloissa. Polyoksimetyleenin tiheys on 1,3–1,5 g/cm3. Suuresta kiteisyydestään johtuen yhdiste ei liukene useimpiin orgaanisiin liuottimiin ja liukenee huoneenlämpötilassa vain fluorattuihin liuottimiin, kuten heksafluori-isopropanoliin tai heksafluoriasetoniin. Eräät kuumat pooliset liuottimet liuottavat polyoksimetyleeniä. Polyoksimetyleeni hydrolyysoituu väkevien happojen tai emästen vaikutuksesta ja hajoaa formaldehydiksi noin 220 °C:n lämpötilassa. UV-säteily- ja hapettimienkesto on huono. Mekaanisilta ominaisuuksiltaan polyoksimetyleeni on kovaa, sitkeää, venymätöntä ja säilyttää muotonsa myös kuumennettaessa. Yhdiste on sähköneriste.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäiset polyoksimetyleenipolymeerit syntetisoitiin 1920-luvulla Hermann Staudingerin johtamana, mutta muodostunut polymeeri hajosi helposti kuumennettaessa. Edelleenkehitettyjen stabiilimpien polymeerien kaupallinen valmistus alkoi 1950-luvulla. Polyoksimetyleeniä syntetisoidaan formaldehydistä 40–80 °C:n lämpötilassa. Liuottimena käytetään hiilivetyjä. Reaktiota katalysoivat useat yhdisteet, esimerkiksi amiinit, alkoksidit, fosfiinit ja Lewis-hapot. Stabiilisuuden lisäämiseksi polymeeri esteröidään etikkahappoanhydridin kanssa. Polyoksimetyleenin joukkoon lisätään usein fenolijohdannaisia hapettumisenestoaineiksi, molybdeenidisulfidia tai polytetrafluorieteeniä kitkakertoimen pienentämiseksi ja lasikuitua täyteaineeksi lisäämään vielä jäykkyyttä. Suurin polyoksimetyleenin valmistaja on DuPont.
Polyoksimetyleenistä valmistetaan tankoja tai levyjä, jotka prosessoidaan edelleen. Polymeeriä käytetään muun muassa työvälineiden, hammasrattaiden, autojen ja pumppujen osien, sähkötekniikan komponenttien sekä useiden esineiden kuorien valmistamiseen. Polymeerin etuna ovat muun muassa hyvä kulutuksenkesto ja alhainen kitkakerroin. Polyoksimetyleeniä käytetään myös seoksena polyuretaanien kanssa.
Mustekynä, jonka kuori on polyoksimetyleeniä
Jürgen Pommerenke

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jürgen Pommerenke
Syntymäaika: 22. tammikuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Wegeleben, Saksan demokraattinen tasavalta
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 174 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1970–1985 |  1. FC Magdeburg | 301 (82) |
Maajoukkue
| 1972–1983 |  DDR | 53 (3) |
Valmennusura
1992–1993:  1. FC Magdeburg
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 1972 | Jalkapallo |  |
Jürgen Pommerenke (s. 22. tammikuuta 1953 Wegeleben, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen uransa lopettanut jalkapalloilija.
Ura

Pommerenke aloitti jalkapallon vuonna 1961 BSG Traktor Wegelebenissä, josta hän siirtyi vuonna 1967 1. FC Magdeburgiin. Hän aloitti ammattilaisuransa myös samassa seurassa ja voitti joukkueessa DDR-Oberligan kolmesti. Pommerenke lopetti ammattilaisuransa kauden 1984–1985 jälkeen.
Pommerenke voitti DDR:n juniorimaajoukkueissa EM-hopeaa ja -kultaa. Maajoukkueessa hän oli mukana vuoden 1972 olympialaisissa, joista maa voitti pronssia. Pommerenke edusti DDR:a myös vuoden 1974 MM-kisoissa.
Polyvinyylikarbatsoli

Polyvinyylikarbatsolin rakenne
Polyvinyylikarbatsoli eli PVK on polyolefiineihin kuuluva polymeeri, jonka monomeeri on vinyylikarbatsoli. Sitä käytetään esimerkiksi orgaanisen elektroniikan sovellutuksissa.
Ominaisuudet

Polyvinyylikarbatsoli on termoplastinen polymeeri. Sen sulamispiste on hyvin korkea (yli 320 °C) ja lasisiirtymälämpötila on myös korkea, noin 200–227 °C. Sen kiteisyysaste on melko alhainen, noin 28–38 %. Polyvinyylikarbatsoli kestää hyvin useiden kemikaalien, kuten laimeiden happojen ja emästen, vaikutuksia. Yhdiste liukenee ketoneihin sekä aromaattisiin tai halogenoituihin hiilivetyihin. Polyvinyylikarbatsoli säilyttää muotonsa noin 170 °C:n lämpötilaan saakka. Polyvinyylikarbatsolin heikkous on sen hauraus. Polyvinyylikarbatsoli on puolijohde ja fotojohde ja kuljettaa varausaukkoja. Usein se doupataan esimerkiksi 2,4,7-trinitro-9-fluorenonilla, tetrasyanoeteenillä, tetrasyanokinodimetaanilla tai kloraniililla. Polyvinyylikarbatsolia voidaan saostaa fullereenilla.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen polyvinyylikarbatsolin valmistusmenetelmän patentoi Walter Reppe ryhmineen vuonna 1937. Nykyään sitä valmistetaan radikaalipolymeroinnilla vinyylikarbatsolista. Prosessissa käytetään radikaali-initiaattorina atsobisisobutyronitriiliä tai orgaanisia peroksideja ja katalyyttinä Ziegler–Natta-katalyyttejä.
Polyvinyylikarbatsolista valmistetaan esimerkiksi kalvoja tai kuituja. Sitä käytetään muun muassa orgaanisten ledien valmistamiseen, elektrofotografiassa ja valosähköisissä sovellutuksissa.
Polyvinyylipyrrolidoni

Polyvinyylipyrrolidonin rakenne
Polyvinyylipyrrolidonia
Polyvinyylipyrrolidoni eli povidoni tai PVP on polymeeri, jonka monomeeri on N-vinyylipyrrolidoni. Sillä on useita käyttökohteita.