stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kestilä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kestilä Wikimedia Commonsissa
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
George Arundale

Tohtori George Sidney Arundale (1. joulukuuta 1878 Surrey, Englanti — 12. elokuuta 1945 Adyar, Intia) oli Kansainvälisen Teosofisen seuran presidentti, vapaamuurari, ja Vapaan katolisen kirkon piispa.
Äidin kuoleman jälkeen hänen tätinsä Francesca Arundale adoptoi hänet. Aluksi hänen yksityisopettajana toimi Charles Webster Leadbeater ja myöhemmin hänen muuttaessaan tätinsä kanssa Saksaan hän aloitti normaalin koulun. Palattuaan takaisin Englantiin hän suoritti maisterin tutkinnon St John's Collegessa Cambridgessa.
Vuonna 1902 hän muutti Varanasiin missä hänestä tuli historian opettaja Central Hindu Collegeen ja myöhemmin samaisen koulun johtaja. Hän auttoi myös Herbert Whyteä lapsille ja nuorille suunnatun The Order of the Round Table-ritarikunnan toiminnassa. Vuonna 1917 hän organisoi Annie Besantin ja Rabindranath Tagoren kanssa "National University of India"-koulun Chennaihin.
Kesäkuussa 1917 Arundale pidätettiin yhdessä Annie Besantin ja Bahman Pestonji Wadian kanssa sotkeutumisesta Intian itsenäisyysliikkeeseen.
Vuonna 1920 hän avioitui Nilakanta Sri Ramin siskon Rukmini Devin kanssa. Avioliitto johti skandaaliin koska Rukmini Devi oli bramiini, joka oli avioitunut ulkomaalaisen kanssa.
Vuonna 1926 hänestä tuli Intian vapaan katolisen kirkon piispa ja vuonna 1934 hänestä tuli Kansainvälisen Teosofisen Seuran presidentti. Samana vuonna hän perusti myös "Besant Memorial School"-koulun. He kutsuivat myös Maria Montessorin Intiaan, joka sinne saavuttuaan työskenteli koulussa opettajana. Vuonna 1936 Arundale ja Rukmini perustivat Intialaisen klassisen tanssin koulun Kalakshetran. Hän työskenteli myös World Federation of Young Theosophists-järjestölle.
Hän toimi myös vapaamuurarina vuodesta 1902 lähtien Kansainvälisessä Yhteis-vapaamuurarijärjestö Le Droit Humainissa.
Teokset

Perustajat
Helena Blavatsky
Henry Steel Olcott
William Quan Judge
Henkilöitä
Annie Besant
Alfred Percy Sinnett
Pekka Ervast
Organisaatio
Teosofinen Seura
Kansainvälinen Teosofinen Seura
Teoksia
Hunnuton Isis
Salainen oppi
Teosofian avain
Mahatmakirjeet
Muuta
Ruusu-Risti
Esoterismi
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
The spirit of youth. The Spirit of youth, 19--
Thoughts on "At the feet of the master". Theosophical Publishing House, Adyar 1919
Palvelemisen tie. Tietäjä, Helsinki 1922
The real and the unreal. Theosophical Publishing House, Adyar 1923
The bedrock of education. Theosophical publishing house, 1924
Do we live on earth again?. Theosophical Society, 1928
Freedom and friendship. Theosophical Publishing House, Madras 1935
Mount Everest, sen henkinen saavuttaminen. Mystica, Helsinki 1935
You. Theosophical Publishing House, 1935
Teosofisen seuran kesäkoulu Kauniaisissa 4.–6.7.1936 : aamu- ja kysymyskokoukset. Teosofinen seura, 1936
Education for happiness. Theosophical Publishing House, Madras 1938
Kundalini: an occult experience. Theosophical Publishing House, Adyar 1938
The lotus fire: a study in symbolic yoga. Theosophical Publishing House, Adyar 1939
A fragment of autobiography. Theosophical Press, Madras 1940
Nirvana: a study in synthetic consciousness. Theosophical Publishing House, Adyar 1978
Aiheesta muualla

Biography (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Biography (englanniksi)
Lyhyt elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
George Arundale in Upasika.com (espanjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Australia  DDB  Trove 
Muut:  SNAC
Asmodeus

Asmodeus Collin de Plancyn teoksessa Dictionnaire Infernal.
Asmodeus, hepreaksi Ashmedai ja kreikaksi Ασμοδαίος, Asmodaios, on juutalaisessa mytologiassa demonien kuningas. Asmodeus on alun perin lainattu vanhasta iranilaisesta uskonnosta.Apokryfisessä Tobitin kirjassa kerrotaan, että Asmodeus oli rakastunut Raguelin tyttäreen Sarahiin, ja demoni tappoi peräjälkeen seitsemän Sarahin aviomiestä heidän hääöinään. Arkkienkeli Rafael neuvoi Tobiakselle, miten demonin pystyisi voittamaan. Tässä onnistuttuaan Tobias nai Saaran.
Talmudin mukaan Salomo vangitsi Asmodeuksen ja pakotti demonin orjatyöhön Jerusalemin ensimmäisen temppelin rakennustyömaalle. Muissa legendoissa Asmodeus kuvataan hyväntahtoisempana hahmona.
Arvo Ylppö -mitali

Arvo Ylppö -mitali on arkkiatri Arvo Ylpön nimeä kantava mitali, joka myönnetään erityisen ansioituneille lastenlääkäreille. Taiteilija Gerda Qvistin muotoilema mitali jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1957, ja sen ensimmäiset kappaleet saivat Ylppö itse ja yhdysvaltalainen lastenlääkäri, professori Clement A. Smith.
Mitalin perustivat Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Suomen Lastenlääkäriyhdistys, Lastentautien tutkimusrahaston kannatusyhdistys ja Lääketehdas Orion. Mitali myönnetään joka viides vuosi joko sekä yhdelle ulkomaalaiselle yhdelle suomalaiselle tutkijalle tai jommallekummalle, joka on ansioitunut vastasyntyneiden tai keskosten tutkimuksen alalla.
Palkintoon ei aluksi kuulunut rahapalkintoa, mutta vuodesta 2007 palkinnon ohessa on luovutettu 50 000 euron summa.
Samanniminen MLL:n mitali

Mannerheimin Lastensuojeluliitto jakaa myös omaa Arvo Ylppö -aiheista MLL-mitaliaan omille luottamushenkilöilleen sekä muun muassa neuvolatyössä tai lastensuojelussa ansioituneille. Tätäkin kutsutaan usein Arvo Ylppö -mitaliksi.
Palkitut

Ulkomaiset mitalinsaajat
1957 Clement A. Smith, Yhdysvallat
1962 Marcel Lelong, Ranska
1967 John Lind, Ruotsi
1972 Klaus Riegel, Saksa
1977 Louis Gluck, Yhdysvallat
1982 Victor Dubowitz, Britannia
1987 Abraham Rudolf, Yhdysvallat
1992 Gabriel Duc, Sveitsi
1997 Ola Didrik Saugstad, Norja
2002 Alan H. Jobe, Yhdysvallat
2007 David Edwards, Britannia
2012 Jeffrey A. Whitsett, Yhdysvallat
2017 Steven H. Abman, Yhdysvallat
2022 Barbara K. Schmidt, Yhdysvallat
Suomalaiset mitalinsaajat:
1957 Arvo Ylppö
1962 Carl-Eric Räihä
1982 R. H. Nevanlinna
1987 Niels Räihä
1992 Mikko Hallman
1997 Kari Raivio
2012 Vineta Fellman ja Sture Andersson
Onni Kalto

| Onni Kalto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. joulukuuta 2006 (ikä 18) Vantaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  TPS
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  28
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2025–
    
Onni Kalto (s. 14. joulukuuta 2006 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Kalto pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.
Ura > Seuraura

Kalto on Helsingin IFK:n kasvatti. Hän voitti kaudella 2021–2022 U16 SM-hopeaa. Kaudeksi 2022–2023 Kalto siirtyi Turun Palloseuran U18-joukkueeseen. Kaudella 2023–2024 hän oli joukkueen paras pistemies tehoilla 12+15=27 ja Kalto jakoi sisäisen maalipörssin voiton Waltteri Koivusen kanssa.
Kaudella 2024–2025. Kalto debytoi TPS:n SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 15. helmikuuta 2025 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Kalto merkittiin TPS:n nelosketjun vasempaan laitaan Aarne Talvitien ja Maximilian Eisenmengerin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.34 minuuttia.
Ura > Maajoukkueura

Kalto on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.
Pelityyli

Kalto on kuvaillut itseään hyväksi kahden suunnan hyökkääjäksi, joka tuo peliin luisteluvoimaa ja nopeutta sekä tykkää ajaa vastustajan maalille.
Muuta

Kalton isä Kari pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 557 SM-liigaottelua HIFK:ssa ja Espoo Bluesissa. Hän kuului HIFK:n vuoden 1998 Suomen-mestaruuden voittaneeseen joukkueeseen. Kari Kalto toimii nykyään HIFK:n junioreiden kehitysjohtajana. Onnin serkku Uche Udeh pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä yli 300 Naisten SM-sarjan ottelua Bluesissa, Espoo Unitedissa ja TPS:ssä. Hän voitti Bluesissa kaksi Suomen-mestaruutta.
Ašnan

Ašnan tai Ashnan on mesopotamialainen kasvillisuuden jumalatar. Häntä palvottiin Sumerissa jo noin 3500 eaa. nimellä Emmer, ja hän oli Enkin tytär. Enlil ja Enki asettivat hänet viljakasvien suojelijaksi. Luomiskertomusten mukaan Ašnan ja karjan jumala Lahar oli aluksi määrätty palvelemaan Anin jälkeläisiä, Anunnaki-jumalia, mutta kun taivaalliset jumalat eivät pystyneet käyttämään heidän tuotoksiaan, luotiin ihmiset, jotka pystyivät hyödyntämään viljaa ja karjaa.
Roy Asplund

Roy Erkki Johannes Asplund (s. 5. elokuuta 1935 Pietarsaaren maalaiskunta) on suomalainen viulisti ja musiikkipedagogi.
Asplund valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi. Viulunsoiton opintonsa hän suoritti Eero Bisterin ja Onni Suhosen johdolla. Hän toimi Helsingin teatteriorkesterin konserttimestarina vuosina 1963–1965. Asplund esiintyi Suomen kansallisoopperassa vuosina 1959–1960 muusikkojen rooleissa Kaarle-kuninkaan metsästyksessä ja Mustalaisruhtinattaressa. Viulistina hän soitti Kansallisoopperassa viidessä Albert Herringin esityksessä syksyllä 1960. Asplund on toiminut vanhan musiikin Sonores Antiqui -kokoonpanossa ja vuonna 1974 perustetun Vantaa-trion jäsenenä.
Asplund opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1962 ja pääsi siellä koulumusiikin (myöhemmin musiikkikasvatuksen osasto) lehtoriksi vuonna 1974. Hän toimi Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun lehtorina vuosina 1968–1974 ja opetti myös Vantaan musiikkiopistossa. Asplund oli 1980–1990-luvuilla tekijänä lukion musiikin oppikirjoissa Lukion Musiikin aika 1–2 (WSOY) ja Uusi lukion Musiikin aika 1–2 (WSOY). Hän meni naimisiin muun muassa kansanmusiikkiaiheisia julkaisuja tehneen Anneli Asplundin kanssa.
Arvonimi

Arvonimi eli titulatuuri voidaan antaa ansioituneelle henkilölle, joka on kunnostautunut hallitsijan palveluksessa tai muuten teoillaan tai sanoillaan edistänyt yhteistä hyvää. Arvonimet voivat olla perinnöllisiä, jolloin puhutaan aatelista, tai henkilökohtaisia virka-aatelin arvonimiä.
Hallitsijoilla on usein kymmeniä, ellei satoja arvonimiä, jotka protokollan mukaan kirjoitetaan virallisiin asiakirjoihin aina hallitsijan nimen jälkeen. Hallitsijoiden arvonimien merkitys on perustunut siihen, että niissä on lueteltu ne alueet, joita asianomaisen monarkin on katsottu hallitsevan. Esimerkiksi Venäjän keisarit ovat käyttäneet seuraavia arvonimiä:
Koko Venäjän, Moskovan, Kiovan, Vladimirin ja Novgorodin Keisari ja itsevaltias, Kasanin, Astrakanin, Puolan, Siperian ja Taurian Kersonessoksen Tsaari, Pihkovan herra ja Smolenskin, Liettuan, Volhynian, Podolian ja Suomen suuriruhtinas, Viron, Liivinmaan, Kuurinmaan ja Semgallenin, Samogitian, Białystokin, Karjalan, Tverin, Jugorian, Permin, Vjatkan, Bulgarian ja muiden maiden ruhtinas, Nižni Novgorodin, Tšernigovin, Rjazanin, Polotskin, Rostovin, Jaroslavin, Beloje Ozeron, Udorian, Obdorian, Vitebskin ja Mstislavin ja koko pohjoisen alueen herra ja suuriruhtinas, Iberian, Kartalinian, Georgian ja Kabarinian ja Armenian herra ja hallitsija, Tšerkessien ja vuoristoruhtinaiden ym. Perintöruhtinas ja Hallitsija, Norjan perillinen, Schleswig-Holsteinin, Dithmarschenin ja Oldenburgin herttua jne. jne.. Monissa asiakirjoissa tosin käytettiin lyhempää, ainoastaan Venäjään, Puolaan ja Suomeen viittaavaa arvonimiluetteloa.
Ruotsin nykyinen kuningas Kaarle XVI Kustaa puolestaan lopetti vuosisatoja vanhan perinteen ja valitsi arvonimekseen yksinkertaisesti Kaarle XVI Kustaa, Ruotsin kuningas ("Carl XVI Gustaf, Sveriges konung").
Arvonimet Suomessa

Arvonimet Suomessa
Luettelo Suomessa itsenäisyyden aikana myönnetyistä arvonimistä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arvonimi Wikimedia Commonsissa
Asianosainen

Asianosainen tarkoittaa niitä henkilöitä tai oikeushenkilöitä, joiden nimissä oikeudenkäynti tai hallintomenettely tapahtuu. Riita-asiassa asianosaisia ovat riitapuolet eli oikeussuojaa kanteessaan pyytävä kantaja ja kanteen kohteena oleva vastaaja. Rikosasiassa asianosaisia ovat kantajina toimivat virallinen syyttäjä ja asianomistajat sekä vastaajana toimiva syytetty. Joissakin tapauksissa asianosaisia nimitetään hakijaksi ja vastaajaksi. Aiemmin oli kiistanalaista oliko rikosasiassa lainkaan asianosaisia. Nykyisin myös rikosprosessin yhteydessä käytetään käsitettä asianosainen, jollaiseksi myös syyttäjä katsotaan.
Esitutkinnassa epäillyllä on asianosaisen asema, mutta tämä asema ei ole niin kiinteä kuin oikeudenkäynnissä. Todistajana olleesta henkilöstä saattaa tulla epäilty ja epäiltynä ollut henkilö voi osoittautua syyttömäksi, jolloin häntä ei enää pidetä epäiltynä.
Hakemuslainkäytössä vain hakija on asianosainen, eikä siinä synny lainkaan kahden asianosaisen suhdetta. Riitaisessa hakemusasiassa vallitsee kuitenkin henkilöiden välinen vastakohtaisuus, jonka tuomioistuin joutuu ratkaisemaan. Tällöin muukin henkilö kuin hakija kutsutaan kuultavaksi ja hän voi tehdä väitteitä ja esittää näyttöä hakemusta vastaan sekä valittaa tuomioistuimen päätöksestä. Tällaisen henkilön asema on verrattavissa siviiliprosessin asianosaiseen.
Asianosainen tai hänen laillinen edustajansa voidaan velvoittaa saapumaan esitutkintaan tai oikeuden eteen tai viranomaisen eteen. Jos hän laiminlyö tämän velvollisuuden, eikä laiminlyönti johdu laillisesta esteestä voidaan henkilö noutaa pakolla. Jos henkilö oikeudenkäynnin vireilläollessa lakkaa olemasta asianosainen eli hän esimerkiksi kuolee, voi kyseeseen tulla asianosaisseuraanto. Tällöin entisen asianosaisen tilalle tulee ulkopuolinen henkilö uudeksi asianosaiseksi ja oikeudenkäynti jatkuu siitä, mihin se oli jäänyt.
Asianosaisjulkisuus tarkoittaa asianosaisen oikeutta saada tietoja oman asiansa käsittelystä. Se on keskeinen asia oikeusturvan takaamisessa. Asianosaisjulkisuus on laajempaa kuin yleisön oikeus tietojen saantiin eli julkisuus.
Aiheesta muualla

Oikeustiede:asianosainen Tieteen termipankki. 14.01.2014. Viitattu 14.1.2014.
Arktisten alueiden historia

Arktisten alueiden historia on arktisen alueen ja Pohjoisen jäämeren historiaa.
Eskimoiden varhaiset vaiheet

Eskimot tulivat arktisille alueille joitakin tuhansia vuosia Beringinsalmen muotoutumisen jälkeen, noin 10 000 vuotta sitten. He siirtyivät Beringinsalmen kautta Pohjois-Amerikkaan. Grönlannin eskimot jatkoivat sieltä matkaansa Grönlantiin. Sinne he saapuivat likimain samoihin aikoihin kun viikingit perustivat sinne Skandinaavien varhaiset Grönlannin siirtokunnat, jotka sittemmin tuhoutuivat.
Eskimoiden varhaiset vaiheet > Varhaiset eskimokulttuurit

Grönlannin varhaiset arktiset kulttuurit, paleoeskimoihin kuuluvat pientyökalukulttuurin eskimot käyttivät vain pieniä työkaluja. Tämä kulttuuri hävisi 3500 vuotta sitten ja sitä seurasivat Norton- ja Saqqaq-kulttuurit. Näitäkin kehittyneempi kulttuuri oli Dorsetin kulttuuri, joka vallitsi laajimmillaan Kanadasta Grönlantiin ulottuvalla alueella. Tämän kulttuurin aikana kesytettiin koira, alettiin rakentaa rekiä ja igluja ja tehdä vuolukivestä lamppuja, joissa käytettiin hylkeen tai mursun rasvaa. Dorsetin kulttuuria seurasi Thulen kulttuuri. Thule-eskimot pyydystivät valaita.
Eskimoiden varhaiset vaiheet > Eskimoiden varhaiset veneet

Eskimot käyttivät pyyntiretkillään kajakkia ja tavaroiden kuljetukseen he käyttivät umiakkia.
Varhaisimmat historiatiedot pohjoisista alueista > Pytheaksen retket

Kreikkalainen astronomi ja maantieteilijä Pytheas matkusti 300-luvulla eaa. Pohjois-Atlantille. Pohjoinen napapiiri sijaitsi tuolloin hieman eri leveysasteella kuin nykyisin ja hän kävi tuolloin silloisen napapiirin pohjoispuolella. Tuolloin ei ollut vielä selkeää kuvaa Välimeren alueen pohjoispuolella olevista alueista, eikä ole varmuutta, missä Pytheaksen mainitsemat paikat sijaitsevat. On epäselvää, sijaitsiko hänen mainitsemansa saari nimeltä Thule Islannissa vai Norjan rannikolla.
Varhaisimmat historiatiedot pohjoisista alueista > Prokopios

Pytheaksen lisäksi Thulen mainitsee myös bysanttilainen historioitsija Prokopios. Hän mainitsee 552 ilmestyneessä kirjassaan erulit, ensimmäiset viikingit ja skrithifinit, jotka todennäköisesti olivat suomalaisia.
Viikingit

Viikingit olivat taitavia laivanrakentajia. Heillä ei kuitenkaan ollut hyviä navigointivälineitä. He löysivät perille määränpäähänsä joko seuraamalla rannikkoalueita tai seuraamalla valaita, jäälauttoja tai ajopuita. Viikinkien tiedetään käyneen Vienanmerellä ja mahdollisesti he löysivät Huippuvuoret. Viikingit asuttivat myös Islannin ja Grönlannin ja kävivät Pohjois-Amerikassa. Suhteen alkuasukkaina olleisiin intiaaneihin muodostuttua vihamieliseksi, asutusta Pohjois-Amerikkaan ei kuitenkaan syntynyt. Ilmaston huonontuessa myös Skandinaavien varhaiset Grönlannin siirtokunnat tuhoutuivat. Sen sijaan Islannin skandinaavinen asutus säilyi. Kirjassaan Romahdus: Miten yhteiskunnat päättävät tuhoutua tai menestyä Jared Diamond arvioi viikinkien Grönlannin siirtokuntien tuhon syyksi ilmaston kylmenemisen ohella heidän huonon kykynsä sopeuttaa elinkeinonsa paikallisiin oloihin toisin kuin heidän skrælingeiksi nimittämänsä eskimot, jotka olivat sopeutuneet paikallisiin oloihin paremmin. Viikinkien Grönlannin arktiselta alueelta Eurooppaan kuljettamiin kauppatavaroihin kuuluivat muun muassa mursun syöksyhampaat ja elävät jääkarhut.
Luoteisväylä ja koillisväylä

1500-luvulla eteläiset merialueet olivat Espanjan ja Portugalin hallinnassa. Näin ollen englantilaisilla heräsi ajatus päästä luoteisesta, Pohjois-Amerikan pohjoispuolitse Tyynellemerelle. Tuolloin tehdyillä tutkimusmatkoilla päästiin pisimmillään Hudsoninlahdelle ja Baffininlahdelle. Luoteisväylää tutkivat muun muassa James Clark Ross ja John Ross. Luoteisväylää tutkivat myös William Edward Parry ja John Franklin. Franklinin kaksi tutkimusmatkaa onnistuivat, mutta kolmannella retkellä Franklin retkikuntineen kuolivat. Franklinin retkikuntaa ryhdyttiin etsimään ja lopulta selvisi, että he olivat kuolleet Kanadan rannikolle. Myöhemmin englantilaiset kiinnostuivat Koillisväylästä, Skandinavian ja Siperian pohjoispuolisesta merireitistä. Hieman myöhemmin myös hollantilaiset kiinnostuivat koillisväylästä. Sekä englantilaiset että hollantilaiset tutkimusmatkailijat pääsivät tuolloin pisimmillään Novaja Zemljan seudulle. Henry Hudson tutki sekä Koillis- että Luoteisväylää. Luoteisväylää tutki myös Jacques Cartier. Eräs hollantilainen Koillisväylän tutkija oli Willem Barents.
Venäläiset tutkimusmatkailijat

Varhaisin tiedetty venäläisten tekemä purjehdusretki Norjaan tehtiin 1320. 1600- ja 1700-luvuilla venäläiset tutkivat Siperian suuria jokia ja Jäämeren rannikkoa. 1700-luvun lopulla Venäjä valloitti Alaskan. Beringinsalmea tutkivat Semjon Dežnjov ja tanskalaissyntyinen Vitus Bering.
Tyynenmeren länsirannikko ja arktiset alueet

Kun Venäjä laajeni Alaskaan, lähelle englantilaisten siirtokuntia, englantilaiset heräsivät tilanteeseen. Tyynenmeren länsirannikko oli kiinnostanut englantilaisia ennenkin, mutta nyt siitä kiinnostuttiin erityisesti. Tätä aluetta tutki muun muassa James Cook. Britanniassa kiinnostuttiin myös Grönlannin lähialueista. 1818 David Buchanin retkikunta tutki Grönlannin itäpuolista aluetta ja pyrki pääsemään mahdollisimman pohjoiseen. John Rossin retkikunta tutki Grönlannin länsipuolisia alueita. Luoteisväylää alettiin tutkimaan uudestaan 1800-luvun alussa päästiin Beringinsalmelle saakka ja siitä läpi.
Pohjoisnapa

1800-luvun lopulla kiinnostuttiin pohjoisnavasta. Tuolloin oletettiin Golfvirran vaikutuksen olevan suurempi kuin se todellisuudessa on ja pohjoisnavalle oletettiin olevan avoin reitti.
Pohjoisnapa > Weyprecht ja Payer

Itävaltaunkarilainen Karl Weyprechtin ja Julius von Payerin retkikunta yritti löytää tällaista avointa reittiä Huippuvuorten ja Novaja Zemljan välistä. He pääsivätkin Jan Mayenin saaren pohjoispuolella sijaitsevalle Rudolfin saarelle saakka.
Pohjoisnapa > Jäälauttojen mukana purjehtiminen ja jääpurjehdus

Tämän jälkeen George Washington De Long yritti purjehtia navalle jäälauttojen mukana Pohjois-Amerikan länsirannikolta käsin. Hänen laivansa kuitenkin haaksirikkoutui. Myös norjalainen Fridtjof Nansen yritti purjehtia navalle jäälauttojen mukana.
De Longin laivan Jeanetten jäännökset ajelehtivat napajäätikön yli Grönlannin rannikolle. Tästä Nansen sai idean yrittää purjehtia navalle jäätikköä myöten. Hän ei kuitenkaan onnistunut pääsemään navan suuntaan.
Pohjoisnapa > Jäälauttojen mukana purjehtiminen ja jääpurjehdus > Fram

Nansenin laiva, joka oli nimeltään Fram, oli aikansa kehittynein polaarilaiva. Sen runko oli rakennettu kestäväksi merijäähän kiinni jäätymistä. Se oli myös rakenteeltaan muotoiltu siten, että se kesti jäiden puristusta.
Pohjoisnapa > Lähelle pohjoisnapaa pääsy

Todennäköisesti lopulta Robert Peary onnistui pääsemään lähelle pohjoisnapaa 1909.
1900-luvun alun tutkimusmatkailijat

Pohjoista jäämerta tutkivat myös norjalainen Roald Amundsen, grönlantilainen Knud Rasmussen ja suomalaissyntyinen, sittemmin Ruotsiin muuttanut Adolf Erik Nordenskiöld 1900-luvun alussa. Amundsen lensi pohjoisnavan yli lentokoneella 1926. Aiemmin hän oli käynyt etelänavalla 1911 ja näin ollen hän oli ensimmäinen ihminen, joka oli käynyt molemmilla navoilla.
Keripukki

Menneinä aikoina merenkävijöitä vaivasi usein keripukki, joka oli varsinkin napaseuturetkeilijöiden vaiva. Eräs kokenut venäläinen kalastaja, joka oli mukana 1734 Huippuvuorille matkanneessa retkikunnassa, tiesi joidenkin ruoka-aineiden torjuvan keripukkia. Nämä olivat raaka liha, peuran veri ja rohtokuirimo. Vasta 1900-luvulla tiedettiin, että keripukin syy on pitkäaikainen C-vitamiinin puutos.
Aiheesta muualla

http://www.pohjoisnapa.fi/ArktisHistoria.aspx