stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mount Sentinel
M-kirjain > Historia

Ensimmäinen polku ylös vuoren rinnettä paikkaan, mihin M-kirjain myöhemmin tulisi, tehtiin yliopiston metsätieteiden opiskelijoiden toimesta vuonna 1908. 1909 yliopiston kolmannen vuoden opiskelijat rakensivat ensimmäisen kirjaimen valkaistuista kivistä polun yläpäähän. 1912 ensimmäisen vuoden opiskelijat rakensivat pienen puisen M-kirjaimen. Puinen pystyssä seisova kirjain maksoi 18 dollaria. Tuuli tuhosi puisen kirjaimen 1914 ja uudelleen, kun uusi kirjain oli saatu tilalle.
Vuonna 1915 uusi M-kirjain rakennettiin valkaistuista kivistä 60 metriä (200 jalkaa) alkuperäistä kirjainta ylemmäs. Vuonna 1968 tämä korvattiin betonisella kirjaimella, jonka koko on 38 kertaa 30 metriä (125 kertaa 100 jalkaa), koska vanhan kirjaimen ylläpito ei enää kannattanut. Tämä betoninen kirjain on yhä Sentinel-vuoren rinteellä.
M-kirjain > Perinne

Vuosien 1915 ja 1968 välillä, kun M-kirjain koostui valkaistuista kivistä, ensimmäistä vuottaan opiskelevat pojat nousivat joka vuosi vuorelle valkaisemaan kirjaimen uudelleen. Perinne päättyi betonisen kirjaimen rakentamiseen.
Vuodesta 1919 alkaen ensimmäistä vuottaan opiskelevat pojat ovat kiivenneet kirjaimelle Homecoming-juhlan aikaan ja valaisseet M-kirjaimen ääriviivan rautatielyhdyillä. Tämä perinne jatkuu nykyään yliopiston advokaattien toimesta.
Vuosittain Amerikan alkuperäiskansoista tiedottavalla Native American Awareness Week -teemaviikolla M-kirjaimen juurella järjestetään auringonnoususeremonia.
M-kirjain > Vandalismi

Vuonna 1914 ensimmäisen vuoden opiskelijat nousivat valkaisemaan kivistä M-kirjainta, mutta järjestivätkin kivet uudelleen muodostamaan ”14”. Laskeuduttuaan vuorelta toisen vuoden opiskelijat lähettivät ensimmäisen vuoden opiskelijat järjestämään kivet takaisin M-kirjaimeksi.
Vuonna 1920 Montanan yliopiston joukkueen voitettua Montanan osavaltionyliopiston, joukko osavaltionyliopiston joukkueen kannattajia kiipesi vuorelle ja maalasi kirjaimen kirkkaansinisen ja kullan väriseksi. Aikaisin seuraavana aamuna Montanan yliopiston kannattaja huomasi kepposen ja herätti joukon muita opiskelijoita auttamaan kirjaimen maalauksessa takaisin valkoiseksi.
Käännös suomeksi
National Semiconductor

| National Semiconductor |
| --- | --- |

Perustettu:  1959
Lakkautettu:  2011
Toimiala:  puolijohdeteollisuus
Omistaja:  Texas Instruments
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
National Semiconductor oli yhdysvaltalainen puolijohteiden valmistaja, joka on perustettu 27. toukokuuta 1959.
Sperry Rand haastoi yhtiön oikeuteen pian sen perustamisen jälkeenselvennä.
Vuonna 1997 National Semiconductor osti Cyrixin. Vuonna 1999 Cyrix myytiin VIA Technologiesille.selvennä
Yhtiön myynti oli 2,2 miljardia dollaria vuonna 2006 ja sillä oli 8 500 työntekijää.
Vuonna 2011 yhtiöstä tuli virallisestiselvennä osa Texas Instrumentsia.
Tuotteet

Yhtiön tuotteita olivat erilaiset komponentit elektroniikkateollisuudelle kuten mikrokontrollerit ja mikroprosessorit.
IMP-16 bit-slice suoritin
SC/MP suoritin
PACE suoritin
NS32000-sarjan suorittimet
COP400 oli 4-bittinen NMOS-tekniikalla valmistettu suoritin, joka esiteltiin vuonna 1977.
Käännös suomeksi
Missionsprovinsen

| Missionsprovinsen i Sverige |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Johtaja:  Piispa Bengt Ådahl
Yhteistyötahoja:  Kansainvälinen luterilainen neuvosto
Toiminta-alue:  Ruotsi
Perustettu:  2003
Kirkosta irtautuneet:  Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta
Seurakuntia:  19, lisäksi muita eri tavoin järjestäytyneitä yhteisöjä
Kotisivu:  missionsprovinsen.se
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Missionsprovinsen (epävirallinen suomennos: Lähetyshiippakunta), viralliselta nimeltään Missionsprovinsen i Sverige ("Ruotsin lähetyshiippakunta"), on kristillinen organisaatio Ruotsissa. Siihen kuuluu useita luterilaisia pappeja, maallikkoja sekä jumalanpalvelusyhteisöjä ("koinonioita"), jotka eivät hyväksy Ruotsin kirkon ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon uusimpia linjauksia vaan kannattavat perinteistä raamatuntulkintaa. Missionsprovinsen pitää itseään "yhden, pyhän, yhteisen ja apostolisen kirkon" vapaana kirkkoprovinssina Ruotsissa luterilaisen tunnustuksen perustalla. Se katsoo jatkavansa Ruotsin kirkon hengellistä perintöä (traditiota). Suomen Luther-säätiö oli Missionsprovinsenin tukijäsen vuodesta 2005 vuoteen 2013, jolloin Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta perustettiin.
Historia

Eniten julkisuutta Missionsprovinsen on saanut helmikuussa 2005, kun se ensimmäistä kertaa alkoi vihkiä piispoja ja muita pappeja ilman Ruotsin kirkon suostumusta. Pappisvihkimyksen suoritti evankelisluterilainen piispa Walter Obare Keniasta. Piispa Obare vihki Arne Olssonin Missionsprovinsenin piispaksi; samassa yhteydessä hän vihki muutamia ruotsalaisia ja yhden suomalaisen miehen papiksi. Ruotsin kirkko ei hyväksy näitä pappeja työhönsä, eikä Suomen evankelis-luterilainen kirkkokaan hyväksy heitä omiksi papeikseen. Ruotsin kirkko erotti piispa Arne Olssonin Ruotsin kirkon papin tehtävästä, ja Ruotsin kirkon silloinen arkkipiispa K. G. Hammar ilmoitti, että Missionsprovinsen ei enää ole osa Ruotsin kirkkoa.
Suomessa Missionsprovinsenin tukijäseniin lukeutui muun muassa Luther-säätiö vuosina 2005–2013. Missionsprovinsenin Suomen piispana toimi vuosina 2010–2013 Matti Väisänen. Tänä aikana Missionsprovinsenin virallinen nimi oli Missionsprovinsen i Sverige och Finland. Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta perustettiin keväällä 2013, ja sen piispaksi tuli Risto Soramies. Soramies menetti nimityksen jälkeen luterilaisen kirkon pappisoikeudet.
Teologia

Missionsprovinsenin mukaan Ruotsin kirkko ei enää opeta oikeaa kristinuskoa, koska se niin monella kohdalla poikkeaa Raamatun apostolisesta opista. Eniten julkisuutta ovat saaneet kysymykset naispappeuden sekä samaa sukupuolta olevien liittojen osalta. Missionsprovinsen ei hyväksy naispappeutta, ei-selibaatissa elävien homoseksuaalien pastorien toimimista Ruotsin kirkon työntekijöinä, Ruotsin kirkon vuonna 2006 käyttöön ottamaa samaa sukupuolta olevien parien siunauskaavaa eikä Ruotsin kirkon ja valtion yhteistä hanketta samaa sukupuolta olevien parien vihkimiseksi kirkollisesti avioliittoon. Myös se, kuinka Ruotsin kirkon piispat ovat ottaneet etäisyyttä kristinuskon opetuksiin, on herättänyt kritiikkiä. Teologinen linja on sama Suomenkin puolella.
Seurakunnat > Suoraan Missionsprovinsenin alaisuudessa olevat

Alvesta: Helga Trefaldighets församling
Borås: Johannes församling
Emmaboda: S:t Andreas församling
Göteborg, keskusta: Koinonian Katakomben
Göteborg, Hisingen: Immanuelförsamlingen
Helsingborg: S:t Matteus församling
Karlstad: S:t Petri Gudstjänstgemenskap
Kinna: Den Gode Herdens församling
Korpilompolo: Korpilombolo Gudstjänstgemenskap
Kristianstad: S:t Johannes församling vid Gratia Dei
Linköping: Heliga Korsets församling
Lund: S:t Markus församling
Oskarström: S:t Gabriels koinonia
Skara: Missionsprovinsen Skaraborg
Tukholma: S:t Stefanus koinonia
Tukholma: S:t Filippus församling
Uddevalla: Mariakyrkans församling
Uppsala: Församlingen Paulusgemenskapen i Uppsala
Uumaja: Evangelisk Luthersk församling Umeå - Sakeuskyrkan
Seurakunnat > Muita yhteisöjä, joissa toimii Missionsprovinsenin pastoreita

Göteborg: Lutherstiftelsen
Kungälv
Ravlunda
Vallberga: Vallberga Evangelisk Lutherska församling
Vännäs
Yxenhult: S:t Johannes församling (Evankelis-luterilaisen tunnustuskirkon jäsenseurakunta)
Örnsköldsvik
Österlen
Piispat

Missionsprovinsen käyttää johtavasta piispastaan nimitystä missionsbiskop (suom. lähetyspiispa). Lisäksi Missionsprovinsenilla on avustavia piispoja (ruots. biträdande biskop).
Piispat > Lähetyspiispat

Arne Olsson 2005–2010
Roland Gustafsson 2010–2019
Bengt Ådahl 2019–
Piispat > Avustavat piispat

Lars Artman 2006–2020
Göran Beijer 2006–2019
Matti Väisänen 2010–2013
Aiheesta muualla

Missionsprovinsen i Sverige
National Soccer Hall of Fame and Museum

National Soccer Hall of Fame and Museum on Oneontan kaupungissa sijaitseva museo, joka on luotu museoimaan yhdysvaltalaisen jalkapallon historiaa. Museo avattiin vuonna 1979, mutta se on tällä hetkellä suljettuna yleisöltä johtuen alhaisista kävijämääristä sekä kohonneista kustannuksista.
Jäsenet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Jeff Agoos  Michelle Akers  Carlos Alberto  Robert Annis  Andrew Auld  Adolph Bachmeier  Walter Bahr  Marcelo Balboa  George Barr  Fred Beardsworth  Franz Beckenbauer  Raymond Bernabei  Vladislav Bogićević  Mike Bookie  Frank Borghi  John Boulos  Harold Brittan  Davey Brown  George Brown  Jim Brown |   |  Paul Caligiuri  Joe Carenza, Sr  Ralph Caraffi  Efrain Chacurian  Stanley Chesney  Paul Child  Giorgio Chinaglia  Fernando Clavijo  Charlie Colombo  Geoff Coombes  Robert Craddock  Paul Danilo  Rick Davis  Walter Dick  Nicholas DiOrio  Thomas Dooley  Aldo Donelli  Jimmy Douglas  Tommy Duggan  Jimmy Dunn |   |  Alex Ely  Joy Fawcett  Jock Ferguson  Tommy Fleming  Thomas Florie  Julie Foudy  Werner Fricker  William Fryer  Joe Gaetjens  Jimmy Gallagher  Gino Gardassanich  James Gentle  Rudy Getzinger  Teddy Glover  Billy Gonsalves  Bob Gormley  Sheldon Govier  Karl-Heinz Granitza  Joseph Gryzik  Mia Hamm |   |  Al Harker  John Harkes  Shannon Higgins-Cirovski  April Heinrichs  Jack Hynes  Johnny Jaap  Carin Jennings-Gabarra  Harry Keough  Nicholas Kropfelder  Rudy Kuntner  Alexi Lalas  Millard Lang  Bob Lenarduzzi  Bill Looby  Joe Maca  Arnie Mausser  Pat McBride  Bart McGhee  Johnny McGuire  Ed McIlvenny |   |  Benny McLaughlin  Alex McNab  Werner Mieth  Robert Millar  Lloyd Monsen  Johnny Moore  George Moorhouse  Robert Morrison  Ed Murphy  John Nanoski  John Nelson  Werner Nilsen  Patrick Ntsoelengoe  Shamus O'Brien  Gene Olaff  Arnold Oliver  Len Oliver  Carla Overbeck  Gino Pariani  Bert Patenaude |   |  Pelé  Hugo Perez  Preki  Tab Ramos  Harry Ratican  Peter Renzulli  Jimmy Roe  Kyle Rote, Jr.  Werner Roth  Willy Roy  Francis Ryan  Fabri Salcedo  Willy Schaller  Philip Slone  Ed Souza  John Souza  Dick Spalding  Archie Stark  Thomas Swords  George Tintle |   |  Raphael Tracey  Al Trost  Frank Vaughn  Frank Wallace  Alex Weir  Alan Willey  Bruce Wilson  Peter Wilson  Mike Windischmann  Adam Wolanin  Alexander Wood  Eric Wynalda  Al Zerhusen |
Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelma (kirja)

Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelma on yhdysvaltalaisen H. R. Knickerbockerin kirjoittama kirja, jonka hän laati vuosina 1930–1931 Neuvostoliittoon tekemänsä vierailun pohjalta. Kirjan on suomentanut Eino Palola ja kustantanut Kustannusosakeyhtiö Minerva. Kirja on 235-sivuinen.
Kirjoittaja kuvaa näkemäänsä kuten journalisti. Kirjoitusajankohtana Yhdysvallat tuki Stalinin aloittamaa ensimmäistä viisivuotissuunnitelmaa lainoilla, teknisellä avulla ja sallimalla massiivisen puumäärän tuonnin Neuvostoliitosta. Siksi kirjoittaja ei välttämättä ole kommunisti, vaikka kirjan sävy on ihaileva.
Kirjoittaja kuvaa Neuvostoliiton ensimmäisen viisivuotissuunnitelman tilaa noin kaksi vuotta sen aloittamisen jälkeen tietämättä, että se saavuttaa tavoitteensa neljässä vuodessa. Suunnitelman alku oli lokakuussa 1928 ja nominaalinen päätös olisi ollut lokakuussa 1933.
Kirja kuvaa Gosplanin suunnitelman seurantajärjestelmän ulottuvan piirikuntatasolle. Kirjan mukaan ensimmäistä viisivuotissuunnitelmaa päivitettiin jatkuvasti jo suunnitelman alkupuoliskolla kohti jatkuvasti korkeampia tavoitteita. Kirjan esipuhe pohtii Neuvostoliiton tuloa länsimaiden markkinoille, jota pohdittiin uudestaan 1970-luvulla, silloin muun muassa kansainvälisten merikuljetuksien kohdalla. Kirjan ennusteessa kyseessä lienee ollut puukauppa ja kaupan mahdollinen laajeneminen metalleihin.
Niku Määttänen

Niku Ilmari Määttänen (s. 2. huhtikuuta 1972) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on toiminut elokuusta 2020 lähtien Helsingin yliopiston ja Helsinki GSE:n makrotaloustieteen professorina. Aiemmin Määttänen on työskennellyt muun muassa tutkijana ETLA:ssa, vierailevana tutkijana Suomen Pankissa sekä professorina Helsingin kauppakorkeakoulussa. Määttänen on Aalto-yliopiston taloustieteen dosentti vuodesta 2014.
Määttänen valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1997 ja kauppatieteiden maisteriksi 1999 Pompeu Fabra -yliopistosta, missä hän myös väitteli tohtoriksi vuonna 2004. Väitöskirjan aiheena oli "Housing and the macro economy". Määttänen on tutkinut muun muassa asunto- ja finanssisäästämisen verotusta, luottorajoitteiden ja tulonjaon muutosten vaikutusta asuntojen hintoihin sekä eläkejärjestelmän vaikutusta tulonjakoon ja työntarjontakannustimiin. Vuosina 2015–2020 Määttänen toimi Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen (ETLA) tutkimusjohtajana.
Määttänen on talouspolitiikan arviointineuvoston puheenjohtaja nelivuotiskaudella 2023–2027.
Aiheesta muualla

Määttäsen tutkimukset IDEASista
Niku Määttäsen verkkosivu
Määttäsen profiili, VOX-portaali (Arkistoitu – Internet Archive)
N-ryhmä

N-ryhmän Subaru Impreza STi
N-ryhmä eli tuotantoautoluokka on FIA:n luokitus autoille, joita on valmistettu 12 kuukauden aikana vähintään 2 500 kappaletta. Aikaisemmassa numeroluokituksessa N:ää vastasi ryhmä 1. N-ryhmän autot ovat lähempänä normaaleja tuotantoautoja kuin vapaammin viritetyt A-ryhmän autot.
N-ryhmän autoilla on kilpailtu rata-autoilussa ja rallissa, mutta sen suurin suosio on ollut rallisarjoissa.
N-ryhmän autot ovat kehittyneet kilpa-automaisempaan suuntaanselvennä, ja näissäkin autoissa muun muassa takaistuimet ja -turvavyöt sekä verhoilut ja usein myös ääntä vaimentava materiaali poistetaan. Lisäksi autoon asennetaan turvakehikko ja sekä kuljettajan että matkustajan istuimet ja turvavyöt vaihdetaan kilpakäyttöön soveltuviin. Useasti myös ohjauspyörä vaihdetaan, kojetaulu ja keskikonsoli sen sijaan säilytetään alkuperäisinä.
Suomessa N-ryhmän autoilla kilpaillaan rallissa tavallisimmin kahdessa sarjassa: isossa ja pienessä N-ryhmässä. Isossa N-ryhmässä ajetaan nelivetoisilla ahdetuilla ja pienessä N-ryhmässä kaksivetoisilla ahtamattomilla autoilla. Iso N-ryhmä on vuosia ollut Mitsubishin eri evoluutioversioiden hallitsema ja pientä N-ryhmää taas on hallinnut Honda.
Rally3-autot ovat suunnattu korvaamaan N-ryhmä rallin Euroopan-mestaruussarjassa.
Aiheesta muualla

FIA Group N (englanniksi)
Ralliautoluokat ja ryhmät
A-ryhmä
B-ryhmä
F-ryhmä
Kit Car
F2
N-ryhmä
R-ryhmä
R5
R4
R3
R2
R1
R-GT
Rallipyramidi
Rally1
Rally2
Rally3
Rally4
Rally5
ryhmä 1
ryhmä 2
ryhmä 4
S-ryhmä
Super 1600
Super 2000
World Rally Car
My Beautiful Enemy

| My Beautiful Enemy Neolithic |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2003
 Tyylilaji: doom metal death metal
 Kesto: 43.32
 Levy-yhtiö: Mystic Production
Neolithicin muut julkaisut
| Neolithic 1997 | My Beautiful Enemy 2003 | Team 666 2003 |
My Beautiful Enemy on puolalaisen metalliyhtye Neolithicin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003.
Albumin digipack-versio sisältää yhtyeen Neolithic-EP:n kappaleet.
Kappaleet

Pledge – 5.33
Darkness – 6.35
My Beautiful Enemy – 7.04
A Fire Inside – 6.15
Falling Down – 5.55
Love? – 4.26
Love, Sex, Desire – 4.39
Rebel – 4.59
Aiheesta muualla

My Beautiful Enemy Discogsissa
Albumi My Beautiful Enemy Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Neolithic
| Maciej Taff • Kay • Art • Orion • DarayNick Wolverine • Mirosław Szymańczak • Krayan • Michał Sarnowski • Tomasz Włodarski • Janusz Jastrzębowski • Rekin • Robert Bielak • Michał Stefaniak • Włodek Tyll |
| --- | --- |
Studioalbumit:  For Destroy the Lament • My Beautiful Enemy
EP:t:  Neolithic • Team 666
Demot:  Terpsychora • The Personal Fragment of Life
Katso myös:  Vesania • Black River • Blindead • Rootwater • Behemoth
Neuronaalinen seroidilipofuskinoosi

Neuronaaliset seroidilipofuskinoosit eli NCL-taudit (engl. Neuronal ceroid lipofuscinosis) ovat ryhmä periytyviä neurologisia sairauksia, jotka johtuvat lipofuskiini-pigmentin kertymisestä kudoksiin. Tautiryhmä jaetaan useampaan sairauteen lähinnä oireiden alkamisiän ja etenemisnopeuden perusteella. NCL-taudit ovat osa suomalaista tautiperintöä. NCL-tautien takana on ainakin neljä eri geeniä. Suomalaisista INCL-potilaista 98 prosentilla on sama geenimutaatio, INCLFin, joka sijaitsee kromosomissa 1. NCL-taudit periytyvät peittyvästi.
Varhain alkavien tautimuotojen oireisiin kuuluvat muun muassa näön heikentyminen, lihasnykäykset, kehityksen taantuminen ja ennenaikainen kuolema.
Jaottelu

Tyyppi 1: Lapsuusiän infantiili NCL (INCL, Santavuori-Haltian tauti)
Tyyppi 2: Myöhäinen infantiili NCL (LINCL, Jansky-Bielschowskyn tauti)
Tyyppi 3: Battenin tauti, juveniili NCL (JNCL)
Tyyppi 4: Aikuisiän NCL (ANCL, Kufsin tauti, Parryn tauti)
Tyyppi 5: Finnish Late Infantile Variant (vLINCL)
Tyyppi 6: Variant Late Infantile
Tyyppi 7: Turkish Late Infantile Variant (vLINCL)
Tyyppi 8: Turkish Late Infantile Variant and Northern Epilepsy
Esiintyminen

Suomessa INCL on yleisin pikkulasten etenevä aivosairaus. Taudin ilmaantuvuus Suomessa on noin 1/20 000, mutta geenivirheen kantajuuden yleisyys on 1/70. Muualla NCL-taudit ovat harvinaisempia; on arvioitu, että Yhdysvalloissa 25 000 perhettä kärsii jostain tämän ryhmän taudista.
Näkövammarekisterissä NCL-tauteja on rekisteröitynä 39 kappaletta.
My Bloody Valentine

| My Bloody Valentine |
| --- | --- |
 My Bloody Valentine Manchesterissä vuonna 2013.
Tiedot
Toiminnassa:  1984–1995, 2007–
Tyylilaji:  vaihtoehtorock shoegaze post-punk
Kotipaikka:   Dublin, Irlanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Kevin Shields, laulu, kitara   Bilinda Butcher, laulu, kitara   Debbie Googe, basso   Colm O'Ciosoig, rummut  
Entiset jäsenet:  Dave Conway, laulu   Tina Durkin   Joe Byfield   Stephen Ivers   Mark Loughlin   Paul Murtagh   Mark Ross  
Levy-yhtiö:  Tycoon   Lazy   Creation Records   Sire Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
My Bloody Valentine on irlantilais-brittiläinen shoegaze-yhtye. Se perustettiin 1980-luvulla, ja virallinen debyytti Isn't Anything ilmestyi marraskuussa 1988.
My Bloody Valentinen tunnetuin teos on Loveless (1991), jonka mm. Pitchfork Media nimesi vuonna 1999 menneen vuosikymmenen toiseksi parhaaksi albumiksi. Yhtye jätti Creation Recordsin vuonna 1992.
My Bloody Valentine ei koskaan virallisesti hajonnut, ja Kevin Shields piti Magnet-lehden haastattelussa tammi–helmikuun numerossa 2007 uuden albumin julkaisua tulevaisuudessa varmana.
Yhtyeen viimeisin levy m b v julkaistiin vuonna 2013.
Yhtyeen pääjäsenet ovat edelleen Kevin Shields, Bilinda Butcher, Colm O'Ciosoig sekä Debbie Googe.
Diskografia > Studioalbumit

This Is Your Bloody Valentine (1985)
Ecstasy (1987)
Isn't Anything (1988)
Loveless (1991)
m b v (2013)
Diskografia > EP:t

Geek! (1985)
The New Record by My Bloody Valentine (1986)
You Made Me Realise (1988)
Glider (1990)
Tremolo (1991)
Diskografia > Live-albumit

Man You Love to Hate - Live (1985)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Ecstasy and Wine (1989)
EP's 1988–1991 (2012)
Diskografia > Singlet

''No Place to Go'' (1985)
''Sunny Sundae Smile'' (1987)
''Strawberry Wine'' (1987)
''You Made Me Realise'' (1988)
''Feed Me with Your Kiss'' (1988)
''Instrumental'' (1988)
''Soon'' (1990)
''To Here Knows When'' (1991)
''Only Shallow'' (1991)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta My Bloody Valentine Wikimedia Commonsissa
Möksyn tuulivoimapuisto

| Möksyn tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Alajärvi
Koordinaatit:  63°00′14″N, 24°17′02″E
Rakentaminen alkoi:  lokakuu 2021 
Sähköverkkoon:  joulukuu 2023 
Valmistunut:  2024 
Perustaja:  Ilmatar Energy Oy 
Rakennuttaja:  Ilmatar Alajärvi-Möksy Oy 
Omistaja:  Ilmatar Alajärvi-Möksy Oy 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Puistojännite:  20 kV 
Liittymisjännite:  110 kV 
Korkeus:  180–192 m 
Pinta-ala:  3 km² 
Tuulivoimalat:  13 × Vestas V162−6.0MW 
Kapasiteetti:  78 MW  
Vuosituotanto:  208 GWh 
 fiMöksyn tuulivoimapuisto 
Möksyn tuulivoimapuisto on Etelä-Pohjanmaalla Alajärven Möksyssä toimineen Savonsuon turvetuotantoalueella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 13 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 78 megawattia ja vuosituotanto on noin 208 gigawattituntia . Tuulivoimapuiston on rakentanut ja sen omistaa Ilmatar Alajärvi-Möksy Oy.
Tuulivoimapuiston lähellä toimii Louhukankaan tuulivoimapuisto, joka kehitettiin rinnan tämän tuulipuiston kanssa. Näillä tuulipuistoilla ovat valmiina eri kokonaisuudet ja niiden omistaa eri yhtiöt, jotka ovat Ilmatar Energyn tytäryhtiöitä.
Yleistä

Tuulivoimapuisto on rakennettu Alajärven kaakkoiskulmaan Soinin ja Kyyjärven vastaiselle kuntarajalle. Se kuuluu Alajärven Möksyn lähialueeseen, jota sekä Soinin Lehdonperä ja Marjoperä että Kyyjärven Vehkaperä ympäröivät. Tuulivoimapuiston voimaloiden sijoittelussa hyödynnettiin Savonnevan entistä turvetuotannosta vapautuneita alueita ja tuotannossa käytettyä tiestöä. Tuulivoimalat sijaitsevat alueella, jonka paikannimiä ovat esimeriksi Savonneva, Kivipuronkorpi, Halkopinonkangas, Jokikangas ja Savonjärven itäpuoliset alueet. Tuulipuiston pituus on 4,5 kilometriä, leveys 2,5 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on noin kolme neliökilometriä. Voimalat rakennettiin varsin tasaiselle maastoalueelle, jossa tuulivoimaloiden perustukset sijaitsevat 180–192 metrin korkeudella mpy.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V162-6.0MW-mallia, jonka napakorkeus on 139 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 162 metriä, ja jonka kapasiteetti on 6,0 megawattia.
Tuulipuistosta on parannetut tieyhteydet Lehdonperän ja Vehkaperän kyliin. Vehkaperältä on lyhin matka valtatielle 16. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa 20 kilovoltin jännitteellä alueen sähköasemalle. Sen paikkaa ei ole tässä tiedossa, mutta YVA-selostuksessa sen paikaksi kaavailtiin alueen lounasosassa olevaa kohtaa, josta olisi lyhyt matka ohi kulkevalle 400 kilovoltin Alajärvi-Vihtavuori-sähkölinjalle. Tilanne selviää varmuu
della, kunhan Karttapaikan verkkopalvelun kartat ja ilmavalokuvat päivitetään tuulipuiston valmistumisen jälkeiseen aikaan.