stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Potilasvakuutus

Potilasvakuutus on vakuutus, joka korvaa terveyden- ja sairaanhoidon yhteydessä potilaalle aiheutuneita henkilövahinkoja.
Suomessa potilasvakuutus on lakisääteinen vakuutus. Terveydenhoitoa tai sairaanhoitotoimintaa harjoittavalla on oltava vakuutus potilasvakuutuslaissa säädetyn vastuun varalle.
Vakuuttaminen

Potilasvakuutuslain toimeenpanosta ovat vastuussa Potilasvakuutuskeskus ja potilasvakuutuksia myöntävät vakuutusyhtiöt. Vakuutus otetaan 1.1.2021 alkaen vakuutusyhtiöstä. Vuoden 2020 loppuun saakka myös Potilasvakuutuskeskus myönsi vakuutuksia jäsenyhtiöidensä lukuun. Potilasvahinkokorvaukset perustuvat lakiin, joten potilasvakuutus on vakuutusturvan sisällön osalta kaikilla vakuutusyhtiöillä samanlainen.
Vakuutuksen ottaa työnantaja työ- tai virkasuhteessa olevan terveydenhuollon ammattihenkilön puolesta tai itsenäinen ammatinharjoittaja itse suoraan potilasvakuuttamista harjoittavalta vakuutusyhtiöltä. Itsenäinen ammatinharjoittaja voi hoitaa vakuutusturvansa myös ammattiliiton jäsenetuna myönnettävän ryhmävakuutuksen tai ryhmäetuvakuutuksen kautta.
Vahinkojen korvaaminen

Potilasvakuutus korvaa Suomessa annetun terveyden- ja sairaanhoidon yhteydessä aiheutuneita
Hoitovahinkoja: tutkimus- tai hoitotoimenpiteestä tai niiden laiminlyönnistä aiheutuvia vahinkoja.
Terveydenhuollon laitteen, välineen tai tarvikkeen vian aiheuttamia vahinkoja
Implanttivahinkoja
Infektiovahinkoja
Tutkimus- tai hoitotoimenpiteen yhteydessä sattuneita tapaturmia
Hoitolaitoshuoneiston tai laitteiston palon tai muun vastaavan vahingon yhteydessä tapahtuneita vahinkoja
Lääkkeen virheellisestä toimittamisesta aiheutuneita vahinkoja
Tutkimuksesta tai hoidosta aiheutuneita kohtuuttomia vahinkoja.
Korvausmenettely

Korvausta haetaan Potilasvakuutuskeskukselta. Se on Potilasvakuutuskeskuksesta annetun lain 1 §:n mukaan potilasvakuutuksen toimeenpanon ja kehittämisen yhteiselin, jonka tehtävistä säädetään potilasvakuutuslaissa.
Potilasvakuutuskeskus hoitaa keskitetysti potilasvakuutuslain mukaisen korvaustoiminnan. Keskus käsittelee ja ratkaisee kaikki Suomessa annettua terveyden- ja sairaanhoitoa koskevat potilasvahinkoilmoitukset riippumatta siitä, mistä vakuutusyhtiöstä potilasvakuutus on otettu, ja korvaa vahingon sen vakuutusyhtiön puolesta, jonka myöntämä vakuutus oli vahinkohetkellä voimassa. Potilasvakuutuskeskus korvaa vahingon silloinkin, kun vahingon aiheuttaja oli laiminlyönyt pakollisen potilasvakuutuksen ottamisen, sekä silloin, kun vahinko aiheutui annettaessa apua kiireellisen hoidon tarpeessa olevalle.
Korvausta on haettava kolmen vuoden kuluessa siitä, kun korvaukseen oikeutettu sai tietää vahingosta.
Korvauspäätökseen haetaan muutosta liikenne- ja potilasvahinkolautakunnalta.
Kirjallisuutta

Mäenpää, Saija & Plit-Turunen, Minna: Potilasvakuutus.  FINVA Finanssikoulutus, 2021.  ISBN 978-952-7285-32-9
Aiheesta muualla

Potilasvakuutuskeskus
Pribylovon lentotukikohta

Pribylovon lentotukikohta Venäjän Leningradin alueen kartalla. Tukikohta sijaitsee noin 33 kilometriä Viipurista etelään.
Pribylovon lentotukikohta (ven. Военный аэродром Прибылово, Vojennyi aerodrom Pribylovo; ICAO: ULLY) on Venäjän Leningradin alueen Viipurin piirissä Koiviston kaupunkikunnassa (ven. Приморск, Primorsk) sijaitseva lentotukikohta. Erityisesti helikopteritoimintaan käytetty lentotukikohta löytyy maanteitse noin 33 kilometriä Viipurin keskustasta etelään, ja se sijaitsee noin kilometri Makslahden (ven. Глебычево, Glebytševo) kylän itäpuolella.
Lentotukikohta on toinen Venäjän maavoimien 549. helikopterirykmentin (549 OVP, yksikkö 12633-2) kahdesta kotitukikohdista; toinen on Pietarin kaupungin eteläosassa sijaitseva Puškinin lentotukikohta.  Helikopterilentorykmentin lentokalustoon on kuulunut ainakin Mil Mi-8MT/MTV-5, Mil Mi-24PN, 
Mil Mi-28N ja Mil Mi-35M -tyyppien helikoptereita."
Vuonna 2016 ukrainalainen InformNapalm-sivusto viestitti, että Pribylovon ja Pietarin Puškinin lentotukikohtien helikoptereita havaittiin Ukrainan rajan läheisyydessä Valukissa harjoittelemassa yölentoa. Sivusto arvioi yksiköiden valmistautuvan hyökkäämään tuonnempana Baltiaan tai todennäköisemmin Ukrainaan.
Raskas Mil Mi-24P -taistelukopteri Pribylovon tukikohdassa.
Raskaita, pimeätoimintaan varustettuja Mil Mi-24PN -taistelukoptereita Pribylovossa.
Mil Mi-8MT -kuljetushelikopteri tukikohdassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pribylovon lentotukikohta Wikimedia Commonsissa
Военный аэродром Прибылово (в/ч 12633/2) (venäjäksi) (wikimapia.org)
Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Прибылово (аэродром)
Käännös suomeksi
Priluzjen piiri

Priluzjen piiri Komin tasavallan kartalla.
Priluzjen piiri (ven. Прилу́зский райо́н, Priluzski raion, komiksi Луздор район, Luzdor raion) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 13 200 neliökilometriä. Asukkaita on 22 400 henkeä (vuonna 2009).
Priluzjen piiri sijaitsee Komin tasavallan eteläisimmässä osassa. Koillisessa se rajoittuu Sysolan ja idässä Koigorodokin piireihin, etelässä Kirovin alueeseen sekä lännessä ja pohjoisessa Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta 87 % on metsää. Suurin joki on Luza. Eteläisin osa kuuluu Letkan vesistöön. Hyötykaivannaisia ovat savi, kalkkikivi, merkeli ja dolomiitti.
Piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa: Gurjevka, Letka, Loima, Mutnitsa, Nošul, Objatševo, Prokopjevka, Sludka, Spasporub, Tšerjomuhovka, Tšitajevo, Tšornyš, Vaimes, Verholuzje, Vuhtym ja Zanulje. Hallinnollinen keskus on Objatševon kylä, josta on 189 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin. Asutuskeskuksia on yhteensä 90.
Seudun kantaväestöä ovat Luzan komit. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 59,9 % asukkaista on komeja, 35,1 % venäläisiä, 2,2 % ukrainalaisia ja 0,5 % valkovenäläisiä. Kylistä suurimpia ovat Objatševo (5 800 asukasta vuonna 2002) ja Letka (3 100).
Piirin kautta kulkee Kirovin ja Syktyvkarin välinen maantie. Talous perustuu metsävarojen hyödyntämiseen, lihan ja maidon tuotantoon sekä elintarviketeollisuuteen.
Metsiä hallinnoivat Priluzjen ja Letkan metsätilat. Puunhankintaa ja sahatavaran tuotantoa harjoittava Luzales-yhtiö työllistää noin 700 henkeä. Mondin Syktyvkarin tehtaan omistamalla Nošulin puunhankintayrityksellä on yli 300 työntekijää. Tranzit-yhtiö tuottaa lautatavaraa.
Maataloutta harjoittaa neljä maatalousyritystä, 59 yksityistilaa ja yli 9 000 henkilökohtaista aputaloutta. Južnoje-maatalousyrityksellä on oma meijeri ja lihanjalostamo. Muita työnantajia ovat Objatševon tielaitos, rakennustoimintaa harjoittava MAG-yhtiö, puhelin- ja sähkölaitokset sekä kunnallispalvelut.
Piirissä toimii metsäalan työntekijöitä valmistava Nošulin ammattikoulu, lasten musiikkikoulu, kuvataide- ja käsityökeskus, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Harrastajataideryhmistä merkittävimpiä ovat Objatševon kansanteatteri ja kansanlauluyhtye Maibyrjas.
Paikallislehtenä ilmestyy venäjänkielinen Znamja truda (”Työn lippu”).
Aiheesta muualla

Priluzjen piirin sivusto (venäjäksi)
Inta •
Ižma •
Knjažpogost •
Koigorodok •
Kortkeros •
Petšora •
Priluzje •
Sosnogorsk •
Syktyvdin •
Syktyvkar •
Sysola •
Troitsko-Petšorsk •
Udora •
Uhta •
Usinsk •
Ust-Kulom •
Ust-Tsilm •
Ust-Vym •
Vorkuta •
Vuktyl
Predator 2 – Saalistaja

| Predator 2 – Saalistaja> Predator 2 |
| --- | --- |
 Virallinen elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Stephen Hopkins
Käsikirjoittaja:  Jim Thomas John Thomas
Tuottaja:  John Davis Lawrence Gordon Joel Silver
Säveltäjä:  Alan Silvestri
Kuvaaja:  Peter Levy
Leikkaaja:  Mark Goldblatt Bert Lovitt
Lavastaja:  Rick Simpson
Pääosat:  Danny Glover Gary Busey Ruben Blades Maria Conchita Alonso Bill Paxton Kevin Peter Hall
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:   21. marraskuuta 1990  15. helmikuuta 1991
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  35 000 000 dollaria
Tuotto:  57 120 318 dollaria
Edeltäjä:  Predator – saalistaja
Seuraaja:  Predators
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Predator 2 – Saalistaja on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut jatko-osa elokuvalle Predator – saalistaja. Elokuvan on ohjannut Stephen Hopkins. Koko elokuvan näyttelijä- ja kuvausryhmä olivat vaihtuneet ensimmäisestä elokuvasta, vain näyttelijä Kevin Peter Hall jatkoi osassaan Predatorina. Käsikirjoittajina kuitenkin toimivat edelleen Jim ja John Thomas ja musiikin sävelsi ensimmäisen osan tapaan Alan Silvestri. Elokuva sai huonon vastaanoton faneilta ja kriitikoilta, mutta on sittemmin noussut kulttimaineeseen. Elokuva sai vuonna 2010 jatko-osan nimeltään Predators.
Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Los Angelesiin ja vuoteen 1997 eli kymmenen vuotta ensimmäinen Predator-elokuvan tapahtumien jälkeen.
Erikoisen kuuma lämpöaalto on iskenyt Los Angelesiin. Samaan aikaan kaksi kilpailevaa huumekartellia käy sotaa kadulla, ja paikalle on kutsuttu kovan luokan ammattipoliisi Michael Harrigan (Danny Glover). Kiihkeän poliisin ja rikollisten välisen ampumisen jälkeen, rikolliskartelli vetäytyy lähitaloon suojaan, kun sarja räjähdyksiä vavisuttaa taloa ja sitä seuraavat satunnaisesti ammutut laukaukset hämmentävät Harrigania. Harrigan tutkii alueen ja huomaa rikollisten kuolleen, mutta ruumiit on silvottu ampumisen sijaan. Kun Harrigan ja hänen poliisikollegansa ovat lähdössä alueelta, huomaa hän lähes läpinäkyvän, auringon valossa kiiltävän kookkaan hahmon erään talon katolla.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kevin Peter Hall  | … |  Predator   |
|  Danny Glover  | … |  Mike Harrigan   |
|  Gary Busey  | … |  Peter Keyes   |
|  Rubén Blades  | … |  Danny Archuleta   |
|  Maria Conchita Alonso  | … |  Leona Cantrell   |
|  Bill Paxton  | … |  Jerry Lambert   |
|  Robert Davi  | … |  komisario Heinemann   |
|  Adam Baldwin  | … |  Garber   |
|  Kent McCord  | … |  komisario Pilgrim   |
|  Morton Downey Jr.  | … |  Tony Pope   |
|  Calvin Lockhart  | … |  King Willie   |
|  Henry Kingi  | … |  El Scorpio   |
|  Steve Kahan  | … |  konstaapeli   |
|  Corey Rand  | … |  Ramon Vega   |
|  Elpidia Carrillo  | … |  Anna   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano valittaa tämän jatko-osan jäävän hengettömäksi ja huumorittomaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Matti Rämö kirjoitti Tv-maailma-lehdessä vuonna 2024 elokuvan edustavan aikuisille suunnatun toimintaelokuvan hiipunutta perinnettä, jossa kovanaamakytän suuhun on kirjoitettu lajityypin kliseisimmät repliikit. Predator 2 sai häneltä kolme tähteä viidestä.
Porvoonjoki

| Porvoonjoki Luhdanjoki |
| --- | --- |
 Porvoonjoki Porvoon rantamakasiineilla
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme, Uusimaa
Kunnat:  Kärkölä, Hollola, Lahti, Orimattila, Pukkila, Askola, Porvoo
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Porvoonjoen vesistö 
Pinta-ala:  1 237,09 km²  
Järvisyys:  1,34 %%  
Pääuoman pituus:  143 km
Pääuoman osuudet:  Porvoonjoki ←Äväntijoki ←Sulunoja lähde?
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Salpausselkä, Kärkölä
 :  60.9689°N, 25.3425°E
Laskupaikka:  Porvoo, Kaupunginselkä, Suomenlahti 
 :  60.3756°N, 25.6758°E
Esteet:  Naarkosken voimala
Taajamat:  Porvoo, Askola, Pukkila, Orimattila, Lahti
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  68  m
Laskukorkeus:  0 m
Pituus:  143  km
Keskiylivirtaama:  109 m³/s  
Keskivirtaama:  10,6 m³/s  
Keskialivirtaama:  0,93 m³/s  
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Porvoonjoki (ruots. Borgå å) on Porvoonjoen vesistön pääjoki, jonka alkulähteet sijaitsevat Salpausselän etelärinteillä Kärkölässä, Hollolassa ja Lahdessa. Yläjuoksulla jokea kutsutaan nimellä Luhdanjoki. Se virtaa Orimattilan, Pukkilan, Askolan ja Porvoon kautta Suomenlahteen. Porvoonjoen viljelymaisema ikivanhoine asutuksineen, kylineen ja kartanoineen yhdessä vanhan Porvoon kanssa on kansallismaisema.
Historia

Porvoonjoki on ollut alun perin hämäläisten kauppareitti, ja sen alkuperäinen nimi on mahdollisesti ollut Kukinjoki. Nimi juontaisi juurensa friisiläisperäiseen kugg-nimistöön, joka vastaisi muita rannikon samankaltaisia kauppapaikkoja. Porvoonjoen varrelta on löytynyt 170 kivikautista asuinpaikkaa Suomen vanhimmalta kivikaudelta. Porvoonjoen viljelymaisema ikivanhoine asutuksineen, kylineen ja kartanoineen yhdessä vanhan Porvoon kanssa on yksi Suomen 27 kansallismaisemasta.
Hydrologia

Joen kokonaispituus on 143 kilometriä ja sen kattama vesistöalue on 1 237 km² pinta-alaltaan, mistä vain 1,34 % on järviä. Vähäisin todettu virtaama on vesikuutiometri sekunnissa ja suurin 200 m³ sekunnissa. Joen Lahdessa sijaitsevan alkupään ja Porvoossa sijaitsevan suun korkeusero on 68 metriä, jolloin keskimääräiseksi putoukseksi muodostuu 0,7 metriä kilometrin matkalla.
Joen suurin sivujoki on Palojoki sekä suurimmat järvet Mallusjärvi, Isojärvi ja Sahajärvi. Porvoonjoen suisto on Natura 2000 -aluetta.
Veden laatu, ympäristönormit

Porvoonjoki on luontaisesti samea, koska siinä on savea. Jokea kuormittavat etenkin maatalous ja asutuksen jätevedet. Maatalouden päästöjä on pyritty rajoittamaan suojavyöhykkeillä.
Joelle on pyritty asettamaan tiukkoja ympäristönormeja, mutta kunnalliset jätevedet kuormittavat jokea. Lahti käyttää Porvoonjokea pääasiallisena jätevesiviemärinään. Etenkin kalojen lisääntymiskyky on uhattuna lääkejäämien takia. Joen virkistyskäyttö on hankalaa suuren suolistoperäisten bakteerien määrän takia. Joen tila on vähitellen elpymässä hyväksi.
Joen ekologista tilaa valvoo Hämeen ympäristökeskus Orimattilaan saakka ja Askolasta alkaen Uudenmaan ympäristökeskus.
Porvoonjokeen virtaavat fosforipäästöt Lahdesta ovat vähentyneet kolmasosaan 20 vuoden kuluessa.
Joessa ei ole virallisia uimarantoja. Lahden ja Orimattilan välillä jokivettä ei juoteta karjalle, koska siinä on niin paljon suolistobakteereita.
Tulokaslajit, kuten limaskat, ovat ryöpsähtäneet toisinaan massaesiintymiksi.
Veden laatu, ympäristönormit > PFAS-kemikaalit

PFAS-kemikaalien pitoisuus Porvoonjoessa on korkea. Vuonna 1989 Nesteen jalostamolla Kilpilahdessa paloi säiliöllinen isoheksaania, jota käytetään bensiinin valmistuksessa. Palon sammuttamiseen käytettiin kaikki Suomen varastoissa olleet sammutusvaahdot, ja kun ne loppuivat, lisää hankittiin Belgiasta ja Ruotsista. Sammutusvaahtojen sisältämät PFAS-kemikaalit päätyivät ympäristöön. Porvoonjoesta pyydettyjen kalojen PFAS-pitoisuudet ylittivät EU:n asettamat raja-arvot vuonna 2011 tehdyssä tutkimuksessa. Myrkkyjen määrä kaloissa ei ole laskenut vuodesta 2016 vuoteen 2023.
Joen virkistyskäyttö

Porvoonjokeen on kohdistunut myös melko paljon vapaamuotoista yhdistystoimintaa, esimerkiksi Itä-Uudenmaan vesi- ja ilmastonsuojeluyhdistys. Lahden kaupunki on osana viheralueidensa kunnostamista tehnyt Ali-Juhakkalan ja Miekkiön välille melojille sopivaa jokiuomaa.
Joelle on tehty melontareitti rantautumispaikkoineen.
Joen varrella ei harrasteta ammattikalastusta, ja virkistyskalastus on vähäistä. Ruokakalaa saalisti vuoden 2005 kyselyn mukaan 46 perhettä. Virkistyskalastusta halutaan kuitenkin lisätä rakentamalla kalaportaita ja parantamalla veden laatua. Joessa on tavattu kirjolohta, harjusta, haukea, salakkaa, turpaa, särkeä, kivennuoliaista, ahventa, kiiskeä, puronieriää, lohta/taimenta, pasuria ja madetta. Ravut kuolivat rapuruttoon 1950-luvulla.
Pukkilassa ja Kerkkoossa on yhteisalueiden ja kylätoimikuntien ylläpitämiä uimarantoja.
Kosket

Vesivoimaa on hyödynnetty myllyjen, sahojen ja pienten voimalaitosten avulla monissa Porvoonjoen koskissa.
Tönnönkoski, Orimattila, mylly vuodesta 1589
Patomäenkoski, Lahti
Vakkolankoski, Askola
Naarkoski, Pukkila
Strömberginkoski, Porvoo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porvoonjoki Wikimedia Commonsissa
Porvoonjoki elävämmäksi (PDF)  2019. Itä-Uudenmaan ja Porvoonjoen vesien- ja ilmansuojeluyhdistys r.y.
Luhdanjoki Lahden seudun luonto. Lahti ja Hollola.
Jokienkunnostushanke (kartta) (Arkistoitu – Internet Archive) Itä-Uudenmaan ja Porvoonjoen vesien- ja ilmansuojeluyhdistys r.y.
Kupulimaskan muodostamia lauttoja Pukkilassa Naarkosken voimalan yläpuolella.
Koski ja myllyn rauniot Orimattilan Virenojalla.
Matka Albaniaan

| Matka Albaniaan |
| --- | --- |

Kirjailija:  Maarit Verronen
Kansitaiteilija:  Liisa Holm
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1997
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  951-26-4259-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Matka Albaniaan on Maarit Verrosen vuonna 1997 julkaisema matkakuvaus. Kirja kertoo kirjailijan vuonna 1995 tekemästä viikon kestäneestä matkasta Albaniaan.
Prince Consort -luokka

| Prince Consort -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  6 832 t
Pituus:  83,21 m
Leveys:  17,83 m
Syväys:  7,31 m
Koneteho:  1 000 nhp
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  605
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 8" MLR -tykkiä 20 x 7" MLR -tykkiä
Prince Consort -luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen vuosina 1860-1865 valmistetun aluksen muodostama panssarifregattiluokka.
Alukset

Luokan alukset tilattiin 91-tykkisinä toisen luokan linjalaivoina ja niiden muutostyöt panssarifregateiksi hyväksyttiin vuonna 1861. Valmistuessa luokan alukset oli varustettu parkkitakilalla ja ne muutettiin täystakilaisiksi vuonna 1866. Pelkin purjein alukset saavuttivat 10-12 solmun nopeuden.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Prince Consort | Pembroken telakka | 1860 | 26. kesäkuuta 1862 | huhtikuu 1864 | myyty romutettavaksi 1882 |
| HMS Caledonia | Woolwichin telakka | 1860 | 24. lokakuuta 1862 | heinäkuu 1865 | romutettu 1886 |
| HMS Ocean | Devonportin telakka | 23. elokuuta 1860 | 19. maaliskuuta 1863 | heinäkuu 1865 | romutettu 1882 |
Alan Price
Levytyksiä

1966 The Price to Play
1967 A Price on His Head
1971 Fame And Price, Price And Fame Together
1973 O' Lucky Man
1974 Between Today and Yesterday
1975 Metropolitan Man
1975 Performing Price
1976 Shout Across the Street
1977 Rainbow's End
1978 England My England
1980 Rising Sun
1970 The World of Alan Price
1977 Meet the People / It Will Please Me (Jet UP 36274)
Prestonpansin taistelu

Prestonpansin taistelu oli 21. syyskuuta 1745 käyty taistelu jakobiittien ja brittien välillä ja se oli osa vuoden 1745 jakobiittikapinaa. James Stuartille uskolliset jakobiitit hänen poikansa Charles Edward Stuartin johtamina kukistivat britit ja saivat näin haltuunsa Skotlannin.
Tausta

Vuonna 1744 Ranska oli sodassa Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan Itävallan perimyssodan johdosta. Britanniassa vallasta syrjäytetyt Stuartit käyttivät tilannetta hyväkseen saadakseen valtaistuimensa takaisin. James Stuartin poika Charles Stuart matkusti kotoansa Roomasta Pariisiin pyytämään ranskalaisten tukea. Nämä lupautuivatkin auttamaan mikäli Charles saisi kirjallisen vahvistuksen hänen tukijoiltaan Britteinsaarilta siitä, että nämä liittyisivät hänen joukkoihinsa. Kirjalliset vakuutukset luettiin kuitenkin maanpetokseksi, joten niitä oli vaikea saada. Suulliset vakuutukset eivät puolestaan Ranskalle riittäneet eikä joukkoja näin annettu. Charlesille koitui kuitenkin tilaisuus brittien hävittyä Fontenoyn taistelun mantereella ja siirrettyä suurimman osan joukoista Saksaan tämän seurauksena. Britteinsaarten puolustus heikkeni näin merkittävästi.
Charles lähtikin laivalla Skotlantiin saapuen sinne 24. heinäkuuta. Paikan päällä hän yritti lopulta onnistuen saada skottien klaanien tuen kapinalleen. Yksi joukkoihin liittyneistä oli George Murray, joka johti myöhemmin jakobiitteja useammassa taistelussa. Jakobiitit marssivat Murrayn johdolla Edinburghiin ja tällä välin brittien pienehköt joukot Skotlannissa rantautuivat John Copen johdolla Dunbarin. Sieltä Copen joukot siirtyivät Prestonpansin ja Prestonin kaksoiskylän alueelle puolustusasemiin 20. syyskuuta. Asemana toimi matala mäki, jonka edustalla oli suota. Jakobiitit saapuivat suon toiselle puolelle Tranentissa, mutta Murray ei ollut valmis hyökkäämään Copen vahvaa asemaa vastaan. Tällöin kuitenkin paikallinen mies kertoi jakobiiteille voivansa näyttää tien suon ympäri Copen joukkojen selustaan.
Taistelu

Copella oli käytössään noin 2 300 miestä, sekä muutamia tykkejä ja mörssäreitä. Jakobiitteja oli puolestaan noin 2 700, mutta suuri osa oli aseistautunut pelkästään kilvin, miekoin tai kirvein vastapuolen käyttäessä musketteja. Taistelu alkoi jakobiittien koukkauksen jälkeen näiden rynnäköllä. Copen tykkimiehet eivät edes ampuneet vaan pakenivat paikalta. Jalkaväki sai puolestaan ammuttua vain yhden yhteislaukauksen ennen kuin jakobiitit pääsivät lähietäisyydelle. Lähitaistelussa skottien kirveet ja miekat osoittautuivat tehokkaammiksi kuin brittien pistimet ja musketit. Vain noin 15 minuutin kahakan jälkeen taistelu oli jo ohi. Cope pakeni ratsain etelään Englannin puolelle.
Seuraukset

Britit menettivät lyhyessä taistelussa 300 miestä kuolleina ja 700 miestä haavoittuneina. Jakobiitit ottivat haavoittuneet ja 900 muuta sotilasta vangeiksi. Vain brittien rakuunat ja pieni osa jalkaväestä pääsi pakenemaan Copen mukana. Brittien koko Skotlannin armeijan joukkojen näin tuhouduttua Charles Stuart sai alueen haltuunsa. Skotlannista hän saattoi kerätä veroja ja värvätä miehiä kapinaa jatkaakseen. Jakobiittien määrä kasvoikin 5 000:een ja he jatkoivat kapinaansa sotaretkellä Englannin puolelle 1. marraskuuta.
Kartta taistelusta.
John Cope pakenee Prestonpansista, aikalaispiirros.
Matalalattiabussi

Concordia-yhtiön Ikarus-matalalattiabussi numero #261 (MYF-389) linjalla h73 Helsingissä.
Matalalattiabussi on nimensä mukaisesti bussi, jonka lattia on erityisen matalalla, jotta vanhukset, liikuntarajoitteiset ja lastenvaunujen kanssa liikkuvat pääsevät helpommin ajoneuvoon ja sieltä pois. Bussissa on niiausominaisuus: sen ilmajousituksen painetta lasketaan, jolloin ovien puoleinen sivu laskeutuu alas. Näin se on mahdollisimman lähellä maan pintaa. Asiakkaan noustua bussiin alennettu sivu nousee normaaliasentoon. Bussin moottoritila on sijoitettu yleensä takaosaan.
Matalalattiabussien valmistuksen pioneeri oli saksalainen Neoplan. Matalalattiabussien suosio taajamissa on kasvanut 2000-luvulla.
Matalalattiabussityyppejä ovat etumatala ja kokomatala. Etumatalassa bussissa lattia nousee keskivaiheilla niin, että takaovella katutasolle on yksi tai kaksi askelmaa. Kokomatalan bussin matalalattiaosuus jatkuu yhtä matalalla etuovelta takaovelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matalalattiabussi Wikimedia Commonsissa
Postumus

| Postumus |
| --- | --- |
 
Gallian keisarikunnan keisari
Valtakausi:  260 – 269
Edeltäjä:  Gallienus (Rooman keisari)
Seuraaja:  Marius

Syntynyt:  Gallia
Kuollut:  kevät 269 Mogontiacum, Germania superior
Postumuksen lyöttämä Antoninianus -kolikko.
Marcus Cassianius Latinius Postumus (k. kevät 269) oli niin sanotun Gallian keisarikunnan ensimmäinen keisari. Hän hallitsi vuosina 260–269. Piirtokirjoituksista on pystytty selvittämään hänen täydellinen nimensä keisarina ollessaan arvonimineen kaikkineen: Imperator Caesar Marcus Cassianius Latinius Postumus pius felix invictus Augustus, pontifex maximus, Germanicus maximus, tribuniciae potestate … consul, pater patriae, proconsul. (suom. Ylipäällikkö Caesar Marcus Cassianius Latinius Postumus, hurskas, menestyksekäs, voittamaton Augustus, pontifex maximus, Germanicus Maximus, kansantribuunin oikeuksien haltija ...?, konsuli, isänmaan isä, prokonsuli).
Elämä > Tausta

Postumuksen elämästä ennen vuotta 260 ei tiedetä juuri mitään. Hän oli kotoisin vaatimattomista oloista ja saattoi olla syntyperältään galli, mahdollisesti bataavi. Kun keisari Gallienuksen isä ja kanssahallitsija Valerianus joutui persialaisten vangiksi kesällä 260, Postumus oli joko Germania inferiorin tai Germania superiorin maaherra (praeses).