stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Game Over (kappale)

| ”Game Over” Martin Garrix & Loopers |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 20. huhtikuuta 2018
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Martin Garrix, Loopers
 Tyylilaji: electro house
 Kesto: 02.35
 Levy-yhtiö: STMPD RCRDS, Epic Amsterdam, Sony Netherlands
Martin Garrixin muut singlet
| ”Like I Do” 2018 | ”Game Over” 2018 | ”Ocean” 2018 |
Loopersin muut julkaisut
| ”Pika Pika” 2018 | ”Game Over” 2018 | ”All On You” 2018 |
Game Over on alankomaalaisten DJ-tuottajien Martin Garrixin sekä Loopersin musiikkikappale. Sen julkaisi STMPD RCRDS digitaalisesti ladattavana singlenä 20. huhtikuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Garrix ja Khazar Hamidian, joista ensimmäinen myös tuotti sen Loopersin kanssa. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin Garrixin YouTube-kanavalla singlen julkaisupäivänä.
"Game Over" menestyi julkaisunsa jälkeen kaupallisesti hyvin heikosti, sen päästyä listoille ainoastaan Yhdysvalloissa jossa sen paras saavutus oli Billboardin Hot Dance/Electronic Songs-listan sija 44. Garrix esitti kappaleen ensimmäisen kerran livenä vuoden 2017 Tomorrowland-festivaalilla.
Käännös suomeksi
Frank Arnesen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Frank Arnesen
Syntymäaika: 30. syyskuuta 1956 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Kööpenhamina, Tanska
Seura
Seura:  Hamburger SV
Tehtävä: Urheilutoimenjohtaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1975–1981 1981–1983 1983–1985 1985–1988 |  AFC Ajax  Valencia CF  RSC Anderlecht  PSV Eindhoven | 209 (75) 32 (13) 50 (15) 55 (11) |
Maajoukkue
| 1977–1987 |  Tanskan maajoukkue | 52 (14) |
Valmennusura
1991–1993 1994–2004 2004–2005 2005–2011 2011– 2011:  PSV Eindhoven (apuv.)  PSV Eindhoven (manageri)  Tottenham Hotspur (manageri)  Chelsea FC (scout)  Hamburger SV (urheilujohtaja)  Hamburger SV
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Frank Arnesen (s. 30. syyskuuta 1956 Kööpenhamina) on entinen tanskalainen entinen jalkapalloilija, joka toimii nykyisin Hamburger SV:n urheilutoimenjohtajana.
Ura pelaajana

Pelaajana Arnesen edusti uransa huipulla hollantilaisia seuroja Ajax Amsterdam ja PSV Eindhoven ja voitti jälkimmäisen riveissä vuoden 1988 Euroopan cupin.
Arnesen oli Tanskan 1980-luvun maineikkaan maajoukkueen tärkeimpiä pelintekijöitä. Hän edusti maataan 52 kertaa ja teki maaotteluissa 14 maalia. Hän pelasi vuoden 1984 EM-kisoissa ja vuoden 1986 MM-kisoissa.
Pelaajauran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Arnesen toimi Bobby Robsonin apulaisvalmentajan PSV Eindhovenissa 1991–1993 ja siirtyi 1994 seuran general manageriksi. Hän toimi tehtävässä kymmenen vuoden ajan ja hankki joukkueeseen sellaisia lahjakkuuksia kuin Ronaldon, Jaap Stamin, Ruud van Nistelrooyn ja Arjen Robbenin. Toukokuussa 2004 Arnesen jätti PSV:n ja siirtyi Tottenhamin manageriksi. Arnesen vastasi seuran pelaajahankinnoista ja lahjakkuuksien etsimisestä, kun päävalmentaja Jacques Santini keskittyi peluuttamiseen ja harjoituksien vetämiseen. Toukokuussa 2005 Tottenham hyllytti Arnesenin, kun tämä kävi neuvotteluja mahdollisesta siirtymisestä Chelseaan. Lopulta tanskalainen siirtyi pitkien neuvottelujen jälkeen Spursista Chelseaan kesäkuussa 2005. Uudessa seurassa hän vastasi scouttaamisesta ja oli hankkimassa seuraan muun muassa Salomon Kaloun, Florent Maloudan ja John Obi Mikelin.
Marraskuussa 2010 Arnesen kertoi jättävänsä Chelsean kauden jälkeen.  Helmikuussa 2011 hän kertoi jatkavansa uraansa Bundesliigaseura Hamburger SV:n urheilutoimenjohtajana.  Lokakuussa 2011 Arnesenista tuli seuran päävalmentaja Michael Oenningin potkujen jälkeen. Arnesenin ohella valmennustehtävistä vastaa Rodolfo Cardoso, jolta puuttuu vaadittava lisenssi ja tanskalainen on näin ollen seuran virallinen päävalmentaja.  Arnesenin valmennusurakka jäi lopulta yhteen otteluun, jossa HSV voitti SC Freiburgin. 17. lokakuuta Arnesen väistyi valmentajan paikalta, kun seuran pitkään hamuamam Thorsten Fink otti tehtävän vastaan.
Fo Guang Shan

| Fo Guang Shan> 佛光山 |
| --- | --- |
 Järjestön logo
Perustettu:  1967
Perustaja:  Hsing Yun
Toimiala:  buddhalainen opetus, hyväntekeväisyys
Kotipaikka:   Kaohsiung, Taiwan
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fo Guang Shan (kiin.: 佛光山; pinyin: Fó guāng shān; kirjaimellisesti: 'Buddhan valon vuori') on taiwanilainen buddhalainen järjestö, joka noudattaa mahajanan opetuksia. Nykyään järjestö hallinnoi Taiwanin suurinta temppelialuetta. Järjestön päämaja sijaitsee Kaohsiungissa.
Fo Guang Shan on yksi ns. Taiwanin neljästä suuresta vuoresta.
Historia

Toukokuussa 1967 Fo Guang Shanin perustaja Hsing Yun osti 30 hehtaaria maata Dashun kylästä rakentaakseen paikalle luostarin. Kaksi kuukautta myöhemmin hän otti hoitaakseen aiemmin kristittyjen ylläpitämän vanhainkodin, jossa oli hieman yli 100 asukasta..
Järjestön laajeneminen jatkui 1970- ja 1980-luvuilla. Tuona aikana Fo Guang Shanin maille nousi mm. 36-metrinen Amitabha-buddhaa esittävä patsas vuonna 1975 ja Suurten sankarien halli rakennettiin 1985. Alkuperäisen temppelin ulkopuolelle aukesi myös yhteensä 200 temppeliä..
Elokuussa 1989 Fo Guang Shan antoi lyhytaikaisen luostarivihkimyksen tuhannelle maallikolle, jotka olivat ilmoittautuneet järjestön pitämään retriittiin. Tämä oli ensimmäinen kerta Kiinan historiassa, kun maallikoille tarjottiin tällainen mahdollisuus..
Vuosina 1997–2000 sulki pääluostarinsa yleisöltä taatakseen munkeille ja nunnille rauhallisen ympäristön. Vuonna 1998 Järjestö sai vastuulleen Buddhan hampaan säilyttämisen kiitoksena buddhalaisuuden hyväksi. Buddhan hampaita tunnetaan koko maailmassa ainoastaan kolme. Tämän pyhäinjäännöksen ympärille rakennettiin oma temppeli ja sittemmin museo. Fo Guang Shanin Buddha-museo valmistui vuonna 2011..
Fo Guang -yliopisto aloitti toimintansa vuonna 2000 Jiaoxin kylässä.
Toiminta nykyään

Järjestö on pyrkinyt järjestämään ja ylläpitämään eri uskontojen välisiä keskusteluja Taiwanissa, jossa buddhalaiset muodostavat suurimman uskontokunnan (35,1 % koko väestöstä).
Fo Guang Shanilla on toimintaa myös Taiwanin ulkopuolella. Paikallisia osastoja on yhteensä 28 eri maassa (sekä Hongkongissa ja Macaolla). Toukokuussa 2021 järjestön malesialainen paikallisosasto järjesti varainkeruun ja lähetti 100 happikonsentraattoria Intiaan auttamaan maan happipulaa koronapandemian keskellä.
Fo Guang Shan toimii myös Manner-Kiinassa, jossa sillä on toimintaa neljässä isossa kaupungissa. Pekingin tuki järjestölle on myös kasvanut 2000-luvulla ja Hsing Yun on tavannut Kiinan nykyisen johtajan Xi Jinpingin kanssa useaan otteeseen ja Xi on kertonut lukeneensa Hsing kirjoittamia kirjoja.
Ilmakuvasta Fo Guang Shanin päämajasta vuonna 2020.
Fridolin Stjernvall

Fridolin Stjernvall (16. maaliskuuta 1834 Visjni Volotsjok – 23. kesäkuuta 1871 Brest-Litovsk) oli suomalainen upseeri, insinööri ja valtiopäivämies.
Stjernvallin vanhemmat olivat kenraalimajuri Clas Alfred Stjernvall ja Selma Aurora von Kraemer ja puoliso vuodesta 1859 Eva Olivia (Evy) von Knorring (k. 1918). Stjernvall opiskeli Haminan kadettikoulussa, mutta keskeytti kurssinsa siltä valmistumatta. Hän palveli sitten aliupseerina ja vänrikkinä ja siirtyi 1858 vesi- ja tierakentamisen insinöörijoukkoihin, aliluutnantin arvon hän sai 1859 ja luutnantin eli 4. luokan insinöörin arvon 1862. Stjernvall osallistui 1860-luvulla useisiin rautateiden rakentamishankkeisiin.
Stjernvall oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1863–1864 ja 1867.
Fridolf Leopold Hisinger

Fr. L. Hisinger
Fridolf Leopold Hisinger (23. huhtikuuta 1845 Fagervik – 8. kesäkuuta 1928 Pohja) oli Billnäsin ruukinpatruuna ja vapaaherra. Hisingerille myönnettiin vuonna 1918 itsenäisen Suomen ensimmäinen vuorineuvoksen arvonimi. Hän kasvatti perimästään Suomen kolmannesta rautaruukista  Billnäsistä nykyaikaisen teollisuusyrityksen. Billnäs menestyi samaan aikaan, kun useilla muilla suomalaisilla ruukeilla jouduttiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa luopumaan raudan jalostamisesta. Hisinger kykeni vastaamaan kiristyneisiin markkinaolosuhteisiin ja kasvaneeseen kilpailuun. Hisinger muutti vanhan Billnäsin ruukin moderniksi pörssiyhtiöksi, jossa oli parhaimmillaan yli tuhat työntekijää. Neljännes työntekijöistä saapui Billnäsiin ulkomailta, lähinnä Ruotsista, Hollannista ja Saksasta. Hisinger adoptoi vuonna 1906 veljensä Eduard Viktor Eugenien vävyn kapteeni Christer Ludvig Eduard Jägerskiöldin. Hisinger oli sukunsa viimeinen miespuolinen edustaja.
Aiemmin muualla asunut Hisinger rakennutti Billnäsiin ruukinkartanon päärakennukseksi renessanssityylisen puisen Villa Billnäsin, joka paloi 1915. Kaksi vuotta myöhemmin valmistui samalle paikalle uusi Villa Billnäs.
Hisinger oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888.
Eva Bartok

| Eva Bartok> Eva Szöke |
| --- | --- |
 Bartok vuonna 1959
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1926 Kecskemét, Unkari
Kuollut: 1. elokuuta 1998 (72 vuotta) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Eva Bartok (alk. Eva Ivanova Szöke; 18. kesäkuuta 1926 Kecskemét, Unkari – 1. elokuuta 1998 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli unkarilais-brittiläinen näyttelijä.
Elämä

Toisen maailmansodan aikana Bartok vietiin natsien keskitysleirille, ja hänet pakotettiin naimaan natsiupseeri Giza Kovas vain viisitoistavuotiaana. Sodan jälkeen tämä avioliitto purettiin, ja vuonna 1948 Bartok muutti Unkarista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.
Pakkoavioliittonsa jälkeen Bartok nai vielä yhteensä kolme eri miestä: unkarilaisen elokuvatuottajan Alex Paalin, brittiläisen PR-konsultin Bill Wordsworthin ja saksalaisen näyttelijän Curd Jürgensin. Hän oli myös parisuhteessa brittiläisen Milford Havenin markiisin David Mountbattenin kanssa, ja hän väitti yhdysvaltalaisen laulajan Frank Sinatran olevan hänen ainoan lapsensa biologinen isä. Bartokin värikäs yksityiselämä sai aikoinaan runsaasti julkisuutta.
Päätettyään näyttelijänuransa Bartok liittyi indonesialaisen Muhammad Subuh Sumohadiwidjojon perustamaan uskontokuntaan.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 1952 | Venetsian lintu | The Venetian Bird | Adriana Medova |
| 1952 | Karmiininpunainen merirosvo | The Crimson Pirate | Consuelo |
| 1953 | Spaceways | Spaceways | tri Lisa Frank |
| 1953 | Viimeinen valssi | Der Letzte Walzer | paronitar Vera Opalinski |
| 1953 | Etusivun juttu | Front Page Story | Thorpe |
| 1954 | Rummelplatz der Liebe | Rummelplatz der Liebe | Lilli |
| 1955 | Vom Himmel gefallen | Vom Himmel gefallen | Sonja |
| 1955 | Venäläistä verta | Dunja | Dunja |
| 1956 | Ohne Dich wird es Nacht | Ohne Dich wird es Nacht | Gina Bergold |
| 1957 | 10 000 makuuhuonetta | Ten Thousand Bedrooms | Maria Martelli |
| 1958 | Puhelintyttö | Madeleine Tel. 136211 | Madeleine |
| 1959 | Tämä mies ei häikäile | SOS Pacific | Maria |
| 1959 | Operaatio Amsterdam | Operation Amsterdam | Anna |
| 1961 | Vakoilijoitten vakoilija | Es muss nicht immer Kaviar sein | Vera |
| 1961 | Vakoilijoitten vakoilija iskee | Diesmal muss es Kaviar sein | Vera |
| 1961 | Vakoojat eivät tunne armoa | Unter Ausschluss der Öffentlichkeit | Laura Beaumont |
| 1964 | Himotappaja | Sei donne per l'assassino | kreivitär Cristiana Cuomo |
Galaksin rotaatiokäyrä

Tyypillisen kierteisgalaksin rotaatiokäyrä: A-käyrä on ennustettu ja B-käyrä havaittu.
Galaksin rotaatiokäyrä on kosmologiassa galaksin pyörimistä kuvaava käyrä. Se muodostuu, kun galaksin eri osien ratanopeudet esitetään ko. osien ja galaksin keskustan välisen etäisyyden funktiona.
Galaksien on havaittu pyörivän nopeammin kuin näkyvän aineen määrän perusteella voidaan ennustaa.  Tämä on johtanut nk. pimeän aineen etsintään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galaksin rotaatiokäyrä Wikimedia Commonsissa
Fridolf Rafael von Haartman

Fridolf Rafael von Haartman
Fridolf Rafael von Haartman (20. joulukuuta 1839 Helsinki – 1. maaliskuuta 1902 Pietari) oli suomalainen liikemies ja valtioneuvos. Hänet tunnetaan ennen kaikkea makuuvaunuliikenteen aloittajana Suomessa.
Von Haartmanin vanhemmat olivat lääkintöhallituksen ylijohtaja Carl Daniel von Haartman (1792–1877) ja Maria Helena Rosina Franzén (1800–1840). Hänen äitinsä oli runoilija ja piispa Frans Mikael Franzénin tytär. Hän oli naimisissa Alice Pinellon (1862–1945) kanssa. Fridolf Haartmanin kaksoisveli oli maanviljelysneuvos Alfred Michael von Haartman (1839–1907). He olivat vanhempiensa nuorimmat lapset.
Von Haartman palveli ensin upseerina ja toimi muun muassa Suomen kenraalikuvernöörin adjutanttina. Erottuaan armeijasta majurin arvoisena von Haartman toimi tullipäällikkönä Pietarissa ja vuosina 1879–1887 hän oli Suomen asiain komitean palveluksessa. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1897.
Vuonna 1873 von Haartman perusti Pietarin Suomalaisen Höyryveneyhtiön joka liikennöi Neva-joella. Yhtiöllä oli vuonna 1897 käytössä 76 alusta. Von Haartmanin yhtiö rakensi myös talviaikaan Neva-joen jään yli kulkevia tilapäisiä sähköraitiotielinjoja. Von Haartman harjoitti laivaliikennettä Pietarin seudun ohella  Nižni Novgorodissa ja Sevastopolissa Krimillä. Hän omisti myös konepajan ja kaikkiaan hänen yhtiöidensä palveluksessa oli noin 1 000 työntekijää.
Kun Nižni Novgorodissa järjestettiin vuonna 1896 Yleisvenäläinen teollisuus-, kauppa- ja taidenäyttely von Haartman sai luvan rakentaa näyttelyalueelle kaksi metrin raideleveyksistä sähköraitiotielinjaa ja kaksi hammasratalinjaa. Hän oli jo edellisenä vuonna 1895 saanut toimiluvan Nižni Novgorodiin Venäjän ensimmäiselle sähköraitiotielinjalle.
Helmikuussa 1876 von Haartman ehdotti kirjeessään Suomen valtionrautateiden johtajalle yöjunaliikenteen aloittamista eräiden Suomen kaupunkien ja Pietarin välillä. Hän anoi lupaa myös makuuvaunuliikenteen aloittamiseksi Suomen rautateillä. Ensimmäiset yöjunat alkoivatkin liikennöidä Helsinki–Pietari-välillä 1. kesäkuuta 1876 alkaen. Von Haartmanin perustama Sofkupéaktiebolag-yhtiö tilasi kolme kolmiakselista makuuvaunua prahalaiselta F. Ringhofferin vaunutehtaalta ja ensimmäinen näistä vaunuista oli mukana Pietari–Helsinki-yöjunassa illalla 16. elokuuta 1876. Haartman jatkoi makuuvaunuliikennettä Pietarin ja Helsingin välillä aina vuoteen 1898 saakka jolloin Suomen valtiorautatiet aloitti oman makuuvaunuliikenteen telivaunuilla. Von Haartman myi vaununsa 1899 valtionrautateille joka muutti ne ensimmäisen luokan päivävaunuiksi.
Von Haartman oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867, 1882 ja 1894.
Fallen (Evanescencen albumi)

| Fallen Evanescence |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. toukokuuta 2003
 Tuottaja(t): Dave Fortman
 Tyylilaji: alternative metal, nu metal, goottimetalli
 Kesto: 48.55
 Levy-yhtiö: Wind-up Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Evanescencen muut julkaisut
| Origin 2000 | Fallen 2003 | Anywhere But Home 2004 |
Singlet albumilta Fallen
 ”Bring Me to Life” Julkaistu: 22. huhtikuuta 2003  ”Going Under” Julkaistu: 9. syyskuuta 2003  ”My Immortal” Julkaistu: 8. joulukuuta 2003  ”Everybody’s Fool” Julkaistu: 7. kesäkuuta 2004
Fallen on rockyhtye Evanescencen albumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Vuonna 2004 albumista julkaistiin uusi versio, jolla on mukana myös ”My Immortal” -kappaleen radioversio ”My Immortal (Band Version)”.
Albumia on myyty maailmanlaajuisesti yli 15 miljoonaa kappaletta, ja se on myynyt Yhdysvalloissa 7-kertaista platinaa. Suomessakin se oli vuoden 2003 toiseksi myydyin ulkomainen albumi yli 50 000 kopion myynnillä. Korkeimmillaan albumi oli Suomen albumilistalla listaykkösenä. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa timanttia, eli 10 miljoonan kopion edestä.
Kappaleet

Going Under – 3.34
Bring Me to Life – 3.57
Everybody's Fool – 3.15
My Immortal – 4.24
Haunted – 3.06
Tourniquet – 4.38
Imaginary – 4.17
Taking over Me – 3.49
Hello – 3.40
My Last Breath – 4.07
Whisper – 5.27  – .00
Japanin bonuskappale
Farther Away – 3.58
My Immortal (Band Version) – 4.33 (Listaamaton kappale, mukana myöhemmillä painoksilla)
Kokoonpano

Amy Lee – laulu, piano, kuorosovitukset
Ben Moody – kitarat
John LeCompt – kitarat
Will Boyd – basso
Rocky Gray – rummut
Zac Baird – musiikkiohjelmointi
DJ Shadow - musiikkiohjelmointi
Chris Johnson – musiikkiohjelmointi
Los Angeles Millenium Choir – kuoro
Paul McCoy – laulu (kappale 2)
Singlet

”Bring Me to Life” (2003)
”Going Under” (2003)
”My Immortal” (2003)
”Everybody’s Fool” (2004)
”Imaginary” (2004, julkaistu vain Espanjassa)
Arvostelut

Allmusic:
Desibeli.net:
Entertainment Weekly: B–
Imperiumi: 8/10
Rolling Stone:
Soundi:
Spin:
Frank Bakke-Jensen

| Frank Bakke-Jensen |
| --- | --- |
 Bakke-Jensen vuonna 2017.
Norjan puolustusministeri
 Solbergin hallitus 20. lokakuuta 2017 – 14. lokakuuta 2021  
Edeltäjä:  Ine Marie Eriksen Søreide
Seuraaja:  Odd Roger Enoksen
Norjan ETA- ja EU-ministeri
 Solbergin hallitus 20. joulukuuta 2016 – 20. lokakuuta 2017  
Edeltäjä:  Elisabeth Aspaker
Seuraaja:  Marit Berger Røsland
Suurkäräjäedustaja
 Finnmarkin vaalipiiri 2009–2021  
Båtsfjordin kunnanjohtaja
 2007–2009  
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1965 (ikä 59) Båtsfjord, Norja
Tiedot
Puolue:  Høyre
Frank Bakke-Jensen (s. 8. maaliskuuta 1965 Båtsfjord) on norjalainen entinen oikeistopuolue Høyren poliitikko. Hän toimi Solbergin hallituksessa Norjan puolustusministerinä (2017–2021) sekä ETA- ja EU-ministerinä (2016–2017). Hän istui suurkäräjillä vuosina 2009–2021. Vuodesta 2021 hän on johtanut Norjan kalastusvirastoa (Fiskeridirektoratet).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frank Bakke-Jensen Wikimedia Commonsissa
Frank Bakke-Jensen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Frank Beard

| Frank Beard |
| --- | --- |
 Frank Beard vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1949 (ikä 75) Frankston, Teksas, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1969–
Tyylilajit:  Blues rock, rock, hard rock
Soittimet:  Rummut, lyömäsoittimet
Yhtyeet:  ZZ Top
Levy-yhtiöt:  Rhino Entertainment Company 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Frank Lee Beard (s. 11. kesäkuuta 1949 Frankston, Teksas) on yhdysvaltalainen rumpali, joka soittaa rockyhtyeessä ZZ Top.
Beard syntyi Frankstonissa, Teksasissa ja kävi koulua Irving High Schoolissa Irvingissa. Ennen liittymistään ZZ Topiin hän soitti yhtyeissä The Cellar Dwellers, The Hustlers, The Warlocks ja The American Blues.
Sukunimestään (”parta”) huolimatta Beard oli pitkään ZZ Topin ainoa jäsen, jolla ei ollut partaa, mikä oli suosittu vitsien aihe. Vuoden 2013 tienoilla Beard kasvatti viimein parran, joka tosin on muiden jäsenten muhkeita partoja huomattavasti pienempi, mutta hän on sittemmin leikannut sen pois.
Aiheesta muualla

Virallinen ZZ Topin sivusto (englanniksi)
Frank Beard Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
ZZ Top
| --- | --- |
Studioalbumit:   ZZ Top’s First Album  Rio Grande Mud  Tres Hombres  Fandango!  Tejas  Degüello  El Loco  Eliminator  Afterburner  Recycler  Antenna  Rhythmeen  XXX  Mescalero  La Futura 
Kokoelmat:   The Best of ZZ Top  Greatest Hits  One Foot in the Blues  Chrome, Smoke & BBQ  Rancho Texicano 
DVD:t:   ZZ Top’s Greatest Hits  Eric Clapton Crossroads Guitar Festival  ZZ Top Live from Texas  ZZ Top Ultimate Collection
Diego Godín

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Diego Roberto Godín Leal
Syntymäaika: 16. helmikuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Rosario, Uruguay
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 187 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2006 | Cerro | 63 | (6) |
| 2006–2007 | Nacional | 26 | (0) |
| 2007–2010 | Villarreal | 91 | (4) |
| 2010–2019 | Atlético Madrid | 277 | (17) |
| 2019–2020 | Inter Milano | 23 | (1) |
| 2020–2022 | Cagliari | 39 | (1) |
| 2022 | Atlético Mineiro | 1 | (0) |
| 2022–2023 | Vélez Sarsfield | 19 | (1) |
Maajoukkue
| 2005–2022 | Uruguay | 161 | (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten jalkapallo.Copa América  | Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten jalkapallo.Copa América  | Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten jalkapallo.Copa América  | Maa:   Uruguay> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Argentiina 2011 |  |  |
Diego Roberto Godín Leal (s. 16. helmikuuta 1986 Rosario, Uruguay) on uruguaylainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Godín pelasi 12 kautta Espanjassa ja siitä yhdeksän kautta Atlético Madridissa. Tämän jälkeen hän pelasi 2,5 kautta Italiassa, ensin Inter Milanossa ja sitten Cagliarissa, ja vuodet 2022−2023 Brasiliassa Atlético Mineirossa ja Argentiinassa Vélez Sarsfieldissä. Hän toimi Uruguayn maajoukkueen kapteenina vuosina 2014−2022 ja on Uruguayn maajoukkueen kaikkien aikojen eniten maaotteluita pelannut pelaaja.
Seurajoukkueura

Godín aloitti ammattilaisuransa Cerrosta, josta hän siirtyi 20-vuotiaana kotimaansa suurseura Nacionaliin. Hän nousi nopeasti joukkueen kapteeniksi ammattimaisuutensa ja kypsyytensä johdosta.
Elokuussa 2007 hän teki viisivuotisen sopimuksen espanjalaisseura Villarrealin kanssa. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa jo toisessa ottelussaan 7. lokakuuta 2007 Osasunaan. Saapumisensa jälkeen hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa topparipari Gonzalo Rodríguezin rinnalla puolustuksen keskustassa. Hän oli kolmen pelaamansa kauden aikana joukkueen puolustuksen luottopelaajia, otteluita tilille kertyi 91 ja niissä maaleja yhteensä neljä.
4. elokuuta 2010 Godín siirtyi Atlético Madridiin viisivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin 8 miljoonan euron siirtokorvaus. Kahdella ensimmäisellä Atlético-kaudellaan hän pelasi 25 ja 27 Primera Divisiónin ottelua, sen jälkeen jokaisella kaudella vähintään 30 liigaottelua. Kaudella 2013−2014 hän pelasi 34 sarjaottelua Atléticon voittaessa Espanjan-mestaruuden. Hän voitti Espanjan cupin 2013 ja supercupin 2014. Godín valittiin kausilla 2013−2014 ja 2015−2016 LFP:n kauden joukkueeseen ja hänet palkittiin myös Primera Divisiónin parhaana puolustajana kaudella 2015−2016.
Godín kuului avauskokoonpanoon Atlético Madridin tappiollisissa Mestarien liigan loppuotteluissa Real Madridia vastaan 2014 ja 2016. Vuoden 2014 finaalissa hän teki ottelun avausmaalin, jolla Atlético johti aina 90. minuutille saakka. Hän pelasi avauskokoonpanossa myös Atléticon voitokkaissa Eurooppa-liigan loppuotteluissa 2012 ja 2018. UEFA Super Cupia hän oli voittamassa 2010, 2012 ja 2018.
Toukokuussa 2019 Godín ilmoitti jättävänsä Atlético Madridin yhdeksän madridilaisseurassa pelatun kauden jälkeen. Hän siirtyi heinäkuussa 2019 kolmivuotisella sopimuksella italialaisseura Internazionaleen. Pelattuaan seurassa vain yhden kauden Godín siirtyi syyskuussa 2020 Cagliariin.
Godín purki sopimuksensa Cagliarin kanssa tammikuussa 2022 jäätyään Cagliarissa vähälle vastuulle uuden päävalmentajan Walter Mazzarrin alaisuudessa ja siirtyi brasilialaisseura Atlético Mineiroon. Hän voitti seuran riveissä helmikuussa 2022 Brasilian supercupin.
Godín siirtyi kesäkuussa 2022 argentiinalaiseen Vélez Sarsfieldiin pelattuaan Atlético Mineirossa vain viiden kuukauden ajan. Godín ilmoitti heinäkuussa 2023 lopettavansa jalkapallouransa. Hänen uransa viimeinen ottelu oli 30. heinäkuuta 2023 pelattu Argentiinan pääsarjan ottelu Hurácania vastaan, jossa hän toimi joukkueensa kapteenina.