stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saksanniemen järjestyslipusto
Suomen sisällissota

Pohjanmaalla oppilaat majoitettiin Niilo Hyytisen johdolla paikkakunnan taloihin. Toimintaa johti eversti K. E. Berg. Kenraaliluutnantti C. G. E. Mannerheim antoi Lappajärven Ratsukoululle 25. tammikuuta 1918 käskyn osallistua Pohjanmaan venäläisen varusväen aseistariisuntaan yhdessä suojeluskuntien kanssa 28. tammikuuta alkaen.
Lappajärven Ratsukoulusta käytettiin Mannerheimin käskyssä nimeä Ahrenbergin lipusto. Taistelujen edetessä Seinäjoelle keskitetyistä joukoista alettiin käyttää nimitystä Seinäjoen linnaväki. Sen komentajaksi määrättiin ratsumestari Gaston Ahrenberg. Valkoiset joukot olivat nyt saaneet haltuunsa riittävästi aseistusta ja joukosta kasvoi rakuunarykmentti, joka jaettiin eskadrooniin. Majuriksi ylennetty Ahrenberg pyysi 25. helmikuuta palauttamaan myös Vilppulan rintamalle komennetut miehensä Seinäjoelle, jossa ratsuväen joukot järjestettäisiin uudelleen. Seuraavana päivänä muodostettiin kaksi ratsuväen rykmenttiä. Niistä toisen runkona oli Lappajärven Järjestyslipusto. Sen nimeksi tuli nyt Uudenmaan rakuunarykmentti, ja toinen sai nimen Karjalan ratsujääkärirykmentti.
Aiheesta muualla

Arno Forsiuksen artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive) jossa on lähteet.
Vapaussodan perintö 1/2012 56. numero. Nina Schleifer & Jyrki Uutela, Saksanniemen pojat.
"Hei, Saksanniemi, jääkärijoukko..." 15 vuotta Saksanniemen Järjestyslipuston perustamisesta, Kansan kuvalehti, 11.11.1932, nro 46, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saksanniemen "järjestyslipusto" ja punakaarti iskevät yhteen, Hakkapeliitta, 16.11.1937, nro 46, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Salaperäinen Sunset Motel

| Salaperäinen Sunset Motel> Desire and Hell at Sunset Motel |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alan Castle
Käsikirjoittaja:  Alan Castle
Tuottaja:  Donald P. Borchers
Säveltäjä:  Doug Walter
Kuvaaja:  Jamie Thompson
Leikkaaja:  James Gavin Bedford
Pääosat:  Sherilyn Fenn
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Heron Communications  Image Organization  Two Moon Releasing 
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Salaperäinen Sunset Motel (Desire and Hell at Sunset Motel) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Alien Castle. 1950-luvun lopulle sijoittuvan elokuvan pääosia näyttelevät Sherilyn Fenn, Whip Hubley, David Hewlett, David Johansen ja Paul Bartel.
Juoni

Lelumyyntimiehen upea vaimo (Fenn) liehittelee muita miehiä, kun mies istuu myyntikokouksessa. Mies palkkaa psyykkisesti sairaan rikollisen varjostamaan vaimoaan, kun taas vaimon rakastaja suunnittelee miehen murhaa.
Arvioita

VideoHound's Golden Movie Retriever sanoo elokuvan juonta tolkuttoman monimutkaiseksi ja pitää elokuvan ainoana ansiona näyttävää visuaalisuutta. Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen luonnehtii elokuvaa erotiikkaa tihkuvaksi trilleriksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Saku Õlletehas

| Saku Õlletehase AS |
| --- | --- |

Perustettu:  1820
Perustaja:  Karl Friedrich Rehbinder
Puheenjohtaja:  Veli Pekka Tennilä
Kotipaikka:   Saku, Viro
Toimiala:  juomateollisuus
Omistaja:  Carlsberg
Kotisivu:  www.saku.ee
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saku Õlletehase AS on Viron suurin panimoalan yritys. Sakun historia alkaa kreivi Karl Friedrich Rehbinderin vuonna 1820 perustamasta olutkeittiöstä. Vuodesta 2008 Sakun on omistanut kansainvälinen panimokonserni Carlsberg.
Historia

Saku on Viron vanhin oluentuottaja. Sen voidaan katsoa saaneen alkunsa vuonna 1820, jolloin Sakun kartanon omistanut kreivi Karl Friedrich Rehbinder perusti olutkeittiön lähelle Tallinnaa. Vuonna 1849 oluenvalmistus siirtyi Rehbinder-suvulta Baggehufwudt-suvulle. Olutkeittiö oli varsin vaatimaton aina vuosiin 1876–1877 saakka, jolloin kilpailukyvyn ja tuotteen laadun nostamiseksi olutkeittiö muutettiin höyrykäyttöiseksi oluttehtaaksi. Vuonna 1880 tehtaan olut sijoittui toiseksi Riiassa järjestetyssä näyttelyssä ja vuonna 1899 tehtaasta tehtiin osakeyhtiö. Vuoteen 1911 Saku oli saavuttanut monopoliaseman oluentuottajana Tallinnassa ja Harjumaalla sen kilpailijoiden kuihtuessa vähitellen pois. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saku oli yksi yhdeksästä virolaisesta oluenvalmistajasta ja Neuvostoliiton miehitettyä maan sen tehdas kansallistettiin. Neuvostoaikana Sakun tehtaan tuotteet vajosivat alennustilaan, mutta niiden uusi nousu alkoi Viron itsenäistyttyä uudelleen 1990-luvun alussa. Vuonna 1993 tuotiin markkinoille ensimmäisenä uutena laatuoluena Saku Originaal. Sakusta tuli jälleen julkinen osakeyhtiö vuonna 1995 ja se listattiin Tallinnan pörssissä vuonna 1996. Vuodesta 2008 Sakun on omistanut kansainvälinen panimokonserni Carlsberg.
Tuotteet

Saku Õlletehas valmistaa oluita, kivennäisvesiä, siidereitä, lonkeroita ja virvoitusjuomia. Sen tuotemerkkejä ovat muun muassa Saku-oluet ja KISS-siiderit.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sakun kotisivut (viroksi)
Museo Sakun panimolla.
Saku Originaal -pullo.
Tyrannia antiikin Kreikassa

Tyrannia (m.kreik. τυραννίς, tyrannis) eli yksinvalta oli antiikin Kreikassa yksi kolmesta tärkeimmästä polisten eli kaupunkivaltioiden valtiomuodoista demokratian ja oligarkian ohella. Siinä valta oli yhdellä henkilöllä, tyrannilla (τύραννος, tyrannos).
Tyrannit nousivat yleensä valtaan köyhempien kansanryhmien tuella rikkaita aristokraatteja vastaan. Tyrannien ”kulta-aikaa” manner-Kreikassa ja saarilla oli arkaainen kausi 600–500-luvuilla eaa. Erityisesti Sisiliassa tyrannia säilyi aina 200-luvulle eaa. saakka. Platon ja Aristoteles pitivät tyranniaa turmeltumana basileiasta eli monarkiasta. Tyrannia edusti heille huonoa yhden ihmisen hallintoa omaksi edukseen, siinä missä monarkia tarkoitti hyvää yhden ihmisen hallintoa kaikkien eduksi. He katsoivat myös, että demokratiakin voi taantua tyranniaksi, jos sille ei aseteta mitään rajoja.
Historia > Tyrannioiden synty

Kreikan herooisella ajalla kaikki kreikkalaiset valtakunnat olivat monarkioita. Kuningas toimi sekä pappina, tuomarina että sotapäällikkönä. Kreikan niin kutsuttuina pimeinä vuosisatoina eli protogeometrisella ja geometrisella kaudella kuninkuudet hylättiin tai kuninkaiden valtaa ainakin rajoitettiin eri syistä. Syitä olivat mahdollisesti muun muassa varhaisempien yhdyskuntien hajaantuminen ja pieneneminen, yhteiskunnalliset levottomuudet, kaikkien kohtaama elintason lasku sekä muuttoliikkeet ja siirtokuntien perustaminen. Perinnölliset kuninkuudet muuttuivat vaalikuninkuuksiksi, ja kuninkaiden aikaisemmat tehtävät jaettiin useammille henkilöille. Muut ylhäiset suvut saivat saman aseman kuin kuninkaalliset suvut, ja tämän seurauksena suurimmassa osassa varhaisia poliksia valtiomuoto kehittyi aristokratiaksi tai oligarkiaksi, vaikka niitä ei vielä kutsuttukaan näillä nimillä.
Nämä oligarkiat eivät kuitenkaan pystyneet tuottamaan yhteiskunnallista vakautta ja onnellisuutta. Ylimyssuvut kilpailivat usein keskenään vallasta ja polkivat niiden asemaa, joiden katsoivat olevan syntyperäisesti itsensä alapuolella. Alemmat luokat alkoivat usein kaivata varhaisempaa yksinvaltaista hallintomuotoa, ja saattoivat tukea ketä tahansa, joka pyrki palauttamaan sellaisen. Tämä tarjosi tilaisuuksia valtaannousuun kunnianhimoisille miehille, jotka pystyivät esiintymään suurten kansanryhmien edustajana. Onnistumista helpotti se, jos tällainen henkilö oli itse muinaisen kuninkaallisen suvun jälkeläinen. Esimerkiksi Ateenan tyrannian perustanut Peisistratos oli kuningas Kodroksen sukua.
Tämä johti siihen, että useissa kreikkalaisissa kaupunkivaltioissa kehittyi tietynlainen monarkian muoto, tyrannia (tyrannis), eli yksinvaltius, jossa hallitsija ei ollut laillisessa vastuussa kenellekään. Alemmat kansanryhmät pitivät tätä usein ainakin alussa hyvänä vaihtokauppana kärsittyään oligarkiahallinnon aikana.
Kaikki tyranniat eivät kuitenkaan olleet kansan enemmistön tukemia. Joskus ylimystö nosti tyrannin valtaan ajamaan omia etujaan. Esimerkiksi kansan Syrakusasta pois ajamat gamoroit siirtyivät ensin Gelaa ja Kamarinaa hallinneen Gelonin suojiin ja sitten auttoivat tätä nousemaan Syrakusan tyranniksi.
Joissakin tapauksissa keskenään kilpailleet yhteiskuntaryhmät valitsivat keskuudestaan voimakkaan miehen, jolla oli laajojen piirien luottamus, ja antoivat tälle kaiken vallan kokonaan tai rajoitetuksi ajaksi. Tällaisesta henkilöstä käytettiin nimitystä aisymnētēs (αἰσυμνήτης). Nämä tulee kuitenkin erottaa varsinaisista tyranneista, joita ei valittu äänestämällä, vaan jotka saivat vallan usein jonkinlaisessa vallankaappauksessa tai väkivaltaisessa tapahtumassa, kuten luomalla ympärilleen henkivartijoiden joukon tai kaappaamalla haltuunsa kaupungin akropoliin. Samalla tavalla tyrannit tulee erottaa aidoista kuninkaista, joiden valta ei perustunut vallananastukseen vaan perittyyn asemaa.
Historia > Tyrannioiden kulta-aika

Varhaisia tyranneja oli Orthagoras, joka perusti Sikyonin tyrannian noin vuonna 672 eaa. Tämän lähes sata vuotta hallinneen tyrannian myöhempiin edustajiin kuului esimerkiksi Kleisthenes Sikyonlainen, joka oli ateenalaisen Kleistheneen isoisä. Tunnetuimpia varhaisia tyranneja on Kypselos, joka sai vallan Korintissa ajamalla bakkhiadit pois kaupungista vuonna 656 eaa. Bakkhiadit olivat tehneet kaupungista taloudellisesti kukoistavan, mutta hallinneet väkivaltaisesti. Kypselos, joka oli itse bakkhiadeja äitinsä puolesta, nautti suosiota ”kansanmiehenä”, ja valtaan päästyään nujersi muun aristokratian. Kaupunki jatkoi kukoistustaan Kypseloksen aikana. Hänen kuoltuaan tyrannina jatkoi hänen poikansa Periandros, joka luettiin Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Muita varhaisia tyranneja olivat Pantaleon Pisalainen, joka sai Olympian kisat kotikaupungilleen elisläisiltä noin vuonna 644 eaa.; sekä Theagenes Megaralainen, joka oli ateenalaisen Kylonin appi. Ateenalainen Peisistratos, joka yritti nousta tyranniksi ensimmäisenä kerran vuonna 561 eaa., karkotettiin kahdesti ja sai lopulta valtansa vakiinnutettua vuonna 546 eaa., oli poikineen manner-Kreikan viimeisiä tyranneja.
Sisiliassa, jossa tyranniat erityisesti kukoistivat, varhaisista tyranneista tärkeimpiä olivat Falaris Akragaslainen, joka nousi valtaan vuonna 568 eaa.; Theron Akragaslainen; Gelon, joka voitti karthagolaiset yhdessä Theronin kanssa vuonna 480 eaa.; sekä Gelonin veli Hieron. Egeanmeren saarilla vaikuttivat erityisesti Lygdamis Naksoslainen ja Polykrates Samoslainen. Miletoksessa vaikuttivat puolestaan Histiaios ja Aristagoras, vaikkakaan nämä eivät tarkemmin ottaen olleet varsinaisia tyranneja vaan liittyivät Persian hallintoon.
Historia > Tyrannioiden taantuminen

Tyrannioiden taantumiseen vaikuttivat muun muassa joidenkin tyrannien oma käytös, kuten korruptio, joutilas ylellisyys, hallinnon väkivaltaisuus ja erilaiset ylilyönnit. Joidenkin tyrannien huono käytös saattoi kaikki tyrannit huonoon maineeseen. Tyranniaa ei useinkaan pystytty periyttämään menestyksellisesti isältä pojalle: vaikka isä olikin toiminut tyrannina hyvin, poika ei usein noudattanut esimerkkiä. Vain harvat tyranniat jatkuivat yli kolmen sukupolven.
Samaan aikaan kansan itsetunto nousi ja ihmiset alkoivat keskustella eri valtiomuotojen eduista, mikä johti vaatimuksiin demokratiasta. Manner-Kreikassa Sparta vaikutti monen tyrannin karkottamiseen, sillä vaikka se ei ollut puhdas demokratia, vaan hallinnoltaan yhdistelmä oligarkiaa, demokratiaa ja monarkiaa, tyrannia oli monella tavalla kauhistus sen perinteiselle doorilaiselle valtiomuodolle eikä kaupungissa harvoina ollut koskaan tyranniaa. Toisaalta Sparta halusi kasvattaa valtapiiriään, ja tyrannien kaataminen oli hyvä tapa näyttäytyä positiivisessa valossa.
Tyrannioiden kaatumisen jälkeen useimmat doorilaiset kaupungit kehittyivät oligarkioiksi, joonialaiset demokratioiksi. Tyrannia säilyi kuitenkin erityisesti Sisiliassa. Sen myöhempien aikojen tyranneista merkittävimpiä olivat Syrakusan Dionysios I ja Dionysios II sekä Hieron II, joka otti kuninkaan arvonimen ottaakseen etäisyyttä tyranniaan. Dionysios I nousi valtaan sotapäällikkönä vuonna 406 eaa. aikana, jolloin pelättiin Karthagoa. Hallittuaan 38 vuotta hän siirsi vallan pojalleen Dionysios II:lle, joka oli kaikin tavoin isäänsä huonompi hallitsijana. Dion karkotti Dionysioksen, mutta tämä nousi myöhemmin takaisin valtaan. Lopulta hänet kukisti Timoleon, joka palautti vapauden Sisilian kaupungeille.
Kreikkalaisten tyrannioiden luonne

Tyrannia ja kuninkuus erosivat toisistaan ennen kaikkea nimen ja vallan alkuperän kautta, ei sen kautta, kuinka henkilö käytti valtaansa. Tyrannit olivat itse usein taustaltaan aristokraattisia, mutta nojautuivat suurten kansanryhmien tukeen. Tyrannin valta ei aina ollut täysin ehdotonta, ja kuninkaalla saattoi olla jopa enemmän valtaa. Tyrannioissa tyrannilla ei yleenä ollut kuninkaan arvonimeä, vaikkakin jotkut tyrannit saattoivat ottaa tällaisen nimen. Tyranniat eivät olleet myöskään perinnöllisiä kuninkuuksia, vaikkakin yleensä valta alettiin käytännössä periyttää isältä pojalle tai muulle sukulaiselle.
Kreikkalaista tyranniaa luonnehti ennen kaikkea se, että sitä eivät sitoneet mitkään lait, eikä sen vallankäytölle ollut muitakaan rajoitteita minkään muun auktoriteetin taholta. Sitä rajoittivat lähinnä tyrannin oma luonne ja suhtautuminen, pelko tai ajan henki. Tyrannit saattoivat pitää aiemmat lait voimassa ja tukea näin yhteiskunnan vakautta. Tyrannit pitivät tarkasti silmällä erityisesti ylimystöä ja rikkaita, ja lähettivät näitä usein maanpakoon tai jopa surmauttivat näitä. Tyranneilla oli usein ulkomaisista palkkasotilaista koostunut henkivartiosto, joiden avulla nämä hallitsivat kansaa kotikaupungissaan. Tyrannit ryhtyivät kuitenkin vain harvoin sotiin, etteivät antaisi kansalle tilaisuutta tehdä kansannousu tyrannin ollessa poissa sotaretkellä.
Kreikkalaisten tyrannien valta ei alun perin ollut erityisen julmaa, eikä nimeen liittynyt ainakaan alussa samanlaisia mielleyhtymiä vallan väärinkäytöstä kuin nykyään. Useita tyranneja kiitettiin hyvästä ja maltillisesta hallinnosta. Myöhempinä aikoina, kun tyrannit eivät enää olleet yhtä yleisiä, tyrannin nimestä tuli moite samalla tavalla kuin kuninkaan (rex) nimestä Roomassa.
Tyrannit pyrkivät usein kehittämään taloutta, ja monissa kaupungeissa tyrannian aika oli tässä mielessä suurta kukoistuskautta ainakin aikaisempaan verrattuna. Tässä kunnostautuivat erityisesti Kypselos ja Peisistratos. Tyrannit aloittivat usein suuria rakennushankkeita toisaalta oman maineensa ikuistamiseksi, toisaalta kansan pitämiseksi työllistettynä. Monet kaikkein suurimmat temppelihankkeet olivat tyrannien alullepanemia. Polykrates aloitti Samoksen Heraionin uusimisen ja Peisistratos Ateenan Olympoksen Zeuksen temppelin rakennuttamisen. Usein hankkeet jäivät kesken vallan vaihduttua.
Luettelo tyrannioista

Ainakin seuraavat polikset olivat valtiomuodoltaan tyrannioita jossakin vaiheessa historiaansa (ajoitustiedot osin summittaisia):
Abydos (520-luku eaa., 300-luku eaa.)
Agyrion (300-luku eaa.)
Aitna (400-luku eaa.)
Akragas (570–471 eaa.)
Alabanda (400-luku eaa.)
Alopekonnesos (500-luku eaa.)
Ambrakia (500-luku eaa.)
Antissa (?–332 eaa.)
Apollonia (300-luku eaa.)
Arisba (?–332 eaa.)
Assos (300-luku eaa.)
Astakos (400-luku eaa.)
Atarneus (300-luku eaa.)
Ateena (Ateenan tyrannia, 561–510 eaa.)
Byzantion (500-luku eaa.)
Efesos (?–492 eaa.)
Elaius (500-luku eaa.)
Elea (400-luku eaa.)
Engyon (300-luku eaa.)
Epidauros (600-luku eaa.)
Eretria (300-luku eaa.)
Ferai (400–300-luku eaa.)
Fleius (500-luku eaa.)
Gambrion (400–300-luku eaa.)
Gela (505–466/465 eaa.)
Gryneion (400–300-luku eaa.)
Halikarnassos (500–300-luku eaa.)
Halisarna (300-luku eaa.)
Henna (400-luku eaa.)
Herakleia (?)
Herakleia Pontike (500-luku eaa., 364–? eaa.)
Himera (400-luku eaa.)
Histiaia (300-luku eaa.)
Kamarina (400-luku eaa.)
Kardia (500-luku eaa., 300-luku eaa.)
Katane (300-luku eaa.)
Kentoripa (500-luku ja 300-luku eaa.)
Khalkis (500-luku eaa.)
Khersonesos (500-luku eaa.)
Khios (513–480 eaa.)
Kindye (400–300-luku eaa.)
Kios (337–302 eaa.)
Klazomenai (300-luku eaa.)
Korintti (600–500-luku eaa., 366– eaa.)
Korkyra (500-luku eaa.)
Krannon (300-luku eaa.)
Krithote (500-luku eaa.)
Kroton (400-luku eaa.)
Kyllandos (400-luku eaa.)
Kyme, Aiolis (550–500 eaa.)
Kyme, Suur-Kreikka (400-luku eaa.)
Kyzikos (500-luku eaa.)
Lampsakos (500–400-luku eaa., 300-luvun alku eaa., 340-luku eaa.)
Leontinoi (600-luku eaa.)
Leukas (600–500-luvut eaa.)
Limnai (500-luku eaa.)
Lokroi Epizefyrioi (352 tai 346 eaa.)
Madytos (500-luku eaa.)
Megara (oligarkia/tyrannia 600-luku eaa.)
Messene, Sisilia (300-luku eaa.)
Methymna (?–332 eaa.)
Miletos (?–500-luku eaa., 500-luku eaa., 300-luku eaa.)
Mylasa (300-luku eaa.)
Myrina (400–300-luku eaa.)
Myrkinos (500-luku eaa.)
Myrleia (337–302 eaa.)
Mytilene (600–500-luku eaa., 500–400-luku eaa., 300-luku–347/346 eaa., 333–332 eaa.)
Naksos (545–524 eaa.)
Oiantheia (300-luku eaa.)
Olbia (n. 480–? eaa.)
Pagasai (300-luku eaa.)
Paktye (500-luku eaa.)
Palaigambrion (400–300-luku eaa.)
Pantikapaion (400-luku eaa.)
Parion (500-luku eaa.)
Paros (300-luku eaa.(?))
Pellene (330-luku eaa.)
Pergamon (300-luku eaa.)
Prokonnesos (500-luku eaa.)
Rhegion (494–461 eaa.)
Samos (590-luku–479 eaa.)
Selinus (500-luku eaa.)
Sestos (500-luku eaa.)
Sigeion (500-luku eaa., 300-luku eaa.)
Sikyon (600–500-luku eaa., 376–366 eaa.)
Sinope (400-luku eaa.)
Syangela (400-luku eaa.)
Sybaris (500-luku eaa.)
Syrakusa (500-luku eaa., 485–466 eaa., 406–344 eaa.)
Taras (500-luku eaa.)
Tauromenion (300-luku eaa.)
Teuthrania (300-luku eaa.)
Tunnettuja tyranneja

Agathokles (304–289 eaa.), Syrakusa
Anaksilas (494–476 eaa.), Rhegion
Aristagoras (?–497 eaa.), Miletos
Aristodemos (n. 506–490 eaa.), Kyme
Dionysios I (406–367 eaa.), Syrakusa
Dionysios II (367–357, 346–344 eaa.), Syrakusa
Falaris (570-554 eaa.), Akragas
Fintias (288–279 eaa.), Akragas
Hieron I (485/478–467 eaa.), Gela/Syrakusa
Hieron II (270–215 eaa.), Syrakusa
Hiketas (347–338 eaa.), Leontinoi
Hipparkhos (527–514 eaa.), Ateena
Hippias (527–510 eaa.), Ateena
Hippokrates (498–491 eaa.), Gela
Histiaios (?–493 eaa.), Miletos
Gelon (491–478 eaa.), Gela/Syrakusa
Kleandros (505–498 eaa.), Gela
Kleisthenes (600–560 eaa.), Sikyon
Kypselos (657–627 eaa.), Korintti
Lygdamis (545–524 eaa.), Naksos
Orthagoras (n. 672 eaa.), Sikyon
Panaitios (n. 615–609 eaa.), Leontinoi
Pantaleon (n. 644 eaa.), Pisa
Peisistratos (561, 559–556, 546–528 eaa.), Ateena
Periandros (n. 627–583 eaa.), Korintti
Polykrates (540–522 eaa.), Samos
Prokles (640 eaa.), Epidauros
Skythes (494 eaa.), Zankle
Terillos (400-luvun eaa. alku), Himera
Theagenes (500-luku eaa.), Megara
Theron (488–472 eaa.), Akragas
Thrasybulos (466–465 eaa.), Syrakusa
Kirjallisuutta

Lewis, Sian: Ancient Tyranny.  Edinburgh University Press, 2006.  ISBN 0748626433
McGlew, James F.: Tyranny and Political Culture in Ancient Greece.  (Classics: Politics. Cornell paperbacks)  Cornell University Press, 1996.  ISBN 0801483875
Saksan demokraattisen tasavallan vuoden jalkapalloilija

Saksan demokraattisen tasavallan vuoden jalkapalloilija oli vuosittain jaettu jalkapallopalkinto, joka myönnettiin Saksan demokraattisessa tasavallassa. Palkinto jaettiin vuosina 1963–1991.
Vuoden jalkapalloilijan palkinnon jakoi itäsaksalainen jalkapallolehti Neue Fußballwoche. Palkinnon saajaa eivät valinneet lehden lukijat vaan kyseisen lehden toimitus. Tällä haluttiin pitää valinta lukijoilta ennakoimattomana. Ensimmäisen kerran palkinnon sai Manfred Kaiser ja viimeisen kerran Torsten Gütschow. Menestyneimmät pelaajat olivat Jürgen Croy ja Hans-Jürgen Dörner, joille palkinto myönnettiin kolme kertaa. Seuroista menestynein oli Dynamo Dresden, jonka pelaajat voittivat palkinnon seitsemän kertaa. Yksikään palkinnon voittanut pelaaja ei onnistunut saavuttamaan Saksan vuoden jalkapalloilija-palkintoa.
Vuoden jalkapalloilija

| Vuosi | Pelaaja | Seura |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1963 | Kaiser, ManfredManfred Kaiser | SC Wismut Karl-Marx-Stadt |  |
| 1964 | Urbanczyk, KlausKlaus Urbanczyk | SC Chemie Halle |  |
| 1965 | Weigang, HorstHorst Weigang | SC Leipzig |  |
| 1966 | Nöldner, JürgenJürgen Nöldner | FC Vorwärts Berlin |  |
| 1967 | Erler, DieterDieter Erler | FC Karl-Marx-Stadt |  |
| 1968 | Bransch, BerndBernd Bransch | Hallescher FC Chemie |  |
| 1969 | Vogel, EberhardEberhard Vogel | FC Karl-Marx-Stadt |  |
| 1970 | Ducke, RolandRoland Ducke | FC Carl Zeiss Jena |  |
| 1971 | Ducke, PeterPeter Ducke | FC Carl Zeiss Jena |  |
| 1972 | Croy, JürgenJürgen Croy | BSG Sachsenring Zwickau |  |
| 1973 | Kreische, Hans-JürgenHans-Jürgen Kreische | Dynamo Dresden |  |
| 1974 | Bransch, BerndBernd Bransch | FC Carl Zeiss Jena |  |
| 1975 | Pommerenke, JürgenJürgen Pommerenke | 1. FC Magdeburg |  |
| 1976 | Croy, JürgenJürgen Croy | BSG Sachsenring Zwickau |  |
| 1977 | Dörner, Hans-JürgenHans-Jürgen Dörner | Dynamo Dresden |  |
| 1978 | Croy, JürgenJürgen Croy | BSG Sachsenring Zwickau |  |
| 1979 | Streich, JoachimJoachim Streich | 1. FC Magdeburg |  |
| 1980 | Grapenthin, Hans-UlrichHans-Ulrich Grapenthin | FC Carl Zeiss Jena |  |
| 1981 | Grapenthin, Hans-UlrichHans-Ulrich Grapenthin | FC Carl Zeiss Jena |  |
| 1982 | Schnuphase, RüdigerRüdiger Schnuphase | FC Carl Zeiss Jena |  |
| 1983 | Streich, JoachimJoachim Streich | 1. FC Magdeburg |  |
| 1984 | Dörner, Hans-JürgenHans-Jürgen Dörner | Dynamo Dresden |  |
| 1985 | Dörner, Hans-JürgenHans-Jürgen Dörner | Dynamo Dresden |  |
| 1986 | Müller, RenéRené Müller | 1. FC Lokomotive Leipzig |  |
| 1987 | Müller, RenéRené Müller | 1. FC Lokomotive Leipzig |  |
| 1988 | Thom, AndreasAndreas Thom | BFC Dynamo |  |
| 1989 | Trautmann, AndreasAndreas Trautmann | Dynamo Dresden |  |
| 1990 | Kirsten, UlfUlf Kirsten | Dynamo Dresden 1. FC Dynamo Dresden |  |
| 1991 | Gütschow, TorstenTorsten Gütschow | Dynamo Dresden 1. FC Dynamo Dresden |  |
Vuoden jalkapalloilija > Valinnat pelaajittain

| Sij>  | Nimi | Valinnat | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Croy, JürgenJürgen Croy | 3 | 1972, 1976, 1978 |
| 1. | Dörner, Hans-JürgenHans-Jürgen Dörner | 3 | 1977, 1984, 1985 |
| 3. | Bransch, BerndBernd Bransch | 2 | 1968, 1974 |
| 3. | Grapenthin, Hans-UlrichHans-Ulrich Grapenthin | 2 | 1980, 1981 |
| 3. | Müller, RenéRené Müller | 2 | 1986, 1987 |
| 3. | Streich, JoachimJoachim Streich | 2 | 1979, 1983 |
| 7. | Ducke, PeterPeter Ducke | 1 | 1971 |
| 7. | Erler, DieterDieter Erler | 1 | 1967 |
| 7. | Gütschow, TorstenTorsten Gütschow | 1 | 1991 |
| 7. | Kaiser, ManfredManfred Kaiser | 1 | 1963 |
| 7. | Kirsten, UlfUlf Kirsten | 1 | 1990 |
| 7. | Kreische, Hans-JürgenHans-Jürgen Kreische | 1 | 1973 |
| 7. | Nöldner, JürgenJürgen Nöldner | 1 | 1966 |
| 7. | Pommerenke, JürgenJürgen Pommerenke | 1 | 1975 |
| 7. | Schnuphase, RüdigerRüdiger Schnuphase | 1 | 1982 |
| 7. | Thom, AndreasAndreas Thom | 1 | 1988 |
| 7. | Trautmann, AndreasAndreas Trautmann | 1 | 1989 |
| 7. | Urbanczyk, KlausKlaus Urbanczyk | 1 | 1964 |
| 7. | Vogel, EberhardEberhard Vogel | 1 | 1969 |
| 7. | Weigang, HorstHorst Weigang | 1 | 1965 |