stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porin titaanidioksiditehdas
Ympäristöongelmat

Vuorikemian tehdas oli 1970- ja 1980-luvuilla Selkämeren merialueiden suurimpia kuormittajia. Tehtaan poistoputki johti tuotantoprosessista tulleet jätevedet suoraan Mäntyluodon edustan merialueelle, jossa sen suuaukon lähistöllä oli vajoama. Syvänteeseen kertyi laimentamatonta jätevettä, joka sisälsi runsaita määriä titaania, vanadiinia ja rautaa. Jäteveden laimentuessa sen sisältämä rauta samensi meriveden ja värjäsi sen ruskeaksi. Tutkimusten mukaan pitoisuudet olivat sedimenteissä erittäin korkeita vielä 1990-luvun alussa. Valtakunnallista julkisuutta saivat paikallisten kalastajien verkoistaan löytämät ”silmättömät silakat”, minkä ansiosta päästöihin myös lopulta alettiin kiinnittää huomiota.
1980-luvun puolivälissä tehtaalla aloitettiin mittava ympäristönsuojeluohjelma, jonka avulla päästöt lopulta saatiin loppumaan lähes kokonaan. Jätevesiongelma poistui lopullisesti vuonna 1997, kun uusi jätevedenpuhdistamo otettiin käyttöön. Sen jälkeen rikkihapon, rautasulfaatin ja raskasmetallien määrä jätevedessä on vähentynyt nollaan. Nykyään vedenlaatu purkuputken läheisyydessä on saatu palautumaan lähes luonnontilaiseksi, ja myös merenpohjasta kuollut eliöstö on alkanut toipua.
Tehdasalue kuvattuna Kaanaan vesitornista.
Porin venäläinen ortodoksinen kirkko

| Porin venäläinen ortodoksinen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Itsenäisyydenkatu 21, Pori
Koordinaatit:  61°28′51.9″N, 021°48′17.3″E
Seurakunta:  Venäjän ortodoksinen kirkko
Rakentamisvuosi:  2008 (vihitty kirkoksi)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Porin venäläinen ortodoksinen kirkko eli Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko (ven. Домовый храм Казанской иконы Божией Матери) on Porissa sijaitseva ortodoksinen kirkko.
Venäjän ortodoksisen kirkon alainen kirkko toimii V kaupunginosassa vanhassa puutalossa, joka aikaisemmin palveli paikallisen ortodoksisen yhteisön rukoushuoneena Porin ortodoksisen kirkon valmistumiseen vuoteen 2002 saakka. Kirkkorakennuksen erottaa ympäröivästä rakennuskannasta ortodoksisille kirkoille tyypillinen kullattu liekkikupoli.
Rakennuksen vihki kirkoksi Moskovan patriarkaatti vuonna 2008. Se on nimetty ja pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonin mukaan.
Protivofazza

| Protivofazza Gorky Park |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : MIR Studios, Los Angeles
 Julkaistu: 1998
 Tuottaja(t): Gorky Park
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Levy-yhtiö: Sojuz Music, Nox Music
Gorky Park muut julkaisut
| Stare 1996 | Protivofazza 1998 |   |
Protivofazza on venäläisen rock-yhtye Gorky Parkin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin lokakuussa 1998.
Kappaleet

Jenny Loses Me
Liar
Reaching
Far All We Can Say
Little Asian Girl
Wannabee
Burn Away
Uforia
Liquid Dream
Back Down to the Ground
My Friend (is dedicated to our friend Andrei Grigoriev)
Moving to be Still
Kokoonpano

Aleksei Belov – soolokitara, taustalaulu
Aleksandr Minkov – basso, laulu
Yan Yanenkov – soolokitara
Aleksandr Lvov – rummut
Nikolai Kuzminih — koskettimet
Arvostelut

Allmusic:
Pys

Kirkko
Pys on kunta Sommen departementissa Ranskan pohjoisella Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee 40 km Amiensista pohjoiseen Pas-de-Calais'n rajalla. Vuoden 2014 väestönlaskennassa kunnassa oli 118 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pys Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Pys
Käännös suomeksi
Pääskykahlaajat (suku)

| Pääskykahlaajat |
| --- | --- |
 Aropääskykahlaaja vasemmalla, muut pääskykahlaajia
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Lari
Heimo::  Pääskykahlaajat Glareolidae
Suku::  Pääskykahlaajat Glareola  Brisson, 1760
Katso myös
   Pääskykahlaajat (suku) Wikispeciesissä   Pääskykahlaajat (suku) Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pääskykahlaajat (Glareola) on rantalintujen lahkoon ja pääskykahlaajien heimoon kuuluva lintusuku. Pääskykahlaajia on seitsemän lajia:
Pääskykahlaaja (Glareola pratincola)
Aasianpääskykahlaaja (Glareola maldivarum)
Aropääskykahlaaja (Glareola nordmanni)
Madagaskarinpääskykahlaaja (Glareola ocularis)
Kivikkopääskykahlaaja (Glareola nuchalis)
Harmaapääskykahlaaja (Glareola cinerea)
Pikkupääskykahlaaja (Glareola lactea)
Poreč

| Poreč |
| --- | --- |

 Poreč
 Koordinaatit: 45°13.5′N, 13°35.7′E 
Valtio:  Kroatia
Piirikunta:  Istria
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  111 km²
Korkeus:  29 m
Väkiluku (2018)  (arvio):  17 502
 – Väestötiheys:  157,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  52440
 
 www.porec.hr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Poreč (ital. Parenzo) on kaupunki Istrian piirikunnassa Kroatian pohjoisosassa. Se on vanha satamakaupunki, jonka luonnonsatamaa suojaa pieni Sveti Nikolan saari. Kaupungissa asui vuoden 2018 arvion mukaan 17 502 asukasta, mutta kesäkaudella asukkaiden määrä jopa kolminkertaistuu.
Eufrasiuksen basilika sisältä.
Jo 200-luvulla eaa. roomalaiset rakensivat Porečiin castran eli linnoitetun sotilasleirin. Siitä kasvoi kaupunki keisari Augustuksen valtakaudella. Roomalaisten jälkeen kaupunkia hallitsivat ostrogootit, Bysantti, frankit ja Venetsia. Itävalta-Unkari hallitsi kaupunkia pitkään vuoteen 1918, mutta vuosina 1797–1814 se oli Napoleonin hallussa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Poreč kuului Italiaan. Mussolinin kukistumisen jälkeen 1943 kaupunki kuului Saksaan, vuodesta 1945 Jugoslaviaan ja vuodesta 1991 itsenäiseen Kroatiaan.
Kristinusko sai jalansijaa Porečissa jo 300-luvulla. Bysanttilaiselta ajalta säilynyt Eufrasiuksen basilikan episkopaalinen rakennusryhmä Porečin kaupungin historiallisessa keskustassa on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997. 500-luvulla rakennettu piispa Eufrasiuksen basilika on maailman parhaiten säilyneitä varhaiskristillisiä kirkkoja, ja se tunnetaan etenkin kultaisista mosaiikeistaan.
Aiheesta muualla

Kaupungin verkkosivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poreč Wikimedia Commonsissa
Pikku Ilona ja hänen karitsansa

| Pikku Ilona ja hänen karitsansa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Jorma Nortimo
Käsikirjoittaja:  Mika Waltari (1941) Jorma Nortimo
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Heikki Aaltoila
Kuvaaja:  Pentti Valkeala
Leikkaaja:  Elmer Lahti
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Riitta Hämäläinen Sirkka-Liisa Wilén Siiri Angerkoski Pentti Siimes
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  1957
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikku Ilona ja hänen karitsansa on vuonna 1957 valmistunut suomalainen mustavalkoinen elokuva. Elokuva on ohjaaja Jorma Nortimon viimeinen elokuva. Se perustuu Mika Waltarin käsikirjoitukseen, jonka tuottaja T. J. Särkkä häneltä tilasi nähtyään lehdessä vakuutusyhtiön liikuttavan mainoskuvan lapsesta.
Elokuva suunniteltiin filmattavaksi jo jatkosodan aikana, Ilonan osassa Maire Suvanto, mutta sota-ajan hankaluuksien vuoksi tuotanto lykkääntyi 15 vuodella. Vain pari kohtausta ehdittiin kuvata vuonna 1942. Uuteen aloitukseen valittiin Ilonaksi kuopiolainen Riitta Hämäläinen.
Waltarin käsikirjoitukseen sisältyy uskonnollista symboliikkaa: Ilonan pelastaja alkujaksossa on karitsa, joka ääntelyllään havahduttaa Ilonan kotitaloa tarkastavan lääkintämiehen. Karitsa = Pelastaja = Jeesus Nasaretilainen. Samoin Ilona telkeää Paksulan tylyn emännän kellariin (= manala).
Elokuvan ikärajaa alennettiin, kun alusta poistettiin äidin kuoleman esittävä jakso. Tapahtumakulussa on poiston vuoksi pieni hyppy: lääkintämies saa käskyn "vilkaista" ja kohta hän on talon ikkunan luona huhuilemassa. Aiemmissa kuvissa katsoja on nähnyt äidin juoksevan aidalta pihaan ja räjähdyksen.
Elokuvan kohtauksessa, jossa kuvataan Vaasan läänin maaherran sodanaikaista tilaisuutta evakoille, on seinällä J. K. Paasikiven presidenttikuva, vaikka hänestä tuli tasavallan presidentti vasta sodan jälkeen.
Juoni

Ilona on pieni sotaorpo, eikä kukaan tunnu haluavan häntä adoptoitavaksi. Ilonalla on karitsa, josta hän ei halua luopua mistään hinnasta. Pian varakas perhe adoptoi erehdyksessä Ilonan, ja Ilona löytää paikkansa samoin karitsa, vaikka se papanoidessaan herättää nyrpeyttä. Tosin Ilonan ulkonäkö ei miellytä perheen rouvaa, mutta pian emäntäkin kiintyy tyttöön.
Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvan ansiona pidettiin sitä, että on saatu aikaan lapsille suunnattu elokuva. Muuten se sai enemmän tyrmääviä arvosteluja niin ohjauksen kuin näyttelijätyönkin osalta.
Myöhempien televisioesitysten yhteydessä kriitikissä todetaan, että elokuvassa lapsen unelmat ja aikuisten arki kohtaavat omituisen satunnaisesti. Elokuvaa pidetään myös liian näyttelijäkeskeisenä ja kankeana.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Riitta Hämäläinen  | … |  Ilona Tarvainen   |
|  Sirkka-Liisa Wilén  | … |  Irene   |
|  Elsa Turakainen  | … |  rouva Orpana   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Paksulan emäntä/Kaupunki-Paksulan rouva   |
|  Pentti Siimes  | … |  Pentti Orpana   |
|  Matti Aulos  | … |  johtaja Orpana   |
|  Oke Tuuri  | … |  Paksulan isäntä/Kaupunki-Paksula   |
|  Aino Lehtimäki  | … |  Ilonan äiti   |
|  Mauno Hyvönen  | … |  Ilonan isä   |
|  Helge Herala  | … |  lääkintäkersantti   |
|  Kaarlo Wilska  | … |  autonkuljettaja-alikersantti   |
|  Oiva Sala  | … |  parrakas mies   |
|  Jalmari Parikka  | … |  vanha mies   |
|  Laina Laine  | … |  vanha vaimo   |
|  Maininki Sippola-Wilska  | … |  nuori vaimo   |
|  Matti Aro  | … |  majoittaja   |
|  Irja Rannikko  | … |  vanhempi lotta   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  isäntä   |
|  Veikko Linna  | … |  isäntä   |
|  Irja Kuusla  | … |  emäntä   |
|  Nestori Lampi  | … |  isäntä   |
|  Toivo Lahti  | … |  isäntä   |
|  Tauno Söder  | … |  asemamies   |
|  Anton Soini  | … |  vanha parrakas mies   |
|  Sirkka Breider  | … |  emäntä   |
|  Aili Valli  | … |  emäntä   |
|  Artturi Laakso  | … |  maaherra   |
|  Kullervo Kalske  | … |  kapteeni   |
|  Arvo Kuusla  | … |  konduktööri   |
|  Hannu Halonen  | … |  kenraalimajuri   |
|  Kerttu Hämeranta  | … |  lastenkodin täti   |
|  Seija Nortimo  | … |  Kaija   |
|  Marja Korhonen  | … |  lastenkodin johtajatar   |
|  Armas Jokio  | … |  valokuvaaja   |
|  Matti Lehtelä  | … |  ikävä setä   |
|  Aino Angerkoski  | … |  kiltti täti   |
|  Harri Sinijärvi  | … |  kiltti setä   |
|  Vilho Ruuskanen  | … |  tuomari   |
|  Gunnel Hanén  | … |  konttorineiti   |
|  Martta Kontula  | … |  rahankerääjä   |
|  Tauno Majuri  | … |  autonkuljettaja   |
|  Anu Kilpiö  | … |  Siiri, sisäkkö   |
|  Anna-Liisa Taivainen  | … |  kampaajatar   |
|  Impi Aro  | … |  keittäjätär   |
|  Kalle Rouni  | … |  1. johtaja   |
|  Reino Valkama  | … |  2. johtaja   |
|  Paavo Hukkinen  | … |     |
Aiheesta muualla

Pikku Ilona ja hänen karitsansa Elonet.
Punakutojat

| Punakutojat |
| --- | --- |
 Punamyssykutoja (Malimbus rubricollis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Punakutojat Malimbus  Vieillot, 1805
Katso myös
   Punakutojat Wikispeciesissä   Punakutojat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punakutojat (Malimbus) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Punakutojien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kymmenen lajia.
Punakutojiin kuuluvia lajeja

Harsukutoja (Malimbus cassini)
Liekkikutoja (Malimbus racheliae)
Punahuivikutoja (Malimbus scutatus)
Punalakkikutoja (Malimbus coronatus)
Punaliivikutoja (Malimbus ibadanensis)
Punamyssykutoja (Malimbus rubricollis)
Punarintakutoja (Malimbus nitens)
Punatöyhtökutoja (Malimbus malimbicus)
Punavatsakutoja (Malimbus erythrogaster)
Tainkutoja (Malimbus ballmanni)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Malimbus (englanniksi)
Puolustuslaitoksen leski- ja orpokassa

Puolustuslaitoksen leski- ja orpokassa oli aiemmin Suomessa eläkelaitos, josta maksettiin puolustuslaitoksen virkamiesten leskien ja turvattomien lasten eläkkeet.
Toiminta > Kassan osakkaat

Puolustuslaitoksen leski- ja orpokassan osakkaina olivat puolustusministeriön, puolustuslaitoksen ja suojeluskuntajärjestön peruspalkkaiset virat ja toimet, paitsi jos virka kuului johonkin toiseen leski- ja orpokassaan sille vahvistetun ohjesäännön mukaan. Eläkekassan osakkaita olivat siihen kuuluvien virkojen ja toimien vakinaiset haltijat.
Eläkekassaan kuuluvat virat ja toimet oli jaettu 12 luokkaan vuoden 1923 palkkauslaissa määrättyjen palkkausluokkien perusteella.
Toiminta > Eläkkeen maksaminen

Eläkkeen saamisen yleisenä edellytyksenä oli, että vainaja oli kuollessaan eläkekassan osakas. Eläke suoritettiin yleisesti sen eläkeluokan mukaan, johon vainajan virka tai toimi viimeiseksi kuului.
Leskivaimon vuotuinen eläke vaihteli 10 800 markasta 1 700 markkaan. Jos osakkaalta oli jäänyt eloon leski sekä yksi tai useampia sellaisia lapsia, jotka eivät olleet täyttäneet 18 vuotta, eläkkeeseen oli lisättävä yhdestä lapsesta 40 % täydestä eläkkeestä, sen lisäksi toisesta lapsesta 25 %, ja jokaista sitä seuraavasta lapsesta 10 % täydestä eläkkeestä.
Jos vain lapsilla oli oikeus eläkkeeseen, oli yhden lapsen eläke kaksi kolmasosaa täydestä eläkkeestä, kahden lapsen eläke yhteensä sama kuin täysi eläke, ja jos lapsia oli useampia, lisättiin eläkkeeseen kolmannesta lapsesta 40 %, neljännestä 20 % ja jokaisesta seuraavasta lapsesta 10 % täydestä eläkkeestä.
Toiminta > Eläkkeen hakeminen

Eläkettä haettiin eläkekassan johtokunnalta, ja hakemukseen oli liitettävä virkaluettelo tai asianomaisen päällystön antama nimikirjanote, jossa annettiin tieto siitä virasta tai toimesta, jossa osakas viimeksi oli ollut, papintodistus tai ote siviilirekisteristä ja lääkärintodistus tarvittaessa.
Pääskykahlaajat

| Pääskykahlaajat |
| --- | --- |
 Intianaavikkojuoksija (Cursorius coromandelicus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Lari
Heimo::  Pääskykahlaajat Glareolidae  Brehm, 1831
Suvut
 Aavikkojuoksijat (Cursorius)  Pääskykahlaajat (Glareola)  Sirppipääskykahlaaja (Stiltia)  Viipat (Rhinoptilus) 
Katso myös
   Pääskykahlaajat Wikispeciesissä   Pääskykahlaajat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pääskykahlaajat (Glareolidae) on rantalintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Pääskykahlaajiin luetaan kuuluvaksi neljä sukua:
Aavikkojuoksijat (Cursorius)
Pääskykahlaajat (Glareola)
Sirppipääskykahlaaja (Stiltia)
Viipat (Rhinoptilus)
Intianviippa (Rhinoptilus bitorquatus)
Pitkä QT -oireyhtymä

EKG-käyrä
Pitkä QT -oireyhtymä (Long QT syndrome, LQTS) on perinnöllinen sairaus, jossa sydämen sähköinen toiminta poikkeaa normaalista. Tämä altistaa vakaville rytmihäiriöille: pitkä QT-aika voi aiheuttaa ns. kääntyvien kärkien tiheälyöntisyyskohtauksen (torsades des pointes), joka voi edetä kammiovärinäksi ja aiheuttaa kuoleman. QT-aika voi olla pidentynyt myös muista kuin perinnöllisistä syistä, esimerkiksi elektrolyyttihäiriöiden ja tiettyjen lääkeaineiden vuoksi (hankinnainen pitkä QT -oireyhtymä).
Oireet

Pitkä QT -oireyhtymää sairastavilla henkilöillä EKG:llä mitattava QT-aika on pidentynyt.  Pidentynyt QT-aika ei kuitenkaan yleensä ”tunnu” miltään, ja kantaja voi elää oireettomana tietämättä sairaudestaan. Usein sairauden ensimmäisenä oireena on kuitenkin tajuttomuuskohtaus. Pitkä QT-aika nimittäin voi johtaa ns. kääntyvien kärkien tiheälyöntisyyskohtaukseen (torsades de pointes), jolloin sydämen kyky pumpata verta aivoihin häiriintyy ja aiheuttaa tajunnan menetyksen. Pitkä QT -oireyhtymä voi myös johtaa kammiovärinään ja sydämenpysähdykseen, joka voi aiheuttaa jopa sydänperäisen äkkikuoleman.
Tyypillisesti tajuttomuuskohtaukset liittyvät voimakkaaseen fyysiseen rasitukseen tai jännittävään tai pelottavaan tilanteeseen.
Riskitekijät

Pitkä QT -oireyhtymälle altistavia tekijöitä ovat sukuhistoria, muu sydänsairaus, elektrolyyttihäiriö (esim. alhainen kaliumtaso) ja tietyt lääkeaineet. Oireyhtymää esiintyy myös enemmän naisilla sekä vanhemmilla ihmisillä.
Syyt

Sydämen normaali toiminta perustuu sydämessä syntyviin sähköisiin ärsykkeisiin, joissa solukalvojen ionikanavat, erityisesti kalium- ja natriumkanavat, ovat keskeisessä roolissa.
Syyt > Genetiikka

Useita geenejä on yhdistetty pitkä QT -oireyhtymään. Näistä suuri osa liittyy ionikanavien toimintaan. Pitkä QT -oireyhtymää aiheuttavat mutaatiot esimerkiksi vaikuttavat ionikanavien rakenteeseen tai määrään.
| LQTS-tyyppi | Geeni |
| --- | --- |
LQT1: KCNQ1
LQT2: KCNH2
LQT3: SCN5A
LQT4: ANK2
LQT5: KCNE1
LQT6: KCNE2
LQT7: KCNJ2
LQT8: CACNA1C
LQT9: CAV3
LQT10: SCN4B
LQT11: AKAP9
LQT12: SNTA1
LQT13: KCNJ5
LQT14: CALM1
LQT15: CALM2
Diagnosointi

Diagnoosi perustuu erityisesti EKG-tutkimukseen mutta myös oireisiin ja sukuhistoriaan. EKG-tutkimuksissa tehdään usein EKG:n pitkäaikaisrekisteröinti (ns. Holter-tutkimus) ja rasitus-EKG. Joskus diagnosoimiseksi tehdään myös geenitutkimuksia. Diagnoosin saamiseksi QT-ajan on oltava vähintään 390 ms.
Pitkä QT -oireyhtymän diagnosoinnissa käytetään usein alla olevaa listaa. Alle 1 pistettä: ei pitkä QT -oireyhtymää; 1,5–3 pistettä: epäilty pitkä QT -oireyhtymä; yli 3,5 pistettä: diagnosoidaan pitkä QT -oireyhtymä.
Kriteerit:
QT-aika
> 480 ms 3 p.
460–479 ms 2 p.
450–459 ms 1 p.
Rasituskokeen jälkeen QT-aika yli 480 ms 1 p.
Kääntyvien kärkien tiheälyöntisyyskohtaus (torsades de pointes) 2 p.
T-aallon vuorottelu 1 p.
”Lovinen” T-aalto 1 p.
Poikkeuksellisen alhainen syke 0,5 p.
Pyörtyminen (synkopee)
Stressin aiheuttama 2 p.
Ilman stressiä 1 p.
Synnynnäinen kuurous 0,5 p.
Sukulaisia, joilla diagnosoitu pitkä QT -oireyhtymä 1 p.
Suvussa äkkikuolema alle 30-vuotiaana 0,5 p.
Hoito

Ensisijaisena hoitona on lääkehoito. Yleisimmin käytetyt lääkkeet ovat beetasalpaajia, ja kaikkein eniten pitkä QT -oireyhtymän rytmihäiriöiden estolääkkeenä käytetään propranololia. Joskus sairastaville joudutaan lisäksi asentamaan sydämentahdistin.
Muun hoidon lisäksi on tärkeä ehkäistä rytmihäiriöitä myös muilla elintavoilla. Sydämen normaalille toiminnalle neste- ja suolatasapaino ovat elintärkeitä. Erityisesti riittävä kaliumin saanti on tärkeää sydämen toiminnalle.
Ennuste

Ennuste diagnoosin saaneelle on hyvä: oireyhtymä ei yleensä lyhennä elinikää, jos henkilö huolehtii lääkityksestä ja välttelee rytmihäiriöille altistavia tilanteita.
Yleisyys

Perinnöllisen pitkä QT -oireyhtymän esiintyvyys on n. 1:2 000.
Pyrénées-Orientales

Pyrénées-Orientales (kat. Pirineus Orientals, oksitaaniksi Pirenèus Orientals) on Ranskan departementti numero 66, joka on saanut nimensä Pyreneiden vuoriston mukaan. Departementti sijaitsee Etelä-Ranskassa Languedoc-Roussillonin  hallintoalueella Espanjan rajalla. Departementti on pinta-alaltaan 4 116 neliökilometriä ja siellä on 432 116 asukasta (2006). Pyrénées-Orientalesin pääkaupunki on Perpignan. Pyrénées-Orientales on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 31 kantoniin ja 226 kuntaan.
Aiemmin Kataloniaan kuulunut Pyrénées-Orientalesin nykyisin muodostama alue on osa Ranskaa vuodesta 1659, jolloin solmittiin Pyreneiden rauha Ranskan ja Espanjan välillä. Pyrénées-Orientalesin departementti syntyi Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Pyrénées-Orientales muodostettiin Roussillonin provinssista ja pienestä osaa Languedocin provinssia. Katalonialaiset nationalistit nimittävät aluetta yhä nimellä Catalunya Nord, Pohjois-Katalonia.
Departementista on viisi kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Castelnou, Eus, Évol (Oletten kunnassa), Mosset ja Villefranche-de-Conflent.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyrénées-Orientales Wikimedia Commonsissa
Pyrénées-Orientalesin departementin kotisivut (ranskaksi)
Pystyhanhikki

| Pystyhanhikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Sormihanhikit Potentilla
Laji::  recta
Kaksiosainen nimi
 Potentilla recta  L. 
Katso myös
   Pystyhanhikki Wikispeciesissä   Pystyhanhikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pystyhanhikki (Potentilla recta) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon ja sormihanhikkien (Potentilla) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja melko vankkarakenteinen ruohovartinen kasvilaji. Pystyhanhikki muistuttaa ulkonäöltään jonkin verran saksanhanhikkia (Potentilla thuringiaca), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan muun muassa kasvutavan sekä itusilmujen esiintymisen perusteella. Pystyhanhikilla esiintyy Suomessa kaksi alalajia: kaakonpystyhanhikki (Potentilla recta ssp. pilosa) ja rikkipystyhanhikki (Potentilla recta ssp. recta).
Pystyhanhikki voi kasvaa noin 60 cm korkeaksi ja on kasvutavaltaan nimensä mukaisesti pysty. Varsissa on sekä lyhyitä että pidempiä karvoja, mutta varren tyvellä ei ole itusilmuja. Pystyhanhikin lehdet ovat kooltaan isoja, muodoltaan sormiliuskaisia ja väriltään vihreitä. Lehdet ovat myös molemmilta puoliltaan pehmeäkarvaisia, mutta lehdissä ei ole tähtikarvoja. Alimmat lehdet ovat pitkäruotisia ja niissä on viidestä seitsemään sormimaista liuskaa. Ylimmät lehdet ovat lyhytruotisia ja niissä on kolmesta viiteen sormimaista liuskaa. Lehtien korvakkeet ovat ehyitä ja lehtiruotien kanssa yhteen kasvaneita. Pystyhanhikin kukat sijaitsevat viuhkomaisena kukintona varsien kärjissä. Kukat ovat viisilukuisia, ja kukkien terälehdet ovat verholehtiä pidemmät. Terälehtien väri vaihtelee vaaleankeltaisesta kirkkaankeltaiseen. Pystyhanhikki kukkii kesä–heinäkuussa.
Pystyhanhikki kasvaa erilaisilla kuivilla ja yleensä ihmisvaikutteisilla kasvupaikoilla, kuten heinämailla, tienpientareilla, ratavalleilla sekä muilla vastaavanlaisilla paikoilla. Suomessa pystyhanhikkia tavataan siellä täällä Etelä-Suomessa, lähinnä maan lounaisosissa.
Pystyhanhikin tieteellisen nimen lajinimi (recta) tulee latinan kielen sanasta rectus (suom. suora, pysty).
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Pystyhanhikki (Potentilla recta)
Luontoportti: Pystyhanhikki (Potentilla recta)
ITIS: Potentilla recta (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Potentilla recta (englanniksi)
Flora of China: Potentilla recta (englanniksi)
Pilkkihiihto

Pilkkihiihtokilpailut Ruokolahdella pitkäperjantaina 2008.
Lähtö
Pilkkihiihto on pilkkikalastuksen ja hiihdon yhdistelmä. Pilkkihiihtokilpailuja varten tehdään jäälle ja mahdollisesti myös osaksi maalle pyöreähkö latulenkki. Sitä hiihdetään yhteen suuntaan sovittu aika. Jokaisella kierroksella kilpailijan tulee onkia yksi kala hiihtolenkin ulkopuolelta ja tuoda se hiihtäen maaliin. Sijoituksen kilpailussa määrää kalallisten kierrosten määrä maaliviivalla sovitun ajan sisällä. Tasatuloksen saaneilla ratkaisee viimeisen kierroksen saapumisjärjestys, aikaisemmin kalan kanssa maaliin saapuneen hyväksi.