stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Harvester (H19)
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 9. hävittäjälaivueeseen. Alus luovutettiin 23. toukokuuta laivastolle hyväksyttäväksi ja se siirtyi jo seuraavana päivänä koulutettavaksi Portlandiin, mistä se siirtyi 28. toukokuuta edelleen Doveriin, Doverissa alus  määrättiin evakuoimaan joukkoja mantereelta operaatio Dynamossa. Alus teki ensimmäisen matkansa seuraavana päivänä. Se vaurioitui 1. kesäkuuta ilmahyökkäyksessä, minkä vuoksi se irrotettiin operaatiosta. Alus siirrettiin 2. kesäkuuta korjattavaksi Chathamiin.
Alus osallistui 10. kesäkuuta 51. Ylämaan divisioonan evakuointiin Saint-Valery-en-Cauxista. Seuraavana päivänä alus evakuoi joukkoja Le Havresta operaatio Cyclessä. Se määrättiin 19. kesäkuuta evakuoimaan joukkoja Saint-Jean-de-Luzista ja Bayonnesta Biskajanlahdelta. Operaation aikana se myös suojasi joukkojenkuljetusalus SS Andora Staria, joka kuljetti puolalaisia joukkoja Liverpooliin.
Alus määrättiin 25. kesäkuuta läntiselle reitille (engl. Western Approaches Command) saattuetehtäviin, jolloin sen kotisatamana oli Liverpool. Ensimmäisenä tehtävänään alus suojasi HMS Highlanderin, HMS Volunteerin ja HMS Whirlwindin kanssa saattueen WS1 Clydestä luoteisen reitin (engl. North West Approaches) alueelle. Alus erkani 30. kesäkuuta saattueesta palaten Clydeen.
Alus liittyi 5. elokuuta HMS Havelockin, Highlanderin ja HMS Hurricanen kanssa saattueeseen WS2, mistä ne erkanivat 7. elokuuta palaten Liverpooliin. Aluksen miehistö pelasti 28. elokuuta Saksan laivaston sukellusvene U-46:n torpedoiman apuristeilijän HMS Dunvegan Castlen (engl. Armed Merchant Cruiser) eloonjääneet, jotka se laski seuraavana päivänä maihin Greenockissa.
Alus siirrettiin 8. syyskuuta Portsmouthiin maihinnousun varalta. Se tulitti 14. syyskuuta Cherbourgia Highlanderin, HMS Beaglen ja HMS Bulldogin kanssa. Syys-lokakuun vaihteessa alus palasi suojaamaan saattueita. Se liittyi 3. lokakuuta Havelockin, Highlanderin, Hurricanne, HMS Versatilen, HMS Viscountin ja HMS Witheringtonin kanssa Liverpoolissa saattueeseen WS3, mistä se erkani 5. lokakuuta palaten Liverpooliin. Alus määrättiin 7. lokakuuta etsimään torpedoitua tankkeria SS British Generalia, mutta se joutui palaamaan satamaan polttoainepulan vuoksi. Alus upotti 30. lokakuuta syvyyspommein ja tykkitulella Highlanderin kanssa Saksan laivaston sukellusveneen U-32 (55°37′N, 12°20′W). Hävittäjät pelastivat sukellusveneestä 33 eloonjäänyttä.
Alus liittyi 1. marraskuuta Liverpoolissa Hurricanen kanssa saattueeseen WS4, josta se erkani 4. marraskuuta liittyäkseen Clydeen matkaavaan saattueeseen SC9. Alus suojasi 7. marraskuuta Kanadan laivaston HMCS Ottawan kanssa saattuetta HX64, jota suojatessaan hävittäjät upottivat Italian laivaston sukellusveneen R. Smg. Faa Di Brunon. Alus liittyi 19. joulukuuta Clydessä Highlanderin ja HMS Vesperin kanssa saattueeseen WS5A, josta ne erkanivat 21. joulukuuta  palaten Clydeen.
Palvelus > 1941

Alus oli 8. tammikuuta 1941 Highlanderin ja HMS Wellingtonin kanssa sukellusveneentorjuntatehtävissä suojaamassa Molfre Bayhin ankkuroituja aluksia, jotka muodostivat saattueen WS5B. Alus liittyi 12. tammikuuta usean muun hävittäjän kanssa saattueeseen, mistä se erkani 16. tammikuuta palaten Clydeen. Aluksen miehistö pelasti 3. helmikuuta 121 eloonjäänyttä uponneelta HMS Crispiniltä. Alus suojasi 7. helmikuuta saattuetta SC20, minkä aikani se pelasti mereen laskeutuneen Kuninkaallisten ilmavoimien Whitley-pommittajan miehistön. Alus siirrettiin 18. maaliskuuta huoltoon Vickers Armstrongin telakalle Barrowissa.
Huhtikuussa alus määrättiin palvelukseen palatessa Force H:hon Gibraltarille. Alus liittyi 26. huhtikuuta Havelockin ja HMS Hesperuksen kanssa saattueeseen WS8A, mistä hävittäjät erkanivat 2. toukokuuta suojatakseen operaatio Tiikerin viisi rahtialusta Gibraltarille. Alus liittyi 4. toukokuuta Force H:hon ja 6. toukokuuta operaatio Tiikerin saattueen suojaksi. Alus liittyi 19. toukokuuta Havelockiin, HMS Wrestleriin ja HMS Fearlessiin suojatakseen lentotukialuksia HMS Ark Roylia ja HMS Furiousia sekä risteilijä HMS Londonia toimitettaessa lentokonetäydennystä Maltalle operaatio Splicessä.
Kesäkuussa alus siirrettiin Newfoundlandin saattajavoimiin, minkä vuoksi sen tuli siirtyä St. Johniin. Aluksen siirron syynä oli ilmatorjunta-aseistuksen heikkous operoitaessa voimakkaan ilmauhan alaisella läntisellä Välimerellä. Alus aloitti heinäkuussa palveluksensa St. Johnsissa. Alus suojasi 8. elokuuta Winston Churchilliä kuljettavaa taistelulaiva HMS Prince of Walesia Havelockin ja Hesperuksen kanssa. Alus turvasi apuristeilijä AMC Cantonin Greenockiin sen vaurioiduttua torpedo-osumasta.
Joulukuussa alus siirrettiin suojaamaan kotimaan ja Gibraltarin välisiä saattueita. Alus upotti 7. joulukuuta Hesperuksen kanssa Gibraltarin länsipuolella (35°51′N, 07°45′W) syvyyspommein sukellusvene U-208:n.  Harvester, HMS Lightning ja Highlander suojasivat 13. joulukuuta Winston Churchillia Arkadia kokoukseen Yhdysvaltoihin kuljettanutta taistelulaiva HMS Duke of Yorkia. Huonon sään vuoksi hävittäjäsuoja joutui palaamaan satamaan.
Palvelus > 1942

Alus siirrettiin 30. tammikuuta 1942 Dundeessa telakalle, jossa sille asennettiin muun muassa tyypin 271 tutka. Alus määrättiin palvelukseen palattaessa johtoalukseksi saattajaryhmä B3:een, johon se liittyi toukokuun alussa. Harvester, ORP Garland, korvetit HMS Mignonette, HMS Narcissus ja HMS Lobelia sekä Vapaan Ranskan laivaston korvetti FNFL Renoncule määrättiin 5. toukokuuta suojaamaan saattuetta HX188. Alus liittyi seuraavana päivänä ryhmänsä kanssa saattueeseen, josta ne erkanivat 14. toukokuuta.
Alus suojasi ryhmänsä kanssa seuraavien kuukausien aikana useita saattueita. Ryhmä liittyi 10. joulukuuta saattueeseen HX218, joka joutui 13. joulukuuta sukellusveneosasto Büffelin hyökkäyksen kohteeksi. Ryhmä erkani 20. joulukuuta saattueesta saavuttuaan Liverpooliin. Alus siirrettiin 23. joulukuuta Liverpoolissa telakalle, mistä se palasi helmikuussa palvelukseen.
Palvelus > 1943

Alus liittyi 11. helmikuuta 1943 saattajaryhmä B3:een, joka oli suojaamassa saattuetta SC117. Saattue joutui 21. tammikuuta sukellusveneryhmä Burgrafin hyökkäyksen kohteeksi. Alus pelasti kahden uponneen aluksen miehistöjä. Maaliskuun alussa se siirrettiin St. Johnissa telakalle sään aiheuttamien vahinkojen korjaamiseksi. Alus liittyi 6. maaliskuuta ryhmineen saattueeseen HX228. Saksan meriliikenteenseuranta-asemat paikallistivat 9. maaliskuuta saattueen ja ne ohjasivat sukellusveneet saattueen kimppuun. Saattue joutui 10. maaliskuuta sukellusveneryhmä Neulandin hyökkäyksen kohteeksi.
Alus havaitsi 11. maaliskuuta kaikuluotaimella sukellusvene U-444:n, jota vastaan hyökättiin syvyyspommein. Sukellusvene nousi pintaan pahoin vaurioituneena, jolloin Harvester ajoi sen päälle. Aluksen potkurinakseli katkesi pysäyttäen aluksen, jolloin sukellusvene U-432 torpedoi sen. Alus katkesi kahtia ja upposi, jolloin menehtyi ryhmän komentaja A. A. Tait sekä 145 miehistönjäsentä. Vapaan Ranskan laivaston korvetti FNFL L'Aconit pelasti muutaman eloonjääneen.
Hussain Shah Syed

| Mitalit> Maa:   Pakistan.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pakistan.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pakistan.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Pakistan> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Soul 1988 | keskiraskas sarja |  |
Hussain Shah Syed (Urduksi سيد حسين شاه, s. 14. elokuuta 1964) on pakistanilainen nyrkkeilijä, joka voitti pronssimitalin miesten keskiraskaassa sarjassa vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Shah on vapaapainija Muhammed Bashirin lisäksi ainoa henkilökohtaisen lajin mitalin olympialaisissa saanut pakistanilaisurheilija. Tämän johdosta vuonna 1989 Shah sai Pakistanin hallitukselta Sitara-i-Imtiaz-mitalin. Nykyisin Shah toimii nyrkkeilyvalmentajana Japanissa.
Hollowpoint

| Hollowpoint Denigrate |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1. lokakuuta 2015 16. lokakuuta 2015 (CD)
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: goottimetalli
 Kesto: 45.38
Denigraten muut julkaisut
| Dismal Euphoria 2003 | Hollowpoint 2015 | Blackguard 2022 |
Hollowpoint on Denigraten toinen albumi. Se julkaistiin suoratoistopalveluissa 1. lokakuuta 2015 ja CD-levynä 16. lokakuuta 2015 omakustanteena.
Kappaleet

Engraved and Hellbound – 04.25
Am I Facing Hell – 04.22
Erased Pages – 05.49
Death Reflection – 04.49
My Corrupted Soul – 04.06
Liar – 05.15
Taken Away – 07.14
Into Demise – 04.33
Meitä ei enää ole – 06.32
Kokoonpano

Micko Hell – laulu
Seppo Nummela – kitara
Pekka Pyrhönen – basso
Tipi Toivanen – rummut
Arvostelut

Metalliluola:
Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Hollowpoint Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hollowpoint Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Hujing

Hujing
| --- | --- |
Sijainti:  Hujing Village (d) (käännä suomeksi)  Taiwan
Saariryhmä:  Peskadorit
Merialue:  Taiwaninsalmi
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hujing (kiin.: 虎井嶼; pinyin: Hǔjǐng yǔ; Pe̍h-ōe-jī: Hó͘-chéⁿ-sū) on pieni saari Taiwaninsalmessa Penghun piirikunnan (Peskadorien saariston) eteläosissa. Kravun kääntöpiiri kulkee saaren kautta ja saari on ilmastoltaan trooppinen tai subtrooppinen. Sijaintinsa myötä saaresta on kehitetty matkakohdetta, ja se on äänestetty kymmenen parhaimman joukkoon Lonely Planetin äänestyksessä maailman vähän tunnetuista matkailusaarista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hujing Wikimedia Commonsissa
Huikko (Toivakka)

Huikko on kylä Toivakan kunnassa kirkonkylän koillispuolella, nelostietä ja valtatietä 13 yhdistävän seututien 618 varrella. Toivakan kirkonkylälle on matkaa noin seitsemän kilometriä ja Jyväskylään noin 30 kilometriä. Huikon asutus sijaitsee nauhamaisesti Maunosen järvikannaksen ja tien varrella.
Huikon kylässä asuu nykyisin vakituisesti noin 200 henkeä, mutta kesäisin asukasluku nousee loma-asukkaiden ansiosta noin 600 ihmiseen.
Aiheesta muualla

www.huikko.fi
Höyrylaiva Oy Kusten

Höyrylaiva Oy Kusten, nimi vuoteen 1931 Ångfartygs Aktiebolaget Kusten oli vuosina 1914–1942 toiminut suomalainen varustamo, joka omisti useita matkustajahöyrylaivoja. Ensimmäiset laivansa se osti vuonna 1914 toimintansa lopettaneelta Åbo Läns Kustångbåts Aktiebolag-varustamolta, joka oli Suomen suurin rannikko- ja saaristoliikennevarustamo. Uuden varustamon perustajat merikapteenit Mikael Blomberg, Julius Börman ja Gustaf Engström olivat olleet tämän varustamon palveluksessa.
Varustamon toimitusjohtajana oli merikapteeni Mainio Merimo, entinen Grönroos (1878–1944). Varustamon laivat liikennöivät muun muassa linjoilla Helsinki–Viipuri, Helsinki–Turku–Pori ja Turku–Maarianhamina. Vuodesta 1920 alkaen varustamon pääomistaja oli Meritoimi Oy, jonka toimitusjohtaja ja pääomistaja Merimo oli. Varustamon toiminta päättyi kun se myi vuonna 1942 viimeisen laivansa S/S Ilman ja varustamoyhtiö asetettiin selvitystilaan.
Varustamon matkustajahöyrylaivoja :
S/S Ahkera, rakennettu Ruotsissa 1869, omistuksessa 1914–1940, liikennöi reitillä Helsinki–Hanko– Turku–Maarianhamina. Ajoi karille ja upposi 28. elokuuta 1940 Turun Järvistensaaren edustalla, onnettomuudessa ei kuollut ihmisiä. Hylky nostettiin ja myytiin 1943 Hankoon, jossa se muutettiin apukoneella varustetuksi purjealukseksi nimellä M/S Artfago. Oli sitten rannikkorahtiliikenteessä vuoteen 1964 saakka, jolloin se upposi Hangon Tulliniemen lähellä Koppnäsuddenin rantaan. Hylky on jäänyt täytemaan alle satama-aluetta laajennettaessa.
S/S Delet, rakennettu Ruotsissa 1858, omistuksessa 1923–1938, ajoi karille Sottungan lähellä 25. marraskuuta 1937, nostettiin ylös ja romutettiin Taalintehtaalla.
S/S Ilma, rakennettu 1875 Ruotsissa, entinen Kimito Ångbåtsin laiva, omistuksessa 1924–1942, liikennöi Turku–Helsinki-linjalla, viimeksi rannikkotykistölinnakkeiden yhteysaluksena
S/S von Konow, rakennettu Porissa 1901, omistuksessa 1933–1937 Turku–Helsinki ja Turku–Pori reiteillä, vuosina 1947–1975 Ålandsbolagetin omistuksessa reitillä Turku–Maarianhamina, sen jälkeen proomuna, romutettu 1990-luvun alussa Hirvensalossa Turun lähellä.
S/S Kustavi, entinen Necken, rakennettu Tukholmassa 1877, omistuksessa 1920–1921, upposi myrskyssä Hangon edustalla 5. marraskuuta 1921, onnettomuudessa kuoli 28 ihmistä
S/S Norden, rakennettu Porissa 1884, omistuksessa 1914–1936, liikennöi Turku–Pori, Turku–Maarianhamina, Maarianhamina–Turku–Helsinki ja Turku–Helsinki reiteillä, muutettu proomuksi 1936 ja romutettu 1937.
S/S Södern, rakennettu 1887 Porissa, omistuksessa 1914–1920 Turku–Helsinki–Viipuri reitillä, myöhemmin Lovisa Ångfartygs Ab:n omistuksessa Helsinki–Loviisa–Kotka–Hamina–Viipuri reitillä vuoteen 1932 saakka, romutettu 1936 Helsingissä
HIM

| HIM |
| --- | --- |

 HIM esiintymässä Los Angelesissä vuonna 2010.
Tiedot
Toiminnassa:  1991–2018
Tyylilaji:  vaihtoehtorock goottirock goottimetalli heavy metal
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ville Valo, laulu   Mikko Paananen, basso   Mikko Lindström, kitara   Janne Puurtinen, koskettimet   Jukka Kröger, rummut  
Entiset jäsenet:  Gas Lipstick, rummut (1998–2015)  Jussi-Mikko Salminen, koskettimet (1998–2000)  Antto Melasniemi, koskettimet (1996–1998)  Juhana Rantala, rummut (1995–1998)  Oskari Kymäläinen, kitara (1996)  Juippi, rummut (1991–1992)  Juha Tarvonen, rummut (1993–1995) 
Levy-yhtiö:  BMG, (1996–2004)   Sire, (2005–2010)   HMC, (2013)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
HIM oli suomalainen, viisihenkinen rockia ja metallia soittava yhtye. Yhtye itse kuvailee musiikkiaan ”love metalliksi”, kriitikot usein vaihtoehtorockiksi, hard rockiksi, goottirockiksi, metalliksi tai popiksi. Yhtyeen genreä on vaikea määrittää lähinnä yhtyeen tasaisen musiikillisen tyylivaihtelun vuoksi. Tosin suurin osa yhtyeen tuotannosta on yhdistellyt raskassointisia kitaroita popahtavin melodiakierroin. Yhtyeen keulakuva Ville Valo on sanonut yhtyeen esikuviksi yhtyeitä Kiss, Iggy and The Stooges, Iron Maiden, Type O Negative, The Sisters of Mercy ja Cathedral.
HIM saavutti ensimmäisenä suomalaisena yhtyeenä Yhdysvalloissa kultalevyn albumillaan Dark Light (2005).  Maaliskuussa 2017 HIM ilmoitti lopettavansa toimintansa jäähyväiskiertueen merkeissä vuoden loppuun mennessä.
Yhtyeen suosituimpia kappaleita ovat ”Join Me in Death”, ”Poison Girl”, ”Right Here in My Arms”, ”Wings of a Butterfly”, ”Killing Loneliness”, ”Your Sweet 666”, ”In Joy and Sorrow”, ”Wicked Game” (cover), ”Buried Alive by Love”, ”The Kiss of Dawn” ja ”The Funeral of Hearts”.
Historiaa > Alkutaival (1990–1995)

HIM aloitti nimellä His Infernal Majesty Oulunkylässä Helsingissä vuonna 1991. Yhtyeen toistaiseksi viimeiseksi jääneen kokoonpanon jäsenistä olivat tuolloin mukana laulaja Ville Valo ja basisti Mikko ”Migé” Paananen. His Infernal Majesty soitti yhden keikan Semifinal-klubilla uudenvuodenaattona 1992, mutta hajosi tämän jälkeen kun yhtyeen basisti Mikko Paananen lähti armeijan palvelukseen. HIM julkaisi myös demonauhan nimellä ”Kafferi”, jota yhtyeen jäsenet olivat aikanaan pohtineet bändin lopulliseksi nimivalinnaksi. Demoilla soittivat Ville Valo, Mikko Lindström ja Juha Tarvonen. Muita nimivaihtoehtoja yhtyeelle olivat Black Salem ja Black Earth. Myöhemmin vuonna 1995 His Infernal Majesty aloitti uudestaan kokoonpanolla Valo, Lindström, Paananen ja Juhana Rantala. His Infernal Majesty soitti vuosina 1995–1997 monen artistin lämmittelijänä. Yhtye teki raskassointisia coverversiota suosituista 1980- ja 1990-luvun pop- ja rock-kappaleista.
Historiaa > 666 Ways to Love: Prologue (1996)

Tuottaja Asko Kallonen kiinnostui bändin tekemästä Chris Isaakin ”Wicked Game” -laulun cover-versiosta, joka löytyi yhtyeen äänittämältä demokasetilta This Is Only The Beginning, josta levy-yhtiö BMG kiinnostui. Seuraavana vuonna ilmestyi yhtyeen ensimmäinen EP, nimeltään 666 Ways to Love: Prologue. Ennen EP:n julkaisua yhtye lyhensi nimensä HIMiksi, jotta nimi saatiin mahtumaan levynkanteen ja jottei yhtyettä yhdistettäisi saatananpalvontaan. Kyseisen EP on yhtyeen ensimmäinen virallinen julkaisu. Se oli saatavilla vain Suomessa rajoitettuna 1 000 kappaleen painoksena. EP-julkaisun kannessa on Valon äiti nuorena.
Historiaa > Greatest Lovesongs Vol. 666 (1997–1998)

Marraskuussa 1997 julkaistiin esikoisalbumi Greatest Lovesongs Vol. 666, joka palkittiin vuoden 1998 Emma-gaalassa vuoden debyyttialbumina ja samaisessa gaalassa HIM-yhtye palkittiin vuoden tulokasyhtyeenä. Singleinä levyltä julkaistiin kappaleet ”When Love and Death Embrace”, ”It’s All Tears (Drown in This Love)” ja ”Your Sweet Six Six Six”. Levyn tuotti Hiili Hiilesmaa. Levyn naislaulusuudet ovat Sanna-June Hyden ja Asta Hannulan laulamia.
Ensimmäisten levyjen aikana kokoonpanossa soittivat myös rumpali Juhana Rantala ja kosketinsoittaja Antto Melasniemi. Syksyllä 1998 Mary-Ann-nimisestä katurock-yhtyeestä (myöhemmin bändi tuli tutuksi To/Die/For-nimisenä) tuli Jussi-Mikko ”Juska” Salminen Melasniemen tilalle. Rantala jätti yhtyeen alkuvuodesta 1999 ja hänen tilalleen tuli aiemmin muun muassa Kyyria-yhtyeessä rumpuja soittanut Mika ”Kaasu” Karppinen. Myöhemmin Rantala on soittanut muun muassa Spiha-yhtyeessä ja Melasniemi toiminut HIMin kiertuekokkina.
Greatest Lovesongs Vol. 666 on yksi parhaimmin menestyneistä debyyttialbumeista Suomessa. Albumi huomattiin myös ulkomailla, erityisesti Saksassa suosiota oli alusta alkaen.
Historiaa > Razorblade Romance (1999–2000)

HIM-yhtyeen toinen studioalbumi Razorblade Romance äänitettiin Walesissa, tuottajana Depeche Moden ja Nine Inch Nailsin kanssa työskennellyt John Fryer. Albumi julkaistiin Suomessa 19. joulukuuta 1999, ja kansainvälisesti vasta tammikuun 2000 puolella. Albumi nousi listaykköseksi sekä Suomessa että Saksassa. Kappaleet ”Join Me (in Death)”, ”Poison Girl”, ”Right Here in My Arms” ja ”Gone With The Sin” olivat manner-Euroopan laajuisia hittejä. Vuoden vienti-Emman yhtye voitti vuonna 1999, ja vuoden 2000 Emma-gaalassa HIM palkittiin vuoden yhtyeenä ja Razorblade Romance vuoden albumina. Levy sai Soundi-lehdessä julkaistussa levyarviossa neljä tähteä viidestä. Razorblade Romance -albumin aikaan HIMin jäsenet käyttivät taiteilijanimiä Valo, Lily Lazer (Lindström), Mige Amour (Paananen), Gas Lipstick (Karppinen) ja Zoltan Pluto (Salminen). Vuonna 1999 yhtye aloitti myös perinteensä esiintyä uudenvuodenaattona Tavastia-klubilla Helsingissä. Muutamia taukovuosia lukuun ottamatta yhtye esiintyi uudenvuodenaattoisin Tavastialla aina lopettamiseensa asti.
Vuodenvaihteessa 2000–01 Salminen soitti viimeiset konserttinsa HIMin jäsenenä. Myöhemmin hän soitti New Dawn Foundationissa, Verenpisarassa ja ”uudelleenkasatussa” To/Die/For-kokoonpanossa. Salminen toimi jonkin aikaa MTV3:n yöchatjuontajana keväästä 2007 lähtien. Uudeksi kosketinsoittajaksi tuli HIMin jäsenien tuttava Janne ”Burton” Puurtinen, joka oli aiemmin soittanut Cosmos Tangossa, Torpedossa ja Suburban Tribessa.
Historiaa > Deep Shadows And Brilliant Highlights (2001–2002)

Elokuussa 2001 julkaistu Deep Shadows And Brilliant Highlights -albumi syntyi ristiriitaisissa tunnelmissa tuottaja Kevin Shirleyn kanssa, joka oli aiemmin tehnyt yhteistyötä Aerosmithin, Iron Maidenin, Bon Jovin ja Oasiksen kanssa. Albumia varten tehdyn demon tuotti T.T. Oksala. Hänen kanssaan HIM työsti aluksi myös Deep Shadows And Brilliant Highlights -albumia, mutta BMG halusi tuottajaksi nimekkäämmän henkilön. Alun perin albumi oli tarkoitus julkaista jo toukokuussa 2001, mutta julkaisua siirrettiin elokuuhun. HIM koki taiteellisen itsenäisyytensä kärsivän, kun levyn sisältöön pyrki vaikuttamaan sekalainen valikoima ulkopuolisia ihmisiä. Kansikuvat kuvattiin uudelleen Lontoossa, sillä Ison-Britannian BMG ei ollut tyytyväinen Suomessa tehtyyn kanteen. Ristiriitojen takia yhtyeen jäsenet pitivät loppuvuodesta 2001 lomaa kukin tahoillaan. Albumi kuitenkin nousi listakärkeen Suomessa ja Itävallassa sekä kakkoseksi Saksassa ja Sveitsissä. Kesällä 2001 julkaistiin single ”Pretending”, josta julkaistiin myös video. Muita singlejä ei julkaistu ennen koko albumin julkaisua.
Soundissa julkaistussa levyarviossa Deep Shadows And Brilliant Highlights-albumille annettiin kaksi tähteä viidestä, ja kriitikko kiteytti arvostelunsa näin: ”HIMin kolmas levy on ihanteellista musiikkia tytöille, jotka eivät diggaa musiikista, vaan Ville Valon ulkonäöstä ja hänen tekstiensä dekadentista kuvastosta.” Albumi sai muiltakin kriitikoilta edeltäjäänsä heikommat arviot.
Vuonna 2002 yhtyettä markkinoitiin jonkin aikaa Yhdysvalloissa nimellä HER, kun HIM-niminen post-rock-yhtye ei antanut lupaa nimensä käyttöön. Vuoden kestäneen riidan jälkeen suomalaiset kuitenkin saivat oikeuden käyttää omaa nimeään maksettuaan yhtyeelle korvauksia.
Historiaa > Love Metal (2003–2004)

Yhtyeen huhtikuussa 2003 julkaisema neljäs albumi Love Metal tehtiin edeltäjäänsä paremmissa tunnelmissa yhtyeen ystävän Hiili Hiilesmaan tuottaessa levyn suurimmalta osin. Levy äänitettiin kokonaisuudessaan Suomessa. Kappaleet ”Buried Alive by Love”, ”The Funeral of Hearts” ja ”The Sacrament” julkaistiin singleinä, ja kappaleista on kuvattu myös musiikkivideot.
Love Metal sai hyvät arvostelut muun muassa lehdissä Rolling Stone ja Kerrang!. Myös Soundi-lehden levyarvio oli edelliseen albumiin verrattuna positiivisempi: ”Mitä musiikkiin tulee, muodon osalta Love Metal onnistuu halutessaan myös uudistumaan. Jylhiä midtempo-raitoja kirittämään asennetut nopeammat biisit toimivat hyvin – kenties siksikin että rikkovat HIMin perusmuottia.” Pääpaino kiertueiden ja markkinoinnin osalta alkoi hiljalleen siirtyä Euroopasta Amerikan puolelle Love Metalin julkaisun jälkeen.
Levytyssopimus BMG:n kanssa päättyi Love Metal-albumin jälkeen. Vuonna 2004 HIM julkaisi kokoelmalevyn And Love Said No, joka sisälsi samannimisen aiemmin julkaisemattoman kappaleen sekä cover-version kappaleesta ”Solitary Man”, joka oli saman vuoden toukokuussa singlenä julkaistettuna yhtyeen ensimmäinen TOP10-hitti Britannian singlelistalla.