Linkomiehen hallitus

| Linkomiehen hallitus |
| --- | --- |
  Suomen tasavallan 26. valtioneuvosto
 Linkomiehen hallitus, pöydän päässä presidentti Mannerheim
Toimikausi alkoi:  5. maaliskuuta 1943
Toimikausi päättyi:  8. elokuuta 1944
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Edwin Linkomies
Ministerien lukumäärä:  16
Hallituspuolueet:   Kokoomus  Kansallinen Edistyspuolue  Maalaisliitto  SDP  RKP 
Historia
Edellinen:  Rangellin hallitus
Seuraava:  Hackzellin hallitus
Linkomiehen hallitus oli Suomen tasavallan 26. hallitus. Se oli Edwin Linkomiehen johtama koalitiohallitus, joka työskenteli 5. maaliskuuta 1943 – 8. elokuuta 1944 yhteensä 522 päivän ajan. Hallituksen muodostivat Maalaisliitto, Kokoomus, Edistyspuolue, SDP ja RKP.
Edellinen pääministeri Jukka Rangell jätti Suomessa vakiintuneen käytännön mukaisesti hallituksensa eronpyynnön vuoden 1943 presidentinvaalin jälkeen. Presidentti Risto Ryti harkitsi aluksi pääministerin paikalle Suomen Berliinin-lähettilästä Toivo Kivimäkeä. Maalaisliitto tarjosi hallituksen muodostajaksi Kansallis-Osake-Pankin johtokunnan jäsentä Tyko Reinikkaa, jota myös SDP:n eduskuntaryhmä asettui tukemaan, mutta asia kaatui Rytin ja valtiovarainministeri Väinö Tannerin vastustukseen. Tämän jälkeen Ryti pyysi Tanneria taivuttelemaan sosialidemokraatit eduskunnan varapuhemies Edwin Linkomiehen taakse, mutta nämä vierastivat kokoomuslaista pääministeriä. Tannerin ehdotuksesta SDP asetti pääministeriehdokkaakseen eduskunnan puhemies Väinö Hakkilan. Hakkilan pääministeriys kariutui Maalaisliiton kielteiseen kantaan, minkä jälkeen presidentti Ryti nimitti hallituksen muodostajaksi Edwin Linkomiehen.
Edwin Linkomies oli alun perin aikonut muodostaa hallituksensa samalle pohjalle kuin sen edeltäjä oli rakentunut. Linkomiehen mukaan ulkomaille oli tällä tavoin annettava kuva täysin yhtenäisestä Suomen kansasta. Isänmaallinen kansanliike, jota oli Rangellin hallituksessa edustanut puolueen johtomiehiin kuulunut Vilho Annala, oli kuitenkin jo etukäteen ilmoittanut, ettei puolue aikonut olla osallisena sellaisessa hallituksessa, jossa edellisen hallituksen sosiaaliministeri, SDP:n Karl-August Fagerholm olisi jäsenenä. IKL:n mukaan Fagerholm oli hallituksen "musta lammas", joka ajoi täysin päinvastaista politiikkaa kuin mitä IKL piti oikeana. Valtiovarainministeri Väinö Tanner puolestaan huomautti, ettei hän hyväksynyt IKL:n sanelua siitä, kuka sosialidemokraatti olisi kelvollinen hallitukseen ja kuka ei. SDP:n eduskuntaryhmä asetti kynnyskysymykseksi puolueen osallistumiselle hallitukseen sen, että kaikki edellisen hallituksen sosialidemokraattiset ministerit olisivat mukana myös uudessa hallituksessa. Tämän jälkeen Linkomies jätti IKL:n hallituksen ulkopuolelle, mitä hän piti hallituksen toimintakyvyn kannalta jälkeenpäin vain myönteisenä päätöksenä.  Puolustusministerinä jatkoi kenraali Rudolf Walden, jota pidettiin puolustusvoimien ylipäällikkö marsalkka Mannerheimin luottomiehenä, ja joka oli myös Linkomiehen mielestä ainoa mahdollinen henkilö tälle paikalle. Saksalaismieliset ulkoministeri Rolf Witting ja sisäministeri Toivo Horelli siirrettiin sivuun ja heidän tilalleen Linkomiehen hallitukseen tulivat Henrik Ramsay ja Leo Ehrnrooth.
Marraskuussa 1943 sosiaaliministeri K.-A. Fagerholm piti Helsingin ruotsalaisen työväenyhdistyksen Norjan hyväksi järjestämässä myötätuntokokouksessa puheen, jossa hän tuomitsi voimakkain sanoin saksalaisten miehitysviranomaisten Norjassa suorittamat vastarintataistelijoiden teloitukset. Ruotsinkielinen iltapäivälehti Svenska Pressen julkaisi otteita Fagerholmin puheesta vastoin sensuurin määräyksiä, mistä aiheutui vakava välikohtaus Suomen ja Saksan suhteissa. Saksan Helsingin-lähettiläs Wipert von Blücher esitti asian vuoksi ulkoministeri Henrik Ramsaylle suuttumuksensa ja raportoi siitä myös Berliiniin, minkä jälkeen Saksa uhkasi Suomea elintarvikeavun lopettamisella. Fagerholm tarjoutui eroamaan kohun vuoksi hallituksesta ja hänelle myönnettiinkin ero joulukuussa 1943.