stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Superhulttio

| Superhulttio> The Jerk |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Carl Reiner
Käsikirjoittaja:   Steve Martin  Carl Gottlieb  Michael Elias 
Säveltäjä:  Jack Elliott
Kuvaaja:  Victor J. Kemper
Pääosat:  Steve Martin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Aspen Film Society
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1979
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Superhulttio (The Jerk) on Carl Reinerin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1979. Sen ovat käsikirjoittaneet
Steve Martin, Carl Gottlieb ja Michael Elias, ja Steve Martin näyttelee myös nimiroolin tässä hänen uransa ensimmäisessä elokuvapääosassa.
Elokuvassa Steve Martin esittää mustassa perheessä adoptiolapsena varttunutta valkoista nuorukaista, joka lähtee tutustumaan suureen maailmaan.
Vuonna 2000 American Film Institute kokosi listan sadasta hauskimmasta komediaelokuvasta, ja Superhulttio ylsi sijalle 89. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Superhulttion kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle sijalle 99.
Suomessa ensi-iltakritiikki oli nihkeää. Kymmenestä suomalaisesta aikalaiskriitikosta kaksi antoi Superhulttiolle kaksi tähteä, viisi yhden tähden ja loput eivät mitään, keskiarvona 1,25 tähteä neljästä.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen näki elokuvassa ”sinnikästä persoonallisuutta ja hupityöstöä, joka käy helposti hermoille jauhaessaan paikoillaan”. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Uuden Suomen ja Iltalehden yhteisessä videoliitteessä joulukuussa 1982 Heikki Eteläpää kirjoitti, ettei Superhulttio edusta ihan superhuumoria, mutta tarjoaa kepeän sympaattista ja hetkittäin ihan räiskyvääkin viihdettä esimerkiksi Uuno Turhapuro -elokuvista pitäville.
Aiheesta muualla

Superhulttio Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Superhulttio Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Jerk
Käännös suomeksi
Ali Osman

Ali Osman (arab. علي عثمان‎, ‘Alī ‘Uṯmān; 1958 Omdurman – 16. helmikuuta 2017 Kairo) oli sudanilainen säveltäjä. Hänen teoksiaan on esitetty Pohjois-Afrikassa ja Euroopassa. Hän asui Egyptissä vuodesta 1978.
Osman aloitti uransa rockmuusikkona. Hän opiskeli Kairon taideakatemian konservatoriossa kontrabassonsoittoa Rodney Slatfordin johdolla vuosina 1978–1982. Lisäksi hän opiskeli siellä muun muassa sävellystä Gamal Abdel-Rahimin johdolla. Hän sai samasta konservatoriosta filosofian tohtorin arvon vuonna 2009. Vuonna 1995 Osman sai kolmannen palkinnon kulttuuriministeriön Abu Bakr Khairat -kilpailussa Kairossa teoksella Song for Chamber Orchestra. Vuonna 2000 hän sai Pro Helvetian stipendin.
Osman toimi myös kapellimestarina, Sudanin musiikkiin erikoistuneena tutkijana ja artikkelien kirjoittajana. Vuosina 2000–2003 hän oli mukana toteuttamassa kirjasarjaa Egyptin nykymusiikista.
Ibrahim Abboud

Ibrahim Abboud
Ibrahim Abboud (arab. إبراهيم عبود‎, ’Ibrāhīm ‘Abbūd; 26. lokakuuta 1900 Suakin,  Sudan – 9. syyskuuta 1983 Khartum) oli sudanilainen poliitikko, joka johti Abdullah Khalilin siviilihallinnolta vallan kaapannutta sotilasryhmää 18. marraskuuta 1958. Hän pysyi sotilasjuntan johdossa lokakuun loppuun 1964 saakka, toimi sitten pari viikkoa presidenttinä kunnes vetäytyi vallasta. Hänen epäonnistumisensa johtui muun muassa siitä, ettei hän väkivaltaisista toimenpiteistään huolimatta kyennyt taltuttamaan Sudanin eteläosan uskonnollisia ja etnisiä kapinaliikkeitä, jotka vastustivat Abboudin islamilaistamispyrkimyksiä.
Sotilaskasvatusten saanut Abboud ylennettiin kenraalimajuriksi 1954. Hän ei aiemmin ollut osallistunut politiikkaan, mutta nousi valtaan sotilasvallankaappauksen myötä. Erityisesti kaupunkilaisten ja virkamiesten epäsuosiossa ollut Abboud tunnettiin kannattajien keskuudessa ”hyväntahtoisena diktaattorina”, joka muun muassa neuvotteli Egyptin Nasserin kanssa sopimuksen Niilin veden käytöstä.
Käännös suomeksi
Puuilo

| Puuilo Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: PUUILO
ISIN:  FI4000507124
Perustettu:  1982
Toimitusjohtaja:  Juha Saarela
Kotipaikka:  Vantaa
Toimiala:  vähittäiskauppa
Liikevaihto:  338,4 milj. euroa (2023)
Liikevoitto:  52,8 milj. euroa (2023)
Tytäryhtiöt:  Puuilo Tavaratalot Oy
Kotisivu:  www.puuilo.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Puuilo on vuonna 1982 perustettu suomalainen myymäläketju, joka myy tee-se-itse-tuotteita, kuten työkaluja, tuotteita rakentamiseen sekä sähkö- ja lvi-tarvikkeita. Lisäksi Puuilo myy puutarhatarvikkeita, autotarvikkeita, kodintarvikkeita, lemmikkituotteita ja vapaa-ajan tuotteita. Puuiloissa on myös pieni elintarvikevalikoima. Tuotevalikoimassa on noin 30 000 tuotetta. Tammikuussa 2025 Puuilolla oli 49 myymälää eri puolilla Suomea. Lisäksi Puuilolla on verkkokauppa.
Puuilon liikevaihto oli vuoden 2023 tilikaudella 338,4 miljoonaa euroa, kun vuotta aiemmin liikevaihto oli 296,4 miljoonaa euroa. Työntekijöitä vuonna 2024 Puuilolla oli 1 200 ja noin 850 kokoaikaiseksi muutettuna. Yhtiön kasvu on ollut nopeaa.
Puuilo on noussut yhdeksi Suomen halpakauppamarkkinan johtavista toimijoista sen menestyvän myymäläkonseptinsa ansiosta ja yhtiö on liikevaihdolla mitattuna yksi Suomen suurimmista käyttötavaroihin keskittyvistä myymäläketjuista.
Historia

Ennen vähittäiskauppaan siirtymistä Puuilo oli Puolangalla toimiva puusepänverstas. Yritys myi perustaja Markku Tuomaalan isän sivutyönään valmistamia puisia lasten leikkikaluja sekä matkamuistoesineitä, josta myös yrityksen nimi on lähtöisin. Yhtiön alkuaikoina kauppaa tehtiin kylien ja kaupunkien toreilla myymällä pienrautatavaraa asiakkaille kuudesta vanhasta linja-autosta, jotka kulkivat pitkin Suomea aina Lappia myöten. Ensimmäinen Puuilon myymälä avattiin Kajaaniin vuonna 1998.
Vuonna 2011 pääomasijoitusyhtiö Sentica Partners hankki omistukseensa 55 % Puuilo Oy:n osakekannasta. Tavoitteena oli luoda Puuilolle paremmat mahdollisuudet liiketoiminnan kasvattamiseen. Vuonna 2015 Sentica Partners myi omistuksensa Adelis Equity Partnersille. Puuilon avainhenkilöt jatkoivat yhtiön merkittävinä omistajina.
Listautuminen pörssiin

Puuilo listautui kesäkuussa 2021 Helsingin pörssin päälistalle. Osakeanti ylimerkittiin moninkertaisesti. Listautumisessa Puuilo sai yli 33 000 uutta omistajaa. Listautumisen arvoksi muodostui noin 274 Meur, joka sisälsi noin 30 Meur osakeannin. Vuoden 2023 alussa omistajia oli noin 37 000 ja noin 25 % osakkeista oli kotitalouksilla ja yksityishenkilöillä.
Tavaratalot

Puuilolla on tavaratalot seuraavilla paikkakunnilla:
Espoo, Laajalahti
Forssa
Helsinki, Itäkeskus
Helsinki, Konala
Hyvinkää
Hämeenlinna, Tiiriö
Imatra
Joensuu
Jyväskylä
Järvenpää
Kaarina, Piispanristi
Kajaani
Kerava
Kirkkonummi
Kokkola
Kotka
Kouvola, Kuusankoski
Kuopio
Lahti
Lappeenranta
Lempäälä
Lieto
Mikkeli
Mäntsälä (kesällä 2025)
Nokia
Nummela
Oulu, Karjasilta
Oulu, Rusko
Oulu, Vasaraperä
Pori
Porvoo
Raahe, Pattijoki
Raisio
Rauma
Riihimäki
Rovaniemi
Salo, Halikko
Sastamala
Seinäjoki
Tampere, Lahdesjärvi
Tampere, Lielahti
Tampere, Turtola
Tornio
Tuusula
Vaasa
Vantaa, Porttipuisto
Vantaa, Varisto
Vantaa, Veromies
Ylöjärvi
Äänekoski
Mainonta

Puuilo on tunnettu omaleimaisesta mainonnastaan ja se on palkittu monilla alan palkinnoilla. Vuonna 2020 Puuilon Morjensta Pöytään voitti Kaiku-radiomainoskilpailussa kilpailun musa/jingle-kategorian. Vuoden 2021 Kaiku-radiomainoskilpailussa Puuilo voitti vuoden parhaan radiomainoksen palkinnon Grand Prix:n Morjensta Pörssiin! -radiomainoksella, joka oli osa Puuilon listautumiskampanjaa. Myös Puuilon taktiset radiomainokset palkittiin tuotteet kategoriassa saman vuoden kilpailussa. Morjensta Pörssiin! palkittiin myös Grafian Vuoden Huiput 2021 luovan suunnittelun kilpailussa Kultahuipulla. Morjensta Pörssiin! on palkittu myös kansainvälisesti International Sound Awardseissa.
Aiheesta muualla

Puuilo Oyj
Puuilon myymälät
Puuilo Espoo (Laajalahti)
Puuilon työkaluvalikoimaa
Puuilon puutarhatyökaluja
Puuilon eläintarvikevalikoimaa. Kuvassa hevostarvikkeita
Ismail al-Azhari

| Ismail al-Azhari |
| --- | --- |
 Ismail al-Azhari vuonna 1969.
Sudanin valtionpäämies
 10. kesäkuuta 1965 – 25. toukokuuta 1969  
Edeltäjä:  neuvosto
Seuraaja:  Jaafar Nimeiri
Sudanin pääministeri
 6. tammikuuta 1954 – 5. heinäkuuta 1956  
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 1900
Kuollut: 26. elokuuta 1969 (ikä 68)
Ismail al-Azhari (arab. إسماعيل الأزهري‎, ’Ismā‘īl al-’Azharī; 30. lokakuuta 1900 – 26. elokuuta 1969) oli sudanilainen poliitikko, joka osallistui Sudanin itsenäistymiseen, toimi maansa pääministerinä 1950-luvulla ja presidenttineuvoston johdossa maan valtionpäämiehenä 10. kesäkuuta 1965 – 25. toukokuuta 1969.
Al-Azhari opiskeli Gordon Memorial Collegessa Khartoumissa, ja myöhemmin Beirutissa. Gordonissa opiskelleet järjestäytyivät poliittiseksi liikkeeksi, ja al-Azharista tuli sen puheenjohtaja vuonna 1940. Aluksi liike keskittyi sosiaalisiin ja koulutusuudistuksiin, mutta se sai enemmän poliittisia päämääriä ja keskittyi saamaan Sudanin irti Britannian vallasta ja liittoon Egyptin kanssa. Vuonna 1952 hänestä tuli NUP-puolueen puheenjohtaja. Puolue voitti ylivoimaisesti Sudanin ensimmäiset parlamenttivaalit, ja Al-Azharīista tuli Sudanin pääministeri tammikuussa 1954. Hän ilmoitti päämääräkseen Sudanin itsenäisyyden. Pian Sudanin itsenäistyttyä (vuoden 1956 alussa) hänen valtansa mureni puolueen hajotessa eri osiin.
Vuonna 1964 al-Azhari nousi uudelleen NUPin johtoon, ja 1965 hänestä tuli presidenttineuvoston puheenjohtaja eli Sudanin valtionpäämies. Vuonna 1969 hänet syrjäytettiin sotilasvallankaappauksessa.
Wäinö Jousi

Wäinö Jousi 1922.
Wäinö Jaakko Jousi (vuoteen 1906 Junnelius; 25. heinäkuuta 1885 Oulu – 26. elokuuta 1947 Oulu) oli suomalainen päätoimittaja, kirja- ja lehtipainonjohtaja sekä yrittäjä. Jousi toimi 1920-luvulla Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) maakuntalehtien Kansan Tahdon, Sosialistin ja Eteenpäin-lehden lehtipainojen toimitusjohtajana sekä Kansan Tahdon päätoimittajana 1922–1923. Hän oli myös Suomen sisällissodan jälkeen jonkin aikaa SDP:n Oulun piirin puheenjohtaja ja Oulun kaupunginvaltuutettu. Myöhemmin hän johti perustamaansa Oulun Leimasintehdasta.
Ura > Oppivuodet

Elisabeth Junnelius synnytti kaksi poikaa. Pojista vanhempi Emil Junnelius ja nuorempi Väinö Junnelius viettivät lapsuutensa Oulussa. Väinö muutti nimensä vuonna 1906 Wäinö Jouseksi. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli kansalaissodassa tuhottu Kansan Tahdon kirjapaino. Emil Junnelius muutti siirtolaisena Bostoniin Yhdysvaltoihin vuonna 1913. Elisabeth eli Wäinön perheessä aina kuolemaansa asti.
Jousen ensimmäinen työpaikka oli Kansan Tahto Oy. Hän valmistui käsilatojaksi 1900-luvun alkupuolella. Pian nuorimies alkoi saada kuitenkin vaativampia tehtäviä. Jousi mainitaan Kansan Tahdon hallituksen kokouksessa tilintarkastajana 1907.  Vuonna 1918 Jousen kerrotaan ostaneen eräältä rahavaikeuksissa olleelta englantilaiselta merimieheltä leimasimien valmistusvälineet. Jousi hahmotteli yrityksen nimeksi Leimasinvalmistamo W. Jousi. Iltaisin kotona tehty työ ei kuitenkaan yksin elättänyt, sillä työ oli lähinnä perheellä tehtyä lisäansiota, jolla maksettiin asumisvuokrat.  Oulun Kirjateollisuus Oy:n uudet toimitilat valmistuivat Ouluun kesällä 1913. 1913–1914 paikkeilla myös Jousi hakeutui latojaksi  Oulun Kirjateollisuus Osakeyhtiöön. Vuonna 1915 julkaistun lehti-ilmoituksen perusteella hän oli suorittanut jo kisällin tutkinnon. Ilmoituksessa Wäinö Jousi mainittiin yhdeksi kirjapainon käsilatojamestareista. Latomistyö koostui etupäässä sanomalehden latomisesta. Kirjateollisuuden puheenjohtaja Oululainen Otto Karhi huomasi pian nuoren miehen kyvyt ja palkkasi Jousen Oulun Kirjateollisuus Oy:n toimitusjohtajaksi vuonna 1919. Sosiaalidemokraattien omistamassa Kirjateollisuudessa Jousi sai tehtäväksi vuonna 1921 aloittaa aiemmin lakkautetun työväenliikkeen omistaman Kansan Tahto -lehden toiminnan. Hänen tultuaan lehteen olivat valkoisten joukot aiemmin vuonna 1917 tuhonneet ja hajottaneet tuolloin työläisten omistuksessa olleen Oulun Sanomat -lehden. Edessä oli kuukausien työ. Tehtävänä oli muun muassa kerätä lattialta käsiladonnassa käytetyt irtokirjakkeet ja järjestää ne omiin lokeroihinsa. Lisäksi rikotut koneet oli korjattava ja saatettava painokuntoon. Kansantahdossa hän oli toimitusjohtajana vuosina 1921–1923. Lisäksi hän oli kyseisessä lehdessä päätoimittajana  vuosina 1922–1923.
Ura > Ura lehtitalon johtajana

Kansan Tahdon lakkauttamisen jälkeen 1923 perheellä oli edessä muutto Turkuun. Jousi sai tarjouksen toimitusjohtajan paikasta edeltävästä Sosialisti Oy:stä. Perhe oleskeli Turussa yhden vuoden. Siellä heillä oli asunto ja kesäpaikka meren rannalla. Myös moottorivene ostettiin kesäharrastuksia varten. Oleskelu Turussa jäi kuitenkin hyvin lyhyeksi, kun uusi työtarjous tuli Kotkasta.
Jousi sai 1. syyskuuta 1924 vastuulleen Kotkasta usean liiketoiminta-alueen pyörittämisen. Hänet valittiin Kymin-Laakson Työväen sanomalehti- ja Kirjapaino osuuskunta r.l:n toimitusjohtajaksi. Vuonna 1926 perustettiin Eteenpäin Osakeyhtiö. Perustajina olivat ravintolanhoitaja Juho Viitasaari, toimitusjohtaja Wäinö Jousi, hovioikeuden auskultantti Rudolf Lingren, työnjohtaja Kalle Jokinen ja ruiskumestari Jalmari Kukkola, jotka kukin merkitsivät perustettavasta yhtiöstä kaksi osaketta. Loput osakkeista (40 %) menivät sosialidemokraateille. Jäljelle jääneet osakkeet jakautuivat Kyminlaakson Työväen Säästöpankin  ja Kyminlaakson Osuusliikkeen kesken. Paino muutti nimensä 7. heinäkuuta 1928 Eteenpäin Oy:ksi. Eteenpäin osakeyhtiön tiloissa toimi kirjapaino, kirjansitomo sekä kustannusliike. Lisäksi hän vastasi Eteenpäin-lehden omistamasta elokuvateatterista, Asunto-osakeyhtiö Kotkan Pankkitalosta, kirjakaupasta sekä tontinosto uuden toimitalon rakennuttamiseksi. Talo valmistui 1928..
Koko maailma eli 1930-luvulle tultaessa suurta 1920-luvun lopun pörssiromahduksen jälkeistä pula-aikaa. Edessä olivat lakkojen ja työttömyyden vuodet. Vuonna 1931–1932 Eteenpäin-yhtiön tulos oli myös taittunut tappiolliseksi. Pankkitalo ajautui vaikeuksiin ja oli pakotettu perimään kolmannentoista kuukauden vuokraa. Myös lehden tilaajamäärät alkoivat laskea. Tilaustulot alenivat edellisvuoteen verrattuna 14 000 mk:lla. Lisäksi kirjakaupan tuotto laski ilmoitusten vähentyessä edellisvuodesta 114 000 mk:lla. Myös lehden päätoimittajia oli haastettu oikeuteen lehtikirjoittelun johdosta. Johtokunnan ja Jousen välisien taloudellisten erimielisyyksien johdosta hän erosi tehtävästään 1. huhtikuuta 1933.
Ura > Politiikkaa ja järjestötoimintaa

Jousi toimi Oulun Kirjatyön sihteerinä vuosina 1911–1912 ja puheenjohtajana 1913–1914. Lisäksi hän toimi valtakunnallisesti  Oulun edustajana Suomen Kirjaltajaliiton perustavassa kokouksessa, Helsingin vanhalla ylioppilastalolla, joka pidettiin Helsingin yhdistyksen 25-vuotisjuhlien yhteydessä elokuun 18.–20. päivinä vuonna 1914.
Vuonna 1918 Jousi toimi Sosiaalidemokraattisen puolueen Oulun piirijohtajana. Jousi kuului niihin poliitikkoihin jotka pysyivät sivussa kansalaissodan aikoina. Helsingissä Koiton talolla Vuoden 1918 syyskuussa Sos.dem. puolueen järjestäytymiskokouksessa ja joulukuun  ylimääräisessä kokouksessa Jousi edusti Oulun vaalipiiriä. Kokoukset käytiin ministeri Väinö Tannerin johdolla.
Vuonna 1919 Kirjateollisuus Oy päätti liittyä jäseneksi perustettavaan Työväen Keskusliike RL:ään ja perustavassa kokouksessa  edustajaksi valittiin toimitusjohtaja Wäinö Jousi. Jousi oli Oulun Kaupunginvaltuutettu vuonna 1919–1922. Lisäksi hän oli Rahatoimikamarin, köyhäinhoitolautakunnan- ja sairaalain johtokunnan jäsen 1919–1922.
Ura > Yrittäjänä

Tultuaan Kotkasta vuonna 1932 Jousi aloitti jälleen leimasimenvalmistuksen. Yritys on jatkanut 2000-luvulla neljännessä polvessa nimellä Oulun Leimasintehdas Oy..
Ura > Yhteiskuntavastuun kantajana

Wäinö Jousi toimi aktiivisesti vähävaraisten auttamiseksi. Hän oli itsekin syntynyt vaatimattomiin olosuhteisiin. Hänen vaimonsa Johanna Jousi työskenteli muun muassa Pelastusarmeijassa auttaen köyhiä. Wäinö puolestaan oli perustajajäseniä Oulussa Sosiaali eli köyhäin avulleselvennä. Hän ajoi lautakuntatyön kautta myös oululaisia sairaalaolosuhteita paremmaksi.
Yksityiselämä

Jousen puoliso vuodesta 1910 oli Sofia Jousi (o.s. Leiviskä) . Heillä oli kaksi poikaa: Pentti ja Eero Jousi. Jouset asuivat Koulukadulla Oulun Kakaravaarassa. Perheen omistamassa puutalossa asuivat myöhemmin, sotien jälkeen myös pojat perheineen. Talon ulkorakennuksessa oli lisäksi vuokralaisia. Taloa ei enää ole.
Julkaisut

Oulun osoitekalenteri 1912-1913. Toimittajat J. Eksted, M. Korkealehto ja Väinö Jousi
Aiheesta muualla

Oulun Leimasintehdas Oy:n historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Kokouspöytäkirja (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin Kirjatyöntekijät (Arkistoitu – Internet Archive)
Johnson

Johnson on Yhdysvaltain toiseksi yleisin sukunimi. Vuonna 1990 oli 0,81 prosenttia Yhdysvaltain väestöstä Johnsoneita. Nimi on yleinen myös muissa englanninkielisissä maissa. Johnson on myös usean tuotemerkin ja yrityksen nimi Yhdysvalloissa.
Varsinkin Ruotsissa ja Suomessa nimi esiintyy myös kirjoitettuna Johnsson.
Henkilöitä > Kuvitteellisia henkilöitä

Angelina Johnson, velho-oppilas J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjassa
Blondie Johnson, Ray Enrightin samannimisen draama- ja rikoselokuvan päähenkilö
Carl Johnson, Grand Theft Auto: San Andreas -videopelin päähenkilö
Cave Johnson, pelissä Portal 2
Daisy Johnson, Marvel Comicsin sarjakuvahahmo
Yrityksiä ja tuotemerkkejä

Johnson & Johnson – yhdysvaltalainen lääkkeitä ja päivittäistavaroita valmistava suuryritys
Johnson Controls – monikansallinen, alun perin irlantilainen konglomeraatti
Johnson – amerikkalainen perämoottorivalmistaja, joka myöhemmin myytiin Evinrudelle
S. C. Johnson & Son – yhdysvaltalainen siivoustarvikkeita ja muita kemikaaleja valmistava yritys
Yhtyeitä

Don Johnson Big Band – suomalainen hip hop -yhtye
The Brothers Johnson – yhdysvaltalainen yhtye
Nancy Johnson.
Ismail Ahmed Ismail

| Mitalit> Maa:   Sudan.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sudan.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sudan.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Sudan> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 800 m |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bambous 2006 | 800 m |  |
|  Hopeaa | Addis Abeba 2008 | 800 m |  |
|  Hopeaa | Addis Abeba 2008 | 4 x 400 m |  |
|  Pronssia | Brazzaville 2004 | 800 m |  |
Ismail Ahmed Ismail (arab. إسماعيل أحمد إسماعيل‎, ’Ismā‘īl ’Aḥmad ’Ismā‘īl; s. 10. syyskuuta 1984 Khartum, Sudan) on sudanilainen keskimatkojen juoksija ja 800 metrin olympiamitalisti.
Ismail karsiutui 1 500 metrin alkuerissä Lissabonin sisäratojen MM-kilpailuissa 2001. Hän sijoittui kuudenneksi junioreiden Afrikan mestaruuskilpailujen 800 metrillä Réduit’ssa 2001. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Kingstonissa 2002 hän oli samalla matkalla viides ajalla 1.47,20. Pariisin MM-kilpailuissa 2003 hän karsiutui 800 metrin alkuerissä. Abujan Afrikan kisoissa 2003 hän sijoittui 800 metrillä viidenneksi. Ensimmäisen arvokisamitalinsa hän sai oltuaan kolmas Afrikan-mestaruuskilpailujen 800 metrillä Brazzavillessä 2004 ajalla 1.45,87. Ateenan olympialaisissa hän sijoittui samalla matkalla kahdeksanneksi.
Ismail saavutti hopeaa vuonna 2006 Bambousin Afrikan-mestaruuskilpailujen 800 metrillä 2006 ajalla 1.46,65 – ero kilpailun voittaneeseen Alex Kipchirchiriin oli kolme sadasosasekuntia. Hän sai David Rudishan jälkeen hopeaa myös vuoden 2008 Afrikan-mestaruuskilpailujen 800 metrillä Addis Abebassa ajalla 1.45,41. Lisäksi hän kuului Sudanin hopeajoukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sai hopeaa ajalla 1.44,70. Hän nousi juoksussa toiseksi 200 metriä ennen maalia ja lähestyi loppusuoralla kilpailun voittanutta Wilfred Bungeita, joka sai ajan 1.44,65. Kyseessä oli Sudanin kaikkien aikojen ensimmäinen olympiamitali. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän keskeytti 800 metrin välierässä. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän oli neljäs. Hän karsiutui 800 metrin alkuerissä Daegun MM-kilpailuissa 2011,  Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012 ja Lontoon olympialaisissa 2012.
Ismail on pituudeltaan 191 cm ja hän painaa 71 kg.
Radioamatööri

Radioamatöörikilpailussa käytettävää laitteistoa.
Emil Neuererin saksalainen amatööriradioasema "DJ4PI".
Radioamatööri tarkoittaa henkilöä, joka on suorittanut paikallisen telehallintoviranomaisen ylläpitämän tutkinnon ja saanut todistuksen, joka oikeuttaa käyttämään radioamatööriasemaa radioamatööreille varatuilla taajuuksilla ja rakentamaan amatööriradiolaitteita sekä niiden apulaitteita, kuten vahvistimia.
Maailmassa radioamatöörejä on arviolta noin kolme miljoonaa. Yksi suurimmista radioamatöörimaista on Japani, jonka vajaasta 130 000 000 asukkaasta noin 1 000 000 on radioamatöörejä. Japanissa on useita radioamatööriradiovalmistajia, kuten Alinco, Yaesu (myös Vertex Standard, entinen Yaesu Musen ja siihen yhdistetty sveitsiläinen Sommerkamp).
Radioamatööriharrastuksen tarkoituksena on pitää radioyhteyksiä toisten radioamatöörien kanssa. Harrasteen toinen tarkoitus on radiotekniikan tuntemuksen lisääminen rakentamalla lähetin- ja vastaanotinlaitteita sekä antenneja.
Monen radioamatöörin harrasteen alkuna on ollut esimerkiksi DX-kuuntelu, joka ei ole luvanvaraista. Kuuntelun voi aloittaa esimerkiksi tarpeettomaksi jääneellä putkiradiolla, tai vakavampana harrasteena DX-kuunteluun hankitaan erilliset radiovastaanottimet.
Radioamatööriasemilla, joilla on viranomaisen myöntämä asemalupa, on henkilökohtainen asematunnus. Kutsun ensimmäinen osa, prefiksi, kertoo aseman sijainnin yleensä noin luvan myöntävän valtion tarkkuudella.
Yhteydenpitotapoja

Tapoja, joilla yhteyksiä pidetään, on monia: yleisimpinä puhetyöskentely, erilaiset digitaaliset lähetelajit sekä sähkötysyhteydet. Harrastuksen erilaisia muotoja ovat muun muassa radiolaitteiden rakentelu, DX- eli harvinaisten maiden keräily (DX = distant X, eli kaukainen tuntematon), kilpailutoiminta, radiosuunnistus ja yhteyksien pitäminen radioamatöörisatelliittien kautta. Radioyhteyksiä voidaan pyrkiä pitämään myös erityisen vaativissa olosuhteissa, kuten pienitehoisilla laitteilla tilapäisesti esimerkiksi maastoon rakennetuilta asemilta ilman sähkönsyöttöä valtakunnan verkosta tai heijastamalla signaali Kuun kautta, meteorien ionisaatiovanojen kautta (ks. meteorisironta) tai revontulien ionisoiman vyöhykkeen kautta.lähde?
Kuunteluradioamatööritoiminta

Kuunteluradioamatööritoiminta on radioamatööritoiminnan osa, jossa ei lähetetä radioamatöörien tapaan radiolähetyksiä, mutta kuunnellaan radioamatöörien lähetyksiä ja hyötyradioliikennettä. Koska kuuntelija-amatööritoiminnassa ei lähetetä, vaan ainoastaan vastaanotetaan radioaaltoja, ei toiminta edellytä radioamatööritutkinnon radioamatööripätevyyden osoittamiseksi eikä asemakutsutunnuksen anomista eikä vuosittaisen radiotaajuusmaksun suorittamista. Englanniksi kuunteluradioamatööritoimintaa kutsutaan lyhytaaltokuunteluksi, short wave listening, jolla on tarkoitettu lyhyiden radioaaltojen kuuntelemista. Nykyään kuitenkin radioamatööritoimintaa on myös 30 MHz ylittävällä aaltoalueella, VHF- ja UHF-alueilla, joten kuunteluamatööritoiminta voi kohdistua myös näihin alueisiin. lähde?
Radioamatööritoiminta Suomessa

Suomessa radioamatöörejä on noin 6 000. Suomessa radioamatööriasemakutsuja oli 30. syyskuuta 2014 kaikkiaan 7 103, joista osa oli radiotoistinten ja osa yhteisöjen, kuten radioamatöörikerhojen. OF-alkuisia kutsutunnuksia oli neljä, OG-alkuisia 78, OH-alkuisia 6975, OI-alkuisia 25 sekä OJ-alkuisia 21.
Suomessa radioamatöörin pätevyystodistuksia myöntää Liikenne- ja viestintävirasto (Traficom). Suomen Radioamatööriliitto ry (SRAL) on Suomen radioamatöörien kansallinen keskusjärjestö.