Penna Tervo

| Penna Tervo |
| --- | --- |

Suomen valtiovarainministeri
 Kekkosen V hallitus 20.10.1954–26.2.1956  
Edeltäjä:  V. J. Sukselainen
Seuraaja:  Aarre Simonen
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Kekkosen II hallitus 17.1.1951–19.9.1951 Kekkosen III hallitus 20.9.1951–8.7.1953 Törngrenin hallitus 5.5.1954–19.10.1954  
Edeltäjä:  Teuvo Aura Teuvo Aura
Seuraaja:  Teuvo Aura Aarre Simonen
Kansanedustaja
 6.4.1945–26.2.1956  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kymen läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1901 Viipuri
Kuollut: 26. helmikuuta 1956 (54 vuotta) Tuusula
Puoliso:  Elsa Mercedes Angerkoski (1937–)
Tiedot
Puolue:  SDP
Koulutus:  ylioppilas (1923)
  [ Muokkaa Wikidatassa ]   
Penna Tervo (10. marraskuuta 1901 Viipuri – 26. helmikuuta 1956 Tuusula) oli suomalainen pankinjohtaja, kansanedustaja ja ministeri.
Penna Tervo oli koulutukseltaan ylioppilas. Hänet valittiin eduskuntaan sosiaalidemokraattien edustajana Kymen läänin läntisestä vaalipiiristä vuosiksi 1945–1947 ja Kymen läänin vaalipiiristä vuonna 1948. Hän toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Kekkosen II ja III hallituksessa vuosina 1951–1953 sekä Törngrenin hallituksessa vuonna 1954. Hän oli valtiovarainministerinä Kekkosen V hallituksessa vuosina 1954–1956.
Niin kutsuttuihin asevelisosialidemokraatteihin kuuluneen Tervon välit hänen pitkäaikaisen ystävänsä, SDP:n puoluesihteerin Väinö Leskisen kanssa katkesivat syksyllä 1952. Sotakorvausten päättymisen kunniaksi Helsingin messuhallissa järjestetyssä juhlassa syyskuussa 1952 Tervo piti puheensa humaltuneena, mitä Leskinen piti skandaalina. Leskinen määräsi Tervon pyytämään tapaamista presidentti J. K. Paasikiveltä ja esittämään tälle eroanomuksensa. Paasikivi ei kuitenkaan myöntänyt Tervolle eroa. Jupakalla oli kauaskantoiset seuraukset, sillä se edesauttoi osaltaan sisäistä hajaannusta SDP:ssä, ammattiyhdistysliikkeessä ja Työväen Urheiluliitossa.
Tervon tapauksesta oli presidentti Paasikiven kanssa käynyt puhumassa myös asian moraalisesta puolesta huolestunut kunnallisneuvos Artturi Hiidenheimo. Paasikivi sanoi, ettei hän voinut erottaa Tervoa, koska hallituksen ja ministerien tulee lain mukaan nauttia eduskunnan eikä tasavallan presidentin luottamusta ja koska Tervolla oli edelleen eduskunnan luottamus.
Tervo kuoli auto-onnettomuudessa Tuusulassa kesken ministeri- ja kansanedustajakautensa. Ministeriä Riihimäeltä Helsinkiin kovalla vauhdilla kuljettanut valtioneuvoston suuri Chevrolet-henkilöauto alkoi heittelehtiä jäisellä tiellä, jolloin vastaan tullut auto törmäsi sen vasempaan takakulmaan. Kaikki autossa olleet putosivat auki sinkoutuneista ovista maantielle, ja pahimmat vammat saanut Tervo kuoli tajuihinsa tulematta matkalla sairaalaan. Onnettomuus oli eräiden salaliittoteorioiden mukaan Neuvostoliiton salaisen poliisin KGB:n järjestämä, ja sen toteuttajaksi on väitetty muun muassa Bodominjärven murhiin liitettyä Hans Assmannia. Onnettomuutta koskeneen arkiston avautuminen alkuvuodesta 2006 ei millään tavalla tukenut murhateorioita.
Tervon on väitetty loikanneen Fagerholmin joukoista Kekkosen leiriin vuoden 1956 presidentinvaalin viimeisellä kierroksella toimiessaan valitsijamiehenä. Muun muassa kauppaneuvos Kalle Kaihari sanoi juuri Tervon antaneen ratkaisevan viimeisen äänen, joka käänsi asetelman Kekkosen hyväksi, ja Tampereen silloisen apulaiskaupunginjohtajan Erkki Lindforsin suostuttelua tärkeimpänä vaikuttimena Tervon äänestyspäätökseen. Kuitenkin esimerkiksi Tervon läheiset kiistävät väitteen. Historiantutkija Hannu Rautkallio on myös kiistänyt Tervon loikkauksen perusteena Tervon yhteydet Yhdysvaltain tiedustelupalveluun.
Hän oli vuodesta 1948 lähes ministeriaikaansa Suomen Sosialidemokraatti -lehden päätoimittaja ja järjestötoiminnassa Suomen Työväen Urheiluliiton (TUL) puheenjohtaja vuosina 1955–1956.