stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannibal
Sotavalmistelut

Karthago ja Rooma olivat 200-luvulla eaa. Välimeren kaksi johtavaa valtiota, ja ne kävivät toisiaan vastaan kolme puunilaissotaa, joista Hannibal osallistui toiseen sotaan. Hannibal arvioi, että Roomalla oli suurempi ja iskukykyisempi jalkaväki. Sen vuoksi hän pyrki kehittämään ratsuväkeään.
Karthagon kärsittyä tappion ensimmäisessä puunilaissodassa Hannibalin isä Hamilkar yritti saada valtion uuteen nousuun. Hamilkar pyrki ulottamaan Karthagon vallan Hispanian heimojen alueille. Karthagon laivasto oli heikolla tolalla, ja Espanjaan oli marssittava Gibraltarinsalmen kautta. Tarinan mukaan Hannibal oli mukana tällä retkellä ja hänen isänsä oli vaatinut häntä vannomaan ikuista vihaa Roomaa kohtaan. Hamilkar valloitti Hispanian, mutta hän kuoli taistelussa. Hänen veljensä Hasdrubal oli hänen seuraajansa ja pyrki lujittamaan Karthagon aseman Iberian niemimaalla. Hän muun muassa solmi sopimuksen Rooman kanssa aluejaosta. Hasdrubalin kuoltua 221 eaa. Hannibal julistettiin armeijan ylipäälliköksi.
Toisen puunilaissodan päätös Afrikassa

Vuonna 203 eaa. Rooman sotapäällikkö Scipio oli hyökännyt Afrikkaan. Jotkut karthagolaiset poliitikot suunnittelivat aselepoa Rooman kanssa. Sodan kannattajat päättivät kutsua Hannibalin kotiin Italiasta. Hannibalin saapumisen myötä sodan kannattajat pääsivät uudelleen niskan päälle karthagolaisessa politiikassa. Hannibalin käyttöön annettiin hänen oman palkka-armeijansa lisäksi afrikkalaisia vahvistuksia. Vuonna 202 eaa. Hannibal tapasi Scipion neuvotteluissa, mutta, huolimatta molemminpuolisesta ihailusta, neuvottelut eivät edistyneet. Lopulta Scipio ja Hannibal kohtasivat toisensa Zaman taistelussa. Tällä kertaa tasaisen kamppailun jälkeen Rooman kokeneet joukot ottivat voiton Hannibalin suurelta osin kokemattomista joukoista. Karthagolaisten tappiot olivat merkittävät. Karthagon sotakone oli nyt lyöty lopullisesti ja heidän oli pakko antautua Roomalle.
Myöhempi elämä

Sodan jälkeen Hannibal toimi Karthagossa rauhanajan poliittisissa tehtävissä. Karthagon nopea toipuminen sodasta kuitenkin herätti roomalaisten epäluulot. Seitsemän vuotta Zaman jälkeen he vaativat Hannibalin luovuttamista, mutta Hannibal lähti vapaaehtoiseen maanpakoon. Hannibal pakeni aluksi seleukidien hallitsemaan Aasiaan Antiokhos III:n luokse. Kun roomalaiset löivät seleukidit vuonna 189 eaa., oli Hannibalin paettava. Moninaisten vaiheiden jälkeen hän päätyi Bithynian kuninkaan Prusias I:n luokse. Vuonna 182 eaa. roomalaiset vaativat että Prusias luovuttaisi Hannibalin heille, mutta Hannibal teki mieluummin itsemurhan kuin antautui. Hän joi myrkkyä ja kuoli. Viimeisinä sanoinaan Hannibalin kerrotaan todenneen: "Tahdon vapauttaa roomalaiset pelosta, koska he eivät salli vanhan miehen kuolla rauhassa."
Antiikin lähteet

Tärkeimmät lähteet Hannibalin elämästä ovat roomalaisia ja niitä värittää roomalaisen historian viholliskuva karthagolaisista. Livius ja Cicero sanovat Hannibalia julmaksi. Polybios suhtautui Hannibaliin myönteisemmin, mutta oli monilta osin roomalaisten, mahdollisesti propagandan värittämien, lähteiden varassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hannibalin henkilökuva (Arkistoitu – Internet Archive) – ote Polybiokselta (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Hannibalin reitti Italiaan
Toisen puunilaissodan taistelut Italiassa
Zaman taistelu. Kaiverrus, Cornelis Cort, 1567
Käännös suomeksi
Hapettava additio ja pelkistävä eliminaatio

Yleinen kuvaus hapettavasta additiosta ja pelkistävästä eliminaatiosta
Hapettava additio ja pelkistävä eliminaatio ovat tärkeitä kemiallisia reaktioita organometallikemiassa ja ovat osa monien siirtymämetallikatalyyttien katalyyttistä sykliä. Hapettavassa additiossa metalliatomi insertoituu kovalenttiseen sidokseen samalla luovuttaen kaksi elektroniaan eli se hapettuu ja metalliatomin hapetusluku kasvaa kahdella. Pelkistävä eliminaatio on hapettavan addition vastareaktio ja siinä muodostuu kovalenttinen sidos kahden metalliatomiin kiinnittyneen ligandin välille ja samalla metalli pelkistyy. Pelkistävässä eliminaatiossa tyypillisimmät muodostuvat sidokset ovat hiilen ja vedyn, kahden hiiliatomin tai hiilen ja heteroatomin esimerkiksi hapen tai typen väliset sidokset.
Hapettavan addition mekanismit

Hapettavalla additiolla on useita mekanismeja riippuen liittyvän molekyylin luonteesta ja metalliatomista.
Hapettavan addition mekanismit > Yhtäaikaisprosessi

Hapettava additio tapahtuu niin kutsuttuna yhtäaikaisprosessina, kun molekyyli, jonka atomien väliseen kovalenttiseen sidokseen metalliatomi insertoituu on pooliton tai suhteellisen pooliton. Tällaisia ovat esimerkiksi vetyatomien väliset sidokset vetykaasussa, hiilen ja vedyn välinen kovalenttinen sidos hiilivedyissä ja piin ja hiilen välinen sidos silaaneissa. Tällaisessa tapauksessa hapettava additio tapahtuu assosiatiivisella mekanismilla, jossa metalliatomi insertoituu molekyylin (alla olevassa kuvassa molekyyli A-B) atomien väliseen sidokseen muodostaen σ-kompleksin. Seuraavassa vaiheessa metalli hapettuu ja luovuttaa elektroneja d-orbitaaleiltaan molekyylin A-B hajottavalle molekyyliorbitaalille, jolloin molekyylin osien A ja B välinen sidos katkeaa.
Hapettavan addition mekanismit > Nukleofiilinen substituutio

Jos metalliatomi insertoituu polaariseen molekyyliin kuten alkyyli- tai aryylihalogenidiin, tapahtuu se nukleofiilisella substituutiolla ja mekanismi on toisen kertaluvun nukleofiilinen substituutio eli SN2-mekanismi. Tässä reaktiossa mekanismi on dissosiatiivinen eli metalli toimii nukleofiilina ja reagoi alkyylihalogenidin elektrofiilisen hiiliatomin kanssa luovuttaen elektroniparin hiiliatomille ja samalla halogeenin ja hiiliatomin välinen sidos katkeaa ja halogenidi poistuu lähtevänä ryhmänä. Luovuttaessaan elektroniparin metalli hapettuu. Näin muodostuu positiivisesti varautunut kationinen kompleksi, johon negatiivisesti sitoutunut halogenidianioni sitoutuu. Nopeimmin reagoivat alkyylijodidit ja primääriset alkyylihalogenidit.
Hapettavan addition mekanismit > Ionimekanismi

Vetyhalogenidit ovat erityisesti polaarisissa liuottimissa dissosioituneet protoniksi ja negatiiviseksi halogenidianioniksi ja nämä ionit liittyvät metalliatomiin vaiheittain. Metalliatomi voi sitoutua ensin joko protoniin tai halogenidi-ioniin, joista protoniin ensiksi sitoutuminen on yleisempää.
Hapettavan addition mekanismit > Radikaalimekanismi

Hapettava additio voi tapahtua myös yhden elektronin siirrolla, jolloin kyseessä on radikaaleja muodostava mekanismi. Radikaalimekanismilla metalli voi liittyä esimerkiksi hiilivetyihin tai alkyyli- tai aryylihalogenideihin. Radikaalimekanismi vaatii yleensä radikaalien muodostamisen joko säteilytyksen avulla tai käyttämällä radikaali-initiaattoreita. Alla esimerkkinä bromibentseenin liittyminen bis(trifenyylifosfiini)platinaan radikaalimekanisimilla.
Käynnistys:
In• + PhBr → In-Br + Ph•
Eteneminen:
Terminaatio:
Ph• + Ph• → Ph-Ph
Hanami

Kirsikat kukkivat Himejin linnan lähistöllä.
Hanami (jap. 花見, ”kukkien katseleminen”) kuuluu Japanin merkittävimpiin vuotuisiin kansanjuhliin. Hanami ajoittuu kirsikkapuiden kukintaan, joten sen ajankohta vaihtelee sekä vuoden sääolojen että paikan mukaan. Pääsaarten eteläosissa keskimääräinen kukinta-aika on maaliskuun viimeisinä päivinä. Tokiossa sanotaan hanamin olevan parhaimmillaan maaliskuun viimeisenä päivänä. Hokkaidōn saarelle hanamin huippu saapuu viimeiseksi, toukokuun alussa. Kullakin paikalla täysi kukinta (mankai) kestää yleensä vain muutaman päivän.
Hanamin keskeinen sisältö on kirsikkapuun kukkien katseleminen. Hanamin tarkkaa ajankohtaa kullakin paikkakunnalla ennakoidaan television sääennusteiden kaltaisissa kukintatiedotuksissa, joissa seurataan kukintarintaman vähittäistä etenemistä etelästä pohjoiseen. Kukinnan ollessa huipussaan japanilaiset kokoontuvat yleisesti kirsikkapuiden alle syömään, juomaan sakea ja viettämään aikaa yhdessä.lähde?
Hanami-eväsretket näkyvät myös japanilaisilla työpaikoilla. On hyvin tyypillistä lähettää työpaikan nuorin tai nuorimpia työntekijöitä varaamaan piknikpaikka vanhemmalle väelle päiväksi. Puku päällä puistossa istuva nuori salaryman on Yoyogi-kōen-puistossa tyypillinen näky maalis-huhtikuussa. Kun ilta pimenee, vanhemmat työntekijät saapuvat paikalle ja juhlat käynnistyvät.lähde?
Hienoimpina pidetyt kirsikkapuiden katselupaikat ovat Japanissa laajalti tunnettuja. Yleisimpiä ovat temppelit, joiden puutarhoissa voi olla jopa tuhansia kukkivia kirsikkapuita. Myös monissa yleisissä puistoissa ja joillakin hautausmailla on laajoja kirsikkapuistikoita.lähde?
Keväisen hanamin tapaan vietetään syksyllä värikkäiden lehtien ruskajuhlaa (kōyō tai momijigari), mutta sen juhlinta ei ole yhtä laajamittaista kuin hanamin.lähde?
Japanilainen kirjailija Motojirō Kajii kirjoittaa novellissaan Sakura no ki no shita ni wa (1928, 'Kirsikkapuiden alla'), että jokaisen kirsikkapuun alle on haudattu ihminen, ruumis, josta puu saa ravintonsa:
»Kirsikkapuiden alle on haudattu ruumiita. Luota minun sanaani. Miten muuten kuvittelet kukinnan voivan olla niin upeaa?»
Kirjallisuutta

Will Ferguson: Hokkaido Highway Blues: Hitchhiking Japan.  New York:  Soho Press, 1998.  ISBN 1-56947-133-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Roihuvuoren hanami-juhlien sivusto.
Hanami Web (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Bis(2-kloorietyyli)

| Bis(2-kloorietyyli)eetteri |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-kloori-2-(2-kloorietoksi)etaani
CAS-numero:  111-44-4
PubChem CID:  8115
SMILES:  C(CCl)OCCCl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H8Cl2O
Moolimassa:  142,956 g/mol
Sulamispiste:  -50 °C
Kiehumispiste:  178 °C
Tiheys:  1,2199 g/cm3
Liukoisuus veteen:  10,6 g/l (25 °C)
Bis(2-kloorietyyli)eetteri (C4H8Cl2O) on kloorattuihin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden yhdisteiden valmistamiseen ja liuottimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa bis(2-kloorietyyli)eetteri on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin. Aine ärsyttää voimakkaasti hengitysteitä, ihoa ja silmiä. Bis(2-kloorietyyli)eetteri hydrolysoituu kuumennettaessa voimakkaiden emästen vaikutuksesta.
Bis(2-kloorietyyli)eetteriä valmistetaan 2-kloorietanolin ja rikkihapon reaktiolla noin 100 °C:n lämpötilassa tai 2-kloorietanolin, eteenin ja kloorin reaktiolla.
Bis(2-kloorietyyli)eetteristä valmistetaan muita orgaanisia yhdisteitä. Sitä käytetään myös selluloosajohdannaisten, hartsien, rasvojen ja vahojen liuottimena sekä tekstiilien kuivapesuissa. Ainetta on käytetty myös tuhohyönteisten hävittämiseen.
Hannusjärvi

| Hannusjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°09′03″N, 24°41′00″E
Järvinumero:  81V054.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  8,1 m 
Rantaviiva:  1,2 km 
Pinta-ala:  0,055 km² 
Valuma-alue:  0,36 km² 
 fiHannusjärvi 
Hannusjärvi (ruots. Hannusträsket) on pieni järvi keskellä kaupunkiasutusta Etelä-Espoon Kaitaalla. Hannusjärvi on manner-Espoon eteläisin ja toinen Länsiväylän eteläpuolisista järvistä; vielä etelämpänä Espoossa on Pentalanjärvi Pentalan saaressa.
Historia > Geologinen historia

Hannusjärven kuroutumishistoria on selvitetty Koneen säätiön rahoittaman "Länsi-Uudenmaan rannikko rautakaudella ja keskiajalla. Asutushistoria arkeologian, historian, biologian ja geologian näkökulmista" -projektin yhteydessä piileväanalyysin ja radiohiiliajoitusten avulla. Noin 3 000 vuotta sitten Hannusjärven syvänne oli Itämerta osana Soukansalmen ja Suomenojan yhdistävän salmen pohjaa. Nykyiset Soukka ja Kaitamäki olivat tällöin Itämeren saaria. Hannusjärvi kuroutui itsenäiseksi pikkujärveksi vasta noin 300 vuotta ennen ajanlaskun alkua, eli järvi on geologisessa mittakaavassa varsin nuori.
Historia > Arkeologinen historia

Hannusjärven ympäristön maankäytön ja asutuksen historiaa on selvitetty siitepölyanalyysin avulla. Radiohiiliajoituksella maanviljelyn alkamisajankohta Hannusjärven ympäristössä ajoittuu viikinkiajan ja ristiretkiajan vaihteeseen noin vuoteen 1000. Tällöin puiden siitepölyn osuus järven pohjasedimentissä on selvästi laskenut ja sedimenttiin on ilmestynyt vilja- ja heinäkasvien siitepölyä.
Hannusjärvi on saanut nimensä järvestä itään sijainneen Hannuksen tilan mukaan. Järven nimi on vuoden 1750 pitäjäkartassa Skogs träsk, joskin vuodesta 1775 aina 1800-luvun loppuun sen nimi oli ilmeisesti pelkkä Träsk. Vuoden 1915 nimikeruussa järveä kutsuttiin nimellä Hannusträsket, joka otettiin käyttöön myös 1930-luvulla pitäjänkartassa.
Järven kunto ja luonnonsuojelu

Hannusjärven kunto alkoi huonontua nopeasti 1990-luvun puolivälissä. Kun järviveden kokonaisfosforipitoisuus oli vuoden 1982 mittauksissa n. 15 μg/l, mitattiin vuonna 1999 arvoksi n. 45 μg/l. Vuonna 1998 paikalliset asukkaat perustivat "Espoon Hannusjärven suojelu" -nimisen rekisteröidyn yhdistyksen edistääkseen Hannusjärven ja sen valuma-alueen luonnonsuojelua ja maiseman kunnostamista sekä hoitoa. Yhdistys suorittaa vuosittain useita suojelutoimenpiteitä, joita ovat mm. talvihapetus, koekalastukset, vedenlaadun mittaukset sekä vesikasvien niitto. Yhdistys pyrkii myös aktiivisesti vaikuttamaan Espoon ja Helsingin kaupungin päättäjiin mm. järven valuma-alueelle rakentamisen minimoimiseksi sekä järven pohjoispuolella sijaitsevan 47 hehtaarin suuruisen Hannusmetsän suojelemiseksi.
Järven kunto ja luonnonsuojelu > Kalojen istutus ja hoitokalastus

Hannusjärven rehevöitymiseen ja ravinneketjuun on pyritty vaikuttamaan istuttamalla järveen petokaloja ja hoitokalastamalla pois pikkukaloja. Vuonna 1998 suoritetut koekalastukset osoittivat, että Hannujärvestä kuoli kaloja runsaasti talvien 1994–1998 aikana happikadon takia. Saaliskaloista 56 % painoi keskimäärin alle 10 g ja 22 % painoi 11–50 g. Saaliista 86 % oli särkiä, 8 % ahvenia ja 6 % ruutanoita. Ruutanoiden osuus kalojen yhteismassasta oli suurin. Vuonna 1998 järveen istutettiin 500 hauenpoikasta. Vuosina 2005 ja 2006 Hannusjärvessä kokeiltiin rysäkalastusta ja vuonna 2005 saaliiksi saatiin yhteensä 174 kg kalaa, mikä vastasi n. 30 kg/ha. Vuonna 2006 kalansaaliiksi muodostui n. 17 kg/ha. Vuoden 2005 saaliista 105 kg oli suuria ruutanoita, jotka aiheuttavat ravintoa etsiessään ravinteiden vapautumista järven pohjasta. Levämäärää kuvaava klorofyllipitoisuus laski huomattavasti vuoden 2004 mittausarvosta (n. 220 μg/l) vuonna 2006 mitattuun arvoon (n. 30 μg/l), joskin levämäärän alentuminen ei välttämättä ole seurausta pelkästään hoitokalastuksesta. Haukea järveen on istutettu useaan kertaa vuoden 1998 jälkeen muun muassa vuosina 2003, 2006 ja 2010. Vuonna 2006 suoritetun koekalastuksen perusteella kalakanta on edelleen särkivaltainen, mutta kalojen ikäjakautuma oli alkanut tasaantua.
Järven kunto ja luonnonsuojelu > Vesikasvien niitto

Suojeluyhdistyksen perustamisen jälkeen Hannusjärven vesikasvit on niitetty vuosittain. Vuosina 1999 ja 2000 niitto suoritettiin kahdesti vuodessa ja vuosina 2003–2005 kerran kesässä. Vuonna 2006 koneellinen niitto jätettiin väliin ja vesikasvien juurakoita poistettiin manuaalisesti. Vuoden 1999 niittosaalis oli yhteensä n. 60 m³ biomassaa ja vuonna 2000 biomassaa kertyi enää noin 22 m³. Vuoden 2011 niiton yhteydessä biomassaa poistettiin n. 8 m³.
Aiheesta muualla

Espoon Hannusjärven suojelun ry:n sivusto
Suomen Luonnonsuojeluliitto: Kansalliset vesistötalkoot – Hannusjärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
(englanniksi) Hannusjärvi Gallery (Arkistoitu – Internet Archive) – kuvia Hannusjärveltä
Bisabololi

| Bisabololi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  6-metyyli-2-(4-metyylisykloheks-3-en-1-yyli)hept-5-en-2-oli
CAS-numero:  23089-26-1
PubChem CID:  442343
SMILES:  CC1=CCC(CC1)C(C)(CCC=C(C)C)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C15H26O
Moolimassa:  222,358 g/mol
Kiehumispiste:  154–156 °C (112 mmHg)
Tiheys:  0,9211 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,022 g/l (20 °C)
Bisabololi (C15H26O) on terpenoideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy luonnossa useiden kasvien eteerisissä öljyissä. Bisabololia voidaan käyttää hajusteissa ja kosmetiikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa bisabololi on väritöntä nestettä. Yhdisteellä on heikko kukkaismainen tuoksu. Bisabololi on kiraalinen yhdiste ja sillä on neljä enantiomeeriä. Enantiomeereistä α-(−)-bisabololia eli levomenolia esiintyy muun muassa kamomillasauniossa ja Vanillosmopsis erythropappa -kasvissa, α-(+)-bisabololia palsamipoppelissa, epi-α-(−)-bisabololia Myoporum crassifolium -kasvissa ja  epi-α-(+)-bisabololia Stevia stenophylla -kasvissa. Bisabololilla on tulehduksia estäviä ja antibakteerisia ominaisuuksia.
Bisabololia eristetään kasveista tai valmistetaan kemiallisesti isomeroimalla farnesolia tai nerolidolia fosfovolframihapon katalysoimana.
Bisabololia käytetään fiksatiivina hajusteissa ja tulehduksia estävänä aineena kosmetiikassa.
Bis(trimetyylisilyyli)

| Bis(trimetyylisilyyli)urea |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3-bis(trimetyylisilyyli)urea
CAS-numero:  18297-63-7
PubChem CID:  87562
SMILES:  C[Si](C)(C)NC(=O)N[Si](C)(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H21Si2N2O
Moolimassa:  205,438 g/mol
Sulamispiste:  232 °C (hajoaa)
Bis(trimetyylisilyyli)urea eli BSU (C7H20Si2N2O) on orgaanisiin piiyhdisteisiin kuuluva ureajohdannainen. Yhdistettä käytetään kemianteollisuudessa silyloivana reagenssina yhdisteiden suojaukseen.
Ominaisuudet, käyttö ja valmistus

Bis(trimetyylisilyyli)urea on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi muun muassa alkoholien, amiinien, aldehydien, ketonien ja karboksyylihappojen kanssa. Tuotteena muodostuu näin trimetyylisilyyliryhmän sisältäviä johdannaisia. Veden kanssa bis(trimetyylisilyyli)urea reagoi hydrolysoituen.
Bis(trimetyylisilyyli)ureaa käytetään silyloivana reagenssina kemianteollisuudessa erityisesti suuren mittakaavan prosesseissa. Sillä on käyttöä muun muassa väriaineiden, voiteluaineiden, hartsien ja lääkkeiden valmistuksessa. Erityisesti sitä käytetään valmistettaessa synteettisiä polysakkarideja ja penisilliini- ja kefalosporiiniantibiootteja. Bis(trimetyylisilyyli)ureaa valmistetaan urean ja heksametyylidisilatsaanin välisellä reaktiolla. Katalyyttinä tässä reaktiossa voidaan käyttää ammoniumsuoloja tai sulfonamideja.
Hamsterit

| Hamsterit |
| --- | --- |
 Naaraspuolinen kultahamsteri, väriltään musta valkokirjokilpikonna.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Myyrät Cricetidae
Alaheimo::  Hamsterit Cricetinae  Fischer, 1817
Synonyymit
 Cricetini Fischer, 1817  Cricetinorum  Fischer, 1817  Cricetina Gray, 1825  Criceti Winge, 1887  Cricetoidea Thaler, 1966  Ischymomyini Topachevskii, 1992 
Suvut 
 Allocricetulus  Cansumys  Cricetulus – rottahamsterit  Cricetus – hamsteri  Mesocricetus – kultahamsterit  Phodopus – pikkuhamsterit  Tscherskia – harmaahamsteri 
Katso myös
   Hamsterit Wikispeciesissä   Hamsterit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hamsterit (Cricetinae) ovat pienikokoisia ja lyhythäntäisiä jyrsijöitä.  Alaheimoon kuuluu noin 18 lajia, jotka jaetaan kuuteen tai seitsemään sukuun. Koska ne lisääntyvät helposti myös ihmisen hoidossa, niitä käytetään usein koe-eläiminä ja pidetään lemmikkeinä.
Nimitys

Sana hamsteri tulee Saksan sanasta hamstern, joka tarkoittaa rohmuamista. Nimi johtaa hamsterin tavasta kantaa suuria määriä ruokaa poskipusseissaan ja varastoida se kauemmas varastoonsa.
Levinneisyys

Hamstereita esiintyy esimerkiksi  Lähi-idässä ja Kaakkois-Euroopassa. Kääpiöhamstereita on Venäjällä, Mongoliassa ja Kiinassa. Syyrianhamsteri esiintyy villeinä suurimmaksi osaksi Aleppon seudulla Luoteis-Syyriassa.
Elintavat

Hamstereiden elinpaikkoja ovat yleensä arot, hiekkadyynit ja aavikoiden reunat. Ne rakentavat pesänsä ja ruokavarastonsa käytäviensä sisään. Käytävät koostuvat useammasta kulkukäytävästä sekä pesää, ravintoa ja ulostetta varten olevista koloista.
Hamsterit ovat yleensä yöeläimiä, mutta jotkin yksilöt heräävät päivän aikanakin lyhyiksi ajoiksi.
Hamsterit tulevat sukukypsiksi lajista riippuen noin 1–3 kuukauden ikäisinä. Uroshamsterit pysyvät lisääntymiskykyisinä koko ikänsä, toisin kuin naaraat. Naarailla on kiima noin kolmen päivän välein. Tiineys kestää lajista riippuen 16–30 päivää. Hamsterit saavat keskimäärin 4–8 poikasta, mutta syyrianhamsterilla niitä voi olla jopa 24. Tämä on suurin poikasten määrä, mikä voi mahtua emon kohtuun.lähde?
Hamsterit syntyvät karvattomina ja sokeina pesässä, jonka emo on valmistanut etukäteen. Viikon kuluttua ne alkavat tehdä tutkimusretkiä pesän ulkopuolelle. Noin kolmen-neljän viikon kuluttua ne voidaan vieroittaa emostaan. Nuorten hamsterien hyvinvoinnin vuoksi kuitenkin suositellaan, että ne saisivat asua emonsa tai ainakin sisarustensa kanssa 5–6-viikkoisiksi.
Hamsterit lemmikkieläiminä

Parhaiten tunnettu hamsterilaji on syyrianhamsteriksikin kutsuttu kultahamsteri (Mesocricetus auratus). Latinankielinen nimi tarkoittaa keskikokoista (meso) kultaista (auratus) hamsteria (cricetus). Hamstereista kultahamsteria pidetään eniten lemmikkeinä ja siitä on jalostettu monenvärisiä ja -näköisiä muunnoksia. Alkuperäinen väri on kuitenkin ollut normaali, muut värit ovat kehittyneet geenimutaatioiden tuotoksena. Lajia kutsutaan joskus myös hunajahamsteriksi tai pandahamsteriksi turkin väriin viitaten. Kultahamsterista on kehitetty myös muutamia variaatioita, kuten pitkäkarvainen hamsteri, jonka karva kasvaa muutaman senttimetrin pituiseksi ja edellyttää usein erityistä huolenpitoa. Muita turkkimuunnoksia ovat mm.satiini ja rex. Kultahamsterit ovat erakkoja.
Muut lemmikkinä pidettävät hamsterit ovat kolme pikkuhamsterilajia (Phodopus) ja eri sukuun kuuluva kiinankääpiöhamsteri. Suomessa yleisin on venäjänkääpiöhamsteriksi tai talvikoksi kutsuttava pikkuhamsteri (Phodopus sungorus), jonka turkki voi muuttua valkoiseksi talvella päivänvalon ja lämmön vähetessä. Talvikon läheinen sukulainen campbellinkääpiöhamsteri muistuttaa talvikkoa varsin paljon ulkonäöltään, mutta se on hieman suurempi. Sillä on myös useita erilaisia turkin värejä. Roborovskinkääpiöhamsteri (Phodopus roborovskii) on hyvin pieni ja nopea, ja muita kääpiölajeja vaalempiturkkisempi. Kiinankääpiöhamsterilla (Cricetulus griseus) on hamstereista ainoana osittain tarttumiseen kykenevä neljä senttiä pitkä häntä, joka pidempi kuin muilla lajeilla. Roborovskit ja campbellit ovat laumaeläimiä, sen sijaan kiinankääpiöhamsterit ja talvikot viihtyvät mieluiten yksinään.
Monet kasvattajat vievät hamstereitaan näyttelyyn. Laatu ja luonne ovat olennainen osa kasvatusta suunniteltaessa. Vaikka näyttelyhamstereiden kasvattajat keskittyvät näyttelyihin sopivien yksilöiden kasvattamiseen, myös monet lemmikkihamsterinomistajat ovat teettäneet poikasia hamstereillaan.
Kulta- ja kiinankääpiöhamsterit ovat erakoita, jotka eivät hyväksy lajitovereita reviirilleen, vaan tappelevat kunnes toinen kuolee. Näin ollen niitä ei voi pitää samassa häkissä. Talvikot saattavat tulla toimeen sisarustensa kanssa vanhempinakin, mutta omistajan täytyy olla varautunut erottamaan ne toisistaan, jos tappeluita ilmenee. Useimmiten talvikot ovat kuitenkin erakoita. Campbellit ja roborovskit sen sijaan saattavat viihtyä jopa pienissä laumoissa, jos ne saavat olla nuorista asti yhdessä. Kasvattajat eivät yleensä edes myy näitä kahta lajia yksineläjiksi.