stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Final Fantasy IX
Pelaaminen > Taistelu

Pomotaisteluita lukuun ottamatta taistelut puhkeavat satunnaisesti kentällä juostessa. Tällöin kenttänäyttö muuttuu taistelunäytöksi. Taistelunäytöllä vastustajat ovat kentän toisella puolen rivissä, pelaajan ohjaamat sankarit taas toisella.
Käytössä on vuoropohjainen taistelusysteemi. Jokainen taistelu käyttää Active Time Battle (ATB) -järjestelmää, joka esiteltiin ensimmäisen kerran Final Fantasy IV -pelissä. Hahmojen komentolista esiintyy näytön alaosassa ATB- sekä elinvoima- ja taikavoimamittareiden vieressä. Pelaaja hallitsee vuorotellen hahmojaan ja voi antaa yhden komennon hahmolleen ATB-mittarin täytyttyä. Hahmon suoritettua komennon ATB-mittari nollautuu taas. Pelihahmot voivat vuorollaan hyökätä fyysisesti, käyttää erilaisia esineitä ja lääkkeitä tai turvautua omiin ainutlaatuisiin kykyihinsä. Esimerkiksi Zidane voi varastaa esineitä vastustajilta, Eiko ja Garnet voivat kutsua erilaisia olentoja avuksi taisteluun ja Vivi voi käyttää mustaa magiaa hyökkäyksissään.
Nämä hahmojen erityistaidot muuttuvat hahmon saavutettua transsi-tilan, joka aktivoituu lyhyeksi ajaksi erillisen transsimittarin täytyttyä. Tässä tilassa hahmon kyvyt vahvistuvat ja mahdollisesti muuttuvat. Esimerkiksi Zidane siirtyy transsissa Dyne-tilaan, jossa hänen varaspohjaiset kykynsä vaihtuvat tuhoisiksi erikoiskyvyiksi. Vivin "Black Magic" -kyky puolestaan muuttuu nimeksi "Double Black", jonka myötä hän voi langettaa kaksi taikaa samalla vuorolla. Pelissä on myös mahdollista pelata rajoitettua moninpeliä.
Pelihahmon suoritus taistelussa pohjautuu tilastoihin, joissa esiintyvät muun muassa hahmojen nopeus, voima ja maagiset voimat. Tilastoja parantaakseen pelaajan täytyy varustaa hahmojaan tai hankkia taistelemalla kokemuspisteitä kehittääkseen hahmonsa ylemmille tasoille. Kun hahmo kehittyy seuraavalle tasolle, myös hänen tilastonsa paranevat. Taisteluiden voittaminen myös palkitsee pelaajan rahalla (gil), esineillä, Tetra Master -pelikorteilla ja kykypisteillä (AP).
Juoni > Hahmot

Pelissä esiintyy kahdeksan pelattavaa päähenkilöä. Nämä ovat roistoryhmän jäsen Zidane Tribal, Alexandrian prinsessa Garnet Til Alexandros XVII, musta maagi Vivi Ornitier, Pluton ritareiden kapteeni sekä Garnetin palvelija Adelbert Steiner, lohikäärmesoturi Freya Crescent, makumatkalle lähtenyt Quina Quen, kuusivuotias maagi Eiko Carol ja palkkionmetsästäjä Amarant Coral. Heidän lisäkseen pelattavia hahmoja liittyy päähenkilöiden seurueeseen silloin tällöin.
Kehitystyön aikana pelin luojat tekivät hahmoista tärkeän tavoitteen. Paluu pelisarjan juurille myös vaikutti hahmojen luontiin, sillä heistä pyrittiin tekemään sarjakuvamaisia. Uematsu kommentoi, että he kuitenkin pyrkivät tavoittelemaan myös realismia sarjakuvamaisuuden ohella. Päästäkseen tähän tavoitteeseen ja tyydyttääkseen pelaajat, jotka olivat tottuneet Final Fantasy VIII:n realistisiin hahmoihin, suunnittelijat päättivät luoda hahmoja, joihin pelaajien olisi helppoa samaistua.
Minipelit > Tetra Master

Pelisarjan yhdeksännessä osassa on myös korttipeli, kuten Final Fantasy VIII:ssa, mutta peli on laitettu täysin uusiksi.
Minipelit > Chocobo Hot and Cold

Toinen minipeli, jossa pelaaja voi etsiä aarteita Choco-nimisen Chocobon avulla. Chocoa voi käyttää myös minipelin ulkopuolella paikasta toiseen matkustamiseen. Kun Choco löytää lisää aarteita pelin kuluessa, se muuttaa väriä ja saa uusia kykyjä.Ensimmäiseksi se on keltainen, joka voi kulkea maalla ja rantahietikolla, seuraavaksi se muuttuu vaaleansiniseksi, joka voi kulkea rantavedessä("vaaleassa vedessä" rantojen läheisyydessä), seuraavaksi punaiseksi, joka voi kulkea vuorten yli, neljänneksi tumman liilaksi, joka voi kulkea missä vaan merellä. Lopulta Choco voi muuttua lentäväksi kultaiseksi chocoboksi, ja pystyy liikkumaan lähes minne tahansa maailmankartalla.
Musiikki

Musiikin Final Fantasy IX:ään sävelsi aikaisempien pelisarjan pelien tapaan Nobuo Uematsu, jolle sarjan yhdeksäs osa on viimeisin pelkästään hänen itsensä säveltämä Final Fantasy -peli. Toinen pelin suunnittelijoista, Hiroyuki Itō, ehdotti Uematsulle sävellettäväksi peliä varten "kullekin kahdeksalle hahmolle oman kappaleen, jännittävän raidan taisteluja varten, synkän ja vaarantunteen herättävän kappaleen ja kymmenisen kappaletta lisää jne.". Uematsu vietti suunnilleen vuoden säveltäessään ja tuottaessaan noin 160 kappaletta peliä varten. Kappaleista noin 140 päätyi pelin ääniraidalle.
Uematsu sävelsi kappaleet pianolla käyttäen kahta vastakohtaista menetelmää: "Luon pelin tapahtumiin soveltuvaa musiikkia, mutta joskus pelitapahtuman suunnittelija muokkaakin tapahtuman jo valmiiseen musiikkiini sopivaksi." Uematsun mielestä Final Fantasy VII ja Final Fantasy VIII olivat olleet tunnelmaltaan realistisia, mutta koska yhdeksäs osa oli enemmän fantasiaan pohjautuva, mahtui pelin sävellyksien joukkoon sekä vakavia että huvittaviakin kappaleita. Uematsun mielestä pelin musiikin teemana oli keskiaikainen musiikki, minkä vuoksi hänelle suotiin mahdollisuus matkustaa inspiraatiomatkalle Eurooppaan "katselemaan vanhoja linnoja Saksaan ja sellaista." Pelin kaikesta musiikista ei kuitenkaan tehty keskiaikaan viittaavaa, sillä Uematsun mielestä siitä olisi tullut "epätasapainoinen" ja "tylsähkö". Hän tähtäsi "yksinkertaiseen ja lämpimään" tyyliin sisällyttäen joukkoon epätavallisia instrumentteja, kuten kazoon ja dulcimerin. Musiikkiin sisällytettiin myös vaikutteita aikaisemmista Final Fantasy -peleistä, koska yhdeksäs osa palasi tyyliltään sarjan alkujuurille. Taistelumusiikkiin sisällytettiin vanha alkusävel, ja vanhoista sarjan osista tuotiin kappaleita uusina sovituksina: Volcano-teeman alkuperä on Final Fantasystä ja Pandemonium-teema on peräisin Final Fantasy II:sta. Pelin alussa Tantalus-ryhmä soittaa "Rufus' Welcoming Ceremony" -kappaletta Final Fantasy VII:sta.
Uematsun raportoitiin kahdesti olleen ehdottomasti sitä mieltä, että Final Fantasy IX oli hänen lempisävellyskokonaisuutensa. Pelin alkuperäisellä soundtrackillä on 110 kappaletta. Laajennettu soundtrack, Final Fantasy IX Original Soundtrack PLUS, sisältää 42 kappaletta enemmän. Final Fantasy XIII:n ja Final Fantasy X:n tavoin yhdeksäs osa sisältää J-pop-tyylisen balladin, nimeltään Melodies of Life. Kappaleen sävelsi Uematsu, ja sanoituksesta vastasivat japaniksi Hiroyuki Itō (taiteilijanimellä Shiomi) ja englanniksi Alexander O. Smith. Kappaleen tulkitsi Emiko Shiratori, joka lauloi sävelmän japaninkielisessä versiossa japaniksi sekä Euroopan ja Pohjois-Amerikan julkaisuissa englanniksi.
Vastaanotto

Final Fantasy IX kohosi ilmestyttyään myyntilistojen kärkeen ympäri maailman. Peli ei kuitenkaan myynyt Japanissa eikä Yhdysvalloissa yhtä paljon kuin kaksi edeltäjäänsä Final Fantasy VII ja Final Fantasy VIII. Maaliskuun 31. päivään 2003 mennessä peli oli myynyt maailmanlaajuisesti 5,3 miljoonaa kappaletta. Japanilaisen pelilehti Famitsun lukijat äänestivät Final Fantasy IX:n kaikkien aikojen 24. parhaaksi peliksi ja suositun peliverkkosivusto GameFAQsin lukijat 42:nneksi parhaaksi peliksi kautta aikojen. Metacritic-arvostelusivustolla pelin keskiarvo arvosteluissa on 94 %, millä peli on sarjansa osista parhaiten sijoittunut.
Aiheesta muualla

Pohjois-Amerikan virallinen Final Fantasy IX -sivusto (englanniksi)
Final Fantasy IX MobyGamesissa (englanniksi)
Final Fantasy -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:  Final Fantasy  II  III  IV  V  VI  VII  VIII  IX  X  XI  XII  XIII  XIV  XIV: A Realm Reborn  XV  XVI 
Alasarjat:  Final Fantasy Crystal Chronicles  Compilation of Final Fantasy VII  Ivalice Alliance  Fabula Nova Crystallis Final Fantasy XIII 
Jatko-osat:  Final Fantasy X-2  Final Fantasy XII: Revenant Wings  Final Fantasy IV the After: Tsuki no Kikan  Final Fantasy XIII-2  Lightning Returns: Final Fantasy XIII 
Sivutarinat ja spin-off-pelit:  Mystic Quest  Final Fantasy Mystic Quest  Final Fantasy Tactics  Final Fantasy Tactics Advance  Dissidia: Final Fantasy  Dissidia 012 Final Fantasy  Dissidia Final Fantasy NT 
Uudelleenjulkaisut:  Final Fantasy I–II  Final Fantasy Origins  Final Fantasy I & II: Dawn of Souls  Final Fantasy Collection  Final Fantasy Anthology  Final Fantasy Chronicles 
Anime ja elokuvat:  Final Fantasy: Legend of the Crystals  Final Fantasy: The Spirits Within  Final Fantasy: Unlimited  Final Fantasy VII: Advent Children  Last Order: Final Fantasy VII  Kingsglaive 
Nobuo Uematsu sävelsi Final Fantasy IX:n musiikin kokonaisuudessaan.
Kimmo Kahma

| Kimmo Kahma> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. marraskuuta 1947 Helsinki (ikä 77)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  fysikaalisen meritieteen tutkimusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1973, FT 1981)
Instituutti:  Ilmatieteen laitos
Tutkimusalue:  fysikaalinen meritiede, erityisesti aallokko
Palkinnot:  Palmén-mitali (2013)
Kimmo Kaarlo Kahma (s. 10. marraskuuta 1947 Helsinki) on suomalainen merentutkija ja Ilmatieteen laitoksen fysikaalisen meritieteen tutkimusprofessori (emeritus). Hänet tunnetaan erityisesti aallokkoon liittyvistä tutkimuksistaan.
Hänen isänsä oli professori Aarno Kahma. Kimmo Kahma kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yhtenäiskoulusta vuonna 1967. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1973, lisensiaatiksi 1979 ja filosofian tohtoriksi 1981 (geofysiikka). Hänen englanninkielisen väitöskirjansa (1981) käsitteli pyyhkäisymatkan vaikutusta tuulen synnyttämän aallokon kasvuun. Työn otsikkona oli On the growth of wind waves in fetchlimited conditions. Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti on ollut vuodesta 1982.
Kahma työskenteli Merentutkimuslaitoksella tutkijana vuosina 1972–1991. Tästä ajanjaksosta hän oli Kanadassa (NSERC, post-doct fellow) vuosina 1983–1986 ja Suomen Akatemian vanhempi tutkija 1986–1989. Vuosina 1992-2005 tohtori Kahma toimi Merentuutkimuslaitoksen erikoistutkijana. Vuodesta 2005 lähtien hän on toiminut fysikaalinen oseanografian tutkimusprofessorina ensin Merentutkimuslaitoksella ja organisaatioliitoksen jälkeen Ilmatieteen laitoksella eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Kahma on työtoveriensa kanssa julkaissut kymmeniä tutkimuksia fysikaalisen oseanografian alalta. Hän osallistui esimerkiksi aallokkomittauksia selvittäneen COST-714 -tutkimushankkeen loppuraportin (Measuring and Analysing the Directional Spectra of Ocean Waves, 2005) kirjoittamiseen. Tohtori Kahma on myös tuonut meritieteellistä asiantuntemusta selvitettäessä suomalaisia koskettaneita, mereen liittyviä suuronnettomuuksia. Hän toimi pysyvänä meritieteellisenä asiantuntijana presidentti Martti Ahtisaaren johdolla 2005 laaditussa Kaakkois-Aasian tsunamin (26.12.2004) jälkeisessä onnettomuusselvityksessä.
Kahmalle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki.  Vuonna 2017 hän sai Geofysiikan seuran Palmén-mitalin ansiokkaasta työstään meritieteen alalla.
Aiheesta muualla

Publications: Kimmo K. Kahma. Finnish Meteorological Institute, Helsinki. Marine Research Programme (englanniksi) (researchgate.net)
Itämerellä sivuttiin viime yönä aaltoennätystä (12.1.2017) (suomenluonto.fi)
Tutkimus: Säärintamat voivat aiheuttaa äkillisiä vedenkorkeusvaihteluita Suomen rannikolla (6.5.2014) (ilmatieteenlaitos.fi)
Perämeren kohtalo ratkeaa Etelämantereella (28.5.2010, päivitetty 10.4.2012) (yle.fi)
Suomenlahden vesi korkealla (3.2.2008, päivitetty 31.10.2008) (yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Tapani Kahri

Seppo Tapani Kahri (8. toukokuuta 1938 Pori – 9. marraskuuta 2019 Espoo) oli suomalainen varatuomari ja pitkäaikainen Suomen Työnantajain Keskusliiton STK:n toimitusjohtaja ja sen seuraajan Työnantajain Keskusliiton (nykyisin Elinkeinoelämän keskusliitto) varatoimitusjohtaja. Kahri oli mukana työstämässä Liinamaa I:ksi nimettyä Suomen ensimmäistä tulopoliittista kokonaisratkaisua vuonna 1969. Hän jäi eläkkeelle TT:n varatoimitusjohtajan paikalta vuonna 1998 työskenneltyään työnantajajärjestöille 33 vuoden ajan. Kahri oli myös Kauniaisten kunnallisvaltuustossa Kokoomuksen edustajana.
Teoksia

Viheltääkö pilli? Työmarkkinamiehen muistelmat, Otava 2001.
Työsopimuslaki käytännössä, Talentum 2006 ISBN 9789521410970
Kaifas

Mattias Stom, Kristus Kaifaan edessä, 1630-luku.
Kaifas eli Josef Bar Kaifas (tarkoittaa Josef Kaifaan poika) oli juutalaisten ylin pappi vuosina 18–37 jaa.
Uuden testamentin mukaan Kaifas ylipappina ja siten juutalaisten oikeusistuimen korkeimpana tuomarina tuomitsi Jeesuksen jumalanpilkasta. Jeesus luovutettiin roomalaisille, häntä kuulusteltiin Kaifaan talossa ja roomalainen maaherra Pontius Pilatus tuomitsi hänet kuolemaan ristillä. Kaifas mainitaan myös Josefuksen historiateoksessa. Sen mukaan hän tuli virkaansa vuonna 18 roomalaisen prokuraattori Valerius Gratuksen virkakaudella.
Johanneksen evankeliumissa Kaifas selvittää motiivejaan Jeesuksen teloittamiselle: ”Ettekö te käsitä, että jos yksi mies kuolee kansan puolesta, se on teille parempi kuin että koko kansa joutuu tuhoon?” (Joh. 11:50). Evankeliumin kirjoittaja arvelee, että tämä viittaisi Jeesuksen kuolemaan henkisenä sovitustekona, mutta se vastasi täysin Rooman vallan alla olleen valtion poliittista todellisuutta. Jeesus saarnasi ”uuden kuningaskunnan” välitöntä tuloa ja hänen sanansa olisivat hyvin voineet nostattaa kansan mellakkaan, mikä taas olisi johtanut välittömään sotilaalliseen asioihin puuttumiseen. Paljon järkevämpää oli surmata karismaattinen johtaja kuin ottaa riski, että hän saisi kansan nousemaan kapinaan.
Gerhard Prause sanoo teoksessaan Historian harhaluuloja, että Pilatus pelkäsi Roomaan tehdyn kantelunselvennä merkitsevän kuolemantuomiota hänelle itselleen: hän oli juuri kukistuneen Sejanuksen suojatteja – ja rappeutunut Rooman senaatti kuvitteli tekevänsä masentuneen ja erakoituneen keisari Tiberiuksen tahdon mukaan vainoamalla kukistuneen pääsuosikin suojatteja.
Kaifaan hauta

Vuonna 1990 Jerusalemin eteläosasta löydettiin vanha hauta, jossa esiintyivät nimet Kaifas sekä  Joosef Kaifaan poika.
Suomen euroviisukarsinta 1971

| Eurovision laulukilpailu 1971>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |
Päivämäärä:  13. helmikuuta 1971
Tapahtumapaikka:  Ylen tv-studio 2, Pasila, Helsinki
Juontaja(t):  Eveliina Pokela, Reijo Salminen
Kapellimestari:  Ossi Runne
Valintamenetelmä:  30-jäseninen tuomaristo
Kilpailumenetelmä:  Kutsukilpailu
Voittaja:  Markku Aro & Koivistolaiset ”Tie uuteen päivään”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1969  1972 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1971 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1971 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin muutaman avoimen sävellyskilpailun jälkeen jälleen kutsukilpailuna. Yhdeksälle suomalaissäveltäjälle lähetettiin kutsu kilpailuun, mutta heistä yksi, Toivo Kärki, kieltäytyi, joten karsinnassa kuultiin kahdeksan kappaletta.
Karsinnan finaali käytiin 13. helmikuuta Ylen tv-studiossa 2 nimellä Kohti Dublinia, ja se lähetettiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.20 alkaen. Voittajan valitsi 30-henkinen raati. Raadin jäsenistä 24 oli tavallisia musiikin kuuntelijoita, kaksi jokaisesta Suomen 12 maakuntaradiosta. Loput kuusi olivat musiikin asiantuntijoita. Jokainen tuomari antoi kaikille kappaleille pisteitä välillä 1-5. Käytäntö oli miltei sama kuin kansainvälisessä finaalissa.
Tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Markku Aro & Koivistolaiset | Tie uuteen päivään | Rauno Lehtinen (säv. & san.) | 123 p. |
| 2. | Jukka Kuoppamäki | Uinu poikani vain | Jukka Kuoppamäki (säv. & san.) | 111 p. |
| 3. | Cumulus | Rajan takaa | Esko Linnavalli (säv.), Pertti Reponen (san.) | 99 p. |
| 4. | Liisa Tuutti | Uusi viikko | Jim Pembroke (säv. & san.) | 79 p. |
| 5. | Pepe Willberg | 1:1 000 000 (Yksi Miljoonaan) | Eero Koivistoinen (säv.), Hector (san.) | 73 p. |
| 6.= | Aarno Raninen & Carola | Ei koskaan | Aarno Raninen (säv. & san.) | 70 p. |
| 6.= | Lasse Mårtenson | Pilvilaulu | Lasse Mårtenson (säv. & san.) | 70 p. |
| 8. | Arja Saijonmaa | Talvilintu | Eero Ojanen (säv.), Pentti Saaritsa (san.) | 68 p. |
Palanneet artistit

| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Markku Aro (Koivistolaisten kanssa) | 1969 (5.) | - |
| Aarno Raninen (duetto Carolan kanssa) | 1968 (3.) | - |
| Carola (duetto Aarno Ranisen kanssa) | 1965 (karsiutui semifinaalissa) 1966 (5.) | - |
| Lasse Mårtenson | 1963 (2.) 1964 (1.) 1966 (4.) | 1964 (7.) |
Janne Kinnunen (yleisurheilija)

Janne Kristian Kinnunen (s. 18. elokuuta 1970 Viitasaari) on suomalainen kaupunginjohtaja ja vuosina 1990–1997 kansallisella tasolla kilpaillut yleisurheilija. Vuodesta 2023 alkaen hän toimii Mikkelin kaupunginjohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt Taivalkosken kunnanjohtajana, Saarijärven kaupunginjohtajana sekä synnyinpaikkakuntansa Viitasaaren kaupunginjohtajana 2014–2022.
Tausta

Kinnunen on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri. Hän toimi Taivalkosken kunnanjohtajana ja sen jälkeen vuosina 2008–2013 Saarijärven kaupunginjohtajana. Vuosina 2014–2022 hän toimi Viitasaaren kaupunginjohtajana, ja Mikkelin kaupunginjohtajaksi hänet valittiin vuonna 2022.
Urheilu-ura > Saavutuksia

Urheilijana Kinnusen päälajina oli kolmiloikka. Hän edusti Viitasaaren Viestiä ja Lahden Ahkeraa ja häntä valmensivat Jorma Kemppainen ja Tuomas Sallinen.
Kinnunen saavutti SM-hopeaa kolmiloikassa Lapualla 1995 tuloksella 16,16 m. Sisäratojen SM-kisoissa hän saavutti kultaa vuonna 1996 tuloksella 15,96 m. Hän sijoittui kahdeksanneksi 100 metrin juoksussa Tampereella 1996.
Kinnunen edusti Suomea yhdessä ulkoratojen (1995) ja yhdessä sisäratojen maaottelussa (1996). Hänen ennätyksiään ovat 16,21 m kolmiloikassa vuodelta 1996 (16,31 m myötätuulessa samana vuonna), 729 cm pituushypyssä vuodelta 1992 sekä 10,66 s 100 metrillä vuodelta 1995.
Urheilu-ura > Vuosittainen kehitys kolmiloikassa

| Vuosi | Tulos | Kalevan kisat |
| --- | --- | --- |
| 1990 | 14,62 | karsinnan 18. (14,62) |
| 1991 | 15,29 | karsinnan 17. (14,66) |
| 1992 | 15,53 (15,74 w) | 7. (15,74) |
| 1993 | 15,82 | 5. (15,76) |
| 1994 | 15,04 (16,29 w; 16,21 i) | karsinnan 8. (15,04) |
| 1995 | 16,18 (16,23 w) | hopeaa (16,16) |
| 1996 | 16,21 (16,31 w) | 4. (15,66) |
| 1997 | 15,33 | 6. (15,33) |
w = myötätuulitulos

i = hallitulos
Yksityiselämä

Kinnunen meni naimisiin juoksija Monika Kinnusen (o.s. Rönnholm) kanssa 5. lokakuuta 1996. Heillä on kolme lasta. Pari on sittemmin eronnut.
Louis Kahn

Louis Kahn vuonna 1967.
Louis Isadore Kahn (alk. Itze-Leib Schmuilowsky; 20. helmikuuta 1901 Kuressaare, Saarenmaa, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 17. maaliskuuta 1974 New York, New York, Yhdysvallat) oli virolaissyntyinen yhdysvaltalainen arkkitehti ja Pennsylvanian yliopiston professori vuodesta 1955. Hän asui Yhdysvalloissa vuodesta 1905.
Kahn kehitti oman arkkitehtuurifilosofiansa, jota ilmentävät Trentonin kylpylä (1956) ja Richard Laboratories (Richards Medical Research Building) Philadelphiassa, jossa on myös hänen asemakaavoihinsa pohjautuvia alueita.
Kahn oli modernistisen arkkitehtuurin ihailluimpia ja kiistellyimpiä arkkitehteja. Hän käytti töissään kubistisia muotoja, tetraedrejä, neliöitä ja pyramideja. Hänen töitään ovat muun muassa tiili- ja lasirakentamista edustava Yale Art Gallery New Havenissa ja betoninen Bristolin kaupungintalo.
Suunnittelutöitä

Salk-instituutti La Jollassa, 1959–1965.
Kubistinen Goddard Laboratories -rakennus­ryhmä Pennsylvanian yliopiston kampuksella, 1957–1965.
Goddard Laboratoriesin tornimainen huolto­rakennus.
Indian Institute of Management Ahmedabad, 1961–1974.
Jatiyo Sangshad Bhaban, Bangladeshin parlamentti­rakennus, 1961–1982.
Parlamenttitalo sisältä.
Phillips Exeter Academy Library, Exeter, New Hampshire, 1965–1972.
Kirjallisuutta

Lesser, Wendy: You say to brick: the life of Louis Kahn. Farrar, Strauss and Giroux, 2017.
Williamson, James F.: Kahn at Penn: Transformation teacher of Architecture. Routledge 2017.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Structurae  Trove 
Muut:  SNAC 2  IdRef
Suomen euroviisukarsinta 1969

| Eurovision laulukilpailu 1969>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |
Päivämäärä:  22. helmikuuta 1969
Tapahtumapaikka:  Suomen television studio, Pasila, Helsinki
Juontaja(t):  Tauno Vainio
Kapellimestari:  Ossi Runne
Valintamenetelmä:  Postikorttiäänestys
Kilpailumenetelmä:  Avoin sävellyskilpailu
Voittaja:  Jarkko ja Laura ”Kuin silloin ennen”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1968  1971 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1969 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1969 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu televisioitiin TV-ohjelma 1:ssä 22. helmikuuta 1969 kello 20.30 alkaen. Karsinta käytiin melko samalla tavalla kuin edellisenäkin vuonna eli kilpailu järjestettiin avoimena sävellyskilpailuna ja voittajan valitsivat katsojat postikorttiäänestyksellä. Äänestyksen tulokset julkistettiin 4. maaliskuuta kello 21.05 ohjelmassa "Tämä lähtee Madridiin". Avoimeen kilpailuun saatiin 266 sävelmää, joista Yleisradion esiraati valitsi kuusi finaaliin. Kappaleiden esittäjät olivat kuitenkin huomattavasti edellisvuotta nimekkäämpiä.
Tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Jarkko ja Laura | Kuin silloin ennen | Toivo Kärki (säv.), Juha Vainio (san.) | 85 040 p. |
| 2. | Katri Helena | Maailman pihamaat | Åke Granholm (säv. & san.) | 42 160 p. |
| 3. | Viktor Klimenko | Vaari sirkuksessa | Risto Laitinen (säv. & san.) | 36 880 p. |
| 4. | Laila Kinnunen | Potkis | Johannes Porvali (säv.), Reino Palmroth (san.) | 17 100 p. |
| 5. | Markku Aro | Sanoin | Åke Granholm (säv.), Sauvo Puhtila (san.) | 5 260 p. |
| 6. | Marion Rung | Tuntematon sydämeni | Ei tietoa säveltäjästä eikä sanoittajasta | 1 760 p. |
Palanneet artistit

| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Katri Helena | 1965 (3.) | - |
| Viktor Klimenko | 1965 (2.) 1966 (3.) | 1965 (jaettu 15.) |
| Laila Kinnunen | 1961 (1.) 1966 (2.) 1967 (5., 6.) | 1961 (jaettu 10.) |
| Marion Rung | 1962 (1., 2.) 1967 (7., 8.) | 1962 (jaettu 7.) |
Kaijū

Godzilla-elokuvan juliste.
Kaijū (jap. 怪獣, kaijū) eli kaijū eiga (jap. 怪獣映画, kaijū eiga, suom. hirviöelokuva) on japanilaisten elokuvien lajityyppi. Kaijū-elokuvat kuuluvat laajempaan erikoistehostepainotteisten japanilaisten elokuvien eli tokusatsu-elokuvien joukkoon. Lajityypin elokuvissa yksi tai useampi yleensä valtava hirviö aiheuttaa tuhoa ihmisten keskuudessa. Tunnettuja kaijū-elokuvia ovat lajityypin kehittäneen Tōhō-elokuvayhtiön Godzilla-elokuvat. Samantyyppisiä elokuvia on tehty myöhemmin myös Japanin ulkopuolella.
Kirjallisuutta

Barr, Jason: The Kaiju Film : A Critical Study of Cinema’s Biggest Monsters. McFarland & Company, 2016. ISBN 978-0-7864-9963-2.
Olli Kaikkonen

Olli Kaikkonen (31. lokakuuta 1943 Pielisjärvi – 1. tammikuuta 2005 Jyväskylä) oli jyväskyläläinen filosofian tohtori (1981), dosentti ja historioitsija. Hän toimi Jyväskylän työväenopiston rehtorina vuosina 1990–2004. Historian tutkijana Olli Kaikkonen tutki globaaleja ja yhteiskunnallisia aiheita, ja oli niitä harvoja suomalaisia historiantutkijoita, jotka tutkivat Afrikkaa. Hän oli laatimassa vuonna 1989 ilmestynyttä ensimmäistä suomenkielistä Afrikan historiaa (Olli Kaikkonen & Seppo Rytkönen & Seppo Sivonen: Afrikan historia. Gaudeamus, 1989. ISBN 951-662-382-4).