stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adelaide-luokka
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMAS Adelaide | Todd Pacific Shipyards, Seattle, Washington | 29. heinäkuuta 1977 | 21. kesäkuuta 1978 | 15. marraskuuta 1980 | palveluksesta 19. tammikuuta 2008 upotettu sukelluskohteeksi |
| HMAS Canberra | Todd Pacific Shipyards, Seattle, Washington | 1. maaliskuuta 1978 | 1. joulukuuta 1978 | 21. maaliskuuta 1981 | palveluksesta 12. marraskuuta 2005 upotettu sukelluskohteeksi |
| HMAS Sydney | Todd Pacific Shipyards, Seattle, Washington | 16. tammikuuta 1980 | 26. syyskuuta 1980 | 29. tammikuuta 1983 | palveluksesta 7. marraskuuta 2015 |
| HMAS Darwin | Todd Pacific Shipyards, Seattle, Washington | 3. heinäkuuta 1981 | 26. maaliskuuta 1982 | 21. heinäkuuta 1984 | palveluksessa |
| HMAS Melbourne | Australian Marine Engineering Consolidated | 12. heinäkuuta 1985 | 5. toukokuuta 1989 | 15. helmikuuta 1992 | palveluksessa |
| HMAS Newcastle | Australian Marine Engineering Consolidated | 21. heinäkuuta 1989 | 21. helmikuuta 1992 | 11. joulukuuta 1993 | palveluksessa |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Adelaide-luokan ohjusfregatit
HMAS Adelaide (FFG 01)

| HMAS Adelaide |
| --- | --- |
 HMAS Adelaide vuonna 1982.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Todd Pacific Shipyards, Seattle, Washington
Kölinlasku:  29. heinäkuuta 1977
Laskettu vesille:  21. kesäkuuta 1978
Palveluskäyttöön:  15. marraskuuta 1980
Poistui palveluskäytöstä:  19. tammikuuta 2008
Loppuvaihe:  upotettu sukelluskohteeksi 13. huhtikuuta 2011
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 200 t
Pituus:  124 m (vesiraja) 138,10 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,30 m
Syväys:  7,50 m
Koneteho:  2 × GE LM2500 kaasuturbiinimoottoria 41 000 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  221
Aseistus
Aseistus:  1 × 76 mm OTO Melara -tykki 1 × Mk13 -ohjustenlaukaisualusta (Harpoon- ja Standard SM1-MR -ohjukset) 1 × 20 mm Mk15 Vulcan Phalanx -tykki 6 × 324 mm Mk32 torpedoputkea 2 × helikopteria
HMAS Adelaide (runkonumero FFG 01) oli Australian laivaston vuosina 1980-2008 palveluksessa ollut Adelaide-luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Todd Pacific Shipyardsilta Seattlesta Washingtonista ja sen köli laskettiin 29. heinäkuuta 1977. Alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1978 ja se otettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1980.
Palvelus

Alus osallistui 1990-1991 Persianlahden sotaan, vuoden 1999 rauhanturvaoperaatioonItä-Timorilla. Lisäksi se oli Persianlahdella operaatiossa terrorismia vastaan vuosina 2001 ja 2004. Alus poistettiin palveluksesta 19. tammikuuta 2008 ja se upotettiin sukelluskohteeksi 13. huhtikuuta 2011 Uuden Etelä-Walesin rannikolla Avocan edustalle.
Abhasian ruhtinaskunta

Abhasian ruhtinaskunta syntyi nykyisen Abhasian alueella erilliseksi feodaalivaltioksi Georgian kuningaskunnan hajoamiseen johtaneiden sisällissotien aikana 1300–1400-luvuilla. Georgiaa vastaan käytyjen menestyksekkäiden sotien jälkeen Abhasialaiset saivat itsenäisyyden vuonna 1463, mutta 1570-luvulla he joutuivat Osmanien valtakunnan vaikutuspiiriin. Ruhtinaskunnalla oli Osmanien valtakunnan ja sittemmin Venäjän keisarikunnan hallinnassa tietyn laajuinen autonomia, kunnes vuonna 1864 se liitettiin Venäjään.
Tausta

Abhasiaa hallitsi 1100-luvulta lähtien Georgiaan kuuluvana ruhtinaskuntana (saeristavo) Šervašidze-dynastia. Abhasian historiasta kertovat lähteet ovat tuolta ajalta harvassa. Genovalaiset kauppiaat perustivat lyhytaikaisia kauppasatamia Abhasian rannikolle 1300-luvulla. Kun Georgian kuningaskunta joutui 1450-luvulla sisällissodan kouriin, Šervašidzet liittyivät kuningas Giorgi VIII:tä vastaan muodostettuun kapinaan, joka päättyi kuninkaallisen armeijan tappioon Tšikhorissa vuonna 1463. Sodan tuloksena Georgia jakautui kolmeen kilpailevaan kuningaskuntaan ja viiteen ruhtinaskuntaan. Abhasian ruhtinaat olivat Mingrelian vasalleja, ja Mingrelia vuorostaan vastasi Imeretin kuningaskunnalle. Nämä suhteet olivat kuitenkin lähinnä nimellisiä, ja käytännössä Mingrelian ja Abhasian hallitsijat taistelivat menestyksekkäänti paitsi itsenäisyydestään, myös toisiaan ja Imeretiä vastaan.
1500–1700-luvut

1570-luvulla Osmanien valtakunta miehitti Tskhumin linnoituksen ja muutti sen turkkilaiseksi Suhum-Kalen linnoitukseksi (mistä nykyinen nimi Suhumi). Abhasia tuli nyt Turkin ja islamin vaikutuksen alle, vaikka aiempi kristinusko korvautuikin uudella uskonnolla hyvin hitaasti, ja hallitsevat Šervašidzet kääntyivät Islamiin vasta 1700-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.
1500–1700-lukujen ajan Abhasian hallitsijat kävivät jatkuvia rajakahakoita Mingrelian ruhtinaiden kanssa. Näiden kahakoiden tuloksena Abhasia laajentui itään; ensin Ghalidzgajoelle ja myöhemmin Engurille, joka muodostaa nykyäänkin Abhasian ja Georgian välisen rajan. Abhasian ruhtinas Zegnakin kuoleman jälkeen noin vuonna 1700 hänen ruhtinaskuntansa jakautui hänen poikiensa kesken. Vanhin veljes Rostom teki itsestään varsinaisen Abhasian ruhtinaan – alue tunnetaan myös Bzyb-Abhasiana ja ulottuu rannikolla Bzybjoelta Gagrasta Ghalidzgajoelle – ja perusti residenssinsä Lykhnyn kylään. Džikešia sai Abdžuan alueen Ghalidzgan ja Kodorin laakson välistä ja Kvapu hallitsi rannikkoaluetta Ghalidzgalta Engurille. Tsabaldallin (Tzebelda, Tsabal) ylämaat jäivät ilman keskushallintoa, niitä hallitsi Maršanian klaani. Sadznyn alue taas ulottui Gagrasta pohjoiseen Sotšin alueelle, ja sitä hallitsi Getšban klaani. Lisäksi näille alueilla jäi useita Abhasian ruhtinaista enemmän tai vähemmän riippuvaisia pienempiä läänityksiä, joita hallitsivat Šervašidzen suku tai muut aatelisperheet.
Osmanien ja Venäjän välissä

Ruhtinas Keilaš-Bey näyttää olleen ensimmäinen johtava abhasialainen ruhtinas (n. 1780–1808), joka kääntyi islamiin. Hänelle annettiin tästä hyvästä Suhum-kalen linnoitus. Nämä abhasialaisten ruhtinaiden kääntymiset eivät kuitenkaan olleet lopullisia – 1800-luvun aikana useat Šervašidzen suvun jäsenet vaihtoivat uskontoaan edestakaisin Venäjän ja Osmanien taistellessa alueen hallinnasta. Ensimmäisen yrityksen lämmittää suhteita Venäjään teki Keilaš-Bey vuonna 1803 hieman sen jälkeen kuin itäinen Georgia oli liitetty keisarikuntaan (1801). Kun Keilaš-Beyn poika Aslan-Bey murhasi isänsä 2. toukokuuta 1808 osmanisuuntaus pääsi Abhasiassa voitolle, mutta vain lyhyeksi aikaa. 2. heinäkuuta 1810 Venäjän laivasto saapui Suhum-Kaleen ja asetti Aslan-Beyn kilpailevan veljen Sefer-Beyn, joka oli kääntynyt kristinuskoon, Abahsian johtoon. Abhasia liittyi nyt Venäjään autonomisena ruhtinaskuntana. Sefer-Beyn, kristityltä nimeltään Giorgin, valta rajoittui kuitenkin Suhum-Kalen ja Bzybin alueille muiden osien jäädessä muslimiaatelisten hallintaan. Venäjän-Turkin sota 1828–1829 vahvisti venäläisten asemaa, mikä johti lisääntyvään hajaannukseen Abhasian eliitissä. Krimin sodan aikana venäläiset joutuivat jättämään alueen ja ruhtinas Mikael siirtyi nimellisesti Osmanien puolelle. Venäläiset saivat vakiinnutettua valtansa Abhasiassa lopullisesti vuonna 1864: Abhasian autonomia, joka oli toiminut rauhattomalla alueella venäläismyönteisenä puskurivyöhykkeenä, ei enää ollut tsaarille tarpeellinen. Šervašidzen suvun valta päättyi, kun Mikael marraskuussa 1864 pakotettiin luopumaan vallasta ja asettumaan Voronežiin. Abhasia liitettiin keisarikuntaan erikoisena Suhum-Kalen sotilashallintoalueena, joka vuonna 1883 muutettiin Kutaisin kuvernementin piirikunnaksi.
Jälkipyykki

Heinäkuussa 1866 Venäjän viranomaisten yritys kerätä tietoja abhaasien taloudellisista oloista johti kapinaan. Kapinalliset julistivat Mikael Šervašidzen pojan Giorgin ruhtinaaksi ja marssivat Suhum-Kaleen. Vasta paikalle tuodut kenraali Dimitri Sviatopolk-Mirskiin johtamat lisäjoukot saivat kapinan kukistettua elokuussa. Venäläisten käyttämät kovat otteet johtivat abhasialaisten mujahirien (pakolaisten, emigranttien) laajaan maastamuuttoon Osmanien valtakuntaan, erityisesti paikallisten osallistuttua vuonna 1877 Kaukasuksen vuoristolaisten aloittamaan kapinaan. Tuloksena suuria alueita Abhasiassa jäi lähes asumattomiksi ja maan väkiluku putosi huomattavasti.
Hallitsijat

Abhasian ruhtinaiden hallintokausien luettelon laatimista ovat vaikeuttaneet toistuvat katkokset vallanperimyksessä, dynastiset riidat ja ulkomaiden interventiot sekä lähteiden puute.
Putu (n. 1580–1620)
Seteman (n. 1620–1640)
Sustar (n. 1640–1665)
Zegnak (n. 1665–1700)
Rostom (n. 1700–1730)
Manuchar (n. 1730–1750)
Zurab (n. 1750–1780)
Keilaš Ahmed-Bey (n. 1780–1808)
Aslan-Bey (1808–1810)
Sefer Ali-Bey (Giorgi) (1810–1821)
Umar-Bey (Dmitri) (1821–1822)
Mikael (Hamud-Bey) (1822–1866)
Adrianopolin taistelu (täsmennyssivu)

Adrianopolissa on käyty viisitoista taistelua tai piiritystä.
Adrianopolin taistelu vuonna 324, Konstantinus Suuren ja Liciniuksen välillä.
Adrianopolin taistelu vuonna 378, gootit löivät Itä-Rooman keisari Valensin armeijan.
Adrianopolin taistelu vuonna 718, bulgaarit voittivat alueella operoineen muslimiarmeijan.
Adrianopolin taistelu vuonna 813, Bysantin ja bulgaarien välillä
Adrianopolin taistelu vuonna 914, Bysantin ja bulgaarien välillä
Adrianopolin taistelu vuonna 1003, Bysantin ja bulgaarien välillä
Adrianopolin taistelu vuonna 1094 Bysantin keisari Aleksios I Komnenos voitti erään vallantavoittelijan.
Adrianopolin taistelu vuonna 1205, bulgaarit voittivat Latinalaisen keisarikunnan keisari Balduin I:n ja doge Enrico Dandolon.
Adrianopolin taistelu vuonna 1254, Bysantti voitti bulgaarit.
Adrianopolin taistelu vuonna 1255, sisällissodan taistelu
Adrianopolin taistelu vuonna 1355, Bysantin voitto serbeistä.
Adrianopolin taistelu vuonna 1365, osmanit valtasivat alueen ja tekivät Adrianopolista pääkaupunkinsa.
Adrianopolin taistelu vuonna 1829, venäläiset valloittivat Adrianopolin.
Adrianopolin piiritys ensimmäisessä Balkanin sodassa marraskuu 1912–maaliskuu 1913, osmanit menettivät Adrianopolin serbeille ja bulgarialaisille
Adrianopolin taistelu toisessa Balkanin sodassa heinäkuussa 1913, osmanit valtasivat kaupungin takaisin.
Acid Eaters

| Acid Eaters Ramones |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : elokuu, 1993
 Julkaistu: joulukuu, 1993
 Tuottaja(t): Scott Hackwith
 Tyylilaji: Punk rock
 Kesto: 30.53
 Levy-yhtiö: Radioactive Records
Ramonesin muut julkaisut
| Mondo Bizarro 1992 | Acid Eaters 1993 | ¡Adios Amigos! 1995 |
Acid Eaters on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Ramonesin vuonna 1993 julkaistu studioalbumi, joka koostuu cover-kappaleista.
Kappalelista

Journey to the Center of the Mind – 2.52 (Ted Nugent, Steve Farmer)
Substitute – 3.15 (Pete Townshend)
Out of Time – 2.41 (Mick Jagger, Keith Richards)
The Shape of Things to Come – 1.46 (Barry Mann, Cynthia Weil)
Somebody to Love – 2.31 (Darby Slick)
When I Was Young – 3.16 (Eric Burdon, John Weider, Victor Briggs, Daniel McCulloch, Barry Jenkins)
7 and 7 Is – 1.50 (Arthur Lee)
My Back Pages – 2.27 (Bob Dylan)
Can’t Seem to Make You Mine – 2.42 (Sky Saxon)
Have You Ever Seen the Rain? – 2.22 (John Fogerty)
I Can’t Control Myself – 2.55 (Reg Presley)
Surf City – 2.26 (Brian Wilson, Jan Berry)
Kappalelista > Bonuskappaleet

(13.) Surfin' Safari – 1.47 (Mike Love, Brian Wilson) (Japanin julkaisun bonus)
Muusikot

Joey Ramone - laulu
Johnny Ramone - kitara
C.J. Ramone - basso
Marky Ramone - rummut
MV Adula

| MV Adula |
| --- | --- |
Tyyppi:  rahtialus
Lippuvaltio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Omistaja:  Royal Dutch Shell
Rakennustelakka:  Blytheswood
Vesillelasku:  28. tammikuuta 1937
Status:  romutettu vuonna 1953 Briton Ferryssä
Tekniset tiedot
Pituus:  147,14 m
Leveys:  18 m
Syväys:  8,38 m
Bruttovetoisuus (GT):  8 040
Koneisto:  diesel, yksi akseli
Koneteho:  3 500 bhp kW
Nopeus:  13 kn
Miehistö:  100
MV Adula oli Royal Dutch Shellin öljytankkeri, joka laskettiin vesille vuonna 1937 Blytheswoodissa. Alus oli yksi yhdeksästä yhtiön tankkerista, jotka muutettiin toisen maailmansodan aikana MAC-alukseksi (engl. Merchant Aircraft Carrier, MAC). Nämä alukset muodostivat Kuninkaallisen laivaston Rapana-luokan.
Alus valmistui maaliskuussa 1937, ja se aloitti öljyn kuljettamisen Royal Dutch / Shell Linen lipun alla. Alus muutettiin Falmouthissa MAC-alukseksi, ja se aloitti muutostöiden jälkeen palveluksen helmikuussa 1944.
Aluksella ei ollut lentokonehangaaria, ja se kykeni edelleen kuljettamaan myös rahtia, vaikka se palvelikin laivaston aluksena. Aluksella palvellut lentokonehenkilöstö ja huoltohenkilöstö olivat ainoat laivaston miehet.
Sodan päätyttyä alus palautettiin alkuperäiseen asuunsa, minkä jälkeen se palveli romuttamiseensa saakka tankkerina. Se romutettiin toukokuussa 1953 Briton Ferryssä.
Advanced Chess

Advanced Chess on Garri Kasparovin ideoima shakkivariantti, jossa pelaajilla on käytössään haluamansa shakkitietokone. Ensimmäinen ottelu pelattiin Kasparovin ja Topalovin välillä vuonna 1998.
Advanced Chess -lajin kannattajat ovat esittäneet, että sen etuja ovat:
Pelin laadun kasvaminen ennen näkemättömälle tasolle
Virheettömien pelien tuottaminen, missä yhdistyy täydellinen taktinen peli ja strateginen suunnittelu.
Ælfric

Ælfric (k. 1005) oli Ramsburyn piispa 21. huhtikuuta 995 asti, jolloin hänet valittiin Canterburyn arkkipiispaksi.
Ælfric kuoli 16. marraskuuta 1005. Hän jätti testamentissaan Wiltshiren ja Kentin asukkaille sekä kuningas Ethelredille laivoja. Kuolemansa jälkeen häntä pidettiin pyhimyksenä, ja hänen muistopäivänsä oli 16. marraskuuta.
Adonis

Adoniksen kuolema, Luca Giordanon freskomaalaus 1680-luvulta.
Adonis (m.kreik. Ἄδωνις, Adōnis) oli kreikkalaisessa mytologiassa luonnon vuosittaista elpymistä ja lakastumista kuvaava haltia, joka tavallisesti ajateltiin ihanaksi, Afroditen hehkuvasti rakastamaksi, aikaisin kuolleeksi nuorukaiseksi.
Adonis syntyi Kinyraan ja hänen tyttärensä Myrrhan insestisestä liitosta. Kinyraan äiti oli Pafos, Pygmalionin ja norsunluupatsaasta eläväksi puolisoksi muuntuneen patsaspuolison tytär. Adonis oli intohimoinen metsästäjä, mikä koitui hänen kohtalokseen, sillä hän haavoitti villisikaa, joka myöhemmin puri hänet kuoliaaksi. Villisika oli Ares-jumala eläimeksi muuttuneena. Kuvaannollisesti ”adonis” tarkoittaa kaunista nuorukaista, naisten hurmaajaa.
Adonis on alkujaan itämainen jumala, joka symboloi auringon hehkun vaikutusta kasvillisuuteen ja nopeaa lakastumista (sumerilaisten Dumuz, arameassa Tammuz). Adonis-hahmo on kotoisin Syyrian–Foinikian alueelta, jossa oli uskomuksia kuolevista ja ylösnousevista jumalista ja vuosittain uudistuvan kasvun demonista. Nimi Adon tarkoitti herraa. Adoniksen kunniaksi kreikkalaiset viettivät keskikesällä surujuhlaa nimeltä Adonia.
Taru Adoniksesta ja Afroditesta

Tarun Adoniksesta ja Afroditesta kertoo Ovidius teoksessaan Muodonmuutoksia, jossa Afroditen tilalla on Venus. Tarun mukaan Afrodite leikki eräänä päivänä poikansa Eroksen kanssa ja sai haavan rintaansa yhdestä tämän nuolista. Afrodite työnsi poikaansa pois, mutta haavasta oli tullut syvempi kuin hän luulikaan. Ennen kuin se parantui, hän näki Adoniksen ja oli samassa tähän ihastunut. Hän menetti kiinnostuksensa entisiin suosikkeihinsa ​​– Pafokseen, Knidokseen ja Amathukseen. Hän jäi jopa pois taivaalta, sillä Adonis oli hänelle rakkaampi kuin taivas.
Afrodite seurasi Adonista ja tarjosi hänelle seuraansa. Hän, joka ennen rakasti lepäämistä varjossa, välittäen vain viehätysvoimastaan, vaelteli nyt metsissä ja kukkuloilla ja pukeutui kuin metsästäjä Artemis ja kutsui koiriaan, jahtasi jäniksiä ja muuta riistaa. Hän kuitenkin pidättäytyi erossa susista ja karhuista ja kehotti myös Adonista varomaan vaarallisia eläimiä. ”Ole rohkea arkoja kohtaan”, hän sanoi; ”Rohkeus rohkeita kohtaan ​​ei ole turvallista. Varo kuinka altistat itsesi vaaralle ja vaarannat onneni. Älä hyökkää petoja vastaan, jotka luonto on aseistanut. Nuoruutesi ja kauneutesi, jotka hurmaavat Afroditea, eivät kajoa leijonien ja karjujen sydämiin. Ajattele heidän kauheita kynsiään ja mahtavaa voimaansa! Vihaan kaikkia heidänlaisiaan. Kysytkö minulta miksi?” Sitten hän kertoi hänelle tarinan Atalantesta ja Hippomeneesta, jotka muuttuivat leijoniksi kiittämättömyydestään häntä kohtaan.
Annettuaan hänelle tämän varoituksen hän nousi joutsenten vetämiin vaunuihinsa ja ajoi korkeuksiin. Mutta Adonis oli liian urhea noudattaakseen sellaisia ​​neuvoja. Koirat olivat herättäneet villisian ja nuorukainen heitti keihään ja haavoitti eläintä kylkeen. Peto veti aseen pois leuvoillaan ja ryntäsi Adoniksen perään, joka kääntyi ja juoksi, mutta karju saavutti hänet ja upotti hampaat tämän kylkeen ja kaatoi tämän kuolleena maahan.
Joutsenen vetämissä vaunuissaan Afrodite ei ollut vielä saavuttanut Kyprosta, kun hän kuuli rakkaansa huokauksen ja käänsi valkosiipiset vetojuhtansa takaisin maata kohti. Kun hän lähestyi ja näki korkeudesta Adoniksen ruumiin kylpevän veressä, hän nousi ja kumartui sen yli, löi rintaansa ja repi hiuksiaan. Moittien kohtalottaria hän sanoi: ”Mutta heidän on vain osittainen voitto, sillä suruni merkit pysyvät, ja sinun kuolemasi, Adonis, ja valitusteni näytelmä uusitaan vuosittain. Sinun veresi muuttuu kukaksi, sitä lohdutusta kukaan ei voi viedä minulta.” Näin puhuen hän pirskotti nektaria veren päälle ja kun ne sekoittuivat, pian siltä kohtaa nousi verisen sävyinen kukka, kuten granaattiomenan kukka. Mutta tämä kukka oli lyhytikäinen. Sanotaan, että tuuli puhaltaa sen kukat auki, ja sen jälkeen puhaltaa terälehdet pois, joten sitä kutsutaan anemoneksi tai tuulenkukaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adonis Wikimedia Commonsissa
Afrodite ja Adonis. Kuvitusta attikalaisessa punakuviotekniikalla koristellussa vatsalekyytissä, n. 410 eaa.
Adiponitriili

| Adiponitriili |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,4-disyanobutaani
CAS-numero:  111-69-3
PubChem CID:  8128
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H8N2
Moolimassa:  108,2 g/mol
Ulkomuoto:  neste (öljymäinen, hajuton, väritön)
Sulamispiste:  1 °C (274 K)
Kiehumispiste:  295 °C (568 K)
Tiheys:  0,97 g/cm3
Liukoisuus veteen:  80 g/l (20 °C)
Adiponitriili on orgaaninen yhdiste (nitriili), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan öljymäistä, hajutonta ja väritöntä nestettä. Sen kemiallinen kaava on C6H8N2 ja rakennekaava on CN(CH2)4CN. Adiponitriilista käytetään myös nimityksiä 1,4-disyanobutaani, heksaanidinitriitti, adipiinihapponitriili ja tetrametyleenisyanidi.
Adiponitriilin moolimassa on 108,2 g/mol, sulamispiste 1 °C, kiehumispiste 295 °C, suhteellinen tiheys 0,97 g/cm3, se liukenee kohtalaisesti veteen, leimahduspiste 159 °C c.c. (teknisen laadun leimahduspiste 93 °C o.c.), itsesyttymislämpötila 550 °C ja CAS-numero 111-69-3.
Lähes kaikki tuotettu adiponitriili käytetään lähtöaineena heksametyleenidiamiinin (1,6-diaminoheksaani) valmistuksessa. Heksametyylidiamiini puolestaan on tärkeä polymeerien raaka-aine, jota käytetään erityisesti nailon 66:n valmistukseen.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja ihoa. Kuumentuessaan tai palaessaan muodostaa hyvin myrkyllistä vetysyanidia.
Aiheesta muualla

Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, s. 675.  Consalen Consulting, 2009.  ISBN 978-952-92-5627-3
Adiponitriilin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Adiponitrile (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Adiponitrile (englanniksi)
ChemBlink: 1,4-Dicyanobutane (englanniksi)
Inchem: 1,4-Dicyanobutane CAS N°: 111-69-3 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
Mamadou Dembélé

Mamadou Dembélé (21. tammikuuta 1934 Kayes – 9. lokakuuta 2016) oli Malin pääministeri vuosina 1986–1988.
Ranskassa lääkäriksi valmistunut Dembélé työskenteli Bamakon Point G:n sairaalan pääkirurgina ja johtajana. Hän oli Malin presidentin Moussa Traorén henkilääkäri.
Dembélé toimi Malin terveys- ja sosiaaliministerinä vuosina 1984–1986 ja pääministerinä vuosina 1986–1988. Pääministerin toimen lakkauttamisen jälkeen hän työskenteli jälleen terveys- ja sosiaaliministerinä.
Absoluuttinen sodankäynti

Teorian absoluuttisesta sodankäynnistä kehittänyt sotateoreetikko kenraalimajuri Carl von Clausewitz
Absoluuttinen sodankäynti tai absoluuttinen sota on käsite, jolla tarkoitetaan sodankäyntiä ilman poliittisia tai moraalisia rajoitteita. Absoluuttinen sodankäynti sekoitetaan usein virheellisesti totaalisen sodankäynnin kanssa.
Absoluuttinen sodankäynti on sotateoreetikko Carl von Clausewitzin luoma käsite. Clausewitzin määritelmä sodasta on: Sota on väkivaltainen toimi, jonka tarkoituksena on pakottaa vastustaja noudattamaan meidän tahtoamme. Sota on vuorovaikutteisesti kasvavaa väkivallan käyttöä, jonka tarkoituksena on vihollisen nujertaminen riittävää voimaa käyttäen. Sota ei tunne rajoja, eikä sota itsessään sisällä myötäsyntyisiä moraalisia tai poliittisia näkökantoja tai rajoituksia, vaan sellaisia luovat sotaa käyvät osapuolet ja ulkopuoliset.
Absoluuttinen sodankäynti on sotaa käytäessä kehittyvä sodankäynnin muoto, jossa ei tunneta yhteiskunnan ja valtioiden moraalisia eikä poliittisia rajoituksia. Absoluuttista sotaa käyvien valtioiden kohteena on lopulta koko vihollisen olemuksen kirjo. Clausewitz piti kuitenkin absoluuttista sotaa käsitteen puhtaimmassa määrittelyssä mahdottomana, koska sodat eivät ruoki itseään, vaan ne tarvitsevat valtioita ja yhteiskuntia, joiden luonnonomaiseen käytökseen kuuluu säädellä sodankäyntiä.
Clausewitzin vuorovaikutussuhteet

Clausewitz määritteli kolme vuorovaikutussuhdetta, jotka ovat syynä sodan muuttumiseen rajoitetusta sodankäynnistä rajoittamattomaksi, absoluuttiseksi sodankäynniksi.
Clausewitzin vuorovaikutussuhteet > Väkivallan äärimmäinen käyttö

Sota on väkivallan käyttöä, eikä sen käytössä tunneta rajoja; kumpikin osapuoli pakottaa toisen toimimaan siten, syntyy vastavuoroisuus, joka oman luonteensa takia pakostakin vie äärimmäisyyteen. Tämä on ensimmäinen vuorovaikutussuhde ja ensimmäinen äärimmäinen vastakohtaisuus.
Clausewitzin vuorovaikutussuhteet > Tavoitteena on vihollisen saattaminen puolustuskyvyttömäksi

Koska Clausewitzin mukaan sodan tarkoituksena on pakottaa vastustaja noudattamaan meidän tahtoamme, sotaa on jatkettava niin kauan, että myös vastustaja kokee vaihtoehdoista parhaimmaksi noudattaa meidän tahtoamme. Lisäksi on oltava varma, että vastustaja on todella puolustuskyvytön – muuten joudumme pelkäämään, että vastustaja pakottaa meidät noudattamaan hänen tahtoaan ja toimimaan tietyllä tavalla, kuten mekin pakotamme häntä. Koska sodalla on kaksi tai useampi osapuolta, tämä sääntö pätee kaikkiin osapuoliin ja on toinen vuorovaikutussuhde, joka johtaa toiseen äärimmäiseen vastakohtaisuuteen, koska osapuolet yrittävät saattaa toisiaan puolustuskyvyttömäksi.
Clausewitzin vuorovaikutussuhteet > Voimien jännittäminen äärimmilleen

Jos osapuoli haluaa nujertaa toisen, on sen käytettävä voimaa sen verran kuin hänen vastustuskykynsä voittamiseen tarvitaan. Kun osapuoli on arvioinut vihollisen voimavarat se voi tarkastaa oman käytettävissä olevan voimavaran määrän ja säätää sitä tarvittaessa ylöspäin. Koska myös vihollinen tekee samoin, seuraa jälleen kolmas vuorovaikutussuhde, joka työntää osapuolia kohti kolmatta äärimmäistä vastakohtaisuutta.
Eroavuus totaaliseen sodankäyntiin

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen tunnistettu totaalinen sodankäynti sekoitetaan usein virheellisesti absoluuttisen sodankäynnin kanssa ja joskus myös termejä käytetään synonyymeina toisilleen, mitä ne eivät ole.
Totaalinen sota on sodankäyntiä, jossa kotirintama mobilisoidaan suureksi osaksi tai kokonaan sodankäynnin jatkamiseksi tai laajentamaksi. Tällöin valtion poliittinen järjestelmä, yhteiskunta, talous, tuotanto ja siviiliväestö palvelevat valtion sodankäynnin päämääriä.