stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Géraud Duroc

Géraud Christophe Michel Duroc.
Géraud Christophe Michel Duroc (25. lokakuuta 1772 Pont-à-Mousson, Ranska – 23. toukokuuta 1813 Saksi) oli ranskalainen kenraali ja herttua, joka tuli tunnetuksi läheisistä suhteistaan Napoleoniin.
Duroc oli upseerin poika, joka sai koulutuksensa synnyinpaikkakunnallaan ja Châlons'ssa. Hänet ylennettiin tykistön vänrikiksi neljännessä rykmentissä 1793, minkä jälkeen hän eteni vakaaseen tahtiin. Hänestä tuli Napoleonin adjutantti (aide-de-camp) 1796 ja hän kunnostautui Isonzon, Brentan ja Gradiscan taisteluissa Italiassa 1796–1797. Hän haavoittui vakavasti Abukirin taistelussa palvellessaan Egyptissä. Kapteeni Duroc nimitettiin Napoleonin ensimmäiseksi adjutantiksi 1798, prikaatikenraaliksi 1800 sekä Tuileries’n palatsin kuvernööriksi (Gouverneur du Palais impérial, Grand Officier de la Maison de l'Empereur, Grand Maréchal du Palais) Marengon taistelun jälkeen hänet lähetettiin erikoistehtäviin Wieniin, Pietariin, Tukholmaan ja Kööpenhaminaan.
Tuileries’n palatsin kuvernöörinä ollessaan hän vastasi Napoleonin turvallisuudesta sekä sotaretkillä että Ranskassa. Austerlitzin taistelun jälkeen hän osallistui tärkeisiin neuvotteluihin Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III:n kanssa, Saksissa (joulukuussa 1806), eräiden osavaltioiden liittymiseksi Reinin liittoon sekä Znojmon rauhassa heinäkuussa 1809.
Horace Vernet, Napoleon suree Durocia.
Vuonna 1808 hänet nimitettiin Friulin herttuaksi. Napoleonin Venäjän-sotaretken jälkeen hänet nimitettiin senaattoriksi 1813. Duroc haavoittui kuolettavasti Bautzenin taistelussa Saksissa toukokuun 20.–21. päivänä 1813 ja hän kuoli taistelukentän läheisessä maatalossa 23. toukokuuta Napoleon osti maatilan ja pystytti sinne muistomerkin hänen kunniakseen. Hänet haudattiin sittemmin Hôtel des Invalidesiin Pariisissa vuonna 1847.
Durocin metroasema Pariisissa on saanut nimensä Géraud Durocin mukaan.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Gévrise Émane

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gévrise Émane |  Gévrise Émane |  Gévrise Émane |  |
Maa:   Ranska
Naisten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | 63 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2007 | 70 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2011 | 63 kg |  |
|  Kultaa | Astana 2015 | 70 kg |  |
|  Hopeaa | Kairo 2005 | 70 kg |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2013 | 63 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tampere 2006 | 70 kg |  |
|  Kultaa | Belgrad 2007 | 70 kg |  |
|  Kultaa | Istanbul 2011 | 63 kg |  |
|  Kultaa | Tšeljabinsk 2012 | 63 kg |  |
|  Kultaa | Kazan 2016 | 70 kg |  |
|  Pronssia | Lissabon 2008 | 70 kg |  |
Gévrise Émane (s. 27. heinäkuuta 1982 Yaoundé, Kamerun) on ranskalainen judoka.
Émane voitti maailmanmestaruuden 70 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2007 kukistettuaan loppuottelussa Yhdysvaltojen Ronda Rouseyn pistevoitolla. Toisen maailmanmestaruutensa hän saavutti 63 kg:n sarjassa Istanbulissa 2011 voitettuaan loppuottelussa Japanin Yoshie Uenon. Hän voitti maailmanmestaruuden 70-kiloisissa jälleen Astanassa 2015 kukistettuaan loppuottelussa espanjalaisen María Bernabéun. Hän on saanut lisäksi MM-hopeaa 70-kiloisissa Kairossa 2005 ja MM-pronssia 63 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2013. Lontoon olympialaisissa 2012 Émane voitti pronssia.
Émane on voittanut Euroopan-mestaruuden 70 kg:n painoluokassa Tampereella 2006, Belgradissa 2007 ja Kazanissa 2016 sekä 63-kiloisissa Istanbulissa 2011 ja Tšeljabinskissa 2012. Hän on saanut lisäksi EM-pronssia 70 kg:n sarjassa Lissabonissa 2008.
Émane on voittanut joukkuekilpailun maailmanmestaruuden 2006 ja saanut MM-pronssia 2013. EM-joukkuekilpailussa hän on saavuttanut kultaa 2003, 2004, 2005, 2011 ja 2014 sekä pronssia 2010. Hän voitti joukkuekilpailun kultaa myös Euroopan kisoissa 2015. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 70-kiloisissa 2004. Hän voitti kultaa 70 kg:n painoluokassa Jejun universiadeissa 2003. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa hän sai samassa sarjassa hopeaa 2004.
Émane on saavuttanut Masters-, Grand Prix- ja Grand Slam -kilpailuissa kahdeksan turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja neljä kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kuusi voittoa ja viisi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa neljä Ranskan-mestaruutta.
Markus Paatelainen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 23. tammikuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Valkeakoski, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 183 cm
Junioriseurat
1995–2001: Haka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001 | Atlantis | 4 | (0) |
| 2001 | → AC Vantaa (laina) | 1 | (0) |
| 2002–2004 | Allianssi | 14 | (0) |
| 2002–2003 | → AC Vantaa (laina) | 13 | (2) |
| 2004 | → KooTeePee (laina) | 26 | (5) |
| 2005 | Aberdeen | 0 | (0) |
| 2005–2007 | Cowdenbeath | 43 | (15) |
| 2007–2008 | Inverness CT | 22 | (3) |
| 2009–2010 | Honka | 23 | (3) |
| 2010 | → Pallohonka | 1 | (0) |
| 2011 | IFK Mariehamn | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 147 | (28) |
Maajoukkue
| 2000 | Suomi U17 | 2 | (0) |
| 2004 | Suomi U21 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Markus Paatelainen (s. 23. tammikuuta 1983 Valkeakoski) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Paatelainen pelasi kauden 2004 Veikkausliigassa FC KooTeePeessä lainasopimuksella AC Allianssista. Vuonna 2005 hän siirtyi skotlantilaisseuraan Aberdeen FC ja sieltä Skotlannin 3. divisioonan seuraan Cowdenbeath FC. Hänet valittiin Skotlannin 3. divisioonan parhaaksi pelaajaksi kaudella 2005–06, joka päättyi Cowdenbeathin nousuun kakkosdivisioonaan. Tammikuussa 2007 Paatelainen teki 1,5 vuoden sopimuksen Skotlannin pääsarjan Invernessin kanssa.
Hänen isänsä Matti Paatelainen sekä veljensä Mika-Matti ”Mixu” Paatelainen ja Mikko Paatelainen ovat myös tunnettuja jalkapalloilijoita.
Aiheesta muualla

Paatelaisen tilastot Soccerbasessa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Meaghan Jette Martin

| Meaghan Jette Martin |
| --- | --- |
 Meaghan Jette Martin vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Meaghan Jette Martin
Syntynyt: 17. helmikuuta 1992 (ikä 32)  Las Vegas, Nevada
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Meaghan Jette Meaghan Martin
Aktiivisena:  2007–
Merkittävät roolit:  Tess Tyler (Camp Rock)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Meaghan Jette Martin (s. 17. helmikuuta 1992 Las Vegas, Nevada) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan muun muassa Disney Channelin elokuvasta Camp Rock (2008), jossa hän esitti ilkeää Tess Tyleria. Martin koe-esiintyi aluksi Mitchien roolia varten, mutta Demi Lovaton saatua roolin hän sai Tessin roolin.
Filmografia

2007 Zackin ja Codyn viiden tähden elämää – Stacey
2007 Kodinpuolustaja – Candy
2007 Just Jordan – Ashley
2008 Camp Rock Tess Tyler
2008 House – M.D. Sarah
2009 Dear Lemon Lima – Megan Kennedy
2010 Camp Rock 2: The Final Jam – Tess Tyler
2011 Mean Girls 2
2015 Until Dawn
Aiheesta muualla

Meaghan Jette Martin Myspacessa (englanniksi)
Rayman Raving Rabbids 2

| Rayman Raving Rabbids 2 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Ubisoft
Julkaisija:  Ubisoft
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Xavier Poix ja Nicolas Normandon
Suunnittelija:  Nicolas Normandon
Pelisarja:  Rayman Raving Rabbids
Pelimoottori:  Jade
Julkaistu:  Wii  15. marraskuuta 2007  15. marraskuuta 2007  16. marraskuuta 2007  6. joulukuuta 2007 Nintendo DS  13. marraskuuta 2007  16. marraskuuta 2007  22. marraskuuta 2007 PC  16. syyskuuta 2008
Lajityyppi:  Partypeli
Pelimuoto:  Yksinpeli, Moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB:E10+ OFLC:M PEGI:7+
Alusta:  Wii, Nintendo DS, PC
Jakelumuoto:  Wii Optical Disc, Nintendo DS Game Card, PC CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Rayman Raving Rabbids 2 on peli joka on kehitetty Wii, Nintendo DS ja PC konsoleille. Peli on julkaistu kaikille konsoleille PC:tä lukuun ottamatta vuonna 2007, mutta PC:lle se on julkaistu syyskuussa 2008.
Tarina

Pelin tarina alkaa siitä kun Rayman Raving Rabbids pelistä tutut pupuolennot ovat vallanneet taas maailman, tällä kertaa Raymanin täytyy matkustaa oikean elämän maapallolla ja sen jokaisessa maanosassa ja läpäistä tarpeeksi minipelejä kerätäkseen tarpeeksi pisteitä ja saadakseen rauhan takaisin maapallolle. Tarinan lopussa Raymania haastatellaan sen maailman pelastamisesta.
Pelaaminen

Rayman Raving Rabbids 2 pelissä pelaajan täytyy läpäistä jokaisesta maanosasta, eli Euroopasta, Australiasta, Pohjois-Amerikasta, Etelä-Amerikasta ja Aasiasta tarpeeksi minipelejä joista suurin osa on joka maanosassa samanlainen perusidealtansa, mutta jokaisen maanosan pelit eroavat kuitenkin kulttuurin osalta ja jokainen maanosa sisältää kokonaisuudessaan 9 minipeliä. Rayman Raving Rabbids 2 pelin minipeleihin luokittuu mm. peli jossa pelaajan oma pupu toimii kauppiaana pienessä kioskissa jossa hänen täytyy antaa mahdollisimman monelle pupuasiakkaalle tarvittavat tuotteet ja herkut, sellainen peli jossa täytyy spraymaalata määrätty kuvio oikein, sellainen peli jossa täytyy yrittää saada oma pupu röyhtäisemään mahdollisimman useaan kertaan keräämällä röyhtäisykuplia yhdeksi kuplaksi ja ohjaamalla kyseinen kupla pupun kurkkuun ja sellainen peli missä pelaajan täytyy soittaa tietty kappale pupujen kanssa kuten Euroopassa täytyy soittaa Smoke on the Water niminen kappale. Mitä paremmin pelaaja suorittaa minipelin, sitä paremman arvosanan hän saa ja sitä enemmän hän tienaa tarvittavia pisteitä. Pelaaja voi avata minipelejä "Free Mode" tilaan jos hän on pelannut minipelin tarpeeksi hyvin läpi. Rayman Raving Rabbids 2 sisältää myös tilan jossa pelaaja voi muokata oman pupun ulkonäköä erilaisilla päähineillä, jalkineilla, laseilla ja paidoilla tai hameilla.
Vastaanotto

Rayman Raving Rabbids 2 sai melko paljon negatiivisia kommentteja positiivisten lisäksi, yksi tekijä on mm. se että se on lyhyempi kuin sen edeltäjä Rayman Raving Rabbids ja sen lisäksi mm. IGN totesi että sen minipelit eivät olleet niin nautittavia kuin edeltäjän minipelit. Seuraavat arvostelijat antoivat seuraavat arvosanat pelille.
Game Informer:(Wii)7.75/10
IGN(Wii):6.3/10
GameRankings:(Wii)66%(DS)50.5%
Metacritic:(Wii)67/100
GameSpy:3.5/5
NintendoLife:8/10
Xplay:2/5
Official Nintendo Magazine:78%
Nintendo le Magazine Officiel:8.5/10
Nintendo Power:7.5/10
Riihijärvi (Joutsa)

| Riihijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa, Toivakka
Koordinaatit:  62°01′22″N, 26°04′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rutajoen valuma-alue (14.236)
Laskuoja:  Säästinoja Kaijanpuroon 
Järvinumero:  14.236.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  174,4 m  
Pituus:  2,7 km  
Leveys:  1,2 km  
Rantaviiva:  9,644 km  
Pinta-ala:  88,509 ha  
Saaria:  4 
 fiRiihijärvi 
Riihijärvi on Keski-Suomessa Joutsassa ja Toivakassa Rutalahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 89 hehtaaria, se on 2,7 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 4 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 9,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 174,4 metriä mpy.
Marche

| Marche |
| --- | --- |

 Lippu
 Sijainti
Valtio:   Italia
Maakuntia:  5
Kuntia:  236
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ancona
 – Presidentti:  Luca Ceriscioli
Pinta-ala:  9 401 km²
Väkiluku (31.12.2015):  1 543 752 (13.)
 – väestötiheys:  164 as./km²
BKT (2016):  41 mrd. € (12.) 
 – asukasta kohti:  26 600 € (11.) 
 
Alueen kotisivut
Marche on hallinnollinen alue Italian keskiosassa. Sen pääkaupunki on Ancona. Alue muodostuu viidestä maakunnasta, joilla ei ole juuri yhteistä historiaa tai kulttuuria, sillä kukkulat ovat erottaneet jokilaaksot ja kapeat rantakaistaleet toisistaan. Suurin joki on Metauro. Marchessa on noin 1,5 miljoonaa asukasta.
Ancona on alueen ainoa varsinainen satama, mutta pienillä paikkakunnilla on harjoitettu kalastusta ja Marchen alueen nuoret miehet ovat tyypillisesti värväytyneet Italian laivastoon[lähde? ].
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marche Wikimedia Commonsissa
Urbinon renessanssiaikainen kaupunki.
Monte Conero Sirolosta nähtynä.
Meira Nova

| Meira Nova |
| --- | --- |
Toimitusjohtaja:  Pasi Berggren
Kotipaikka:   Tuusula
Toiminta-alue:  
Toimiala:  tukkukauppa
Emoyhtiö:  SOK
Kotisivu:  http://www.meiranova.fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Meira Nova Oy on SOK:n tytäryhtiö, joka on erikoistunut päivittäistavaroiden HoReCa-alan hankintaan, asiakaspalveluun ja logistiikkaan. Meira Novan vuosimyynti oli 382 035 000 euroa vuonna 2014.
Meira Novan asiakasryhmiä ovat hotellit ja ravintolat, henkilöstöravintolat, julkisen sektorin suurkeittiöt sekä liikennemyymälät ravintoloineen. Myyntivalikoimaan kuuluvat mm. hedelmät, vihannekset, liha, lihajalosteet, maitotaloustuotteet, teolliset elintarvikkeet, pakasteet, savukkeet, alkoholituotteet, käyttötavarat ja non food -tuotteet.
Meira Novan toimitusverkoston muodostavat Tuusulan logistiikkakeskus ja alueterminaaliverkosto. Tuusulassa otettiin käyttöön lokakuussa 2007 uusi nykyaikainen HoReCa-logistiikkakeskus.[lähde? ]
Meira Novan toimitusjohtaja on Pasi Berggren.
Meiri Mikkola

Meiri Katri Dorotea Mikkola (myöh. Laukkanen, 8. marraskuuta 1939 Helsinki – 14. joulukuuta 2014) oli suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 80 metrin aitajuoksu. Hän edusti Viipurin Urheilijoita.
Mikkola voitti 80 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Kauniaisissa 1958 tuulituloksella 12,3. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 100 metrin viestissä hopeaa 1958 ja pronssia 1959. Ainoassa maaottelujuoksussaan hän sijoittui 80 metrin aitajuoksussa neljänneksi Jönköpingissä 1958.
Mikkola juoksi 80 metrin aitajuoksuennätyksensä 12,6 Helsingissä 10. heinäkuuta 1958.
Megakirkko

Lakewood Churchiin mahtuu kerrallaan 16 800 kuuntelijaa.
Megakirkolla (engl. megachurch) tarkoitetaan yleensä protestanttista seurakuntaa, jonka palvelustilaisuuksiin osallistuu viikoittain yli 26 000 henkilöä. Kävijämäärään lasketaan mukaan kaiken ikäiset osallistujat. Protestanttisia megakirkkoja on eniten Yhdysvalloissa, jossa niitä lasketaan olevan noin 16 750. Megakirkkoja on myös muualla maailmassa, erityisesti Etelä-Koreassa, Brasiliassa ja useissa Afrikan maissa.
Megakirkkoja yhdistäviä piirteitä ovat koon lisäksi erottuva organisaatiomalli, suunnitellut palvelutehtävät sekä jäsensuhteet. Vuonna 2020 suurin osa megakirkoista oli itsenäisiä tunnustuskuntiin sitoutumattomia. Sitoutumattomat megakirkot muodostavat noin 40 prosentin osuuden kaikista megakirkoista. Muita merkittäviä suuntautumisia edustavat baptismi ja helluntaiherätys. Teologisesti suurin osa megakirkoista on evankelikalistisia.
Suurin osa Yhdysvaltain megakirkoista sijaitsee aurinkovyöhykkeellä: Texasissa, Kaliforniassa, Floridassa ja Georgiassa. Monet megakirkoista sijaitsevat nopeasti laajenevien kaupunkien esikaupunkialueilla. Megakirkkoja on esimerkiksi Los Angelesissa, Dallasissa, Atlantassa, Houstonissa, Orlandossa, Phoenixissa ja Seattlessa. Megakirkot sijaitsevat usein suurilla maa-alueilla lähellä merkittäviä liikenneväyliä.
Nykyisiä megakirkkoja on perustettu aktiivisesti 1980-luvulta lähtien, mutta varsinainen konsepti on peräisin 1800-luvulta.
Historia

Megakirkot ovat uusi ilmiö. Hyvin suuret seurakunnat eivät silti ole harvinaisuus kristinuskon historiassa. Tällaisia seurakuntia on kuitenkin vain muutamia, eivätkä ne vastanneet samalla tavalla yhteiskunnallisista toiminnoista kuin megakirkot. Megakirkkojen nopea leviäminen on tapahtunut erityisesti viime vuosikymmenten aikana.
Lähes kaikki nykyiset megakirkot on perustettu vuoden 1955 jälkeen. Megakirkkojen todellinen kasvu on alkanut kuitenkin 1980-luvun puolivälin jälkeen. Vuonna 1992 megakirkkoja arvioitiin olevan yli 350. Vuonna 1993 John Vaughan arvioi megakirkkojen kasvutahdiksi 5 prosenttia vuodessa. Vuonna 2000 megakirkkoja oli Yhdysvalloissa yli 600 ja 2020-luvulla noin 1700.
Toiminta

Perustavalla tasolla megakirkkona pidetään seurakuntaa, jonka palvelustilaisuudet keräävät yli 2000 osallistujaa viikoittain. Scott Thumma pitää pelkkään kokoon liittyvää määrittelyä liian kapeana. Hänen mukaansa megakirkossa on kysymys enemmänkin kollektiivisesta sosiaalisesta ilmiöstä.
Megakirkkoja on useita erilaisia. Yhdistäviksi piirteiksi useille megakirkoille on laskettu samankaltainen malli sekä yhteisesti jaettu ajatus organisoitumisesta ja johtamisdynamiikasta. Satojen megakirkkojen kasvun on tulkittu tarkoittavan, että tämä seurakuntamalli on erityisesti kohdannut modernin yhteiskunnan ja kulttuurin muutosten kanssa.
Megakirkon toimintaan kuuluu usein erilaisia palvelutehtäviä liittyen sosiaalihuoltoon, virkistykseen ja avustuksiin. Useat megakirkot pyrkivät edistämään seurakuntayhteisön toimintaa esimerkiksi kotien yhteistoiminnalla ja pienryhmätoiminnalla.
Mariusz Czerkawski

| Mariusz Czerkawski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. huhtikuuta, 1972 Radomsko, Puola
Kansalaisuus:   Puola
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2008
Seurat:  GKS Tychy (PLH)   Djurgårdens IF (SEL)   Hammarby (Sv I-div.)   Boston Bruins (NHL) Kiekko-Espoo (SML) Edmonton Oilers (NHL) New York Islanders (NHL) Montreal Canadiens (NHL)   Hamilton Bulldogs (AHL)  Toronto Maple Leafs (NHL)   Rapperswil-Jona Lakers (NLA)
NHL-varaus:  106. varaus, 1991 Boston Bruins
Aiheesta muualla
czerkawski.info
Mariusz Krzysztof Czerkawski (s. 13. huhtikuuta 1972 Radomsko, Puola) on puolalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä.
Ura

Czerkawski varattiin NHL:ään vuoden 1991 varaustilaisuudessa. Pitkän NHL-uransa aikana Czerkawski pelasi muun muassa Boston Bruinsissa, Edmonton Oilersissa ja New York Islandersissa. Kaudella 1999–2000 hän pääsi pelaamaan NHL:n tähdistöottelussa. Euroopassa hän pelasi muun muassa Djurgårdenissa ja Kiekko-Espoossa. Hän kuului myös Puolan maajoukkueen avainpelaajiin. Hän oli mukana maajoukkueessa useissa arvoturnauksissa. Czerkawski lopetti uransa vuonna 2008.
Muuta

Czerkawski oli naimisissa Bond-tyttö Izabella Scorupcon kanssa vuosina 1996-98. Heillä on yhteinen tytär, Julia, joka syntyi vuonna 1997.
Aiheesta muualla

Mariusz Czerkawski Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Mariusz Czerkawski The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Megaidolit Vol 12

| Megaidolit Vol 12 Smurffit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 5. marraskuuta 2004
 Tyylilaji: R&B, euro house, pop rock
 Kesto: 43.15
 Levy-yhtiö: Capitol
Listasijoitukset
  1. (50–52/2004)
Smurffien muut julkaisut
| Tykkihitit Vol 11 2003 | Megaidolit Vol 12 2004 | Super-Hyper Hitit Vol 13 2005 |
Megaidolit Vol 12 on Smurffien 12. albumi. Se julkaistiin 5. marraskuuta 2004. Albumi sai kolme kultalevyä sekä platinalevyn.
Kappaleet

Smurffi-hii, Smurffi-huu – 3.33 (Dragostea din tei)
Smurffipipo – 3.50 (En halua tietää)
Smurffaa mulle ne vastaukset – 4.32 (Vastaukset)
Heilutaan, megaidolit – 3.26 (Heilutaan)
Smurffimaa on lumivalkoinen – 4.59 (Rakkaus on lumivalkoinen)
Saapas näkee – 4.00 (Teeny Weeny String Bikini)
Smurffit puhaltaa – 3.16 (Tuulet puhaltaa)
Smurffin elämää – 3.23 (Rankkaa elämää)
Me digataan sua – 3.06 (Papa Smurf We Love You)
Smurffaten vaan – 2.59 (Smurfing on Down)
Smurffiaakkoset – 3.09 (The Smurfy Alphabet)
Niin ihmeellinen pallo – 3.02 (The World Is Full of Wonder)
Aiheesta muualla

Megaidolit Vol 12 discogs.com -sivustolla
Martinho Lammers

Martinho Lammers (s. 22. joulukuuta 1939 Nienborg) on saksalaissyntyinen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 22. heinäkuuta 1967. Hän toimi Óbidosin alueprelatuurin johdossa 1970-luvulta siihen saakka, kunnes erosi tehtävistään 28. tammikuuta 2009. Hänet konsekroi piispaksi 4. lokakuuta 1979 Alberto Gaudêncio Ramos, jota avustivat Tiago Miguel Ryan ja Arcângelo Cerqua.
Martinhalli

Martinhalli
Martinhalli on Hyvinkään Martissa sijaitseva urheiluhalli.
Miesten suomisarjaa pelaava salibandyjoukkue SC Hyvinkää pelaa kotiottelunsa Martinhallissa. Hallissa pelaa myöskin koripalloa pelaavan HyPon miehet sekä naiset. Hallirakennuksen yhteydessä sijaitsee myös Hyvinkään kaupungin Martin koulu, joka tarjoaa perusopetusta 1.–6.-luokkalaisille.
Matti Hako

Matti Juhani Hako, sukunimi vuoteen 1935 Flinck (24. joulukuuta 1927 Pori – 29. heinäkuuta 2014 Vantaa) oli suomalainen filosofian tohtori, lehtori ja suomen kielestä ja kansankulttuurista kirjoittanut tietokirjailija.
Hako oli vuosina 1953–1957 Helsingin yliopistossa professori Martti Haavion assistenttina. Hänen vuonna 1956 valmistuneen saksankielisen tohtorinväitöskirjansa aiheena olivat lumikolle luettavat syntyloitsut.
Hako toimi suomen kielen lehtorina ensin SAK:n ammattiyhdistysopistossa ja sitten Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa. Hän jäi eläkkeelle 1990. Hako oli myös suomalaisen ja vertailevan kansanrunoudentutkimuksen dosenttina Helsingin yliopistossa, Työväen muistitietotoimikunnan puheenjohtajana vuodesta 1960 ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä 1970–1995. Hako laati piilosanoja Suomen Kuvalehteen nimimerkillä Ilpo I. Ansa vuosina 1976–2001.
Tietokirjojen lisäksi Hako julkaisi 1954 uittoaiheisen novellikokoelman Erottelijat, joka perustui hänen omiin kokemuksiinsa.
Matti Hakon vanhemmat olivat näyttelijä-ohjaaja-järjestäjä Hannes Hako ja näyttelijä Maikki Sälehovi. Hänen poikansa on käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja Pekka Hako (s. 1957).
Teoksia

Erottelijat. WSOY 1954
Das Wiesel in der europäischen Volksüberlieferung mit besonderer Berücksichtigung der finnischen Tradition, väitöskirja. FF communications 167. Helsinki 1956
Tätigkeitsbericht des folkloristischen Seminars der Universität Helsinki. Studia Fennica 7,6. Suomalaisen kirjallisuuden seura, Helsinki 1957
Hyvääkin parempaa suomea. Kirjayhtymä, Helsinki 1965, 5. tark. painos 1971
Kielipeli 1–3 ; tekijät Matti Hako, Rauha Makkonen, Reino Moilanen. Kirjayhtymä, Helsinki 1980, 1982, 1983
Voi maailma, sano sepän Iita ja muita perinnelastuja Vanhalta Kerimäeltä. Kirja-Pakari, Kulennonen, Punkaharju 2003 (tekstit julkaistu alun perin Puruvesi-lehden Perinneapajapalstalla 1991-2003)
Apusanojen aika. Matti Hako, Vantaa 2005