Laila Kinnunen
Ura

Pihlajamaan perustettua musiikkiopiston Kinnunen siirtyi hänen veljenpoikansa Raimo Pihlajamaan yhtyeeseen. Ensimmäinen levytys ”Lazzarella” vuodelta 1957 oli heti menestys, ja Kinnunen nousi nopeasti yhdeksi Suomen suosituimmista naistähdistä. Muita 1950-luvun menestyslevytyksiä olivat muun muassa ”Illalla, illalla”, ”Kellä kulta, sillä onni”, ”Kuume”, ”Marina”, ”Jazzbasilli” ja ”Pieni kukkanen”.
Vuonna 1958 Kinnuselle avautui paikka tuon ajan parhaisiin kuuluneessa yhtyeessä, Olli Hämeen kvintetissä Brita Koivusen jäädessä äitiyslomalle. Kun Häme lopetti tanssiyhtyeensä, levytuottaja Harry Orvomaa pyysi Erkki Melakoskea kokoamaan yhtyeen Kinnusen taakse ”vuodeksi tai pariksi”. Kinnusen ja Melakosken yhteistyö kesti lopulta neljä vuotta, ja sinä aikana Kinnunen nousi uransa suurimpaan menestykseen. Suuri suosio ei koskaan ahdistanut Kinnusta; hän oli luontainen ja ammattitaitoinen esiintyjä, joka suhtautui työhönsä intohimoisesti.
Kinnunen levytti vuonna 1958 kappaleen ”Afrikan tähti”, joka on peräisin vuoden 1956 saksalaisesta elokuvasta Hävittäjälentäjä (alkuperäiskieliseltä nimeltään Der Stern von Afrika, ”Afrikan tähti”). Kappale ei liity Afrikan tähti -lautapeliin.
Vuonna 1961 Kinnunen oli Suomen ensimmäinen edustaja Eurovision -laulukilpailuissa. Hänen Cannesissa pidetyssä kilpailussa esittämänsä kappale ”Valoa ikkunassa” saavutti jaetun kymmenennen sijan.  Tämän jälkeen Kinnunen esiintyi Suomen lisäksi ympäri Eurooppaa muun muassa Ruotsissa, Länsi-Saksassa, ja Hollannissa. Hän oli mukana myös euroviisukarsinnoissa vuonna 1962 kappaleella ”Lumineito”, vuonna 1966 kappaleella ”Muistojen Bulevardi”, vuonna 1967 kappaleilla ”Unohdusta ei ole” ja ”Revontuli” sekä vuonna 1969 kappaleella ”Potkis”.
1960-luvun aikana Laila Kinnunen oli kehittynyt monipuoliseksi laulajaksi, joka hallitsi useita tyylilajeja, pystyen vaativiin tulkintoihin. Hän levytti muun muassa bossanovaa, jazzia, kansanlauluja ja musikaalisävelmiä. Tunnetuimpia näistä olivat ”Soittajapoika”, ”Mandshurian kummut”, ”Tiet”, ”Yön äänet”, ”Epävireiset sydämet” (Desafinado), ”Yhden nuotin samba”, ”Ipaneman tyttö”, ”Kun” ja ”En vastaa jos soitat”. Myös iskelmä luontui – esimerkkeinä ”Vesivehmaan jenkka”, ”Katarinan kamarissa”, ”Pieni sydän” ja ”Sä muistatko metsätien”. Hän levytti myös sisarensa Ritvan kanssa muutaman kappaleen, joista tunnetuimmat ovat vuonna 1962 levytetyt ”Pojat” ja ”Lauantai”. He tekivät myös yhteisiä laulukeikkoja ympäri Suomea. Omaksi suosikikseen Kinnunen nimesi venäjänkielisen version kappaleesta ”Mandshurian kummut”.
Kinnunen esiintyi myös Svenska Teaternissa, elokuvissa Suuri sävelparaati (1959), Iskelmäkaruselli pyörii (1960), Nuoruus vauhdissa (1961), Lauantaileikit (1963) ja televisio-ohjelmissa kuten  Kuukauden suositut vuosina 1960–1966. Televisiossa hän sai esittää monipuolista ohjelmistoa useilla eri kielillä, kuten muun muassa afrikaansiksi kappaleen ”Sarie Marais”. Näitä taltiointeja on julkaistu muun muassa CD-levyillä Kadonneet helmet 1 ja 2.
Vuoden 1967 jälkeen levytyksiä syntyi enää muutama. Levytyssopimusta Scandian kanssa ei enää jatkettu, ja 1970-luvun alussa Kinnunen alkoi vetäytyä julkisuudesta. Hänestä oli tullut ailahtelevainen ja epäluotettava, minkä vuoksi esiintymiset harvenivat. 1970-luvun loppuun mennessä hän oli lopettanut esiintymisen kokonaan. Toimittaja Lasse Erolan mukaan Kinnusen uran kääntymiselle alamäkeen jo ennen kolmattakymmenettä ikävuotta on mahdotonta osoittaa vain yhtä tiettyä syytä, vaan sen aiheuttivat monet tekijät yhdessä. Esiintymispaineisiinsa laulaja oli alkanut etsiä lievitystä alkoholista, hän joutui erimielisyyksiin levy-yhtiönsä kanssa, ja ihmissuhteissa hän koki suuria vastoinkäymisiä.
Kinnunen teki vielä pienimuotoisen comebackin ja levytti vuonna 1980 singlen ”Kohtalon lapsi / Toiset meistä”, jonka jälkeen hän lopetti laulamisen. Skandaalilehdet kirjoittivat lähinnä Kinnusen alkoholismista ja erakoitumisesta. Hänen 50-vuotissyntymäpäivänsä yhteydessä vuonna 1989 valmistui televisiodokumentti Laila.