stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dimităr Berbatov
Maajoukkueura

Berbatov debytoi vuonna 1999 Bulgarian maajoukkueessa. Hänestä kehittyi yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista. Hän kuului Bulgarian joukkueeseen vuoden 2004 EM-kisoissa.
Berbatov ilmoitti toukokuussa 2010 lopettavansa pelaamisen maajoukkueessa. Hän pelasi 78 maaottelua, joissa teki 48 maalia. Berbatov on maaleillaan Bulgarian ennätysmies.
Saavutukset

Valioliigan mestaruus: 2009 ja 2011 (Manchester United)
Englannin liigacupin voitto: 2008 (Tottenham), 2009 ja 2010 (Manchester United)
Bulgarian cupin voitto: 1999 (TsSKA Sofia)
Valioliigan paras maalintekijä: 2011
Bulgarian vuoden jalkapalloilija: 2002, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2010
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dimităr Berbatov Wikimedia Commonsissa
Profiili Manchester Unitedin sivuilla (englanniksi)
Profiili FootballDatabase-tietokannassa (englanniksi)
Berbatov.net (englanniksi)
Englannin Valioliigan Kultainen kenkä
1993: Teddy Sheringham • 1994: Andy Cole • 1995: Alan Shearer • 1996: Alan Shearer • 1997: Alan Shearer • 1998: Chris Sutton, Dion Dublin, Michael Owen • 1999: Michael Owen, Dwight Yorke, Jimmy Floyd Hasselbaink • 2000: Kevin Phillips • 2001: Jimmy Floyd Hasselbaink • 2002: Thierry Henry • 2003: Ruud van Nistelrooy • 2004: Thierry Henry • 2005: Thierry Henry • 2006: Thierry Henry • 2007: Didier Drogba • 2008: Cristiano Ronaldo • 2009: Nicolas Anelka • 2010: Didier Drogba • 2011: Carlos Tévez, Dimităr Berbatov • 2012: Robin van Persie • 2013: Robin van Persie • 2014: Luis Suárez • 2015: Sergio Agüero • 2016: Harry Kane • 2017: Harry Kane • 2018: Mohamed Salah • 2019: Pierre-Emerick Aubameyang, Sadio Mané, Mohamed Salah • 2020: Jamie Vardy • 2021: Harry Kane • 2022: Mohamed Salah, Son Heung-min • 2023: Erling Braut Haaland • 2024: Erling Braut Haaland
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Tomi Karttunen

Tomi Petteri Karttunen (s. 10. joulukuuta 1969 Kangasala) on Suomen evankelis-luterilaisen Kirkkohallituksen ulkoasian osaston teologian ja ekumenian johtava asiantuntija (2008–). Hän on valmistunut Helsingin yliopistosta teologian lisensiaatiksi 2002 ja Joensuun yliopistosta teologian tohtoriksi 2004. Karttunen sai 2008 The John Templeton Award for a Theological Promise -palkinnon väitöskirjastaan. Hän on myös Itä-Suomen yliopistossa systemaattisen teologian, erityisesti ekumeniikan dosentti, ja Helsingin yliopistossa dosentuurin alana on dogmatiikka.
Karttunen on vihitty papiksi 1994, ja hän on toiminut pappina Seinäjoen, Alavuden, Someron, Luopioisten, Sahalahden ja Kangasalan seurakunnissa. Vuosina 2007–2008 hän toimi Joensuun yliopiston systemaattisen teologian vs. yliopistonlehtorina. Karttunen on toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon teologisten dialogien sihteerinä joulukuusta 2008 lukien. Hän on työskennellyt muun muassa luterilais-katolisen dialogidokumentin Communion in Growth. Declaration on the Church, Eucharist, and Ministry pääluonnostelijana ja työryhmän sihteerinä.
Karttunen vastaa asiantuntijana Suomen evankelis-luterilaisen kirkon teologisista dialogeista ja ekumeenisesta teologiasta sekä toimii luterilais-anglikaanisen Porvoon kirkkoyhteisön yhteydenpitoryhmän jäsenenä, Luterilaisen maailmanliiton Wittenbergin keskuksen johtokunnassa sekä Kirkkojen maailmanneuvoston  Faith and Order -komission konsulttina. Hän on myös Suomen Ekumeenisen Neuvoston hallituksen jäsen.
Julkaisuja

2004 – Die Polyphonie der Wirklichkeit: Erkenntnistheorie und Ontologie in der Theologie Dietrich Bonhoeffers. Theological Publications of the University of Joensuu 11. Diss.
2020 Armo avaa yhteyden. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon oppikeskustelut ja käytännön ekumenia. Kirkko ja toiminta 87.
2020 Mitä on luterilaisuus? Kirkko, teologia ja yhteiskunta. Kirkon tutkimuskeskuksen verkkojulkaisuja 62.
2020 Ilmoitus, kirkko ja etiikka. Dietrich Bonhoefferin teologia (Arkistoitu – Internet Archive). Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 293.
2021 Ekumenian ajankohtaiskysymyksiä (toim. ja artikkeli: Luterilais-katolinen dialogi 1967- ja sen tulevaisuuden näkymät). Kirkon tutkimuskeskuksen verkkojulkaisuja 65.
Muusta tuotannosta ks. bibliografia 2021-1993.
Charente (joki)

| Charente |
| --- | --- |
 Soutuvene Charente-joella
Alkulähde:  Chéronnac, Haute-Vienne  45°45′25″N, 0°46′08″E
Laskupaikka:  Pertuis d'Antioche, Biskajanlahti, Atlantin valtameri  45°57′19″N, 1°04′41″W
Maat:  Ranska
Pituus:  381,4 km
Alkulähteen korkeus:  295 m
Virtaama:  49 (Chaniers) m³/s
Valuma-alue:  9855 km²
 Charente kartalla
Charente (oksitaaniksi Charanta, Saintongen murteella Chérente) on Atlanttiin laskeva joki Länsi-Ranskassa. Se alkaa Chéronnacista Haute-Viennen departementista ja kulkee Charenten, Viennen, jälleen Charenten ja lopulta Charente-Maritimen departementtien kautta laskien Atlanttiin Port-des-Barquesin ja Fouras’n välissä, jossa sillä on leveä estuaari.
Nimen alkuperä

Gallialais-roomalaisena aikana joki tunnettiin kreikan­kielisellä nimellä Κανεντελος (Kanentelos). Tällä nimellä sen mainitsi Klaudios Ptolemaios vuonna 140.
Varhaisimman tunnetun latinan­kielisen tekstin, jossa Charente mainitaan, kirjoitti 300-luvulla gallialais-roomalainen runoilija Ausonius. Nimi esiintyi tuolloin muodossa Carantonus. Keskiajalla nimi esiintyy muun muassa muodoissa Carentona (1050) ja Karentone (1339), jotka muistuttavavt Charentonnen sekä myös Espanjan Carantona-joen nimeä. Johdin -on- liitettiin joen nimeen ensimmäisen kerran vuonna 799.
Viennen seudun murteessa esiintyy virtaavaa vettä tarkoittava sana onno, joka on mahdollisesti kelttiläistä alkuperää ja saattaa palautua samaan indo­eurooppalaisen kantakielen sanaan *ud-r/n-, josta ovat peräisin myös kreikan sana húdōr, joka esiintyy muihinkin kieliin lainattujen yhdys­sanojen alkuosana muodossa hydro--, sekä gootin kielen vettä tarkoittava sana wato. Kantasana olisi muuntunut ensin muotoon *udnā, myöhemmin unna ja lopulta onno. Muutamien tutkijoiden mukaan Charenten ja seudun muidenkin jokien nimiin aikoinaan liitetty johdin -on olisi peräisin tästä sanasta, joskin on vaikea selittää, miksi n ei ole nimessä kahdentunut. Ernest Nègre onkin pitänyt todennäköisempänä, että kyseessä on galliankielinen suffiksi -ona.
Myöskään nimen kantaosan alkuperästä eivät tutkijat ole päässeet yksimielisyyteen:
Pierre-Yves Lambertin mukaan *Carantonā, johtuisi gallilankielisestä sanasta *karant, joka tarkoittaa ystävää, rakastavaa ja joka on samaa alkuperää kuin bretonin vanhempia tarkoittava sana kar tai kerant. Charente olisi siis "ystävällinen joki", koska se virtaa hitaasti ja rauhallisesti.
Ernest Nègre on arvellut nimen johtuvan esikelttiläisestä sanasta *caranto, joka olisi tarkoittanut hiekkaa. Charente olisi siis ”hiekkainen joki”.
Charente-joen mukaan ovat saaneet nimensä Charenten ja Charente-Maritimen departementit. Viimeksimainittu nimi tarkoittaa merellistä Charentea. Tämän departementin nimi oli vuoteen 1941 saakka Charente-Inférieure, ”Alempi Charente”, koska se sijaitsee joen alajuoksun varrella. Joen mukaan ovat saaneet nimensä myös seudulta peräisin olevat charentaise-huopatossut.
Oksitaanin kielen Limousinin murteessa joen nimi esiintyy muodossa Charanta ja Saingongen murteessa muodossa Chérente.
Maantiede > Departementit, kaupungit ja kunnat

Charente kulkee seuraavien departementtien, kaupunkien ja kuntien kautta:
Haute-Viennen departementissa 3 kuntaa;
Viennen departementissa 10 kuntaa sekä Charroux'n ja Civrayn kaupungit;
Chartenten departementissa 78 kuntaa, joista kaupunkeja ovat Gond-Pontouvre, Angoulême, Châteauneuf-sur-Charente, Jarnac ja Cognac; suurimpia kyliä ovat Verteuil-sur-Charente, Mansle ja Bourg-Charente;
Charente-Maritimen departementissa 35 kuntaa, joista kaupunkeja ovat Saintes, Tonnay-Charente ja Rochefort; suurimpia kyliä ovat Chaniers, Port-d’Envaux, Taillebourg ja Saint-Savinien.
Maantiede > Joen kulku > Yleistä

Charente on 381,24 kilometrin pituinen, ja siitä 224 kilometrin pituinen osuus on Charenten departementissa. Linnunteitse matka sen lähteeltä suulle on vain 160 kilometriä, mutta joki on varsin mutkikas ja siinä on runsaasti meandereita. Monessa kohdassa joki haarautuu ja sen haarojen välissä on saaria, joista useimmat kuitenkin jäävät tulvien sattuessa veden alle ja ovat asumattomia.
Charente laskee Atlantin valtamereen. Sen suulla, Rochefortin eteläpuolella on laaja estuaari Fourasin ja Port-des-Barquesin välissä.
Charenten valuma-alue on 10 560 neliökilometrin laajuinen.
Maantieteilijä Daniel Faucher on sanonut, että Charenten laakso muodostaa maastonmuotojensa vuoksi monessa suhteessa tärkeän yhdyssiteen seudun eri alueiden välillä.
Maantiede > Joen kulku > Charenten yläjuoksun laakso

Charente alkaa Ranskan keskiylängön länsiosasta Limousinin alueelta, jolle on tyypillistä kiteisistä mineraaleista koostuva vettä läpäisemätön kallioperä. Sen lähde sijaitsee Chéronnacissa Haute-Viennen departementissa 295 metrin korkeudella merenpinnasta. Aluksi joki virtaa 12 kilometriä luoteeseen  ennen kuin se saapuu Charenten departementtiin. Departementtien rajalla on vuonna 1990 rakennetun padon taakse muodostunut tekojärvi, Lac de Lavaud, johon laskee myös sivujoki Trèze.
Vähän myöhemmin Charenteen laskee vasemmalta puolelta Moulde, on vuonna 1989 rakennettiin Mas Chabanin pato ja tekijärvi. Moulde on pieni joki, jonka sivujokia ovat Cluzeau, Mas de Lépi ja Turlut.
Tämä osa jokilaaksoa muodostaa geologisen kontaktialueen Charente limousinen graniittisen massiivin ja joen alajuoksulla olevien jurakautisten kalkkikivikerrostumien välille, joita rajoittaa Chantrezac..
Joki jatkuu edelleen luoteeseen ja saapuu Viennen departementtiin, jonka alueella se kulkee 47 kilometrin matkan. Siellä siihen laskee oikealta puolelta Transon, jonka sivujoen Merdançonin varrella sijaitsee Charroux’n kauppala. Charente jatkuu edelleen länteen kohti Civraytä.
Maantiede > Joen kulku > Charenten laakso Ruffecin ja Angoulèmen välillä

Kuljettuaan pienen Civrayn kaupungin kautta Charente-joki saapuu takaisin Charenten departementtiin, jossa se virtaa lähes suoraan etelään. Tästä eteenpäin sen laakso on leveämpi, ja joelle tyypillisiä ovat lukuisat syvät meanderit. Se kulkee monien maalauksellisten kylien ja pikkukauunkien kautta, joita ovat esimerkiksi Condac, Ruffec, Verteuilsur-Charente suurenmoisine linnoineen, Lichères kauniine romaanistyylisine kirkkoineen, Bayers ja Mansle.
Ennen Manslea Charenteen laskee vasemmalta puolelta pieni sivujoki Son-Sonnette, joka alkaa Son- ja Sonnette-jokien yhtymäkohdasta, sekä Bonnieure, joka kulkee Chasseneuilin kautta. Nämä molemmat joet virtaavat Roumazière-Loubertista lähtien suoraan länteen. Samoin on laita Tardoiren, johon liittyy sivujokena Bandiat ja joka itse laskee Bonnieureen. Myös Tardoiren ja Bandiat'n lähteet sijaitsevat Haute-Viennen departementissa ja ne virtaavat yläjuoksullaan luoteeseen. Tardoire kulkee muun muassa Montbronin ja La Rochefoucauldin, Bandiat taas Nontronin kautta.
Charenten lähteeltä Mansleen saakka maanpinnan kaltevuus on varsin suuri, sillä korkeusero joen lähteen ja Manslen välillä on 55 metriä. Sen vuoksi tällä osuudella eivät jokialukset voi liikennöidä.. Sitä vastoin Charenten 130 kilometrin pituisella osuudella Manslesta Salignac-sur-Charenteen saakka, joka sijaitsee hieman Cognacista alavirtaan, maanpinnan kaltevuus on hyvin vähäinen. Joki onkin purjehduskelpoinen Angoulêmesta sen suulle saakka.
Tehtyään pienen koukkauksen länteen, missä Marcillac-Lanvillen suuri kylä sijaitsee meanderin päässä ja La Chapelle saman meanderin sisään jäävällä alueella, joki kääntyy jälleen etelään, ja sen varrella on monia kyliä ja pikkukaupunkeja, muunn muassa Montignac-Charente, Vars, Vindelle, Balzac, Saint-Yrieix-sur-Charente ja Gond-Pontouvre. Niiden kautta kuljettuaan joki saapuu Angoulêmeen, joka on sen varrella sijaitsevista kaupungeista suurin ja samalla Charenten departementin pääkaupunki.
Manslen ja Angoulèmen välisestä jokilaakson osasta käytetään toisinaan nimitystä Angoumois'n laakso (ransk. Val d'Angoumois). Nimitys on melko uusi ja esiintyy kirjallisuudessa mutta ei paikallisessa kielen­käytössä. Tällä osuudella jokilaakso on leveä ja meanderit suurimmillaan.
Angoumois'n alueella Charente ja sen sivujoet virtaavat kalkkiperäisellä tasangolla, jolle tyypillisiä ovat syvät rotkot ja maanalaiset virrat. Rochefoucaludin karstissa kulkevien maanalaisten virtojen vedet purkautuvat maan päälle muun muassa Touvren lähteessä, joka on vesimäärältään Ranskan toiseksi suurin lajissaan Fontaine de Vauclusen jälkeen. Vedet tulevat pääosin Bandiat'n ja Tardoiresta, jonkin verran myös Bonnieuresta ja Échellestä, joiden vesistä osa syöksyy karstin aukoista maan alle.  Vesien purkautumisen jälleen maan päälle saa aikaan Échellen siirroksessa oleva 500 metrin paksuinen vettä läpäisemätön merkelisavikerros, joka estää vesiä virtaamasta maan alla enää pidemmälle ja pakottaa ne jälleen maan pinnalle..
Maantiede > Joen kulku > Charenten laakso Angoulêmen ja Cognacin välillä

Angoulêmen jälkeen joki virtaa loppuosuutensa länteen. Sen alajuoksun valuma-alue muodostuu vettä läpäisemättömistä maalajeista ja kalkkikivikallioista. Siihen laskevat oikealta puolelta Nouère, Soloire ja Antenne, vasemmalta Anguienne, Eaux Claires, Charreau, Boëme ja Né. Näistä viimeksi mainittu on alajuoksullaan kanavoitu.
Angoulêmesta Charente-Maritimen departementtiin saakka Charenten varrella on useita maalauksellisia kaupunkeja ja muita asutuskeskuksia, virran suunnassa lueteltuina Saint-Michel, Trois-Palis, Nersac, Sireuil, Châteauneuf-sur-Charente, Vibrac, Saint-Simeux'n ja Saint-Simonin proomukylät, Bassac, Jarnac, Bourg-Charente, Cognac ja Merpins. Jokilaakson tästä osuudesta käytetään toisinaan nimiä Prée de Jarnac tai Val de Jarnac ("Jarnacin niitty" tai "Jarnacin laakso").
Charente on purjehduskelpoinen joen suulta Angoulêmeen saakka. Tämä osa joesta on 170 kilometrin pituinen. Rahtiliikenne joella on vilkkaimmillaan 1800-luvulla, jolloin kaikissa jokivarren kaupungissa ja monissa kylissä oli lastaus- ja purkauslaituri. Joki varustettiin paikoitellen suluille, ja sta Rochefortiin Atlantin rannalla. Näistä ajoista muistuttaa yhä jokivartta pitkin kulkeva tie, jolta käsin aluksia hinattiin.
Maantiede > Joen kulku > Charente Cognacin ja Saint-Savinienin välillä

Salignac-sur-Charentessa joki siirtyy Charenten departementista Charente-Maritimen departementtiin. Siellä joen varressa sen oikealla rannalla sijaitsevat  Dompierre-sur-Charente, Chaniers, Saintes, Taillebourg ja Saint-Savinien sekä vasemmalla rannalla Brives-sur-Charente, Rouffiac, Port-d’Envaux ja Crazannes. Jokilaakson tästä osuudesta käytetään toisinaan nimeä "Saintongen laakso" (ransk. Val de Saintonge)
Charente-Maritimen alueella Charenteen laskevat oikealta puolelta Boutonne, joka on Charenten suurin sivujoki, sekä vasemmalta puolelta Seugne ja Arnoult.
Rahtialusten liikenne Charente-joella oli 1900-luvun loppuun mennessä jo täysin lakannut. Sen sijaan joella liikkuu nykyisin runsaasti huvialuksia. Turisteja kuljettavat alukset liikennöivät nykyisin Charente-Maritimen alueella Saint-Savinienista Taillebourgin ja Saintesin kautta Chaniersiin ja jatkavat edelleen naapuridepartementin alueelle Cognaciin ja Jarnaciin.
Joki virtaa Charente-Maritimen departementissa 93 kilometrin matkan. Tällä osuudella sen kaltevuus on lähes olematon.  Vuoroveden vaikutus tuntuu Saintesissa saakka, ja sekin hidastaa joen virtaamista Cognacin ja Jarnacin välillä, mikä on omiaan pahentamaan joen tulvia.. Joen suun ja Cognacin välillä sijaitsevia ajoittain tulvaveden alle jääviä alueita paikalliset asukkaat nimittävät "niityiksi" (ransk. les prées).
Maantiede > Joen kulku > Alajuoksu ja estuaari

Charenten alajuoksun laakso alkaa Saint-Savinienistä, joka vielä 1800-luvulla oli tärkeä jokisatama, koska vuorovesi vaikuttaa siellä saakka siinä määrin, että sen aikaiset laivat, joiden kantavuus ei ylittänyt 500 tonnia, pääsivät mereltä sinne saakka. Nykyaikaisille aluksille, joilla on suurempi syväys, joki on täällä kuitenkin nousuveden aikanakin liian matala.  Vasta Tonnay-Charentessa olosuhteet ovat nykyaikaiselle laivaliikenteelle suotuisat, ja sinne pääsevätkin laivat, joiden kantavuus on jopa 5000 tonnia. Tonnay-Charente ja Rochefort, jotka molemmat ovat Charenten oikealla rannalla, ovat nykyisinkin käytössä olevia merisatamia, joihin tuodaan vuosittain noin miljoona tonnia rahtia.
Rochefortista alkaa Charenten estuaari, jossa joki levenee nopeasti ja muodostaa kaksi syvyvää meanderia ennen kuin se laskee Pertuis d’Antiocheen vastapäätä Île d’Oléronia ja siten Atlantin valtamereen. Sen oikealla rannalla sijaitsevat Vergeroux, Saint-Laurent-de-la-Prée ja Fouras, vasemmalla taas Soubise, Saint-Nazaire-sur-Charente ja Port-des-Barques. Estuaarille luonteenomaisia ovat lukuisat hiekkasärkät. Fourasin ja vastarannalla sijaitsevan Port-des Barquesin kohdalla estuaari levenee neljän kilometrin levyiseksi.
Charenten estuaaria suojasivat ennen kummaltakin puolelta linnoitukset, eteläpuolella Île Madamen linnoitus, pohjoispuolella Vaubanin linnoitus Fourasissa.
Hydrografia

Charente on 381 kilometrin  pituinen. Siitä on luokiteltu purjehduskelpoiseksi 193 kilometrin osuus mereltä aina Montignaciin, käytännössä kuitenkin vain Angoulêmeen saakka. Vesiliikennettä varten jokeen on rakennettu 21 sulkua, joista kaksi on luokiteltu merialuksille sopivisi..
Angolêmen ja Port-du-Lysin välissä sijaitsevien sulkualtaiden leveys on 28 metriä, syvyys 6,35 metriä ja vapaa korkeus 3,60 metriä. Meriliikenteelle soveltuviksi on luokiteltu kaksi Port-du-Lysin ja Atlantin välillä sijaitsevaa sulkua, joista Bainen sulkualtaan leveys on 34,80 ja syvyys 6,30 metriä, kunt taas Saint-Savinienin sulun leveys on 50 m, syvyys 8 m ja vapaa korkeus 5,65 m..
Charenten valuma-alueen pinta-ala on 10 549 neliökilometriä. Kaikkien siellä olevien jokien yhteenlaskettu pituus on noin 6 000 kilometriä.
Hydrografia > Tärkeimmät sivujoet

Charenteen laskevat seuraavat sivujoet, lueteltuna yhtymäkohtien sijaintien mukaisessa järjestyksessä pääjoen lähteeltä joen suulle:
vasemmalta:
Moulde
Lizonne
Argentor
Son-Sonnette
Bonnieure, jonka sivujokia ovat Tardoire ja Bandiat
Argence
Touvre
Anguienne
Eaux Claires
Charreau
Boëme
Né
Seugne
Arnoult
oikealta :
Transon
Péruse
Aume, jonka sivujoki on Couture
Nouère
Soloire
Fossé du Roi
Antenne
Coran
Bourru
Bramerit
Boutonne, Charenten suurin oikeanpuoleinen sivujoki
Devise jonka sivujoki on Gères.
Hydrografia > Kanava

Charenten yhdistää Seudreen Bridoiren kanava.
Hydrologia

Nykyisin Charenten valuma-alueella on 29 mittausasemaa, joissa mitataan Charenten ja sen sivujokien virtaamaa. Niistä seitsemän on pääjoen varrella.
Hydrologia > Virtaama Angoulêmessa

Charenten virtaamaa seurataan mittausasemalla Vindellessä, Angoulêmen kunnassa. Mittausaseman kautta kulkevat 3760 neliökilometrin laajuisen valuma-alueen vedet.
Joen suurin virtaama ylittää keskimäärin:
joka toinen vuosi arvon 200 m3/s,
joka viides vuosi arvon 310 m3/s,
joka kymmenes vuosi arvon 380 m3/s ja
joka 50:s vuosi arvon 540 m3/s.
Kaikkein suurin mitattu virtaama oli 1. joulukuuta 1982: 595 m3/s.
Keskimäärin kerran viidessä vuodessa joen virtaama vähenee alle 3,7 kuutiometriin sekunnissa. Pienimmillään se on ollut vain 1 kuutiometri sekunnissa.
Hydrologia > Virtaaman säännöstely

Suunnitelmaa tulvien rajoittamiseksi on valmisteltu jo useiden vuosien ajan. Asiaa vaikeuttavat joen hitaus ja mutkikkuus. Sen valuma-alue on yli 10 000 km2:n laajuinen ja ulottuu kuuden departementin alueelle: Haute-Vienne, Dordogne, Vienne, Deux-Sèvres, Charente ja Charente-Maritime. Jokeen on rakennettu kaksi patoa, joiden taakse ovat muodostuneet Lavaud'n ja Mas-Chabanin tekojärvet. Niiden tarkoituksena on ylläpitää jatkuvasti vähintään sen suuruista virtaamaa kuin on tarpeen toisaalta jokiekosysteemin säilymisen, toisaalta juoma- ja kasteluveden tarpeen tyydyttämiseksi. Departementit ovat perustaneet yhteisen toimielimen, ja vuonna 1992 allekirjoitettiin Charenten vesien hallintaa koskeva pöytäkirja, joka myöhemmin on yhdistetty Adourin-Garonnen vesien hallinnan ja järjestelyn johtokaavioon (ransk. Shéma directeur d'aménagement et de gestion des eaux, SDAGE).
Crarenten virtaamaa mitataan varsinkin Vindellen mittausasemalla. Tavoitteena on mahdollisuuksien mukaan pitää jatkuvasti yllä vähintään 3 m3:n virtaamaa sekunnissa ja että ainakaan arvo 2,5 m3 ei enää alittuisi.
Hydrologia > Tulvat

Charente tulvii joka vuosi. Tuhoisiksi tulvat ovat nousseet vuosina 1882, 1904, 1910, 1937, 1952, 1966, 1982, 1994 ja 2000-2001. Vuoden 1982 tulva kesti kokonaisen kuukauden, vuosien 2000–2001 tulva peräti viisi kuukautta.
Laivaliikenteen vuoksi tehdyistä ruoppauksista huolimatta joen uoma on pysynyt pitkälti luonnonmukaisena. Sitä ei ole levennetty eikä paljon syvennettykään, minkä vuoksi tulvavedet nousevat nopeasti, varsinkin kun sitä ympäröi laaja tulvatasanko, jossa maaperä ei läpäise vettä ja sen vuoksi jää helposti tulvavesien alle. Kun lisäksi maan kaltevuus on vähäinen ja vuorovesi jarruttaa vesien poisvirtaamista, tulvat kestävät kauan. Tulva-alueista 82 % on viljelysmaata, 16 % luonnontilaisia tai kosteikkoja ja 2 % eli 860 hehtaaria kaupunkimaisesti rakennettua (mistä 96 ha Angoulêmessä, 53 ha Cognacissa ja 135 ha Saintesissa). Varsinkin Rochefortissa tulvat ovat jatkuvana uhkana. Vuoden 1982 tulvan aikana Angoulêmessä virtasi siltojen ali 630 ja Saintesissa 815 kuutiometriä vettä sekunnissa.
Ranskan valtio ja Charente-joen instituutti (ransk. Institution du fleuve Charente) ovat laatineet suunnitelman toimenpiteistä tulvien torjumiseksi. Sen puitteissa on suoritettu tutkimuksia ja aloitettu hankkeita. On myös perustettu palveluelin, joka tutkii tilannetta joen yläjuoksulla, ennakoi tulvat ja varoittaa niistä. Joen alajuoksun tulvat voidaan ennakoida, koska tulva-aalto säännöllisesti saapuu Angoulêmeen vuorokauden ja Saintesiin kaksi vuorokautta sen jälkeen kun se on havaittu Manslessa. Täten sivujokien patoaltaat voidaan tyhjentää ajoissa, jotta niistä tuleva vesi ei virtaa pääjoessa samanaikaisesti sen yläjuoksulta tulevien tulvavesien kanssa pahentaen tulvaa. Samoin varoitukset tekevät mahdolliseksi evakuoida tulvien alle jäävät alueet ja erityisesti siirtää niillä olevat ajoneuvot kauemmaksi. Tulvia pahentaa myös se, että Saint-Savinienin yläpuolella jokiuoma on täyttynyt mudasta, ja sen ruoppaaminen alentaisi tulvien korkeutta Saintesissa jo 5–10 cm. On myös suunniteltu kanavia, jotka oikaisisivat Palissyn ja Bussacin välillä olevat meanderit ja joihin vettä laskettaisiin vain tulva-aikoina. Rakennelmia, jotka ennen jarruttivat veden virtaamista, on muutettu muun muassa siirtämällä rantalaitureita Saintesin sillan luona. Lisäksi tulvien vähentämiseksi on suunniteltu Charenten sivujokien varsilla aikoinaan olleiden, myöhemmin kuivattujen soiden palauttamista ennalleen. Soloiren Antennen ja Seugnen varsilla olevien kosteikkojen ennallistamista on jo valmis suunnitelma. Hankkeiden rahoittamisesta huolehtii Agence de Bassin Adour-Garonne -niminen toimielin.
Hydrologia > Vuorovesi

Vuoroveden korkeusvaihtelu Charenten suulla on 6,5 metriä. Rochefordin kohdalla se on 5,4 metriä, ylempänä joen varressa Saint-Savinienin patosilta heikentää sen vaikutusta. Silti vielä Saintesissa joen pinnan korkeus vaihtelee vuoroveden vaikutuksesta 0,18 metriä. Laskuvesi kestää kauemmin kuin nousuvesi. Charenten estuaarissa joen tuomat makeat vedet sekoittuvat meren kanssa, ja siellä veden suolapitoisuuskin vaihtelee riippuen vuoroveden korkeudesta.
Voimakasta vuoroveden vaihtelua käytetään hyväksi osterinviljelyksessä Marennes-Oléronin, Dourasin ja Île d’Aix’n altaissa.