stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Motti (ravintola)

Ravintola Motti oli Helsingissä Taka-Töölössä vuosina 1941–1987, 1997–2007 ja 2011–2012 toiminut ravintola.
Ravintola Motti avattiin ruokaravintolana 26. huhtikuuta 1941 silloisen Helsingin suojeluskuntatalon tiloissa osoitteessa Töölöntorinkatu 2 - Pohjoinen Hesperiankatu 15. Funkkistyylisen ravintolan pinta-ala oli 300 neliömetriä, ja siellä oli 300 paikkaa. Ravintolan perustaja ja toimitusjohtaja oli Oy Skoha Ab:n toimitusjohtaja, majuri Aarne Wilhelm Jusu. Myöhemmin ravintolan toimitusjohtajana oli muun muassa Pauli Velanko (1912–1997) vuosina 1954–1977. Ravintolayhtiön Oy Motti omistajina olivat Jusun lisäksi muun muassa Antti Wihuri, Rakel Wihuri ja Oy Skoha Ab:n toimitusjohtaja Hannes Vartama (1901–1973). 1980-luvulla ravintolan omisti ensin tukholmalainen Holger Eklund ja sitten Tapio Seeste. Ravintolayhtiö asetettiin konkurssiin 1994, mutta konkurssi raukesi varojen puutteeseen. Oy Motti lopetettiin 1997, mutta ravintola toimi vielä samalla nimellä pariin otteeseen.
Ravintola Motti tuli suosituksi jo jatkosodan aikana, ja sen kanta-asiakkaisiin kuuluivat muun muassa marsalkka Carl Gustaf Mannerheim, presidentti Urho Kekkonen, kansanedustaja Hertta Kuusinen ja kirjailija Mika Waltari. Ravintolan erikoisuuksiin kuuluivat liekitetyt Pässin kivekset sekä vasikan Palavat munuaiset, ja ruokalistalla oli myös muun muassa karhua, majavaa, oravaa, piisamia, riekkoa, sorsaa ja pyytä. Tunnetuimpia ruokalajeja kehitti muun muassa keittiömestari Leo Salonen, joka oli Motin ravintolapäällikkö vuosina 1959–1967, ja joka kuului myös Suomen ensimmäisiin tv-kokkeihin tänä aikana. Salonen sai vastuulleen paljolti Motissa toteutetut presidentti Kekkosta tapaamaan tulleiden valtiovierailujen ruokatarjoilujen hoitamisen vuosina 1961-1966; sittemmin valtiovierailujen tarjoilut siirtyivät Marskiin ja Smolnaan.
Alkuperäinen ravintola Motti toimi vuoteen 1987 saakka. Tämän jälkeen samoissa tiloissa toimi erinimisiä ja -tasoisia ravintoloita. Motti-nimellä ravintola toimi taas vuosina 1997–2007. Sen jälkeen tiloissa toimi marokkolaista ruokaa tarjonnut ravintola Fez vuoteen 2010 saakka. Uusien omistajien omistama ravintola Motti avattiin 2011, mutta ravintola teki konkurssin jo 2012. Sen jälkeen tiloissa on toiminut italialaisravintola Trattoria Sogno.
Aiheesta muualla

Syöjättäret maistelivat mukisematta pässinkivestä, Kaleva 1.2.2007
Mtavari

Mtavari (georg. მთავარი, "ruhtinas", kirjaimellisesti "päällikkö" sanasta tavi, "pää", yhdessä agenttietuliitteen m- kanssa) oli feodaaliarvonimi Georgiassa. Se voidaan kääntää esimerkiksi ruhtinaaksi.
Ensimmäiset viittaukset mtavari-arvonimeen tunnetaan varhaisista georgialaisista hagiografisista teksteistä 400-luvulta. 1000–1300-luvuilla mtavari-titteli tarkoitti yhdessä tavadin kanssa samaa kuin eristavi, ja kaikki viittasivat ylhäisaateliin, ruhtinaisiin. Georgian kuningaskunnan kultakauden aikana 1100–1200-luvuilla arvonimi muuntui vähitellen ansioilla saavutettavasta tittelistä perinnölliseksi. Prosessi tuli lopullisesti päätökseensä vasta 1400-luvun lopulla. 1400-luvulla nimeä mtavari käytettiin vain viidestä Länsi-Georgiaa hallitsevasta ruhtinaasta (Samtskhe, Samegrelo, Guria, Svanetia ja Abhasia), joiden autonomian Venäjän keisarikunta lakkautti lopulta 1800-luvulla.
Muborak

| Muborak |
| --- | --- |
 Muborak
 Koordinaatit: 39°15′41″N, 65°9′26″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Qashqadaryon alue
Piiri:  Muborakin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2016):  30 100
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Muborak (ven. Мубаре́к, Mubarek) on kaupunki ja Muborakin piirin hallinnollinen keskus Qashqadaryon alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Qarshin aavikolla 76 kilometriä alueen pääkaupungista Qarshista luoteeseen. Kaupungissa oli 30 100 asukasta vuonna 2016.
Vuonna 1974 perustetun kaupungin lähellä sijaitsee suuri kaasukondensaattikenttä. Siellä toimii prosessoitua maakaasua, kiinteää ja nestemäistä rikkiä, stabiloitua kaasukondensaattia ja nesteytettyä kaasua tuottava tehdas. Muborakin kautta kulkee Buharan ja Qarshin välinen maantie ja rautatie.
HMS Motala

| HMS Motala |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Motalan telakka
Laskettu vesille:  1860
Palveluskäyttöön:  23. heinäkuuta 1860
Poistui palveluskäytöstä:  18. helmikuuta 1888
Tekniset tiedot
Uppouma:  194 t
Pituus:  30,4 m
Leveys:  6,7 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  1 x 2-sylinterinen Motala-höyrykone 130 hv
Nopeus:  10 solmua
Miehistöä:  40
Aseistus
Aseistus:  2 x 226 mm tykkiä 10 x 41 mm reelinkitykkiä
HMS Motala oli Ruotsin laivaston vuonna 1860 vesillelaskettu 2. luokan tykkivene.
Valmistus

Alus laskettiin vesille vuonna 1860 Motalan telakalta ja se otettiin palveluksen vielä samana vuonna 23. heinäkuuta. Puusta ja teräksestä valmistettu alus oli varustettu kahdella mastolla, joihin oli mahdollista nostaa 279 neliömetrin purjeet.
Palvelus

Vuosina 1866-1867 aluksen pääaseet korvattiin yhdellä 96 millimetrin tykillä ja lisäksi mastot poistettiin. Muutostöiden jälkeen alus luokiteltiin tykkiskuunertiksi ja sen miehistön tarve laski 31:een. Alus poistettiin palveluksesta 18. helmikuuta 1888, minkä jälkeen se muutettiin hiiliproomuksi.
Move90

| Move90 |
| --- | --- |

Perustiedot
Tyyppi:  diesel-hydraulinen yleisveturi
Valmistaja:  Valmet
Lukumäärä:  2 kpl
Valmistusvuodet:  1966–1967
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  60 km/h
Paino:  70 t
Pituus:  14 000 mm
Leveys:  3 200 mm
Korkeus:  4 600 mm
Pyörästö:  B'B'
Pyörän halkaisija:  960 mm
Vaihteisto:  Voith L 216 rs
Moottori:  Tampella MGO V12 BSHR
Moottorin teho:  1 050 hv (785 kW)
Move90 on Valmetin valmistama teollisuusveturimalli. Niitä valmistettiin kaksi kappaletta vuosina 1966–1967. Veturi muistuttaa ulkomuodoltaan hyvin suuresti Dv12-veturia, ja myös tekniikan osalta molemmissa vetureissa on käytetty pitkälti samoja osia. Moottori on samaa mallisarjaa mutta pienempi kuin Dv12:ssa (vain 12-sylinterinen 16-sylinterisen asemesta). Koska veturi on tarkoitettu yksinomaan vaihtotöihin, ovat sen välityssuhteen erilaiset ja huippunopeus alhaisempi. Tunnistettavimpia piirteitä verrattuna Dv12:een ovat muun muassa pitkän konesuojan keulapalan viisto muotoilu ja kyseisen keulapalan selvästi pienikokoisemmat jäähdyttimen säleiköt. Lisäksi kummassakaan veturissa ei ole keulanumeroita.
Ensimmäiseksi vuonna 1966 valmistunut Move90-veturi (Valmet 901/1966) oli käytössä UPM:llä Kuusankoskella aina vuoden 2008 loppuun asti, jolloin Kuusankosken vaihtotyöt siirtyivät VR:n hoidettaviksi. Sittemmin veturi myytiin Imatran veturipalvelulle jonka käytössä se nykyään palvelee. Veturi on väritykseltään kelta-musta. Toinen veturi valmistui 1967 valmistenumerolla 902. Se toimitettiin Karhulan–Sunilan rautatielle ja on siellä käytössä edelleen. KSR:n veturi on väritykseltään VR:n vetureiden tapaan puna-harmaa.
Kummallekin veturille on tehty pientä saneerausta 2000-luvun alussa. Muun muassa isot valonheittimet kummastakin päästä on korvattu VR:n kalustosta tutuilla kaksoisvalonheittimillä. Lisäksi veturit on maalattu uudestaan. Ohjaamot ovat molemmissa vetureissa kuitenkin edelleen lähes täysin 1960-luvun tasolla.
Move90:n käyttäjät

(Valmet 902/1967)   Karhulan–Sunilan rautatie
(Valmet 901/1966)   Imatran veturipalvelu (ent. UPM, Kuusankoski)
Ranskan vallankumoussodat

Ranskan vallankumoussodat olivat sarja vuosina 1792–1802 käytyjä sotia, joissa pääosapuolina olivat yhtäältä Ranskan ensimmäinen tasavalta ja toisaalta ensimmäisen ja toisen liittokunnan jäsenet. Ensimmäisen liittokunnan sota käytiin vuosina 1792–1797 ja toisen liittokunnan sota vuosina 1799–1801.
Ranskan suuri vallankumous alkoi vuonna 1789. Vallankumoukselliset pelkäsivät ulkovaltojen suunnittelevan Ranskan-vastaista sotaa vanhan järjestelmän eli ancien régimen palauttamiseksi. Tähän pelkoon vaikutti niin sanottu Pillnitzin julistus vuonna 1791. Etenkin girondistit vaativat sotaa Ranskan lakiasäätävässä kansalliskokouksessa.
Ranska julisti sodan Itävallalle vuonna 1792. Preussi yhtyi sotaan Itävallan puolelle ja itävaltalais-preussilaiset joukot hyökkäsivät Ranskaan. Ranskalaiset voittivat Valmyn taistelun, minkä jälkeen he hyökkäsivät Itävallan Alankomaihin, voittivat Jemappesin taistelun ja valtasivat Itävallan Alankomaat. Marraskuussa 1792 Ranska valtasi Nizzan ja Savoijin.
Ensimmäinen liittokunta

Britannia, Hollanti, Espanja, Itävalta, Preussi ja Venäjä muodostivat ensimmäisen Ranskan vastaisen liittokunnan, koska Ranska levitti vallankumousta omien rajojensa ulkopuolelle. Seuranneessa ensimmäisen liittokunnan sodassa liittoutuneet menestyivät aluksi kaikilla rintamilla, mutta takaiskujen jälkeen ranskalaisten asevelvollisarmeijat alkoivat menestyä ja työnsivät liittoutuneiden joukot pois Ranskasta. Ranskalaiset valloittivat uusia alueita ja loivat niistä tasavaltoja, jotka olivat puskurivaltioita. Liittokunnan jäsenet lopettivat sotimisen yksi toisensa jälkeen vuodesta 1794 lähtien. Ensimmäinen liittokunnan sota päättyi lopullisesti Itävallan irtauduttua sodasta kenraali Napoléon Bonaparten Italian-sotaretken jälkeen Campo Formion rauhassa vuonna 1797.
Toinen liittokunta

Toinen Ranskan vastainen liittokunta perustettiin Venäjän johdolla ja siihen kuuluivat Britannia, Itävalta, Portugali, Napoli ja Osmanien valtakunta. Liittokunnan sotatoimet sujuivat aluksi hyvin, mutta se kärsi tuhoisan tappion Sveitsissä, minkä jälkeen Venäjä vetäytyi sodasta. Ranska ja osmanit saavuttivat sovun vuonna 1800. Ranska voitti Marengon ja Hohenlindenin taistelut pakottaen Itävallan irtautumaan sodasta helmikuussa 1801. Britannia jatkoi sotaa merillä vuoteen 1802, jolloin se solmi Ranskan kanssa Amiensin rauhan.
Vuonna 1803 syttyneitä uusia sotia kutsutaan Napoleonin sodiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan vallankumoussodat Wikimedia Commonsissa
Mucius

Mucius oli roomalainen sukunimi eli nomen gentile. Nimeä kantoivat niin patriisit kuin plebeijitkin.
Gaius Mucius Scaevola, joskus myös Gaius Mucius Cordus, roomalainen nuorukainen, joka osallistui tarun mukaan vuonna 507 eaa. taisteluun etruskikuningas Porsennaa vastaan.
Quintus Mucius Scaevola, preettori 215 eaa.
Quintus Mucius Scaevola, edellisen poika ja konsuli vuonna 174 eaa.
Publius Mucius Scaevola, kansantribuuni 141 eaa., konsuli 133 eaa. ja Tiberius Gracchuksen kannattaja
Quintus Mucius Scaevola Augur, vuoden 174 eaa. konsulin poika, konsuli 117 eaa.
Quintus Mucius Scaevola Pontifex, toimi konsulina vuonna 95 eaa. ja pontifex maximuksena 89 eaa.
Mostarin taistelut

aikajana
sodan alku
bosniakkien ja kroaattien sota
Etninen puhdistus
kansamurha
keskitysleirit
Taisteluita
Mostarin taistelut
Sarajevon piiritys
Srebrenican joukkomurha
Mostarin taistelut käytiin Bosnia ja Hertsegovinassa sijaitsevassa Mostarin kaupungissa Jugoslavian hajoamissotien aikaan 1992–1995. Niihin osallistuivat Bosnian serbiarmeija BSA, Bosnian kroaattiarmeija HVO ja lähinnä bosniakkeja edustava Bosnia-Hertsegovinan armeija ARBiH. Vuonna 1992 muslimit ja kroaatit taistelivat yhdessä serbejä vastaan, mutta vuonna 1993 serbien vetäydyttyä kroaatit ja muslimit taistelivat keskenään.
Kaupungin halki kulkee Neretva-joki. 1990-luvun alussa joen itäpuolella oli muslimienemmistö, länsipuolella asui enemmän kroaatteja. Sodan alkupuolella koko Herzegovina oli jakautunut kahtia. Mostar oli tärkein kaupunki sen länsiosassa, jossa oli muslimien ja kroaattien enemmistö, kun taas itäosaa hallitsivat serbit, ja sen pääkaupunkina pidettiin Trebindjeä.
Bosnian serbiarmeija hyökkäsi Mostariin 3. huhtikuuta 1992. Rintamalla oli pitkään hiljaista. 9. toukokuuta 1993 Bosnian kroaattiarmeija hyökkäsi Bosnia-Hertsegovinan armeijaa vastaan ja valtasi kaupungin itäosan.
Serbien piiritys

Ensimmäisessä piirityksessä, joka alkoi 3. huhtikuuta 1992 kroaatit ja muslimit olivat liitossa kaupunkeja saartavia serbejä vastaan. Aluksi serbien liittoarmeija pommitti kaupunkia sen ulkopuolelta tykistöllä ja alkoi sen jälkeen kuukausi kuukaudelta kiristää saartorengasta yhä syvemmälle kaupungin keskustaa kohti ottaen haltuunsa suuren osan kaupungista. Alun tykistökeskityksen kohde oli muslimikortteli, josta serbit valtasivat lopulta kolmasosan.
Liittoarmeijan tulitus idän vuorilta vaurioitti monia siviilirakennuksia, mm. fransiskaaniluostaria, katolista kirkkoa ja kaupungin kirjastoa sekä moskeijoita. Serbit tuhosivat 17 moskeijaa. Muslimit ja kroaatit pitivät kuitenkin pintansa ja ajoivat lopulta serbit kaupungista ulos. Kesäkuussa kroaatit tulittivat serbejä armeijansa tykistöllä. Serbejä saarrettiin. Kroaattien armeijan HVO:n yksiköitä oli vahvistettu Kroatiasta tulleilla vapaaehtoisilla. Monet kroaatit auttoivat Mostarissa olevia ystäviään lomillaan osallistumalla sotaan.lähde?
15. kesäkuuta 1992 HVO valtasi Mostarin itäosan. Kroaattien tykistö, HOS:n vapaaehtoiset ja HVO:n puolisotilalliset joukot alkoivat järjestelmällisesti vallata Mostarin ympärillä olleita serbien miehittämiä avainasemassa olevia kukkuloita. Viimeinen kukkula vallattiin 14. kesäkuuta. Seuraavana päivänä kroaatit hyökkäsivät vanhassa muslimikaupunginosassa olevien serbijoukkojen kimppuun vallaten alueen hetkessä. Serbit eivät olleet varustautuneet puolustustaisteluun, heillä ei ollut vartiomiehiäkään asemapaikoilla. Kroaattien Arif Pasalicin komentamassa 1. Krajinan pataljoonassa oli 350 miestä, joista 10 kuoli ja 27 haavoittui hyökkäyksessä. Kroaatteja tuki Kroatian vakinainen armeija. Pataljoona oli saanut aseita kansainvälisestä asesaarrosta huolimatta Argentiinasta ja Singaporesta.
Yhdeksän kuukautta kestänyt piiritys päättyi 19. kesäkuuta 1992 Bosnian sodan raivotessa pahimmillaan ja rintamien ollessa vasta muotoutumassa. Saartorengas murtui bosniakki Jasmin Jagacin komentaessa HVO:ta sekä pienempiä bosniakkiosastoja. Saarron purkautuminen oli suuri voitto kroaateille, ei muslimeille.lähde?
Kroaatit hyökkäävät

Vuonna 1993 kroaattien julistautuessa Bosnia-Hertsegovinasta riippumattomiksi alkoi sota myös 
kroaattien ja muslimien kesken. Tämä näkyi Mostarissakin, jossa alkoi suuri kroaattien hyökkäys 9. toukokuuta. Muslimit ajettiin neljäsosaan kaupungista, jonka kroaatit lähes raunioittivat tykkitulellaan.lähde?. Esimerkiksi 26 kaupungin 27:stä ottomaanien aikaisesta moskeijasta tuhottiin.
Stari mostin vuonna 1566 rakennettu silta romahti kroaattien panssarivaunutulituksessa 9. marraskuuta 1993 kello 10:16. Tulitauko alkoi 25. helmikuuta 1994, kun kroaatit ja muslimit pääsivät sopuun toimista serbejä vastaan. Kaupunki jäi sen jälkeen kahdeksi vihamieliseksi puoliskoksi. Nimenomaan kroaattien hallitsemalla länsilaidalla oli paljon mafiamaista rikollisuutta. Eri kaupunkien puolten välillä alkoi liikenne vasta vuonna 1996.lähde? Stari most ("vanha silta") rakennettiin uudestaan vuonna 2004.
Motorola MicroTAC

The Motorola MicroTAC 9800X oli ensimmäinen useista MicroTAC-puhelinmalleista, joita valmistettiin lähes vuosikymmenen ajan.
Motorola MicroTAC  -matkapuhelinta valmistettiin aluksi analogisena mallina vuodesta 1989 alkaen. GSM-yhteensopiva ja TDMA kaksoistajuusmalli esiteltiin 1994. MicroTACissa oli uutuutena kääntyvä kansi, jonka avulla mikrofoni ja hälytin kääntyivät näppäimistön suojaksi. Mikrofoni ja hälytin olivat kannessa vain ensimmäisissä malleissa ja ne siirrettiin myöhemmin runko-osaan. Kääntyvä kansi muodostui kuitenkin malliksi myöhemmille simpukkatyyppisille matkapuhelimille. MicroTAC-puhelinta edelsi Motorola DynaTAC ja MicroTACin syrjäytti Motorola StarTAC. Kirjaimet TAC ovat lyhenne sanoista Total Area Coverage. MicroTAC-puhelinta mainostettiin vuonna 1989 maailman pienimpänä puhelimena, joka mahtuisi paidantaskuun.
Luettelo malleista

MicroTAC 9800X (AMPS/ETACS/NMT/JTAC)
Digital Personal Communicator (AMPS/ETACS)
MicroTAC 9800X S.I.P. (ETACS/RTMS-450)
MicroTAC 950 (AMPS)
MicroTAC Classic (ETACS/NMT/GSM 900)
MicroTAC Lite (AMPS)
MicroTAC Lite VIP (AMPS)
MicroTAC II (ETACS)
MicroTAC II Platinum (ETACS)
MicroTAC Alpha (AMPS)
MicroTAC Alpha VIP (AMPS)
MicroTAC Ultra-Lite (AMPS)
MicroTAC Ultra-Lite VIP (AMPS)
MicroTAC Lite XL (AMPS)
MicroTAC Pro (ETACS)
Micro DIGITAL (TDMA/AMPS)
Micro Digital Lite (TDMA/AMPS)
MicroTAC Elite (NAMPS)
MicroTAC Elite VIP (NAMPS)
MicroTAC Digital Elite (TDMA/NAMPS)
MicroTAC International 5080 (GSM 900)
MicroTAC International 5200 (GSM 900)
MicroTAC International 7200 (GSM 900)
MicroTAC Piper (AMPS)
DPC 550 (AMPS)
DPC 650 (AMPS)
MicroTAC 650 E (AMPS)
MicroTAC International 7500 (GSM 900)
MicroTAC International 8200 (GSM 900)
MicroTAC International 8400 (GSM 900)
MicroTAC International 8700 (GSM 900)
MicroTAC Select 2000e (GSM 1900)
MicroTAC Select 3000e (PCS 1900)
MicroTAC Select 6000e (GSM 1900)
MicroTAC 725 (CDMA)
MicroTAC International 8900 (GSM 900/1800)
MicroTAC 8200 (AMPS)
Asiasta muualla

Motorola
All About Cellular Telephones
Motorola Has a Pocket Sized Cellular Phone. Los Angeles Times, 26.4.1989.  pqarchiver.com/Tribune Newspaper. Artikkelin verkkoversio. (Paywalled, with excerpts) Viitattu 1.7.2013. Arkistoitu 7.11.2012. (Arkistoitu – Internet Archive)
Alkuperäinen 9800X Talk-Pak-akkupaketin kanssa oli paljon suurempi ja enemmän kuin kaksi kertaa painavampi kuin myöhäisempi Elite VIP model.
The MicroDigital vuodelta 1994 toimi sekä AMPS- ja TDMA-verkoissa.
The MicroTAC Piper esiteltiin vuonna 1995.
Eric Mueller

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | pariaironelonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Sevilla 2002 | kahdeksikko |  |
Eric Mueller (s. 6. marraskuuta 1970) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti pariaironelosessa olympiahopeaa Atlantassa 1996. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi perämiehettömässä nelosessa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti kahdeksikossa pronssia Sevillassa 2002 sekä sijoittui perämiehettömässä nelosessa neljänneksi Luzernissa 2001 ja pariaironelosessa kuudenneksi Tampereella 1995.
Moritz

| Moritz |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  22. syyskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Mauri, Morits, Moriz
Vastineita eri kielissä:  Maurits, Mauritz, Maurice
Nimen alkuperä:  Mauritius, marokkolainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Moritz, myös Morits tai Moriz, on muun muassa Saksassa ja Ruotsissa esiintyvä miehen etunimi. Se on muunnos latinalaisesta nimestä Mauritius, joka tarkoittaa maurilaista tai marokkolaista. Samaa alkuperää on suomen­kielinen nimi Mauri.
Suomessa nimi Moritz on annettu noin 430 henkilölle vuoden 2024 syyskuuhun mennessä. Eniten sitä on annettu nimeksi vuosina 1990–1999, jolloin Moritzin sai etunimekseen 145 henkilöä. Moritzin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 22. syyskuuta, joka suomenkielisen kalenterin mukaan on Maurin nimipäivä.
Tunnettuja Moritzeja, Moritseja ja Morizeja

Morits (1521–1553), Saksin vaaliruhtinas 1547–1553
Moritz Auffenberg von Komarów (1852–1928), itävaltalainen kenraali
Moritz Bauer (s. 1992), itävaltalainen jalkapalloilija
Moritz Bleibtreu (s. 1971), saksalainen näyttelijä
Moritz Bloch, Mór Ballagi (1815–1891), unkarilainen teologinen kirjailija ja kielentutkija
Moritz Balthasar Borkhausen (1760–1806), saksalainen lintu- ja kasvitieteilijä
Moritz Böhringer (s. 1993), saksalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Moritz Wilhelm Drobisch (1802–1896), saksalainen matemaatikko, filosofi ja musiikkiakustiikan tutkija
Moritz Fürste (s. 1984), saksalainen maahockeypelaaja
Moritz Haubold von Schönberg (1770–1860), saksalainen vapaaherra, Sleesian ja Pommerin ylipresidentti
Moritz Hauptmann (1792–1868), saksalainen viulisti, säveltäjä ja musiikkiteoreetikko
Moritz von Hessen (1926–2013), saksalainen liikemies, Suomen kuninkaaksi valitun Friedrich Karlin pojanpoika
Moritz Hornborg (1813–1856), suomalainen opettaja, runoilija ja sanomalehtimies
Moritz Hermann von Jacobi (1801–1874), saksalais-venäläinen fyysikko ja insinööri
Moritz Körner (s. 1990), saksalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Moritz Leitner (s. 1992), saksalainen jalkapalloilija
Moritz Leuenberger (s. 1946), sveitsiläinen poliitikko
Moritz Wilhelm Melart (1821–1884), suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri
Moritz Moszkowski (1854–1925), saksalainen säveltäjä ja pianisti
Moritz Müller (s. 1986), saksalainen jääkiekkoilija
Morits Oranialainen (1567–1625), Alankomaiden käskynhaltija 1585–1625
Moritz Porges (1857–1909), tšekkiläinen shakinpelaaja
Moritz Rabinowitz (1887–1942), norjalainen liikemies
Moriz Rosenthal (1862–1946), puolalainen pianisti
Morits Saksilainen, Moritz de Saxe (1696–1750), Ranskan marsalkka
Moritz Sassi (1880–1967), itävaltalainen lintutieteilijä
Moritz Schlick (1882–1936), saksalainen fyysikko ja filosofi
Moritz Schreber (1808–1861), saksalainen lääkäri ja pedagogi, siirtolapuutarhaliikkeen innoittaja
Moritz Seider (s. 2001), saksalainen jääkiekkoilija
Moritz Stoppelkamp (s. 1986), saksalainen jalkapalloilija
Moritz August von Thümmel (1738–1817), saksalainen kirjailija
Moritz Volz (s. 1983), saksalainen jalkapalloilija
Tunnettuja Moritzeja, Moritseja ja Morizeja > Koira

Moritz, saksalaisen hävittäjälentäjä Manfred von Richthofenin tanskandoggi
Kuvitteellisia Moritzeja

Moritz, kuriton poika kuvakertomuksessa Max ja Moritz
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moritz Wikimedia Commonsissa
Mosambik yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 50. | 3 | 1 | 1 | 5 |
Mosambik on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä kisoista vuodesta 1983 lähtien. Vuoden 2022 kisoista se jäi pois. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä viisi mitalia, joista kolme on kultaisia.
Mosambikin ainoa MM-kisojen mitalisti on Maria Mutola, joka ensimmäisenä naisena voitti 800 metrin juoksun maailmanmestaruuden kolme kertaa. Mutolan kultamitalit ovat vuosilta 1993, 2001 ja 2003. Lisäksi hän saavutti hopeaa vuonna 1999 ja pronssia vuonna 1997, sijoittui neljänneksi vuosina 1991 ja 2005 sekä oli vielä vuonna 2007 mukana loppukilpailussa mutta keskeytti. Stuttgartissa 1993 naisten 800 metrin juoksun loppukilpailussa oli mukana toinenkin mosambikilainen, Tina Paulino, joka kuitenkin kaatui takasuoralla runsaan 200 metrin päässä maalista. Hän sijoittui seitsemänneksi käveltyään maaliin yli minuutin pääjoukon jäljessä ja sai ajan, joka on kyseisessä lajissa MM-kisahistorian heikoin kaikki alkueräjuoksutkin huomioon ottaen.
Daegun 2011 MM-kisoihin osallistui vain kaksi mosambikilaisurheilijaa, eivätkä he menestyneet: Anatercia Quive karsiutui naisten 100 metrin juoksun ja Kurt Couto miesten 400 metrin aitajuoksun alkuerissä. Moskovassa 2013 Mosambikin ainoa edustaja Flavio Seholhe karsiutui miesten 1 500 metrin juoksun alkuerissä. Pekingissä 2015 Kurt Couto pääsi 400 metrin aitajuoksussa välieriin. Lontoossa 2017 ja Dohassa 2019 Creve Armando Machava karsiutui miesten 400 metrin aitajuoksun alkuerissä. Budapestissä 2023 joukkueen ainoa urheilija Onisio Pereia karsiutui miesten 100 metrin juoksun alkuerissä.