stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Polokwane

| Polokwane |
| --- | --- |
 Polokwanen keskustaa
 Polokwane
 Koordinaatit: 23°54′00″S, 29°27′00″E 
Valtio:   Etelä-Afrikka
Provinssi:  Limpopo
Piirikunta:  Capricorn
Perustettu:  1886
Kaupungiksi:  1992
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Freddy Greaver
 – Kunnanjohtaja:  Thabo Makunyane
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  106,84 km²
 – Metropolialue:  3 766 km²
Korkeus:  1 312 m
Väkiluku (2011):  130 028
 – Väestötiheys:  1 217 as./km²
 – Metropolialue:  628 999
 – Väestötiheys metropolialue:  160 as./km²
 
 www.polokwane.org.za 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Polokwane on kaupunki Etelä-Afrikassa. Se on Limpopon provinssin suurin kaupunki sekä pääkaupunki, joka tunnettiin ennen nimellä Pietersburg. Polokwane perustettiin vuonna 1886 ja siitä tuli kaupunki 23. huhtikuuta 1992. Sen nimi on ollut virallisesti Polokwane 11. kesäkuuta 2003 lähtien. Polokwane oli yksi vuoden 2010 Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja  isännöivistä kaupungeista.
Historia

Andries Potgieter perusti vuonna 1840 Voortrekkerin johdolla Zoutpansbergdorpin kaupungin 100 km luoteeseen. Tämä ratkaisu oli hylättävä, koska yhteenottoja oli paikallisten heimojen välillä. He perustivat uuden kaupungin vuonna 1886 ja nimesivät sen Pietersburgiksi Voortrekker-johtajan Petrus Jacobus Joubertin kunniaksi. Britit rakensivat Polokwaneen  buurisodan aikana keskitysleirin, johon sijoitettiin lähes 4000 buurinaista ja -lasta. Kaupunki tuli virallisesti kaupungiksi 23. huhtikuuta 1992. 25. helmikuuta 2005 hallitus julisti virallisesti englanninkieliseksi nimeksi kaupungin pohjoissothon kielisen nimen Polokwane. Kaupungissa oli ANC:n kansallinen konferenssi, jossa Jacob Zuma otti vastaan puolueen johtajajuuden.
Väestö

Vuonna 1904 Polokwanen asukasluku oli 3 276, joista 1 620 (49,5 %) oli valkoisia.  Loput 50 % olivat todennäköisesti mustia. Polokwanessa oli valkoinen enemmistö oli ylivoimainen apartheidin aikana  ennen vuotta 1990. Apartheidin loputtua kaupunki on edelleen säilyttänyt suuren valkoisen väestön. Naapurikunnissa on ylivoimaisesti musta enemmistö.[lähde? ]
Itse Polokwanen kaupungissa on noin 130 000 asukasta. Koko Polokwanen kunnan asukasluku on noin 630 000.[lähde? ]
Ilmasto

Köppen ilmastoluokittelun mukaan Polokwanen ilmaston ominaisuuksia kuvaa puolikuiva ilmasto. Huolimatta siitä, että kaupunki sijaitsee Kauriin kääntöpiirin eteläpuolella , että Polokwane on tasangolla 1230 metriä merenpinnan yläpuolella ilmasto on suopea . Keskilämpötila on noin tammikuussa 21–22 °C ja laskee heinäkuussa 11 °C:een. Kuten muuallakin Etelä-Afrikan sisämaassa, on Polokwanessakin ollut lämpimiä vuodenaikoja viime vuosikymmenellä yli pitkän aikavälin keskiarvon. Polokwanessa on kuiva ilmasto ja voimakas sadekausi talvella.selvennä Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 495 mm, joulukuu tai (harvemmin) tammikuu luetaan kosteisiin kuukausiin ja heinäkuu kuiviin kuukausiin .
Urheilu

Kaupungin jalkapalloseura on Winners Park F.C., joka pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaupungissa sijaitsevat jalkapallostadionit Pietersburg Stadium ja Peter Mokaba Stadium, joka rakennettiin Jalkapallon vuoden 2010 MM-kisoja varten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polokwane Wikimedia Commonsissa
Nelson Mandelan mukaan nimetty liikenneympyrä ja monumentti.
Peter Mokaba Stadium.
Pirunkellari (Viiala)

Pirunkellarin oviaukko.
Pirunkellari eli Varrasniemen luola on Akaan Viialassa sijaitseva luola. Lähinnä L-kirjainta muodoltaan muistuttavaan luolaan johtaa kaksi erikokoista sisäänkäyntiä. Luolan pinta-ala on useita kymmeniä neliömetrejä ja luolan pohjalla on harvassa suuria kivenlohkareita. Luolassa on joitakin pienempiä sivukammioita.
Pirunkellari nimisiä luolia on Suomessa myös Nilsiän Pisavuorella  ja Nurmijärvellä. Laukon kartanon pihassa Vesilahdella on pirunkellariksi kutsuttu kivinen kellari, joka on ollut osana 1400-luvulla paikalla sijainnutta kivilinnaa.
Petteri Lampinen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. helmikuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: ,  Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 cm
Paino: 80 kg
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–2001 |  ToPV | – | (–) |
| 2001–2003 |  Brobergs IF | – | (–) |
| 2003–2007 |  Edsbyns IF | – | (–) |
| 2007–2008 |  Raketa | – | (–) |
| 2008–2009 |  Zorki | – | (–) |
| 2009–2012 |  Dynamo Kazan | – | (–) |
| 2012–2015 |  Rodina | – | (–) |
| 2015-2017 |  Porvoon Akilles |  |  |
Maajoukkue
|  |  Suomi | 72 | (–) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17.9.2009.
Petteri Lampinen (5. helmikuuta 1975) on suomalainen uransa päättänyt jääpalloilija.
Ura

Lampinen on pelannut Venäjällä Dynamo Kazanin, Zorki Krasnogorskin ja Rodina Kirovin joukkueissa sekä sitä ennen kuusi vuotta Ruotsissa. Hän on voittanut kansallisen mestaruuden Suomessa Tornion Palloveikkojen joukkueessa, Venäjällä Dynamo Kazanin joukkueessa sekä neljästi Ruotsissa Edsbynin joukkueessa.
Maajoukkueura

Petteri Lampinen oli mukana jääpallon maailmanmestaruuden vuonna 2004 voittaneessa Suomen joukkueessa.
Maajoukkueura > Saavutukset

SM-kulta: 2000
SM-hopea: 1996, 1997, 1999, 2001, 2016, 2017
Pieni-Uurainen

| Pieni-Uurainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Uurainen
Koordinaatit:  62°26′47″N, 25°25′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lanneveden va (14.65)
Laskupuro:  Täkypuro Iso-Uuraiseen 
Järvinumero:  14.655.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  166,7 m  
Pituus:  1,9 km  
Leveys:  820 m  
Rantaviiva:  6,819 km  
Pinta-ala:  83,235 ha  
Tilavuus:  0,00290833 km³ 
Keskisyvyys:  3,49 m  
Suurin syvyys:  9,1 m  
Saaria:  1 
 fiPieni-Uurainen 
Pieni-Uurainen  on Keski-Suomessa Uuraisilla  Tehlon lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,9 kilometriä pitkä, 820 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 83 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 2,91 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00291 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,5 metriä ja suurin syvyys on 9,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 6,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Lanneveden valuma-alueella (14.65), jonka Iso-Uuraisen valuma-alueeseen (14.655) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 166,7 metriä mpy.
Petri Heinänen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 18. toukokuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Tampere, Suomi
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 187 cm
Junioriseurat
1987–1995: Ilves
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995–1998 | Ilves | 75 | (11) |
| 1999–2006 | TamU | 129 | (10) |
| 1999 | → KajHa (laina) | 2 | (0) |
| 2003 | → VPS (laina) | 2 | (0) |
| 2006 | → FC Hämeenlinna (laina) | 1 | (0) |
| 2007 | KOO-VEE | 8 | (3) |
| 2007 | AC Oulu | 5 | (0) |
| 2009–2012 | HIFK | 43 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 265 | (26) |
Maajoukkue
| 1996 | Suomi U21 | 1 | (0) |
| 2002–2004 | Suomi | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Petri Heinänen (s. 18. toukokuuta 1976 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Petri Heinänen on Tampereen Ilveksen kasvatti. Heinäsen liigadebyytti tapahtui 21. toukokuuta 1995 Ilveksen paidassa Kuusysiä vastaan ja hänen ensimmäinen liigamaalinsa syntyi kesäkuussa 1995 FinnPaa vastaan. Heinänen edusti myös Veikkausliigassa pelaavaa Tampere Unitedia, jonka riveissä voitti kahdesti Suomen mestaruuden 2001 ja 2006. Pääsarjatasolla hän on edustanut myös AC Oulua. Hänellä on takanaan 156 Veikkausliiga-ottelua, sekä 9 maalia. A-maajoukkueessa Heinänen on esiintynyt kolme kertaa.
Kaudella 2006 Heinänen kärsi loukkaantumisesta, joka piti hänet sivussa pelikentiltä lähes koko kauden. Loppukaudeksi 2007 Heinänen siirtyi AC Oulun riveihin. Tätä ennen hän oli edustanut samalla kaudella Kakkosen KOO-VEE:tä. Vuosina 2009–2012 Heinänen pelasi HIFK:ssa toimien myös viimeisinä kausinaan joukkueen kapteenina.
Myös Heinäsen kaksoisveli Pasi Heinänen on entinen jalkapalloilija.
Saavutukset

Suomen mestaruus 2001, 2006
SM-pronssi 2003, 2004, 2005
Peregrinos Proteus

Peregrinos Proteus (n. 95–165 jaa.) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Parionista, Myysiasta. Hänet tunnetaan ennen kaikkea siitä, että hän piti oman hautajaispuheensa ja teki polttoitsemurhan Olympian kisoissa vuonna 165.
Nimen ”Proteus” Peregrinos oli ottanut kreikkalaisen mytologian Proteukselta, joka kykeni muuttamaan muotoaan.
Aiheesta muualla

Lukianos: The Death of Peregrine (englanniksi)
Antiikin filosofia  Kyyninen koulukunta
| --- | --- |
Kreikkalainen aika:  Antisthenes · Diogenes · Monimos · Onesikritos · Filiskos · Krates · Hipparkhia · Metrokles · Kleomenes · Bion · Menippos · Menedemos · Kerkidas · Teles
Roomalainen aika:  Demetrios · Oinomaos · Demonaks · Agathobulos · Sekundos · Peregrinos Proteus · Pankrates · Theagenes · Kreskentios · Herakleios · Asklepiades · Salustios
Pieni Ruuhijärvi (Virrat, Ohtola)

| Pieni Ruuhijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°20′50″N, 23°54′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskuoja:  oja Pykälistönojaan 
Järvinumero:  35.422.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  146 m  
Rantaviiva:  0,408 km  
Pinta-ala:  0,999 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Ruuhijärvi 
Pieni Ruuhijärvi  on Pirkanmaalla Virroilla Ohtolan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Soininjoen alueeseen (35.422) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146 metriä mpy.
Pieni-Valkeinen (Saarijärvi)

| Pieni-Valkeinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°41′54″N, 24°31′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pussijoen valuma-alue (35.64)
Laskujoki:  oja Valkeiseen 
Järvinumero:  35.643.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  226,1 m  
Rantaviiva:  0,472 km  
Pinta-ala:  1,137 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni-Valkeinen 
Pieni-Valkeinen  on Keski-Suomessa Saarijärvellä Puolimatkan kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 100 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Pussijoen valuma-alueella (35.64), jonka Suolamminjoen valuma-alueeseen (35.643) se kuuluu.
Piero Pierotti

Piero Pierotti (1. tammikuuta 1912 Pisa – 4. toukokuuta 1970 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Pierotti valmistui Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta vuonna 1939, teki dokumenttielokuvia sekä työskenteli apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana. Hän ohjasi ensimmäisen näytelmäelokuvansa vuonna 1958. Myöhemmin Pierotti ohjasi ja käsikirjoitti erityisesti seikkailu- ja peplumelokuvia. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Peter E. Stanley.
Elokuvia

Kleopatra ja miehet, 1962 (ohjaaja)
Sansone contro il Corsaro Nero, 1964 (käsikirjoittaja)
Ercole contro Roma, 1964 (ohjaaja ja käsikirjoittaja)
Superseven chiama Cairo, 1965 (käsikirjoittaja)
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Piero Pierotti (englanniksi)
Elonet: Piero Pierotti
Pohjalla

Pohjalla tarkoittaa seuraavia asioita:
Pohjalla , Maksim Gorkin näytelmä, josta on tehty mm. elokuvat:
Yömaja (Les bas-fonds), Jean Renoirin elokuva vuodelta 1936
Pohjalla (どん底, Donzoko), Akira Kurosawan elokuva vuodelta 1957
Ihmisiä elämän pohjalla, Mikko Niskasen ohjaama televisionäytelmä vuodelta 1967
Pohjalla, Love Recordsin julkaisema kokoelma-albumi
Pohjalla (Ganz unten), Günter Wallraffin kirja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pohjalla”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pipeline Radio

Pipeline Radio on Seahamissa toimiva, vuonna 1995 perustettu radioasema, jonka omistaa brittiläinen Sounds Nordic Holdings Ltd. Radioasema on lähettänyt ohjelmaa FM- ja AM-taajuuksilla Britannian lisäksi Norjassa, Baltiassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2007 Pipeline Radio siirtyi radiolähetyksistä podcasteihin.
Aiheesta muualla

Pipeline Radion kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)[vanhentunut linkki]
Pipeline Radion blogi (englanniksi)[vanhentunut linkki]
North-East Radio Moves Across Pond Redorbit.com.  16.1.2007. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
Pieni-Valkeinen (Karstula)

| Pieni-Valkeinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Karstula
Koordinaatit:  62°54′05″N, 25°09′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Enonjärven valuma-alue (14.46)
Laskupuro:  Ritapuro Tyräjärveen 
Järvinumero:  14.465.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  169 m  
Pituus:  310 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,669 km  
Pinta-ala:  1,587 ha  
Tilavuus:  0.000039 km³ 
Keskisyvyys:  2,44 m  
Suurin syvyys:  3,2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni-Valkeinen 
Pieni-Valkeinen  on Keski-Suomessa Karstulassa  Isokylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 310 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 38 700 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 3,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Enonjärven valuma-alueella (14.46), jonka Tyräjärven valuma-alueeseen (14.465) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 169 metriä mpy.
Piparminttu

| Piparminttu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Magnoliophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Mintut Mentha
Laji::  × piperita
Kaksiosainen nimi
 Mentha × piperita  L. 
Katso myös
   Piparminttu Wikispeciesissä   Piparminttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kukkiva piparminttu.
Piparminttu (Mentha × piperita) on isohko, monivuotinen yrttikasvi. Se on vesimintun (Mentha aquatica) ja vihermintun (Mentha spicata) risteymä, joka kukkii normaalisti, mutta ei tuota itäviä siemeniä. Se kasvattaa kuitenkin pitkiä, maanmyötäisiä rönsyjä, joista sitä voi lisätä.
Piparminttu kasvaa keskimäärin 60 cm korkeaksi ja kukkii heinä–syyskuussa. Sen neliskulmainen varsi on pistäväkarvainen ja yleensä punertava. Sillä on vaaleanpunaiset kukat, pitkät latvatähkät ja voimakkaantuoksuiset lehdet.
Piparminttua käytetään lammas- ja riistaruokien maustamiseen ja erilaisten juomien, kuten teen, valmistuksessa. Sen maku on muita minttuja voimakkaampi. Piparmintusta eristettävä mentoli on makeis-, kosmetiikka- ja tupakkateollisuuden tärkeä raaka-aine.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Piparminttu (Mentha × piperita)
Kasviatlas 2021: Piparmintun (Mentha × piperita) levinneisyys Suomessa.
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Mentha x piperita (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Mentha piperita (Peppermint) (englanniksi)
Gernot Katzer's spice pages: Peppermint (Mentha piperita) (englanniksi)
Pekka A. Manninen

Pekka Manninen Finncon 2013 -tapahtumassa Helsingissä
Pekka Allan Manninen (s. 17. elokuuta 1959 Tampere) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Manninen on väitellyt sarjakuvista tohtoriksi Tampereen yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnassa. Sarjakuvapiirtäjänä hän on suuntautunut erityisesti science fictionin ja kauhukirjallisuuden parodiointiin. Hän myös opettaa sarjakuvan tekemistä Tampereella Sara Hildén -akatemian kuvataidekoulussa. Hän on myös Sarjari-lehden päätoimittaja. Vuonna 2024 Manninen sai Suomen sarjakuvaseuran myöntämän Puupäähattu-palkinnon
Mannisen luomia sarjakuvahahmoja ovat muun muassa tamperelainen supersankari Kapteeni Kuolio, joka suojelee kaupunkiaan yliluonnollisilta olennoilta, neuvostoliittolainen tiedemiliisi Igor Motor sekä hieman Judge Dreddiä muistuttava tulevaisuuden ääriväkivaltainen poliisi Teräslilja. Teräslilja on kustantajan kuvauksen mukaan ”sekä kulttuurikriittinen että erittäin väkivaltainen science fiction -sarjakuva. Se on myös huumoria, joskin suurin osa vitseistä liittyy irtirevittyihin raajoihin tai vielä pahempiin asioihin.”
Mannisen sarjakuvia on julkaistu useissa lehdissä, kuten Tähtivaeltajassa. Tähtivaeltajassa on muun muassa ilmestynyt numerosta 4/1993 lähtien Uniaika-sarjakuva, jossa Manninen kuvittaa lukijoiden unia. Manninen on myös julkaissut useita sarjakuva-albumeja, joista ensimmäinen oli Ilpo Lagerstedtin käsikirjoittama,  1200-luvun Suomeen sijoittuva Toinen ristiretki vuonna 1986. Vuonna 2008 ilmestyi Mannisen esikoisromaani Kapteeni Kuolio ja Suomen salainen kuningas.
Manninen on myös yksi Suomen ahkerimmista sanaristikkopiirtäjistä. Hänen kädenjälkeään nähdään säännöllisesti muun muassa Ilta-Sanomissa, Maaseudun Tulevaisuudessa, Metrossa, Pellervossa ja Pelikaani-ristikkolehdissä.
Teoksia

Milanon ihme 1.  Ruutana:  Pekka Manninen, 1981.
Toinen ristiretki.  (Teksti: Ilpo Lagerstedt. Kuvitus: Pekka A. Manninen. Suomalaisia sarjakuvia 1)  Seinäjoki:  Seinäjoen sarjakuvaseura, 1986.  ISBN 951-99743-5-0.
Kootut harhat.  Tampere:  Hiljainen Kulttuuriyhdistys, 1987.
Igor Motor Villissä Lännessä.  (Toimitus: Pekka Manninen, Timo Kokkila, Ilpo Lagerstedt. Suomalaisia sarjakuvia 3)  Seinäjoki:  Seinäjoen sarjakuvaseura, 1989.  ISSN 0783-3970.
Lindman, Marja-Liisa & Manninen, Pekka A. & Krook, Arja: Sukellus sarjakuvaan.  (Piirrokset ja sarjakuvat: Pekka A. Manninen ym)  Helsinki:  VAPK-kustannus, 1992.  ISBN 951-37-0866-7.
Vastarinnan välineistö: Sarjakuvaharrastuksen merkityksestä.  (Väitöskirja, Tampereen yliopisto)  Tampere:  Tampere University Press, 1995.  ISBN 951-44-3709-8.
Hunajakenno.  (Teksti: J. Lehto. Kuvitus: Pekka A. Manninen)  Helsinki:  Sarjamafia, 1997.  ISBN 952-5171-01-9.
Kapteeni Kuolio ja Tamperkele.  (Kerubi-sarja 1)  Helsinki:  Suomen yrityslehdet, 2002.  ISBN 952-5449-20-3.
Edestä maan ja kuninkaan!.  (Teksti: Pekka A. Manninen. Kuvitus: Petri Hiltunen. Vänrikki Stoolin korkeajännitys)  Tampere:  Egmont, 2004.  ISBN 952-469-083-7.
Kapteeni Kuolio ja Pispalan vampyyrit.  Turku:  Zum Teufel!, 2006.  ISBN 952-99699-0-2.
Kapteeni Kuolio kohtaa Syksyn.  Propaganda Records, 2006.
Teräslilja: Kivaa pahaa.  (Tarinat yhtä lukuun ottamatta ilmestyneet aiemmin Tähtivaeltaja-lehdessä 1990–99. P. A. Mannisen kootut 1)  Turku:  Zum Teufel, 2007.  ISBN 978-952-99699-1-3.
Kapteeni Kuolio: Tampereen sankari.  (Osa tarinoista julkaistu aiemmin Sarjarissa 1990–2001. P. A. Mannisen kootut 2)  Turku:  Zum Teufel, 2008.  ISBN 978-952-5754-00-1.
Kapteeni Kuolio ja Suomen salainen kuningas.  Turku:  Zum Teufel, 2008.  ISBN 978-952-5754-01-8.
Kapteeni Kuolio ja Kalevankankaan ihmissusi.  Turku:  Zum Teufel, 2009.  ISBN 978-952-5754-06-3.
Ellen Helldor.  (P. A. Mannisen kootut 3)  Turku:  Zum Teufel, 2009.  ISBN 978-952-5754-14-8.
Kapteeni Kuolio ja Kapteeni Kökkö.  (P. A. Mannisen kootut 4)  Turku:  Zum Teufel, 2010.  ISBN 978-952-5754-26-1.
Kapteeni Kuolio ja Hämeenpuiston muumio.  Turku:  Lempo Kustannus, 2011.  ISBN 978-952-5938-02-9.
Unisarjakuvia.  (P. A. Mannisen kootut 5)  Turku:  Lempo Kustannus, 2011.  ISBN 978-952-5938-08-1.
Pornoa ja verta.  Turku:  Lempo Kustannus, 2012.  ISBN 978-952-5938-10-4.
Kumma historia.  (P. A. Mannisen kootut 5)  Turku:  Lempo, 2012.  ISBN 978-952-5938-14-2.
Olen kuvakone. P. A. Mannisen kootut 8. Turku: Lempo Kustannus, 2014. ISBN 978-952-5938-29-6
Kirjallisuutta

Kivilahti, Hannele: ”Teräslilja – Behind the Scenes”. Tähtivaeltaja 2/1995.
Aiheesta muualla

Teräsliljan esittely. Internationalhero.co.uk. (englanniksi)
Irmeli Tanttu-Porkka: Hyvä oheiskasvattaja. Yliopisto 16/1995.
Juha Tuovinen: Kelpaako sarjakuva yliopistoon? Yliopisto 11B/1998.
Tuomo Tamminen: ”Teräslilja ei ole sadisti, hän vain tykkää satuttaa”. Aviisi 7/2007.
Jukka Laine: Ihastuttava berserkkineito[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 20.10.2009.
Vesa Vitikainen: Se on vain unta...[vanhentunut linkki] Kvaak.fi 4.5.2012.
Paulina Gaitán

Paulina Gaitán (s. 19. helmikuuta 1992) on meksikolainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen kotimaassaan 9-vuotiaana, ja elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 2004.
Osittainen filmografia > Elokuvia

| Elokuva | Vuosi | Ohjaaja | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| Viattomat äänet | 2004 | Luis Mandoki | Angelita |
| Trade – tervetuloa Amerikkaan | 2007 | Marco Kreuzpaintner | Adriana |
| Sin nombre | 2009 | Cary Joji Fukunaga | Sayra |
| Mä oon mikä oon | 2010 | Jorge Michel Grau | Sabina |
| Las niñas bien | 2018 | Alejandra Márquez Abella | Ana Paula |
Osittainen filmografia > Televisiosarjoja

| Televisiosarja | Vuosi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Capadocia  | 2010 | Andrea Marín |
| Las Aparicio  | 2010 | Ileana Delacroix |
| River | 2012 | Jahel Valenzuela |
| Señorita Pólvora | 2015 | Noemí Loaiza |
| Narcos | 2015–2016 | Tata Escobar |
Aiheesta muualla

Paulina Gaitán Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Paul Winfield

Paul Winfield (vasemmalla) Mark Sladen kanssa TV-sarja Karjatila High Chaparralin kuvauksissa vuonna 1969.
Paul Edward Winfield (22. toukokuuta 1939 Los Angeles, Kalifornia – 7. maaliskuuta 2004  Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan elokuvasta Sounder (1972), josta hän sai parhaan miespääosan Oscar -ehdokkuuden. Hän näytteli myös esimerkiksi televisiosarjoissa Rooman Sheriffi, Juuret, King, The Sophisticated Gents, Enkelin kosketus, Batman Beyond, Simpsonit, Hämähäkkimies, Wiseguy ja The Charmings.
Paul Winfield kuoli sydänkohtaukseen 62-vuotiaana.
Palkinnot

Lifetime Achievement Award (1999) Saint Louis International Film Festival
Emmy (1995)
Image Award (1985)
Ehdokkuudet

Black Reel (2003)
Emmy (1978, 1979)
Oscar (1973) Paras miespääosa
Yksityiselämä

Hänen pitkäaikainen kumppaninsa oli suunnittelija ja arkkitehti Charles Gillian jr.
Aiheesta muualla

Paul Winfield Internet Movie Databasessa. (englanniksi)