stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dinamo Moskova
Nykyinen joukkue

(Tilanne 27. joulukuuta 2024)
| Maalivahdit> # | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 59 |  | Vladislav Podjapolski | L | 2025 | Novokuznetsk, Venäjä |
| 94 |  | Jevgeni Jaroslavlev | L | 2025 | Kazan, Venäjä |
| 99 |  | Maksim Motorigin | L | 2025 | Voronež, Venäjä |
| Puolustajat> # | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 23 |  | Artjom Kudašov | L | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 27 |  | Brennan Menell | R | 2026 | Woodbury, Minnesota, Yhdysvallat |
| 36 |  | Anton Sizov | L | 2025 | Možaisk, Venäjä |
| 41 |  | Kirill Gotovets | L | 2025 | Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto |
| 44 |  | Kirill Adamtšuk | L | 2026 | Tjumen, Venäjä |
| 45 |  | Daniil Pylenkov | L | 2025 | Jegorjevsk, Venäjä |
| 75 |  | Mario Patalaha | L | 2025 | Pariisi, Ranska |
| 92 |  | Igor Ožiganov (C) | R | 2026 | Krasnogorsk, Venäjä |
| 93 |  | Artjom Sergejev | R | 2027 | Moskova, Venäjä |
| Hyökkääjät> # | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Paikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Maksim Dzhiošvili | R | VLH | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 10 |  | Maxime Comtois | L | VLH | 2025 | Longueuil, Québec, Kanada |
| 12 |  | Artjom Tšernov | L | H | 2025 | Pietari, Venäjä |
| 13 |  | Artjom Mihejev | L | KH | 2026 | Kazan, Venäjä |
| 18 |  | Cédric Paquette (A) | L | KH / OLH | 2026 | Gaspé, Québec, Kanada |
| 20 |  | Nikita Burujanov | L | H | 2025 | Staryi Oskol, Venäjä |
| 24 |  | Igor Ugolnikov | R | VLH | 2025 | Nižnekamsk, Venäjä |
| 34 |  | Artjom Iljenko (A) | L | KH / OLH | 2026 | Jaroslavl, Venäjä |
| 57 |  | Artjom Švets-Rogovoi | L | KH | 2026 | Saratov, Venäjä |
| 81 |  | Aleksandr Burmistrov | L | KH | 2025 | Kazan, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 84 |  | Pavel Kudrjavtsev | R | VLH | 2025 | Jaroslavl, Venäjä |
| 86 |  | Makar Hanin | R | OLH | 2025 | Salavat, Venäjä |
| 87 |  | Jegor Rimaševski | L | LH | 2026 | Žlobin, Valko-Venäjä |
| 90 |  | Dylan Sikura | L | LH | 2025 | Aurora, Ontario, Kanada |
| 91 |  | Jordan Weal | R | KH | 2026 | Saskatoon, Saskatchewan, Kanada |
| 96 |  | Dmitri Raševski | L | OLH | 2025 | Pietari, Venäjä |
| 97 |  | Nikita Gusev (A) | R | VLH | 2025 | Moskova, Venäjä |
Nykyinen joukkue > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Aleksei Kudašov
Apuvalmentaja: Vjatšeslav Kozlov
Apuvalmentaja: Andrei Skopintsev
Maalivahtivalmentaja: Artjom Jatskevitš
Videovalmentaja: Pavel Korsakov
Fysiikkavalmentaja: Lars-Göran Ahlqvist
Fysiikkavalmentaja: Aleksandr Alhatkin
Huoltopäällikkö: Artjom Znamenski
Puheenjohtaja: Viktor Voronin
Toimitusjohtaja: Sergei Suško
Urheilutoimenjohtaja: Aleksei Sopin
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (venäjäksi) (dynamo.ru)
| n k Moskova |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Moskovan alue 
| Yleistä |  Historia Moskovan ruhtinaskunta  Vuoden 1918 kapina  |  |
| Maantiede |  Moskvajoki  Oka  Volga  Moskovan kanava  |  |
| Koulutus ja tiede |  Asevoimien yhteisakatemia  Ilmailuinstituutti  Moskovan valtionyliopisto  Teknillinen valtionyliopisto  Kansainvälisten suhteiden instituutti  Skolkovo  |  |
| Kulttuuri |  Elokuvajuhlat  Museot Asevoimien keskusmuseo  Kosmonautiikan museo  Kremlin asehuone  Kubinkan panssarimuseo  Leninin mausoleumi  RKK Energijan museo  Suuren isänmaallisen sodan museo  Tretjakovin galleria  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Bolšoi-teatteri  Majakovski-teatteri  Teatteritaiteen akatemia  Puistot Bitsevskin puisto  Gorkin puisto  Ystävyydenpuisto  Urheilu Lokomotiv-keskusstadion  Lužniki  Megasport-urheilupalatsi  Novogorsk  Otkrytije Arena  VTB Arena  Dynamo Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Spartak Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  TsSKA Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Koripallo  |  |
| Liikenne |  Šeremetjevo  Domodedovo  Vnukovo  Ramenskoje  Metro  Ratayhteydet Leningradin asema  Kazanin asema  Kurskin asema  Kiovan asema  Riian asema  Paveletsin asema  Savjolovon asema  Jaroslavlin asema  Valko-Venäjän asema  Tiet Lefortovon tunneli  Kehätie  M10  Volokolamskin valtatie  |  |
| Hallinnollinen jako |  Keskinen piirikunta  Pohjoinen piirikunta  Koillinen piirikunta Ostankino  Itäinen piirikunta Sokolniki  Kaakkoinen piirikunta Lefortovo  Petšatniki  Eteläinen piirikunta  Läntinen piirikunta  Luoteinen piirikunta  Zelenograd  Novomoskovski Moskovski  Štšerbinka  Troitsk  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri II:n patsas  Edelweiss  Eläintarha  Federation Tower  GUM  Hotelli Ukraina  Kotelnitšeskaja Naberežnaja  Kristus Vapahtajan katedraali  Lubjanka  Moskovan Kreml Arkkienkelin katedraali  Kahdentoista apostolin kirkko  Kristuksen syntymän kirkko  Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko  Neitsyt Marian Ilmestyskirkko  Spasskaja-torni  Uspenskin katedraali  Novodevitšin nunnaluostari  Punainen tori Pyhän Vasilin katedraali  Riemukaari  Smolenskin tori  Štyki-muistomerkki  Työläinen ja kolhoosinainen  Valkoinen talo  Valtionkirjasto  Yleisvenäläinen näyttelykeskus  |  |
Videovuokraamo

Videovuokraamo ja -myymälä Norjan Trondheimissa 2014.
DVD-vuokraukseen kehitetty automaatti.
”Aikuisviihteen” eli pornoelokuvien osasto on videovuokraamossa usein erillinen tila.
Videovuokraamo on toimipiste, josta voi vuokrata elokuvien videotallenteita kotikatselua varten. Videovuokraamoja alkoi syntyä 1970-luvun lopulta alkaen, kun elokuvia alettiin teatterilevityksen ja televisioesitysten ohella julkaista videokaseteilla. 1980-luvulla videotallenteiden standardiksi vakiintui VHS-kasetti, jonka vuosituhannen vaihteessa syrjäytti DVD-levy ja sen kehittyneempi muoto Blu-ray-levy. Elokuvien julkaisemisesta videolla tuli maailmassa 1980-luvun puolenvälin jälkeen teatterilevitystä suurempi bisnes, ja monia elokuvia alettiin julkaista suoraan videolle esittämättä niitä lainkaan teattereissa.
2010-luvulla videovuokraustoiminta ja muu elokuvien katselu on siirtynyt yhä enemmän internetin kautta tapahtuvaksi suoratoistoksi, jakelukanavina muun muassa Netflix ja HBO Nordic. Siksi fyysisten elokuvatallenteiden vuokraamot ovat kehittäneet muita keinoja asiakkaiden houkuttelemiseksi. Suomessa yhä suurempi osa videovuokraamoiden liikevaihdosta tulee irtomakeisten myynnistä: esimerkiksi vuonna 2018 konkurssiin menneen Makuuni-vuokraamoketjun liikevaihdosta tuli 2010-luvun puolivälissä enää 35 prosenttia videovuokrauksesta. Kun Suomessa oli ennen suoratoistopalveluiden aikaa enimmillään noin 150 videovuokraamoa ja lisäksi vuokrausta hoitivat R-kioskit, vuoden 2022 alussa videovuokrauspisteitä oli enää 15 ja niidenkin arvellaan lopettavan parin vuoden kuluessa.
Videovuokraus käytännössä

Elokuvien ja videopelien vuokraus videovuokraamosta edellyttää asiakkaan henkilöllisyyden varmistamista ja sopimusehtojen hyväksymistä. Jos vuokraamon omaisuutta jää palauttamatta, vuokraamo voi silloin ryhtyä perimistoimiin. Alle 15-vuotiaalta tarvitaan Suomessa holhoojan suostumus. Elokuvien palautus on usein mahdollista palautusluukun kautta myös vuokraamon ollessa suljettu. Joissakin maissa DVD-levyjen vuokraamiseen on olemassa myös luottokortilla toimivia automaatteja.
Historiaa

Ensimmäinen elokuvia kotikäyttöön vuokraava yritys oli Eckhard Baumin Saksan Kasselissa vuonna 1975 perustama palvelu, jossa hän vuokrasi keräämiään teatterielokuvien Super 8 -filmille tehtyjä kopioita kotona kaitafilmiprojektoreilla katseltaviksi. Baumin videovuokraamo oli nykyaikaisessa muodossaan toiminnassa vielä 2010-luvun puolivälissä. Sonyn Betamax-videokasettien tultua markkinoille ensimmäinen kuvanauhatallenteita vuokrannut yritys perustettiin vuonna 1977 Los Angelesin Wilshire Boulevardille. Yrittäjä George Atkinsonin ”videoklubissa” oli 50 dollarin vuosimaksu, ja jäsenet voivat vuokrata elokuvia 10 dollarin päivähintaan. Pohjois-Amerikan ja koko maailman suurimmaksi videovuokraamoketjuksi kasvoi Dallasissa vuonna 1985 perustettu Blockbuster, jolla oli vuonna 1992 jo 2 800 ja 2000-luvun alussa yli 10 000 vuokraamoa lähinnä englanninkielisissä maissa. Pian Netflix ja muut online-elokuvavuokrauspalvelut alkoivat syödä vuokraamomarkkinoita, ja Blockbuster teki konkurssin vuonna 2010. Vuonna 2019 oli toiminnassa vielä yksi Blockbuster-niminen liike Oregonin osavaltion Bendissä.
Videojulkaisuja vuokraamoille ja myyntikäyttöön julkaisivat pääasiassa suurten elokuvayhtiöiden videomarkkinoihin erikoistuneet tytäryhtiöt, kuten Paramount Home Video, Columbia Pictures Home Entertainment ja MGM/UA Home Video. Yhdysvaltojen ulkopuolella Paramountin ja Universalin videojulkaisutoimintaa hoiti CIC Video (Cinema International Corporation). Eurooppalaisia julkaisijoita olivat brittiläiset Thorn EMI Video ja Rank Audiovisual, saksalainen Siemensin ja Philipsin yhteisyritys Polygram Video sekä ruotsalainen Esselte.
Elokuvien videotallenteiden eräs lieveilmiö ovat ”piraattivideot” eli laittomat kopiot, joista ei maksettu tekijänoikeus- tai kopiointimaksuja elokuvien tuottajille. Erityisen pahaksi piraattivideomarkkinat ryöstäytyivät 1990-luvun alussa Neuvostoliiton viimeisinä aikoina. Maan lainsäädännössä ei ollut säädöstä laittomista kopioista, ja niinpä laittomia kopioita länsimaisista elokuvista näytettiin ”videosalongeissa” eli pienissä ad hoc -elokuvateattereissa maksua vastaan. Myös televisiokanavat näyttivät laittomia kopioita: muun muassa Renny Harlinin Die Hard 2 esitettiin laittomana kopiona Neuvostoliiton valtakunnallisella televisiokanavalla.
Historiaa > Videovuokrausalan suomalaistoimijoita

1980- ja 1990-luvuilla Suomen videovuokramarkkinoiden johtava yritys oli Rautakirja. Sillä oli kattavan R-kioskiverkoston lisäksi vuonna 1984 Siipipyörältä ostettu, vuonna 1988 noin 30 toimipistettä käsittänyt Kotikatsomo-videovuokraamoketju, joka ajettiin alas Suomen 1990-luvun alun lamavuosina. Suurin yksittäinen videovuokraamo 1990-luvun puolivälissä oli Helsingin Fredrikinkadulla sijainnut Compact Video. Vuonna 1999 R-kioskeilla oli noin 30 prosentin markkinaosuus videovuokrauksessa ja toimipisteitä 740 ympäri Suomea. Vuonna 1985 perustetulla Makuunilla oli tuolloin 50, vuonna 1991 perustetulla Filmtownilla 28 ja Compact Videolla viisi toimipistettä. Lisäksi oli yksittäisiä vuokraamoja, joilla saattoi olla pari sivuliikettä. Vuonna 2005 R-kioskien vuokrauspisteet olivat vähentyneet noin viiteensataan, kun taas Makuuni oli kasvanut lähes sataan ja Filmtown 75 toimipisteeseen.
Suurimpia suomeksi tekstitettyjen (tai lastenvideoiden osalta dubattujen) VHS-videotallenteiden julkaisijoita olivat Rautakirjan omistama Oy Europa Vision Ab (tuotemerkki Showtime), ruotsalainen Esselte Video ja tanskalainen Egmont Film, joista kukin toi 1990-luvun alussa markkinoille toistasataa elokuvaa vuosittain. Keskisuuria julkaisijoita olivat Nordic Film Group (jonka vuonna 1991 osti Finnkino), Fazervideo (tuotemerkkinä Warner Home Video), Alfa-Video-Panorama (mm. Big Partner) sekä Castle Video (tuotemerkkinä Sesam Video). 1990-luvun puolivälissä markkinoilla oli noin 9 000 suomeksi julkaistua VHS-videotallennetta näytelmäelokuvista.
Suomalaiset mediayhtiöt alkoivat panostaa teatterielokuvien lisäksi uutuusvideoiden esittelyyn ja arviointiin. 1980-luvun alkupuolella esimerkiksi Uusi Suomi ja Iltalehti alkoivat julkaista yhteistä Video-Suomi-liitettä, jota jaettiin lehtien lisäksi irrallisena videoalan myyntipisteissä yhteensä yli 200 000 kappaleen painoksena. Syntyi muitakin videoesittelyjulkaisuja, kuten 1980-luvun aikakauslehdet Videolehti (A-lehdet 1983–1986), Video+ (Suomen mediayhtymä 1989), WSOY:n 1990-luvun alkupuolella julkaisema paksu Video-opas sekä videojulkaisijoiden omia painettuja tuoteluetteloita. Julkaisujen esittelyt vaihtelivat näissä medioissa videokoteloiden takakansitekstien kopioinnista ammattimaisiin elokuvakritiikkeihin.
Historiaa > Myyntivideot vaihtoehdoksi vuokraukselle

1990-luvun alusta alkaen myyntivideot alkoivat syödä videovuokrauksen asemaa. Aluksi etenkin lastenelokuvia ja musiikkivideoita ostettiin mieluummin omaksi kuin vuokrattiin lyhyeksi aikaa, mutta myyntivideoiden markkinaosuutta lisäsi niiden ostohinnan aleneminen, vuokravideokasettien palautuksen vaivalloisuus ja vuokrakäytöstä poistettujen kaseteiden myynti kotikäyttöön. Vuoden 1991 noin 700:sta videojulkaisusta jo 300 oli myyntivideoita, loput vuokravideoita. Pari vuotta myöhemmin myyntivideoiden osuus oli jo puolet julkaisuista.
Lisäksi elokuvayhtiöt alkoivat julkaista tuotantojaan videolla nopeammin teatteriensi-illan jälkeen, jolloin vuokra- tai ostovideosta tuli varteenotettava tapa katsoa aivan tuore elokuva kotioloissa.
Historiaa > VHS vaihtui DVD:ksi

VHS-aikakaudella aikuisyleisön vuokravideot koostuivat lähes yksinomaan pitkistä näytelmäelokuvista, mutta vuosituhannen vaihteen myötä DVD-aikaan siirryttäessä markkinoille tuli yhä enemmän televisiosarjojen tuotantokausittaisia dvd-kokoelmia. Näytelmäelokuvien ohella VHS-myyntivideohiteiksi muodostuivat voimisteluohjevideot ja sotadokumenttielokuvat. Tehtiin myös joitakin new age -henkisiä ”meditatiivisia” videojulkaisuja, kuten tunnin parin mittaisia kuva- ja äänitallenteita takkatulesta, akvaariosta tai vesiputouksesta, joita nykyisin kutsutaan muun muassa termillä slow TV, ”hidas televisio”.
Maaliskuussa 2003 DVD-levyjen vuokraus ohitti Yhdysvalloissa ensi kertaa VHS-kasettien vuokraustoiminnan liikevaihdon. Seuraavien vuosien kuluessa VHS-kasetit katosivat kokonaan markkinoilta.
Vuokraamojen huippuvuosi oli 2007, jolloin vuokrattiin yli puoli miljoonaa dvd-levyä. Se tuotti yli kymmenen miljoonan euron tulot. Pelkästään R-kioskilla oli parhaimmillaan puolentuhatta vuokrauspistettä.
Historiaa > Videovuokraus siirtyy verkkoon

Vuonna 2007 Netflix ilmoitti aloittavansa videoiden suoratoiston asiakkaiden kotitietokoneille. Yritys aloitti kansainvälisen laajentumisen 2010 ja saapui Suomeen vuonna 2012. Makuuni avasi verkossa toimivan digitaalisen videovuokraamon vuonna 2012. Vuonna 2014 verkossa toimi useita vuokraamoita.
Historiaa > Vuokraamoiden toiminta hiipuu

Koko videovuokraustoiminnan liikevaihto alkoi Suomessa pienentyä vuonna 2009, samoin videovuokraamojen määrä. Muissa maissa kehitys alkoi jo aiemmin: esimerkiksi Ranskassa videovuokrauspisteiden määrä väheni noin viidestä tuhannesta vuonna 2004 noin kahteen tuhanteen vuonna 2010. Vuonna 2017 dvd-levyjä vuokrattiin Suomessa vain 77 000 kappaletta, mikä tuotti hädin tuskin miljoonan euron tulot.
Kun elokuvamyynti hyytyi, Makuuni panosti irtokarkkeihin. Vuonna 2015 elokuvavuokraamisen osuus Makuunin liiketoiminnasta oli 35 prosenttia ja loput tulivat karkkien, sipsien ja jäätelön myynnistä. Yhtiö ryhtyi myös myymään tapahtumalippuja. Mutta vuonna 2018 Makuuni hakeutui yrityssaneeraukseen ja lopulta konkurssiin. FilmTown jäi Suomen viimeiseksi videoketjuksi. Vuoden 2022 alussa videovuokrauspisteitä oli enää 15 . Seuravana vuonna FilmTown päätti lopettaa elokuvien vuokraamisen ja jatkaa pelkkänä karkkikauppana. Vuoden 2024 alussa DVD-levyjä oli mahdollista vuokrata enää kolmesta liikkeestä koko maassa.
Videovuokraamo populaarikulttuurissa

Videovuokraamot loivat 1980-luvulta alkaen kaupunkeihin uudenlaista nuorten aikuisten vapaa-ajankulttuuria, jota on käsitelty useasti fiktioteoksissa. Videovuokraamo on keskeisenä tapahtumapaikkana muun muassa elokuvissa Fisher King (1991), Bennyn video (1992), Tiskirotat (1994) ja Be Kind Rewind (2008). Videovuokraamo­kulttuurista eturivin elokuvan­tekijöiksi ovat kohonneet muun muassa Roger Avary, Darren Aronofsky ja Quentin Tarantino.
Dokumenttielokuvia

Taylor Morden: The Last Blockbuster (USA, 2020) 1 h 26 min
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Videomuseo, suomalaisten vuokravideokasettien keräilysivusto
FIx-galleria, ennen vuoden 1987 videolakia julkaistujen videotallenteiden keräilysivusto
Filmtown sisältä
Luettelo 1900-luvun taidemusiikin säveltäjistä

Tämä on osittainen luettelo 1900-luvulla vaikuttaneista merkittävistä taidemusiikin säveltäjistä.
Siirry kirjaimeen → A B C D E
F G H I J K L M
N O P Q R S T U
V W X Y Z Å Ä Ö
A

Michel van der Aa (s. 1970)
Erkki Aaltonen (1910–1990)
Els Aarne (1917–1995)
Evald Aav (1900–1939)
Juhan Aavik (1884–1982)
Marcello Abbado (s. 1926)
Michelangelo Abbado (1900–1979)
Franco Abbiati (1898–1981)
Ğamāl Abd al-Rahīm (1924–1988)
Bonifacio Abdon (1876–1944)
Keiko Abe (s. 1937)
Kōmei Abe (s. 1911)
Kyoko Abe (s. 1950)
Rosalina Abejo (1922–1991)
Otto Abel (1905–1977)
Nicanor Abelardo (1893–1934)
Lew Abelijowitsch (1912–1985)
Michael Abels (s. 1962)
Walter Abendroth (1896–1973)
Paul Abraham (1892–1960)
Hans Abrahamsen (s. 1952)
Muhal Richard Abrams (s. 1930)
Alexander Abramski (1898–1985)
José Antonio Abreu (s. 1939)
Jean Absil (1893–1974)
Joseph Achron (1886–1943)
Dieter Acker (s. 1940)
Emil Adamič (1877–1936)
Michael Adamis (s. 1929)
John Coolidge Adams (s. 1947)
John Luther Adams (s. 1953)
Rosalie Adams (s. 1927)
Murray Adaskin (1906–2002)
Mark Adderley (s. 1960)
Richard Addinsell (1904–1977)
Thomas Adès (s. 1971)
Samuel Adler (s. 1928)
Niklaus Aeschbacher (1917–1995)
Ahn Eak-tae (1906–1965)
Klaus Ager (s. 1946)
Roy Agnew (1893–1944)
Guido Agosti (1901–1989)
Kalevi Aho (s. 1949)
Franco Alfano (1875–1954)
Hugo Alfvén (1872–1960)
Maryanne Amacher (s. 1943)
Charles Amirkhanian (s. 1945)
Fikret Amirow
Beth Anderson (s. 1950)
Louis Andriessen (s. 1939)
Jurriaan Andriessen (1925–1996)
George Antheil (1900–1959)
Denis ApIvor (1916–2004)
Malcolm Arnold (s. 1921)
Robert Ashley (s. 1930)
Kurt Atterberg (1887–1974)
Lera Auerbach
Georges Auric (1899–1983)
Larry Austin (s. 1930)
B

Milton Babbitt (s. 1916)
Nicolas Bacri
Leonardo Balada (s. 1933)
Granville Bantock (1968–1946)
Samuel Barber (1910–1981)
Clarence Barlow (s. 1945)
Jean Barraqué (1928–1973)
Béla Bartók (1881–1945)
Arnold Bax (1883–1953)
Amy Beach (1867–1944)
David Bedford (1937-2011)
David Behrman (s. 1937)
Derek Bell (1935–2002)
Barbara Benary (s. 1946)
Juraj Benes (1940–2004)
George Benjamin (s. 1960)
Richard Rodney Bennett (s. 1936)
Alban Berg (1885–1935)
Arthur Berger (1912–2003)
Wilhelm Peterson-Berger (1867–1942)
Erik Bergman (1911–2006)
Luciano Berio (1925–2003)
Lennox Berkeley (1903–1989)
Bart Berman (s. 1938)
Leonard Bernstein (1918–1990)
Danilo Bestagno
Gilbert Biberian (s. 1944)
Ronald Binge (1910–1969)
Harrison Birtwistle (s. 1934)
Marcel Bitsch (s. 1921)
Easley Blackwood (born 1933)
Arthur Bliss (1891–1975)
Marc Blitzstein (1905–1964)
Ernest Bloch (1880–1959)
William Bolcom (s. 1938)
Lili Boulanger (1893–1918)
Nadia Boulanger (1887–1979)
Pierre Boulez (s. 1925)
Paul Bowles (1910–1999)
Eugène Bozza (1905–1991)
Joly Braga Santos (1924–1988)
Glenn Branca (s. 1948)
Henry Brant (s. 1913)
Anthony Braxton (s. 1945)
Havergal Brian (1876–1972)
Frank Bridge (1879–1941)
Benjamin Britten (1913–1976)
Max Brod (1884–1968)
Earle Brown (1926–2002)
Elisabetta Brusa (s. 1954)
Gavin Bryars (s. 1943)
Willy Burkhard (1900–1955)
Diana Burrell (s. 1948)
Alan Bush (1900–1995)
Ferruccio Busoni (1866–1924)
Sylvano Bussotti (s. 1931)
George Butterworth (1885–1916)
C

John Cage (1912–1992)
Joseph Canteloube (1879–1957)
André Caplet (1878–1925)
Cornelius Cardew (1936–1981)
Wendy Carlos (s. 1939)
John Alden Carpenter (1876–1951)
Elliott Carter (s. 1908)
Tristram Cary (s. 1925)
Alfredo Casella (1883–1847)
Mario Castelnuovo-Tedesco (1895–1968)
Cécile Chaminade (1857–1944)
John Barnes Chance (1932–1972)
Gustave Charpentier (1860–1956)
Rhys Chatham (s. 1952)
Carlos Chávez (1899–1978)
Mary Ellen Childs (s. 1957)
Unsuk Chin (s. 1961)
Heinz Chur (s. 1948)
Marcel Chyrzynski
Francesco Cilea (1866–1950)
Mikalojus Konstantinas Čiurlionis (1875–1911)
Rebecca Clarke (1886–1979)
Eric Coates (1886–1957)
Gloria Coates (s. 1938)
Samuel Coleridge-Taylor (1875–1912)
Cecil Coles (1888–1918)
Nicolas Collins (s. 1954)
Justin Connolly (s. 1933)
Edgar Cook (1880–1953)
Aaron Copland (1900–1990)
John Corigliano (s. 1938)
Henry Cowell (1897–1965)
Ruth Crawford-Seeger (1901–1953)
Paul Creston (1906–1985)
George Crumb (s. 1929)
Alvin Curran (s. 1938)
D

Luigi Dallapiccola (1904–1975)
Richard Danielpour (s. 1956)
Ivor Darreg (1917–1994)
Gábor Darvas (1911–1985)
Shaun Davey (s. 1950)
Johann Nepomuk David (1895–1977)
Mario Davidovsky (s. 1934)
Peter Maxwell Davies (s. 1934)
Walford Davies (1869–1944)
Carl Davis (s. 1936)
Claude Debussy (1862–1918)
Richard deCosta (s. 1971)
Frederick Delius (1862–1934)
Edison Denisov (1929–1996)
Paul Dessau (1894–1979)
David Diamond (s. 1915)
Paul Dirmeikis (s. 1954)
Stephen Dodgson (s. 1924)
Ernő Dohnányi (1877–1960)
Daniel Dorff (s. 1956)
Felix Draeseke (1835–1913)
Arnold Dreyblatt (s. 1953)
Madeleine Dring (1923–1977)
John W. Duarte (1919–2004)
William Duckworth (s. 1943)
Paul Dukas (1865–1935)
Tan Dun (s. 1957)
Marcel Dupré (1886–1971)
Joël-François Durand (s. 1954)
Maurice Duruflé (1902–1986)
Pascal Dusapin (s. 1955)
Henri Dutilleux (s. 1916)
Roland Dyens (s. 1955)
E

Ross Edwards (s. 1943)
Henry Eichheim (1870–1942)
Gottfried von Einem (1918–1996)
Ludovico Einaudi (s. 1955)
Hanns Eisler (1898–1962)
Edward Elgar (1857–1934)
J. A. K. Ellis
George Enescu (1881–1955)
Einar Englund (1916-1999)
Robert Erickson (1917–1997)
Ulvi Cemal Erkin (1906–1972)
Alvin Etler (1913–1973)
Pierre Even (s. 1946)
F

Manuel de Falla (1876–1946)
David Fanshawe (s. 1942)
Gabriel Fauré (1845–1924)
Morton Feldman (1926–1987)
Eric Fenby (1906–1997)
Brian Ferneyhough (s. 1943)
Luc Ferrari (s. 1929)
Gerald Finzi (1901–1956)
Ertuğrul Oğuz Fırat (s. 1922)
David First (s. 1953)
Graham Fitkin (s. 1963)
Antony le Fleming
Carlisle Floyd (s. 1926)
Henry Flynt (s. 1940)
Lukas Foss (1922–2009)
Joep Frassens
Jean Françaix (1912–1997)
Benjamin Frankel (1906–1973)
Peter Racine Fricker (1920–1990)
Johannes Fritsch (s. 1941)
Gunnar de Frumerie (1908–1987)
Julius Fučík (1872–1916)
Ellen Fullman (s. 1957)
Beat Furrer (s. 1954)
G

Kenneth Gaburo (1926–1993)
Kyle Gann (s. 1955)
Peter Garland (s. 1952)
Roberto Gerhardt (1896–1970)
George Gershwin (1898–1937)
Vittorio Giannini (1903–1966)
Cecil Armstrong Gibbs (1889–1960)
Jon Gibson (s. 1940)
Paul Gilson (1865–1942)
Alberto Ginastera (1916–1983)
Umberto Giordano (1867–1948)
Ruth Gipps (1921–1999)
Janice Giteck (s. 1946)
Detlev Glanert
Philip Glass (s. 1937)
Leopold Godowsky (1870–1938)
Heiner Goebbels (s. 1952)
Alexander Goehr (s. 1932)
Walter Goehr (1903–1960)
Carl Goldmark (1830–1915)
Rubin Goldmark (1872–1936)
Berthold Goldschmidt (1903–1996)
Jevgeni Golubev (1910–1988)
Henryk Górecki (s. 1933)
Annie Gosfield (s. 1960)
Morton Gould (1913–1996)
Percy Grainger (1882–1961)
Enrique Granados (1867–1916)
Charles Tomlinson Griffes (1884–1920)
Gérard Grisey (1946–1998)
Eivind Groven (1901–1977)
Heinz Karl Gruber (s. 1943)
Camargo Guarnieri (1907–1993)
Sofija Gubaidulina (s. 1931)
George Ivanovitch Gurdjieff (1866-1949)
Henry Gwiazda (s. 1952)
H

Naji Hakim (s. 1955)
Kimmo Hakola
Jeremy Haladyna
Howard Hanson (1896–1981)
Lou Harrison (1917–2003)
Karl Amadeus Hartmann (1905–1963)
Aram Hatšaturian (1903–1978)
Josef Matthias Hauer (1883–1959)
Jake Heggie
Pierre Henry
Hans Werner Henze (s. 1926)
Bernard Herrmann (1911–1975)
Willy Hess
Lejaren Hiller (1924–1994)
Paul Hindemith (1895–1963)
Leslie Hogan
Vagn Holmboe (1909–1996)
Gustav Holst (1874–1934)
Simon Holt (s. 1958)
Arthur Honegger (1892–1955)
Antony Hopkins (s. 1921)
Sarah Hopkins (s. 1958)
Mark-David Hosale
Eleanor Hovda
Alan Hovhaness (1911–2000)
Tihon Hrennikov (1913–2007)
Dobri Hristov (1875–1941)
Hans Ulrich Humpert
Jerry Hunt (1943–1993)
Philippe Hurel (s. 1955)
York Höller (s. 1944)
I

Jacques Ibert (1890–1962)
John Ireland (1883–1962)
Charles Ives (1874–1954)