stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Ventures
Historiaa > 1962-63: Teemalevyillä tanssivillityksistä surfiin

Vuoden 1961 lopussa Yhdysvallat valtasi Twist-nimisen tanssin huuma, jota The Ventures päätti hyödyntää seuraavan vuoden teemalevyillään.  Julkaistiin levyt nimeltään Twist With the Ventures ja The Ventures Twist Party Vol.2.  Saman vuoden aikana Twist-huuma vaihtuikin Mashed Potato-nimisen tanssin villitykseksi.  Varsin pian tämän jälkeen yhtyeeltä ilmestyi levy nimeltään Mashed Potatoes And Gravy  Levyn Spudnik-niminen kappale päätyi vuonna 1994 the Lively Onesin uudelleennimeämänä Surf Rider-versiona Quentin Tarantinon Pulp Fiction-elokuvaan.   Koska tanssi-innostukset vaihtuivat taajaan, yhtye nimesi viimeisen tähän aihepiiriin liittyvän teema-albumin yleisesti Going to the Ventures Dance Partyksi. Vielä vuoden lopussa julkaistiin The Ventures Play Telstar, the Lonely Bull-niminen pitkäsoitto, joka nousi korkeimmalle Yhdysvaltojen listoilla Venturesien albumeista saavuttaen sijan 8 ja saaden kultaa.  Vuonna 1962 the Ventures tuli hyvin suosituksi Japanissa, joten yhtyeen keulamiehet Bogle ja Wilson lähtivät sinne kiertueella taustamuusikkoina paikallisia soittajia.
Kun surf-musiikista oli pikkuhiljaa tullut 1960-luvun alkupuolella suosittua Yhdysvalloissa, oli varsin luontevaa, että the Venturesin seuraava teemalevy tehtiin tästä musiikista. Itseasiassa yhtyeen ensimmäistä Walk Don´t Run-hittiä on pidetty ensimmäisenä surf-kappaleena.  The Lively Ones sai Venturesin kappaleeseen pohjautuvasta Surf Rideristaan ainakin paikallisen hitin vuonna 1962 , mutta vielä isommaksi hitiksi nousi The Chantaysin Pipeline. Niinpä Venturesin versiointi kyseisestä kappaleesta sai kunnian aloittaa vuonna 1963 ilmestyneen Surfing-albumin. Merkille pantavaa on, että tämän levyn 12 kappaleesta 9 on bändin itsensä kynäilemiä.   Kaikesta huolimatta yhtye ei päättänyt profiloitua pelkäksi surf-musiikkia esittäväksi orkesteriksi. Hyvin voimakas irtiotto edellisestä levystä oli seuraava The Ventures Play The Country Classics.  Luultavasti idea syntyi soolokitaristi Edwardsin rakkaudesta country-musiikkiin, koska hän soitti tätä musiikinlajia ennen the Venturesiin liittymistään Buck Owensin bändissä.  Levyllä ei hätyytelty Yhdysvaltojen listojen kärkipaikkoja , joten seuraavaksi The Ventures päätti kokeilla yhteistyötä laulaja Bobby Veen kanssa. Vaikka tällä Bobby Vee Meets the Ventures-nimisellä lätyllä vain kaksi kappaleista oli täysin instrumentaaleja, ei tämäkään levy noussut listojen ykkössijoille, joten the Ventures palasi instrumentaalimusiikkiin seuraavalla Let´s Go-albumilla. Edellisistä poiketen levyllä ei ole mitään teemaa.  Paluu yhtyeen twist-albumeja edeltävään tyyliin kannatti: levy saavutti Billboardissa sijan 30. Juuri ennen levyn ilmestymistä yhtye teki yhteistyösopimuksen Mosrite-yhtiön kanssa, joka halusi ryhtyä valmistamaan bändille omaa kitaramallia. The Ventures sitten sekä mainosti kitaroita että soitti niillä vuoteen 1967 asti.
Historiaa > 1968-72: Yhtyeen alamäki

Vuoden 1968 alussa alkoi the Venturesin alamäki. Seuraavat kolme levyä, Flights Of Fantasy, the Horse ja Underground Fire jäivät kaikki Billboradin top100:n ulkopuolelle. Japanissa menestys jatkui, joten pelkästään siellä julkaistiin samalla konseptilla kuin aiemmin pitkäsoitto Pops In Japan No.2. Kova takaisku yhtyeelle oli myös soolokitaristi Nokie Edwardsin lähtö. Hän oli kertonut Wilsonille olevansa väsynyt soittamaan aina uudelleen samoja kappaleita.  Hänet korvasi Gerry McGee. Yhtyeeseen liittyi kosketinsoittajaksi John Durrill. Yllättäen bändin televisiosarjaan tekemä single Hawaii-Five-O nousi Yhdysvaltojen listan neljänneksi.  Seuraavana vuonna julkaistiin luonnollisesti samanniminen levy, joka sekin nousi Billboardissa sijalle 11. Samana vuonna ilmestynyt Swamp Rock-albumi puolestaan pääsi vain sijalle 81.  Nimensä mukaisesti pitkäsoitto sisälsi instrumentaaliversioita sellaisista päivän hiteistä kuten Honky Tonk Woman, Proud Mary ja Green River.  Pops in Japan-teemaa jatkettiin julkaisemalla jälleen pelkästään Japanissa Golden Pops-niminen levy.
Vuonna 1970 yhtyeeltä ilmestyi kymmenenvuotisen levytystaipaleen juhlistamiseksi tuplalevy 10th Anniversary Album, jolla bändi jatkoi paljolti edellisen kansainvälisen levyn linjoilla. Billboardissa se pääsi sijalle 91, joka jäi bändin viimeiseksi top100 albumisijoitukseksi. Vuonna 1971 bändin albuminjulkaisut alkoivat New Testament-nimisellä lätyllä, jolla yhtye versio mm. Led Zeppeliniä ja Santanaa. Arvostelija Bruce Ederin mukaan McGee yltää kitaroinnillaan niin Claptonin, Jimmy Pagen kuin George Harrisonin tasolle.  Japanijulkaisuja jatkettiin jälleen pelkästään siellä ilmestyneellä Pops In Japan ´71-levyllä. Seuraavaksi yhtye tarttui jälleen TV-teemaan ja julkaisi levyn Theme From "Shaft" . Arvostelija Eder kyselee, kuka mahtoi kaivata tuolloin instrumentaaliversiota Isaac Hayesin hyvin vahvasti tulkitsemasta kappaleesta.  Se pääsi kuitenkin niukinnaukin Billboardin top200-listalle sijoittuen 195:ksi. Seuraavana vuonna julkaistu Joy! The Ventures Play the Classics jäikin sitten viimeiseksi Billboardiin nousseeksi yhtyeen levyksi sijalle 146. Nimensä mukaisesti the Ventures versioi sillä niin Beethovenia, Mozartia, Ravelia, Prokofjevia kuin Tsaikovskia. Ederin mukaan levy kuulostaa paikoin E.L.O.:lta. Levyn jälkeen Durrill ja McGee päättivät erota. Seuraavalla Rock And Roll Forever-albumilla yhtye palasi juurilleen, jonka johdosta levylle tehtiin uusia versiota bändin vanhoista rokkikappaleista sekä versioitiin ensimmäistä kertaa esim. Link Wrayn Rumble. Vierailevina kitaristeina levyllä olivat Canned Heatista tutut Harvey Mandel ja Larry Taylor. Levynteon jälkeen Nokie Edwards teki paluun soolokitaraan. Vuonna 1973 Mel Taylor päätti erota, koska halusi keskittyä soolouraansa. Taylorin korvasi Joe Barile.
Historiaa > 1973-83: Pohjanoteerauksia ja levytystauko

Poikkeuksellisesti vuosi 1973 jäi väliin ilman uutta the Venturesin studiolevyä. Vuonna 1974 yhtye päätti ensin versioida the Carpentersin kappaleita levyllä The Ventures Play the Carpenters, sitten Jim Crocen lauluja levyllä The Jim Croce Songbook. Vuosi 1976 alkoi Hollywood-nimisellä yhteistyölevyllä japanilaisen Yuya Uchidan kanssa, joka julkaistiin vain Uchidan kotimaassa.  Samana vuonna levy-yhtiö United Artists teki tempun, joka hakee vertaistaan rockmusiikin historiassa: se pisti studiomuusikot soittamaan discoa levylle nimeltään Rocky Road! Aivan loppuun asti pokka ei riittänyt, sillä albumin artistiksi nimettiin the New Ventures. Tiettävästi ainoa yhtyeen jäsenien panos pitkäsoitolla oli Boglen ja Wilsonin osuus säveltämisessä kappaleessa the Stroke.   Vuonna 1977 koko yhtye palasi studioon ja TV-teemojen pariin levyllä TV Themes.  Vuonna 1979 Mel Taylor palasi rumpuihin  ja yhtyeeltä ilmestyi Latin Album, jolla bändi palasi latinalaiseen musiikkiin ensi kertaa sitten The Ventures Play Telstar -albumin. Tämä ja kolme seuraavaa levyä ilmestyivät kuitenkin vain Japanissa.  Heti seuraavan vuosikymmenen ensimmäisenä vuotena the Ventures julkaisi jälleen Chameleon-nimisen levyn. Vuonna 1981 perässä seurasi Pops In Japan ´81.  Pitkään yhtyeen levy-yhtiönä toiminut Liberty julkaisi vuonna 1982 albumin Last Album On Liberty.  Viimeiseksi the Venturesin 80-luvun studiolevyksi jäi vuonna 1983 ilmestynyt yhdysvaltalaisen avaruuden asuttamiseen tähtäävän L5 Societyn yhtyeeltä tilaama levy nimeltään NASA 25th Anniversary Commemorative Album. Vuosina 1970-82 yhtye julkaisi lukuisia livealbumeja Japanissa.
Historiaa > 1992-2009: Uusi tuleminen

Vuonna 1992 Japanissa julkaistiin levy Say Yes, koska oli kulunut 30 vuotta the Venturesin ensimmäisestä kiertueesta siellä.  Levytysrintamalla yhtye aktivoitui jälleen kuitenkin vasta vuonna 1996, jolloin julkaistiin ennen levyttämätöntä materiaalia sisältänyt Wild Again. Levy julkaistiin ensin Japanissa, mutta vuotta myöhemmin myös Yhdysvalloissa. Soolokitaraan Edwardsin tilalle oli jälleen vaihtunut Gerry McGee, mutta Nokie teki elämänsä loppuun saakka vierailuja niin yhtyeen keikoilla kuin levyilläkin. Pian levyn ilmestymisen jälkeen yhtye kohtasi vakavan takaiskun: Mel Taylor poistui keskuudestamme! Bändi mietti homman lopettamista kokonaan, mutta Mel oli sanonut pojalleen Leonille, että tämän pitää jatkaa the Venturesin rumpalina, mikäli hänelle sattuu jotakin. Leon Taylor tarttui toimeen ja on edelleen yhtyeen rumpali. Seuraavana vuonna julkaistiin Melin muistolle akustinen Wild Again II - Tribute to Mel Taylor.  Vuonna 1998 perään ilmestyi konserttitaltiointi Wild Again Concert '97.  Seuraavana vuonna yhtyeen levytystahti alkoi muistuttaa 60-lukua, kun julkaistiin levyt New Depths, Walk Don´t Run 2000, V-Gold Live, Play Runaway ja 40th Anniversary V-Gold.
Uusi vuosituhat aloitettiin Acoustic Rock-nimisellä julkaisulla. Vuonna 2002 the Ventures päätti tehdä uuden joululevyn nimeltään Christmas Joy, jolla oli myös muutama uudelleenversiointi vanhalta joulualbumilta. Seuraavana vuonna yhtye päätti muutaman oman 60-luvun hittinsä lisäksi versioida muitakin tuon vuosikymmenen hittejä levyllä Your Hit Parade 60`s  Vuonna 2005 the Ventures palasi japanilaisen popmusiikin pariin albumilla J-Rock Summer Wind - Melodies In Memories sekä kantriversiointiin levyllä Classic Country Plus  Tässä vaiheessa Bob Bogle päätti jäädä yhtyeestä pois. Hänen tilalleen tuli Bob Spalding, joka on edelleen yhtyeessä. Bogle kuoli vuonna 2009.  Vuonna 2006 ilmestyi toinen osa 60-luvun hiteistä nimellä Your Hit Parade II Featuring Screen Hits! 60-luvun hittejä versioitiin lisää vuoden 2007 levylle Rocky sekä vuoden 2008 albumille Play the Ventures.
Historiaa > 2010- : Kaikkien alkuperäisjäsenten kuolemat, yhtyeen nykytilanne

Kun yhtye ei ollut koskaan tehnyt koko levyllistä the Beatlesin kappaleista, päätettiin tämä tehdä vuonna 2010 levylle In My Life.  Vuonna 2013 bändi palasi japanilaiseen popmusiikkiin levyllä The Ventures Play Yuming Samana vuonna ilmestyi vielä osittain uusia remixejä sisältänyt Then, Now and Forever  Osittain vanhaa materiaalia sisälsi myös vuonna 2014 ilmestynyt Sounds Of Summer Seuraavana vuonna Don Wilson päätti vetäytyä eläkkeelle. Spalding vaihtoi bassosta komppikitaraan ja Spaldingin poika Ian tuli yhtyeeseen uudeksi jäseneksi bassokitaraan. Wilson kuoli vuonna 2022 Tacomassa, Washingtonissa, jolloin hän oli 88-vuotias. Kun Nokie Edwards poistui keskuudestamme vuonna 2018, päätti the Ventures aktivoitua levyttämään. Here We Go Again! sisältää yhden levyn tuoretta materiaalia ja toisen levyllisen vanhempaa, joissa kitaristeina ovat niin Edwards kuin McGee. Jälkimmäinen oli levynteon aikaan jäänyt yhtyeestä pois ja näinollen Bob Spaldingista tuli soolokitaristi, pojastaan Ianista komppikitaristi ja uutena jäsenenä bassonvarteen tarttui Luke Griffin.  Gerry McGee kuoli seuraavana vuonna.  Tämän jälkeen levytysrintamalla oli pitkään hiljaista, mutta yllättäen vuonna 2022 Japanissa julkaistiin suureksi osaksi omatekoista materiaalia sisältävä New Space-pitkäsoitto. Levy julkaistiin seuraavana vuonna myös Yhdysvalloissa.
Vuosina 1984-2022 on julkaistu lukuisia the Venturesin livealbumeja erityisesti Japanissa, missä yhtyeen suosio on pysynyt edelleen korkeana. Bändi on myöskin 2000-luvulta lähtien levyttänyt ja julkaissut vanhoja kappaleitaan uusiksi useilla levyillä.  The Ventures oli kiertueilla ahkerasti Japanissa 60-luvulta aina vuoteen 2004 asti. Viime vuosina se on esiintynyt lähinnä Yhdysvalloissa.
Kokoonpano > Nykyinen kokoonpano

Bob Spalding (soolokitara)
Ian Spalding (komppikitara)
Luke Griffin (bassokitara)
Leon Taylor (rummut)
Kokoonpano > Tunnetuin kokoonpano

Nokie Edwards (soolokitara)
Don Wilson (komppikitara)
Bob Bogle (bassokitara)
Mel Taylor (rummut)
Kokoonpano > Alkuperäinen kokoonpano

Bob Bogle (soolokitara)
Don Wilson (komppikitara)
Nokie Edwards (bassokitara)
George Babbitt (rummut)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Ventures Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut
Nokie Edwarsin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz
Luettelo nälkään kuolleiden muistomerkeistä

Luettelo nälkään kuolleiden muistomerkeistä käsittää Suomessa suurten nälkävuosien 1866–1868 uhrien muistoksi pystytetyt muistomerkit. Katovuosina kuoli nälkään ja tauteihin noin kymmenesosa Suomen silloisesta väestöstä, 200 000 ihmistä. Nälkään kuolleiden muistoksi on pystytetty muistomerkkejä. Irlantilainen historioitsija Andrew G. Newby jäljitti Suomen muistomerkkejä ja löysi niitä vuonna 2017 julkaistun tutkimuksensa mukaan 79 kappaletta.
Alueellinen esiintyminen

Toisin kuin esimerkiksi Irlannissa ja Ukrainassa, Suomessa ei ole kansallista nälkään kuolleiden muistomerkkiä pääkaupungissa tai muussa symbolisesti tärkeässä paikassa. Lahti on suurin kaupunki, jossa on tällainen muistomerkki.
Muistomerkit sijaitsevat kolmessa päätihentymässä. Ne ovat Riihimäki–Pietari-rataan liittyviä paikkakuntia, Pohjanmaan läntisiä alueita ja Vaara-Suomen itäisiä alueita.
Pohjoisin muistomerkki on Pudasjärvellä ja eteläisin Mäntsälässä. Tämä kuvastaa sitä, että nälänhätää oli melko vähän maan pohjoisosissa. Läntisin paikkakunta on Vaasa ja itäisin Ilomantsi.
Kronologinen esiintyminen

Varhaisimmat muistomerkit on pystytetty nälkävuosien aikana. Ne ovat tavallisesti kiviä, joissa on yksinkertainen kirjoitus, ja ne viittavat aikaisempaan merkittävien tapahtumien merkitsemisen perinteeseen. Poikkeuksena tästä on Oitin alue, jossa on hautakiveä muistuttava muistomerkki, Radanrakentajien muistokivi (1867).
Melkein kuusikymmentä vuotta nälkävuosien jälkeen syntyi uusi muistomerkkien sukupolvi, joita suunnittelivat muistomerkkitoimikunnat. Varhaisimmat näistä olivat Varkaudessa (Taipaleen kanavan avustustyöjoukon läheisyydessä) ja Sotkamossa.
Ensimmäinen sotienjälkeinen muistomerkki pystytettiin Piippolaan (1946). 1950-luvulla muistokiviä perustettiin Alajärvelle (1951), Lahteen (1953), Varpaisjärvelle (1950), Veteliin (1954), Kiuruvedelle (1955) ja Hämeenlinnan vanhalle hautausmaalle (1958), johon haudattiin neljäsataa nälkään kuollutta uhria. Kasvavaa tietoisuutta nälänhädästä osoittavat erityisesti siitä pahiten kärsineiden paikkakuntien muistomerkit, kuten Lehtimäki (1962), Karttula, Kitee (1963); Lohtaja (1964); Nurmes (1965); Soini, Sievi (1966), Eno, Evijärvi ja Väinöntalo, Heinävesi, Lavia, Paltaniemi (1967); Leppävirta, Lieksa, Nilsiä, Ristiina (1968). Kärkölässä ja Kuusankoskella vihittiin käyttöön kohteita rautatien satavuotisjuhlan yhteydessä. Uusi muistomerkki pystytettiin myös Tokerotien nälkätietä  varten Kauhajoen Aronkylässä.
Muistomerkkien lukumäärä on kasvanut tasaisesti 1900-luvun viiden viimeisen vuosikymmenen aikana, ja niissä on käytetty monenlaisempia taiteellisia muotoja. Uusia lisäyksiä ovat olleet Vaasa (2008), Nivala (2009) ja Kärsämäki (2014).
Muistomerkkien kertomukset

Newbyn mukaan nälkään kuolleiden muistomerkkejä voidaan käyttää sekä hegemonisten, että vastahegemonisten kertomusten luomisessa.
Hegemonisia kertomuksia ovat useiden muistomerkkien sijainti valtionkirkon valvomilla hautausmailla, kuten myös raamatulliset lainaukset, joissa korostetaan kärsivällisyyttä ja stoalaisuutta.
Hegemonisuutta on myös usein sankarihautausmaiden läheisyys. Vuosina 1918 ja 1939–1944 taistelussa kaatuneiden paikallisten hautojen, sekä vuoden 1918 sisällissodan valkoisten sankarihautojen on osoitettu noudattavan tiettyä kertomusta vastoinkäymisistä. Näiden muistomerkkien avajaisseremoniat noudattavat usein vakiintunutta muotoa, jossa nälkävuodet tulkitaan pakkasesta aiheutuneeksi luonnonkatastrofiksi, tai nälkävuosia käytetään kansallisen itsetunnon ”rakennuskivenä” myöhempien traumojen rinnalle.
Vastahegemonisia kertomuksia ovat alueellisten jännitteiden ja eripuraisuuden korostaminen laajan kansallisen nälänhädän yhteydessä etenkin alueilla, joissa kuolleisuus oli keskimääräistä suurempi. Muistomerkeissä on hyvin erilaisia päivämääriä. Se osoittaa sitä, että Suomen eri alueet kärsivät vakavista taloudellisista vaikeuksista jo paljon ennen syyskuun 1867 pakkasten alkua.
Philibert Smellinckx

Philibert Smellinckx (17. tammikuuta 1911 Saint Gilles, Belgia – 8. huhtikuuta 1977) oli belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Smellinckx voitti Union Saint-Gilloisen kanssa kolmesti Belgian pääsarjamestaruuden kausina 1932–1933, 1933–1934 ja 1934–1935. Hän liittyi Belgian A-maajoukkueeseen lokakuussa 1933 ja pelasi joukkueessa 19 ottelussa. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1934 ja 1938.
Lapinlahden Lintujen diskografia

| Julkaisut |
| --- | --- | --- |
| ↙Studioalbumit | 14 |  |
| ↙Kokoelmat | 14 |  |
| ↙Singlet | 40 |  |
Lapinlahden Linnut julkaisi vuosina 1985–2007 neljätoista studioalbumia ja yli 40 singleä. Yhtyeeltä on lisäksi julkaistu useita kokoelmalevyjä, joilla toisinaan on mukana ennen julkaisemattomia kappaleita. Yhtyeen albumeja on myyty noin 200 000 kappaletta, ja sille on myönnetty viisi kultalevyä sekä yksi platinalevy. Vuonna 1994 julkaistu single ”Köyhän taivas” kohosi Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle.
Albumit > Studioalbumit

| Vuosi | Tiedot | Listasijoitukset | Myynti | Sertifikaatti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | Lapinlahden Linnut Julkaistu: 19. maaliskuuta 1985  Levy-yhtiö: Oy EMI Finland Ab  Formaatti LP, C-kasetti, CD | 24. (7 viikkoa) |  | — |
| 1986 | Jep Julkaistu: huhtikuu 1986  Levy-yhtiö: EMI Finland  Formaatti: LP, C-kasetti, CD | 3. (17 viikkoa) |  | — |
| 1987 | Vihreä gorilla Julkaistu: 24. helmikuuta 1987  Levy-yhtiö: EMI Finland  Formaatti: LP, C-kasetti, CD | 3. (14 viikkoa) |  | — |
| 1988 | Lauluja Nuppilasta Julkaistu: huhtikuu 1988  Levy-yhtiö: EMI Finland  Formaatti: LP, C-kasetti, CD | 7. (10 viikkoa) |  | — |
| 1989 | Elämä janottaa Julkaistu: toukokuu 1989  Levy-yhtiö: EMI Finland  Formaatti: LP, C-kasetti, CD | 3. (21 viikkoa) | 40 000 |  kultalevy |
| 1990 | Tähdet kertovat Julkaistu: marraskuu 1990  Levy-yhtiö: EMI Finland  Formaatti LP, C-kasetti, CD | 10. (17 viikkoa) | 25 000 |  kultalevy |
| 1992 | Grrr! Julkaistu: marraskuu 1992  Levy-yhtiö: EMI Finland  Formaatti: LP, C-kasetti, CD | 9. (9 viikkoa) |  | — |
| 1994 | Köyhän taivas Julkaistu: 27. huhtikuu 1994  Levy-yhtiö: MTV-Musiikki, AXR  Formaatti: CD, C-kasetti | 7. (13 viikkoa) | 40 000 |  kultalevy |
| 1995 | Tyttö huutaa Hii! Julkaistu: lokakuu 1995  Levy-yhtiö: MTV-Musiikki, AXR  Formaatti: CD, C-kasetti | 24. (2 viikkoa) | 22 079 |  kultalevy |
| 1997 | Kansandances Julkaistu: huhtikuu 1997  Levy-yhtiö: Kestoviihde, AXR  Formaatti: CD, C-kasetti | 22. (3 viikkoa) | 12 000 | — |
| 1999 | Iso muna Julkaistu: toukokuu 1999  Levy-yhtiö: Kestoviihde, AXR  Formaatti: CD, C-kasetti | 16. (3 viikkoa) | noin 12 000 | — |
| 2003 | Kolmas jalka haudassa Julkaistu: touko–kesäkuu 2003  Levy-yhtiö: Poptori  Formaatti: CD | — | yli 15 000 |  kultalevy |
| 2005 | Pienvikaisten paratiisi Julkaistu: marraskuu 2005  Levy-yhtiö: Kestoviihde, Edel  Formaatti: CD | — | 2 000 | — |
| 2007 | Etiäppäin Julkaistu: 12. syyskuuta 2007  Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: CD | 36. (1 viikko) |  | — |
Albumit > Kokoelmat

| Vuosi | Tiedot | Huomautuksia |
| --- | --- | --- |
| 1988 | Parhaat Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: LP, C-kasetti, CD | — |
| 1990 | Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: LP, C-kasetti, CD | — |
| 1994 | Sulkasatoa osa I Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: CD, C-kasetti | — |
| 1995 | Sulkasatoa osa II Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: CD, C-kasetti | — |
| 2000 | Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat Levy-yhtiö: Edel, Suomen Mediamusiikki  Formaatti: 2CD | Mukana uusi kappale ”Sä oot kaikkea kumista ja muovista”. |
| 2001 | Sedät jaksaa heilua Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: 2CD | — |
| 2001 | Kaksi alkuperäistä: Lapinlahden Linnut & Jep Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: 2CD | Sisältää yhtyeen kaksi ensimmäistä studioalbumia kokonaisuudessaan. |
| 2002 | Loputon lento Levy-yhtiö: Edel  Formaatti: CD | — |
| 2002 | Kaikkien aikojen parhaat Levy-yhtiö: Poptori  Formaatti: CD | Uudelleen äänitettyjä versioita vanhoista kappaleista ja uusi kappale ”Äideistä rumin”. Myi platinalevyyn oikeuttavan määrän eli vähintään 30 000 kappaletta. |
| 2003 | Suomihuiput. 20 hittiä Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: CD | — |
| 2006 | Lintuinfluenssa Vol.1 Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: 2CD | Sisältää uudet kappaleet ”Keski-ikä on syvältä” ja ”Perunatorin tyttö”. |
| 2006 | Lintuinfluenssa Vol.2 Levy-yhtiö: EMI, Pan Vision  Formaatti: CD | Osa Ehkä kaikki -keräilyboksia. |
| 2013 | Parhaat bongaukset 1. 1985–1988 Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: 2CD | — |
| 2013 | Parhaat bongaukset 2. 1989–2007 Levy-yhtiö: EMI  Formaatti: 2CD | — |
| 2013 | Sketsejä radiossa Levy-yhtiö: AXR Music  Formaatti: CD | Radiosketsien kokoelma. |
Splitit

| Vuosi | A-puoli | B-puoli | Muut tiedot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Jope Ruonansuu: ”Essayah” | Lapinlahden Linnut: ”La Ulu” |  Levy-yhtiö: MTV-Musiikki  Formaatti: 7" single |
| 2000 | Lapinlahden Linnut: ”Sä oot kaikkea kumista ja muovista” | Turo’s Hevi Gee: ”Tampere” |  Levy-yhtiö: AXR  Formaatti: 7" single |
Höytiäisen järvenlasku

Höytiäisen kartta, johon on merkitty järven vanha rantaviiva.
Höytiäisen järvenlasku oli vuonna 1859 suoritettu järvenlasku, joka riistäytyi tuhoa aiheuttaneeksi suurtulvaksi. Sen lopputulos ei kuitenkaan vastannut alkuperäisiä tavoiteita, joten sitä jatkettiin seuraavana vuonna pienellä lisälaskulla. Höytiäisen järvenlasku oli lukuisista Suomen järvenlaskuista suurin ja merkittävin. Sen onnettomuudesta uutisoitiin aikanaan laajasti. Höytiäisen järvenlaskulle on pystytetty neljä muistomerkkiä. Polvijärven kirkonkylässä sijaitsee Höytiäisen laskun 100-vuotismuistomerkki, Polvijärven Ruvaslahdella 150-vuotismuistokivi  ja Lomakeskus Huhmarissa sijaitsee kolmas muistokivi, sekä Kontiolahden Puntarikosken voimalaitoksen vieressä sijaitsee neljäs muistokivi.
Järvenlaskun kannatus ja vastustus

Jälkipolville on säilynyt viitteitä keskustelusta Höytiäisen vedenpinnan laskusta jo 1750-luvulta asti. Järvenlaskua vastustivat joukko Liperin, Kiteen ja Kesälahden asukkaita. He pelkäsivät järvenlaskun aiheuttavan vahinkoja Pyhäselän ja Oriveden rantojen asukkaille. He vetosivat maaherraan, joka puolsi heidän näkökantaansa. Tästä huolimatta alkoivat kymmenen vuotta myöhemmin eräät Onttolan, Romppalan, Kunnasniemen ja Kontiolahden kylien miehet kaivaa salaa ojaa, joka alkoi Höytiäisen lounaiskulmasta Paskonpohjanlahdesta suuntautui kohti Valkealampea. Höytiäisen ja Valkealammen vedenpinnoissa oli noin metrin korkeuseroa, joten paikka oli ojalle erinomainen. Höytiäisen laskujoen Viinijoen varressa sijaitsevan Siikakosken kalastamon omistaja tuomari A. Hougberg sai selville ojan kaivamisen. Hän valitti Pielisjärven käräjille lähettämässään kirjeessä asiasta ja sai näin torjuttua järvenlaskun yrityksen.
Asia tuli vuonna 1804 taas vireille, kun Pielisjärven kirkkoherra Jaakko Stenius nuorempi (myös ”Koski-Jaakko”) suunnitteli Höytiäisen järvenlaskua, ensin vain itsekseen, sitten Liperissä kesäkuussa pidetyssä pitäjänkokouksessa asiaansa esitellen. Järvenlaskuasiassa esiintyi kannatusta, mutta myös suurta vastustusta, joten tämäkin yritys raukesi vastustukseen. Seuraavaksi nosti vuonna 1838 joukko järvenlaskusta kiinnostuneita Kontionlahden kylän isäntiä asian esille, kun kenraalikuvernööri A. A. Thesleff vieraili Pohjois-Karjalan maakunnassa. Hänkään ei katsonut asiaa niin tärkeäksi, että sitä olisi kannattanut jatkaa.