stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun yliopiston yhteiskuntatieteellinen tiedekunta
Laitokset ja oppiaineet

1.1.2010 lähtien kuuluu tiedekuntaan kolme laitosta:
Filosofian, poliittisen historian ja valtio-opin laitos
Psykologian ja logopedian laitos
Sosiaalitieteiden laitos (sosiaalipolitiikka, sosiaalityö, sosiologia, taloussosiologia)
Taloustieteen oppiaine siirtyi Turun kauppakorkeakouluun vuonna 2010, jolloin kauppakorkeakoulussa opetettu taloussosiologia siirtyi yhteiskuntatieteelliseen tiedekuntaan sosiologian yhteyteen. Tilastotieteen oppiaine siirtyi osaksi matemaattis-luonnontieteellistä tiedekuntaa vuonna 2012.
Lisäksi tiedekuntaan kuuluvat seuraavat tutkimuskeskukset:
Demokratian tutkimuskeskus
Eduskuntatutkimuksen keskus
Itä-Aasian tutkimus- ja koulutuskeskus - Centre for East Asian Studies
Koulutussosiologian tutkimuskeskus, RUSE
Oppimistutkimuksen keskus
Pohjois-Amerikan tutkimuksen John Morton -keskus
Turku Center for Welfare Research
Kaupunkitutkimus
Lisäksi tiedekunnassa toimii Moniammatillinen opetusklinikka.
Aiheesta muualla

Tiedekunnan kotisivu
Torsten Tawast

Torsten Tawast (1685 Viipuri – 1750 Kuopio) oli suomalainen sotilas, joka taisteli suuressa Pohjan sodassa ja seurasi Ruotsin kuningasta Kaarle XII:ttä vielä tämän viimeiselle sotaretkelle Norjaan. Tawast oli pietismin kannattaja ja suhtautui kielteisesti kirkkoon ja papistoon.
Elämä sotilaana

Torsten Tawast syntyi Viipurissa vuonna 1685. Hänen isänsä oli esikuntaupseeri Henrik Tawast (elossa vielä 1693) ja äitinsä inkeriläispapin tytär Maria Christina Schytzfelt. Ilmeisesti vanhemmat olivat Inkerinmaalaisen tilansa Tawastelundin menettämisen jälkeen muuttaneet Savoon, mikä olikin onnekasta, sillä suuren pohjansodan hyökkäykset Suomen suunnalla kohdistuivat ensimmäisenä juuri Inkerinmaalle.
Torsten Tawast liittyi 1701 vapaaehtoisena Savon jalkaväkirykmenttiin. Hän oli Morathin komppanian rivimies 26.2.1702, vääpeli 1704 ja vänrikki 1709. Viipurin valtauksen aikana 1710 hän kuului Savon jääkäreihin.
Vuonna 1709 Kaarle XII:n ja Venäjän tsaari Pietarin suuri välienselvittely Pultavassa päättyi ruotsalaisten täydelliseen kukistumiseen. Tämän jälkeen Pietari suuntasi katseensa Suomeen. Jo maaliskuussa 1710 Fjodor Apraksin marssi jäitse Viipuriin ja piiritti kaupungin noin 7 500 miehellä. Puolustusta johti eversti Magnus Stiernstråhle, miehiä hänellä oli 4 000. Suomen armeijan ylipäällikkö Lybecker, jolla oli Kymenlaaksossa 5 000 miestä, jäi passiivisena odottamaan ohjeita. Aprillipäivänä piirittäjät aloittivat tykkitulen, jota kesti ilman sanottavaa menestystä koko kuukauden. Silloin Pietari itse puuttui asiaan ja laivasi 10. toukokuuta 1710 lisää miehiä ja raskasta tykistöä paikalle. Kesäkuisen tulimyrskyn aikana sadat tykit jauhoivat Viipurin muurin täysin soraksi, ja kun apua ei kuulunut, Stiernstråhle katsoi parhaaksi antautua. Venäläiset olivat luvanneet vapauden puolustajille, mutta tämän lupauksen piirittäjä petti. Kaupungin varusväki – mukana T. Tawast – vietiin sotavankeuteen ja suuri osa kaupungin siviilejä raahattiin Venäjälle orjuuteen. Torsten Tawast karkasi pian vankeudesta ja ilmoittautui uudelleen palvelukseen. (Lappalainen, Salonheimo)
Tawastista tuli aliluutnantti vuonna 1711. Tammikuussa 1712 hän joutui uudelleen vangiksi, tällä kertaa Kerimäen kirkolla, mutta onnistui jälleen pakenemaan ja palasi 1714 kotiin. Vuosina 1716 ja 1717 hän kiersi Savossa miehiä värväämässä ja saikin mukaansa yhdeksän värvättyä, joiden kanssa hän pakeni Ruotsiin osallistumaan karoliinien viimeiseen retkeen Norjassa. Kun Kaarle XII kuoli marraskuussa 1718 Fredrikstenin piirityksen aikana, ruotsalaisten viimeinenkin taistelutahto katosi ja joukot palasivat kotiin. Tawast asettui Kuopioon. Kapteenina hän sai todistaa hattujen epäonnista sotaa 1741–1742, pikkuvihaa, jolloin venäläiset jälleen valtasivat Suomen. (Tigerstedt)
Pietisti

Norjan retken jälkeen Tawast oli 1721-36 Kangasniemen Alahovin luutnantin virkatalon ja 1736 alkaen Kuopion Hatsalan virkatalon haltija. Rauhan vuosina hän omisti aikansa hengellisille asioille. Kirjeitse Tawast piti yhteyttä turkulaisen yltiöpietismin merkittävään edustajaan maisteri Petter Schaeferiin ja tunnustautui tämän hengelliseksi ystäväksi. Tawastin läheisiä tuttavia ja hengenystäviä oli myös Savon ylisen kihlakunnan kirjuri Lauretius Butz, jonka hankkiman rahoituksen avulla hän kävi 1729 ostamassa Tukholmasta 80 taalerilla kellon Kangasniemen kirkkoon.
Uskonsotien ja jäykän puhdasoppisuuden vastavaikutuksena syntyi 1600-luvun Saksassa pietismi. Liikkeessä korostettiin henkilökohtaisen uskon merkitystä ja arvosteltiin voimakkaasti kirkkoa. Suomeen pietismi levisi Baltiasta ja Saksassa palvelleiden sotilaiden kautta. Pietismi levisi Suomen karoliinien keskuuteen: näistä merkittävimpiä oli Carl Gustaf Armfelt (k. 1736), joka oli johtanut Suomen armeijan epätoivoista puolustustaistelua ja Kaarle XII:n kaaduttua armeijan onnetonta paluuretkeä Norjasta. Myös Suuren Pohjan sodan aikana Venäjälle vangeiksi joutuneista upseereista useat kääntyivät pietisteiksi. Se, miten pietistit suhtautuivat kirkkoon, käy hyvin ilmi tavassa, millä Torsten Tawast esiintyi itäisen komission edessä.
Heti Isonvihan jälkeen asetettiin itäinen komissio tutkimaan muun muassa väitteitä Savon papiston palkkauksessa sotatilan aikana tapahtuneista laittomuuksista. Tässä suhteessa seurakuntalaisilla olikin paljon valitettavaa: papit kiersivät pitäjää -kerrottiin- ylimääräisiä joulupaisteja, viljakappoja ja muita saataviaan keräämässä. Jossain sanottiin jopa papin kieltäytyneen ruumiita siunaamasta hautaan, ellei laitonta korvausta oltu suoritettu.
Torsten Tawastilla oli paljon pahaa kerrottavana Savon papeista, kun komissio 1726 piti tutkimuksia Rantasalmen kirkolla. Hänen mukaansa papit kulkivat joukolla talosta taloon hevoset, rengit, lukkarit ja unisuntiot mukanaan, jotka kansan oli ruokittava, ja mitä ahmia ei ennätetty, heitettiin koirien kaluttavaksi; viinaa oli myös annettava, ja siitä papit juopuivat ihan tolkuttomiksi "samalla kun talonpojat kituivat siinä laitimmaisessa köyhyydessä" ja heidän lapsensa "huutavat suurta hätää kuin korpinpoikaset konsanaan alastomina kätkyeissään pettukannikkaa imien".
Kapteenin oli konsistorin vaatimuksesta ja komission pakottamana esitettävä julkinen anteeksipyyntö lausunnostaan, mutta ihan perättömiä Tawastin kuvaukset eivät kuitenkaan näytä olleen, sillä tutkijalautakunta joutui kieltämään kaikki sellaiset papinsaatavia koskevat sopimukset, jotka eivät perustuneet vuosien 1681 ja 1694 asetuksiin eivätkä olleet kuninkaan vahvistamia.
Tawast kuoli Kuopiossa 26. helmikuuta 1750.
Perhesuhteet

Puoliso 9.5.1717 Tukholmassa Anna Pihlman (s. 29.6.1700 Kuopio, k. 30.5.1778). Anna Pihlman ja hänen äitinsä  olivat monen muun säätyläisen tavoin sotaa ja venäläismiehitystä paossa Ruotsissa. Annan isä, kaunopuheisuuden professori Isak Pihlman oli kuollut jo 1707.
Lapsia: (Kirkonkirjat)
Carl Gustaf, s. 8.1.1723 Juva, Inkilä
Carl Johan, s. 16.4.1725 Kangasniemi
Torsten, s. 20.2.1727
Magnus Fredrik, s. 29.6.1728
Ulrica Adriana, s. 11.10.1732 klo 9
Kirjallisuutta

E.S. Tigerstedt, Torsten Tawast och hans omgifning, 1909
Traudl Junge

Gertrude ”Traudl” Junge (o.s. Humps; 16. maaliskuuta 1920 München, Saksa – 10. helmikuuta 2002 München, Saksa) oli Adolf Hitlerin viimeinen henkilökohtainen sihteeri vuodesta 1942 vuoteen 1945.
Lapsuus ja nuoruus

Traudl Junge oli panimomestari Max Humpsin ja kenraalintytär Hildegard Humpsin (o.s. Zottmann) esikoinen. Nuorempi tytär Inge syntyi vuonna 1923. Isä jäi työttömäksi ja osallistui äärioikeistolaiseen toimintaan. Hän muutti työn perässä Turkkiin vuonna 1925. Äiti kieltäytyi muuttamasta ja haki avioeroa. Sen jälkeen äiti ja tyttäret asuivat kenraali Maximilian Zottmannin luona.
Traudl ja Inge kiinnostuivat tanssista 1930-luvulla, mutta silloisessa taloustilanteessa tanssijanuraa ei voinut ajatellakaan. Traudl opiskeli vastentahtoisesti kauppaopistossa saadakseen työtä sihteerinä ja työskenteli sitten konttoristina, sihteerinä ja assistenttina.
Avioliitto ja sota

Traudl avioitui vuonna 1943 SS-mies Hans Hermann Jungen kanssa mutta jäi seuraavana vuonna leskeksi Jungen kaaduttua. Traudl Junge työskenteli Hitlerin alaisena niin Itä-Preussissa kuin sodan loppuvaiheiden aikana Führerbunkerissa. Sodan jälkeen Junge joutui joksikin aikaa neuvostoliittolaisten vangiksi mutta jatkoi vapaaksi päästyään uraansa sihteerinä Saksassa, muun muassa Quick-kuvalehdessä.
Myöhemmin Traudl on katunut aikaansa Hitlerin sihteerinä. Hän kirjoitti vuonna 1947 työstään Hitlerin sihteerinä muistelmat Viimeiseen saakka (saks. Bis zur letzten Stunde: Hitlers Sekretärin erzählt ihr Leben), mutta käsikirjoitus julkaistiin vasta vuonna 2002. Junge kertoi elämästään dokumenttielokuvassa Kuollut kulma – Hitlerin sihteeri (Im toten Winkel – Hitlers Sekretärin). Hän totesi, ettei politiikka ollut kiinnostanut häntä koskaan, että hän ei ollut vaivautunut ottamaan asioista selvää ja että hän katui sitä lopun ikäänsä. Muistelmiin pohjautuvassa elokuvassa Perikato (2004) Hitlerin viimeisiä päiviä bunkkerissa kuvataan Traudl Jungen näkökulmasta. Elokuvan alussa ja lopussa esitetään hänen haastattelunsa. Lopussa hän sanoo:
»Tietenkin nämä kauheudet, joista kuulin Nürnbergin oikeudenkäynnin yhteydessä, näiden kuuden miljoonan juutalaisen kohtalosta, ja muun erirotuisen ja toisuskoisen surmaamisesta, järkyttivät minua suuresti, mutta en kuitenkaan kyennyt näkemään mitään yhteyttä niiden ja oman menneisyyteni välillä. Minä olin silloin vain tyytyväinen, etten minä henkilökohtaisesti ollut syyllinen noihin tapahtumiin ja etten ollut tiennyt niiden laajuudesta. Eräänä päivänä kuitenkin kuljin muistolaatan ohi, joka oli kiinnitetty seinään Franz-Joseph Straßen varrelle (Münchenissä) Sophie Schollin muistoksi. Näin, että hän oli syntynyt samana vuonna kuin minä ja että hänet oli teloitettu samana vuonna, jolloin minä astuin Hitlerin palvelukseen. Ja sillä hetkellä oikeastaan tajusin, että ei ole mikään puolustus, että olin silloin niin nuori. Olisinhan ehkä voinut ottaa asioista selvää.»
Traudl Junge kuoli 81-vuotiaana syöpään müncheniläisessä sairaalassa.[lähde? ]
Kirjallisuutta

Junge, Traudl: Viimeiseen saakka: Hitlerin sihteerin muistelmat.  ((Bis zur letzten Stunde: Hitlers Sekretärin erzählt ihr Leben, 2002.) Toimittanut Melissa Müller)  Suomentanut Anja Meripirtti. Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29088-2.
Aiheesta muualla

John Hooper: Traudl Junge: She shared Hitler's bunker, but claimed ignorance of the Holocaust Guardian 14.2.2002
Findagrave.com
Tuddalin kirkko

| Tuddalin kirkko Tuddal kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2014.
Sijainti:  Hjartdal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1796
Suunnittelija:  Halvor Høgkasin
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  130
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuddalin kirkko (norj. Tuddal kyrkje) on Hjartdalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1796.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuddalin kirkko Wikimedia Commonsissa
Tucupita

| Tucupita |
| --- | --- |

 Tucupita
 Koordinaatit: 9°03′33″N, 62°04′05″W 
Valtio:  Venezuela
Osavaltio:  Delta Amacuro
Kunta:  Tucupita
perustettu:  1848
Väkiluku (2011)  (urbaani alue):  86 484
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tucupita on Delta Amacuron osavaltion pääkaupunki Venezuelassa. Kaupungissa on noin 86 000 asukasta, koko Tucupitan kunnassa 102 877.
Tucupita sijaitsee Manomo-joen varrella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tucupita Wikimedia Commonsissa
Trine (pelisarja)

| Trine |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Frozenbyte
Lajityyppi:  tasohyppely, pulmapeli
Ensijulkaisu:  Trine (2009)
Viimeisin julkaisu:  Trine 5: A Clockwork Conspiracy (2023)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Trine on suomalaisen Frozenbyten kehittämä pelisarja. Pelit ovat yhdistelmä tasohyppelyä ja pulmapeliä.
Pelit

Trine (2009)
Trine: Enchanted Edition (2014)
Trine 2 (2011)
Trine 2: Goblin Menace
Trine 2: Director's Cut
Trine 3: The Artifacts of Power (2015)
Trine 4: The Nightmare Prince (2019)
Trine 5: A Clockwork Conspiracy (2023)
Myynti

Vuonna 2014 uutisoitiin sarjan pelien myyneen yhteensä seitsemän miljoonaa kappaletta.
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Uniformitarianismi (tieteenfilosofia)

Uniformitarianismi on tieteenfilosofinen periaate, jonka mukaan luonnonlait ovat olleet samat menneisyydessä kuin mitä ne ovat nyt, kun niitä havainnoidaan. Sen ydin voidaan yhdistää sanomalla, että "nykyisyys on avain menneisyyteen". Uniformitarianismia sovelletaan tyypillisesti geologiassa, tähtitieteessä, paleontologiassa, evoluutiotutkimuksessa ja muissa tieteissä, joilla on sovelluksia myös menneisyyden ymmärtämisessä.
Uniformitarianismi on erittäin vanha periaate, mutta sen toivat tunnetuksi brittiläiset tiedemiehet 1700-luvun ja 1800-luvun vaihteessa. Termin nimesi William Whewell. Mainittavia nimiä periaatteen takana ovat myös James Hutton, John Playfair ja Charles Lyell.
Tukholman ruotsinsuomalainen koulu

| Tukholman ruotsinsuomalainen koulu> Sverigefinska skolan i Stockholm |
| --- | --- |
 Koulun pääsisäänkäynti
Sijainti:  Fridhemsgatan 17-19 11240 Tukholma
Koordinaatit:  59°19′57″N, 18°01′39″E
Perustettu:  1990
Rehtori:  Heli Lindström
Oppilaita:  370
Verkkosivut
Tukholman ruotsinsuomalainen koulu (ruots. Sverigefinska skolan i Stockholm) on Ruotsin pääkaupungissa Tukholman keskustassa, Kungsholmenin kaupunginosassa sijaitseva suomenkielinen vapaakoulu, joka on nykymuodossaan ollut yhtäjaksoisesti toiminnassa vuodesta 1990. Se sijaitsee Fridhemsplanin metroaseman vieressä. Oppilasmäärältään kasvava 370 oppilaan koulu on selvästi Ruotsin viidestä suomenkielisestä peruskoulusta merkittävin, minkä lisäksi se tarjoaa suomenkieliseksi vapaakouluksi laajan valikoiman koulutusta eri-ikäisille: koulussa on esikoulu (Ruotsissa käsite esikoulu kattaa suomalaisen mallin päiväkodin ja esikoulun), peruskoulun luokat 1−9, iltapäiväkerhotoimintaa ja erityisluokkia oppimisvaikeuksista kärsiville. Aiemmin koulutaivalta oli mahdollista jatkaa lukioon asti, mutta Ruotsin ainoa suomenkielinen lukio lakkautettiin vuonna 2010 vähäisten opiskelijamäärien vuoksi.
Ruotsin lainsäädäntö ei varsinaisesti mahdollista täysin suomenkielistä peruskoulua, joten Tukholman ruotsinsuomalainen koulu pyrkii tarjoamaan parhaan koulutuskokonaisuuden molempia kielikulttuureja hyödyntäen. Koko perus- ja esikoulunsa kaksikielisessä koulutuksessa suorittava on peruskoulun päätteeksi saanut puolet opetuksesta suomeksi ja puolet ruotsiksi, mutta suomenkielinen opetus painottuu hieman enemmän opetuksen alkuvuosiin. Kummankin kielen joustavaan ja monipuoliseen käyttöön kannustetaan, ja esimerkiksi kokeissa saa vastata kummalla tahansa kielellä. Koulu tekee yhteistyötä sekä suomalaisten että ruotsalaisten yritysten ja muiden toimijoiden kanssa sekä osallistuu sekä suomalaisiin että ruotsalaisiin tapahtumiin, sekä juhlii sekä suomalaisia että ruotsalaisia merkkipäiviä.
Koulu työllistää 52 ihmistä, ja sen rehtorina toimii Heli Lindström. Tukholman kaupunki peruskorjaa vuonna 2017 koulun pääaulan ja ruokalassa sijaitsevat taideteokset. Hankkeen kustannusarvio on kaksi miljoonaa kruunua.
TuS Koblenz

TuS Koblenz on vuonna 1934 perustettu saksalainen jalkapalloseura Koblenzista Rheinland-Pfalzista. Seura pelaa kotiottelunsa 15 000 katsojaa vetävällä Stadion Oberwerthillä. Seura pelaa kaudella 2021–2022 viidennellä sarjatasolla, Oberliga Rheinland-Pfalz/Saarissa, jonne se putosi Regionalliga Südwestistä keväällä 2018. Kausilla  2006–2010 Koblenz pelasi Saksan 2. Bundesliigassa.  Suomalainen hyökkääjä Njazi Kuqi pelasi seuran riveissä kausilla 2008–2010.
Meriitit

Regionalliga Südwest/Süd
Hopeaa: 1968, 1969, 2006
Oberliga Südwestin mestaruus: 2004
Rheinlandpokal: 2005
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Uudet-Alankomaat

Uudet-Alankomaat (holl. Nieuw Nederland) oli Alankomaiden siirtokunta ja myöhemmin siirtomaa Pohjois-Amerikan itärannikolla. Se perustettiin virallisesti vuonna 1621. Siirtomaan pääpaikka oli Hudsonjoen suulla sijainnut Uusi Amsterdam, jonka englantilaiset myöhemmin nimesivät New Yorkiksi.
Englanti liitti Uudet-Alankomaat osaksi omia siirtokuntiaan vuonna 1664, mikä johti toiseen Englannin–Hollannin sotaan. Alankomaat hyväksyi Uusien-Alankomaiden liittämisen osaksi Englantia virallisesti vasta vuonna 1667, jolloin Alankomaat ja Englanti sopivat Bredan sopimuksessa, että Englanti saisi Uudet-Alankomaat itselleen ja Alankomaat saisivat Surinamen siirtokunnan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uudet-Alankomaat Wikimedia Commonsissa
Uudestisyntynyt rakastaja

| Uudestisyntynyt rakastaja> Lover Reborn |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  J. R. Ward
Kieli:  Englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Penguin Group (USA)
Julkaistu:  27. maaliskuuta 2012
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  627
Suomennos
Suomentaja:  Maria Sjövik
Kustantaja:  Basam Books
Julkaistu:  3. joulukuuta 2012
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  742
Sarja: Mustan tikarin veljeskunta
Edeltävä:  Vapautettu rakastaja
Seuraava:  Rakastaja - vihdoinkin
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uudestisyntynyt rakastaja (engl. Lover Reborn) on Mustan tikarin veljeskunta -kirjasarjan kymmenes osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (eli Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2012, ja se ilmestyi suomeksi samana vuonna. Kirja kertoo Tohrmentin ja No'Onen tarinan.
Juoni

Tohrment suree edelleen kuollutta shellaniaan, mutta langennut enkeli Lassiter haluaa Tohrmentin jatkavan eteenpäin. Tohr saa kuulla Wellsien olevan eräänlaisessa välitilassa, Haipun ja Dhunhdin välissä, ja uhkaa myös jäädä sinne, mikäli soturi jatkaa rypemistään surussa. Paynen palvelijana toiminut No'One kotiutuu samalla kovaa vauhtia veljeskunnan kartanoon ja haluaa olla avuksi taloustöissä, mistä doggenit ovat kauhistuneita. Tohrmentin ja naaraan tiet kohtaavat, ja pienin askelin he lähentyvät toisiaan. Tohrment yrittää auttaa Wellsien haipuun No'Onen avulla, mutta vasta lopussa hän tajuaa, mitä eteenpäin meneminen vaatii. Tohrment antaa kovia kokeneelle naaraalle uuden nimen, Autumn. Xcor juonii samaan aikaan Wrathin päänmenoksi. Sekä Xcor että Throe kohtaavat kauniin Laylan, johon molemmat soturit rakastuvat. Toinen heistä saisi vastakaikua, jos Laylalla olisi siihen mahdollisuus. Vihollisen kanssa veljeily ei kuitenkaan ole sallittua. Johnin ja Xhexin suhteessa on suuria ongelmia.
Torium-ydinpolttoainekierto

Toriumin (Th) käyttö ydinvoimalassa perustuu torium-ydinpolttoainekiertoon. Torium ei suoraan sovellu ydinreaktorin polttoaineeksi, koska se ei pysty ylläpitämään ketjureaktiota. Luonnossa esiintyvästä torium-232-isotoopista voidaan kuitenkin valmistaa polttoaineeksi kelpaavaa uraani-233:a säteilyttämällä sitä neutroneilla ydinreaktorissa. Kun 232Th:ta pommitetaan neutroneilla, se muuttuu 233Th:ksi neutronikaappauksen eli absorption seurauksena. Tämän jälkeen 233Th muuttuu protaktinium-233:ksi beetahajoamisen seurauksena. 233Pa muuttuu uraanin isotoopiksi 233U myös beetahajoamisen seurauksena.
Uraani-233:n fissiossa syntyy enemmän neutroneita kuin uraani-235:n, jota tavallisesti käytetään ydinpolttoaineena. Ylimääräisillä neutroneilla voidaan muuttaa lisää toriumia uraani-233:ksi. Toriumreaktori voi tuottaa uraani-233:a enemmän kuin sitä kuluu. Tällaista reaktoria kutsutaan hyötöreaktoriksi. Koska hyötöreaktori tuottaa jatkuvasti lisää polttoainetta, se voi hyödyntää kaivoksesta louhittavan raaka-aineen koko energiasisällön, kun taas tavallinen kevytvesireaktori pystyy käyttämään lähinnä vain uraani-235-isotoopin eli 0,7 prosenttia luonnonuraanista. Hyötöreaktori voi toimia myös uraani-238:lla, jota on 99,3 prosenttia luonnonuraanista. Tämä vaatii kuitenkin nopeilla neutroneilla toimivan reaktorin, kun taas toriumilla hyötöreaktori voi toimia myös tavallisella, hitaisiin neutroneihin perustuvalla tekniikalla.
Torium-ydinpolttoainekiertoa on kokeiltu. Esimerkiksi Shippingportin painevesireaktoria Yhdysvalloissa käytettiin 1970-luvulla torium-polttoaineella. Toriumreaktorit eivät ole yleistyneet, koska uraani on halpaa ja sitä on maankuoressa paljon. Toriumiin, samoin kuin uraani-238:een, perustuva hyötöreaktori edellyttää säteilytetyn polttoaineen jälleenkäsittelyä, jossa hyödetty uusi polttoaine erotetaan kemiallisesti. Jälleenkäsittely on kallista, koska siinä käsitellään erittäin radioaktiivisia nesteitä.
Torium-ydinpolttoainekierrossa ei synny plutoniumia. Sen takia toriumreaktorin käytetty polttoaine on kymmenien tuhansien vuosien päästä vähemmän radioaktiivista kuin uraanireaktorin käytetty polttoaine. Toisaalta plutonium ei ole käytetyn polttoaineen loppusijoituksen kannalta erityisen ongelmallista, koska plutoniumin yhdisteet liukenevat erittäin huonosti veteen.
Koska toriumia käytettäessä ei synny plutoniumia, toriumreaktorilla ei voi tuottaa ydinaseisiin soveltuvaa plutonium-239:ää. Mutta torium-ydinpolttoainekierto perustuu uraani-233:een, joka myös soveltuu ydinaseen rakentamiseen. Toriumreaktorissa syntyy myös uraani-232:ta, joka on voimakas gammasäteilyn lähde. Ydinaseen rakentaminen toriumreaktorissa tuotetusta uraani-233:stä vaatisikin hyvin tehokkaan säteilysuojauksen.
Yllä uraani-233:n tuottaminen torium-232:sta. Alla plutonium-239:n tuottaminen uraani-238:sta. Molempia voidaan käyttää hyötöreaktoreissa.
Torium

Torium on yleinen luonnossa. Toriumin yleisin luonnossa esiintyvä isotooppi 232Th on suunnilleen yhtä yleinen kuin lyijy (Pb). Toriumia on maankuoressa kolme kertaa enemmän kuin uraania. Torium on jakautunut melko tasaisesti kaikkialle maankuoreen. Toriumia voidaan tuottaa esimerkiksi monatsiittimalmista. Koska toriumilla ei vielä ole laajoja käyttösovelluksia energiatekniikassa, on sitä usein käsitelty vain haitallisena radioaktiivisena sivutuotteena.