stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Briljanttisininen FCF
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa briljanttisininen FCF on violettia kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen, etanoliin ja glykolieettereihin. Liuokset ovat neutraaleissa olosuhteissa sinisiä, lievästi happamissa olosuhteissa vihreitä ja voimakkaasti happamissa olosuhteissa keltaisia.
Briljanttisininen FCF:ää valmistetaan 2-formyylibentseenisulfonihapon ja N-etyyli-N-bentsyylianiliini-3'-sulfonihapon kondensaatiolla. Reaktiossa muodostuu leukomuoto, joka hapetetaan esimerkiksi mangaanidioksidilla briljanttisininen FCF:ksi.
Briljanttisininen FCF:ää käytetään elintarvikevärinä esimerkiksi juomissa, makeisissa ja jälkiruuissa. Yhdisteen E-koodi on E133. Sitä voidaan käyttää myös lääketablettien ja tekstiilien värjäämiseen, väriaineena biologisissa tutkimuksissa ja musteissa.
Hellenistinen taide

Samothraken Nike, n. 220–190 eaa.
Medicin Venus, 1. vuosisata eaa.
Hellenistinen taide on antiikin Kreikan viimeisen eli hellenistisen kauden aikana noin 323–30 eaa. tehtyä taidetta. Hellenistiseltä kaudelta on peräisin moni parhaiten tunnetuista antiikin veistoksista, kuten Milon Venus, Laokoon-ryhmä, Belvederen Apollo ja Samothraken Nike.
Hellenistisellä kaudella taiteen keskuksiksi nousivat muun muassa Aleksandria ja Pergamon aiempien Ateenan ja muun vanhan Kreikan sijaan. Valloitusretkien myötä laajalle levinneeseen kreikkalaiseen kulttuuriin sulautui niin itäisiä kuin läntisiä vaikutteita. Klassisen kauden taiteilijat toimivat usein esikuvina. Taiteeseen vaikuttivat myös Aristoteleen ajatukset sekä stoalaisuus ja epikurolaisuus. Hellenistisellä kaudella nousi myös taiteen keräily.
Historiallinen tausta ja merkitys

Noin kolmesataa vuotta kestänyt kausi alkoi Aleksanteri Suuren kuolemasta. Kreikkalaistuneen valtakunnan alueet päätyivät hänen kreikkalaissyntyisten sotapäällikköjensä hallintaan. Kauden katsotaan päättyneen, kun Kleopatran hallitsema Egypti kukistui 30 eaa. Osa myöhemmän vaiheen hellenistisestä taiteesta, kuten Belvederen Apollo ja Laokoon-ryhmä, on päällekkäistä Rooman taiteen kanssa.
Hellenistisen kauden merkitys oli suuri, koska Rooma piti sitä esikuvanaan. Tätä kautta hellenistinen taide vaikutti myöhemmin muuhunkin länsimaiseen taiteeseen renessanssin kautta.
Kuvanveisto

Taiteelle oli tyypillistä mieltymys sekä pieneen ja hienostuneeseen että toisaalta suureen ja mahtipontiseen. Monimutkaiset liikeaiheet ja tunnetilojen kuvaus olivat keskeisiä. Aiemmin ihanteena oli ollut klassinen kohtuullisuus ja sopusuhtaisuus. Ihanteellisuuden sijaan pyrittiin nyt naturalistisuuteen. Kuvanveistolle oli tunnusomaista aistivoimainen marmorin käsittely, kuten Milon Venuksessa. Hautakuvanveistossa hallitsevia olivat koristeelliset kivisarkofagit eli hauta-arkut.
Hellenistisellä kaudella taiteen aiheet muuttuivat ja maallistuivat. Mytologisten aiheiden rinnalle tuli allegorioita ja laatukuvan tyyppisiä lapsi- ja eläinaiheita. Muotokuvat, joissa oli mukana tunnetiloja ja yksilöllisiä piirteitä, olivat suosittuja, samoin uusi keksintö hallitsijamuotokuva.
Hellenismin taiteessa oli kolme suuntausta, eli realistinen, ekspressiivinen ja eklektinen suuntaus. Eklektistä nimitetään myös uusattikalaiseksi koulukunnaksi. Realismi ilmeni varsinkin muotokuvataiteessa naturalistisena kuvauksena. Ekspressiivisessä suuntauksessa oleellista oli dekoratiivisuus ja mahtipontisuus. Ihmishahmojen lihaksia, ilmeitä ja pukujen laskoksia korostetettiin. Kolmas eli eklektinen koulukunta teki kopioita ja pastisseja Kreikan klassisen kauden pääteoksista.
Roomalaiset olivat keräilleet ihailemiaan kreikkalaisia veistoksia, kuten Medicin Venus ja Belvederen Apollo. Medicin Venus, jossa on Praksiteleen Knidoksen Afroditen vaikutusta, on luultavasti 200- tai 100-luvulla eaa. veistoksen yli 30 säilyneestä kopiosta paras. Venuksen päänliike ja torjuva asento on keimaileva, kädet korostavat kolmiulotteisuutta ja kiertyvää liikettä.
Arkkitehtuuri

Hellenistiselle arkkitehtuurille olivat mahtipontisuus, suuri koko ja monumentaalirakentaminen ominaisia piirteitä. Lisäksi koristeellisuus lisääntyi. Pylväissä ja koristeaiheissa joonialainen sekä korinttilainen tyyli olivat suosittuja, joskin koristeaiheita poimittiin usein eri tyyleistä.
Tunnettuihin hellenistisen kauden rakennuksiin lukeutuvat muun muassa Pergamonin alttari sekä monet stoat, kuten Ateenan Attaloksen stoa.
Hellenistinen kulttuuri ja taidehistoria

Aleksanteri Suuren opettaja Aristoteles hallitsi tieteellistä ajattelua, ja monet antiikin ajan tieteelliset saavutukset ovat hellenistisen ajan tuotteita, kuten Eukleideen Alkeet. Hellenistisessä filosofiassa olivat vallalla stoalaisuus ja epikurolaisuus.
Hellenistisessä historian kuvauksissa taiteen historia oli suoraviivainen kehityskulku, jossa kehittymättömistä alkuvaihesta siirryttiin kohti 300-luvun eaa. korkeimpia saavutuksia. Praksiteles ja Lysippos ylittivät niissä kaikki edeltäjänsä, ja Aleksanteri Suuren hovimaalari Apelles oli etevämpi kuin kukaan häntä ennen tai hänen jälkeensä. Hellenistisissä kirjoituksissa määriteltiin normi, jota kohti taiteen tuli pyrkiä. He puhuivat myös klassisesta hetkestä, huippukohdasta, jonka jälkeen taiteen kehitys oli laskusuunnassa. Huippuhetki oli heidän mukaansa ollut 300-luvun lopulla eaa. Myöhemmin huipun on nähty olleen Perikleen ajan Kreikassa 400-luvulla eaa. Taiteilijat sijoitettiin tietylle paikalle historiassa. Oman ajan taiteilijat elivät sen mukaan jälkimaininkien aikaa, joten taiteeseen tuli konservatiivinen, klassistinen leima.
Platon kannatti myös pysyvyyttä. Hänen mukaansa taideteosten tulisi vastata absoluuttista standardia. Aristoteleen mukaan taas esineen muoto ei juontunut ideasta, jota sen olisi pitänyt muistuttaa. Ennemminkin materiaali, käyttötarkoitus ja perimmäinen syy vaikuttivat, joten Aristoteleen ansiosta taidetta katsottiin myös ekspressiivisyyden ja taiteilijan yksilöllisen ilmaisun kannalta.
Kirjallisuudessa eepos nousi uudelleen suosioon. Hellenismin ajan runsasta kirjallisuutta hallitsi realistisuuden ohella teennäinen oppineisuus. Romaani oli proosakirjallisuuden uusi laji, myös seikkailutarinat olivat suosittuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta hellenistinen taide Wikimedia Commonsissa
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Brasilialainen musiikki

Ivete Sangalo esittämässä axéa, brasilialaista populaarimusiikkia.
Brasilialainen musiikki käsittää useita alueellisia musiikkityylejä, joihin on otettu vaikutteita afrikkalaisesta, eurooppalaisesta ja alkuperäiskansojen musiikista. 500 vuoden aikana brasilialaisessa musiikissa on kehittynyt muun muassa sellaisia ainutlaatuisia tyylejä kuten samba, Música Popular Brasileira (MPB), choro, sertanejo, brega, forró, frevo, maracatu, bossa nova, brasilialainen rock ja axé. Samba on epäilyksettä maailmanlaajuisesti tunnetuin brasilialaisen musiikin muodoista, vaikka bossa nova ja muut tyylilajit ovat myös saaneet paljon huomiota ulkomailla. Brasiliassa on myös kasvava joukko nyky- ja kokeellisen musiikin säveltäjiä, mukaan lukien elektroakustisen tyylilajin kehittäjät. Kaikille brasilialaisen musiikin tyylilajeille on muodostunut vahva traditio.
Populaarimusiikki > Samba

Moderni brasilialainen musiikki syntyi 1800-luvun lopulla Rio de Janeirossa Bahian alueelta kaupunkiin muuttaneiden tiiviissä yhteisössä, jossa afrikkalaiset tanssi- ja musiikkiperinteet sekä candomblé-uskonto olivat voimissaan. Tällainen ympäristö vaikutti muun muassa yhdeksi samban perustajista kutsuttuun Pixinguinhaan ja Dongaan, joka oli ensimmäisenä sambakappaleena pidetyn ”Pelo Telefonen” (1917) säveltäjä.
Samba jatkoi kehittymistään Rion musiikkipiireissä, ja tyylin kulta-ajaksi sanotaan 1930-lukua, jolloin sen suosio oli jo levinnyt Rion de Janeiron työläiskaupunkiosien ulkopuolelle. Samalla samban tyyli monipuolistui ja muuttui melodisempaan suuntaan. Niin sanottu samba-canção kehittyikin melodisemmaksi, ja siinä painotettiin vähemmän lyömäsoittimia ja rytmiä. Dorival Caymmi, Ary Barroso ja Noel Rosa olivat tunnettuja uuden tyylin sambamuusikoita. Carmen Mirandasta tuli ensimmäinen brasilialainen kansainvälinen tähti. 1930-luvulla samba yhdistyi myös brasilialaisiin karnevaaleihin, joihin sambakoulut alkoivat kirjoittaa musiikkia.
Samban suosio jatkui vielä pari vuosikymmentä, vaikka sen suosioon vaikuttikin monien muiden musiikkityylien kehittyminen. Kulta-ajan jälkeen samban ja siitä kehittyneiden tyylin tunnettuja muusikoita olivat muun muassa Cartola, Nelson Cavaquinho ja Clementina de Jesus. Perinteinen samba sai uutta suosiota 1990-luvun lopulla, kun Rio de Janeiron Lapaan vanhantyylisiä tanssihalleja.
Populaarimusiikki > Bossa Nova

Bossa nova kehittyi sambasta 1950-luvulla, ja sen kehittäjinä pidetään lauluntekijä-säveltäjä Antônio Carlos Jobimia, kitaristi João Gilbertoa ja runoilija Vinícius de Moraesia. He hidastivat samban rytmiä ja kehittivät siitä intiimimmän tyylin. Bossa nova yhdistettiin myös uuteen yliopistokouluttautuneiden yhteiskuntaluokkaan, ja sen sanoitukset heijastivat 1950-luvun keskiluokan optimistista ilmapiiriä.
Bossa nova oli 1960-luvulle mennessä saanut maailmanlaajuista mainetta. Se oli saanut alkujaan vaikutteita amerikkalaisesta jazzista ja bluesista, mutta bossa nova alkoi vaikuttaa myös toiseen suuntaan. Esimerkiksi Frank Sinatra, Ella Fitzgerald ja Stan Getz tekivät omia versioitaan tunnetuista bossa nova -kappaleista. Tunnetuimpia bossa nova -muusikoita ovat olleet Marcos Valle, Luiz Bonfá ja Baden Powell.
Populaarimusiikki > Música Popular Brasileira

Música Popular Brasileira (MPB) on yhteistermi, jolla viitataan usein brasilialaiseen bossa novan jälkeen kehittyneeseen populaarimusiikkiin. Siihen kuuluu muun muassa sellaisia musiikkityylejä kuin tropicalismo ja pagode, mutta myös brasilialainen pop- ja rockmusiikki. Tropicalismo oli tyyli, joka vaikutti Brasiliassa sotilashallituksen aikana 1964–1984. Sen johtavia muusikoita olivat Caetano Veloso ja Gilberto Gil. Kappaleet olivat protestilauluja, ja tyyliltään tropicalismo oli hyvin vaihtelevaa, sillä se sai vaikutteita rock and rollista, bluesista, jazzista ja brittiläinen psykedeelisestä musiikista.
MBR-tyylin ensimmäisiä suuria nimiä olivat Chico Buarque ja Jorge Ben Jor, joka yhdisteli afrikkalaisia rytmejä, funkia, sambaa ja bluesia. MBR:lle on ominaista monien tyylien sekoittuminen. Esimerkiksi João Gilberton tyttären Bebel Gilberton musiikissa yhdistyvät bossa nova ja moderni jazzvaikutteinen rytmi ja Marisa Monten kappaleissa samba, forró, pop ja rock. Bossa nova -vaikutteisia MBR-muusikoivat ovat esimerkiksi Roberta Sá ja Fernanda Porto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brasilialainen musiikki Wikimedia Commonsissa
Hekabe (Euripides)

| Hekabe> Ἑκάβη |
| --- | --- |
 Hekabe sokeuttaa Polymestorin. Giuseppe Maria Crespin maalaus, 1700-luvun alku.
Kirjoittaja:  Euripides
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  kreikkalaisten sotaleiri Traakiassa Troijan sodan jälkeen
Kantaesitys:  n. 424 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Polydoroksen haamu Hekabe Polyksene Odysseus Talthybios  palvelijaneito Agamemnon Polymestor ja hänen poikansa
Kuoro:  vangittuja Troijan naisia
Hekabe (m.kreik. Ἑκάβη, Hekabē, lat. Hecuba) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jonka aiheena on Troijan entisen kuningattaren Hekaben suorittama kosto kotikaupunkinsa tuhon jälkeen. Sen kantaesitys oli noin vuonna 424 eaa.
Historia

Euripideen Hekaben kantaesitys ajoitetaan peloponnesolaissodan ajalle noin vuoteen 424 eaa. Tragedian taustalla on Troijan sota ja valtaus, jota ovat kuvanneet Homeroksen Ilias ja muut Troijan kyklokseen luetut eepokset. Samankaltaisesta aiheesta kertovat myös Euripideen omat tragediat Andromakhe ja Troijan naiset.
Sisältö

Näytelmä koostuu 1 295 runosäkeestä. Se sijoittuu kreikkalaisten leiriin Traakiassa Troijan sodasta palattaessa, ja kertoo tuhotun Troijan entinen kuningattaren Hekaben suorittamasta kostosta sen jälkeen, kun hänelle selviää, että hänen kaksi nuorinta lastaan ovat kuolleet.
Sisältö > Tausta

Päähenkilö Hekaben puoliso kuningas Priamos kuoli Troijan valtauksen yhteydessä Akhilleuksen pojan Neoptolemoksen käden kautta. Hänen poikansa Hektorin surmasi Akhilleus itse, samoin kuin hänen toisen poikansa Troiloksen. Hänen kolmas poikansa Paris oli yhtenä koko sodan pääsyynä, ja hänet surmasi Filoktetes. Neljäs poika Deifobos kuoli myös taistelun aikana. Viides poika, näkijä Helenos, joutui Neoptolemoksen orjaksi. Nuorimman pojan Polydoroksen surmasi petollisesti Traakian kuningas Polymestor, jonka luokse poika oli lähetetty turvaan. Hekaben tytär Polyksene uhrattiin Akhilleuksen haudalla. Toinen tytär Kassandra joutui Agamemnonin jalkavaimoksi ja kuoli myöhemmin Kreikassa tavalla, joka kuvataan Aiskhyloksen Agamemnonissa. Hekabe itse joutui orjaksi Odysseukselle, kuten kuvataan Euripideen Troijan naisissa.
Tulkintoja

Troijan sodan jälkeinen Hekabe voidaan nähdä yhtenä kreikkalaisen kirjallisuuden traagillisimmista hahmoista. Euripideen tragedia on suhteellisen synkkä ja ahdistava, koska siinä ei ole juurikaan pehmentäviä aineksia, jotka vähentäisivät päähenkilöiden kärsimyksiä. Näytelmässä on kuitenkin myös voimakasta sanallista kuvausta ja kaunista runoutta muun muassa silloin, kun kuvaillaan Troijan valtausta.
Näytelmän keskeisenä teemana voidaan nähdä niiden psykologisten prosessien tarkastelu, joiden kautta uhri muuttuu kostajaksi. Hekabe on kärsinyt paljon jo ennen näytelmän tapahtumia, mutta siinä kuvatut lisämenetykset vievät hänet lopulta sen rajan yli, että hän ajattelee vain kostoa. Näytelmä voidaan jakaa kahteen osaan: Alkuosa keskittyy Hekaben tyttären Polyksenen uhraamiseen, ja siinä Hekabe kuvataan vielä kreikkalaisten avuttomana uhrina. Loppuosassa Hekabe vastaa poikansa Polydoroksen murhaan, ja on muuttunut kostajaksi.
Kreikkalaiset kuvataan näytelmässä poikkeuksellisen raakoina ja halveksittavina. Agamemnon on itsekeskeinen pelkuri, Odysseus armoton ja välinpitämätön, ja Polymestor kyyninen ja valehteleva opportunisti. Samalla havaitaan, että muuttuessaan kostajaksi Hekabesta tulee samanlainen raakalainen kuin niistä, jotka ovat hänen kärsimyksensä aiheuttaneet.
Kirjallisuutta > Suomennos

Euripides: Hekabe. Suomentanut Vesa Vahtikari. Teoksessa Euripides: Alkestis, Foinikian naiset, Turvananojat, Hekabe, Andromakhe, Rhesos.  (Suomennos Liisa Kaski, Tua Korhonen ja Vesa Vahtikari)  Teos, 2020.  ISBN 978-952-363-040-6
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia ja käännöksiä

Euripides: Hecuba. Teoksessa Euripidis fabulae.  (Vol. I (Cyc., Alc., Med., Heracl., Hip., And., Hec.) Toim. James Diggle. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1984.  ISBN 978-0-19-814594-3  Kreikankielinen alkuteksti.
Euripides: Hecuba. Teoksessa Euripides: Children of Heracles. Hippolytus. Andromache. Hecuba.  (Euripides Volume II. Käännös David Kovacs. Loeb Classical Library 484)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1995.  ISBN 9780674995338  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euripideen Hekabe Wikimedia Commonsissa
Εὐριπίδης: Ἑκάβη. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Euripides: Hecuba. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Euripideen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Alkestis · Andromakhe · Bakkhantit · Elektra · Foinikian naiset · Hekabe · Helena · Herakleen lapset · Herakles · Hippolytos · Ifigeneia Auliissa · Ifigeneia taurien mailla · Ion · Kyklooppi · Medeia · Orestes · Troijan naiset · Turvananojat · (Rhesos)
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aiolos
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3  4 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Puola  Vatikaani 2 
Muut:  IdRef 2 
Polyksenen uhraaminen. Giambattista Pittonin maalaus, n. 1737.
Hekabe ja hänen kuolleet lapsensa Polyksene ja Polydoros. Karl Russin maalaus, 1809.
Polyksenen uhraaminen. Kuvitusta attikalaisessa mustakuviotekniikalla koristellussa amforassa, n. 570–550 eaa.
Leontius Pilatuksen tekemää kreikankielistä käsikirjoitusta ja latinankielistä käännöstä Euripideen Hekabesta vuodelta 1362. Firenze, Biblioteca Medicea Laurenziana, San Marco 226, fol. 1r.
Briggs & Stratton

Briggs & Stratton on yhdysvaltalainen vuonna 1908 perustettu yritys. Se on yksi maailman suurimmista ilmajäähdytteisten bensiinimoottoreiden valmistajista. Vuosittain yritys tuottaa noin 11 miljoonaa moottoria.lähde? Moottoreiden käyttökohteina ovat muun muassa ruohonleikkurit, painepesurit ja aggregaatit. Useimmat Briggs & Stratton moottorit ovat sivuventtiilimoottoreita, mutta joitain OHV-moottoreitakin on mallistossa.
Kevytauto

Vuosina 1919–1924 Briggs & Stratton valmisti yksinkertaista kevytautomallia, jonka oli kehittänyt American Motor Vehicle Company vuonna 1916. Yritys myi lisenssin Milwaukeelaiselle A.O. Smith Companylle, joka myi valmistusoikeudet edelleen Briggs & Strattonille. Autossa oli pelkkä pohjalevy sekä kaksi pientä istuinta ja joka kulmassa pyörät. Auton takapuolella oli viides pyörä, jota käytti ilmajäähdytteinen yksisylinterinen moottori. Auto ei soveltunut kovin hyvin aikakauden huonokuntoisille teille. Lisäksi amerikkalaisille autonostajille kevytauto oli ajatuksenakin huono vitsi, joten ajoneuvon kaupallinen menestys jäi vaatimattomaksi. Briggs & Strattonin jälkeen ajoneuvon valmistusta jatkoi vielä Automotive Electrical Service Co, joka rakensi siitä sekä bensiini- että sähkökäyttöisiä muunnelmia.
Aiheesta muualla

Briggs and Stratton
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Briggs & Stratton
Briggs & Stratton -kevytauto.
Käännös suomeksi
Pyhä Brigid

Pyhä Brigid. Liber Chronicarumin eli Nürnbergin kronikan kuvitusta vuodelta 1493.
Pyhä Brigid Kildarelainen, (myös Pyhä Brigit tai Pyhä Bridget, kuollut noin 525)  oli Kildaren abbedissa sekä yksi Irlannin suojeluspyhimyksistä.
Tiedot Brigidin elämästä perustuvat pyhimyslegendoihin. Perimätiedon mukaan Brigidin isä oli ylimys ja äiti orja. Brigid myytiin äitinsä kanssa druidille, jonka Brigid legendojen mukaan käännytti kristinuskoon. Saatuaan vapautensa Brigid palasi isänsä luo, joka yritti naittaa tytön Ulsterin kuninkaalle. Brigidin syvä hurskaus teki kuninkaaseen vaikutuksen ja hän vapautti tytön isänsä holhouksesta. Liber hymnorumin mukaan Leinsterin kuningas lahjoitti Brigidille Curraghin tasangon, ja sinne Pyhä Brigid perusti Irlannin ensimmäisen nunnaluostarin. Siitä tuli pian kaksoisluostari, jossa oli sekä munkkeja että nunnia, ja jossa abbedissa oli ylempiarvoinen kuin apotti. Brigidin ystävästä Conlethista tuli alueen piispa, ja Brigid perusti myös useita muita nunnaluostareita.
Pyhä Brigid esiintyy monissa tarinoissa, mm. Book of Lismoressa, Breviarium Aberdonensessa, ja Bethada Náem n-Érenissä. Legendojen mukaan Pyhä Brigid paransi nunna Daran sokeuden, muutti leprayhteisön veden olueksi sekä sai yhden oluttynnyrin riittämään 18 kirkolle. Pyhää Brigidiä pidetäänkin joskus yhtenä oluen suojeluspyhimyksistä.
Muistopäivä

Pyhä Brigidin juhlapäivää 1. helmikuuta juhlitaan Irlannin lisäksi myös Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.  Sama päivää on Irlannissa jo esikristillisenä aikana vietetty juhlapäivänä kelttiläisen Brigit-jumalattaren kunniaksi (imbolc). Toisinaan onkin arveltu, että abbedissa Brigid olisi alkujaan ollut Brigit-jumalattaren pappi ja saanut siitä nimensä.
Koska nimi Riitta on käsitetty Brigid-nimen suomenkieliseksi vastineeksi, on sama päivä nykyisin Suomessakin Riitan nimipäivä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhä Brigid Wikimedia Commonsissa
Britannian kommunistinen puolue

Puolueen kannattajia marssimassa Tolpuddlen marttyyrien festivaalilla vuonna 2015.
Britannian kommunistinen puolue (engl. Communist Party of Britain) on vuonna 1988 perustettu brittiläinen kommunistipuolue, joka pitää itseään Ison-Britannian kommunistisen puolueen jatkajana.
Britannian kommunistinen puolue syntyi Ison-Britannian kommunistisen puolueen sisäisten erimielisyyksien seurauksena. Puolueen sanomalehden Morning Starin marxilainen ryhmä kävi polemiikkia puoluejohdon ja aikakauslehti Marxism Todayn eurokommunistien kanssa. Morning Starin ryhmä jäi tappiolle vuoden 1987 puoluekokouksessa ja perusti seuraavana vuonna oman puolueen. Uusi puolue omaksui edeltäjänsä säännöt ja ohjelman, jota se uudisti vuonna 1989. Britannian kommunistisella puolueella oli tuolloin noin 1 700 jäsentä.
Puolueen äänenkannattaja on aikakauslehti Communist Review, ja sitä lähellä on myös sanomalehti Morning Star. Siihen kuuluu nuorisojärjestö Young Communist League.
Aiheesta muualla

Britannian kommunistisen puolueen sivusto (englanniksi)
Brasilialainen jujutsu

| Brasilialainen jujutsu |
| --- | --- |

Tunnetaan myös nimillä:  Gracie jujutsu BJJ GJJ
Perustettu:  1925
Alkuperämaa:   Brasilia
Perustaja(t):  Hélio Gracie Carlos Gracie
Vaikutteet:  jujutsu, judo
Löydä lisää urheiluaUrheilun teemasivulta
Brasilialainen ju-jutsu on brasilialaisten Carlos ja Hélio Gracien perinteisten japanilaisten jujutsu- ja judotekniikoiden pohjalta kehittämä kamppailu- ja itsepuolustuslaji. Brasilialainen jujutsu painottuu erilaisiin maassa käytäviin kamppailutekniikoihin. Tyypillisessä ottelutilanteessa vastustaja pyritään viemään mahdollisimman pian maahan, jossa ottelu lopetetaan lukolla tai kuristuksella. Lukkopaini muistuttaa hyvin paljon Brasilialaista jujutsua, mutta siinä ei käytetä jujutsu-pukua, gi'tä.
Laji myös tunnetaan lyhenteellä 'BJJ', sekä nimellä Gracie Jiu-jitsu, Gracien suvun mukaan nimettynä.