stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkio
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Urkujen soittopöydän kuvaus Sibelius-akatemian sivuilla
Musiikkia jalkiollisella cembalolla
Jalkapallon Suomen sarjan kausi 1926–1927

| Suomen sarjan kausi 1926–1927 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  11
Ajankohta:  4. heinäkuuta 1926 – 29. toukokuuta 1927
Mestari:  Helsingin Palloseura
Ottelut:  35
Suurin kotivoitto:  TPS–ÅIFK 10–0
Suurin vierasvoitto:  Savon Piiri–Sudet 0–9
 1928–1929 → : 
Jalkapallon Suomen sarjan kausi 1926–1927 oli Palloliiton propagandamielessä järjestämä valtakunnallinen sarjakilpailu. Turun Sanomat lahjoitti kilpailuun Karhunpyytäjä-kiertopalkinnon.  Kilpailun voitti Helsingin Palloseura. Kilpailu jäi perustetussa muodossaan ainutlaatuiseksi. Kaudella 1928–1929 Karhunpyytäjä-palkinnosta pelattiin ns. Etelä-Suomen sarjassa, jonka myös HPS voitti. Pohjanmaalle ja Savoon perustettiin omat alueelliset, huomattavasti pienimuotoisemmat sarjat.
Joukkueet

Sarjaan osallistui yksitoista joukkuetta, Neljä Helsingistä, kaksi sekä Turusta että Viipurista sekä lisäksi Tampereen Palloilijat, Savon piirin yhdistetty joukkue ja Vaasan piirin piirinmestari VPS joka 6.6.1926 pelatussa karsintaottelussa voitti GBK:n 3–2.
| Joukkue | Kaupunki |
| --- | --- |
Helsingfors IFK (HIFK): Helsinki
Helsingin Palloseura (HPS): Helsinki
Helsingin Jalkapalloklubi (HJK): Helsinki
Kronohagens IF (KIF): Helsinki
Turun Palloseura (TPS): Turku
Turun IFK (ÅIFK): Turku
Vaasan Palloseura (VPS): Vaasa
Viipurin Sudet (Sudet): Viipuri
Viipurin Reipas (Reipas): Viipuri
Tampereen Palloilijat (TaPa): Tampere
Savon piiri (Savo): Kuopio, Varkaus
Kausi 1926

Sarja aloitettiin 4.7.1926. Suomenmestaruuskilpailujen aikana sarjassa pidettiin taukoa ja jatkettiin jälleen lokakuussa. Viimeiset vuoden 1926 puolella käydyt ottelut pelattiin 10.10. Sarjassa siihen mennessä pisteittä jääneet joukkueet pudotettiin sarjasta, eikä heitä vastaan pelattuja otteluja enää huomioitu sarjataulukossa 1927. Pudonneet joukkueet olivat:
| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 | ÅIFK | 3 | 0 | 0 | 3 | 3 | 17 | −14 | 0  |
| 10 | KIF | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 13 | −11 | 0  |
| 11 | Savo | 4 | 0 | 0 | 4 | 3 | 23 | −20 | 0  |
Pudonneiden pelaamat ottelut:
TaPa – ÅIFK 3–1 (4.7.), Sudet – ÅIFK 4–2 (Helsingissä 11.7.), TPS – ÄIFK 10–0 (25.7.)
VPS – KIF 3–1 (11.7.), HIFK – KIF 6–1 (19.7.), HJK – KIF 4–0 (10.10.)
Savo – Reipas 1–3 (Kuopiossa 4.7.), Savo – HIFK 2–5 (Kuopiossa 11.7.), TaPa – Savo 6–0 (18.7.), Savo – Sudet 0–9 (Varkaudessa 25.7.)
Kausi 1927

Edellisenä kesänä alkanut sarja käynnistyi huhtikuulla. Avausottelussa HPS voitti HIFK:n 4–1. Tappioitta syyskauden pelannut HJK kompastui tasapeliin Vaasassa ja hävisi Viipurissa Susille. Sarjavoitto ratkesi HPS:n voitettua TPS:n 4–2. Päätöskierroksen ottelu HPS–HJK jäi näin ollen merkityksettömäksi ja päättyi 0–0. Ottelu oli HPS:n kauden ainoa, jota se ei voittanut. Muutama sarjaottelu, jotka siirrettiin FIFAn kongressin alta, jätettiin lopulta pelaamatta.
Lopullinen sarjatilanne
| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | HPS | 7 | 6 | 1 | 0 | 33 | 6 | +27 | 13  |
| 2 | HIFK | 6 | 4 | 0 | 2 | 17 | 11 | +6 | 8  |
| 3 | HJK | 7 | 3 | 2 | 2 | 15 | 11 | +4 | 8  |
| 4 | Sudet | 6 | 3 | 2 | 1 | 10 | 14 | −4 | 8  |
| 5 | TPS | 7 | 2 | 2 | 3 | 23 | 17 | +6 | 6  |
| 6 | TaPa | 7 | 1 | 1 | 5 | 10 | 23 | −13 | 3  |
| 7 | Reipas | 5 | 0 | 3 | 2 | 5 | 12 | −7 | 3  |
| 8 | VPS | 5 | 0 | 1 | 4 | 9 | 28 | −19 | 1  |
Pelaamatta jäivät ottelut: HIFK–Reipas, Sudet–VPS ja Reipas–VPS. Sarjataulukko laskettu tiedossa olevista ottelutuloksista.
Kausi 1927 > Ottelut

| Joukkue | HPS | HIFK | HJK | Sudet | TPS | TaPa | Reipas | VPS |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HPS |  | 4–1 | – | – | 4–2 | – | 3–0 | – |
| HIFK | – |  | 4–2 | – | – | 4–0 | – | – |
| HJK | 0–0 | – |  | – | 3–2 | – | 4–0 | – |
| Sudet | 1–9 | 3–2 | 2–0 |  | – | 2–1 | – | – |
| TPS | – | 0–2 | – | 2–2 |  | 5–3 | – | 9–0 |
| TaPa | 0–5 | – | 0–3 | – | – |  | 2–2 | – |
| Reipas | – | – | – | 0–0 | 3–3 | – |  | – |
| VPS | 2–8 | 2–4 | 3–3 | – | – | 2–4 | – |  |
Dux

| --- | --- |
Rooman valtakunta
  Osa historian artikkelisarjaa  Rooman valtakunnan hallinto
Ajanjaksot
Rooman kuningaskunta 753 eaa. – 510 eaa.  Rooman tasavalta 510 eaa. – 27 eaa.  Rooman keisarikunta 27 eaa. – 476 jaa.
 Länsi-Rooma 330–476:  Itä-Rooma 330–1453  Trebizond 1204–1461  Theodoro 1204–1475
Virkamiehet
Konsuli Preettori Prokonsuli Propreettori: Ediili Kvestori Tribuuni Kensori
Poikkeusvirat
Diktaattori Magister equitum Sotatribuuni-konsuli: Kuningas Triumviraatti Decemviri
Tribunicia potestas: 
Arvonimet
Keisari
Legaatti Dux Officium Prefekti Vicarius Vigintisexviri: Liktori Magister militum Imperaattori Princeps senatus Pontifex maximus Tetrarkki
Instituutiot ja lait
Rooman senaatti Cursus honorum Rooman kansankokoukset: Rooman laki Rooman kansalaisuus Imperium
Dux (latinaa, ’johtaja’; monikossa duces) oli roomalaisten nimitys henkilölle, joka oli kaikkien oman alueensa varuskuntien virallinen komentaja, toisin sanottuna varuskuntien (tai maakunnassa olevien legioonien) komentajien esimies. Dux-sanan merkitys oli lähinnä sotilaallinen, joskin provinssin kuvernööri oli maakunnassa oleilevien legaattien esimies ja näin ollen paikallisten legioonien ylin sotapäällikkö.
Dux tarkoitti alkujaan upseeria, joka palveli väliaikaisesti korkeammassa asemassa kuin hänen todellinen arvonsa salli. Dux saattoi komentaa väliaikaista joukkoa, joka oli siirtymässä paikasta toiseen, tai väliaikaisesti kokonaista yksikköä. 200-luvulla duxista tuli tavallinen upseeri.
Duxit olivat suoraan magister militumien alaisia, vaikka heillä oli myös oikeus ottaa yhteyttä suoraan keisariin. Duxien tehtäviin kuului myös linnoitusten rakentaminen, sotilaiden värvääminen ja muonituksen järjestäminen.
Valentinianus I:n hallituskauteen asti duxit kuuluivat yleensä ritarisäätyyn, mutta tämän jälkeen keisari korotti heidät yleensä senaattorisäätyyn.
Sana on periytynyt myöhemmin useisiin kieliin aatelisarvoksi, joka on yleensä suomennettu herttuaksi. Italian kielen aiemmin johtajaa tarkoittanut, mutta nykyisin lähes yksinomaan Benito Mussoliniin viittaava sana duce on samaa juurta.
FS Tourville (1876)

| Tourville |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer
Kölinlasku:  elokuu 1873
Laskettu vesille:  1876
Palveluskäyttöön:  marraskuu 1877
Poistui palveluskäytöstä:  1901
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 698 t
Pituus:  98,60 m (vesiraja)
Leveys:  15,39 m
Syväys:  7,85 m
Koneteho:  7 460 ihp
Nopeus:  16,9 solmua
Miehistöä:  540
Aseistus
Aseistus:  7 × 7,6" Mle 1870 -tykkiä 14 × 140 mm Mle 1870 -tykkiä 1 × 3,5" tykki 8 × 37 mm tykkiä
Tourville oli Ranskan laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu rautarunkoinen puuvuorattu ja kuparoidulla pohjalla varustettu risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta La Seyne-sur-Meristä ja sen köli laskettiin elokuussa 1873. Alus laskettiin vesille vuonna 1876 ja se otettiin palvelukseen marraskuussa 1877.
Palvelus

Tourville poistettiin alusluettelosta vuonna 1901.
Drive-In Saturday

| ”Drive-In Saturday” David Bowie |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Aladdin Sane
 B-puoli: ”Round and Round”
 Äänitetty : 9. ja 10. joulukuuta 1972
 Studio : RCA Studios, New York
 Julkaistu: 6. huhtikuuta 1973
 Formaatti: 7" single
 Tekijä(t): David Bowie
 Tuottaja(t): Ken Scott, David Bowie
 Tyylilaji: glam rock, doo-wop
 Kesto: 04.29
 Levy-yhtiö: RCA Records
Listasijoitukset
  Britannia: 3. (Lisää listasijoituksia)
David Bowien muut singlet
| ”The Jean Genie” 1972 | ”Drive-In Saturday” 1973 | ”Time” 1973 |
Drive-In Saturday on brittimuusikko David Bowien vuonna 1973 julkaistu musiikkikappale hänen albumiltaan Aladdin Sane. Kappale julkaistiin myös singlenä, jolloin se nousi Britannian singlelistan sijalle kolme.
Bowie kirjoitti kappaleen vuoden 1972 Yhdysvaltain-kiertueellaan. Laulun kertoja elää kuvitteellisessa tulevaisuudessa ja muistelee tapahtumia, jotka eivät ole vielä tapahtuneet.
Työstö

Bowie kirjoitti kappaleen vuoden 1972 Yhdysvaltain-kiertueensa aikana. Inspiraatiota antoivat kuun valaisemat isot autiomaan rakennukset, joita Bowie näki öisellä junamatkallaan Seattlesta Phoenixiin.
Kappale äänitettiin New Yorkissa sijaitsevilla RCA-studioilla 9. ja 10. joulukuuta 1972, ja sen tuottivat Bowie ja Ken Scott. Laulamisen lisäksi Bowie lauloi sekä soitti 12-kielistä kitaraa, saksofonia ja syntetisaattoria. Äänityksessä olivat mukana myös Mike Garson (piano), Mick Ronson (kitara, laulu), Trevor Bolder (bassokitara), Mick Woodmansey (rummut, tamburiini) ja Geoff MacCormack (laulu).
Bowie oli auttanut Mott the Hoople -yhtyeen läpimurtoon antamalla sen levyttää kappaleensa ”All the Young Dudes”. Hän tarjosi ”Drive-In Saturday” -kappaletta sen seuraajaksi, mutta yhtyeen on väitetty hylänneen sen. Bowie kertoi VH1 Storytellers -albumille äänitetyssä konsertissa vuonna 1999, että yhtyeen päätös turhautti häntä niin paljon, että hän humaltuneena ajoi kulmakarvansa pois. Sen sijaan Mott the Hooplen rumpalin Dale Griffinin mukaan Bowie itse muutti mielensä: ”Sanotaan nyt suoraan, ’Drive-In Saturday’ ei ole mikään maailman paras kappale. Bowien vaisto vetää se pois oli hyväksi kaikille osapuolille.” Myös Mott the Hooplen laulaja Ian Hunter on kiistänyt yhtyeen kieltäytyneen kappaleesta. Hunterin mukaan he olisivat kuitenkin halunneet levyttää kappaleen omalla sovituksellaan, joka erosi selvästi alkuperäisestä. Hunter on pitänyt mahdollisena, että Bowien manageri Tony Defries olisi antanut molemmille osapuolille ristiriitaista tietoa asiasta, mikä olisi aiheuttanut väärinkäsityksen.
Sävellys ja sanoitus

Musiikillisesti ”Drive-In Saturday” edustaa glam rockia. Sävellys kulkee sävelaskel sävelaskeleelta Bowielle tyypillisten nousevien ja laskevien duurisointujen kautta kakofoniseen saksofonilopetukseen. Marc Spitz kuvaa kirjassaan David Bowie (2009) kappaletta doo-wop-pastissiksi, jossa on camp-henkiset sanoitukset.
Musiikkinäyte
Alle 10%:n näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kappale yhdistelee Svengijengi ’62 -elokuvan tunnelmia 1950-luvun yhdysvaltalaisesta nuorisokulttuurista ja sähköisestä futurismista. Kappaleen kertoja elää kuvitteellisessa tulevaisuudessa ja muistelee tapahtumia, jotka eivät ole vielä tapahtuneet. Ihmiset ovat unohtaneet, kuinka seksiä harrastetaan, joten he joutuvat katsomaan mallia vanhoista elokuvista. Sanoituksessa viitataan Mick Jaggeriin, Marc Bolaniin (”try to get it on”), supermalli Twiggyyn (”Twig the Wonder Kid”) ja sveitsiläiseen psykiatriin Carl Jungiin.
»Perhaps the strange ones in a dome
Can lend us a book we can read up alone
And try to get it on like once before
When people stared in Jagger’s eyes and scored
Like the video films we saw» 
(”Drive-In Saturday” -kappaleen sanoitusta)
Bowie esitti kappaletta tuoreeltaan livenä marraskuussa 1972. Ensimmäinen esitys oli marraskuun 4. päivänä Phoenixissa vain tunteja kappaleen valmistumisen jälkeen. Bowie esitti kappaleen yksin akustisella kitaralla itseään säestäen. Ensimmäinen tunnettu äänitys on tehty 17. marraskuuta Floridan Daniassa, jossa Bowie kertoi yleisölle kyseessä olevan ”laulu vuodelta 2033”.
Marraskuun 25. päivänä Clevelandissa järjestetyssä konsertissa Bowie esitteli kappaleen seuraavasti:
»Teimme tämän matkalla Seattlesta Phoenixiin. Se kertoo tulevaisuudesta, jossa ihmiset ovat unohtaneet kuinka rakastella, joten he ottavat käyttöönsä tältä vuosisadalta säilyttämänsä videokuvat. Tämä tapahtuu jonkinlaisen katastrofin jälkeen, jotkut ihmiset elävät kaduilla, jotkut hienoissa taloissa, ja he lainaavat toisiltaan ja yrittävät oppia korjaamaan tilanteen.» 
(David Bowie)
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja julkaisut

”Drive-In Saturday” julkaistiin singlenä 6. huhtikuuta 1973, viikkoa ennen Aladdin Sane -albumia. ”Drive-In Saturday” nousi Britannian singlelistalla sijalle kolme, ja Irlannissa sijoitus oli 14:s. Singlen saksalaisessa painoksessa kappaleen pituutta lyhennettiin lähes minuutilla. Versio julkaistiin vuonna 2015 Five Years (1969–1973) -boksissa.
Singlen B-puolella julkaistiin ”Round and Round”, joka on cover-versio Chuck Berryn kappaleesta ”Around and Around”. Se oli äänitetty Bowien edellisen The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars -albumin sessioissa. New Musical Express -lehden Charles Shaar Murrayn mukaan kääntöpuolelle kaavailtiin ensin Bowien versiota Rolling Stonesin kappaleesta ”Let’s Spend the Night Together”, kunnes se päätettiin ottaa mukaan Aladdin Sanelle.
”Drive-In Saturday” julkaistiin vuonna 1973 myös espanjalaisen ”Life on Mars?” -singlen B-puolella.
Julkaisu ja vastaanotto > Live-esitykset ja muut versiot

Bowie esitti kappaleen 17. tammikuuta 1973 britannialaisessa televisio-ohjelmassa Russell Harty Plus. Esitys julkaistiin vuonna 1993  videoalbumilla Bowie – The Video Collection sekä vuoden 2002 Best of Bowie -kokoelman DVD-versiolla.
Bowie esitti kappaletta toisinaan Ziggy Stardust -kiertueellaan. Sitä seuranneella Diamond Dogs -kiertueella hän esitti sitä akustisen kitaran kanssa David Sanbornin soittaessa saksofonia. Vuonna 1999 Bowie alkoi esittää sitä uudelleen Hours-albumin kiertueella. New Yorkissa 23. elokuuta 1999 esitetty liveversio julkaistiin samana vuonna Bowien livealbumilla VH1 Storytellers. Kaksi päivää myöhemmin äänitettiin liveversio BBC Radio 1:n Mark Radcliffe Show’ta varten. Vuonna 1999 äänitetty konserttiversio löytyy myös albumilta Something in the Air (Live Paris 99).
Kappaleesta ovat tehneet oman versionsa muun muassa Def Leppard, Morrissey, Max Lorentz sekä Loser’s Lounge feat. Julian Maile.
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

The Guardian -lehdessä Alexis Petridis sijoitti ”Drive-In Saturday” -kappaleen kymmenenneksi, kun hän vuonna 2020 valitsi 50 suosikkikappalettaan Bowielta. NME:n vastaavalla listalla (2018) se sijoittui 26:nneksi, Uncutin listalla (2015) 24:nneksi ja Mojon listalla (2015) 79:nneksi. Ultimate Classic Rock puolestaan järjesti vuonna 2016 Bowien singlet paremmuusjärjestykseen, jolloin ”Drive-In Saturday” sijoittui 49:nneksi.
David Bowiesta elämäkerran kirjoittaneen David Buckleyn mielestä ”Drive-In Saturday” on ”Rebel Rebelin” ohella Bowien upein glam rock -aikakauden single. Kirjailija Nicholas Peggin mukaan se on luultavasti Aladdin Sanen hienoin kappale sekä mahtava mutta unohdettu Bowien single. Myös Bowien silloisen taustayhtyeen rumpali Mick Woodmansey on sanonut sen olevan yksi hänen suosikkikappaleistaan Bowien kyseiseltä ajanjaksolta. Kappaleessa pianoa soittava Mike Garson on sanonut rakastavansa kappaletta. Hän on kehunut sitä tarttuvaksi ja sointukulkua hienoksi.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot |
| --- | --- | --- |
|  Britannia | 3. | 10 |
|  Irlanti | 14. | 4 |
|  Suomi | 30. |  |
|  Vallonia | 47. | 1 |
Kokoonpano

David Bowie – laulu, 12-kielinen kitara, tenorisaksofoni, ARP-syntetisaattori, kättentaputukset, sormien napsuttelu
Mick Ronson – sähkökitara, laulu, kättentaputukset
Mike Garson – piano
Trevor Bolder – bassokitara
Mick Woodmansey – rummut, tamburiini
Geoff MacCormack – laulu
Britannialaisen vinyylisinglen etiketti.
Jalkaväkirykmentti 23 (talvisota)

| Jalkaväkirykmentti 23 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1939–1940
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Koko:  määrävahvuus 2 995 miestä
Kalusto:  6 kranaatinheitintä, 36 konekivääriä, 72 pikakivääriä, 72 konepistoolia, 2325 kivääriä, 494 hevosta, 1 henkilöauto, 2 moottoripyörää
Lempinimi:  Laurilan verikoirat
Sodat ja taistelut:  Taipaleenjoki, Vuosalmi-Äyräpää
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  evl Matti Laurila
Jalkaväkirykmentti 23 (JR 23) oli alun perin 8. divisioonan yksikkö talvisodassa, jonka perusti Etelä-Pohjanmaan sotilaslääni. Divisioona oli sijoitettu  talvisodan alkuvaiheessa Itä-Kannakselle. Rykmentti tuli kuuluisaksi Taipaleen taistelusta, mutta kävi sodan loppuvaiheessa ankaria taisteluja myös Vuosalmella Äyräpäässä. Antti Tuurin romaaniin perustuva Pekka Parikan ohjaama elokuva Talvisota kuvaa rykmentin vaiheita ja erityisesti sen II Pataljoonan kauhavalaista 4. komppaniaa.
Perustaminen

Rykmentti perustettiin tuolloisessa Seinäjoen kauppalassa, se oli määrävahvuinen, varustettu ja aseistettu 16. lokakuuta 1939. Rykmenttiin kuului perustamisvaiheessa esikunta ja esikuntakomppania (perustettu Jalasjärven reserviläisistä, määrävahvuus 1+12+169), kranaatinheitinkomppania (Jalasjärvi, 83), kolonna (Lapua, 155, yksi ampumatarvike- ja kaksi elintarvikekolonnaa) sekä kolme pataljonaa (845), joissa oli kussakin kolme jalkaväkikomppaniaa (191) ja yksi konekiväärikomppania (154). Edellisten numerojärjestys oli 1.–9. ja jälkimmäisten 1.–3. I Pataljoonan (komentaja perustamisvaiheessa kapteeni Vallas) komppaniat perustettiin Isonkyrön, Vähänkyrön, Jurvan ja Laihian reserviläisistä, II Pataljoonan (kapteeni Järvinen) Kauhavan, Ylistaron ja Ylihärmän reserviläisistä ja III Pataljoonan (majuri Boijer-Spoof) Kuortaneen, Töysän ja Lapuan reserviläisistä. I Pataljoonan 3. komppaniaan tuli myöhemmin täydennyksenä noin 50 miestä Isojoelta. Miehistö oli sodan alkuvaiheissa keskimäärin 26–27-vuotiaita, sodan loppuvaiheissa täydennysmiehiksi tuli sekä nuorempia, noin parinkymmenen vuoden että vanhempia, noin neljänkymmenen vuoden ikäisiä miehiä.
Rykmentin määrävahvuus oli 2 955 miestä, kalustona oli 6 kranaatinheitintä, 36 konekivääriä, 72 pikakivääriä, 72 konepistoolia, 2325 kivääriä, 494 hevosta, 1 henkilöauto ja 2 moottoripyörää. Rykmentissä palveli komentaja Laurilan ohella kuusi muuta jääkäriä, konekiväärikomppanian päällikkönä kapteeni Verner Kivinen, joukkueenjohtajana ja komppanian päällikkönä vänrikki Aarne Korhonen, pataljoonan komentajina kapteenit Vilho Korte ja Arvid Lindeqvist, komppanianpäällikkönä ja va. pataljoonankomentajana luutnantti Akseli Valtimo sekä konekiväärikomppanian päällikkönä (JR 24:sta) kapteeni Jakob Suomela.
Taistelut

Seinäjoelta rykmentti lähti 18. lokakuuta Karjalankannakselle, reittinä Seinäjoki–Myllymäki–Haapamäki–Jyväskylä–Kulennoinen–Elisenvaara–Hiitola–Inkilä ja Sairala. Ennen taisteluja rykmentti teki linnoitustöitä ja kouluttautui, Kannaksen Räisälän Unnunkosken ja Kivipellon kyliin se tuli junakuljetuksen jälkeen marssien. Alueella rykmentti viipyi parisen viikkoa. 30. marraskuuta kello 4.55 rykmentin esikunta sai määräyksen kutsua lomalla olleet miehet takaisin. Käskyn siirtyä Taipaleen lohkolle se sai 6. joulukuuta kello 17.25, ensimmäisenä sinne lähti II Pataljoona kello 20.30. Kirvesmäen alalohkon etulinjaan rykmentin ensimmäiset osastot, 8 aliupseeria ja 36 miestä 1. ja 2. komppaniasta, asettuivat 8. joulukuuta. Jo samana päivänä etulinjassa kaatui rykmentin ensimmäinen mies, vänrikki Valter Vaarnala Lapualta (ent. Winqvist, s. 1909)  .
Rykmentin pääasialliseksi taistelualueeksi Taipaleenjoella muodostuivat Kirvesmäen lisäksi Terenttilän ja Linnakankaan alalohkot. Rintamavastuun rykmentti otti ensimmäisen kerran 17. joulukuuta, vaikka se vahvistettiin virallisesti vasta joulukuun lopussa. Rintamavastuuta kesti 27. joulukuuta saakka, minkä jälkeen rykmentti oli levossa 6. tammikuuta 1940 saakka. Vuodenvaihteessa rykmentti liitettiin eversti Aarne Blickin komentamaan 7. divisioonaan, joka oli entinen 10. divisioona. Tammikuun alussa siihen liitettiin myös hiihtokomppania. Takaisin rintamavastuuseen rykmentti tuli 7.–16.1.1940. Kiivaimmat taistelut käytiin tuolloin Taipaleenjokeen laskevan Mustaojan yläjuoksulla, mukaan lukien ns. Niittykasematin ja Metsäkasematin  eli kantalinnoituksiin kuuluneiden 1920-luvulla tehtyjen säästöbetonisten konekivääriasemien hallussapitoa koskeneet taistelut. Seuraava lepo rykmentillä oli 17.–26.1.1940, sen jälkeen sillä oli taas rintamavastuu 5. helmikuuta saakka.  Taipaleen suunnan suurhyökkäyksen torjuntaan rykmentti osallistui 11.–19. helmikuuta. Kuukaudeksi aiotun levon asemesta rykmentti siirrettiin 27. helmikuuta kello 7 saadulla käskyllä Äyräpään Vuosalmelle, jonne se saapui hiihtäen ja autokuljetuksin 28.2. kello 2. Taistelut Äyräpään harjanteella, kirkonmäellä ja Vuoksen saarilla alkoivat jo seuraavana päivänä ja kestivät 13. maaliskuuta kello 11 eli rauhaan saakka. Siitä tuli tieto rykmentinkomentaja Laurilalle puhelimitse 13.3.1940 kello 5.55.
Rykmentistä kaatui kaiken kaikkiaan 682 miestä, joiden keski-ikä oli noin 29 vuotta. Nuorin kaatunut oli vain 17-vuotias ja vanhin 45-vuotias. 301 kaatunutta oli perheellisiä, heiltä jäi yhteensä 546 sotaorpoa lasta. Haavoittuneina kaatuneita oli 94, kentälle jääneitä tai tuhoutuneita 51 ja muuten menehtyneitä 8.
JR 23:n 1. komppanian sotapäiväkirjan mukaan  pataljoonan vahvuus rauhan tullessa oli 19 miestä. ( Jouko Vahtola: Tankit tulee, s. 266).
Kotiuttaminen

Rauhan tultua pääosa rykmentistä aloitti paluumarssin valtakunnanrajalle 90 kilometrin päähän Ensoon ja Imatralle 14. maaliskuuta. Varmistuspataljoona jätti Vuosalmen seuraavana aamuna kello 6. Ensimmäiset miehet kotiutettiin huhtikuussa, suurin osa toukokuussa. Rykmenttiä ei kuitenkaan lakkautettu joukko-osastona, vaan kotiutettujen tilalle otettiin asevelvollisia.
Komentajat

Rykmentin komentajana toimi perustamisesta lähtien koko talvisodan ajan everstiluutnantti Matti Laurila, lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa tammikuun lopussa 1940, jolloin rykmenttiä komensi majuri Otto Lilius. Kun Laurilakin rauhan tultua kotiutettiin, komentajaksi tuli 5. heinäkuuta 1940 majuri Veikko Vallas, joka oli ollut sodan aikana rykmentin I Pataljoonan komentaja.
Jalkaväkirykmentti 27 (jatkosota)

| Jalkaväkirykmentti 27 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  18.6.1941 - 1944
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Jalkaväkirykmentti 27 (JR 27) oli Suomen maavoimien 18. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa, jonka perusti Pirkka-Hämeen suojeluskuntapiiri.
Perustaminen

Everstiluutnantti Lauri Vihtori Haanperän johtama Pirkka-Hämeen suojeluskuntapiiri, jonka esikunta oli Tampereella, sai 18. kesäkuuta 1941 käskyn kutsua alueensa reserviläiset ylimääräisiin harjoituksiin. Alue- ja paikallispäälliköt saivat käskyn avata sinetöidyt ohjeensa. Näiden ohjeiden perusteella kutsuttiin lisähenkilöstöä palvelukseen ja aloitettiin YH-käskykorttien jakaminen reserviläisille. Reserviläiset kokoontuivat käskettyihin kokoontumispaikkoihin, joissa heistä muodostettiin rykmentti.
Rykmentin kokoonpano oli seuraava:
Esikunta perustettiin Kangasalla
I pataljoona (I/JR 27) Kangasala, komentajana majuri Y. O. J. Toppola
1. komppania perustettiin Kangasalla päällikkönä luutnantti K. I. S. Toivonen
2. komppania perustettiin Teiskossa päällikkönä luutnantti K. E. Kuljula
3. komppania perustettiin Kuhmalahdella ja Sahalahdella päällikkönä luutnantti  M. R. Siukosaari
4. komppania perustettiin Orivedellä päällikkönä kapteeni Yrjö Pohjavirta
II pataljoona (II/JR 27)Orivesi, komentajana majuri E. A. A. Sandström
III pataljoona (III/JR 27) Mänttä, komentajana majuri K. J. V. Turkka
13. komppania eli Kranaatinheitinkomppania (13./JR 27) Messukylä, Kangasala, päällikkönä luutnantti Y. A. Laalahti
14. komppania eli Tykkikomppania (14./JR 27) Nokia, päällikkönä luutnantti K. S. Viitanen
Kolonna (Kol./JR 27)
Jalkaväkirykmentti 27 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen.
Komentajat

everstiluutnantti (everstiksi 8. lokakuuta 1942) Lauri Haanterä 18. kesäkuuta 1941 - 10. huhtikuuta 1944