stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harmoninen värähtelijä

Jousi-massasysteemi värähtelee sinimuotoisesti.
Harmoninen värähtelijä on fysiikassa järjestelmä, jossa kappaleeseen vaikuttaa harmoninen voima. Harmonisessa värähtelijässä voiman suuruus on suoraan verrannollinen kappaleen etäisyyteen tasapainoasemasta:
missä
{F} on kappaleeseen kohdistunut voima,
k on vakio (esimerkiksi jousille jousivakio, joka ilmaisee jousen jäykkyyttä),
ja  {x} poikkeama tasapainoasemasta.
Tällaista voimaa sanotaan harmoniseksi voimaksi. Harmoninen voima suuntautuu aina kohti tasapainoasemaa, sillä voimasta aiheutuva kiihtyvyys on jatkuvasti kohti tasapainoasemaa. Heiluri ja jousen päässä värähtelevä punnus ovat hyviä esimerkkejä harmonisesta värähtelijästä.
Jos F on ainoa systeemiin vaikuttava voima, kutsutaan systeemiä silloin vaimentumattomaksi tai ideaaliseksi harmoniseksi värähtelijäksi. Tällaisella värähtelijällä on vakioamplitudi ja –taajuus, joka ei riipu amplitudista. Värähtely on tällöin sinimuotoista.
Jos systeemiin vaikuttaa nopeuteen verrannollinen voima (kitkavoima), kutsutaan värähtelijää silloin vaimennetuksi harmoniseksi värähtelijäksi. Systeemillä on tällöin mahdollisuus käyttäytyä eri tavoin riippuen kitkakertoimen arvosta.
Jos systeemiin vaikuttaa ulkoinen ajasta riippuva voima (ns. pakkovoima), kutsutaan värähtelijää silloin pakotetuksi harmoniseksi värähtelijäksi. Pakkovoima tuo systeemiin uutta energiaa, joka voi estää vaimennetun harmonisen värähtelijän amplitudin pienenemisen ajan kuluessa.
Vaimenematon harmoninen värähtelijä

Vaimentumattomaan harmoniseen värähtelijään ei vaikuta kitka- eikä pakkovoimaa, jolloin systeemiin vaikuttava voima on muotoa:
Newtonin 2. laki:
Kiihtyvyys a on paikan x toinen aikaderivaatta
Jos määritellään  {\omega _{0}}^{2}=k/m, voidaan yhtälö kirjoittaa muotoon:
jonka yleinen ratkaisu on
Amplitudi A ja vaihe  \phi \, määritetään alkuehdosta.
Yleinen ratkaisu voidaan esittää myös muodossa:
missä  \phi \, on siirtynyt  \pi /2\, verran.
Yleinen ratkaisu voidaan esittää myös muodossa
x=C_{1}\sin {\omega _{0}t}+C_{2}\cos {\omega _{0}t},
missä  C_{1}\, and  C_{2}\, ovat vakioita, jotka voidaan määrittää alkuehdosta.
Värähtelyn taajuudeksi saadaan:
Värähtelyn nopeudeksi v ja kiihtyvyydeksi a saadaan
Värähtelijän kineettinen energia on
ja potentiaalienergia
Värähtelijän potentiaalienergia on siis suoraan verrannollinen tasa­paino­pisteestä mitatun etäisyyden neliöön.
Värähtelijän potentiaali- ja kineettinen energia muuttuvat jatkuvasti toisikseen, mutta niiden summa on vakio:
Pakotettu harmoninen värähtelijä

Pakkovoima Fd on voima joka tuo systeemiin energiaa. Matemaattisesti yksinkertaisin tapaus on, kun pakkovoima värähtelee sinimuotoisesti. Kun kitkavoimaa eli vaimennusta ei oteta huomioon ja  \omega \neq \omega _{0}, on systeemin liikeyhtälö muotoa
missä F0 on pakkovoiman amplitudi ja  \omega  on pakkovoiman värähtelyn taajuus. Yhtälön yleinen ratkaisu voidaan esittää muodossa
kun siis  \omega \neq \omega _{0}.  Jos tarkastellaan tapausta, jossa  \omega =\omega _{0}, ylimmän kaavan yksittäisratkaisuksi saadaan
josta huomataan, että värähtely kasvaa ajan t kuluessa. Tämä on matemaattinen selitys resonanssi-ilmiölle. Jos  \omega  on hyvin lähellä arvoa  \omega _{0}, mutta ei aivan sama, saadaan ratkaisuksi
Kun  \omega _{0}-\omega  on hyvin pieni eli pakkovoiman taajuus eroaa vain vähän värähtelijän ominaistaajuudesta, on jälkimmäisen sinifunktion jakso hyvin suuri. Tämä ilmenee huojumisena. Tätä muusikot käyttävät hyväksi virittäessään soittimiaan.
Vaimennettu harmoninen värähtelijä

Käytännössä värähtelevään systeemiin vaikuttaa aina liikettä vastustavia kitkavoimia, joiden vaikutuksesta värähtely vaimenee ajan funktiona. Värähtelevän jousen asema noudattaa toisen kertaluvun lineaarista yhtälöä
missä c on vaimennuskerroin. Yhtälöllä on kolme eri ratkaisua, riippuen vaimennuskertoimen c arvosta. Merkitään  a=c/2m ja  b=1/2m{\sqrt {c^{2}-4mk}}.
Vaimennettu harmoninen värähtelijä > Ylivaimennus

Jos vaimennuskerroin on niin suuri, että  c^{2}>4mk, differentiaaliyhtälön ratkaisu on
josta huomataan, että mitään heilahtelua ei tapahdu, sillä molemmat eksponentit ovat negatiivisia, koska a, b > 0 ja b < a. Tällöin molemmat termit lähestyvät nollaa, kun  t\to \infty . Heilahtelun rata voi ylittää tasapainoaseman x = 0 korkeintaan kerran.
Vaimennettu harmoninen värähtelijä > Alivaimennus

Jos vaimennuskerroin on niin pieni, että  c^{2}<4mk, differentiaaliyhtälön ratkaisu on
jolloin syntyy vaimeneva värähdysliike, joka lähenee koko ajan tasapainoasemaa x = 0.
Vaimennettu harmoninen värähtelijä > Kriittinen vaimennus

Jos vaimennuskerroin on  c^{2}=4mk, differentiaaliyhtälön ratkaisu on
Tämän värähtelyn muoto on hyvin samanlainen kuin ylivaimennetunkin. Mitään heilahtelua ei synny ja rata voi ylittää tasapainoaseman x = 0 tasan kerran ja  x\to 0, kun  t\to \infty .
Vaimennettu ja pakotettu harmoninen värähtelijä

Jos halutaan estää vaimennetun värähtelijän amplitudin pieneneminen ajan kuluessa on systeemiin tuotava energiaa ulkoisella pakkovoimalla Fd. Kuten aikaisemmin kerrottiin, matemaattisesti yksinkertaisin tapaus on kun pakkovoima värähtelee sinimuotoisesti. Vaimennetun ja pakotetun värähtelijän liikeyhtälö on
jonka ratkaisu muodostuu vaimennetun värähtelijän ja pakotetun värähtelijän liikeyhtälöiden ratkaisujen summasta. Kuten aikaisemmin osoitettiin, vaimennetun värähtelijän liikeyhtälön ratkaisu riippuu alkuehdoista. Epähomogeenisen liikeyhtälön yksittäisratkaisu taas ei riipu alkuehdoista, jolloin ratkaisuksi saadaan
missä
ja
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Harmoninen värähdysliike (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive)
Artikkeli harmonisesta värähtelijästä Hypertextbookissa
Animaatio vaimennetusta ja pakotetusta harmonisesta värähtelijästä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kitkaton jousi-massasysteemi on vaimenematon harmoninen värähtelijä.
Vaimennettu jousi-massasysteemi.
Systeemin käyttäytyminen riippuu vaimennuskertoimesta  \zeta .
Massa m on kytketty jouseen ja vaimennukseen, jonka vaimennuskerroin on B ja F on ulkoinen pakkovoima.
Jorma Hautala

Jorma Jouko Johannes Hautala (21. tammikuuta 1941 Helsinki) on suomalainen taidemaalari ja graafikko. Hänen ensinäyttelynsä oli Helsingissä vuonna 1967.
Hautala opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1959–1960 ja Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1962–1966. Hän kuului 1960-luvulla nousseeseen konstruktivistien sukupolveen. Hän oli jäsenenä vuonna 1968 perustetussa Aloha-ryhmässä ja vuonna 1972 perustetussa Dimensio-ryhmässä, joissa konstruktivistien, modernin op-taiteen ja kineettisen taiteen edustajat kohtasivat toisiaan. Teoksissaan Hautala on käyttänyt maalauksissaan öljy- ja akryylimaalausta ja grafiikan töissään serigrafiatekniikkaa. Hänen kompositioissaan vaaleissa värisävyissä esitetyt geometriset aiheet antavat usein vaikutelman tietynlaisen valon ja ilmapiirin täyttämästä tilasta tai maisemasta. Hautala on toisinaan tehnyt yhteistyötä arkkitehtitoimistojen kanssa. Hän on saanut myös julkisia tilaustöitä, muun muassa Helsingin oopperataloon.
Hautala toimi Taide-lehden ulkoasusta vastaavana taittajana vuosina 1975–1979, ja hän on itse kirjoittanut lehteen monia taideartikkeleita. Hän on ollut myös opettajana sekä Taideteollisessa korkeakoulussa että Kuvataideakatemiassa. Hautala oli taiteilijaprofessori vuosina 1995–2000.
Jorma Hautalan isä oli professori Jouko Hautala. Hänen sisarensa oli elokuvaohjaaja Marja Pensala.
Aiheesta muualla

Jorma Hautala (anhava.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Koptilainen egyptiläisten evankeliumi

| Koptilainen Egyptiläisten evankeliumi |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka, kopti
Genre:  evankeliumi
Julkaistu:  100- tai 200-luku
Sarja: Nag Hammadin kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Koptilainen Egyptiläisten evankeliumi on setiläinen gnostilainen kirjoitus, josta tunnetaan kaksi versiota Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi III, kirja 2; ja koodeksi IV, kirja 2). Se on kirjoitettu koptin kielellä. Koptilaista Egyptiläisten evankeliumia ei tule sekoittaa kreikkalaiseen Egyptiläisten evankeliumiin, joka on kokonaan eri kirjoitus.
Sisältö

Alaotsikon mukaan kirja on ”Suuren Näkymättömän Hengen pyhä kirja”. Kirjoitus käsittelee setiläisen gnostilaisuuden näkemystä siitä, kuinka maailma on tullut olevaksi, ja kuinka Set, Aadamin ja Eevan kolmas poika, on gnostilaisen näkemyksen mukaan inkarnoitunut Jeesukseksi vapauttaakseen ihmisten sielut luomisen synnyttämästä pahasta materiaalisesta vankilasta.
Kirjoitukseen kuuluu myös hymni, josta osa koostuu pelkästään vokaalijaksoista, joiden merkitys ei käy ilmi. Näiden osien on ajateltu olevan varhaiskristillistä glossolaliaa eli kielilläpuhumista, vaikkakin viimeisen osan vokaalit (u aei eis aei ei o ei ei os ei) voidaan lukea myös kreikankielisenä tekstinä, jossa lukee ”[joka on olemassa] Poikana ikuisesti ja ikuisesti. Sinä olet mitä olet, sinä olet kuka olet”.
Kirjallisuutta

The Gospel of the Egyptians. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Coptic Gnostic Library.  (Volume 2. A Complete Edition of the Nag Hammadi Codices (5 vols.))  Brill, 2002.  ISBN 978-90-04-11702-0  Koptinkielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
The Gospel of the Egyptians. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Nag Hammadi Library in English, s. 208–219.  (The Definitive Translation of the Gnostic Scriptures Complete in One Volume. Composition by E. J. Brill, The Netherlands. 3rd revised edition)  HarperSanFrancisco, 1990.  ISBN 0-06-066935-7  Englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

The Gospel of the Egyptians. The Gnostic Society Library. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Coptic Gospel of the Egyptians
| n k Nag Hammadin kirjasto |
| --- | --- |
Koodeksi I:  Apostoli Paavalin rukous  Jaakobin salainen kirja  Totuuden evankeliumi  Tutkielma ylösnousemuksesta  Kolmiosainen tutkielma 
Koodeksi II:  Johanneksen salainen kirja  Tuomaan evankeliumi  Filippuksen evankeliumi  Hallitsijoiden olemus  Maailman alkuperästä  Kertomus sielusta  Tuomas Kilvoittelijan kirja 
Koodeksi III:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi  Eugnostos Siunattu  Jeesuksen Kristuksen viisaus  Keskustelu Vapahtajan kanssa 
Koodeksi IV:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi 
Koodeksi V:  Eugnostos Siunattu  Koptilainen Paavalin ilmestys  Ensimmäinen Jaakobin ilmestys  Toinen Jaakobin ilmestys  Aadamin ilmestys 
Koodeksi VI:  Pietarin ja kahdentoista apostolin teot  Ukkonen, täydellinen järki  Arvovaltainen opetus  Suuren voimamme tunteminen  Platonin Valtio 588a–589b  Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä  Kiitosrukous  Asklepios 21–29 
Koodeksi VII:  Semin selitys  Suuren Setin toinen opetus  Gnostilainen Pietarin ilmestys  Silvanoksen opetukset  Setin kolme kivitaulua 
Koodeksi VIII:  Zostrianos  Pietarin kirje Filippukselle 
Koodeksi IX:  Melkisedek  Norean ajatus  Tutkielma totuudesta 
Koodeksi X:  Marsanes 
Koodeksi XI:  Tulkinta tiedosta  Valentinoksen teosten katkelmia  Allogenes  Hypsifrone 
Koodeksi XII:  Sekstoksen lauseet  Totuuden evankeliumi  Katkelmia tunnistamattomasta teoksesta 
Koodeksi XIII:  Kolmimuotoinen Protennoia  Maailman alkuperästä 
Käännös suomeksi
Havuvaara

Havuvaara oli kylä Soanlahden kunnassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kyläkeskus sijaitsi Värtsilästä Korpiselän kirkonkylään johtavan maantien varrella, josta Havuvaaran eteläpuolella erkani maantie Soanlahden kirkonkylään. Havuvaara sijaitsi Soanlahden koilliskulmassa ja sen naapurikyliä olivat Soanlahden puolella Harsuvaara ja Koirivaara, Korpiselän puolella Tšiipakka ja Saarivaara sekä Värtsilän puolella Kaustajärvi, Juvanjoki ja vuonna 1936 Pälkjärvestä Värtsilään siirretty Kuhilasvaara.
Kyläkeskustan tuntumassa noin 200 metriä Korpiselän suuntaan menevän tien länsipuolella on 1,5 km pitkä ja puoli kilometriä leveä Havulampi. Havuvaaran kansakoulu oli perustettu vuonna 1917. Havuvaara kuului kahden muun Soanlahden pohjoisosan kylän kanssa Korpiselän ortodoksiseen seurakuntaan.
Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Havuvaaraa, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle. Asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 Havuvaara vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät palaamaan koteihinsa, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen. Nykyisin Havuvaarassa ei ole asutusta ja rakennuksetkin on hävitetty.
Kore (veistos)

Frasikleia-kore, n. 550–540 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Kore (m.kreik. κόρη, korē, door.kreik. κόρα, korā; ’neito’) on Kreikan arkaaiselle kuvanveistolle tyypillinen nuorta naista esittävä votiivipatsas. Kore-veistosten miespuolinen vastine oli kuros.
Historia

Kore-veistoksia annettiin votiivilahjoiksi Artemiin, Athenen, Demeterin ja muiden jumalatarten temppeleihin. Joskus niitä pystytettiin myös haudoille. Koreita veistettiin arkaaisella kaudella 600-luvulta 400-luvun eaa. alkuun. Varhaisimmat koret olivat suhteellisen pienikokoisia ja edustivat niin kutsuttua Daidaloksen kuvanveistoa. Varsinaiset luonnollisen kokoiset koret kehittyivät itäisillä kreikkalaisalueilla sekä Khioksella ja Samoksella. Myöhemmin niitä alettiin tehdä myös Kykladeilla ja Attikassa. Ateenasta koreita on löydetty muun muassa Ateenan Akropoliin kaivauksissa. Kore- ja kuros-veistoksia valmistettiin runsaasti ennen Akropoliin hävitystä persialaissodissa vuonna 480 eaa. Korejen, samoin kuin kurosten, valmistaminen päättyi arkaaisen kauden myötä.
Veistokset

Kore-veistokset esittävät suoraryhtisenä seisovaa verhottua naista, jonka jalat ovat säännönmukaisesti yhdessä tai toinen hieman eteen tuotuna. Kädet riippuvat joko suorina molemmin puolin tai toinen käsivarsi on hieman taivutettuna kantaen votiivilahjaa. Monilla koreilla on arkaaisille veistoksille tyypillinen arkaainen hymy. Pääsääntöisesti patsaan esittämä hahmo on pukeutunut joko peplokseen tai kitoniin. Kore-veistokset on tehty marmorista ja yleensä myös maalattu. Maalauskoristelusta ei ole säilynyt kuin vähäisiä jäänteitä.
Varhaisia koreita ovat muun muassa Nikandren kore (n. 650–630 eaa.), joka on myös varhaisin tunnettu marmoriveistos, sekä Auxerren nainen (n. 640–620 eaa.). Tunnettuihin myöhempiin kore-veistoksiin lukeutuvat muun muassa Frasikleia-kore sekä lukuisat Akropoliilta löydetyt Athenelle omistetut koret, kuten Antenorin kore, Euthydikoksen kore, La Delicata -kore ja Peploforos eli Peplos-kore. Koreita muistuttavat monin tavoin myöhemmät pylväinä käytetyt karyatidit, kuten Erekhtheionin karyatidit.
Nikandren kore, n. 650–630 eaa.
Auxerren nainen, n. 640–620 eaa.
Lyonin kore, n. 550–540 eaa.
Peploforos, n. 530–525 eaa.
Antenorin kore, n. 525–500 eaa.
La Delicata -kore, n. 505–490 eaa.
Euthydikoksen kore, n. 490–480 eaa.
Erekhtheionin karyatidit, n. 415 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta koret Wikimedia Commonsissa
Koprina

Koprinin kirkko (1911)
Koprina (ven. Ко́брино, Kobrino) on kylä, kunta ja entinen luterilainen seurakunta Inkerissä, nykyisen Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä.
Koprinan kylä ja kunta

Koprinan kylä sijaitsee Suijanjoen sivujoen Koprinkan varrella lähellä Pribytkovon rautatieasemaa Hatsinan ja Lugan välisellä radalla. Kylässä on satakunta asukasta, viereisessä Kobrinskojen (ven. Ко́бринское) taajamassa 1 100 (vuonna 2005) ja koko kunnassa 5 700 (vuoden 2008 alussa).
Kylän läheltä on löydetty keskiaikaisia  kurgaanihautoja. 1640-luvulla Koprinasta tuli samannimisen luterilaisen seurakunnan keskus. Lähellä sijainneen kartanon omisti 1700-luvulla Aleksandr Puškinin isoisoisä Abram Gannibal. Vuosisadan lopulla Koprinassa asui Puškinia lapsena hoitanut Arina Jakovleva, jonka jälkeläisten asumaan taloon avattiin vuonna 1974 hänelle omistettu museo.
Koprinan kylän vieressä sijaitsee Kobrinskojen taajama, joka syntyi vuonna 1949 turvetuotannon työläisasutukseksi. Vuoteen 2004 saakka sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Koprinan kunnan hallinnollinen keskus on Kobrinskojen taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: kylät Lopitsa (ven. Покровка, Pokrovka), Menkkova (ven. Меньково, Menkovo), Myllykylä (ven. Мельница, Melnitsa), Piisma (ven. Пижма, Pižma), Ruunala (ven. Руново, Runovo), Suija, Uusi-Pokosti (ven. Новокузнецово, Novokuznetsovo), Vanha-Pokosti (ven. Погост, Pogost), Väärä-Kolena (ven. Старое Колено, Staroje Koleno); taajamat Karttusin asema (ven. Карташевская, Kartaševskaja), Pribytkovo (ven. Прибытково), Suija, Ylälähteet (ven. Высокоключевой, Vysokokljutševoi) sekä Suijan aseman taajama.
Kunnan tärkein maatalousyritys on GU OPH ”Suida”. Suijan taajamassa on Abram Gannibalin kartanomuseo ja hauta. Suijan kylässä on Kristuksen ylösnousemuksen kirkko, jossa Aleksandr Puškinin vanhemmat vihittiin.
Koprinan luterilainen seurakunta

Koprinan luterilainen seurakunta käsitti kuntaa huomattavasti laajemman alueen Ortesjoen yläjuoksulla Etelä-Inkerissä. Seudun asutus oli vanhastaan paljolti venäläistä ja seurakuntaan kuuluneet kylät enimmäkseen suomalais-venäläisiä sekakyliä. Alueen pohjoisosassa oli pelkästään inkeriläisten asuma Kankaankylän-Virkkilän seutu. Koprinan eteläpuolella sijaitsi Ylä-Laukaan inkeroisten asuma-alue, joka venäläistyi 1800–1900-luvun vaihteessa.
Seurakunta Koprinaan perustettiin vuonna 1640. Seurakunnan kirkko, 1200-paikkainen Pyhän Katariinan kirkko, valmistui vuonna 1786. Vuonna 1928 Koprinan väkiluku oli 6500. Pyhän Katariinan kirkko suljettiin vuonna 1937, minkä jälkeen se toimi suutarinverstaana aina sen palamiseen saakka vuonna 1966. Toisen maailmansodan aikana alue oli saksalaisten miehittämä ja monien muiden Inkerin paikkakuntien tavoin myös Koprinasta siirrettiin suomalaisväestö Suomeen vuonna 1943. Sodan jälkeen Suomesta palanneet karkotettiin venäläisille paikkakunnille. Koprinaan oli jo tuolloin sijoitettu uudet venäläiset asukkaat.
Koprinan seurakuntaan kuuluneet kylät

Hävinneet kylät on kursivoitu.

Hovinmäki (Мыза), Hynnisen Siiverska (Новосиверская), Hännisi (Никольское), Jänikselä (Зайцево), Kankaanautio (Пустошка), Koprina (Кобрино), Korkka (Горки), Koussula (Ковшово), Letna (Клетно), Lopitsa (Покровка), Läsänmäki (Лязево), Lätä, Menkkova (Меньково), Mesina, Miina (Мины), Myllykylä (Мельница), Orinansavota , Petrovskoje, Pieni Lätä (Новые Ляды), Pieni Vopsi, Piisinä (Пижма), Polssova (Большово), Porissova (Борисово), Riepitsa, Ruunala (Руново), Saamusti, Saapru (Заборье),  Saaseri (Заозерье), Suuri Iisaro (Изора), Tihkovitsa, Uusi Pokosti (Новокузнецово, Uustia (Введенская), Valasniekka (Валасники),  Vanha Pokosti (Погост), Varpaan Siiverska eli Varpaala (Старосиверская), Viiritsa, Virkkilä (Виркино), Vuiri.
Koprinan seurakunnan kylät kuuluvat nykyään Hatsinan piirin Koprinan, Orinansavotan, Possatan, Siiverskan, Susaninan, Suuren-Kolppanan ja Viiritsan kuntiin.
Aiheesta muualla

Koprinan kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Inkere
Jaama
Järvisaari
Haapakangas
Hatsina
Hevaa
Hietamäki
Kaprio
Kattila
Keltto
Kolppana
Koprina
Kupanitsa
Lahti
Lempaala
Liissilä
Markkova
Miikkulainen
Moloskovitsa
Narvusi-Kosemkina
Novasolkka
Pyhä Maria (Pietari)
Pähkinälinna
Ropsu
Rääpyvä
Saari
Serepetta
Siestarjoki
Skuoritsa
Soikkola
Spankkova
Toksova
Tuutari
Tyrö
Valkeasaari
Venjoki
Viron Inkeri
Vuole
Kefiderokoli

| --- | --- |

Kefiderokoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(6R,7R)-7-[[(2Z)-2-(2-amino-1,3-tiatsol-4-yyli)-2-(2-karboksipropan-2-yylioksi-imino)asetyyli]amino]-3-[[1-[2-[(2-kloori-3,4-dihydroksibentsoyyli)amino]etyyly]pyrrolidin-1-ium-1-yyli]metyyli]-8-okso-5-tia-1-atsabisyklo[4.2.0]okt-2-eeni-2-karboksylaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 1225208-94-5
ATC-koodi: J01DI04
PubChem CID: 77843966
DrugBank: DB14879
Kemialliset tiedot
Kaava: C30H34N7ClO10S2 
Moolimassa: 752,232
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 53-65 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 2,0–2,7 tuntia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: intravenoosi
Kefiderokoli (C30H34S2N7ClO10) on kefalosporiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina hoidettaessa muuten vaikeasti hoidettavia infektioita. Kefiderokoli kuuluu WHO:n keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Muiden kefalosporiinien tavoin kefiderokolin antibioottiset ominaisuudet perustuvat bakteerien soluseinän biosynteesin estoon. Lisäksi yhdisteessä on kloorikatekolisivuketju, joka toimii sideroforina sitoen rautaioneja. Tämän vuoksi lääkeaine pääsee bakteerien soluseinän läpi rautaionien kuljetusmekanismeja pitkin. Kefiderokoli tehoaa erityisesti gramnegatiivisiin bakteereihin kuten kolibakteeriin, Pseudomonas aeruginosa-bakteeriin ja enterobakteereihin. Yhdiste on suhteellisen stabiili beetalaktamaasien vaikutuksia vastaan ja tehoaa myös karbapeneemeille vastustuskykyisiin kantoihin. Lääkeaine annostellaan ruiskeena suoneen. Kefiderokoli hyväksyttiin markkinoille Yhdysvalloissa vuonna 2019 ja Euroopan unionin alueella 2020. Sitä voidaan käyttää muuten vaikeasti hoidettavien infektioiden, esimerkiksi virtsatulehdusten ja sairaalakeuhkokuumeen hoitoon.
Haittavaikutukset

Kefiderokoli voi aiheuttaa haittavaikutuksinaan pääkipua, vatsakipua, ripulia ja ihottumaa. Haittavaikutukset ovat yleensä lieviä.
Haukiluikerot

| Haukiluikerot |
| --- | --- |
 Kirjolippuluikero (Emblemaria pandionis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Luikerokalat Blenniiformes
Heimo::  Haukiluikerot Chaenopsidae  Gill, 1865
Suvut
 Acanthemblemaria  Chaenopsis  Cirriemblemaria  Coralliozetus  Ekemblemaria  Emblemaria  Emblemariopsis  Hemiemblemaria  Lucayablennius  Mccoskerichthys  Neoclinus  Protemblemaria  Stathmonotus  Tanyemblemaria 
Katso myös
   Haukiluikerot Wikispeciesissä   Haukiluikerot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haukiluikerot (Chaenopsidae) on luikerokalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Nämä kalat elävät Pohjois- ja Etelä-Amerikan rannikoilla. Heimosta on aiemmin käytetty nimeä käärmehuulikot
Lajisto

Nykyään haukiluikeroita tunnetaan yli 90 lajia 13–14 suvussa. Eräitä lajeja, kuten nuoliluikeroa (Lucayablennius zingaro) pidetään riutta-akvaarioissa. Varhaisimmat haukiluikeroihin kuuluvat fossiilit on ajoitettu tertiäärikauden loppupuolelle.
Ruumiinrakenne

Haukiluikerot ovat melko pieniä, pitkulaisia ja suomuttomia kaloja. Suurimmat Chaenopsis-suvun lajit voivat olla 16 cm pituisia, muut jäävät pienemmiksi. Selkä- ja peräevät ovat pitkät ja voivat olla yhtyneet pyrstöevän kanssa. Joillakin lajeilla selkäevän etuosa on takaosaa korkeampi. Silmät ovat suurikokoiset ja otsassa voi olla piikkejä. Väriltään haukiluikerot voivat olla hyvinkin tummia tai jopa läpinäkyviä, ja koiraat ovat usein naaraita tummempia.
Levinneisyys ja elintavat

Haukiluikeroita tavataan subtrooppisista ja trooppisista vesistä Pohjois- ja Etelä-Amerikan Atlantin ja Tyynenmeren rannikoilta. Ne elävät usein kivikkopohjilla ja koralliriutoilla, ja niiden suhde koralleihin voi olla symbioottinen. Haukiluikerot piileskelevät tyypillisesti hylätyissä putkimatojen ja muiden selkärangattomien eläinten kuorissa. Ravintona ovat pienet äyriäiset.