stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Meryl Streepin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista
Elokuva- ja televisiopalkinnot > Golden Globe

(Lähde:)
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Kauriinmetsästäjä | Paras naissivuosa | Ehdokkuus |
| 1979 | Kramer vastaan Kramer | Paras naissivuosa | Voitto |
| 1981 | Ranskalaisen luutnantin nainen | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Voitto |
| 1982 | Sofien valinta | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Voitto |
| 1983 | Tapaus Silkwood | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1985 | Minun Afrikkani | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1988 | Huuto pimeydestä | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1989 | Naispaholainen | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1990 | Terveisiä unelmien reunalta | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1992 | Matkalla taivaaseen | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1994 | Villi joki | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1995 | Hiljaiset sillat | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1996 | Marvinin tyttäret | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1997 | Kamppailu elämästä | Paras naispääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1998 | Se mikä on totta | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 1999 | Sydämen soinnut | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 2002 | Tunnit | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 2002 | Adaptation. Minun versioni | Paras naissivuosa | Voitto |
| 2003 | Angels in America | Paras naispääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa | Voitto |
| 2004 | Mantsurian kandidaatti | Paras naissivuosa | Ehdokkuus |
| 2006 | Paholainen pukeutuu Pradaan | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Voitto |
| 2008 | Doubt – Epäilys | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 2008 | Mamma Mia! | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 2009 | Pientä säätöä | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 2009 | Julie & Julia | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Voitto |
| 2011 | Rautarouva | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Voitto |
| 2012 | Lemmenlomalla | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 2013 | Perhe – August: Osage County | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 2014 | Into the Woods | Paras naissivuosa | Ehdokkuus |
| 2016 | Florence | Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |
| 2016 | elämäntyöpalkinto | Cecil B. DeMille -palkinto | Voitto |
| 2017 | The Post | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |
2017:
Elokuva- ja televisiopalkinnot > Screen Actors Guild Awards

| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Villi joki | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 1995 | Hiljaiset sillat | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 1996 | Marvinin tyttäret | Paras näyttelijäkokoonpano | Ehdokkuus |
| 1998 | Se mikä on totta | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 1999 | Sydämen soinnut | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 2002 | Tunnit | Paras näyttelijäkokoonpano | Ehdokkuus |
| 2002 | Adaptation. Minun versioni | Paras näyttelijäkokoonpano | Ehdokkuus |
| 2003 | Angels in America | Paras naisnäyttelijä televisioelokuvassa tai minisarjassa | Voitto |
| 2006 | Paholainen pukeutuu Pradaan | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 2008 | Doubt – Epäilys | Paras naispääosa | Voitto |
| 2008 | Doubt – Epäilys | Paras näyttelijäkokoonpano | Ehdokkuus |
| 2009 | Julie & Julia | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 2011 | Rautarouva | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 2013 | Perhe – August: Osage County | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 2013 | Perhe – August: Osage County | Paras näyttelijäkokoonpano | Ehdokkuus |
| 2014 | Into the Woods | Paras naissivuosa | Ehdokkuus |
| 2016 | Florence | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
Elokuva- ja televisiopalkinnot > Primetime Emmy

(Lähde:)
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Polttouhrit | Paras naispääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa | Voitto |
| 1997 | Kamppailu elämästä | Paras naispääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa | Ehdokkuus |
| 2004 | Angels in America | Paras naispääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa | Voitto |
Adèle Haenel

| Adèle Haenel |
| --- | --- |
 Haenel vuonna 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1989 (ikä 35) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Nuoren naisen muotokuva (2019)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Adèle Haenel (s. 11. helmikuuta 1989 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän on voittanut kaksi César-palkintoa.
Toukokuussa 2022 Haenel ilmoitti jättäneensä elokuvateollisuuden protestiksi sen "taantumuksellisuudelle, rasismille ja patriarkaalisuudelle". Hän on arvostellut varsinkin Ranskan elokuvateollisuuden tapaa suhtautua seksuaaliseen väkivaltaan.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Les diables | Les diables | Chloé |
| 2007 | Naissance des pieuvres | Naissance des pieuvres | Floriane |
| 2011 | L'Apollonide (Souvenirs de la maison close) | L'Apollonide (Souvenirs de la maison close) | Léa |
| 2012 | Alyah | Alyah | Jeanne |
| 2013 | Suzanne | Suzanne | Maria Merevsky |
| 2014 | Les combattants | Les combattants | Madeleine Beaulieu |
| 2014 | French Riviera | L'homme qu'on aimait trop | Agnès Le Roux |
| 2015 | The Forbidden Room | The Forbidden Room | Invalidi |
| 2016 | Tuntematon tyttö | La fille inconnue | Jenny Davin |
| 2017 | BPM (Beats Per Minute) | 120 battements par minute | Sophie |
| 2018 | En liberté! | En liberté! | Yvonne Santi |
| 2019 | Le daim | Le daim | Denise |
| 2019 | Nuoren naisen muotokuva | Portrait de la jeune fille en feu | Héloïse |
Palkinnot ja ehdokkuudet > César-palkinnot

| Vuosi | Elokuva | Palkinto | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Naissance des pieuvres | Lupaavin naisnäyttelijä | Ehdokkuus |
| 2012 | L'Apollonide (Souvenirs de la maison close) | Lupaavin naisnäyttelijä | Ehdokkuus |
| 2014 | Suzanne | Paras naissivuosa | Voitto |
| 2015 | Les combattants | Paras naispääosa | Voitto |
| 2018 | BPM (Beats Per Minute) | Paras naissivuosa | Ehdokkuus |
| 2019 | En liberté | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 2020 | Nuoren naisen muotokuva | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
Palkinnot ja ehdokkuudet > European Film Awards

| Vuosi | Elokuva | Palkinto | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Nuoren naisen muotokuva | Paras naisnäyttelijä | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Adèle Haenel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Adèle Haenel Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  IdRef
Pieksämäki–Joensuu-rata

Rata Liperissä.
Pieksämäki–Joensuu-radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon Savon radalta Pieksämäellä haarautuvaa osuutta Varkauden ja Liperin kunnan Viinijärven kautta Joensuuhun. Rataosan pituus on 181,7 kilometriä, ja se on sähköistämätön. Liikenteenohjaus hoidetaan nykyisin keskitetysti kaukokäytöllä Pieksämäeltä käsin. Rataosalla on sekä henkilö- että tavaraliikennettä. Rataosuudella on liikennöity pääosin sinisillä taajamajunilla vuodenvaihteesta 2013 alkaen. Päivittäisiä vuoroja oli neljä, paitsi lauantaisin kolme. Maaliskuusta 2016 alkaen liikenne supistui, yhtä päivittäistä koko rataosuuden kattavaa vuoroa lukuun ottamatta, Pieksämäen ja Varkauden väliseksi, ja henkilöjunakalustoksi vaihtui Dm12-kiskobussi.
Historia

Rata rakennettiin useassa osassa vuosina 1914–1940 seuraavasti:
1. marraskuuta 1914: Pieksämäki–Huutokoski–(Savonlinna), Huutokoski–Varkaus
1. joulukuuta 1927: Joensuu–Viinijärvi–(Sysmäjärvi)
1. joulukuuta 1939: Varkaus–Vihtari
22. huhtikuuta 1940: Vihtari–Viinijärvi
Pieksämäen ja Huutokosken välinen osa radasta oli alkujaan osa Savonlinnan kautta Elisenvaaraan kulkenutta rataa (katso Huutokoski–Parikkala-rata), josta samassa yhteydessä rakennettiin myös haararata Varkauteen. Joensuun ja Viinijärven välinen rataosa taas oli alkujaan osa Outokumpuun johtanutta rataa. Nämä rataosat yhdistää toisiinsa myöhemmin rakennettu Varkauden ja Viinijärven välinen rataosa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pieksämäki–Joensuu-rata Wikimedia Commonsissa
Tom Simpson

| Tom Simpson |
| --- | --- |
 Tom Simpson vuoden 1969 postimerkissä
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1937
Kuollut: 13. heinäkuuta 1967 (29 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Pyöräilijä
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1959–1967:  Peugeot-BP
Suurimmat voitot
 Maantieajon maailmanmestaruus 1965 Flanderin ympäriajo 1961 Milano–San Remo 1964 Lombardian ympäriajo 1965 Pariisi-Nizza 1967 Espanjan ympäriajo, 2 etappia 
| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten pyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | 4 000 m joukkuetakaa-ajo |  |
| maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | maantiepyöräilyn MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lasarte-Oria 1965 | ammattilaisten maantieajo |  |
Tom (Thomas) Simpson (30. marraskuuta 1937 Haswell, Durham, Yhdistynyt kuningaskunta – 13. heinäkuuta 1967 Mont Ventoux, Ranska) oli englantilainen pyöräilijä.
Simpson kuului Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueeseen, joka saavutti pronssia Melbournen olympialaisissa 1956 ratapyöräilyn 4 000 metrin joukkuetakaa-ajossa. Vuonna 1958 hän saavutti hopeaa henkilökohtaisessa takaa-ajossa kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa.
Simpson kilpaili ammattilaisena maantiepyöräilyssä vuodesta 1959 lähtien. Hän voitti maantieajon maailmanmestaruuden Espanjan Lasarte-Oriassa vuonna 1965 voitettuaan loppukirissä Rudi Altigin. Hän voitti myös useita muita suurkilpailuja, kuten Flanderin ympäriajon vuonna 1961, Bordeaux–Pariisi-kilpailun 1963, Milano–San Remon 1964, Lombardian ympäriajon 1965 sekä Pariisi–Nizza-ajon vuonna 1967. Hän piti lisäksi Ranskan ympäriajon johtajan maillot jaune -paitaa vuonna 1962 sekä voitti kaksi etappia Espanjan ympäriajossa 1967.
Simpson kuoli vuoden 1967 Ranskan ympäriajon 13. etapilla Mont Ventoux'n nousussa. Ruumiinavaus paljasti, että hän oli ajanut alkoholin ja amfetamiinin vaikutuksen alaisena.
Saavutuksia

Olympialaisten 4 000 metrin joukkuetakaa-ajo: 1956 pronssia
Kansainyhteisön kisojen 4 000 metrin henkilökohtainen takaa-ajo: 1958 hopeaa
Ratapyöräilyn MM-kilpailujen 4 000 metrin takaa-ajo: 1959 neljäs
Maantieajon MM-kilpailu: 1959 neljäs, 1961 yhdeksäs, 1963 kahdeksas, 1964 neljäs, 1965 kultaa
Milano–San Remo: 1964 voitto
Flanderin ympäriajo: 1961 voitto, 1962 viides, 1963 kolmas
Lombardian ympäriajo: 1965 voitto
Pariisi–Roubaix: 1963 kahdeksas, 1965 kuudes
La Flèche Wallonne: 1965 kolmas
Gent–Wevelgem: 1962 kuudes, 1963 toinen
Pariisi–Tours: 1963 toinen
Bordeaux–Pariisi: 1963 voitto, 1965 kolmas
Pariisi–Bryssel: 1963 toinen
Kuurne–Bryssel–Kuurne: 1964 toinen
Ranskan ympäriajo:
1960 etapeilla 2 ja 15 kolmas
1962 kokonaiskilpailussa kuudes
1964 kokonaiskilpailussa 14., etapilla 9 toinen
1966 etapeilla 12 ja 13 toinen
Pariisi-Nizza:
1961 kokonaiskilpailussa viides
1962 kokonaiskilpailussa toinen
1967 kokonaiskilpailun voitto
Espanjan ympäriajo:
1967 etappien 5 ja 16 voitto, toinen etapilla 7
Grand Prix du Midi Libre:
1965 kokonaiskilpailussa kolmas
Sardinian ympäriajo: 1967 etapin 5 voitto
Tour du Sud-Est: 1960 voitto
Côte du Mont Faron: 1960 voitto
Aiheesta muualla

Tom Simpsonin kuolemasta velofilo.fr-sivustolla
Miesten maantiepyöräilyn maantieajon maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  SNAC  IdRef
Ramsay (suomalainen suku)

Ramsay-suvun vaakuna.
Ramsay on pohjoismainen aatelissuku ja skotlantilaisen Ramsayn klaanin eräs sukuhaara, joka on introdusoitu Ruotsin ja Suomen aateliin. Suku on lähtöisin Skotlannista, ja saapui Ruotsiin 1500-luvulla. Suomessa elävät kaksi sukuhaaraa ovat aatelinen suku numero 17 ja vapaaherrallinen suku numero 40. Sukuun on kuulunut useita merkittäviä sotilaita, virkamiehiä, poliitikkoja ja liike-elämän vaikuttajia.
Suomenruotsissa nimi äännetään yleensä ['rɑmse], brittienglannissa [ˈɹæmzi].
Historia

Ramsayn suku on lähtöisin Skotlannin Midlothianissa sijaitsevasta Dalhousien linnasta, jonka isäntänä suvun varhaisin tunnettu edustaja, englantilaisesta Huntingdonin kaupungista kotoisin ollut Simon de Ramsay, toimi 1100-luvun jälkipuoliskolla. Kaarle I myönsi aikanaan klaanin päämiehelle edelleen kuuluvan Dalhousien jaarlin arvon. Suvun päälinna on nykyään Brechin, jossa klaanin päämies asuu. Suomen haara on kotoisin Brechinin läheltä Balnabreichista. Suvun motto on Ora et labora (”Rukoile ja tee työtä”).
Suku levittäytyi aikanaan ympäri Eurooppaa. Ruotsiin saapui vuonna 1573 skotlantilaisten värvättyjen joukossa kapteeni Alexander Ramsay, joka kuoli pari vuotta myöhemmin Riiassa. Hänen poikansa, ratsumestari Hans Ramsay (k. 1649) asettui vuonna 1577 Suomeen, jossa hän sai läänityksekseen muun muassa Ihamäen kartanon Somerolla. Hänet naturalisoitiin vuonna 1633 Ruotsin aateliin, ja suku introdusoitiin seuraavana vuonna Ruotsin ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 215. Hans Ramsay todisti kuuluvansa vanhan skottilaisen aatelissuvun Ramsay of Dalhousie -päämieshaaraan vuodelta 1623 olleella sukuperätodistuksella, jonka oli allekirjoittanut Brechinin piispa sekä kahdeksan skotlantilaista Ramsayta ja joukko muita aatelisia. Jopa kuningas Kaarle I suositteli häntä.
Hans Ramsay oli kahdesti naimisissa suomalaisen aatelisnaisen kanssa. Suvussa oli 1600-luvulta alkaen runsaasti kenraaleita ja maaherroja. Sen omistukset karttuivat ja ehtivät käsittää monia eteläsuomalaisia kartanoita, pitkään muun muassa Jakkarilan kartanon Porvoon pitäjässä sekä Espoon kartanon. Sukuun kuulunut maaherra Anders Henrik Ramsay korotettiin 1700-luvulla jo vapaaherralliseen säätyyn, mutta introdusointi jäi suorittamatta, joten arvo ei periytynyt. Sukua siirtyi myös takaisin Ruotsiin.
Suku merkittiin Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 aatelisena sukuna numero 17. Silloinen kenraaliluutnantti Anders Edvard Ramsay korotettiin vapaaherraksi vuonna 1856 keisari Aleksanteri II:n kruunajaisten yhteydessä ja hänen sukuhaaransa introdusoitiin seuraavana vuonna ritarihuoneelle vapaaherrallisena sukuna numero 40. Sekä aatelinen että vapaaherrallinen sukuhaara ovat edelleen elossa.
Vapaaherrat Anders Edvard ja Georg Edvard Ramsay omistivat Munkkiniemen kartanon Helsingissä.
Suomalaisen suvun tarkkaa kytkeytymistä skotlantilaiseen klaaniin ei tiedetä, sillä Hans Ramsayn sukuperätodistuksessa nimettyjä esi-isiä ei ole kyetty varmuudella tunnistamaan. Todistuksesta on lisäksi säilynyt vain vuodelta 1633 oleva kopio, mutta alkuperäinen on kadonnut. Asiakirjan aitoutta ei kuitenkaan ole epäilty, ja myös Skotlannin Ramsayt pitävät suomalais-ruotsalaista sukua klaanin sukulaisina.
Kirjallisuutta

Ramsay, Anders: Muistoja lapsen ja hopeahapsen 1.  (Suomentanut Knut Sarlin)  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14500-9  Project Gutenberg.
Aiheesta muualla

Jonas Berg; Bo Lagercrantz Scots in Sweden, luku Sixteenth Century
Sofia Lovisa Ramsay Vänrikki Stoolin henkilöhahmojen elämäkerrat Kansallisbiografiassa.
Petteri Pennanen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 19. syyskuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Kuopio, Suomi
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Seura
Seura: KuPS
Pelinumero: 8
Junioriseurat
1997–2008: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2009 | KuPS | 30 | (0) |
| 2009–2010 | FC Twente | 0 | (0) |
| 2011–2013 | TPS | 91 | (12) |
| 2014 | RoPS | 7 | (2) |
| 2015–2016 | KuPS | 41 | (8) |
| 2017 | Miedź Legnica | 14 | (0) |
| 2017–2019 | KuPS | 77 | (19) |
| 2020 | TIRA Persikabo | 3 | (0) |
| 2020 | KuPS | 18 | (3) |
| 2021 | Sacramento Republic | 22 | (0) |
| 2022–2023 | Ilves | 38 | (13) |
| 2023–2024 | Hyderabad | 11 | (1) |
| 2024– | KuPS | 26 | (7) |
| Yhteensä | Yhteensä | 378 | (65) |
Maajoukkue
| 2006 | Suomi U16 | 6 | (0) |
| 2007 | Suomi U17 | 6 | (1) |
| 2007–2008 | Suomi U18 | 17 | (3) |
| 2009 | Suomi U19 | 5 | (0) |
| 2010 | Suomi U20 | 2 | (0) |
| 2010–2012 | Suomi U21 | 11 | (0) |
| 2013 | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. helmikuuta 2024.
Petteri Pennanen (s. 19. syyskuuta 1990 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Saavutukset

Suomen mestaruus: 2019 ja 2024 KuPS:n riveissä
Suomen mestaruushopeaa: 2017 KuPS:n riveissä
Suomen mestaruuspronssia: 2012 TPS:n riveissä, 2018 ja 2020 KuPS:n riveissä
Suomen cup-mestaruus 2024 KuPS:n riveissä
B-poikien Suomen mestaruus 2007 (KuPS B)
A-poikien SM-pronssia 2008 (KuPS A)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petteri Pennanen Wikimedia Commonsissa
KuPS – Veikkausliiga
1 Virtanen |
3 Diogo Tomas |
4 Niba |
6 Savolainen |
7 Sale |
9 Hellqvist |
10 Sebban |
11 Ikaunieks |
12 Rissanen |
13 Udoh |
14 Popovitš |
15 Sallinen |
16 Jyry |
17 Järvinen |
18 Pirttijoki |
19 Boateng |
20 Heinonen |
21 Kreidl |
22 Toivomäki |
23 Carrillo |
24 Heiskanen |
25 Nissilä |
26 Vidjeskog |
29 Haarala |
30 Vartiainen |
32 Rissanen |
33 Hämäläinen |
34 Aittokoski |
35 Vauhkonen |
36 Salminen |
  Uzochukwu |
  Rangel |
Valmentaja Valakari
Ahmed Jasawi

Moderni kuvitus Ahmed Jasawista.
Ahmed Jasawi (Yasawi, Yesevi; kz. Қожа Ахмет Ясауи, Qoja Ahmet Yasaui, pers. ‏خواجه احمد یسوی‎, Ḫwāje Ahmad-e Yasawī; 1103–1166) oli keskiaasialainen turkkilaiskielinen suufilainen runoilija ja uskonnollinen hahmo, joka perusti ensimmäisen turkkilaisen suufi-islamilaisen veljeskunnan (tariqa), nimeltään Yasawiyya (Yeseviye), ja täten vaikutti merkittävästi koko turkkilaisessa maailmassa. Jasawin tunnetuimpiin kirjallisiin töihin lukeutuu mystinen runoteos Dīwān-i Hikmat ("Viisauden kirja"). Jasawia kutsutaan kunnianimillä "Pir-i Turkistan" ja "Ata-Yesevi". Häntä pidetään korkeassa asemassa nykyturkkilaisten keskuudessa aina Keski-Aasiasta Volgan ja Anatolian alueille.
Elämäkerta

Ahmed Jasawi syntyi turkkilaiseen perheeseen Sairamin kaupungissa Šymkentin lähellä nykyisessä Kazakstanissa. Hänen ensimmäinen uskonnollinen opettajansa oli paikallinen šeikki Arystanbab (Arslan-bab). Tämän kuoleman jälkeen Ahmed opiskeli suufismia Buharassa šeikki Jusuf Hamadanin johdolla. Hän toimi jonkin aikaa Buharan suufilaisyhdyskunnan johtajana, mutta muutti pian Jasyn kaupunkiin (nykyinen Türkistan), jossa hän tuli tunnetuksi saarnaajana. Ahmed Jasawin pääteos on hengellinen runokokoelma Dīwān-i Hikmat (”Viisauden kirja”), jossa hän esittää suufilaisuuden perusajatuksia, antaa elämänohjeita, pohtii rikkauden turhuutta ja puolustaa oikeudenmukaisuutta. Teos on yksi horezminturkin eli karluk-horezmin kirjakielen tärkeimmistä muistomerkeistä.
Ahmed Jasawia pidettiin kansallisena pyhimyksenä, jonka hautapaikasta Türkistanissa tuli suosittu pyhiinvaelluskohde. Timur Lenk rakennutti 1390-luvulla alkuperäisen hautamuistomerkin paikalle suurenmoisen mausoleumin, joka on yksi Keski-Aasian merkittävimmistä keskiaikaisista rakennuksista. Se valittiin vuonna 2003 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Ahmed Jasawin mausoleumi Türkistanissa.
Orivesi–Jyväskylä-rata

Orivesi–Jyväskylä-rata eli Jämsän rata (joskus myös Jyväskylän länsirata tai vain länsirata) on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Orivedeltä Jämsän kautta Jyväskylään. Rataosuus on 112,7 kilometriä pitkä, yksiraiteinen ja koko matkalta sähköistetty. Rata Orivedeltä Jämsänkoskelle valmistui 1951 ja sieltä edelleen Jyväskylään 1977. Rataosuudella on kahdeksan tunnelia, joista Lahdenvuoren tunneli (4 290 metriä) on Suomen kolmanneksi pisin.
Historia

Osuus Orivedeltä Jämsään määrättiin rakennettavaksi vuonna 1938. Hyväksymiseen vaikutti Rudolf Walden, joka lupasi, että tehtaat osallistuvat kustannuksiin. Rakennustyöt aloitettiin 1939 ja niitä jatkettiin sotavuosinakin, osittain sotavankityövoimalla. 56 kilometriä pitkä rata Jämsään valmistui 1950 ja valtion ja Yhtyneiden Paperitehtaiden puoliksi maksama jatko Jämsänkosken tehtaille seuraavana vuonna. Pistorata Jämsästä Päijänteen rantaan Olkkolaan valmistui vuonna 1953. Keskimäärin rataa oli vuosittain rakentamassa 300 henkeä, parhaimpina vuosina yli 700. Rata oli erittäin vaikea rakentaa jopa Suomen oloissa – siltoja, pengerryksiä ja mutkia tuli valtavasti. Rataa ja sen sivuratoja tarvittiin Päijänteen ympäristön puuraaka-aineen ja Jämsänjoki-laakson kasvavan puunjalostusteollisuuden tuotteiden kuljetuksiin. Osittain radan ansiosta Jämsänkosken paperitehdas sai rinnalleen Kaipolan paperitehtaan ja Olkkolan sahan. Radat palvelivat myös henkilöliikennettä. 1960-luvun puolivälissä melko vilkkaana käynyt liikenne romahti vuosikymmenen lopussa ja matkustajaliikenne lopetettiin vuonna 1969. Radan liikenne kuihtui 1970-luvulla muutamaan tavarajunaan päivässä.
Radan jatkoa Jyväskylään alettiin suunnitella välittömästi, sillä se lyhentäisi Keski- ja Etelä-Suomen välisiä rautatieyhteyksiä tuntuvasti. Pitkien selvitysten ja tutkimusten jälkeen radan rakentamisesta päätettiin vuonna 1961. Rakentaminen alkoi vuonna 1964 ja ensin valmistuivat hankkeeseen liittyneet Keljonlahden satamaraide vuonna 1968 ja Säynätsalon rata vuonna 1970. Rata rakennettiin vaikeakulkuiseen maastoon, jossa oli suuret korkeuserot ja paljon vesistöjä. Niinpä 53 kilometrin matkasta jouduttiin 15 kilometriä  louhimaan kallioon. Tunneleiden yhteispituus on 9 550 metriä. Siltoja tehtiin yhteensä 48. Rakentaminen kesti 13 vuotta.
Pääraide Jyväskylästä Jämsään valmistui loppuvuodesta 1977, jolloin se otettiin tavaraliikennekäyttöön. Matkustajaliikenne alkoi vuonna 1978. Rata lyhensi junamatkaa Jyväskylästä Tampereelle 190 kilometristä 154 kilometriin. Esimerkiksi vuonna 1980 radalla kulki noin 20 junaa päivässä. Vuonna 1984 välillä Jyväskylä–Jämsä kulki 51,8 miljoonaa nettotonnikilometriä tavaraa Jämsän suuntaan ja 31,2 miljoonaa Jyväskylän suuntaan. Orivesi–Jämsä-välillä lukemat olivat 56,5 Orivedelle ja 33,8 Jämsään.
Historia > Parannustyöt 2020-luvulla

Rataa perusparannetaan vuosina 2021–2025 noin 24,5 miljoonalla eurolla. Perusparannuksen yhteydessä suunnitteilla on myös isompia kokonaisuuksia, kuten 343 miljoonan euron rataoikaisu ja kaksoisraide välillä Lahdenperä–Jämsä. Oikaisua varten radalle rakennetaan yksiraiteinen 4,35 kilometrin Partalan rautatietunneli, josta tulee valmistuessaan koko radan pisin. Tunneli ja kaksoisraide mahdollistavat henkilöjunien ajamisen vakioaikataulurakenteella ei-kaupallisten pysähdysten jäädessä pois. Kehitettävä rataosa on mitoitettu myös suuremmalle 200 km/h nopeudelle.
Tunnelit ja sillat

| Tunneli | Pituus (m) | Valmistumisvuosi |
| --- | --- | --- |
| Partala | 4 350 | (suunniteltu) |
| Lahdenvuori | 4 290 | 1974 |
| Paasivuori | 2 459 | 1969 |
| Keljonkangas I | 1 064 | 1968 |
| Paavalinvuori | 768 | 1975 |
| Lautakkomäki | 383 | 1972 |
| Matomäki | 239 | 1970 |
| Keljonkangas II | 233 | 1967 |
| Sahinmäki | 154 | 1973 |
Lähde:
Radalla on myös vuonna 1975 valmistunut 415-metrinen Markkulan alikulkusilta Korpilahdella, Pätkinlahden vuosina 1975–1976 rakennettu silta Muuramessa sekä vuonna 2016 valmistunut Jämsänjoen ylittävä 99-metrinen betonisilta, joka korvasi 72-metrisen vuonna 1951 valmistuneen terässillan.