stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saimaan Pallo
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SaiPan virallinen sivusto
SaiPa jääkiekon SM-liigan sivustolla
SaiPan juniorisivusto
Kannattajaryhmän Saimaan Keltamustat ry:n sivusto
| n k Jääkiekon SM-liiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  HIFK  HPK  Ilves  Jukurit  JYP  KalPa  Kiekko-Espoo  KooKoo  Kärpät  Lukko  Pelicans  SaiPa  Sport  Tappara  TPS  Ässät 
Palkinnot:  Kanada-malja  Harry Lindbladin muistopalkinto  Hopealuistin  Aaro Kivilinnan muistopalkinto  Lasse Oksanen -palkinto  Jari Kurri -palkinto  Kultainen kypärä  Jääkiekon SM-liigan viihdyttävin pelaaja  Veli-Pekka Ketola -palkinto  Aarne Honkavaara -palkinto  Jarmo Wasaman muistopalkinto  Jääkiekon SM-liigan kuukauden pelaaja  Urpo Ylönen -palkinto  Pekka Rautakallio -palkinto  Juha Rantasila -palkinto  Matti Keinonen -palkinto  Raimo Kilpiö -palkinto  Unto Wiitala -palkinto  Pentti Isotalo -palkinto  Kultainen pilli  Kalevi Numminen -palkinto 
Kauden 1965–1966 joukkue pronssimitalin 50-vuotisjuhlallisuuksissa maaliskuussa 2016. Vasemmalta oikealle: Pentti Hyväri, Harri Laakso, Keijo Sinkkonen, Pekka Moisio, Heikki Juselius, Raimo Lohko, Kari Ruontimo, Hannu Lemander, Leo Haakana, kapteeni Lalli Partinen ja pelaajavalmentaja Yrjö Hakala.
Kanadalais-italialainen Stefano Giliati SaiPassa vuonna 2012.
Ilves ja SaiPa vastakkain Hakametsässä helmikuussa 2007. SaiPan pelaajista kuvassa vasemmalla Marko Ojanen ja Ossi-Petteri Grönholm, maalilla Rob Zepp, aloituksessa Mikko Hakkarainen.
SaiPa ja HPK vastakkain Kisapuistossa maaliskuussa 2020. HPK voitti ottelun maalein 2–3.
SaiPan pronssimitalijoukkue kaudelta 1965–1966.
Arttu Moisio

Arttu Moisio (s. 6. huhtikuuta 1994) on suomalainen pesäpallon syöttötuomari. Hän tuomitsee pääsääntöisesti Superpesiksen otteluita. Moision tuomariparina toimii Eki Kutvonen.
Moisio on pelannut pesäpalloa Suomensarjassa ja lentopalloa 1-sarjassa. Moisio on kotoisin Vaasasta, mutta hänen kasvattajaseuransa lentopallossa on Varkauden Tarmo ja pesäpallossa Puurtilan Kisa-Pojat.
Otavan liikkuva ryhmä

Otavan liikkuva ryhmä on nimitys laajan tähtivirran ytimelle. Tässä liikkuvassa ryhmässä on monia melko kirkkaita tähtiä. Viisi Otavan seitsemästä tähdestä kuuluu liikkuvaan ryhmään. Tähtien liikkeet on mitattu valokuvauslevyistä ja spektroskoopilla.
Liikkuvan ryhmän ytimessä on 14 tähteä noin 80 valovuoden päässä maasta. Tähdet etenevät kohti Jousimiehen tähtikuviossa olevaa kohdetta.
Tunnetuimpa Otavan tähtivirran jäseniä ovat α CrB (Alphecca tai Gemma), β Aur, δ Aqr, γ Lep and β Ser. Siriuksen luultin pitkään kuuluvan tähän ryhmään, mutta vuonna 2003 mitattiin, että Sirius on liian nuori tähti Otavan tähtivirtaan. Otavan tähtivirta muodostui sumusta 500 miljoonaa vuotta sitten.
Joukon ydin sijoittuu 30x18 valovuoden kokoiseen palloon, ollen 75 valovuoden päässä. Vielä 40 miljoonaa vuotta sitten Aurinko ei ollut lähelläkään Otavan tähtivirtaa. Näiden tähtien spektreissä
havaitaan ylimäärä bariumia ja alimäärä kuparia.
Ydintähdet

37 Ursae Majoris (HD 91480)
Merak (HD 95418)
Phecda (HD 103287)
Megrez (HD 106591)
HD 109011
HD 109647 (Ajokoirissa)
HD 110463
Alioth (HD 112185)
78 Ursae Majoris A (HD 113139A)
Gliese 503.2 (HD 115043)
Mizar A (HD 116656)
Mizar B (HD 116657)
Alcor (HD 116842)
Virtatähdet

Tunnetuimmat Otavan liikkuvan ryhmän tähtivirtaan kuuluvat tähdet.
Delta Aquarii
Beta Aurigae (Menkalinan)
Zeta Boötis
18 Boötis
Chi Ceti
Zeta Crateris
29 Comae Berenices
Alpha Coronae Borealis (Alphecca or Gemma)
59 Draconis
21 Leonis Minoris
Gamma Leporis
16 Lyrae
Gamma Microscopii
Chi1 Orionis
89 Piscium
Beta Serpentis
Tau-6 Serpentis
Omega Serpentis
6 Sextantis
66 Tauri
Zeta Trianguli Australis
Pi1 Ursae Majoris
41 Virginis
Aiheesta muualla

https://web.archive.org/web/19991007030946/http://seds.lpl.arizona.edu/messier/xtra/ngc/uma-cl.html
http://www.kencroswell.com/DescendantsOfTheDipper.html
LeDrew, Glenn (1998). "AstroNotes: The Ursa Major Moving Cluster". Retrieved July 28, 2005.
Izumi Tateno

Izumi Tateno (jap. 舘野 泉, Tateno Izumi, s. 10. marraskuuta 1936 Tokio) on Japanissa syntynyt, Suomessa vuodesta 1964 lähtien asunut pianisti, joka opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1968 vuoteen 1981.
Tateno syntyi Tokiossa ja opiskeli Tokion taideyliopistossa valmistuen vuonna 1960. Hän voitti vuonna 1968 toisen palkinnon Ranskassa järjestetyssä Olivier Messiaen -pianokilpailussa. Vuodesta 1997 lähtien Tateno on toiminut Oulunsalon musiikkijuhlien taiteellisena johtajana.
Tatenon isä valmistui Musashinon musiikkikoulusta. Hänen äitinsä on sendailaisesta perheestä, jossa oltiin noh-taiteilijoita seitsemässä sukupolvessa, aina Meiji-uudistukseen asti. Perhe pakeni sodan ajaksi Tochigin prefektuuriin. Tateno opiskeli Keion yksityiskoulussa ja meni sieltä Keion lukioon ja sieltä Tokion taideyliopistoon.
Tateno on Japanin Sibelius-yhdistyksen puheenjohtaja.
Tateno oli nuoresta lähtien kiinnostunut Déodat de Séveracista ja esitti hänen musiikkiaan. Vuonna 2002 Tateno perusti Japanin Séverac-yhdistyksen, jossa hän toimii neuvonantajana. Vuonna 2006 julkaistiin Séveracin keskeinen pianotuotanto Tatenon soittamana kaksoisalbumilla Sunflower Sea. Pianoworks by Déodat de Séverac (Finlandia Records).
Esiintyessään Tampereella 9. tammikuuta 2002 Tateno kaatui saatuaan aivohalvauksen, jonka jälkitautina hänen oikea kätensä halvaantui osittain. Vaikka oikean käden toiminta ei täysin palautunutkaan kuntoutuksessa, hän teki comebackin Oulunsalon musiikkijuhlilla elokuussa 2003. Siellä hän esitti Aleksandr Skrjabinin ja Dinu Lipattin vasemmalle kädelle tehtyjä sävellyksiä. Esiintymisen innoittamana hän päätti ryhtyä alan uranuurtajaksi. Seuraavana vuonna hän esiintyi Japanissa, jossa hän sai myös paljon julkisuutta mediassa. Sen jälkeen hän on popularisoinut vasemmalle kädelle sävellettyjä uusia kappaleita esiintymisillään ja nauhoituksillaan.
Työt

selvennä
"Kamotsu ressha" (Rahtijuna), pianisti (Tokyo Ongakusha, 1986 ja 1988)
"Hoshi ni todoku ki" (Taivaaseen yltävä puu) (Kyuryudo, 1996)
"Himawari no umi" (Auringonkukan meri) (Kyuryudo, 2004)
Aiheesta muualla

Izumi Tatenon virallinen kotisivu.
Izumi Tatenon haastattelu. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Christy Carlson Romano

| Christy Carlson Romano |
| --- | --- |
 Romano vuonna 2007
Henkilötiedot
Koko nimi:  Christelle Michelle Carlson Romano
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1984 (ikä 40)  Milford, Connecticut
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Christy Romano
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:  Ren Stevens (Even Stevens) Kim Possible (Kim Possible)
Palkinnot
 Young Artist (2001, 2002) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Christy Carlson Romano (oik. Christelle Michelle Carlson Romano, s. 20. maaliskuuta 1984 Milford, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on näyttelijänä kaksinkertainen Young Artist -palkinnon voittaja vuosina 2001 ja 2002.
Hänet tunnetaan erityisesti Disneyn animaatiosarjasta Kim Possible Kim Possiblen äänenä, josta Romano sai Daytime Emmy -ehdokkuuden. Lisäksi hänet tunnetaan Ren Stevensinä komediasarjasta Even Stevens.
Romanolla on kaksi vanhempaa sisarta ja yksi vanhempi veli.
Filmografia > Elokuvat

Goosed (1999) – Gail
Kelly keksii keinot (2002) – Jennifer Stone
The Even Stevens Movie (2003) – Ren Stevens
Campus Confidential (2005) – Violet Jacobs
The Cutting Edge: Going for the Gold (2006) – Jackie Dorsey
Taking 5 (2007) – Danielle
Filmografia > Televisiosarjat

The Guiding Light (1999) – Erica #1
Even Stevens (1999–2003) – Ren Stevens
Joanin salaisuus (2004) – Officious Hall Monitor God
Summerland (2005) – Gigi
Filmografia > Ääniroolit

Kim Possible (2002–2007) – Kim Possible
Kim Possible: Päättäjäispainajainen (2005) – Kim Possible
Lilo & Stitch (2005) – Kim Possible
Final Fantasy VII: Advent Children (2006) – Yuffie Kisaragi
Family Guy (2006) – Quagmire's One-Night-Stand
Casper's Scare School (2006) – Mantha
Aiheesta muualla

Christy Carlson Romano Myspacessa (englanniksi)
Nagan tulipallot

Nagan tulipallot ovat valoilmiö, jota sanotaan näkyvän Mekong-joella Thaimaassa ja Laosissa. Ilmiö on yksi tunnetuimmista haamuvaloista. Mekong-joesta sanotaan nousevan hohtavia, punertavia munanmuotoisia palloja. Pallot nousevat muutaman sadan metrin korkeuteen ennen katoamistaan. Valopallojen määrä vaihtelee, niitä väitetään nähdyn muutamasta kymmenestä tuhansiin yössä.
Tulipalloja havaitaan useimmiten Wan Awk Pansassa lokakuun öinä, mutta niitä on nähty myös helmi-, maalis, huhti- ja toukokuussa ja syyskuussa.
Ilmiön syy on epävarma. On ehdotettu, että se johtuu sedimentissä tapahtuvasta käymisestä.
Ohjelma Thaimaan televisiossa vuonna 2002 ehdotti, että tulipallot olisivat Laosin puolen sotilaiden tulijuova-ammuksia. Tämä aiheutti paikallisten kyläläisten raivoisia vastalauseita, sillä he uskoivat, että pallot sylkee myyttinen lohikäärme Naga. Jopa jotkut vakavasti otettavat olevat sanomalehdet kannattivat teoriaa Naga-lohikäärmeestä.
Valoilmiötä on pyritty hyödyntämään matkailun avulla. Valoilmiöön liittyen on järjestetty jopa festivaaleja.
Aisja Hakimsan

| Aisja Hakimsan> عيسى حكيم جان Айся Хакимджан • Aisa Hakimcan |
| --- | --- |
 Aisa Hakimdshan (1960)
Henkilötiedot
Muut nimet:  عيسى حكيم جان بن امين Îsâ Hakîm Jân bin Emîn
Syntynyt: 13. maaliskuuta, 1896 Aktuk, Sergatšin kihlakunta, Nižni Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 5. marraskuuta 1972 (76 vuotta) Tampere, Suomi
Vanhemmat:  Hakîm Jân  Muhammed Emîn  حكيم جان محمد امين  Meryem Alâ ed-Dîn  ‎مريم علاء الدين
Puoliso:  Servi hanım
Lapset:  Aliye (1922–2013) Reşid (1934–1997)
Sukulaiset:  Ümer Sali (eno) İbrahim (veli)
Muut tiedot
Merkittävät teokset: ميللى شيعر وه جرلار  Milli şiğir ve cırlar (’Kansallisia runoja ja lauluja’, 1956–1966)
Järjestö:  Tampereen Islamilainen Seurakunta  Tampereen Turkkilainen Yhdistys
 Nimikirjoitus
Aisja Hakimsan tai Aisa Hakimcan (13. maaliskuuta 1896 – 5. marraskuuta 1972) oli Tampereen tataariyhteisön keskuudessa vaikuttanut taiteilija, johtaja ja julkaisija.
Hakimcan tunnettiin kansallismielisenä kulttuurihahmona, joka ohjasi näytelmiä ja kirjoitti runoja. Vuonna 1938 Hakimcan osallistui "Idel-Uralin turkkilais-tataarien" muistojuhlaan Varsovassa. Vuonna 1970 Hakimcan puolestaan otti osaa Tatarstanin 50-vuotisjuhlan konferenssiin Kazanissa.
Hakimcan oli Tampereen islamilaisen seurakunnan perustajajäsen. Hänen poikansa Räshid (Reşid) oli jääkiekkoilija-erotuomari.
Julkaisuja

ميللى شيعر وه جرلار, Milli şiğir ve cırlar ('Kansallisia runoja ja lauluja'; 1956–1966; A. Hakimcan)
عبد الله توقای, Ğabdulla Tuqay (Abdullah Tukay, 1966 / 1969; A. Hakimcan, H. R. Shakir)
ايسلام دينى خاق ديندر, İslam dini hak dindir ('Islamin usko on oikea usko'; A. Hakimcan, S. Wafin)
Runonäyte

Bilmesem il dertlerin, min bolay yazmas idim. Milletimni söymesem, kulıma kelem almas idim ("Ellen kansani tuskaa tietäisi, näin en kirjoittaisi. Kynää käteeni en ottaisi, ellen kansaani rakastaisi").
Üz avılım Yañapar
Kışın mayak utırtalar
olı yul buylarına.
Yañaparnıñ kızlarına
selam uğıllarına.
Yeş çağımda küp yöridim
kayın çağıllarında.
Şul cirlerni sağınıp cırlıym
iske töşken çağımda.
Yörir idim kırlarında
kaytsam Yañaparıma.
Bir tuyğançı cırlar idim
utırıp yarlarına.
Hetfe kibik yeşil ülen
üse İsmet tavında.
Tav yulları, kır yulları
bar da bit uylarımda.
Minim söyip içken suvım
Mar küpiri yanında.
Sarı sazım, Torataşım,
eli de bit küz aldımda.
Yörir idim, miner idim
zur tavnıñ başına.
Tağın bir kat cırlar idim
Basıp koyaş karşında.
Runossa ”Kotikyläni Yañapar”, Aisa muistelee synnyinseutuaan; sen ”Ismät-kukkulan” samettista ruohoa, koivumetsiä ja ”Mar-sillan” läheisyyden vettä. Hän kaipaa takaisin kylään, missä jälleen laulaisi auringon alla.
Runo sisällytettiin Sadri Hamidin lehden Ak yul vuoden 1968 julkaisuun.
Yksityiselämä

Aisan vaimo oli muslimiksi kääntynyt nokialainen Sylvia ”Särvi” (سروى, Servi, Sərwi; 1904–1965; myös سروى خانم, Servi hanım, Sərwi xanım; ”rouva”),  joka otti aktiivisesti osaa tataariyhteisön toimintaan miehensä kanssa.
Tytär Aliye (Ğaliyə; 1922–2013) oli mukana isänsä näytelmissä ja hänet muistetaan kauniista lauluäänestään. Nuoruusvuosinaan Aliye oli kihloissa Pietarissa syntyneen tataarin Semuk Gubeidullinin (myöh. Alkara) kanssa, joka jatkosodan aikaan toimi pikaveneen kuljettajana kenraali Aaro Pajarille. Aisan poika Räshid (Reşid, Rəşid) oli Ilveksessä 1950-luvulla pelannut jääkiekkoilija, jonka ura sittemmin jatkui erotuomarina. Hakimsanit asuivat Kaivokadulla.
Aisan isä oli maanviljelijä Hakimžan Muhametaminov (Hakimcan Muhammed Emin, Xəkimcan Möxəmməd Əmin) ja äiti leskeksi jäänyt Marjam Aljautdinova (Meryem Alaeddin, Məryəm Ğaləweddin; 1863–1947). Isoisä Muhametamin Narynbajev (Narınbay) oli Venäjän armeijan sotilas. Liikemies Ymär Sali oli Aisan eno.
Aisan isälinja juontaa juurensa hänen kotikylänsä perustajaan, eli 1600-luvulla eläneeseen Aktukiin (Aktök), jonka poika Mamedelei (Mamed Ali, Muhammed Ali; Məməd Ğali, Möxəmməd Ğali) peri maat isältään.
Versioita nimestä

Aisja Hakimsan / Aisa Hakimcan (aikaisemmat versiot Hakimsanoff ja Hakimdshan).
Arabialaisittain myös عيسى حكيم جان بن امين (Îsâ Hakîm Jân bin Emîn) ja عيسى حكيم جان امين اونغى (Îsâ Hakîm Jân Emîn onığı).
Venäläisittäin Айся Хакимжанов / Хакимджан, Aisja Hakimžanov / Hakimdžan.
Tataarin kirjakielellä Гайсә Хәкимҗан, Ğəysə Xəkimcan /ʁæj'sæ χækimˈʑɑn/; mišäärimurteella ilman ʁ-äännettä (г/ğ/غ) ja c (җ, ج) ääntyy affrikaattana /d͡ʒ/.
Nimi juontaa juurensa arabian ja persian kieleen (عِيسَى, ʿĪsā  = Jeesus, حكيم, Ḥakīm  = viisas, جان, Jān = sielu). Sukunimipääte -ov merkitsee venäläisittäin patronyymiä (tataariksi uğlı/ulı اوغلى; arabialaisittain bin بن  ; vaihtoehtoisesti onığı / اونغى, ”pojanpoika”).
Lähteet:
Huomautuksia

↑  Alkuperäinen versio sukunimestä Hakimsanoff (Хакимжанов, Hakimžanov), tai perusmuodossaan Hakimdshan (Хакимджан; Hakimdžan); turkkilaisittain Hakimcan /hɑkimˈd͡ʒan/.
↑  Alun perin arabialaisittain kirjoitettu runo käännettynä suomentataarin "turkkilaiselle" kirjaimistolle.
Galleria

Minhacetdin Bedretdin, Aisa Hakimcan ja İbrahim Teregul vuonna 1920.
Aisa Hakimcan, Abdulhak Safiulla vuonna 1932.
Ymär Talus, Aisja Hakimsan, Aisa Beshar, Hamze Rahmatulla ja Mustafa Samaletdin Helsingissä vuonna 1936.
Uraza bäyräme, Helsinki vuonna 1920. (Aisa takarivissä neljäs oikealta).
Tataareja Tampereella vuonna 1927. Aisa takarivissä kolmas vasemmalta; puolisonsa hänen edessään. Kuvassa myös Semiulla Wafin ja Zinnetullah Ahsen.
Kaksi versioita Aisan nimikirjoituksesta (vuosilta 1920, 1946).
Aisan tekstiä tataarin arabialaisella kirjaimistolla. (Möşfikä Wafan muistokirjoitus, vuodelta 1967).
Aisan julkaisu ”Osa 1: Kansallisia runoja ja lauluja”.
Eturivissä Okan Daher (kolmas), Aisa Hakimcan (viides), Ymär Daher (seitsemäs), sekä kielitieteilijä İlbaris Nadirov (toinen). ”G. Ibragimovin mukaan nimetty Tatarstanin tiedeakatemian kielen, kirjallisuuden ja taiteen instituutti”. (Kazan, vuonna 1970).
Kansallisrunoilija Abdulla Tukayn haudalla Kazanissa vuonna 1970.
Sanomalehden ”Sotsialistik Tatarstan” artikkeli Aisa Hakimcanista (keskellä) ja Ymär Daherista (oikealla).
Ayaz İshaki istumassa keskellä; Aisa Hakimcan hänen takanaan. (Varsova, vuonna 1938).
Hakimdžanin veljekset Hasan ja Aisja Moskovassa.
Aisan puoliso Sylvia ”Särvi” (oik.) vuonna 1930. Aisan veljen İbrahimin puoliso Halime Hairetdin keskellä.
Tytär Aliye Moskovan rautatieasemalla sukulaispariskunnan Mahiran ja Gataullan kanssa vuonna 1957.
Poika Räshid (keskellä) vanhempiensa kanssa vuonna 1938 Imad Samaletdinin läksiäisjuhlissa VPK:n talossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aisja Hakimsan Wikimedia Commonsissa
Hakimcanin äiti Meryam, Renat Bekkinin artikkelissa ”Connections between Tatars in Petrograd-Leningrad and Finland during the 1920s and 1930s” (englanniksi)
”Toinen paluu” (venäjäksi)
Habiburrahman Shakir: Abdulla Tukay, Tampere: Aisa Hakimcan. 1966 Kansalliskirjasto
Aisa (takarivissä toinen vasemmalta) ja muita Tampereen tataareja poliitikko Sadri Maksudin kanssa (istumassa keskellä) vuonna 1920.
Näytelmä Aliyebanu Helsingissä vuonna 1946. Ohjaaja Aisa Hakimcan seisomassa vasemmalla, tytär Aliye oikealla päädyssä.
Aisa Hakimcanin ääninäyte vuodelta 1952.
Ğəysə Xəkimcan, Röstəm Yaxin (Kazan 1970).
Sylvia Hakimsan, Servi hanım (1904–1965).
Meryem Alaeddin kızı (1863–1947).
Valtteri Bottas

| Valtteri Bottas |
| --- | --- |
 Valtteri Bottas vuonna 2022.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Valtteri Viktor Bottas
Syntynyt: 28. elokuuta 1989 (ikä 35) Nastola
Kansalaisuus:   Suomi
Formula 1 -ura
Auton numero:  77
Talli(t):  Williams (2013–2016) Mercedes (2017–2021) Alfa Romeo (2022–2023) Kick Sauber (2024)
Kilpailuja:  247 (246 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  10
Palkintosijoja:  67
Paalupaikkoja:  20
Nopeimpia kierroksia:  19
MM-pisteitä:  1 797
Ensimmäinen kilpailu:  Australian GP 2013
Ensimmäinen voitto:  Venäjän GP 2017
Viimeinen voitto:  Turkin GP 2021
Sijoitus kaudella 2024:  22. (0 p.)
Aiheesta muualla
valtteribottas.com
| Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. elokuuta 1989  Nastola 
Moottoriurheilija
Aikaisemmat sarjat
2007 2007–2008 2008 2009 2009–2010 2011:  Britannian Formula Renault 2.0 talvisarja Formula Renault 2.0 Pohjois-Euroopan sarja Formula Renault 2.0 Eurocup Britannian Formula 3 Formula 3 -eurosarja GP3 -sarja
Mestaruudet
2008 2008 2011:  Formula Renault NEC Formula Renault 2.0 Eurocup GP3
Aiheesta muualla
valtteribottas.com
Valtteri Viktor Bottas (s. 28. elokuuta 1989 Nastola) on suomalainen autourheilija.
Bottaksesta tuli Williamsin toinen kilpakuljettaja kaudella 2013. Ennen tätä hän toimi vuodesta 2010 lähtien Williamsin testikuljettajana. Bottas solmi Williamsin kanssa jatkosopimuksen marraskuussa 2016. Sopimus olisi kattanut myös kauden 2017, mutta Mercedes osti Bottaksen ulos Williamsilta. Hän ajoi Mercedeksellä kaudet 2017–2021.
Kaudelle 2022 Bottas siirtyi ajamaan Sauberille.
Ensimmäisen F1-palkintopaikkansa, kolmannen sijan, hän saavutti 22. kesäkuuta 2014 Itävallan Spielbergissä. Bottas ajoi ensimmäisen paalupaikkansa Bahrainin Grand Prix’ssä 2017 ja ensimmäisen voittonsa Venäjän GP:ssä Sotšissa 2017.
Bottas ajoi vuosina 2009–2010 Formula 3 -eurosarjassa ja kaudella 2011 GP3-sarjassa. Bottas varmisti rata-autoilun GP3 -sarjan vuoden 2011 kuljettajien mestaruuden voittamalla Italian Monzassa lauantain osakilpailun. Formula 3 -eurosarjassa Bottas ajoi ensi kertaa ART Grand Prix -tallissa vuonna 2009. Tulokaskaudellaan 2009 hän sijoittui sarjassa kolmanneksi, ja hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Bottas on voittanut arvostetun Formula 3 Masters -kilpailun kahdesti peräkkäin, vuosina 2009 ja 2010. Formula 3:n eurosarjassa hän ajoi ensimmäisen voittonsa heinäkuussa 2010 Norisringin radalla.
Bottaksen managereina toimivat kaksinkertainen Formula 1 -maailmanmestari Mika Häkkinen ja Häkkisen pitkäaikainen manageri Didier Coton sekä nykyinen Mercedeksen urheilujohtaja ja Williamsin entinen osakkeenomistaja Christian "Toto" Wolff. Hänen kuntovalmentajanaan on toiminut entinen kymmenottelija Jaakko Ojaniemi, mutta vuodesta 2015 alkaen tehtävää on hoitanut Antti Vierula.
Ura > Karting ja Formula Renault

Bottas aloitti ajamaan kartingia 6-vuotiaana, ja harrastusta kesti 11 vuotta. Vuonna 2006 Bottas voitti Italian WSK-sarjan mestaruuden ja samana vuonna myös Suomen-mestaruuden Formula A:ssa ja ICA:ssa.
Vuonna 2007 Bottas siirtyi ajamaan Formula Renault 2.0 -luokkaan sijoittuen kolmanneksi Pohjois-Euroopan sarjassa. Seuraavana vuonna hän voitti luokan mestaruuden sekä Pohjois-Euroopan-sarjassa että Eurocup-sarjassa. Pohjois-Euroopan sarjassa Bottas osallistui 14 kilpailuun ja voitti niistä 12. AKK valitsi Bottaksen vuoden tulokkaaksi 2007.
Ura > Formula 3

Voitettuaan Formula Renault -mestaruudet Bottas nousi vuonna 2009 Formula 3 -sarjaan ART Grand Prix -talliin. Hänelle tarjottiin vuonna 2008 paikkaa Renault’n nuorten kuljettajien kehitysohjelmasta, mutta Bottas kieltäytyi, koska ei halunnut sitoutua yhteen talliin.
Ensimmäisen voittonsa F3-autolla Bottas ajoi kesäkuussa kauden ohella ajetussa Hollannin Zandvoortin vuosittaisessa Formula 3 Masters ‑kisassa. Hänestä tuli ensimmäinen suomalainen, joka on voittanut kyseisen kilpailun. Mika Mäen sijoittuminen toiseksi merkitsi suomalaisten kaksoisvoittoa. Lisäksi Bottas lähti kilpailuun paalupaikalta ja ajoi kilpailun nopeimman kierrosajan. F3:n eurosarjassa Bottas sijoittui kuusi kertaa toiseksi muttei onnistunut ajamaan voittoon. Hän lähti kilpailuun kaksi kertaa paalupaikalta. Bottas sijoittui kuitenkin F3 -sarjassa kolmanneksi. Eurosarjan lisäksi Bottas osallistui muutamaan Britannian sarjan kilpailuun.
Bottas jatkoi kaudella 2010 F3:n eurosarjassa ART-tallissa. Kesäkuussa 2010 Bottas onnistui voittamaan toistamiseen Formula 3 Masters -kilpailun, jolloin hänestä tuli ensimmäinen kuljettaja, joka on voittanut kyseisen kilpailun kahdesti peräkkäin. Kauden päätteeksi hän oli loppupisteissä edellisen kauden tapaan kolmas ja hän voitti sateisen Saksan kilpailun. Sarjan voitti Edoardo Mortara. Bottas oli oman tallinsa paras kuljettaja, keräten 11 pistettä enemmän kuin tallikaverinsa Alexander Sims. Bottas sijoittui marraskuussa ajetussa Macaon kutsukilpailussa kolmanneksi Edoardo Mortaran vietyä voiton. Hänen oli myös tarkoitus osallistua Etelä-Koreassa ajettuun Superprix-kilpailuun, mutta kilpailu peruttiin.
Kaudella 2011 Bottas palasi Formula 3 ‑autoihin ja ajoi Donington Parkin radalla kolme kilpailua Britannian Formula 3 -sarjassa, jotta hän saisi osallistumisoikeuden marraskuussa järjestettävään Macaon kutsukilpailuun. Hän ajoi ensimmäisessä kilpailussa kuudenneksi ja toisen kilpailun hän voitti.
Ura > GP3-sarjan mestaruus

Kaudella 2011 Bottas kilpaili GP3-sarjassa edelleen ART-tallissa, joka tosin oli vaihtanut nimensä Lotus ART:ksi. Sarjan kilpailut ajetaan Formula 1 -viikonloppujen yhteydessä.
Kauden ensimmäisessä kilpailussa Turkin Istanbulissa Bottas ajoi lauantain kilpailussa neljänneksi lähdettyään neljännestä lähtöruudusta. Valencian katuradan sunnuntain kilpailussa Bottas lähti toisesta ruudusta ja ajoi palkintosijalle sijoittuen kolmanneksi. Bottas saavutti GP3-kauden ensimmäisen voittonsa Nürburgringin sateisella radalla lähdettyään kuudennesta ruudusta. Ennen sitä kilpailua Bottas lähti ensimmäiseen starttiin 11. ruudusta ja taisteli pahenevissa olosuhteissa kilpailun voitosta ja sijoittui lopulta kolmanneksi. Unkarin kilpailussa Bottas ajoi paalulta voittoon ja siirtyi samalla sarjan kärkeen, kun viidenneksi ajanut Alexander Sims hylättiin sprinttikilpailussa. Sprinttikilpailussa Bottas ajoi kahdeksannesta lähtöruudusta toiseksi sadekelillä. Kuukauden tauon jälkeen ajetussa Belgian Spa-Francorchampsin radalla Bottas lähti kakkosruudusta hyvin ja voitti lauantain kilpailun ylivoimaisesti.
Kauden päättäneeseen Monzan viikonloppuun Bottas lähti pistejohdossa, edellä tallikaveriaan James Caladoa. Lauantain kilpailussa Bottas nousi viidennestä ruudusta kilpailun kärkeen ja voitti kilpailun. Samalla Bottas varmisti sarjan mestaruuden siirryttyään tavoittamattomaan seitsemän pisteen johtoon. Lähimpänä haastajana oli hänen tallikaverinsa Calado. Kauden aikana Bottas keräsi kaiken kaikkiaan 62 pistettä, ajoi yhden paalupaikan ja keräsi neljä voittoa.
Kauden jälkeen Bottas sai ylistystä monesta suunnasta ja hänen huhuttiin ajavan F1:ssä jo kaudella 2012. Williamsin Formula 1 -tallin johtoportaaseen kuuluva Jonathan Williams kertoi uskovansa, että Bottas ajaisi F1:ssä viimeistään kolmen vuoden päästä.