stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ana Aslan

| Ana Aslan |
| --- | --- |
 Ana Aslan vuonna 1970
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1897 Brăila, Romanian kuningaskunta
Kuollut: 20. toukokuuta 1988 (91 vuotta) Bukarest, Romanian sosialistinen kansantasavalta
Kansalaisuus:  romanialainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Carol Davilan lääketieteen ja farmasian yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Daniel Danielopolu
Instituutti:  Kansallinen gerontologian ja geriatrian instituutti
Tutkimusalue:  Gerontologia, Geriatria
Tunnetut työt:  Gerovital
Ana Aslan (1. tammikuuta 1897 Brăila, Romania – 20. toukokuuta 1988 Bukarest, Romania) oli romanialainen lääkäri ja gerontologian edelläkävijä, joka omistautui urallaan ikääntyneiden elämänlaadun parntamiseen.. Hänet tunnetaan myös kiistanalaisen Gerovital H3 -lääkkeen kehittäjänä.
Ana Aslan syntyi Mărgărit ja Sofia Aslanin neljäntenä lapsena tiettävästi vuonna 1897, joskin tiedot hänen syntymävuodestaan vaihtelevat välillä 1896–1898. Vuonna 1915 hän pääsi opiskelemaan lääketiedettä Bukarestin yliopistoon. Ensimmäisessä maailmansodassa Aslan hoiti sotilaita eri sotilassairaaloissa. Tänä aikana hän työskenteli romanialaisen kirurgin Thoma Ionescun kanssa.
Saatuaan alemman korkeakoulututkinnon päätökseen 1922 hän työskenteli yhdessä Daniel Danielopolun kanssa vasomotorisen säätelyn parissa. Vuonna 1924 hän valmistui tohtoriksi erikoistuen kardiovaskulaariseen fysiologiaan. Tieteellisesti hänen kiinnostuksensa kohdistui fysiologiaan ja ikääntymisprosessiin.
1945 hänet nimetiin endokrinologian professoriksi uuteen lääketieteen laitokseen Timişoaraan. Vuodesta 1949 hän johti Bukarestin endokriinisen instituutin fysiologian osastoa, jossa hän työskenteli Konstantin I. Parhonin kanssa. Tänä aikana hän alkoi tutkia prokaiinin käyttöä autonomisen hermoston säätelyssä, josta hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi. Tutkimustensa perusteella hän kehitti ikääntymiseen vaikuttavan Gerovital H3 -lääkkeen.
Vuonna 1952 Parhon perusti Bukarestin geriatrian instituutin, jota Aslan alkoi johtaa.. Laitos on ensimmäinen laatuaan maailmassa, ja Maailman terveysjärjestö otti sen malliorganisaatioksi. Se oli järjestetty kliinisen, biologisen ja sosiaalisen gerontologian yksiköhin.
1959 hän perusti Romanian gerontologian ja geriatrisen seuran ja tieteellisen julkaisun.
Aslanin vastaanotolla kävi monia rikkaita ja vaikutusvaltaisia julkisuuden henkilöitä poliitikoista Hollywood-tähtiin. Gerovitalin lisäksi hän kehitti myös aivojen sekä sydämen ja verisuonien rappeutumista ehkäisevän Aslavital -lääkkeen sekä ikääntymisen vaikutuksiin suuntautuneen kosmetiikkatuoteperheen.
Aslan kuoli 91-vuotiaana peräsuolisyövän leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin vuonna 1988 vain muutamaa päivää ennen kuin hänen oli määrä toimia Kansainvälisen gerontologisen kongressin puhemiehenä.
Tunnustukset

Aslan sai elämänsä aikana lukuisia kansainvälisiä tunnustuksia työskentelystään ikääntymisen vaikutusten ehkäisyssä, mm. Maailman terveysjärjestön Leon Bernhard -palkinnon. 
Hänen kunniakseen julkaistiin postimerkki Romaniassa 1996 ja 2016. Bukarestin kansallinen gerontologian instituutin rakennus on omistettu hänelle.
Aslan vuonna 1996 julkaistussa postimerkissä
Andreas Lindblom

Andreas Lindblom vuonna 1951.
Andreas Adolf Fredrik Lindblom (8. helmikuuta 1889 Askeby, Itä-Götanmaa – 22. maaliskuuta 1977) oli taidehistorian professori Tukholman korkeakoulussa ja tämän jälkeen Nordiska museetin ja Skansenin päällikkö.
Lindblom oli kirkkoherra Christian Fredrik Lindblomin ja Anna Sehmannin poika. Hän oli nuorin kymmenestä sisaruksesta. Yksi veljeksistä, Johannes Lindblom, oli teologi ja rehtori Lundin yliopistossa. Hän oli jäsen Samfundet Nordens Frihetissä 1940–1945.
Teokset

La peinture gotique en Suède et en Norvège (1916)
Medeltida vävnader och broderier i Sverige (2 osaa, 1928-29)
Franka Potente

| Franka Potente |
| --- | --- |
 Franka Potente (2019)
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1974 (ikä 50)  Münster, Nordrhein-Westfalen, Saksa
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Derek Richardson
Näyttelijä
Aktiivisena:  1995–
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Franka Potente (22. heinäkuuta 1974 Münster, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on saksalainen elokuvanäyttelijä. Näyttelijänuransa hän aloitti komediassa Nach Fünf im Urwald (1995) ja sai tunnustusta nimiroolista elokuvassa Juokse Lola! (1998). Työskenneltyään puoli vuosikymmentä Saksassa hän osallistui myös Hollywood-elokuviin kuten Blow (2001) ja Medusan verkko (2002).
Valikoitu filmografia > Elokuvat

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Huomioitavaa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Nach Fünf im Urwald | Nach Fünf im Urwald | Anna | Bavarian Film Award – paras nuori näyttelijätär |
| 1997 | Coming In | Coming In | Nina | televisioelokuva |
| 1998 | Opernball | Opernball | Gabrielle Becker | televisioelokuva Bavarian TV Award – paras näyttelijätär |
| 1998 | Juokse Lola! | Run Lola Run | Lola | Bambi Award – paras näyttelijätär |
| 1998 | Bin ich schön? | Bin ich schön? | Linda |  |
| 2000 | Anatomia | Anatomie | Paula Henning |  |
| 2000 | Der Krieger und die Kaiserin | Der Krieger und die Kaiserin | Simone ”Sissi” Schmidt |  |
| 2001 | Blow | Blow | Barbara Buckley |  |
| 2002 | Medusan verkko | The Bourne Identity | Marie Helena Kreutz |  |
| 2002 | Kuuma nuoruus | All I Want | Jane |  |
| 2003  | Anatomia 2 | Anatomie 2 | Paula Henning |  |
| 2003  | I Love Your Work | I Love Your Work | Mia |  |
| 2003  | Blueprint | Blueprint | Iris/Siri Sellin |  |
| 2004 | Medusan isku | The Bourne Supremacy | Marie Helena Kreutz |  |
| 2004 | Creep | Creep | Kate |  |
| 2005 | The Elementary Particles | Elementarteilchen | Annabelle |  |
| 2007 | Romulus | Romulus, My Father | Christina |  |
| 2007 | Eichmann – kuoleman allekirjoittaja | Eichmann | Vera Less |  |
| 2008 | Che | Che | Tamara Bunke |  |
| 2008 | Silta | Die Brücke | Elfie Bauer | uudelleenfilmatisointi vuoden 1959 elokuvasta |
| 2010 | Shanghai | Shanghai | Leni |  |
| 2010 | Valerie | Valerie | Valerie |  |
| 2016 | Kirottu 2 | The Conjuring 2 | Anita Gregory |  |
Valikoitu filmografia > Televisiosarjat

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Suomenkielinen nimi | Televisiosarjat> Alkuperäinen nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Jaksot |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Shield – lain varjolla | The Shield | Diro Kesakhian |  3 jaksoa ”The Math of the Wrath” ”Recoil” ”Spanish Practices”  |
| 2009 | House | House M.D | Lydia | ”Broken” |
Franka Dietzsch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dietzsch Osakan MM-kisoissa 2007 |  Dietzsch Osakan MM-kisoissa 2007 |  Dietzsch Osakan MM-kisoissa 2007 |  |
Maa:   Saksa
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sevilla 1999 | kiekko |  |
|  Kultaa | Helsinki 2005 | kiekko |  |
|  Kultaa | Osaka 2007 | kiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1998 | kiekko |  |
|  Hopeaa | Göteborg 2006 | kiekko |  |
Franka Dietzsch (s. 22. tammikuuta 1968 Wolgast, Mecklenburg-Etu-Pommeri) on saksalainen kiekonheittäjä.
Itä-Saksaa edustanut Dietzsch voitti nuorten MM-hopeaa 1986 Ateenassa. Hän osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokilpailuihinsa Tokion MM-kisoissa 1991, joissa karsiutui. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän sijoittui kahdenneksitoista. Stuttgartin MM-kisoissa 1993 hän oli kahdeksas ja Göteborgin MM-kisoissa 1995 seitsemäs. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui neljänneksi. 1997 hän oli Euroopan cupissa toinen. Dietzsch voitti 1998 Budapestin EM-kisoissa EM-kultaa. Samana vuonna hän oli toinen GP-finaalissa ja ensimmäinen yleisurheilun maailmancupissa tuloksella 67,07. Vuonna 1999 hän sijoittui Euroopan cupissa kolmanneksi sekä voitti maailmanmestaruuden Sevillan MM-kisoissa tuloksella 68,14.
Vuonna 2000 Dietzsch sijoittui Sydneyn olympialaisissa kuudenneksi ja voitti GP-finaalin. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän oli neljäs. 2003 hän sijoittui neljänneksi Euroopan cupissa, karsiutui Pariisin MM-kisoissa sekä heitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudenneksi. Hän oli 2004 Euroopan cupin toinen, mutta karsiutui Ateenan olympialaisissa. Kauden lopussa hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemänneksi.
Dietzsch voitti kesäkuussa 2005 Euroopan cupin. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voitti toisen maailmanmestaruutensa. Loppukaudesta hän sijoittui toiseksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2006 hän voitti jälleen Euroopan cupin superliigan. Göteborgin EM-kisoissa hän voitti EM-hopeaa, jonka jälkeen hän voitti sekä IAAF:n yleisurheilufinaalin että maailmancupin.
Vuoden 2007 toukokuussa Dietzsch heitti Hallessa tuloksen 68,06, joka jäi vuoden 2007 maailmantilaston kärkitulokseksi. Osakan MM-kilpailuissa hän heitti tuloksen 66,61 ja voitti kolmannen maailmanmestaruutensa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui loppukilpailusta.
Dietzsch on voittanut Saksan mestaruuden kiekonheitossa vuosina 1997–2001 ja 2003–2007.
Ennätykset

Lähde: IAAF
Kuulantyöntö: 15,02 (1985)
Kiekonheitto: 69,51 (1999)
Aiheesta muualla

http://www.franka-dietzsch.de/ (saksaksi)
Naisten kiekonheiton maailmanmestarit
Fu (kana)

ふ hiraganalla tai フ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan /ɸɯ/, ja ne ovat kana-aakkostojen 28. sijalla hi- ja he-tavujen välissä.
Alkuperä

Hiragana ふ ja katakana フ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 不.
Tarkkeet

Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut ぶ ja ブ, jotka lausutaan /bɯ/, tai handakuten, jolloin muodostuvat tavut ぷ ja プ, jotka lausutaan /pɯ/.
Latinisaatio

Kanat latinisoidaan eri tavoin eri järjestelmissä:
Hepburn-järjestelmä:
ふ ja フ: « fu »
ぶ ja ブ: « bu »
ぷ ja プ: « pu »
Kunrei-shiki ja Nihon-shiki :
ふ ja フ: « hu »
ぶ ja ブ: « bu »
ぷ ja プ: « pu »
Kirjoitus

Hiragana ふ kirjoitetaan neljällä vedolla:
Pieni diagonaalinen veto.
Pieni vertikaalinen veto, joka muodostaa vasemmalle avoimen kaaren.
Pieni diagonaalinen veto vasemmalla alhaalla.
Pieni diagonaalinen veto oikealla alhaalla.
Katakana フ kirjoitetaan vain yhdellä vedolla:
Horisontaalinen veto vasemmalta oikealle, jonka jälkeen oikealta vasemmalle kaartuva diagonaalinen veto.
Tietotekniikassa

Unicode-merkinnät:
ふ: U+3075
ぶ: U+3076
ぷ: U+3077
フ: U+30D5
ブ: U+30D6
プ: U+30D7
Vetojen järjestys merkille ふ.
Vetojen järjestys merkille フ.
An Ånswer Can Be Found

| An Ånswer Can Be Found CKY |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. kesäkuuta 2005
 Tuottaja(t): Chad I. Ginsburg
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 38.52
 Levy-yhtiö: Island
Listasijoitukset
  Billboard 200: 35.
CKY:n muut julkaisut
| Infiltrate•Destroy•Rebuild 2002 | An Ånswer Can Be Found 2005 | Carver City 2009 |
Singlet albumilta An Ånswer Can Be Found
 ”Familiar Realm” Julkaistu: 24. toukokuuta 2005
An Ånswer Can Be Found on amerikkalaisen hard rock -yhtye CKY:n kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 28. kesäkuuta 2005. Levy on yhtyeen viimeinen Island Records -levy-yhtiöllä.
Levyltä on julkaistu single "Familiar Realm", josta on tehty myös musiikkivideo. "As The Tables Turn" -kappale on ollut Burnout Revenge -videopelissä.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 35.
Kappaleet

Suddenly Tragic – 4.29
The Way You Lived – 3.50
Dressed in Decay – 3.14
Familiar Realm – 3.55
All Power to Slaves – 3.28
Tripled Manic State – 3.23
Behind the Screams – 1.34
Deceit Is Striking Gold – 2.58
As the Tables Turn – 4.08
Sniped – 3.16
Don't Hold Your Breath – 4.02
Arvostelut

Allmusic:
Alternative Press:
Blabbermouth: 7/10
Rolling Stone:
Andrew Carnegie -mitali

The Andrew Carnegie Medals for Excellence in Fiction and Nonfiction on vuonna 2012 perustettu palkinto, joka myönnetään Yhdysvalloissa edellisenä vuonna julkaistulle aikuisten kauno- ja tietokirjalle. Palkinnot on nimetty 1800-luvulla eläneen filantroopin Andrew Carnegien kunniaksi. Hän uskoi kirjojen ja oppimisen voimaan muuttaa maailmaa. Palkintoa tukee Carnegie Corporation of New York ja hallinnoi American Library Association (ALA). Palkintoa sponsoroivat ALA:n Booklist ja Reference and User Services Association (RUSA). Lyhyen listan ja voittajat valitsee seitsenjäseninen komitea, joka koostuu aikuislukijoiden kanssa työskentelevistä kirjastoasiantuntijoista. Vuosittain nimitettävään komiteaan kuuluu puheenjohtaja, kolme jäsentä tai avustajaa Booklistista ja kolme RUSA CODES Notable Books Councilin entistä jäsentä.
Käännös suomeksi
Francesco Guccini

| Francesco Guccini |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1940 (ikä 84) Modena, Italia
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Francesco 
Laulukielet:  italia
Aktiivisena:  1960–2019
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  laulu, kitara
Levy-yhtiöt:  EMI 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Francesco Guccini (s. 14. kesäkuuta 1940 Modena) on italialainen laulaja-lauluntekijä ja kirjailija. Debyyttialbuminsa vuonna 1967 julkaisseen Guccinin sanoituksissa on taiteellisten ansioiden ohella myös selkeä poliittinen ja sosiaalinen ulottuvuus. Guccinin muusikon uran kulta-aikaa oli 1970-luku. Hänen esikoisromaaninsa julkaistiin 1989, ja lisäksi hän on työskennellyt satunnaisesti elokuvanäyttelijänä.
Guccini on pyrkinyt vaalimaan elävää kontaktia yleisöönsä ja vältellyt esiintymisiä televisio-ohjelmissa.
Ura

Guccini toimi Italian kirjallisuuden opettajana Bolognassa 1965–1985. Hän kirjoitti 1960-luvulla sivutoimisesti lauluja toisille artisteille, kuten Nomadi-yhtyeelle. Niissä oli usein vaikutteita yhdysvaltalaisesta folkmusiikista ja etenkin Bob Dylanin sävellyksistä. Lisäksi hän käänsi ulkomaisia laulutekstejä.
Guccinin esikoisalbumi Folk beat n. 1 julkaistiin 1967. Teos sisältää hänen sävellyksiään aiemmilta vuosilta, kuten 1960 kirjoitettu L'antisociale (julkaistu syyskuussa 1966) ja Auschwitz, joka julkaistiin Equipe 84 -yhtyeen esittämänä 1966. Guccinin neljäs albumi Radici (1972) on mainittu hänen diskografiansa tärkeimmäksi. Se sisältää hänen mestariteoksiaan, kuten Piccola città, Incontro, La locomotiva ja Il vecchio e il bambino.
Guccinin tuotannosta erottuvat edukseen myös studioalbumit Via Paolo Fabbri 43 (1976), Parnassius Guccinii (1993), D'amore di morte e di altre sciocchezze (1997) ja Stagioni (2000). Lukuisista konserttitaltioinneista mainittakoon albumit Fra la via Emilia e il West (1984) ja Anfiteatro Live (2005).
Guccinin viimeinen studioalbumi on 2012 julkaistu L'ultima Thule. Kahta ensimmäistä albumia lukuun ottamatta Guccinin levyille on tavanomaista kappaleiden vähäinen lukumäärä, 6–9. Kappaleiden soittoajat sitä vastoin ovat pitkiä, jopa kymmenen minuuttia.
Guccinin ura on dokumentoitu 2015 julkaistussa CD-kokoelmassa Se io avessi previsto tutto questo. Gli amici, la strada, le canzoni. Vuonna 2017 julkaistiin 1980-luvulla Bolognassa tallennettuja konserttiesiintymisiä nimellä L'ostaria delle dame.
Guccini nauttii suosiota myös nuorempien sukupolvien keskuudessa. "Vuole raccontare alle nuove generazioni le differenze di ieri e l’oggi, il buon Francesco, e questo è un gesto apprezzato dai giovani" - "Hän haluaa kertoa uusille sukupolville eilisen ja nykypäivän eroista, kelpo Francesco, ja se on ele, jota nuoret arvostavat", Tempo Libero kirjoitti keväällä 2010.
Francesco Guccinin esikoisromaani Cròniche epafàniche ilmestyi 1989. Teos sai jatkoa romaaneista Vacca d'un cane (1993) ja Cittanòva Blues (2003); trilogia on omaelämäkerrallinen, ja se kertoo Guccinin lapsuudesta ja nuoruudesta. Guccini on kirjoittanut yhdessä Loriano Macchiavellin kanssa rikosromaaneja, kuten Macaronì. Romanzo di santi e delinquenti (1997).
Guccinin ensimmäinen elokuvarooli oli pääosa historiallisessa kertomuksessa Fantasia, ma non troppo, per violino (1976). Sittemmin Guccini on tehnyt lähinnä sivurooleja ja cameo-rooleja.
Diskografia > Studioalbumit

Folk beat n. 1 (1967)
Due anni dopo (1970)
L'isola non trovata (1970)
Radici (1972)
Stanze di vita quotidiana (1974)
Via Paolo Fabbri 43 (1976)
Amerigo (1978)
Metropolis (1981)
Guccini (1983)
Signora Bovary (1987)
Quello che non... (1990)
Parnassius Guccinii (1993)
D'amore di morte e di altre sciocchezze (1996)
Stagioni (2000)
Ritratti (2004)
L'ultima Thule (2012)
Diskografia > Live-albumit

Opera buffa (1973)
Album concerto (con i Nomadi) (1979)
Fra la via Emilia e il West (1984)
...quasi come Dumas... (1988)
Guccini Live Collection (1998)
Francesco Guccini Live @ RTSI (2001)
Anfiteatro Live (2005)
L'Ostaria delle Dame (2017)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ASIA: Intervista a Francesco Guccini (5.12.2007)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Francesco Guccini
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Francesco Guccini
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Francesco Guccini
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Allegiant Air

| Allegiant Air |
| --- | --- |

 IATA: G4  –  ICAO: AAY 
Laivaston koko:  123
Kohteiden määrä:  122
Tunnuslause:  Together We Fly
Emoyhtiö:  Allegiant Travel Co.
Kotipaikka:  Summerlin, Nevada, Yhdysvallat
Allegiant Air (lyhyemmin Allegiant, tyyliteltynä allegiant) on yhdysvaltalainen halpalentoyhtiö, joka operoi sekä reitti- että tilauslentoja. Allegiant on Yhdysvaltojen yhdeksänneksi suurin lentoyhtiö. Allegiant perustettiin tammikuussa vuonna 1997 nimellä WestJet Express.
Laivasto

Laivaston keski-ikä elokuussa 2022 on 14,8 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A319-100 | 35 | — |  |
| Airbus A320-200 | 88 | 5 |  |
| Boeing 737 MAX 7 | — | 30 | Saapuvat laivastoon vuonna 2024. |
| Boeing 737 MAX 8-200 | — | 20 | Saapuvat laivastoon vuonna 2024. |
| Yhteensä | 123 | 55 |  |
Allegiant Airin Airbus A319-100 laskeutumassa McCarranin kansainväliselle lentoasemalle.
Allegiant Airin Airbus A320-200 lähdössä Nashvillen kansainväliseltä lentoasemalta.
Frank Williams

| Frank Williams |
| --- | --- |
 Sir Frank Williams
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1942 South Shields, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 28. marraskuuta 2021 (79 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  Formula 1 tallipäällikkö
Arvonimi: Brittiläisen Imperiumin Komentaja (CBE)
Siviilisääty:  leski
Puoliso:  Virginia Berry (vih. 1974; k. 2013)
Lapset:  Claire Williams ja 2 poikaa
Muut tiedot
Aktiivisena:  1966–2012
Koulutus: St Joseph's College, Dumfries
Aiheesta muualla
Kotisivu
Francis Owen Garbett ”Frank” Williams (16. huhtikuuta 1942 South Shields, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 28. marraskuuta 2021) oli englantilainen Williamsin Formula 1 -tallin perustaja ja tallipäällikkö.
Formula-sarjoissa

Williamsilla ei ollut aikoinaan varaa jatkaa kilpauraansa, joten hän siirtyi mekaanikoksi Formula Junior -sarjaan. Hän perusti vuonna 1966 Frank Williams Racing Cars, joka ajoi ensin muutaman vuoden ajan Formula 2- ja Formula 3 -sarjoissa. Sitten Williams hankki Brabhamin Formula 1 -korin, jolla hänen ystävänsä Piers Courage alkoi ajaa Formula 1 -sarjaa kaudella 1969. Williams aloitti vuonna 1970 yhteistyön De Tomason kanssa, mutta se päättyi jo samana vuonna Couragen kuolemaan Hollannin Grand Prix’ssa johtaneen onnettomuuden jälkeen.
Williamsin ensimmäinen oma auto oli Len Baileyn suunnittelema Politoys FX3, jolla ranskalainen ajoi vuonna 1972 Henri Pescarolo, joka kuitenkin tuhosi auton heti ensimmäisesä kilpailussa. Williams aloitti vuonna 1976 yhteistyön itävaltalais-kanadalaisen Walter Wolfin kanssa. Frank Williams ei omistanut enää tämän jälkeen talliansa, josta hän lähti jo seuraavana vuonna. Tuolloin hän perusti insinööri Patrick Headin kanssa Williams Grand Prix Engineering -tallin.
Williams hankki tallille rahaa saudisijoittajilta, ja Headin ensimmäinen auto FW06 nosti tallin heti varteenotettavaksi tekijäksi. Todellisen läpimurron teki seuraava malli FW07. Tallin Alan Jones ajoi sillä kaudella 1980 kuljettajien mestaruuteen. Toisen mestaruuden ajoi Keke Rosberg kaudella 1982.
Williams voitti vuosien 1979–1997 aikana seitsemän kuljettajien mestaruutta ja yhdeksän valmistajien mestaruutta sekä otti kaikkiaan 113 osakilpailuvoittoa. Tämän jälkeen tallin menestys alkoi hiipua. Kun Pastor Maldonado otti yllätyksellisen osakilpailuvoiton 2012, edellisestä osakilpailuvoitosta oli kulunut kahdeksan vuotta. Williams itse vähensi tehtäviänsä vuonna 2012, kun hän siirtyi sivuun tallin johtokunnasta. Hänen tyttärensä Claire otti tuolloin paikan perheen edustajana. Talli teki vuonna 2019 peräti 13 miljoonan punnan tappiot. Williamsit vetäytyivät tallin toiminnasta, kun se elokuussa 2020 myytiin sijoittajille.
Kuningatar Elisabet aateloi Williamsin vuonna 1999. Williams on saanut myös Kunnialegioonan kunniamerkin vuonna 1987 työstään Renault’n moottoreiden hyväksi. Vuoden 2008 Monacon GP:ssä Frank Williams saavutti 600 GP:n merkkipaalun.[lähde? ] Williams-tallin 600 GP:n ajankohta oli vuoden 2013 Britannian GP:ssä.
Kunniajäsenyydet ja palkinnot

Knight Bachelor (Sir, 1999)
CBE (1987)
Kunnialegioonan ritari
BBC Sports Personality of the Year Helen Rollason Award (2010)
Motor Sport -lehden kunniagallerian jäsenyys (2011)
Yksityiselämä

Frank Williams joutui vuonna 1986 auto-onnettomuuteen, kun hän oli palaamassa Paul Ricardin kilparadan testeistä. Williams ajoi vuokra-autoa radalta Nizzan lentoasemalle, kun hän menetti auton hallinnan. Williamsilta murtui nikama ja kärsi loppuelämänsä neliraajahalvauksesta.
Frank Williamsilla on kolme lasta, joista Jonathan työskenteli GP2-sarjan iSport International -tallissa ja tytär Claire työskenteli Williamsin F1-tallin tallipäällikkönä. Syyskuussa 2020 Claire jätti tehtävänsä Williamsin tallipäällikkönä ja Simon Roberts tuli hänen tilalleen.
Alv Jakob Fostervoll

| Alv Jakob Fostervoll |
| --- | --- |
 Fostervoll vuonna 1974.
Norjan puolustusministeri
 Brattelin II hallitus 16. lokakuuta 1973 – 15. tammikuuta 1976  
Edeltäjä:  Johan Kleppe
Seuraaja:  Rolf Hansen
 Brattelin I hallitus 17. maaliskuuta 1971 – 18. lokakuuta 1972  
Edeltäjä:  Gunnar Hellesen
Seuraaja:  Johan Kleppe
Suurkäräjäedustaja
 Møren ja Romsdalin vaalipiiri 1969–1977  
Møren ja Romsdalin maaherra
 1977–2002  
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1932 Kristiansund, Norja
Kuollut: 15. kesäkuuta 2015 (83 vuotta)
Ammatti:  opettaja, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Kunnianosoitukset:  Dannebrogin ritarikunta (1993) Pyhän Olavin ritarikunta (1995)
Alv Jakob Fostervoll (20. tammikuuta 1932 Kristiansund – 15. kesäkuuta 2015) oli norjalainen opettaja ja työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1969–1977 ja toimi Norjan puolustusministerinä 1971–1972 sekä 1973–1976. Vuosina 1977–2002 hän oli Møren ja Romsdalin maaherra.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alv Jakob Fostervoll Wikimedia Commonsissa
Alv Jakob Fostervoll Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Fleurety

Fleurety on norjalainen avant garde metal -yhtye, jonka perustivat Svein Egil Hatlevik ja Alexander Nordgaren vuonna 1991.
Diskografia > Studioalbumit

Min Tid Skal Komme (1995,  Aesthetic Death; uusintapainos 2003, Candlelight Records)
Department of Apocalyptic Affairs (2000,  Supernal Music)
The White Death (2017)
Diskografia > EP:t

A Darker Shade of Evil (1994,  Aesthetic Death)
Last-Minute Lies (1999,  Supernal Music)
Ingentes Atque Decorii Vexilliferi Apokalypsis (2009,  Aesthetic Death)
Evoco Bestias (2010,  Aesthetic Death)
Spiritus Meus Semper Sub Sanguinantibus Stellis Habitabit (2013)
Cuinsvis Aetatis Contemporaneae (2017)
Diskografia > Demot

Black Snow (1993)
Kokoonpano

Alexander Nordgaren – kitara, basso, laulu
Svein Egil Hatlevik – rummut, laulu, kosketinsoittimet