stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tero Toivola

| Tero Toivola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1968 Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1986–1994
Seurat:  Tappara KooKoo SaiPa TuTo KiePo EV Duisburg Bayreuth Tigers
NHL-varaus:  187. varaus, 1986 Washington Capitals
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1988 | jääkiekko |  |
Tero Toivola (s. 22. heinäkuuta 1968 Tampere) on suomalainen jääkiekkotuomari ja entinen jääkiekkoilija. Toivola pelasi laitahyökkääjänä 193 ottelua jääkiekon SM-liigassa, jossa edusti kasvattajaseuraansa Tapparaa, KooKoota ja SaiPaa.
Toivola aloitti uransa Tapparassa. Hän pelasi 1980-luvun lopulla myös edelleen Tapparassa pelaavan Janne Ojasen ketjukaverina. Toivola pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1988, jolloin voitti pronssia. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa 1986, jolloin voitti EM-kultaa ja kisojen pistepörssin sekä valittiin tähdistökentälliseen. Washington Capitals varasi Toivolan yhdeksännellä kierroksella vuonna 1986, muttei Toivola ikinä pelannut NHL:ssä.
Vuonna 1989 Toivola siirtyi kouvolalaiseen KooKooseen ja kauden 1990–1991 hän pelasi SaiPassa. Toivola palasi Tapparaan kaudeksi 1991–1992. Hän pelasi kauden 1992–1993 TuTossa ja palasi taas kaudeksi 1993–1994 Tapparaan. Vuoden 1994 jälkeen Toivola ei pelannut enää pääsarjoissa vaan hän pelasi Suomen (mm. SaiPa, SaPKo, KiePo), Ruotsin ja Saksan alasarjoissa kevääseen 2000 asti, kunnes lopetti uransa.
Tuomarina

Toivola on ollut tuomarina SM-liigassa kaudesta 2002–2003 lähtien, mutta vasta 21. marraskuuta 2009 Toivola sai tuomita ensimmäisen kerran kasvattajaseuransa Tapparan ottelussa. Aikaisemmin hän ei saanut tuomita Tapparan otteluita.
Toivola oli päätuomarina Jussi Leppäsen kanssa Pelicans-HIFK-ottelussa 26.11.2011, jolloin tehtiin SM-liigan yhden ottelun jäähyennätys, 465 minuuttia.
Kirjastotieteellis-bibliografinen luokittelu

Kirjastotieteellis-bibliografinen luokittelu (ven. Библиотечно-библиографическая классификация, ББК, Bibliotetšno-bibliografitšeskaja klassifikatsija, BBK) on venäläinen kirjastoaineiston luokittelujärjestelmä. Se sisältää seuraavat luokat:
Kolmikaksoislammit

| Kolmikaksoislammit |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°51′42″N, 23°15′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sipsiönjärven valuma-alue (35.58)
Laskujoki:  oja Hörskönjärveen 
Järvinumero:  35.584.1.012 ja 35.584.1.009 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  148,7 m 
Rantaviiva:  1,001 km 
Pinta-ala:  0,02766 km² 
 fiKolmikaksoislammit 
Kolmikaksoislammit  eli Kolmikaksoislammet  on Pirkanmaalla Ikaalisten Sisätössä sijaitsevat neljä lampea, joista ilmeisesti kolme ovat niin merkittäviä, että kuuluvat nimeen. Ne kuuluvat Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Kolmikaksoislammit ovat osa Pääjärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Lammet sijaitsevat 5,5 kilometriä Pääjärvestä pohjoiseen. Alue on soitunutta metsää. Lammet sijaitsevat Isonevan, Kaksoisnevan ja Talvitiennevan keskellä. Kaksi lammista ovat pieniä ja ovat halkaisijaltaan alle 50 metriä. Muut kaksi näitä selvästi suurempia. Suurista lammista pohjoisin on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä. Lammessa on lounaaseen työntyvä lahti, joka on 100 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Pikkulammet sijaitsevat pohjoisen lammen pohjoispuolella. Eteläisempi lampi on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja rantaviivan pituus on 400 metriä. Kahden suuremman lammen välille on kaivettu kolme suo-oja. Kaikkiin lampiin on kaivettu ojat ojitetuilta soilta ja niiden kautta myös lampien vesi laskee pois Isonevan kautta johto-ojaan, joka yhdistää Kaitajärven Hörskönjärveen. Lammet ovat autiot eikä niille johda teitä. Lähin metsäautotie kulkee yli 100 metrin päästä ohi ja saa alkunsa Tampere–Seinäjoki-radan viertä kulkevalta tieltä, joka haarautuu yhdystieltä 2764.
Kenji Mizoguchi

| Kenji Mizoguchi> 溝口健二 |
| --- | --- |
 Kenji Mizoguchi 1950-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1898 Tokio, Japani
Kuollut: 24. lokakuuta 1956 (58 vuotta) Kioto, Japani
Ammatti:  elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1923–1956
Tunnetuimmat ohjaukset:  O’Haru – naisen tie (1952)   Ugetsu – kalpean kuun tarinoita (1953)   Lääninherra Sansho (1954)
Palkinnot
 Hopeinen leijona (1953, 1954) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kenji Mizoguchi (jap. 溝口健二, Mizoguchi Kenji, 16. toukokuuta 1898 Tokio – 24. lokakuuta 1956 Kioto) oli japanilainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja. Hän aloitti elokuvauransa monissa pienissä tehtävissä, mutta sai ensimmäisen ohjaustyönsä valmiiksi vuonna 1923. Hän ohjasi kymmeniä mykkäelokuvia, mutta niistä useimmat ovat kadonneet. Vuoden 1936 Osakan elegiaa Mizoguchi piti ensimmäisenä elokuvana, jossa pystyi esittämään näkemänsä maailman. Kansainvälisen läpimurtonsa hän teki kuitenkin vasta 1950-luvulla kun O’Haru – naisen tie oli palkintoehdokkaana Venetsian elokuvajuhlilla. Hänen elokuvistaan Hopeisella leijonalla palkittiin sen jälkeen tehdyt Ugetsu – kalpean kuun tarinoita ja Lääninherra Sansho.
Nuoruus

Kenji Mizoguchi syntyi 16. toukokuuta 1898 Tokiossa. Hän oli yksi keskiluokkaisella Hongōn alueella asuneen perheen kolmesta lapsesta. Perheen talous romahti isän yritykseen myydä Venäjän–Japanin sodan aikana sadetakkeja armeijalle. He joutuivat muuttamaan köyhemmälle Asakusan asuinalueelle ja antamaan adoptoitavaksi 14-vuotiaan Suzu-tyttärensä, joka myytiin vielä eteenpäin geishaksi. Mizoguchi arvosti kovasti siskoaan ja äitiään, joka kuoli, kun Kenji oli 17-vuotias. Isäänsä hän sen sijaan alkoi tapahtumien takia vihata. Kenji sai samoihin aikoihin myös ensimmäiset nivelreumaoireensa. Sairaus vaikutti hänen loppuelämäänsä ja muun muassa hänen kävelytapaansa.
Kenji aloitti peruskoulun 1907, mutta kuuden vuoden koulunkäynnin jälkeen hänet lähetettiin Moriokaan farmaseuttisetänsä oppipojaksi. Hän palasi kotiinsa vuonna 1912, jolloin hänen olisi pitänyt jatkaa koulutusta, mutta hänen isänsä kieltäytyi lähettämästä häntä kouluun. Perheen äidin kuoltua vuonna 1915, Suzu otti molemmat veljensä huollettavakseen. Kenji kiinnostui tuona aikana taiteesta ja teattereista ja muutti 1918 Kōbeen työskentelemään sanomalehden mainossuunnittelijana.
Ura > Alusta ensimmäisiin arvostettuihin elokuviin

Kōbesta Mizoguchi palasi pian koti-ikävän takia Tokioon. Hän sai työpaikan Mukojiman elokuvastudioilta. Hän aloitti näyttelijänä, mutta alkoi pian kirjoittaa puhtaaksi käsikirjoituksia ja järjestellä lavastuksia. Mizoguchi sai ensimmäisen mahdollisuutensa ohjata vuonna 1923, kun vanhat ohjaajat menivät lakkoon studion lopettaessa vanhan käytännön, jossa miehet esittävät myös naisten roolit. Elokuvaa Ai-ni yomigaeru hi seurasi vielä saman vuoden aikana yli kymmenen elokuvaa, jotka kaikki ovat kuitenkin hävinneet. Mizoguchin studio hyllytti hänet hetkellisesti vuonna 1925 puhelintytön kanssa tapahtuneen skandaalin takia. Mizoguchi teki kymmeniä mykkäelokuvia, mutta niistä on pääasiassa säilynyt vain katkelmia. Hänen ainoa kokonainen elokuvansa 1920-luvulta on Furusato no Uta (1925). Mizoguchin sanotaan ensimmäisissä elokuvissaan suosineen realismia ja kokeilleen ekspressionismia. Muutamat hänen elokuvistaan edustivat myös niin sanottua vasemmistolaista tendenssielokuvaa (keikō-eiga).
Mizoguchin ja samalla koko Japanin ensimmäinen äänielokuva oli vuonna 1930 ensi-iltansa saanut Kotikaupunki. Hän teki vielä 1930-luvulla mykkäelokuvia, mutta erityisesti hänen ennen toista maailmansotaa tekemänsä äänielokuvat nostivat hänet huipulle. Vuoden 1936 Osakan elegiaa pidetään Mizoguchin ensimmäisenä merkittävänä elokuvana. Hän itse piti sitä ensimmäisenä elokuvanaan, jossa oppi näyttämään elämän sellaisena, kuin hän sen näki. Se oli myös hänen ensimmäinen elokuvansa käsikirjoittaja Yoshikata Yodan kanssa, jonka kanssa hän teki yhteistyötä uransa loppuun asti. Samana vuonna valmistunut Gionin sisarukset käsitteli Mizoguchin hyvin tuntemaa geishojen maailmaa.
Vuonna 1939 ensi-iltansa saanut elokuva Taru viimeisestä krysanteemista vahvisti Mizoguchin asemaa feministisenä ohjaajana. Se kertoo naisesta, joka uhraa itsensä, jotta hänen kabuki-näyttelijämiehensä pystyy saamaan ammatillisen täyttymyksensä.
Ura > Toisen maailmansodan kansalliset elokuvat

Sota-aikana Mizoguchi ohjasi useita samuraielokuvia hallinnon propagandatarpeisiin. Hänen tuon ajan elokuviaan ovat muun muassa 47 Roninia (1941 ja 1942), Miyamoto Musashi (1944) ja Meitō Bijomaru (1945). 47 Roninia oli pitkä, Japanin historiasta innoituksensa saanut elokuva, joka julkaistiin kahdessa osassa. Se oli aikansa kallein elokuva, ja sen tekeminen maksoi 53 000 jeniä. Mizoguchi ilmoittautui vapaaehtoisena tekemään elokuvan, jotta hän pystyisi näin estämään studionsa Shochikun hajottamisen.
Mizoguchi ei hylännyt sodan aikana naisten asiaa ja käsitteli sitä elokuvissa Naisten voitto (1946) ja Yön naiset (1948). Hänen 1940-luvun merkittävin elokuvansa oli vuonna 1949 ensi-iltansa saanut Rakkauteni polttaa. Mizoguchin 1950-luvun ensimmäisiä elokuvia ei arvostettu Japanissa. Niihin kuuluivat muun muassa Yuki fujin ezu (1950) ja Rouva Oyu (1951). Mizoguchin ura näytti olevan pahassa lamakaudessa siinä vaiheessa, kun hän oli varmistanut elokuvan O’Haru – naisen tie rahoituksen.
Ura > Maailmanlaajuinen suosio 1950-luvulla

Mizoguchi ei ollut täysin sopeutunut toisen maailmansodan jälkeen Japanin elokuva-alaan, sillä todellisuuspakoisen viihteen suosio oli huipussaan ja Mizoguchi uskoi, että hänen elokuvatyylinsä oli vanhentunut. Akira Kurosawan Rashomon – paholaisen portti -elokuvan on sanottu yllyttäneen Mizoguchia kuvaamaan O’Haru – naisen tien. Se tehtiin kokonaan ilman studioiden rahoitusta, mutta se oli palkintoehdokkaana Venetsian elokuvajuhlilla.
O’Harussa ja seuraavissa elokuvissaan Ugetsu – kalpean kuun tarinoita (1953) ja Lääninherra Sansho (1954) Mizoguchi loi kypsän tyylinsä, jonka näyttämöllepanossa hän käytti vaikutteita perinteisestä japanilaisesta maalaustaiteesta. Ugetsu on kummitustarina, joka luotii sodanjälkeisen Japanin henkistä tilaa. Se perustui kahteen 1700-luvun tarinaan, ja elokuva palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla Hopeisella leijonalla. Myös Lääninherra Sansho sai Hopeisen leijonan.
Lääninherra Sanshon jälkeen Mizoguchi teki vielä viisi elokuvaa. Viimeisenä valmistunut Punaisten lyhtyjen katu (1956) oli hänen taloudellisesti menestynein elokuvansa. Hän kuoli leukemiaan vain muutamia kuukausia myöhemmin. Mizoguchilla oli tuolloin keskeneräisenä omaan käsikirjoitukseensa perustunut elokuva. Osaka Monogatari -elokuvan ohjasi seuraavana vuonna Kōzaburō Yoshimura.
Tyyli ja teemat

Mizoguchi oli elokuvataiteen merkittävimpiä kuvataiteilijoita, ja hän käytti taitavasti sommittelua ja valoa. Hän omaksui 1930-luvulla omaperäisen kuvaustyylin, jonka piirteitä olivat pitkät otokset, syvätarkka kuva ja korkeat kuvakulmat. Vaikka pitkät otokset ja lähikuvien puuttuminen olivatkin ominaista Mizoguchin tyylille, 1930-luvulla tehdyn Gionin sisarusten rauhallinen kuvaus eroaa huomattavasti 1950-luvulla tehdyn Lääninherra Sanshon harhailevasta kamerasta ja tarkasta näyttelijöiden koreografiasta.
Poliittisesti Mizoguchi horjui feodalismin ja feminismin sekä militarismin ja marxilaisuuden välillä. Hänen elokuvansa olivat silti pääsääntöisesti yhteiskunnallisia, vaikka hän tekikin sota-aikana joitakin historiallisia elokuvia. Erityisesti Mizoguchin varhaistuotantoa hallitsivat marxilaiset vaikutteet, joissa nainen kuvattiin yhteiskunnan alennustilan osoittamana uhrina. Osittain temaattisista ja tyylillisistä seikoista johtuen kriitikot saattavat painottaa jotain Mizoguchin tuotannon osaa. Formalistista koulukuntaa edustava Noël Burch on korostanut Mizoguchin ennen sotaa tekemiä muodoltaan radikaalimpia teoksia, kun taas liberaalia humanismia edustava Donald Richie on nostanut esiin erityisesti sodan jälkeiset teokset.
Osittainen filmografia

Mizoguchi ohjasi uransa aikana yli sata elokuvaa, joista alle puolet on säilynyt. Täydellisen filmografian luominen on käytännössä mahdotonta, eikä Mizoguchi itse edes muistanut, montako elokuvaa hän teki uransa aikana.
Naisten voitto (1946)
Näyttelijätär Sumakon rakkaus (1947)
Rakkauteni polttaa (1949)
Rouva Oyu (1951)
O’Haru – naisen tie (1952)
Gionin soittajat (1953)
Ugetsu – kalpean kuun tarinoita (1953)
Ristiinnaulitut rakastavaiset (1954)
Häväisty nainen (1954)
Lääninherra Sansho (1954)
Tarina Tairan suvusta (1955)
Keisarinna Yang Kwei-fei (1955)
Punaisten lyhtyjen katu (1956)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kenji Mizoguchi Wikimedia Commonsissa
Kenji Mizoguchi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kohtaus elokuvasta 47 Roninia, 1941.
Mizoguchi 1950-luvun alussa elokuvan kuvauksissa.
Klaus-Jürgen Wrede

Klaus-Jürgen Wrede (s. 1963) on saksalainen lautapelisuunnittelija, jonka tunnetuin luomus on muun muassa Spiel des Jahres -palkinnon voittanut Carcassonne vuodelta 2000.
Wrede syntyi vuonna 1963 musiikinopettajien perheeseen Meschedessä. Hän on opiskellut Kölnin yliopistossa musiikkia ja teologiaa. Hän asuu lähellä Kölniä ja opettaa musiikkia ja teologiaa.
Aiheesta muualla

Klaus-Jürgen Wreden kotisivut (saksaksi)
Klaus-Jürgen Wrede BoardGameGeek-sivustolla. (englanniksi)
Todellinen vuosikorko

Todellinen vuosikorko on tunnusluku, jonka tarkoitus on helpottaa lainojen korkojen vertailua. Se kuvaa todellista vuotuista korkoprosenttia, jonka luotosta perityt korot ja maksut aiheuttavat.
EU-direktiivi 98/7/EY ja kuluttajansuojalain 7 luvun 6 § edellyttävät todellisen vuosikoron ilmoittamista lainailmoituksissa. Tunnusluvun etu kuluttajalle on siinä, että se huomioi luottoon liittyvät palkkiot, muut kulut, korot ja lyhennysaikataulun.
Erityisesti euromääräisesti pienissä luotoissa pieneltä tuntuvat maksut maksuerien yhteydessä voivat nostaa luoton kustannuksen eli todellisen vuotuisen korkoprosentin huomattavasti korkeammaksi kuin mitä luoton nimellinen korkoprosentti antaisi syyn olettaa.
Vuotuisen koron laskenta

Nykyisin todellinen vuosikorko lasketaan käyttäen sisäisen eli efektiivisen koron laskukaavaa.
Todellisen vuotuinen korkoprosentti määräytyy ratkaisemalla X seuraavasta luoton nosto- ja maksuerien avulla muodostetusta yhtälöstä:
ja kertomalla tuloksena saatu X luvulla 100 %.
Yhtälössä
X = todellinen vuosikorko

m = viimeisen nostoerän järjestysnumero

k = nostoerän numero, joten  1\leq k\leq m

Ck = nostoerän k määrä

tk = vuosina ja vuosien osina ilmaistu ensimmäisen nostoerän nostopäivän 
ja kunkin myöhemmän nostoerän nostopäivän välinen aika, joten  t_{1}=0

m' = viimeisen takaisinmaksun tai maksun numero

l = takaisinmaksun tai maksun numero

Dl = takaisinmaksun tai maksun määrä

sl = vuosina ja vuosien osina ilmaistu ensimmäisen nostoerän nostopäivän 
ja kunkin takaisinmaksun tai maksun maksupäivän välinen aika.
Kirjallisuudentutkijain Seura

Kirjallisuudentutkijain Seura ry on vuonna 1927 perustettu Helsingissä toimiva yhdistys. Seuran tehtävänä on toimia kirjallisuudentutkijoiden välisenä tiedottajana ja yhdyssiteenä sekä edistää kirjallisuuden tutkimusta Suomessa.
Toimintamuodot

Seuran tärkeimpiä toimintamuotoja ovat neljä kertaa vuodessa ilmestyvä Kirjallisuudentutkimuksen aikakauslehti Avain sekä vuotuinen seminaari. Vuosina 1929–2003 Seura julkaisi Kirjallisuudentutkijain Seuran vuosikirjaa.
Aiheesta muualla

Kirjallisuudentutkijain Seura ry
Top of the Flops 1975–1997

| Top of the Flops 1975–1997 Nolo et Rähjä |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1997
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Nolo et Rähjän muut julkaisut
| Oodi 1978 | Top of the Flops 1975–1997 1997 | Maanantai nainen 2002 |
Top of the Flops 1975–1997 on suomalaisen Nolo et Rähjä -yhtyeen ainoa kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1997.
Kappaleet

Parfyymisi tuoksu
Pysy vierelläin
Tahdon saada Paulan takaisin
Portti
Ensi kaino vieno yritys
Oodi
Lumeen hukkunut
Pilvet
Raggahin reggae
Milarca
Salainen rakkain
Jos mulla ois sut
Hämäryys
Turhaa elämää
Tilapäinen radioasema

Tilapäiset radioasemat ovat radioasemia, joilla on lyhyt määräaikainen radiolähetyslupa. Tällaisia ULA-taajuuksilla muiden radioasemien tapaan lähettäviä radioasemia olleet ennen muun muassa maanpuolustusalueiden, nykyisten sotilasläänien, järjestämien sotaharjoitusten sotaharjoitusradiot sekä erilaisten yleisötapahtumien tapahtumaradiot. Sotaharjoitusradioiden tarkoituksena on tarjota ilmavalvontaselosteita sekä niiden lomassa tiedotusta ja viidettä. Tapahtumaradiot ovat yleensä kesän suurten kristillisten juhlien yhteydessä tiedotukseen ja tapahtumasta kertoviin ohjelmiin varattuja radioita. Kolmas ryhmä tilapäisten radioasemien lupien käyttäjiä ovat erilaiset media-alan oppilaitokset, jotka tarjoavat oppilailleen mahdollisuuden radiotyöhön omalla radioasemallaan.
Tilapäisen radioaseman perustamiseen tarvitaan radiotaajuuksia säätelevän Viestintäviraston lupa. Lupia voi hakea  analogisen tai digitaalisen radiolähetyksen lisäksi myös digitaaliseen televisio- tai radiolähettämiseen tai digitaaliseen mobiilitelevisioon (DVB-H).
Koska tilapäiset radioasemat toimivat joskus lähettimillä, joiden teho on esimerkiksi kaupallisia radioita pienempi ja koska lähetyspaikka saattaa olla toinen kuin tavallisesti, tarjoavat ne mahdollisuuden FM-kuuntelun harrastamiseen vaihtelevissa olosuhteissa.
Sotaharjoitusradiot

Sotaharjoitusradiot ovat pääasiassa Suomen ilmavoimien ja Suomen maavoimien järjestämien sotaharjoituksien yhteydessä liikuteltavilla radioasemilla toimivia tilapäisiä radioasemia, joiden tehtävänä on tarjota ilmavalvontaselosteita harjoitukseen osallistuville joukoille ilmasuojelun kehittämiseksi. Tämän ohessa lähetetään harjoitukseen liittyviä tiedotuksia tai musiikkia tai muuta viihdettä.
Ilmavalvontaselosteiden vuoksi ne ovat osa kriisiajan yleisradiolähetyksiä, joita seurattaisiin väestönsuojelun vuoksi. Rauhan aikana kuitenkaan ei Radio Suomi lähettäisi valtakunnallisena viranomaisten tiedotusradiona ilmavalvontaselosteita. Lähetystekniikkana voidaan sotaharjoitusradiossa käyttää esimerkiksi Suomen puolustusvoimien Mono FM-lähetintä, jonka nimellinen lähetysteho on 100 W.
Sotaharjoitusradiot > 2014

| Radio Wanaja |
| --- | --- |
Perustettu:  6. lokakuuta 2014
Lopettanut:  10. lokakuuta 2014
Kuuluvuus: valtakunnallinen, Internet
Hämeenlinna: 91,0 MHz
Loimaa: 91,0 MHz
Orivesi: 96,4 MHz
Padasjoki: 107,8 MHz
Sastamala: 107,0 MHz
Tammela: 93,4 MHz
Ylöjärvi: 106,4 MHz
Mediatiedot
Omistaja:  Suomen puolustusvoimat
Radio Wanaja oli panssariprikaatin sotaharjoitusradio, joka liittyi paikallispuolustusharjoitus Wanaja-14:ään. Sillä oli myös verkkovirtauslähetys. Sotaharjoituksen johti eversti Pekka Järvi. Radiolähetyksestä vastasi kapteeni Jone Nikula.
Tapahtumaradiot

Suurille kesätapahtumille, kuten suviseurat tai herättäjäjuhlat, järjestetään oma tapahtumaradio. Suviseurojen tapahtumaradiot vuokraavat tavanomaisten kaupallisten radioiden tekniikkaa. Herättäjäjuhlat voivat perustaa radioasemansa myös puolustusvoimien sotaharjoitusradioiden tapaan liikuteltaville radioasemille, jolloin lähettimiä on vähemmän kuin suviseuroilla ja kuuluvuus rajallisempi. Silti kuuluvuutta on tapahtuma-alueen ulkopuolella kilometrejä, mikä tarjoaa mahdollisuuden FM-kuuntelulle.
Opetusradiot

Sotaharjoitusten ja kesätapahtumien lisäksi kolmas ryhmä tilapäisiä yleisradioasemia ovat eri oppilaitosten opetustarkoituksessa perustamat radioasemat. Myös jotkin radiotekniikkaan erikoistuneet kesäleirit voivat perustaa itselleen tilapäisen radioaseman opetustarkoituksessa. Tällainen radio on esimerkiksi Ylivieskan seudun ammattiopistolla.
Vuosittain lähettävä tilapäinen radioasema on Radio ELVI Kainuussa. Radiotoimintaan liittyy nuorten viestintäleiri.
Opiskelijaradiot

Opetusradioiden lisäksi myös jotkin opiskelijayhteisöt ovat perustaneet omia radioasemiaan harrastustarkoituksessa. Jotkin opiskelijaradiot (ns. vappu- tai wappuradiot) lähettävät ohjelmaa vapun kieppeillä.
Opiskelijaradiot > Opiskelijaradioita

Radio Diodi
Radio Säteily
Rakkauden Wappuradio
Rattoradio
Turun Wappuradio
Kiss Tour

Kiss tour oli Kiss-yhtyeen toinen kiertue. Kiertue promotoi yhtyeen vuonna 1974 julkaistua Kiss-albumia. Kiertue soitettiin 26. tammikuuta – 4. syyskuuta 1974. Kiss soitti kiertueen aikana 73 keikkaa. Kiertue sisälsi konsertteja Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Kiertueen settilista

”Deuce”
”Nothin’ to Lose”
”She”
”Firehouse”
”Strutter”
”100,000 Years”
”Black Diamond”
”Let Me Go, Rock ’n’ Roll”
”Cold Gin”
”Let Me Know”
Lisäksi keikoilla soitettiin myös kappaleita ”Acrobat” (pidempi versio kappaleesta ”Love Theme From KISS”) ja ”Kissin’ Time”.
Kokoonpano

Gene Simmons – basso, laulu
Paul Stanley – rytmikitara, laulu
Ace Frehley – soolokitara, taustalaulu
Peter Criss – rummut, laulu
Kiss Me More

| ”Kiss Me More” Doja Cat, mukana SZA |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Planet Her
 Julkaistu: 9. huhtikuuta 2021
 Tekijä(t): Rogét Chahayed Amala Dlamini Lukasz Gottwald Stephen Kipner Carter Lang Gerard A. Powell II Solana Rowe Terry Shaddick David Sprecher
 Tuottaja(t): Rogét Chahayed Tizhimself Yeti Beats
 Tyylilaji: pop-rap
 Kesto: 03.28
 Levy-yhtiö: Kemosabe RCA
Doja Catin muut singlet
| ”Streets” 2021 | ”Kiss Me More” 2021 | ”Dick” 2021 |
SZA:n muut singlet
| ”Good Days” 2020 | ”Kiss Me More” 2021 | ”Just for Me” 2021 |
Kiss Me More on yhdysvaltalaislaulaja Doja Catin kappale tämän vuonna 2021 julkaistulta kolmannelta albumilta Planet Her. Se julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 9. huhtikuuta 2021. Kappaleella vierailee yhdysvaltalainen R&B-laulaja SZA.
Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Rogét Chahayed, Amala Dlamini, Lukasz Gottwald, Stephen Kipner, Carter Lang, Gerard A. Powell II, Solana Rowe, Terry Shaddick ja David Sprecher. Sen tuottivat Chahayed, Tizhimself ja Yeti Beats. Kappaleen kertoosäkeessä samplataan Olivia Newton-Johnin kappaletta ”Physical”. Musiikkityyliltään ”Kiss Me More” on pop-räppiä, jossa on diskomaisia piirteitä.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin yhtä aikaa singlen kanssa. Videon ohjasi Warren Fu.
Listasijoitukset

| Lista | Sijoitus | Lähde |
| --- | --- | --- |
|  Britannian singlelista | 3. |  |
|  Sverigetopplistan | 17. |  |
|  Suomen virallinen singlelista | 3. |  |
|  Billboard Hot 100 | 3. |  |
Aiheesta muualla

Kappaleen musiikkivideo YouTubessa
Klingenthal

| Klingenthal |
| --- | --- |

 vaakuna
 Klingenthal
 Koordinaatit: 50°22′N, 12°28′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Saksi
Hallintopiiri:  Chemnitz
Piirikunta:  Vogtlandkreis
Hallinto:  
 – Pormestari:  Reiner Schneidenbach
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  28 km²
Korkeus:  500 m
Väkiluku (31.12.2016):  8 674
 
 www.klingenthal.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Klingenthal on kaupunki Vogtlandkreisin piirikunnassa Saksin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee lähellä Tšekin rajaa 29 kilometriä kaakkoon Plauenista, ja 33 kilometriä luoteeseen Karlovy Varysta. Kaupungin asukasluku oli 8 674 vuoden 2016 lopussa. Klingenthalissa sijaitsee myös mäkihypyn suorituspaikka Vogtlandarena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klingenthal Wikimedia Commonsissa
Klingenthal - Sointujen laakso, Seura, 16.02.1938, nro 7, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot