stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tell Mureybat
Tell Mureybat

Mureybat oli vanhimpia tunnettuja maanviljelyyn pohjautuvalla elämänmuodolla eläviä kyliä. Alussa Natufin kaudella kylän asukkaat keräsivät villiä viljaa, mutta alkoivat myöhemmin viljellä ohraa, yksijyvävehnää ja herneitä. Paikan varhaiset pyöreät talot oli tehty savella muuratuista kalkkikivilohkareista ja ne olivat pohjaltaan pyöreitä ja ilmeisesti kupumaisia.
Tell Mureybatista on löydetty noin ajalta 9500 eaa. olevat varhaisimmat neliömäiset talot, jotka viittaavat asutuksen täyteen kiinteytymiseen, mikä liittyy maanviljelyn vakiintumiseen. Toki joissain taloissa on pyöreät nurkat. Paikassa näkyykin asteittainen siirtyminen pyöreistä taloista neliömäiseen. Taloissa oli erilaisia huoneita eri tarkoituksiin, mm varastoja. Talojen lattiat olivat tasaisia ja savesta tai mudasta tehtyjä. Talojen välissä oli yhteisiä keittopaikkoja.
Neliömäiset talot ilmestyivät vasta kerrostumaan IV tai jo kerrostumaan 3B noin 9000 eaa.
Paikka on antanut nimensä varhaiselle esikeraamiselle maata viljelevälle Mureybatin kulttuurille. Paikan neljä kerrostumaa ulottuvat myöhäisen Natufin kaudelta Khiam-kaudelle, Mureybatin itsensä mukaan nimetylle kaudelle ja keski-PPNB:lle asti.
Mureybatin kulttuuri

Mureybatin kerrostumia IIIA - IIIB (9300–8600 eaa.)  kutsutaan yhteisellä nimellä "Mureybatin kulttuuri" tai "Mureybat III".  Vaiheessa rakennettiin monenlaisia taloja, mutta keittopaikat olivat yhä talojen ulkopuolella. Edelleen tehtiin pyöreitä taloja. Niiden rinnalle ilmestyi neliömäisiä, monihuoneisia taloja, joiden jotkut huoneet olivat liian pieniä ihmisten asuttaviksi, vain varastoja. Seiniä tehtiin sikarinmuotoisista kivistä ja peitettiin maalla.
Jerf el-Ahmarin julkisia rakennuksia muistuttavia taloja muistuttavia puoliksi maanalaisia taloja tehtiin yhä. Villiä einkornia, ruista ja ohraa viljeltiin luultavasti, ei vain kerätty.  Härkiä ja hevosen sukuisia eläimiä metsästettiin enemmän kuin gasellia, mutta kalastus lienee ollut harvinaisempaa. Tell Mureybatin III-vaiheesta on löydetty varhaisimmat saviset "laskurahat", joista kehittyi paljon myöhemmin mesopotamialainen kuvakirjoitus.
Kerrostumat

Mureybatin kulttuuriksi sanotaan kerrostumia IIIA ja IIIB (9300–8600 eaa.)
Kerrostumia  IB, IIA ja IIB sanotaan Khiamin kulttuuriksi, joka on siirtymävaihe Natuf-PPNA.
| Kerros | Ajoitus kalenterivuotta eaa>  |  |
| --- | --- | --- |
| IA | 10400–10000 | Natuf-Kebara, Anatolian Beldibien vaikutteita. Villiohran ja villirukiin keräilyä, ehkä maanviljelyä. |
| IB | 10000–9800 | Natuf, El-Khiamin kärki. |
| II | 9800–9400 | Epi-Natuf, El-Khiamin ja Helouan kärki. Ohra, ruis, tatar keräilyä. |
| IIIA | 9300–9000 | Mureybatin kulttuuri, esiesimaanviljelijöitä, Helouan kärki. Taurusvuorten trialetilaisilta saatu kiviastioiden valmistustekniikka. |
| IIIB | 9000–8700 | Mureybatin kulttuuri, esimaanviljelijöitä (villin viljan viljelyä: ohra, ruis, einkorn), Helouan kärki. Kulttuuri laajeni Taurukselle ja Cayönüun. |
| IVA | 8700–8200 | PPNB, maanviljelyjä. Neliömäiset talot? |
| IVB | 8200–7500 | Kissan kesytys. Myös kesy lammas, vuohi, ehkä kesy nauta? |
| Loppuvaihe | 7500–7000 | Kulttuuri jakautuu Syyrian, Irakin ja eteläiseen Israelin haaraan. |
Aiheesta muualla

LES MUREYBETIENS
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mureybet
Käännös suomeksi
Lauri Elimäki

Lauri Elimäki (12. lokakuuta 1900 Iitti – 15. helmikuuta 1988 Jyväskylä) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Elimäki kirjoitti yhden romaanin ja lisäksi useita kansakoulujen oppikirjoja.
Elimäki kävi Jyväskylän seminaarin 1923. Hän oli kansakoulun opettajana Lammilla 1923–1924, Kouvolassa 1924–1925, Mikkelin maalaiskunnassa 1925–1931, ja opettajana Jyväskylän seminaarin harjoituskoulussa 1931–1944 sekä johtajana 1944–1963. Elimäen vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Elimäki (aikaisemmin Helström) ja Maria (o.s. Haukka). Elimäen puoliso oli Kerttu Siviä (o.s. Alhonen) vuodesta 1924.
Teoksia

Insinööri Patteri rakastuu mustasilmäiseen : romaani Revon pitäjästä. Kirja, Helsinki 1930
Yksiopettajaisen maalaiskansakoulun työskentely. WSOY 1936
Kansakoulun historian oppikirja ; kirj. Sakari Kuusi ja Lauri Elimäki. Täydellisesti uudistettu laitos Sakari Kuusen aikaisemmasta oppikirjasta.  2. painos Gummerus 1954, 3. painos 1958, 4. painos 1960
Opin laskemaan. K 1, Kaupunkien ja niihin verrattavien asutuskeskusten kansakoulujen laskennon ja mittausopin oppikirja : III ja IV luokka ; kirj. Väinö Pajunen & Lauri Elimäki. WSOY 1952, 2. painos 1954, 7. painos 1964
Opin laskemaan. M 1, Maaseudun kansakoulujen laskennon ja mittausopin oppikirja : III ja IV luokka.; kirj. Väinö Pajunen, Lauri Elimäki. WSOY 1953, 8. painos 1968
Opin laskemaan. K 2, Kaupunkien ja niihin verrattavien asutuskeskusten kansakoulujen laskennon ja mittausopin oppikirja : V ja VI luokka ; kirj. Väinö Pajunen, Lauri Elimäki. WSOY 1954, 4. painos 1961, 6. painos 1965
Opin laskemaan : maaseudun kansakoulujen laskennon ja mittausopin oppikirja. M 2, Yhdistetty V ja VI luokka ; kirj. Väinö Pajunen, Lauri Elimäki ; kuv. Olavi Vikainen. WSOY 1955, 4. painos 1961
Opin laskemaan : maaseudun kansakoulujen laskennon ja mittausopin oppikirja. M 3, VII luokka ; kirj. Väinö Pajunen, Lauri Elimäki ; kuv. Olavi Vikainen. WSOY 1955, 4. painos 1961
Opin laskemaan : laskennon koe- ja kertauskortisto kansakoulun III-VI luokille ; kirj. Väinö Pajunen, Lauri Elimäki. Kouluaitta, Helsinki 1960
Leopold Lerche

Leopold Lerche. (Valokuva Daniel Nyblin.)
Ernst Leopold Lerche (15. helmikuuta 1877 Helsinki – 28. marraskuuta 1927 Hyvinkää) oli suomalainen liikemies.
Lerchen vanhemmat olivat senaattori Fredrik Lerche ja Mary Maynard. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja opiskeli sitten oikeustiedettä Helsingin yliopistossa.
Lerche toimi liikemiehenä Helsingissä. Hän oli muun muassa A. Parviainen & Co:n johtaja vuodesta 1908 ja Nobels Petroleumimport Ab:n (vuodesta 1920 Aktiebolaget Nobel Standard i Finland, myöhemmin Oy Esso Ab) toimitusjohtaja. Lerche oli Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1916–1918.
Lerche johti vuodesta 1906 Ab M. G. Stenius -nimistä maayhtiötä yhdessä Julius Tallbergin, K. H. Renlundin ja rakennusmestari Joh. Hohanssonin sekä maisteri Sigurd Steniuksen kanssa. Vuonna 1895 perustettu yhtiö oli alkanut rakentaa Haagan huvilakupunkia Huopalahden rautatieaseman ympäristöön. Yhtiö hankki maata Haagasta, Meilahdesta ja 1910 Munkkiniemestä. Yhtiön osakkaana ollut arkkitehti Eliel Saarinen laati yhtiön maa-alueiden kehittämistä varten Munkkiniemi-Haaga-kaupunkisuunnitelman 1910–1915. Ensimmäisen maailmansodan jälkeinen rakentamisen taantuma esti kuitenkin suunnitelman toteutumisen eräitä pieniä osia lukuun ottamatta.
Vuonna 1915 Lerche oli perustamassa osakeantien järjestelyyn erikoistunutta Emissiooniosakeyhtiö-nimistä sijoitusyhtiötä yhdessä Axel Ehrnroothin, J. K. Paasikiven, Otto Stenrothin ja Julius Tallbergin kanssa. Erik von Frenckell toimi uuden yhtiön toimitusjohtajana. Yhtiö toimi vaihtelevalla menestyksellä vuoteen 1924 saakka.
Samana vuonna Lerche, kenkätehtailija Emil Aaltonen ja Kansallis-Osake-Pankin Tampereen-konttorin johtaja Juhani Arajärvi perustivat Tampereelle Oy Lokomo Ab nimisen metallialan yrityksen joka aloitti höyryveturien valmistamisen.
Lerchen omistama Finska Finans Ab osti syksyllä 1918 Hjalmar Linderiltä tämän Suomessa olleen omaisuuden Mustion kartanolinnaa ja yhtä puuhiomoa lukuun ottamatta. Lerchen yhtiön omistukseen siirtyi tässä kaupassa Lohjan selluloosatehtaan omistanut Lohjan Selluloosa Oy mutta hän myi osuutensa tässä yhtiössä vuoteen 1919 mennessä. Vuonna 1920 Lerche perusti Ab Svartå Bruk Oy:n jatkamaan Mustion tehtaiden toimintaa ja toimi yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1927 saakka.
Lerche omisti 1908–1917 Puotilan kartanon ja tämän jälkeen hän omisti vuodesta 1916 Sköldvikin kartanon Porvoon maalaiskunnassa sekä vuodesta 1918 alkaen puolet Linderiltä hankitusta Kytäjän kartanosta, toisen puolen omisti Nobel-Standard-yhtiö, jonka toimitusjohtaja Lerche oli. Lerchen perheen kaupunkiasuntona oli vuodesta 1901 lähtien Itäinen Puistotie 7:ssä sijainnut Villa Kleineh.
Lerche oli naimisissa vuodesta 1899 Olga Maria Matilda Adelina Parviaisen kanssa; säveltäjä Nils Lerche (1905–1986) oli heidän poikansa. Lerche kuoli 50-vuotiaana sydänkohtaukseen Kytäjällä ollessaan lähdössä jänismetsälle.
Aiheesta muualla

Pörssitieto G. Kock: Leopold Lerche – miten kävi Hjalmar Linderin jättiomaisuuden ostajalle?
Leopold Kronecker

Leopold Kronecker (7. joulukuuta 1823 Liegnitz, Preussi – 29. joulukuuta 1891 Berliini, Saksa) oli preussinjuutalainen matemaatikko.
Kronecker opiskeli Berliinin yliopistossa. Häntä opettivat muun muassa Ernst Kummer ja Peter Gustav Dirichlet. Opinnäytteensä hän suoritti lukuteorian alalla. Tutkinnon jälkeen Kronecker omistautui kahdeksaksi vuodeksi liike-elämälle, mutta palasi Berliiniin nykyisen Humboldt-yliopiston professuuriin laajennettuaan Evariste Galois'n yhtälöteoriaa.
Kroneckerin tunnettu motto oli, että algebran ja matemaattisen analyysin on perustuttava kokonaislukuihin. E. T. Bell väittää hänen todenneen, että Jumala on luonut kokonaisluvut, kaikki muu on ihmisen keksintöä..
Kroneckerin merkittäviä saavutuksia ovat muun muassa Kroneckerin symboli (a|n) , joka on Jacobin symbolin yleistys sekä muun muassa Kroneckerin lemma. Hänen mukaansa on saanut nimensä myös Kroneckerin delta, joka saa arvon 0 tai 1 riippuen siitä, ovatko siihen liitetyt luvut yhtäsuuret vai eivät. Sen sijaan klassinen Kroneckerin rajavakio s, joka esiintyy muun muassa Dedekindin eetafunktiossa, ei ole hänen tuotostaan.
Kirjallisuutta

Harold Edwards An appreciation of Kronecker, Mathematical Intelligencer 1987, Nr.1
Tatra 97

| Tatra 97 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Ringhoffer Tatra a.s., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1936–1939
Tuotantomäärä:  508
Korimalli:  4-ovinen sedan
Muotoilija:  Erich Ledwinka, Hans Ledwinka
Seuraaja:  Tatraplan
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  5
Iskutilavuus:  1 750 cm³
Teho:  29,5 kW / 3500 1/min
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4; 3. ja 4. vaihde synkronoitu
Kulutus:  11 l / 100 km
Mitat
Massa:  1 150 kg
Pituus:  4 270 mm
Leveys:  1 610 mm
Korkeus:  1 450 mm
Tatra 97 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama henkilöautomalli, jota valmistettiin 508 kappaletta vuosina 1936–1939. Esittelynsä aikaan se oli erittäin uudenaikainen. Autoa pidetään yhtenä Volkswagen Kuplan esikuvista.
Suunnittelu

Vuonna 1936 valmistui ensimmäinen T97-prototyyppi. Se oli kooltaan keskiluokkainen ja suunniteltu isomman T87:n alapuolelle. Suunnitteluprojektin vetämisestä oli vastannut Tatran teknisen johtajan Hans Ledwinkan poika Erich Ledwinka, joka oli nimitetty pääsuunnittelijaksi yrityksestä lähteneen Erich Übelackerin tilalle. Erich Ledwinka oli aikaisemmin työskennellyt T87:ssä käytetyn V8-moottorin suunnittelun parissa.
Verrattuna T87:ään T97:n muotoilua oli yksinkertaistettu. Ulkoisia eroja olivat tasainen, yksiosainen tuulilasi, takaovien takapuolelta puuttunut sivuikkuna ja T87:stä puuttunut takaikkuna.
Teknisiä tietoja > Moottori

Moottorina oli auton takaosaan sijoitettu nelisylinterinen, ilmajäähdytteinen bokserimoottori. Se oli maailman ensimmäinen ketjuvetoisilla kannen yläpuolisilla nokka-akseleilla varustettu ilmajäähdytteinen bokserimoottori. Polttoaineensyötöstä vastasivat Zenith 30 IMF -kaasutin ja erillinen polttoainepumppu. Sytytysjärjestelmän valmistajina käytettiin Boschia ja Scintillaa. Jäähdytystä varten moottorissa oli yksi puhallin.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Voima välittyi moottorilta kuivan, yksilevyisen kytkimen kautta neliportaiseen vaihteistoon, jonka kolmas ja neljäs vaihde oli synkronoitu. Tasauspyörästö oli rakennettu vaihteiston kanssa samaan yhteyteen. Taka-akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus. Takapyörät oli jousitettu kahdella, vinottain asennetulla neljänneselliptisellä lehtijousella. Erillisjousitetulla etuakselilla oli kaksi päällekkäistä lehtijousta. Kaikilla pyörillä oli hydrauliset teleskooppi-iskunvaimentimet.
Ohjausvaihde oli hammastankotyyppinen. Jarrut olivat hydraulitoimiset rumpujarrut. Seisontajarru toimi mekaanisella välityksellä ja vaikutti takapyöriin.
Teknisiä tietoja > Kori ja varusteet

Auton kantava rakenne oli pohjalevy, joka oli vahvistettu keskellä kulkevalla profiililtaan neliömäisellä Y-kirjaimen mallisella kotelopalkilla, joka jakautui vaihteiston kohdalla. Auton kantavuus oli 450 kg ja siinä oli paikat viidelle hengelle. Edessä oli erilliset istuimet kuljettajalle ja vierellä matkustavalle. Takapenkin selkänojan takana oli 0,4 m³ suuruinen tavaratila. Sähköjärjestelmä oli Boschin valmistama ja 12-volttinen. Autossa oli kaksi kuuden voltin akkua. Lämmityslaitteen sai vain erillisestä tilauksesta.
Korista puuttui aikakaudelle tyypilliset astinlaudat ja koristelistoja oli vähän. Etuvalot oli integroitu lokasuojiin ja ovenkahvat olivat upotetut. Vinkkarien sijaan autossa oli vilkut. Etu- ja takaovet aukesivat lähes 90 asteen kulmaan, joten autoon oli helppo nousta sisään ja tulla ulos. Tuotannossa oli sekä oikean- että vasemmanpuoleisella ohjauksella varustettuja yksilöitä. Värivalikoimaan kuului yhdeksän vaihtoehtoa ja auton sai myös metallinhohtoisena.
Useimmissa yksilöissä oli kaksi etuvaloa, mutta jotkut yksilöt varustettiin keskelle keulaa sijoitetulla, pyörien mukaan kääntyvällä etuvalolla T87:n tapaan.
Teknisiä tietoja > Ominaisuuksia

Auton huippunopeus oli 130 km/h ja polttoaineenkulutus 11 l /100 km. Mäennousukyky 30 % ja maavara 210 mm.
Volkswagen-yhteys

Ferdinand Porsche sai kesäkuussa 1934 toimeksiannon Saksan valtakunnankansleri Adolf Hitleriltä edullisen pikkuauton suunnittelemiseksi. Useasta suunnittelutoimistosta kokemusta hankkinut Porsche oli tietoinen monen muun valmistajan pikkuautohankkeista. Lisäksi hän piti tiiviisti yhteyttä vanhan opiskelutoverinsa, Hans Ledwinkan kanssa, joka toimi tuohon aikaan Tatran teknisenä johtajana. Porsche myönsi jälkeenpäin 'kurkkineensa Tatran uusia suunnitelmia Ledwinkan olan ylitse'.
1930-luvun lopulla Volkswagenin edeltäjän KdF-Wagenin prototyyppi oli jo lähes lopullisessa asussaan. Havaittuaan että sen ratkaisuissa oli ilmiselvästi käytetty Tatran ratkaisuja, Tatra nosti oikeussyytteen jossa se syytti Porschea patenttirikkomuksista; selkeitä rikkomuksia havaittiin kaikkiaan 11. Ferdinand Porsche yritti sopia asiaa Tatran kanssa. Hitler kuitenkin ilmoitti Porschelle ratkaisevansa ongelman itse, ja näin kävikin vuonna 1938 Saksan hankittua Münchenin sopimuksen nojalla hallintaansa Tšekkoslovakian Sudeettialueet, jossa Tatran tehdaskin sijaitsi. Välittömästi tämän jälkeen saksalaiset kävivät hakemassa lähes kaikki T97:n piirustukset ja toimittivat ne Saksaan.
Saksan määräysvalta konkretisoitui vuoden 1939 Berliinin autonäyttelyssä, kun Tatra 97 ja sen mukana ollut T57 poistettiin näyttelystä juuri ennen avajaisia. T97 oli kiusallisen samankaltainen KdF-Wagenin kanssa, jonka haluttiin nousevan näyttelyn vetonaulaksi. Samana vuonna alkoi toinen maailmansota ja T97:n valmistus määrättiin kokonaan lopetettavaksi, kun autoja oli ehditty valmistaa vain 508 kappaletta. Ledwinkan vanhan työtoverin, itävaltalaisen Oskar Pitschin mukaan autossa käytetyn moottorin valmistus oli kielletty erillisellä Berliinistä tulleella määräyksellä.
Sodan jälkeen Volkswagenin valmistus alkoi ja samalla vanha patenttikiista kaivettiin esiin. Lopulta vuonna 1961 Volkswagen kuittasi kiistan maksamalla kolme miljoonaa Saksan markkaa korvauksena patenttirikkomuksesta. Summaa voidaan pitää pienenä verrattuna Volkswagen Kuplan 21 miljoonan kappaleen tuotantomäärään.
Seuraaja

Sodan päätyttyä T97:n valmistuksen jatkamista harkittiin mutta suunnitelmasta luovuttiin, sillä autoa pidettiin liian kalliina valmistaa laajamittaisessa sarjatuotannossa. Mallista saatuja kokemuksia kuitenkin hyödynnettiin vuonna 1946 esitellyn Tatraplanin suunnittelussa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa auton suunnittelusta, KdF-yhteydestä ja teknisiä tietoja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Teknisiä tietoja ja kuvia (tšekiksi)
Kuva T97:n alustasta
halkileikkaus T97:n rakenteesta ja sisätilojen mittoja
Tatra 97:n nelisylinterinen, ilmajäähdytteinen bokserimoottori.
Tatra 97:n kojelauta.
Linda Moons

Alida "Linda" Moons (s. 14. toukokuuta 1965 Breukelen) on alankomaalainen entinen lentopalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä kuudenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
Lapsuuden loppu (romaani)

| Lapsuuden loppu> Childhood's End.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Arthur C. Clarke
Julkaistu:  1953
Suomennos
Suomentaja:  Matti Kannosto
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1973
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  257
ISBN:  951-26-0188-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lapsuuden loppu (engl. Childhood's End) on vuonna 1953 julkaistu Arthur C. Clarken kirjoittama tieteisromaani. Kirjan suomennos ilmestyi 1973 ja sen on kääntänyt Matti Kannosto. Lapsuuden loppu oli ehdolla vuoden 1953 parhaan romaanin Hugo-palkinnon saajaksi. Vuonna 1989 teoksesta julkaistiin uusi versio, joka sisältää esipuheen ja uudistetun ensimmäisen luvun, mutta joka on muuten sisällöltään sama.
Clarke mainitsee teoksen esipuheessa, että ajatus avaruusaluksista leijumassa kaupunkien yllä tuli hänen katsellessaan toisen maailmansodan aikana sulkupalloja Lontoon yllä.
Romaanin pohjalta on vuonna 2015 tehty televisiominisarja Lapsuuden loppu.
Juoni

Avaruusolentojen alukset saapuvat leijailemaan Maan suurimpien kaupunkien ylle. Ensimmäisen viestinsä jälkeen avaruusolennot suostuvat kommunikoimaan vain YK:n pääsihteeri Rikki Stormgrenin kanssa. Stormgren kuulee avaruusolentojen johtajalta Karellenilta, että ihmiskunta tulee näkemään avaruusolennot 50 vuoden odotuksen jälkeen. Stormgren saa myös erikoisella laitteella osittain kuvatuksi hänen katseeltaan piilossa olevan Karellenin, mutta pysyy vaiti tämän ulkomuodosta.
Avaruusolennot pitävät sanansa ja astuvat esiin aluksestaan 50 vuoden jälkeen - aluksista kaikki paitsi yksi olivat silmälumetta. Avaruusolennot muistuttavat sarvineen, sorkkineen ja häntineen hiukan tyypillistä mielikuvaa demoneista. Heidän avullaan ihmiskunta nousee uuteen vaurauden ja rauhan aikaan, mutta samalla maailman avaruustutkimus loppuu avaruusolentojen käskystä.
Afrikassa asuva Rupert Boyce järjestää juhlat, joissa vieraat kokeilevat ouija-lautaa. Yksi vieraista, astrofyysikko Jan Rodricks, kysyy avaruusolentojen kotitähden nimeä. Vastaus, "NGS 549672", ei muille vieraille merkitse mitään, mutta Rodricks huomaa sen olevan tähtikartaston koodi ja kyseisen tähden sijaitsevan suunnalla, jonne avaruusolentojen alukset lentävät Maasta ja tulevat Maahan. Ystävänsä avustuksella Rodricks pääsee salamatkustajaksi avaruusolentojen alukseen ja matkalle 40 valovuoden päässä sijaitsevalle vieraalle planeetalle.
Rodricksin ollessa poissa tämän ystävät George ja Jean Greggson muuttavat asumaan pienelle saarelle Tyynellemerelle, jolla asuu paljon ihmisiä, jotka uskovat avaruusolentojen tulon laskeneen ihmiskunnan luovuuden tasoa. He saavat kaksi lasta, Jeffreyn ja Jennifer Annen. Aikanaan lapset alkavat käyttäytyä oudosti ja saada uusia ei-ihmismäisiä voimia, jolloin Karellen selittää vihdoin avaruusolentojen todelliset tarkoitusperät: heidän tehtävänään on auttaa muita eläviä rotuja liittymään "Haltijamieleen", joka on syntynyt sittemmin jo tuhoutuneista muinaisista kosmisista kulttuureista. Vähitellen kaikissa tietyn ikäisissä lapsissa alkaa esiintyä samanlaisia piirteitä.
Jan Rodricks palaa avaruusolentojen kotiplaneetalta. Maassa on kulunut hänen lähdöstään 80 vuotta, mutta hän itse ei ole huomannut kuin muutamien viikkojen kuluneen. Ihmiskunta on miltei tuhoutunut uusien ihmisten joukkoa lukuun ottamatta. Avaruusolennot tarkkailevat uusia ihmisiä etäältä, mutta ajan mittaan näiden voimat kasvavat niin, että tehtävä käy liian vaaralliseksi. Rodricks saa tarjouksen lähteä heidän mukanaan Maasta, mutta jää mieluummin tarkkailemaan planeetan loppua. Ihmiset nousevat lopulta Maasta valtavassa kirkkaassa valopylväässä kohti Haltijamieltä ja Maa tuhoutuu haihtumalla pois suuren valonvälähdyksen saattelemana.
Lapsuusajan joulu

| Lapsuusajan joulu Eino Grön |
| --- | --- | --- |

Lapsuusajan joulu
Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2000
 Formaatti: CD
 Kesto: 40.16
 Levy-yhtiö: AXR
Eino Grönin muut julkaisut
| Romanttinen Eino Grön 2000 | Lapsuusajan joulu 2000 | Kotikirkkoni 2002 |
Lapsuusajan joulu on suomalaisen Eino Grönin studioalbumi vuodelta 2000.
Kappaleet

Jos aikaa kääntää vois – 3.37
Rekiretki – 3.17
Tule joulu kultainen – 3.19
Pieni joulukuusi – 3.19
Näin lapsuusjouluina laulettiin – 2.40
Talven ihmemaa – 3.16
Joululaulu – 3.29
Helkkää pienet tiu'ut – 2.30
Joulumaa – 3.34
Minun jouluni – 2.19
Joulurauhaa kellot soittaa – 2.40
Entisajan joulu – 2.32
Sydämeeni joulun teen – 3.38
Linda Medalen

Linda Medalen (s. 17. kesäkuuta 1965) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on osallistunut naisten maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1991, 1995 ja 1999. Vuonna 1995 hän voitti maajoukkueen kanssa maailmanmestaruuden. Vuonna 1996 hän sai Atlantassa maajoukkueen kanssa olympiapronssia. Hän on lesbo.
Medalen on pelannut paitsi Norjassa, myös Japanissa. Hän on lisäksi ollut armeijan ja poliisin palveluksessa sekä yksityisetsivänä.
Medalen istuu nykyisin Askerin kunnallisvaltuustossa Høyre-puolueen edustajana.
Lauri Drockila

Lauri Mauno Juho Drockila (1. lokakuuta 1918 Viipuri – 10. tammikuuta 2011) oli Helsingin yliopiston kauppaoikeuden professori.
Henkilöhistoria

Lauri Drockilan vanhemmat olivat kauppaneuvos Petter Drockila ja Signe Winberg ja puoliso vuodesta 1941 hammaslääkäri Maj-Lis Timgren. Drockila tuli ylioppilaaksi 1936 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1943, varatuomarin arvon hän sai 1946 ja oikeustieteen tohtoriksi hän väitteli 1964. Hän toimi johtajana isänsä omistamassa yhtiössä 1946–1955, Helsingin kauppakorkeakoulun assistenttina 1956–1962, valtion yhteiskuntatieteellisen toimikunnan tutkimusassistenttina 1962–1965, nuorempana tutkijana 1965  ja vanhempana tutkijana 1965–1967, jolloin hän oli myös Helsingin yliopiston kauppaoikeuden dosentti. Helsingin yliopiston kauppaoikeuden professori Drockila oli 1967–1975. Hän oli myös yliopiston yksityisoikeuden laitoksen esimies 1970–1973.
Julkaisuja

Osakeyhtiön rahastojen merkitys suhteessa osingonjakoon eri etupiirien kannalta, 1961
Osakepääoman merkitys velkojille, 1961
Osingonjakokelpoiset varat osakeyhtiölain mukaan: osakeyhtiön varallisuusrakennetta koskeva tutkimus, 1964 (väitöskirja)
Osakepääoman korottamisesta erityisesti silmällä pitäen pääoman pysyvyyttä, 1965
Vähemmistönsuojasta osingonjaosta päätettäessä, 1966
Vuositilinpäätöksen jälkeen sattuneiden tappioiden vaikutuksesta osingonjakoon, 1966
Arvopaperin käsitteestä, 1966
Näkökohtia velkaisen osakeyhtiön saneerauksessa, 1967
Onko kauppaoikeutemme talouselämän vaatimalla tasolla?, 1968
Tavaramerkin käsitteestä, 1974
Mikä on tunnusomaista immateriaalioikeudelle: eräitä teoreettisia tarkasteluja, 1975
Tavaramerkin vakiinnuttaminen, 1977
Käyttöpakko tavaramerkkioikeudessa, 1978
Kollisiotilanteista tavaramerkkioikeudessa, 1979
Tavaramerkkien sekoitettavuudesta ja harhaanjohtavuudesta, 1986