stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maanselän rautatieasema

Maanselän rautatieasema (lyh. Mlk, ratakm 836,0) on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Joensuu–Kontiomäki.  Liikennepaikka sijaitsee Sotkamon ja Nurmeksen kunnanrajalla Maanselän kylän itäpuolella, noin 212 kilometriä Joensuun rautatieasemalta pohjoiseen ja noin 57 kilometriä Kontiomäen rautatieasemalta etelään. Nurmeksen asemalle on matkaa 52 kilometriä.
Maanselän asema-alue koostuu asemarakennuksesta, tavaramakasiinista ja asuinrakennuksesta. Aseman miehityksen päättymisen jälkeen vuonna 1978 asemarakennus on ollut asuntona 1990-luvulle. Asemarakennus on sittemmin yksityisomistuksessa ränsistynyt. Kainuun prikaatin pioneerit räjäyttivät huonoon kuntoon päässeen vesitornin vuonna 2018 harjoitustyönä.
Historia

Maanselän asema avattiin helmikuussa 1929 Maanselän vedenjakajaseudulle noin kahden kilometrin päähän Maanselän kyläkeskuksesta, joka oli syntynyt 1600-luvulta alkaen kestikievarin ympärille. Thure Hellströmin suunnittelema kaksikerroksinen asemarakennus oli valmistunut jo vuonna 1927. 1950-luvulla asemasta kaavailtiin jopa risteysasemaa, kun metsäteollisuuden tarpeisiin suunniteltiin rataa Kuhmon itäosiin. Hanke ei kuitenkaan koskaan toteutunut. Maanselän aseman miehitys päättyi vuoden 1978 alussa ja henkilöliikenne päättyi toukokuussa 1990. Tavaraliikenne loppui vuonna 2002, mutta liikennepaikalla on edelleen sivuraide. Viime aikoinaan Maanselän käyttö matkustajaliikenteessä oli vähäistä. Vuonna 1990 Maanselässä pysähtyi 28 matkustajajunaa viikossa ja keskimäärin Maanselästä nousi junaan vain yksi matkustaja joka toisesta junasta. Samana vuonna lakkautettiin peräti 84 matkustajaliikenteen seisaketta ja niitä korvattiin linja-autoilla, joskin Maanselän pysähdyspaikka sijaitsi kolme kilometriä rautatieasemasta Kajaaniin menevän tien varrella. Silloinen Valtiorautatiet ilmoitti myyvänsä asema-alueen rakennukset tarpeettomina. VR:n edustaja piti Maanselän asemaa ihanteellisena paikkana "korpiolomapaikaksi".
Maanselän asema-aluetta 1954. Kuva Mikko O. Immonen
Aaltorausku

| Aaltorausku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Ylälahko::  Rauskut  Batoidea
Lahko::  Rauskukalat Rajiformes
Heimo::  Rauskut Rajidae
Suku::  Raja
Laji::  undulata
Kaksiosainen nimi
 Raja undulata  Lacepède, 1802 
Katso myös
   Aaltorausku Wikispeciesissä   Aaltorausku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Aaltorausku (Raja undulata) on lauhkeissa ja subtrooppisissa vesissä elävä pohjakala.
Sitä tavataan itäisellä Atlantilla Irlannin ja Senegalin välisillä rannikoilla, Kanariansaarilla sekä Välimeren alueella. Aaltorauskut elävät hiekkapohjilla mannerjalustan alueella noin 100 metrin syvyydessä. Kala kasvaa korkeintaan metrin pituiseksi.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Raja undulata
ITIS: Raja undulata (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Raja undulata (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Raja undulata, Painted ray (englanniksi)
Kyynikot

Tuntemattoman kyynikon patsas, roomalainen kopio kreikkalaisesta veistoksesta hellenistiseltä ajalta.
Kyynikot (m.kreik. οἱ κυνικοί, hoi kynikoi, yks. ὁ κυνικός, ho kynikos) olivat hellenistisen filosofian koulukunta antiikin Kreikassa. Koulukunta keskittyi lähes pelkästään etiikkaan.
Koulukunnan nimen sanotaan tulevan joko Ateenassa sijainneesta gymnasionista nimeltä Kynosarges, jossa koulu alun perin kokoontui, tai kreikan sanasta κύων (kyon), joka tarkoittaa koiraa; koulukunnan jäsenillä nimittäin oli tapana käyttäytyä hiomattomasti ja jopa aggressiivisesti. Kumpi näistä selityksistä lieneekään oikeampi, kyynikot joka tapauksessa pitivät koiraa tunnuksenaan, se esiintyi muun muassa Diogenes "Koiran" hautakivessä.
Kyynikoihin yleisesti liitetyistä ominaisuuksista tulevat myös kaikki ne merkitykset, jotka liitetään nykyajan sanaan ”kyynikko”, jonka merkitykseen sisältyy epäilevä suhtautuminen yksilön todellisiin tarkoituksiin ja elämän arvoon.
Historia

Kyynikoiden koulukunta oli pieni mutta kokoonsa nähden vaikutusvaltainen. Sen keskeisin perustaja Antisthenes oli Sokrateen oppilas. Myöhemmin syntynyt stoalaisuus taas perustui pitkälti kyynikoiden ajatuksiin.
Johtavia varhaisia kyynikkoja olivat Antistheneen lisäksi Diogenes Sinopelainen eli edellä mainittu Diogenes "Koira", Krates Thebalainen ja stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen. Myöhemmin Rooman valtakunnan aikana koulukunnan tärkeimpiä edustajia olivat Demetrios (Senecan ystävä), Oinomaos ja Demonaks. He kaikki perustivat ajattelunsa Antistheneen asettamalle pohjalle.
Filosofeja

Kreikkalainen aika
Antisthenes (n. 444-365 eaa.)
Diogenes (412—323 eaa.)
Monimos (300-luku eaa.)
Onesikritos (300-luku eaa.)
Filiskos Aiginalainen (300-luku eaa.)
Krates (n. 365-285 eaa.)
Hipparkhia (s. n. 340/330 eaa.)
Metrokles (s. n. 300 eaa.)
Kleomenes (300 eaa.)
Bion (n. 325-250 eaa.)
Menippos (200-luku eaa.)
Menedemos (200-luku eaa.)
Kerkidas (200-luku eaa.)
Teles (235 eaa.)
Roomalainen aika
Demetrios (ensimmäinen vuosisata)
Oinomaos Gadaralainen (100-luku)
Demonaks (100-luku)
Agathobulos (100-luku)
Sekundos (100-luku)
Peregrinos Proteus (n. 95-165)
Pankrates (140)
Theagenes (160)
Kreskentios (100-luku)
Herakleios (300-luku)
Asklepiades (300-luku)
Salustios (400-luku)
Kirjallisuutta

Branham, R. Bracht & Goulet-Cazé Marie-Odile (toim.): The Cynics: the Cynic movement in antiquity and its legacy.  Berkeley:  University of California Press, 1996.
Dudley, Donald R.: A History of Cynicism from Diogenes to the Sixth Century AD.  Chicago:  Aries Press, 1980.
Navia, Luis E.: Classical Cynicism.  Westport:  Greenwood Press, 1996.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Molari, Juha: Evankeliumitutkimus ja kyynikot Archive.org
Molari, Juha: Vanha kirkko ja kyynikot Archive.org
Molari, Juha: Varhaisen keisariajan dokumentit kyynikoista Archive.org
Piering, Julie: Cynics The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Turner, William: Cynic School of Philosophy Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Antiikin filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Esisokraattinen filosofia: Miletoslaiset · Pythagoralaiset · Efesoslaiset · Elealaiset · Pluralistit · Atomistit · Sofistit
Sokraattinen filosofia: Akatemialaiset · Peripateetikot · Kyynikot · Kyreneläiset · Megaralaiset · Dialektikot · Elisläiset
Hellenistinen filosofia: Epikurolaiset · Stoalaiset · Skeptikot · Uuspythagoralaiset · Uusplatonistit
Antisthenes, kyynisen koulukunnan perustaja.
Diogenes Sinopelainen, kyynisen koulukunnan maineikkain edustaja, joka tunnetaan tynnyrissä asujana.
Diogenes tynnyrissään (Jean-Léon Gérôme)
Norfolkinsaarenisorilli

| Norfolkinsaarenisorilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rillit Zosteropidae
Suku::  Rillit Zosterops
Laji::  albogularis
Kaksiosainen nimi
 Zosterops albogularis  Gould, 1837 
Katso myös
   Norfolkinsaarenisorilli Wikispeciesissä   Norfolkinsaarenisorilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Norfolkinsaarenisorilli (Zosterops albogularis) on sukupuuttoon kuollut varpuslintu.
Ulkonäkö ja koko

Norfolkinsaarenisorilli kasvaa 14 cm pitkäksi, joten se on yksi suurikokoisimmista rillilajeista. Sillä on vaaleanvihreä pää ja rinta, lähes valkoinen kurkku ja ruosteenruskeat kupeet. Selkä on oliivinvihreä. Silmän ympärillä on selkeä valkoinen rengas.
Esiintyminen ja elinympäristö

Norfolkinsaarenisorilli on endeeminen laji Norfolkinsaarella Australian, Uuden-Seelannin ja Uuden-Kaledonian välissä. Lajia on nähty enää satunnaisesti vuosina 1978–2000. Tärkein syy häviämiseen on saarelle levinnyt mustarotta.
Kauppa-Lopo

Kauppa-Lopo on Minna Canthin kirjoittama novelli, joka ilmestyi vuonna 1889. Sen päähenkilön on katsottu olevan suomalaisen kirjallisuuden naturalistisin hahmo. Canth halusi viestittää novellillaan, ettei yhteiskunnallisella asemalla ole vaikutusta ihmisen hyvyyteen.
Juoni

Naispuolinen päähenkilö Kauppa-Lopo on ulkoisesti ja tavoiltaan varsin vastenmielinen henkilö: hänen nenänalustansa ja suupielensä ovat limaisia, kasvot turpeat, hiukset takkuiset ja hän nuuskaa sekä juopottelee. Lukija tutustutetaan nimihenkilöön vankilassa, jossa Lopo istuu tuomiotaan julkisesta sunnuntaijuopottelusta. Hän on tavoiltaan ja olemukseltaan huomattavan miesmäinen ja pärjää kohtuullisesti maailmassa, vaikka mies on jäänyt Kuopioon.
Kaikesta groteskiudestaan huolimatta Lopo osoittautuu hyväsydämiseksi ja epäitsekkääksi auttaessaan leskeksi jäänyttä naista loistavilla kaupankäyntitaidoillaan. Lopon hyvyyttä ei silti palkita, vaan häntä vieroksutaan. Kleptomanian vaivaama Lopo päätyy vihdoin vankilaan muutaman vaivaisen lantin tähden, kun taas Loposta hyötynyt, yhteiskunnallisesti moitteeton leskirouva jatkaa rauhassa elämäänsä.
Vastaanotto

Konservatiivisista mielipiteistään tunnettu kriitikko F. Ahlman kertoi Uudelle Suomelle kirjoittamassaan arvostelussa, että hän luuli Lopoa ensin mieheksi. Novelli lähinnä inhotti häntä: ”En muista koskaan vielä lukeneeni mistään luonteesta, joka olisi ollut kaikin puolin yhtä haisevan iljettävä kuin tämä kaikenlaiseen riettauteen tahrattu irvikuva naisekseen.”
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Kauppa-Lopo on Wikiaineistossa
Yle Areena - Kauppa-Lopo
Oskar Saxelin

Frans Oskar Saxelin (26. syyskuuta 1862 Hämeenlinna – 11. kesäkuuta 1949) oli suomalainen taidemaalari.
Saxelin opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1890-luvulla sekä yksityisesti taidemaalari Hjalmar Munsterhjelmin johdolla. Saxelin toimi rautateillä asemapäällikkönä. Hänen veljenpoikansa oli taiteilija Into Saxelin.
Teoksia

Kotiportti : öljymaalaus.
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Oskar Saxelin
Biotiini

| --- | --- |


Biotiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
5-[(3aS,4S,6aR)-2-okso-1,3,3a,4,6,6a-heksahydrotieno[3,4-d]imidatsol-4-yyli]pentaanihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 58-85-5
ATC-koodi: A11HA05
PubChem CID: 171548
DrugBank: DB00121
Kemialliset tiedot
Kaava: C10H16N2O3S 
Moolimassa: 244,310 g/mol
Synonyymit: koentsyymi R, H-vitamiini
Fysikaaliset tiedot
Tiheys: 1,41 g/cm³
Sulamispiste: 232 °C hajoaa sulamatta
Liukoisuus veteen: Liukoinen
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 100 % nieltynä
Proteiinisitoutuminen: 19 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 7,8–18,8 tuntia
Ekskreetio: Pääosin virtsa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  N(US)
Reseptiluokitus:  itsehoitovalmiste (FI)  
Antotapa: Nieltynä
Biotiini eli B7-vitamiini on ureido- ja tetrahydrotiofeenirenkaat sekä valeriaanahappohännän sisältävä orgaaninen yhdiste. Se on vitamiini ihmisille ja useille muille eliöille, joiden siis tulisi saada sitä ravinnosta usein ja kylliksi.
Biotiinia on kylliksi monissa ruuissa, joten sen puutos on ihmisillä harvinaista. Alisaantia voi ilmetä biotiinitonta maitokorviketta saavilla vauvoilla tai aliravituilla ihmisillä. Puutokseen voivat johtaa myös ruuansulatuskanavan imeytymishäiriöt tai raakojen kananmunan valkuaisten toistuva syönti niiden biotiinin imeytymistä estävän avidiinin takia. Puutos voi olla geneettinenkin.
Monet bakteerit ja jotkin kasvit, arkit ja sienet voivat valmistaa biotiinia, mutta mitkään eläinsolut eivät.
Biotiini on prosteettinen ryhmä tietyissä entsyymeissä eli niihin kovalenttisesti sitoutunut ja entsyymitoiminnassa välttämätön aine. Biotiinientsyymit ovat karboksylaaseja: ne muodostavat karboksyylihapporyhmiä sopiviin aineisiin. Eräs biotiinientsyymi on glukoneogeneesin pyruvaattikarboksylaasi. Muissa entsyymeissä biotiini on myös osa rasvahappojen synteesiä, aminohappojen hajotusta ja epäsuorasti energian eli ATP:n tuottoa.
Suositukset ja saanti

Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta ei ole esittänyt ravitsemussuosituksia biotiinille.
Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto (EFSA) ei ole esittänyt biotiinille vähimmäissaantisuosituksia tutkimustiedon puutteen takia. EFSA on silti antanut arvot riittävälle saannille eli AI-arvot (engl. adequate intake). Nämä ovat arvioita siitä, mikä määrä biotiinia riittää ylläpitämään jonkin väestöryhmän terveenä. Ryhmät on eritelty alla olevassa taulukossa. Eräs ero todellisen vähimmäistarpeen keskiarvon ja AI-arvon välillä on se, että AI-arvon tulisi olla suurempi.
| Ikä | Miehet ja naiset | Raskaana olevat |
| --- | --- | --- |
| 7–11 kk | 6 | 40 |
| 1–3 v | 20 | 40 |
| 4–6 v | 25 | 40 |
| 7–10 v | 25 | Imettävät |
| 11–14 v | 35 | 45 |
| 15–17 v | 35 | 45 |
| ≥ 18 v | 40 | 45 |
Liikasaanti

EFSA ei ole asettanut biotiinin päiväsaannille ylärajaa. Biotiini on verrattain turvallinen aine. Niellyt 200 mg annokset tai verenkiertoon pistetyt 20 mg annokset eivät ole aiheuttaneet ihmisillä merkittäviä haittoja. Suuret biotiiniannokset ravintolisänä (esimerkiksi yli 1 mg/vrk) voivat kuitenkin vääristää streptavidiinin ja biotiinin vuorovaikutukseen pohjautuvien laboratoriotestien tuloksia. Tulokset voivat olla liian suuria tai pieniä, ja johtaa siihen, että jokin vakava terveysongelma jää toteamatta. Vääriä tuloksia voi ilmetä esimerkiksi kilpirauhashormonien veripitoisuuksien mittauksissa. Tavallisen ruuan biotiinipitoisuudet taas eivät ole ongelma.
Biotiinin myrkyllisyyttä kuvaava LD50-arvo on rotille suun kautta yli 354 mg/kg.
Puutos > Syyt

Biotiinipuutos on ihmisillä ja muilla eläimillä harvinainen tila, sillä biotiinia on kylliksi monissa ruuissa. Ihmisillä puutosta on ilmennyt esimerkiksi kehitysmaiden aliravituilla lapsilla, raakoja kananmunan valkuaisia toistuvasti ja pitkään syöneillä (munissa on biotiinin imeytymistä suolistossa estävää avidiinia), biotiinia sisältämätöntä äidinmaidonkorviketta saaneilla vauvoilla ja niillä, joilla suoliston imeytyminen on vakavasti häiriintynyt esimerkiksi lyhytsuolioireyhtymän takia. Tietyt epilepsialääkkeet voivat pitkäaikaiskäytössä altistaa puutokselle – esimerkkejä ovat fenobarbitaali, fenytoiini ja karbamatsepiini, jotka syrjäyttävät biotiinia biotinidaasista.
Puutos voi olla myös geneettinen ja johtua biotinidaasi- (EC-numero 3.5.1.12), holokarboksylaasisyntaasi- (EC 6.3.4.10) ja SMVT-proteiinien toiminnan heikentymisestä johtuen niiden geenimutaatioista. Geenit ovat vastaavasti BTD, HCS ja SMVT. Biotinidaasi vapauttaa suolessa biotiinia ravintoproteiineista, joten sen toiminnan heikentyminen alentaa ravinnon pääosin proteiineihin sitoutuneen biotiinin saatavuutta. Oireet alkavat alle vuoden iässä. Hoitona toimivat yleensä biotiinilisät 5–20 mg päiväannoksin. Annostelua jatketaan loppuelämä. Holokarboksylaasisyntaasi liittää biotiinia sitä tarvitseviin karboksylaaseihin ja sen puutosta hoidetaan samoin. SMVT kuljettaa biotiinia solukalvojen läpi suolistossa ja muualla elimistössä. SMVT-puutoksen hoitona voivat toimia myös suuret biotiiniannokset. Puutosoireita voi ilmetä harvoin myös jonkin biotiinikarboksylaasin mutaation takia (esim. pyruvaattikarboksylaasin). Tällöin oireet poikkeavat yleisestä biotiinipuutoksesta.
Puutos > Oireet

Keho ylläpitää biotiinin normaalipitoisuuksia keskushermostossa mahdollisimman pitkään. Siksi ravintoperäisessä biotiinipuutoksessa ensioireet eivät usein ole keskushermostollisia. Ihmisillä puutosoireina ilmenee hiusten ohenemista ja vaalenemista. Kasvojen ihonalainen rasva voi jakautua epätavallisesti. Iholla voi ilmetä hilseilevää ja punertavaa ihottumaa – aluksi silmien, nenän ja suun ympärillä, josta se pitkittyneessä puutoksessa voi levitä muidenkin kehon aukkojen, kuten korvien ja sukupuolielinten lähelle. Aikuisilla voi ilmetä masennusta, väsymystä, poikkeavia ihotuntemuksia (parestesiaa), syrjään vetäytyvää käytöstä ja harhoja. Vauvoilla ilmenee lihasheikkoutta (hypotoniaa), väsymystä, henkisen kehityksen hidastumista sekä karvojen lähtöä.
Biotinidaasipuutos ilmenee vauvana ja pääoireina ovat karvojen lähtö, ihottumat, asidoosi (virtsan ja veren happamoituminen), kuulo- ja näköhäiriöt. Holokarboksylaasisyntaasipuutos ilmenee varhaisemmin ja sen oireet voivat vakavissa muodoissa olla biotinidaasipuutosta pahempia, mutta lievinä lähes samoja. Oireina ovat pääosin syömisvaikeudet, paheneva enkefalopatia ja asidoosi.
Puutoksissa ilmenevä asidoosi johtuu biotiinia prosteettiseksi ryhmäksi vaativan pyruvaattikarboksylaasin toiminnan vähentymisestä. Entsyymi käsittelee pyruvaattia, joka tässä tilassa alkaa kertyä ja muuntuu maitohapoksi. Maitohappoasidoosi on pääasiallinen hermosto-oireiden aiheuttaja. Iho-oireet taas johtuvat rasvahapposynteesin heikentymisestä, joka puolestaan johtuu asetyylikoentsyymi-A-karboksylaasien toiminnan vähentymisestä.
Ruokapitoisuudet

Monissa ruoka-aineissa on pieniä määriä biotiinia. Sardiinit, kaura ja kananmuna sisältävät poikkeuksellisen paljon biotiinia. Kaikkein parhaita biotiinilähteitä ovat maksa ja hunajamehiläisten kuningatarhyytelö, jonka biotiinipitoisuus on yli 400 mikrogrammaa sataa grammaa kohden. Ruuissa biotiini on usein sellaisenaan tai biosytiininä, joka on proteiineissa lysiinistään kiinni kovalenttisesti.
Alla olevan taulukon pitoisuudet on mitattu happohydrolysoiduista ruokanäytteistä bakteerien kasvun avulla. Joissakin kokeissa taas mitataan happohydrolysoitujen näytteiden biotiinipitoisuuksia avidiinin ja HPLC:n avulla. Mikrobikokeet voivat yliarvioida biotiinipitoisuuksia suhteessa tarkempiin HPLC/avidiini-kokeisiin.
| Viljat ja jauhot | Viljat ja jauhot | Vihannekset ja juurekset | Vihannekset ja juurekset | Pavut ja pähkinät | Pavut ja pähkinät | Maitotuotteet | Maitotuotteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaakaojauhe, sokeriton | 26,8 | Bataatti | 3,5 | Kidneypapu, kuivattu | 8,1 | Camembert | 3,5 |
| Kaurahiutale | 16,8 | Chili, punainen | 84,0 | Kikherne, kuivattu | 25,5 | Cheddarjuusto | 2,5 |
| Ohraryyni | 3,6 | Herne, pakastettu | 2,5 | Maapähkinä, paahdettu | 81,0 | Goudajuusto | 1,0 |
| Perunajauho | 2,9 | Keltasipuli | 1,7 | Manteli, kuivattu | 32,9 | Jugurtti, täysrasvainen | 1,9 |
| Riisi, tumma | 3,2 | Keräkaali | 2,2 | Pistaasipähkinä, paahdettu | 27,4 | Kerma | 0,2 |
| Riisi, valkoinen | 2,0 | Kukkakaali | 10,0 | Saksanpähkinä, paahdettu | 15,5 | Maito, rasvaton, vähä- tai täysrasvainen | 2,7–3,0 |
| Vehnäjauho | 0,9–2,5 | Kurkku | 1,9 | Seesaminsiemen, kuivattu | 5,3 | Parmesaani | 2,7 |
| Hedelmät ja marjat | Hedelmät ja marjat | Lehtisalaatti | 2,3–5,7 | Soijapapu, kuivattu | 21,9 | Raejuusto | 2,4 |
| Ananas | 0,2 | Munakoiso | 2,2 | Voipapu, kuivattu | 10,0 | Voi, suolalla tai ilman | 0,4–0,7 |
| Appelsiini | 0,6–0,7 | Nauris | 1,9 | Liha ja kala | Liha ja kala | Muut | Muut |
| Avokado | 4,3 | Paprika | 2,7 | Kana, maksa | 227,4 | Hunaja | 2,2 |
| Banaani | 2,5 | Parsakaali | 6,5 | Kana, siipi tai jalka, iholla | 2,6–2,9 | Kahvi, suodatin, valmis juoma | 2,3 |
| Kiivi | 1,4 | Persilja | 6,0 | Makrilli | 6,9 | Kananmuna, keitetty | 15,9 |
| Kirsikka | 0,7 | Peruna | 1,8 | Nauta, filee | 1,4 | Kananmuna, keltuainen | 57,0 |
| Mango | 1,8 | Pinaatti | 4,0 | Nauta, maksa | 61,2 | Kananmuna, valkuainen | 7,4 |
| Mansikka | 2,2 | Porkkana | 2,6 | Nauta, munuainen | 56,4 | Kuivahiiva | 88,2 |
| Mustikka | 1,2 | Retiisi | 4,2 | Sardiini, öljyssä | 20,3 | Oliiviöljy | 0 |
| Omena | 1,6 | Selleri | 1,7 | Sika, kyljys tai kinkku | 1,5–1,7 | Punaviini | 1,4 |
| Päärynä | 0,3–0,9 | Tankoparsa | 3,6 | Sika, maksa | 54,5 | Rapsiöljy | 0 |
| Satsuma | 0,9 | Tomaatti | 1,7 | Tonnikala | 2,6 | Soijaöljy | 0 |
| Viinirypäle | 0,9 | Valkosipuli | 1,2 | Tyynenmerenturska | 1,7 | Valkoviini | 0,5 |
Kemia

D-(+)-Biotiinilla on tasomainen typpeä sisältävä ureidorengas. Tässä on kiinni taipunut tetrahydrotiofeenirengas, jonka rikin viereisessä hiilessä on valeriaanahapporakenne. Kaksoisrengasrakenne on taipunut venemäiseen konformaatioon. Biotiinissa on 3 kiraliakeskusta eli sillä on 8 stereoisomeeriä (23), mutta vain (3aS,4S,6aR)-isomeeri toimii eliöissä vitamiinina. Se muodostaa valkeita tai värittömiä neulasmaisia kiteitä. Se on liukoinen veteen, erityisesti kuumiin tai heikosti emäksisiin vesiliuoksiin, mutta liukenee hyvin myös etanoliin. Biotiini on vähäliukoinen dietyylieetteriin ja kloroformiin. Kiinteä biotiini ei hajoa huoneenlämmössä, ilmassa tai juurikaan auringonvalossa. Se hajoaa voimakkaassa UV-säteilyssä, hapettimissa ja vahvoissa hapoissa tai emäksisissä. Biotiinin tiheys on 1,41 g/cm3 ja sen kiteet ovat rombisia, joiden irtotiheys on 0,23–0,55 g/cm3.
Kemia > Analyysi

Luonnosta saatujen näytteiden biotiinipitoisuudet ovat pieniä, eikä biotiinissa ole voimakkaita kromoforeja, joten sen pitoisuuksia ei voida mitata suoraan spektrofotometrisesti. Luonnollisia pitoisuuksia suurempia pitoisuuksia voidaan mitata 4'-hydroksiatsobentseeni-2-karboksyylihapolla (HABA, CAS-numero 1634-82-8), joka muodostaa vain biotiinia sitomattoman avidiinin kanssa ei-kovalenttisia komplekseja, joiden absorptiomaksimi on 500 nm – intensiteetti on siis likimain kääntäen verrannollinen suhteessa biotiinipitoisuuksiin.
Luonnon pieniä pitoisuuksia taas mitataan esimerkiksi mikrobien avulla tarkkailemalla niiden kasvua. Joidenkin mikrobien kohdalla näytteen proteiinisitoutunut biotiini tulee hydrolysoida vapaaksi ennen kasvukoetta. Pitoisuuksia mitataan myös avidiinin, streptavidiinin tai muiden samanlaisten proteiinien avulla: näytteen tuntemattoman määrän biotiinia annetaan sitoutua avidiiniin tai sen jodannaiseen kilpailevasti isotooppileimatun biotiinin kanssa, jota on lisätty näytteeseen tunnettu määrä. Testi voi kuitenkin aliarvioida pitoisuuksia, sillä biotiinijohdannaisten sitoutuminen avidiiniin tai sen johdannaisiin on heikompaa kuin itse biotiinin.
Kemia > Johdannaiset

Biotiinilla on monia johdannaisia, joista keskeisimpiä on alla taulukossa.
| Nimi | X | n | z | Y | CAS-numero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Biotiini | S | 2 | 2 | COOH |  |
| Biosytiini | S | 2 | 2 | CONH(CH2)4CH(NH2)COOH | 576-19-2 |
| Biotiinisulfoksidi | SO2 | 2 | 2 | COOH | 3376-83-8 |
| Biotiinisulfoni | SO | 2 | 2 | COOH | 40720-05-6 |
| Biotinoli | S | 2 | 2 | OH | 53906-36-8 |
| α-Dehydrobiotiini | S | 2 | 1 | COOH | 10118-85-1 |
| Detiobiotiini | 2 H | 2 | 2 | COOH | 15720-25-9 |
| Homobiotiini | S | 3 | 2 | COOH | 1784-22-1 |
| Norbiotiini | S | 1 | 2 | COOH | 669-72-7 |
| Oksibiotiini | O | 2 | 2 | COOH | 14474-91-0 |
| Selenobiotiini | Se | 2 | 2 | COOH | 57956-29-3 |
Kemia > Valmistus

Biotiinia tuotetaan kaupallisesti kemiallisin synteesein, mutta ei käymisellä mikrobien avulla. Synteesireittinä käytetään nykyään esimerkiksi ns. Goldberg-Sternbach-synteesimenetelmän muunnelmia. Reitissä voi olla noin 10 reaktiovaihetta ja yhtenä lähtöaineista käytetään usein fumaarihappoa.
Toiminta eliöissä

Biotiini on tiettyjen karboksylaasi-entsyymien prosteettinen ryhmä (katso kohta Liitos karboksylaaseihin). Näissä vetykarbonaatti siirtyy biotiinin ureidorenkaan valeriaanahappohännästä kauimmaiseen typpeen väliaikaisesti sitoutuneena CO2:na karboksylaasin käsittelemään molekyyliin karboksyylihapporyhmäksi. Biotiini on kiinni valeriaanahapponsa karboksyylihaposta karboksylaasien tiettyihin lysiineihin amidisidoksella. Nisäkkäillä biotiinikarboksylaaseja on 5, ja niitä ovat
pyruvaattikarboksylaasi. Tämä tuottaa mitokondrioissa pyruvaatista oksaloasetaattia sitruunahappokierrossa.
asetyylikoentsyymi-A-karboksylaasit 1 ja 2. Nämä ovat vastaavasti solulimassa ja mitokondrioissa osana rasvahapposynteesiä liittäen asetyyli-CoA:han vetykarbonaatin malonyyli-CoA:ksi.
propionyyli-CoA-karboksylaasi. Tämä hapettaa mitokondrioissa lähinnä metioniinista, treoniinista ja haarautuneista aminohapoista (esim. isoleusiinista) saatua propionyyli-CoA:ta metyylimalonyyli-CoA:ksi, joka menee energian (ATP:n) tai glukoosin tuottoon (glukoneogeneesiin).
3-metyylikrotonyyli-CoA-karboksylaasi (EC-numero 6.4.1.4). Tämä on mitokondrioissa osana leusiinin hajotusta, joka voidaan tosin hajottaa valinnaisesti 3-hydroksi-isovaleriaanahappoa (CAS 625-08-1) muodostavalla reitillä.
Edeltävien lisäksi mikrobeissa on tunnistettu muita karboksylaaseja.