stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bremer Roland
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bremenin raatihuone ja Rolandin patsas UNESCOn sivuilla (englanniksi) (saksaksi)
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Aachenin tuomiokirkko
Alppien paalutalot
Augustusburg ja Falkenlust
Bamberg
Bauhaus-kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Bayreuthin oopperatalo
Bergpark Wilhelmshöhe
Berliinin modernistiset asuinalueet
Corveyn luostari
Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe
Dessau-Wörlitzin puutarha
Fagus-Werk
Hedeby ja Danevirke
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Kölnin tuomiokirkko
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Lorschin luostari
Luther-muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Lyypekki
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue
Museumsinsel Berliinissä
Muskaunpuisto (jaettu Puolan kanssa)
Naumburgin katedraali
Quedlinburg
Rammelsbergin kaivokset, Goslar ja Ylä-Harzin vesihuoltojärjestelmä
Regensburg
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman rajalinjat (jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa)
Sanssouci, Neues Palais, Charlottenburgin linna
Speicherstadt ja Kontorhausviertel Hampurissa
Speyerin tuomiokirkko
Stralsund ja Wismar
Vattimeri (jaettu Alankomaiden ja Tanskan kanssa)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Weimar
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivokset Essenissä
Bollengo

| Bollengo |
| --- | --- |

 Bollengo
 Koordinaatit: 45°28′15″N, 7°56′31″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Piemonte
Metropolikaupunki:  Torino
Korkeus:  255 m
Väkiluku:  2 081
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 https://www.comune.bollengo.to.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bollengo (piemonteksi Bolengh ) on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 2 081 asukasta.
Bremenin tuomiokirkko

Bremenin tuomiokirkko
Bremenin tuomiokirkko (St. Petri Dom) sijaitsee Bremenissä, Saksassa, kauppatorin laidalla. Kirkon kaksi tornia kohoaa 98 metrin korkeuteen ja niitä yhdistävää goottilaista rakennusta koristaa ruusukuviointi ja kolmionmuotoinen päätyseinä.
Tuomiokirkko rakennettiin 1000- ja 1200-luvun välisenä aikana. Sen rakentaminen aloitettiin roomalaistyylisenä pilaribasilikana, jonka rakentamisen oli aloitettu arkkipiispa Bezelinin (1035–1043) ja Adalbertin (1043–1072) käskystä. Kaksi kryptaa ja lähes jokainen tuomiokirkon alaosan seinistä ovat jääneet jäljelle tuolta ajalta. Kirkon sisällä on historiallisia nähtävyyksiä, joihin kuuluu mm. kahdeksan muumiota lasiarkuissa. Rakennuksessa lounaiskappelissa on museo.
Katedraalin länsipuolella on muistokivi paikalla jossa teloitettiin sarjamurhaaja Gesche Gottfried vuonna 1831. Se oli Bremenin viimeinen julkinen teloitus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tuomiokirkon kotisivut (saksaksi)
Blues at Sunset

| Blues at Sunset Albert King |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 20 elokuuta, 1972 (Wattstax) ja 1 heinäkuuta, 1973 (Montreux)
 Julkaistu: 1973
 Tuottaja(t): Al Bell
 Tyylilaji: blues
 Kesto: 49.21
 Levy-yhtiö: Stax
Albert Kingin muut julkaisut
| I’ll Play the Blues for You 1972 | Blues at Sunset 1973 | Blues at Sunrise 1974 |
Blues at Sunset on yhdysvaltalaisen blueskitaristin ja laulajan Albert Kingin vuonna 1973 julkaistu livealbumi. Levy on tallenettu kahdesta eri esiintymisestä, Wattstax (20 elokuuta, 1972) ja Montreux Jazz Festival (1 heinäkuuta, 1973). Vuonna 1993 levy julkaistiin remasteroituna. Jäljelle jäänyt materiaali Montreux Jazz Festivaaleilta julkaistiin levyillä Montreux Festival ja Blues at Sunrise.
Kappaleet > Wattstax

Match Box Blues – 4.41 (säv. King)
Got To Be Some Changes Made – 5.31 (säv. King, Conrad)
I’ll Play the Blues for You – 5.40 (säv. Jerry Beach)
Killing Floor – 3.37 (säv. Chester Burnett)
Angel of Mercy – 5.02 (säv. Homer Banks, Raymond Jackson)
Kappaleet > Montreux

Match Box Blues – 5.52 (säv. King)
Watermelon Man – 2.35 (säv. Herbie Hancock)
Breaking Up Somebody’s Home – 5.02 (säv. Al Jackson, Jr., Timothy Matthews)
Stormy Monday – 4.20 (säv. Aaron "T-Bone" Walker)
Kokoonpano (Wattstax)

Albert King – kitara, laulu
muista soittajista ei ole tietoa
Kokoonpano (Montreux)

Albert King – kitara, laulu
Donald Kinsey – kitara
Rick Watson – tenorisaksofoni
Norville Hodges – trumpetti
Wilbur Thompson – trumpetti
James Washington – urut
Bill Rennie – basso
Sam King – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Bergbomin palkinto (SLS)

Svenska litteratursällskapet i Finland on vuodesta 2003 jakannut Bergbomin palkintoja Ragnar, Ester, Rolf ja Margareta Bergbomin rahastosta.
Palkitut

2003 Joakim Groth ja Bo Lönnqvist
2004 Rainer Knapas ja Lisbeth Landefort
2006 Tom Sandqvist ja Bengt Ahlfors
2007 Kristin Olsoni, Martin Kurtén ja Nya Argus
2008 Sven Hirn ja Harriet Nylund-Donner
2009 Christian Lindroos ja Kari Tarkiainen
2010 Susanne Ringell ja Nils Erik Villstrand
2011 Henrik Knif, Juha Siltanen ja Thomas Wulff
2012 Harry Halén ja Erik Norberg
2013 Anna Simberg ja Kirsi Vainio-Korhonen
2014 Gunilla Hemming
2015 Anders Larsson, Historiska föreningen ja Föreningen Brage
2016 Paul Olin, Harriet Abrahamsson ja Panu Pulma
2017 Milja Sarkola ja Föreningen Granskaren
Blues Section (albumi)

| Blues Section Blues Section |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Finnvox studios, Helsinki
 Julkaistu: 1967
 Formaatti: LP (1967) CD (1994)
 Tuottaja(t): Atte Blom & Otto Donner
 Tyylilaji: blues rock, pop rock, jazz rock
 Levy-yhtiö: Love Records Siboney (1994) Svart Records (2013)
Listasijoitukset
  3. (12/67)
Blues Sectionin muut julkaisut
|   | Blues Section 1967 | Some Of Love 1969 |
Blues Section on samannimisen suomalaisen blues-rock -yhtyeen ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se nauhoitettiin Finnvoxin studiolla Helsingissä ja julkaistiin Love Recordsin kautta vuonna 1967. Se julkaistiin uudelleen CD-versiona vuonna 1994 ja sisälsi kaksi bonuskappaletta, "Call Me On Your Telephone" ja "Hey Hey Hey". Svart Records uudelleenjulkaisi albumin LP:nä vuonna 2013
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Paint It Michael and Others, Maybe | Pembroke | 5.56 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Answer to Life | Pembroke | 4.48 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Day the Bird of Paradise Looked Down Through a Crack in the Cloud and Shed a Tear | Donner | 0.19 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Wolf at the Door | Pembroke | 4.26 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | End of a Poem | Walli / Pembroke | 3.30 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Please Mr. Wilson | Pembroke | 2.46 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Once More for the Road | Walli / Pembroke | 4.56 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The East is Red (kiinalainen kansallislaulu)  | Trad. | 1.41 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Carpets and Bags and Balls | Donner / Blom | 5.29 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Apartment 51 | Walli | 4.59 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 38.50 |  |  |  |  |  |  |
Kappaleet > CD-painoksen bonusraidat

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Call Me On Your Telephone (alkuperäisjulkaisu singlellä LRS 1005 B)  | Pembroke | 2.24 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Hey Hey Hey (alkuperäisjulkaisu singlellä LRS 1006 A)  | Pembroke | 4.09 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 45.23 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Måns Groundstroem – basso, hammond-urut, piano, nokkahuilu
Hasse Walli – kitara, taustalaulu
Ronnie Österberg – rummut, bongot, congat, taustalaulu
Jim Pembroke – laulu, gongi, guiro
Eero Koivistoinen – saksofoni
Pekka Sarmanto – basso
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Otto Donner – piano, huilu
Eero Ojanen – celesta, jousisektion johto
Kalevi Nyqvist – harmonikka
Kaj Backlund – trumpetti
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4.
Brooke Astor

Roberta Brooke Astor (o.s. Russell; 30. maaliskuuta 1902 Portsmouth, New Hampshire – 13. elokuuta 2007 Briarcliff Manor, New York) oli yhdysvaltalainen hyväntekeväisyyden harrastaja, joka johti Astor Foundationia miehensä Vincent Astorin kuoleman jälkeen vuodesta 1959. Hän oli kotimaassaan julkisuuden henkilö, ja hän julkaisi romaaneja sekä kaksi muistelmateosta.
Astorille myönnettiin vuonna 1998 Presidential Medal of Freedom hänen huomattavasta hyväntekeväisyystyöstään. Hän sai vuonna 1988 Yhdysvaltain National Medal of Artsin.
Ennen tutustumistaan Vincent Astoriin Brooke oli ollut naimisissa Charles Marshallin ja Dryden Kuserin kanssa. Ennen kuolemaansa keuhkokuumeeseen 105-vuotiaana Brooke Astor kärsi Alzheimerin taudista.
Bollebygd

| Bollebygd |
| --- | --- |
 Bollebygdin kunnantalo
 Bollebygd
 Koordinaatit: 57°40′N, 12°34′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Bollebygdin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  2,57 km²
Väkiluku:  3 566
 – Väestötiheys:  1 387,5 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bollebygd on samannimisen Bollebygdin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Länsi-Götanmaan historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 3 566 asukasta.
Väestönkehitys

| Bollebygdin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 708 | 708 |
| 1965 | 1965 |    | 962 | 962 |
| 1970 | 1970 |    | 1 422 | 1 422 |
| 1975 | 1975 |    | 2 083 | 2 083 |
| 1980 | 1980 |    | 2 609 | 2 609 |
| 1990 | 1990 |    | 3 260 | 3 260 |
| 1995 | 1995 |    | 3 320 | 3 320 |
| 2000 | 2000 |    | 3 241 | 3 241 |
| 2005 | 2005 |    | 3 369 | 3 369 |
| 2010 | 2010 |    | 3 566 | 3 566 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Länsi-Götanmaan läänin kuntien keskustaajamat
Brasidas

Brasidas (m.kreik. Βρασίδας) (kuoli 422 eaa.) oli spartalainen sotapäällikkö Peloponnesolaissodan aikana. Brasidas oli luultavasti vuoden 430 eaa. eponymi efori. Hän kunnostautui triarkkina Pyloksen taistelussa. Vuonna 424 eaa. Brasidas johti joukkoja Traakiassa. Hän kuoli Amfipoliin taistelussa vuonna 422 eaa.
Biennaali

Venetsian biennaalin paviljonkikartta vuonna 2005.
Biennaali (ital. biennale) tarkoittaa joka toinen vuosi järjestettävää tapahtumaa. Termiä käytetään erityisesti taidemaailmassa, jossa sillä usein tarkoitetaan vuorovuosittain järjestettävää kansainvälistä nykytaiteen näyttelyä. Näistä tapahtumista vanhin on Venetsian biennaali, jota on pidetty vuodesta 1895 lähtien. Termiä on käytetty sittemmin myös muista taiteellisista tapahtumista, kuten São Paulon biennaalista ja Pariisin biennaalista. Suomessa Turku Biennaali on järjestetty parittomina vuosina vuodesta 2003 alkaen.
Biennaalien määrä on kasvanut viime vuosikymmenten aikana suuresti. Nykyään maailmanlaajuisesti järjestetään yli 200 kansainvälistä biennaalia ja viimeisimmät lisäykset sisältävät muun muassa Kantonin, Shanghain, Busanin, Gwangjun, Prahan, Istanbulin ja Liverpoolin biennaalit.
Käännös suomeksi
Bremenin soittoniekat

Bremenin soittoniekat. Bremeniin 1951 pystytetty pronssipatsas.
Bremenin soittoniekat (uusimmassa suomennoksessa Bremenin pelimannit)
on Grimmin veljesten kirjaama kansansatu, jossa aasi, koira, kissa ja kukko karkaavat isänniltään, jotka kohtelevat eläimiään huonosti. Eläimet päättävät lähteä Bremeniin, joka on kuuluisa vapaudestaan ja siitä, että siellä voi elää ilman omistajiaan.
Juoni

Matkallaan Bremeniin eläimet näkevät valaistun mökin ja siinä neljä ryöväriä nauttimassa saalistaan. Eläimet päättävät esiintyä ryöväreille saadakseen palkkioksi ruokaa. Eläinten mölinä pelästyttää ryövärit, jotka pakenevat mökistä tiehensä. Eläimet valtaavat mökin. Myöhemmin yöllä ryövärit palaavat ja lähettävät yhden joukosta ottamaan selvää tilanteesta. Kissa raapii ryövärin kasvoja, aasi potkaisee ja koira puree sekä kukko ajaa takaa niin, että tunnustelija kertoo hirviöiden vallanneen talon ja niin ryövärit hylkäävät mökin, johon eläimet asettuvat asumaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SurLaLune'n kommentoitu Bremenin soittoniekat (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kokoteksti (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (saksaksi)
Black Codes

Black Codes (suom. mustat lait) ovat lakeja, joita entiset Konfederaation osavaltiot loivat Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen heikentääkseen mustien asemaa. Lakeja alettiin luoda vuonna 1865, kun Yhdysvalloissa hyväksyttiin perustuslain 13. lisäys, joka virallisesti vapautti kaikki orjat.
Lakeja ehdittiin luoda runsaan vuoden ajan, ennen kuin kongressi, jossa enemmistössä oli orjuutta vastustanut republikaanipuolue, hyväksyi kansalaisoikeuslain sekä perustuslain 14. ja 15. lisäyksen. 1870-luvun lopussa mustien asema kuitenkin heikkeni uudelleen, kun rasistiset ääriliikkeet, etunenässä Ku Klux Klan, voimistuivat.
Taustaa

Unionin silloinen presidentti Abraham Lincoln ilmoitti 1. tammikuuta 1863, että kaikki Yhdysvaltojen orjat tulisi vapauttaa. Tämä tarkoitti suurta muutosta Konfederaatiossa, joka kaksi vuotta myöhemmin hävisi sodan, sillä maan osavaltioiden talous nojasi nimenomaan orjien käyttöön. Kun sota oli päättymäisillään huhtikuussa 1865, Lincoln järkytti monia etelävaltiolaisia entisestään ilmoittamalla, että hän kannatti mustille osittaista äänioikeutta. Lincoln kuitenkin salamurhattiin muutaman päivän kuluttua, ja presidentiksi nousi varapresidentti Andrew Johnson.
Sisällissodan aikana ainoana etelävaltiolaisena senaattorina lojaalina Unionille pysynyt Johnson kannatti osavaltioiden itsemääräämisoikeutta, eikä liittovaltio saanut hänen mielestään puuttua osavaltiotasolla tapahtuviin äänestyksiin. Toukokuussa 1865 Yhdysvalloissa hyväksyttiin perustuslain 13. lisäys, joka kielsi orjuuden koko maassa, mukaan lukien entisissä Etelävaltioissa. Osavaltiot ja niiden korkeimpiin yhteiskuntaluokkiin kuuluneet henkilöt, valkoiset tilanomistajat, saivat kuitenkin hyvin vapaat kädet jälleenrakentaa osavaltioitaan.
Black Codesien käyttöönotto

Yhdysvaltojen jälleenrakennuksen alkaessa valkoiset tilanomistajat pyrkivät saamaan vapautettujen orjien tilalle uutta halpaa työvoimaa. Loppuvuodesta 1865 Mississippi ja Etelä-Carolina hyväksyivät ensimmäiset mustien elämää merkittävästi rajoittaneet lait. Orjien tuli vangitsemisen uhalla hankkia työpaikka ennen seuraavaa tammikuuta. Lisäksi Etelä-Carolinassa muissa kuin maanviljelijän ja palvelijan ammateissa työskennelleiden mustien oli lain mukaan maksettava 10–100 dollarin suuruinen lisävero. Koska presidentti Johnson ei puuttunut näihin lakeihin, niitä säädettiin vuosina 1865 ja 1866 lisää lähes kaikissa entisissä orjuuden sallineissa osavaltioissa. Vaikka nämä osavaltiot takasivat mustille tietyt perusoikeudet, kuten oikeuden omaisuuteen, avioliittoon ja oikeudessa todistamiseen (tosin vain mustia koskevissa tapauksissa), ne pyrkivät ennen kaikkea rajoittamaan mustien työntekoa. Osa osavaltioista rajoitti mustien oikeutta omistaa omaisuutta ja elinkeinovapautta, kun taas käytännössä kaikki Etelävaltioiden osavaltiot rajoittivat mustien työntekomahdollisuuksia. Esimerkiksi jo työssä olevalle mustalle ei saanut tarjota parempipalkkaista työtä.
Black Codesien kieltäminen

Mustien törkeä hyväksikäyttö suututti useita entisiä pohjoisvaltiolaisia, joiden mielestä entisten Etelävaltioiden lait rikkoivat liittovaltion lakeja. Pohjoisvaltiolaisten suuttumuksen ohella tummaihoiseen väestöön kohdistuneet veriset mellakat Memphisissä ja New Orleansissa painostivat liittovaltiota puuttumaan black codes -lakeihin.
Yhdysvaltain kongressi hyväksyi huhtikuussa 1866 presidentti Johnsonin veto-oikeutta vahvemmaksi  kansalaisoikeuslain, jolla republikaanien hallitsema kongressi sai aiempaa suuremmat oikeudet jälleenrakennuksen ohjaamiseen. Seuraavana vuonna hyväksyttiin Reconstruction Act of 1867, joka velvoitti entiset Etelävaltiot ratifioimaan myöhemmin hyväksytyn perustuslain 14. lisäyksen, joka taas takasi vapautettujen orjien kansalaisoikeudet koko Yhdysvalloissa. Vuonna 1870 kongressi hyväksyi vielä perustuslain 15. lisäyksen, jonka mukaan kaikilla Yhdysvaltojen (miespuolisilla) kansalaisilla on ihonväristä riippumatta äänioikeus. Lisäksi Yhdysvaltoihin perustettiin niin kutsuttu vapaiden ihmisten virasto, jonka tehtäviin kuului auttaa entisiä orjia näiden vapauduttua orjuudesta. Rahoitusongelmistaan huolimatta vapaiden ihmisten virasto onnistui olemassaolonsa aikana muun muassa tarjoamaan sairaanhoitoa yli miljoonalle vapautetulle mustalle. Tämän niin kutsutun radikaalin jälleenrakennuksen (1867–1877) aikana tummaihoiset voittivat useita osavaltio- ja kongressivaaleja Etelävaltioissa.
Myöhemmät tapahtumat

Radikaalin jälleenrakennuksen kannatus hiipui 1870-luvun aikana samalla, kun syntyi Ku Klux Klanin kaltaisia rasistisia ääriliikkeitä. Kun viimeiset liittovaltion sotilaat lähtivät etelästä ja jälleenrakennus lähestyi vuonna 1877 loppuaan, mustien asema heikkeni entisestään. Vaikka tummaihoisten taloudellinen ja sosiaalinen asema oli noussut huomattavasti, Ku Klux Klan ja muut ääriliikkeet lähes mitätöivät heidän poliittiset saavutuksensa. Black codes -lakien tilalle alkoi radikaalin jälleenrakennuksen loputtua syntyä uusia Jim Crow -lakeja, jotka jatkoivat rotuerottelua etelävaltioissa aina vuoden 1964 kansalaisoikeuslain hyväksymiseen asti.
Henry Louis Stephensin maalaus, jossa mustaihoinen mies lukee Lincolnin ilmoitusta sanomalehdestä vuonna 1863.
1870-luvulla mustien asema heikkeni jälleen, kun Ku Klux Klanin kaltaiset ääriliikkeet voimistuivat.
Besnik Hasi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 29. joulukuuta 1971 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Djakova, Kosovo, Jugoslavia
Seura
Seura:  KV Mechelen
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1988–1990 1990–1994 1991 1992–1993 1993–1994 1994–2000 1997–1998 2000–2006 2006–2007 2007–2008 |  Liria Prizren  NK Zagreb → Dinamo Pančevo → KF Prishtina → NK Samobor  KRC Genk → TSV 1860 München  RSC Anderlecht  KSC Lokeren  Cercle Brugge |  |
Maajoukkue
| 2000–2007 |  Albania | 47 (2) |
Valmennusura
2008–2009 2009–2014 2014–2016 2016 2017 2018–2021 2021–2022 2023–:  RSC Anderlecht U19  RSC Anderlecht (apuv.)  RSC Anderlecht  KP Legia Varsova  Olympiakos  Al-Raed  Al-Ahli  KV Mechelen
Besnik Hasi (s. 29. joulukuuta 1971) on kosovolais-albanialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Marraskuusta 2023 lähtien hän on toiminut belgialaisen KV Mechelenin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Hasi aloitti jalkapalloilun synnyinmaassaan KF Vëllaznimiin riveissä. Juniorivuosien jälkeen Hasi siirtyi KF Liriaan, jossa teki läpimurtonsa aikuisten tasolla. Ura jatkui NK Zagrebissa, mutta vähäisen peliajan myötä Hasi siirtyi lainalle NK Dinamo Pancevoon. Hän pelasi lainalla eri seuroissa, muttei onnistunut saamaan vastuuta ja peliaikaa. Vuonna 1994 Hasi siirtyi KRC Genkiin, jossa vastuuta tuli 2. divisioonassa, mutta joukkueen noustua liigaan kaudeksi 1996/97 Hasin peliaika väheni. Kaudella 1997/98 hän edusti TSV 1860 Müncheniä ja palasi kauden jälkeen takaisin Genkiin. Nyt tuli myös vastuuta ja Hasi oli avainpelaajia Genkin juhliessa historiansa ensimmäistä Belgian mestaruutta kaudella 1998/99.
Hasi siirtyi kesällä 2000 RSC Anderlechtiin, jossa hän pelasi kuusi kautta. Lukuisat loukkaantumiset ja polvivammat varjostivat Anderlecht-vuosia, joiden aikana hän pääsi juhlimaan kolmea Belgian liigamestaruutta. Kokenut puolustavissa rooleissa viihtynyt Hasi siirtyi kaudella 2005/06 KSC Lokereniin ja lopetti uransa Cercle Bruggessa kauden 2007/08 jälkeen.
Ura valmentajana

Hasi aloitti valmennusuransa RSC Anderlechtin organisaatiossa juniorivalmentajana. Vuonna 2009 hän nousi edustusjoukkueen apuvalmentajaksi ja työskenteli Ariël Jacobsin ja John van den Bromin valmennustiimeissä. Maaliskuussa 2014 hänestä tuli Anderlechtin päävalmentaja van den Bromin saatua potkut. Hänen johdollaan Anderlecht piristyi ja nousi mestaruusplayoffsien myötä lopulta Belgian mestariksi. Seuraavalla kaudella mestaruus jäi uusimatta. Mestarien liigassa Hasi johdatti Anderlechtin muun muassa upeaan 3–3 tasapeliin Arsenalia vastaan. Kaudella 2015/16 Anderlecht jäi mestaruustaistelussa toiseksi ja kauden jälkeen Hasi siirtyi puolalaisen KP Legia Varsovan valmentajaksi. Kausi alkoi Legian osalta katastrofaalisesti ja joukkue vajosi liigan hännille. Seurajohto erotti Hasin tehtävästään jo syyskuun puolivälissä 2016.
Kesäkuussa 2017 Hasista tuli kreikkalaisen Olympiakosin päävalmentaja. Albanialaisen pesti suurseurassa päättyi lopulta lyhyeen, kun seura erotti hänet tehtävistään syyskuun lopulla 2017. Viimeinen naula Hasin arkkuun oli 3–2 derbytappio AEK Ateenalle.
Heinäkuussa 2018 Hasi siirtyi Saudi-Arabian pääsarjaan Al-Raedin päävalmentajaksi. Hasi valmensi Al-Raedia kolme kautta, kunnes siirtyi kesällä 2021 Al-Ahlin päävalmentajaksi. Hän sai potkut seurasta maaliskuussa 2022.
Marraskuussa 2023 Hasi palasi valmentamaan Belgiaan, kun hänestä tuli KV Mechelenin uusi päävalmentaja.
Meriitit > Pelaajana

Belgian mestaruus (4): 1999, 2001, 2004, 2006
Belgian cup: 2000
Belgian supercup (2): 2000, 2001
Meriitit > Valmentajana

Belgian mestaruus: 2014
Belgian supercup: 2014
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Besnik Hasi Wikimedia Commonsissa
Hasi Mestarien liigan sivuilla (englanniksi)
Brigitte Nganaye

Brigitte Nganaye (s. 28. lokakuuta 1973) on keskiafrikkalainen keskipitkän matkan juoksija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja putosi ensimmäisellä kierroksella sekä naisten 800 että 1 500 metrin juoksussa. Hänen henkilökohtaiset ennätysaikansa ovat 800 metrillä 2.12,43 (1991) ja 1 500 metrillä 4.33,57 (1992).
Nganaye oli 18-vuotiaana Barcelonan olympialaisten nuorin Keski-Afrikkaa edustanut osallistuja.
Aiheesta muualla

Brigitte Nganaye Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Brooke Anderson

Brooke Anderson (s. 15. elokuuta 1981 Sydney) on australialainen näyttelijä, joka on esiintynyt televisiosarjassa Merenneito (Ocean Girl) vuosina 1996–1997. Hänen ensimmäinen roolinsa oli televisiosarjassa E Street, jossa hän esitti Clare Fieldingiä vuosina 1989–1992. Hän aloitti näyttelijänuransa nelivuotiaana, mutta on nyt siirtymässä tuotantopuolelle perustettuaan oman yrityksen. Hän on tehnyt muutamia lyhytelokuvia.
Aiheesta muualla

Brooke Anderson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)