stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taloustiede
Kirjallisuutta

Lisää luettavaa aiheesta Kirjallisuutta taloudesta on Wikiaineistossa
Begg, David & Fischer, Stanley & Dornbusch, Rudiger: Economics.  (9th edition)  London:  McGraw-Hill, 2008.  ISBN 0-07-711787-5  (englanniksi)
Hyytinen, Ari & Maliranta, Mika: Yritysjohdon taloustiede. Yritykset taloudessa ja taloustieteessä.  (1. painos)  Helsinki:  Spillover Economics Oy, 2015.  ISBN 978-952-93-6049-9
Korpela, Asko: Taloutemme rakenne ja toiminta.  (9. painos)  Helsinki:  Talousteos, 1992.  ISBN 951-9061-17-7  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Pekkarinen, Jukka & Sutela, Pekka: Kansantaloustiede.  (9. uudistettu painos)  Helsinki:  WSOY, 2002 (12. painos 2007).  ISBN 951-0-27436-4
Mäkelä, Vilho: Käytännön kansantaloustiede: Teoria ja käytäntö.  (2. uudistettu painos)  Helsinki:  Ky-palvelu, 2000.  ISBN 951-98006-4-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
https://www.core-econ.org/the-economy/book/fi/text/0-3-contents.html CORE econ ryhmän kattava sivusto taloudesta suomeksi
Kanniainen, Vesa: Taloustieteessä ei laadita suhdanne-ennusteita. Tieteessä tapahtuu 3/2009
Economics revisionworld.co.uk. Arkistoitu 10.12.2011. Viitattu 2012-2-17.
Talous-teema lehdessä niin & näin 2/2002.
Talous & demokratia -teema lehdessä niin & näin 3/2012.
Indifferenssikäyrä I1 yhdistää suuremman määrän hyödykkeitä x ja y kuin indifferenssikäyrä I2.  Tyypillisesti kuluttajat haluavat mieluummin olla kauimpana origosta sijaitsevalla indifferenssikäyrällä.
Tulon kiertokulkumalli.
Adam Smith (1723-1790).
Anders Chydenius (1729-1803).
Hans Adam II

| Hans Adam II |
| --- | --- |
 Hänen korkeutensa Hans-Adam II, Liechtensteinin ruhtinas.
 
Liechtensteinin ruhtinas
Valtakausi:  13. marraskuuta 1989 –
Edeltäjä:  Frans Joosef II
Perijä:  Kruununprinssi Alois

Syntynyt:  14. helmikuuta 1945 (ikä 79) Zürich, Sveitsi
Puoliso:  ruhtinatar Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau (vih. 1967; k. 2021)
Lapset:  Kruununprinssi Alois Prinssi Maximilian Prinssi Constantin Prinsessa Tatjana
Koko nimi:  Johannes Adam Ferdinand Alois Josef Maria Marco d’Aviano Pius Fürst von und zu Liechtenstein
Suku:  Liechtenstein
Isä:  Frans Joosef II
Äiti:  Georgina von Wilczek
Uskonto:  roomalaiskatolilainen
Hans Adam II (koko nimi Johannes Adam Ferdinand Alois Josef Maria Marco d’Aviano Pius Fürst von und zu Liechtenstein, s. 14. helmikuuta 1945 Zürich, Sveitsi) on Liechtensteinin ruhtinas. Hän on ruhtinas Frans Joosef II:n ja ruhtinatar Ginan vanhin poika. Nimen Hans Adam hän sai toimiakseen yhteytenä menneisyyden ja tulevaisuuden välillä. Ruhtinas Hans Adam I, joka hallitsi 1699–1712, oli ruhtinaskunnan perustaja.
Elämäkerta

Hans Adam kasvoi sisarustensa kanssa Vaduzin linnassa. Hän kävi kansakoulunsa Vaduzissa, jossa hän toimi myös partiolaisena. Isänsä tavoin prinssi Hans Adam meni Schottengymnasiumin kouluun Wieniin 1956. Vuonna 1960 hän siirtyi opiskelemaan Zuoziin, missä hän valmistui sekä sveitsiläisestä että saksalaisesta lukiosta ylioppilaaksi. Myöhemmin Hans Adam toimi harjoittelijana pankissa Lontoossa. Äidinkielensä saksan lisäksi hän puhuu englantia, ranskaa ja italiaa. Syksyllä 1965 Hans Adam aloitti taloustieteen opintonsa St. Gallenin yliopistossa Sveitsissä. Hän valmistui taloustieteen lisensiaatiksi 1969.
Elämäkerta > Perhe

Vuonna 1967 prinssi Hans Adam meni naimisiin serkkunsa, kreivitär Marie Kinsky von Wchinitz und Tettaun (1940–2021) kanssa. Parilla on neljä lasta:
Kruununprinssi Alois (s. 11. kesäkuuta 1968)
Prinssi Maximilian (s. 16. toukokuuta 1969)
Prinssi Constantin (15. maaliskuuta 1972 – 5. joulukuuta 2023)
Prinsessa Tatjana (s. 10. huhtikuuta 1973)
Vuonna 1984, 45 hallitusvuoden jälkeen, Hans Adamin isä, ruhtinas Frans Joosef II nimitti hänet pysyväksi edustajakseen hoitamaan mm. ruhtinaskunnan ulkopolitiikkaa. 13. marraskuuta 1989 ruhtinas Frans Joosef II kuoli, ja Hans Adam tuli ruhtinaaksi ottaen käyttöönsä järjestysluvun II.
Ruhtinas Hans Adam II:n hallituskaudella Liechtenstein on liittynyt Yhdistyneisiin kansakuntiin 1990 ja Euroopan talousalueeseen 1995.
Elokuussa 2004 Hans Adam II siirsi vastuun päivittäisten päätösten tekemisestä pojalleen kruununprinssi Aloisille valmistautuen näin vallan siirtymiseen uudelle sukupolvelle. Hans Adam II on kuitenkin edelleen muodollinen valtionpäämies.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Adam II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Franz Josef II | Liechtensteinin ruhtinas 1989– | Seuraaja: – |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef
Tavikosken hierinmylly

Tavikosken hierinmylly on nähtävyys Valtimon Verkkojoella Pohjois-Karjalassa. Se on Verkkojoen Tavikosken partaalla. Myllyrakennus entisöitiin 1967. Paikan kautta kulkee retkeilyreitti.
Taras

| Taras> Τάρας |
| --- | --- |
 Taraksen Poseidonin temppeliksi oletetut rauniot nykyisessä Tarantossa.
Sijainti
 Taras
Koordinaatit:  40°28′15″N, 17°14′13″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Taranto, Taranto, Apulia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 708/706 eaa.–
Huippukausi:  n. 600–200-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Suur-Kreikka
Aiheesta muualla
  Taras Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taras (m.kreik. Τάρας), roomalaisella kaudella Tarentum (lat.), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa nykyisen Italian alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Taranton kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Taras oli Suur-Kreikan merkittävimpiä kreikkalaisia siirtokuntia ja tärkeä satama- ja kauppapaikka. Se perustettiin 700-luvun eaa. lopulla ja kukoisti aina siihen saakka, kun Rooma valtasi sen vuonna 272 eaa. Kaupunki oli olemassa myös roomalaiskaudella, jolloin se tunnettiin Tarentumin nimellä.
Maantiede

Taras sijaitsi siitä nimensä saaneen Taraksenlahden (Tarantinos kolpos, Ταραντῖνος κόλπος, lat. Tarentinus sinus) eli nykyisen Tarantonlahden pohjoisrannalla. Kaupungin akropolis eli yläkaupunki oli rakennettu rannikolle pienelle niemelle, joka oli nykyisin nimellä Mare Piccolo tunnetun pienen lahden tai laguunin suulla, toisin sanoen nykyisen Taranton vanhankaupungin paikalla. Nykyisin niemenkärki muodostaa saaren, sillä sen poikki kaivettiin keskiajalla kanava vanhankaupungin itäpuolitse, mutta antiikin aikana akropoliilta oli yhteys mantereelle kapean kannaksen kautta. On kuitenkin mahdollista, että kaupunkia perustettaessa se oli alun perin saarella. Myöhemmin kaupunki laajeni huomattavasti niemeltä kaakkoon ympäröivälle tasangolle Taranton nykyisen uuden kaupungin (Città Nuova) alueelle.
Laguunilahti toimi kaupungin sisempänä satamana. Se oli suojainen ja koko lähirannikon paras satamapaikka, millä oli suuri merkitys koko kaupungille. Meren puolella sijaitsi ulompi satama ja sen edustalla sitä suojanneet Khoirades-saaret, nykyiset Isola di San Pietro ja Isola di San Paolo. Taras-joki, josta kaupunki sai nimensä, on yhdistetty noin 6,5 kilometriä länteen sijaitsevaan jokeen, jonka nimi on edelleen Tara (myös Fiume di Terra). Toinen merkittävä joki alueella oli Galaisos, joka laski satamalahden pohjoisosaan. Se tunnettiin myös Spartan Eurotakseen viittaavasti nimellä Eurotas. Muita lähialueen antiikin aikaisia paikkoja olivat Aulon-kukkula, joka tunnettiin erinomaisesta viinistään, sekä Satyrion, joka toistuu usein paikannimenä kaupungin yhteydessä antiikin kirjallisuudessa, mutta jonka kohde on epäselvä. Taras tunnettiin antiikin aikana hyvästä ilmastostaan ja hedelmällisestä maaperästään.
Roomalaisella kaudella Tarentum luettiin osaksi Calabrian provinssia.
Historia > Esihistoria

Myöhemmän kaupungin läheltä on löydetty neoliittisen kauden talojen jäänteitä sekä hautoja, mikä osoittaa paikan olleen asutettu jo tuolloin. Paikalta on löydetty myös merkkejä pronssikautisesta asutuksesta, mukaan lukien mykeneläisen kauden keramiikkaa, sekä varhaisen rautakauden asutuksesta. Varhaisimpien rautakautisten asuttajien oletetaan olleen iapygejä, jotka käyttivät oman keramiikkansa lisäksi kreikkalaista keramiikkaa. Nämä asuivat seudulla ennen kreikkalaisten siirtokuntalaisten tuloa.
Historia > Klassinen kausi

Vuonna 473 eaa. Taras kärsi kuitenkin suuren tappion barbaareja vastaan yhdessä Rhegionin kanssa. Tämä on kaupungin historian ensimmäisiä tapahtumia, joiden ajankohta tiedetään tarkasti. Herodotos kutsui tappiota suurimmaksi minkään kaupungin kokemaksi miestappioksi, josta hän oli tietoinen, mainitsematta kuitenkaan lukumääriä. Koska tappio koski ennen kaikkea yläluokkaa, tämä johti samalla vallankumoukseen ja aristokraattisen hallinnon vaihtumiseen demokratiaksi. Muutoin tappiolla ei vaikuta olleen pitkäkestoista vaikutusta kaupungin menestykseen.
Taras oli suurimmassa kukoistuksessaan 400-luvun eaa. puolessa välissä Krotonin taannuttua, ja siitä tuli alueen vauraimpia ja vahvimpia kaupunkeja. Noin vuonna 433–432 eaa. Taras vastusti Thurioin aikomuksia ottaa noin vuonna 550–510 eaa. tuhotun Siriin alue eli Siritis valtaansa. On epäselvää, miksi Taras pystyi vaatimaan kyseistä aluetta itselleen, koska Metapontionin alue sijaitsi Siritiin ja Taraksen välissä. Joka tapauksessa kiista johti sotaan Thurioin kanssa. Lopulta kaupungit tekivät sopimuksen, ja perustivat alueelle yhdessä Herakleian siirtokunnan vuonna 432 eaa. Virallisesti sitä pidettiin kuitenkin Taraksen siirtokuntana.
Ateenan Sisilian sotaretken aikaan peloponnesolaissodassa vuosina 415–413 eaa. Taras pyrki ensin pysymään puolueettomana monien muiden alueen kaupunkien tavoin, eikä sallinut ateenalaisten rantautua rannikolleen tai huoltaa aluksiaan. Myöhemmin taraslaiset kuitenkin sallivat Ateenan toisen, Demostheneen johtaman laivaston tulla Khoirades-saarille. Lopulta Taras vaikuttaa asettuneen Sisilian Syrakusan puolelle ja antoi laivojaan sen laivastoon.
300-luvun eaa. alkupuolella kaupunki kukoisti edelleen, nyt pythagoralaisen filosofi-matemaatikko Arkhytaan johdolla. Hänen saavuttamaansa asemaa on verrattu Perikleen asemaan Ateenassa. Arkhytas toimi seitsemän kertaa strategoksena noin vuosina 380–360 eaa., vaikka laki salli vain yhden kauden kullekin. Hänen kerrotaan menestyneen kaikilla sotaretkillään. Tästä tiedosta voidaan päätellä, että kaupunki soti tuohon aikaan usein, todennäköisesti messapeja vastaan. Näiden lisäksi Suur-Kreikan kaupunkeja kohtasi uusi uhka, sillä Syrakusan tyranniksi noussut Dionysios alkoi tavoitella valtaa myös Suur-Kreikan puolella, uhaten aluetta etelästä päin, kun taas pohjoisesta ja lännestä uhkasivat nyt lukaanit. Taras oli jonkin aikaa suojassa hieman sivussa olleen sijaintinsa vuoksi, eikä ole selvää, liittyikö se vielä alussa Suur-Kreikan kaupunkien liittoon mainittuja uhkia vastaan. Dionysioksen vallattua tai tuhottua eräitä kaupungeista Taras vaikuttaa nousseen alueella johtoasemaan. Taraksen liityttyä liittoon sen yhteiset kokoukset pidettiin Herakleiassa, Taraksen siirtokunnassa, mikä kertoo kaupungin saavuttamasta asemasta.
Taras otti nyt johtoaseman taistelussa lukaaneja vastaan. Se joutui kuitenkin pyytämään apua Spartan kuninkaalta Arkhidamokselta. Tämä toi Italiaan suuren armeijan vuonna 346 eaa. ja soti siellä useita vuosia. Hän koki tappion ja kaatui taistelussa, ilmeisesti lukaanien ja messapien yhtynyttä armeijaa vastaan, Mandurian lähellä vuonna 338 eaa.
Historia > Hellenistinen kausi

Muutamia vuosia Arkhidamoksen kuoleman jälkeen taraslaiset kutsuivat apuun Epeiroksen kuninkaan Aleksanterin. Tämä saapui Italiaan armeijoineen vuonna 332 eaa. ja jatkoi sotimista siellä vuoteen 326 eaa. saakka. Aleksanteri soti ensin messapeja vastaan ja pakotti nämä tekemään rauhan taraslaisten kanssa. Tämän jälkeen hän soti lukaaneja ja bruttiumlaisia vastaan, ja voitti nämä suuressa taistelussa Poseidonian lähellä. Lopulta Aleksanteri kääntyi Tarasta vastaan, valtasi sen siirtokunnan Herakleian ja siirsi suurkreikkalaisten kokoontumispaikan sieltä Akalandros-joelle Thurioin alueelle. On kuvattu, että Aleksanterin kuolema lopulta ennemminkin vapautti kreikkalaiset vihollisesta, sen sijaan että olisi ollut liittolaisen menetys.
Vuonna 303 eaa. taraslaiset pyysivät apua vuorostaan Spartalta. Sparta lähetti Italiaan suuren armeijan Kleonymoksen johdolla. Tämä sai messapit ja lukaanit taipumaan rauhaan, mutta toisaalta hankki käytöksellään kreikkalaisten vihat päälleen. Strabonin mukaan taraslaiset olisivat tämän jälkeen pyytäneet apua Syrakusan tyrannilta Agathokleelta.
Tämän jälkeen taraslaiset joutuivat ensimmäistä kertaa kohtaamaan uuden nousevan vallan, Rooman, joka kävi eteläisessä Italiassa samnilaissotia. Toisen samnilaissodan aikaan vuonna 326 eaa. taraslaisten mainitaan lupailleen apua Neapoliille ja yllyttäneen lukaaneja Roomaa vastaan. Vuonna 321 eaa. taraslaisten sanotaan puolestaan vaatineen roomalaisia ja samnilaisia rauhaan, uhaten sodalla sitä osapuolta, joka ei tottelisi. Vuonna 303 eaa. taraslaiset tekivät roomalaisten kanssa sopimuksen, jonka mukaan roomalaiset sotalaivat eivät saisi tulla Tarantonlahdelle.
Roomalaiset rikkoivat sopimuksen vuonna 282 eaa., kun L. Corneliuksen johtama kymmenen laivan laivasto saapui lahdelle thurioilaisten avuksi. Taraslaiset kokosivat liiton Roomaa vastaan, mikä johti joskus neljänneksi samnilaissodaksi kutsuttuun sotaan. Taraslaiset tuhosivat osan laivoista, julistivat sodan Thurioita vastaan ja valtasivat kaupungin. Roomalaiset julistivat Tarakselle sodan vuonna 281 eaa. Taraslaiset puolestaan pyysivät nyt apua Epeiroksen kuninkaalta Pyrrhokselta. Tämä lähetti Tarakseen ensin 3 000 miehen sotajoukon Milonin johdolla ja saapui itse myöhemmin suuremmalla sotajoukolla.
Pyrrhos saavutti kaksi sotavoittoa, mutta kärsi tappion vuonna 275 eaa. ja vetäytyi Italiasta. Hän jätti Tarasta puolustamaan Milonin ja epeiroslaisen varuskunnan. Taraslaiset olivat kuitenkin jakaantuneet kahteen puolueeseen, joista toinen kannatti Roomaa ja toinen avunpyyntöä Karthagosta. Karthago lähettikin laivaston Taraksen avuksi, mutta se saapui liian myöhään, sillä kaupunki oli jo antautunut roomalaisille ja konsuli Papiriukselle. Tämä tapahtui vuonna 272 eaa.
Aiemmin mainittujen lisäksi Taraksesta olivat kotoisin muun muassa muusikko ja Aristoteleen oppilas Aristoksenos, näytelmäkirjailija Rhinthon ja roomalaisajalla latinankielisen kirjallisuuden alkuunpanijoihin kuulunut ja ensimmäinen latinaksi kirjoittanut näytelmäkirjailija Livius Andronicus.
Historia > Roomalainen kausi

Tämän jälkeen Taras oli Rooman vallan alla. Se säilytti muodollisen itsenäisyytensä ja omat lakinsa, mutta kaupungissa oli roomalainen varuskunta. Ensimmäisessä puunilaissodassa Taras varusti laivoja Rooman laivastoon. Toisessa puunilaissodassa kaupungista tuli Hannibalin kohde alueella, sillä sen hyvällä satamalla oli suuri strateginen merkitys. Kaupungissa oli myös edelleen karthagolaismielinen puolue, joka neuvotteli salaa Hannibalin kanssa. Nikonin ja Filodemoksen johdolla puolue sai petettyä kaupungin Hannibalille kuitenkin vasta vuonna 213/212 eaa. Hannibal valtasi itse kaupungin, vaikka roomalaiset saivatkin pidettyä sen linnoituksen, ja tätä kesti yli kaksi vuotta.
Roomalaiset valtasivat kaupungin takaisin Q. Fabius Maximuksen johdolla vuonna 210/209 eaa. Karthagolaiset ja myös suuri osa kaupungin asukkaista surmattiin, ja kaupunki ryöstettiin. Livius kiitti Fabiusta siitä, ettei tämä ryöstänyt kaikkia kaupungin kuuluisia veistoksia, mutta ainakin Capitoliumia pitkään koristanut Lysippoksen Herakles-veistos oli peräisin Taraksesta. Kaupungista kerrotaan viedyn myös suuri määrä kultaa ja hopeaa, mikä kertoo sen vauraudesta.
Sotien ja valloituksen seurauksena kaupunki kärsi huomattavasti ja taantui. Se säilytti kuitenkin liittolaiskaupungin (urbs foederata) aseman, ja toimi edelleen alueen keskuksena ja roomalaisten viranhaltijoiden toimipaikkana näiden ollessa eteläisessä Italiassa. Vuonna 123/122 eaa. C. Gracchus yritti elvyttää kaupunkia perustamalla sinne roomalaisen kolonian, ja sen nimeksi tuli Colonia Neptunia. Myöhemmin nimeksi vakiintui kuitenkin Tarentum. Strabonin mukaan koloniasta tuli kukoistava, mutta se ei silti vaikuta kehittyneen normaalia roomalaista provinssikaupunkia kummemmaksi. Sen koko oli huomattavasti aikaisempaa pienempi, sillä se käsitti vain vanhan akropoliin alueen sekä hieman kannaksesta. Sen tärkeä satama esti sitä kuitenkin häviämästä kokonaan, mikä oli monien muiden Suur-Kreikan kaupunkien kohtalona roomalaisajalla. Se oli myös Suur-Kreikan harvoja kaupunkeja Neapoliin ja Rhegionin ohella, joissa kreikan kieli säilyi.
Rooman sisällissotien aikaan Tarentum toimi vuorollaan Octavianuksen, Antoniuksen ja Sextus Pompeiuksen laivastotukikohtana. Myös keisarikaudella kaupunki oli edelleen Italian tärkeimpiä satamia, vaikkakin alkoi jäädä Brundisiumin varjoon.
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle

Tarentum mainitaan edelleen gootteja vastaan käytyjen sotien aikaan merkittävänä sotilastukikohtana ja satamana. Belisarius valtasi kaupungin Itä-Roomalle eli Bysantin valtakunnalle, ja Totila valtasi sen uudelleen vuonna 549 jaa., jonka jälkeen se säilyi gooteilla siihen sakka, kunnes Narses valtasi sen takaisin Bysantille. Tämän jälkeen kaupunki säilyi Bysantin hallussa aina vuoteen 661 saakka., jolloin sen valtasi Beneventumin herttua Romoaldus. Tämän jälkeen kaupunki oli välillä saraseeneilla, jotka tuhosivat sen kokonaan vuonna 967, ja välillä jälleen Nikeforos Fokaksen valtaamana Bysantilla. Bysantti menetti alueen lopullisesti normanneille Robert Guiscardin vallattua sen vuonna 1063, jonka jälkeen se kuului Napolin kuningaskuntaan.
Rakennukset ja löydökset

Antiikin aikaisesta kaupungista on säilynyt vain vähän jäänteitä sen enempää kreikkalaiselta kuin roomalaiseltakaan ajalta, koska myöhempi kaupunki on aina sijainnut samalla paikalla. Yksittäisiä löytöjä on kuitenkin tehty eri puolilta kaupungin aluetta.
Rakennukset ja löydökset > Akropolis eli yläkaupunki

Kaupunki sijaitsi ilmeisesti 500-luvun eaa. lopulle saakka pääosin akropoliin eli linnoituksen tai ”yläkaupungin” muurien sisäpuolella. Taraksessa akropolis-niemi oli vain hieman alakaupunkia korkeampi. Sen muureista ei ole löydetty jäänteitä. Akropoliin paikalta on löydetty doorilaista tyyliä edustaneen temppelin rauniot. Se on ajoitettu noin vuoteen 575 eaa., ja sen oletetaan olleen omistettu Poseidonille. Temppelistä on säilynyt pari pylvästä ja stylobaattia. Läheltä on löydetty myös toisen, korinttilaista tyyliä edustaneen temppelin jäänteitä 300-luvulta eaa., joskin temppelin koristelu vaikuttaa olevan ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. Tämän temppelin oletetaan olleen omistettu Paxille eli Rauhalle. Nykyisen Sant'Agostinon kirkon läheltä on löydetty Afroditelle omistetun alttarin jäänteet, jotka ovat saattaneet kuulua tämän temppeliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taras Wikimedia Commonsissa
Nikeä esittävä pronssiveistos Taraksesta, n. 500 eaa. British Museum.
Taraksen lyömä raha, n. 330–302 eaa. Kuvituksessa kantharoksia.
Taraksen lyömä raha, n. 302 eaa. Kuvituksessa ratsastava ja itsensä seppelöivä nuorukainen sekä delfiinillä ratsastava heeros Taras tai Falanthos.
Taraksen lyömä raha, 212–209 eaa. Sama kuvitus kuin edellä, mutta nyt nuorukainen seppelöi hevosensa.
Taraksesta löydetty naista esittävä hellenistinen pienoispatsas, 200-luku eaa.
Tarentumin roomalaisaikaisia lakeja sisältävä pronssitaulu, kopio alkuperäisestä (89–62 eaa.). Napolin arkeologinen museo.
Poseidonin temppelin rauniot.
Nekropolista.
Tatra T27

| Tatra T27, T27A, T27B ja T27/91 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia  Saksa
Valmistaja:  Závody Tatra a.s. /Ringhoffer Tatra a.s./ Tatra n.p., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1930–1947
Tuotantomäärä:  7 620 kappaletta
Suunnittelija:  Hans Ledwinka
Mitat ja massat
Kantavuus:  2 500–3 000 kg
Omamassa:  4 000–4 500 kg
Pituus:  6 300 mm
Leveys:  2 100 mm
Korkeus:  2 400 mm (lavakatteen kanssa 2 680 mm)
Akseliväli:  3 800 mm;  linja-autoversiossa 3 850 mm
Maavara:  280 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Vetotapa:  4×2
Vaihteisto:  4+1
Jarrut:  ATE Lockheed – hydraulisesti toimivat rumpujarrut
Puukaasulaitteilla varustettu Tatra T27B Saksassa toukokuussa 1947.
Tatra T27 oli tšekkoslovakialaisen Tatran 	1930–1947 valmistama kaksiakselinen kuorma-auto. Eri muunnelmien kantavuudet vaihtelivat välillä 2 500–3 000 kg. Alustoille rakennettiin myös linja-autoja ja paloautoja.
Muunnelmat

Kuorma-automallista oli kolme kehitysversiota: T27, T27A ja T27B. Linja-autoversio oli T27/91.
Ensimmäisen T27-mallin ohjaamo oli erittäin kantikas ja kaksiosainen tuulilasi oli pystysuora. Tunnusomainen piirre mallissa oli ohjaamon ja konepellin välillä ollut pahkuramainen lisäosa, jonka sisällä oli polttoainetankki.
A-mallin ohjaamoa oli pyöristetty ja tuulilasia kallistettu taaksepäin. Moottori oli aikaisempaa tehokkaampi ja taka-akselin jousitusta oli muutettu.
B-mallissa taka-akselille tuli paripyörät. Autoa sai nyt myös puukaasu- tai kaasukäyttöisenä.
Malli T28 perustui pitkälti T27:n rakenteeseen. T28:aan oli lisätty toinen taka-akseli.
Teknisiä tietoja > Moottorimallit

T27-malleissa käytettiin kaikkiaan neljää eri moottorimallia, joista T27 ja T27A olivat bensiinimoottoreita. Tämän lisäksi valmistettiin hiili- ja puukaasumoottoria T27H ja autossa testattiin myös dieselmoottoria T64A. Kaikki moottorit olivat tyypeiltään nestejäähdytteisiä, nelitahtisia, nelisylinterisiä rivimoottoreita.
| Moottorimallit | T27 | T27A | T27H | T64A |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Käyttövoima | Bensiini | Bensiini | Hiili- ja puukaasu | Dieselöljy |
| Sylinterin halkaisija / iskunpituus, mm | 95 / 150 | 100 / 150 | 105 / 150 | 105 / 140 |
| Moottorin iskutilavuus, cm³ | 4 253 | 4 713 | 5 196 | 4 849 |
| Kaasutin | Zenith 36 T | Zenith 36 T tai Solex 35 BFV | Solex 22 HR |  |
| Suurin teho, kW / 1/min | 38,2 (myöh. 41,9) / 2100 | 46,4 / 2100 | 37,5 / 2100 | 44,2 / 2100 |
| Polttoaineenkulutus, l/100 km | 25–28 | 25–28 | 75 kg puuta | 26–28 |

Viimeiset yksilöt oli varustettu ilmajäähdytteisillä, nelisylinterisillä moottoreilla.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Moottorin takana oli kuiva, yksilevyinenkytkin, joka välitti voiman nelinopeuksisen vaihteiston kautta voimansiirtoakselille, joka kulki auton kantavana rakenteena toimineen keskusputkirungon sisällä. Taka-akselilla oli alkuvaiheessa heilurityyppinen erillisjousitus ja vinottaiset lehtijouset; tämä ratkaisu kuitenkin korvattiin A-mallissa poikittaisella lehtijousella, joka oli kiinnitetty keskeltä vetopyörästön päälle ja päistään jarrukilpiin.
Etuakselilla oli päällekkäinen kolmiotuenta ja jousituksena poikittain asennettu, puolielliptinen lehtijousi.
Jarruina oli jokaisella pyörällä ATE Lockheed -rumpujarrut, jotka toimivat hydraulisesti.
Suorituskyky

Auton kuljetuskapasiteetti oli alun perin 2,5 tonnia, mutta Tšekkoslovakian asevoimien tarpeisiin kapasiteettia kasvatettiin kolmeen tonniin runkoputkea vahvistamalla. Täydellä kuormalla perävaunu perässä autolla kykeni nousemaan 13 % mäkiä. Ilman perävaunua mutta täydellä kuormalla suurin nousukulma oli 19 %. Huippunopeus kuormattuna oli 50 km/h.
Tšekkoslovakian armeija

T27-malleista huomattava osa meni asevoimille. T27A-linja-autoja toimitettiin vuosina 1932–1933 vain viisi kappaletta. Kuorma-autoja myytiin huomattavasti enemmän: vuosina 1937–1938 yhteensä 1 512 kappaletta. Tämän jälkeen tehdas sai vielä jatkotilaukset 116 ja 33 kappaleesta, joista syyskuuhun 1938 mennessä ehdittiin toimittaa 85 kappaletta. Tämän lisäksi 34 kappaletta toimitettiin Tatran Smíchovin toimipisteestä. Puuttuvat 30 kuorma-autoa jäivät toimittamatta, sillä Tšekkoslovakian sudeettialueet, joilla Tatran tehdas Kopřivnicessa sijaitsi, siirtyivät Münchenin sopimuksen nojalla Saksan hallintaan 19. lokakuuta.
Armeijalla oli parhaimmillaan yli 1 600 T27:ää, ja se oli toiseksi yleisin kuorma-automalli Praga RV:n jälkeen. Huolimatta lyhyeksi jääneestä käyttöajastaan T27 ehti niittää mainetta luotettavuutensa ja suorituskykynsä tähden. Auton heikko kohta oli matalalle ulottuva ja siten vaurioherkkä moottorin öljypohja.