stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henna (kaupunki)

| Henna> Ἕννα |
| --- | --- |
 Hennan akropolis ja nykyistä Ennan kaupunkia.
Sijainti
 Henna
Koordinaatit:  37°34′3″N, 14°16′46″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Enna, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 654 eaa.–
Huippukausi:  n. 400–200-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Aiheesta muualla
  Henna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Henna (m.kreik. Ἕννα) eli Enna (Ἔννα) (lat. Henna/Haenna) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi saaren keskellä nykyisen Ennan kaupungin paikalla.
Henna oli alun perin sikulien heimon kaupunki, joka kreikkalaistui ajan kuluessa. Kreikkalaisella ja roomalaisella kaudella se tunnettiin erityisesti Demeterin ja Koren eli Persefonen kulttipaikkana.
Maantiede

Hennan kaupunki sijaitsi Sisilian sisäosissa lähes niin keskellä saarta kuin mahdollista, ja antiikin ajan kirjailijat viittaavat tähän yksityiskohtaan usein. Cicero käytti siitä ilmaisua ”mediterranea maxime” (”eniten sisämaassa”) ja sanoi sen olevan päivämatkan päässä kaikista saaren kolmesta rannikosta. Samasta syystä kaupungin lähellä sijainnutta Persefonen pyhää lehtoa kutsuttiin nimityksellä ”umbilicus Siciliae” (”Sisilian napa”).
Kaupunki oli rakennettu suurelle kallioiselle kukkulalle, jonka korkeus on noin 950 metriä merenpinnasta laskettuna. Se oli hyvin jyrkkäreunainen lähes joka puolelta, ja muiltakin suunnilta helposti puolustettavissa, ja siellä oli vesilähteitä. Ylhäältä kukkula oli tasalakinen, ja sen ympäryysmitta oli noin viisi kilometriä. Näin se muodosti täydellisen luonnonlinnoituksen, ja myös tämä seikka sai usein huomiota antiikin kirjailijoilta.
Hennan kaupunkivaltion alue oli hedelmällistä maaperää ja hyvää maanviljelyyn. Kaupungin lähellä noin 5,5 kilometriä eteläkaakkoon sijaitsi Pergos-järvi (lat. Pergus), joka nykyisin tunnetaan nimellä Pergusa.
Historia > Mytologia

Kreikkalaisen mytologian mukaan Henna oli paikka, jonka läheisyydessä Haades sieppasi Demeterin tyttären Kore-Persefonen manalaan. Myyttinen tapahtuma sijoitettiin korkeiden ja jyrkkien kukkuloiden reunustamalla pienelle järvelle jonkun matkan päähän Hennasta. Seudulla kasvoi paljon kukkia, ja siellä näytettiin luolaa, josta Haades äkkiä ilmestyi sieppaamaan Persefonen. Ovidius ja Claudianus liittivät tapahtuman Pergos-järveen. Myös Cicero mainitsee kaupungin lähellä olleen järven, mutta ei liitä sitä tapahtumaan. Diodoros Sisilialainen kuvaa Persefonen sieppauspaikan niityksi, joka suorastaan tulvi hyväntuoksuisia kukkia niin, etteivät koirat voineet siellä seurata saalistaan. Jyrkät kallionjyrkänteet reunustivat sitä joka puolelta, ja lähistöllä oli lehtoja ja suomaata. Diodoros ei kuitenkaan mainitse järveä lainkaan. Sekä Diodoros että Cicero mainitsevat paikalla olleen luolan, mikä viittaisi johonkin yhteen tiettyyn paikkaan. Kuvaus vastaa ainakin jossakin määrin nykyistä Pergusa-järveä.
Ennan yhteys kyseiseen myyttiin johti siihen (ellei syy-seuraussuhde ole päinvastainen), että kaupunki oli jo varhaisista ajoista keskeinen Demeterin ja Persefoneen kulttipaikka.
Historia > Arkaainen kausi

Henna oli alun perin 700–600-luvuilla eaa. saaren alkuperäisasukkaisiin kuuluneen ei-kreikkalaisen sikulien heimon asutus. Hennan kaupunki esitettiin antiikin aikana Syrakusan siirtokunnaksi. Stefanos Byzantionlaisen mukaan perustaminen olisi tapahtunut 80 vuotta emäkaupungin jälkeen eli noin vuonna 654 eaa., Filistoksen mukaan puolestaan noin vuonna 552 eaa. Varsinkin ensin mainittua ajoitusta on epäilty sen varhaisuuden vuoksi, sillä syrakusalaisten ei uskota perustaneen siirtokuntia näin syvälle saaren sisäosiin vielä tuossa vaiheessa. Esimerkiksi Thukydides ei mainitse kaupunkia luetellessaan muita Syrakusan tuohon aikaan perustamia siirtokuntia.
Nykyisin Hennaa pidetään ajan kuluessa hellenisoituneena eli kreikkalaistuneena sikulikaupunkina. Perinteinen näkemys ja ajoitukset kertovat todennäköisesti enemmän siitä, että Syrakusa alkoi 600–500-luvuilla eaa. levittää vaikutustaan seudulle. Kaupungin väestön oletetaan koostuneen osaksi kreikkalaisista ja osaksi alkuperäisväestöstä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Ennaīos (Ἐνναῖος), myöhemmin latinaksi Ennensis tai Hennensis.
Historia > Klassinen ja hellenistinen kausi

Henna löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien, ja vaikuttaa kukoistaneen noihin aikoihin. Syrakusan tyranni Dionysios näki kaupungin paikan strategisen merkityksen, ja yritti toistuvasti saada sen valtansa alle. Aluksi hän tuki hennalaista Aeimnestosta tämän nousussa kaupungin tyranniksi, ja kun ei silti saanut kaupunkia Syrakusan alamaiseksi, kääntyi tätä vastaan ja auttoi hennalaisia pääsemään tyrannistaan eroon. Dionysios sai Hennan valtaansa vasta tehtyään useita sotaretkiä lähikaupunkeja vastaan, jonka jälkeen myös Henna lopulta petettiin hänelle vuonna 396 eaa.
Henna sai itsenäisyytensä takaisin Dionysoksen kuoltua. Syrakusan tyranni Agathokleen aikaan vuonna 307 eaa. kaupunki oli kuitenkin tämän hallussa. Kun Ksenodikoksen johtamat akragaslaiset alkoivat vaatia vapautta Sisilian kaupungeille Syrakusan vallasta, hennalaiset liittyivät ensimmäisenä kapinaan vuonna 309 eaa. Epeiroksen kuninkaan Pyrrhoksen Sisilian sotaretken aikaan vuonna 277 eaa. Henna oli Karthagon vallassa, josta Pyrrhos vapautti sen.
Kaupunki esiintyy usein ensimmäisen puunilaissodan 264–241 eaa. yhteydessä. Tuolloin se oli Rooman puolella. Karthagolaiset valtasivat sen ensin Hamilkarin johdolla, ja myöhemmin roomalaiset valtasivat sen takaisin. Kumpikin valtaus tapahtui petoksen kautta, ei voimalla.
Historia > Roomalainen kausi

Roomalaisen kauden alussa Hennalla oli etuoikeutettu vapaakaupungin (civitas libera atque immunis) asema. Toisessa puunilaissodassa 218–202 eaa. monet Sisilian kaupungit pettivät Rooman ja siirtyivät Karthagon puolelle. Hennaa hallinnut Pinarius pelkäsi saman tapahtuvan Hennassa, ja antoi varuskuntansa surmauttaa kaikki kaupungin asukkaat näiden oltua kokoontumassa kaupungin teatterilla. Tämän jälkeen kaupunki annettiin roomalaisten sotilaiden ryöstettäväksi. Henna menetti nyt vapaakaupungin asemansa, ja siitä tuli civitas decumana.
Noin 80 vuotta myöhemmin, vuosina 135–132 eaa., Henna oli ensimmäisen orjasodan keskus. Kapina sai alkunsa kaupungissa kuninkaaksi julistetun apamealaisen orjan Eunuksen johdolla, ja Henna toimi tämän jälkeen eri puolilta Sisiliaa tulleiden kapinallisten tukikohtana. Se oli myös viimeinen paikka, joka piti puoliaan roomalaisia vastaan. Konsuli Calpurnius Piso yritti ensin turhaan vallata kaupungin. Prokonsuli Rupilius onnistui lopulta vuonna 132 eaa. saamaan kaupungin petoksella, sillä se osoittautui jälleen mahdottomaksi valloittaa muutoin. Kaupunki kärsi suuria tuhoja ja taantui tämän jälkeen.
Cicero puhuu Hennasta kuitenkin tavalla, joka antaa sen olleen vielä hänen aikanaan kukoistava tavallinen roomalaiskaupunki (municipium). Se kärsi kuitenkin suuresti Verresin väärinkäytöksistä. Cicero kävi itse kaupungissa vuonna 70 eaa. kerätäkseen todistusaineistoa Verrestä vastaan. Tämän jälkeen Henna ei enää juurikaan esiinny historiassa, mutta säilyi ilmeisesti olemassa siksi, että sillä oli yleissisilialaisen kulttipaikan asema. Strabonin mukaan se oli edelleen asutettu hänen aikanaan, joskin asukkaita oli vain vähän. Kaupungin nimi esiintyy myös Pliniuksella ja Ptolemaioksella sekä roomalaisissa itinerariumeissa.
Historia > Myöhempi historia

Kaupungin keskeinen ja otollinen sijainti ilmeisesti esti asutusta häviämästä kokonaan, vaan se selvisi olemassa läpi keskiajan. Saraseenit valtasivat kaupungin muun Sisilian mukana 800-luvulla, ja rakensivat kukkulalle linnan. Keskiajalla kaupungin nimeksi tuli Castrogiovanni (Castro Giovanni), mikä on tulkittu vääntyneeksi nimestä Castrum Ennae tai Castro di Enna. Nimi säilyi käytössä vuoteen 1926, jolloin kaupunki nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan Ennaksi.
Rakennukset ja löydökset

Nykyisessä kaupungissa ei ole jäljellä juuri mitään antiikin aikaista, sillä saraseenit ilmeisesti tuhosivat kaiken rakentaessaan kukkulalla nykyisin olevan linnan sekä muita rakennuksia.
Demeterin ja Koren pyhäkkö
Hennassa sijaitsi yksi kuuluisimmista Demeterille ja Korelle eli Persefonelle, roomalaisittain Cereelle ja Proserpinalle, omistetuista pyhäköistä. Cicero kertoo, että se oli niin muinainen ja pyhä, että sisilialaiset kävivät siellä samalla kunnioituksella kuin olisivat vierailleet jumalattaren itsensä luona. Temppelissä oli Demeterin pronssinen kulttikuva, joka oli Sisilian kunnioitetuin. Cicero kertoo Verresin ryöstäneen sen. Pyhäkössä oli myös Persefonen ja Triptolemoksen patsaat.
Temppelin sijaintipaikkaa ei ole voitu vahvistaa arkeologisesti. Yleensä sen oletetaan seisseen kaupungin kukkulan itäpäässä lähellä keskiaikaista Castello di Lombardian linnaa, paikalla, joka nykyisin tunnetaan nimellä Rocca di Cerere (”Cereen/Demeterin kallio”) (37°34′09″N, 14°17′20″E). Temppelistä ei ole säilynyt nykyaikaan juuri mitään, sillä se oli ilmeisesti rakennettu jyrkälle reunalle, ja kaikki on myöhemmin murentunut alas. Kalliossa on kuitenkin jäljellä joitakin siihen tehtyjä leikkauksia, askelmia ja kaivanteita, ja lähettyviltä on löydetty Demeteriin viittaava piirtokirjoitus 200-luvulta eaa.
Kaupungin muut rakennukset
Hennan akropoliilta on löydetty joitakin antiikin aikaisten muurien jäänteitä. Ne on ajoitettu hellenistiselle kaudelle. Kaupungissa tiedetään kirjallisten lähteiden perusteella olleen kreikkalainen teatteri, mutta sitä ei ole löydetty.
Kaupungin ulkopuolella
Calascibettan ja Pergusan läheltä on löydetty hautausmaita, jotka on ajoitettu 800–700-luvuille eaa. ja liitetään alkuperäiseen sikuliasutukseen. Osa haudoista on kaivettu kallioon ja jäljittelevät luonnonluolia (tombe a grotticella).
Esinelöydöt
Kaupungista ja sen ympäristöstä tehtyjä löytöjä on Ennan arkeologisessa museossa (Museo archeologico regionale di Enna).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henna/Enna Wikimedia Commonsissa
Demeterin ja Koren pyhäkön paikka Rocca di Cerere, taustalla keskiaikainen Castello di Lombardia.
Keramiikkalöytöjä Hennan seudulta, n. 470–460 eaa. Ennan arkeologinen museo.
Demeterin ja Koren pyhäkön paikka Rocca di Cerere.
Realmesen nekropolia Calascibettassa.
Anna Burnet

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Anna Burnet elokuussa 2021. |  Anna Burnet elokuussa 2021. |  Anna Burnet elokuussa 2021. |  |
Maa:   Iso-Britannia
Naisten purjehdus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | Nacra 17 |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Geelong 2020 | Nacra 17 |  |
|  Kultaa | Wudam Al Sahil 2021 | Nacra 17 |  |
|  Hopeaa | Haag 2023 | Nacra 17 |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Thessaloniki 2021 | Nacra 17 |  |
|  Kultaa | Vilamoura 2023 | Nacra 17 |  |
|  Hopeaa | Weymouth 2019 | Nacra 17 |  |
Anna Meryl Burnet (s. 27. syyskuuta 1992 Hammersmith, Lontoo) on brittiläinen kilpapurjehtija. Hän on Nacra 17 -luokan olympiahopeamitalisti ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Burnetin purjehdusura alkoi Northern & Clyde Yacht Clubissa, ja hän voitti kansallisen mestaruuden 420-luokassa ennen siirtymistään olympialuokkaan 470-luokassa. Burnet saavutti olympialaisten Nacra 17 -luokassa John Gimsonin kanssa hopeaa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. He voittivat kolme lähtöä ja sijoittuivat finaalilähdössä viidenneksi ja hävisivät italialaisparille Caterina Banti ja Ruggero Tita kymmenellä pisteellä.
Burnet kilpaili 2010-luvun alkupuolella 470-luokassa ja sijoittui MM-kilpailuissa parhaimmillaan 14:nneksi vuonna 2014. Tämän jälkeen hän kilpaili vähän aikaa 49er FX luokassa kunnes siirtyi vuonna 2016 Nacra 17:ään. Hän sijoittui uuden luokkansa MM-kilpailuissa kuudenneksi vuonna 2017, kahdeksanneksi vuonna 2018 ja neljänneksi vuonna 2019. Vuosina 2020–2021 hän voitti John Gimsonin kanssa maailmanmestaruuden. Vuonna 2022 tuloksena oli MM-kilpailujen neljäs sija ja vuonna 2023 MM-hopeaa. Burnet ja Gimson voittivat Euroopan-mestaruuden vuosina 2021 ja 2023.
Burnet ja Gimson valittiin edustamaan Isoa-Britanniaa Pariisin 2024 olympialaisiin. He ovat valmistautuneet intensiivisesti ja harjoitelleet yhdessä Italian kumppanuusparin kanssa. Burnet ja Gimson ovat myös rikkoneet ennätyksiä purjehtimalla Belfastin Ballyholmesta Portpatrickiin alle puolessa tunnissa. Heidän tavoitteenaan on edistää meriteollisuuden hiilidioksipäästöjen vähentämistä yhteistyössä kaksinkertaisen olympiavoittajan ja valmentajan Iain Percyn kanssa.
Herkules ja rakkauden kuningatar

| Herkules ja rakkauden kuningatar> Gli amori di Ercole |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Carlo Ludovico Bragaglia
Käsikirjoittaja:  Alessandro Continenza, Luciano Doria
Tuottaja:  Alberto Manca, Alberto Salvatori
Säveltäjä:  Carlo Innocenzi
Kuvaaja:  Enzo Serafin
Leikkaaja:  Renato Cinquini
Tuotantosuunnittelija:  Alberto Boccianti
Pukusuunnittelija:  Dario Cecchi
Lavastaja:  Alberto Boccidanti
Pääosat:  Mickey Hargitay, Jayne Mansfield, Massimo Serato
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Grandi Schermi Italiani, Contact Organisation, Paris International Productions
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  19. elokuuta 1960 (Italia) 27. kesäkuuta 1975 (Suomi)
Kesto:  102 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  547 553 589 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herkules ja rakkauden kuningatar (ital. Gli amori di Ercole, ransk. Les amours d’Hercule, ”Herkuleen rakkaudet”) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Carlo Ludovico Bragaglia. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalainen Jayne Mansfield ja tämän kehonrakentaja-aviomies Mickey Hargitay.
Juoni

Herkules lähtee Oikhaliaan kostaakseen hänen vaimonsa murhanneelle kuningas Eurytokselle. Kuningas on sillä välin surmattu, mutta hänen tyttärensä kuningatar Deianeira tarjoutuu Herkuleen uhriksi. Herkules luopuu kostosta ja rakastuu Deianeiraan. Kuningattaren vallanhimoinen neuvonantaja Likos murhauttaa Deianeiran kihlatun Akheloon ja syyttää murhasta Herkulesta. Herkules lähtee etsimään murhaajaa, surmaa Lernan hydran, mutta joutuu haavoittuneena amatsonien vangiksi. Amatsonien kuningatar Hippolyte viettelee Herkuleen Deianeiraksi naamioituneena. Hippolyte aikoo muuttaa Herkuleen muiden rakastajiensa tavoin kivettyneeksi puuksi, mutta amatsoni Nemea auttaa hänet pakoon. Herkules palaa Oikhaliaan, jossa Likos on kaapannut vallan ja vanginnut Deianeiran. Herkuleen johtama kansa nousee kapinaan, mutta Likos pakenee Deianeira panttivankinaan. Herkules pelastaa Deianeiran ja he palaavat yhdessä Oikhaliaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mickey Hargitay  | … |  Herkules   |
|  Jayne Mansfield  | … |  Deianeira   |
|  Massimo Serato  | … |  Likos   |
|  Giulio Donnini  | … |  ylipappi   |
|  Tina Gloriani  | … |  Hippolyte   |
|  Rossella Como  | … |  Elea   |
|  Arturo Bragaglia  | … |  Iolaos   |
|  Andrea Aureli  | … |  Filaret   |
|  René Dary  | … |  juonitteleva ministeri   |
|  Sandrine  | … |  Deianeiran palvelijatar   |
|  Olga Solbelli  | … |  Lakhesis   |
|  Antonio Gradoli  | … |  kaartin kapteeni   |
|  Cesare Fantoni  | … |  Eurytos, Deianeiran isä   |
|  Sergio Calò  | … |     |
|  Barbara Florian  | … |  Megara   |
|  Giovanna Galletti  | … |  oraakkeli   |
|  Gianni Loti  | … |  Akheloos   |
|  Andrea Scotti  | … |  Tamantos   |
|  Moira Orfei  | … |  Nemea   |
|  Maria Baroni  | … |     |
Tuotanto

Herkules ja rakkauden kuningatar on kuvattu Cinemascope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Rooman Cinecittàssa. Ulkokuvissa näkyvät Tor Caldaran maisemat, Monte Gelaton vesiputous ja Roomalaisen sivilisaation museo Rooman EUR:n kaupunginosassa.
Suuren ennakkokohun saattelema elokuva on värikäs peplum-kliseiden kokoelma, jonka camp- ja kitsch-arvot ovat poikkeuksellisen korkeat. Se tarjoaa runsaasti materiaalia myös tyylilajille ominaisten teemojen tarkasteluun. Hargitay on Herkuleena ilmeetön ja kömpelö ja hänen povipommina tunnettu vaimonsakin esittää lähinnä vain itseään. Tarinan mukaan Mansfield teki elokuvan Italiassa, koska Hollywoodin studiot kieltäytyivät antamasta pariskunnalle rooleja samoissa filmeissä.
Herkuleen ja rakkauden kuningattaren visuaalinen kohokohta on surrealistinen puiksi muutettujen miesten metsä. Naurettavan kolmipäisen hydran rakentamiseen osallistui nuori Carlo Rambaldi. Elokuva muistetaan myös Moira Orfein peplum-debyyttinä.
Vastaanotto

Elokuva sai Italiassa melko vaisun vastaanoton, ja vuoden 1961 loppuun mennessä se oli kerännyt vain 381 miljoonan liiran kassatulot. Vuoteen 1964 mennessä tuotto oli noussut lähes 550 miljoonaan liiraan. Ranskassa Herkuleen ja rakkauden kuningattaren näki yli 1,3 miljoonaa katsojaa. Vaikka elokuva oli alun perin tarkoitettu erityisesti Yhdysvaltojen markkinoille, se julkaistiin siellä vasta kuuden vuoden kuluttua valmistumisestaan.
Aiheesta muualla

Herkules ja rakkauden kuningatar Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Herkules ja rakkauden kuningatar Elonet.
Herkuleen kosto

| Herkuleen kosto> La vendetta di Ercole La vengeance d’Hercule |
| --- | --- |
 Elokuvan yhdysvaltalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Vittorio Cottafavi
Käsikirjoittaja:  Marcello Baldi, Duccio Tessari, Mario Ferrari, Nicolò Ferrari
Tuottaja:  Gianni Fuchs, Achille Piazzi
Säveltäjä:  Alessandro Derewitsky
Kuvaaja:  Mario Montuori
Leikkaaja:  Maurizio Lucidi
Tuotantosuunnittelija:  Franco Lolli
Lavastaja:  Franco Lolli
Pääosat:  Mark Forest, Broderick Crawford
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Achille Piazzi Produzione Cinematografica, Produzione Gianni Fuchs, Comptoir Français du Film Production
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  12. elokuuta 1960 (Italia) 7. lokakuuta 1960 (Ranska) 28. heinäkuuta 1961 (Suomi)
Kesto:  95 min.
Alkuperäiskieli:  italia, ranska
Tuotto:  799 404 134 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herkuleen kosto (ital. La vendetta di Ercole, ransk. La vengeance d’Hercule) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Peplum-lajityyppiin kuuluvan elokuvan on ohjannut Vittorio Cottafavi. Sen päähenkilöä Herkulesta esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Lou Degni alias Mark Forest.
Juoni

Herkuleen vangittua Kerberoksen jumalat langettivat kirouksen, jonka mukaan hänen poikansa ei saa astua kuninkaan palatsiin. Kymmenen vuotta myöhemmin Herkuleen poika Hyllos rakastuu Oikhalian kuninkaan Eurytoksen tyttäreen Theaan. Theban rikkauksia tavoitteleva Eurytos käyttää tilannetta hyväkseen ja yrittää saada Hylloksen myrkyttämään avioliittoa vastustavan isänsä. Alkinoe-niminen orja paljastaa juonen Hyllokselle, jonka Eurytoksen miehet yrittävät vangita. Herkules pelastaa poikansa, mutta Alkinoe jää kiinni ja joutuu kidutetuksi. Eurytoksen neuvonantaja Tindar neuvoo kuningasta yrittämään samaa juonta Thean avulla, mutta suunnitelma epäonnistuu. Sen jälkeen Eurytos kaappaa Herkuleen vaimon Deianeiran Oikhaliaan. Raivostunut Herkules tuhoaa kaupungin ja tappaa sen kuninkaan. Samalla Hyllos vapautuu jumalten kirouksesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mark Forest  | … |  Herkules   |
|  Broderick Crawford  | … |  kuningas Eurytos   |
|  Gaby André  | … |  Ismene   |
|  Federica Ranchi  | … |  Thea   |
|  Sandro Moretti  | … |  Hyllos   |
|  Salvatore Furnari  | … |  kääpiö   |
|  Giancarlo Sbragia  | … |  Tindar   |
|  Wandisa Guida  | … |  Alkinoe   |
|  Nino Milano  | … |  Lykos   |
|  Leonora Ruffo  | … |  Deianeira   |
|  Carla Calò  | … |  ennustaja   |
|  Claudio Undari  | … |  Polymorfeus   |
|  Philippe Hersent  | … |  Androkles   |
Tuotanto ja vastaanotto

Cottafavin Herkuleen kosto oli järjestyksessä kolmas Herkules-elokuva Pietro Franciscin Voittamattoman Herkuleen ja sen jatko-osan Herkuleen ja Lyydian kuningattaren jälkeen. Galatea-yhtiön Nello Santi päätti yllättäen luopua aiheesta ja antoi sen tuottaja Achille Piazzille, joka ryhtyi tekemään seuraavaa Herkules-elokuvaa ohjaaja Vittorio Cottafavin kanssa. Steve Reeves olisi ollut valmis jatkamaan roolissa, mutta halusi työskennellä vain Pietro Franciscin ohjauksessa. Niinpä Cottafavin Herkuleen koston sankariksi tuli amerikanitalialainen Lou Degni, jolla ei ollut lainkaan aiempaa näyttelijäkokemusta.
Herkuleen kosto on värikäs, paikoin psykedeelisiäkin sävyjä saava seikkailuelokuva, jonka surrealistista vaikutelmaa korostavat pienellä budjetilla toteutetut erikoistehosteet. Näyttävän ruumiinrakenteen omaavan Degnin esittämä kreikkalaisen mytologian sankari on Reevesin Herkulesta luonnollisempi ja pehmeämpi, mutta pian hänkin luovutti osan seuraavalle kehonrakentajalle Reg Parkille jatkaen näyttelijänuraansa lukuisissa Maciste-elokuvissa.
Elokuvan yhdysvaltalaiseen versioon liittyy tarina American International Picturesin ja italialaisten tuottajien välisestä konfliktista. AIP:n James H. Nicholson ja Samuel Z. Arkoff olivat solmineet Piazzin ja Gianni Fuchsin kanssa sopimuksen George Worthing Yatesin käsikirjoittaman elokuvan Goliath and the Dragon (”Goljat ja lohikäärme”) tekemisestä Italiassa. Italialaiset vaativat yllättäen sen kustannuksiin 50 prosentin korotusta, jolloin amerikkalaiset päättivät luopua koko projektista. Herkuleen koston ylitettyä budjettinsa tuottajat tarjosivat sitä AIP:lle, joka suostui rahoittamaan elokuvan loppuun sillä ehdolla, että italialaiset kuvaavat ylimääräisen kohtauksen, jossa käytettäisiin yhtiön jo edellistä projektia varten Roomaan lennättämää lohikäärmeen päätä. Piazzin ja Cottafavin seuraavasta elokuvasta Herkules – Atlantiksen valloittaja amerikkalaisyhtiö kuitenkin kieltäytyi kategorisesti.
Yhdysvalloissa AIP leikkautti Herkuleen koston uudelleen lisäten siihen Jim Danforthin animoiman lohikäärmeen ja Les Baxterin musiikin. Herkuleesta tehtiin Goljat ja elokuva sai alkuperäisen projektin mukaan nimen Goliath and the Dragon. Samalla sen ennestään sekava juoni muuttui lähes käsittämättömäksi. Tästä huolimatta elokuva oli suuri kaupallinen menestys.
DVD-julkaisut

Elokuvan eurooppalainen versio on julkaistu DVD:llä Ranskassa ja Saksassa. Saksalainen julkaisu käsittää myös italiankielisen ääniraidan. Amerikkalainen versio on saatavilla Something Weird Videon DVD:nä.
Aiheesta muualla

Herkuleen kosto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Herkuleen kosto Elonet.
Busat

Busat ovat  mandelaista kieltä puhuva kansa Beninin koillisosassa ja Nigerian luoteisosassa Kwaran ja Sokoton osavaltioissa. Heitä on noin 60 000 Nigeriassa ja 50 000 Beninissä.
Busat ovat kulttuuriltaan lähellä barboja, joiden kanssa he muodostivat historiallisen Bariban valtakunnan. Nigeriassa monet puhuvat hausaa. Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, durra, hirssi ja maissi. Myytäväksi kasvatetaan riisiä, maapähkinää, puuvillaa ja papuja. Karjanhoidon tuotteita vaihdetaan alistetussa asemassa olevilta fulbeilta.
Busat asuvat pienissä harvaan sijaitsevissa kylissä. Pyöreät asumukset ovat vähitellen muuttuneet neliskulmaisiksi. Suurperheet muodostavat kastiryhmiä. Totemistiset sukuryhmät ovat suurelta osin hajonneet. Suuri osa busista harjoittaa perinteistä uskontoa. Nigeriassa puolet ja Beninissä kolmasosa on sunnimuslimeja. Lisäksi on jonkin verran kristittyjä.