stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lieholampi

| Lieholampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Karstula
Koordinaatit:  62°58′09″N, 24°38′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pääjärven alue (14.63)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.632.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  202,2 m  
Pituus:  660 m  
Leveys:  240 m  
Rantaviiva:  1,588 km  
Pinta-ala:  9,659 ha  
Tilavuus:  0.000087 km³ 
Keskisyvyys:  0,9 m  
Suurin syvyys:  2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiLieholampi 
Lieholampi  on Keski-Suomessa Karstulassa  Korpiperän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 660 metriä pitkä, 240 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,7 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 87 100 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,9 metriä ja suurin syvyys on 2,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Pääjärven alueella (14.63), jonka Puukonjoen valuma-alueeseen (14.632) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 202,2 metriä mpy.
Høysteinfossen

Høysteinfossen on vesiputous Norjassa, Bodalenin ja Loenin seudulla. Se sijaitsee Bødalselvin joessa. Se on noin 5-10 metriä korkea. Se sijaitsee luonnonkauniissa ympäristössä. Muita lähistöllä sijaitsevia vesiputouksia ovat Huldrefossen, Tinjefjellfossen, Krunefossen, Kapefossen ja Ramnefjellsfossen.
Silvio Orlando

Silvio Orlando vuonna 2009
Silvio Orlando (s. 30. kesäkuuta 1957 Napoli) on italialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan luonnenäyttelijänä, joka näyttelee usein yhtä tuotannon merkittävimmistä rooleista.
Orlando on lukuisten italialaisten elokuvaohjaajien luottonäyttelijä, kuten Nanni Morettin, Daniele Luchettin, Carlo Mazzacuratin sekä Gabriele Salvatores'n. Hän on näytellyt myös useissa televisiosarjoissa, kuten The Young Pope – piru vai pyhimys (2016).
Valikoitu filmografia

Kamikazen - Ultima notte a Milano (1987)
Palombella rossa (1989)
Matilda (1990)
La settimana della sfinge (1990)
Vicini di casa (1991, TV-sarja)
Il portaborse (1991)
Un'altra vita (1992)
Sud (1993)
Arriva la bufera (1993)
Michele alla guerra (1994)
La scuola (1995)
La mia generazione (1996)
Il cielo è sempre più blu (1996)
I magi randagi - seconda uscita (1996)
Vesna va veloce (1996)
Ferie d'agosto (1996)
Nirvana (1997)
Auguri professore (1997)
Aprile (1998)
Figli di Annibale (1998)
Fuori dal mondo (1999)
Luce dei miei occhi (2000)
Preferisco il rumore del mare (2000)
Il consiglio d'Egitto (2001)
Pojan huone (2001)
Il bacio dell'orso (2001)
El Alamein: The Line of Fire (2002)
Il posto dell'anima (2003)
Opopomoz (2003)
Kaimaani (2006)
Caos calmo (Quiet Chaos) (2008)
Il papà di Giovanna (2008)
Ex (Many Kisses Later) (2009)
La passione (2010)
Missione di pace (2011)
Un castello in Italia (A Castle in Italy) (2013)
La Variabile Umana (The Human Factor) (2013)
La sedia della felicità (The Chair of Happiness) (2014)
Un Paese quasi perfetto (2016)
The Young Pope – piru vai pyhimys (2016, TV-sarja)
Húnabyggð

| Húnabyggð |
| --- | --- |

Valtio:  Islanti
Alue:  Norðurland vestra
Perustettu:  2022
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4000 km²
Väkiluku (2022):  1 312
 
 blonduos.is 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Húnabyggð on kunta Islannissa Norðurland vestran alueella. Se luotiin vuonna 2022, kun Blönduósin ja Húnavatnshreppurin kunnat yhdistettiin.
Lennart Hohenthal

Lennart Hohenthal vuonna 1902.
Karl Lennart Hohenthal (25. marraskuuta 1877 Kuortane – 13. elokuuta 1951 Lontoo) oli suomalainen ylioppilas ja kiropraktikko sekä yksi Suomen kuuluisimmista poliittisen murhan tekijöistä. Hän ampui vuonna 1905 prokuraattori Eliel Soisalon-Soinisen.
Nuoruus

Pastori Klas Emil Hohenthalin ja hänen vaimonsa Leonic Reichnitzin perheeseen syntyivät lapset Karl Lennart 1877, Torsten Mauriz 1879, Veli Gunnar 1880, Eino Arvid 1882, Arno Otto 1884 ja Thyra Ihanelma 1885. Isä toimi Lennartin syntyessä kappalaisena Kuortaneella, ja perhe asui hänen nuoruusvuosinaan pääosin Pohjanmaalla, mutta myös Helsingissä. Vuosina 1898–1904 hän oli Nivalan kirkkoherra. Pojat aloittivat oppikoulunsa Vaasan ruotsalaisessa lyseossa.
Aktivismi

Lennart Hohenthalin nuoruutta varjosti ensimmäinen sortokausi. Vuonna 1901, Hohenthalin ollessa 23-vuotias, säädettiin asevelvollisuuslaki. Se korvasi vuonna 1878 säädetyn lain ja oli sitä huomattavasti tiukempi: lain tarkoitus oli Suomen armeijan yhtenäistäminen Venäjän armeijan kanssa. Laki kuohutti Hohenthalin tunteita, ja hänen Nivalan kirkkoherrana työskennellyt isänsä kieltäytyi kuuluttamasta sitä kirkossaan. Vuoden 1903 tienoilla Hohenthal kiersi isänsä sairastuttua tämän rovastikunnan seurakunnissa pyytämässä papeilta allekirjoituksia kutsuntoja vastustavaan adressiin. Nimiä ei juuri tullut. Ilmeisesti matka sai Hohenthalin vakuuttumaan siitä, että pelkkä passiivinen vastarinta ei ole riittävää.
Lennart Hohenthal pohdiskeli veljiensä kanssa sortokauden symbolina pitämänsä venäläisen kenraalikuvernöörin Nikolai Bobrikovin surmaamista. Helsinkiin muuttanut Hohenthal pyrki poliisin kuukausipalkkaiseksi ilmiantajaksi, aikomuksenaan antaa merkityksettömiä raportteja ja samalla saada tietoonsa poliisin suunnittelemia toimenpiteitä. Näin myös tapahtui, ja moni etsitty aktivisti ehti lähteä pakoon ennen santarmien saapumista paikalle saatuaan varoituksen Hohenthalilta tai muilta kaksoisagenteilta. Hohenthalin raporttien perusteella tehdyissä ratsioissa saatiin saaliiksi paljon erilaista kiellettyä materiaalia, mutta ei koskaan niiden valmistajia tai levittäjiä.
Hohenthal sai kontaktiensa kautta tietoonsa, että hänen Vaasan-aikainen tuttavansa Eugen Schauman aikoi surmata Bobrikovin. Hän tapasikin Schaumanin 31. toukokuuta 1904 Kaivohuoneella. Schauman kertoi, että hänellä oli kenraalikuvernöörin eliminointisuunnitelma valmiina, ja toivoi, ettei Hohenthal liittolaisineen estäisi sen toteuttamista. Lopulta sovittiin, että Schauman, joka halusi toimia yksin, saisi aikaa 16. kesäkuuta asti. Jos hän ei onnistuisi siihen mennessä, muut aktivistit toteuttaisivat oman suunnitelmansa ennen Bobrikovin lähtöä kesälomalleen Venäjälle.
Schaumanin alkuperäinen suunnitelma Bobrikovin tappamisesta pommilla kariutui, kun kenraalikuvernööri muutti työmatkareittiään. Hohenthalin aktivistijoukko suunnitteli Bobrikovin ampumista Hohenthalin vuokraaman asunnon ikkunasta kiväärillä. Ampujaksi ehdittiin jo valita Hohenthal, mutta suunnitelmaa ei koskaan pantu täytäntöön, koska 16. kesäkuuta 1904 Schauman ampui Bobrikovin Senaatintalon portaikossa.
Prokuraattorin murha

Vuoden 1905 alussa Hohenthal liittyi Aktiivisen Vastustuspuolueen taistelujärjestöön. Bobrikovin saatua surmansa aktivistien piti miettiä uusia kohteita. Sopivaksi henkilöksi valittiin prokuraattori Eliel Soisalon-Soininen. Ylimpänä lainvalvojana ja kenraalikuvernöörin alaisena työskennellyttä Soisalon-Soinista pidettiin venäläisen sortovallan edustajana. Hohenthal otti hänen murhansa hoitaakseen.
Hohenthal kävi tammikuussa 1905 Pietarissa hankkimassa itselleen kaartinupseerin univormun. Hän aikoi pyrkiä Soisalon-Soinisen puheille upseeriksi naamioituneena, ja univormun oli näytettävä aidolta, ettei se olisi herättänyt turhaa huomiota epävakaassa suuriruhtinaskunnassa. Paluumatka laittoman univormun kanssa onnistui hyvin; laukkuja ei tarkastettu tullissa, vaikka elettiinkin Pietarin Verisunnuntain jälkeistä aikaa. Santarmien leimaama lupapaperi avasi tulliportin keisarikunnan ja Suomen suuriruhtinaskunnan välisellä rajalla.
Helmikuun 6. päivän aamulla 1905 Lennart Hohenthal heräsi omien sanojensa mukaan ”vahvana ja levänneenä”. Hän puki päälleen upseerin univormun ja jäi odottamaan tietoa prokuraattorin tapaamisesta. Pian tulikin tieto, että tapaaminen oli mahdollista puoli yhdeltätoista aamupäivällä. Hohenthal liikkui jalan pitkän matkaa eksyttääkseen poliiseja, kunnes hän kutsui vossikan ja ajoi sillä Soisalon-Soinisen asunnolle  Bulevardi 12:sta. Poliisi vartioi asuntoa prokuraattorin saamien tappouhkausten vuoksi, mutta Hohenthalin univormu teki tehtävänsä. ”Jo matkalla näytti upseerin nuttu turkiskauluksineen toivotun tenhovoimansa. Isvossikka suoritti tehtävänsä moitteetta ja passipoliisit tekivät katuvierillä tavattoman jäykkinä smirnoota. Prokuraattorin asunnon edessä seisoi passipoliisi vahdissa. Ajaessani pääsisäänkäytävän eteen hän kiiruhti auttamaan minua nousemaan pois reestä.”
Hohenthal soitti Soisalon-Soinisen ovikelloa, jolloin lakeijaksi pukeutunut poliisi tuli avaamaan oven. Hän antoi miehelle käyntikortin, jossa luki ranskaksi: ”Alexander De Gadd, Lieutenant de la Garde, St. Petersbourg”, ja pyysi päästä prokuraattorin puheille.
Hohenthal ohjattiin työhuoneeseen. Kun Soisalon-Soininen astui huoneeseen toisesta ovesta, Hohenthal veti esiin pistoolin ja ampui sillä yhteensä kahdeksan laukausta tätä kohti. Prokuraattori tuupertui maahan. Valepukuinen poliisi ryntäsi paikalle ja työhuoneessa alkoi kiivas laukaustenvaihto. Paikalle riensi myös prokuraattorin 17-vuotias poika John pistooli kädessä ja alkoi tulittaa Hohenthalia. Hohenthal sai pari suhteellisen vaaratonta osumaa jalkaansa ja vietiin sairaalaan tiukasti vartioituna. Paikalle kutsuttu lääkäri totesi Soisalon-Soinisen kuolleeksi.
Tuomio ja pako

Juttua käsiteltiin Helsingin raastuvanoikeudessa huhtikuussa 1905. Hohenthalin asianajajana toimi hovioikeuden asessori P. E. Svinhufvud. Puolustuksen pääteemana oli venäläinen hirmuvalta ja sen vastustaminen. Svinhufvud katsoi, ettei Soisalon-Soininen ollut vastustanut venäläistämistoimenpiteitä eikä puolustanut kansan oikeuskäsitystä, vaikka sen pitäisi olla prokuraattorin tärkein virkavelvollisuus. Hohenthal ja Svinhufvud eivät pitäneet Hohenthalia murhaajana, koska katsoivat kyseessä olleen tyrannin oikeutetun kaatamisen. Puolustuksen käyttämistä argumenteista huolimatta Helsingin raastuvanoikeus tuomitsi Hohenthalin elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen sekä menettämään kansalaisluottamuksensa. Hovioikeus vahvisti tuomion.
Hohenthalia pidettiin vangittuna Katajanokalla Helsingin lääninvankilassa, jonne hänet oli siirretty venäläisestä sotilassairaalasta. Karkaamissuunnitelma oli kuitenkin jo valmiina. Kesäkuussa Hohenthal sai vieraakseen aktivistipiireissä toimineen Alexandra Zetterbergin, joka välitti kalvosimeen kirjoitetulla viestillä pakosuunnitelman Hohenthalille. Zetterberg onnistui suunnitelman jättämisen lisäksi tekemään pysyvän vaikutuksen Hohenthaliin, joka muisteli ensitapaamista näin: ”Hänellä oli silmissään se välähdys, jota minä olin hakenut, mutta löytämättä. Sanoja meidän ei tarvinnut vaihtaa, silmämme puhuivat sydämiemme kieltä ja vapauden merkiksi hän poistuessaan painoi värähtelevän suudelman otsalleni.”
Lokakuun 10. päivänä Hohenthal karkasi vankilasta. Hän laski ikkunastaan alas narun, johon eräs hänen ystävistään sitoi rautasahan. Vanki sahasi kalterin poikki ja laskeutui narua pitkin pihalle. Ystävät heittivät Hohenthalille vankilan muurin yli nuoratikkaat, joita pitkin hän kiipesi vapauteen. Pako onnistuikin hyvin, ilmeisesti lahjottujen vartijoiden ja huumattujen poliisien avulla. Myöskään venäläiset sotalaivat eivät estäneet paossa käytetyn soutuveneen liikkeitä.
Myöhemmät elämänvaiheet

Hohenthal matkusti Tukholman kautta Lontooseen ja meni naimisiin Zetterbergin kanssa. Heille syntyi kaksi lasta (Brita 1907–1916 ja Carl-Eric 1909). Hohenthal käytti Englannissa ollessaan nimeä Erik Alfvén. Hän työskenteli aluksi kauppiaana ja myöhemmin muun muassa Britannian kuninkaallisessa hovissa hierojana. Hohenthal kuoli 1951 Lontoossa, ja hänet haudattiin Helsingin vanhalle hautausmaalle pari kuukautta myöhemmin.
Lennart Hohenthal armahdettiin vuonna 1918 korkeimman oikeuden päätöksellä. Oikeus ilmeisesti katsoi, että hänen tekonsa oli osa Suomen itsenäisyyskamppailua. Näin hänet tunnustettiin vapaustaistelijaksi, jona hän itseään piti.
Lennart Hohenthal ampuu prokuraattori Eliel Soisalon-Soinisen. Iwan T. Aminoffin piirros teoksesta Söner af ett folk som blödt vuodelta 1906.
Monte Baldo

Monte Altissimo di Nago Monte Baldon vuoristossa
Monte Baldo on vuoristo Alpeilla Veronan ja Trenton maakunnissa. Vuoristossa sijaitsee myös Gardajärvi.
Likaista peliä

Likaista peliä voi tarkoittaa seuraavia:
Elokuvia

Likaista peliä (Play Dirty), André de Tothin ohjaama elokuva vuodelta 1969
Likaista peliä (Our Family Business), Robert Collinsin ohjaama elokuva vuodelta 1981
Heatwave – Likaista peliä (Heatwave), Phillip Noycen ohjaama elokuva vuodelta 1982
Dirty Tricks – Likaista peliä (Running Mates), Michael Lindsay-Hoggin ohjaama elokuva vuodelta 1992
Kirjallisuutta

Likaista peliä, Aku Ankan taskukirja vuodelta 2006
Likaista peliä (Play Dirty), Sandra Brownin romaani vuodelta 2007 (suom. 2009)
Likaista peliä, A. M. Frostin romaani vuodelta 2019
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Likaista peliä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Huara

Huara on kylä  ja sitä ympäröivä samanniminen kunta Chilessä,  Tamarugalin provinssissa, Tarapacán alueella. Se sijaitsee linnuntietä 45 kilometrin (tietä pitkin 75 kilometrin) päässä Iquiquesta koilliseen. Panamericana-valtatie halkaisee kylän.  Kylä on myös risteyspaikka Oruroon, Boliviaan johtavalla tiellä, jota pitkin pääsee myös Atacaman jättiläiselle ja  Volcán Islugan kansallispuistoon.
Kunnassa on myös kaksi muuta kylää: Pisagua ja Tarapacá.
Huara vaurioitui pahoin vuoden 2015 maanjäristyksessä.
Like Believers Do

| ”Like Believers Do” Jonna K |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 2004
 Tyylilaji: pop, rock
 Kesto: 03.03
 Levy-yhtiö: Mediamusiikki
Jonna K:n muut singlet
|   | ”Like Believers Do” 2004 | ”Taasko se alkaa?” 2010 |
"Like Believers Do" on Jonna Geagean ensimmäinen soolosingle, jonka hän julkaisi taiteilijanimellä Jonna K. Artisti pyrki kappaleella edustamaan Suomea vuoden 2004 Eurovision laulukilpailuun. ”Like Believers Do” jäi Suomen karsinnan neljänneksi. Edustajaksi tuona vuonna valittiin Jari Sillanpään esittämä ”Takes 2 To Tango” -kappale.
Kappaleen ovat tehneet Janne Hyöty, Mats Tärnfors ja Jade Ell.
Kappale nousi kahdeksi viikoksi Suomen viralliselle singlelistalle alkuvuodesta 2004, parhaimman sijoituksensa se sai heti ensimmäisellä listaviikollaan, kun se nousi listan kahdeksanneksi.
Kappaleet

Like Believers Do – 3.03
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: 8 
Radiolista: –
Siniposkikukastaja

| Siniposkikukastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kukastajat Dicaeidae
Suku::  Kukastajat Dicaeum
Laji::  maugei
Kaksiosainen nimi
 Dicaeum maugei  Lesson, 1830 
Katso myös
   Siniposkikukastaja Wikispeciesissä   Siniposkikukastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Siniposkikukastaja (Dicaeum maugei) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Siniposkikukastajaa tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Sitä on kuvailtu suhteellisen yleisestä yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Silvio Piola

Silvio Piola
Silvio Piola (29. syyskuuta 1913 Robbio, Italia – 4. lokakuuta 1996 Gattinara, Italia) oli italialainen jalkapalloilija. Italian maajoukkueessa hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1938. Hän pelasi yhteensä 34 maaottelua ja teki niissä 30 maalia.
Seurat

Pro Vercelli 1929–1934
Lazio 1934–1943
Torino 1943–1944
Juventus 1945–1947
Novara Calcio 1947–1954
Saavutukset

Maailmanmestari vuonna 1938
Serie A:n paras maalintekijä kaudella 1942–1943
Høylandetin kirkko

| Høylanetin kirkko Høylandet kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2016.
Sijainti:  Høylandet, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1860
Suunnittelija:  Christian H. Grosch ja Knut Grut
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Høylandetin kirkko (norj. Høylandet kirke) on Høylandetin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1860.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Høylandetin kirkko Wikimedia Commonsissa
Høyskolen Kristiania

| Høyskolen Kristiania |
| --- | --- |
  
 Yliopiston hallintorakennus Kirkegata 24:ssä.
Perustettu:  1976
Rehtori:  Trine J. Meza
Henkilökunta:  n. 500 (2020)
Opiskelijoita:  n. 10 000 (2020)
Kampus:  Oslo ja Bergen
Høyskolen Kristiania on norjalainen yksityinen yliopisto. Sen edeltäjä oli Norsk korrespondanseskole (NKS) -kirjeopisto, jonka Ernst G. Mortensen perusti vuonna 1914. Hän toimi rehtorina vuoteen 1961, ja hänen perillisensä muodostivat vuonna 1976 hänen nimeään kantavan säätiön, jonka omistukseen koulu siirtyi. Siihen yhdistettiin 1990-luvulta lähtien useita muita yksityisomisteisia oppilaitoksia, ja Oslon Bislettiin perustettiin kampus. Vuonna 2005 yliopisto muutti Kirkegatalle. Nykyinen markkinointinimi Høyskolen Kristiania otettiin käyttöön vuonna 2016, tätä ennen nimi oli vaihtunut useita kertoja.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivut (norjaksi)
Laila Jokimo

Laila Tellervo Jokimo (ent. Backman; 5. maaliskuuta 1921 Pihlajavesi, Suomi – 31. toukokuuta 1988 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen näyttelijä ja balettitanssija.
Elämä ja ura > Balettitanssijana

Pihlajavedellä vuonna 1921 syntynyt Laila Jokimo kävi Virroilla kirkonkylän kansakoulua 1930–1932 ja Tampereella keskikoulun iltaopiskelussa. Hän harrasti ratsastusta, kieliä ja maalaustaidetta. Jokimo oli esiintymishaluinen ja haaveili jo lapsena näyttelijän- ja tanssijanurasta.
Jokimo aloitti tanssimisen 14-vuotiaana. Tampereella esitettiin silloin Carmenia ja Jokimo esiintyi siinä espanjalaisittain Ida Tähtisen johdolla. Hän kävi Tampereella Liisi Hallaksen Balettikoulua noin 1934–1937 ja esiintyi Tampereen Teatterissa muun muassa  Serpin revyyssä Lennokki sekä lukuisissa Hallaksen ohjaamissa tanssikappaleissa.
Jokimo aloitti syksyllä 1937 Helsingissä Kansallisoopperan balettikoulun, jonka käytyään opiskeli muun muassa Alexander Saxelinin ja myöhemmin vielä Julian Algon oppilaana Tukholmassa. Hän toimi menestyksekkäästi Suomen Kansallisoopperan solistitanssijana 1942–1947. Hän teki sopimuksen Ruotsin Kuninkaallisen Oopperan kanssa, jonka jälkeen hän esiintyi lähinnä Tukholmassa 1947–1949. Hänen tärkeimmistä rooleistaan Suomen Kansallisoopperassa mainittakoon baletit Onnen linna (Heilemä), Näkyjä (portto), Joutsenlampi (pikkujoutsenet; morsian) ja Musta joutsen (Lemminkäisen sisar Ainikki). Baletissa Soirée De Bal 1945 Jokimo esitti komiikkaa irtonaisesti. Samana vuonna balettituotanto Näkyjä suomalaisen baletin toteuttamana saavutti niin suuren menestyksen, että se sittemmin liitettiin oopperan ohjelmistoon Tukholman vierailua varten. Jokimo esitti osansa aistillisen iloisesti.
Jokimo kuului Kansallisoopperan baletin kymmenhenkiseen valioryhmään, joka teki Tukholman vierailun jälkeen pitkän kiertueen Tanskaan ja Norjaan 1946. Suurta menestystä saavuttaneella tähtikiertueella Jokimon cakewalk, jonka hän tanssi yhdessä Jaakko Lätin kanssa, herätti hauskalla huumorillaan ansaittua huomiota. Operettiin Bajadeeri lisättiin ylimääräisiä tanssikohtauksia ja sooloja kaikille tanssitähdille. Mukana oli poreilevaa pikanttia can-cania, jota johtivat Jokimo, Mary Grönroos ja Hannele Keinänen.
Jokimo muistetaan erityisesti myös operetista Erämaan laulu, jossa hän näytteli menestyksekkäästi Azurin osan vuonna 1946. Hän piti myös oman menestyksekkään tanssi-iltansa oopperassa keväällä 1947.
Elämä ja ura > Näyttelijänä

Jokimo hakeutui elokuva-alalle 14-vuotiaana, jolloin hän lähetti valokuvansa eräälle elokuvaohjaajalle ja pääsi sen perusteella koekuvaukseen. Hän kävi Helsingissä SF:n filmikoulun 1940–1943. Koulusta päästyään Jokimo opiskeli säännöllisesti laulua, lausuntaa ja puhetekniikkaa sekä muuta alaan liittyvää. Jokimolla oli lukuisia osia suomalaisissa elokuvissa.
Hän aloitti filmiuransa tanssijan osassa elokuvassa Aktivistit vuonna 1939. Jokimo tuli suurelle yleisölle tutuksi Kulkurin valssin myötä, jossa hän näytteli Cleo-nimistä akrobaattia. Filmikoulun aikana kuvaamissaan elokuvissa hän oli useimmiten tanssirooleissa. Vuonna 1944 Jokimo teki ensimmäiset puheroolinsa, jotka olivat hillitty Karin Löfberg draamaelokuvassa Sylvi ja pirteä Agnes seurapiirikomediassa Miesmalli.
1940-luvun jälkipuoliskon suomalaisen elokuvan suurin menestys Suomen ulkopuolella lienee ollut vuonna 1946 valmistunut Houkutuslintu, jossa Jokimolla oli naispääosa. Hän näytteli maalle pakenevaa ilotyttöä Maria Linnoilaa. Etenkin Ranskassa elokuva oli yleisömenestys vuosina 1951 ja 1952. Sitä pidetään ainoana suomalaisena elokuvana, josta on kuvia elokuvan erotiikkaa käsittelevissä ranskalaisissa teoksissa. Rankassa roolissa esiintynyt Jokimo sai arvosteluissa kiitosta filmaattisuudesta ja ehyestä suorituksesta.
Jokimo näytteli balettitanssijaa vuonna 1949 valmistuneessa Ingmar Bergmanin ruotsalaiselokuvassa Jano. Hänen viimeiseksi elokuvaroolikseen jäi kreivitär Marinan osa kansanballadissa Hallin Janne vuonna 1950. Jokimo olisi halunnut jatkaa elokuvauraansa, mutta hänen aviomiehensä ei hyväksynyt sitä.
Jokimo esiintyi Helsingissä revyyteatteri Punaisessa Myllyssä sota-aikana ja kesäisin rintamilla viihdytyskiertueilla, joiden aikana hän oppi myös ratsastamaan. Hän esiintyi myös lukuisissa muissa tilaisuuksissa, kuten Jussi-gaalassa. Erään helsinkiläisen ravintolan kabarettiohjelmassa 1949 Jokimo heläytteli Mustalaisruhtinattaren lauluja. Hänen kaunista lauluääntään kuultiin lisäksi muun muassa Yleisradion suorissa lähetyksissä. Jokimo olikin yksi 1940-luvun monipuolisimpia suomalaisia esiintyjiä.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Jokimo avioitui kesällä 1950 Lars Håkan Moliisin kanssa. Heille syntyi neljä lasta. Jokimo sairastui vanhimman poikansa kuoltua vuonna 1961 ja muutti perheineen Tukholmaan vuonna 1969. Jokimo asui Tukholmassa kuolemaansa saakka. Hän menehtyi 67-vuotiaana 31. toukokuuta 1988.
Filmografia

Aktivistit (1939) (masurkan tanssija)
SF-paraati (1940) (nainen tanssiravintolassa)
Yövartija vain... (1940) (sairaanhoitaja)
Poikani pääkonsuli (1940) (rakastajatar)
Kersantilleko Emma nauroi? 1940 (konttoristi)
Kulkurin valssi (1941) (naisakrobaatti Cleo)
Jos oisi valtaa... (1941) (balettitanssija)
Poretta eli Keisarin uudet pisteet (1941) (balettityttö)
Täysosuma (1941) (hotelli Honkaharjun baarityttö/tanssija)
Onnellinen ministeri (1941) (Swingsisters -lauluduon June)
Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943) (tanssiaisvieras)
Tyttö astuu elämään (1943) (tanssija)
Nuoria ihmisiä (1943) (kabareetyttö)
Sylvi (1944) (Karin Löfberg, Sylvin ystävätär)
Miesmalli (1944) (Agnes)
Houkutuslintu (1946) (Maria Linnoila, naispääosa)
Jano (1949) (balettitanssija)
Hallin Janne (1950) (kreivitär Marina, kenraalin rouva)
Aiheesta muualla

Laila Jokimo Elonetissä.
Laila Jokimo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Húsavík

| Húsavík |
| --- | --- |
 Húsavíkin satama
 Húsavík
 Koordinaatit: 66.0432°N, 17.3417°W 
Valtio:  Islanti
Alue:  Norðurland eystra
Kunta:  Norðurþing
Väkiluku (2019):  2 323
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Húsavík on pieni kaupunki ja entinen kunta Pohjois-Islannissa Skjálfandin lahden rannalla. Asukasluku oli 2 323 vuonna 2019. Húsavík kuuluu nykyisin Norðurþingin kuntaan.
Asukkaiden tärkeimmät tulonlähteet ovat turismi, kalastus, lampaat, kaupankäynti ja teollisuus. Húsavíkista on tullut Islannin valasturismin keskus, sillä valaat uivat usein lahden rannikolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Húsavík Wikimedia Commonsissa