Pyhäjärvi (Saarijärvi)
Historiaa

Pyhäjärven alkuperäinen laskujoki on ollut Pyhäjoki ja se oli ilmeisesti ainoa lasku-uoma vielä 1800-luvun alussa. Vuonna 1852 on C. R. Westling ilmoittanut, että Parantalan ”kanava” olisi ollut ”suuri oja, joka oli kaivettu useita vuosikymmeniä sitten, jotta voitaisiin saada täten syntynyt yli 40 jalkaa korkea putous käyttämään kahta jalkamyllyä”. Vuonna 1864 Parantalan myllykanavaa perattiin valtion kustannuksella, jotta kanavassa olevat uittoruuhissa virtaisi riittävästi vettä. Kanavan avaaminen ja sen perkaaminen on luonnollisesti laskenut jonkin verran Pyhäjärven vedenpintaa. Myös Pyhäjoessa on ollut vesimyllyjä, mutta niiden käyttö ei vaikuttanut pinnankorkeuksiin. Vuonna 1947 ovat rantojen maanomistajat anoneet lupaa laskea järven vedenpintaa 60 senttimetrillä, mutta hanketta ei ole toteutettu.
Parantalankosken vesivoimalaitos rakennettiin vesistötoimikunnan väliaikaisella vuoden 1956 päätöksellä. Rakentamisen aikana Pyhäjoen uoma padottiin maapadolla. Järven säännöstely alkoi vuonna 1960, kun vesivoimalaitos aloitti toimintansa. Voimalaitos sai pysyvän toimintaluvan vuonna 1964, kun katselmukset oli toimitettu. Pyhäjärven säännöstely perustuu 7.4.1960 annettuun väliaikaiseen lupaan ja myöhempään 31.3.1962 annettuun lopulliseen lupaan. Lupahakemuksen on tehnyt Tie- ja vesirakennushallitus ja säännöstelyä on aluksi totettuttanut Parantalankosken Voima Oy.
Ennen patoamistaan on Pyhäkosken pudotus ollut 2,2 metriä. Koski-inventoinnissa sen keskivirtaamaksi on ilmoitettu 2,1 m³/s. Parantalankosken pudotus on ollut 13,4 metriä ja keskivirtaama 2,9 m³/s. Virtaama-arvot lienevät vain arvioita. Parantalankosken uoman vetoisuudeksi kerrottiin 11 m³/s.
Säännöstelyrajat ovat olleet vuosina 1970–1990 seuraavat. Vedenpinnan korkeuden alaraja on tavikuukausina eli marraskuusta toukokuun puoliväliin 119,00 metriä ja muuna aikana 119,30 metriä mpy. Vedenpinnan yläkorkeus on seurannut Pyhäjärven luontaisia vedenkorkeuksia tarkemmin. Talvikorkeus on ollut suurimmillaan 120,00 metriä, mutta sitä on laskettu liukuvasti niin, että huhtikuussa varauduttiin kevättulvaan 119,70 metrin korkeudella. Ylin vedenkorkeus sai nousta kesäkuuhun mennessä 119,90 metriin, missä se pysyi lokakuuhun asti. Sitten varauduttiin talveen nostamalla yläkorkeus 120,00 metriin. Säännöstelyllä oli vesivoiman tuotannolle ja maataloudelle suuri hyöty, sillä kevättulvien vaikutus voitiin leikata samalla pois. Kalataloudelle tuli sen sijaan vahinkoa, sillä monen kalalajin kutu epäonnistui melko säännöllisesti vuosittain. Esimerkiksi ennen hyvä siikakanta heikkeni suuresti.
Pyhäjoen patoaminen on vaikuttanut, paitsi joen vedenlaatuun, niin myös Iso-Lumperoisen ja Pieni-Lumperoisen vedenlaatuun. Kun näiden vedenlaadun heikkenemistä tutkittiin, aloitettiin vuonna 1991 Pyhäjoen juoksutus uudelleen 0,3 m³/s keskivirtaamalla. Iso-Lumperoisen vedenlaatu parani hieman, mutta Pieni-Lumperoisen ei mainittavasti.
Uuden säännöstelytavan suunnittelussa huomioitiin eri asinaosaisia äänestyttämällä erilaisia vaihtoehtoja. Eturyhmät neuvottelivat muutostavasta keväällä 1997 ja 17.6.1997 tehtiin lopullinen valinta. Työryhmän valinta esiteltiin yleisölle 9.9.1997 Saarijärven kaupungintalolla. valinta Uusi säännöstelysääntö otettiin vedenkorkeusrajojen osalta 28.8.1998, Pyhäjoen juoksutussääntö toteutettiin 15.10.1998 ja Pyhäjoen maapadon pysyvätmuutostyöt saatiin päätökseen keväällä 1999.