stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vedenkäsittely

Suomessa pohjavedet ovat usein happamia ja pehmeitä, joten raakavesi alkaloidaan. Ennen verkostoon johtamista vedestä poistetaan haitalliset mikrobit desinfioinnilla.
Vedenkäsittely on raakavetenä käytetyn pinta- tai pohjaveden puhdistamista haitallisista aineista ja mikrobeista juomakelpoiseksi ja valmistamista käyttöön soveltuvaksi. Vedenkäsittely tapahtuu vesilaitoksella ennen vesijohtoverkostoa. Teollisuuslaitoksissa voi olla tarpeen tehostaa vedenkäsittelyä ennen tuotantoprosesseja. Myös kuluttajan oman kaivon vedelle voi olla asennettuna pienimuotoinen vedenkäsittelylaite ennen vesihanaa.
Vedenkäsittelymenetelmään vaikuttaa raakaveden laatu ja tarvittava määrä. Pintavesi vaatii yleensä enemmän käsittelyä kuin pohjavesi. Raakaveden mukaan vesilaitokset jaetaan pohjavesilaitoksiin, pintavesilaitoksiin tai tekopohjavesilaitoksiin. Pohjavesi kelpaisi usein sellaisenaan talousvedeksi, kun veden laatua verrataan talousvedelle asetettuihin laatuvaatimuksiin ja -suosituksiin. Pohjavesikin vaatii kuitenkin yleensä käsittelyä, sillä pohjavesi on usein hapanta aiheuttaen verkostoon syövyttävyyttä ja raakaveteen voi kulkeutua esimerkiksi rankkasateiden seurauksena haitallisia mikrobeja. Pintavesiin päätyy lika-aineita ja haitallisia mikrobeja ympäristöstä sadevesien, valumavesien ja ilman mukana sekä ihmisen toiminnan seurauksena, joten pintavesi vaatii aina tehokkaan käsittelyn.
Vedenhankinnassa on jo 1900-luvun vaihteesta lähtien käyty keskustelua pohjavesien ja pintavesien hyödyntämisestä ja tekopohjaveden valmistamisesta. Suurimmat kaupungit päätyivät silloin käyttämään pintavettä raakavetenään. Sittemmin on siirrytty lisääntyvässä määrin pohja- ja tekopohjaveden käyttöön.
Vuonna 2012 suomalaisen vesilaitoksen toimittamasta vedestä oli 46 % pohjavettä, 19 % tekopohjavettä ja 35 % pintavettä.
Pohjavesilaitos > Yleistä

Pohjavesilaitoksella on yleisimmin seuraavat vaiheet, joilla poistetaan raakavedestä veden happamuus, rauta ja mangaani sekä haitalliset mikrobit (ks. talousvesi):
raakavedenotto
alkalointi
raudan- ja mangaaninpoisto
desinfiointi
Pienillä pohjavesilaitoksilla voi yksinkertaisimmillaan olla vedenkäsittelynä vain alkalointi ja desinfiointi tai desinfiointivalmius.
Suomessa käytetään raakavetenä myös pohjavesiä, jotka sisältävät lisäksi orgaanista ainesta tai haitallisia aineita kuten esimerkiksi radonia (radioaktiivinen kaasu), fluoridia, arseenia tai torjunta-aineita. Nämä epäpuhtaudet vaativat oman käsittelyvaiheen kuten fluoridin poistoon kalvosuodatus, jossa vesi puristetaan ohuen käänteisosmoosi- tai nanosuodatuskalvon läpi, tai torjunta-aineiden poistoon aktiivihiilisuodatus. Vesilaitoksien omilla nettisivuilla (esimerkiksi ) on yleensä kuvauksia vedenkäsittelyprosesseista.
Pohjavesilaitos > Vedenotto

Raakavesi otetaan yhdestä tai useammasta kaivosta. Kaivoja on erityyppisiä. Vesihuoltolaitoksilla yleisin kaivotyyppi on siiviläputkikaivo, yksityiset kaivot ovat yleensä kuilukaivoja tai kallioporakaivoja. Useammasta raakavesikaivosta otettu vesi yleensä yhdistetään ennen vedenkäsittelyä, joskus yksittäisellä kaivolla voi olla lisäkäsittely ennen yhdistämistä muihin raakavesiin.
Pohjavesilaitos > Alkalointi

Alkalointi nostaa veden pH-arvoa. Suomen pohjavedet ovat yleisesti happamia (pH alle 7), joten alkalointi on tarpeellista veden syövyttävyyden eli korroosion vähentämiseksi. Alkalointi voidaan tehdä ilmastamalla, kemikaalin lisäyksellä tai kalkkikivisuodatuksella. Sopivaan käsittelymenetelmään vaikuttaa raakaveden laatu. Ilmastamalla poistetaan vedestä happamuutta aiheuttava hiilidioksidi, jolloin pH nousee. Alkalointikemikaaleilla ja kalkkikivisuodatuksella puolestaan sidotaan hiilidioksidi veteen bikarbonaatiksi (=alkaliteetti). Käytössä olevia kemikaaleja ovat lipeä (natriumhydroksidi), sooda (natriumkarbonaatti) ja kalkki (kalsiumhydroksidi). Kalkkikivialkaloinnissa vesi suodattuu kalkkikivikerroksen (kalsiumkarbonaatti) läpi. Kalkkiveden käyttö ja kalkkikivisuodatus nostavat lisäksi veden kalsiumin määrää ja siten myös veden kovuutta.
Kalkkikivialkaloinnin käyttö on lisääntynyt 1990-luvulta lähtien. Menetelmä on helppokäyttöinen ja turvallinen. Lipeän käyttöön liittyy erityisesti kemikaalin syötön yliannostusriskejä, jolloin veden pH voi nousta liian korkeaksi. Tämän vuoksi on suuntauksena ollut lipeän käytöstä siirtyminen muihin alkalointimenetelmiin, jos se on veden laadun kannalta mahdollista.
Talousveden alkaliteetti ja kovuus täytyy olla sellaisella tasolla, ettei niistä aiheudu ongelmia verkostossa tai vesikalusteille. Tästä syystä ennen alkaloinnin toteuttamista on laskettava saatavan veden laatu raakaveden analyysitulosten perusteella. Esimerkiksi jos raakavesi on kovaa, kovuuden nostoa ei tarvita ja ilmastus on pH:n nostoon kalkkikivisuodatusta parempi vaihtoehto.
Vesijohtoveden pH-arvo säädetään esimerkiksi kalkkikivialkaloinnin avulla välille 7,0–8,5, jotta putkistomateriaalit eivät syöpyisi. Talousveden pH:n laatuvaatimus on 6,5–9,5.
Pohjavesilaitos > Fluori

Suomessa on ennen paikoin lisätty fluoria juomaveteen mutta nykyään vesilaitokset suodattavat sitä pois. Mm. Irlannissa fluoria yhä lisätään. Suomessa ja EU:ssa fluoria saa olla korkeintaan 1,5 mg litrassa. Vesiasiantuntijan mukaan fluori on hyväksi pienissä pitoisuuksissa ja haitallista suurissa.
Pääkaupunkiseudulla veden fluoridipitoisuus oli alle 0,1 mg/l vuonna 2011,
Kokkolassa fluoridin pitoisuus kraanavedessä on nykyisin 0,5–0,7 mg/l.
Pohjavesilaitos > Raudan- ja mangaaninpoisto

Mikäli raakavesi sisältää rautaa ja mangaania, tarvitaan niiden poistamiseen oma käsittelyvaihe. Rauta ja mangaani aiheuttavat verkostoihin ja vesilaitteistoihin saostumia sekä talousveteen sameutta, hajua ja makua. Varsinaista terveyshaittaa niistä ei vedessä esiintyvissä pitoisuuksissa ole. Rautaa ja mangaania poistetaan yleensä saostamalla ja suodattamalla hiekkakerroksen läpi. Saostaminen voi tapahtua hapettamalla joko ilmastamalla tai hapetuskemikaalilla, tai biologisesti bakteereilla. Soveltuvia hapetuskemikaaleja ovat kaliumpermanganaatti (yleisin), vetyperoksidi, otsoni ja kloori.
Raakavedessä rauta ja mangaani ovat värittömiä ja vesiliukoisia. Saostuksessa rauta hapettuu kahdenarvoisesta kolmenarvoiseen muotoon ja muuttuu samalla ruskean väriseksi kiinteäksi sakaksi. Mangaani hapettuu kahdenarvoisesta neljän arvoiseen muotoon muodostaen mustaa sakkaa. Muodostuneet sakat poistetaan yleensä hiekkasuodattimella.
Pohjavesilaitos > Desinfiointi

Ks. Veden desinfiointi –kappale alla.
Pintavesilaitos > Yleistä

Pintavesilaitoksella on yleisimmin seuraavat vaiheet, joilla poistetaan raakavedestä humus (orgaaninen aines), kiintoaine, levät sekä haitalliset mikrobit:
raakavedenotto
alkukemikaalien syöttö (saostus- ja pH:n säätökemikaalit) ja sekoitus
hämmennys
selkeytys
hiekkasuodatus
aktiivihiilisuodatus/ otsonointi + aktiivihiilisuodatus/ hidassuodatus
hiilidioksidin syöttö ja pH:n säätö
desinfiointi
Vesilaitoksien omilla nettisivuilla (esimerkiksi ) on yleensä kuvauksia vedenkäsittelyprosesseista.
Pintavesilaitos > Vedenotto

Raakavesi otetaan järvestä tai joesta. Järviveden laatu on tasaisempi ja yleensä parempi kuin jokiveden. Ennen raakaveden johtamista käsiteltäväksi, vedestä poistetaan karkea aines välppäyksellä ja siivilöinnillä.
Pintavesilaitos > Saostus

Humuksen ja kiintoaineen saostuminen alkaa, kun pintaveteen lisätään saostuskemikaalia (yleensä ferrisulfaatti, joskus alumiinisulfaatti tai polyalumiinikloridi) ja sekoitetaan nopeasti. Samaan aikaan veteen annostellaan alkalointikemikaalia nostamaan veden pH-arvoa saostuksen kannalta optimiin, sillä hapan saostuskemikaali laskee veden pH-arvoa. Suurilla vesilaitoksilla käytetään kalkkia, pienillä laitoksilla soodaa tai lipeää. Joskus raakavedessä voi olla niin suuri alkaliteetti, että pH-arvoa tulee laskea hapon (rikkihapon) annostuksella pH:n optimiarvoon. Ferrisulfaattilla saostuksen optimi-pH on noin 5,0 ja alumiinipohjaisilla kemikaaleilla noin 6,0.
Alkukemikaalien pikasekoituksen jälkeen muodostuneen hienojakoisen sakan kokoa kasvatetaan hämmentämällä vettä hitaasti hämmennysaltaissa, jolloin veteen muodostuu hiutaleita (flokkia). Viipymä hämmennyksessä on yleensä 30 – 45 minuuttia.
Pintavesilaitos > Selkeytys ja suodatus

Selkeytyksessä erotetaan hiutaleet vedestä laskeuttamalla altaan pohjalle tai nostamalla ilmakuplilla veden pinnalle (flotaatio). Suomessa flotaatio on tavallisin lietteenerotustapa. Se sopii erityisen hyvin kevyen humusta ja levää sisältävien lietteiden erotukseen. Jonkin verran pienempään allaskokoon päästään lamelliselkeytyksellä.
Selkeytynyt vesi suodatetaan hiekkakerroksen läpi, jolloin poistuu selkeytysvaiheesta jääneet kiintoainejäämät. Ennen hiekkasuodatusta voi olla välialkalointi hiekkasuodatuksen tehostamiseksi. Tässä vaiheessa voi olla myös esimerkiksi mangaanin hapetus (kaliumpermanganaatin, klooridioksidin annostelu).
Pintavesilaitos > Jälkialkalointi

Jälkialkaloinnissa veden pH nostetaan tasolle, joka estää korroosiota verkostossa. Lähes kaikilla Suomen pintavesilaitoksilla käytetään myös hiilidioksidin annostusta veden alkaliteetin nostamiseksi sopivalle tasolle (n. 0,65–0,8 mmol/l).
Pintavesilaitos > Hajun ja maun poisto

Levät aiheuttavat veteen hajua ja makua. Näiden poistamiseksi lähes aina joudutaan tekemään lisäkäsittelyä. Hajun ja maun parantamiseen käytettyjä vaihtoehtoja ovat: otsonointi, aktiivihiilisuodatus tai aktiivihiilijauheen annostelu, klooridioksidin annostelu ja hidassuodatus.
Pintavesilaitos > Desinfiointi

Ks. Veden desinfiointi –kappale alla.
Pintavesilaitos > Vaihtoehtoiset menetelmät

Tavanomaisen pintavesilaitoksen sijaan voidaan, erityisesti hyvälaatuisille pintavesille käyttää kontaktisuodatusta. Siinä alkukemikaalien ja saostuskemikaalin syötön jälkeen vesi johdetaan suoraan kontaktisuodattimelle. Kontaktisuodattimet ovat hiekkasuodattimia tai suodattimia, joissa suodatinpatja on kaksikerroksinen esimerkiksi hiekkakerros ja antrasiittihiekkakerros. Erillistä selkeytystä ei tarvita.
Perinteisen pintavesilaitosprosessin vaihtoehto on tekopohjaveden valmistus.
Veden desinfiointi

Desinfioinnilla poistetaan vedestä tautia aiheuttavat mikrobit. Veden desinfioinnin tarkoituksena on joko varmistaa verkostoon menevän veden hygieenisyys (primääridesinfiointi) tai/ja turvata veden hygieenisyys verkostossa.
Pohjavesilaitoksilla suurin terveydellinen riskitekijä on likaantuneen pintaveden (sadevesi, tulva) tai jäteveden pääsy raakavesikaivoon. Mikäli laitoksella ei ole desinfiointia, havaitaan raakaveden saastuminen usein vasta vedenkäyttäjien sairastumisena. Pienillä vedenottamoilla (alle 500 käyttäjää) on esiintynyt eniten vesiepidemioita vuosina 1998-2011.
Desinfiointiin käytetään klooria, UV-säteilytystä, klooridioksidia tai otsonia. Tavallisesti klooraukseen käytetään natriumhypokloriittia. Kloorikaasun käyttö desinfioinnissa on vähentynyt sen käyttöön liittyvien työturvallisuusriskien vuoksi.
UV-säteilytystä käytetään yleisesti verkostoon johdettavan veden hygieenisyyden varmistamiseen. UV-laitteessa vesi virtaa yhden tai useamman UV-lampun ohi, jolloin veden bakteerit ja virukset tuhoutuvat. Säteilyn aallonpituus UVC alueella (245-285 nm) vahingoittaa tehokkaasti mikrobien DNA:ta. Lamppuina käytetään joko matalapainelamppuja tai keskipainelamppuja. UV-säteilyn teho ei kuitenkaan vaikuta verkostossa oleviin mikrobeihin. UV-laite on helppohoitoinen. Huoltotoimenpiteenä täytyy huolehtia UV-lamppujen riittävästä säteilytehosta vaihtamalla lamppuja määrävälein.
Verkostoveden hygieenisyyttä varmistetaan joko kloorilla tai klooriamiinilla. Klooriamiinia saadaan syntymään annostelemalla hypokloriitin tai kloorin ohessa ammoniumkloridia tai ammoniakkia. Kloramiinin desinfiointiteho on klooria parempi verkostossa.
Klooriliuosta voidaan myös valmistaa ruokasuolasta sähkövirralla. Suomessa tämä on vesilaitoskäyttöön harvinaista. Se on yleinen alueilla, joilla kloorikemikaalien maantiekuljetukset ovat kiellettyjä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Talousveden valmistus, Suomen ympäristökeskus
Vesikoulu alakoulun 5-luokkalaisille ja yläkoulun 7- tai 8-luokkalaisille sekä opettajan materiaalipaketti juomavedestä, sen valmistuksesta ja jakelusta Suomessa
Vesiakatemia yliopisto- ja AMK-opiskelijoille: pelimuotoinen oppimateriaali veden laadusta ja käsittelystä
Valentin Krempl

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten rattikelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sankt Moritz 1928 | Viiden miehen kelkka |  |
Valentin Krempl (15. huhtikuuta 1904 – 1944) oli saksalainen rattikelkkailija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli garmischpartenkircheniläinen SC Riessersee. Krempl oli mukana maansa joukkueessa, joka voitti pronssia Sankt Moritzin olympialaisissa 1928 ja voitti maansa mestaruuden neljän miehen kilpailussa vielä vuonna 1938.
Veeti Kettunen

Veeti Kettunen elokuussa 2023.
Veeti Kettunen (s. 2. lokakuuta 2003 Seinäjoki) on suomalainen pesäpalloilija. Kettunen edustaa Superpesiksessä pelaavia Seinäjoen JymyJusseja. Hän pelaa sisäpelissä vaihtajana ja ulkokentällä polttolinjassa. Kettunen on pelannut urallaan 28 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi tavallista juoksua, tuonut kuusi juoksua ja kerännyt 26 kärkilyöntiä. Kettunen oli kauden 2021 Superpesiksen Vuoden tulokas
Myös Kettusen isä Markus Kettunen ja veli Joona Kettunen ovat pelanneet pesäpallourillaan Superpesistä.
USS Roe (DD-418)

| USS Roe |
| --- | --- |
 USS Roe
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Charlestonin laivastontelakka
Kölinlasku:  23. huhtikuuta 1938
Laskettu vesille:  21. kesäkuuta 1939
Palveluskäyttöön:  5. tammikuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  30. lokakuuta 1945
Loppuvaihe:  alusluettelosta 16. marraskuuta 1945 myyty elokuussa 1947 romutettavaksi
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 600 t (standardi) 2 211 t (kuormattu)
Pituus:  106,15 m
Leveys:  11 m
Syväys:  4,07 m
Koneteho:  50 000 hv
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  192
Aseistus
Aseistus:  4 x DP 5"/38 -tykkiä 4 x .50"/90 konekivääriä 8 x 21" (533 mm) torpedoputkea 2 x syvyyspommikiskoa, joissa 10 syvyyspommia
USS Roe (runkonumero DD-418) oli vuonna 1940 palvelukseen otettu Yhdysvaltain laivaston Sims-luokan hävittäjä.
Valmistus

Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Charlestonin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 23. huhtikuuta 1938. Alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1939 kumminaan Eleanor Roe Hilton ja otettiin palvelukseen 5. tammikuuta 1940 ensimmäisenä päällikkönään R. M. Scruggs.
Palvelus

Koeajojen päätyttyä alus osallistui harjoituksiin pitkin itärannikkoa sekä Tyynellämerellä. Keväällä 1941 alus palasi itärannikolle ja kesän se oli pääosin Keski-Atlantilla. Syksyllä alus palasi pohjoisemmaksi aina Argentiaan suojaamaan saattueita Newfoundlandista Islantiin.
Yhdysvaltojen liittyessä toiseen maailmansotaan alus oli edelleen saattuepalveluksessa. Roe siirtyi etelämmäs tammikuussa 1942 partioiden Bermudan ja Norfolkin välillä. Helmikuun puolivälissä alus saapui New Yorkin satamaan, jossa se palasi Atlantin saattueiden suojaksi. Alus saapui 3. maaliskuuta Islantiin, missä se viipyi kuukauden puoliväliin partioiden Islannin vesillä ja Tanskan salmessa. Kuukauden lopulla alus palasi New Yorkiin, kunnes huhtikuussa se suojasi saattueita Kuubaan. Toukokuun alus vietti Uuden Englannin vesillä, kunnes se kesäkuussa palasi Pohjois-Atlantille saattuetehtäviin. Tällä kertaa se matkasi aina Britteinsaarille. Heinäkuussa alus suojasi sotaharjoituksissa laivaston aluksia Yhdysvaltain rannikolla ja Karibianmerellä.
Elokuun puolivälissä alus suuntasi jälleen etelään ja lokakuussa se oli Trinidadin ja Brazilian satamien välillä suojaamassa saattueita. Tehtävästä vapauduttuaan alus palasi Norfolkiin valmistautumaan Pohjois-Afrikan maihinnousuun operaatio Torchiin.
USS Ronald Reagan (CVN-76)

| USS Ronald Reagan |
| --- | --- |
 USS Ronald Reagan

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Northrop Grumman Shipbuilding, Newport News, Virginia
Hinta:  4,5 miljardia USD
Kölinlasku:  12. helmikuuta 1998
Laskettu vesille:  4. maaliskuuta 2001
Palveluskäyttöön:  12. heinäkuuta 2003
Tekniset tiedot
Uppouma:  101 000-104 000 t (max)
Pituus:  332,8 m
Leveys:  76,8 m
Syväys:  11,3 m
Koneteho:  2 x Westinghouse A4W -ydinreaktoria, 4 x höyryturbiinia ja 4 x akselia, 260 000 shp (194 MW
Nopeus:  30 solmua (56 km/h)
Miehistöä:  3 200 miehistö ja 2 480 lennosto
Aseistus
Aseistus:  2 x RIM-116 Rolling Airframe Missile 2 x Mk57 Mod3 NATO Sea Sparrow 90 lentokonetta ja helikopteria
USS Ronald Reagan (runkonumero CVN-76) on Yhdysvaltain laivaston Nimitz-luokan lentotukialus.
Valmistus

Alus tilattiin Northrop Grumman Shipbuildingin Newport Newsin telakalta Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 12. helmikuuta 1998. Alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 2001.
Syyskuussa 2002 aluksen katapultin testaus saatiin päätökseen, mikä samalla vahvisti aluksen kyvyn laukaista lentokoneet ilmaan. Telakan piti aloittaa koeajot helmikuussa 2003, mutta erilaiset viivytykset kuten helmikuun lopulla aluksella tapahtunut tulipalo pakottivat siirtämään koeajojen alkamista. Toukokuussa aluksen miehistö saavutti toisen asteen valmiuden aluksen järjestelmien käytössä. Laivasto hyväksyi aluksen 20. kesäkuuta. Se otettiin virallisesti palvelukseen 12. heinäkuuta 2003 Norfolkin laivastotukikohdassa.
Alus maksoi 4,5 miljardia dollaria (vuoden 2011 arvolle muutettuna).
Palvelus

Alus lähti 27. toukokuuta 2004 Norfolkista ja saapui 9. kesäkuuta Rio de Janeiroon ja 27. kesäkuuta Valparaisoon. Se osallistui 29. kesäkuuta Latinalaisen Amerikan ensimmäiseen monikansalliseen maihinnousuharjoitukseen (UNITAS), joka oli alkanut 24. kesäkuuta. Harjoituksessa oli osallistujia yhdestätoista maasta sekä tarkkailijat Kolumbiasta ja Meksikosta. Harjoituksesta vapauduttuaan alus jatkoi matkaansa ja osallistui Perun laivaston mukana nelipäiväiseen sukellusveneidentorjuntaharjoitukseen, joka päättyi 5. heinäkuuta. Alus saapui 23. heinäkuuta uuteen kotisatamaansa San Diegoon Kaliforniaan oltuaan merellä kaksi kuukautta.
Ronald Reagan on lippulaivana tukialusosasto 7:ssä (CSG-7), jonka muut alukset ovat:
USS Chancellorsville (CG 62)
USS Decatur (DDG-73)
USS Howard (DDG-83)
USS Gridley (DDG-101)
USS Thach (FFG 43)
USNS Rainier (T-AOE-7)
Veeriku

| Veeriku> Tarton kaupunginosa |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Veeriku korostettuna.
Kaupunki:  Tartto
Koordinaatit:  58°22′29.54″N, 26°41′17.34″E
Pinta-ala:  2,81 km² 
Väkiluku:  5 502 ((31. joulukuuta 2013))
Veeriku on Tarton kaupunginosa Virossa. Sen väkiluku on 5 502 (31. joulukuuta 2013), ja sen pinta-ala on 2,81 neliökilometriä.
Veerikua ympäröivät pohjoisesta alkaen myötäpäivään seuraavat kaupungin- ja kunnanosat:Tähtvere (Tähtveren kunta),  Tähtvere (Tartto), Vaksali, Tammelinn, Maarjamõisa, Räni (Ülenurmen kunta), Kandiküla (Tähtveren kunta), Õssu (Ülenurmen kunta).
Käännös suomeksi
Valentin Mihăilă

Mihai Valentin Mihăilă (s. 2. helmikuuta 2000 Finta) on romanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on vuodesta 2020 edustanut italialaisseura Parmaa mutta pelasi välillä puoli vuotta lainalla Atalantassa. Hän on pelannut Romanian A-maajoukkueessa vuodesta 2021.
Mihăilă pelasi kotimaansa pääsarjassa heinäkuusta 2018 syyskuuhun 2020 Universitatea Craiovan joukkueessa 61 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Hän siirtyi italialaisseura Parmaan lokakuussa 2020. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Serie A:ssa 16 ottelua ja teki maalin maaliskuussa peräkkäisissä otteluissa Fiorentinaa ja Romaa vastaan sekä huhtikuussa Crotonea vastaan. Seuraavan kauden alkupuoliskolla hän pelasi Parman joukkueessa Serie B:ssä 13 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Tammikuun 2022 lopulla hän siirtyi kauden loppuun kestävälle lainalle pääsarjajoukkue Atalantaan, jossa hän pääsi vain viidessä Serie A -ottelussa ja kahdessa Eurooppa-liigan ottelussa vaihdosta kentälle. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Parman joukkueessa Serie B:ssä nousukarsinta mukaan lukien 17 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 32 Serie B -ottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Mihăilă pelasi Romanian alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Romanian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2021 kolmessa MM-karsintaottelussa. Hän on pelannut huhtikuun 2024 loppuun mennessä 19 A-maaottelua, joissa hän on ollut kuusi kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä neljä maalia: ensimmäisessä maaottelussaan yhden Pohjois-Makedoniaa vastaan, kesäkuussa 2023 kaksi EM-karsintaottelussa Sveitsiä vastaan ja syyskuussa 2023 yhden EM-karsintaottelussa Kosovoa vastaan.
Valentina Nazarova

Valentina Nazarova (s. 29. syyskuuta 1984 Ašgabat) on turkmenistanilainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa.
Nazarova osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa Helsingissä 2005. Hän kilpaili tuolloin 100 metrillä, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella. Nazarova ei päässyt samalla matkalla jatkoon myöskään Osakan kisoissa 2007, jolloin hän juoksi ajan 12,02 sekuntia. Nazarova karsiutui sadan metrin matkalla myös Pekingin olympialaisissa 2008, joissa hän oli alkueränsä kuudes.
Ennätykset

Lähde: IAAF
100 m: 11,56 s (2008)
60 m (sisäradat): 7,72 (2008)
USS Rendova

| USS Rendova |
| --- | --- |
 USS Rendova
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Todd-Pacific Shipyards, Inc, Tacoma, Washington
Kölinlasku:  15. kesäkuuta 1944
Laskettu vesille:  29. joulukuuta 1944
Palveluskäyttöön:  22. lokakuuta 1945 3. tammikuuta 1951
Poistui palveluskäytöstä:  27. tammikuuta 1950 30. kesäkuuta 1955 muutettu lentokoneidenkuljetusalukseksi AKV-14 1959 poistettu laivastoluettelosta 1. huhtikuuta 1971
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 100 t (standardi) 24 500 t (kuormattu)
Pituus:  170 m
Leveys:  23 m
Syväys:  9,8 m
Koneteho:  16 000 shp
Nopeus:  19 solmua
Miehistöä:  1 066
Aseistus
Aseistus:  34 × lentokonetta 2 × 5″ DP -tykkiä 36 × Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykkiä
USS Rendova (runkonumerot CVE-114 ja AKV-14) oli Yhdysvaltain laivaston Commencement Bay -luokan saattuetukialus, joka valmistettiin toisen maailmansodan lopulla eikä se ehtinyt palvelukseen sodan kestäessä. Alus osallistui Korean sotaan.
Valmistus

Alus tilattiin nimellä USS Mosser Bay Todd-Pacific Shipyards Inc.:ltä Tacomasta Washingtonista, missä köli laskettiin 15. kesäkuuta 1944. Alus laskettiin vesille 29. joulukuuta 1944 kumminaan Anna-Marie H. Kurtz ja otettiin palveluskäyttöön 22. lokakuuta 1945 ensimmäisenä päällikkönään R. W. Ruble.
Valentina Popova (pöytätennispelaaja)

Valentina Popova vuonna 1984.
Valentina Popova (s. 21. marraskuuta 1960 Sumqayıt) on Azerbaidžanissa syntynyt, Neuvostoliittoa ja myöhemmin Slovakiaa edustanut, 1980-luvulla Euroopan parhaimpiin naispelaajiin kuulunut pöytätennispelaaja. Hän voitti urallaan yhdeksän Euroopan-mestaruutta. Vuoden 1984 EM-kilpailuissa hän voitti kaikki neljä mahdollista mestaruutta. Hän kilpaili kolmissa olympialaisissa edustaen Neuvostoliittoa vuonna 1988, IVY:ä vuonna 1992 ja Slovakiaa vuonna 1996 ja ylsi puolivälieriin kaksinpelissä Soulissa 1988.
Saavutukset > EM-mitalit

Naisten kaksinpeli
Kultaa 1980, 1984
Pronssia 1982, 1988
Naisten nelinpeli
Kultaa 1980, 1984 (parina Narine Antonjan)
Pronssia 1978, 1990
Sekanelinpeli
Kultaa 1984 (parina Jacques Secrétin)
Pronssia 1978, 1982, 1994
Naisten joukkuekilpailu
Kultaa 1976, 1980, 1984, 1988
Hopeaa 1986
Pronssia 1992
Lähde: