stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salpausselän Kisat 2010
Yhdistetty > Suurmäki (HS130) + 10 km

5. maaliskuuta
| Sija | Maa | Urheilija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Magnus Moan | 25.20,3 |
| 2 |  | Hannu Manninen | + 2,3 |
| 3 |  | Tino Edelmann | + 7,2 |
6. maaliskuuta
| Sija | Maa | Urheilija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Hannu Manninen | 25.08,6 |
| 2 |  | Felix Gottwald | + 28,4 |
| 3 |  | Jason Lamy Chappuis | + 35,9 |
Mäkihyppy > Suurmäki (HS130)

7. maaliskuuta
| Sija | Maa | Urheilija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
1: 
2: 
3:
Mäkihyppy > Joukkuemäki (HS130)

6. maaliskuuta
| Sija | Maa | Joukkue | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Anders Bardal, Roar Ljøkelsøy, Tom Hilde, Anders Jacobsen | 486,6 |
| 2 |  | Wolfgang Loitzl, Martin Koch, Andreas Kofler, Thomas Morgenstern | 483,6 |
| 3 |  | Michael Uhrmann, Martin Schmitt, Andreas Wank, Michael Neumayer | 457,7 |
Suomenruotsi

Alueet, joilla Suomessa on puhuttu ruotsia keskiajalta lähtien ruotsalaisten kolonisaation seurauksena. Ruotsinkielisiä asuu myös tämän alueen ulkopuolella etenkin kaupungeissa.
Suomenruotsi (ruots. finlandssvenska) on ruotsin kielen Suomessa käytetty kirja- ja yleiskielinen variantti, jota puhutaan pääasiassa rannikkoalueilla Uudellamaalla, Turunmaalla ja Pohjanmaalla, sekä jossain määrin myös muualla Suomessa. Myös Ahvenanmaalla puhuttu ruotsi on perinteisesti lueteltu kuuluvaksi suomenruotsiin, vaikka sillä on paljon yhteisiä piirteitä Ruotsissa puhutun kielen kanssa.
Äidinkielenään suomenruotsia puhuvia suomalaisia kutsutaan suomenruotsalaisiksi. Suomenruotsi juontaa juurensa keskiajalla ruotsalaisten tekemään Suomen rannikon kolonisaatioon.
Murteet

Osana ruotsin kielen murrejaottelua suomenruotsi muodostaa kielen itäisen murrealueen (ruots. östsvenska mål) yhdessä vironruotsin kanssa. Suomenruotsi jaetaan perinteisesti neljään alueelliseen murreryhmään, jotka voidaan edelleen jakaa pienempiin ryhmiin:
ahvenanmaanruotsi (åländska )
länsiahvenanmaanruotsi
itäahvenanmaanruotsi
pohjanmaanruotsi (österbottniska )
eteläiset Pohjanmaan murteet
keskiset Pohjanmaan murteet
pohjoiset Pohjanmaan murteet
turunmaanruotsi (åboländska )
Itä-Turunmaan murteet
Länsi-Turunmaan murteet
uudenmaanruotsi (nyländska )
Länsi-Uudenmaan murteet
Keski-Uudenmaan murteet
Itä-Uudenmaan murteet
Suomenruotsin murteet eivät ole yhtenäisiä, vaan esimerkiksi Itä-Uudellamaalla puhutut murteet saattavat joidenkin piirteiden osalta edustaa päinvastaista kantaa kuin pohjalaiset. Huomattavin esimerkki tästä on k:n ja g:n palatalisoituminen. Pohjalaisten murteiden merkittävä piirre on velaariklusiilien /k g/ palatalisoituminen etuvokaalien edellä myös sanan sisällä, ei vain alussa - niinpä kärringen voidaan Pohjanmaalla ääntää [tʃærndʒi]. On huomattava, että g ei siellä palatalisoidu [j]:ksi vaan [dʒ]:ksi, joten sana göra ääntyy [dʒæra]. (Tässä esiintyy myös göra-verbin muoto gära, joka on kadonnut ruotsin kirjakielestä mutta on tunnistettavissa esimerkiksi sanassa gärning ’teko’.) Toisaalta uusimaalaisessa ruotsissa g ja k jäävät klusiileiksi, joten esimerkiksi sanan kjol alkuosa ääntyy Itä-Uudellamaalla [kj]. Suomenruotsissa sanansisäiset aspiroituneet k, p ja t ovat usein korvautuneet suomen kielen vaikutuksesta geminaatta-k:lla, -p:llä ja -t:llä. Tämä fennismi (suomalaisuus) on herättänyt foneetikkojen huomiota. Sellainen suomen kk:ta, pp:tä ja tt:tä vastaava k:n, p:n ja t:n ääntämys kuin suomenruotsissa on vaikkapa sanoissa leka (ääntyy leekka), dopa (ääntyy duuppa) ja veta (ääntyy veetta) on koko germaaniselle kieliperheelle muuten vierasta. Suomenruotsissa on säilyneenä diftongeja ja lyhyitä vokaaleita, jotka Ruotsin ruotsissa ovat kauan sitten muuttuneet pitkiksi vokaaleiksi.
Ahvenanmaanruotsin on perinteisesti katsottu kuuluvan suomenruotsiin sikäli, että siinä käytetään monista virallisista termeistä suomenruotsalaista varianttia. Ääntämiseltään ja intonaatioltaan ahvenanmaanruotsi on kuitenkin selvästi lähempänä Ruotsissa puhuttuja ruotsin murteita. Länsi-Ahvenanmaalla puhuttava ruotsi on lähimpänä Uplannin murteita, kun taas Itä-Ahvenaanmaan saaristossa puhuttava ruotsi on lähimpänä muita suomenruotsin variantteja.
Suomen kielen vaikutus

Suomen vaikutus puhuttuun suomenruotsiin on ilmeinen, mutta selvimmillään hiomattomassa ja slanginomaisessa puhekielessä etelän kaupungeissa. Ruotsinkielisellä Pohjanmaalla sekä osassa Turun saaristoa, missä miljöö on varsin yksikielinen ja suomea ei välttämättä osata kovin hyvin, suomalaisten sanojen käyttäminen on arkipuhekielessäkin harvinaisempaa. Lauseopin ja fraseologian suomalaistumista pyritään vähentämään tietoisella kielenhuollolla. Suomenkielisten sanojen sijasta Ruotsin puolella käytetyt omaperäiset termit saatetaan mahdollisuuksien mukaan suomenruotsalaisten media-ammattilaisten ulottuville esimerkiksi Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaiseman Språkbruk-lehden sivuilla.
Suomenruotsissa käytetään monia käännöslainoja suomen kielen sanoista. Esimerkiksi lukujärjestys, joka on riikinruotsissa schema, on suomenruotsissa läsordning, laatikkoruoka låda (riikinruotsissa pudding), uimahalli simhall (riikinruotsissa badhus) ja kotitalous huslig ekonomi (riikinruotsissa hemkunskap).
Vakiintuneita puhekielen suomalaisuuksia ovat esimerkiksi kiva, joka komparoidaan nykyään ruotsiksi kivogare, kivogast, sekä juttu, joka on lainautunut kaikkine sivumerkityksineen suomenruotsiin, kaveri, joka suomenruotsissa lienee alkujaan oikeastaan sotilasslangia, ja maila, jota ilmeisesti käytetään ennen kaikkea siitä syystä, että ruotsista puuttuu yksi yhteinen sana pallon lyömiseen käytetyille pelivälineille (esimerkiksi jääkiekkomaila on klubba, mutta tenniksessä, pingiksessä ja sulkapallossa käytetty maila on racket).
Tavallisesti sanat mukautuvat ruotsin taivutusjärjestelmään, mutta painottomaan vokaaliin päättyvät (varsinkin henkilöä tarkoittavat) ovat osoittautuneet ongelmallisiksi: vaikka ne ovat en-sukuisia, monikossa ne taipuvat vokaaliin päättyvien ett-sukuisten (esimerkiksi ett äpple, ett piano) tapaan. Niinpä kaverin, abin, juttun voivat olla sekä määräisiä yksikköjä että epämääräisiä monikkoja: en kaveri : kaverin : kaverin : kaverina; en juttu :  juttun : juttun : juttuna; en abi : abin : abin :  abina. Kielenhuolto vaatii silloin tällöin monikkomuotoja abir/abier : abirna/abierna ja juttur/juttuer : jutturna/juttuerna ja kaverir/kaverier : kaverirna/kaverierna, mutta ne eivät juuri ole osoittaneet kotoutuneet aidosti puhekieleen.
Suomenruotsalaisessa puhekielessä saatetaan taivuttaa Suomen -nen-loppuisia sukunimiä suomen tavoin käyttäen -se-loppuista vartaloa (esim. Heinosen koira sanotaan joskus Heinoses hund eikä Heinonens hund).
Tilastoja > Suomenruotsia äidinkielenään puhuvien määrän kehitys Suomessa

1910: 338 961
1920: 340 963
1930: 342 916
1940: 353 985
1950: 348 286
1960: 330 538
1970: 303 406
1980: 300 675
1985: 299 098
1990: 296 738
1991: 296 842
1992: 296 435
1993: 295 630
1994: 295 182
1995: 294 664
1996: 294 233
1997: 293 691
1998: 293 269
1999: 292 439
2000: 291 657
2001: 290 771
2002: 290 251
2003: 289 868
2004: 289 751
2005: 289 675
2006: 289 609
2007: 289 596
2008: 289 951
2009: 290 392
2010: 291 153
2011: 291 219
2012: 290 977
2013: 290 910
2014: 290 747
2015: 290 161
2016: 289 540
2017: 289 052
2018: 288 400
2019: 287 954
2020: 287 871
2021: 287 933
2022: 287 052
2023: 286 030
Pienin vuotuinen puhujamäärä on kirjoitettu vahvennetuin numeroin.
Kirjallisuutta

Hällström-Reijonen, Charlotta af: Finlandismer och språkvård från 1800-talet till i dag.  (Diss. Nordica Helsingiensia, 28)  Helsingfors:  Helsingfors universitet, 2012.  ISSN 1795-4428  ISBN 978-952-10-7597-1  Teoksen verkkoversio.
Hällström-Reijonen, Charlotta af – Reuter, Mikael: Finlandssvensk ordbok.  Helsingfors:  Schildt & Forskningscentralen för de inhemska språken, 2008.  ISBN 978-951-50-1749-9
Reuter, Mikael: Så här ska det låta: Om finlandssvenska och språkriktighet.  Helsingfors:  Scriptum, 2014.  ISBN 978-952-7005-19-4
Thylin-Klaus, Jennica: Särdrag, stavning och självbild: En idéhistorisk studie av svensk språkplanering i Finland 1860–1920.  (Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, 793)  Helsingfors:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2015.  ISSN 0039-6442  ISBN 978-951-583-286-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomenruotsi Wikimedia Commonsissa
| n k Ruotsin murteet |
| --- | --- | --- |
| itäiset ruotsin murteet (östsvenska mål) |  suomenruotsi ahvenanmaanruotsi  pohjanmaanruotsi  turunmaanruotsi  uudenmaanruotsi  vironruotsi  |  |
| norlanninruotsi (norrländska mål) |  bondskanruotsi luulajanruotsi  piitimenruotsi  skellefteåruotsi  vilhelminanruotsi  ylikainuunruotsi  *hälsinglandinruotsi forsanruotsi  hasselanruotsi  *jämtlantinruotsi offerdalinruotsi  kalixinruotsi  kiirunanruotsi  lyckseleruotsi  medelbadinruotsi  ångermanlandinruotsi  |  |
| sveanmaanruotsi (sveamål)) |  taalainmaanruotsi bjursåksenruotsi  orenruotsi  orsanruotsi  våmhuksenruotsi  gästriklandinruotsi  närkenruotsi  södermanlandinruotsi  västmanlandinruotsi  tukholmanruotsi  upplanninruotsi  |  |
| götanmaanruotsi (götamål) |  dalslandinruotsi  göteborginruotsi  itägötanmaanruotsi *öckerönruotsi  *smålandinruotsi kalmarinruotsi  * värmlantinruotsi  länsigötanmaanruotsi  *öölanninruotsi tjustinruotsi  |  |
| eteläiset ruotsin murteet (sydsvenska mål) |  blekingenruotsi  *hallandinruotsi  listerlandetinruotsi  skånenruotsi  |  |
| Muita murteita |  *bohusläninruotsi tjörninruotsi  gutniska  härjedaleninruotsi  morupenruotsi  älvdalska  |  |
| Muuta |  riikinruotsi  nykyruotsi  uusi ruotsi  vanha ruotsi  |  |
 siirtymämurteet 
Kartta suomenruotsin murrealueista.
Los Angelesin piirikunta

Los Angelesin piirikunta on piirikunta Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on asukasmäärältään koko Yhdysvaltojen suurin piirikunta noin 10 miljoonan asukasluvullaan. Keskuksena toimii Los Angelesin kaupunki. Piirikunnassa sijaitsee 88 kaupunkia ja kaikkiaan 136 muuta kaupunkityyppistä asutusta, jotka ovat suoraan piirikunnan alaisia.
Alue rajoittuu lännessä Tyyneenmereen ja rannikot ovat kauttaaltaan vahvasti kaupungistunutta seutua. Sen sijaan sisämaassa on autiomaata ja alue harvempaan asuttua joitakin suuria keskittymiä, kuten Santa Clarita Valley ja Antelope Valley. Autiomaata on pinta-alasta noin 40 prosenttia. Sen ja kaupunkiasutuksen välillä sijaitsevat San Gabriel Mountains -vuoret, joilla aivan Los Angelesin kaupungin pohjoispuolella sijaitsee 2,6 neliökilometrin laajuinen Angeles National Forest -luonnonpuisto. Piirikunnan eteläosat ovat kauttaaltaan hyvin urbanisoitunutta aluetta.
Maantiede

Los Angelesin piirikunnan pinta-ala on 12 308 neliökilometriä, josta 10 518 neliökilometriä maata ja 1 791 neliökilometriä (14,55 % pinta-alasta) vettä.
Piirikunnan alueella virtaavat Los Angeles, Rio Hondo, San Gabriel ja Santa Clara. Alueeseen kuuluu osia Mojaven autiomaan itäisimmästä osasta sekä San Clementen ja Santa Catalinan saaret. Piirikunnan alueella sijaitsevat myös Santa Monica ja San Gabriel -vuoret. Se rajoittuu lännessä Venturan, pohjoisessa Kernin, idässä San Bernardinon ja etelässä Orangen piirikuntaan.
Maantiede > Kaupungit > Suurimmat kaupungit

Los Angeles
Long Beach
Glendale
Santa Clarita
Pomona
Palmdale
Torrance
Pasadena
Lancaster
El Monte
Maantiede > Kaupungit > Muut kaupungit

Agoura Hills
Alhambra
Arcadia
Artesia
Avalon
Azusa
Baldwin Park
Bell
Bell Gardens
Bellflower
Beverly Hills
Bradbury
Burbank
Calabasas
Carson
Cerritos
Claremont
Commerce
Compton
Covina
Cudahy
Culver City
Diamond Bar
Downey
Duarte
El Segundo
Gardena
Glendora
Hawaiian Gardens
Hawthorne
Hermosa Beach
Hidden Hills
Huntington Park
Industry
Inglewood
Irwindale
La Cañada Flintridge
La Habra Heights
La Mirada
La Puente
La Verne
Lakewood
Lawndale
Lomita
Lynwood
Malibu
Manhattan Beach
Maywood
Monrovia
Montebello
Monterey Park
Norwalk
Palos Verdes Estates
Paramount
Pico Rivera
Rancho Palos Verdes
Redondo Beach
Rolling Hills
Rolling Hills Estates
Rosemead
San Dimas
San Fernando
San Gabriel
San Marino
Santa Fe Springs
Santa Monica
Sierra Madre
Signal Hill
Etelä- El Monte
South Gate
Etelä-Pasadena
Temple City
Vernon
Walnut
West Covina
West Hollywood
Westlake Village
Whittier
Maantiede > Muut asutukset

Piirikunnan alueella sijaitsee kaupunkien lisäksi muita asutuksia, jotka ovat suoraan piirikunnan hallinnon alaisia. Useilla paikoilla on kuitenkin oma kaupunginvaltuusto.
Acton
Agoura
Agua Dulce
Alondra Park
Altadena
Antelope Acres
Athens
Avocado Heights
Baldwin Hills
Bassett
Big Mountain Ridge
Big Pines
Big Rock
Bouquet Canyon
Castaic
Castaic Junction
Charter Oak
Citrus
Cornell
Del Aire
Del Sur
Del Valle
Desert View Highlands
Itä-Compton
Itä- La Mirada
Itä- Los Angeles
Itä-Pasadena
Itä- San Gabriel
Florence-Graham
Hacienda Heights
Kinneloa Mesa
La Crescenta-Montrose
Ladera Heights
Lake Hughes
Lake Los Angeles
Lennox
Leona Valley
Littlerock
Llano
Marina del Rey
Mayflower Village
Pohjois-El Monte
Pearblossom
Quartz Hill
Rowland Heights
Etelä- San Gabriel
Etelä- San Jose Hills
Etelä-Whittier
Topanga
Val Verde
Valinda
Valyermo
View Park-Windsor Hills
Vincent
Walnut Park
Länsi-Athens
Länsi-Carson
Länsi-Compton
Länsi- Puente Valley
Länsi- West Whittier-Los Nietos
Westmont
Willowbrook
Väestö

Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa asuu 9 519 338 ihmistä, 3 113 774 taloutta ja 2 137 223 perhettä.lähde? Asukastiheys on 905 ihmistä neliökilometriä kohti. Piirikunnan rodullinen koostumus on Yhdysvaltain mittakaavassa poikkeava. Asukkaista 31,1 % on valkoisia, 11,95 % aasialaisia, 9,78 % afrikkalaisia, 0,81 % intiaaneja, 0,28 % Tyynenmeren saarilta, 23,53 % muita ja 4,94 % sekoittuneita.lähde? Kaikkiaan 44,56 % asukkaista on latinoita, ja heidän määränsä on koko ajan kasvamaan päin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Los Angelesin piirikunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalifornian osavaltio
Ilmasto
Piirit
Talous
Vaalit
Maantiede
Hallinto
Kuvernöörit
Historia
Politiikka
Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley  Big Sur  Central Coast  Channel Islands  Coachella Valley  Cucamonga Valley  East Bay (SF)  Etelä-Kalifornia  Gold Country  Los Angelesin suuralue  Imperial Valley  Inland Empire Itäinen Kalifornia  Keskuslaakso  Kuolemanlaakso  Los Angeles Basin  Lost Coast  Mojave  North Bay (SF)  Owens Valley  The Peninsula  Pomona Valley  Redwood Empire  Russian River  Sacramento Valley  Salinas Valley  San Diegon piirikunnan pohjoisosa  San Fernando Valley  San Franciscon lahden ympäristö  San Gabriel Valley  San Joaquin Valley  Santa Clara Valley  Shasta Cascade  Sierra Nevada  Piilaakso  Pohjois-Kalifornia  Sonoma Valley  Tech Coast  Tri-Valley  Victor Valley  Wine Country  Yosemiten kansallispuisto 
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield  Chico  Fresno  Los Angeles-Long Beach-Glendale  Modesto  Napa  Oakland-Fremont-Hayward  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura  Redding  Riverside-San Bernardino-Ontario Sacramento-Roseville  Salinas  San Diego-Carlsbad-San Marcos  San Francisco-San Mateo-Redwood City  San José-Sunnyvale-Santa Clara Santa Ana-Anaheim-Irvine  Santa Barbara-Santa Maria  Santa Cruz-Watsonville  Santa Rosa-Petaluma  Stockton  Vallejo-Fairfield  Visalia-Porterville  Yuba City 
Piirikunnat:  Alameda  Alpine  Amador  Butte  Calaveras  Colusa  Contra Costa  Del Norte  El Dorado  Fresno  Glenn  Humboldt  Imperial  Inyo  Kern  Kings  Lake  Lassen  Los Angeles  Madera  Marin  Mariposa  Mendocino  Merced  Modoc  Mono  Monterey  Napa  Nevada  Orange  Placer  Plumas  Riverside  Sacramento  San Benito  San Bernardino  San Diego  San Francisco  San Joaquin  San Luis Obispo  San Mateo  Santa Barbara  Santa Clara  Santa Cruz  Shasta  Sierra  Siskiyou  Solano  Sonoma  Stanislaus  Sutter  Tehama  Trinity  Tulare  Tuolumne  Ventura  Yolo  Yuba
Ahjolan setlementti

Ahjolan Setlementti on yksityinen setlementti, joka on perustettu Tampereen Ylä-Pispalaan vuonna 1929. Ahjolassa työskentelee noin 70 päätoimista ja runsaat 300 sivutoimista työntekijää.
Toiminnan perusajatuksena on järjestää ohjattua toimintaa ja harrastusmahdollisuuksia kaikenikäisille tamperelaisille. Ahjolan omat toimitalot sijaitsevat Pispalassa ja Saukkolassa (Petsamon kaupunginosassa).
Ahjolan toimintamuotoja ovat Ahjolan kansalaisopisto, Pyörre-tanssitapahtuma, Isosisarustoiminta, Tyttöjen Tupa, Poikien Tupa, perheiden kohtaamispaikka Kotila, aikuisten kerhot sekä erilaiset vaihtuvat hankkeet.
Ahjolan kansalaisopisto on yksityinen, lakisääteistä valtionosuutta saava vapaan sivistystyön oppilaitos. Kansalaisopisto järjestää vuosittain n. 1250 kurssia ja koulutusta, joihin osallistuu runsaat 15 000 kurssilaista.
Aiheesta muualla

Ahjola
Sami Uusi-Rauva: Ahjola – tamperelainen setlementti vuodesta 1929 (Setlementtijulkaisuja 8). Tampere: Ahjolan kannatusyhdistys ry, 2000. ISBN 952-5086-33-X
Pohjoinen laivasto

Pohjoisen laivaston sotilaspiirin (2021-2/2024) vastuulla olleet maa-alueet.
Pohjoinen laivasto (ven. Краснознамённый Северный флот, Krasnoznamjonnyj Severnyi flot, ”Punalippuinen pohjoinen laivasto”) on Venäjän laivaston osa, joka on operoinut pääasiassa Murmanskin alueelta ja Pohjoiselta jäämereltä käsin Skotlannin, Islannin ja Grönlannin välitse Atlantille ja Välimerelle.lähde? Sen päätukikohta on Severomorskissa.
Vuonna 2021 Pohjoinen laivasto nostettiin asemaltaan yhdeksi Venäjän puolustuspiireistä, Pohjoisen laivaston sotilaspiiriksi (ven. Объединённое стратегическое командование «Северный флот», suom. 'Pohjoisen laivaston strateginen komentoalue'; engl. Military District of the Northern Fleet, lyhennys NFMD). Sotilaspiiristä käytetään myös nimitystä Pohjoinen sotilaspiiri (ven. Северный военный округ, Severnnyi vojennyi okrug; myös muotoa ven. Арктические войска, Arktitšeskije voiska näkyy).  Sen vastuualueeksi tulivat Komin tasavalta, Arkangelin alue, Murmanskin alue, Nenetsia ja Pohjoisen jäämeren saaristo. Pohjoinen laivasto kuitenkin menetti sotilaspiirin asemansa vuonna 2024, jolloin Leningradin sotilaspiiri perustettiin uudelleen.
Pohjoinen laivasto perustettiin Neuvostoliiton laivaston osana 1937. Pohjoisen laivaston aluskantaan kuului Neuvostoliiton aikana enimmillään yli 200 erityyppistä sukellusvenettä aina pienistä diesel-sähkösukellusveneistä suuriin SSBN-luokan ydinsukellusvenisiin.lähde?
Historia

Laivaston synty liittyi Muurmannin rataan ja ensimmäisen maailmansodan aikaisiin Britannian ja Ranskan mittaviin puolustusvälinetoimituksiin Venäjälle, joiden tarkoituksena oli tukea Venäjän sotaponnisteluja pääasiassa Saksaa vastaan, jotta Ranskaan ja Britanniaan kohdistunut paine länsirintamalla olisi keventynyt. Venäjän keisarikunnan laivaston aluksia ohjattiin Murmanskiin suojaamaan puolustusvälinetoimituksia Saksan keisarikunnan laivastolta ja sen sukellusveneiden vastatoimilta Barentsinmerellä. Siksi perustettiin 19. kesäkuuta 1916 Jäämeren laivue (ven. Flotilija Severnogo Ledovitogo okeana). Lokakuun vallankumouksen jälkeen Venäjän uudet johtajat yhdistivät sen maaliskuussa 1920 Venäjän Vienanmeren laivastoon (ven. Belomorskaja flotilija).
Itämereltä siirrettiin 1933 aluksia Kronstadtista Murmanskiin, jonne saapui 5. elokuuta kaksi hävittäjää, kaksi vartiovenettä ja kaksi sukellusvenettä. Näistä muodostettiin Pohjoinen laivue. Toisen erän hävittäjä, vartiovene, sukellusvene ja kaksi miinanraivaajaa saapuivat syyskuussa Sorokan satamaan Vienanmerelle. Poljarnyista tuli laivueen tukikohta 1935. Ensimmäinen erä laivueen lentokoneita saapui syyskuussa 1935 Murmanskiin. Laivue nimettiin 11. toukokuuta 1937 uudelleen Pohjoiseksi laivastoksi, kun oltiin organisoitu rannikko- ja ilmatorjuntatykistö, rakennettu lentokenttiä ja saatu uusia laivoja.
Talvisodan aikana 1939–1940 Pohjoinen laivasto saartoi Petsamon. Toisen maailmansodan aikana Murmanskin satama oli Neuvostoliiton ainut satama, joka Golfvirran ansiosta jäätymättömänä kykeni vastaanottamaan ympäri vuoden Lend-Lease-ohjelmaan perustuneita saattueita. Kesäkuussa 1941 laivastoon kuului kahdeksan hävittäjää, 15 sukellusvenettä, kaksi torpedovenettä, seitsemän vartiovenettä, kaksi miinanraivaajaa ja 116 lentokonetta. Suuren isänmaallisen sodan aikana 1941–1945 laivasto puolusti Kalastajasaarentoa, turvasi kauppareitit, tuki Neuvostoliiton 14. armeijan sivustaa, kuljetti merijalkaväkeä ja osallistui 1944 Petsamon–Kirkkoniemen operaatioon. Osa pohjoisen laivaston miehistä (10 000 miestä) osallistui myös maasotatoimiin.
Sodan aikana laivastoa vahvistettiin Kaspianmereltä ja Tyyneltämereltä. Myös Iso-Britannia varusti laivastoa omilla aluksillaan.
Historia > Kylmän sodan aika

Kylmän sodan aikana laivastolle muodostui erityinen strateginen arvo ydinsukellusveneiden tukikohtana, josta kyettiin lähettämään vastaiskuun kykeneviä ydinsukellusveneitä Yhdysvaltain rannikolle Pohjois-Atlantin kautta Islannin molemmin puolin. Neuvostoliiton vastaiskuun kykenevät ydinohjukset sijoitettiin sukellusveneisiin Kuuban kriisin jälkeen, koska sen jälkeen ei ollut sopimuksellisesti mahdollista sijoittaa ydinaseita maalle lähelle Yhdysvaltoja vastaiskun onnistumisen varmistamiseksi. Muurmannin tukikohdat synnyttivät Neuvostoliitolle intressin suojata Murmanskin alue ja toisaalta Natolle intressin estää Neuvostoliiton suojaus ja mahdollinen läpimurto Pohjois- ja Keski-Norjaan.
Laivastotukikohtia

lähde?
Buhta Olenja (Бухта Олéнья), osa kokonaisuutta johon kuuluu myös Gadžijevo (entisiltä nimiltään Jagelnaja Guba, Skalisty  tai Murmansk-130).
Zapadnaja Litsa
Gremiha  (Ostrovnoi, Murmansk-140)
Severomorsk – päämaja
Vidjajevo
Telakoita

Murmansk: Zvjozdotška ФГУП «Центр Судоремонта «Звездочка»
Poljarnyi
Severomorsk: Rosljakovo
Snežnogorsk: SRZ Nerpa (Zvjozdotškan tytäryhtiö)
Zapadnaja Litsa: Malaja Lopatka
Kalustoa

Vuonna 2009 Venäjän pohjoisen laivastoon kuuluivat:
projekti 1143.5 lentotukialus Admiral Kuznetsov
Kirov-luokan raskaat ydinkäyttöiset risteilijät Admiral Nahimov (huollossa) ja Pjotr Veliki
Slava-luokan ohjusristeilijä Maršal Ustinov
projekti 1155.1 sukellusveneentorjunta-alus Admiral Tšabanenko
projekti 1155 sukellusveneentorjunta-alukset Admiral Kulakov (huollossa 1991–2009), Maršal Valilevski (reservissä), Severomorsk, Admiral Levtšenko, Admiral Harlamov
Sovremennyi-luokan hävittäjät Gremjaštšyi (reservissä), Admiral Ušanov (huollossa)
20 tykkivenettä ja miinaraivaajaa
viisi maihinnousualusta
kolme Akula-luokan strategista ydinsukellusvenettä
kuusi Delfin-luokan strategista ydinsukellusvenettä
kaksi Kalmar (Delta III) -luokan strategista sukellusvenettä
seitsemän Štšuka-B-luokan ydinsukellusvenettä
kolme Barrakuda-luokan ydinsukellusvenettä
viisi projekti 671RTMK:n ydinsukellusvenettä
kolme projekti 949A:n ydinsukellusvenettä
kaksi erikoistehtäviin suunniteltua ydinsukellusvenettä
kahdeksan projekti 887:n dieselkäyttöistä sukellusvenettä
Pohjoisen laivaston lentotukikohtia

Kipelovon sotilaslentoasema
73. erillinen lentorykmentti – esikunta Kipelovon sotilaslentoasema (Fedotovo – Tupolev Tu-142MK, Tupolev Tu-142MR
Olenjan lentotukikohta
924. erillinen meritiedustelulentorykmentti – esikunta Olenja – Tupolev Tu-22M3
Severomorsk-1 -lentotukikohta
403. erillinen yhdistetty lentorykmentti – esikunta Severomorsk-1 – Antonov An-12, Antonov An-26, Iljušin Il-38, Tupolev Tu-134
830. erillinen laivaston sukellusvenetorjuntahelikopterirykmentti – esikunta Severomorsk-1 – Kamov Ka-27
Severomorsk-2:n sotilaslentoasema
Severomorsk-3 -lentotukikohta
279. laivaston hävittäjälentorykmentti – esikunta Severomorsk-3 – Suhoi Su-25UTG, Suhoi Su-33
Ostafjevon lentoasema, Moskova
Muuta

Pohjoisen laivaston ydinjätteiden tilaa on kritisoinut norjalainen ympäristöjärjestö Bellona, jonka venäläisiä avustajia on epäilty ja tuomittu vakoilusta.lähde?