stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Geisha
Murroskausi

Geishojen lukumäärä on vähentynyt valtavasti 1900-luvun alkuun verrattuna. 1920-luvulla geishoja oli 80 000, mutta 1930-luvulla heidän määränsä laski huomattavasti. Japani valmistautui tuolloin sotaan, ja monet geishat määrättiin tehtaisiin töihin. Sodan aikaan geishojen palveluita saivat käyttää vain sotilaat. 1980-lukuun mennessä geishojen määrä oli pudonnut noin 17 000:een. Nykyäänmilloin? geishoja on enää vain 8 000. Asukkaita Japanissa on 127 miljoonaa.
Edes korkeahko palkka ja okiyan tuoma turva eivät houkuttele nuoria naisia ryhtymään geishoiksi. Nykyään onkin jäljellä vain muutama alkuperäinen geishasuku. Monet japanilaiset miehet menevät emännöityihin klubeihin, kun he haluavat käydä ulkona ja pitää hauskaa muiden kuin perheenjäsenten tai työpaikan naisten kanssa. Japanilaiselle tytölle on myös paljon helpompaa tulla nykyaikaiseksi länsimaiseksi viihdyttäjäksi kuin käydä läpi geishan kova koulutus.lähde?
Ennen perheet toivat tyttäriään geishoiksi teetaloille. Mikäli tarjokas hyväksyttiin, perhe saattoi saada rahasumman ja tytär elatuksen ja mahdollisuuden ammattiin. Vain kaikkein lahjakkaimmat tytöt etenivät geishoiksi, osa sai tyytyä lähinnä palvelijattaren asemaan. Nykyisin tämänkin ammatin valintaan vaikuttavat vähemmän taloudelliset syyt, se valitaan vapaaehtoisesti. Teetalojen johtajat joutuvat houkuttelemaan tyttöjä ammattiin ja suorastaan hemmottelemaan shikomi-kokelaita ja maikoja, jotta nämä ihastuisivat alaan eivätkä jättäisi koulutustaan kesken.
Perinteisesti geishat elävät erillään kaikesta muusta yhteiskunnasta, ja jos geisha ennen sai tyttäriä, heidätkin kasvatettiin ja koulutettiin geishoiksi. Nykyään geishan lapset käyvät tavallista koulua kuten kaikki muutkin lapset. Tämä on yksi syy siihen, miksi geishat ovat viime aikoina tulleet lähemmäksi muun maailman arkea.
On mahdollista, että geishojen määrä pienenee tulevaisuudessa entisestään ja että heidän perinteensä väistyvät uusien tieltä. On myös mahdollista, että turistien ja liikemiesten kiinnostus pitää geishakulttuuria yllä ehkä jopa perinteisessä muodossaan.
Järjestäytyminen

Hanamacheiksi kutsutaan sellaisia kaupungin alueita, joissa elää ja työskentelee geishoja. Jokaisessa hanamachissa on geishojen rekisteröintitoimisto eli kenban, johon alueella työskentelevän geishan on kuuluttava. Hanamachissa on myös geishataloja eli okiyoita tai geigiyoita. Japanissa geishataloja kutsutaan myös teehuoneiksi. Jokaisen geishan on kuuluttava okiyaan, vaikka kaikki geishat eivät okiyassa asukaan etenkään uransa myöhäisemmässä vaiheessa. Geishatalojen on kuuluttava geishatalojen liittoon.
Geishatalo on geishojen koti ja yksityistä aluetta, jonne geishat eivät kutsu asiakkaita. Asiakkaita he voivat tavata esimerkiksi niinikään hanamachissa sijaitsevissa ravintoloissa (ryōtei, ochaya, machiai, machiya). Geishat eivät saa työskennellä muissa ravintoloissa kuin hanamachin ravintolayhdistykseen (ryōtei kumiai) liittyneissä ravintoloissa. Ravintoloiden lisäksi hanamachissa saattaa olla majataloja.
Geishojen palkkaus on toiminut aina samalla lailla. Jos asiakas haluaa palkata geishan tai maikon, hän sopii järjestelyistä hanamachin ravintolan kanssa. Ravintola varaa tilaisuutta varten huoneen (ozashiki) ja alueen geishojen rekisteröintitoimistolta asiakkaan haluaman määrän geishoja. Toimisto ottaa yhteyttä geishataloihin ja pitää kirjaa kunkin geishan aikatauluista. Jos geisha lähtee tapahtuman jälkeen jatkoille asiakkaan kanssa, hän ilmoittaa asiasta geishataloon. Teehuoneet hyväksyvät yleisesti asiakkaikseen vain vakioasiakkaita sekä näiden vieraita, eivätkä teehuoneiden ylläpitäjät yleensä ota uusia asiakkaita ilman tarkkaa taustatutkimusta ja henkilökohtaista tutustumista. Ochayan työntekijöillä on toisaalta myös täysi vaitiolovelvollisuus.
Geishojen palvelut ovat hyvin kalliita. Laskutus toimii vielä nykyäänkin suitsuketikkujen mukaan: tunnissa palaa noin neljä tikkua, mikä on myös pienin saatavilla oleva aika. Asiakas maksaa geishan kanssa viettämästään ajasta, ruoasta, juomista ja käytetystä tilasta. Geishan palkka lähetetään välitystoimistoon, jossa palkasta erotetaan verot (noin 10 %) ja toimiston osuus (noin 3 %). Geisha saa lisäksi juomarahaa, joka saattaa olla jopa suurempi kuin varsinainen palkka. Geishojen palkat ovat yleensä japanilaisnaisten tulojen keskiarvoa suurempia. Asiakkaalle laskut lähetetään perinteen tapaan myöhemmin maksettavaksi.
Ulkomaiset geishat

Amerikkalaista antropologi Liza Dalbya pidetään ensimmäisenä länsimaalaisena, joka on työskennellyt geishana. Hän ei kuitenkaan käynyt läpi perinteistä koulutusta, ja osallistui geishajuhliin geishakulttuuria koskevan tutkimuksensa tueksi.
Joulukuussa 2007 hyväksyttiin geishaksi Fiona Graham, taiteilijanimeltään Sayuki. Hän oli ensimmäinen länsimaalainen, joka hyväksyttiin geishaksi perinteiseen tapaan maikokoulutuksen saatuaan. Graham työskenteli Tokion Asakusassa, joskin vuonna 2011 Asakusan geishajärjestö pyysi häntä lopettamaan uransa geishana sen jälkeen, kun hän oli herättänyt pahennusta muun muassa työskentelemällä Asakusan ulkopuolella ja kieltäytymällä perinteen vastaisesti jatkamasta koulutustaan. Grahamin oman näkemyksen mukaan hänet erotettiin vain siksi, ettei hän ollut japanilainen.
Geishana toimii nykyään myös romanialainen Isabella Onou (Fukutarō) Shizuokan Izu-Nagaokassa.
Geishat kulttuurissa

On kirjoitettu paljon tarinoita, joissa esiintyy geishoja. Tarinoiden luonne on usein romanttinen.
Geishat kulttuurissa > Elokuvissa ja sarjoissa

Geishan muistelmat (2005)
The Makanai: Cooking for the Maiko House (2023), japanilainen fiktiivinen Netflix-sarja, joka sijoittuu okiyaan.
Geishat kulttuurissa > Suomenkielistä kaunokirjallisuutta

Golden, Arthur: Geishan muistelmat. WSOY, 1997.
Kawabata, Yasunari: Lumen maa. Tammi, 1958.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geisha Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Aihara, Kyoko: Geisha – A Living Tradition.  Carlton Books, 2000.  ISBN 978-1858689708  (englanniksi)
Dalby, Liza: Geisha.  University of California Press, 1998.  ISBN 978-0520204959  (englanniksi)
Downer, Lesley: Geisha – The Secret History of a Vanishing World. (englanniksi)
Vesterinen, Ilmari: Geishan maailma: Tarua ja totta.  (Pokkaristo)  Hämeenlinna:  Karisto, 2001.  ISBN 951-23-4130-1
Kaksi maikoa esittämässä tanssia. Maikon ulkonäkö on geishaan verrattuna "lapsellisempi" kirkkaine väreineen ja nuoren tytön pitkine hihoineen.
Geiko ja maiko vierekkäin. Geikolla on maikoon verrattuna hillitympi tyyli.
Geishan hikizuri kimono etupuolelta kuvattuna. Kuvan geisha seisoo hämärässä valaistuksessa, jollaisessa valkoisen meikkipohjan on sanottu näyttävän erityisen kauniilta.
Geishan ehostus lähikuvassa. Myös peruukin reunat ovat erotettavissa.
Maiko ja geisha Miyako odori -juhlassa. Teeseremoniaa suorittava geisha pukeutuu miltei maikon tavalla.
Kaksi geishaa soittamassa shamisenia.
Tokiolaiset geishat esittävät syysteemaisen tanssin.
Illanistujaiset 1910–1920-luvulla.
Maiko ja vieras leikkivät perinteistä juomapeliä, konpira fune funea.
Vanhempia geishoja.
Ozashiki vuonna 2006. Kuvassa vasemmalla on maiko ja oikealla geiko.
Gion Seitokun teos "Kaunotar" (väliltä 1800–1833)
Metal Sonic

| Metal Sonic |
| --- | --- |

Pelisarja:  Sonic the Hedgehog
Luoja:  Naoto Ōshima
Ääninäyttelijä  (englanti):  Gary Dehan  Ryan Drummond  Junechi Kanemaru  Ben Schwartz
Lisää peliartikkeleitavideopelien teemasivulla
Metal Sonic on pelihahmo Sonic the Hedgehog -videopelisarjassa. Se on tri. Ivo ”Eggman” Robotnikin rakentama robottiversio Sonicista, jonka tuli päihittää päähenkilö eli Sonic. Metal Sonicista on olemassa useampia eri versiota.
Ominaisuudet

Metal Sonic on moottorinsa avulla vähintäänkin yhtä nopea kuin Sonic. Se kykenee luomaan ympärilleen eräänlaisen suojakentän, jonka sisässä se on vahingoittumaton. Sonic Heroesissa hän pystyy muuttumaan nesteeksi. Ei tiedetä, mistä se sai tämän ominaisuuden, mutta se ei saanut sitä kopioimalla Chaoksen ominaisuuksia, koska se esitti Sonicia kaapatessaan Froggyn ja Chocolan ja kopioi näiden ominaisuuksia vasta, kun Team Rose löysi sen.
Muodonmuutokset

Metal Sonic muuttaa muotoaan ensimmäisen kerran pelissä Knuckles’ Chaotix, jossa se muuttuu valtavaksi punaiseksi versioksi. Suuresta koostaan huolimatta Chaotix-ryhmä voittaa sen lopulta.
Sonic Heroesissa Metal Sonic muuttuu Neo Metal Soniciksi, jolloin sen piikit pitenevät ja niihin tulee valkoiset raidat. Lisäksi Metal saa viitan ja vyön. Myöhemmin samassa pelissä Metal Sonic muttuu Metal Madness -hirviöksi, jolloin se pystyy ampumaan ohjuksia ja suuria kristallimaisia palloja sekä käyttämään liekinheitintä. Myöhemmin se kasvattaa itselleen siivet ja muuttuu Metal Overlordiksi. Tässä muodossa se pystyy heittämään Eggmanin ilma-aluksia suurilla voimillaan.
Sonic Mania -pelissä Metal Sonic muuttuu Giga Metaliksi, Mecha Sonicin kaltaiseksi kookkaaksi robotiksi phantom rubyn vaikutuksesta.
Animaatio ja muu media

Eräs variaatio Metal Sonicista, Pseudo Sonic nähdään Adventures of Sonic the Hedgehogissa, tosin siinä Metalia ohjastaa sisältäpäin toinen hahmo. Pseudo Sonic nähdään myös Sonic Archie-sarjakuvissa. Hyper Metal Sonic esiintyy myös Sonic the Hedgehog -animaatioelokuvassa. Piirrossarja Sonic The Hedgehogin päätösjakson lopussa näkyvät punaiset silmät, joiden useat sarjan fanit ovat luulleet kuuluvan Metal Sonicille ja Knucklesille, mutta käsikirjoittaja paljastaa, että ne ovat luultavimmin Ixis Nauguksen silmät.
Lars Ulstadius

| Lars Ulstadius |
| --- | --- |
 Lars Ulstadius keskeyttää jumalanpalveluksen Turun tuomiokirkossa
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1650 Oulu
Kuollut: 6. lokakuuta 1732 Tukholma
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Muut tiedot
Uskonto:  kristinusko pietismi
Turun tuomiokirkko
Lars (Lauri) Ulstadius (noin 1650 Oulu – 6. lokakuuta 1732 Tukholma) oli suomalainen pietistinen pappi. Hän kapinoi kirkon oppia vastaan ja joutui vankilaan.
Koulutus ja ura pappina

Uppsalan yliopistossa ja Turun akatemiassa opiskellut Ulstadius vihittiin papiksi 1680. Hänestä tuli samana vuonna Oulun triviaalikoulun kollega. Hävittyään 1681 Oulun kappalaisen vaalissa Ulstadius koki syvän henkisen kriisin ja erosi papinvirasta 1682. Ennen lähtöään Turkuun 1683 Ulstadius räjäytti ruudilla ilmaan isältään perimänsä kirjaston. Muutettuaan Turkuun Ulstadius vietti eristäytynyttä elämää keskittyen mietiskelyyn ja askeesiharjoituksiin. Hän ei leikannut hiuksiaan eikä partaansa eikä vaihtanut vaatteitaan. Turussa asuessaan Ulstadius anoi itselleen myös julkista kirkkorangaistusta nuoruudessa tekemistään synneistä. Tämän rangaistuksen hän saikin 1685.lähde?
Koulutus ja ura pappina > Ero pappisvirasta

Ulstadius erosi pappisvirasta, sillä hänen mielestään luterilainen oppi oli väärä eikä papeilla ollut Pyhää Henkeä. Ulstadiuksen mielestä kirkossa ei tämän vuoksi myöskään vietetty pyhää elämää. Ulstadius kuitenkin uskoi, että edessä olisi parempi aika, kun Jumala perustaisi valtakuntansa maan päälle.
Ulstadius keräsi muutamassa vuodessa ympärilleen toisinajattelijoiden ryhmän, jonka huomattavimpia jäseniä olivat maisteri Petter Schaefer ja ylioppilas Olaus Ulhegius. Ulstadiuksen tavoin ajattelevia nimitettiin radikaalipietisteiksi, sillä he olivat saaneet vaikutteita Keski-Euroopan uskonpuhdistusajan spiritualistisesta perinnöstä. Tämän käsityksen mukaan kristinusko oli hengen yhteyttä Jumalaan ja tämän yhteyden synnyttämää pyhää elämää.
Koulutus ja ura pappina > Turun kirkkopahennus 1688

Ulstadiuksen tunnetuin tempaus oli Turun kirkkopahennus vuonna 1688. Ulstadius sai 22. heinäkuuta 1688 Turun tuomiokirkossa aikaan skandaalin, kun hän keskeytti papin saarnan ja alkoi julistaa omaa saarnaansa, jossa hän julisti luterilaisen opin vääräksi ja väitti, ettei papeilla ole Pyhää Henkeä.
Syntyneessä kirkkokahakassa Ulstadiuksen vaatteet repesivät ja hän juoksi alastomana kirkon käytävällä julistaen tuomiota viralliselle kirkolle ja papistolle. Ulstadius ilmoitti hylkäävänsä Raamatun arvovallan ja nojaavansa yksinomaan Pyhän Hengen ilmoitukseen.
Kuolemantuomio ja vankeus

Ulstadius tuomittiin kuolemaan, mutta tuomio muutettiin elinkautiseksi pakkotyöksi Turun linnassa ja vuodesta 1693 Tukholman Smedjegårdissa. Ulstadiuksen ajatukset tulivat myös Euroopassa ja Amerikassa tunnetuiksi 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa hänen kannattajakseen kääntyneen Petter Schaeferin välityksellä.
Ulstadius armahdettiin 1719 mutta hän jäi omasta tahdostaan vankilaan, jossa hän kuoli 1732.
Yksityiselämä

Ulstadiuksen vanhemmat olivat Iin kirkkoherra ja Oulun triviaalikoulun entinen koulumestari Andreas Andreae Ulstadius (k. 1668) ja Limingan kirkkoherran tytär Maria Lithovius.lähde?
Vaikutus

Ulstadiuksen vaiheet tulivat tunnetuiksi kansainvälisesti ja hänet mainittiin niin Gottfried Arnoldin kuin Konrad Dippelin teoksissa.
Turun linna, jossa Ulstadius oli vangittuna elinkautisensa kolme ensimmäistä vuotta.
Kaski (täsmennyssivu)

Kaski voi tarkoittaa seuraavia:
kaski, kaskiviljelyä varten raivattu alue
kaski, sotilaan tai palokuntalaisen kypärä
Kaski, maisema Uudeltamaalta, Fanny Churbergin maalaus
Kaski eli Raatajat rahanalaiset, Eero Järnefeltin maalaus
Sukunimi

Kaski on seuraavien suomalaisten sukunimi:
A. J. Kaski, arkkiveisujen tekijä
Feodor Kaski (1884–1957), muusikko ja taidemaalari
Eero Kaski (oik. Jalmari Kara, 1890–1936), jääkärikapteeni, diplomi-insinööri ja kirjailija
Erkki Kaski (1929–2015), ekonomi, Lasten Päivän Säätiön toimitusjohtaja
Heino Kaski (1885–1957), säveltäjä ja pianisti
Jari Kaski (s. 1953), jääkiekkoilija
Kimmo Kaski (s. 1950), tekniikantutkija, professori
Kunto Kaski (1921–2020), ammattiyhdistysjohtaja
Matti Kaski (1939–2011), jääkiekkoilija
Oliwer Kaski (s. 1995), jääkiekkoilija, Matti Kasken poika
Olli Kaski (s. 1967), jääkiekkoilija, Jari Kasken veli
Paavali Alarik Kaski (ent. Kask, 1893–1919), jääkärivänrikki
Samuel Kaski (s. 1968), tietojenkäsittelytieteen professori ja akatemiaprofessori
Petteri Kaski, tietotekniikan apulaisprofessori
Teemu Kaski (s. 1972), nyrkkeilijä
Tero Kaski (Daddy T-Roy, 1950–2001), reggae-vaikuttaja
Topias Kaski (s. 2002), jääkiekkoilija
Unto Kaski (1913–1986), taidemaalari
Väinö Kaski (1890–1945), jääkärikapteeni
Yrjö Kaski (1894–1920), jääkärivääpeli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kaski”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Oscar Isaac

| Oscar Isaac |
| --- | --- |
 Oscar Isaac New York Comic Conissa vuonna 2022.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Óscar Isaac Hernández Estrada
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1979 (ikä 45) Guatemala, Guatemala
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Elvira Lind  (vih. 2017)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:  Drive Inside Llewyn Davis Väkivallan vuosi Ex Machina Tähtien sota
Palkinnot
 Parhaan minisarjan miespääosan Golden Globe  2016 Show Me a Hero 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Óscar Isaac Hernández Estrada (s. 9. maaliskuuta 1979 Guatemala) on guatemalalais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Robin Hood, Drive, Inside Llewyn Davis, Väkivallan vuosi ja Ex Machina. Hän näyttelee Poe Dameronia Tähtien sota -elokuvasarjassa ja sen oheismateriaalissa sekä Marc Spectoria / Kuuritaria Marvel Cinematic Universen Disney+-sarjoissa ja elokuvissa. Lisäksi hän ääninäyttelee Miguel O'Haraa animaatioelokuvissa Spider-Man: Kohti hämähäkkiversumia (2018) sekä Spider-Man: Across the Spider-Verse (2023). Vuonna 2016 hänet palkittiin parhaan miespääosan Golden Globella minisarjasta Show Me a Hero.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oscar Isaac Wikimedia Commonsissa
Oscar Isaac Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  IdRef
Khaibarin taistelu

Khaibarin taistelu (Kuva vuodelta 1910)
Khaibarin taistelu (arab. زْوَة خَيْبَر‎) käytiin Ibn Ishaqin mukaan muslimien ja Khaibarin keitaalla asuvien juutalaisten välillä kesällä vuonna 628. Khaibarin keidas sijaitsi 150 kilometriä pohjoiseen Medinasta nykyisen Saudi-Arabian alueella, ja siellä vaikutti Medinasta karkotettu juutalainen Nadir-heimo. Perimätiedon mukaan Muhammed oli antanut heille Khaibarin keitaan asuttavaksi sillä ehdolla, että antavat puolet sadostaan Muhammedille.
Muhammed päätti kuitenkin ottaa keitaan haltuunsa. Taistelun tuloksena muslimit valtasivat Khaibarin ja surmasivat ne, jotka eivät antautuneet. Muslimeille Khaibar on tärkeä juutalaisista saadun voiton symboli.
Khaibarin valloitus

Ibn Ishaq kertoo, että Muharram-kuun loppupuolella Muhammed lähti uudelle sotaretkelleen. Kun hän näki Khaibarin, hän sanoi: "Seis!". Sitten Muhammed rukoili, että Jumala antaisi heille parhaan osan kaupungista, sen asujaimista ja omaisuudesta. Näin hän tapasi tehdä aina ennen kuin eteni johonkin kaupunkiin.
Ibn Ishaqin mukaan Anas ibn Malik kertoi, että Khaibarin viljelijät olivat lähdössä aamulla töihinsä, kun he näkivät Jumalan lähettilään ja hänen armeijansa. He huusivat: "Muhammed ja hänen joukkonsa!" ja kääntyivät pakoon. Jumalan lähettiläs huusi: "Jumala on suurin! Khaibar on tuhoutuva!"
Eräs vaikea kohde vallattiin Ali ibn Abi Talibin johdolla, sen jälkeen, kun Muhammed oli syljellään parantanut tämän silmätulehduksen. Kerrotaan, että Alilla oli uskomattomat voimat, sillä välillä hän käytti kilpenään raskasta ovea. Kun juutalaiset tunnistivat Alin, he sanoivat: "Te olette voittaneet kautta sen, mitä Moosekselle on lähetetty."
Jumalan lähettiläs valtasi keitaan linnoitukset yksi kerrallaan ja otti niiden omaisuuden haltuunsa. Linnoituksella Ibn Ishaq tarkoittaa nähtävästi peltojen välissä olevia yhteen muurattujen talojen rykelmiä, joiden jäänteitä on säilynyt nykyaikaan asti. Viimeiset vallatut linnakkeet olivat Watih ja Sulalim, joita piiritettiin toistakymmentä päivää. Lopulta juutalaiset kertoivat antautuvansa, jos saisivat vapaasti poistua, ja näin tehtiin. Ibn Ishaq ei kerro, mitä tapahtui niiden linnoitusten asukkaille, jotka eivät antautuneet, mutta asia oli 700-luvun lukijoille muutenkin tuttu: kaikki miehet surmattiin. Tähän myös Ibn Ishaq vihjaa Muhammedin sanoilla: "Kun saavumme torille, se on paha aamu niille, joita on varoitettu."
Safiya

Qamusin linnoituksesta Muhammed sai haltuunsa useita vankeja. Muhammedin vapautettu musta orja Bilal toi naisia hänen luokseen kaatuneitten juutalaisten ruumiiden ohi. Yksi naisista tunsi perheenjäsenensä ja alkoi itkeä. Jumalan lähettiläs näki tämän ja sanoi: "Viekää pois tuo paholainen luotani!"
Itselleen Muhammed otti Huayai ibn Akhtabin tyttären Safiyan, joka oli naimisissa Kinana ibn ar-Rabi'in kanssa. Merkkinä varauksesta hän heitti vaatteen tämän päälle. Toinenkin muslimi havitteli Safiyaa, joten hänelle Muhammed antoi hyvityksenä kaksi Safiyan serkkutyttöä. Muutkin naiset hän jakoi miehilleen. Safiya kieltäytyi ensin kääntymästä islamiin mutta muutti myöhemmin mielensä.
Nadirien aarrekätkö

Jumalan lähettilään luo tuotiin myös Kinana ibn ar-Rabi'i, jonka hallussa Nadir-heimon aarteet olivat. Nadir-klaaniin kuului juutalaisia, jotka  oli aikaisemmin karkotettu Medinasta. Kinana ei kertonut aarteen kätköpaikkaa, joten Muhammed antoi kiduttaa häntä: "Rankaise häntä, kunnes saat hänestä kaiken irti!" Az-Zubair sytytti tulen hänen rintansa päälle, mutta Kinana ei puhunut. Lopulta az-Zubair antoi Kinanan Muhammad ibn Maslamalle, joka surmasi Kinanan kostoksi veljestään Mahmudista. Tämä oli saanut surmansa erään toisen Khaibarin linnoituksen valtauksessa, kun hänen päähänsä oli pudotettu myllynkivi.
William Montgomery Watt kertoo, että Kinana surmattiin, koska hän oli piilottanut perhekalleuksia. Ibn Ishaqin kertomuksen mukaan hänet surmattiin, koska ei luovuttanut niitä Muhammedille. Tarina juutalaisten kätketystä aarteesta on teema, joka on toistunut myöhemminkin antisemitismin historiassa.
Juutalainen myrkyttää Muhammedin

Kun taistelu oli ohi Zainab bint al-Harith, Sallam ibn Miskamin vaimo, valmisti Muhammedille lampaan, johon hän pani  myrkkyä. Jumalan lähettiläs puraisi palan lampaan lavasta, mutta ei nielaissut sitä. Sen sijaan hän sylkäisi sen suustaan ja sanoi, että se on myrkytetty. Bishr ibn al-Bara'a oli ehtinyt nielaista oman palansa, ja hän kuoli siihen. Muhammed antoi myrkyttäjälle anteeksi, mutta neljä vuotta myöhemmin, kuolemaansa johtaneen sairauden aikana, hän sanoi Bishrin sisarelle: "Umm Bishr, nyt minä tunnen sydämeni ratkeavan sen palasen takia, jonka söin Khaibarissa." Ibn Ishaq kertoo, että tämän takia muslimit katsoivat Jumalan lähettilään kuolleen marttyyrina.
Saaliinjako

Khaibarin omaisuus jaettiin muslimien kesken. Jaossa Katiba kuului Jumalan viidennekseen. Tästä osuudesta maksettiin niitä kuluja, joita oli tapana maksaa almuveron eli zakatin tuotoista. Jumalan lähettilään tovereille jaettiin tuhat kahdeksansataa osuutta. Miehiä oli tuhat neljäsataa, hevosia kaksisataa. Jokainen hevonen sai kaksi osuutta, ratsastaja yhden ja jalkamies yhden. Fadakin Muhammed otti itselleen, sillä se antautui Muhammedille ilman taistelua ehdolla, että fadakilaiset saivat pitää puolet omaisuudestaan. Muhammed suostui ehtoon, mutta vain toistaiseksi. Perimätieto kertoo, että kalifi Umar ajoi loput juutalaiset pois keitaaltaan vuonna 641 ja korvasi heidät orjilla.
Muslimit järjestivät voiton johdosta pidot ja teurastivat sitä varten khaibarilaisten peltotöissään käyttämät aasit. Kun lihat jo porisivat kattiloissa, Muhammed tuli kieltämään muslimeilta aasinlihan syömisen. Hän kielsi myös lihaa syövien eläinten syönnin, sukupuoliyhteyden raskaana olevien naisten kanssa sekä sellaisen saaliin myynnin, jota ei vielä ollut jaettu.
Khaibarin perintö

Khaibar edustaa muslimeille islaminuskon ylivoimaista voittoa ja juutalaisten nöyryyttävää tappiota. 700-luvun Bagdadissa, missä Ibn Ishaq kirjoitti, kuvaus Muhammedin toiminnasta Khaibarissa oli esikuvallista. On kuitenkin kysytty, voiko sitä edelleen pitää esikuvana. Nykyisin Khaibar on alkanut muslimien keskuudessa merkitä myös Israelin valtiota. Palestiinalaisten keskuudessa suosittu taisteluhuuto mielenosoituksissa juutalaisia vastaan on: Khaybar Khaybar, ya yahud, Jaish Muhammad, sayaud,  joka tarkoittaa: "Khaybar Khaybar, juutalaiset, Muhammedin armeija palaa takaisin".  Huuto on kaikunut myös Euroopan kaupungeissa, kuten Amsterdamissa, Lontoossa, Malmössä ja Milanossa.
Khaibar on antanut nimen juutalaisvastaiseen tv-sarjaan Syyriassa.  Hizbollah ampui vuonna 2006 Israeliin raketteja, joiden nimeksi oli annettu "Khaibar 1".
Khaibarin taistelun kuvauksia

Karen Armstrong kertoo Muhammed-elämäkerrassaan, että Khaibarin keidas Medinasta paenneine juutalaisineen muodosti uhan Medinan kaupungille. Seitsemän vahvaa linnoitusta käsittävää asutusta pidettiin voittamattomana, mutta "kuukauden piirityksen jälkeen juutalaisten vanhimmat pyysivät rauhaa ja siirtyivät Medinan vasalleiksi". Kaunis 17-vuotias Safiya, jonka Muhammed (58) otti vaimokseen, kääntyi mielellään islamiin (tieto ei ole Ibn Ishaqilta). Avioliitto oli ilmaus sovituksesta ja anteeksiannosta, johon Muhammed pyrki; oli aika siirtää syrjään viha ja verenvuodatus. Armstrong jättää mainitsematta muut Ibn Ishaqin kertomat Khaibarin tapahtumat. Hans Jansenin mukaan länsimaiset Muhammed-elämäkerrat usein hienotunteisesti silottelevat Muhammedin elämän monia tapahtumia.
Asutuksen tai "linnoituksen" raunioita Khaibarin keitaalla.