stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Randy Schekman
Elämäkerta

Schekman syntyi Saint Paulissa vuonna 1948 ja opiskeli Kalifornian Los Angelesin yliopistossa ja Stanfordin yliopistossa, josta valmistui tohtoriksi vuonna 1974 vuoden 1959 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajan Arthur Kornbergin ohjauksessa.
Schekman kiinnostui siitä, miten proteiinit liikkuvat soluissa tehdessään väitöskirjan jälkeisiä tutkimuksiaan vuosina 1974–1976. Hän aloitti vuonna 1976 Kalifornian Berkeleyn yliopistossa itsenäisenä tutkijana ja päätti tutkia, kuinka hiivoissa proteiineja sisältävät kalvorakkulat siirtyvät soluun sisään ja sieltä ulos. Schekmanin tutkimuksen alkuvaiheissa tieteilijöillä oli vain yleiskuva soluliikenteestä. Schekman on löytänyt 50 geeniä, jotka vaikuttavat kalvorakkulaliikenteeseen. Schekmanin itsensä mukaan tärkein geeneistä on Sec61, joka koodaa kanavaa, jota pitkin valmisteilla olevat erityisproteiinit kulkevat solulimakalvostoon.
Schekmanin työ on tunnustettu useilla palkinnoilla. Vuonna 2002 hän jakoi James Rothmanin kanssa lääketieteellisen perustutkimustyön Lasker-palkinnon soluliikenteen mekanismien selvittämisestä. Vuonna 2013 Schekman ja Rothman olivat jakamassa Thomas Südhofin kanssa Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkintoa.
Schekman on toiminut uransa aikana myös tiedelehtien päätoimittajana. Vuodet 2006–2011 hän oli PNAS-lehden päätoimittaja ja sen jälkeen eLife-lehden päätoimittaja.
Olena Teliha

| Olena Teliha> Олена Іванівна Теліга |
| --- | --- |
 Olena Teliha
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1907 Pietari, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 21. helmikuuta 1942 (34 vuotta) Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Olena Teliha (21. heinäkuuta 1907 Pietari, Venäjä – 21. helmikuuta 1942 Kiova, Ukrainan SNT oli ukrainalainen runoilija, lehtikirjoittaja ja poliittinen johtaja. Hänen isänsä oli Ivan Šovheniv.
Olena Telihan muistomerkki.
Teliha emigroitui vanhempiensa kanssa 1922 Tšekkoslovakiaan ja opiskeli Prahassa Ukrainan pedagogisessa korkeakoulussa. Ukrainalaisten emigranttien intellektuelli ympäristö sen jälkeen kun Ukrainan itsenäisyystaistelu 1917–1920 oli epäonnistunut ja etenkin ukrainalainen opiskelijaelämä Prahassa 1930-luvulla vaikutti syvästi Telihan kehitykseen. Hän avioitui Myh'ailo Telihan kanssa ja muutti vuosiksi 1929–1939 Varsovaan, missä hän opetti ukrainalaisessa koulussa ja osallistui ukrainalaisen yhteisön toimintaan. Hän kirjoitti vuodesta 1933 alkaen nationalistiseen lehteen Vistnykiin (Lviv). Hän toimi Krakovassa 1939–1941 kirjallis-taiteellisen seuran Zarevon johdossa ja yhdessä Oleh Olžytšin kanssa Ukrainalaisten nationalistien järjestössä (OUN). Toisen maailmansodan sytyttyä hän muutti Lviviin ja sieltä OUN:n toimintaryhmien kanssa 1941 Kiovaan. Hän nousi kirjailijaliiton johtoon ja kirjallisen viikkolehden Litavryn (Kiova) päätoimittajaksi. Natsihallinto lakkautti Litavryn emolehden Ukrainske slovon (1941) ja perusti sen tilalle hallintoaan tukevan lehden Nove ukrajinske slovo, jonka kanssa Teliha ei suostunut yhteistyöhön. Gestapo pidätti hänet ja muita nationalisteja, ja heidät ammuttiin Kiovassa Babyn Jarissa, kuten myös hänen puolisonsa Myh'ailo Teliha.
Teliha julkaisi runojaan nationalistisessa Vistnykissä. Hänen kuolemansa jälkeen hänen runotuotantonsa julkaistiin nimellä Duša na storoži (1946, suom. Vartijasielu). Proosalla laajennettuna kokoelma julkaistiin uudelleen nimellä Prapory duha (1947, suom. Hengen liput) ja jälleen vuonna 1977 nimellä Olena Teliha: Zbirnyk (suom. Olena Teliha: kokoelma). Telihan runojen juuret ovat syvällä sotien välisen ajan kansallishenkisessä runoudessa, ja lyyrinen runous saa voimaa pikemminkin vilpittömyydestä kuin muodon hienostuneisuudesta.
Olena Telihan muiston kunnioittamiseksi pystytettiin helmikuussa 1992 muistomerkki Kiovaan Babyn Jariin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olena Teliha Wikimedia Commonsissa
Palmukyyhky

| Palmukyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Turturikyyhkyt Streptopelia
Laji::  senegalensis
Kaksiosainen nimi
 Streptopelia senegalensis  (Linné), 1766 
Katso myös
   Palmukyyhky Wikispeciesissä   Palmukyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Palmukyyhkyn muna.
Palmukyyhky (Streptopelia senegalensis), myös Stigmatopelia senegalensis, on laajalle alueelle Afrikassa ja Aasiassa levinnyt kyyhkylintu. Sen elinympäristö ulottuu Afrikan pohjois- ja länsiosista mantereen itäreunaan, Arabian niemimaalle ja idässä aina Intiaan ja Bangladeshiin saakka. Lajista tunnetaan viisi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Senegalista 1766.
Oscar Patric Sturzen-Becker

| Oscar Patric Sturzen-Becker |
| --- | --- |
 Oscar Patric Sturzen-Becker
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1811 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 16. helmikuuta 1869 (57 vuotta) Hälsingborg, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Orvar Odd
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Ruotsin akatemian pieni palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Oscar Patric Sturzen-Becker, vuoteen 1855 Sturtzenbecher; kirjoittajanimimerkki Orvar Odd (28. marraskuuta 1811 Tukholma, Ruotsi – 16. helmikuuta 1869 Hälsingborg, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija, toimittaja ja poliitikko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oscar Patric Sturzen-Becker Wikimedia Commonsissa
Olivier Quesnel

| Olivier Quesnel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1950 Casablanca, Marokko
Kansalaisuus:   Ranska
Olivier Quesnel (s. 1950 Casablanca, Marokko) on ranskalainen entinen Peugeotin johtaja sekä Citroënin rallitallin tallipäällikkö.
Ura

Vuonna 2008 hänet nimitettiin Citroënin tallipäälliköksi Guy Fréquelin, tilalle joka jäi eläkkeelle. Kaudelle 2008 Citroën voitti molemmat kuljettajien sekä valmistajien mestaruudet, ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2005. 1. tammikuuta 2009 hänet nimitettiin Peugeotin Sportin johtajaksi Michael Bargen tilalle, joka siirtyi muihin tehtäviin. Hän saavutti menestystä Peugeotin voittaessa Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 2009.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Olivier Quesnel
Käännös suomeksi
Paiania

Paiania (m.kreik. Παιανία, lat. Paeania) tai Paianía (kreik. Παιανία) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Antiikin aikana

Alempi Paiania, Pandionis-fyleen kuulunut Attikan demos
Ylempi Paiania, Pandionis-fyleen kuulunut Attikan demos
Nykyaikana

Paianía, kaupunki ja kunta Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella
Paianía-Kántzan asema, Ateenan metron ja paikallisjunien asema Paianían kunnassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Paiania”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Näpit irti!

| Näpit irti!> Moxie |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Amy Poehler
Käsikirjoittaja:   Tamara Chestna  Dylan Meyer 
Perustuu:  Jennifer Mathieuin samannimiseen romaaniin
Tuottaja:   Amy Poehler  Kim Lessing  Morgan Sackett 
Säveltäjä:  Mac McCaughan
Kuvaaja:  Tom Magill
Leikkaaja:  Julie Monroe
Pääosat:   Hadley Robinson  Lauren Tsai  Alycia Pascual-Peña  Nico Hiraga  Patrick Schwarzenegger 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paper Kite Productions
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   2021-3-33. maaliskuuta 2021  
Kesto:  111 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Näpit irti!  (engl. Moxie) on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Amy Poehler. Se perustuu Jennifer Mathieuin samannimiseen vuonna 2017 julkaistuun romaaniin. Pääosissa esiintyvät Hadley Robinson, Lauren Tsai, Alycia Pascual-Peña, Nico Hiraga, Patrick Schwarzenegger ja Poehler.
Elokuva julkaistiin Netflixissä 3. maaliskuuta 2021. High school -nuorista kertovan elokuvan päähenkilö on 16-vuotias Vivian, joka perustaa feministisen lehden taistellakseen kiusaamista ja ahdistelua vastaan. Elokuva käsittelee muun muassa sukupuolirooleja ja seksismiä, ja sitä on kutsuttu Me Too -kampanjan inspiroimaksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hadley Robinson  | … |  Vivian   |
|  Lauren Tsai  | … |  Claudia   |
|  Alycia Pascual-Peña  | … |  Lucy   |
|  Nico Hiraga  | … |  Seth   |
|  Sabrina Haskett  | … |  Kaitlynn   |
|  Patrick Schwarzenegger  | … |  Mitchell   |
|  Sydney Park  | … |  Kiera   |
|  Anjelika Washington  | … |  Amaya   |
|  Emily Hopper  | … |  Meg   |
|  Josie Totah  | … |  CJ   |
|  Amy Poehler  | … |  Lisa   |
|  Ike Barinholtz  | … |  Mr. Davies   |
|  Marcia Gay Harden  | … |  rehtori Shelly   |
|  Josephine Langford  | … |  Emma   |
|  Joshua Darnell Walker  | … |  Jason   |
|  Clark Gregg  | … |  John   |
|  Charlie Hall  | … |  Bradley   |
|  Darrell M. Davie  | … |  Blaze   |
|  Cooper Mothersbaugh  | … |  Darryl   |
|  Ron Perkins  | … |  U-copy-yrityksen virkailija   |
|  Greg Poehler  | … |  uutisankkuri   |
|  Helen Slayton-Hughes  | … |  Helen   |
Aiheesta muualla

Näpit irti! Netflixissä
Elokuvan traileri
Näpit irti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Oscar Zeta Acosta

Oscar Zeta Acosta vuonna 1971.
Oscar Zeta Acosta (8. huhtikuuta 1935 – 1974?) oli yhdysvaltalainen lakimies, kirjailija, poliitikko ja kansalaisoikeusaktivisti. Hänet tunnetaan muun muassa Hunter S. Thompsonin  romaanista Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa (1971), jossa esiintyvä samoalainen asianajaja ”tohtori Gonzo” perustuu vahvasti Acostaan.
Vuonna 1974 Acosta katosi matkustaessaan Meksikoon. Hänen poikansa Marco Acosta uskoo olleensa viimeinen hänen kansaan puhunut henkilö. Toukokuussa 1972 Acosta soitti pojalleen ja kertoi että ”astun laivaan, joka on täynnä valkoista lunta”. Myöhemmin Marco kommentoi isänsä oikeudenkäynnissä: ”Ruumista ei koskaan löydetty, mutta voimme kuitenkin päätellä, että ne henkilöt jotka olivat hänen kanssaan, aloittivat tappelun ja tappoivat hänet”.
Ohtimuslammi

| Ohtimuslammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°13′22″N, 24°00′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskuoja:  oja Uurasjärveen 
Järvinumero:  35.481.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,9 m  
Rantaviiva:  0,726 km  
Pinta-ala:  2,985 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiOhtimuslammi 
Ohtimuslammi  on Pirkanmaalla Virroilla Kotalahtin kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,9 metriä mpy.
Olivier Sorin

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Olivier Sorin
Syntymäaika: 16. huhtikuuta 1981
Syntymäpaikka: Gien, Ranska
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 188 cm
Seura
Seura:  AJ Auxerre
Pelinumero: 30
Junioriseurat
:  US Orléans
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000-2006   2006- |  AS Nancy-Lorraine    AJ Auxerre | 70 (0)   18 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. toukokuuta 2007.
Olivier Sorin (s. 16. huhtikuuta 1981 Gien) on ranskalainen jalkapallomaalivahti, joka siirtyi joulukuussa 2006 AS Nancy-Lorrainesta AJ Auxerren riveihin. Siellä Sorin on noussut uransa lopettavan Fabien Coolin korvaajaksi.
Saavutukset

Ranskan liigacupin voitto 2006 (AS Nancy-Lorraine)
Orchestre Poly Rythmo de Cotonou

Orchestre Poly Rythmo de Cotonou on Beninistä, Cotonousta kotoisin oleva yhtye. Se soittaa afrobeatia, funkia, soukousta ja muita tyylejä, jotka perustuvat usein vodunin rytmeihin. Ryhmää kutsutaan joskus nimellä "Tout Puissant" (suom. "Kaikkivaltias") Orchester Poly Rythmo do Cotonou.
Biografia

Orchestre Poly Rythmo de Cotonoun perusti ensimmäisen kerran yhtyeen johtaja Clément Mélomé vuonna 1968 nimellä "Orchestre Poly-Disco" Cotonoun rannikkokaupungissa Beninissä. Sen debyyttialbumi julkaistiin alun perin vuonna 1973. 1960-luvun lopulta 1980-luvun alkupuolelle ryhmä tallensi noin 500 eri musiikkityylistä kappaletta beniniläisille levy-yhtiöille.
Biografia > Elpyminen

Popular African Music -yhtiö julkaisi yhtyeen tallenteista vuonna 2003 kokoelman, jota seurasi The Kings of Benin Urban Groove Soundway Recordsin kanssa seuraavana vuonna. Vuoden 2008 alussa Analog Africa -lehden julkaisemat kokoelmat toivat yhtyeelle suurempaa, maailmanlaajuista huomiota. Tämä kiinnostus johti yhtyeen uudistamiseen, kansainväliseen kiertueeseen vuonna 2009 ja kahden uuden studioalbumin julkaisemiseen: Cotonou Club (2011) ja Madjafalao (2016).
Diskografia > Uudelleenjulkaisut

Orchester Poly-Rythmo julkaisi aktiivisimman kautensa aikana useita tusinoita LP:itä ja singlejä. Seuraava diskografia viittaa vain viime vuosien julkaisuihin.
| otsikko | levy-yhtiö | vuosi | merkinnät |
| --- | --- | --- | --- |
| Nouvelle Formule… | ACP-tuotanto | noin 2000/2001 | uusia tallenteita, ilman tyylillistä painotusta |
| Reminiscin´in Tempossa - African Dancefloor Classis | Popular African Music | 2003 | Kokoelma soukous- ja salsa-kappaleita |
| The Kings of Benin Urban Groove 1972 – 80 | Soundway Records | 2004 | Kokoelma ilman tyylillistä painotusta |
| The Vodoun Effect – Funk & Sato from Benin’s Obscure Labels 1972–1975 | Analog Africa | 2008 | Kokoelma afrobeat-, funk- ja vodun-kappaleita, jotka olivat alun perin pienten beniniläisten yhtiöiden julkaisemia. Monet kappaleista perustuvat vodun-rytmeihin sato ja sakpata. |
| Echos Hypnotiques – From the Vaults of Albarika Store 1969–1979 | Analog Africa | 2009 | Alun perin beniniläisten yhtiöiden julkaisemia afrobeat-, funk- ja vodun-kappaleita |
| Cotonou Club | Strut Records | 2011 | uudempia tallenteita, pääasiassa afrobeatia, funkia ja vodunia |
| Cotonou Club / Radio Poly-Rythmo | Sound d'Ailleurs | 2011 | Cotonou Clubin rajoitettu painos sekä bonus-CD Radio Poly-Rythmo, jossa live-äänityksiä, radioäänityksiä ja videoita |
| The 1st Album | Analog Africa | 2011 | Vuoden 1973 albumin uudelleenjulkaisu. Levyn neljästä nimekkeestä kaksi on eri versioita verrattuna alkuperäiseen albumiin. |
| The Skeletal Essences of Afro Funk | Analog Africa | 2013 | Kokoonpano 1969–1980 |
| Madjafalao | Because Music | 2016 | uudempia tallenteita |
Aiheesta muualla

Orchester Poly Rythmo de Cotonou Discogsissa
Orchester Poly Rythmo - virallinen sivusto
Analog Afrca, verkkosivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Orchestre Poly Rythmo de Cotonou
Käännös suomeksi
Olivier Pla

Olivier Pia vuonna 2011.
Olivier Pla (s. 22. lokakuuta 1981 Toulouse, Ranska) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Formula 3 -sarjassa vuosina 2001–2003, GP2-sarjassa kaudet 2005–2007 ja Porsche Cup -sarjassa. Nykyään hän kilpailee Le Mans -sarjassa. Hän voitti sarjan mestaruuden vuonna 2009.
Pla debytoi GP2-sarjassa DPR-tallissa kaudella 2005 voittaen kaksi kilpailua. Seuraavalla kaudella Pla ei saavuttanut pisteitä ja hän joutui sivuun loukattuaan kätensä Monacon kilpailussa. Pla ajoi vielä kaksi kilpailua kaudella 2007 tuuraten Christian Bakkerudia. Vuodesta 2008 lähtien Pla on kilpaillut Le Mans -sarjassa ja Le Mansin 24 tunnin ajossa.
Hänen nuorempi veljensä Jim Pla on myös moottoriurheilija.
GP2-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | DPR | SMRFEA 9 | SMRSPR 5 | ESPFEA Kesk. | ESPSPR Kesk. | MONFEA 9 | EURFEA Kesk. | EURSPR 8 | FRAFEA Kesk. | FRASPR 9 | GBRFEA 8 | GBRSPR 1 | GERFEA 8 | GERSPR 1 | HUNFEA 7 | HUNSPR Kesk. | TURFEA 9 | TURSPR 17 | ITAFEA Kesk. | ITASPR Kesk. | BELFEA 11 | BELSPR 10 | BHRFEA Kesk. | BHRSPR DNS | 20 | 13. |
| 2006 | DPR Direxiv | VALFEA 10 | VALSPR 15 | SMRFEA Kesk. | SMRSPR 20† | EURFEA 15 | EURSPR Kesk. | ESPFEA DSQ | ESPSPR 20 | MONFEA Kesk. | GBRFEA Loukk. | GBRSPR Loukk. | FRAFEA 16 | FRASPR 9 | GERFEA   | GERSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | TURFEA   | TURSPR   | ITAFEA   | ITASPR   |  |  | 0 | 27. |
| 2007 | DPR | BHRFEA   | BHRSPR   | ESPFEA   | ESPSPR   | MONFEA   | FRAFEA   | FRASPR   | GBRFEA   | GBRSPR   | EURFEA   | EURSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | TURFEA   | TURSPR   | ITAFEA Kesk. | ITASPR 13 | BELFEA   | BELSPR   | VALFEA   | VALSPR   |  |  | 0 | 35. |
Oskari Helminen

Oskar (Oskari) Helminen (10. huhtikuuta 1889 Messukylä – 5. lokakuuta 1977) oli suomalainen rakennusmestari, joka teki pitkän työuran Lapinniemen puuvillatehtaan ja Tampella-yhtymän palveluksessa. Hän suunnitteli Tampereelle useita rakennuksia.
Helminen valmistui rakennusmestariksi Tampereen teollisuuskoulun huonerakennusosastolta vuonna 1912. Hän toimi ensin työnjohtajana rakennusmestari K. A. Tuomisen alaisuudessa, kunnes sai vuonna 1915 piirtäjän ja rakennusmestarin paikan Tampereen kaupungin rakennustoimistosta. Helminen ehti 1910-luvulla työskennellä myös Lokomolla, ennen kuin hän siirtyi rakennustöihin Lapinniemen puuvillatehtaalle. Kun Lapinniemi yhdistyi Tampellaan vuonna 1935, Helmisestä tuli koko Tampella-yhtymän rakennusmestari. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1961.
Ranta-Tampellan kadunnimet Helmisenraitti ja Oskari Helmisen aukio on nimetty hänen mukaansa.
Suunnittelutöitä Tampereella

Nattarin tilan päärakennuksen laajennus, 1928, Nurmintie 35
Ahvenistonkallion huvilan laajennus, 1935, Siltasavontie 87
Villa Lavoniuksen laajennus, 1935, Lavoniuksenraitti 5
Tampellan lentomoottorien koelaitos (nyk. Tammerkosken takomo), 1936, Verstaankatu 15
Tampellan verstaan lisärakennus (ent. konepajan ruokala, nyk. osa Museokeskus Vapriikkia), 1941, Alaverstaanraitti 5
Kovapään tilan päärakennuksen ulkoasumuutos, 1950, Nurmintie 83
Tampellan hydraulinen laboratorio, 1953, Verstaankatu 13
Tampellan rintamamiesten talo (As.oy Kalevanlinna), 1953, Kalevan puistotie 13
Pekolan talojen viides, läntisin rakennus, 1955, Ilmarinkatu 27
Tampellan urheilutalo, 1955, suunniteltu Erkki Huttusen luonnoksen pohjalta, purettu 1990
As.oy Sammonkartano, 1958, Kaupinkatu 40 / Liisanpuisto 8–12 / Sammonkatu 11–15
Vapriikin pääoven vieressä sijaitseva siipirakennus on Oskari Helmisen suunnittelema.
Oscar Wilhelm Andstén

Oscar Wilhelm Andstén (15. maaliskuuta 1847 Helsinki – 22. heinäkuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni ja moninkertainen valtiopäivämies.
Andsténin vanhemmat olivat tehtailija Wilhelm Andstén ja Anna Maria Skogling ja puoliso vuodesta 1880 Bertha Sofia Lundberg (k. 1914). Hän tuli ylioppilaaksi 1868, suoritti perämiehen tutkinnon 1873 ja valmistui merikapteeniksi 1877. Helsingin satamakapteenina Andstén toimi 1887–1918, purjehdittuaan sitä ennen monilla eri vesireiteillä ja aluksilla. Andsténilla oli useita merenkulkualan luottamus- ja asiantuntijatehtäviä ja hän muun muassa toimitti Suomen laivakalenterin vuosina 1892 ja 1897. Andstén oli porvarissäädyssä Maarianhaminan edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900.
Rehbinder

| Rehbinder |
| --- | --- |
 Henrik Rehbinderin ruotsinaikainen paroninvaakuna nr. 77
 Rehbinder -suvun Kuurinmaan aikainen aatelisvaakuna
Alkuperä:  Balttiansaksalainen- suku
Varhaisin tieto:  Suku on peräisin Westfalenin kuningaskunnasta 1400-luvulla lyödystä ritarista
Polveutuminen:  Henrik Rehbinder (1604–1680)
Aateloitu:  1668
Korotettu:  Suomessa vapaaherralliseen säätyyn
 Suomen ritarihuone
Introdusoitu:  1680
Numero:  77
 Ruotsin ritarihuone
Introdusoitu:  1668
Arvo:  aatelinen
Numero:  713
Rehbinder on vanha aatelinen suku joka on saanut alkunsa Westfalenin kuningaskunnasta 1400-luvulla lyödystä Kalparitariston ritarista, suku on sittemmin levittäytynyt Westfalenista Kuurinmaalle sekä muualle baltiansaksaa, joista yksi sukuhaara on saapunut suomeen ja joka on introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen vapaaherrallisena aatelissukuna numero 3. Suku siirtyi Ruotsin palvelukseen 1601. Suomen kuvernööri ja Kenraalimajuri Henrik Rehbinder (1604-1680), introdusoitiin Kaarle XI: n toimesta Ruotsin Ritarihuoneeseen vuonna 1668 aatelisena sukuna numero 713. Rehbinder till Uddrich, ja korotettiin paronin arvoon vuonna 1680, sukuna numero 77. sukua on aateloitu baltianmaissa sekä Venäjän keisarikunnassa, Venäjällä suku on korotettu Kreivilliseen arvoon. Suku on hallinnut muun muassa Virossa Udrikun kartanoa (saks. Uddrich) ja perustanut Saku-oluttehtaan.
paroni, Otto Magnus von Rehbinderille myönnetty Kreivillinen vaakuna vuodelta 1787.
Suku on aateloitu

Seuraavissa maissa:
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Ruotsin kuningaskunta
Suomen suuriruhtinaskunta
Venäjän keisarikunta
Kunnianosoitukset ja muistomerkit

Robert Henrik Rehbinder (1777–1841) muistokolikko.
Rehbinder-suvun vaakunoita.
Kunnianosoitukset ja muistomerkit > Rehbinderin mukaan nimettyjä katuja > Suomessa

Rehbinderillä oli Helsingissä enimmillään viisi nimikkokatua. Niistä ovat jäljellä Iso Roobertinkatu, Pieni Roobertinkatu ja Rehbinderintie. Kaksi ensimmäistä kuuluvat Helsingin vanhimpiin kadunnimiin, mutta jälkimmäisin tuli käyttöön vasta 1908. Lisäksi nykyisen Mannerheimintien eteläosa oli 1800-luvulla nimetty Rehbinderin mukaan Itäiseksi ja Läntiseksi Heikinkaduksi (Henriksgatan). Katu nimettiin uudelleen 1942.[lähde? ]
Galleria

lähteitä:
Suvun aatelisvaakuna, Kuurinmaa.
Suvun paroninvaakuna nr. 3.
Suvun Kreivillinen vaakuna 1787. Vaakunan kuva Rooman keisari Joseph II:n diplomiluonnoksessa Saksi-Weimarin herttuan kamariherralle, paroni Otto Magnus von Rehbinderille, Pyhän Rooman valtakunnan kreivikunnalle otsikolla "Hoch- und Wohlgeboren" ( Hoch- und Wohlgeboren) 22. heinäkuuta 1787.
Paroni Bernhard Otto von Rehbinderin vaakuna (1662–1742) virolainen sotilas.
Kreivi Robert Henrik Rehbinderin (1777–1841), kunniaksi julkaistu postimerkki vuodelta 1936.
Robert Henrik Rehbinderin ja hänen perheensä jäsenten  mausoleumi Paimion Pyhän Jaakobin kirkon hautasmaalla.