Hergé
Elämä > Lapsuus ja uran alku

Georges Prosper Remi syntyi 22. toukokuuta 1907 Etterbeekin kaupunginosassa, Brysselissä keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli vallooni  lastenvaatemyymälän työntekijä Alexis Remi ja äiti oli flaamilainen Élisabeth Remi (o.s. Dufour). Hänen neljä ensimmäistä vuottaan peruskoulussa osuivat päällekkäin vuosina 1914–1918 käydyn ensimmäisen maailmansodan kanssa. Jo tuolloin Remi tunsi vetoa piirtämiseen ja täytti koulukirjojensa marginaalit karikatyyreillä saksalaisista valloittajista.
Vuonna 1920 hän alkoi opiskella Saint-Bonifacen lukiossa, jonka opettajina toimi katolisia pappeja. Tuolloin hän myös liittyi Belgian partioliikkeen koulunsa osastoon, jossa hänelle annettiin toteeminimi Renard curieux (suom. utelias kettu). Yksi Remin varhaisimpia vitsisarjakuvia on löydetty partio-osaston kokouspaikan seinästä. Remin ensimmäiset piirrokset julkaistiin vuonna 1922 Jamais assez’ssa, joka oli partio-osaston oma lehti, sekä Le Boy-Scout Belgessa, Belgian partioliikkeen lehdessä. Vuonna 1924 hän alkoi signeerata töitään käyttämällä taiteilijanimeään Hergé. Partiolaisen ihanteet ja matkailukokemukset retkiltä, jotka hän omaksui jo nuorena, tulivat myöhemmin vaikuttamaan merkittävästi hänen sarjakuviensa eettiseen maailmaan.
Koulunsa lopetettua vuonna 1925 Hergé sai töitä katolisesta sanomalehdestä nimeltä Le XXe Siècle (suom. Kahdeskymmenes vuosisata). Hänen työnantajanaan toimi tuolloin katolinen apotti Norbert Wallez, joka piti työhuoneensa seinällä Benito Mussolinin kuvaa. Seuraavana vuonna Hergé julkaisi ensimmäisen sarjakuvatarinansa, jonka päähenkilönä toimi Totor, nuori partiolainen. Tarina julkaistiin Le Boy-Scout Belgessa. Vuonna 1928 hänet laitettiin piirtämään sarjakuvaa Le XXe Siéclen lapsille suunnattuun sisarjulkaisuun Le Petit Vingtièmeen. Hän alkoi aluksi piirtää lehden urheilutoimituksen käsikirjoittamaa sarjakuvaa The Adventures of Flup, Nénesse, Poussette, and Cochonnet, mutta kyllästyi pian sarjaan. Tuolloin Wallez pyysi Hergétä luomaan oman sankarinsa, joka olisi nuori katolinen reportteri ja taistelisi kaikkea pahaa vastaan hyvän puolesta. Tästä hän sai idean luoda oman sarjakuvansa, jossa hän aikoi hyödyntää uutta yhdysvaltalaisten sarjakuvataiteilijoiden keksintöä, puhekuplaa, jossa hahmojen puhe kootaan heidän suustaan ulos tuleviin kupliin. Tähän hän sai innoituksen ranskalaiselta sarjakuvapiirtäjältä Alain St. Oganilta.
10. tammikuuta 1929 Le Petit Vingtièmessä julkaistiin Tintti Neuvostojen maassa (ransk. Les Aventures de Tintin, reporter du Petit ”Vingtième”, au pays des Soviets) -tarinan ensimmäinen osa. Viimeinen osa ilmestyi 11. toukokuuta 1930. Tarina oli luonteeltaan poliittinen satiiri Neuvostoliitosta ja siinä arvosteltiin kommunistisen järjestelmän ongelmia kärjistävästi. Benoît Peetersin kirjoittaman kirjan Le monde d'Hergé mukaan ainoa lähde, jota Hergé käytti tarinaa luodessaan, oli Joseph Douillet’n teos Hunnuton Moskova: yhdeksän työvuotta Neuvostolassa (ransk. Moscou sans voiles, engl. Moscow Unveiled). Douillet oli työskennellyt aiemmin Rostovissa Belgian konsulina ja kirjoittanut teoksensa pohjalta. Sarjakuva saavutti suosiota Belgiassa, ja Le Petit Vingtième piti jopa Tintin paluuta sarjakuvassa mukailevan tilaisuuden Pohjois-Brysselin rautatieasemalla. Paikalle saapui suuri määrä yleisöä. Tintin osaa esitti 15-vuotias partiolainen Lucien Pepermans.
Myöhemmin tarinan heikko piirrostyö, kömpelö juoni ja neuvostovastaisuus saivat Hergen kieltämään uudelleenjulkaisun useiden vuosikymmenien ajan. Tarina on nykyään ainoa Tintin seikkailuiden tarina, joka on yli 62 sivun pituinen ja mustavalkoinen.
23. tammikuuta 1930 Hergé julkaisi ensimmäisen osan vähemmän tunnettua vitsisarjaansa nimeltään Quick & Flupke, joka kertoi kahdesta keppostelevasta lapsesta. Sarja jatkui Le Petit Vingtièmessä vuoteen 1940 asti. Lukijat kuitenkin halusivat uuden Tintti-tarinan ja Wallez pyysi Hergétä piirtämään sellaisen. Hän halusi, että siinä opetettaisiin nuorisolle kolonialismin arvoja, joten tarina sijoitettiin Afrikkaan, tarkemmin Belgian siirtomaahan Kongoon. Vuonna 1930 ilmestynyt Tintti Afrikassa (ransk. Tintin au Congo eli suoraan suomennettuna Tintti Kongossa) onkin jälkeenpäin herättänyt kiistelyä rasistisen ja kolonialistisen maailmankuvansa takia, ja se oli pitkään Neuvostojen maan lisäksi ainoa Tintin seikkailut -sarjan albumi, josta ei otettu Belgiassa uusintapainoksia. Tarina muokattiin nykyiseen julkaisumuotoonsa vuonna 1946, jolloin se väritettiin ja sivumäärää lyhennettiin 62:een.
Kolmas Tintti-seikkailu oli Tintti Amerikassa, jossa Hergé kritisoi Yhdysvaltain liike-elämää ja intiaanien maiden riistämistä. Nuoren Hergén vähäinen tietämys ulkomaista kuitenkin johti siihen, että Yhdysvallat oli kuvattu Neuvostoliiton ja Kongon tavoin mielikuvituksellisesti ja erittäin karrikoidusti.
Vuonna 1932 Hergé julkaisi neljännen Tintti-seikkailun Faaraon sikarit. Kolmessa edellisessä Tintissä juoni oli koostunut useista irrallisista episodeista, mutta pulp-henkisestä jännityskirjallisuudesta inspiraationsa saaneessa Faaraon sikarien tarinassa oli yksi jatkuvasti etenevä juoni. Aikaisemmista seikkailuista poiketen tarinassa ei myöskään ollut poliittisia kannanottoja. Hergé esitteli Tintin ja Miloun rinnalle kömpelön etsiväkaksikon Dupont ja Dupond ja muita hahmoja, joita nähtiin myös myöhemmissä Tintti-tarinoissa. Samana vuonna Hergé avioitui vuonna 1931 kihlaamansa Germaine Kickensin, Norbert Wallezin henkilökohtaisen sihteerin, kanssa.