stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juurakon Hulda (vuoden 1937 elokuva)
Arviot

Juurakon Hulda oli useimmille aikalaisarvostelijoille tuttu jo näytelmänä, jonka kanssa elokuvasovitus joutui väistämättömään vertailuun. Muutoin Juurakon Hulda sai aikalaiskriitikoilta pääasiassa suopean vastaanoton. Vaala sai ohjauksestaan pääasiassa kiitosta, ja Helsingin Sanomien Arvo Ääri arvioi elokuvan ”Vaalalle suureksi ohjaajavoitoksi”. Ilta-Sanomien arvostelija kirjoitti: ”Vaala on onnellisesti osannut peittää paljon ja toisaalta vetää esiin paljon sellaista, mikä on edesauttanut Huldan menestymistä elokuvana, jopa siinä määrin, että Juurakon Hulda kaiken kaikkiaan voidaan esittää todistuksena siitä, että kotimaisen elokuvan taso todellakin on noussut.” Arvioijat löysivät heikkouksia lähinnä käsikirjoituksesta, jossa joidenkin mielestä esiintyi liian selkeää tapahtumain asettelua ja yksitoikkoista aatteen julistusta, joka ei sopinut elokuvaan niin kuin näytelmään. Syynä pidettiin sitä, että käsikirjoittaja oli seurannut näytelmää liikaa. Aamulehden arvostelijan Orvo Kärkösen kriittinen päävaikutelma oli, ettei Vaala täyttänyt odotuksia. Hänen mukaansa komedian juonesta ja vuorosanoista jäi uupumaan pirteyttä ja iskevyyttä.
Näyttelijäarvioissa keskityttiin lähinnä pääosan esittäjään Irma Seikkulaan, vaikka hänkään ei saanut varauksetonta tunnustusta. Hänen tulkintaansa pidettiin turhan vakavana ja puhetta liian teatraalisena. Kokonaisuutena roolisuoritus katsottiin kuitenkin onnistuneeksi.
Vuoden 1977 televisioesityksen aikaisissa arvioissa muun muassa Heikki Eteläpää koki Juurakon Huldan ”vain aikansa kuvana” ja Uuden Suomen arvostelija niin tyyliltään kuin aiheeltaan ”auttamattomasti vanhentuneena”. 1990-luvulla kriitikoiden ääni oli muuttunut. Harri Moilanen (Kansan Uutiset) totesi: ”Vaalan elokuvaversiossa on onnistunut komedialataus – –. Kulttuurihistoriallisesti Juurakon Hulda on suoranainen aarreaitta. [Roolihenkilöiden] keskustelut liikkuvat niin ’eurooppalaisella tasolla’, että nykyiset draaman ja elokuvan puurtajat menkööt itseensä".
Erään 2000-luvun kriitikon arvion mukaan salonkikomedia on satiiria pikkuporvarillisuudesta ja sisältää hienovaraista feminismiä. Vaalan ohjaustyötä pidettiin viisaana ja viihdyttävänä.
Myöhemmissä kritiikeissä elokuvaa on kehuttu oivaksi, valloittavan viihteelliseksi ja esifeministiseksi kehityskertomukseksi.
Taustaa

Juurakon Huldan yleisömäärä nousi ensimmäisenä suomalaisena elokuvana yli miljoonan. Saavutuksen rikkoi vasta Suomen Filmiteollisuuden tekemä Kulkurin valssi vuonna 1941. Tuotantokustannuksensa Juurakon Hulda kattoi jo kuudennen esitysviikkonsa aikana.
Elokuvassa Juurakon torppaa esitti Linnan kartanon torppa Kivistössä, nykyisellä Vantaalla, ja Sääksmäen asemana kuvattiin Nuppulinnan rautatiepysäkkiä Tuusulassa. Muita ulkojaksoja kuvattiin muun muassa Helsingin keskustan kaduilla ja Kaivopuistossa. Sisäkohtausten kuvauspaikkana toimi muun muassa Haagan työväentalo Helsingissä. Tuomari Soratien asunnon ulkokuvat ovat peräisin Kaisaniemenkatu 5:stä. Wuolijoen näytelmä sijoittui kokonaisuudessaan Soratien asuntoon, elokuvasovituksessa tapahtumia lavennettiin Juurakon torppaan, Esplanadille, opistoon ja korkeakouluun. Sekä näytelmän että elokuvan tapahtumien ajallinen jänneväli on runsaat seitsemän vuotta.
Kari Uusitalo valitsi Juurakon Huldan vuonna 1990 yhdeksi sadasta merkittävästä suomalaisesta näytelmäelokuvasta Mitä missä milloin -vuosikirjassa.
Wuolijoen tarinasta on tehty myös yhdysvaltalainen elokuva Farmarin tytär (1947), jonka pääosaa näytellyt Loretta Young sai suorituksestaan Oscarin. Myös Hannu Lemisen ohjaama ja käsikirjoittama Vain sinulle (1945) on Juurakon Huldan teemoista rakennettu muunnelma.
Juurakon Huldan myötä Irma Seikkula nousi suuren yleisön tietoisuuteen. Hänet esitettiin Huldan roolissa koruttomana ja luonnollisena, ja hahmon on sanottu kohottaneen maaseudulla asuneiden, työväestöön kuuluvien nuorten naisten itsetuntoa. Seikkulan mukaan elokuva ja varsinkin sen päähenkilö antoivat monille kaupunkiin palvelukseen lähteville piioille kimmokkeen alkaa opiskella työn ohessa. Wuolijoki sen sijaan ei ollut omien sanojensa mukaan tavannut tosielämän ”Juurakon Huldia” juuri lainkaan.
Irma Seikkula tulkitsee Juurakon Huldaa.
Timo Järvikoski

| Timo Järvikoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. toukokuuta 1948 (ikä 76) Ilmajoki
Ammatti:  yhteiskuntatieteen professori (emeritus)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto (VTK 1970, VTL 1974, VTT 1979)
Instituutti:  Oulun yliopisto
Timo Antero Järvikoski (s. 23. toukokuuta 1948 Ilmajoki) on suomalainen ympäristösosiologi ja Oulun yliopiston yhteiskuntatieteen emeritusprofessori.
Järvikoski tuli ylioppilaaksi Turun normaalilyseosta (1966). Hän opiskeli sosiologiaa Turun yliopistossa valmistuen valtiotieteen kandidaatiksi 1970, ja lisensiaatiksi 1974. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (1979) oli otsikoitu Vesien säännöstely ja paikallisyhteisö : sosiologinen tutkimus valtakunnallisen päätöksenteon seurauksista esimerkkitapauksena Lokan ja Porttipahdan tekojärvet. Turun yliopiston dosentiksi hänet nimitettiin 1982.
Työurallaan Järvikoski toimi perustutkinnon suoritettuaan Turun yliopiston sosiologian laitoksen tutkijana (1971–1972) ja Kemihaaran altaan suunnittelutoimikunnan tutkijana (1972–1973). Sittemmin hän oli Vaasan kauppakorkeakoulun taloussosiologian assistentti (1973–1975) ja apulaisprofessorin viransijainen (sl 1975 ja sl 1981). Turun yliopiston sosiologian assistenttina (1975–1985), josta osan aikaa yliassistentin viransijaisena (1982–1984) ja osan aikaa Helsingin yliopiston oikeussosiologian apulaisprofessorin viransijaisena (1984–1985). Oulun yliopiston Kasvatustieteellisen tiedekunnan yhteiskuntatieteen apulaisprofessorina tai professorina hän työskenteli vuodesta 1985 lähtien.
Järvikosken 60-vuotispäivän kunniaksi julkaistiin vuonna 2008 Timo P. Karjalaisen, Pentti Luoman ja Kalle Reinikaisen toimittama juhlakirja Ympäristösosiologian virrat ja verkostot : juhlakirja professori Timo Järvikosken 60-vuotispäivänä (= Flows and networks of environmental sociology : in honour of professor Timo Järvikoski on his 60th birthday) (Oulun yliopisto; ISBN 978-951-42-8892-0).
Jättikatleija

× Brassocattleya 'Sommersonne'.
Jättikatleija (× Brassocattleya) on ryhmä kämmekkäkasviristeymiä (heimo Orchidaceae), jotka ovat syntyneet sukuihin Brassavola ja katleijat (Cattleya) kuuluvien lajien risteytyessä. Niitä käytetään huonekasveina. Nimellä jättikatleija tunnetaan myös katleijojen laji Cattleya labiata.
Juho Jäppinen

Juho Jäppinen (s. 1976 Jyväskylä) on suomalainen graafinen suunnittelija ja valokuvaaja. Vuonna 2014 Jäppinen sai yhdessä vaimonsa Anna Ruthin kanssa Keski-Suomen rahaston kulttuuripalkinnon Vuonna 2014 Jäppinen palkittiin myös graafisen ilmeen luomisesta pyöräilylleselvennä sekä paikallisella että valtakunnallisella tasolla. Vuonna 2015 Jäppinen ja Ruth saivat Keskipohjola-komitean kulttuuripalkinnon julkisten tilojen käytöstä nykytaiteen esilletuomisessa. Juho Jäppinen on osallistunut kymmenien kirjojen ulkoasujen suunnitteluun ja kirjojen taittamiseen sekä ollut mukana esite-, lehti- ja taideprojekteissa ja pitänyt useita valokuvanäyttelyitä.
Juho Jäppisen isä on graafinen suunnittelija ja tietokirjailija Jussi Jäppinen.
Teoksia

Kokkola - Karleby: kuvissa = i bilder = in photos = fotoal'bom (Mäntykustannus 2008)
Jakobstad: i bilder = Pietarsaari: kuvina = in photos = fotoal'bom (Mäntykustannus 2009)
Lahti: the green design city; Mäntykustannus 2012; ISBN 978-952-5712-99-5
Muotokuvia Jyväskylästä; 2012; ISBN 978-952-93-1392-1
Seija Järvinen (musiikinopettaja)

Seija Tertta Sinikka Järvinen (ent. Saarikko, o.s. Saloheimo; 23. tammikuuta 1931 Helsinki – 12. toukokuuta 2020) oli suomalainen pianonsoitonopettaja ja musiikin lehtori. Hän perusti vuonna 1972 yhdessä puolisonsa Klaus Järvisen kanssa Oulunkylän pop & jazz -opiston.
Järvinen vietti lapsuutensa Käkisalmella ja Sortavalassa, jonne perhe muutti Helsingistä tuomari-isän työn vuoksi. Toisen maailmansodan aiheuttaman aluemenetyksen vuoksi he joutuivat siirtymään Mikkeliin. Hän aloitti 1950-luvulla musiikinopettajana Helsingin uudessa yhteiskoulussa. Tutustuessaan Klaus Järviseen hän oli perheellinen. Poikansa skitsofrenian vuoksi Järvinen ryhtyi ajamaan skitsofreenikkojen asiaa, muun muassa hoitokotien perustamista. Järviselle on myönnetty sosiaalineuvoksen arvonimi.
Järvinen on televisio-ohjaaja Tertta Saarikon äiti ja näyttelijä Outi Mäenpään täti.
Järvisen äiti oli omaa sukua Hjelt, ja hänen isoisänsä isä oli arkkiatri Otto E. A. Hjelt.
Jämsän teloitukset 1918

Jämsän kirkon kellotapuli, jonka ovea vasten teloitukset tehtiin.
Saaren kartano, jossa vankeja säilytettiin ja teloitukset aloitettiin.
Jämsän teloitukset 1918 tarkoittavat sisällissodan aikana valkoisten Jämsän seudulla tekemiä teloituksia, joissa kuoli 70–80 pääasiassa työväenliikkeen aktiivia. Jämsä oli koko sisällissodan ajan valkoisten selustassa eikä siellä ollut toimivaa punakaartia, joten paikkakunnan punaiset eivät edes voineet syyllistyä aseelliseen kapinaan.
Helmi–toukokuun aikana Jalmari Saaren ja Johannes Fromin johtama joukkio, jossa oli mukana myös muun muassa Veikko Sippola, pidätti Jämsän seudulla kymmeniä työväenliikkeessä mukana olleita henkilöitä. Pidätetyt vietiin Saaren kartanossa toimineeseen tilapäisvankilaan, jossa heitä kuulusteltiin ja kidutettiin. Teloitukset tapahtuivat aluksi kartanon riihen seinää vasten, mutta myöhemmin suurimmaksi osaksi Jämsän kirkon kivisen kellotapulin alakerrassa, jonne humalassa olleet teloittajat öisin veivät vankeja ammuttavaksi. Teloitettavia ei tuomittu minkäänlaisessa oikeusistuimessa vaan teloituksista päättivät Jalmari Saari sekä Jämsän suojeluskunnan esikunta. Teloituksiin vaikuttivat myös henkilökohtaiset kaunat.
Kirjallisuutta

Emil Aalto (1897–1964): Emil Aallon kapina: punaisen tykkimiehen muistelmat 1918-1919, toimittanut Tiina Aalto. Julk. Tiina Aalto, 2005 ISBN 952-91-9326-2
Aapo Roselius, Teloittajien jäljillä. Valkoisten väkivalta Suomen sisällissodassa, s. 184–214. Tammi, 2007. ISBN 951-31-3841-0.
Jukka Rislakki, Kauhun aika - Neljä väkivallan kuukautta Jämsässä 1918, 2007. ISBN 978-951-20-7486-0.
Aiheesta muualla

Kaijus Ervasti: / Jalmari Saari (1873 - 1925) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 3.4.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Allen Järvenpää

Allen Eugen Järvenpää (6. elokuuta 1915 Kauhava – 14. kesäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka työskenteli pitkään sosiaalihallituksessa ammattienylitarkastajana ja toimi myös Tampereen teknillisen korkeakoulun työsuojeluteknologian professorina.
Järvenpään isoisä oli puukkotehtailija Iisakki Järvenpää ja isä perheyrityksen johtajana 1920–1930-luvuilla toiminut Juho Nikolai Järvenpää. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1933 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1938. Tekniikan lisensiaatin tutkinnon Järvenpää suoritti 1969.
Vuosina 1938–1939 Järvenpää työskenteli insinöörinä Oy Asea Ab:lla, 1940–1944 Haapalan radiotehdas Oy:ssä ja 1944–1945 Iisakki Järvenpää Oy:ssä, kunnes sai viran sosiaalihallituksesta ammattienylitarkastajana. Hän hoiti virkaa 1945–1972, jonka jälkeen Järvenpää työskenteli sosiaalihallituksen työsuojeluosaston toimistopäällikkönä ja apulaisosastopäällikkönä 1972–1974 sekä Tampereen teknillisen korkeakoulun työsuojeluteknologian professorina 1974–1978. Työtuomioistuimen jäsenenä ja varajäsenenä hän oli 1956–1977.
1930–1940-luvuilla Järvenpää oli mukana Akateemisen Sosialistiseuran toiminnassa. Talvisodan jälkeen toukokuussa 1940 hän oli yksi Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran perustajajäsenistä. Syyskuussa 1940 Järvenpää valittiin järjestön puheenjohtajaksi entisen puheenjohtajan Mauri Ryömän jouduttua poliittisen toimintansa vuoksi vankilaan. Järvenpää hoiti tehtävää seuran lakkauttamiseen joulukuuhun 1940 saakka. Järvenpää toimi Tapaturmainvalidien liiton puheenjohtajana vuosina 1957–1961.
Allen Järvenpää oli jäsenenä Sylvi Kekkosen johtamassa kulttuurivaltuuskunnassa, joka vieraili Kiinassa keväällä 1953.
Teoksia

Koneen turvallisuuslaitteet.  Helsinki:  Työsuojelu, 1972.
Järvenpää, Allen ; Takala, Jukka ; Tohka, Matti: Työsuojelu : koneturvallisuus.  Espoo:  Otakustantamo, 1974.  ISBN 951-67108-1-6
Nuorten työntekijäin suojelu.  Helsinki:  Työterveyslaitos, 1976.  ISBN 951-80102-2-6
Työturvallisuuslaki : ohjeita ja neuvoja sen soveltamisesta.  Helsinki:  Työterveyslaitos, 1976.  ISBN 951-80101-8-8
Järvenpää, Allen ; Takala, Stina: Kiinteiden ja siirrettävien koneiden melun ja värähtelyn torjunnan esitutkimus.  Tampere:  Tampereen teknillinen korkeakoulu, 1977.  ISBN 951-72027-8-4
Työsuojeluteknologia 1. Johdanto ja peruskäsitteet.  Tampere ; Helsinki:  Työsuojeluhallitus, 1982.  ISBN 951-46624-3-1
Järvenpää, Anja ; Järvenpää, Allen: Kauhavan puukko : tekniikan vaiheita.  Kauhava:  A. Järvenpää, 1986.  ISBN 951-99779-0-2
Turvalliseen tekniikkaan.  Espoo:  Otatieto, 1990.  ISBN 951-67209-2-7
Guitar Hero

| Guitar Hero |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Harmonix
Julkaisija:  RedOctane MTV Games
Ohjaaja:  Greg LoPiccolo
Suunnittelija:  Rob Kay Josh Randall Jack McCauley
Taiteilija:  Ryan Lesser
Pelisarja:  Guitar Hero
Julkaistu:  NA 8. marraskuuta 2005EU 7. huhtikuuta 2006AUS 15. kesäkuuta 2006
Lajityyppi:  musiikki, rytmi
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 12
Alusta:  PlayStation 2
Jakelumuoto:  DVD
Oheislaite:  kitaraohjain
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Guitar Hero on Harmonixin kehittämä ja RedOctanen julkaisema musiikkipeli PlayStation 2:lle. Guitar Hero julkaistiin Pohjois-Amerikassa marraskuussa 2005 ja Euroopassa 7. huhtikuuta. Peli on ensimmäinen osa Guitar Hero -pelisarjaa.
Peliä pelataan Gibson SG, Gibson Explorer tai Gibson Les Paul -kitaraa muistuttavalla peliohjaimella. Pelissä pelaajan on tarkoitus painaa peliohjaimen nappuloita televisioruudulla näkyvien nuottien mukaisesti. Guitar Hero sisältää 30 coveria suosituista kitarakappaleista, sekä muutaman bonuskappaleen.
Guitar Herosta tuli yllätyshitti, joka sai kiitosta kriitikoilta ja voitti useita videopelialan palkintoja. Pelin suosion myötä sille on julkaistu myös useita jatko-osia, mutta valmistus lopetettiin 2010 hiipuneen suosion takia.
Pelaaminen

Guitar Heron pelaaminen muistuttaa muita musiikki- ja rytmipelejä, joissa pelaajan täytyy painaa peliohjaimen nappuloita peliruudulla vierivien nuottien mukaisesti ja samalla painaa kitaran näppäilypainiketta (engl. strum bar).
Perusmekaniikka perustuu Konamin GuitarFreaks -peliin.
Guitar Herossa pelaaja voi käyttää pelin mukana pakattua Gibson SG:tä muistuttavaa kitaraohjainta tai tavallista peliohjainta. Kitaraohjaimessa on viisi eriväristä nauhanappulaa, jotka sijaitsevat ohjaimen kaulaosassa. Ohjaimen rungossa on näppäilypalkki ja vibrakampi.
Peliohjaimena toimii punainen tai musta Gibson SG:n mallinen kitaraohjain, joiden kaulassa on viisi eriväristä näppäintä: vihreä, punainen, keltainen, sininen ja oranssi, jotka edustavat tavallisen kitaran kieliä. Ohjaimen rungossa on valkoinen pala, joka taas edustaa kielien näppäilyä. Näitä yhdessä käyttämällä pystyy soittamaan pelissä vastaan tulevia nuotteja. Pitkissä nuoteissa voi käyttää ”whammy baria”, joka toimii vibrakampena. Se toimii edestakaisin heiluttamalla. Pelissä voi käyttää myös ”hammer-oneja” ja ”pull-offeja”. Hammer-onit ja pull-offit toimivat sillä tavalla että ensin soitetaan yksi nuotti ja sen jälkeen tulevat nuotit ovat hammer-oneja, voi ne painaa pelkästään nappeja kaulassa. Ensimmäisessä Guitar Hero-osassa ne eivät toimi kovin hyvin, toisin kuin Guitar Hero II:ssa ja III:ssa.
Pelaaminen > Kappaleet

Pelissä on 30 tavallista kappaletta ja 17 bonuskappaletta jotka tekevät yhteensä 47 kappaletta.
1. Opening Licks
”I Love Rock & Roll” − Joan Jett & The Blackhearts
”I Wanna Be Sedated” − The Ramones
”Thunder Kiss ’65” − White Zombie
”Smoke on the Water” − Deep Purple
”Infected” − Bad Religion
2. Axe-Grinders
”Iron Man” − Black Sabbath
”More Than a Feeling” − Boston
”You’ve Got Another Thing Comin’” − Judas Priest
”Take Me Out” − Franz Ferdinand
”Sharp Dressed Man” − ZZ Top
3. Thrash And Burn
”Killer Queen” − Queen
”Hey You” − The Exies
”Stellar” − Incubus
”Heart Full of Black” − Burning Brides
”Symphony of Destruction” − Megadeth
4. Return of the Shred
”Ziggy Stardust” − David Bowie
”Fat Lip” − Sum 41
”Cochise” − Audioslave
”Take It Off” − The Donnas
”Unsung” − Helmet
5. Fret-Burners
”Spanish Castle Magic” − Jimi Hendrix
”Higher Ground” − Red Hot Chili Peppers
”No One Knows” − Queens of the Stone Age
”Ace of Spades” − Motörhead
”Crossroads” − Cream
6. Face-Melters
”Godzilla” − Blue Öyster Cult
”Texas Flood” − Stevie Ray Vaughan
”Frankenstein” − The Edgar Winter Group
”Cowboys from Hell” − Pantera
”Bark at the Moon” − Ozzy Osbourne
Bonusraidat
”Fire It Up − Black Label Society
”Cheat on the Church − Graveyard BBQ
”Caveman Rejoice − The Bags
”Eureka, I’ve Found Love − The Upper Crust
”All of This − Shaimus
”Behind The Mask − Anarchy Club
”The Breaking Wheel − Artillery
”Callout"” − The Acro-brats
”Decontrol” − Drist
”Even Rats” − The Slip
”Farewell Myth” − Made in Mexico
”Fly on the Wall” − Din
”Get Ready 2 Rokk” − Freezepop
”Guitar Hero” − Monkey Steals The Peach
”Hey” − Honest Bob and the Factory-to-Dealer Incentives
”Sail Your Ship By” − Count Zero
”Story of My Love” − The Model Sons
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
GameRankings: 92 %
Metacritic: 91/100
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
1UP.com: A+
Eurogamer: 8/10
GameSpot: 9.0/10
GameSpy: 4.5/5.0
IGN: 9.2/10
Play Magazine: 10/10
Guitar Hero sai hyvän vastaanoton. IGN kehui pelin fantastista ääniraitaa ja hienoja oheislaiteitta. Myöhemmin he kommentoivat myös että mini-Gibson kitaraohjain ”on mikä tekee Guitar Heron, ennemmin kuin rikkoo sen.” GameSpot oli samaa mieltä osoittaen, että Guitar Herossa on hyvä kitaraohjain, ”killer soundtrack” ja että se on mahdollisesti paras rytmipeli mitä on koskaan tehty. Monet arviot ylistivät pelin astettaista oppimista ja vaikeustasojen monipuolisuutta. Play-lehti sanoi, että peli ”antaa makuuhuoneen ilmakitaristeille mahdollisuuden elää heidän ’n’ roll fantasioitaan”. GameSpy kritisoi kappaleiden pituutta. Eurogamer sanoi, että kansainvälisien huippustarojen kappaleiden puuttuminen ja alkuperäisten kappaleiden poissaolo voi vaikuttaa kuluttajan päätökseen ostaa peli. Paremmalla kappalelistalla peli olisi heidän mielestään ollut paljon parempi.
Pian julkaisun jälkeen Guitar Herosta tuli odottamaton hittipeli. Se oli toiseksi myydyin PlayStation 2 -peli helmikuussa 2006 NPD Groupin mukaan. Pelin myynti nousi 45 miljoonaan dollariin vuonna 2005. Peli myi 1,53 miljoonaa kappaletta joulukuuhun 2007 mennessä. Pelin menestys nosti sen miljardiluokan Guitar Hero merkiksi, sisältäen neljä jatko-osaa seitsemännen sukupolven konsolille, seitsemän laajennusosaa, mobiilipelin, ja kannettavan Nintendo DS -version. Harmonix ei ole enää mukana kehityksessä, johtuen MTV:n kanssa tehdystä sopimuksesta. Harmonix on toiminut Rock Bandin kehittäjänä käyttäen samoja suunnitelmia kuin Guitar Heron kehitykseen.
Peli ja sen jatko-osat ovat saaneet monet aikuiset ja lapset opettelemaan oikean kitaran soittoa ja sen on katsottu olevan ”kulttuurillinen ilmiö”, jolla on merkittävää kulttuurillista vaikutusta. Vuoden 2009 loppuun mennessä, useat journalistit kuten Wired, G4TV, CNN, the San Jose Mercury News, the Toronto Star, Inc., The Guardian, ja Advertising Age, valinneet Guitar Heron olevan yksi vaikutusvaltaisimmista 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen tuotteista, esimerkiksi vauhdittamalla artistien musiikkien myyntiä ja nostamalla interaktiivisien pelin suosiota.
Aiheesta muualla

Guitar Heron verkkosivut (englanniksi)
Guitar Hero -pelisarja
| --- | --- |
Pelit:  Guitar Hero  Guitar Hero II  Guitar Hero: Rocks the 80s  Guitar Hero III: Legends of Rock kappaleet  Guitar Hero: On Tour  Guitar Hero World Tour  Guitar Hero 5  Guitar Hero: Warriors of Rock  Guitar Hero Live 
Yhtyekohtaiset:  Guitar Hero: Aerosmith  Guitar Hero: Metallica  Guitar Hero: Van Halen 
Spin-off:  Band Hero  DJ Hero  DJ Hero 2 
Kitaraohjain.
Yrjö Jyränkö

Yrjö Arvo Jyränkö (15. kesäkuuta 1897 Helsinki – 21. tammikuuta 1945) oli suomalainen jääkärivaravääpeli ja kaupunginjohtaja. Hänen vanhempansa olivat veturinkuljettaja Antti Jyränkö ja Vilhelmiina Forsell. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Lea Tuulikki Niirasen kanssa.
Opinnot

Jyränkö kävi viisi luokkaa Helsingin suomalaista normaalilyseota ja jatkoi opintojaan sen jälkeen Tampereen teknillisen opiston sähköosastolla, josta hän valmistui vuonna 1919. Ylioppilaaksi hän kirjoitti yksityisoppilaana Heinolan keskikoulusta vuonna. Opintojaan hän jatkoi edelleen Teknillisen korkeakoulun insinööriosastolla ja suoritti insinööritutkinnon vuonna 1930.
Jääkärikausi

Jyränkö liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 15. tammikuuta 1918, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 6. helmikuuta 1918.
Suomen sisällissota

Jyränkö saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jefreitteriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin tykinjohtajaksi Jääkäritykistön 1. patteriin ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Messukylässä ja Tampereella. Hänet määrättiin Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä Jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston 1. patteriin ja otti osaa taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa.
Sodan jälkeinen aika

Jyränkö jäi sisällissodan jälkeen palvelukseen Suomen tykistökouluun, mutta erosi armeijasta jo 22. syyskuuta 1918 ja siirtyi Oy Hämeen sähkön palvelukseen, josta hän siirtyi vuonna 1924 Sallilan sähkölaitokselle. Vuodesta 1926 alkaen hän työskenteli Helsingissä usean sähkölaitoksen palveluksessa, kunnes vuonna 1930 ylimääräiseksi insinööriksi Tie- ja vesirakennushallitukseen ja palveli sitä vuoteen 1931 asti.
Heinolan kaupunginjohtajaksi Jyränkö sai nimityksen vuonna 1931 ollen tehtävässä vuoteen 1938 saakka jolloin hän siirtyi ylimääräiseksi insinööriksi Lapin tie- ja vesirakennuspiiriin, josta hän siirtyi vuonna 1939 insinööriksi Puolustusministeriön hankintatoimistoon. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Jefreitteri 11. helmikuuta 1918  Aliupseeri 10. huhtikuuta 1918  Varavääpeli 29. toukokuuta 1918 |    |  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Ann Jäderlund

Ann Jäderlund luki omia runojaan Poesimässan-tapahtumassa Tukholmassa 2022.
Ann Jäderlund  (s. 1955) on ruotsalainen runoilija.
Jäderlundin ensimmäinen suomennettu teos syvä rakkaus ei ketään (suom. Jyrki Kiiskinen) oli Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Teos koostuu kahdestatoista runosarjasta, jotka muodostavat yhtenäisen kokonaisuuden. Teos sisältää suuren osan runoilijan urasta ja erilaisia tyyliperiodeja. Kokoelmasta kirjoittanut Tomi Sirviö pitää Jäderlundin runoutta hallitsemattoman oloisena, ja käsittääkseen ja löytääkseen merkityksiä hän etsii suuria linjoja. Runojen viimeinen säe auttaa avaamaan tulkintaa.
Teoksessa ei ole näytteitä Jäderlundin kohutusta kokoelmasta Som en gång varit äng (1988), josta sai alkunsa Ruotsin 1980-luvun kiivaimpiin kuuluva sanasota, josta käytetään nimitystä Jäderlunddebatten. Vesa Rantaman mukaan sanasota paljasti, että joidenkin mieskriitikoiden mielestä naisen kirjoittama kokeellinen runous on käsittämätöntä. Jäderlund ja Katarina Frostenson vaikuttivat osaltaan siihen, että naiset johtivat ensimmäisen kerran 1980-luvulla ruotsalaista runoutta.
Palkinnot ja tunnustukset

Sveriges Radios lyrikpris: 1994
Göteborgs-Postenin kirjallisuuspalkinto: 1998
De Nios stora pris: 2003
Aniarapriset: 2010