stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johan Rosenhane

Johan Rosenhane
Johan Rosenhane (16. helmikuuta 1611 Torpin säteri, Husby-Oppunda socken, Nyköping – 3. heinäkuuta 1661 Rydin kartano, Sankt Lars socken, Itä-Götanmaa) oli ruotsalainen valtaneuvos ja "Ikalaborgin" vapaaherra joka toimi Viipurin läänin maaherrana 1640- ja 1650-luvuilla.
Rosenhane tuli opiskelemaan Uppsalan yliopistoon vuonna 1625 ja hän opiskeli ulkomailla Saksassa, Hollannissa, Ranskassa ja Englannissa 1631–1636. Hän oli sitten pfalzkreivi Carl Gustafin, tulevan kuningas Kaarle X Kustaan, palveluksessa ja seurasi häntä ulkomaille 1638–1640.
Rosenhanesta tuli Itä-Götanmaan läänin varamaaherra 1643 ja alikäskynhaltija Tukholmaan 1645. Hän oli sitten Viipurin läänin maaherrana 1645–1650 ja Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherrana 1650–1655. Rosenhane palasi sitten Ruotsiin ja oli Itä-Götanmaan maaherrana 1655–1658. Hänestä tuli valtaneuvoa 1658 ja hänet nimitettiin hovioikeudenneuvokseksi samana vuonna.
Rosenhanen Viipurin läänin maaherrana ollessaan vuosina 1652–1654 pitämä päiväkirja on julkaistu 1999.
Kirjallisuutta

Pekka Toivanen : Viipurin maaherran Johan Rosenhanen diarium, päiväkirja 1652-1654 : mahtimiehen elämää itäisessä Suomessa - Johan Rosenhanes diarium. Julkaisusarja / Etelä-Karjalan museo 20. Lappeenranta 1999 ISBN 9517850344
Aiheesta muualla

Johan Rosenhanen elämäkerta Kansallisbiografiassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Johan Rosenhane (1611–1661)
Käännös suomeksi
Žytomyrin alue

| Žytomyrin alue Житомирська область |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Žytomyrin alueen sijainti Ukrainan kartalla.
 Koordinaatit: 50.2533°N, 8.6653°E 
Valtio:   Ukraina
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Žytomyr
 – suurin kaupunki:  Žytomyr (263 507 as.)
Pinta-ala  ():  29 832 km² (5.)
Väkiluku (2021)  ():  1 195 495 (16.)
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Symbolit:  
 – lippu:  Žytomyrin alueen lippu
 – vaakuna:  Žytomyrin alueen vaakuna
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  10xxx-13xxx
 – ISO 3166:  UA-18
 
zt.gov.ua
Žytomyrin alue (ukr. Житомирська область tai Житомирщина, Žytomyrska oblast, Žytomyrštšyna) on hallinnollinen alue Ukrainan pohjoisosassa. Alueen hallinnollinen keskus on Žytomyrin kaupunki.
Žytomyrin alue rajoittuu pohjoisessa Valko-Venäjän Homelin alueeseen. Lännessä naapurina on Ukrainan Rivnen, lounaassa Hmelnytskyin, etelässä Vinnytsjan ja idässä Kiovan alue. Alue kattaa 29 832 km², mikä vastaa 4,9 prosenttia koko Ukrainan pinta-alasta.
Historiaa

Alue on perustettu 22 syyskuuta 1937.
Alue- ja paikallishallinto

Žytomyrin alueen kartta.
Vuoden 2020 aluejaon uudistuksessa Žytomyrin alue jaettiin neljään piiriin (raion). Piireissä sijaitsee yhteensä 12 kaupunkia (2 kaupunkipiiriä), 43 kaupunkityyppistä taajamaa ja 1 613 kylää.
Alueen hallintokeskus on Žytomyr (263 507 as.). Muita yli 20 000 asukkaan kaupunkeja ovat Berdytšiv  (73 999 as.), Korosten (62 285 as.) ja Zvjahel (2022 saakka: Novohrad-Volynskyi, 55 463 as.), Malyn (25 587 as.) ja Korostyšiv (24 490 as.). Oheinen taulukko listaa alueen piirit hallintokeskuksineen:
| Piirin nimi | Ukrainalainen nimi, kyrillinen | Asukkaita (2021) | Kaupunki- laiset (%, 2021) | Pinta-ala (km²) | Hallintopaikka  | Sijainti- kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Berdytšivin piiri | Берди́чівський райо́н | &&&&&&&&&0159164.&&&&00159 164 | &&&&&&&&&&&&&060.080000060,8 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.3 014,0 | Berdytšiv (73 999 as.) |  |
| Korostenin piiri | Ко́ростенський райо́н | &&&&&&&&&0255480.&&&&00255 480 | &&&&&&&&&&&&&053.090000053,9 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.10 892,2 | Korosten (62 285 as.) |  |
| Zvjahelin piiri | Звягельський райо́н | &&&&&&&&&0167540.&&&&00167 540 | &&&&&&&&&&&&&055.010000055,1 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.5 237,3 | Zvjahel (55 463 as.) |  |
| Žytomyrin piiri | Жито́мирський райо́н | &&&&&&&&&0613311.&&&&00613 311 | &&&&&&&&&&&&&062.070000062,7 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.10 508,2 | Žytomyr (263 507 as.) |  |
Väestö

Vuoden 2021 alussa alueen väkiluvuksi arvioitiin 1 273 200. Asukkaista 59,5 prosenttia oli kaupunkilaisia, eli asui kaupungeissa tai kaupunkityyppisissä taajamissa.
Elinkeinoelämä

Alueen talous perustuu pääosin graniitin ja muiden rakennuskivien kaivostoimintaan, metsä- ja maatalouteen ja useiden koneiden tuottamiseen.
Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus on vaikuttanut alueen pohjoisosiin; voimala sijaitsee lähimmillään noin 50 kilometrin päässä alueen pohjoisosista itään. Vaikkei Žytomyrin alue kuulunut aiemman Narodytsin piirin itäosia lukuun ottamatta kaikkein vakavimmin saastuneisiin alueisiin (suljettu vyöhyke; valtaosa piirin asukkaista evakuoitiin, osa muutti pysyvästi pois), suuri osa alueen pohjoisimmista piireistä sai merkittävää haittaa vastaavan määrän radioaktiivista laskeumaa. Tällä on vaikutuksia maatalouteen, maan virkistyskäyttöön ja mielikuvien kautta turismille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Žytomyrin alue Wikimedia Commonsissa
Zhytomyr Region - alueen kuvaus (englanniksi)
Ukrainan alueellinen jako
| --- | --- |
Alueet:  Dnipropetrovsk  Donetsk  Ivano-Frankivsk  Harkova  Herson  Hmelnytskyi  Kirovohrad  Kiova  Luhansk  Lviv  Mykolajiv  Odessa  Pultava  Rivne  Sumy  Ternopil  Tšerkasy  Tšernihiv  Tšernivtsi  Vinnytsja  Volynia  Taka-Karpatia  Zaporižžja  Žytomyr 
Autonominen tasavalta: Krim
Kaupungit:  Kiova  Sevastopol 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Cs-137 -laskeuman aktiivisuus kymmenen vuotta Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen vuonna 1996. Sittemmin aktiivisuus on laskenut tästä (puoliintumisaika runsas 30 vuotta).
Katariina Romppainen

Katariina Romppainen (s. 7. kesäkuuta 1964 Kemijärvi) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja.
Romppainen on opiskellut yhteiskuntatieteitä ja draamaa Tampereen yliopistossa ja luovaa kirjoittamista muun muassa Viita-akatemiassa. Hänen esikoisteoksensa Leppäkerttu ja huuliharppu ilmestyi vuonna 2003 Otavan kustantamana.
Romppaisen teokset Sääskentapporock (2006), Rokkisokki (2008) ja Roolipeliä (2010) olivat Arvid Lydecken -palkintoehdokkaina. Sääskentapporock sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2006 ja Pitkät päiväunet vuonna 2010. Pitkät päiväunet oli Kodiksamia -kirjallisuuspalkintoehdokkaana vuonna 2012.
Romppainen on kuulunut M. E. Kuusi -salanimellä julkaisseeseen kirjailijaryhmään, jonka muita jäseniä ovat Hannu Hirvonen, Tuula Kallioniemi, Raili Mikkanen, Aira Savisaari ja Katri Tapola. Hän on myös kirjoittanut Uusi päivä -päivittäissarjaa sekä työskennellyt pitkään vapaana toimittajana.
Katariina Romppainen asuu perheineen Lempäälässä.
Teokset

Lasten- ja nuortenromaanit
Leppäkerttu ja huuliharppu.  (Kuvitus: Vilja Takalo)  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18657-4
Salainen sähkökitara.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19569-7
Sääskentapporock.  Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-20794-6
Rokkisokki.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22423-5
Roolipeliä.  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-24163-8
Kuusi, M. E.: Haudasta nousee hemmo.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-35893-1
Kuusi, M.E.: Keikalla katoaa Gibson.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38049-9
Sori vaan, se on totuus.  Hämeenlinna:  Karisto, 2015.  ISBN 978-951-23-5984-4
Juho Jupiter Juusola. Tampere: Sopuli, 2021. ISBN 978-952-9448-16-6.
Sydämenmuotoinen kesä. KVALITI, 2022. ISBN 978-952-7202-74-6.
Aikuisten romaanit
Pitkät päiväunet.  Hämeenlinna:  Karisto, 2010.  ISBN 978-951-23-5303-3
Mustikkasoppa.  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5449-8
Rakkauden riistamailla. Kuopio: ICASOS, 2021. ISBN 978-952-7412-06-0
Kirjailijanimellä Kati Routa:
Vihanpitäjät.  Helsinki:  CrimeTime, 2018.  ISBN 978-952-289-463-2
Palkinnot ja ehdokkuudet

Arvid Lydecken -palkintoehdokkuus: Sääskentapporock (2006), Rokkisokki (2008) ja Roolipeliä (2010)
Lasten LukuVarkaus -ehdokkuus: Sääskentapporock (2007) ja Juho Jupiter Juusola (2022)
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto: Sääskentapporock (2006) ja Pitkät päiväunet (2010)
Kodiksamia -kirjallisuuspalkintoehdokkuus: Pitkät päiväunet (2012)
Muualla verkossa

Virallinen kotisivu: https://katariinaromppainen.wordpress.com
Suomen Nuorisokirjailijat ry:n sivulla: http://www.nuorisokirjailijat.fi/romppainen-katariina.html
Villiam Roos

Johannes Villiam Roos
Villiam Johannes Roos (24. elokuuta 1892 Turku – 28. maaliskuuta 1918 Messukylä) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisessa armeijassa.
Perhe, koulutus ja urheilutoiminta

Roosin vanhempansa olivat asiamies Juhan Ludvig Roos ja Olga Vilhelmina Lindström. Hän kävi viisi luokkaa Vaasan suomalaista reaalilyseota. Villiam Roos oli nuoruudessaan aktiivi yleisurheilija ja urheilun järjestömies. Hän toimi SVUL:n Vaasan piirin sihteerinä 1913 ja puheenjohtajana 1915. Hän oli aikansa parhaita suomalaisia seiväshyppääjiä ja Vaasan Vasaman voimistelunjohtaja. Seivästä hän hyppäsi 320 elokuun lopussa 1915. Saman vuoden SM-kisoissa tuloksella olisi taisteltu pronssimitalista.
Jääkärikausi

Roos työskenteli konttoristina Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Roos astui Suomen armeijan palvelukseen luutnantiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän kaatui 28. maaliskuuta 1918 niskaan kohdistuneeseen vihollisen laukaukseen. Roos oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Vaasassa. Hänet on haudattu Turun valkoisten sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. lokakuuta 1916  Gruppenführer 12. elokuuta 1917  Luutnantti 11.  helmikuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Romain Rolland

| Romain Rolland |
| --- | --- |
 Romain Rolland 1915
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1866 Clamecy, Ranska
Kuollut: 30. joulukuuta 1944 (78 vuotta) Vézelay, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (1915) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Romain Rolland (29. tammikuuta 1866 Clamecy, Nièvre, Ranska – 30. joulukuuta 1944 Vézelay) oli ranskalainen kirjailija. Hän sai vuonna 1915 Nobelin kirjallisuuspalkinnon pääteoksestaan Jean-Christophe. Rolland edusti oikeanmukaisuuden etsintää ensimmäisen maailmansodan ajan henkisessä murroksessa.
Elämä

Romain Rolland opiskeli École Normale Supérieure -eliittiyliopistossa. Hän kirjoitti tohtorintutkintonsa aiheesta ”Modernin lyyrisen teatterin lähteet – oopperan historia Euroopassa ennen Lullya ja Scarlattia”. Valmistumisen jälkeen Rolland toimi opettajana sekä musiikin historian ja taidehistorian professorina. Hän luopui korkeakoulu-urastaan vuonna 1912, kun hän pystyi elättämään itseään kirjoittamisella.
Rolland oli koko ikänsä aktiivinen pasifisti. Hän osallistui sodan aikana Punaisen Ristin toimintaan. Sodan jälkeen hänestä tuli yksi aikansa tunnetuimmista intellektuelleista. Hän perusti Europe-lehden ja pyrki edistämään Ranskan ja Saksan välisiä suhteita. Maksim Gorkin kutsusta hän matkusti vuonna 1935 Moskovaan, jossa Stalin otti hänet vastaan ranskalaisen älymystön edustajana. Rolland kuoli 78-vuotiaana vuonna 1944 saksalaisten miehittämässä Vézelayssa.
Tuotanto

Rollandin ensimmäiset teokset liittyivät musiikkiin ja kuvataiteeseen. Hän kirjoitti kirjat Beethovenista (1903) ja Tolstoista (La vie de Tolstoi, 1911). Vuosina 1904–1912 Rolland kirjoitti kymmenosaista kehitysromaaniaan Jean-Christophe. Vuonna 1924 ilmestynyt kirja Mahatma Gandhista teki Gandhia osaltaan tunnetuksi Euroopassa. Toinen laaja, moniosainen teos oli Lumottu sielu vuosilta 1924–1927. Rolland kirjoitti ahkerasti myös kirjeitä ja päiväkirjaa, ja ne on myös julkaistu hänen kuolemansa jälkeen.
Teokset

Suomennetut teokset:
Michelangelo. Suomentanut V. Tarkiainen. Porvoo: WSOY, 1913.
Jean-Christophe. 10 osaa. Suomentaneet Joel Lehtonen ja Huugo Jalkanen. Porvoo: WSOY, 1917–1919.
Beethoven. Suomentanut Leevi Madetoja. Porvoo: WSOY, 1918.
Kaksi rakastavaista ("Pierre et Luce"). Suomentanut Eino Voionmaa. Porvoo: WSOY, 1921.
Danton: kolminäytöksinen vallankumousnäytelmä. Suomentanut Eino Kalima. Porvoo: WSOY, 1922.
Mahatma Gandhi. Porvoo: WSOY, 1924.
Lumottu sielu. 4 osaa. Suomentaneet Eino Voionmaa ja Eino Palola. Porvoo: WSOY, 1926–1928.
Edelläkävijät ("Les Précurseurs"). Suomentanut Väinö Meltti. Helsinki: Tammi, 1945.
Mestari Breugnon: ”ukko senkun porskuttaa”. Suomentanut Matti Pyhälä. Helsinki: Kansankulttuuri, 1979 ISBN 951-615-252-X
Suomeksi on julkaistu myös Rollandin ja Maksim Gorkin kirjoituksia sisältävä Mille puolen barrikaadin? Romain Rollandin ja Maksim Gorkin vastaukset interventeille. Leningrad: Valtion kustannusliike Kirja, 1931.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Romain Rolland Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Romain Rolland Wikisitaateissa
Association Romain Rolland
Vapaasti ladattavia Romain Rollandin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergiltä.
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef
Paula Rossi

Paula Rossi (ent. Huhtala, os. Heikkinen, s. (s. 14. elokuuta 1962 Lahti) on suomalainen kielitieteilijä. Hän on Oulun yliopiston pohjoismaisen filologian professori vuodesta 2003 alkaen.
Rossi väitteli tohtoriksi Oulun yliopistossa vuonna 1996. Hänen vastaväittäjänään toimi professori emeritus Rune Ingo Vaasan yliopistosta ja tilaisuuden kustoksena professori emerita Irma Sorvali. Hän on toiminut opetustehtävissä Oulun yliopiston saksan, ranskan ja pohjoismaisten kielten laitoksessa vuodesta 1987, lehtorina vuodesta 1991. Hetken Rossi kokeili myös ruotsin opettamista Rajakylän yläasteella Oulussa. Apulaisprofessorin virkaa hän hoiti vuosina 1994–1995 ja pohjoismaisten kielten professorin virkaa vuosina 2001–2002. Hänen tutkimusaiheitaan ovat olleet muun muassa ruotsalaiset lainat Oulun murteessa ja ruotsinkielisen väestön kielellinen ja kulttuurinen vaikutus Oulun seudulla, ja hän tutkii kääntämisen opettamista.  Hän on toiminut puheenjohtajana tutkimusryhmässä, joka selvitti luokanopettajaopiskelijoiden ruotsin kielen taitoa.
Teokset

Föredrag vid sjunde sammankomsten för beskrivingen av svenskan i Finland, Uleåborg 19-20 april 2002, Irma Sorvali & Paula Rossi (red) Oulu: Oulun yliopisto, 2003. (Acta Universitatis Ouluensis. ISSN 0355-3205; 49) ISBN 951-42-6922-5., ISBN 951-42-6923-3.
Från översättning till etik: en festskrift till Irma Sorvali på hennes 60-årsdag den 15 oktober 2005, Paula Rossi (red) Oulu: Oulun yliopisto, 2005 (Acta Universitatis Ouluensis. ISSN 0355-3205; 64) ISBN 951-42-7799-6., ISBN 951-42-7800-3.
Maantieteellinen väitöskirja Pohjanmaasta = Dissertatio geographica de Ostrobotnia 1734, Petrus Nicolaus Mathesius; suomennos: Timo Sironen, Paula Rossi; toimituskunta: Maija Kallinen ym. Oulu: Oulun yliopisto, 2008 ISBN 978-951-42-8734-3.
Oulun yliopiston kahdeksas tohtoripromootio 2009, toimittajat: Paula Rossi ym.. Oulu: Oulun yliopisto, 2009 ISBN 978-951-42-9244-6.
Svenska klubben i Uleåborg 2000-2010 -- Oulun ruotsalainen klubi 2000-2010, redaktörer: Paula Rossi, Markus H. Korhonen. Uleåborg: Svenska klubben i Uleåborg, 2010 ISBN 978-952-92-7364-5.
Tidskriften Nordiska Språk: artiklar, smärre bidrag och recensioner 2001-2010, Harry Lönnroth, Nina Pilke, Paula Rossi (red.) Vasa: Vaasan yliopisto, 2013 (Publikationer från Vasa universitet, ISSN 0788-6667; 301) (Publikationer från Vasa universitet, ISSN 0788-6691; 48) (Vaasan yliopiston julkaisuja. ISSN 0788-6667; 301) (Vaasan yliopiston julkaisuja. ISSN 0788-6691; 48) ISBN 978-952-476-457-5.
Svenskan i Finland 14, Riitta Kosunen, Kirsi Lepistö ja Paula Rossi (red.) Oulu: Oulun yliopisto, 2014 (Studia humaniora Ouluensia, ISSN 1796-4725; 14) ISBN 978-952-62-0463-5.
Kuka opettaa ruotsia?: ruotsin kielen opettamiseen kelpoisuuden tuottavien koulutusten arviointi, Paula Rossi, Anne Ainoa, Olli Eloranta, Marita Grandell, Minna Lindberg, Jonna Pasanen, Arto Sihvonen, Outi Hakola, Tuula Pirinen. (Julkaisut, Kansallinen koulutuksen arviointikeskus, ISSN 2342-4176; 2017, 14) ISBN 978-952-206-397-7.
Rossija-turnaus 1972

Rossija-turnaus 1972 (Russian Government Cup) oli sanomalehti Rossijan järjestämä jääpalloturnaus, joka pelattiin Uljanovskissa 15.-18. tammikuuta 1972. Turnauksen voitti Neuvostoliitto.
Sarjataulukko ja ottelutulokset

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Neuvostoliitto | 3 | 3 | 0 | 0 | 11–3 | 6 |  | 6–3 | 4–0 | 1–0 |
|  Ruotsi | 3 | 2 | 0 | 1 | 9–8 | 4 | – |  | 2–0 | – |
|  Suomi | 3 | 1 | 0 | 2 | 4–7 | 2 | – | – |  | 4–1 |
|  Norja | 3 | 0 | 0 | 3 | 3–9 | 0 | – | 2–4 | – |  |
Rossija-turnaus 1976

Rossija-turnaus 1976 (Russian Government Cup) oli sanomalehti Rossijan järjestämä jääpalloturnaus, joka pelattiin Habarovskissa 22.-25. tammikuuta 1976. Turnauksen voitti Neuvostoliitto.
Sarjataulukko ja ottelutulokset

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Neuvostoliitto | 3 | 3 | 0 | 0 | 17–4 | 6 |  | 3–1 | 3–2 | 11–1 |
|  Ruotsi | 3 | 2 | 0 | 1 | 12–5 | 4 | – |  | 4–1 | – |
|  Suomi | 3 | 1 | 0 | 2 | 7–9 | 2 | – | – |  | 4–2 |
|  Norja | 3 | 0 | 0 | 3 | 4–22 | 0 | – | 1–7 | – |  |
Rokuan turveöljytehdas

Rokuan turveöljytehdas oli Suomeen 1940-luvun alkuvuosina jatkosodan aikana nykyisen Vaalan alueelle suunniteltu tuotantolaitos, joka olisi valmistanut turpeesta synteettisiä poltto- ja voiteluöljyjä monivaiheisessa kemiallisessa prosessissa. Tehdashanke keskeytettiin ennen rakentamista jatkosodan päättyessä.
Hankkeen tausta

Suomessa Puolustuslaitoksen Poltto- ja voiteluaineosasto ryhtyi valmistelemaan kotimaisiin raaka-aineisiin perustuvaa öljyteollisuutta jo talvisodan aikana. Oppia otettiin muun muassa Saksasta, Tanskasta ja Ruotsista. Turve katsottiin erinomaiseksi öljyn raaka-aineeksi, ja lopputuotteiksi kaavailtiin muun muassa moottoripetroliöljyä ja voiteluöljyjä, joista sodan aikana esimerkiksi Ilmavoimilla oli kova pula.
Hankesuunnittelu 1940-luvun alussa

Turveteollisuuden keskusvaliokunta teki hankesuunnitelman turveöljytehtaan rakentamisesta ja luovutti suunnitelmat maan hallitukselle vuonna 1943. Tehtaan laskettiin tarvitsevan noin 75 hehtaarin maa-alan. Paikka tehtaalle löytyi silloisesta Säräisniemen pitäjästa, Pelson pohjoispuolelta ja Rokuan kansallispuiston ja Rokuanjärven väliltä. Nykyisin alue on osa Vaalan kuntaa ja osin Natura-suojelualuetta.
Hankesuunnittelu 1940-luvun alussa > Rokuan tehdasalue

Laitoksen tarvitsema raaka-aine olisi tuotettu ympäristön laajoilta turvesoilta, vesi otettu Rokuanjärvestä ja osin Oulujärvestä uittokanavan kautta pumppaamalla. Läheisiltä turvesoilta olisi saatu jyrsinturvetta yhteensä noin 90 miljoonaa tonnia, josta olisi saatu hyvälaatuista ilmakuivaa turvetta raaka-aineeksi noin 14,5 miljoonaa tonnia. Turvesoilta suunniteltiin rakennettavan tehdaslaitokselle kapearaiteinen rautatie. Tuotantoprossesi perustui 1920-luvulla Saksassa kehitettyyn Fischer–Tropsch-menetelmään, jossa hiilimonoksidia ja vetyä muunnetaan kemiallisten reaktioiden avulla nestemäisiksi hiilivedyiksi.
Tehtaan tuotantomääräksi suunniteltiin 15 000 tonnia voiteluöljyä vuodessa, työntekijöitä olisi tarvittu 200–300 henkeä. Laitoksen rakentamiskustannuksiksi arvioitiin 600 miljoonaa markkaa, käyttökustannuksiksi vuodessa 188 miljoonaa. Voittoa tehtaan arvioitiin tuottavan 105 miljoonaa markkaa vuodessa. Vuoden 2011 rahan arvolla tämä merkitsisi 99 miljoonan euron rakennuskustannuksia, 30 miljoonan euron vuotuisia käyttökustannuksia ja 17 miljoonan euron tuottoa.
Varsinainen tehdasalue suunniteltiin 20 hehtaarin kokoiseksi. Prosessin vaatimien tuotantolaitosten ja -tilojen lisäksi tehdasalueelle suunniteltiin rakennettavaksi asunnot tehtaan työntekijöille, kansakoulu, asemarakennus, myymälä, kerho-/ravintolarakennus ja sairastupa.
Hankkeen toteutus keskeytettiin jatkosodan päättymisen myötä.