stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ritchie Blackmore
Elämä ja ura

Ritchien ollessa kaksivuotias hänen perheensä muutti Hestoniin Middlesexiin. Isä osti hänelle kitaran noin vuonna 1955, jonka jälkeen hän otti joitakin klassisen kitaran tunteja. Aluksi Blackmore käytti Gibson ES-335 -kitaraa, mutta myöhemmin (1969–1970) Blackmoren kitaraksi on vakiintunut Fender Stratocaster. Blackmore’s Night -yhtyeessä hän käyttää yhtyeen musiikkiin ja tyyliin sopivia kitaramalleja, mutta soittaa vieläkin Stratocasterilla jonkin verran.
Blackmore soitti 1960-luvulla sessioissa ja esiintyi useiden yhtyeiden kanssa: Heinz & Wild Boys, Screaming Lord Sutch, The Outlaws, Glenda Collins, Tom Jones ja BOZ. The Outlawsin kanssa Blackmore säesti Jerry Lee Lewistä ja Gene Vincentiä. Vuonna 1971 Blackmore osallistui projektiin nimeltä Green Bullfrog.
Blackmore oli perustajajäsen hard rock -yhtyeessä Deep Purple ja jatkoi yhtyeen jäsenenä ja luovana voimana vuoteen 1975. Yhtye hajosi vuonna 1976.
Ensimmäisen Deep Purple -kautensa jälkeen Blackmore perusti toisen tunnetun heavy metal/hard rock -yhtyeen, Rainbow’n (1975–1984).
Deep Purpleen Ritchie tuli takaisin vuonna 1984, kun se perustettiin uudelleen Mark II -kokoonpanolla. Yhtyeen ensimmäinen albumi tällä kokoonpanolla oli Perfect Strangers. Blackmore poistui yhtyeen riveistä jälleen vuonna 1993 The Battle Rages on... -albumin jälkeen kesken kiertueen. Blackmoren viimeinen esiintyminen Deep Purplessa oli Helsingissä 17. marraskuuta 1993.
Blackmore perusti Rainbow’n uudelleen (1994–1997). Liityttyään yhteen Candice Nightin kanssa hän soittaa nykyisin yhtyeessä Blackmore’s Night.
Blackmore avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1964 saksalaisen Margrit Volkmarin kanssa. Tästä avioliitosta hänellä on vuonna 1964 syntynyt poika Jürgen Richard Blackmore, joka on myös kitaristi. Blackmore erosi Volkmarista vuonna 1969 ja avioitui samana vuonna saksalaisen Bärbel Babs Hardien kanssa. Kolmannen kerran hän avioitui Amy Rothmanin kanssa vuonna 1981.
Blackmore on saanut vuosien mittaan nimen "The Most Difficult Man in Rock" ('rockin hankalin mies'). Tämä siksi, että hän on monesti ajautunut erimielisyyksiin muiden artistien ja yhtyejäsenten kanssa.
»Soitan aina niin hyvin kuin vain pystyn. Siksi voin näyttää synkältä tai vihaiselta lavalla. Jos en soita niin hyvin kuin pystyisin, haluaisin lähteä lavalta ja esiintyä parin tunnin kuluttua uudelleen paremmalla onnella. Se on tietysti lähes aina mahdotonta» 
(Ritchie Blackmore)
Deep Purplessa Blackmore riitaantui yhtyeen laulajan Ian Gillanin kanssa, mikä vaikutti Gillanin eroamiseen kahteen kertaan, 1973 ja 1989. Blackmorella oli ongelmia myös Rainbow'n jäsenten kanssa, täysin sama kokoonpano ei soita kertaakaan useammalla kuin yhdellä albumilla.
Tyyli

Blackmoren tunnistettava kitarasoundi syntyi 1970-luvun alussa hänen ottaessaan kitarakseen Fender Stratocasterin. Vahvistimena toimi aivan nykypäiviin asti modifioitu 200-wattinen Marshall. Oman värinsä sointiin antoi hänen edelleen käyttämänsä 60-luvun Aiwa-kelanauhuri. Blackmore käyttää sitä kaiku- ja viive-efekteihin sekä etuvahvistimena, jolla hän saa sointiin kompressiota. Lisäksi hän värittää soittoaan Moog Taurus -bassosyntetisoijalla, jota soitetaan kuten urkujen bassojalkiota.
Nykyisin hän käyttää sähkökitaralla ENGL-vahvistimia. Akustisilla kitaroilla soittaessaan vahvistimena ovat olleet Trace Elliot, Fender Acustasonic, sekä jossain määrin ENGL. ENGL on hänen nimikkovahvistinmallinsa virallinen valmistaja.
Blackmorella on ollut tapana olla käyttämättä konserttilavalla yleisölle esillä olevia vahvistimia. Blackmorelle työskennellyt kitarateknikko on sanonut että esimerkiksi Marshall-vahvistimien ja kaiutinkoteloiden takana oli käytössä oleva vahvistin Marshallien ollessa lavasteena.lähde? Blackmore on tehnyt tunnetuksi nauhojen välistä koverretun otelaudan.
Soitossaan hän loi jäljitellyn tyylinsä yhdistellä perinteistä blues-kitarointia klassisen ja keskiaikaisen musiikin skaaloihin. Hyviä esimerkkejä tästä ovat muun muassa "Highway Star" (Deep Purple, 1972), "Burn" (Deep Purple, 1974), "Sixteenth Century Greensleeves" (Rainbow, 1975) ja "Spotlight Kid" (Rainbow, 1981).
Diskografia > Deep Purple

Shades of Deep Purple  (1968)
The Book of Taliesyn  (1968)
Deep Purple  (1969)
In Rock  (1970)
Fireball  (1971)
Machine Head  (1972)
Who Do We Think We Are  (1973)
Burn  (1974)
Stormbringer  (1974)
Perfect Strangers  (1984)
The House of Blue Light  (1987)
Slaves and Masters  (1990)
The Battle Rages on...  (1993)
Diskografia > Rainbow

Ritchie Blackmore’s Rainbow  (1975)
Rising  (1976)
Long Live Rock ’n’ Roll  (1978)
Down to Earth  (1979)
Difficult to Cure  (1981)
Straight Between the Eyes  (1982)
Bent Out of Shape  (1983)
Stranger in Us All  (1995)
Diskografia > Blackmore’s Night

Shadow of the Moon  (1997)
Under a Violet Moon  (1999)
Fires at Midnight  (2001)
Ghost of a Rose  (2003)
Village Lanterne  (2006)
Winter Carols  (2006)
Secret Voyage  (2008)
Autumn Sky  (2010)
Dancer & the Moon (2013)
Kirjallisuutta

Jerry Bloom: Musta ritari Ritchie Blackmore. Suom. Yasir Gaily. Like, 2009. ISBN 978-952-01-0142-8.
Kristillinen taide

William Blake, Ancient of Days, 1794.
Kristillinen taide on uskonnollista taidetta, joka sisältää kristinuskolle ominaisia teemoja ja kuvastoa. Kristillisen taiteen muodot vaihtelevat eri kirkkokuntien ja aikakausien välillä. Lähes kaikki kristilliset yhteisöt käyttävät taidetta jossain määrin uskonnollisten tunteiden ja viestien välittämiseen.
Kaikkien eri kirkkokuntien taiteelle yhteistä kuvastoa ovat Jeesusta ja hänen elämänvaiheitaan sekä opetuslapsiaan käsittelevät aiheet. Myös Vanhan testamentin tapahtumat ja henkilöt ovat kristillisessä taiteessa yleisiä aiheita. Etenkin katolisen kirkon ja ortodoksisen kirkon perinteessä myös Neitsyt Maria ja kirkon kanonisoimat pyhät ovat keskeisiä hahmoja.
Kristillisen taiteen synty ja edeltäjät

Kristillisen taiteen syntyyn vaikuttivat muun muassa seuraavat asiat. Ensinnäkin juutalaisuus kielsi kuvan teon Jumalasta. Toiseksi Egyptissä oli palsamoitujen ruumiiden kasvoliinaan maalattu vainajan kasvot. Tämä oli tärkeä kristillisen taiteen edeltäjä. Myös antiikin myyttejä kuvaava taide vaikutti kristilliseen taiteeseen.
Esimerkiksi Orfeus kuvattiin nuorena parrattomana miehenä, jolla oli hartioillaan lammas. Tämä kuva-aihe siirtyi suoraan kristinuskon Kristus ja hyvä paimen -teoksiin. Ne ovat vanhimpia kuvia Kristuksesta. Myös riikinkukko siirtyi suoraan pakanallisesta kuvastosta kristilliseen. Sitä käytettiin haudoissa iankaikkisen elämän symbolina.
Katakombitaide – vainotun kristinuskon taide

Vainotut kristityt kokoontuivat usein katakombeissa. Katakombien seiniltä löytyy vanhin kristillinen taide. Teokset ovat yksinkertaisia seinäpiirustuksia, jotka kuvaavat kristittyjen uskoa. Ne olivat samalla uskontunnustuksia eli symbolien käyttö oli keskeistä. Tyypillinen symboli on kala, koska kala-sana on kreikaksi ”Ikthys”, joka sisältää alkukirjaimet alkukristillisestä uskontunnustuksesta ”Jeesus Kristus, Jumalan Poika, Pelastaja”.
Katakombitaiteessa karitsa on yleinen kuva-aihe ja se kuvaa Kristuksen uhrikuolemaa. Kolmas tärkeä aihe on kyyhkynen oliivipuun oksa suussaan. Kyyhkynen toi Nooalle tiedon vedenpaisumuksen loppumisesta, joten tämä kuva-aihe symboloi toivoa. Vanhatestamentillinen Joona ja valas -aihe on myös yleinen katakombeissa. Se viittaa Kristuksen ylösnousemukseen (Joona oli kolme päivää valaan vatsassa, Jeesus kolme päivää kuolleena). Ihminen kädet ylhäällä on tyypillinen kuva alkukristillisyydessä. Se on juutalainen rukousasento.
Katakombeista löytyy Jeesuksen Kristuksen kuvia vain vähän. Kristus-monogrammi eli khii-roo-tunnus oli sen sijaan yleinen (muodostuu kreikankielisen Kristus-sanan (XPIΣTOΣ) kahdesta ensimmäisestä kirjaimesta).
Kirkkoisä Klemens Aleksandrialaisen (200-luvulla) suositukset kristillisiksi tunnuksiksi olivat kala, laiva, ankkuri ja kyyhkynen.
Konstantinolainen käänne – kristinuskon ja Rooman valtakunnan yhteistyö

Rooman keisari Konstantinus Suuri alkoi ensimmäisenä suosia kristinuskoa. Kasteen Konstantinus otti vasta kuolinvuoteellaan. Myöhemmin Kiovan ruhtinaan Vladimirin kaste vuonna 988 rinnastettiin Konstantinuksen kasteeseen.
Venäjällä korostettiin Vladimirin asemaa rinnastavilla kuviaiheilla:
Konstantinus Suuren kaste – Kiovan ruhtinaan Vladimirin kaste
Konstantinus Suuri ja äitinsä Helena – Vladimir ja isoäitinsä Olga
Vuonna 325 Konstantinuksen koollekutsumassa Nikean kirkolliskokouksessa päätettiin, että Kristusta sai kuvata vain ihmisen hahmossa.
Mulviuksen sillan taistelu (missä Konstantinus Suuri voitti kilpailijansa Rooman keisariudesta) sijoittuu antiikin astrologiassa ajankohtaan, jolloin tähtikuviot olivat härkä, kotka, ihmishahmoinen jumala sekä leijona. Näitä alettiin käyttää evankeliumien kirjoittajien tunnuksina:
enkeli: Matteus
leijona: Markus
härkä: Luukas
kotka: Johannes
Ristiinnaulittua Jeesusta alettiin kuvata vasta 400-luvulla. Risti muodostui nopeasti Kristuksen lunastustyön ja kuoleman voittamisen merkiksi.
Idän kirkko > Antiikki

Aluksi Jeesus kuvattiin lyhyttukkaisena parrattomana nuorukaisena, kuten Orfeusta oli kuvattu. Toisen perinteen mukaan hänet kuvattiin parrakkaana ja tummatukkaisena (muistutti antiikin filosofeja; tämä tapa oli suosittu idässä).
Antiikin hedelmällisyysriittien kuvasto: viinirypäleet ja -köynnökset, viini ja viininpoljenta, putti sekä riikinkukko siirtyivät suoraan kristinuskon paratiisin kuvastoksi ja kuvaamaan sen yltäkylläisyyttä, ylösnousemista ja ehtoollista.
Idän kirkko > Bysantti

500-luku oli Bysantissa loiston aikaa. KeisariJustinianus I ja hänen puolisonsa Theodora rakennuttivat Konstantinopoliin Hagia Sofia -kirkon, joka oli omana aikanaan jättiläismäinen: kupolin halkaisija on 31 metriä ja se on 56 metrin korkeudessa.
Mosaiikkista tuli suosittu tapa tehdä kuvia kirkkoihin. Tekniikka on kestävä ja näyttävä. Värjätyn lasin ohella kultalehti oli suosittu materiaali. Vaivalloisuutensa ja arvokkuutensa vuoksi mosaiikkeja tehtiin yleensä vain kirkon tärkeimpiin osiin.
Kun kristinusko oli levinnyt hoviin ja keisariin asti myös Jeesusta kuvattiin hoviasussa kruunu päässään.
Koillis-Italian Ravennasta tuli suuri kirkkotaiteen keskus, kun Bysantin joukot valtasivat sen ja sinne rakennettiin upeasti tehtyjä kristillisiä mosaiikkitöitä.
Pallon päällä istuva Kristus kuvaa Kristusta kaikkivaltiaana maailman hallitsijana. Ympyrä on kaikkeuden ja iankaikkisuuden vertauskuva. Neliö kuvaa maailmaa. Neliömäinen sädekehä ihmisen pään ympärillä kuvaa sitä, että kuvan henkilö oli kuvan tekohetkellä elossa.lähde?
Ikonoklasmi eli kuvakielto tai kuvainraasto järisytti Bysanttia 700-luvulla. Sen aloitti keisari Leo III vuonna 730. Perusteena oli väite, että kuvia palvottiin. Kaikki ihmistä esittävät pyhät kuvat tuhottiin ja korvattiin risteillä ja ornamenteilla. Kuvien tekijöitä ja munkkeja vainottiin, jopa munkinpuku kiellettiin. Ravenna ei kuulunut siihen aikaan enää Bysanttiin, joten sen taideaarteet säilyivät.
Idän kirkko > Ikonit

Ikoni on ortodoksisessa perinteessä pyhä kuva (sana tulee kreikan kielestä). Ikonin tarkoitus aikoinaan oli synnyttää rukouksen mieltä ja opettaa lukutaidotonta kansaa ja ikonit ovat yhä tärekä osa ortodoksien uskonelämää. Ikonimaalaus ei ole kopiointia, vaan saman aiheen toistoa (kuvaa voi muokata hieman).
Maria-ikoneissa on kirjaimet MP (=Mater) ja θV (=θeou) eli ”Jumalan Äiti”. Jeesus-ikoneissa on kirjaimet IC (=Iesous) ja XC (=XPIΣTOΣ) eli ”Jeesus Kristus”. Venäjällä Marian kunnioittamisesta tuli hyvin suosittua, koska se sulautui vanhaan maan äiti -kulttiin. Ortodoksisessa perinteessä on tyypillistä, että ikoneja suudellaan kunnioituksen osoittamiseksi.lähde?
Kristus käsittätehty on ikoni, jossa Kristuksen kasvot ovat kuvattuna valkoisessa liinassa. Perimätiedon mukaan Jeesus kuivasi kasvonsa liinaan, johon jäi hänen kasvojensa kuva.
Läntisen kristillisen kuvataiteen historia > Keskiaika

Rooman valtakunnan sorruttua ja kansainvaellusten tuotua suuria määriä pakanallisia ei-kristittyjä germaani- ja muita kansoja kristilliselle alueelle alkoi kirkolla suuri lähetysurakka. Tätä tehtävää suorittivat erityisesti benediktiiniläismunkit. Koska kansa oli lukutaidotonta, kirkon seinien ja sisäkaton maalauksista kansa oppi perusasioita Raamatusta ja pyhimysten elämästä (jumalanpalvelus oli latinaksi). Kirkkomaalauksista käytettiin nimitystä ”köyhien Raamattu” (latinaksi Biblia pauperum).
Keskiajalle oli tyypillistä symbolistinen taide eli tärkeintä ei ollut kuvan vastaavuus alkuperäiseen ihmiseen, vaan se, mitä sanomaa kuva pystyi kertomaan. Osana tätä oli arvoperspektiivi eli tärkeät asiat ja ihmiset maalattiin muita suurempina.
Keskiajalla kristinusko vaikutti voimakkaasti koko läntisen yhteiskunnan arvomaailmaan. Tästä käytetään termiä keskiajan katolinen yhtenäiskulttuuri. Tärkeintä ei ollut maallinen elämä, vaan pyrkiminen tuonpuoleisuuteen. Ihminen kuvattiin hoikkana, jopa laihana, ja kalpeana – askeettisuuden ihannointi näkyy kuvakielessä.
Italialainen Giotto (1267–1337) oli ensimmäinen taiteilija, joka alkoi keskiajalla kuvata ihmisiä todentuntuisesti. Hän oli tärkeä renessanssin edeltäjä.
Läntisen kristillisen kuvataiteen historia > Renessanssi

Renessanssi (noin 1450–) oli Italiasta alkunsa saanut taidesuuntaus, joka tarkoittaa antiikin ”uudelleen syntymistä”. Tämä tarkoitti antiikin taiteesta inspiroitumista, anatomian opiskelua ja piirtämisen tärkeyttä. Ihmisyyden korostaminen näkyi ihmisen voimakkuuden ja lihaksikkuuden korostamisessa. Kuuluisia renessanssitaiteilijoita ovat muun muassa Michelangelo, Rafael ja Leonardo da Vinci. Aikalaiset paavit, piispat ja luostarit tilasivat heiltä paljon kristillistä taidetta.
Läntisen kristillisen kuvataiteen historia > Reformaatio

1500-luvun protestanttinen reformaatio pyrki selkeyttämään kirkkotilaa. Varsinkin reformoitu kirkko (Jean Calvin; Sveitsi, Hollanti, Skotlanti) pyrki hyvin pelkistettyyn ja paljaaseen kirkkotilaan. Joissain kirkoissa alttaritaulun sijaan ripustettiin raamatuntekstejä, esimerkiksi kymmenen käskyä.
Reformaatio toi Länsi- ja Keski-Euroopaan ikonoklasmin aallon. Radikaaleimmat kuvainraastajat olivat ääriprotestantteja, jotka halusivat puhdistaa kirkot paitsi katolisesta opista, myös katolisesta kirkkotaiteesta. He särkivät pyhimysten patsaita ja yrittivät tuhota kirkkojen seinämaalauksia. Vähemmän tuhoisa ja yleisempi tapa monessa protestanttisessa kirkossa oli, että katolisen ajan kirkkomaalaukset kalkittiin piiloon (varsinkin niin sanotun puhdasoppisuuden aikana 1500-luvun lopussa ja 1600-luvulla. Myöhemmin niitä on pystytty palauttamaan).
Läntisen kristillisen kuvataiteen historia > Barokki

Barokin ajalla 1600-luvulla oli tyypillistä mahtavuus, raskaus, koristeellisuus ja spiraaliliike. Katolinen kirkko oli aloittanut vastahyökkäyksen protestantismia vastaan ja erityisesti protestantiselta uskolta takaisin valloitetuille alueille rakennettiin monia barokkityyppisiä kirkkoja (näin esimerkiksi Tšekissä). Katoliset barokkikirkot ovat runsaasti koristeltuja.
Läntisen kristillisen kuvataiteen historia > Yleisiä piirteitä läntisestä kristillisestä kuvataiteesta

Mandylion eli Pyhän Veronican liina tai hikiliina on lännessä samassa asemassa kuin ”Kristus käsittätehty” idässä. Legendan mukaan Veronica tarjosi ristiään kantavalle Jeesukselle liinaa, johon Jeesus pyyhki hikiset kasvonsa. Liinaan jäi Jeesuksen kasvojen kuva. Samaan pyrkimykseen nähdä Jeesuksen oikeat kasvot liittyy myöhemmin Torinon käärinliina. Monet uskovat sen syntyneen Jeesuksen ylösnousemisen yhteydessä. Tieteellisten tutkimusten mukaan Torinon käärinliina on peräisin keskiajalta.
Kuninkaiden kumarrus ja Jeesus-lapsi on hyvin yleinen kuva-aihe läntisessä kristillisyydessä (kuninkaat = kolme itämaan tietäjää). Keskiajalla varsinkin Pohjois-Saksa oli kuva-aiheen keskus. Kölnin tuomiokirkossa uskottiin olevan kolmen kuninkaan pyhäinjäännöksiä eli reliikkejä. Kun kristinusko levisi Pohjoismaihin, Ruotsin vaakunaan tuli kolme kruunua (Tre Kronor).
Keskiajalla maalauksissa ja veistoksissa kuvattiin usein pyhimyksiä ja apostoleja. Pyhät henkilöt tunnistaa kuvissa heidän päätään tai koko vartaloaan ympäröivästä pyöreästä, soikeasta tai ristin muotoisesta sädekehästä. Apostolit puolestaan tunnistaa heidän attribuuteistaan: Pietari (avain), Paavali (miekka), Andreas (Andreaksen risti), Jaakob vanhempi (pyhiinvaeltajan puku, sauva ja simpukankuori tai esitetty ratsastajana), Johannes (bysanttilaisessa taiteessa parrakas vanhus, länsimaisessa parraton ja lempeäkasvoinen, kädessä kalkki, josta nousee käärme), Filippus (ristisauva tai Antoniuksen risti), Bartolomeus (kirja ja veitsi, joskus nyljetty ihmisennahka), Tuomas (peitsi ja suorakulma), Matteus (kukkaro, piilukirves tai miekka), Jaakob nuorempi (vanutusjousi, nuija, sauva tai lippu), Juudas Iskariot (kukkaro) sekä Mattias (peitsi ja kirves).
Triptyykki tarkoittaa kuvaa, joka on jaettu kolmeen lohkoon. Triptyykin taustana ovat keskiaikaiset alttarikaapit, joissa kahdella sivulohkolla voitiin peittää keskiosa, joka oli näkyvillä vain suurina juhlapäivinä.
Taide on ollut aina oman aikansa kuvaaja. 1700-luvun valistuksen ja tieteen nousun aikakausi (muun muassa 1600-luvun Isaac Newtonin vaikutus) näkyy muun muassa William Blaken töissä.
Moderni kristillinen kuvataide

Modernin kuvataiteen synty 1800- ja 1900-luvuilla (muun muassa impressionismi, ekspressionismi, kubismi, surrealismi, pop-taide…) tarkoitti uuden taiteen paradigman syntyä. Vanhat kristilliset kuva-aiheet ovat kuitenkin pitäneet pintansa. Monet taiteilijat haluavat esitellä oman näkemyksensä länsimaisen taidehistorian klassisista, kristillisistä aiheista (erityisesti ristiinnaulitsemisesta). Esimerkki tästä on Marc Chagallin työ Valkoinen ristiinnaulitseminen (1938). Salvador Dalí on maalannut paljon kristillisaiheisia töitä, esimerkiksi kaksi surrealistista ristiinnaulitsemista.
Iktys.
Kreikankieliset khi- ja roo-kirjaimet päällekkäin laitettuina muodostavat Kristus-monogrammin.
Hans Memling, Veronica ja liina, noin 1470.
Latinalainen risti.
Jeesusta Kristusta kuvaava mosaiikki.
Jumalansynnyttäjä Neitsyt Maria ja Jeesus-lapsi. Ikoni 900-luvulta.
Giotto, Juudaksen suudelma, vuosien 1304 ja 1306 väliltä. Padovan Cappella degli Scrovegni.
Leonardo da Vinci: Pyhä ehtoollinen (1498). Santa Maria delle Grazien luostari, Milano, Italia.
Giotto, Kuninkaiden kumarrus, noin 1306.
Bora (tuuli)

Bora (kroatiaksi bura, kreikan sanasta Βορέας/boreas, pohjoistuuli) on itäisen Välimeren ja Mustanmeren vuoriseutujen lähellä puhaltava kylmä valumatuuli. Tunnetuin on Adrianmeren pohjoisosan bora, joka purkautuu merelle Italian, Slovenian ja Kroatian rajaseudulta. Tuulen nopeus voi olla jopa 100 km/h (28 m/s). Bora esiintyy yleensä talvella, jolloin idästä tuleva kylmä ilma ylittää vuoret ja laskeutuu rannikolle.
Bora puhaltaa Kroatian rannikolla.
Bora tuulee voimakkaimpina Kroatian Dalmatian, Slovenian ja Albanian rannikon  vuorensolissa. Bora puhaltaa pohjoisesta tai koillisesta. Bora aiheuttaa Adrianmerellä purjehtijoille vaikeuksia, koska se puhaltaa jopa 50 m/s nopeudella ja voi alkaa äkkiä. Kroatiassa pienet laivat eivät lähde merelle ja siltoja suljetaan boran takia.
Bora eli etesian puhaltaa myös pohjoisella Egean merellä Itä-Kreikan, Bulgarian ja Turkin vuorilta.
Mustanmeren Tsemes Bay:n Novorossiyskin sataman lähellä puhaltaa myös myrskyinen bora. Boraksi sanotaan myös Alpeilta Pohjois-Italiaan puhaltavaa laskutuulta.
Kerttu Krohn

| Kerttu Krohn |
| --- | --- |
 Kerttu Krohn 1950-luvun alussa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kerttu Siviä Krohn
Syntynyt: 27. helmikuuta 1912 Turku, Suomi
Kuollut: 10. tammikuuta 1998 (85 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Anna Liisa (Anna Liisa) Bolette (Meren tytär) Imettäjä (Romeo ja Julia) Frosine (Saituri)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Kerttu Siviä Krohn (o.s. Salonen; 27. elokuuta 1912 Turku – 10. tammikuuta 1998) oli suomalainen näyttelijä. Tyttörooleista Suomen Kansallisteatterissa 1930-luvulla uransa aloittanut Krohn ilmensi jo varhain taiteellista omaleimaisuutta ja kehittyi sittemmin monipuoliseksi näyttelijä-laulajaksi. Puheteatterin ohella Krohn näytteli useissa televisioelokuvissa ja piti omia lausuntailtojaan.
Ura

Kerttu Krohnin vanhemmat olivat kauppias Kustaa Salonen ja Amanda Salonen. Krohn kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1934 ja opiskeli estetiikkaa ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa sekä kävi Suomen Näyttämöopistoa 1934–1936. Sittemmin hän jatkoi yksityisoppilaana opettajinaan muun muassa Hilda Pihlajamäki ja Helene Brecht. Hän oli Suomen Kansallisteatterin kiinnitettynä näyttelijänä 1936–1941. Vuosina 1955–1957 hän toimi perustamansa, ympäri Suomea kiertäneen Teatteri 55:n johtajana, mitä seurasi näyttelijänkiinnitys Turun Kaupunginteatteriin 1959–1963 ja MTV-teatteriin 1965–1969.
Krohnin näyttämötehtäviä olivat muun muassa nimiosa klassikkonäytelmässä Anna Liisa ja Frosinen rooli Saiturissa. Hän näytteli myös muun muassa Boletten roolin näytelmässä Meren tytär, Megaran roolin näytelmässä Herakles ja neiti Leemingin roolin näytelmässä Jumalat hymyilevät. Lisäksi Krohnilla oli lukuisia lausuntailtoja ympäri Suomen.
Krohn näytteli nuoruudessaan myös muutamassa elokuvassa: vuonna 1937 hänellä oli Miss Lilyn rooli Tapio Ilomäen elokuvassa Mies Marseillesta ja vuonna 1939 pieni osa Jorma Nortimon elokuvassa Halveksittu. Krohn palasi elokuvataiteen pariin studiokauden ja uuden aallon taitteessa vuonna 1962, jolloin hän näytteli sivuroolin Risto Jarvan ja Jaakko Pakkasvirran komediassa Yö vai päivä. Myöhemmin 1960-luvulla ja edelleen 1970-luvulla Krohn näytteli lukuisissa televisiotuotannoissa.
Yksityiselämä

Kerttu Salonen avioitui professori Eino Krohnin kanssa 1940. Pariskunnalle syntyi tyttäret Marjo Hannele (s. 1942) ja Tiina Elisabet (s. 1951). Näyttelijä Heidi Krohn oli hänen tytärpuolensa.
Krohn on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Filmografia > Valkokangaselokuvat

Mies Marseillesta (1937)
Halveksittu (1939)
Yö vai päivä (1962)
Filmografia > Televisioelokuvat

Valtatiellä (1965)
Biedermann ja tuhopolttajat (1966)
Herakles (1966)
Kapituliherra (1966)
Kuningas IV (1966)
Don Perlimplinin ja Belisan puutarharakkaus (1966)
Aamiainen motellissa (1966)
Henrik IV (1967)
Alaston kuningas (1967)
Tuntematon potilas (1974)
Oi kallis kansanhuolto (1977)
Aiheesta muualla

Norjan kansalliskirjasto. (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Kriittinen miestutkimus

Kriittinen miestutkimus on feministisessä tutkimuksessa kehitettyjä sukupuolen teorioita hyödyntävä tieteenala, joka tutkii miehiä ja mieheyttä kriittisesti. Suomessa kriittisen miestutkimuksen piirissä on tehty tutkimusta miehistä muun muassa väkivallan, rock-musiikin, puolustusvoimien, isyyden ja urheilun alueilla. Kriittinen miestutkimus kuuluu niihin harvoihin tieteenaloihin, joiden keskeisiin päämääriin kuuluu yhteiskunnallisten rakenteiden ja hierarkioiden muuttaminen poliittisin perustein. Myös poikatutkimusta tekevät tutkijat pyrkivät tarkastelmaan kriittisesti yhteiskunnan sukupuolittuneita rakenteita ja kyseenalaistamaan tyttö–poika-jaottelun.
Miestutkimus on vakiintunut yliopistollisena tutkimusalana muun muassa Yhdysvalloissa ja Ruotsissa. Suomalaisissa yliopistoissa ei ole miestutkimuksen laitoksia, mutta sukupuolentutkimuksen laitosten kurssitarjontaan sisältyy jonkin verran myös miestutkimusta. lähde?
Historia

Kriittinen miestutkimus alkoi vakiintua omaksi yliopistolliseksi tutkimusalakseen Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa 1980-luvulla. Kansainvälisen tutkimuksen painopiste siirtyi 1990-luvulla Skandinavian maihin.