stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuukivi (Kuu)
Kuukivilahjat

Ensimmäiset Kuun pinnalla kävelleet astronautit Neil Armstrong ja Buzz Aldrin toivat matkaltaan 22 kilogrammaa näytteitä. Seuraavana vuonna astronautit kiersivät maailmaa jakamassa pieniä kuukiviä maailman kaikille päämiehille sekä jokaiselle Yhdysvaltain osavaltiolle. Lahja koostui puisesta podiumista, jossa oli neljä akryylipalloon kapseloitua riisinjyvän kokoista kuukiveä sekä lahjan vastaanottaneen maan lippu, joka oli käynyt avaruudessa. Suomen presidentti Urho Kekkonen vastaanotti Suomen kansalle osoitetun lahjan helmikuussa 1970. Vuonna 1973 valtionpäämiehille luovutettiin lisää kuukiviä uudelta lennolta. Lahjoista suuri osa on nykyisin kateissa, mutta Suomen lahjat ovat tallessa Tamminiemen museossa ja Geologian tutkimuskeskuksen kivimuseossa Espoon Otaniemessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuukivi (Kuu) Wikimedia Commonsissa
Norjan vastaanottama kuukivilahja Apollo 11 -lennolta.
Humoreski

Humoreski (ransk. humoresque, ital. umoresca) on vapaamuotoinen ja lyhyt sävellys, jossa on yllättäviä ja oikullisia - humoristisia - piirteitä.
Ensimmäisenä humoreskina pidetään Robert Schumannin pianoteosta Humoreske (1839). Muita tunnettuja humoreskeja ovat esimerkiksi Antonín Dvořákin pianohumoreskit sekä Jean Sibeliuksen kuusi humoreskia viululle ja orkesterille.
Johan Huizinga

Johan Huizinga.
Johan Huizinga (7. joulukuuta 1872 Groningen – 1. helmikuuta 1945 De Steeg) oli hollantilainen historioitsija ja yksi nykyaikaisen kulttuurihistorian perustajista. Huizingan innostus menneiden aikakausien kulttuuriin näkyi kaikissa hänen teoksissaan.
Huizingan isä Dirk Huizinga oli Groningenin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan professori. Johan Huizinga aloitti yliopistossa sanskritin opinnoilla ja laati väitöskirjansa vuonna 1897 hovinarrin roolista intialaisessa draamassa. Vasta 1902 hän kiinnostui keskiajan ja renessanssikauden historiasta. Huizinga kuitenkin jatkoi orientaalisten kielten opetustyötä kunnes hänestä tehtiin vuonna 1905 Groningenin yliopiston yleisen ja Alankomaiden historian professori. Kymmenen vuotta myöhemmin hän sai yleisen historian professuurin arvostetussa Leidenin yliopistossa, jossa oli vuoteen 1942 saakka. Hollantia vuodesta 1940 hallinnut Saksan miehityshallinto, Alankomaiden valtakunnankomissariaatti, sulki tällöin yliopiston. Vähän myöhemmin saksalaiset pidättivät Huizingan tämän esitettyä julkista arvostelua natsien toiminnasta, ja hänet vietiin vankileirille. Kansainvälisen painostuksen ansiosta hänet kuitenkin pian vapautettiin, mutta karkotettiin kotiarestiin pieneen De Steegin kylään lähellä Arnhemia. Kotiinsa Leideniin hänen ei sallittu enää palata, ja hän kuoli De Steegissä helmikuussa 1945 ehtimättä nähdä maansa vapautumista.
Huizingalla oli omintakeinen esteettinen historianäkemys, jossa taiteella ja kulttuurilla oli kantava rooli. Yksi hänen keskeisimmistä teoksistaan käsittelee keskiaikaa, jonka loppupuolen Huizinga katsoo edustavan pikemmin pessimismiä ja dekadenssia kuin orastavaa renessanssin uudelleensyntymistä. Hänen merkittävimpiä ja tunnetuimpia teoksiaan on myös Homo Ludens (suom. Leikkivä ihminen), jossa hän tarkastelee leikin asemaa eurooppalaisessa kulttuurissa. Teoksessa Huzinga pyrkii osoittamaan, että leikin luova vaikutus heijastuu lähes kaikkialla kulttuurin ja yhteiskunnan kehityksessä. Huizinga näki leikkien rakenteen niiden itsenäisenä merkityssisältönä. Leikkien ja pelien kulttuurisen ja yhteiskunnallisen merkityksen tiedostaminen on suurelta osin juuri Huizingan työn ansiota. Häntä voidaan pitää kulttuuriantropologisen pelitutkimuksen perustajana.
Suomennetut teokset

Keskiajan syksy: Elämän- ja hengenmuotoja Ranskassa ja Alankomaissa 14. ja 15. vuosisadalla.  ((Herfsttij der Middeleeuwen: Studien über Lebens- und Geistesformen des 14. und 15. Jahrhunderts in Frankreich und in den Niederlanden, 1919.) Suomentanut J. A. Hollo. 3. painos (1. painos 1951). Laatukirjat)  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-15774-0
Erasmus.  ((Erasmus, 1924.) Suomentanut Eino E. Suolahti)  WSOY, 1953.
Leikkivä ihminen: Yritys kulttuurin leikkiaineksen määrittelemiseksi.  (Homo ludens: Vom Ursprung der Kultur im Spiel, 1938.) Suomentanut Sirkka Salomaa. 3. painos (1. painos 1947)  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-12156-8
Historian olemus: Esseitä ja tutkielmia.  ((Im Bann der Geschichte (Osa I), Studien zur Theorie und Methode der Geschichte, 1942.) Suomentanut Kai Kaila. Taskutieto 8)  WS, 1967.
Aiheesta muualla

Biographical notes (Chapter 3.) (englanniksi)
Johan Huizinga: The Waning of the Middle Ages. Transmitting the Wisdom of the Ages. The Faith vs Reason Debate.(englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Hun

| Hun |
| --- | --- |
 Modernia Hunia.
 Hun
 Koordinaatit: 29°7′32″N, 15°56′37″E 
Valtio:  Libya
Piirikunta:  Al-Jufra
Väkiluku (2020):  18 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hun (arab. هون‎) on keidaskaupunki ja Al-Jufran piirikunnan hallinnollinen keskus Libyassa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa 620 kilometriä Tripolista kaakkoon. Kaupungissa on 18 900 asukasta (vuonna 2020).
Kaupunki on muuttanut paikkaa neljästi seitsemänsadan vuoden aikana. Alkuperäinen Miskanin kaupunki on hautautunut hiekkadyynien alle Hunin lounaispuolella. Nykyistä kaupunkia edeltänyt medina hylättiin 1950- ja 1960-luvuilla. Italian siirtomaa-aikana Hun oli eteläisen sotilasalueen keskus. Muammar Gaddafi suunnitteli Al-Jufrasta koko Libyan pääkaupunkia.
Al-Jufran keidasalue on tunnettu taateleistaan. Hunissa on pieni museo. Kaupungissa järjestetään helmi-maaliskuun vaihteessa makeisfestivaali.
Hunajavelhomonni

| Hunajavelhomonni> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Imumonnit Loricariidae
Alaheimo::  Siimapyrstöt Loricariinae
Suku::  Velhomonnit Loricaria
Laji::  clavipinna
Kaksiosainen nimi
 Loricaria clavipinna  Fowler, 1940 
Katso myös
   Hunajavelhomonni Wikispeciesissä   Hunajavelhomonni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hunajavelhomonni (Loricaria clavipinna) on imumonnien (Loricariidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Etelä-Amerikan makeissa, trooppisissa vesissä. Hunajavelhomonni voi yltää jopa 18,0 senttimetrin pituuteen.
Aatto Hukkanen

Aatto Hukkanen (1918–1988) oli suomalainen taidemaalari, joka vaikutti Oulun seudulla. Hänet tunnetaan erityisesti maalauksista, joita hän teki kaupungin kauniista naisista.
Ennen taiteilijaksi ryhtymistään Hukkanen työskenteli muun muassa sotilaana, laivurina, talonmiehenä, opettajana ja kirvesmiehenä. Hän aloitti taiteilijanuransa suhteellisen myöhään. Taiteilijana itseoppinut Hukkanen ihaili erityisesti Paul Gauguinia. Hän opiskeli piirtämistä Oulun työväenopistossa, maalausta Paavo Leinosen ohjauksessa ja grafiikkaa Olli Seppäsen johdolla. Eeli Aallon mukaan Hukkanen kutsui itseään Kapina-Hukkaseksi, koska kapinoi sovinnaisia käsityksiä vastaan, Susi-Hukkaseksi, koska hän saattoi olla hankala, ja Oulun suurimmaksi tyttökauppiaaksi, koska maalasi tyttöjen kuvia ja myi niitä. Hukkanen kapinoi kaupungin virallista taidepolitiikkaa vastaan. Hän keräsi ympärilleen itseoppineiden taiteilijoiden ryhmän, joka tunnettiin vuodesta 1962 alkaen nimellä Joulukuun ryhmä. Ryhmä järjesti runsaasti näyttelyitä, ja sen toiminta jatkui vuoteen 1968 saakka. Eeli Aalto teki Hukkasesta televisioelokuvan Tyttökauppias vuonna 1974.
Kirjallisuutta

Joulukuun ryhmä: Aatto Hukkanen, Pentti Junno, Ilmo Pihkala, Leo-Lassi Saarela: Oulun taidemuseo 3.12.1988 – 8.1.1989.  (Tekstit: Artturi Puusti ja Heikki Kastemaa)  Oulun taidemuseo, 1988.  ISBN 951-9234-15-2
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Tyttökauppias
Aatto Hukkanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kuusemajoki

Kuusemajoki (ven. Кузема, Kuzema) on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 62,5 kilometriä, valuma-alueen laajuus 884 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama joen suussa 11,2 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Keski-Karjalan tasangolta Ala-Kuusemajärvestä (ven. Nižneje Kumozero) ja virtaa mutkitellen kohti itää Vienanmeren alangolla laskien Vienanmereen Kuuseman kylän luona. Joen reitillä on kaksi järveä, Tširkozero ja Kutno. Tärkein sivujoki on Sigma.
Kuusemajoessa on paljon kalaa, varsinkin haukia ja ahvenia. Muita kalalajeja ovat taimen, purotaimen, muikku, siika, made, säyne ja särki. Koskinen joki sopii retkeilyyn varsinkin kesäkuun alussa, jolloin vedenpinta on korkeimmillaan.
Kuusenjuovakariste

| Kuusenjuovakariste |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Luokka::  Leotiomycetes
Lahko::  Rhytismatales
Heimo::  Pikisienet Rhytismataceae
Suku::  Lirula
Laji::  macrospora
Kaksiosainen nimi
 Lirula macrospora  (R. Hartig) Darker 1967 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuusenjuovakariste (Lirula macrospora) on kotelosienten kaareen kuuluva kuusen loissieni, joka tarttuu nuorimpiin neulasiin ja yleensä pimeimpiin alaoksiin alkukesäisin. Noin vuoden kuluttua infektoituneet neulaset punertuvat ja niihin tulee tunnusomainen poikittainen juova. Yleensä sieni esiintyy vain nuorten kuusten neulasissa eikä niistä ole käytännössä haittaa kasvulle eikä sitä tarvitse näin ollen torjuakaan, mutta tämän sienen voi sekoittaa esimerkiksi ilman epäpuhtauksien aiheuttamaan ruskistumiseen.
Hukkaääni

Hukkaääni on vaaleissa annettu ääni, joka käytetystä vaalitavasta johtuen ei vaikuta ratkaisevasti lopputulokseen. Niitä voi syntyä kahdella tavalla:
Ääni on annettu ehdokkaalle, joka ei tule valituksi tai ehdokaslistalle, joka ei saa yhtään paikkaa.
Ehdokas saa enemmän ääniä kuin tarvitsee tullakseen valituksi tai ehdokaslista enemmän kuin tarvitsee paikan (tai paikkojen) saamiseen.
Näiden perusteella hukkaääni määritellään kahtalaisesti:
Ensimmäinen merkitys kattaa valitsematta jääneille ehdokkaille ja/tai ilman paikkoja jääneille listoille annetut äänet.
Toisessa, laajemmassa merkityksessään hukkaääniä ovat valitsematta jääneiden saamien äänien lisäksi myös valituksi tulleiden ehdokkaiden ja ehdokaslistojen saamat ylimääräiset äänet.
Korkea äänikynnys todennäköisesti lisää ensimmäisen tyypin hukkaäänten määrää.
Vaalitapaa, jossa hukkaäänien osuus jää pieneksi, voidaan pitää toivottavana oikeudenmukaisuuden tavoittelemiseksi sekä siksi, etteivät äänestäjät kokisi joutuneensa syrjään hallinnosta tai menettäisi luottamustaan demokratiaan. Hukkaäänien vastustajien kehittämiä vaalitapoja ovat siirtoääni ja IRV (instant-runoff voting). Näiden vaalitapojen vastustajat vetoavat siihen, että kaikilla vaalitavoilla syntyy hukkaääniä, ellei tulos ratkea täsmälleen yhden äänen erolla. Toinen peruste on, että yksikään annettu ääni ei mene hukkaan, vaan lähettää poliittisen signaalin, joka otetaan huomioon seuraavia vaaleja valmisteltaessa.
Vaalikampanjan aikana johtava ehdokas tai puolue saattaa kehottaa vähemmän suosittujen ehdokkaiden tai puolueiden kannattajia äänestämään taktisista syistä oman ehdokkaansa sijasta itseään, jotta heidän antamansa äänet eivät mahdollisesti menisi hukkaan. Joissakin vaalitavoissa taas vähemmän suosittujen ehdokkaiden voi olla mahdollista käyttää loogisesti samaa argumenttia päinvastaiseen vaalitulokseen päästäkseen.
Kaksipuoluejärjestelmän vallitessa nimitystä "hukkaääni" ei tavallisesti käytetä toiseksi sijoittuneen ehdokkaan, vaan yleensä kolmanneksi tai sitä alemmaksi sijoittuneiden ehdokkaiden saamista äänistä. Tämä on perua Duvergerin laista, joka kuvaa kaksipuoluejärjestelmän institutionalisoitumista.
Esimerkki

Otetaan esimerkiksi vaali, jossa ehdokas A saa 6000, ehdokas B 3100 ja ehdokas C 701 ääntä.
Jos on kyseessä yksittäisen paikan täyttäminen ja käytetään enemmistövaalitapaa, ehdokas A tulee valituksi saamallaan ehdottomalla enemmistöllä äänistä. Tällöin hukkaääniä ovat:
Kaikki ehdokkaiden B ja C yhteensä saamat 3801, koska kumpikaan näistä ehdokkaista ei tullut valituksi.
Laajemmassa merkityksessä myös ehdokas A:n saamista äänistä meni 2899 hukkaan, koska hän olisi tullut valituksi jo 3101 äänellä. Näin 9801 äänestä meni hukkaan 6700.
Jos sama äänestystulos saavutetaan vaaleissa, joissa valitaan 12 edustajaa D'Hondtin menetelmällä, kun ehdolla ovat puolueet A, B ja C, paikat jakautuvat näiden kesken suhteessa 8/4/0. Hukkaääniä ovat:
Kaikki puolueen C saamat 701 ääntä, koska se ei saanut yhtään edustajaa.
Laajemmassa merkityksessä hukkaan menivät myös:
puolueen A saamista äänistä 399, se olisi saanut 8 paikkaa jo 5601 äänellä muiden saamia 3100+701 ääntä vastaan. (Jos A:n äänimäärä olisi jäänyt 5600:aan, se olisi menettänyt viimeisenä saavuttamansa paikan C:lle.)
puolueen B saamista äänistä 299, koska se olisi saanut saada enintään 2800 ääntä menettääkseen viimeisen paikkansa C:lle.
Yksittäistä paikkaa täytettäessä enemmistö äänistä menee laajemmassa merkityksessä joka tapauksessa hukkaan, ellei hyväksyttäviä ääniä saaneita ehdokkaita ole täsmälleen kaksi ja ellei tällainen vaali ratkea yhden äänen erolla. Toinen poikkeus on se, että ehdokkaita on vain yksi, ja tämä saa ainoan vaalissa annetun äänen (tai jos ainoa ehdokas saa yhden äänen enemmän kuin on annettu tyhjiä ääniä, jos (joissakin vaaleissa noudatettu) vaalitapa edellyttää näiden laskemista mukaan tulokseen). Useita paikkoja täytettäessä, erityisesti kun käytetään suhteellista vaalitapaa, hukkaäänien osuus on pienempi kuin yksittäistä edustajaa valittaessa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Wasted vote
Kirjallisuutta

Amy, Douglas J.: Behind the Ballot Box: A Citizen's Guide to Voting Systems.  Praeger/Greenwood, 2000.  ISBN 0-275-96585-6
Käännös suomeksi
Kuume-eukalyptus

| Kuume-eukalyptus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Myrttikasvit Myrtaceae
Suku::  Eukalyptukset Eucalyptus
Laji::  globulus
Kaksiosainen nimi
 Eucalyptus globulus  Labill. 
Katso myös
   Kuume-eukalyptus Wikispeciesissä   Kuume-eukalyptus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuume-eukalyptus eli kuumepuu (Eucalyptus globulus) on nopeakasvuinen ikivihreä puu.
Puu voi kasvaa hyvissä oloissa 70 metriä korkeaksi ja sen rungon halkaisija voi olla kaksi metriä. Nuoret lehdet ovat 6–15 cm pitkiä ja siniharmaan vahan peittämiä. Vanhat lehdet ovat 15–35 cm pitkiä, tummanvihreitä ja kiiltäviä.
Kuume-eukalyptus kasvaa luonnonvaraisena Tasmaniassa ja Australian eteläkärjessä. Koska se on nopeakasvuinen, suorarunkoinen ja sopeutuvainen, sitä on istutettu ympäri maailmaa moniin tarkoituksiin: puutavaraksi, tuulensuojaksi ja isojen tilojen koristepuuksi. Sitä on myös käytetty kuivattamaan soita, joissa horkkahyttyset lisääntyvät.
Kuume-eukalyptuksen lehdistä ja nuorista oksista saadaan aromaattista öljyä, jota on käytetty kuumeen, malarian ja monien vaivojen hoitoon.
Se on Tasmanian kansallispuu.
Alalajeja

Eucalyptus globulus ssp. bicostata – viktoriankuumepuu
Eucalyptus globulus ssp. globulus – tasmaniankuumepuu
Eucalyptus globulus subsp. maidenii (F. Müll.) Kirkpatrick
Eucalyptus globulus subsp. pseudoglobulus (Naud. ex Maiden) Kirkpatrick
Aiheesta muualla

Puutarha.net: Kuumepuu (Eucalyptus globulus)
ITIS: Eucalyptus globulus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Eucalyptus globulus (englanniksi)
Flora of China: Eucalyptus globulus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159528  Wikispecies: Eucalyptus globulus  APDB: 129051  APNI: 61221  BOLD: 254214  Calflora: 3534  Cal-IPC: eucalyptus-globulus  CoL: 3BPZ6  Ecocrop: 14054  EoL: 301421  EPPO: EUCGL  EUNIS: 175988  FEIS: eucglo  FloraBase: 18216  FoAO2: Eucalyptus globulus  FoC: 200014782  GBIF: 3176787  GRIN: 15919  iNaturalist: 53398  IPA: 3279  IPNI: 592965-1  IRMNG: 10183969  ISC: 22680  ITIS: 27189  IUCN: 61912929  NatureServe: 2.142693  NBN: NHMSYS0000458616  NCBI: 34317  NZOR: 0299f130-092e-4834-9f81-5e0c46bdf4a7  Observation.org: 126624  Open Tree of Life: 847929  PfaF: Eucalyptus globulus  PFI: 11552  Plant List: kew-73008  PLANTS: EUGL  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:592965-1  RHS: 25081  Tropicos: 22101717  VicFlora: 1dfdd922-7fa3-4fc4-bb6e-96cfa112337a  WFO: wfo-0000954998
Hummeli

| Hummeli |
| --- | --- |

Soitinryhmä:  Kielisoittimet
Alkuperämaa / ‑alue:  Ruotsi 1600-luku
Liittyvä musiikin tyylilaji:  kansanmusiikki
Samankaltaisia soittimia:  langeleik, épinette des Vosges, citera, mountain
Hummeli (ruots. hummel, långspel) on ruotsalainen kielisoitin, niin sanottu laatikkositra.
Hummelia soitetaan pöydällä tai polvella. Soittimen kielten määrä ja muodot voivat vaihdella. Melodiakielten alle on sijoitettu otenauhoja, joita vasten kielen pituutta säädellään vasemmalla kädellä. Melodiakielten lisäksi hummelissa on vapaana soivia niin sanottuja bordunakieliä. Kieliä voi näppäillä oikean käden sormilla tai plektralla.
Historia

Hummelia on käytetty tanssisävelmiin ja laulusäestyksiin. Soittimen suosio laski 1900-luvun alkupuolella, mutta sen harrastus on elpynyt 1970-luvulta eteenpäin.
Kuusenkultaruoste

| Kuusenkultaruoste |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Luokka::  Ruostesienet Pucciniales
Heimo::  Coleosporiaceae
Suku::  Kultaruosteet Chrysomyxa
Laji::  abietis
Kaksiosainen nimi
 Chrysomyxa abietis  (Wallr) Unger 1840 
Katso myös
   Kuusenkultaruoste Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusenkultaruoste (Chrysomyxa abietis) on kuusen neulasia kellastava ruostesieni, joka esiintyy vain kuusella. Neulaset muuttuvat ruskehtaviksi ja niihin tulee talvi-itiöitä, ja ne putoavat noin vuoden kuluttua tartunnasta. Tätä lajia paljon yleisempi on kuusen-suopursunruoste (Chrysomyxa ledi), joka on joka toisena vuonna kuusella ja joka toisena vuonna suopursulla ja joka aiheuttaa yleisemmin vahinkoja. Yleisesti katsotaan, ettei tätä ruostesientä ole tarpeen esimerkiksi Suomen oloissa torjua, vaikka se saattaa hieman hidastaa kuusen kasvua.
Roger Hunt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Roger Hunt
Syntymäaika: 20. heinäkuuta 1938
Syntymäpaikka: Golborne, Lancashire, Englanti
Kuolinaika: 27. syyskuuta 2021 (83 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1959–1969 1969–1972 1959–1972 | Liverpool Bolton Wanderers Yhteensä: | 404 (245) 76 (24) 480 (269) |
Maajoukkue
| 1962–1969 | Englanti | 34 (18) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Roger Hunt (20. heinäkuuta 1938 Golborne, Lancashire, Englanti – 27. syyskuuta 2021) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Liverpoolin manageri Phil Taylor hankki nuoren hyökkääjän riveihinsä 29. heinäkuuta 1958. Debyyttinsä ja ensimmäisen maalinsa joukkueessa Hunt teki Anfieldilla 9. syyskuuta 1959 ottelussa Scunthorpe Unitedia vastaan. Vuosien 1959 ja 1969 välillä Hunt pelasi Liverpoolin paidassa 404 ottelua, tehden 245 maalia. Liverpoolissa pelatessaan Hunt auttoi maaleillaan seuran kahteen Englannin 1. divisioonan voittoon, FA Cupin mestaruuteen, kolmeen FA Community Shieldin voittoon ja Cup-voittajien Cupin mestaruuteen. Hunt on seuran historian paras maalintekijä liigapeleissä sekä toiseksi paras maalintekijä Ian Rushin jälkeen kaikki ottelut mukaan laskien.
16. joulukuuta 1969 Hunt siirtyi Boltoniin, jossa hän pelasi aina vuoteen 1972 saakka, jolloin hän lopetti pelaajauransa.
Englannin maajoukkueessa Hunt pelasi vuosien 1962 ja 1969 välillä 34 maaottelua ja teki niissä 18 maalia. Vuonna 1966 Englannin maajoukkueen valmentaja Alf Ramsey valitsi Huntin MM-kisaryhmään vuoden 1966 MM-kisoihin seurakavereidensa Ian Callaghanin ja Gerry Byrnen tavoin. Hunt oli joukkueen yksi kolmesta hyökkääjästä Jimmy Greavesin ja Geoff Hurstin lisäksi. Kisoissa Hunt pelasi kaikki kuusi ottelua ja teki kolme maalia. Englanti voitti maailmanmestaruuden, kun loppuottelussa kaatui Länsi-Saksa jatkoajalla numeroin 4–2.
Vuoden 1966 MM-joukkueessa pelanneet Hunt, Ray Wilson, George Cohen, Nobby Stiles ja Alan Ball ristittiin vuonna 2000 Brittiläisen ritarikunnan jäseniksi, jalkapalloilun edestä tekemänsä työn vuoksi.
Huến taistelu

Huến taistelu oli 31. tammikuuta–25. helmikuuta 1968 käyty taistelu Huến kaupungin hallinnasta Vietnamin sodan aikana. Taistelu käytiin Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin Tet-hyökkäyksen aikana ja siitä tuli kiivaiden katutaistelujen takia Tet-hyökkäyksen verisin ja pisin molempien osapuolien kärsiessä suuret tappiot. Etelä-Vietnamin ja Yhdysvaltojen joukot valtasivat lopulta takaisin Pohjois-Vietnamin armeijan ja Vietkongin taistelun alussa osittain valtaaman kaupungin.
Tausta

Huến kaupunki oli Vietnamin pääkaupunki aina vuoteen 1945 saakka, jolloin keisari Bảo Đại lähti maanpakoon Pariisiin. Kaupungin historia teki siitä arvokkaan symbolisen kohteen Pohjois-Vietnamin armeijalle ja Vietkongille, ja kaupungin valtauksen toivottiin herättävän yleisen kapinan Etelä-Vietnamissa. Huế sijaitsi muutaman kilometrin päässä rannikolta ja noin sata kilometriä etelään Etelä- ja Pohjois-Vietnamia erottaneelta demilitarisoidulta rajavyöhykkeeltä. Kaupungissa oli ennen taistelujen alkamista noin 140 000 asukasta. Kaupungin sitadelli oli rakennettu vuonna 1802, ja sitä ympäröi vallihauta ja noin yhdeksän metriä korkea muuri. Sitadellin muurien itäpuolella oli tiheään rakennettu Gia Hoin kaupunginosa. Sitadelli sijaitsi kaupungin kahtia jakavan Parfyymijoen pohjoisrannalla. Etelärannalla sijaitsi Huến uudemmat kaupunginosat, sairaala ja vankila.
Taistelu > Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin hyökkäys

Hieman ennen Tet-hyökkäyksen alkua vuonna 1968 Vietkong ja Pohjois-Vietnamin armeija olivat keskittäneet kaupungin ympärille 10 000 sotilasta, jotka aloittivat hyökkäyksen kaupunkiin kello kahden aikoihin aamuyöllä 31. tammikuuta. Harhautuksena Etelä-Vietnamin sotilaiksi naamioituneet pohjoisvietnamilaiset valtasivat kaupungin sitadellin länsiportin, jonka kautta joukot etenivät keisarilliseen kompleksiin. Vietkongin jäseniä oli lisäksi soluttautunut kaupunkiin jo ennen hyökkäyksen alkamista. Samaan aikaan heidän muut joukkonsa etenivät uuteen kaupunginosaan kaupungin läpi kulkevan joen etelärannalla. Kaupunki oli puolustettu heikosti. Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin joukot valtasivat nopeasti tärkeimmät kohteensa kaupungissa, kuten kaupungin vankilan, jonne oli säilötty 2 000 poliittista vankia ja 400 sotavankia. Vietkongin lippu nostettiin kaupungin sitadellin ylle aamunkoittoon mennessä.
Pieni joukko amerikkalaisia sotilasneuvonantajia oli kuitenkin linnoittautunut Huến liikekeskustaan MACV:n tukikohtaan, ja etelävietnamilaisen 1. divisioonan oli torjunut sitadellissa sijainneeseen pääesikuntaansa kohdistuneen hyökkäyksen. Lisäksi etelävietnamilaiset tiedustelujoukot pitivät hallussaan Tây Lộcin lentoasemaa. 1. divisioonan komentaja kenraali Ngô Quang Trưởng määräsi lopulta tiedustelujoukot puolustamaan divisioonan esikuntaa, mutta tästä huolimatta vaikutti aluksi siltä, etteivät hänen joukkonsa pystyisi jatkamaan vastarintaa kovin pitkään.