stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joniškis
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi, englanniksi)
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Judy Loman

Judith Ann ”Judy” Loman (s. Leatherman; 3. marraskuuta 1936 Goshen, Indiana) on yhdysvaltalais-kanadalainen harpisti. Hän opiskeli harpunsoittoa Carlos Salzedon johdolla Camdenissa, Mainessa sekä Curtisin musiikki-instituutissa.
Loman soitti Toronton sinfoniaorkesterissa vuosina 1960–2001. Sen jälkeen hän on keskittynyt opettamiseen, konsertointiin ja transkriptioidensa ja sovitustensa julkaisemiseen. Hän on usein ollut Toronton sinfoniaorkesterin solistina ja lisäksi vieraillut muiden suurten pohjoisamerikkalaisten ja eurooppalaisten orkesterien solistina.
Loman on tilannut useita harpputeoksia Kanadan johtavilta säveltäjiltä. Hän on levyttänyt ja esittänyt sooloresitaaleissa näitä teoksia eri puolilla Pohjois-Amerikkaa sekä Eurooppaa, lisäksi Israelissa ja Japanissa. Loman on sisällyttänyt ohjelmistoonsa muiden muassa John Weinzweigin, Harry Somersin ja R. Murray Schaferin teoksia. Lisäksi hän on tulkinnut harppuohjelmiston standardeja sellaisilta säveltäjiltä kuin Marcel Grandjany, Manuel de Falla, Gabriel Fauré, Paul Hindemith ja Gabriel Pierné. Schaferin teoksen Crown of Ariadne kantaesityksessä (1979) Loman soitti sekä lyömäsoittimia että harppua; hänen levytyksensä teoksesta sai Juno-palkinnon (paras klassinen albumi, 1979) ja Kanadan musiikkineuvoston Grand prix du disquen. Loman on toiminut Israelin ja Yhdysvaltain kansainvälisten harppukilpailujen tuomarina. Hän on toiminut professorina Toronton yliopistossa ja kuulunut myös Kuninkaallisen musiikkikonservatorion (Toronto) henkilökuntaan. Vuonna 1998 hän liittyi Curtisin musiikki-instituutin henkilökuntaan. Hän perusti vuonna 1977 kesäkoulun harpisteille Ontarion Fenelon Fallsiin. Hänen oppilaitaan ovat olleet Gianetta Baril, Nora Bumanis, Sarah Davidson, Erica Goodman ja Elizabeth Volpé.
Vuonna 1985 Lomanista tuli Maailman harppukongressin lautakunnan jäsen. Hänellä oli avioliitto trumpetisti Joseph Umbricon kanssa. Loman on levyttänyt muiden muassa RCA:lle, Naxokselle, CBC:lle, Musica Vivalle ja Marquis Musicille.
Jokapäiväinen elämämme

| Jokapäiväinen elämämme |
| --- | --- |

Kirjailija:  Riikka Pelo
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Teos
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  Camilla Pentti
Sivumäärä:  526
ISBN:  978-951-851-389-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jokapäiväinen elämämme on Riikka Pelon toinen romaani, jonka julkaisi Teos huhtikuussa 2013. Se voitti julkaisuvuonnaan Finlandia-palkinnon. Teos oli myös vuoden 2014 Runeberg-palkintoehdokkaana.
Kirja kertoo venäläisen runoilija Marina Tsvetajevan (1892–1941) paosta miehensä ja tyttärensä kanssa vallankumouksen jaloista Tšekkoslovakiaan sekä Tsvetajevan runojen kirjoittamisesta siellä, siirtymisestä Pariisiin, jossa mies ja tytär ovat Neuvostoliiton salaisen poliisin palveluksessa, ja paluusta Moskovaan. Neuvostoliitossa Stalinin vainot erottavat heidät toisistaan.
Aiheesta muualla

Kantokorpi, Mervi: Elämää kahden sodan poltteessa HS.fi. 4.4.2013.
Jorma Pulliainen

Jorma Veikko Pulliainen (19. huhtikuuta 1933 Varkaus – 23. kesäkuuta 1992 Kuopio) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Pulliaisen vanhemmat olivat filosofian maisteri Veikko Evert Pulliainen ja Adelheid Günther ja puoliso vuodesta 1958 Maija-Riitta Kilpeläinen. Pulliainen tuli ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta 1956 ja valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1962. Hän oli Valion Pitäjänmäen meijerin palveluksessa 1962–1963, Pohjois-Suomen meijeriliiton teknillinen neuvoja 1963–1965, Keski-Pohjanmaan meijeriliiton toiminnanjohtaja 1965–1968, Pohjois-Suomen meijeriliiton toiminnanjohtaja 1968–1969, Kuopion Osuusmeijerin teknillinen johtaja 1969–1978 ja toimitusjohtaja 1978–1991, Osuuskunta Promilkin toimitusjohtaja vuodesta 1991 ja Alueosuuskunta Promilkin toimitusjohtaja 1992. Pulliaisella oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Pulliainen sai 1989.
Jussi-palkinnot 1976

Jussi-palkinnot 1976 jaettiin 2. syyskuuta 1976 järjestetyssä jakotilaisuudessa elokuvateatteri Maximassa Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa välillä 1.7.1975-30.6.1976.
Voittajat

| Sarja | Voittaja | Elokuva |
| --- | --- | --- |
| Paras käsikirjoitus | Anni Blomqvist | Myrskyluodon Maija |
| Paras miespääosa | Vesa-Matti Loiri | Rakastunut rampa |
| Paras miespääosa | Antti Litja | Mies, joka ei osannut sanoa ei |
| Paras miespääosa | Matti Tapio | Kaksi ruplan rahaa |
| Paras naispääosa | Leena Uotila | Rakastunut rampa |
| Paras televisiosarja | Myrskyluodon Maijan Kuvausryhmä | Myrskyluodon Maija |
| Paras työryhmä | Jussi Kylätasku, Risto Jarva ja Kullervo Kukkasjärvi | Mies, joka ei osannut sanoa ei |
| Ulkomainen Jussin saaja | Lars G. Thelestam | Mies astui junasta |
Voittajat > Kunniakirjat

11 kotimaiselle elokuvalle
15 ulkomaiselle elokuvalle
Jussi-palkinnot 1977

Jussi-palkinnot 1977 jaettiin 25. huhtikuuta 1977 elokuvateatteri Ritzissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa aikavälillä 1. heinäkuuta 1976 – 28. helmikuuta 1977.
Voittajat

| Sarja | Voittaja | Elokuva |
| --- | --- | --- |
| Paras ohjaus | Heikki Partanen, Katariina Lahti, Riitta Rautoma | Antti Puuhaara |
| Paras naispääosa | Tuula Nyman | Loma |
| Paras miespääosa | Erkki Pajala | televisioelokuva: Manillaköysi |
| Paras miespääosa | Lasse Pöysti | Pyhä perhe |
| Paras miespääosa | Vilho Siivola | Luottamus, lisäksi huomioitiin 40-vuotinen ura näyttelijänä |
| Paras televisioelokuva | Eeli Aalto | Piina |
| Paras televisioelokuva | Ritva Nuutinen | Hänen olivat linnut |
Voittajat > Kunniakirjat

4 kotimaista kunniakirjaa
15 ulkomaiselle elokuvalle
Jorma Pitkänen (professori)

Jorma Antero Pitkänen (7. heinäkuuta 1934 Kotka – 25. huhtikuuta 2020 Kauniainen) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori. Hän oli vuodesta 1975 Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusopin ja erityisesti polttomoottoreiden professori. Hänen tutkimusaiheitaan olivat dieselmoottorit ja niiden ahtamistekniikka, tulevaisuuden polttoaineiden soveltaminen polttomoottoreissa käytettäväksi sekä monipolttoainemoottorit.
Jännityspäänsärky

Jännityspäänsärkypotilas
Jännityspäänsärky eli tensiopäänsärky on yleisin kaikista neurologisista sairauksista. Sitä esiintyy Suomessa yli 25 prosentilla väestöstä, Länsi-Euroopassa jopa 37 prosentilla. Toisin kuin migreenissä sitä esiintyy suunnilleen yhtä paljon naisilla ja miehillä, kun  taas migreeniä sairastavat huomattavasti enemmän naiset. Tautia sairastavat eniten nuoret naiset. Sairauden riskitekijöitä ovat unen vähäisyys ja työuupumus sekä lapsilla mahdollisesti pitkä "ruutuaika". Myös migreeniä ja masennusta on jännityspäänsärkypotilailla verrokkiryhmää enemmän. Taudin perinnöllisyyttä on myös tutkittu. Tauti voi kroonistua vaikeahoitoiseksi.  DIagnostiikassa on suljettava muut päänsärkymuodot pois. Hoidossa on syytä suosia lääkkeettömiä hoitoja ja lihashuoltoa kunhan vakavammat syyt on suljettu pois. Myös parasetamoli ja tulehduskipulääkkeet ovat mahdollisia. On myös ymmärrettävä, että päänsäryn kroonistuessa sitä voi olla vaikeampaa erottaa muista päänsäryn aiheuttajista.
Jokapaikan Viljo

| Jokapaikan Viljo Heikki Kinnunen (Leo Lastumäki ja muut Älywapaat palokuntalaiset)>  |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1985
 Julkaistu: 1985
 Formaatti: C-kasetti
 Tyylilaji: huumorimusiikki, iskelmämusiikki
 Kesto: 40.54
 Levy-yhtiö: Tatsia-Musiikki
muut julkaisut
|   | Jokapaikan Viljo 1985 | Vielä kerran Viljo ja Heppu hei 1985 |
Jokapaikan Viljo on vuonna 1985 julkaistu albumi, jossa esiintyivät Heikki Kinnunen, Leo Lastumäki ja muut Älywapaat palokuntalaiset, kuten muun muassa Titta Jokinen. Albumi julkaistiin C-kasettina. Levyn kappaleet "Jokapaikan Viljo" ja "Ahaa-Tango" julkaistiin erikseen vinyylisinglenä.
Albumilla olevat kappaleet ovat lauluja, jotka on esitetty viihdesarjassa ÄWPK – Älywapaa palokunta. Kappaleiden välissä on Heikki Kinnusen ja Leo Lastumäen esittämiä speakeja, jotka liittyvät sarjan Viljo-hahmoon.
Kappaleet on säveltänyt Aarno Raninen ja sanoittanut Pertti Reponen.
Kappaleet

Jokapaikan Viljo
Onks Viljoo näkynyt
Vanhanpa kansanpa konstejapa muistelen
Pieni tulitikkutyttö
Tulennielijä
Lycka Till
Ahaa-Tango
Tulivuori-calypso
Kamina-Kaisa
Ei savua ilman tulta
Tuhkavalssi
Älywapaa palokuntalaulu
Johannes Matthiae Collinus

Johannes Matthiae Collinus (myös Johan Collinus) (1604–1671) oli suomalainen pappi ja kirjailija. Hän toimi Karkun kirkkoherrana. Hänen teoksensa Ylimmäisen keisarin Jesuxen Christuxen Mandati eli käsky (1643) oli ensimmäinen Suomessa painettu suomenkielinen kirja.
Aiheesta muualla

Kotivuori, Yrjö: Johan Collin. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
Joseph Golinkin

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | taidegrafiikka |  |
Joseph Webster Golinkin (10. syyskuuta 1896 Chicago – 8. syyskuuta 1977 New York) oli yhdysvaltalainen kuvataiteilija ja Yhdysvaltain laivaston lippueamiraali (engl. Rear Admiral). Hän suunnitteli myös painotöinä yhdysvaltalaisia postimerkkejä.
Vuonna 1932 Golinkin osallistui Los Angelesin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa taidegrafiikassa teoksellaan "Leg Scissors".
Johannes Teologin luostari

| Johannes Teologin luostari Μονή Αγίου Ιωάννου Θεολόγου |
| --- | --- |
 Johannes Teologin luostari.
Sijainti:  Chóra, Pátmos, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Koordinaatit:  37°18′33″N, 26°32′51″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Ekumeeninen patriarkaatti, Pátmoksen eksarkaatti
Tyyppi:  munkkiluostari
Perustaja:  Johannes Khristodulos
Perustettu:  1088
Verkkosivut:  patmosmonastery.gr
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Johannes Teologin luostari (kreik. Μονή Αγίου Ιωάννου Θεολόγου, Moní Agíou Ioánnou Theológou) on ortodoksinen luostari Pátmoksen saarella Kreikassa. Luostari on yksi Kreikan merkittävimmistä ja se on omistettu Johannes Teologille, joka kirjoitti Pátmoksella Ilmestyskirjan. Linnamainen luostari sijaitsee ylhäällä Chóran kylässä.
Historia

Luostarin perusti ja rakensi pappis-sotilas Johannes Khristodulos keisari Aleksios I Komnenoksen lahjoituksen ansiosta vuonna 1088. Khristodulos suunnitteli luostarin rakentamista alun perin Johanneksen saamien ilmestysten paikan eli Ilmestyskirjaluolan paikalle. Hän päätti kuitenkin rakentaa sen suojaisampaan paikkaan saman vuoren, jonka rinteessä luola on, huipulle. Luostarin paikalla sijaitsi antiikin aikana Artemiin temppeli. Temppelin osia on käytetty luostarin rakentamisessa.
Luostari on vuodesta 1999 osa Unescon maailmanperintökohdetta nimeltä Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola. Kohteeseen myös kuuluva Ilmestyskirjaluola sijaitsee alempana Chóran ja Skálan kylien puolessa välissä. Sen yhteydessä on toinen, pienempi luostari, jota ei tule sekoittaa Johannes Teologin luostariin.
Rakennus

Luostari on linnoitettu korkeilla muureilla. Luostarin muurien sisäpuolella on pääkirkko (katholikon) sekä seitsemän kappelia, luostarin perustajalle omistettu Pyhän Khristoduloksen kappeli, Pyhän Nikolaoksen kappeli, Pyhän Johannes Kastajan kappeli, Pyhän Basileioksen kappeli, Pyhän Ristin kappeli, Kaikkien pyhien kappeli sekä Neitsyt Marian kappeli. Muurien ulkopuolella on kolme kappelia, Pyhien apostolien kappeli, Pyhän Georgioksen kappeli sekä Pyhän Fanurioksen kappeli. Johannes Khristodulos on haudattu omaan nimikkokappeliinsa.
Rakennus > Kirjasto ja museo

Pátmoksen luostarilla on suuri kirjasto, jonka kokoelmiin kuuluu 3 000 painettua nidettä, 900 käsikirjoitusta (325 pergamentille ja 565 paperille) ja 13 000 historiallista dokumenttia.
Kirjasto on merkittävimpiä kristillisiä kirjastoja. Teoksia on koottu aikojen kuluessa Egeanmeren saarilta, muun muassa Ródokselta, Chíokselta ja Kreetalta. Kirjaston teoksista suurin osa käsittelee teologiaa, ja joukossa on muun muassa suuri joukko Raamatun käsikirjoituksia. Joukossa on myös useita antiikin ajan teoksia, kuten Aristoteleen, Diodoros Sisilialaisen, Ksenofonin, Platonin, Demostheneen, Euripideen, Thukydideen ja Plutarkhoksen teoksia. Kirjaston yhteydessä on tilat tutkijoille.
Historialliset dokumentit antavat kuvan luostarin elämästä vuosisatojen ajalta. Harvinaisia bysanttilaisen ajan dokumentteja, joista varhaisin on vuodelta 1073, on yli 500 kappaletta ja ne antavat tarkan kuvan historiallisista tapahtumista laajalta maantieteelliseltä alueelta, kuten Kreetan, Konstantinopolin ja Vähän-Aasian alueelta. Dokumentteihin lukeutuu muun muassa keisarin Khristodulokselle antama saaren luovutuskirja 1000-luvulta.
Luostarin yhteydessä on museo, joka esittelee muun muassa luostarin kirkollisia aarteita, kuten ikoneita ja kirkkotekstiilejä, käsikirjoituksia sekä alueen antiikin aikaisia löydöksiä. Luostarin kokoelmiin kuuluu myös paljon pyhäinjäännöksiä, kuten apostoli Tuomaan kallo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes Teologin luostari Wikimedia Commonsissa
Μονή Αγίου Ιωάννου Θεολόγου (Arkistoitu – Internet Archive). Luostarin verkkosivut. (kreikaksi)
Johannes Teologin luostaria.
Johannes Teologin luostaria.
Neitsyt Marian kappelin koristeellinen ovi.
Joseph Galloway

Joseph Galloway (n. 1731 West River, Maryland – 29. elokuuta 1803 Watford, Hertfordshire, Iso-Britannia) oli tunnetuimpia ja merkittävimpiä Amerikan vallankumouksen aikaisia lojalisteja.
Galloway toimi vuodesta 1747 asianajajana Philadelphiassa ja hän anoi lupaa viedä oikeustapauksia Pennsylvanian korkeimpaan oikeuteen jo alle 20-vuotiaana. Hänet valittiin Pennsylvanian siirtokunnan edustajakokoukseen vuonna 1756 ja hän toimi sen puhemiehenä 1766–1775. Galloway osallistui vuonna 1774 ensimmäiseen mannermaakongressiin ja esitti siellä hyväksyttäväksi suunnitelman kolmentoista siirtokunnan ja Britannian välisen kiistan rauhanomaiseksi ratkaisemiseksi. Gallowayn unionisuunnitelmassa siirtokuntia olisi johtanut kuninkaan nimittämä kenraalipresidentti (president general) ja niillä olisi ollut oma parlamentti. Mannermaakongressi keskusteli esityksestä päivän ajan ja hylkäsi sen äänestyksessä yhden äänen enemmistöllä. Jälkeenpäin esitys pyyhittiin pois kongressin pöytäkirjoista.
Galloway ei kannattanut vallankumousta, ja sen puhjettua hän lähti Philadelphiasta ja liittyi kenraali William Howen komentamaan brittiarmeijaan. Brittien miehittäessä Philadelphiaa sodan aikana hän toimi siellä siviilivirkamiehenä. Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen jälkeen Galloway laati useita suunnitelmia siirtokuntien ja Britannian välisestä unionista – niille olisi ollut käyttöä, jos kapinoivat siirtokunnat olisivat hävinneet itsenäisyyssodan. Kun siirtokuntien armeija valtasi Philadelphian takaisin vuonna 1778, Galloway pakeni Englantiin, ja jäi sinne loppuiäkseen.
James Patrick

James Alan Patrick (s. 6. kesäkuuta 1963 Winnipeg, Manitoba) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän toimii tällä hetkellä NHL-seura Buffalo Sabresin apuvalmentajana.
James Patrick pelasi pitkällä NHL-urallaan 1280 runkosarjaottelua tehden niissä tehot 149 maalia ja 490 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän esiintyi 117 ottelussa tehden 38 pistettä, kahdeksan maalia ja 32 syöttöpistettä.
Ura > Juniorivaihe

Ennen ammattilaisuraansa Patrick pelasi vuosina 1980–1983 ensin yhden kauden Prince Albert Raidersin kokoonpanossa Saskatchewan Junior Hockey Leaguessa (SJHL) ja sitten kaksi kautta yliopistokiekkoa Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueessa (Fighting Sioux). Hän oli voittamassa Raidersissa vuonna 1981 Manitoba Centennial Cupin mestaruutta ja vuonna 1982 Fighting Siouxissa NCAA:n jääkiekkomestaruutta. NHL-varauksen Patrick sai vuonna 1981, jolloin New York Rangers varasi hänet numerolla yhdeksän varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella.
Ura > Rangers

Patrick aloitti NHL-uransa keväällä 1984, jolloin hän pelasi Rangersin paidassa 12 runkosarjaottelua; ennen Rangersiin siirtymistään hän oli pelannut alkukauden Kanadan Sarajevon kisoihin osallistuneessa olympiajoukkueessa. Syksystä 1984 eteenpäin Patrick pelasi Rangersissa yhdeksän täyden kauden ajan. Hän oli kolmesti seuran tehokkain puolustaja (kausina 1986–87, 1987–88 ja 1989–90) ja vuonna 1988 hänet palkittiin seuran arvokkaimpana pelaajana. Rangers-aikansa ja samalla koko uransa parhaan pistesaldon Patrick keräsi kaudella 1991–92, jolla hän iski tehot 14 maalia ja 57 syöttöpistettä 80:ssä runkosarjaottelussa. Plusmiinustilastossa Patrick saavutti Rangers-vuosinaan parhaimmillaan lukeman +34 (kaudella 1991-92) ja positiivisen lukeman kahta kautta lukuun ottamatta joka vuosi.
Ura > Hartford ja Calgary

Kauden 1993–94 alussa, vain muutaman ottelukierroksen jälkeen, Rangers kauppasi Patrickin Hartford Whalersiin yhdessä Darren Turcotten kanssa vaihdossa Nick Kypreosiin, Steve Larmeriin, Barry Richteriin ja kuudennen kierroksen varausvuoroon. Patrick ehti pelata Whalersissa vain vajaan puolen vuoden ajan ennen maaliskuussa 1994 tapahtunutta siirtoa Calgary Flamesiin yhdessä Zarley Zalapskin ja Michael Nylanderin kanssa vaihdossa Gary Suteriin, Paul Ranheimiin ja Ted Druryyn. Flamesissa hän pelasi kauden 1993–94 lopun ja neljä seuraavaa kautta (1996–97 hän oli sivussa suurimman osan kaudesta sivussa loukkaantumisten vuoksi).
Ura > Buffalo, peruttu lopettamispäätös ja Frankfurt

Lokakuussa 1998 Patrick teki vapaana agenttina sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa, jossa pelasi NHL-uransa loppuun asti, kuuden kauden ajan. Hän keräsi Sabres-vuosinaan viidellä kaudella positiivisen lukeman plusmiinustilastossa ja vuonna 1999 hän pelasi Sabresin paidassa Stanley Cupin loppuottelusarjassa Dallas Starsia vastaan; Stars otti mestaruuden voitoin 4–2.
Syyskuussa 2005, oltuaan pelaamatta NHL:n työsulkukauden 2004–05, Patrick ilmoitti lopettavansa pelaajauransa ja hänet palkattiin muihin tehtäviin Sabresin organisaatioon. Hän kuitenkin pyörsi pian päätöksensä ja pelasi vielä kauden 2005–06 Frankfurt Lionsin riveissä Saksan pääsarjassa DEL-liigassa. Hän pelasi Lionsin paidassa 42 runkosarjaottelua, joissa hän teki seitsemän tehopistettä, maalin ja kuusi syöttöpistettä.
Ura > Siirtyminen valmentajaksi

Patrick ilmoitti kiekkouransa lopullisesta päättymisestä kesällä 2006 ja syyskuusta 2006 hän on toiminut päävalmentaja Lindy Ruffin apuvalmentajana Buffalo Sabresissa.
Ura > Maajoukkue

Isoissa kansainvälisissä turnauksissa Patrick edusti maataan seitsemästi, Sarajevon olympialaisten lisäksi viisissä maailmanmestaruuskisoissa ja kerran Kanada-cupissa, vuoden 1987 mestaruuden voittaneessa joukkueessa. MM-kisoissa Patrick oli voittamassa kahta mitalia, pronssia vuonna 1983 ja hopeaa vuonna 1989. Lisäksi hän oli mukana Kanadan kokoonpanossa myös vuoden 1984 voitokkaassa Kanada-cup -joukkueessa, muttei pelannut turnauksessa otteluakaan.
Nuorten maailmanmestaruuskisoissa Patrick edusti maataan kahdesti, vuonna 1982, jolloin Kanada voitti kultaa, ja vuonna 1983, jolloin maa otti pronssia.
Julia Lahti

Aatos Julia Lahti (30. kesäkuuta 1909 Oulu – 23. joulukuuta 1990 Oulu) oli suomalainen talousopettaja ja suomen sekä ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Lahti kävi kuusi luokkaa Uleåborgs Svenska Mellanskolania ja toimi sittemmin talousopettajana Tyrnävän kansalaiskoulussa.
Teoksia

Aurinko ja orjantappurakukka : suomen- ja ruotsinkielisiä runoja. Tekijä, Tyrnävä 1965
Heräsivät siniset tähdet : suomen- ja ruotsinkielisiä runoja. Tekijä, Tyrnävä 1966
John Moulder-Brown

Moulder-Brown vuonna 1974.
John Moulder-Brown (s. 3. kesäkuuta 1953 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä ja teatteriohjaaja, joka tunnetaan parhaiten nuoruutensa elokuvarooleista muun muassa elokuvissa Koulupoikia (1969) ja Hyväilysi kosketus (1970).
Moulder-Brownin ensimmäinen lapsirooli oli Lewis Gilbertin vuoden 1958 elokuvassa Hymyä sateessa.
Vuonna 1997 Moulder-Brown perusti Brightoniin draamakoulutusta antavan oppilaitoksen The Academy of Creative Training (ACT).
Filmografiaa

Koulupoikia (A Pál-utcai fiúk, ohj. Zoltán Fábri 1969)
Hyväilysi kosketus (Deep End, ohj. Jerzy Skolimowski 1970)
Kuningas, rouva, sotamies (Herzbube, ohj. Jerzy Skolimowski 1971)
Vampyyrit iskevät (Vampire Circus, ohj. Robert William Young 1971)
Ludwig II (Ludwig, ohj. Luchino Visconti 1972)
Huijari Felix Krullin tunnustukset (Bekenntnisse des Hochstaplers Felix Krull, tv-sarja, ohj. Bernhard Sinkel, Saksan liittotasavalta 1982)
Claudia (Claudia, ohj. Anwar Kawadri 1986)
Tittelintuure (Rumpelstiltskin, ohj. David Irving 1987)
Aiheesta muualla

John Moulder-Brown Elonetissä.
John Moulder Brown Elonetissä.
John Moulder-Brown Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jokapaikanhöylä

Yleistyökalu
Jokapaikanhöylä kuvaa ihmistä, joka osaa monia taitoja olematta silti mestari missään niistä. Henkilö on yleispätevä muttei spesialisti; kuten 10-ottelija joka kilpailee kymmenessä lajissa, muttei koskaan voittaisi ketään alan spesialistia; tai yleistyökalu jossa on monta työkalua, muttei yhtäkään hyvää. Sen parempi versio on yleisnero, joka on erityisen hyvä kaikessa, mihin ryhtyy; hyvänä esimerkkinä Leonardo da Vinci.