stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannu Koskivuori -mitali

Hannu Koskivuori -mitali on Suomen Hiihtoliiton vuosittain henkilölle, yhteisölle tai järjestölle jakama tunnustus. Palkinnon saajasta päättää hiihtoliiton puheenjohtajisto. Palkinnon myöntämiskriteerinä on pitkäaikainen työ suomalaisen hiihtourheilun hyväksi. Mitalin toisella puolella on Hannu Koskivuoren figuuri ja toisella puolella teksti ”Latua avaten”. Mitalin on suunnitellut Yrjö Lohko ja niitä on painettu 50 kappaletta. Mitali jaetaan marraskuussa.
| Vuosi | Nro | Saaja |
| --- | --- | --- |
| 1985 | 1 | Hannu Koskivuori |
| 1986 | 2 | Reino Kuntola |
| 1987 | 3 | Pekka Kuvaja |
| 1988 | 4 | Toivo Lehtovuori |
| 1989 | 5 | Heikki Hampaala |
| 1990 | 6 | Lasse Johansson |
| 1991 | 7 | Sanoma Osakeyhtiö |
| 1992 | 8 | Tauno Juurtola |
| 1993 | 9 | Antero Kekkonen |
| 1994 | 10 | Kalevi Männys |
| 1995 | 11 | Vuokatin Urheiluopisto |
| 1996 | 12 | Heikki Keltto |
| 1997 | 13 | Lennart Johansson |
| 1998 | 14 | Lahden kaupunki |
| 1999 | 15 | Juha Mieto |
| 2000 | 16 | Jorma Kuula |
| 2001 | 17 | Puolustusvoimat |
| 2002 | 18 | Paavo M. Petäjä |
| 2003 | 19 | Eeti Nieminen |
| 2004 | 20 | Leena Jääskeläinen |
| 2005 | 21 | Kalevi Häkkinen |
| 2006 | 22 | Pauli Dunder |
| 2007 | 23 | Suomen Olympiakomitea |
| 2008 | 24 | Oy Yleisradio Ab |
| 2009 | 25 | Matti Pulli |
| 2010 | 26 | Alpo Peltola |
| 2011 | 27 | Leila Lepistö |
| 2012 | 28 | FIS |
| 2013 | 29 | Seppo Heikkala |
| 2014 | 30 | Tarmo Ängeslevä |
| 2015 | 31 | Ilkka Tiilikainen |
| 2016 | 32 | Siiri Rantanen |
| 2017 | 33 | Eino Kalpala |
| 2018 | 34 | Aatto Lamminpää |
| 2019 | 35 | Immo Kuutsa |
| 2020 | 36 | Roger Talermo |
| 2021 | 37 | Heikki Hämäläinen |
| 2022 | 38 | Vesa-Pekka Sarparanta |
| 2024 | 39 | Risto Happonen |
Lähde
Tina Turner

| Tina Turner |
| --- | --- |
 Tina Turner huhtikuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1939 Nutbush, Tennessee
Kuollut: 24. toukokuuta 2023 (83 vuotta) Küsnacht, Sveitsi
Ammatti:  laulaja, sanoittaja, tanssija, näyttelijä
Puoliso:   Ike Turner (vih. 1962; ero 1978)  Erwin Bach (vih. 2013) 
Muusikko
Aktiivisena:  1958–2023
Tyylilajit:  rock and roll, pop, blues
Soittimet:  laulu
Yhtyeet:  Ike & Tina Turner
Levy-yhtiöt:  United Artists (1974–1979) EMI (Capitol, Parlophone, Virgin) (1984–2023)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tina Turner (alun perin Anna Mae Bullock, virallisesti Tina Turner-Bullock, 26. marraskuuta 1939 Nutbush, Tennessee – 24. toukokuuta 2023 Küsnacht, Sveitsi) oli yhdysvaltalainen rocklaulaja. Turner tunnettiin voimakkaasta soul-äänestään ja energisistä lavaesiintymisistään. Turner on saanut kymmenen Grammy-palkintoa. Häntä on kutsuttu ”Rock and rollin kuningattareksi”.
Turnerin levyjä on myyty noin 200 miljoonaa kappaletta. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan Turner on myynyt enemmän konserttilippuja kuin kukaan toinen sooloartisti koko musiikin historiassa.
Nuoruus

Anna Mae Bullock syntyi Tennesseen Nutbushissa vuonna 1939. Hänen vanhempansa Floyd ja Zelma Bullock olivat vuokraviljelijöitä. Turner muisteli myöhemmin vanhempiensa suhteen olleen rakkaudeton. Äiti jätti perheen, kun Tina oli 10-vuotias ja isä jätti lapsensa kolme vuotta myöhemmin. Tämän jälkeen Anna asui isoäitinsä luona Brownsvillessä.
Anna ja tämän vanhempi sisar Alline muuttivat 1956 asumaan äitinsä kanssa St. Louisiin. Valmistuttuaan high schoolista Anna alkoi työskennellä hoitajan apulaisena. Hänen haaveensa oli edetä hoitajaksi.
Musiikkiura > Ike Turnerin kanssa

Anna ja Alline Bullock alkoivat St. Louisissa käydä keikoilla, ja vuonna 1956 he tapasivat muusikko Ike Turnerin tämän keikalla yhtyeensä Rhytm Kingin kanssa. Yhden keikan aikana yhtyeen rumpali antoi Bullockille mikrofonin ja tämä lauloi Ike Turnerin tuottaman B. B. Kingin kappaleen ”You Know I Love You”. Ike päätti ottaa Bullockin yhtyeeseen taustalaulajaksi.
Annasta tuli pian Tina. Ike antoi kyseisen nimen Sheena, viidakon kuningatar -hahmon mukaan. Rhytm Kingin pääsolisti Art Lassiter ei ilmestynyt ”A Fool in Love” -kappaleen äänityksiin, joten Tina lauloi kappaleen. Siitä tuli hitti. Turner muutti tämän jälkeen yhtyeensä suuntaa ja kehitti koko esiintymisen Tinan laulun ympärille. Siitä syntyi Ike & Tina Turner Revue.
Työtoveruus syveni rakkaudeksi ja parille syntyi poika. Nuoren perheen elämä hymyili, ja pari keikkaili ahkerasti. Vähitellen Tina huomasi, että hänen miehessään on myös pimeämpi puoli ja että tämä halusi kontrolloida Tinaa. Vuonna 1960 Ike kosi. Tina ei uskaltanut kieltäytyä, koska hän pelkäsi liikaa. Kaksi päivää kosinnan jälkeen pari ajoi Meksikoon. Haaveilemiensa häiden sijaan Tina meni naimisiin koruttomassa vihkitilaisuudessa.[lähde? ]
Kaksikko nousi 1960-luvulla kansainväliseen suosioon. Heidän tunnetuin hittinsä oli Phil Spectorin tuottama "River Deep, Mountain High". Muita hittejä olivat muun muassa "A Fool in Love", "Proud Mary" ja "Nutbush City Limits".[lähde? ]
Musiikkiura > Soolouran alku

Tina ja Ike erosivat. Tina Turner teki paluun vuonna 1984 albumilla Private Dancer. Albumin teossa oli mukana muun muassa Mark Knopfler. Levyltä julkaistu single "What's Love Got to Do with It" teki Turnerista maailmantähden. "Minulla ei ollut helppoa urani alussa ja tiedän mitä huipulle pääseminen vaatii. Olen maksanut velkani itse ja päässyt oman elämäni näyttämölle. Kaikki mennyt on ollut sen arvoista", totesi Turner tuolloin.[lähde? ]
Turner julkaisi soolourallaan useita menestyssinglejä, kuten vuoden 1989 "The Best". Turner esiintyi myös The Whon rockoopperassa Tommy ja elokuvassa Mad Max Beyond Thunderdome (1985). Vuonna 1995 Turner esitti James Bond -elokuvan 007 ja kultainen silmä tunnuskappaleen "GoldenEye".
Turnerin yhteistyökumppaneita olivat muun muassa The Rolling Stones, Tom Jones, Eric Clapton, Eros Ramazzotti, Bryan Adams ja Phil Collins.[lähde? ]
Turnerin elämästä tehtiin vuonna 1993 elokuva Tina: What’s Love Got to Do With It, jossa Turneria esitti Angela Bassett. Turnerin elämästä on tehty myös musikaali.
Musiikkiura > 2000-luku > Grammy-esiintyminen ja uusi kiertue

Turner jäi eläkkeelle vuonna 2004 mutta palasi kuitenkin julkisuuteen vähäksi aikaa kiertueelle nimeltä "Live in Concert", joka alkoi Kansasissa lokakuussa 2008 ja jatkui Eurooppaan keväällä 2009. Hän levytti eläkkeelle jäämisen jälkeen muutamia kappaleita ja teki joitakin TV-esiintymisiä (muun muassa promootiokiertue kokoelma-albumille All the Best sekä vuoden 2008 Grammy Awards -esiintyminen). Se oli Turnerin ensimmäinen oikea kiertue kahdeksaan vuoteen. Kiertue ulottui myös Helsinkiin, jossa Turner esiintyi Hartwall Areenalla 23. ja 24. huhtikuuta 2009. Kiertue oli yksi vuoden 2009 myydyimmistä ja tuotti noin 90 miljoonaa euroa 90 konsertista. Euroopan-kiertue oli toiseksi tuottoisin 58 miljoonalla eurolla.[lähde? ]
Turner sanoi "Live in concert" -kiertueesta "Tahdon nousta lavalle ja esiintyä, mutta jokapäiväinen aikataulujen kanssa eläminen on rankkaa työtä. Siksi olenkin sanonut, että teen mielellään mahdollisimman vähän promootiota tällä kiertueella. On myös nautinto jäädä eläkkeelle. Minä elän mukavaa elämää ja olen onnellinen."
Musiikkiura > 2010-luku ja nykyaika

Tina Turner kertoi lehdistölle tammikuussa 2010 Giorgio Armanin "Prive"-muotinäytöksessä Pariisissa, ettei ollut pois suljettua, että hän olisi tehnyt vielä uuden maailmankiertueen. Ihmiset halusivat vielä nähdä häntä lavalla, eikä hän kieltänytkään, etteikö olisi voinut pyytää "tyttöjä" takaisin ja tehdä jotain.
Toukokuussa 2014 uutisoitiin Turnerin saaneen aivohalvauksen mutta hän toipui siitä. Halvauskohtauksen ajankohdasta tai paikasta ei Hamburger Morgenpostilla ollut tietoa, mutta lehden haastatteleman Albert B:n mukaan halvaus oli lievä.
Kiertueet

1978–1979: Wild Lady of Rock Tour
1982–1984: Nice ’n’ Rough Tour
1984–1985: Private Dancer Tour
1987–1988: Break Every Rule Tour
1990: Foreign Affair Tour
1993: What's Love? Tour
1996–1997: Wildest Dreams Tour
2000: Twenty Four Seven Tour
2008–2009: Tina!: 50th Anniversary Tour
Private Dancer Tour oli Turnerin kolmas oma kiertue ja samalla ensimmäinen suuri kiertue. Kiertue auttoi häntä comebackissa ja oli musiikin historian parhaimpia paluukiertueita. Kaksi viimeistä Japanin konserttia Turner lopetti esittämällä Bruce Springsteenin "Dancing in the Dark". Konserttien määrä oli yhteensä 176: Euroopassa 60, Pohjois-Amerikassa 104, Australiassa kymmenen ja Japanissa kaksi.
Break Every Rule Tour rikkoi ennätyksiä 13 maassa. Se oli vuosina 1987–1988 vuoden suurin kiertue, ja katsojia oli yli neljä miljoonaa. Foreign Affair Tour oli Turnerin ensimmäinen stadionkiertue ja samalla ensimmäinen kiertue, joka ulottui vain Eurooppaan. Kiertue sisälsi 121 konserttia. Whats’ Love? Tour on Turnerin kuudes kiertue. Se ulottui vain Amerikkaan ja muutamaan Euroopan konserttiin. Wildest Dreams Tour oli Turnerin seitsemäs kiertue. Kiertueeseen sisältyi 255 konserttia. Kiertue tuotti melkein 20 miljoonaa dollaria. Twenty Four Seven Tour kiertueen piti olla Turnerin viimeinen, mutta hän palasi lavoille vuonna 2008. Tina!: 50th Anniversary Tour vuosina 2008–2009 oli hänen viimeinen kiertueensa. Turner sai inspiraation kiertueelle vuoden 2008 Grammy-gaalasta, jossa hän esiintyi Beyoncén kanssa.
Kiertueet > Tina Turner Suomessa

Suomessa Turner konsertoi ensimmäisen kerran 24. elokuuta 1982 Kulttuuritalossa Helsingissä. Private Dancer -kiertue saapui Helsinkiin 19. helmikuuta 1985. Foreign Affair -kiertueella vuonna 1990 hän esiintyi 14. ja 15. toukokuuta Helsingin jäähallissa. Wildest Dreams -kiertueella 7. elokuuta 1996 Turner esiintyi Helsingin olympiastadionilla 50 000 katsojalle. Hän esiintyi 24/7-kiertueellaan kahdesti Finnair Stadiumilla Helsingissä, 9. ja 10. elokuuta 2000. Turner esiintyi Hartwall Areenalla 23. ja 24. huhtikuuta 2009.
Yksityiselämä

Turnerilla ja saksofonisti Raymond Hillillä oli yhteinen poika (1958–2018). Turner oli pojan syntyessä vain 18-vuotias. Turnerin avioiduttua Ike Turnerin kanssa 1962 Ike adoptoi pojan. Poika teki itsemurhan vuonna 2018. Tina ja Ike Turnerin yhteinen, vuonna 1960 syntynyt poika kuoli 8. joulukuuta 2022.
Turner kertoi päättäneensä jättää Iken vuonna 1976, kun tämä pahoinpiteli hänet lentokentällä. Suhdetta olivat rasittaneet alusta saakka alkoholi, huumeet ja uskottomuus. Ike raivostui Tinan avioerohakemuksesta ja yritti vaikeuttaa Tinan elämää kaikin tavoin. Hän väitti, että Tina olisi hänelle velkaa 500 000 dollaria sopimusrikkomusten vuoksi. Vaikka Tina eli paineen alla ja rahapulassa, hän tunsi ensimmäistä kertaa elämässään olevansa vapaa ja ilman Iken kontrollointia.[lähde? ]
Tina Turner jättäytyi musiikkibisneksestä muutamaksi vuodeksi. Myöhemmin hän kertoi tarvinneensa tauon, jotta paluu olisi mahdollista. Eroprosessissa häntä auttoi buddhalainen mietiskely. Turner oli alun perin baptisti, mutta hän kääntyi myöhemmin buddhalaisuuteen.
Turner aloitti vuonna 1986 seurustelun Erwin Bachin kanssa, ja he avioituivat vuonna 2013. Bach on 17 vuotta nuorempi kuin Turner. Ike Turner kuoli 12. joulukuuta 2007 kokaiinin yliannostukseen. Tina Turnerin edustaja julkisti tämän lausunnon, jossa tämä totesi olevansa tietoinen Ike Turnerin poismenosta: Tina ei ole ollut tekemisissä Ike Turnerin kanssa 35 vuoteen. Muita lausuntoja ei tulla antamaan, tiedotteessa todettiin lyhyesti.
Turner asui vuodesta 1994 Château Algonquinin linnassa Küsnachtin kaupungissa, Zürichinjärven rannalla.Turner omisti aiemmin asunnot Kölnissä, Lontoossa, Los Angelesissa ja Ranskan Rivieralla.
Vuonna 2013 Turner anoi Sveitsin kansalaisuutta koska oli luopumassa Yhdysvaltain kansalaisuudesta. Turner sai Sveitsin kansalaisuuden 22. huhtikuuta 2013 läpäistyään kansalaisuuskokeen, johon kuului Sveitsin historian ja Zürichin kantonin virallisen kielen saksan kielen osaaminen. . Turner luopui virallisesti Yhdysvaltain kansalaisuudesta Yhdysvaltain suurlähetystössä Bernissä 24. lokakuuta 2013.
Vuonna 2022 sveitsiläinen talouslehti Bilanz arvioi Turnerin omaisuuden arvoksi 250 miljoonaa Sveitsin frangia (n. 257 miljoonaa euroa).
Palkinnot ja saavutukset

Turner voitti kymmenen Grammy-palkintoa, ja Rolling Stone -lehti on nimennyt hänet kaikkien aikojen parhaimpien laulajien joukkoon. Turner on listattu 25 parhaan tanssijan joukkoon, hän on myynyt enemmän konserttilippuja kuin kukaan toinen artisti maailmassa, ja hänet on nimetty Oprah Winfreyn 25 legendaarisimman naisen joukkoon.
Diskografia

Tina Turns the Country On (1974)
Acid Queen (1975)
Rough (1978)
Love Explosion (1979)
Private Dancer (1984)
Break Every Rule (1986)
Foreign Affair (1989)
Wildest Dreams (1996)
Twenty Four Seven (1999)
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Huomiot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1971 | Taking off – otetaan hatkat | oma itsensä | — |
| 1975 | Tommy | The Acid Queen | — |
| 1978 | Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band | Our Guests at Heartland | — |
| 1985 | Mad Max Beyond Thunderdome | Auntie Entity | NAACP Image Award for Outstanding Actress in a Motion Picture |
| 1993 | Tina: What’s Love Got to Do with It | oma itsensä | Angela Bassettin lauluäänenä, esiintyy myös arkistomateriaalissa |
| 1993 | Last Action Hero | pormestari | — |
Televisio
| 1970 | It's Your Thing | oma itsensä | dokumenttielokuva |
| 1970 | Gimme Shelter | oma itsensä | dokumenttielokuva |
| 2000 | Ally McBeal | oma itsensä | cameo jaksossa ”The Oddball Parade” |
| 2021 | Tina | oma itsensä | dokumenttielokuva |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tina Turner Wikimedia Commonsissa
http://www.bestoftinaturner.com/
http://tinaturnerlive.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Ike ja Tina Turner 23. marraskuuta 1972
Presidentti George Bush onnittelee Tina Turneria. Vasemmalta oikealle Tony Bennett, Suzanne Farrell, Julie Harris, Robert Redford ja Tina Turner.
Hannu Koskinen (jääkiekkoilija)

Hannu Tapani Koskinen (s. 23. marraskuuta 1953 Lahti) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Keskushyökkääjänä läpi uransa pelannut Koskinen edusti seuratasolla koko pelaajauransa ajan Lahden Kiekkoreipasta. Ensimmäisen kerran Koskinen lopetti pelaajauransa keväällä 1985 Kiekkoreippaan pudottua jääkiekon SM-liigasta, mutta hän palasi seuraavalla kaudella vielä 19 ottelun ajaksi kaukaloon, kun Kiekkoreipas oli vaarassa pudota 1. divisioonasta.
SM-liigassa Koskinen pelasi vuosien 1976 ja 1985 välillä 321 ottelua, joissa hän keräsi yhteensä 283 tehopistettä, 102 maalia ja 181 syöttöä. Parhaimmalla kaudellaan 1979–1980 hän keräsi 46 (20+26) tehopistettä. Maajoukkueurallaan hän pukeutui leijonapaitaan 52 kertaa edustaen Suomea Lake Placidin olympiakisoissa 1980 ja MM-kisoissa Ruotsissa seuraavana vuonna.
Pelicans on jäädyttänyt Koskisen pelaajanumeron 11.
Göteborgin hiippakunta

| Göteborgin hiippakunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Uskontokunta:  Ruotsin kirkko
Piispanistuin:  Göteborg
Tuomiokirkko:  Göteborgin tuomiokirkko
Piispa:  Susanne Rappmann
Perustettu:  1620
 
 Svenska kyrkan - Göteborgs stift 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Göteborgin hiippakunta (ruots. Göteborgs stift) on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Maantieteellisesti se koostuu Bohuslänin ja Hallandin maakunnista, eteläisestä ja läntisestä Länsi-Götanmaasta. Se ulottuu Laholmista Strömstadiin. Keskuspaikka on Göteborg.
Göteborgin tuomiokirkko
Kun Göteborgin kaupunki perustettiin, oli alue Skaran hiippakunnan kaukaisimpia alueita. Jotta seudun seurakunnat voitaisiin liittää lähemäksi kaupunkia ja sen viranomaisia, perustettiin 1620 Götebortiin superintenduuri. Sen alue suureni 1658, kun suuri osa Bohusläniä liitettiin Ruotsiin. Vuonna 1665 superintendentin valinnan myötä se korotettiin hiippakunnaksi, joka oli Ruotsin valtakunnan kahdeksas hiippakunta.
Göteborgin ensimmäinen superintendetti oli kaupungin kirkkoherra Johannis Phrygius  ja hän joiti virkaa vuosina 1620-1628. Tuomiokapituli aloitti toimintansa 1640-luvulla. Ensimmäinen Göteborgin piispa oli  Zacharias Laurentii Klingius (aateloituna Klingenstjerna) 1665–1671.
Nykyinen Göteborgin piispa on vuodesta 2018 lähtien Susanne Rappmann.
Göteborgin hiippakuntakanslia, Lilla bommenin virastotalo
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 1 410 846 henkilöä, joista 807 065 eli 57,2 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Rovastikunnat

Göteborgin hiippakunnan rovastikunnat (vuonna 2020)
Göteborgin eteläinen rovastikunta
Göteborgin pohjoinen rovastikunta
Ölndalin ja Partillen rovastikunta
Göta Älvdalenin rovastikunta
Uddevallan ja Stenungsundin rovastikunta
Norra Bohuslänin rovastikunta
Markin ja Kindin rovastikunta
Kungsbackan rovastikunta
Varbergin ja Falkenbergin rovastikunta
Halmstadin ja Laholmin rovastikunta
Göteborgin hiippakunnan piispat > Superintendentit

1620–1628: Sylvester Johannis Phrygius
1629–1647: Andreas Johannis Prytz
1647–1664: Ericus Brunnius
Göteborgin hiippakunnan piispat > Piispat

1665–1671: Zacharias Klingius
1671–1678: Laurentius Thoreri Billichius
1678–1689: Daniel Larsson Wallerius
1701–1702: Georg Wallin vanhempi
1689–1701: Johan Carlberg
1702–1703: Lars Norrman
1703–1710: Olaus Nezelius
1711–1725: Johan Poppelman
1726–1731: Erik Benzelius nuorempi
1731–1744: Jakob Benzelius
1745–1760: Georg Wallin nuorempi
1760–1780: Erik Lamberg
1781–1818: Johan Wingård
1818–1839: Carl Fredrik af Wingård
1840–1856: Anders Bruhn
1856–1888: Gustaf Daniel Björck
1888–1929: Edvard Herman Rodhe
1929–1948: Carl Block
1949–1970: Bo Giertz
1970–1991: Bertil Gärtner
1991–2003: Lars Eckerda
2003–2011: Carl Axel Aurelius
2011–2018: Per Eckerdal
2018– Susanne Rappmann
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
HMS Gurkha (F122)

| HMS Gurkha |
| --- | --- |
 HMS Gurkha

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Woolston
Kölinlasku:  3. marraskuuta 1958
Laskettu vesille:  11. heinäkuuta 1960
Palveluskäyttöön:  13. helmikuuta 1963
Poistui palveluskäytöstä:  30. maaliskuuta 1984
Loppuvaihe:  myyty Indonesialle
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 300 t (standardi) 2 700 t (kuormattu)
Pituus:  109,73 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,88 m
Syväys:  4,04 m
Koneteho:  12 500 shp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  253
Aseistus
Aseistus:  2 × 4,5" Mk.5 Mod 1 -tykkiä 2 × Bofors 40 mm Mk.7 2 × Oerlikon 20 mm 1 × Mk.10 Limbo 1 × Westland Wasp
HMS Gurkha (viirinumero F122) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1963 palvelukseen otettu Tribal-luokan fregatti, joka myytiin 1984 Indoesialle.
Valmistus

Alus tilattiin Woolstonista Southamptonista John I. Thornycroft and Companyltä, missä köli laskettiin 3. marraskuuta 1958. Se laskettiin vesille 11. heinäkuuta 1960 kello 13.36 kumminaan Amiraliteetin ensimmäisen merilordin puoliso Lady Carrington. Vesillelaskutilaisuuteen osallistui Nepalin kruununprinssi Birenra Bir Bikram Shah Devi sekä Gurkha prikaatin upseerikunta. Alus otettiin palvelukseen 13. helmikuuta 1963 päällikkönään Lewis, J.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 30. maaliskuuta 1984 ja myytiin Indonesialle, joka liitti sen 16. lokakuuta 1985 muutostöiden jälkeen laivastoonsa nimellä KRI Wilhelmus Zakarias Yohannes. Alus poistettiin palveluksesta 2000.
Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:
Salway, S. 1965 - 1966
Irving, R. A. S. 1967 - 1968
McKeown, D. T. 1971 - 1972
Howard, Vincent M. 1972
Barraclough, D. H. 1977
Pringle, M. S. 1978-1979
Gustav Brom

Gustav Brom
Gustav Brom (alun perin Gustav Frkal; 22. toukokuuta 1921 Veľké Leváre – 25. syyskuuta 1995) oli slovakialais-tšekkiläinen jazzlaulaja ja -multi-instrumentalisti, joka tuli tunnetuksi oman vuonna 1940 ensimmäisen esiintymisensä tehneen big bandin johtajana.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet ja big bandin perustaminen

Brom syntyi nykyisen Slovakian alueella, mutta asui vuodesta 1933 lähtien Brnossa. Hän alkoi soittaa viulua, klarinettia ja alttosaksofonia. 1. kesäkuuta 1939 Brom pidätettiin natsismin vastaisten lehtisten jakamisesta. Hän oli neljän kuukauden ajan Gestapon vankina Špilberkin linnassa. Brom oli jo ennen vangitsemistaan perustanut R-Boys-yhtyeensä, joka jatkoi toimintaansa hänen vapauduttuaan. Vapautumisensa jälkeen hän myös otti käyttöönsä sukunimen Brom. Yhtye kasvoi toisen maailmansodan aikana. Ensimmäisen esiintymisensä se teki hotellissa Rožnov pod Radhoštěmissa kesäkuussa 1940. Brom toisinaan myös lauloi ja soitti bassoa yhtyeessään. Saavutettuaan ensin suosiota Brnossa yhtye siirtyi Prahaan, jossa se pääsi Vltava-tanssikahvilan esiintyjäksi. Ensimmäiset äänityksensä kokoonpano teki 26. syyskuuta 1945.
Vuoden 1946 alussa Brom siirtyi yhtyeineen Zlíniin. Samana vuonna hän sai yhtyeelleen kiinnityksen Bratislavan radioon. Vuonna 1947 hän meni naimisiin. Tämän jälkeen hän johti yhtyettä useamman kuukauden kiertäneellä kiertueella Sveitsissä. Brom menetti työnsä radiossa ilmaistuaan julkisesti tyytymättömyytensä kommunistiseen hallintoon. Hän kuitenkin palasi esiintymään Brnon kahviloihin ja kiersi välillä Määriä konsertteja pitäen. 1950-luvulla yhtye kasvoi big bandiksi, joka tulkitsi monipuolista ohjelmistoa. Vuonna 1954 Bromin big band kutsuttiin esiintymään Itä-Saksaan esiintymään. Tämän jälkeen kokoonpano palasi äänitysstudioon.
Elämä ja ura > 1960-luku ja myöhemmät vaiheet

1960-lukua on luonnehdittu Bromin big bandin "kultakaudeksi". Silloin se esiintyi säännöllisesti sekä Tšekkoslovakian että muiden maiden festivaaleilla. Big band teki vierailuja muun muassa Varsovaan, Nürnbergiin, Manchesteriin ja Antibesiin. Suosituksi tuli esimerkiksi Juri Gagarinin kunniaksi tehty laulu "Pocta astronautovi" (1961), jonka Brom itse lauloi. Sävellyksen teki Jaromír Hnilička ja sanat Pavel Pácl.
Bromin big band teki yhteistyötä muiden muassa Karel Gottin, Helena Vondráčkován, Dizzy Gillespien, Edmond Hallin, Maynard Fergusonin, Bill Moodyn, Mark Murphyn, Diana Rossin, Liza Minnellin ja Ray Charlesin kanssa. Down Beat -lehti valitsi Bromin big bandin seitsemänneksi maailman kymmenen parhaan big bandin listalla. Bromin johdolla kokoonpano teki yli 250 ulkomaankiertuetta ja sen diskografia kattoi yli 570 äänitystä. Itäblokin sosialististen järjestelmien kaaduttua kokoonpano kiersi menestyksekkäästi Norjassa ja Intiassa. Pitkäaikaisen jäsen Josef Audesin kuoltua orkesteri lopetti toimintansa vähäksi aikaa, mutta vuonna 1994 Brom valitsi kokoonpanon johtoon omaksi seuraajakseen Vlado Valovičin.
Brom kuoli 25. syyskuuta 1995. Hänen perustamansa kokoonpano kuitenkin jatkoi toimintaansa nimellä Gustav Brom Czech Radio Big Band. Siitä tuli vuonna 2013 Tšekin radion residenssiyhtye. Sen uusi menestysalbumi Best of Swing & Pop sisälsi uniikkeja äänityksiä Karel Gottilta ja Waldemar Matuškalta.
Gustav Berglund

| Gustav Berglund> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. tammikuuta 2001 (ikä 23) Huskvarna, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  189 cm
Paino:  95 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Frölunda HC (SHL) Västerås IK (Allsv.) Mora IK (Allsv.) Färjestad BK (SHL) Karlskrona HK (Ruotsi3)
NHL-varaus:  177. varaus, 2019 Detroit Red Wings
Gustav Berglund (s. 8. tammikuuta 2001 Huskvarna, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja.