stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bernadotte
Historia > Bernadotten suvun valtaannousu

Tappiollisen Suomen sodan (1808−1809) myötä Ruotsi ajautui sisäpoliittiseen kriisiin. Kevään 1809 vallankaappauksessa Kustaa IV Aadolf syrjäytettiin ja hänen jälkeläisensä menettivät oikeuden Ruotsin kruunuun. Syrjäytetyn kuninkaan setä Kaarle XIII kruunattiin kuninkaaksi, mutta koska tämä oli lapseton, Ruotsin säätyvaltiopäivät valitsivat heinäkuussa 1809 kruununperilliseksi tanskalaisen prinssin Kaarle August af Augustenborgin, joka kuitenkin kuoli jo toukokuussa 1810 vain muutama kuukausi Ruotsiin saapumisensa ja kruununprinssiksi vihkimisensä jälkeen.
Vielä tuohon aikaan Ranskan keisari Napoleon I sukulaisineen ja liittolaisineen hallitsi suurta osaa Manner-Euroopasta. Valtiopäivät päättivät valita sellaisen kuninkaan, jonka Napoleon hyväksyisi. Ruotsalaiset tunsivat Jean-Baptiste Bernadotten Tanskan sodassa kunniallisesti toimineena ranskalaisarmeijan komentajana, joten hänellä oli säätyjen parissa laajempaakin kannatusta. Lopulta ne valitsivat 21. elokuuta 1810 kruununperilliseksi Bernadotten, joka oli tuolloin Pontecorvon ruhtinaan asemassa. Kruununperillisen asema vahvistettiin 5. marraskuuta Bernadotten saavuttua Ruotsiin. Samalla kuningas Kaarle XIII adoptoi Bernadotten hallitsijanimellä Kaarle Juhana (Karl Johan).
Adoptiosta lähtien Bernadotte toimi Ruotsin sijaishallitsijana. Vuonna 1813 hän katkaisi loputkin siteensä Ranskaan, kun Ruotsi liittyi Napoleonin vastaiseen liittoumaan. Kesällä 1814 Ruotsi hyökkäsi Bernadotten johdolla Norjaan, jonka se onnistui pakottamaan personaaliunioniin. Kun Kaarle XIII kuoli 5. helmikuuta 1818, loppui samalla Ruotsia vuodesta 1751 lähtien hallinneen Holstein-Gottorp-suvun dynastia. Bernadotte kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi hallitsijanimellä Kaarle XIV Juhana ja Norjan kuninkaaksi hallitsijanimellä Kaarle III. Hän hallitsi kuolemaansa 8. maaliskuuta 1844 asti.
Ruotsin Bernadotte-kuninkaat

Suluissa hallitusvuodet.
Kaarle XIV Juhana (1818–1844)
Oskar I (1844–1859)
Kaarle XV (1859–1872)
Oskar II (1872–1907)
Kustaa V (1907–1950)
Kustaa VI Aadolf (1950–1973)
Kaarle XVI Kustaa (1973–)
Nykyinen kruununperillinen on kruununprinsessa Victoria, jota perimysjärjestyksessä seuraavat prinsessa Estelle, prinssi Oscar, prinssi Carl Philip, prinssi Alexander, prinssi Gabriel, prinsessa Madeleine, prinsessa Leonore, prinssi Nicolas ja prinsessa Adrienne.
Norjan Bernadotte-kuninkaat

1818–1844: Kaarle III Juhana
1844–1859: Oskar I
1859–1872: Kaarle IV
1872–1905: Oskar II
Bernadotten kreivi

Carl Bernadotte (1911–2003) avioitui morganaattisesti ja menetti kuninkaalliset arvonimensä vuonna 6. heinäkuuta 1937. Samana päivänä hänen tuore lankonsa Belgian kuningas Leopold III liitti hänet Belgian aatelistoon antamalla hänelle Bernadotten prinssin arvon, joka sisälsi oikeuden mieslinjassa periytyvään kreivin arvoon. Carl Bernadottella oli vain yksi lapsi, tytär Madeleine Ingeborg Ella Astrid Elsa Bernadotte (nyk. Madeleine Kogevinas); kreivittären arvo periytyi hänelle, mutta hänen lapsensa eivät voi sitä periä.
Kirjallisuutta

Elgklou, Lars: Bernadotte-suvun tarina.  Suomentanut Margit Salmenoja. Hämeenlinna:  Arvi A. Karisto Oy, 1981.  ISBN 951-23-1749-4
Norlin, Arne: Familjen Bernadotte: Makten, myterna, människorna.  Fischer & Co., 2015.  ISBN 978-91-86597-96-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pohjolan kuningasperheet (Bernadotten ja muiden pohjoismaisten hallitsijasukujen sukupuu). Expedia.fi
Luettelo tunnetuista oululaisista

Oululainen runoilija Frans Mikael Franzén (1772–1847) Erland Stenbergin veistoksessa Frans Michael Franzénin patsas, 1879.
Tämä on luettelo tunnetuista henkilöistä, jotka ovat syntyneet tai asuneet Oulussa.
Mauno Kosonen

Mauno Ensio Kosonen (1. helmikuuta 1943 Sääminki – 2. lokakuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen maantieteilijä ja professori.
Mauno Kosonen syntyi maatyömies Antti Ensio Kososen ja postiaseman hoitaja Saara Johanna Laukkasen perheeseen. Hän avioitui 1967 lehtori Outi Lamminpään kanssa. Kosonen tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1962, opiskeli biologiaa ja maantiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui sieltä filosofian maisteriksi 1971 ja lisensiaatiksi 1975. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa 1978 tutkimuksella Kaupunkielinkeinojen dekonsentraatiosta Turun kaupunkiseudulla.
Kosonen oli tutkija Helsingin kauppakorkeakoulussa 1966–1967 ja Suunnittelututkimukset Oy:ssä 1967–1970 ja assistentti Helsingin yliopistossa 1969–1980 ja Teknillisessä korkeakoulussa 1974–1975. Helsingin yliopiston suunnittelumaantieteen vt. aoulaisprofessori hän oli 1978–1980, apulaisprofessori 1980–1995 ja professori vuodesta 1995 eläköitymiseensä asti. Hän oli myös vieraileva professori Tarton yliopistossa 1999–2000 ja toimi Helsingin yliopiston matemaattisluonnontieteellisen tiedekunnan dekaanina 1994–2003 ja yliopiston yhteiskunnallisen vuorovaikutuksen vararehtorina vuodesta  2003. Kosonen oli Savolaisen osakunnan inspehtori 2000–2007 ja osakunnan kunniajäsen vuodesta 2014. Hän julkaisi sekä tutkimuksia että raportteja ja tieto- ja oppikirjoja yksin ja muiden kanssa.
Aiheesta muualla

Manne muistelee, Helsinki: Savolaisen Osakunnan Seniorit r.y, 2024
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Gibson SG

| Gibson SG |
| --- | --- |
 Gibson SG
Perustiedot
Alkuperäinen valmistaja:  Gibson
Valmistusvuodet:  1961 -
Rakenne
Kaulan kiinnitys:  liimakaula
Materiaalit
Runko:  Mahonki
Kaula:  Mahonki
Otelauta:  Ruusupuu ja eebenpuu
Tekniikka
Talla:  Tune-O-Matic, Gibson Vibrato tai Bigsby-talla
Mikrofonit:  kaksi Humbucker -mikrofonia
Värit
Värivaihtoehdot:  Cherry eli punertava kirsikka yleisin, muita värejä ovat mm. musta, valkoinen ja viimeistelemätön mahonki
Gibson SG (lyhenne sanasta solid guitar) (alunperin tehty Les Paulin seuraajaksi vuoteen 1963) on Gibsonin vuodesta 1961 eteenpäin valmistama sähkökitara. SG kehiteltiin alun perin Gibson Les Pauliksi, mutta Les Paul itse ei pitänyt ajatuksesta, että mallisto kantaisi hänen nimeään, sillä Les Paul ajatteli, että joku saattaisi loukata itsensä SG:n terävään soololoveen. Syynä uuden mallin kehittämiseen oli alkuperäisen LP - kitaran heikko menestys, jolloin päätettiin yrittää radikaalimpaa muotoilua.
Tuloksena oli runko, jossa oli yläpuolinen leikkaus soololoven lisäksi. Tätä muotoilua edustaa esim. 1959 Les Paul Junior -malli. Kitara muotoiltiin uudelleen nykyiseksi ja eriytettiin selvästi aikaisemmista kitaroista.
Ns. Tv-Yellow 1959 LP Junior. Keltainen väri erottui mustavalkoisessa televisiossa valkoisena olematta liian kirkas.
SG-kitaran tunnistaa helposti kahdesta "sarvesta", jotka ovat molemmin puolin kaulaa. Mikrofoneina käytetään pääasiassa kaksikelaisia humbucker-mikrofoneja. Gibson valmistaa SG:tä omalla merkillään Nashvillessä, Tennesseessä, ja Epiphone-merkillä Kaukoidässä.
Nykyisin SG on muodostunut instrumentin mallina ja suunnittelun tyylinä käsitteeksi ja myös muut valmistajat esim. Tokai, Vintage, Grass Roots (ESP). tekevät mallia mukailevia kitaroita.
SG:n kaula ja runko ovat mahonkia ja otelauta ruusupuuta. Otelautamerkinnät ovat joko puolisuunnikkaan tai pisteen muotoiset. Kaulan ja rungon liitos on 19. nauhan kohdalla.
Ensimmäinen SG-mallinen kitara ilmestyi vuonna 1958, jolloin se oli vielä Les Paul -niminen. SG sai tunnetun "pirunsarvi"-muotonsa vasta vuonna 1960. Les Paul -nimen käyttö mallille lopetettiin vuonna 1963. Nimeksi eri versioille tulivat Standard, Custom, Junior ja Special.
SG:n runko on kevyt suhteessa kaulaan, minkä vuoksi seisaallaan soitettaessa kitara lepää kaulan puoleisen käden päällä ja kitaran kaula "tippuu" alas, ellei siitä pidetä jatkuvasti kiinni.
SG-malleja

SG Standard
SG Standard 24
SG Special
SG Special Faded
Robot SG Special
SG '61 Reissue
SG 3 (*)
SG Menace (*)
SG Goddess (*)
SG Supreme (*)
SG EDS 2000
SG Zoo Suit
SG Raw Power
SG Custom
SG Custom with Maestro VOS
SG Carved Top
50th Anniversary SG 12-String
EDS-1275 Double Neck
60's Tribute SG
70's Tribute SG
Melody Maker SG
SG Junior
(*)=Valmistus lopetettu
Kuuluisia SG-soittajia

SG-kitara tuli kuuluisaksi 1970-luvulla eritoten AC/DC-yhtyeen kitaristin Angus Youngin, Black Sabbathin Tony Iommin ja Frank Zappan soittimena. Myös The Whon Pete Townshend, Judas Priestin Glenn Tipton, Jimi Hendrix, Iron Maidenin Adrian Smith, Lynyrd Skynyrdin Gary Rossington, The Doorsin Robby Krieger, The Rolling Stonesin Mick Jagger, Neo Geon Jesse Suave, System of a Downin Daron Malakian, Led Zeppelinin kitaristi Jimmy Page teki tunnetuksi Gibson EDS 1275 -mallin, joka on rakenteeltaan kaksikaulainen SG. Stabbing Westwardin kitaristi Derek Hawkins on myös tunnettu SG:n soittaja.
Tunnettuja suomalaisia SG-soittajia ovat muun muassa HIM:in Mikko "Linde" Lindström, Disco Ensemblen Jussi Ylikoski (Tokai SG), Hurriganesin Ile Kallio, Happoradion laulaja-kitaristi Aki Tykki, Haloo Helsinki!-yhtyeen kitaristi Leo, Monsteriserin Miitri Aaltonen ja Lapkon laulaja-kitaristi Ville Malja. Tamperelaisen Kaseva-yhtyeen kitaristi Tapio Rauma käytti kitarasoolojen osuudessa Gibson SG:ta, suositussa balladissa "Tyhjää". Tämä näkyy YouTuben videoleikkeessä olevassa live-esityksestä.
Eräitä Gibson SG:n käyttäjiä :
Angus Young (AC/DC)
Tony Iommi (Black Sabbath)
Robby Krieger (The Doors)
Mick Box (Uriah Heep)
Eric Clapton, erityisen tunnettu on psykedelisesti koristeltu yksilö, jota hän käytti Cream -yhtyeen aikana.
Frank Zappa (The Mothers)
Carlos Santana (Santana)
Ile Kallio (Hurriganes)
Tapio Rauma (Kaseva)
Leo Hakanen (Haloo Helsinki!)
Mikko "Linde" Lindström (HIM)
Gary Rossington (Lynyrd Skynyrd)
Jarkko Ahola (Ahola)
Muuta

Guitar Hero -videopelin kitaraohjaimen ulkomuoto perustuu Gibson SG:n ja Les Paulin ulkomuotoon.
Tulipää (yhtye)

| Tulipää> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2019-
Tyylilaji:  pop
Kotipaikka:  Kurikka
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Konsta Silander   Riku Viitala   Sampsa Silander 
Entiset jäsenet:  Silja Silander
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulipää on vuonna 2019 perustettu suomalainen pop-yhtye. Yhtye on julkaisut tähän mennessä kahdeksan singleä ja yhden EP:n. Tulipää on esiintynyt mm. Vaasa Festivalissa vuonna 2019. Sen oli tarkoitus esiintyä vuoden 2020 Provinssissa. Koronan takia keikka jouduttiin kuitenkin perumaan.
Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä "Virhe koodissa" vuonna 2019. Sen tuotti Jussi Ylikoski.
Koronan aikana yhtye jäi noin vuoden mittaiselle tauolle, jonka aikana bändi suunnitteli mm. uutta musiikillista suuntaa ja kirjoitti uusia kappaleita. Yhtye palasi tauolta vuonna 2021 heidän uudella singlellään "Sinisilmät". Tällä hetkellä bändin tavoitteena on julkaista mahdollisimman paljon uutta musiikkia ja keikkailla.
Jäsenet

Konsta Silander – laulu
Riku Viitala – kitara
Sampsa Silander – basso
Silja Silander – rummut
Diskografia > Singlet

”Virhe koodissa” (2019)
”Arven jättävää” (2019)
”Mä selviän” (2019)
"40 päivää" (2019)
"Oho" (2020)
"Elokuu" (2020)
"Ole mitä olet" (2021)
"Sinisilmät" (2021)
Diskografia > EP:t

”Kuningasidea” (2020)
Juche

Juche (chosŏn'gŭl: 주체; hanja: 主體, lausunta: [tɕutɕʰe]), myös kimilsungismi, on Korean demokraattisen kansantasavallan virallinen valtiodoktriini. Termi tulee korean kieleen lainatusta, alkujaan sino-japanilaisesta sanasta 主体, shutai, joka on syntynyt 1800-luvun lopun Japanissa vastineeksi saksan sanalle Subjekt. Sana viittaa itsenäisyyteen, autonomiaan tai omavaraisuuteen.
Juchen pohjana ovat marxismi-leninismi ja Kim Il-sungin opetukset.
Kim Il-sungin sanotaan kehittäneen juche-aatteen 1930-luvun alussa japanilaisvastaisen taistelun aikana. Vuonna 1955 Kim käytti ensimmäistä kertaa käsitettä ”juche” puhuttaessa marxismi-leninismin korealaisesta sovellutuksesta. Määritelmän mukaan työläisten vallankumous kuuluu kansalle, joka järjestäytyy suuren johtajan avulla. Juche-aate korostaa erityisesti riippumattomuutta ja omavaraisuutta politiikassa, taloudessa ja sotilaallisissa kysymyksissä sekä näkee kansanjoukot subjektina, joka voi muokata kohtaloaan historiallisen materialismin lainalaisuuksien mukaisesti. Vuonna 1970 Kim Il-sungin poika, Pohjois-Korean tuleva johtaja Kim Jong-il vertasi kansaa kehoon, jota johtaja yhteiskunnan aivoina ohjailee. Puolue on ”hermosto, joka pitää kansan puolesta yhteyttä aivoihin”.
Juche-aatteen keskeisimmät periaatteet ovat 1) riippumattomuus politiikassa, 2) omavaraisuus taloudessa ja 3) itseluottamus kansallisessa puolustuksessa.
Juche-aate korvasi marxismi-leninismin Pohjois-Korean perustuslaissa valtiollisena ideologiana vuonna 1972.
Juche-aate ulkomailla

Kylmän sodan aikana Pohjois-Korea esitteli juche-aatteeseen kuuluvaa ”riippumattomuusperiaatettaan” talousratkaisuna, erityisesti kolmannen maailman maille. Indonesian presidentti Sukarno vieraili Pohjois-Koreassa vuonna 1964 ja yritti Pohjois-Korean mallin mukaisesti järjestää maansa talouden, mutta kokeilu epäonnistui. Romanian presidentti Nicolae Ceaușescu vakuuttui Pohjois-Korean ideologisesta joukkoliikkeestä ja -hurmiosta Aasian-vierailullaan 1971 ja aloitti pian vierailunsa jälkeen maassaan yhdenmukaistamispolitiikan Pohjois-Koreasta saamiensa ideoiden pohjalta. Yhdenmukaistamisessa pyrittiin Romania modernisoimaan pakkokaupungistamisella ja pakkoteollistamisella, mutta hanke epäonnistui käytännössä täysin.
On arveltu, että juche-aatteella oli suuri vaikutus Pol Potin johtamien punaisten khmerien hallinnoimaan Kambodžaan. Pohjois-Korea ja Kambodža olivat läheisiä liittolaisia ja Kim Il-sung lupasi vuonna 1975 lähettää teknisiä asiantuntijoita auttaakseen Kambodžaa maan maatalous- ja energiaprojekteissa. On arveltu, että Pol Potin ajatukset etnisesti ja ideologisesti yhteinäisestä valtiosta perustuivat juche-aatteeseen. Pohjois-Koreassa ei ole vähemmistöjä, vaan se on yhtenäinen kansallisvaltio. Juche-aate nojaakin vahvaan ylhäältä johdettuun kansallisesti ja ideologisesti yhtenäiseen kansallisvaltioon.
Pohjois-Korean hallitus järjesti ensimmäisen kansainvälisen juche-aatteen seminaarin syyskuussa 1977. Juche-opintoryhmiä on useissa eri maissa eri puolilla maailmaa. KCNA ja Voice of Korea viittaavat joskus näiden ryhmien lausuntoihin. Suurimmat juche-aatteen kannattajat Pohjois-Korean ulkopuolella ovat Kansainvälinen juche-aatteen instituutti (The International Institute of the Juche Idea) Japanissa ja Korean Friendship Association, joka on perustettu Espanjassa.
Juche-kalenteri

Pohjois-Koreassa käytetään gregoriaanisen kalenterin muunnelmaa, juche-kalenteria. Kalenterin ajanlasku alkaa Kim Il-Sungin syntymästä 14. huhtikuuta 1912, joka on juche-kalenterin vuosi 1.lähde? Kalenteri otettiin käyttöön 1997.lähde? Vaikka ajanlaskun lähtöpiste eroaa gregoriaanisesta, ovat kuukaudet samoja. Usein kirjoitetaan ensin gregoriaaninen vuosi, jota seuraa vastaava juche-vuosi, esimerkiksi "9. heinäkuuta 2007 juche 96". Juche-ajanlaskun periaatteella on juurensa vanhoissa kiinalaisissa ja muissa aasialaisissa keisarien tai hallitsijoiden hallituskausiin perustuneissa kalentereissa.lähde?
Kritiikki

Politiikan tutkija Han S. Park teoksessaan Juche: The Politics of Unconventional Wisdom (2002) ja teologi Thomas J. Belke teoksessaan Juche: A Christian Study of North Korea's State Religion (1999) ovat todenneet, että juche-aate on ”itse asiassa uskonnollinen liike”, vaikka sen kannattajat eivät sitä sellaiseksi tunnusta.
Tutkija Brian Reynolds Myers on väittänyt, ettei juche-aatteen ole tarkoituskaan toimia politiikkaa ohjaavana aatteena vaan että se on itse asiassa sisällöllisesti triviaalia sanahelinää, jonka tarkoituksena on lähinnä voida esittää Kim Il Sung ajattelijana Marxin, Leninin ja Maon rinnalla. Tutkija Tauno-Olavi Huotarin mukaan juche-aatteen yksi suurista paradokseista on se, että se korostaa yksilön mestarillisuutta ja massojen luovaa voimaa, mutta vaatii yksinvaltaista johtajuutta. Henkilökultti ei ole juche-aatteen sivutuote tai vain historiallisessa kehityksessä tapahtunut ”väärinymmärrys”, vaan juche-aatteen keskeinen sanoma jo sen alkuajoista lähtien. Tutkija Aslak Aikion mukaan juche-aate on ideologisesti erittäin joustava, koska sillä ei ole mitään muuta tarkoitusta kuin oikeuttaa johtajan ja puolueen valta. Heikki Jantunen kirjoitti Verkkouutisissa vuonna 1999, että Kim Jong-il ei voinut toteuttaa Pohjois-Koreassa mitään uudistuksia, koska silloin hän olisi arvostellut isäänsä Kim Il Sungia, jota pidetään täydellisenä.
Aiheesta muualla

International Institute of the Juche Idea, virallinen juche-sivusto englanniksi, ranskaksi, espanjaksi ja japaniksi
Juche-aatteen opintoyhdistys, Suomen tärkein juche-aatetta kannattava järjestö
Roger Fry

Fryn omakuva vuodelta 1930.
Roger Eliot Fry (14. joulukuuta 1866 Lontoo – 9. syyskuuta 1934 Lontoo) oli brittiläinen taidemaalari ja -kriitikko ja Bloomsburyn ryhmän jäsen. Yhdessä Clive Bellin kanssa hän kehitti formalismin teorian. Hän antoi myös nimen postimpressionismille ja oli keskeinen hahmo modernin taiteen tunnetuksi tekemisessä Britanniassa.
Roger Fry syntyi varakkaaseen kveekariperheeseen. Hänen isänsä oli tuomari Edward Fry. Roger-poika opiskeli Clifton Collegessa ja Cambridgen yliopiston King’s Collegessa, koulu- ja opiskelijatovereinaan muun muassa John Ellis McTaggart ja Goldsworthy Lowes Dickinson. Fryn tarkoituksena oli opiskella luonnontieteitä, mutta hän kiinnostuikin kuvataiteista ja opiskeli alaa myös Italiassa. Vuonna 1899 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, joka käsitteli Giovanni Belliniä. Vuonna 1906 Fry sai tutustua Paul Cézannen taiteeseen, mikä mullisti hänen käsityksiään ja johti hänet modernin taiteen tutkijaksi ja teoreetikoksi. Hän julkaisi tekstejä Cézannen, Paul Gauguinin, Henri Matissen ja Vincent van Goghin taiteesta ja järjesti vuonna 1910 Lontoossa brittiläisten taidemakuun merkittävästi vaikuttaneen ranskalaisen taiteen näyttelyn Manet and the Post-Impressionists. Vuonna 1913 Fry perusti William Morrisin arts and crafts -liikkeestä innoitusta saaneen Omega Workshop -taiteilijaryhmän.
Virginia Woolf kirjoitti Frystä vuonna 1940 julkaissun elämäkerran Roger Fry: A Biography.
Yksityiselämä

Vuonna 1896 Fry avioitui taiteilija Helen Coomben kanssa, joka kuitenkin sairastui pian psyykkisesti ja joutui loppuiäkseen mielisairaalaan. Roger Fry kasvatti kaksi lastaan sisarensa Joan Fryn auttamana. Clive Bellin ja tämän vaimon Vanessan kautta Roger Fry pääsi Bloomsburyn ryhmän jäseneksi. Vanessa Bellin sisar Virginia Woolf kirjoitti Frystä myöhemmin, että tällä oli ”enemmän kokemusta ja viisautta kuin meillä muilla ryhmän jäsenillä yhteensä”. Roger Fryllä oli suhde muun muassa Vanessa Bellin ja muiden naistaiteilijoiden kanssa kunnes vuodesta 1926 hänen kumppanikseen vakiintui Boris Anrepin entinen vaimo Helen Maitland.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roger Fry Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  KulturNav  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Roger Fry
Käännös suomeksi
Amine Adli

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 10. toukokuuta 2000 (ikä 24)
Pelipaikka: hyökkääjä
Seura
Seura: Bayer Leverkusen
Pelinumero: 21
Amine Adli (arabiaksi: أمين عدلي; s. 10. toukokuuta 2000) on jalkapalloilija, joka pelaa laitahyökkääjänä Saksan Bundesliigassa Bayer Leverkusenissa. Hän syntyi Ranskassa ja on entinen ranskalaisen nuorten maajoukkueen pelaaja. Hän pelaa Marokon jalkapallomaajoukkueessa
Ura

30. lokakuuta 2018 Adli allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Toulousen kanssa. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä seurassa Coupe de la Liguen 4–1-tappiossa Lyonille 18. joulukuuta 2019.
26. elokuuta 2021 Adli siirtyi saksalaiseen Bayer Leverkuseniin ja allekirjoitti viisivuotisen sopimuksen.[4] Hän teki ensimmäisen maalinsa seuralle 30. syyskuuta 2021 Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa Celticiä vastaan; 90. minuutin maali viimeisteli 4–0 vierasvoiton. 20. marraskuuta 2021 hän teki ensimmäisen Bundesliiga-maalinsa ja teki ainoan maalin 3 minuutin jälkeen VfL Bochumin 1–0-voitossa. 18. maaliskuuta 2023 hän sai kahdesti varoituksen rangaistusalueen simulaatiosta, mutta erotuomari kaatoi molemmat VAR:n jälkeen. Tuloksena saadut rangaistuspotkukilpailut tekivät molemmat maalit 2–1-voitossa Bundesliigan loppuvoitosta Bayern Münchenistä.
Bayer 04 Leverkusen – Saksan Bundesliiga
1 Hradecký |
3 Hincapié |
4 Tah |
5 Natali |
6 Kossounou |
7 Hofmann |
8 Andrich |
10 Wirtz |
11 Terrier |
12 Tapsoba |
13 Arthur |
14 Schick |
17 Kovář |
19 Tella |
20 Grimaldo |
21 Adli |
22 Boniface |
24 García |
25 Palacios |
30 Frimpong |
32 Puerta |
34 Xhaka |
36 Lomb |
44 Belocian |
47 Aourir |
  Fofana |
Valmentaja Alonso
Pyhän Tuomaan kirkko (Oulu)

| Pyhän Tuomaan kirkko |
| --- | --- |
 Pyhän Tuomaan kirkko keväällä 2014.
Sijainti:  Mielikintie 3, 90550 Puolivälinkangas, Oulu
Koordinaatit:  65°02′30″N, 025°28′49″E
Seurakunta:  Tuiran seurakunta
Rakentamisvuosi:  1975
Suunnittelija:  Juha Leiviskä
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  330
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Tuomaan kirkko on Tuiran seurakunnan kirkko Puolivälinkankaan kaupunginosassa Oulussa.
Vuosina 1974–1975 rakennetun kirkon on suunnitellut arkkitehti Juha Leiviskä. Kirkko on saanut vaikutteita 1600–1700-luvuilla rakennetuista puukirkkoista sekä eteläsaksalaisista myöhäisbarokkikirkkoista.  Kirkko on nimetty apostoli Tuomaan mukaan ja sen vihki piispa Hannes Leinonen Tuomaan päivänä 21. joulukuuta 1975. Kirkkosaliin mahtuu 330 henkeä, jonka lisäksi kirkossa on kaksi seurakuntasalia.
Kirkon alttarin ja kuorotilan yhteydessä on 23-äänikertaiset urut. Alttaritaulun ja muut maalaukset on tehnyt taiteilija Hannu Väisänen. Hän on myös suunnitellut Pyhän Tuomaan kirkon kirkkotekstiilit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Tuomaan kirkko (Oulu) Wikimedia Commonsissa
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pyhän Tuomaan kirkko (Q5412791)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Oulu
sijainti: Puolivälinkangas
katuosoite: Mielikintie 3
postinumero: 90550
koordinaatit: 65°02′30″N 25°28′49″E﻿ / ﻿65.0417°N 25.4803°E﻿ / 65.0417; 25.4803