stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herttoniemen fajanssitehdas

Valerian Galjaminin maalaus Herttoniemen salmesta vuodelta 1827, vasemmalla fajanssitehtaan rakennuksia.
Herttoniemen fajanssitehdas oli Herttoniemen kartanolla Helsingin pitäjässä sijainnut posliinin kaltaista fajanssia valmistanut tehdas.
Tehdas erikoistui ”epäaidon” eli ruskean posliinin valmistukseen. Teollinen posliinin- ja fajanssintuotanto oli levinnyt Ruotsiin 1700-luvun alkupuolella. Herttoniemen tehtaasta tuli nykyisen Suomen alueen ensimmäinen fajanssitehdas. Tehtaan perusti kartanon ostanut linnoitusupseeri, arkkitehti Bengt von Spången.
Fajanssitehdasta varten perustettiin Suomen ensimmäinen osakeyhtiö, Hertonäs Fajansfabriks Bolag eli den Privilegerade Oäkta Porcelains Fabrique. Yhtiö sai toimiluvan 1762. Osakeyhtiön von Spången perusti saadakseen pääomaa. Von Spångenin lisäksi yhtiön osakkaiksi tuli hänen sukulaisiaan ja tuttaviaan. Osakepääoma oli 120 000 riikintaaleria kuparirahassa ja se jakautui 30 osakkeeseen. Osakkeita merkitsivät Augustin Ehrensvärd (4 osaketta), maaherra Hans Henrik Boije (4), Otto E. Boije (1), B. F. W. König (4), Dierd. Blomcreutz (1), M. von Törne (1), J. Gerdes (2) , Johan Sederholm (1), A. de Bruce (1), F. C. Waleen (1) ja von Spången (10). Von Spången varasi itselleen etuoikeuksia kuten oikeuden olla tehtaan pysyvä johtaja. Muut kuin von Spången eivät saaneet omistaa enempää kuin 6 osaketta. Osakkaissa oli Viaporin upseereita ja Helsingin kauppaporvareita.
Yhtiön kaikki osakkeet tulivat myöhemmin Johan Sederholmin haltuun. Sederholm osti Herttoniemen kartanon vuonna 1778.
Herttoniemen tehdas oli toiminnassa vuoteen 1845 asti. Tehdas sijaitsi erillään Tammisalossa olleesta tiilitehtaasta, lähellä kartanon päärakennusta. Tehtaan toiminnasta ja siellä valmistetuista tuotteista on kuitenkin säilynyt erittäin vähän tietoja. Helsingin kaupunginmuseolla on kokoelmissaan kolme kaakeliuunia, joiden arvellaan olevan Herttoniemen tehtaan valmistamia; kaksi niistä on peräisin Helsingin kaupungintalosta ja kolmas Uppbyn kartanon vanhasta päärakennuksesta Laajasalosta. Myös 1815 rakennettun Herttoniemen kartanon päärakennuksen uunit lienevät oman tehtaan tuotantoa.
Honoré I

Honoré I (16. joulukuuta 1522 – 7. lokakuuta 1581) oli Monacon herra 22. elokuuta 1523 – 7. lokakuuta 1581.
Honoré oli nuorin Lucien Grimaldin (1487-1523) ja Jeanne de Pontevès-Cabanes neljästä lapsesta, ja ainoa poika, joka eli aikuisikään. Isänsä murhan jälkeen hänestä tuli Monacon herra 9 kuukauden ikäisenä. Honorén ollessa alaikäinen toimi Monacon valtionhoitajana aluksi hänen setänsä Augustine Grimaldi (1482-1532). Huolimatta ongelmista ja Ranskan avuttomuudesta suojella Monacoa Honorén isä oli vannonut uskollisuuttaan Ranskalle ja sen kuninkaalle, Frans I:lle. Augustine Grimaldi kuitenkin katkaisi tämän suhteen, ja vuonna 1524 hän vannoi uskollisuudenvalan Espanjan keisarille, Kaarle V:lle. Monacosta tuli Espanjan suojelualue, jossa oli espanjalainen varuskunta, ja se pysyi sellaisena vuoteen 1641. Ratkaisu oli taloudellisesti hyvin raskas, ja Monacon talous olikin koko tuon ajan köyhyyskierteessä. Espanja kuitenkin suojeli Monacoa sen italialaisilta vihollisilta, ja ruhtinaskunta välttyi toistuvilta miehityksiltä ja valloituksilta, joihin monet muut pienet eurooppalaiset ruhtinaskunnat sortuivat.
Syntyneen sopimuksen jälkeen Kaarle V vieraili Monacossa 1529.
Augustine Grimaldi kuoli 14. huhtikuuta 1532, ja hänen seuraajansa Nicholas Grimaldi oli sijaishallitsijana vain 9 päivää. Uusi sijaishallitsija Étienne (Stephen) Grimaldi (k. 1561) saapui Monacoon Genovasta, ja hänet tunnetaan nimellä "kuvernööri". Étienne pysyi valtionhoitajana (23. huhtikuuta 1532 -16. joulukuuta 1540) aina siihen asti kunnes Honoré oli täysi-ikäinen.
Vakavien kriisien ja sotien jälkeen Honorén hallituskausi oli melko rauhallinen. Sopimusten turvatessa ulkoisen rauhan, Honoré keskittyi lähinnä remontoimaan ja laajentamaan Monacon palatsia. Matkalla Nizzaan Paavi Paavali III vieraili Monacossa Honorén hallituskaudella.
Avioliitto ja lapset

Honoré avioitui sukulaisensa Isabella Grimaldin (k. 1583) kanssa 1545. He saivat 4 poikaa;
Kaarle II (1555 – 17. toukokuuta 1589)
Francois (1557–1586)
Horace (1558–1559)
Hercule (24. syyskuuta 1562 – 21 marraskuuta 1604)
Hyväntekeväisyyden ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Hyväntekeväisyyden ritarikunta (osmaniksi نشانِ شفقت‎, Nişan-ı Şefkat) oli Osmanivaltakunnassa jaettu kunnianosoitus. Se perustettiin syyskuussa 1878 sulttaani Abd-ul-Hamid II:n käskystä. Sitä jaettiin hyväntekeväisyyden saralla ansioituneille naisille. Nämä saattoivat olla niin valtakunnan asukkaita kuin myös ulkomaalaisiakin. Sulttaanit palkitsivat ritarikunnalla myös haaremiensa suosikkeja.
Kunnianosoitusta jaettiin kolmessa luokassa:
I luokka
II luokka
III luokka
Hyväntekijän ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Hyväntekijän ritarikunta (kreik. Τάγμα της Ευποιΐας, Tágma tis Eupoiías) on kreikkalainen ritarikunta, joka perustettiin 7. toukokuuta 1948. Se periustettiin kuningas Yrjö II:n kuoltua tämän viimeisten toiveiden mukaisesti. Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1973, mutta perustettiin uudettaan jo kaksi vuotta myöhemmin. Sitä jaetaan tunnustuksena sellaisille naisille, jotka ovat ansioituneet hyväntekeväisyyden saralla tai tehneet muita poikkeuksellisia ansioita Kreikan hyväksi esim. taiteen alalla. Saajan ei tarvitse olla Kreikan kansalainen.
Kunnianosoitusta jaetaan viidessä luokassa:
suurristi
suurkomentaja
komentaja
kultainen risti
hopeinen risti
Honoré Daumier

| Honoré Daumier |
| --- | --- |
 Daumier noin vuonna 1850.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. helmikuuta 1808 Marseille, Ranska
Kuollut: 10. helmikuuta 1879 (70 vuotta) Valmondois, Val-d’Oise, Ranska
Taiteilija
Salanimi:  Daumier, Honore ja Daumier, Honore Victorin
Taidesuuntaus:  impressionismi (kuvataiteilijana), realismi (piirtäjänä)
Honoré-Victorin Daumier (26. helmikuuta 1808 Marseille – 10. helmikuuta 1879 Valmondois, Val-d’Oise) oli ranskalainen vedostaja, pilapiirtäjä, taidemaalari ja kuvanveistäjä.
Daumier’n vanhemmat muuttivat vuonna 1814 Pariisiin, jossa hänen piirtäjänlahjansa havaittiin. Hän opiskeli litografian laattojen tekemistä Charles Ramelet’n opastuksella ja alkoi pian kaivertaa näitä musiikkikustantamoille. Hän myös työsti nimettömiä kuvituksia ja mainoslehtisten koristepiirroksia. Kun Ranskassa alkoi ilmestyä pilalehti La Caricature, Daumier liittyi sen toimittajakuntaan.
Daumier oli viivankäytön mestari, samalla sekä iskevä että herkkä. Hän ansaitsi elantonsa tekemällä kuvalehdille litografiapiirroksia. Kuuluisimmaksi hän tuli poliittisena pilapiirtäjänä 1830-luvulta alkaen Ludvig Filip I:n ja Napoleon III:n aikana. Töitä pidettiin niin vaarallisina, että hän joutui vuonna 1832 puoleksi vuodeksi vankeuteen. Lopulta valtionjohtajien pilkkaaminen kiellettiin, jolloin Daumier ryhtyi ivailemaan porvariston, tuomarien, perhe-elämän ja rahamiesten moraalia.
Vuoden 1834 pilapiirros Les Poires ilmestyi La Caricature -lehdessä. Se esittää kuningas Ludvig Filip I:tä.
Daumier’n ura jakaantuu kahtia: vuosina 1830–1847 hän oli pilapiirtäjä, graafikko ja kuvanveistäjä, kun taas vuosina 1847–1871 impressionistinen taiteilija. Myös tauluissaan hän pyrki ilmentämään totuutta, olipa se sitten kaunista tai rumaa. Kuvat tavoittavat myös liikkeen eloisuuden ja muotojen täyteläisyyden. Ilmaisun voimakkuudessa ja piirrosten terävyydessä hän muistuttaa Goyaa.  Taidemaalarina Daumier oli yksi varhaisista naturalisteista, mutta ei saavuttanut menestystä elinaikanaan. Häneltä on säilynyt lähes neljätuhatta litografiaa ja neljätuhatta piirrosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Honoré Daumier Wikimedia Commonsissa
Hyväntekijä

| Hyväntekijä |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Heidi Köngäs
Käsikirjoittaja:  Tarja Kylmä
Tuottaja:  Anita Kurvinen
Säveltäjä:  Lea Pekkala
Kuvaaja:  Hannu Kettunen
Leikkaaja:  Inga Bergström-Rausku
Pääosat:   Sari Siikander  Carl-Kristian Rundman  Tea Ista  Esko Salminen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yle Draama
Ensi-ilta:  16. helmikuuta 2014
Kesto:  69 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hyväntekijä on Heidi Könkään ohjaama televisioelokuva, joka ensiesitettiin 16. helmikuuta 2014 Yle TV1:n Kotikatsomo-ohjelmapaikalla.
Elokuva kertoo ravintolassa tarjoilijana työskentelevän Alman ja ravintolaan asiakkaaksi saapuvan lääkärin välisen rakkaustarinan.
Huntuparatiisilintu

| Huntuparatiisilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Huntuparatiisilinnut Cnemophilidae
Suku::  Huntuparatiisilinnut Cnemophilus
Laji::  macgregorii
Kaksiosainen nimi
 Cnemophilus macgregorii  De Vis, 1890 
Katso myös
   Huntuparatiisilintu Wikispeciesissä   Huntuparatiisilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Huntuparatiisilintu (Cnemophilus macgregorii) on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Huntuparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen levinneisyysalue ei kuitenkaan ole kovin suuri eikä sen populaation koko ja kannankehitys ole tiedossa. Laji on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Henri-Claude Fantapié

Henri-Claude Fantapié
Henri-Claude Fantapié (s. 9. syyskuuta 1938 Nizza, Ranska) on ranskalainen kapellimestari, pedagogi, säveltäjä ja musiikkitieteilijä.
Fantapié on opiskellut Nizzassa, Monacossa ja Pariisissa opettajinaan Marc-César Scotto, Eugène Bigot ja Igor Markevitch (orkesterinjohto), Henri Dutilleux (sävellys) ja Jacques Chailley (musiikkitiede).
Fantapié on toiminut konservatorion rehtorina, voittanut kapellimestarikilpailuissa, esimerkiksi Besançonin kansainvälisessä kapellimestarikilpailussa 1960, ja ollut Fondation Lourmarinin stipendiaatti.
Orkesterinjohdon opettajana Fantapié on toiminut vuodesta 1975 lähtien. Vuosina 1964–1972 hän oli ranskalaisen kapellimestarisyndikaatin (S.N.A.C.O.C.A.M.) pääsihteeri ja osallistui myös ranskalaisen näyttämötaideliiton toimintaan. Vuosina 1970–2000 hän kuului lisäksi Kulttuuriministeriön alaiseen konservatoriotoimikuntaan sekä ranskalaiseen konservatorioyhdistysten federaatioon, joka edustaa Ranskaa Euroopan musiikkikoulu-unionissa EMU:ssa. Hän on opettanut orkesterinjohtoa Pariisin Centre Polyphoniquessa sekä johtanut EMU:n nuoriso-orkestereita.
Fantapié toimi Noisy-le-Secin konservatorion rehtorina 1965–2000, minkä jälkeen hän on huolehtinut kapellimestariluokasta, orkestereistaan ja jatkanut muita musiikillisia ja kirjallisia tehtäviä.
Kapellimestari

Fantapié on johtanut seuraavia perustamiaan orkestereita: Fondation de Monacon kamariorkesteri 1959–1963, Les Solistes de Paris -kamariorkesteri 1964–1982, sinfoniaorkesteri Jeune philharmonie de Seine-Saint-Denis vuodesta 1975 ja kamariorkesteri Dionysos vuodesta 1982.
Konsertteja

Fantapié on johtanut omien yhtyeidensä lisäksi konsertteja Euroopassa, Amerikassa ja Afrikassa sekä useilla festivaaleilla, muun muassa Suomessa Lieksassa, solisteinaan muun muassa Mstislav Rostropovitš, Paul Tortelier, Henryk Szeryng sekä Leonid ja Pavel Kogan.
Ohjelmisto

Monacon ja Les Solistes de Paris -orkesterin kanssa Fantapié keskittyi erityisesti italialaisen renessanssi- ja barokkimusiikin sekä aikamme musiikin esittämiseen. Hän tunnisti Torinon yliopiston Foà- ja Giordano-kokoelmista muun muassa Vivaldin ja Gasparinin teoksia sekä esitti useilta säveltäjiltä tilaamiaan teoksia. Heitor Villa Lobosin Pariisin muistokonsertissa hän esitti ensi kertaa Ranskassa myös Camargo Guarnierin ja Claudio Santoron teoksia. Jean Wiénerin tapaaminen johti tämän teosten esittämiseen ja levyttämiseen säveltäjän kanssa. Tutustuminen musiikkitieteilijä H. C. Robbins Landoniin sai hänet innostumaan useiden Joseph Haydnin ja Mozartin teosten kunnostamiseen samoin kuin heidän ranskalaisten aikalaistensa Jean-Marie Leclairin ja François-Joseph Gossecin sekä Ranskan vallankumousajan säveltäjien. Jeune Philharmonien ja kamariorkesteri Dionysoksen kanssa hän on esittänyt suurten klassisten sinfonia-, kuoro- ja oopperateosten lisäksi useita tilausteoksia sekä ottanut ohjelmistoonsa muita vähemmän soitettuja säveltäjiä.
Fantapié ja Suomi

Fantapié on 1970-luvulta lähtien seurannut tiiviisti Suomen musiikkielämän tapahtumia niin musiikkikasvatuksen kuin luovan säveltaiteen alalla. Tuloksena on kaksi suomalaisen musiikin yleisesitystä Anja Fantapién kanssa aikakauskirja Boréalesin erikoisnumeroina: La musique finlandaise. Numéro spécial ja La musique finlandaise des origines à nos jours. Lisäksi hänen aiheinaan ovat olleet eri kollokvioissa ja kirjoituksissa Jean Sibelius, Uuno Klami, Armas Launis, Aulis Sallinen ja Erkki Salmenhaara. Konserteissaan Fantapié on johtanut useiden Sibeliuksen teosten lisäksi Paavo Heinisen, Pehr Henrik Nordgrenin, Tapio Tuomelan, Magnus Lindbergin, Armas Launiksen ja Erkki Salmenhaaran teoksia, joista osa on ollut tilausteoksia tai kantaesityksiä: muun muassa Heinisen Niille jotka ennen meitä..., Taitotango 1 ja 2, Un sourire, un sphinx), Salmenhaaran Elegia n° 5, Valse du fauteuil roulant ja Illuminations (ke.) ja Tuomelan Tuli tuuli, tuli aalto.... Salmenhaaran teokset Adagio oboelle ja jousille, Lamento ja Elegia N° 5 hän on levyttänyt Dionysos -orkesterin kanssa (Lamenti du XXe siècle, MUSE93 DDDCD110  Fantapié kuuluu perustajajäsenenä kansainväliseen Armas Launis -seuraan.  Hän on rekonstruoinut, sovittanut ja esittänyt useita Launiksen teoksia, muun muassa Pohjoismaisen sarjan jousiversion, musiikin Kalevalaseuran etnografiseen filmiin Häiden vietto Karjalan runomailla sekä useita versioita Kullervon kehtolaulusta. Viimeksi mainitusta on levyttänyt sovituksen matalille jousille Csaba Szilvay.
Fantapiélle on myönnetty Suomen Leijonan Ritarikunnan kunniamerkki 1999.
Diskografia

Levytyksistä ovat saatavilla CD-versioina Divine Art Recordin kautta Heitor Villa Lobosin Bachianas brasileiras (Académie du disque français'n vuoden levy 1973) sekä Haydnin Stabat mater, konsertot ja sinfoniat. Fantapié on levyttänyt lisäksi barokki- ja esibarokki säveltäjien musiikkia, italialaisia, kuten Vivaldia, Scarlattin ja Tartinin sinfoniat, ranskalaisia kuten Marin Marais, Clérambault, Couperin, saksalaisia kuten , Haydn, Mozart, ja englantilaisia, esimerkiksi Dowlandia, sekä nykysäveltäjien teoksia, joita voi ladata internetsivustoilta.
Kirjat

Restituer une œuvre musicale, de l'œuvre imaginée à l'œuvre partagée, l'Harmattan 2009
Le chef d'orchestre, art et technique, l'Harmattan 2005
Kirjat > Kirjoituksia

Häneltä on julkaistu kirjoituksia ja analyyseja orkesterinjohdosta sekä pohjoismaisesta ja virolaisesta musiikista aikakauskirjoissa ja kollokvioiakteissa. Lisäksi hän on kirjoittanut äänilevykatsauksia suomalaisesta musiikista Boréalesin eri numeroihin ja Laroussen musiikkisanakirjaan pohjoismaisesta musiikista ja säveltäjistä. Hän on myös valmistanut ohjelmasarjoja radiokanaville France Musique ja France Culture.
Sävellyksiä

Fantapiéltä ovat tilanneet sävellyksiä Ranskan kulttuuriministeriö, Ranskan radio, Seine-Saint-Denis'n departementti, musiikkifestivaalit sekä yksittäiset soittajat ja kamariyhtyeet.
Sävellyksiä > Orkesteriteoksia

93-Tout un monde présent (1980, pedagoginen tilaus sellolle ja orkesterille),
Kalevan kaikuja (1982 klarinetille ja jousille, Lieksan vaskiviikko),
Une toute petite mélancolie provisoire du Professeur K. au Professeur K. (jousille),
La plus que triste (valse tristounette) jousille
Passecaille ligure (orkesterille).
Sävellyksiä > Muita

Nostalgies miroirs (kuudelle soittimelle),
Le tombeau des rêves (sellolle ja pianolle, 2009),
Salve Regina (nais- tai lapsikuorolle ja uruille, 2009),
Trois Chansons sur des textes de Jean-Luc Moreau (kuorolle, fagotille ja jousikvintetolle), *Contes et comptines sarja (sopraanolle, mezzosopraanolle, lapsikuorolle, jousille ja lyömäsoittimille Jean-Luc Moreaun ja Anja Fantapién teksteihin).
2004 Fantapié osallistui kiertävän katuoopperan säveltämiseen Opposito-teatterille "Lille, Euroopan kulttuurikaupunki 2004" -tapahtumassa. 2010 hän sävelsi musiikin Jean Vigon mykkään filmiin À propos de Nice. Fantapié on kunnostanut, orkestroinut ja sovittanut lukuisia sekä varhaisia että nykymusiikin partituureja sekä säveltänyt teoksia yhdistetyille jazz-yhtyeille ja klassisen musiikin kokoonpanoille.
Aiheesta muualla

Henri-Claude Fantapié
Henri-Claude Fantapié
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Henri-Claude Fantapié
Käännös suomeksi
Henry Friman

| Henry Friman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. elokuuta 1979 (ikä 45)
Ammatti:  putkiasentaja, muusikko
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  iskelmä, tango, pop
Yhtyeet:  Roulette
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Henry Friman (s. 7. elokuuta 1979) on suomalainen laulaja.
Friman osallistui vuonna 2020 The Voice of Finland -kilpailuun, jossa hän esitti muun muassa kappaleet ”Kertokaa se hänelle”, ”Puhu hiljaa rakkaudesta”,  ”Rakkaustarina” ja ”Unchained Melody”. Hän eteni jatkoon yleisöäänillä ja sijoittui kilpailussa toiseksi.
Tangomarkkinoiden karsintoihin Friman osallistui 2014 ja 2015. Vuonna 2021 hän osallistui Syksyn Sävelen loppukilpailuun kappaleella ”Jatkaa voit muualle jatkaa”.
 Friman on esiintynyt myös konserteissa ja keikkalaulajana.
Frimanin pikkuserkku on laulaja Rainer Friman.
Diskografia > Singlet

”Kertokaa se hänelle” (2021)
”Jatkaa voit muualle matkaa” (2021)
Henri-Chapellen sotilashautausmaa

Näkymä hautausmaalle
Henri-Chapellen sotilashautausmaa on Henri-Chapellen kylässä Belgiassa sijaitseva toisessa maailmansodassa kaatuneiden amerikkalaisten sotilaiden hautausmaa.
Henri-Chapelle sijaitsee noin 40 kilometriä Malmedysta pohjoiseen. Se perustettiin aluksi väliaikaiseksi hautausmaaksi lähinnä Ardennien taistelussa kaatuneille amerikkalaissotilaille. Osa ruumiista siirrettiin omaisten tahdosta takaisin Yhdysvaltoihin sodan päättymisen jälkeen. Hautausmaasta tehtiin sodan jälkeen pysyvä hautausmaa lähes 8 000 vainajalle.
Muun muassa 21 Malmedyn verilöylyssä teloitettua amerikkalaista lepää vielä nykyisin Henri-Chapellessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia Henri-Chapellen sotilashautausmaasta
Hr. Ms. De Zeven Provinciën

Hr. Ms. De Zeven Provinciën tai vastaava on ollut kahdeksan Alankomaiden laivaston aluksen nimenä.
Zeven Provinciën (1643), Amsterdamin amiraliteetin linjalaiva
Verenigde Provinciën (1665), Amsterdamin amiraliteetin linjalaiva
De Zeven Provinciën (1665), Maasin amiraliteetin linjalaiva
Zeven Provinciën (1694), Maasin amiraliteetin linjalaiva
Zeven Provinciën (1782), Noorderkwartierin amiraliteetin linjalaiva
Hr. Ms. De Zeven Provinciën, rannikkopanssarilaiva
Hr. Ms. De Zeven Provinciën (C802), De Zeven Provinciën -luokan risteilijä
Hr. Ms. De Zeven Provinciën (F802), De Zeven Provinciën -luokan ohjusfregatti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hr. Ms. De Zeven Provinciën”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Helsingin kaupunginhallitus

Helsingin kaupunginhallitus johtaa Helsingin kaupungin hallintoa, valmistelee kaupunginvaltuustossa käsiteltävät asiat, panee toimeen valtuuston päätökset ja valvoo valtuuston päätösten lainmukaisuutta. Kaupunginhallituksen toimintaa ohjaa kuntalain lisäksi kaupunginvaltuuston hyväksymä kaupungin hallintosääntö.
Kaupunginhallituksen toimikausi on kaksi vuotta ja siinä on 15 jäsentä ja 10 varajäsentä. Vuodesta 2017 alkaen kaupunginhallituksen puheenjohtajana toimii pormestari ja 4 apulaispormestaria ovat sen jäseniä. Kaupunginhallitus kokoontuu kerran viikossa yleensä maanantaina.
Kokouspaikkana on kaupunginhallituksen istuntosali kaupungintalolla. Kokoukset eivät ole yleisölle avoimia. Kaupunginhallitus pitää ylimääräisiä kokouksia tarvittaessa.
Kaupunginhallituksen puheenjohtajia

Arja Alho (1989–1991)
Ritva Laurila (1991–1995)
Rakel Hiltunen (1995–2000)
Harry Bogomoloff (2001–2003)
Jussi Pajunen (2003–2005)
Jan Vapaavuori (2005–2007)
Suvi Rihtniemi (2007–2009)
Risto Rautava (2009–2012)
Tatu Rauhamäki (2013–2017)
Jan Vapaavuori (2017–2021)
Juhana Vartiainen (2021–)
Aiheesta muualla

Helsingin hallintosääntö (PDF) Hyväksytty 21.10.2020. Helsingin kaupunki. Viitattu 3.2.2021
Herttoniemen Urheilijat

Herttoniemen Urheilijat (HerU) on helsinkiläinen, vuonna 1957 perustettu urheiluseura.
Seura pelasi jalkapalloa Suomensarjassa viisi kautta vuosina 1964–1968. Vuonna 1967 se vaihtoi nimekseen Helsingin Herttua. Seuran paras sijoitus Suomensarjassa oli kaudella 1966 saavutettu kolmas sija. Kauden 1968 päätteeksi seura sijoittui lohkonsa viimeistä edeltäväksi ja putosi sarjasta.
Seura pelasi myös pesäpallon suomensarjassa 1963-1976. Vuonna 1966 se oli lähellä jopa mestaruussarjaan nousua. Lohkovoiton ja nousun ratkaisseessa uusintaottelussa se kuitenkin hävisi Puna-Mustille. Seura luovutti suomensarjapaikkansa 1977 Helsinki-Pesikselle. B-poikien Suomen mestaruuden HerU voitti vuonna 1966.
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Pronssia | 1961 | 1 |  |
B-pojat: 
| B-pojat |  Kultaa | 1966 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 2 |  |
Haurala

Haurala on Lempäälässä sijaitseva alue. Asukasmäärä Hauralassa on noin 3 000. Alue sijaitsee kilometrin päässä Lempäälän keskustasta länteen ja on Lempäälän Kirkkojärven vastakkaisella rannalla kirkkoon nähden.
Liikenneyhteydet

Hauralasta lähtee yksi bussi (52A), joka menee Tampereelle.
Palvelut

Hauralassa on juurimilloin? remontoitu noin 600 oppilaan ala-aste.[lähde? ] Leikkikenttiä Hauralassa on yksi.
Helsingin Latu

Helsingin ladun ylläpitämä Maunulan ulkoilumaja Helsingin Keskuspuistossa on helsinkiläisten ulkoilijoiden suosima pysähdyspaikka.
Helsingin Latu on helsinkiläinen urheiluseura. Se on Suomen Ladun vanhin ja suurin paikallisyhdistys.
Helsingin Latu täytti 80 vuotta vuonna 2020. Helsingin Ladun uusi nimi on 25.6.2020 alkaen Helsingin Latu ja Polku ry.
Historia

Helsingin Latu perustettiin 17.12.1940 Vanhalla Ylioppilastalolla.
Toiminta

Helsingin Latu on ympäri vuoden toimiva luonto-, kunto- ja terveysliikuntayhteisö. Se toimii retkeilyn, vaelluksen ja luonnossa liikkumisen edistäjänä ja asiantuntijana.
Helsingin Ladun tavoitteena on retkeilyharrastuksen ylläpitäminen ja uusien harrastajien ohjaaminen lajin pariin. Ohjattuja retkiä järjestetään kaikkina vuodenaikoina. Helsingin Latu ohjaa pääkaupunkiseutulaisia lähiretkeilyyn ja hyödyntämään oman asuinkuntansa ja lähialueiden retkeilykohteita. Retkiä tehdään mm. kävellen, pyöräillen, meloen, hiihtäen ja lumikenkäillen. Vaakkoin eräkämppä Nuuksiossa ja Maunulan ulkoilumaja Helsingin keskuspuistossa toimivat retkien tukikohtina ympäri vuoden.
Helsingin Ladussa on noin 8 000 jäsentä.
Maunulan maja, Vaakkoin eräkämppä ja Rastilan talviuintipaikka

Helsingin Latu ylläpitää Maunulan ulkoilumajaa Keskuspuistossa , Vaakkoin eräkämppää Nuuksiossa  ja Rastilan talviuintipaikkaa Vuosaaressa.
Aiheesta muualla

Helsingin Ladun kotisivu
Helsingin Ladun Facebook -sivut