stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Flanderin ympäriajo
Miesten voittajat

1913  Paul Deman
1914  Marcel Buysse
1919  Henri Van Lerberghe
1920  Jules Van Hevel
1921  René Vermandel
1922  Léon Devos
1923  Henri Suter
1924  Gerard Debaets
1925  Julien Delbecque
1926  Denis Verschueren
1927  Gerard Debaets (2.)
1928  Jan Mertens
1929  Jef Dervaes
1930  Frans Bonduel
1931  Romain Gijssels
1932  Romain Gijssels (2.)
1933  Alfons Schepers
1934  Gaston Rebry
1935  Louis Duerloo
1936  Louis Hardiquest
1937  Michel D'Hooghe
1938  Edgard De Caluwé
1939  Karel Kaers
1940  Achiel Buysse
1941  Achiel Buysse (2.)
1942  Briek Schotte
1943  Achiel Buysse (3.)
1944  Rik Van Steenbergen
1945  Sylvain Grysolle
1946  Rik Van Steenbergen (2.)
1947  Emiel Faignaert
1948  Briek Schotte
1949  Fiorenzo Magni
1950  Fiorenzo Magni (2.)
1951  Fiorenzo Magni (3.)
1952  Roger Decock
1953  Wim van Est
1954  Raymond Impanis
1955  Louison Bobet
1956  Jean Forestier
1957  Fred De Bruyne
1958  Germain Derijcke
1959  Rik Van Looy
1960  Arthur De Cabooter
1961  Tom Simpson
1962  Rik Van Looy (2.)
1963  Noël Foré
1964  Rudi Altig
1965  Jo de Roo
1966  Ward Sels
1967  Dino Zandegu
1968  Walter Godefroot
1969  Eddy Merckx
1970  Eric Leman
1971  Evert Dolman
1972  Eric Leman (2.)
1973  Eric Leman (3.)
1974  Cees Bal
1975  Eddy Merckx (2.)
1976  Walter Planckaert
1977  Roger De Vlaeminck
1978  Walter Godefroot
1979  Jan Raas
1980  Michel Pollentier
1981  Hennie Kuiper
1982  René Martens
1983  Jan Raas (2.)
1984  Johan Lammerts
1985  Eric Vanderaerden
1986  Adri van der Poel
1987  Claude Criquielion
1988  Eddy Planckaert
1989  Edwig Van Hooydonck
1990  Moreno Argentin
1991  Edwig Van Hooydonck (2.)
1992  Jacky Durand
1993  Johan Museeuw
1994  Gianni Bugno
1995  Johan Museeuw (2.)
1996  Michele Bartoli
1997  Rolf Sørensen
1998  Johan Museeuw (3.)
1999  Peter Van Petegem
2000  Andrei Tšmil
2001  Gianluca Bortolami
2002  Andrea Tafi
2003  Peter Van Petegem (2.)
2004  Steffen Wesemann
2005  Tom Boonen
2006  Tom Boonen (2.)
2007  Alessandro Ballan
2008  Stijn Devolder
2009  Stijn Devolder (2.)
2010  Fabian Cancellara
2011  Nick Nuyens
2012  Tom Boonen (3.)
2013  Fabian Cancellara (2.)
2014  Fabian Cancellara (3.)
2015  Alexander Kristoff
2016  Peter Sagan
2017  Philippe Gilbert
2018  Niki Terpstra
2019  Alberto Bettiol
2020  Mathieu van der Poel
2021  Kasper Asgreen
2022  Mathieu van der Poel
2023  Tadej Pogačar
Naisten voittajat

2004  Zulfija Zabirova
2005  Mirjam Melchers
2006  Mirjam Melchers (2.)
2007  Nicole Cooke
2008  Judith Arndt
2009  Ina-Yoko Teutenberg
2010  Grace Verbeke
2011  Annemiek van Vleuten
2012  Judith Arndt (2.)
2013  Marianne Vos
2014  Ellen van Dijk
2015  Elisa Longo Borghini
2016  Elizabeth Armitstead
2017  Coryn Rivera
2018  Anna van der Breggen
2019  Marta Bastianelli
2020  Chantal van den Broek-Blaak
2021  Annemiek van Vleuten
2022  Lotte Kopecky
2023  Lotte Kopecky
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kilpailun viralliset kotisivut (englanniksi)
Flanderin ympäriajon museo (englanniksi)
UCI World Tour
| --- | --- |
Kaudet:  (UCI World Ranking 2009  UCI World Ranking 2010)  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Kilpailut:  Tour Down Under  Pariisi–Nizza  Tirreno–Adriatico  Milano – San Remo  Katalonian ympäriajo  E3 Prijs Vlaanderen  Gent–Wevelgem  Flanderin ympäriajo  Baskimaan ympäriajo  Pariisi–Roubaix  Amstel Gold Race  La Flèche Wallonne  Liège–Bastogne–Liège  Tour de Romandie  Italian ympäriajo  Critérium du Dauphiné  Sveitsin ympäriajo  Ranskan ympäriajo  Puolan ympäriajo  Eneco Tour  Clásica de San Sebastián  Espanjan ympäriajo  Vattenfall Cyclassics  GP Ouest-France  Grand Prix Cycliste de Québec  Grand Prix Cycliste de Montréal  Lombardian ympäriajo
Matias

| Matias, Mattias |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Matias: 24. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  Mattias: 24. helmikuuta
– ortodoksinen:  16. marraskuuta
Muunnelmia:  Matti
Vastineita eri kielissä:  Mattias, Mathias
Nimen alkuperä:  heprealainen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Matias on miehen etunimi, joka useissa maissa esiintyy myös muodoissa Mattias, Mathias tai Matthias. Matias-nimi juontaa juurensa hepreankielisestä sanasta "mattitja", joka tarkoittaa Jumalan lahjaa. Matiaksen nimipäivä on 24. helmikuuta, apostoli Mattiaan muistopäivänä, joka on myös Matin nimipäivä. Matias oli samana päivänä myös suomenruotsalaisessa nimipäiväkalenterissa vuoteen 1989, jolloin se korvattiin muodoilla Mattias ja Mats.
Suomessa nimi Matias on helmikuuhun 2025 mennessä annettu 85 775 miehelle ja noin 30 naiselle. Lisäksi muodossa Mattias nimi on annettu 4 305:lle, muodossa Matthias noin 1 160:lle ja muodossa Mathias 3 752 henkilölle.
Kuvitteellisia Mathiaksia ja Matiaksia

Mathias Sandorf, kreivi Jules Vernen kirjassa Salaliitto
Matias Kajander, televisiosarjassa Salatut elämät
Matias Pohto, televisiosarjassa Maalaiskomedia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matias Wikimedia Commonsissa
Grand Prix Cycliste de Québec

Grand Prix Cycliste de Québec vuonna 2011
Grand Prix Cycliste de Québec on Quebecissä, Kanadassa järjestettävä pyöräilykilpailu. Se kuuluu UCI World Tour -sarjaan ja järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2010.
Grand Prix Cycliste de Québec ja Montrealissa järjestettävän Grand Prix Cycliste de Montréal ovat olleet ainoat World Touriin kuuluvat Pohjois-Amerikassa järjestettävät kilpailut ennen Kalifornian ympäriajon mukaantuloa 2017. Simon Gerrans on ainoana voittanut molemmat kilpailut samana vuonna.
Reitti

Toisin kuin useimmat yhden päivän kilpailut, Grand Prix Cycliste de Québecin reitti ei kulje paikkakuntien välillä vaan lähtö ja maali ovat Québecissä. Kilpailu muodostuu 11 kierroksesta 18,1 km mittaisella radalla, johon sisältyy neljä nousua: Côte de la Montagne (375 m 10 % keskijyrkkyys), Côte de la Potasse (420 m, 9% keskijyrkkyys), Montée de la Fabrique (190 m, 7% keskijyrkkyys) ja Montée du Fort (1000 m, 4 % keskijyrkkyys). Maali sijaitsee viimeisen nousun kohdalla.
Voittajat

Lähde: Pro Cycling Stats
2010  Thomas Voeckler
2011  Philippe Gilbert
2012  Simon Gerrans
2013  Robert Gesink
2014  Simon Gerrans
2015  Rigoberto Uran
2016  Peter Sagan
2017  Peter Sagan
2018  Michael Matthews
2019  Michael Matthews
2022  Benoît Cosnefroy
2023  Arnaud De Lie
2024  Michael Matthews
Aiheesta muualla

virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
UCI World Tour
| --- | --- |
Kaudet:  (UCI World Ranking 2009  UCI World Ranking 2010)  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Kilpailut:  Tour Down Under  Pariisi–Nizza  Tirreno–Adriatico  Milano – San Remo  Katalonian ympäriajo  E3 Prijs Vlaanderen  Gent–Wevelgem  Flanderin ympäriajo  Baskimaan ympäriajo  Pariisi–Roubaix  Amstel Gold Race  La Flèche Wallonne  Liège–Bastogne–Liège  Tour de Romandie  Italian ympäriajo  Critérium du Dauphiné  Sveitsin ympäriajo  Ranskan ympäriajo  Puolan ympäriajo  Eneco Tour  Clásica de San Sebastián  Espanjan ympäriajo  Vattenfall Cyclassics  GP Ouest-France  Grand Prix Cycliste de Québec  Grand Prix Cycliste de Montréal  Lombardian ympäriajo 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Grand Prix Cycliste de Québec
Käännös suomeksi
Tim Hawkinson

Tim Hawkinson (s. 1960 San Francisco) on yhdysvaltalainen taiteilija. Hän on kotoisin Kalifornian osavaltiosta.
Hawkinson valmistui yliopistosta ja sai vuonna 1989 maisterin arvon.
Hawkinson tunnetaan omalaatuisista taideteoksistaan, jotka on toisinaan tehty hänen omista ruumiinosistaan. Tuotantoon kuuluu taiteilijan kynsistä tehty 5-senttinen Lintu.
Arvi Hauvonen
Huomionosoitukset

Tunnustuksena työstään insinööri Arvi Hauvonen sai Lahti-mitalin 1. marraskuuta 1966. Hauvosesta tuli Suomen Radio­amatööri­liiton kunniapuheenjohtaja 1969. Hänen muistokseen Suomen Radio­amatööri­liitto ja Lahden kaupunginmuseon Radio- ja tv-museo perustivat museoon Arvi Hauvosen muistoamatööriradioaseman, jonka kutsutunnus on OH3R, mikä on Suomen ainoa säännöllisesti päivystetty museoradioamatööriasema.
Arvi Hauvosen tie sijaitsee Hollolassa, ja se päättyy Tiirismaan televisio- ja radioaseman lähetysmastolle. Tiirismaan radio- ja tv-masto on yleisradion neljäs sijoituspaikka Lahden seudulla Lahden Radioharrastajien Yleisradiolle siirtyneen aseman, Lahden suuraseman ensimmäisen sijoituspaikan, Lahden vanhan radioaseman ja Lahden radioaseman jälkeen. Tiirismaan radio- ja tv-asema on 1960-luvun lopulta, ja se sijaitsee Hollolan kunnan alueella. Arvi Hauvosen tielle pääsee Televisiotieltä Messiläntieltä länteen. Televisiotien pohjoispuolella on Pirunpesä.
Arvi Hauvonen on haudattu Lahden vanhalle hautausmaalle Radiomäelle.
Aiheesta muualla

Koskesta voimaa: Tampere Suomen radiotoiminnan urauurtajana
Tampereen muistolaatat ja muut muistomerkit
Internetix: luennot (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo
HCJB

HCJB eli La Voz de los Andes, ”Andien ääni”, on Ecuadorissa toimiva kristillinen radioasema.
HCJB Global, virallisesti World Radio Missionary Fellowship, Inc., on Coloradossa Yhdysvalloissa päämajaansa pitävä ja Ecuadorin Quitossa toimiva evankelikalistien ilosanomaa levittävä radioasema, jonka kansainväliseen tunnukseen HCJB kätkeytyy lause Heralding Christ Jesus Blessing tai Hoy Cristo Jesús Bendice.
HCJB aloitti toimintansa Quitossa joulupäivänä vuonna 1931. Sen perustajia olivat Clarence W. Jones ja Reuben Larson sekä joukko muita amerikkalaisia evakelikalisteja. Asema oli ensimmäinen Ecuadorissa toimiva ja maailman ensimmäinen kristillinen lähetysasema. 1970-luvulla asema lähetti ohjelmia Quitosta yhteensä 450 kW:n lähettimillä, pääasiassa lyhytaalloilla, nykyisin myös keskiaalloilla ja FM-aalloilla.
HCJB on toisinaan lähettänyt lyhyitä, lähinnä DX-kuuntelijoille suunnattuja ohjelmia myös suomeksi.
Omloop Het Nieuwsblad

| Omloop Het Nieuwsblad |
| --- | --- |
 Tom Boonen vuoden 2009 kilpailun alussa
Tiedot
Ajankohta:  helmikuun loppu, maaliskuun alku
Alue:  Flanderi, Belgia
Paikalliset nimet:  Omloop Het Nieuwsblad (hollanniksi)
Laji:  maantie
Kilpailu:  UCI World Tour
Tyyppi:  yhden päivän kilpailu
Historia
Ensimmäinen:  1945
Kilpailuja yht.:  79 (vuoteen 2024 mennessä)
Ensimmäinen voittaja:   Jean Bogaerts
Eniten voittoja:   Ernest Sterckx (3)  Joseph Bruyere (3)  Peter Van Petegem (3)
Viimeisin voittaja:   Jan Tratnik
Kilpailureitillä on useita mukulakivipintaisia tieosuuksia.
Omloop Het Nieuwsblad (vuoteen 2008 saakka Omloop Het Volk, usein pelkästään Het Volk),  on UCI World Tour -sarjaan kuuluva yhden päivän maantiepyöräilykilpailu, joka ajetaan Itä-Flanderissa, Belgiassa joko helmikuun viimeisenä tai maaliskuun ensimmäisenä lauantaina. Semiklassikkona pidettävä Omloop Het Nieuwsblad nousi vuonna 2017 ammattipyöräilyn korkeimpaan kategoriaan, UCI World Touriin. Omloop Het Nieuwsblad on Belgian ammattipyöräilykauden avauskilpailu, joka on ajettu usein kylmissä olosuhteissa. Kilpailussa on useita lyhyitä mukulakivipintaisia nousuja.
Het Volk -sanomalehti perusti kilpailun vuonna 1945. Yhtenä syynä oli kilpailevan lehden Het Nieuwsbladin järjestämä Flanderin ympäriajo, jolle haluttiin saada kilpailija. Het Volk -lehti lakkasi ilmestymästä vuonna 2008 ja Het Nieuwsblad osti sen. Samalla kilpailun nimi vaihtui. Omloop Het Nieuwsbladissa ja Flanderin ympäriajossa käytetään useita samoja nousuja ja monille ajajille Omloop Het Nieuwsblad onkin tärkeä valmistautumiskilpailu Flanderin ympäriajoa varten.
Omloop Het Nieuwsblad tunnettiin alkuaikoina myös nimellä Ghent–Ghent, sillä Ghent toimi kilpailun lähtö- ja maalikaupunkina vuosina 1945–1995. Nimeä käyttivät etenkin Het Volk -lehden kilpailijat, jotka eivät halunneet mainostaa kilpailijaansa. Vuosina 1996–2007 Omloop Het Volk päättyi Lokereniin, mutta vuonna 2008 Ghent oli jälleen sekä lähtö- että maalipaikkana. Sittemmin Omloop Het Nieuwsblad päättyi Meerbekeen ja vuodesta 2019 Ninoveen.
Vuodesta 2006 lähtien on ajettu myös naisten kilpailu, jonka pituus on useimpina vuosina ollut 120–130 kilometriä. Kilpailu on kuulunut UCI Women's World Tour -sarjaan vuodesta 2023 lähtien.
Miesten voittajat

Lähteet: Mémoire du Cyclisme, Pro Cycling Stats
1945 -  Jean Bogaerts
1946 -  André Pieters
1947 -  Albert Sercu
1948 -  Sylvain Grysolle
1949 -  André Declerck
1950 -  André Declerck
1951 -  Jean Bogaerts
1952 -  Ernest Sterckx
1953 -  Ernest Sterckx
1954 -  Karel De Baere
1955 -  Lode Anthonis
1956 -  Ernest Sterckx
1957 -  Norbert Kerckhove
1958 -  Joseph Planckaert
1959 -  Seamus Elliott
1960 - peruutettu
1961 -  Arthur De Cabooter
1962 -  Robert De Middeleir
1963 -  René Van Meenen
1964 -  Frans Melckenbeek
1965 -  Noël De Pauw
1966 -  Jo de Roo
1967 -  Willy Vekemans
1968 -  Herman Van Springel
1969 -  Roger De Vlaeminck
1970 -  Frans Verbeeck
1971 -  Eddy Merckx
1972 -  Frans Verbeeck
1973 -  Eddy Merckx
1974 -  Joseph Bruyere
1975 -  Joseph Bruyere
1976 -  Willem Peeters
1977 -  Freddy Maertens
1978 -  Freddy Maertens
1979 -  Roger De Vlaeminck
1980 -  Joseph Bruyere
1981 -  Jan Raas
1982 -  Alfons De Wolf
1983 -  Alfons De Wolf
1984 -  Eddy Planckaert
1985 -  Eddy Planckaert
1986 - peruutettu (lumi)
1987 -  Teun van Vliet
1988 -  Ronny Van Holen
1989 -  Etienne De Wilde
1990 -  Johan Capiot
1991 -  Andreas Kappes
1992 -  Johan Capiot
1993 -  Wilfried Nelissen
1994 -  Wilfried Nelissen
1995 -  Franco Ballerini
1996 -  Tom Steels
1997 -  Peter Van Petegem
1998 -  Peter Van Petegem
1999 -  Frank Vandenbroucke
2000 -  Johan Museeuw
2001 -  Michele Bartoli
2002 -  Peter Van Petegem
2003 -  Johan Museeuw
2004 - peruutettu (lumi)
2005 -  Nick Nuyens
2006 -  Philippe Gilbert
2007 -  Filippo Pozzato
2008 -  Philippe Gilbert
2009 -  Thor Hushovd
2010 -  Juan Antonio Flecha
2011 -  Sebastian Langeveld
2012 -  Sep Vanmarcke
2013 -  Luca Paolini
2014 -  Ian Stannard
2015 -  Ian Stannard
2016 -  Greg Van Avermaet
2017 -  Greg Van Avermaet
2018 -  Michael Valgren
2019 -  Zdeněk Štybar
2020 -  Jasper Stuyven
2021 -  Davide Ballerini
2022 -  Wout van Aert
2023 -  Dylan van Baarle
2024 -  Jan Tratnik
Naisten voittajat

Lähde Cycling Archives
2006 -  Suzanne de Goede
2007 -  Mie Bekker Lacota
2008 -  Kirsten Wild
2009 -  Suzanne de Goede
2010 -  Emma Johansson
2011 -  Emma Johansson
2012 -  Loes Gunnewijk
2013 -  Tiffany Cromwell
2014 -  Amy Pieters
2015 -  Anna van der Breggen
2016 -  Elizabeth Armitstead
2017 -  Lucinda Brand
2018 -  Christina Siggaard
2019 -  Chantal Blaak
2020 -  Annemiek van Vleuten
2021 -  Anna van der Breggen
2022 -  Annemiek van Vleuten
2023 -  Lotte Kopecky
2024 -  Marianne Vos
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
2015 : Niki Terpstra (2), Ian Stannard (1) et Tom Boonen (3).
Harmaaleppä

| Harmaaleppä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Alaheimo::  Betuloideae
Suku::  Lepät Alnus
Laji::  incana
Kaksiosainen nimi
 Alnus incana  (L.) Moench 
 Harmaalepän levinneisyys alalajeittain:      Alnus incana subsp. tenuifolia      Alnus incana subsp. rugosa      Alnus incana subsp. incana      Alnus incana subsp. hirsuta
Katso myös
   Harmaaleppä Wikispeciesissä   Harmaaleppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaaleppä (Alnus incana) on koivukasvien heimoon ja leppien sukuun kuuluva, pohjoisen pallonpuoliskon viileämmillä alueilla elävä puulaji. Harmaaleppä on saanut nimensä runkonsa ja oksiensa harmaasta kuoresta. Se kasvaa monenlaisilla kasvupaikoilla, esimerkiksi rannoilla, metsänlaidoissa ja vanhoilla laidunalueilla. Harmaaleppä menestyy kuivemmilla mailla kuin tervaleppä. Kasvutavaltaan se on usein pensasmainen. Harmaaleppä on tavallinen puu Suomen luonnossa ja sitä tavataan lähes koko maassa.
Tuntomerkit

Harmaaleppä kasvaa pensaana tai puuna. Yksirunkoisena se saattaa kasvaa 15–20 metrin korkuiseksi, ja sen kuori on läpi elinkaaren vaaleanharmaa. Puu voi elää 60–100-vuotiaaksi. Latvus on kartiomainen ja runko sileä. Vihreät ja soikeat lehdet ovat 5–11 senttimetrin pituisia sekä 4–8 senttimetriä leveitä. Kukinta tapahtuu varhain keväällä. Hedekukinnot ovat 5–10 senttimetrin pituisia, vaaleanruskeita norkkoja. Myöhään syksyllä emikukinnot kuivuvat 1,5 senttimetrin pituisiksi ja 1 senttimetrin paksuisiksi, käpymäisiksi siemenpesiksi. Harmaalepän siemenet ovat ruskeita, 1–2 millimetrin pituisia, ja niitä ympäröi ohut siiveke. Puulla on laaja ja monihaarainen juuristo. Juurimukuloissa elävä Frankia-sienibakteeri pystyy sitomaan typpeä ilmasta puun tarpeisiin. Harmaaleppä ja tervaleppä ovat Suomessa ainoat puulajit, jotka antavat lehtiensä pudota vihreinä, koska niiden ei tarvitse varastoida typpeä sisältävää lehtivihreää.
Suomen suurimman harmaalepän ympärysmitta on 178 senttimetriä.
Levinneisyys

Harmaaleppää tavataan Euroopassa Fennoskandian, Ranskan ja Saksan itäosien, Italian, Kreikan ja Bulgarian pohjoisosien ja Venäjän länsiosien rajoittamalla alueella. Aasiassa harmaaleppä kasvaa Kaukasuksella, Siperiassa, Kamtšatkan niemimaalla ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa kasvavat harmaalepän alalajit amerikanharmaaleppä (Alnus incana subsp. rugosa) ja Alnus incana subsp. tenuifolia, joita pidetään joskus omina lajeinaan. Suomessa harmaaleppä kasvaa Ahvenanmaata, eteläisiä rannikkoseutuja ja Lapin pohjoisosia lukuun ottamatta koko maassa. Puu viihtyy parhaiten kalkkipitoisilla, ravinteikkailla ja kosteilla mailla.
Harmaalepän Suomessa laajalle levinneet alalajit ovat nimirotu etelänharmaaleppä (Alnus incana subsp. incana), jota tavataan kautta maan, ja kuolanharmaaleppä (Alnus incana subsp. kolaënsis), joka esiintyy Lapissa. A. glutinosa × incana, harmaa- ja tervalepän risteymä on tavallinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Tavallisimmat Suomessa tavattavat liuskalehtiset muodot ovat sulkaharmaaleppä (A. incana subsp. incana f. laciniata) ja hapsuharmaaleppä (A. incana subsp. incana f. angustissima). Kuolanharmaalepän lehdet muistuttavat tervalepän lehtiä, mutta niiden kärjet eivät ole sisäänpäin kääntyneitä. Liuskalehtisissä muodoissa sulkaharmaalepän lehtilavat ovat lähes sileäreunaisia, hapsuharmaalepän sahalaitaisia. Uudeltamaalta ja Pohjois-Karjalasta on löydetty punaharmaaleppiä (f. Rubra), joissa lehtilavan alaosa on punainen. Puutarhakäyttöön levinneen mukuraharmaalepän (f. Sääksmäki) runko sisältää runsaasti visamuodostelmia. Riippaharmaalepän (f. Pendula) oksat riippuvat riippakoivun tavoin.
Elinkaari

Nopeakasvuisena ja sopeutuvaisena puuna harmaaleppä leviää nopeasti uusille alueille.
Elinkaari > Lisääntyminen

Harmaaleppä on yksikotinen, eli yksilö pystyy tuottamaan yhtä aikaa sekä hede- että emikukintoja. Kukinnot ja kukat ovat yksineuvoisia, eli heteet ja emit kasvavat eri kukinnoissa. Kevyet siemenet kulkeutuvat laajalle alueelle tuulten ja sulamisvesien avulla. Siementen avulla tapahtuvan lisääntymisen ohella harmaalepän laaja juuristo tekee hyvin juuri- ja kantoversoja. Harmaaleppä on pioneeripuulaji.
Elinkaari > Tuholaiset

Harmaaleppä kuolee lahovikaisena tavallisesti 50 ikävuoden vaiheilla. Lahoamista aiheuttavat käävät, erityisesti lepänkääpä (Inonotus radiatus), taulakääpä (Fomes fomentarius) ja pakurikääpä (Inonotus obliquus). Lepän lehtiä tuhoavia hyönteisiä ovat lepänlehtikuoriainen (Melasoma aenea) ja leppäkemppi (Psylla alni). Muita tuholaisia ovat raitakärsäkäs (Cryptorhychus lapathi), puuntuhooja (Cossus cossus), lehtisiipiset (Sesiidae), isoleppäkirva (Clethrobius giganteus), korukirvat (Pterocallis) ja äkämäpunkit (Eriophyidae), erityisesti lepänäkämäpunkki (Eriophyes laevis).
Hirvet ja muut nisäkkäät eivät tavallisesti syö lepän lehtiä, sillä lehtien sisältämät alkaloidit aiheuttavat kitkerää makua. Samasta syystä leppä näyttää säästyvän monilta koivuja ja haapoja tuhoavilta hyönteisiltä.
Käyttö

Harmaaleppää käytetään metsänhoidossa suojuspuuna. Hyvällä kasvupaikalla se kasvaa nopeasti, ja tukkipuuta siitä saadaan 30 vuodessa. Tuoreena puuaines lahoaa helposti, mutta kuivuttuaan se on kestävää. Sahatavarana se on kaunista, vaaleata puuta, mutta runsaat mustat kuivat oksat alentavat sahatavaran saantoa, aivan kuin tervalepälläkin. Pyyt ja liito-oravat syövät sen norkkoja ja lehtiä, vihervarpuset ja urpiaiset siemeniä. Tikat kovertavat pesäkolonsa mielellään harmaalepän pehmeään puuhun. Luonnon monimuotoisuuden kannalta harmaaleppä on tärkeä puu, sillä sen elinkaari on lyhyt ja se tuottaa nopeasti lahopuuta.
Kotitaloudessa harmaaleppää käytetään polttopuuna. Sitä pidetään parhaana puulajina kalan ja lihan savustamiseen. Puutarhassa harmaaleppä soveltuu nopeakasvuisena suojuspuuksi hitaammin kasvaville puille. Harmaaleppä parantaa maaperää ja kestää hyvin leikkaamista.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Harmaaleppä (Alnus incana)
Luontoportti: Harmaaleppä (Alnus incana)
Harmaalepän muunnokset Pohjois-Amerikassa (englanniksi)
Suomalaiset lehtipuut
euroopanpähkinäpensas
halava
harmaaleppä
hieskoivu
jokipaju
korpipaatsama
kotipihlaja
kynäjalava
metsähaapa
metsälehmus
metsäomenapuu
metsätammi
metsävaahtera
mustuvapaju
orapaatsama
outapaju
raita
rauduskoivu
ruotsinpihlaja
saarni
suippuorapihlaja
suomenpihlaja
talvikkipaju
tervaleppä
tunturikoivu
tuomi
tylppöorapihlaja
vuorijalava
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Alnus incana:  Wikidata: Q157641  Wikispecies: Alnus incana  BioLib: 3446  Calflora: 9664  CoL: 5TWTV  EoL: 1145865  EPPO: ALUIN  EUNIS: 161695  FEIS: alninc  FNA: 233500033  GBIF: 2876388  GRIN: 2453  iNaturalist: 75377  IPNI: 30106706-2  IRMNG: 10690059  ITIS: 19471  IUCN: 194472  MichiganFlora: 548  MoBotPF: 277814  NatureServe: 2.161464  NBN: NBNSYS0000003836  NCBI: 3516  NZOR: aa5c5c75-119a-47e7-b690-068ef5c64630  Observation.org: 6360  Open Tree of Life: 791133  PalDat: Alnus_incana  Panarctic Flora: 610102  PfaF: Alnus incana  PFI: 251  Plant List: kew-6417  PLANTS: ALIN2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30106706-2  RHS: 901  Tropicos: 3600002  VASCAN: 3676  WisFlora: 2486  WFO: wfo-0000945749  Laji.fi: MX.38010 
Betula alnus var. incana:  Wikidata: Q38528217  GBIF: 5332275  GRIN: 105123  IPNI: 306371-2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:306371-2  Tropicos: 3600413  WFO: wfo-0000331015 
Harmaalepän levinneisyys Suomessa.
Harmaalepän lehti on teräväkärkinen ja sahalaitainen.
Amstel Gold Race

| Amstel Gold Race |
| --- | --- |
 Vuoden 2006 Amstel Gold Race
Tiedot
Ajankohta:  huhtikuun loppupuoli
Alue:   Limburg, Alankomaat
Laji:  maantie
Kilpailu:  UCI World Tour
Tyyppi:  yhden päivän kilpailu
Järjestäjä:  Amstel Gold Race Foundation
Kilpailun johtaja:  Leo van Vliet
Historia
Ensimmäinen:  1966
Kilpailuja yht.:  58 (vuoden 2024 jälkeen)
Ensimmäinen voittaja:   Jean Stablinski
Eniten voittoja:   Jan Raas (5)
Viimeisin voittaja:   Tom Pidcock
Amstel Gold Race on Limburgin maakunnassa Alankomaiden eteläosissa järjestettävä pyöräilykilpailu. Kilpailu järjestetään huhtikuun kolmantena sunnuntaina ja se kuuluu UCI World Touriin.
Kilpailun nimi ei viittaa samannimiseen Amstel-jokeen, vaan  Amstel-nimiseen panimoon.