stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ural (joki)
Maantietoa > Sivujoet

Uralin suurimpia sivujokia ovat alajuoksulta päin lueteltuina seuraavat (osa tiedoista puuttuvat). Suurempi valuma-alueen pinta-ala ei tällä kertaa tarkoita suurempaa virtaamaa, sillä vuoriston ja kuivan puoliaavikon sadannat eroavat toisistaan suuresti.
| yhtyy Uraliin (km suusta) | nimi | nimi (ven>  ) | nimi (kaz>  ) | pituus (km) | valuma-alue (km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kušum | Kyшyм | Көшім | 334 |  | 2,3 |
|  | Derkul | Деркул | Деркөл | 176 | 2250 | 2,3 |
| 793 | Tšagan | Чаган | Шаған | 264 | 7530 | 1,3 |
| 981 | Irtek | Иртек |  | 134 | 2630 | 1 |
| 1085 | Ilek | Илек | Елек, Елік | 623 | 41300 | 1,3 |
|  | Utva | Утва | Шыңғырлау | 290 | 6940 | 2,3 |
| 1173 | Tšernaja | Черная |  | 96 | 1030 | 1 |
| 1251 | Donguz | Донгуз |  | 95 | 1240 | 1 |
| 1286 | Sakmara | Сакмара |  | 798 | 30200 | 1 |
| 1404 | Burtja | Буртя |  | 95 | 1660 | 1 |
| 1480 | Urta-Burtja | Урта-буртя (Буртя) | Уртабуртя | 115 | 2180 | 1,3 |
| 1580 | Kijaly-Burtja | Киялы-Буртя (Ангур) | Қиялыбөрте | 80 | 2200 | 1,3 |
| 1633 | Guberlja | Губерля |  | 111 | 2410 | 1 |
| 1715 | Or | Орь | Ор | 332 | 18600 | 1,3 |
| 1733 | Bolšoi Kumak | Большой Кумак (Кумак, Кума) | Үлкен Кумак | 212 | 7900 | 1,3 |
| 1827 | Tanalyk | Таналык |  | 225 | 4160 | 1 |
| 1828 | Suunduk | Суундук (Суындык) | Суундук | 174 | 6430 | 1,3 |
| 1885 | Bolšoi Urtazymka | Большой Уртазымка | Үлкен Уртазымка | 87 | 1890 | 1,3 |
| 1959 | Bolšoi Karaganka | Большой Караганка (Караганка) | Үлкен Караганка | 111 | 3470 | 1,3 |
| 2002 | Hudolaz | Худолаз |  | 81 | 1060 | 1 |
| 2014 | Bolšoi Kizil | Большой Кизил | Үлкен Кизил | 172 | 2080 | 1,3 |
| 2091 | Jangelka | Янгелька | Янгелька | 73 | 1120 | 1,3 |
| 2104 | Zingeika | Зингейка | Зингейка | 102 | 1650 | 1,3 |
| 2116 | Gumbeika | Гумбейка | Гумбейка | 202 | 4490 | 1,3 |
| 2172 | Malyi Kizil | Малый Кизил | Кіші Кизил | 113 | 1540 | 1,3 |
| 2320 | Mindjak | Миндяк |  | 60 | 788 | 1 |
Lähteet: 1 = , 2 = , 3 =
Vuodenajat ja virtaamat

Joki jäätyy yläjuoksulla marraskuun alussa ja keski- ja alajuoksulla marraskuun lopussa. Jäät lähtevät alajuoksulla maaliskuun alussa ja muualla huhtikuun alussa. Pääosa joen vedestä saadaan Uralvuoriston lumien sulattua, jolloin joessa on korkeanveden aika. Silloin joessa virtaa 60–70 % joen vuotuisesta kokonaisvirtaamasta. Ilmasto on mannermainen ja sadeveden osuus vuotuisesta virtaamasta on siten vähäinen. Alueen sadanta on 530 millimetriä vuodessa. Tulvan aluksi joki pääsee jäistään, jotka lähtevät rytisten samanaikaisesti koko joen pituudelta. Kun tulva hellittää, asettuu vesi hyvin matalalle. Tämä tapahtuu yleensä huhtikuussa, mutta kesällä ja syksyllä vesi nousee taas väliaikaisesti. Loppusyksyllä ja talvella on joessa vain vähän vettä.
Etenkin kevättulvat ovat voimakkaat. Silloin joki nousee uomastaan ja tulvii ympäristöönsä. Keskijuoksulla tulvat nostavat vedenpintaa 3–4 metriä ja joki leviää yli 10 kilometriä leveäksi. Tulva nostaa veden pintaa alajuoksulla 9–10 metriä ja suistossa 3 metriä. Suistossa tulva leviää useiden kymmenien kilometrien levyiselle alueelle.
Vuoden keskivirtaama (MQ) on Orenburgissa 104 m³/s ja Kushumin yhtymäkohdassa 400 m³/s. Ylikeskivirtaamat (MHQ) ovat vastaavasti 12 100 m³/s ja 14 000 m³/s ja alikeskivirtaamat (MNQ) 1,62 m³/s ja 13,3 m³/s.
Elinympäristö

Uralvuoriston itä- ja länsipuolilla ovat ilmasto ja siten myös kasvillisuusvyöhykkeet keskenään hieman erilaiset. Lisäksi etelään päin mentäessä ilmasto muuttuu yhä kuivemmaksi. Uralvuoriston eteläosan eri puolilla on vielä metsäarovyöhyke, joka muuttuu vuoriston eteläosassa aroksi ja ennen Kaspianmerta puoliaavikoksi. Ilmasto on hyvin mannermainen. Eteläosissa sateet riippuvat vuodenajasta ja aluetta vaivaa toisinaan vuosien ajan kestävät kuivuusjakot. Silloin monet alueen järvet kutistuvat suolajärviksi tai kuivuvat kokonaan. Kesällä on valuma-alueen heinäkuun keskilämpötila noin 22 °C.
Varsinkin joen keski- ja alajuoksulla joen ympäristö on kuivaa ja sen kasvillisuus on ruohovaltaista, kun taas joen uomassa tulvien tuomat sedimentit ja pitempään säilyvä kosteus tekevät siitä hedelmällisen vihreän keitaan. Arolla puhaltaa jatkuvasti kohtalainen tuuli, joka voi yltyessään vaikeuttaa joella liikkumista. Joessa elää yli 50 kalalajia, joista merkittävimpiä ovat sammet, kuten beluga, toutain, karppi, monni, hauki, kuha, ahven ja tähtisampi.
Nimistöä

Joen nykyinen nimi on verrattain myöhäinen, sillä joen nimesi uudelleen Katariina Suuri vuonna 1775. Joella oli aiemmin toinen nimi Jaik (ven. Яик), jota käytettiin esimerkiksi venäläisessä kronologiassa vuodelta 1140 . Turkkilaisissa kielissä jokea kutsuttiin nimellä Jaijk, jolla tarkoitettiin myös jokien jumalaa. Gerard Clauson väittää, että tämä muoto olisi peräisin jo toiselta vuosisadalta jaa. tai että se olisi ollut käytössä jo sarmaateilla 500 eaa.. Alueen baškiirinkielinen nimi on Яйыҡ (suom. jaijik) ja kazakstaniksi Жайық (suom. Zaijik). Kreikkalaiset kutsuivat sitä Ptolemaioksen mukaan Δάϊκος (Daïkos), joka on Julian Kulakovskin mielestä opittu turkkilaisilta .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uraljoki Wikimedia Commonsissa
Maantieteellisen kokoelmaverkkosanakirjan artikkelit joesta (venäjäksi)
Suuren neuvostosanakirjan artikkeli Ural-vuoristosta ja -joesta (venäjäksi)
Uralin suisto Kaspianmeressä.
Vaiti, aivan hiljaa

| Vaiti, aivan hiljaa Juice Leskinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2002
 Julkaistu: 2002
 Tuottaja(t): Norppa Twins
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 42.23
 Levy-yhtiö: Johanna
Listasijoitukset
  Suomi: 3. (helmikuu 2002) 
Juice Leskisen muut julkaisut
| L 2000 | Vaiti, aivan hiljaa 2002 | Senaattori ja boheemi 2004 |
Vaiti, aivan hiljaa on Juice Leskisen albumi, joka on julkaistu vuonna 2002.
Kappalelista

Sävellykset ja sanoitukset: Juice Leskinen, paitsi ”Voi jospa jostain” säv. trad., san. Leskinen, sovitukset Ippe Kätkä - Juice Leskinen, paitsi ”Voi jospa jostain” Seppo Alajoki - Juice Leskinen, "Ottaa päähän" Jyrki Niemi.
Marika – 3.58
Voi, jospa jostain – 2.44
Nainen (laulu: Harri Marstio) – 4.10
Hei, leikitäänkö? – 4.05
Näin ne soittavat pelimannit – 2.34
Peräkammarin poika – 3.48
Ottaa päähän – 6.27
Kymmenen minuutin rakkaustarina – 3.23
Tule vastaan – 7.25
Valomerkki – 3.42
Nähdään taas kaivotiellä – 3.12
Vaiti, aivan hiljaa – 3.56
Kokoonpano

Seppo Alajoki – kitarat
Jammi Humalamäki – koskettimet, haitari
Jani Kemppinen – koskettimet
Pirkko Kontkanen – viulu
Ippe Kätkä – rummut
Kata Laurikainen – taustalaulu
Juice Leskinen – laulu, kitara
Dave Lindholm – kitara
Ilkka Loueranta – taustalaulu
Harri Marstio – laulu
Marjo Minkkinen – taustalaulu
Nipa Niilola – kitara
Juuso Nordlund – basso
Eero ”Safka” Pekkonen – koskettimet
Satu Sopanen – kanteleet
Matti A. Takala – rummut
Jyrki ”Etunoja” Telilä – kitara
Jari Yliaho – kitara, taustalaulu
Dixieland-osasto: Lucjan Czaplicki, Jussi Ristilä, Aki Välimäki ja Jukka Hänninen.
Vesikuusi

| Vesikuusi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Vesikuuset Hippuris
Laji::  vulgaris
Kaksiosainen nimi
 Hippuris vulgaris  L. 
Katso myös
   Vesikuusi Wikispeciesissä   Vesikuusi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vesikuusi eli lamparevesikuusi (Hippuris vulgaris) on ratamokasveihin (Plantaginaceae) kuuluva yleinen vesikasvi. Se kasvaa rannoilla ja puroissa heinäkuusta elokuuhun. Se kasvaa 10–60 cm korkeaksi.
Vesikuusi viihtyy mutapohjaisilla rannoilla sekä myös merenrannoilla. Lähisukulainen on harvinainen nelilehtivesikuusi (Hippuris tetraphylla).
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Lamparevesikuusen (Hippuris vulgaris) levinneisyys Suomessa.
Oskar von Hindenburg

| Oskar von Hindenburg |
| --- | --- |
 Oskar von Hindenburg vuonna 1930.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1883 Königsberg, Saksan keisarikunta (nyk. Kaliningrad, Venäjä)
Kuollut: 12. helmikuuta 1960 (77 vuotta) Bad Harzburg, Ala-Saksi, Länsi-Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1903–1934, 1939–1945
Taistelut ja sodat:  ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti (1942)
Oskar Wilhelm Robert Paul Ludwig Hellmuth von Beneckendorff und von Hindenburg (31. tammikuuta 1883 Königsberg – 12. helmikuuta 1960 Bad Harzburg) oli saksalainen kenraaliluutnantti. Hänen isänsä oli sotasankari ja Saksan valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburg ja hänen äitinsä oli filantrooppi Gertrud von Sperling.
Vuonna 1903 Oskar von Hindenburg seurasi isäänsä Preussin armeijaan, missä hän ei aluksi menestynyt, sillä häntä pidettiin ”vähä-älyisenä”. Kuitenkin kun hänen isästään tuli maineikas sotasankari Tannenbergin taistelun 1914 jälkeen, nuoremman Hindenburgin ura alkoi kehittyä, lähinnä hänen sukunimensä ansiosta. Hän yleni kapteeniksi ja sodan jälkeen Reichswehrissä majuriksi. Hänestä tuli isänsä adjutantti sen jälkeen, kun tämä valittiin valtakunnanpresidentiksi vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Von Hindenburg vastusti aluksi Adolf Hitleriä kuten isänsäkin, mutta tapasi tämän tammikuun lopulla 1933 ja ryhtyi kannattamaan hänen kansleriksi nimittämistään. Hän oli yhdessä mm. Franz von Papenin ja Otto Meissnerin kanssa mukana taivuttelemassa iäkästä isäänsä nimittämään Hitlerin kansleriksi Kurt von Schleicherin tilalle.
Von Hindenburgista tuli vuonna 1942 kenraaliluutnantti Wehrmachtin komentajareservissä. Sodan loppupuolella puna-armeijan edetessä hän pakeni Medingeniin, Ala-Saksiin. Sodan jälkeen hän asui pitkään Medingenissä ja toimi todistajana Franz von Papenia vastaan Nürnbergin oikeudenkäyntien aikana. Papen kuitenkin todettiin syyttömäksi. Von Hindenburg kuoli kylpylässä Bad Harzburgissa, Ala-Saksissa 12. helmikuuta 1960 kärsittyään jo aiemmin samana vuonna sydänvaivoista.
Von Hindenburg avioitui Margarete von Marenholtzin (1897–1988) kanssa vuonna 1921. He saivat neljä lasta.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Vantörin piiri

| Vantörin piiri |
| --- | --- |
 Vantörin kirkko
 fiVantörin piiri 
 59°15′50″N, 18°02′20″E 
Valtio:   Ruotsi
Maakunta:  Södermanland
Lääni:  Tukholman lääni
Kunta:  Tukholman kunta
Piirikoodi:  212093
Väestö
Väkiluku (2022):  53 545 
Vantörin piiri (ruots. Vantörs distrikt) sijaitsee Tukholman kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on 53 545  (31. joulukuuta 2022).
Aiheesta muualla

SCB Regina Web Map (Näyttää piirin rajat karttapalvelussa) Statistiska centralbyrån. (ruotsiksi)
Tukholman kunnan piirit
Vaarallinen tehtävä

| Vaarallinen tehtävä> Mission: Impossible |
| --- | --- |
 Elokuvan virallinen juliste.
Ohjaaja:  Brian De Palma
Käsikirjoittaja:   David Koepp  Steven Zaillian 
Tuottaja:   Paul Hitchcock  Tom Cruise  Elias Badra  Paula Wagner 
Säveltäjä:  Danny Elfman
Kuvaaja:  Stephen H. Burum
Leikkaaja:  Paul Hirsch
Tuotantosuunnittelija:  Norman Reynolds
Pukusuunnittelija:  Penny Rose
Lavastaja:  Norman Reynolds
Pääosat:   Tom Cruise  Emmanuelle Béart  Kristin Scott Thomas  Jon Voight  Jean Reno  Ving Rhames  Vanessa Redgrave 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures UIP-Dunafilm Netflix iTunes
Ensi-ilta:   22. toukokuuta 1996  30. elokuuta 1996
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  englanti ranska
Budjetti:  80 000 000 $
Tuotto:  457 696 359 $
Seuraaja:  Vaarallinen tehtävä II
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaarallinen tehtävä (engl. Mission: Impossible) on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, joka pohjautuu 1960–1970-lukujen samannimiseen televisiosarjaan. Elokuvan on ohjannut Brian De Palma ja sen pääosaa näyttelee Tom Cruise. Elokuvalle on tehty useita jatko-osia.
Juoni

Elokuvan pääosassa on Ethan Hunt -niminen agentti (Cruise), jota hänen oma järjestönsä epäilee vakoojaksi. Huntin on etsittävä oikea vakooja ja puhdistettava maineensa.
Näyttelijät ja roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Cruise  | … |  Ethan Hunt   |
|  Jon Voight  | … |  Jim Phelps   |
|  Emmanuelle Béart  | … |  Claire Phelps    |
|  Ving Rhames  | … |  Luther Stickell    |
|  Jean Reno  | … |  Franz Krieger    |
|  Henry Czerny  | … |  Eugene Kittridge    |
|  Vanessa Redgrave  | … |  Max Mitsopolis   |
|  Kristin Scott Thomas  | … |  Sarah Davies    |
Työryhmä

Ohjaus: Brian De Palma
Käsikirjoitus: David Koepp, Robert Towne, Steven Zaillian
Tuottajat: Paul Hitchcock, Tom Cruise, Paula Wagner
Sävellys: Danny Elfman
Aiheesta muualla

Vaarallinen tehtävä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Verkkopartahai

| Verkkopartahai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Partahaikalat  Orectolobiformes
Heimo::  Partahait Orectolobidae
Suku::  Eucrossorhinus
Laji::  dasypogon
Kaksiosainen nimi
 Eucrossorhinus dasypogon  Bleeker, 1867 
Synonyymit
 Crossorhinus dasypogon Orectolobus ogilbyi 
 Verkkopartahain elinalue
Katso myös
   Verkkopartahai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Verkkopartahai eli valkotäpläpartahai eli kirjopartahai (Eucrossorhinus dasypogon) on partahaiden heimoon kuuluva merikala, joka elää indopasifisella merialueella. Lajin tyypillinen koko on noin 180 senttimetriä, mutta kaksi kertaa suurempiakin yksilöitä on tavattu. Syö luultavasti kaloja ja pieniä selkärangattomia. Verkkopartahai on pintakala, joka käy korkeintaan 50 metrin syvyydessä.
Verkkopartahai on sukunsa ainut laji.
Aiheesta muualla

ITIS: Eucrossorhinus dasypogon (englanniksi)
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Eucrossorhinus dasypogon (englanniksi)
Venäjän lippu

Venäjän lippu 1699–1858, 1883–1914, 1917 ja vuodesta 1993.
Venäjän merivoimien lippu. Valkoisella pohjalla sininen Pyhän Andreaan risti.
Venäjän merivoimien rainelippu.
Presidentin standaari.
Venäjän lippu (ven. Флаг России, Flag Rossii, tai ven. 	Триколор, Trikolor eli trikolori) on Venäjän federaation kansallinen tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön Pietari Suuren hallintoaikana vuonna 1699, mutta sen nykyinen versio hyväksyttiin 11. joulukuuta 1993.
Osat

Lipussa on kolme vaakasuoraa ja yhtä paksua palkkia; ylimpänä valkoinen, keskimmäisenä sininen ja alimpana punainen. Värien oletetaan tulevan Moskovan vaakunasta, jossa punaisella taustalla siniviittainen Pyhä Yrjö ratsastaa valkoisella ratsulla. Muiden tulkintojen mukaan värit symboloivat tsaristisen Venäjän rakennetta; valkoinen symboloi Jumalaa, sininen Tsaaria ja punainen talonpoikia. Toisen tavallisen tulkinnan mukaan värit symboloisivat Venäjän keisarikunnan osia: valkoinen symboloi Valko-Venäjää, sininen Vähä-Venäjää eli Ukrainaa ja punainen Iso-Venäjää eli Venäjää. [lähde? ]
Historia

Lipun käyttö liittyy Venäjän sotalaivaston perustamiseen. Ensimmäisen sotalaivan Orjolin valmistuttua 1668 hollantilainen ehdotti tuolloin maata hallinneelle tsaari Aleksei I:lle laivan varustamista lipulla, kuten Alankomaissakin oli tapana. Värit ovatkin samat kuin Alankomaiden lipussa. Pietari I:n aikana se sai virallisen aseman Venäjän laivaston tunnuksena.
Vuonna 1858 Aleksanteri II otti käyttöön uudenlaisen lipun, jossa väreinä olivat tavan mukaan imperiumin virallisen vaakunan värit. Ylimpänä oli keisarilliset värit musta ja keltainen viiva ja alimpana valkoinen, autokratian ja Katariina Suuren väri. Erään tulkinnan mukaan tuo lippu poistui valtion käytöstä vuonna 1883 ja palautui Pietari Suuren lippuun Aleksanteri III:n asetuksella, jolloin musta-kelta-valkoinen lippu olisi jäänyt Romanovin hallitsijasuvun käyttöön. Nikolai II korjasi epäselvyyden vuonna 1896, kun hän määräsi valko-sini-punaisen trikolorin Venäjän ainoaksi viralliseksi valtiolipuksi.
Vuonna 1914 Nikolai II lisäsi lippuun keisarillisen vaakunan eli kaksipäisen kotkan. Hän halusi tällä osoittaa hallitsijan ja kansan yhteenkuuluvuutta. Tämä lippu poistui käytöstä vuonna 1917, jolloin Venäjän keisarikunta hajosi. Ennen kuin Neuvosto-Venäjän punaliput yleistyivät, otti Venäjän väliaikainen hallitus käyttöön vielä perinteisen trikolorin ilman keisarillista vaakunaa.
Vuosina 1918–23 Venäjän neuvostotasavallan lippuna oli punainen lippu, jossa oli kirjainlyhenne РСФСР, RSFSR. Neuvostoliitossa sama lippu palasi vuosiksi 1937–54. Venäjän neuvostotasavalta sai 1954 kokonaan uudenlaisen lipun, joka pohjautui Neuvostoliiton lippuun.
22. elokuuta 1991 Neuvostoliiton hajottua otettiin uudelleen käyttöön Pietari Suuren käyttöön ottama trikolori; tosin leveämpänä, kuten neuvostoaikaisilla lipuilla oli ollut tapana. Lisäksi sininen väri oli hiukan vaaleampi. Trikolorin alkuperäiset mittasuhteet ja värit palautettiin 1993.
Venäjän keisarikunnan lippu (1858–83).
Venäjän keisarikunnan lippu (1914–17). Lippu oli vain "yksityisessä käytössä", eikä se ollut virallinen.
Venäjän neuvostotasavallan lippu (1918–23, 1937–54).
Venäjän neuvostotasavallan lippu (1954–91).
Venäjän federaation lippu 1991–1993.
Valentí Massana

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Valentí Massana |  Valentí Massana |  Valentí Massana |  |
Maa:   Espanja
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | 50 km kävely |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1993 | 20 km kävely |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1995 | 20 km kävely |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1994 | 20 km kävely |  |
Valentí Massana Gràcia (s. 5. heinäkuuta 1970 Viladecans, Espanja) on espanjalainen entinen kävelijä, jonka matkana olivat sekä 20 kilometriä että 50 kilometriä.
Massana on 20 kilometrin maailmanmestari vuodelta 1993 ja olympiapronssimitalisti 1996 vuoden Atlantan olympialaisista. Lisäksi hän on saavuttanut hopeaa vuoden 1995 Göteborgin MM-kilpailuiden 20 kilometrillä ja EM-pronssia vuonna 1994 Helsingissä.
Aktiiviuransa aikana Valentí Massana oli aktiiviuransa aikana 168 senttimetriä pitkä ja painoi 51 kilogrammaa.
Saavutukset

| Vuosi | Kilpailu | Paikka | Sijoitus | Matka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | Nuorten EM-kilpailut | Birmingham, Yhdistynyt kuningaskunta | 2. | 10 000 m |
| 1988 | Nuorten MM-kilpailut | Sudbury, Kanada | 2. | 10 000 m |
| 1989 | Nuorten EM-kilpailut | Varaždin, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta | 1. | 10 000 m |
| 1990 | EM-kilpailut | Split, Jugoslavia | 4. | 20 km |
| 1991 | MM-hallikilpailut | Sevilla, Espanja | 5. | 5 000 m |
|  | MM-kilpailut | Tokyo, Japani | 5. | 20 km |
|  | Kävelyn maailmancup | San José, Kalifornia | 10. | 20 km |
| 1993 | MM-kilpailut | Stuttgart, Saksa | 1. | 20 km |
|  | Kävelyn maailmancup | Monterrey | 2. | 20 km |
| 1994 | EM-kilpailut | Helsinki, Suomi | 3. | 20 km |
| 1995 | MM-kilpailut | Göteborg, Ruotsi | 2. | 20 km |
| 1996 | Olympialaiset | Atlanta, Yhdysvallat | 3. | 50 km |
| 1998 | EM-kilpailut | Budapest, Unkari | 9. | 20 km |
| 1999 | MM-kilpailut | Sevilla, Espanja | 4. | 50 km |
|  | Kävelyn maailmancup | Mézidon-Canon, Ranska | 8. | 50 km |
| 2000 | Olympialaiset | Sydney, Australia | 4. | 50 km |
| 2001 | MM-kilpailut | Edmonton, Kanada | 6. | 50 km |
Ennätykset

5 000 metrin kävely: 19:36.8 (1989)
10 000 metrin kävely: 39:31.81 (1997)
20 000 metrin kävely: 1:25:37.8 (1990)
20 kilometrin kävely: 1:19:25 (1992)
30 kilometrin kävely: 2:07:58 (1993)
50 kilometrin kävely: 3:38:43 (1994)
tunnin kävely: 14 367 m (1990)
Oppilasvaihto

Oppilasvaihto on toimintaa, jossa tavallisesti 13–18,5-vuotiaat oppilaat tutustuvat vieraan maan kieleen ja kulttuuriin käymällä koulua ulkomailla. Yleensä vaihto-oppilaat asuvat isäntäperheessä ja käyvät paikallista koulua yhden lukuvuoden ajan. Ikäraja on joillakin järjestöillä 14.  Pääosin vaihto-oppilaaksi kuitenkin lähdetään lukion tai ammatillisen koulutuksen ensimmäisen lukuvuoden jälkeen.
Sana oppilasvaihto tulee siitä, että vaihto-ohjelmaan osallistuvat maat vaihtavat oppilaita keskenään. Isäntäperheet ovat tavallisesti vapaaehtoisia. Ohjelmia hoitavat järjestöt etsivät yleensä sopivat isäntäperheet oppilaalle. Nuorisovaihdossa nuoret tutustuvat maahan opiskellen tai töitä tehden, esimerkiksi leireillä. Opiskelijavaihdoksi kutsutaan toimintaa, jossa opiskellaan osa kotimaisesta tutkinnosta ulkomailla.
Oppilasvaihdot tulivat suosituiksi toisen maailmansodan jälkeen. Suomen ja Yhdysvaltojen välillä on ollut vaihtoa vuodesta 1948. Niiden tavoitteena on kasvattaa vaihto-oppilaiden ja isäntäperheiden jäsenten ymmärrystä ja suvaitsevaisuutta muita kulttuureita kohtaan sekä samalla parantaa oppilaiden kieli- ja sosiaalisia taitoja.
Oppilasvaihtoa järjestävät Suomessa muun muassa AFS, ASSE, Rotary-klubit,  STS, EF Education First, YFU, Explorius,, Mirlo, Into, TR-kielimatkat, UP Education, Universal Players ja Student Exchange Finland. Nuorisovaihtoa tarjoavat Allianssi ja Suomen Lions-liitto. United World Colleges -koulut eivät ole suoranaisesti oppilasvaihtoa, sillä siinä opiskelijat suorittavat opintonsa kokonaisuudessaan uudessa koulussaan.
Osa oppilasvaihtoa myyvistä suomalaisista toimijoista on kaupallisia, osa voittoa tavoittelemattomia, vapaaehtoisuuteen perustuvia järjestöjä. Oppilasvaihto on useissa maissa viranomaisten tarkoin säätelemää toimintaa ja vaihto-oppilastoiminnan yhtenä edellytyksenä voi olla, että vastaanottava järjestö on voittoa tavoittelematon. Tällaisia maita ovat mm. Australia, Uusi-Seelanti ja Yhdysvallat. Kaikki tässä artikkelissa mainitut suomalaiset oppilasvaihdon järjestäjät ostavat vaihto-oppilaspaikkoja voittoa tavoittelemattomilta järjestöiltä mm. Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

http://www.csfes.org/
Veduta

Veduta (ital. veduta ’näköala’) tarkoittaa yksityiskohtaista maalausta, joka esittää tunnistettavaa kaupunkinäkymää tai maisemaa. Vedutamaalausten tekijöitä kutsutaan nimellä vedutisti.
Alkuperä

Tämä maisemamaalauksen laji sai alkunsa Flanderissa, jossa taiteilijat, kuten Paul Bril maalasivat vedutoja jo 1500-luvulla. 1600-luvulla hollantilaiset taidemaalarit erikoistuivat maalaamaan yksityiskohtaisia ja tarkkoja, tunnistettavia kaupunki- ja maisemamaalauksia, jotka vetosivat rikkaan hollantilaisen keskiluokan paikallisylpeyteen. Arkkityyppinen esimerkki tästä on Johannes Vermeerin Näkymä Delftiin. Ghentiläinen arkkitehti, piirtäjä ja kaivertaja Lieven Cruyl (1640–1720) edisti vedutan kehitystä hänen oleskellessaan Roomassa 1600-luvun lopulla. Cruylin piirustukset tallentavat urbaanin maiseman topografisia näkökulmia.
Paul Bril, Maisema, jossa on roomalaisia raunioita, noin 1580, fresko.
Paul Bril, Maisema Braccianoon, 1620-luku.
Lieven Cruyl, Campidoglio Roomassa, 1600-luku.
Lieven Cruyl, Prospectus Fori Agonalis, 1866.
Johannes Vermeer, Näkymä Delftiin, noin 1660 -1661.