stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itkusalava
Ulkonäkö

Itkusalava kasvaa suurimmillaan 18-metrikseksi puuksi, jonka rungon kaarna on harmaan musta ja uurteinen. Oksanhaarat ovat selvästi riippuvia. Lehdet ovat lähes suikean muotoisia, 9–16 senttimetriä pitkiä, lähes sileitä, sahalaitaisia ja pitkäkärkisiä.
Käyttö

Pohjoismaissa viljellään koristepuina joitain itkusalavasta periytyviä risteymiä ja niiden lajikkeita. Muun muassa riippasalavaa eli kyynelsalavaa (Salix × pendulina), joka on itkusalavan ja silosalavan (Salix euxina) välinen risteymä ja riippasalavaa (Salix × sepulcralis), joka on itkusalavan ja valkosalavan (Salix alba) risteymä. Suomessa menestyy ainakin kyynelsalava.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Itkusalava – Salix babylonica
Itkusalavan riippuvia haaroja.
Itkusalava Claude Monet'n maalauksessa (1918).
Iskra Odintsovo

Iskra Odintsovo on lentopallojoukkue Odintsovosta, Venäjältä. Se pelaa Venäjän Superliigassa.
Saavutukset > Venäjän superliigassa

Venäjän mestari 1992, 1994, 2003
Venäjän superliigan hopeaa 2003, 2008
Venäjän superliigan pronssia 2000, 2001, 2006, 2007
Venäjän Cup-mestari 2002
Neuvostoliiton Cup-mestari 1986, 1987
Saavutukset > Euroopan Cupeissa

Mestareiden liigan hopeaa 2004
Top Teams-cupin hopeaa 2006
Muuta

Maailman parhaimmaksi lentopalloilijaksi nimetty brasilialainen Gilberto Godoy Filho pelaa Odintsovossa. Iskra Odintsovo kohtasi viimeksi suomalaisen seurajoukkueen Top Teams-Cupissa kaudella 2006. Seura pelasi Rovaniemen Santasportia vastaan sekä kotikentällään että vieraskentällä. Odintsovo voitti ensimmäisen kohtaamisen kotimaassaan tiukasti 3-2, mutta Suomessa Santasport vei huippuseuraa erin 3-2. Odintsovo eteni lopulta jatkoon, koska se voitti ratkaisevan tippumiserän.
Jani Hurula

Jani ”Hurtsi” Hurula (s. 2. kesäkuuta 1981 Kittilä) on suomalainen rumpali. Hän soittaa yhtyeissä Silent Voices, Isäntä Meidän, Cain’s Offering ja The Dark Element. Hän on myös kiertänyt alkuperäisen Iron Maiden -laulaja Paul Di’Annon yhtyeen rumpalina.
Aiheesta muualla

Jani Hurula Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Iso Kurkilampi (Saarijärvi)

| Iso Kurkilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°47′04″N, 25°13′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (14.68)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.682.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  194,8 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  250 m  
Rantaviiva:  0,942 km  
Pinta-ala:  4,277 ha  
Tilavuus:  0,0001148 km³ 
Keskisyvyys:  2,68 m  
Suurin syvyys:  4,9 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Kurkilampi 
Iso Kurkilampi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Saarelankylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 300 metriä pitkä, 250 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 114 800 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,7 metriä ja suurin syvyys on 4,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Pyhäjärven alueella (14.68), jonka Vuosjoen valuma-alueeseen (14.682) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 194,8 metriä mpy.
Italian Grand Prix 1978

|  Italian Grand Prix 1978  |
| --- | --- |
 14 osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1978. 
Päivämäärä:  10. syyskuuta 1978
Sijainti:  Autodromo Nazionale Monza, Italia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,800 km
Kilpailun pituus:  40 kierrosta, 232,000 km
Paalupaikka
Kuljettaja:   Mario Andretti   (Lotus)
Paaluaika:  1.37,520
Palkintokoroke
Voittaja:   Niki Lauda   (Brabham)
Toinen:   John Watson   (Brabham)
Kolmas:   Carlos Reutemann   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Mario Andretti   (Lotus)
Kierrosaika:  1.38,23 (kierroksella 33)
Italian Grand Prix 1978 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 10. syyskuuta 1978 Autodromo Nazionale Monzan radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda.
Kisan alussa nähtiin yksi Formula 1-sarjan historian tuhoisimmista kolareista. Kilpailun lähettäjät vaihtoivat virheellisesti lähtövalot vihreiksi jo ennen, kuin kaikki autot olivat päässeet lähtöruutuihinsa, minkä vuoksi edelleen liikkeellä olleet peräpään autot saivat lentävän lähdön. Lähtösuoran jälkeisessä Variante del Rettifilo-mutkassa kolariin otti osaa kaikkiaan kymmenen autoa. Ruotsalaisen, MM-sarjassa toisena 13 pisteen erolla Mario Andrettiin olevan Ronnie Petersonin, auto syttyi palamaan. Kuljettajista mm. James Hunt meni tapauksen jälkeen auttamaan häntä ulos autosta. Peterson toimitettiin tapahtuman jälkeen nopeasti sairaalaan, jossa hän kuoli seuraavana aamuna rasvatulppaan. Lauda voitti kilpailun johtamatta yhtään kierrosta.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Niki Lauda | Brabham-Alfa Romeo | 40 | 1.07.04,54 | 4 | 9 |
| 2 | 2 |  John Watson | Brabham-Alfa Romeo | 40 | + 1,48 | 7 | 6 |
| 3 | 11 |  Carlos Reutemann | Ferrari | 40 | + 20,47 | 11 | 4 |
| 4 | 26 |  Jacques Laffite | Ligier-Matra | 40 | + 37,53 | 8 | 3 |
| 5 | 8 |  Patrick Tambay | McLaren-Ford | 40 | + 40,39 | 19 | 2 |
| 6 | 5 |  Mario Andretti | Lotus-Ford | 40 | + 46,33 | 1 | 1 |
| 7 | 12 |  Gilles Villeneuve | Ferrari | 40 | + 48,48 | 2 |  |
| 8 | 14 |  Emerson Fittipaldi | Fittipaldi-Ford | 40 | + 55,24 | 13 |  |
| 9 | 29 |  Nelson Piquet | McLaren-Ford | 40 | + 1.06,83 | 24 |  |
| 10 | 22 |  Derek Daly | Ensign-Ford | 40 | + 1.09,11 | 18 |  |
| 11 | 4 |  Patrick Depailler | Tyrrell-Ford | 40 | + 1.16,57 | 16 |  |
| 12 | 20 |  Jody Scheckter | Wolf-Ford | 39 | + 1 krs. | 9 |  |
| 13 | 27 |  Alan Jones | Williams-Ford | 39 | + 1 krs. | 6 |  |
| 14 | 33 |  Bruno Giacomelli | McLaren-Ford | 39 | + 1 krs. | 20 |  |
| NC | 17 |  Clay Regazzoni | Shadow-Ford | 33 | + 7 krs. | 15 |  |
| Kesk. | 35 |  Riccardo Patrese | Arrows-Ford | 28 | Moottori | 12 |  |
| Kesk. | 7 |  James Hunt | McLaren-Ford | 19 | Laturi | 10 |  |
| Kesk. | 37 |  Arturo Merzario | Merzario-Ford | 14 | Moottori | 22 |  |
| Kesk. | 15 |  Jean-Pierre Jabouille | Renault | 6 | Moottori | 3 |  |
| Kesk. | 6 |  Ronnie Peterson | Lotus-Ford | 0 | Lähtökolari (kohtalokas) | 5 |  |
| Kesk. | 3 |  Didier Pironi | Tyrrell-Ford | 0 | Lähtökolari | 14 |  |
| Kesk. | 16 |  Hans Joachim Stuck | Shadow-Ford | 0 | Lähtökolari | 17 |  |
| Kesk. | 30 |  Brett Lunger | McLaren-Ford | 0 | Lähtökolari | 21 |  |
| Kesk. | 19 |  Vittorio Brambilla | Surtees-Ford | 0 | Lähtökolari | 23 |  |
| DNQ | 25 |  Hector Rebaque | Lotus-Ford |  |  |  |  |
| DNQ | 10 |  Harald Ertl | ATS-Ford |  |  |  |  |
| DNQ | 9 |  Michael Bleekemolen | ATS-Ford |  |  |  |  |
| DNQ | 18 |  Gimax | Surtees-Ford |  |  |  |  |
| DNPQ | 23 |  Harald Ertl | Ensign-Ford |  |  |  |  |
| DNPQ | 32 |  Keke Rosberg | Wolf-Ford |  |  |  |  |
| DNPQ | 36 |  Rolf Stommelen | Arrows-Ford |  |  |  |  |
| DNPQ | 38 |  Alberto Colombo | Merzario-Ford |  |  |  |  |
James Cotton

James Cotton
James Henry Cotton (1. heinäkuuta 1935 Mississippi – 16. maaliskuuta 2017 Austin, Texas) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja multi-instrumentalisti, joka tunnettiin James Cotton Blues Bandin keulahahmona. Vaikka hän hallitsi useamman soittimen, hän sai arvostusta varsinkin taidoistaan huuliharpistina.
Nuoruus

James Cotton syntyi 1935 Tunicassa Mississippissä. Hän oli kahdeksanlapsisen perheen nuorin lapsi. Hänen vanhempansa Hattie ja Mose olivat puuvillaplantaasilla työskennelleitä vuokraviljelijöitä. Hänen isänsä oli myös paikallisen baptistikirkon pastori.
James alkoi soittaa jo nuorena huuliharppua, jota hänen äitinsä käytti kanojen kaakatuksen ja junien pillien matkimiseen. James alkoi viihdyttää soittimella muita vuokraviljelijöitä, ja hän esiintyi jo 7-vuotiaana Mississippin suistoalueen kaupungeissa pientä korvausta vastaan.
James Cottonin oli 9-vuotiaana menettänyt molemmat vanhempansa. Hänen enonsa vei hänet tapaamaan huuliharpisti Sonny Boy Williamsonia, jonka ohjelman King Biscuit Time James oli kuullut arkansasilaiselta radiokanavalta.
Ura

Cotton sai opetusta Williamsonilta ja muutti noin vuonna 1950 tämän kanssa West Memphisiin. Howlin’ Wolf kuuli Cottonin esiintymässä ja alkoi käyttää häntä Sun Studiolla tekemissään äänityksissä. Cotton levytti 1954 myös oman singlen ”Cotton Crop Blues”, joka oli uusintaversio Roosevelt Sykesin kappaleesta ”Cotton Seed Blues”. Cotton soitti West Memphisissä kitaristien Hubert Sumlinin ja Pat Haren kanssa.
Cotton tapasi vuonna 1954 Muddy Watersin, joka etsi yhtyeeseensä huuliharpistia Junior Wellsin tilalle. Watersin ja Cottonin ensimmäinen yhteistyöjakso kesti vuodesta 1954–1966. Yhtyeessä esiintyi heidän lisäkseen kitaristi Jimmy Rogers ja pianisti Otis Spann. Watersin äänityksissä Cotton oli ensimmäisen kerran mukana vuonna 1956. Hän soitti muun muassa sellaisilla klassikkoäänityksissä kuin ”Got My Mojo Working” ja ”Rock Me”.
Cotton aloitti 1966 soolouran omassa James Cotton Blues Bandissä. Yhtye teki seuraavan vuosikymmenen aikana useita levytyksiä ja soitti useilla kiertuiella. Cotton levytti muun muassa Vanguard-levy-yhtiölle neljän albumin Chicago/The Blues/Today/ -sarjan. Cotton pääsi energistensa esiintymisensä ansiosta myös Janis Joplinin lämmittelijäksi kahdelle kiertueelle.
Cotton oli mukana 1977 Muddy Watersin albumilla Hard Again. Kitaristi Johnny Winterin tuottama albumi voitti Grammy-palkinnon ja oli nostamassa Chicago-blues-tyyliä laajan yleisön tietoisuuteen. Suositun albumin jälkeen Cotton lähti Watersin ja Winterin kanssa maailmankiertueelle.
Cotton teki 1984 sopimuksen Alligator Recordsin kanssa. Toisesta sille tekemästään albumista Live from Chicago: Mr. Superharp Himself Cotton sai ensimmäisen henkilökohtaisen Grammy-ehdokkuutensa. Toisen ehdokkuutensa hän sai vuoden 1987 albumista Take Me Back ja kolmannen vuoden 1988 albumista James Cotton Live.
Cotton joutui hidastamaan uraansa 1990-luvun puolivälissä, kun hänen äänihuulistaan löytyi polyyppeja. Hän joutui lopettamaan laulamisen, mutta hän jatkoi silti huuliharpun soittamista 2010-luvulle asti.
Sairaus ei estänyt Cottonia julkaisemasta vuonna 1996 albumia Deep in the Blues, joka toi hänelle ensimmäisen Grammy-palkintonsa. Ehdolla Cotton oli jälleen viimeiseksi jääneestä albumistaan Cotton Mouth Man, joka julkaistiin 2013.
Cotton sai vuonna 2006 paikan Blues Hall of Famessa.
Yksityiselämä

Cotton oli naimisissa Jacklyn Hairston Cottonin kanssa, joka toimi myös miehensä managerina. He asuivat Jamesin viimeiset vuodet Austinissa. Cottonilla oli kolme lasta.
James Cotton kuoli 2017 keuhkokuumeeseen.
Itkonlampi (Mikkeli)

| Itkonlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°21′48″N, 27°03′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskuoja:  Myllyoja Herajärvi 
Järvinumero:  14.978.1.054
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  92,2 m  
Pituus:  200 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  0,448 km  
Pinta-ala:  1,176 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiItkonlampi 
Itkonlampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Sydänmaanpohjan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 200 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Tainaveden valuma-alueeseen (14.978) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 92,2 metriä mpy.
Itkuluhtakana

| Itkuluhtakana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Oseanianluhtakanat Hypotaenidia
Laji::  philippensis
Kaksiosainen nimi
 Hypotaenidia philippensis  (Linné, 1766) 
Synonyymit
 Gallirallus philippensis   Gallirallus sharpei   Rallus philippensis  
Katso myös
   Itkuluhtakana Wikispeciesissä   Itkuluhtakana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Gallirallus philippensis
Itkuluhtakana (Hypotaenidia philippensis) on Tyynen valtameren läntisillä saarilla, Australiassa ja Oseaniassa elävä rantakana. Siitä tunnetaan 20 alalajia. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Filippiineiltä vuonna 1766.
Koko ja ulkonäkö

Itkuluhtakanan ruumiinpituus on 28–33 senttiä ja paino noin 130 grammaa. Se on keskikokoinen ja lyhytjalkainen heimonsa edustaja. Sukupuolten väritys on samanlainen, mutta koiraat ovat kuitenkin hieman naaraita suurempia. Pää on kastanjanruskean harmaan kuvioima. Leuka on valkoinen ja kurkku harmaa. Selkäpuolella ja siipisulissa on vaihtelevaa mustan, ruskean ja valkoisen muodostamaa täplitystä ja juovakuviointia. Vatsapuolella on mustan valkoisen ristikkokuviointia. Rinnassa on myös ruskea täplä. Nokka on vaaleanpunainen, jalat pinkinharmaat. Silmät ovat ruskeat. Nuorten lintujen nokka on mustanharmaa ja höyhenpeite on laimeampi. Niiden pään kuviointi ei myöskään ole yhtä erottuva.
Levinneisyys ja elinympäristö

Itkuluhtakanaa tavataan Kaakkois-Aasiassa, Filippiineillä, Australiassa, Uudessa-Guineassa, Uudessa-Seelannissa ja useilla Tyynenmeren saarilla kuten Samoalla, Salomonsaarilla, Fidžillä, Tongalla, Vanuatulla, Lord Howella ja Norfolkinsaarella. Laji on harhaillut myös Mauritiuksella. Itkuluhtakana ei ole lajina vaarassa, mutta jotkin alalajit ovat uhattuina tai jo hävinneet. Esimerkiksi Kookossaarilla elävä alalaji G. p. andrewsi elää enää yhdellä atollisaarella 850–1000 linnun voimin. Kissat, rotat, metsästys ja elinympäristöjen tuhoaminen ovat hävittäneet sen jo muualta.
Lajin elinympäristöä ovat monenlaiset kosteikkoalueet kuten marskimaat, suot, joet, suistot, laguunit, järvet ja myös viljelykset. Sitä on tavattu jopa Sydneyn Royal Botanic Gardensissa. Itkuluhtakana suosii alueita, joissa on tiheää kasvillisuutta, kuten pitkää ruohoa tai ruovikkoa.
Elintavat

Itkuluhtakanoja näkee liikkuvan yksin tai pareittain. Se on piilotteleva laji, joskaan ei arka. Häirittynä itkuluhtakana piiloutuu. Se on pääosin paikkalintu, mutta saattaa tehdä muuttojakin, joskaan niistä ei tiedetä paljoa. Laji on kaikkiruokainen, ja se nappaa saaliinsa yleensä nopealla iskulla hieman avoimella nokallaan. Se voi myös nokkia ruokapalaa kuten etanaa, kunnes se rikkoontuu auki. Laajaan ravintovalikoimaan kuuluvat madot, nilviäiset, äyriäiset, hämähäkit, hyönteiset, pikkukalat, sammakkoeläimet, merikilpikonnan poikaset ja niiden munat, toiset linnut, linnunpoikaset, raadot, hedelmät, siemenet ja muu kasviravinto, sekä jätteet. Se voi olla ruuanhaussa mihin vuorokaudenaikaan tahansa, mutta ruokailee yleisimmin varhaisaamulla ja iltahämärässä.
Pesimisaika vaihtelee levinneisyysalueen mukaan. Tropiikissa itkuluhtakana voi pesiä ympäri vuoden. Pesä on joko tiheän kasvillisuuden alla tai sen seassa, esimerkiksi pitkässä ruohikossa, kaislikossa, puussa tai pensaassa. Itkuluhtakanat tekevät kuppimaisen pesän heinästä ja ruo`osta. Naaras munii 4–8 munaa, joita sekä naaras että koiras hautovat 18–19 päivää. Poikaset lähtevät pesästään vuorokauden kuluessa kuoriutumisestaan. Ne jäävät kuitenkin vielä vanhempiensa luokse. Ne ruokkivat yleensä itse itsensä, mutta voivat hyvin saada ruokaa myös emoltaan. Poikaset häädetään pois 5–9 viikon ikäisinä. Niistä tulee lentokykyisiä kahden kuukauden iässä. Itkuluhtakanat lisääntyvät luultavasti jo kaksivuotiaina. Joinain pesimiskausina pari voi kasvattaa kaksikin poikuetta.
I Am Not Okay with This

| I Am Not Okay with This |
| --- | --- |

Tyyli:  draamakomedia
Kestoaika:  19–28 minuuttia
Luoja(t):   Jonathan Entwistle  Christy Hall 
Pääosissa:   Sophia Lillis  Wyatt Oleff  Sofia Bryant  Kathleen Rose Perkins 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Netflix
Esitetty:  26. helmikuuta 2020 –
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  7
Ikäraja:  
Tuotanto
Tuottaja(t):   Buddy Enright  Rand Geiger 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Shawn Levy  Dan Cohen  Dan Levine  Josh Barry  Jonathan Entwistle  Christy Hall 
Ohjaaja(t):  Jonathan Entwistle
Säveltäjä(t):  Graham Coxon
Leikkaaja(t):   Yana Gorskaya  Dane McMaster  Varun Viswanath 
Kuvaaja(t):  Justin Brown
Tuotantoyhtiö(t):   21 Laps Entertainment  Ceremony Pictures  Raindrop Valley 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
I Am Not Okay with This on yhdysvaltalainen draamakomediasarja, joka perustuu Charles Forsmanin samannimiseen sarjakuvaan. Sarja julkaistiin Netflixissä 26. helmikuuta 2020.
Näyttelijät > Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sophia Lillis  | … |  Sydney Novak   |
|  Wyatt Oleff  | … |  Stanley Barber   |
|  Sofia Bryant  | … |  Dina   |
|  Kathleen Rose Perkins  | … |  Maggie Novak   |
Näyttelijät > Sivuosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Ellis  | … |  Brad Lewis   |
|  David Theune  | … |  Mr. File   |
|  Zachary S. Williams  | … |  Ricky Berry   |
|  Aidan Wojtak-Hissong  | … |  Liam Novak   |
Aiheesta muualla

I Am Not Okay with This Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Italian Grand Prix 1974

Italian Grand Prix 1974 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 8. syyskuuta 1974 Monzan radalla. Kilpailun voitti Ronnie Peterson, jolle voitto oli kauden kolmas.
Ferrarin kotikilpailun alussa tallin kuljettajat Niki Lauda ja Clay Regazzoni kamppailivat Brabhamin kuljettajia vastaan kärkipaikasta, kunnes Brabhamit joutuivat teknisten ongelmien vuoksi vaikeuksiin. Tallin onni kääntyi kilpailun puolivälissä, kun Laudan moottoriin iski tekninen vika ja Regazzonille kävi samoin kymmenen kierrosta myöhemmin.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Ronnie Peterson | Lotus-Ford | 52 | 1:22.56,6 | 7 | 9 |
| 2 | 5 |  Emerson Fittipaldi | McLaren-Ford | 52 | + 0,8 | 6 | 6 |
| 3 | 3 |  Jody Scheckter | Tyrrell-Ford | 52 | + 24,7 | 12 | 4 |
| 4 | 20 |  Arturo Merzario | Iso Marlboro-Ford | 52 | + 1.27,7 | 15 | 3 |
| 5 | 8 |  Carlos Pace | Brabham-Ford | 51 | + 1 krs. | 3 | 2 |
| 6 | 6 |  Denny Hulme | McLaren-Ford | 51 | + 1 krs. | 19 | 1 |
| 7 | 28 |  John Watson | Brabham-Ford | 51 | + 1 krs. | 4 |   |
| 8 | 26 |  Graham Hill | Lola-Ford | 51 | + 1 krs. | 21 |   |
| 9 | 33 |  David Hobbs | McLaren-Ford | 51 | + 1 krs. | 23 |   |
| 10 | 16 |  Tom Pryce | Shadow-Ford | 50 | + 2 krs. | 22 |   |
| 11 | 4 |  Patrick Depailler | Tyrrell-Ford | 50 | + 2 krs. | 10 |   |
| Kesk. | 11 |  Clay Regazzoni | Ferrari | 40 | Moottori | 5 |   |
| Kesk. | 12 |  Niki Lauda | Ferrari | 32 | Moottori | 1 |   |
| Kesk. | 2 |  Jacky Ickx | Lotus-Ford | 30 | Kaasu | 16 |   |
| Kesk. | 27 |  Rolf Stommelen | Lola-Ford | 25 | Ripustukset | 14 |   |
| Kesk. | 21 |  Jacques Laffite | Iso Marlboro-Ford | 22 | Moottori | 17 |   |
| Kesk. | 17 |  Jean-Pierre Jarier | Shadow-Ford | 19 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 10 |  Vittorio Brambilla | March-Ford | 16 | Onnettomuus | 13 |   |
| Kesk. | 29 |  Tim Schenken | Trojan-Ford | 15 | Vaihdelaatikko | 20 |   |
| Kesk. | 7 |  Carlos Reutemann | Brabham-Ford | 12 | Vaihdelaatikko | 2 |   |
| Kesk. | 9 |  Hans Joachim Stuck | March-Ford | 11 | Runko | 18 |   |
| Kesk. | 15 |  Henri Pescarolo | BRM | 3 | Moottori | 25 |   |
| Kesk. | 24 |  James Hunt | Hesketh-Ford | 2 | Moottori | 8 |   |
| Kesk. | 37 |  François Migault | BRM | 1 | Vaihdelaatikko | 24 |   |
| Kesk. | 14 |  Jean-Pierre Beltoise | BRM | 0 | Sähköt | 11 |   |
| DNQ | 19 |  José Dolhem | Surtees-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 31 |  Carlo Facetti | Brabham-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 18 |  Derek Bell | Surtees-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 25 |  Mike Wilds | Ensign-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 30 |  Chris Amon | Amon-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 23 |  Leo Kinnunen | Surtees-Ford |   |   |   |   |
Muuta

Nopein kierros: Carlos Pace 1.34,200
Iso-Mäkäri

| Iso-Mäkäri |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä, Heinola
Koordinaatit:  61°23′12″N, 26°04′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Uurajärven valuma-alue (14.86)
Laskujoki:  Tokeenjoki Onkijärveen 
Järvinumero:  14.863.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  107,9 m  
Pituus:  2,6 km  
Leveys:  1,9 km  
Rantaviiva:  11,46 km  
Pinta-ala:  1,44716 km²   
Saaria:  2 
 fiIso-Mäkäri 
Iso-Mäkäri  on Päijät-Hämeessä Sysmässä ja Heinolassa Onkiniemen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 2,6 kilometriä pitkä, 1,9 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 145 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 11,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Uurajärven valuma-alueella (14.86), jonka Uurajärven–Onkijärven valuma-alueeseen (14.863) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,9 metriä mpy.
Italian Grand Prix 1975

Italian Grand Prix 1975 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. syyskuuta Monzan radalla. Kilpailun voitti Clay Regazzoni, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierroksia | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 11 |  Clay Regazzoni | Ferrari | 52 | 1.22.42,6 | 2 | 9 |
| 2 | 1 |  Emerson Fittipaldi | McLaren-Ford | 52 | + 16,6 | 3 | 6 |
| 3 | 12 |  Niki Lauda | Ferrari | 52 | + 23,2 | 1 | 4 |
| 4 | 7 |  Carlos Reutemann | Brabham-Ford | 52 | + 55,1 | 7 | 3 |
| 5 | 24 |  James Hunt | Hesketh-Ford | 52 | + 57,1 | 8 | 2 |
| 6 | 16 |  Tom Pryce | Shadow-Ford | 52 | + 1.15,9 | 14 | 1 |
| 7 | 4 |  Patrick Depailler | Tyrrell-Ford | 51 | + 1 Kierros | 12 |   |
| 8 | 3 |  Jody Scheckter | Tyrrell-Ford | 51 | + 1 Kierros | 4 |   |
| 9 | 34 |  Harald Ertl | Hesketh-Ford | 51 | + 1 Kierros | 17 |   |
| 10 | 25 |  Brett Lunger | Hesketh-Ford | 50 | + 2 Kierrosta | 21 |   |
| 11 | 30 |  Arturo Merzario | Fittipaldi-Ford | 48 | + 4 Kierrosta | 26 |   |
| 12 | 32 |  Chris Amon | Ensign-Ford | 48 | + 4 Kierrosta | 19 |   |
| 13 | 6 |  Jim Crawford | Lotus-Ford | 46 | + 6 Kierrosta | 25 |   |
| 14 | 20 |  Renzo Zorzi | Williams-Ford | 46 | + 6 Kierrosta | 22 |   |
| Kesk. | 17 |  Jean-Pierre Jarier | Shadow-Matra | 32 | Bensapumppu | 13 |   |
| Kesk. | 29 |  Lella Lombardi | March-Ford | 21 | Onnettomuus | 24 |   |
| Kesk. | 10 |  Hans Joachim Stuck | March-Ford | 15 | Onnettomuus | 16 |   |
| Kesk. | 21 |  Jacques Laffite | Williams-Ford | 7 | Vaihdelaatikko | 18 |   |
| Kesk. | 8 |  Carlos Pace | Brabham-Ford | 6 | Kaasu | 10 |   |
| Kesk. | 22 |  Rolf Stommelen | Hill-Ford | 3 | Onnettomuus | 23 |   |
| Kesk. | 2 |  Jochen Mass | McLaren-Ford | 2 | Onnettomuus | 5 |   |
| Kesk. | 5 |  Ronnie Peterson | Lotus-Ford | 1 | Moottori | 11 |   |
| Kesk. | 23 |  Tony Brise | Hill-Ford | 1 | Onnettomuus | 6 |   |
| Kesk. | 27 |  Mario Andretti | Parnelli-Ford | 1 | Onnettomuus | 15 |   |
| Kesk. | 9 |  Vittorio Brambilla | March-Ford | 1 | Kytkin | 9 |   |
| Kesk. | 14 |  Bob Evans | BRM | 0 | Elektroniikka | 20 |   |
| DNQ | 31 |  Roelof Wunderink | Ensign-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 35 |  Tony Trimmer | Maki-Ford |   | Karsiutui |   |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Niki Lauda - 1.32,24
Nopein kierros: Clay Regazzoni - 1.33,1 kierroksella 47