Sten (konepistooli)
Historiasta ja valmistuksesta

Toisen maailmansodan syttyessä Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien käytössä ei ollut konepistooleita, vaan ne oli torjuttu "gangsteri-aseina", joilla ei ole sotilaallista merkitystä. Sodan alku kuitenkin osoitti konepistoolien tehokkuuden sotilasaseina ja niitten valmistus päätettiin aloittaa myös Britteinsaarilla, varsinkin koska muun muassa Thompson-konepistooleita oli saatavissa Yhdysvalloista vain pieniä eriä.
Ensimmäinen englantilainen konepistooli Lanchester, oli tukin muotoa ja englantilaista pistimenkiinnikettä lukuun ottamatta saksalaisen Schmeisser MP28-II:n suora kopio: umpiteräksestä työstetty, hitaasti ja kalliisti valmistettava laatuase, jolla ei ollut mahdollista täyttää konepistoolien nopeaa ja suurta tarvetta.
Tämän tarpeen täytti alkuvuodesta 1941 valmistunut Sten, joka käytännössä on mahdollisimman yksinkertaisesti (vähimmillään 47 osaa), halvalla (alkujaan 2,5 puntaa kappale) ja nopeasti (noin viidessä miestyötunnissa) valmistettava MP28; jopa aseitten lippaat ovat vaihtokelpoiset keskenään. Myös Stenin lippaan sivukiinnitys periytyy saksalaisesta esikuvasta.
Stenin ainoat koneistetut osat ovat aseen lukko ja piippu, koko muu ase on prässätty, hitsattu ja niitattu teräspellistä, joten pienetkin konepajat pystyivät valmistamaan aseen osia. Pääosa aseista valmistettiin tai koottiin alihankkijoiden toimittamista osista BSA:n tehtaassa Tyselyssä (pieni erä valmistettiin BSA:n Shirleyn tehtaassa ennen syksyä 1941) ja Royal Ordnance Factoryn tehtaalla Fazakerleyssä. Stenien alkuperäisenä pinnoituksena saattoi olla sinistys, fosfatisointi tai maali.
Stenille alkuvaiheessa huonon maineen tuoneet toimintahäiriöt johtuivat suurelta osin lippaista, joitten valmistajat eivät välttämättä pysyneet annetuissa valmistustoleransseissa. Tämän vuoksi osa lippaista oli käyttökelvottomia ja osa toimi vain joissain aseissa. Toiminnan varmistamiseksi lippaat oli syytä koeampua ennen taistelukäyttöä. Eräs häiriöiden syy oli ampujan puutteellisesta koulutuksesta johtuva väärä ampumaote, jossa aseen tukikädellä pidettiin kiinni aseen lippaasta. Johtuen väljästä sovituksestaan lipas liikkui lipaskuilussa ja saattoi siten aiheuttaa syöttöhäiriön.
Stenin lipas on kaksirivinen, mutta syöttää yksirivisesti, joten sen lataamisessa on käytettävä sitä tai jotain vastaavaa lipasta varten valmistettua lataustyökalua, jolla lippaassa jo olevia patruunoita painetaan alaspäin uutta patruunaa ladatessa. Ilman työkalua lippaaseen ei saa ladattua kuin alle kymmenen patruunaa lippaan jäykän jousen vuoksi.
Stenin tähtäimenä on jyvä ja kiinteä reikähahlo, jotka on tarkkuutettu 100 jaardin (91,44 metrin) ampumamatkalle.
Stenejä valmistettiin tiettävästi noin neljä miljoonaa kappaletta toisen maailmansodan aikana Englannin lisäksi Kanadassa Long Branch Arsenalissa Long Branchissa, Ontariossa ja Uudessa-Seelannissa, joiden valmistamia Stenejä pidetään brittiläisiä laadukkaampina.
Ensimmäistä kertaa Stenejä käyttivät taistelukäytössä kanadalaiset joukot Dieppen maihinnousussa 19. elokuuta 1942.
Britannian armeija ryhtyi käyttämään aseissa 1950-luvulla ns. L-numerointia, ja Stenien tunnuksiksi tulivat L50 (Mk. II), L51 (Mk. III) ja L52 (Mk. V).
Sten (lähinnä Mk. V) oli brittikäytössä 1960-luvulle asti, jolloin ne korvattiin Sterling-konepistooleilla.
Ranskan armeija, varsinkin merijalkaväki käytti Stenejä Indokiinan sodassa.
Algerian sodan aikana sekä FLN että OAS käyttivät Stenejä.