stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baltian herttuakunta
Historia > Saksalaisjohtoista herttuakuntaa suunnitellaan 1918

Ensimmäisessä maailmansodassa Saksa oli miehittänyt Baltian. Viron ja Liivinmaan ritarikunnat kutsuivat Tallinnaan ja Riikaan koolle maakokoukset, joissa valittiin edustajat 12. huhtikuuta 1918 Riiassa kokoontuneeseen maaneuvostoon. Maaneuvosto hyväksyi Vilhelm II:lle osoitetun pyynnön tehdä Virosta ja Liivinmaasta perustuslaillinen valtio, joka olisi personaaliunionissa Preussin kuninkaaseen. Saksa ja Neuvosto-Venäjä olivat lopettaneet keskinäisen sotansa 27. elokuuta 1918 Brestin rauhansopimuksella, jossa Neuvosto-Venäjä luopui kaikista oikeuksistaan Viroon ja Liivinmaahan. Baltiansaksalaiset anoivat keisari Vilhelm II:ta ryhtymään Baltian herttuaksi, mutta sen sijaan hän tunnustikin alueen itsenäiseksi 22. syyskuuta 1918. Herttuan virka aiottiin antaa tämän jälkeen Mecklenburg-Schwerinin herttua Adolf Friedrichille, joka oli kuulunut Saksalais-balttilaisen yhdistyksen johtokuntaan.
Vuoden 1918 syksyllä sota näytti kääntyvän Saksan tappioksi, ja valtakunnankansleriksi nousi liberaali Badenin prinssi Maximilian von Baden 3. lokakuuta 1918. Tämä merkitsi pehmeämpää politiikkaa Saksassa, mikä näkyi myös miehitetyillä alueilla. Baltiansaksalainen siviilihallinto sai vallan 17. lokakuuta Baltian sotilashallinnolta Ober Ostilta. Riian maaneuvosto sai vallan 8. armeijalta, joka siirtyi pois Tartosta. Baltiansaksalaiset pelkäsivät menettävänsä Saksan sotilaallisen tuen pian. Tästä syystä yritettiin saada tukea paikalliselta väestöltä, mutta näiltä ei tukea juuri tullut. Aateliskuntien Tukholman edustaja Heinrich von Stryk kiersi Tukholman lähetystöjä yrittäen saada Baltian valtiolle ympärysvaltojen tuen. Maaneuvosto kokoontui 5. marraskuuta 1918 Riiassa ja julistautui vallan korkeimmaksi käyttäjäksi. Se asetti 7. marraskuuta hallitukseksi hoitoneuvoston, jonka puheenjohtajaksi tuli paroni Adolf Pilar von Pilchau. Saksan valtiopäivät asettuivat kuitenkin valtion perustamista vastaan, koska sitä pidettiin Brest-Litovskin rauhansopimuksen vastaisena. Varsinaisesti Baltian herttuakunnan hanke ei ehtinytkään toteutua ennen Saksan romahtamista myöhemmin 11. marraskuuta 1918.
Saksalaisten suunnitelmissa oli vuonna 1918 muodostaa vyöhyke Saksan keisarikunnalle myönteisiä, saksalaisten ruhtinaiden johdossa olevia valtioita, nukkevaltioita. Puolaan oli muodostettu jo vuoden 1916 lopulla oma kuningaskuntansa. Myöhemmin maaliskuussa 1918 solmitun Brest-Litovskin rauhan jälkeen Venäjästä irroneille alueille muodostettiin Liettuan kuningaskunta, Kuurinmaan herttuakunta, Suomen kuningaskunta ja Baltian herttuakunta.
Historia > Jälkinäytös - Landeswehrin sota 1919

Ensimmäinen maailmansodan aselevon mukaan valtaa Baltiassa pitäneiden saksalaisten tuli tukea kuitenkin juuri itsenäistyneitä kansallisia tasavaltoja – siis myös Kārlis Ulmanisin johtamaa Latvian kansallista hallitusta. Riiassa olleet maailmansodan hävinneiden saksalaisten ja itsenäisyyden julistaneiden porvarillisten latvialaisten hallinto ja sotilaat joutuivat pakenemaan Neuvosto-Venäjän puna-armeijaa Liepājaan Kuurinmaan rannikolle. Näin vain pieni tämä Kuurinmaan eteläosa eli Liepājan kaupungin ympäristö jäi bolševikeilta valtaamatta Latvian alueesta.
Saksalaiset joukot toimivat alun perin maailmansodan aselepoehtojen mukaan Latviassa turvaamassa maata puna-armeijan etenemiseltä. Ulmanisin johtama Latvian väliaikaishallitus oli voimaton ja joutui tukeutumaan kokonaan saksalaisten apuun pysyäkseen pystyssä. Maaliskuussa 1919 koko Väinäjoen pohjoispuolinen Latvia oli vastaperustetun Latvian neuvostotasavallan käsissä. Väliaikaishallitus yritti suorittaa joukkojen pakkomobilisaation, mikä ei sopinut saksalaisten suunnitelmiin.
Saksalaiset järjestivät vallankaappauksen ja nostivat valtaan itselleen myönteisen Andrievs Niedran johtaman hallituksen. Ulmanis pakeni englantilaiseen sotalaivaan. Saksalaiskenraali Rüdiger von der Goltz johtamat saksalaisista vapaaehtoisista koottu Rautainen divisioona ja baltiansaksalaisten Baltian Landeswehr valtasivat 22. toukokuuta Riian puna-armeijalta. Hyökkäystä jatkettiin edelleen, kunnes Cēsisin edustalla törmättiin virolaisiin, jotka olivat saksalaisten tietämättä vallanneet Pohjois-Latvian perääntyvältä puna-armeijalta. Tämä ei sopinut saksalaisten kuvioihin ja he päättivät ryhtyä sotaan virolaisia vastaan.
Kesällä 1919 Latviassa puhkesi Landeswehrin sota, joka johti Saksan perääntymiseen Pohjois-Latviasta Riikaan. Virolaiset tukivat tällöin Kārlis Ulmanisin joukkoja saksalaisia vastaan. Virolaiset joukot komentajanaan kenraalimajuri Ernst Põdder löivät saksalaisjoukot Cēsisissä 23. kesäkuuta 1919. Virolaiset seurasivat perääntyviä saksalaisia kohti Riikaa, mutta länsivaltojen puuttuminen sotaan pysäytti sotatoimet ja aselepo solmittiin 3. heinäkuuta 1919.
Saksalaiset vapaaehtoisjoukot hajotettiin heinäkuun aselevon jälkeen, mutta osa heistä siirtyi tukemaan valkoisten venäläisten länsiarmeijaa, jota johti kenraali Pavel Bermondt-Avalov. Valkoisten venäläisten länsiarmeija hyökkäsi lokakuun alussa Etelä-Latviassa Latvian armeijaa vastaan. Lokakuun puolessavälissä latvialaiset joukot ryhtyivät vastahyökkäykseen Ranskan, Englannin ja Viron tukemana ja marraskuuhun 1919 mennessä Bermondt-Avalovin joukot olivat perääntyneet Liettuaan saakka. Saksan kanssa Latvia oli sopinut rauhan heinäkuussa 1920.
Saksan keisari Vilhelm II Riiassa syyskuussa 1917.
Baltian herttuakunnan hallitsijaksi ehdolla ollut Mecklenburg-Schwerinin herttua Adolf Friedrich.
Uudet maat 12. huhtikuuta 1918.
Goodluck Jonathan

| Goodluck Jonathan |
| --- | --- |
 Goodluck Jonathan vuonna 2013.
Nigerian 14. presidentti
 6. toukokuuta 2010 – 29. toukokuuta 2015  
Varapresidentti:  Namadi Sambo
Edeltäjä:  Umaru Yar’Adua
Seuraaja:  Muhammadu Buhari
Nigerian tasavallan varapresidentti
 29. toukokuuta 2007 – 6. toukokuuta 2010  
Presidentti:  Umaru Yar’Adua
Edeltäjä:  Atiku Abubakar
Seuraaja:  Namadi Sambo
Bayelsan kuvernööri
 9. joulukuuta 2005 – 28. toukokuuta 2007  
Edeltäjä:  Diepreye Alamieyeseigha
Seuraaja:  Timipre Sylva
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1957 (ikä 67) Ogbia, Brittiläinen Nigeria
Ammatti:  eläintieteilijä
Puoliso:  Patience Jonathan
Tiedot
Puolue:  Kansan demokraattinen puolue
Uskonto:  kristitty
Aiheesta muualla
www.gej.ng
Goodluck Ebele Azikiwe Jonathan (s. 20. marraskuuta 1957) oli Nigerian neljännen tasavallan kolmas ja maan historian 14. presidentti. Hän kuuluu hallitsevaan Kansan demokraattiseen puolueeseen (PDP).
Ennen presidentiksi valitsemistaan Jonathan oli Bayelsan osavaltion kuvernööri (9. joulukuuta 2005 – 28. toukokuuta 2007) ja Nigerian varapresidentti (29. toukokuuta 2007 – 5. toukokuuta 2010). Presidentti Umaru Yar’Aduan sairauden takia Jonathanista tuli vt. presidentti 9. helmikuuta 2010. Yar’Aduan kuoltua 5. toukokuuta 2010 Jonathan vannoi presidentin virkavalansa seuraavana päivänä.
Elämä ja koulutus

Jonathan syntyi Otu-Ekessä Ogbian maakunnassa silloisessa Itä-Nigeriassa (myöh. Rivers State, nyk. Bayelsa State) kanootintekijöiden perheeseen.
Goodluck Jonathan valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi (B.Sc.) eläintieteessä keskitasoisella arvosanalla Second Class, Upper Division. Luonnontieteiden maisterin (M.Sc.) tutkinnon Jonathan suoritti hydrobiologiasta ja kalanjalostusbiologiasta. Lopulta hän väitteli eläintieteen tohtoriksi (Ph.D) Port Harcourtin yliopistosta. Valmistumisensa jälkeen Jonathan toimi koulutarkastajana, luennoitsijana ja ympäristönsuojeluvirkamiehenä.
Jonathanilla ja hänen vaimollaan Patiencella on kaksi lasta. Jonathan kuuluu ijawien etniseen heimoon. Ijawien parissa on tapana antaa lapselle nimi, joka toimisi positiivisena enteenä. Tästä syystä Jonathanin nimi ”Goodluck” (hyvä onni) ja hänen vaimonsa ”Patience” (kärsivällisyys, pitkämielisyys).
Presidenttiys

Joulukuussa 2006 PDP valitsi Yar’Aduan presidenttiehdokkaakseen vuoden 2007 vaaleihin, ja samassa yhteydessä puolue ilmoitti Jonathanin olevan sen varapresidenttiehdokas. Vähän ennen vaaleja Bayelsan osavaltiossa joukko taistelijoita pyrki poliisipäällikön mukaan salamurhaamaan Jonathanin vaalien keskeyttämiseksi. Jonathan ei kuitenkaan ollut iskun aikana osavaltiossa.
PDP-puolue voitti vuoden 2007 vaalit selvästi, ja Yar’Aduasta tuli maan presidentti. Jonathan sai varapresidentin paikan. Vaalit saivat runsaasti kritiikkiä sekä Nigeriassa että ulkomailla. Vaalien aikana ja niiden jälkeen maassa oli runsaasti levottomuuksia. Toukokuussa Jonathanin kotitalo Otu-Eken kylässä räjäytettiin. Jonathan ei itse ollut paikalla, mutta iskussa kuoli kaksi poliisia.
Nigerian senaatti nimitti Jonathanin vt. presidentiksi 9. tammikuuta 2010, kun Umaru Yar’Adua oli ollut sydänvaivojen takia sairaalahoidossa Saudi-Arabiassa jo kaksi kuukautta. Yar’Adua palasi Nigeriaan 24. helmikuuta, mutta Jonathan jatkoi presidenttinä toimimista. Valtaan tultuaan Jonathan erotti ensi töikseen muutamia Yar’Aduan tukijoita ja lopulta 17. maaliskuuta hajotti koko Nigerian hallituksen vahvistaakseen omaa valtaansa. Lopulta Umaru Yar’Adua kuoli 5. toukokuuta 2010. Seuraavana päivänä Goodluck Jonathan vannoi virkavalansa Yar’Aduan seuraajana ja Nigerian järjestyksessään 14. valtionpäämiehenä aina vuoden 2011 vaaleihin asti.
Virkaan astuttuaan Jonathan linjasi hallintonsa tehtäviksi korruptionvastaisuuden sekä valta- ja vaaliuudistukset. Hän sanoi myös tulleensa valtaan ”erittäin surullisissa ja epätavallisissa olosuhteissa”.
Kansalliskokous vahvisti 18. toukokuuta 2010 Jonathanin varapresidentiksi nimittämän Kadunan osavaltion entisen kuvernöörin, arkkitehti Namadi Sambon nimityksen.
Presidentti Jonathan valittiin 77,7 prosentin kannatuksella Kansan demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaaksi 14. tammikuuta 2011. Itse vaalit pidettiin 16. huhtikuuta, jolloin Jonathanin lisäksi ehdolla olivat Action Congress of Nigerian (ACN) Mallam Nuhu Ribadu Edistyksellisen muutoksen kongressin (CPC) ja Muhammadu Buhari. 18. huhtikuuta 2011 Goodluck Jonathan julistettiin vaalien voittajaksi. Vaalivoittoa seurasi Pohjois-Nigeriassa syttyneet väkivaltaisuudet, joissa kuoli yli 200 ihmistä.
Vuoden 2015 vaaleissa Jonathan hävisi Muhammadu Buharille.
Nikolai Buharin

Nikolai Buharin
Nikolai Ivanovitš Buharin (ven. Никола́й Ива́нович Буха́рин; 9. lokakuuta (J: 27. syyskuuta) 1888 Moskova – 13. maaliskuuta 1938 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja marxilainen teoreetikko.
Buharinin poliittinen aktiivisuus alkoi 16-vuotiaana hänen liityttyään opiskelijatoimintaan vuoden 1905 vallankumouksen yhteydessä. Hän liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen 1906 ja kannatti bolševikkifraktiota. Buharin opiskeli taloustiedettä Moskovan yliopistossa 1907–1910. Vuonna 1907 hän oli järjestämässä nuorisokonferenssia Moskovassa, mitä pidetään Komsomolin alkuna. 20-vuotiaana hän oli jo puolueen Moskovan komitean jäsen. Komitea oli ohranan soluttama, ja Buharin pidätettiin 1909 ja 1910 ja karkotettiin Arkangeliin 1911. Hän kuitenkin pakeni Saksaan ja tapasi Leninin 1912 ja auttoi Stalinia kirjoittamaan ensimmäisen artikkelinsa kommunismista. Buharin matkusti 1915 Ruotsiin luodakseen yhteyksiä Venäjällä vielä vaikuttaviin kommunisteihin, mutta hänet karkotettiin, joten hän siirtyi Yhdysvaltoihin toimittamaan Lev Trotskin ja Aleksandra Kollontain kanssa venäjänkielistä sanomalehteä Novyi Mir.
Buharin palasi Venäjälle 1917 ja oli mukana lokakuun vallankumouksessa. Hän vastusti Leninin Brest-Litovskin rauhaa ja kannatti vallankumouksen laajentamista ulkomaille. Buharin toimi Pravdan toimittajana ja kirjoitti useita teoksia kommunismista. Hän puolusti Leninin NEP:iä. Tästä huolimatta hän oli terrorikampanjan kannattaja pyrkiessään lisäämään puolueen otetta yhteiskunnasta. Lenin kirjoitti testamentissaan, että Buharin ei ollut ymmärtänyt marxismia ja dialektiikkaa kannattaessaan oikeistolaista talouspolitiikkaa.
Leninin kuoleman jälkeen Buharinista tuli politbyroon jäsen ja 1926 Kommunistisen internationaalin johtaja. Vuonna 1926 Buharin liittoutui Stalinin johtaman puolueen "keskustan" kanssa. Buharin vastusti Stalinin maatalouden pakkokollektivisointia 1928, jolloin Stalin pakotti hänet pyörtämään sanansa ja tunnustamaan olleensa väärässä. Tämä jälkeen hänet erotettiin Kominternista huhtikuussa 1929 ja politbyroosta marraskuussa. Buharinia ja hänen kannattajiaan nimitettiin puolueen oikeisto-oppositioksi. Buharinin kannattajat ulkomailla, kuten Jay Lovestone ja Yhdysvaltain kommunistinen puolue, erotettiin Kominternista ja he perustivat kansainvälisen "oikeisto-opposition" puolustamaan näkemyksiään.
Buharin oli kuitenkin vaikutusvaltainen teoreetikko, ja hän sai palata vähäksi aikaa Izvestijan päätoimittajaksi (1934–1936). Hän osallistui mahdollisesti jopa Neuvostoliiton vuonna 1936 voimaan tulleen ns. Stalinin perustuslain laatimiseen.
Buharinin Stalinin politiikan arvostelu johti lopulta hänen teloitukseensa. Buharin pidätettiin 1937 ja hänet tuomittiin maaliskuussa 1938 kolmannessa Moskovan oikeudenkäynnissä osana Stalinin puhdistuksia "salaliitosta kaataa neuvostovaltio". Hän "tunnusti" rikoksensa ja joutui NKVD:n ampumaksi.
Buharin rehabilitoitiin Neuvostoliiton korkeimman oikeuden päätöksellä 1988.
Näkemyksiä

Buharinin mukaan demokratia on porvariston hienostunut keksintö, joka perustuu ajatukseen "koko kansasta". Buharinin mielestä porvaristo on kyennyt järjestelmällisesti huijaamaan ihmismassoja joukolla kuvitelmia, joita Buharinin mukaan ovat kansan tahtoon liittyvät "kansakunta", "kokonaisuus" ja "koko kansa". Buharinin mielestä demokratian oloissa väestö jakaantuu yhteiskuntaluokkiin, joiden edut ovat vastakkaisia ja sovittamattomia. Porvaristo kuitenkin tahtoo kuvitelman "yhteiskansallisesta". Tämä johtuu Buharinin mukaan siitä, että porvaristo on vähemmistö, jonka on puhuttava "koko kansakunnan" nimissä ja valtio-organisaatio esitetään "isänmaana".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikolai Buharin Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Vehkajoki

| Vehkajoki |
| --- | --- |
 Vehkajokea Töytärinkosken alueella
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Hamina, Kouvola
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vehkajoen vesistö (12)
Pinta-ala:  380,28 km² 
Järvisyys:  5,78 % 
Pääuoman pituus:  52,1 km 
Pääuoman osuudet:  Vehkajoki ←Mustajoki ←Salmento ←Koivuniemenjoki ←Uskinjärvi ←Pyhältö ←Kotojoki ←Rysäkosenjoki ←Korppisenjärvi ←Vehkajoki ←Hainus ←Vehkaoja
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Mustajoki ja Piutulanjoki, Ihamaa,  Hamina
 :  60°41′52″N, 27°17′03″E
Laskupaikka:  Haminanlahti, Hamina 
 :  60°35′30″N, 27°11′30″E
Läpivirtausjärvet:  Kirkkojärvi, Vehkjärvi, Paijärvi, Vuorisenjärvi, Ihamaanjärvi, Salmento, Myllyjärvi, Uskinjärvi, Pyhältö, Tarhajärvi, Korppisenjärvi, Ala-Kailanen, Ylä-Kailanen, Hainus
Sivu-uomat:  Lelunjoki, Husulanjoki, Mäntyjoki, Myllyjoki, Piutulanjoki
Taajamat:  Hamina
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 30 m  
Laskukorkeus:  0 m
Korkeusero:  noin 30 m
Pituus:  19,7 km  
Kaltevuus:  1,52 m/km
Keskivirtaama:  3,9 m³/s (MQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Entinen vesimylly Myllykylässä.
Vehkajoki on Kymenlaakson Haminassa virtaava 20 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Vehkajoen vesistön 52 kilometrisestä pääuomasta alle puolet. Vehkajoki laskee Haminassa Kirkkojärveen ja siitä Haminanlahteen Suomenlahdella.
Joen nimi

Vehkajoen nimi esiintyy kartoissa joen alajuoksulla. Nimeä käytetään pääuomasta Ihamaalle asti, jossa Mustajoki ja Piutulanjoki yhtyvät toisiinsa Vehkajoeksi. Pääuoman virtaa yläjuoksulla useiden järvien läpi ja järvien välissä on vain lyhyitä joenosuuksia. Kullakin osuudella on kartoissa joko oma nimensä tai sitten nimi puuttuu. Yllättäen, Korppisenjärveen laskevasta pääuoman osuudesta käytetään taas nimeä Vehkajoki. Ala-Kailanen, Ylä-Kailanen ja Hainuksen välissä on taas lyhyitä osuuksia, mutta pääuoman ylin jokiosuus on Hainukseen laskeva Vehkaoja. Vehkaoja alkaa Sydänmaan Ruokkeesta, joka on pääuoman ylin osuus. Tässä artikkelista Vehkajoki tarkoittaa alajuoksun osuutta, joka alkaa Ihamaalta.
Joen kulku

Vehkajoen vesistön pääuoma saa alkunsa Haminan ja Kouvolan rajaseudun järvistä, lammista ja soista. Soita on erityisesti vesistön pohjois- ja keskiosissa. Joen vesistöalue sijaitsee pääosin Haminan alueella, mutta latvaosat ulottuvat Kouvolan alueelle. Pääuoma laskee alas Mustajokena, joka yhtyessään Ihamaalla Piutulanjokeen saa nimekseen Vehkajoen. Parin kilometrin peltotaipaleen jälkeen joki laskee Ihamaanjärveen, jossa se kulkee 1,7 kilometriä. Järven eteläpäästä joki alkaa aiempaa leveämpänä ja laske 1,5 kilometrin jälkeen pieneen Vuorisenjärveen. Joki virtaa 2,5 kilometriä seuraavaan Paijärveen. Sen uoma on alussa loiva ja edelleen leveä piskuiseen Hansunlampeen asti, josta alkaa jyrkempi ja koskinen osuus Paijärvelle. Jyrkällä osuudella tulee pudotusta lähes kahdeksan metriä. Paijärvi sijaitsee Paijärvellä peltojen ympäröimänä. Myös seuraava 2,5 kilometriä pitkä osuus tapahtuu peltomaisemissa. Joki laskee lopuksi Vehkjärveen, joka jää Myllykylän ja Vehkjärven kylän väliin. Vehkjärveen laskee pohjoisesta Pienestä Kannusjärvestä alkava Myllyjoki. Vehkajoki tunkeutuu eteläranassa Huutkallion ja Rakinmäen väliseen kapeaan laaksoon ja laskee etelään mennessään sekä Sahakosken että muun kosken läpi. Koskien jälkeen joki virtaa tasaisen Kotoniityn peltoaukean läpi ja siihen yhtyy kaakosta tuleva Mäntyjoki (Mäntjoki). Töytärin ja Kolsilan kohdalla on joessa vielä koskia. Joki tekee vielä pelloilla mutkan ennen laskemistaan suoraa kanavaa pitkin  Kirkkojärveen. Laskukohtaan on ruopattu rinnalle vielä Husulanjoellekin suora uoma (Pyölijoki). Kirkkojärveen laskee idästä tuleva Lelunjoki. Kirkkojärven lasku-uoma on Mullinkoski, joka laskee Salmenvirtaa myöten kaupunkialueella sijaitsevaa Savilahteen.
Patoja

Vehkajoen vesistöalueella on viisi säännöstelypatoa, jotka estävät kalojen vaellusta:lähde?
Töytärinkosken pato 2,5 km jokisuusta, rakennettu alun perin Haminan kaupungin vedenottamoa varten. Patoa on suunniteltu muutettavaksi pohjapadoksi.
Myllykosken pato Myllykylässä 2,4 km Töytärinkosken padosta ylävirtaan, rakennettu Vehkalahden kunnan myllylaitosta varten.
Koivuniemenkosken pato päähaaran latvaosassa, rakennettu Koivuniemen myllyä varten.
Luomajärven pato Kannusjärven haarassa.
Hurmajärven pato Piutulanhaarassa.
Historiaa

Vehkajoella on tehty koskien perkauksia uittoa ja järvien vedenpinnan laskua varten. Uittoon jokea on käytetty viimeksi vuonna 1951. Järvien laskuista ovat merkittävimmät Vehkjärven ja Paijärven vedenpinnan laskemiset Vehkjärven alapuolella sijaitsevan Sahakosken louhinnan seurauksena.lähde?
Vehkajoen vesistö > Yleistä

Vehkajoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 380 neliökilometriä ja sen järvisyys on 5,8 %. Valuma-alueen pituus on 35 kilometriä ja sen suurin leveys on noin 20 kilometriä. Valuma-alue sisältyy kokonaan Kymenlaakson maakuntaan, jossa pääosa siitä kuuluu Haminaan lukuun ottamatta luoteisosia, jotka kuuluvat Kouvolaan.
Vehkajoen vesistö > Vehkajoen sivu-uomia

Vehkajoen suurimmat sivujoet on mainittu alla sijaitsevassa taulukossa. Kunkin joen tietojen lähteet on mainittu taulukon alla, ja tarvittavat tarkennukset ovat jokikohtaisesti oikeassa sarakkeessa.
| nimi     | pääuoman kohta   | etäisyys mereen (km) | pituus (km)   | virtaama (MQ) (m³/s) | valuma- alue (km²) | lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Vehkajoki laskee Suomenlahteen Mullinkoskella
| Lelunjoki | Kirkkojärvi | 1 | 8 |  | 45 | 2,2,3,3,–,4 |  |
| Husulanjoki | Kirkkojärvi | 1 | 14 |  | 35 | 2,2,3,3,–,4 |  |
| Mäntyjoki | Myllykylä | 5 | 14 |  | 61 | 2,2,3,3,–,4 |  |
| Myllyjoki | Vehkjärvi | 9 | 7 |  | 53 | 2,2,3,3,–,4 |  |
| Piutulanjoki | Ihamaa | 20 | 16 |  | 65 | 2,2,3,3,–,4  |  |
Vehkajoki alkaa Piutulanjoen ja Mustajoen yhtymäkohdasta, jossa  pääuomaa on 32 km ja Mustajoen valuma-aluetta on 89 km² jäljellä.
Lähteet: 1 = tieto luettu omasta artikkelista, 2 = Karttapaikka-verkkopalvelu, 3 = Paikkatietoikkuna-verkkopalvelu , 4 = VALUE-verkkopalvelu
Huomioita

1 2  Pääuoman määritys ja sekä joen että pääuoman pituuden määritys on selostettu artikkelin Vehkajoen vesistön kappaleessa Pääuoman kulun ja pituuden määritys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vehkajoki Wikimedia Commonsissa
Posti, Juha: Vehkajoki (valokuvia ja tietoa)
Sahakosken luontopolku (Arkistoitu – Internet Archive), Hamina
Vehkajoen Myllykosken kalatiesuunnitelma, Kaakkois-Suomen ELY-keskus
Kalatien rakentamishakemus
Puolalainen ja unkarilainen - kaksi hyvää ystävää

Haufnagel: Puolalainen sotilas ja unkarilainen rouva
Willam Baur: Puolalaisia ja unkarilaisia
Puolalainen ja unkarilainen – kaksi hyvää ystävää on erään unkarilaisen ja puolalaisen sananlaskun alkurivi (unk. Lengyel, magyar - két jó barát, együtt harcol, s issza borát, puol. Polak, Węgier, dwa bratanki, i do szabli, i do szklanki).
Sananlaskun tausta

Puolalaiset ja unkarilaiset ovat historiassaan pyrkineet auttamaan toinen toistaan. Toisen maailmansodan aikana puolalaiset pakolaiset saivat suojan Unkarista, ennen sitä puolalaiset taistelivat Unkarin vapauden taistelussa vuonna 1849.
Ystävyyspäivä

Vuonna 2003 Unkarin eduskunta on esittänyt 12. maaliskuuta vietettäväksi Unkarin ja Puolan kansojen ystävyyspäiväksi, myös Puolan eduskunta on hyväksynyt esityksen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolalainen ja unkarilainen - kaksi hyvää ystävää Wikimedia Commonsissa
Flusha

| flusha |
| --- | --- |
 Flusha haastattelussa ESL One Cologne -turnauksessa vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Robin Rönnquist
Syntynyt: 12. elokuuta 1993 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Ruotsi
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Lempinimi:  Señor Vac
Pelaajanimi:  flusha
Aktiivisena:  2012–2023
Peli:  Counter-Strike: Global Offensive, Counter-Strike
Mestaruudet:  DreamHack Winter 2013 ESL One Katowice 2015 ESL ESEA Pro League Season 1 - Finals ESL One Cologne 2015 FACEIT League 2015 Stage 3 Finals ESL ESEA Pro League Season 2 - Finals Intel Extreme Masters X - World Championship Intel Extreme Masters XII - World Championship World Electronic Sports Games 2017 DreamHack Masters Malmö 2019
Ammattilaisjoukkueet

 2012 :  SY&b
 2012 :  Western Wolves
 2013 :  Epsilon
 2013–2016 :  Fnatic
 2016–2017 :  GODSENT
 2017–2018 :  Fnatic
 2018–2019 :  Cloud9
 2019–2021 :  Fnatic
 2021–2022 :  GORILLAZ
 2022 :  Hellslayers
 2022–2023 :  EYEBALLERS
Palkinnot
 4× HLTV MVP 4× HLTV TOP 20 -sijoitusta 
Robin ”flusha” Rönnquist (s. 12. elokuuta 1993) on ruotsalainen ammattilaisuransa päättänyt Counter-Strike: Global Offensive -ammattilainen.
Rönnquist saavutti uransa aikana lukuisia tunnustuksia ja palkintoja. Hän voitti kaikkiaan 22 LAN-turnausta ja kolme major-turnausta. Hänet valittiin uransa aikana neljä kertaa maailman 20 parhaan pelaajan joukkoon.