stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adelaide Johnson
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Johnson Women Making a Difference -sivustolla. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Muut:  Europeana  SNAC 
Johnson (vas.) ja Capitol Hillille sijoitettu Suffragetti-monumentti vuonna 1921.
Suomen puolustusvoimien palveluspuku

Palveluspuku on puolustusvoimien sotilaspuku, jota käytetään sisä- ja ulkopalveluksessa. Maavoimien univormu oli vuosina 1918–1991 väriltään harmaa, teräksenharmaa eli kenttäharmaa. Ilmavoimilla ja merivoimilla on ollut omat siniset ja mustat sotilaspukunsa.
Talvisodassa suomalaiset käyttivät suojavärinä valkoista lumipukua, jota voi pitää myös ensimmäisenä maastopukuna. Ensimmäinen varsinainen maastopuku oli m/62, jossa oli kolmivärinen maastokuvio ja jota käytettiin kenttäolosuhteissa. Kasarmioloissa käytettiin m/65 kenttäharmaata univormua lomapukuna, palveluspukuna ja työpukuna sen mukaan, miten kulunut univormu oli. Myöhemmin m/65-puku korvattiin niin ikään harmaalla m/83:lla. Maastopukuna on käytetty m/62:n jälkeen m/91:tä ja nykyään m/05:ttä.
Asepuku m/18 ja m/19

Itsenäisen Suomen ensimmäinen univormu ei ollut kovin yhtenäinen, ja se toteutui lähinnä paperilla. Sekä punaiset että valkoiset kävivät sisällissodan niissä vaatteissa ja varusteissa, mitä sattui olemaan. Kenraali Mannerheim antoi määräyksen valkoisen armeijan univormusta jo helmikuussa 1918. Käytännössä se tarkoitti, että talonpoikien käyttämä luonnonharmaa sarkapuku sai virallisen univormun aseman. Määräyksen mukaan asetakin ja housujen oli oltava luonnollisen harmaata, ruskeasävyistä sarkaa.
Pukua m/18 täsmennettiin ja täydennettiin 1919, joten uutta univormua voi pitää jo omana mallinaan. Se oli Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema, mutta sekään ei ollut kovin laajassa käytössä. Siihen tehtiin muutoksia useita kertoja vielä seuraavankin vuoden puolella, joten sekä m/18:aa että m/19:ää voidaan pitää vain siirtymävaiheena ennen vuoden 1922 mallia. Jo m/19:ään kuuluivat leijonanapit ja sinivalkoinen kokardi. Kaikkeen venäläiseen haluttiin tehdä pesäero, ja siksi maassa olevia Venäjän sotaväen vaatteita ja varusteita ei aseita lukuun ottamatta juuri hyödynnetty. Esimerkiksi Suomessa Venäjää varten valmistettuja m/17-kypäriä ei haluttu käyttää, vaan 1919 Saksasta hankittiin 75 000 ns. sarvikypärää, jotka olivat koulutuskäytössä 1960-luvulle asti.
Asepuku m/22

M/22 muistutti paljon edellisiä malleja, mutta väriksi määriteltiin teräksenharmaa. Tämä ”armeijan harmaa” säilyi maavoimien univormun värinä aina 1990-luvulle saakka. Vartalonmyötäisessä takissa oli kaksinkertainen n. 7 cm korkea ja tummanharmaa kaulus ja 9 cm korkeat, tummanharmaa hihansuut. Edessä oli kuusi nappia yhdessä rivissä, lisäksi taskunkansissa oli leijonanapit. Taskut olivat upseereilla ulkopuoliset ja läpälliset. Aliupseereilla ja miehistöllä oli vain helmataskut, nekin sisäpuoliset, niin että vain taskunkansi näkyi. Takin helma ulottui takamuksen päälle. Housut olivat samaa sarkakangasta kuin takki, mutta tummanharmaat, malliltaan saapashousut tai suorat housut. Univormujen yhdenmukaisuutta lisäsi se, että puvut valmistettiin samassa paikassa, vasta perustetussa Valtion Pukutehtaassa. Aiemmin sotilaspukuja oli valmistettu yksityisissä ompelimoissa sekä vankiloissa, ja niissä oli ollut suuriakin eroja.
Kenttäpuku m/27

Muista puolustusvoimien puvuista poiketen m/27 oli väriltään ruskeaa sarkaa, ohjesäännön mukaan ”ruskeanvihertävänharmaa”. Malliltaan takki muistutti saksalaista asetakkia, väri taas viittasi 1920-luvulla ulkopolitiikassa vallalla olleeseen englantilaissuuntaukseen. Siinä oli piilonapitus ja hyvin leveä, laskeutuva kaulus. Rintataskuissa oli laskokset keskellä ja kansi suljettiin leijonanapeilla. Sivutaskuissa ei ollut laskoksia, ja kaksikärkisessä taskunkannessa oli kaksi nappia. Hihansuissa oli kalvosimet ja kolme nappia. Takissa oli samaa kangasta oleva sisäinen vyö, joka oli selkäpuolella näkyvissä. Napit olivat himmeän pronssinväriset. Samalla otettiin käyttöön myös pitkä sarkainen päällystakki eli mantteli. Housut olivat samaa ruskeaa kangasta. Saappaat, kengät ja vyö olivat ruskeat.
Asepuku otettiin käyttöön myös suojeluskunnissa. Aliupseereiden arvomerkkikulmat olivat olkaimissa, upseereiden ruusut ja kaluunanauhat kauluksessa ilman kauluslaattoja. Miehistön vyönsolki oli sama kuin vanhempi m/22. Upseereilla oli myös vapaaehtoisena pukineena avokauluksinen ”kevyt takki”, jonka kanssa pidettiin kauluspaitaa ja solmiota, mikä korosti puvun siviilimäistä tyyliä.
Takki m/27 oli leikkaukseltaan väljempi ja kenttäolosuhteissa mukavampi kuin vanha m/22, ja siksi sitä käytettiin paljon vielä m/36:n kanssa rinnakkain. Ruskea väri muistutti kuitenkin liikaa puna-armeijan pukuja, joten sen käyttöä jouduttiin sota-aikana rajoittamaan.
Merivoimien m/19 ja m/30

Merivoimien univormusta oli annettu vain ylimalkaisia ohjeita, ennen kuin ne määriteltiin täsmällisemmin yhdessä maavoimien univormujen kanssa 1919. Tämä pukumalli toimi myös myöhemmän, vuonna 1930 annetun virkapukuohjesäännön pohjana. Aliupseereiden ja miehistön pusero oli avokauluksinen, tummansinisestä villakankaasta valmistettu merimiespusero. Isoa irtokaulusta kiersi kolme valkoista nauhaa. Puseron alla käytettiin valkoista paitaa, jossa oli sininen kaulusnauha. Upseereilla oli tummansinisestä verkakankaasta tehty kaksirivinen takki eli kavaiji. Taskut olivat sisäpuoliset, napit kullanväriset ankkurinapit. Suoralahkeiset housut olivat sekä upseereilla että miehistöllä samaa kangasta kuin yläosa. Pukineisiin ei tehty merkittäviä muutoksia vuoden 1930 virkapukuohjesäännössä. Suuri osa pukineista on käytössä edelleen merivoimien upseereiden palveluspuvussa (esim. koppalakki, turkislakki, kaivaijitakki ja päällystakki m/30) ja valkoisessa hellepuvussa.
Asepuku m/36

1930-luvulla Saksa nousi voimakkaasti sotilasmahtina. Suurin osa uuden asepukutoimikunnan jäsenistä oli jääkäriupseereita, jotka olivat saaneet koulutuksensa Saksassa. Myös uuden suomalaisen univormun malliksi otettiin Saksan Wehrmachtin asepuku. Takki ja housut olivat edelleen harmaata sarkaa, upseereilla yleisesti diagonaalikangasta. Yksirivisessä takissa oli kuusi isoa leijonanappia, taskunkansissa pienemmät leijonanapit. Kaulus kiinnitettiin hakasilla. Taskut olivat päälleommellut: rintataskuissa oli laskokset, suuret helmataskut olivat sileät. M/36:ssa otettiin käyttöön myös uudenlaiset aselajiväriset arvomerkit. Samanlaiset kauluslaatat ovat käytössä edelleen upseereiden takissa m/58 ja puserossa m/83.
Asetakin lisäksi käytössä oli ohuemmasta, vaaleanharmaasta kankaasta ommeltu kesäpusero. Talvisodassa käytettiin vielä jonkin verran vanhempaa m/27:ää, mutta jatkosodassa koko armeija pystyttiin varustamaan sarkatakilla m/36 tai ainakin kesäpuserolla. Välirauhan tultua kenttäarmeijasta kotiutetut miehet saivat asepuvun mukaansa, joten kesäpuseroita ja asetakkeja (joista arvomerkit ja muut tunnukset oli poistettu) näkyi kaduilla sodan jälkeen kaikkialla. Sodanjälkeisen resurssipulan vuoksi m/36 pysyi varusmiesten käytössä aina 1960-luvulle saakka.
Kenttälakki m/36 (lempinimeltään "verikauha") oli samaa harmaata villakangasta tai sarkaa kuin asetakki. Siinä oli kangaslippa ja edestä kahdella leijonanapilla kiinnitetyt kaksinkertaiset käänteet, jotka sai laskettua alas korvien ja niskan suojaksi. Etusauman yläosassa oli kokardi (vuodesta 1939 lähtien päällystön lakissa käytettiin leijonakokardia, miehistöllä sinivalkoista kokardia). Samantapaisia ”jääkärimallisia” lakkeja oli käytetty jo sisällissodassa, ja myös kenttälakki m/27 oli hyvin samantyyppinen. Kenttälakki oli tarkoitettu alkuaan ympärivuotiseen käyttöön, mutta 1939 otettiin käyttöön kenttäkelpoisempi ja lämpimämpi turkislakki.
1939 vahvistettiin käyttöön myös kevyempi kesälakki. Se oli soikea venelakki eli "suikka", ja se oli valmistettu harmaasta, ohuemmasta kankaasta kuin asepuku tai kenttälakki. Etusauman yläosaan kiinnitettiin kokardi. Aluksi kesälakkiin ei kuulunut leukahihnaa paitsi ratsuväellä, kenttätykistöllä ja polkupyöräjoukoilla, mutta vuodesta 1941 lähtien muidenkin joukkojen kesälakkiin kuului napeilla kiinnitetty harmaa nahkahihna. Hihna kulki lakin edessä, mutta ratsastavissa joukoissa oli tapana, että hihnaa pidettiin lakin päällä. Kesälakki oli sota-aikana päällystön vapaaehtoinen pukine, mutta sodan jälkeen siitä tuli osa myös miehistön lomapukua.
Sekä kenttälakki m/36 että turkislakki m/39 pysyivät Puolustuvoimien käytössä 2000-luvulle saakka. Vuoden 2000 Sotilas- ja virkapukuohjesäännössä ne kuuluivat varusmiesten kenttä- ja palveluspukuun. Vielä nykyistenkin Puolustusvoimien sotilaspukumääräysten mukaan turkislakki ja kesälakki m/39 ovat kantahenkilökunnan käytössä.
M/51

Ilmavoimien sininen takki on kehitetty m/36:sta, mutta siinä on avoin kaulus ja sitä käytetään puseron ja solmion kanssa. Arvomerkit ovat hihoissa. Takki m/51 on edelleen käytössä ilmavoimien palvelus- ja paraatipuvun kokoonpanoissa.
Kokeilupuku m/53

Syksyllä 1953 otettiin joissakin varuskunnissa kokeilukäyttöön uusi kenttäpuku. Siihen kuului lyhythelmainen takki (pusero), reisitaskulliset housut, molemmat ruskeaa sarkaa, sekä khakinvärinen kauluspaita. Puvun esikuvana oli selvästi brittiläinen Battledress väriä myöten.
M/58

Takki m/58 perustui m/36:een, mutta siinä on avokaulus. Takki on yksirivinen, edessä on neljä harmaata leijonanappia. Kannellisissa rintataskuissa on laskokset ja pienet leijonanapit. Myös sivutaskut ovat ulkopuoliset ja kannelliset mutta ilman laskoksia. Takki kuuluu tälläkin hetkellä upseereiden palveluspukuun ja paraatipukuun.
Maastopuku m/62

Kaksipuolinen maastopuku, joka oli suunniteltu käytettäväksi kenttäolosuhteissa sarkapuvun päällä. Puvun toisella puolella oli vihreä-ruskea kesämaastokuvio, toiselta puolelta puku oli valkoinen. Valkoisella puolella kankaan läpi näkyi heikosti kesämaastokuviota, joten se naamioi taistelijan hyvin lumiseen maastoon. Molemmilla puolilla oli myös takissa yksi rintatasku ja helmatasku sekä housuissa yksi reisitasku. Käännettävän puvun esikuvana olivat toisesta maailmansodasta saksalaisten erilaiset kääntömaastopuvut. M/62 on yksi viimeisistä maailman kääntömaastopuvuista.
M/65

Kesällä 1965 otettiin käyttöön uusi, m/53-kokeilupuvun mallinen, mutta harmaa sotilaspuku. Kenttäpuku oli sarkaa, loma-/palveluspuku edustavampaa teryleeniä. Maavoimilla m/65 oli harmaa, merivoimilla sinimusta ja ilmavoimilla teräksensininen. Takki eli pusero oli lyhythelmainen, niin että liepeiden asemesta siinä oli vain leveä vyötärökaistale. Takissa oli piilonapitus ja isot, kannelliset rintataskut leijonanapeilla sekä olkaimet eli epoletit. Hihansuissa oli kalvosimet ja kolme leijonanappia. Kaulus voitiin pitää kenttäpalveluksessa ylös asti kiinni napitettuna.
Kantahenkilökunta käytti puseron kanssa vaaleanharmaata kauluspaitaa ja tummanharmaata solmiota. Vuodesta 1971 varusmiehet saivat aselajivärisen lomakaulahuivin. Päähineenä käytettiin hieman uudistettua vanhaa kenttälakkia m/36. Housuissa oli nappikiinnitteiset reisitaskut ja alaspäin kapenevat lahkeet. Lahkeensuissa oli napeilla kiinnitettävät lenkit, jotta lahkeet pysyisivät saappaissa. Palveluksessa käytettiin saappaita, lomapuvussa puolikenkiä.
Uuden kenttäpuvun myötä vanhat m/36-pukineet poistettiin käytöstä lopullisesti. Vähitellen myös vanhat saksalaismalliset kypärät tekivät tilaa uudelle kotimaiselle teräskypärälle m/61.
Samanmalliset takit eli "puserot" otettiin käyttöön hieman myöhemmin myös palokunnissa, poliisissa ja postissa. Pelastuslaitoksilla pusero (sekä m/36-tyyppinen kenttälakki) olivat käytössä 2020-luvun alkuun saakka.
M/83

Uusi kenttäpuku muistutti paljolti m/65:tä: takki oli piilonapitettu ja lyhythelmainen pusero, ja siinä oli kannelliset rintataskut sekä olkaimet. Puku oli maavoimilla harmaa, ilmavoimilla teräksensininen ja merivoimilla sinimusta, kuten M/65. Rintataskuissa oli laskokset, kuten kantahenkilökunnan takissa M/58. M/83:ssa ei käytetty sarkaa vaan kevyempää villasekoitekangasta. Housut olivat suoralahkeiset eikä niissä ollut reisitaskuja. Housut oli tarkoitettu käytettäväksi puolikenkien tai varsikenkien kanssa, mutta ulkopalveluksessa käytettiin myös kumi- tai nahkasaappaita.
Palveluksessa kaulus oli yleensä ylös asti napitettu. Lomapuvussa kauluksen ylänappia pidettiin auki ja takin alla pidettiin paitapuseroa M/83 ja tummaa solmiota. Käyttöön otettiin myös brittiläistyylinen villapusero M/83, jossa oli kangasvahvikkeet kyynärpäissä ja olkapäissä sekä olkapoletit. M/83-kokonaisuus on edelleen kantahenkilökunnalla kevyenä palveluspukuna.
Maastopuku M/91

Vuoden 1991 sotilaspuku-uudistuksessa miehistön puvuissa luovuttiin kokonaan harmaasta ja siirryttiin maastokuvioon sekä vihreään. Kahden erillisen pukukerran (kenttäpuku-maastopuku ja lomapuku) käytöstä siirryttiin nyt ns. yksipukujärjestelmään. Tämä tarkoitti sitä että varusmiehet käyttivät samaa pukinetta sekä palveluspukuna että lomapukuna. Yksipukujärjestelmä ei toteutunut heti, sillä varusmiehet käyttivät palveluksessa vielä pitkään harmaita M/83- ja M/65-kenttäpukuja: vielä vuoden 2000 Sotilas- ja virkapukuohjesäännössä M/91 on määrätty varusmiehille vain ulosmeno- ja paraatipuvuksi.
M/91 oli monipuolinen taistelijan puku, joka antoi suojaa taisteluaineilta ja jopa sirpaleilta, piti lämpöä ja oli silti hengittävä. Kankaasta oli 65 % puuvillaa ja 35 % polyesteriä. Kuviointi oli lähellä aiempaa m/62-maastokuviota, mutta ruskean sävyä oli lisätty ja vihreää vähennetty. Puku sai värinsä vuoksi lempinimen kurkkusalaatti. Myös vanha harmaa turkislakki vaihtui uudistuksessa vihreäksi ja maastokuvioiduksi. Samassa yhteydessä otettiin käyttöön vihreä t-paita, poolopaita, paitapusero (kauluspaita) ja villapusero. M/91:ssä arvomerkit olivat vielä takin kauluksessa, kun ne nykyisessä M05:ssä ovat rinnassa. Ulosmeno- ja paraatipuvussa käytettiin vasemmanpuoleisessa hihassa  kansallisuustunnuksena Suomen lippua, sen alla joukko-osastomerkkiä ja koulutushaaramerkkiä, kuten nykyäänkin. T-paidassa ja poolopaidassa arvomerkki oli vasemmassa hihassa, paitapuserossa ja villapuserossa taas aselajivärisissä epoleteissa.
Maastopuvun takissa oli edessä vetoketjukiinnitys, joka oli painonapeilla kiinnitettävän peitelistan alla. Takissa oli rullakaulus ja neljä vetoketjutaskua: rintataskujen vetoketjut olivat pystysuuntaiset ja melko keskellä, jotta niitä voisi käyttää myös taisteluvyön kanssa. Sivutaskut olivat päälleommellut, ja niidenkin vetoketju oli hieman vino. Vyötäröllä ja helmassa oli kuminauhakiristys ja hihansuissa tarranauhakiristys. Maastopuvun kanssa käytettiin varsikenkiä tai kumisaappaita.
Kantahenkilökunnan palveluspukuna ja kevyenä palveluspukuna erityisesti edustustehtävissä ovat edelleen m/83 ja m/58, maavoimilla harmaana, ilmavoimilla sinisenä ja merivoimilla mustana.
1990-luvun kuluessa Puolustusvoimien kaikissa varuskunnissa otettiin käyttöön ulosmenopuvun ja paraatipuvun osana baretti. Ensimmäisenä punaista barettia olivat alkaneet käyttää laskuvarjojääkärit jo 1960-luvulla. Panssariprikaatissa tuli käyttöön musta baretti 1983.
Hellepuvut M/01 ja M/04

Hellepuku M/01 oli maastopukua M/91 vastaava, mutta ohuemmasta kankaasta valmistettu puku, jota käytettiin eri rauhanturvaoperaatioissa.
Hellepuku M/04 oli Puolustuvoimien ensimmäinen digitaalikuvioitu maastopuku. Se on käytössä kriisinhallintatehtävissä ja Utin jääkärirykmentissä. Sitä on valmistettu sekä aavikkokuviolla M/04 että metsämaastokuviolla M/05.
Maastopuku M/05

Nykyisin käytössä oleva maastopuku on leikkaukseltaan ja malliltaan paljolti samanlainen kuin aiempi M/91, mutta sen kuosina on uusi M05-maastokuvio. Pukukokonaisuuteen kuuluu maastosuojavaatetuksen lisäksi myös uudenlainen päällysvaatetus eli sadepuku, pakkaspuku ja lumipuku M/05. Vanhat varsikengät M/91 vaihtuivat myös uudempiin. Monet M/91-kokonaisuuden pukineet, kuten alusvaatteet, välivaatteet, paitapusero ja villapusero, ovat käytössä edelleen.
Arvomerkit siirrettiin M/91:n kauluksesta rintaan vetoketjuläpän päälle. Suomen lippu, aselajiväripohjainen joukko-osastotunnus sekä koulutushaaramerkki säilyivät M/91:n malliin vasemmassa hihassa.
Taisteluasujärjestelmä M23

Suomen, Ruotsin, Tanskan ja Norjan puolustusvoimien yhteishankkeen tarkoituksena on hankkia kaikille maille yhteinen taisteluasu, Nordic Combat Uniform (NCU). Pukuun ei ole tarkoitus suunnitella uutta maastokuviota, vaan jokainen maa tulee käyttämään puvussaan omaa kuviotaan. Suomessa vanhempi M05-puku jää edelleen varusmiesten loma- ja paraatipuvuksi. Yhteishanke koskee vain taistelijan pukua, ja muut taistelijan varusteet, kuten päähineet, jalkineet ja taisteluliivit ovat kaikilla mailla omat. NCU-hanke on osa pohjoismaiden NORDEFCO-puolustusyhteistyötä.
Puolustusvoimat teki kenttäkokeita talvikaudella 2019–2020 neljän eri valmistajan tarjoamilla puvuilla, ja vuoden 2022 alussa asukokonaisuuden valmistajaksi valittiin norjalainen Oskar Pedersen AS. Ensi vaiheessa järjestelmästä otettiin palveluskäyttöön Jääkäriprikaatissa Sodankylässä ja Rovaniemellä, Lapin lennostossa Rovaniemellä ja Lapin rajavartioston Rajajääkärikomppaniassa Ivalossa alus-, väli- ja pakkasvaatetus. Asujärjestelmään kuuluvat maastopuku, sadepuku ja taistelupaita otetaan käyttöön myöhemmin.
Aiheesta muualla

Puolustusvoimien sotilas- ja virkapuvut
Taisteluasujärjestelmä M23
Military Tunics Of Finland 1918-1945 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Polkupyöräpataljoona 1:n aliupseereita asepuvussa m/22. Asetakki muistutti paljolti m/18:aa ja m/19:ää, mutta se ei ollut ruskehtavan harmaa vaan teräksenharmaa.
Vääpeli kuvattuna talvisodan aikana. Hänellä on ruskea sarkatakki m/27. SA-kuva.
Sotamies jatkosodan alussa yllään sarkatakki ja kenttälakki m/36.
Luutnantin pusero m/65. Kenttäpusero oli leikkaukseltaan samanlainen, mutta materiaalina oli paksu sarkakangas.
Kapteenilla on kenttäpuku ja turkislakki M/91.
Utin jääkärirykmentin alikersantti M05-lomapuvussa.
Yle Areena

| Yle Areena |
| --- | --- |

 Yle Areenan etusivu marraskuussa 2024.
Verkkosivusto:  areena.yle.fi
Slogan:  Enemmän kuin ehdit katsoa ja kuunnella
Kaupallinen:  ei
Tyyppi:  video- ja audiopalvelu
Rekisteröinti:  vapaaehtoinen
Kielet:  suomi ja ruotsi
Omistaja:  Yleisradio
Avattu:  15. kesäkuuta 2007
Nykyinen tila:  toiminnassa
Yle Areena (ruots. Yle Arenan) on Ylen tarjoama suoratoistopalvelu, jossa voi katsoa ja kuunnella Ylen ostamaa ja tuottamaa sisältöä suorina lähetyksinä tai jälkikäteen tallenteina. Yle Areena avattiin kesäkuussa 2007, ja sillä oli ensimmäisen toimintavuotensa lopussa noin 200 000 viikoittaista selainkäyntiä. Vuonna 2019 Areenalla oli seitsemän miljoonaa kuukausittaista selainkäyntiä. Vuoden 2021 lopulla suomalaiset käyttivät Areenaa keskimäärin 70 minuuttia viikossa.
Taloustutkimuksen tekemissä tutkimuksissa Yle Areena on ollut vuosina 2019 ja 2020 Suomen arvostetuin verkkobrändi. Suomalaisista brändeistä Areena on ollut arvostetuin vuoden 2014 tutkimuksesta lähtien.
Sisältötarjonta

Yle Areenassa on tarjolla elokuvia, podcasteja sekä radio- ja televisio-ohjelmia. Areenan kautta voi seurata myös TV- ja radiokanavien lähetyksiä reaaliajassa sekä selailla kanavien menneitä ja tulevia ohjelmatietoja. Televisiokanavien suora verkkojakelu alkoi Areenassa 22. huhtikuuta 2013.
Vuonna 2021 katsotuimpia ohjelmia Areenassa olivat komediasarja Modernit miehet, draamasarjat Sisäilmaa, Kotikatu, Uusi päivä ja Syke sekä erinäiset urheilulähetykset. Kuunnelluimpia ohjelmia vuonna 2021 olivat musiikkidraama Armi Aavikko – siinä välissä olin elossa, kuunnelmasarja Knalli ja sateenvarjo ja Tiedeykkönen.
Osa Areenan ohjelmistosta on tekijänoikeussyistä katsottavissa vain Suomessa. Näitä ohjelmia voi Suomessa vakituisesti asuva katsoa kuitenkin myös vieraillessaan muualla Euroopassa.
Maaliskuusta 2018 alkaen osaa palvelun, pääasiassa ulkomaisesta, sisällöstä ei ole voinut katsella VPN-yhteyden yli. Yle Areenan sisältöjä voi kuitenkin katsoa EU-alueella vahvistamalla osoitteesi olevan Suomessa Väestörekisterikeskuksen tiedoilla.
Sisältötarjonta > Yle -alkuperäissarjoja

Erityiset
Luottomies
Syke
Uusi päivä
Sovellukset ja tekniikka

Yle Areenasta on tammikuussa 2022 olemassa noin 30 sovellustoteutusta eri alustoille. Yle Areena on käytettävissä verkkoselaimilla, Android- ja iOS-mobiilisovelluksilla, älytelevisiosovelluksilla, PlayStation 4 ja 5 -pelikonsoleilla sekä Elisa Viihde -digiboksilla.
Ennen vuotta 2017 Yle Areenan web-palvelussa käytettiin sisältöjen toistamiseen Adobe Flash -tekniikkaa. Yle aloitti Flashin korvaamisen HTML5-tekniikalla vuonna 2017, ja syyskuusta 2018 lähtien Areenaa on voinut käyttää täysin ilman Flashia. 12. joulukuuta 2023 lähtien Yle Areenan mobiilisovellukset ovat vaatineet pakollisen kirjautumisen Yle tunnukselle ohjelmien katsomiseen.
Sovellukset ja tekniikka > Chat

Yle Areenassa on käytössä suorakeskustelumahdollisuus, eli chat. Keskustelut ovat esimoderoituja ja ne tarkastetaan etukäteen toimittajien toimesta.  Keskusteluun osallistuminen vaatii Yle-tilin, joka on ollut vaatimus myös Areenan sisältöjen kuluttamiseen joulukuusta 2023 alkaen.
Lasten Areena

Lasten Areena on erillinen lapsille tarkoitettu sovellus, josta löytyy ainoastaan lastenohjelmia ja muuta lapsille sopivaa sisältöä, kuten satuja, kuunnelmia ja musiikkia. Lasten Areena on käytettävissä verkkoselaimella, Android- ja iOS-mobiililaitteilla, Android TV- ja Apple TV -laitteilla sekä LG:n ja Samsungin älytelevisioilla.
Aiheesta muualla

Yle Areena
Yle Arenan
Lasten Areena
Yle
| --- | --- |
Radiokanavat:  Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Sámi Radio  Yle Puhe (lakkautettu)  Yle Klassinen  Yle Vega  Yle X3M  Yle Mondo  Yle Sat 1  Yle Sat 2 
Televisiokanavat:  Yle TV1 (HD)  Yle TV2 (HD)  Yle Teema & Fem (Yle Fem, Yle Teema, HD)  TV Finland 
Uutispalvelut:  Yle Uutiset (selkokielinen, viittomakielinen)  Yle Urheilu  TV-nytt  Yle Ođđasat  Novosti Yle  Yle Uutisvahti  Sää  Yle Tiede 
Muut palvelut:  Yle Areena  Yle Elävä arkisto  Abitreenit  Digitreenit  Yle Oppiminen  Yle Uutisluokka  Yle Kioski 
Organisaatio:  Yleisradion hallintoneuvosto  Yleisradion hallitus  Yleisradion johtoryhmä  Ylen yksiköt  Svenska Yle  Yle Sápmi 
Muuta:  Pasilan linkkitorni  Merja Ylä-Anttila  Matti Apunen 
Kuvankaappaus Yle Areenan chatista. Ylen toimittajien viestit korostuvat sinisellä värillä.