stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
PlusTV
Markkinointi ja myynti

PlusTV:n mainonnassa käytettiin alussa slogania ”Suomalainen maksu-tv antennikoteihin”, ja markkinointiviestintä käynnistyi kanavapäällikkö-teemalla: PlusTV:lle haettiin mainonnassa kanavapäälliköitä edustamaan suomalaisten toiveita kanavien ohjelmistossa. PlusTV:n markkinointijohtajana toimi Ulla Koivula lanseerauksesta PlusTV:n myyntiin saakka. Viimeisenä markkinointikonseptina oli ”plussan puolella”.
PlusTV:llä oli viimeisinä vuosinaan valtakunnallisesti yli 2000 myyntipistettä sekä oma verkkokauppa. Lisäksi PlusTV:ltä oli voinut ostaa puhelimitse. Muun muassa kaikki kodinkoneliikkeet, R-kioskit sekä DNA Kaupat valtakunnallisesti myivät PlusTV:n palveluita.
Aiheesta muualla

DNA:n PlusTV-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
The Trap Door

The Trap Door on englantilainen lastenohjelma vuodesta 1986. Sarja kertoo kolmesta synkässä linnassa asuvasta hirviöstä sekä heidän arjestaan ja kommelluksistaan. Nämä hirviöt ovat sininen otus nimeltään Berk, hämähäkkimäinen Drutt, sekä salaperäinen pääkallo Boni.
Siihen ei ole tehty virallisesti suomenkielistä dubbausta. Dubbauksen toteutti harrastajaryhmä Studio Fanitus.
Ääninäyttelijät

Olli Huusko - kaikki hahmot
Leon Nyberg - sivuäänet
Cape Race

Cape Race
Cape Race on maantieteellinen piste Kanadassa Newfoundlandin provinssissa sijaitsevan Avalonin niemimaan kaakkoisnurkassa. Nimen arvellaan juontuvan alkuperäisestä portugalinkielisestä nimestä "Raso".
Cape Race ilmestyi 1500-luvun alussa karttoihin nimellä Cape Raso, joka taas saattaa juontua samannimisestä niemestä Tagusjoen suulla Portugalissa. Paikalla sijaitsee myös majakka, joka tuli tunnetuksi vastaanotettuaan RMS Titanicin hätäkutsun.
Uiguurin kieli

| Uiguuri |
| --- | --- |
 Uiguurin puhuma-alue Kiinassa
Tiedot
Alue:   Kiina  Kazakstan  Uzbekistan  Kirgisia  Turkmenistan
Virallinen kieli:  Sinkiang
Puhujia:  ~ 10 milj.
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  arabialainen, latinalainen ja kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Turkkilaiset kielet
Kieliryhmä:  Itäturkkilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  ug
ISO 639-2:  uig
ISO 639-3:  uig
 Ohje 
Kaksikielinen kyltti internetkahvilassa Kiinassa.
Uiguurin kieli (uiguuriksi ئۇيغۇرچە, уйғурчә, uiğurčä tai ئۇيغۇر تىلى, уйғур тили, uiğur tili) on uiguurien puhuma turkkilainen kieli. Sillä on virallisen kielen asema Sinkiangin uiguurien autonomisella alueella Kiinassa.
Kielen katsotaan olevan elinvoimainen ja sen lähin sukulaiskieli on uzbekki.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Uiguuria puhutaan Sinkiangin lisäksi sen lähialueilla Kazakstanissa, Uzbekistanissa, Kirgisiassa ja Turkmenistanissa. Pieniä uiguurinkielisiä ryhmiä on myös Saudi-Arabiassa, Turkissa ja Afganistanissa. Kiinassa uiguureja oli vuoden 1990 väestönlaskennan mukaan 7,2 miljoonaa henkeä. Neuvostoliitossa uiguureja laskettiin vuonna 1989 olevan 262 600 henkeä, joista 227 400 piti uiguuria äidinkielenään. Neuvostoliiton uiguureista 185 300 asui Kazakstanissa, 36 800 Kirgisiassa ja 35 700 Uzbekistanissa.
Historia ja murteet

Uiguurin kieli eli uusuiguuri kuuluu turkkilaisten kielten karlukkilaiseen ryhmän karlukkilais-horezmilaiseen alaryhmään. Sen lähin sukukieli on uzbekki. Karlukkilaisella ryhmällä on välittävä asema turkkilaisten kielten läntisen ja itäisen haaran välillä. Itä-Turkestanissa varhaisella keskiajalla kirjakielenä käytetty muinaisuiguuri kuuluu puolestaan itäisen haaran uiguurilais-oguusilaisen ryhmän uiguurilais-tukyilaiseen alaryhmään.
Nykyinen uiguurin kieli on seurausta uiguurilaisten, karlukkilaisten, kiptšakkilaisten ja oguusilaisten murteiden monimutkaisesta vuorovaikutuksesta, johon ovat osallistuneet myös tadžikki ja Keski-Aasian muut iranilaiset kielet. Muinais- ja uusuiguuria välittäviä kirjakieliä ovat karahanid-uiguuri, horezminturkki, tšagatai ja türki.
Kieli jakautuu kolmeen päämurteeseen. Luoteista eli keskimurretta puhuu suurin osa kansasta Sinkiangin pohjois- ja länsiosissa sekä Keski-Aasian valtioissa. Se jakautuu useisiin paikallismurteisiin. Hotanin eli etelämurretta puhutaan eteläisessä Sinkiangissa. Lobnorin eli itämurre on etelämurteen tavoin kielellisesti varsin yhdenmukainen.
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Labiodentaali | Alveolaari | Postalveolaari | Palataali | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m |  | n |  |  | ŋ |  |
| Klusiili | p | b |  | t | d |  |  | k | g |  |
| Affrikaatta |  |  |  | t͡ʃ | d͡ʒ |  |  |  |
| Frikatiivi |  | f | v | s | z | ʃ | ʒ |  | x | ɣ | h |
| Tremulantti |  |  | r |  |  |  |  |
| Lateraali |  |  | l |  |  |  |  |
| Approksimantti | w |  |  |  | j |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | y | ɨ | u |
| Puolisuppea | e | ø |  | o |
| Puoliavoin | æ |  |  |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Kirjakieli

Uiguureilla on rikas kirjallinen perintö, jota edellä mainitut kirjakielen vaiheet heijastavat. Kirjoitusjärjestelminä on käytetty turkkilaista riimukirjoitusta, aramealaista, uiguurilaista ja 1000-luvulta lähtien arabialaista kirjaimistoa. Kirjakieli alkoi lähentyä kohti puhuttua kansankieltä 1600-luvulta lähtien.
Kiinan alueella käytetään edelleen arabialaista kirjaimistoa. Neuvostoliitossa siirrytiin vuonna 1930 latinalaiseen ja vuonna 1947 kyrilliseen aakkostoon, jota on täydennetty lisämerkeillä ә, ө, ү, ғ, җ, қ, ң ja һ. Kiinan ja entisen Neuvostoliiton kirjakielet perustuvat molemmat luoteiseen päämurteeseen, mutta niiden normit ovat muotoutuneet eri paikallismurteiden pohjalta.
Sinkiangissa uiguuri toimii alueen virallisena kielenä. Sitä käytetään koulujen, ammattioppilaitosten ja korkeakoulujen opetusvälineenä. Kiinassa ja Keski-Aasian valtioissa julkaistaan uiguurinkielistä kirjallisuutta, sanoma- ja aikakauslehtiä. Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa.
Nykyisin käytetään latinalaisia, kyrillisiä ja arabialaisia aakkosia.
Kirjakieli > Aakkoset

Arabialaisen ja kyrillisen aakkoston lisäksi uiguuria voidaan kirjoittaa kahdella eri latinalaisella aakkostolla: Uyƣur Yengi Yeziⱪi (’uiguurin uusi kirjaimisto’; UYY) ja Uyghur Latin Yëziqi (’uiguurin latinalainen kirjaimisto’; ULL). Taulukossa on aakkostojen merkkien vastaavuus arabialaisen aakkoston aakkosjärjestyksen mukaisesti:
Kun sana alkaa vokaalilla, arabaialaisella aakkostolla kirjoitettaessa kirjoitetaan vokaalikirjaimen eteen ئ eli hamza pisteettömän yā’-kirjaimen päällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uiguurin kieli Wikimedia Commonsissa
Turkkilaiset kielet
azeri
baškiiri
dolgaani
gagauzi
hakassi
haladži
jakuutti
karaiimi
karakalpakki
karatšai-balkaari
kaškai
kazakki
krimintataari
kumykki
nogai
salaari
šoori
tataari
tofa
tšuvassi
turkki
turkmeeni
tuva
uiguuri
uzbekki
Martta Wendelin

| Martta Wendelin |
| --- | --- |
 Martta Wendelin vuonna 1963.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Martta Maria Wendelin
Syntynyt: 23. marraskuuta 1893 Kymi
Kuollut: 1. maaliskuuta 1986 (92 vuotta) Tuusula
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Aktiivisena:  1919–1974
Ala:  kuvataiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Kotilieden kansikuvat (1923–1951) joulukortit kirjojen kuvitukset
Palkinnot
 Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinto (1977) 
Martta Maria Wendelin (23. marraskuuta 1893 Kymi – 1. maaliskuuta 1986 Tuusula) oli suomalainen kuvataiteilija. Wendelin teki paljon maalauksia, grafiikoita ja piirustuksia, mutta erityisesti hänet tunnetaan korttien ja lehtien kansikuvien piirtäjänä sekä satukirjojen kuvittajana. Näistä hänen Kotiliesi-lehteen tekemänsä kansikuvat ovat erityisen tunnettuja, ja niistä on sittemmin tullut haluttuja keräilykohteita.
Lapsuus

Martta Wendelin syntyi 23. marraskuuta 1893 Kymin Karhulassa. Hänen isänsä oli sahanhoitaja Wilhelm Wendelin ja äitinsä Ida Wendelin. Wendelinillä oli neljä veljeä ja sisko, ja vanhemmilla oli taloudellisia vaikeuksia. Wendelinin lapsuus oli kuitenkin onnellinen. Koko perhe muutti Helsinkiin sen jälkeen, kun Martta Wendelin pääsi vuonna 1910 ylioppilaaksi Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta.
Elämä ja ura

Vuosina 1910–1916 Wendelin opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa Eero Järnefeltin johdolla. Wendelin sai tuolloin piirustuksenopettajan koulutuksen. Hän sai myös Akseli Gallen-Kallelalta kannustusta ryhtyä maalausuralle. Kesällä 1927 Wendelin teki opintomatkan Saksan ja Sveitsin kautta Italiaan.
Ensimmäiset kuvituksensa Wendelin teki vuonna 1919 Anni Swanin julkaisemaan Joulukukka-lehteen ja alkoi sitten avustaa Swanin Sirkka-lehteä. Hän julkaisi yhdessä veljensä kanssa lastenkirjan ja sai sen ansiosta kuvittajan paikan WSOY:ltä vuonna 1919. Wendelin muutti työtä varten Porvooseen. Wendelinin isä, sisar ja kolme veljeä kuolivat vuosien 1915–1919 välillä sairauksiin, jonka jälkeen myös hänen äitinsä muutti hänen luokseen asumaan. Wendelin teki töitä ja äiti hoiti heidän talouttaan.
Vuodesta 1923 lähtien Wendelin alkoi myös kuvittaa Kotilieden kansikuvia, joista hänet tultiin myöhemmin parhaiten tuntemaan. Wendelin työskenteli WSOY:lle kuvittajana vuoteen 1925 asti ja muutti samana vuonna äitinsä kanssa Helsinkiin. Hän työskenteli jonkin aikaa itsenäisenä kuvittajana eri kustantamoille. Vuonna 1925 hän piti myös ensimmäisen taidenäyttelynsä, joka sai hyvät arviot. Vuonna 1926 hän alkoi tehdä töitä Otavalle.
Wendelinin uran huippu oli 1930-luvulla. Vuosina 1931–1934 hän kuvitti kaikkien Oma Koti -lehden kansikuvat, kunnes lehti yhdistettiin Kotilieteen. Uransa aikana hän maalasi ainakin 650 joulukorttia ja vuosina 1931–1963 lähes 30 joulumerkkiälähde?. Hän teki myös opetustauluja. Wendelin käytti töissään suomalaiskansallisia aiheita ja oli osaltaan muokkaamassa mielikuvaa siitä, millainen on perinteinen suomalainen joulukuvasto. Vuonna 1936 hän piti toisen näyttelynsä, jossa hänet kuitenkin nähtiin lähinnä kuvittajana, jonka työhön oli hiipinyt maneereita.
Lehtien lisäksi Wendelin teki kansikuvia moniin viihderomaaneihin ja nuortenkirjoihin. Hän teki kannet muun muassa useisiin Anni Swanin ja Mary Marckin (Kersti Bergroth) teoksiin sekä Louisa May Alcottin ja Lucy M. Montgomeryn nuortenkirjojen suomennoksiin.
Elämä ja ura > Muutto Tuusulaan

Helsingin meri-ilma aiheutti Wendelinille kurkkukipua. Kun hän alkoi syksyllä 1937 saada toistuvia keuhkoputkentulehduksia, äiti ja tytär muuttivat lääkärin suosituksesta Tuusulaan. Talven he asuivat Syvärannan täysihoitolassa, joka on sittemmin otettu Lottamuseon käyttöön. Keväällä Wendelin vuokrasi heidän käyttöönsä Suopellon huvilan, jossa he asuivat lähes kymmenen vuotta.
Vuonna 1937 Wendelin teki Lapin-matkan, jonka aikana hän maalasi muotokuvia Titoffien kolttaperheestä. Matkan jälkeen hän pysyi perheen kanssa yhteydessä, ja vuonna 1943 perheen Helena-tyttö matkusti Tuusulaan auttamaan häntä kotitöissä. Helena päätyi lopulta jäämään asumaan Tuusulaan, ja Wendelin otti hänet kasvattityttärekseen. Vuosina 1946–1947 Wendelin myös rakennutti Tuusulan Annivaaraan oman taiteilijakodin, jonka hän nimesi Kanervalaksi. Koti oli osa Tuusulanjärven taiteilijayhteisöä.
Wendelin tunnetaan erityisesti kuvittajana, mutta kuvitustöiden varjoon on myös jäänyt mittava maalaus-, grafiikka- ja piirustustuotanto. Strindbergillä vuonna 1954 pidetyssä näyttelyssä oli esillä piirustuksia, kuvituksia ja maalauksia, joista nimenomaan kuvitukset saivat eniten kiitosta.
Tuusulassa asuessaan Wendelin teki kuvitustöiden sijaan enemmän maalauksia, vaikka hän jatkoikin Kotilieden kuvitusten tekoa aina vuoteen 1951 asti. Hän teki maisema- ja kukkatauluja sekä muotokuvia, joista tuli merkittävä osa hänen työllisyyttään. Etenkin 1960-luvulla Wendeliniä työllistivät häneltä tilatut lasten muotokuvamaalaukset.
Elämä ja ura > Myöhempi elämä

Martta Wendelinille myönnettiin vuonna 1974 taiteilijaneläke, ja vuonna 1977 hän sai elämäntyöstään Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinnon.lähde?
Martta Wendelinin teosten kokoelma sijaitsee Tuusulan taidemuseossa. Museossa on peruskokoelmassa 2000 Wendelinin työtä, jotka hän aikoinaan lahjoitti Tuusulan kunnalle, sekä tilaa vaihtuville näyttelyille. Näyttelyjä järjestetään aineiston pohjalta vuosittain 3 tai 4. Sittemmin Wendelinin kuvittamista Kotilieden kansikuvista on tullut tavoiteltuja keräilykohteita. Yhteensä hän kuvitti 259 Kotiliesi-lehteä.
Wendelin kuoli 92 vuoden iässä vuonna 1986. Hänet on haudattu Kanervalan puutarhaan.
Tyyli

Wendelinin kuvitustyöt edustivat samaa ihannoivaa, herttaista linjaa kuin Rudolf Koivu satukuvituksillaan tai ruotsalaiset Elsa Beskow ja John Bauer.lähde? Satukirjojen kuvituksissa hän otti vaikutteita erityisesti Carl Larssonilta.
Värimaailmaltaan Wendelinin teokset ovat "raikkaita" ja tyyliltään yksinkertaisia.
Wendelin piirsi paljon naishahmoja, jotka olivat ajan naiskäsityksen mukaisia, naisellisia ja muodikkaita hahmoja. Niistä heijastui hahmojen itsenäinen ja rohkea luonne. Nuortenkirjojen kansissa hän kuvasi kaupunkilaisempia naisia hieman realistisemmalla tyylillä, mutta Oma Koti -lehdissä ja Kotiliesissä maaseutuaiheita. Wendelinin maaseutukuvituksissa korostuvat maalaiselämän arkiset toimet eli lastenhoito ja koti- ja maataloustyöt.
Kirjallisuutta

Ahdeoja, Päivi: Sadun ja toden maailma: Martta Wendelin 1893–1986. Tuusulan museo, 2003.
Ahdeoja, Päivi (toim.): Martta Wendelin - kuvittajan siveltimestä. Martta Wendelin Seura ry, 2013.
Hytönen, Hannu: Luettelo Martta Wendelinin piirtämistä postikorteista. Hobby Books Oy, 1983.
Karjalainen, Tuula: Ikuinen sunnuntai: Martta Wendelinin kuvien maailma. WSOY, 1993.
Konow, Jatta von: Martta Wendelin: Piirtäjä ja maalari. Kirjapaja, 1980.
Konow, Jatta von: Martta Wendelin: Taide ja työ. Martta Wendelinin elämäntyön kaksi ulottuvuutta. WSOY, 2003.
Taitaja 4/2004. (Päätoimittaja Mari Vainio.) Eafons, 2004.
Tuusula-seuran aikakirja IX, 1997.
Tuusula-seuran aikakirja XV, 2003.
Dokumenttielokuvia

Stranden, Tarja (toim.): Ikuinen sunnuntai: Martta Wendelinin kuvituksia. Perustuu Tuula Karjalaisen tutkimukseen Martta Wendelinin kuvista ja kuvituksista. Yleisradio, 1993.
Aiheesta muualla

Tuotteet. Korttien talo. Arkistoitu 20.12.2007. Viitattu 11.9.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 2  Ruotsi 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Luettelo Kajaanin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kajaanin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kajaanin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kajaaniin on liitetty Kajaanin maalaiskunta ja Vuolijoen kunta.
Seestan kartano

Seestan kartano
Seestan kartano sijaitsee Nastolassa Ahtialan kylässä Kivijärven itärannalla. Kartano on ollut Ehrnrooth-suvun omistuksessa vuodesta 1791 lähtien. Kartanoon kuului 2000-luvun alussa noin 1 000 hehtaaria metsää ja 25–30 hehtaaria peltoa. Seestan kartanon on omistanut vuodesta 1997 Paul Ehrnrooth.
Kartano muodostettiin Didrich von Essen vuonna 1662 lahjoitetusta Vanhalan tilasta ja Siestan tilasta, jotka yhdistettiin Seestan ratsutilaksi vuonna 1683. Georg Magnus Sprengtporten asui kartanossa 1782–1790 ja hänen paettuaan Venäjälle Anjalan liiton jälkimainingeissa kartanon osti pakkohuutokaupassa 1791 kenraali Carl Gustaf Ehrnrooth (1744–1817).
Kartanon päärakennus on ollut nykyisellä paikallaan 1730-luvulta lähtien. G. R. Jürgensohnin suunnittelema uusklassinen päärakennus rakennettiin 1820-luvulla Kivijärven lahden perukkaan, ja empiretyylinen siipirakennus valmistui 1848. Kartanon talouspihalla sijaitsee kivinavetta (vanhimmat osat vuodelta 1836), vuonna 1900 valmistunut sikala sekä tiilinen tallirakennus vuodelta 1926. Kartanon puistoon liittyy myös laaja Kivijärven rannalla sijaitseva luonnonpuisto. Kartanon itäpuolella on 1900-luvun alkupuolelta peräisin olevia työväenasuntoja, metsävartijan asuinrakennus sekä sepän pajarakennus. Kartanon lähistöllä sijaitsee myös nykyisin päiväkotina toimiva Seestaan entinen koulu jonka kenraali Casimir Ehrnrooth rakennutti vuonna 1889.
Kartanossa on harjoitettu myös pienimuotoista teollisuustoimintaa. Kaukas Oy:n omistama, vuonna 1904 perustettu Seestan rullatehdas toimi vuoteen 1935 saakka ja kartanon saha sekä Seestanjoen Kaarkoskessa sijainnut vesimylly olivat toiminnassa aina 1940-luvulle saakka.
Museovirasto määritteli vuonna 2009 Seestan kartanon valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kartanon omistajia

1791–1848 kenraalimajuri Gustaf Adolf Ehrnrooth (1779–1848)
1848–1903 kenraaliluutnantti Johan Casimir Ehrnrooth (1833–1913)
1903–1935 vuorineuvos Georg Ehrnrooth (1866–1935)
1981-1996 valtont.maisteri Carl Ehrnrooth
1997– Paul Ehrnrooth (s. 1965)
Jumalatar

Roomalaisen Ceres-jumalattaren patsas.
Jumalatar on naispuolinen jumalolento. Monissa uskonnoissa on ollut useita erillisiä jumalattaria, mutta toisinaan Jumalatar on käsitetty yhdeksi jumaluudeksi, jonka ilmentymiä kaikki jumalattaret ovat.
Historia

Jumalattareen on yhdistetty käsitys, jonka mukaan ihmisyhteiskunnissa vallitsi aikoinaan rauhaisa ”primitiivinen matriarkaatti”, jossa palvottiin Jumalatarta. Toisen teorian mukaan Jumalatarta alettiin palvoa vasta, kun ihmiskunta siirtyi metsästyksestä, keräilystä ja paimentolaisuudesta maanviljelyyn.
Kivikaudelta 30 000 – 40 000 eaa. on säilynyt useita naisfiguriineja. Joidenkin tutkijoiden mukaan ne saattavat olla jumalatarten kuvia. Neoliittinen Çatal Hüyükin yhteisö Turkissa palvoi vuosien 6500–5500 eaa. aikana erään käsityksen mukaan äitijumalatarta. Muinaisessa Egyptissä, Mesopotamiassa, Kanaaninmaalla, Kreikassa ja Roomassa jumalattarilla oli merkittävä asema, samoin kuin Amerikan uskonnoissa. Kristinuskon Katolisessa ja ortodoksisessa kristinuskossa Jeesuksen äitiä Mariaa kunnioitetaan ”Jumalan äitinä”, ja Marian palvonnassa on nähty muinaisen Jumalattaren palvonnan piirteitä. Nykyaikana jumalattaret ovat tärkeitä myös Itä-Aasian uskonnoissa ja hindulaisuudessa. Sen sijaan esimerkiksi protestanttisessa kristinuskossa ja islamissa ei naispuolisilla jumaluuksilla ole ollut sijaa.
Nykyaikana jotkut ovat aloittaneet Jumalattaren palvonnan uudelleen. Tällaisia ovat esimerkiksi Jumalatar-liike, joka on uuspakanallinen, wiccan pohjalta syntynyt liike, sekä Fellowship of Isis.
Piirteitä

Psykologi Carl Jungin kehittämän arkkityyppiteorian mukaisesti Jumalattareen on 1900-luvulla yhdistetty etenkin maan hedelmällisyys sekä Kuu, jonka vaiheiden katsotaan vastaavan naisen kuukautiskiertoa. Useimmat tutkijat kuitenkin puhuvat erillisistä jumalattarista eikä yhdestä Jumalattaresta. Moni jumalatar yhdistyy maahan ja hedelmällisyyteen, mutta esimerkiksi Egyptissä oli taivaanjumalatar Nut. Myös kuunjumalattaria on useita, mutta Aurinkoon yhdistyy esimerkiksi šintolaisuuden Amaterasu.
Lähi-idän tärkein jumalatar yhdistettiin Venus-planeettaan, ja häntä kutsuttiin eri kulttuureissa esimerkiksi Inannaksi, Ištariksi ja Astarteksi. Egyptiläinen Isis yhdistettiin Sirius-tähteen.
Persoonallisuuksiltaan jumalattaret ovat vaihdelleet hoivaavan äidillisistä pelottaviin, kuten hindulaisuuden Kali. Kreikassa jumalatar Athene oli soturi ja ikuinen neitsyt.
Jumalattaret ovat tavallisesti olleet alempiarvoisia kuin miespuoliset jumalat tai näiden vaimoja, joskin yleensä kuitenkin itsenäisiä, kuten kreikkalaisten ylijumalan Zeuksen vaimo Hera.
Merkittäviä jumalattaria

Hera, Zeuksen puoliso kreikkalaisessa mytologiassa.
Juno, Juppiterin puoliso roomalaisessa mytologiassa.
Isis, äitijumalatar egyptiläisissä uskomuksissa.
Maat, luojajumalatar egyptiläisissä uskomuksissa.
Pallas Athene, sodankäynnin jumalatar kreikkalaisessa mytologiassa.
Hathor, muinaisegyptiläinen jumalatar, jolla oli useita tehtäviä.
Ištar, mesopotamialainen rakkauden ja sodan jumalatar.
Afrodite, rakkauden jumalatar kreikkalaisessa mytologiassa.
Venus, rakkauden jumalatar roomalaisessa mytologiassa.
Nike, voiton jumalatar kreikkalaisessa mytologiassa.
Fortuna, onnetar roomalaisessa mytologiassa.
Artemis, metsästyksen jumalatar kreikkalaisessa mytologiassa.
Kirjallisuutta

Hallam, Elizabeth (päätoim.): Mytologian jumalat. Yli 130 jumalaa ja jumalatarta kautta maailman.  (Gods and Goddesses. A Treasury of Deities and Tales from World Mythology, 1996.)  Suomentanut Kimmo Kankaanpää. Hämeenlinna:  Karisto, 1997.  ISBN 951-23-3647-2
Käärmejumalatar Kreetalta. Knossoksen palatsi noin 1600 eaa.
Uuspakanallinen kolmoisjumalattaren tunnus kuvaa Kuun vaiheita sekä neitoa, äitiä ja vanhaa viisasta.
Formosan tasavalta

Formosan tasavalta (kiin.: 臺灣民主國; pinyin: Táiwān Mínzhǔguó; tunnetaan myös nimellä Taiwanin tasavalta) oli tasavalta, joka oli olemassa Taiwanin saarella vuonna 1895. Tasavalta syntyi, kun Kiinan Qing-dynastia luovutti saaren Japanille Shimonosekin rauhansopimuksen seurauksena vuonna 1895. Taiwanin tasavalta oli toiminnassa viiden kuukauden ajan, ennen kuin Japanin joukot ottivat saaren valtaansa. Huolimatta joidenkin historioitsijoiden ja poliitikkojen tulkinnasta Taiwanin tasavalta ei ollut ensimmäinen aasialaistasavalta, sillä Lanfangin tasavalta oli perustettu jo yli sata vuotta aikaisemmin, vuonna 1777.
Vuonna 2008 ensi-iltansa saanut elokuva 1895 kertoo tasavallan syntymisestä. Elokuvan on ohjannut Chih-Yu Hung.
Historia

Tasavallan julisti itsenäiseksi korkea-arvoisten, Qing-dynastiaa puoltavien virkamiehien ja paikallisen aatelisten joukko. Heidän yrityksenään oli estää japanilaisten Taiwanin valloitusta, vaikka Kiina olikin luovuttanut saaren Japanille Shimonosekin rauhansopimuksessa ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan päätteeksi. Näistä virkamiehistä monet pakenivat saarelta Japanin joukkojen valloituksen aikana. Toukokuussa 1895 englanninkielinen käännös Taiwanin tasavallan itsenäisyysjulistuksesta lähetettiin kaikille saarella olleille lähetystöille. Virallinen seremonia järjestettiin seuraavana päivänä. Tasavalta onnistui myös painamaan omia postimerkkejä itsenäisyytensä aikana. Tasavallan perustajat eivät koskaan piilotelleet sitä, että heidän julistuksensa oli osoitus lojaaliudesta Kiinan Qing-dynastialle. He myös julistivat itsensä osaksi Kiinaa hallitsevaa Qing-dynastiaa.
Tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi nousi Qing-dynastian nimittämä kenraalikuvernööri, Tang Ching-sung. Uuden tasavallan virkamiehet alkoivat hakea itsenäisyydelleen tunnustusta ulkomailta. Länsimaat olivat kuitenkin haluttomia tunnustamaan tätä, koska pitivät sitä vain harhautustaktiikkana, jota Qing saattaisi käyttää lähettääkseen armeijansa saarelle.
Itsenäisyysjulistus

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | 日寇強橫，欲併台灣。台民曾派代表詣闕力爭，未蒙俞允。局勢危急，日寇將至。我如屈從，則家鄉將淪於夷狄；如予抗拒，則實力較弱，恐難持久。業與列國迭次磋商，儉謂台灣必先自立，始可予我援助。台灣同胞，誓不服倭，與其事敵，寧願戰死。爰經大會議決，台灣自立，改建民主國；官吏皆由民選，一切政務秉公處理。但為禦敵及推行新政，必須有一元首，俾便統率，以維持秩序而保安寧。巡撫承宣布政使唐景崧為萬民所敬仰，故由大會公推為台灣民主國總統……。 | ” |

Suurpiirteisesti käännettynä (ilman Japania ja japanilaisia loukkaavia viittauksia) julistuksessa lukee:
»Japanilaiset ovat voimakkaita ja aikovat ottaa Taiwanin valtaansa. Taiwanin asukkaiden edustajat vetosivat (Qingin) hoviin, mutta heidät käännytettiin. Tilanne on kauhea japanilaisten ollessa matkalla saarelle. Mikäli antaudumme, kotimme joutuvat vihollisen käsiin; mikäli nousemme vastarintaan, häviäisimme, sillä olemme heikkoja eikä voimamme kestäisi sellaista vastustajaa. Olemme neuvotelleet useiden ulkomaisten voimakkaiden tahojen kanssa ja tulleet siihen lopputulokseen, että Taiwanin tulee itsenäistyä voidakseen ottaa vastaan apua. Taiwanin kansa ei tule koskaan antautumaan Japanille, vaan taistelemme mieluummin kuolemaan asti kuin palvelisimme vastustajaa. Kokouksen päätöksen mukaisesti Taiwanista tulee itsenäinen ja demokraattinen tasavalta. Kansa valitsee jokaisen hallituksen jäsenen ja kaikki viralliset asiat hoidetaan puolueettomasti. Puolustaaksemme uutta valtiota ja vahvistaaksemme sen politiikkaa meillä tulee olemaan presidentti, joka koordinoi ja hoitaa varoja pitääkseen yllä järjestystä ja varmistaakseen rauhan. Kuvernööri Tang Ching-sung on arvostettu ja kansan hyväksymä, ja täten kokous valitsee hänet Formosan tasavallan presidentiksi...»
Presidentit

Tang Ching-sung (25. toukokuuta – 5. kesäkuuta 1895)
Liu Yung-fu (5. kesäkuuta – 21. lokakuuta 1895, de facto)
Lähde: