stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herman (arkkipiispa)
Kansallistaja, jälleenrakentaja, eheyttäjä, kirjailija

Arkkipiispa Hermanin elämä ja toiminta Suomessa oli aktiivista kirkon hengellisen ja aineellisen elämän rakentamisen kautta. Arkkipiispa arvosti Suomea ja Karjalaa, isänmaallisuutta ja kansallisia perinteitä.
Vuoteen 1935 arkkipiispa Herman oli Suomen ainoa ortodoksinen piispa. Vasta silloin löytyi kirkkopoliittisesti sopiva ehdokas auki olevaan Viipurin (1940 alkaen Helsingin) piispan tehtävään: juuri leskeksi jäänyt Annantehtaan seurakunnan kirkkoherra, rovasti Aleksanteri Karpin, josta tuli KS piispa Aleksanteri. Hänen toimintansa kevensi arkkipiispan työtaakkaa.
Sortavalaan valmistui uusi kirkkokunnan keskustalo ja pappisseminaarin kirkko. Seurakuntia yhdistettiin ja pakkoliitettiin toisiin seurakuntiin. Toisen maailmansodan kynnyksellä Suomen ortodoksinen väestö oli noin 82 000 henkeä, joista sitten sotien seurauksena 55 000 joutui evakkoon ja 90 prosenttia kirkon omaisuudesta menetettiin. Suuri menetys oli se, että merkittävä osa kirkonkirjoista ja muista kirkollisista arkistoista menetettiin.
Sotien jälkeinen aika ja kuolema

Kirkon hallinto sijoittui Kuopioon, ja jäsenistö hajaantui ympäri Suomea. Arkkipiispan toimintakenttä laajeni ja vaikeutui samalla huomattavasti. Papit polkupyörillä pitäjiä kierrellen etsivät hajalleen joutuneita seurakuntalaisiaan ja kirjasivat löydetyt vihkoihin. Näin ortodoksiset seurakunnat hiljalleen muodostuivat uudelleen.
Vuonna 1955, kun Herman jo vakavasti harkitsi eläkkeelle jäämistä, hän suostui jäämään vielä joksikin aikaa palvelukseen, koska kirkolliskokous valitsi hänelle apulaispiispan. Tehtävään valittiin yksimielisesti pappismunkki Paavali, Aamun Koitto -lehden pitkäaikainen päätoimittaja, josta sittemmin tuli seuraava arkkipiispa. Sama toistui kaksi vuosikymmentä myöhemmin, kun Paavali sai oman apulaispiispan.
Arkkipiispa Herman luopui tehtävistään vuonna 1960 ja siirtyi viettämään eläkepäiviään Kuopiossa. Hän kuoli 14. tammikuuta 1961. Hänen viimeinen paimenkirjeensä elokuussa 1960 julkaistiin lehdissä ja aikanaan myös elämäkertateoksessa. Hänet on haudattu Kuopion isolle hautausmaalle.
Kunnianosoitukset

Arkkipiispa Hermanille on myönnetty muun muassa seuraavat ansio- ja kunniamerkit:
Latvian Kolmen tähden ritarikunnan kunniamerkki
Pyhän Georgioksen ritarikunnan suurristi
Viron Punaisen Ristin ritarikunnan I luokan kunniamerkki (1939)
Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi
Teokset

Lähentäkää lapsenne kirkkoon, kirkko lapsiinne.  Sortavala:  Pyhien Sergein ja Hermanin Veljeskunta, 1929.
Arkkipiispa Hermanin paimenkirje Karjalan lapsille.  Sortavala:  (kustantaja tuntematon), 1933.
Elämän myrskyssä.  Savonlinna:  Savonmaan Kirjapaino, 1940.
Rakkaat kristityt, paljon kärsivä siirtoväki, arvoisat kansalaiset : Kristus nousi kuolleista! : huhtikuun 28 p:nä 1940 pidetty radiopuhe.  Kuopio:  Tekijä, 1940.
Elämään matkaajille.  (Ortodoksiselle nuorisolle ilmaiseksi jaettava julkaisu)  Kuopio:  Tekijä, 1941.
Julkaisu kansan yhteislaulua varten Suomen kreikkalais-katolisissa seurakunnissa.  (2 osaa)  Kuopio:  Tekijä, 1941.
Naisen voima.  Kuopio:  Tekijä, 1942.
Taivaan esikartano.  Kuopio:  Tekijä, 1943.
Arkkipiispa Herman (toim.): Veisatkaa Herralle.  Kuopio:  Tekijä, 1943.
Arkkipiispa Herman (toim.): Kirkkojuhlia.  Kuopio:  Tekijä, 1945.
Raittius on hyveitten ovi. Suomen 61. yleisessä raittiuskokouksessa Joensuussa 12.6.1948 pidetty juhlapuhe.  Helsinki:  Raittiuden Ystävät, 1949.
Ahdistuksessa kärsivällisinä: lohdutusta ja mietiskelyä siirtolaisten kilvoitustiellä.  (1. osa)  Jyväskylä:  Karjalan kirja, 1950.
Loistakoon valonne! Mietteitä pastoraalisesta palvelustoimesta vv. 1923-1950.  Porvoo:  Werner Söderström Osakeyhtiö, 1951.
Vihollinen n:o 1. Viisi lukua raittiudesta.  Kuopio:  Tekijä, 1951.
Ahdistuksessa kärsivällisinä: lohdutusta ja mietiskelyä siirtolaisten kilvoitustiellä.  (2. osa)  Kuopio:  Tekijä, 1953.
Katoamaton nuoruus. Opetuspuheita ja tervehdyskirjeitä kirkkoni nuorille.  Kuopio:  Tekijä, 1959.
Eukaristia. Säv. arkkipiispa Herman.  Kuopio:  Tekijä, 1959.
Kirjallisuutta

Jyrki Loima: Esipaimen siunaa: Suomen ortodoksiset piispat 1892-1988.  Kuopio:  Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunta, 1999.  ISBN 951-98090-0-7
Veikko Purmonen: Arkkipiispa Hermanin elämä: ortodoksisen kirkon vaiheita Virossa ja Suomessa.  Kuopio:  Ortodoksisten pappien liitto, 1986.  ISBN 951-95582-3-3
Aiheesta muualla

Arkkipiispa Herman / Ortodoksi.net
Teuvo Laitila: / Herman (1878–1961) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 28.2.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Piispa Hermanin 50-vuotispäivän johdosta: Hympölän piispanhovissa, Suomen Kuvalehti, 15.09.1928, nro 38, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispat
Antoni (1892–1898) |
Nikolai (1898–1905) |
Sergei (1905–1917) |
Serafim (1921–1925) |
Herman (1925–1960) |
Paavali (1961–1987) |
Johannes (1987–2001) |
Leo (2002–2024)
|Elia (2024–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Venäjä 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Arkkipiispa Herman vuonna 1933.
Landtmannabanken

Landtmannabanken Aktiebolag oli Suomessa vuosina 1909–1920 toiminut liikepankki, joka keskittyi tarjoamaan lyhytaikaisia luottoja ruotsinkieliselle maanviljelijäväestölle.
Pankin toiminta alkoi 18.7.1910. Pääkonttori oli Helsingissä. Pankilla oli noin 30 sivukonttoria, lähinnä ruotsalaisalueilla.
Landtmannabankenin osake noteerattiin Helsingin pörssissä vuosina 1912–1920.
Landtmannabanken, Vaasan Osake-Pankki ja Turun Osakepankki fuusioitiin vuonna 1920 Liittopankki-nimiseksi pankiksi.
Lumi (täsmennyssivu)

Lumi tarkoittaa seuraavia:
lumi, veden jäätynyt kiteinen muoto
Lumi, Orhan Pamukin kirja
Lumi, suomalainen asustealan yritys
Lumi, etunimi
Lumi Cavazos, meksikolainen näyttelijä
Lumi, Suomessa sijaitseva supertietokone
Aitape-Lumi, alue Papua-Uudessa-Guineassa
Al-Lumi, kylä Keski-Jemenissä
Lumi, kylä Keski-Jemenissä
River Lumi (Kawimbi River), Tansaniassa ja Keniassa
Lumi, Edward Vesalan albumi
Lumi, libanonilainen yhtye
Lumi, tietokoneohjelma
Lumi laring ta ghawdex, appelsiinilaji
Salmo lumi, kalalaji
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lumi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Suomen Journalistiliitto

Suomen Journalistiliitto – Finlands Journalistförbund ry (SJL) (vuoteen 1992 saakka Suomen Sanomalehtimiesten Liitto) on vuonna 1921 perustettu ammattijärjestö. Vuoden 2022 lopussa liitossa oli 14 060 jäsentä. Jäsenet kuuluvat 18 jäsenyhdistykseen. Liitto valvoo jäsentensä ammatillisia etuja ja edustaa jäseniään työehtosopimusneuvotteluissa.
Liiton puheenjohtajana toimi Hanne Aho vuosina 2015–2025. Liiton pääsihteerinä toimi vuosina 1974–2010 Eila Hyppönen. Pääsihteerin titteli lopetettiin Hyppösen jäätyä eläkkeelle. Vuodesta 2010 vastaavaa tehtävää on hoitanut edunvalvontajohtaja Petri Savolainen.
Liitto julkaisee Journalisti-lehteä.
Historia

Vuonna 1926 SSL oli perustamassa Kansainvälistä lehtimiesliittoa (FIJ). FIJ kuihtui toisen maailmansodan myötä, ja vuonna 1946 SSL liittyi uuteen Kansainväliseen lehtimiesjärjestöön (IOJ). SSL erosi IOJ:stä 1949. Vuonna 1956 SSL liittyi länsimaisten alan liittojen perustamaan Kansainväliseen journalistiliittoon (IFJ). SSL toimi uudelleen IOJ:ssä tarkkailijana ja liitännäisjäsenenä vuosina 1976–1991. SSL oli kuitenkin koko ajan myös IFJ:n jäsen.
Tammikuun lopussa 2023 Suomen Journalistiliitto ilmoitti eroavansa IFJ:stä. Ero astui voimaan heinäkuun 2023 lopussa. SJL ilmoitti eron syiksi IFJ:n hallinnolliset ongelmat, joita kansainvälinen liitto ei ole Suomen liiton mukaan pystynyt korjaamaan. Erostaan IFJ:stä ilmoittivat myös Norjan, Tanskan ja Islannin journalistiliitot.
Vuonna 1927 SSL liittyi keskusjärjestö Henkisen Työn Yhtymään (HTY) (myöhemmin Toimihenkilö- ja Virkamiesjärjestöjen Keskusliitto, TVK). TVK erotti SSL:n työtaisteluihin liittyvien erimielisyyksien vuoksi vuonna 1974. Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liitto liittyi SSL:ään vuonna 1971, Radio- ja televisiotoimittajien liitto 1980 ja Ålands Journalistförening 1983.
Lokakuussa 1980 Sanomalehtimiesliitto ja Itä-Saksan lehtimiesliitto tekivät yhteistoimintasopimuksen rauhantyön edistämiseksi ja liennytyksen tukemiseksi. Vuoden 1983 periaateohjelmassa Sanomalehtimiesliiton toiminnan tarkoitus kytkettiin YYA-sopimukseen perustuvaan aktiiviseen ja rauhantahtoiseen puolueettomuuspolitiikkaan.
Liiton jäsenet työskentelevät lehtien, radion, television, kustannusalan ja erilaisten uusien viestintäyhtiöiden palveluksessa.
Journalistiliiton suurin ryhmä on työsuhteessa olevat (47 %). Seuraavaksi eniten on eläkeläisiä (28 %) sekä freelancereita ja yrittäjiä (11 %). Jäsenistä noin 58 prosenttia on naisia. Äidinkieleltään suomenkielisiä jäseniä on 12 908, ruotsinkielisiä 1 066 ja muita 94.
Liiton keskeinen tehtävä on huolehtia journalismin etiikasta, koska se on sananvapauden käyttöön nojaavan ammattikunnan ja ammatillisen identiteetin perusta. Liitto on hyväksynyt journalistin ohjeet, joissa määritellään toimittajien eettiset ohjenuorat. Liitto on edustettuna Julkisen sanan neuvostossa, joka on alan itsesäätelyelin.
Liiton perustama Journalistisen kulttuurin edistämissäätiö (JOKES) myöntää jäsenille apurahoja muun muassa tekijänoikeusrahastojen tuotoista.
Liiton jäsenmaksutuloista käytetään vuosittain 0,7 % solidaarisuustoimintaan pääosin Viestintä ja kehitys -säätiön (Vikes) sananvapautta ja journalistien AY-toimintaa edistävien kehitysyhteistyöhankkeiden kautta.
Journalistiliitto on avustanut Afganistanin journalisteja yhdessä kansainvälisten järjestöjen kanssa. Tavoitteena on ollut saada maan journalisteja turvaan.
Liitto on avustanut myös Ukrainan journalisteja rahoittamalla kansainvälistä journalistien avustusjärjestöä.
Puheenjohtajat

Yrjö Koskelainen (1921–1927)
Yrjö Soini (1928–1934)
Onni Koskikallio (1935–1945)
L. M. Viherjuuri (1946–1948)
Axel Grönvik (1949–1957)
Rainer Sopanen (1958–1962)
Jyrki A. Juuti (1963–1974)
Antero Laine (1974–1992)
Pekka Laine (1992–2006)
Arto Nieminen (2006–2014)
Hanne Aho (2015–2025)
Liiton jäsenyhdistykset > Valtakunnalliset jäsenyhdistykset

Radio- ja televisiotoimittajien liitto
Suomen freelance-journalistit
Suomen elokuva- ja mediatyöntekijät SET
Liiton jäsenyhdistykset > Alueelliset jäsenyhdistykset

Etelä-Pohjanmaan Sanomalehtimiehet
Etelä-Suomen Sanomalehtimiesyhdistys
Helsingin Seudun Journalistit
Hämeen-Uudenmaan Journalistit
Itä-Suomen Sanomalehtimiesyhdistys
Keski-Pohjanmaan Journalistit
Keski-Suomen Journalistit
Kymenlaakson Journalistit
Pirkanmaan Journalistit
Pohjois-Karjalan Journalistiyhdistys
Pohjois-Suomen Journalistit
Satakunnan Journalistit
Savo-Kainuun Journalistit
Turun Journalistiyhdistys – Åbo Journalistförening
Ålands Journalister
Lähde
Kirjallisuutta

Leino-Kaukiainen, Pirkko – Riska-Campbell, Leena: Ei mikään yhden illan juttu: Journalistien järjestäytymisen vuosisata.  Helsinki:  Edita, 2018.  ISBN 978-951-37-7367-0
Aiheesta muualla

Suomen Journalistiliitto
Journalisti-lehti
Journalistisen kulttuurin edistämissäätiö JOKES
Viestintä ja kehitys -säätiö VIKES
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat
Porin prikaati

| Porin prikaati |
| --- | --- |
 Porin prikaatin joukko-osastotunnus.
Toiminnassa:  1626–1809 Porin rykmentti 1881–1901 Suomen 2. tarkk'ampujapataljoona 1918–1945 Porin rykmentti 1946–1957 Jalkaväkirykmentti 6 1957– Porin prikaati
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Rooli:  Valmiusyhtymä
Tukikohta:  Huovinrinne, Säkylä   Niinisalo, Kankaanpää
Kalusto:  Panssaroidut miehistönkuljetusajoneuvot (XA-185, XA-203 ja XA-360)
Motto:  "Kunnia, velvollisuus, tahto"
Värit:  
Marssi:  Uudenmaan Tarkka-ampujapataljoonan kunniamarssi
Ansiomerkit:  Porilaisristi
Komentajat
Nykyinen komentaja:  prikaatikenraali Jami Virta
Tunnettuja komentajia:  Yrjö Keinonen, Arto Räty
Porin prikaati (lyhenne PORPR, aik. PorPr) on Suomen maavoimien suurin yksittäinen joukko-osasto ja yksi maavoimien kolmesta valmiusyhtymästä.
Porin prikaatin Patria AMV kuljetuspanssari puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa kesäkuussa 2016 Turussa.
Yleistietoa

Prikaatin joukot on sijoitettu kahdelle varuskunta-alueelle Satakunnassa: Huovinrinteelle Säkylässä sekä Niinisaloon Kankaanpäässä. Varusmieskoulutuksen sekä kansainvälisen koulutuksen (SKVJ-koulutus) lisäksi prikaatin tehtäviin kuuluu muun muassa Suomen kansainvälisiin kriisinhallintaoperaatioihin valitun henkilöstön koulutus.
Yhdysvaltojen kanssa vuonna 2023 solmitun DCA-sopimuksen perusteella Yhdysvaltojen käyttöön annetaan tarvittaessa Niinisalon varuskunta-alue sekä Pohjankangas-Hämeenkangas-harjoitusalueet.
Kokoonpano

Prikaatin organisaatioon kuuluvat asevelvollisuusasioita hoitavat aluetoimistot, Vaasan aluetoimisto Vaasassa ja Lounais-Suomen aluetoimisto Turussa.
Porin prikaatille kuuluvat Pohjankankaan ampuma-alue sekä Säkylän Huovinrinteen, Hämeenkankaan, Raasin, Oripään, Piikajärven ja Maalahden harjoitusalueet.
Prikaatiin kuuluu esikunta (PORPRE) sekä seuraavat joukkoyksiköt:
Kokoonpano > Satakunnan jääkäripataljoona, Säkylä

Satakunnan jääkäripataljoona (SATJP) kouluttaa varusmiehiä jääkäriprikaatin sekä alueellisten joukkojen jääkäri-, tulenjohto-, tuliasema-, tiedustelu- ja panssarintorjuntatehtäviin. Lisäksi koulutetaan varusmiehiä Suomen kansainvälisten valmiusjoukkojen (SKVJ) tarpeisiin.
Kokoonpano > Pohjanmaan jääkäripataljoona, Niinisalo

Pohjanmaan jääkäripataljoona (POHMJP) antaa varusmieskoulutusta 3. jääkärikomppaniassa (3.JK), tiedustelukomppaniassa (TIEDK) ja lentotiedustelukomppaniassa (LNTTIEDK). Koulutetut sijoitetaan taisteluosaston jääkärikomppaniaan sekä tiedustelu- ja lentotiedustelualan eri tehtäviin sekä sotakoiranohjaajiksi.
Kokoonpano > Satakunnan tykistörykmentti, Niinisalo

Satakunnan tykistörykmentti (SATTR) antaa varusmieskoulutusta 1. patterissa (1.PTRI), 2. patterissa (2.PTRI), kranaatinheitinkomppaniassa (KRHK) sekä raketinheitinpatterissa (RAKHPTRI). Kouluetut sijoitetaan tuliasema-, tulenjohto-, mittaus-, komentopaikka-, viesti-, ja huoltotehtäviin sekä ballistisiin sääpalvelutehtäviin.
Kokoonpano > Satakunnan pioneeri- ja viestipataljoona, Säkylä

Satakunnan pioneeri- ja viestipataljoona (SATPIONVP) antaa varusmieskoulutusta esikuntakomppaniassa (EK), viestikomppaniassa (VK), 1. pioneerikomppaniassa (1.PIONK) ja suojelukomppaniassa (SLUK). Koulutetut sijoitetaan esikunta-, viesti-, pioneeri-, sotilaspoliisi- ja suojeluyksiköihin.
Kokoonpano > Varsinais-Suomen huoltopataljoona, Säkylä ja Niinisalo

Varsinais-Suomen huoltopataljoonassa (V-SHP)  on kaksi varusmieskoulutusta antavaa perusyksikköä, 1. huoltokomppania (1.HK) ja 2. huoltokomppania (2.HK). Lisäksi huoltopataljoonaan kuuluu huollon laitoksia.  Ne antavat koulutusta lääkintähuollossa, huoltopalvelussa, täydennys-, kunnossapito- ja kuljettajatehtävissä.
Kokoonpano > Kriisinhallintakeskus, Säkylä

Vuoden 2008 alusta lähtien prikaatista on muodostunut kansainvälisen koulutuksen keskus. Kriisinhallintakeskus (KRIHAK) vastaa kriisinhallintaoperaatioihin lähtevän henkilöstön operaatioon valmistavasta koulutuksesta. Kriisinhallintaoperaatioita johtaa kuitenkin Maavoimien esikunta.
Kokoonpano > Suojelun osaamiskeskus, Säkylä

Suojelun osaamiskeskus (SOK) ylläpitää valtakunnallista CBRN-valmiutta (Chemical, Biological, Radiological, Nuclear), kouluttaa palkattua henkilökuntaa suojelu- ja pelastusalan täydennyskoulutuksissa sekä toteuttaa CBRN-viranomaisyhteistyötä. Se osallistuu myös alan tutkimus- ja kehittämistoimintaan.
Prikaatin johto

Aiemmat komentajat ovat olleet (sotilasarvo tuolloin):
eversti (1942) Yrjö Valkama 6.12.1944–3.7.1945
everstiluutnantti (1942) Auno Kuiri vs. komentaja 30.4.1945–10.1.1947
eversti (1942) Armas Pihlajamaa 28.11.1946–1.12.1952
eversti (1944) Albert Ravila 1.12.1952–19.2.1954
eversti (1952) Reino Reunanen 19.2.1954–30.3.1955
eversti (1955) Ilmari Kunnas 1.4.–15.9.1955
eversti (1955) Veikko Korttila 16.9.1955–29.4.1958
eversti (1958) Mikko Sisto 30.4.–18.10.1958
eversti (1958) Ville-Poju Somerkari 19.10.1958–17.12.1960
eversti (1961) Yrjö Keinonen 18.12.1960–22.10.1963
eversti (1963) Väinö Salmela 23.10.1963–10.12.1966
eversti (1966) Martti Frick 11.12.1966–1.6.1968
eversti (1962) Erkki Setälä 1.6.1968–4.4.1970
eversti (1963) Holger Krogerus 5.4.–4.9.1970
eversti (1970) Tauno Sutela 5.9.1970–15.1.1975
eversti (1974) Jukka Suviniemi 16.1.1975–13.1.1978
eversti (1978) Olli Rekola 13.1.1978–28.2.1980
eversti (1980) Markku Salonen 29.2.1980–5.7.1984
eversti (1982) Raimo Jokinen 6.7.1984–1.9.1988
eversti (1988) Olli Nepponen 2.9.1988–31.12.1992
eversti (1993) Kauko Taskila 1.1.1993–31.12.1996
eversti (1997) Olli-Matti Multamäki 1.1.1997–31.8.2000
eversti (2000) Arto Räty 1.9.2000–31.12.2002
eversti (2001) Markku Aherto 1.1.2003–31.10.2005
prikaatikenraali (2006) Markku Nikkilä 1.11.2005–30.6.2008
eversti (2006) Eero Pyötsiä 1.7.2008–31.5.2011
prikaatikenraali (2014) Juha Pyykönen 1.6.2011–31.8.2014
eversti (2008) Arto-Pekka Nurminen 1.9.2014–31.12.2016
prikaatikenraali (2018) Rami Saari 1.1.2017–30.6.2018
prikaatikenraali (2019) Mika Kalliomaa 1.7.2018–30.6.2021
prikaatikenraali (2022) Vesa Valtonen 1.7.2021–31.12.2023
prikaatikenraali (2024) Jami Virta 1.1.2024–
Prikaatin esikuntapäällikköinä ovat toimineet muun muassa seuraavat upseerit:
everstiluutnantti Taisto Mäki 1983–1988
everstiluutnantti Jari Kytölä 2003–2005
everstiluutnantti Mauri Koskela 2005–2006
eversti (6.12.2007) Sakari Wallinmaa (s.1960) 1.1.2007–31.8.2008
eversti (4.6.2009) Pekka Saariaho (s.1961) 1.9.2008–31.12.2011
eversti (4.6.2012) Mikael Feldt (s.1965) 1.1.2012–31.10.2013
eversti (4.6.2014) Janne Jaakkola 1.11.2013–31.5.2015
eversti (4.6.2016) Tommi Haapala 1.6.2015–31.1.2017
eversti (6.12.2017) Mika Holma 1.2.2017–31.12.2017
everstiluutnantti Torsti Astren 1.1.2018–31.7.2019
everstiluutnantti Ari-Pekka Väänänen 1.10.2019–31.7.2021
eversti (4.6.2023) Matti Honko 1.8.2021–30.6.2023
everstiluutnantti Jani Reijonen 1.7.–30.9.2023
everstiluutnantti Teemu Hokkanen 1.10.2023 alkaen
Apulaiskomentajana ovat toimineet
eversti Petri Kosonen 1.9.2014–31.7.2017
eversti Asko Valta 1.8.2017–31.12.2019
eversti Riku Suikkanen 1.1.2020–31.12.2022
eversti Marko Kivelä 1.1.2023 alkaen
Historia

Porin prikaatin perinteet ulottuvat pitkälle historiaan. Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin käskystä 16. helmikuuta 1626 perustettiin Kuninkaallinen Porin Jalkaväkirykmentti, joka on prikaatin perinneyksikkö.
Rykmentin perustamispäivää juhlitaan yhä edelleen Porin prikaatin vuosipäivänä. Porin rykmentti nimettiin 1957 uudelleen Porin prikaatiksi. Joukko-osaston kotipaikka oli itsenäisyyden ajan ollut Turussa Heikkilän kasarmilla ja Turun kasarmilla, mutta kaupungin laajentuessa prikaatin oli siirryttävä Säkylän Huovinrinteelle, johon vuosina 1959–1966 rakennettiin uusi varuskunta-alue.
Prikaatin koko kasvoi puolustusvoimauudistuksen seurauksena vuonna 2015, kun Tykistöprikaatin toiminnot yhdistettiin Porin prikaatiin.
Historia > Entiset joukkoyksiköt

Prikaatiin on aikaisemmin kuulunut myös oma patteristonsa, Porin prikaatin patteristo, joka sittemmin siirrettiin Kajaaniin ja toimii nyt Kainuun prikaatin alaisena Kainuun Tykistörykmenttinä.
Lippu ja kunniamarssi

Porin prikaatin lippu vuoden 2015 itsenäisyyspäivän paraatissa Jyväskylässä.
Porin prikaatin lippu on kaksipuolinen ja -värinen. Lipun yläosan muodostaa sininen ja alaosan keltainen vaakapalkki. Prikaatin lipun etupuolella on kuvattuna Satakunnan ja kääntöpuolella tammenoksin reunustettu Varsinais-Suomen vaakuna. Lipun on alun perin suunnitellut Carolus Lindberg joukko-osaston edeltäjälle Porin Rykmentille 14. toukokuuta 1919. Se perustuu jo Ruotsin vallan aikana vuonna 1686 käyttöön otettuun Porin jalkaväkirykmentin kompanialippuun, jonka molemmin puolin oli miekkaa pitelevä Satakunnan karhu. Lippu vahvistettiin Porin prikaatin joukko-osastolipuksi 27. marraskuuta 1956.
Satakunnan karhu on myös Porin prikaatin joukko-osastotunnuksen erikoismerkinnä. Tunnus vahvistettiin käyttöön 8. lokakuuta 1967.
Lipputangon kaulaan on kiinnitetty vapaudenristin nauha, jossa on teksti Satakunta, Pori. Vapaudenristi myönnettiin 20. toukokuuta 1919 Porin Rykmentille kunnostautumisesta Suomen sisällissodan Satakunnan rintamalla.
Porin prikaatin kunniamarssina on sen edeltäjän Porin Rykmentin kunniamarssi. Porin Rykmentti peri kyseisen marssin aikanaan Uudenmaan Tarkk'ampujapataljoonalta.
Aiheesta muualla

Porin prikaati (verkkosivut)
Iskanius, Markku: Porilaisten marssi - Kuninkaan joukoista kansainväliseksi kouluttajaksi.  Porin Prikaatin perinneyhdistys ry, 2016.  ISBN 9789529367504
Sutela, Tauno ja Mikkola, Antti: Kunnia, Velvollisuus, Tahto - Porin Prikaatin historia 1626-1985.  Hämeenlinna:  Porin Prikaatin perinneyhdistys ry, 1986.  ISBN 951-99718-4-X
Porin prikaatin museo
Porin Prikaatin Kilta ry
| n k Suomen maavoimien joukko-osastot |
| --- | --- | --- |
|  Maavoimien esikunta  Jääkäriprikaati  Kaartin jääkärirykmentti  Kainuun prikaati  Karjalan prikaati  Maasotakoulu  Panssariprikaati  Porin prikaati  Utin jääkärirykmentti  |  Maavoimien esikunta  Jääkäriprikaati  Kaartin jääkärirykmentti  Kainuun prikaati  Karjalan prikaati  Maasotakoulu  Panssariprikaati  Porin prikaati  Utin jääkärirykmentti  |  |
Luettelo Suomen maavoimien kalustosta
Satakunnan jääkäripataljoonan lippu
Pohjanmaan jääkäripataljoonan lippu
Satakunnan tykistörykmentin lippu
Satakunnan pioneeri- ja viestipataljoonan lippu
Varsinais-Suomen huoltopataljoonan lippu
Rykmentin univormuja vasemmalta oikealle: Kustaa II Aadolfin aikana 30-vuotisessa sodassa 1630 - 1648 käytössä ollut,  Kaarle XII:n aikainen vuodelta 1700, univormu vuodelta 1798, Suomen sodan aikainen vuodelta 1807 ja univormu vuodelta 1918
Helge Saarikoski

| Helge Saarikoski |
| --- | --- |
 Helge Saarikoski.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1922 Nurmo
Kuollut: 26. maaliskuuta 2010 (87 vuotta) Seinäjoki
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  kansanedustaja (1979−1987)
Vaalipiiri:  Vaasan läänin vaalipiiri
Helge Herman Saarikoski (17. kesäkuuta 1922 Nurmo – 26. maaliskuuta 2010 Seinäjoki) oli suomalainen kunnallisneuvos, poliitikko ja toimitusjohtaja.
Kansakoulun käynyt Saarikoski valittiin kansanedustajaksi kokoomuksen ehdokaslistalta vuonna 1979 Vaasan läänin vaalipiiristä, ja uudestaan vuonna 1983. Saarikoski toimi eduskunnassa maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsenenä. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuonna 1982.
Saarikoski toimi useissa johtaja- ja luottamustehtävissä Teuvan kunnan ja Suupohjan seutukunnan alueilla. Teuvan kunnanvaltuustossa hän istui vuodet 1954–1988. Saarikoski oli Suomen Metsästäjäliiton kunniajäsen. Hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1984.
Saarikosken isä oli maanviljelijä Herman Saarikoski ja äiti Sofia Keskinen. Hän avioitui vaimonsa Salmen kanssa vuodesta 1947, ja he saivat neljä lasta. Saarikoski toimi kotitilallaan maanviljelijänä vuoteen 1939 saakka. Liikkuvan poliisin poliisin palveluksessa hän toimi vuosien 1945−1947 välillä. Hänen sotilasarvonsa oli kersantti.