stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin Jalkapalloklubi (naiset)
Aiheesta muualla

https://www.hjk.fi/joukkue/hjk-naiset/
http://www.kansallinenliiga.fi/
http://www.palloliitto.fi/
http://www.visioiva.fi/HJK/Main.asp?O=Naiset (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.rsssf.com/ec/ec-wom03.html
http://www.answers.com/topic/uefa-women-s-cup-2001-02
| n k Naisten jalkapallon Suomen-mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1971: HJK  1972: HJK  1973: HJK  1974: HJK  1975: HJK  1976: Into  1977: Into  1978: TPS  1979: HJK  1980: HJK  1981: HJK  1982: Valtti  1983: Valtti  1984: HJK  1985: KNF  1986: HJK  1987: HJK  1988: HJK  1989: PP-Futis  1990: Helsinki United  1991: HJK  1992: HJK  1993: KontU  1994: MPS  1995: HJK  1996: HJK  1997: HJK  1998: HJK  1999: HJK  2000: HJK  2001: HJK  2002: FC United  2003: MPS  2004: FC United  2005: HJK  2006: FC Honka  2007: FC Honka  2008: FC Honka  2009: Åland United  2010: PK-35 Vantaa  2011: PK-35 Vantaa  2012: PK-35 Vantaa  2013: Åland United  2014: PK-35 Vantaa  2015: PK-35 Vantaa  2016: PK-35 Vantaa  2017: FC Honka  2018: PK-35 Vantaa  2019: HJK  2020: Åland United  2021: KuPS  2022: KuPS  2023: KuPS 
| n k Kansallinen liiga |
| --- | --- |
 Hallitseva mestari: HJK
Joukkueet (2025):  HJK  HPS  JyPK  KuPS  PK-35  PK-35 Vantaa  VIFK  Åland United 
Töölön jalkapallostadion
Samsung Galaxy A15

| Samsung Galaxy A15 |
| --- | --- |


Valmistaja:  Samsung
Julkaistu:  5.2.2024
Tuoteperhe:  Samsung Galaxy A -sarja
Edeltäjä:  Samsung Galaxy A14
Muut versiot:  Samsung Galaxy A15 5G
Käyttöverkot:  3G, 4G, 5G
Mitat:  76,8 x 160,1 x 8,4 mm
Paino:  200 g
Näyttö:  6,5" AMOLED
Näytön kuvatarkkuus:  2340 x 1080 px
Keskusmuisti:  4 Gt selvennä
Flash-muisti:  128 Gt
Takakamera:  50 Mpx (pääkamera), 5 Mpx (ultralaajakulmakamera), 2 Mpx (makrokamera)
Etukamera:  13 Mpx
Käyttöjärjestelmä:  Android 14
Akku:  litium-ioni, 5000 mAh
Liitännät:  - USB-C 2.0 - 3,5 mm mini-jack - Bluetooth 5.3 - WiFi 5
Muistikorttipaikka:  microSD, max. 1 Tt
Muuta:  - sormenjälkitunnistin - stereokaiuttimet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Samsung Galaxy A15 on Samsungin Galaxy A -sarjaan kuuluva älypuhelin, joka julkistettiin 5. helmikuuta 2024. Puhelimesta on kaksi mallia, Galaxy A15 ja Galaxy A15 5G.
Samsung Galaxy A15 -älypuhelimessa järjestelmäpiirinä toimii MediaTek Helio G99 ja Galaxy A15 5G:ssä MediaTek Dimensity 6100+. Näyttönä käytetään nyt ensimmäistä kertaa Galaxy A1x -sarjassa AMOLED -paneelia. Näyttö on kooltaan 6,5" ja se tukee 90 Hz virkistystaajuutta. Tallennustilaa on 128 Gt 4 Gt:n suuruisen RAM-muistin kera. Molempien versioiden tallennustilaa voidaan laajentaa enintään 1 Tt:n suuruisella microSD-muistikortilla.
Sekä Galaxy A15 että Galaxy A15 5G sisältävät etukameran lisäksi kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 50 megapikseliä ja se tukee täysteräväpiirtovideokuvausta 30 fps kuvanopeudella. Lisäksi käytössä ovat 5 megapikselin ultralaajakulmakamera sekä 2 megapikselin makrokamera. Etukameran tarkkuus on 13 megapikseliä ja se tukee takakameran tapaan täysteräväpiirtovideokuvausta 30 fps kuvanopeudella.
Akun kapasiteetti Galaxy A15:ssa ja A15 5G:ssä on 5 000 mAh, ja tuettuna on 25 W langallinen lataus. Sormenjälkitunnistin sijaitsee puhelimen kyljessä virtapainikkeessa. Käyttöjärjestelmänä julkaisun yhteydessä on Android 14 Samsungin One UI 6 -ohjelmiston kanssa. Samsung lupaa puhelimille kuitenkin neljä käyttöjärjestelmä päivitystä sekä viiden vuoden ajan tietoturvapäivityksiä.
KRC Genk

KRC Genk on belgialainen jalkapalloseura Genkin kaupungista. Se pelaa kaudella 2024–2025 maan pääsarjassa Jupiler Pro Leaguessa. Seura on syntynyt vuonna 1988 kahden aiemman seuran, KSV THOR Waterschei ja KFC Winterslag, yhdistyessä. Joukkue pelaa sinivalkoisissa väreissä. Kotistadionina toimii Cristal Arena, aiemmalta nimeltään Fenix Stadion.
Joukkueen historian menestyksekkäimmät vuoden osuivat vuosituhannen vaihteeseen, jolloin seura voitti kaksi Belgian liigamestaruutta ja cupmestaruutta. Seura pelasi UEFAn Mestarien liigan lohkovaiheessa vuonna 2002, vastustajinaan suurseurat Real Madrid, AS Roma ja AEK Ateena.
Suomalaisia pelaajia seurassa on ollut neljä. Tomi Kinnunen ja Juha Reini siirtyivät KRC Genkiin Vaasan Palloseurasta vuonna 1998. Kinnusen ura seurassa oli loukkaantumisten vuoksi hajanainen, mutta Juha Reini voitti joukkueen mukana sen historian kolmesta mestaruudesta kaksi. Jere Uronen solmi joukkueen kanssa sopimuksen tammikuussa 2016. Djoully Nzoko siirtyi KRC Genkiin FC Inter Turusta vuonna 2024.
Saavutukset

Belgian mestari (4): 1998–1999, 2001–2002, 2010–2011, 2018–2019
Belgian Cupin mestari (6): 1980, 1982 (nimellä THOR Waterschei), 1997–1998, 1999–2000, 2008–2009, 2012–2013
Belgian supercup (1): 2011
Valmentajat

| --- | --- |

 Ernst Künnecke: 01/07/1988 – 03/11/1988
 Jozef "Jef" Vliers: 04/11/1988 – 31/05/1989
 René Desaeyere: 01/06/1989 – 02/09/1989
 Enver Alisic: 03/09/1989 – loppusarja
 Fons Peeters: loppusarja 1989–1990
 Paul Theunis: 01/07/1990 – 02/11/1991
 Pierre Janssen: 03/11/1991 – 12/10/1993
 Luka Peruzovic: 13/10/1993 – 19/01/1994
 Pierre Denier &: 20/01/1994 – 31/05/1994
 Norbert Beuls: 
 Enver Alisic: 01/06/1994 – 19/09/1996
 Pierre Denier: 20/09/1996 – 15/10/1996
 Aimé Anthuenis: 16/10/1996 – 31/05/1999
 Jos Heyligen: 01/06/1999 – 06/02/2000
 Johan Boskamp: 07/02/2000 – 09/12/2000
 Pierre Denier: 10/12/2000 – 31/05/2000
 Sef Vergoossen: 01/06/2001 – 05/04/2004
 Pierre Denier &: 06/04/2004 – 31/05/2004
 Ronny Van Geneugden: 
 René Vandereycken: 01/06/2004 – 31/05/2005
 Hugo Broos: 01/06/05 – 23/02/08
 Ronny Van Geneugden: 24/02/08 – 06/03/09
 Pierre Dernier: 06/03/09 – 01/06/09
 Hein Vanhaezebrouck: 01/06/09 – 29/11/09
 Franky Vercauteren: 03/12/09 – 23/08/11
 Mario Been: 30/08/11 – 23/02/14
 Emilio Ferrera: 24/02/14 – 29/07/14
 Alex McLeish: 01/08/14 – 30/05/15
 Peter Maes: 01/06/15 – 26/12/16
 Albert Stuivenberg: 27/12/16 – 10/12/17
 Philippe Clement: 19/12/17 – 24/05/19
 Felice Mazzù: 03/06/19 – 12/11/19
 Hannes Wolf: 19/11/19 – 14/09/20
 Jess Thorup: 24/09/20 – 02/11/20
 John van den Brom: 09/11/20 – 06/12/21
Tunnettuja pelaajia

Logan Bailly
Carmel Busuttil
Thibaut Courtois
Koen Daerden
Moumouni Dagano
Steven Defour
Orlando Engelaar
Þórður Guðjónsson
Besnik Hasi
Jesper Jansson
Juha Reini
Josip Skoko
Wesley Sonck
Branko Strupar
Bernd Thijs
Didier Zokora
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (hollanniksi) (englanniksi) (ranskaksi)
Blauw-Wit fanisivusto (hollanniksi)
| n k Jupiler Pro League |
| --- | --- |
 Hallitseva mestari: Club Brugge
Joukkueet (2024–2025):  Anderlecht  Antwerp  Beerschot  Cercle Brugge  Charleroi  Club Brugge  Dender  Genk  Gent  Kortrijk  Mechelen  OH Leuven  Sint-Truidense  Standard Liège  Union SG  Westerlo
Bernd Hollerbach

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 8. joulukuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Würzburg, Baijeri, Saksa
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 177 cm
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1988–1990 |  Würzburger Kickers |  |  |
| 1991–1995 |  FC St. Pauli | 143 | (6) |
| 1995 |  FC Kaiserslautern | 10 | (0) |
| 1996–2004 |  Hamburger SV | 197 | (4) |
Valmennusura
2005–2006:  VfL 93 Hamburg
2006–2007:  VfB Lübeck
2007–2009:  VfL Wolfsburg (apuv.)
2008:  VfL Wolfsburg II
2009–2011:  FC Schalke 04 (apuv.)
2011–2012:  VfL Wolfsburg (apuv.)
2014–2017:  Würzburger Kickers
2018:  Hamburger SV
2019–2020:  Mouscron
2021–2023:  Sint-Truidense
2024:  Hansa Rostock

Bernd Hollerbach (s. 8. joulukuuta 1969 Würzburg) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ura pelaajana

Hollerbach hankki jalkapallo-oppinsa ASV Rimparin juniorijoukkueissa ja siirtyi aikuisten sarjoihin pelaamaan vuonna 1988 Würzburger Kickersin paidassa. Hollerbach edusti seuraa kaksi kautta Saksan 4. sarjatasolla Landesliga Nordissa, jonka mestarina joukkue nousi kauden 1989/90 päätteeksi Bayernligan. Tammikuussa 1991 Hollerbach siirtyi FC St. Pauliin, jossa pelasi keväällä Bundesliigaa. St. Pauli putosi kuitenkin kauden jälkeen 2. Bundesliigaan, jossa Hollerbach jatkoi uraansa neljä kautta. Hän kuului seuran runkopelaajiin ja esiintyi Pauli-paidassa 143 ottelussa.
Kaudella 1994/95 St. Pauli sijoittui 2. Bundesliigassa toiseksi ja nousi pääsarjatasolle. Hollerbach jätti nousijajoukkueen ja siirtyi 1. FC Kaiserslauterniin. Peliaika uudessa seurassa jäi kuitenkin vähäiseksi, ja jo tammikuussa 1996 hän palasi Hampuriin – tällä kertaa HSV:n paitaan. HSV:ssa Hollerbach urakoi vasempana laitapuolustajana kahdeksan vuotta ja tuli tunnetuksi kovista otteistaan. Hän lopetti uransa HSV:ssä vuonna 2004.
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Hollerbach siirtyi valmentajaksi. Hän debytoi VfL 93 Hamburgin päävalmentajana ja luotsasi seuran kaudella 2005/06 Verbandsliga Nordissa neljänneksi. Kaudeksi 2006/07 hän siirtyi Regionalliga Nordiin VfB Lübeckin päävalmentajaksi, mutta sai potkut seurasta jo helmikuussa 2007.
Kesällä 2007 Hollerbach aloitti yhteistyön Felix Magathin kanssa VfL Wolfsburgissa. Hän työskenteli seuran apuvalmentajana kaksi kautta ja juhli kaudella 2008/09 Bundesliigan mestaruutta. Vuonna 2008 hän toimi myös Wolfsburgin reservijoukkueen päävalmentajana. Mestaruuskauden jälkeen Hollerbach siirtyi Magathin apuvalmentajaksi Schalkeen. Maaliskuussa 2011 Magathin valmennustiimi sai potkut Schalkesta ja palasi takaisin Wolfsburgiin. Lokakuussa 2012 Hollerbach jätti tehtävänsä Wolfsburgin valmennustiimissä.
Kesällä 2014 Hollerbach palasi päävalmentajatehtäviin entisen seuransa Würzburger Kickersin päävalmentajana. Hollerbach luotsasi seuran debyyttikaudellaan Regionalliga Bayernin mestariksi ja nosti seuran 3. Ligaan, josta edelleen kauden 2015/16 päätteeksi 2. Bundesliigaan ensimmäistä kertaa sitten kauden 1977/78. Visiitti toiseksi korkeimmalla sarjatasolla jäi kuitenkin yhteen kauteen ja Hollerbach jätti tehtävänsä toukokuussa 2017.
Tammikuussa 2018 Hollerbachista tuli Bundesliigan putoamiskamppailuun juuttuneen Hamburger SV:n päävalmentaja. Hollerbach ei saanut HSV:n pelin suuntaa muuttumaan ja sai potkut maaliskuussa, kun joukkue oli edelleen Bundesliigassa sijalla 17.
Toukokuussa 2019 Hollerbach teki sopimuksen Belgian liigassa pelaavan Mouscronin kanssa. Hollerbach luotsasi seuran Belgian liigassa sijalle 10 koronaviruksen vuoksi keskeytyneellä kaudella 2019/20. Kauden jälkeen hän jätti seuran.
Kesällä 2021 Hollerbachista tuli Sint-Truidensen päävalmentaja. Hollerbach valmensi seuraa kahden kauden ajan. Hän jätti tehtävänsä kauden 2022/23 päätteeksi.
Toukokuun lopussa 2024 Hollerbach nimettiin Saksan 3. Ligaan pudonneen Hansa Rostockin päävalmentajaksi. Pesti päättyi potkuihin jo lokakuussa 2024 heikkojen tulosten vuoksi.
Meriitit > Pelaajana

Landesliga Bayern Nord: 1990
Saksan liigacup: 2003
Meriitit > Valmentajana

Bundesliiga: 2009 (apuvalmentajana)
Regionalliga Bayern: 2015
Iltaset
Aiheesta muualla

Onko 1974-75 Helsingissä ilmestynyt Iltaset-lehti arkistoitu Yliopiston..., (Arkistoitu – Internet Archive) Kysy.fi 12.1.2008
Milloin ilmestyi Oulussa painettu iltapäivä-tabloid "Iltaset" ... joskus.. (Arkistoitu – Internet Archive), Kysy.fi 21.10.2007
Suomen lehdistön historia 5. Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter. Päätoimittaja Päiviö Tommila. Kuopio: Kustannuskiila Oy. Jyväskylä 1988
Heljä Tuoriniemi: Iltaset-lehti Oulussa. Pro gradu, Tiedotusopin laitos, Tampereen yliopisto 1977
Pirkko Mäkimattila, Iltapäivälehtien jäljillä – Ilta-Tampere. Pro gradu, Tiedotusopin laitos, Tampereen yliopisto 1991
Pasi Kivioja: Alaston lööppi, Pro gradu, Tiedotusopin laitos, Tampereen yliopisto 2004
Pasi Kostamovaara

| Pasi Kostamovaara> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. syyskuuta 1963 (ikä 61) Tervola
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1986–2024
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Ylennykset:  eversti 2002 prikaatikenraali 2012 kenraalimajuri 2016 kenraaliluutnantti 2019
Joukko-osasto:  Suomen Rajavartiolaitos
Pasi Sakari Kostamovaara (s. 29. syyskuuta 1963 Tervola) on suomalainen kenraaliluutnantti evp. ja Rajavartiolaitoksen entinen päällikkö.
Kostamovaara on suorittanut upseerin virkatutkinnon vuonna 1986. Hän toimi uransa aikana muun muassa Kainuun rajavartioston apulaiskomentajana, Kaakkois-Suomen rajavartioston komentajana ja Rajavartiolaitoksen esikunnan raja- ja meriosaston päällikkönä.
Kostamovaara nimitettiin Rajavartiolaitoksen apulaispäälliköksi vuonna 2018. Hän yleni Rajavartiolaitoksen päälliköksi lokakuussa 2019, kun edellinen Rajavartiolaitoksen päällikkö Ilkka Laitinen siirtyi työkyvyttömyyseläkkeelle sairastuttuaan vakavasti.
Kostamovaaran virkakausi Rajavartiolaitoksen päällikkönä päättyi 31. joulukuuta 2024. Hän jäi kautensa päätyttyä eläkkeelle. Häntä seurasi Rajavartiolaitoksen päällikkönä Markku Hassinen.
Aiheesta muualla

Äikäs, Tuure: Veljeni, rajavartija Ruotuväki. 12.1.2020.
Toni Kohonen

| Toni Kohonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. tammikuuta 1976 (ikä 48)  Kitee
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  lukkari
Sisäpelirooli:  kotiuttaja
Heittokäsi:  oikea
Lyöntipuoli:  oikea
Seura:  Kouvolan Pallonlyöjät
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
 1993–1996  1996  1996–1999  2000–2003  2004–2006  2007–2010  2011–2018  2019  2020–2021  2022  2023 :   Kiteen Pallo  Oulun Lippo  Kiteen Pallo  Sotkamon Jymy  Kiteen Pallo  Kouvolan Pallonlyöjät  Sotkamon Jymy  Oulun Lippo  Kouvolan Pallonlyöjät  Imatran Pallo-Veikot  Kouvolan Pallonlyöjät 
Valmennusura
 2025-  2023 :   Haminan Palloilijat  Manse PP 
Toni Kohonen (s. 13. tammikuuta 1976 Kitee) on suomalainen pesäpalloilija joka on jo lopettanut pelaajauransa.
Ura

Kohonen on yksi Suomen kaikkien aikojen menestyneimmistä pesäpalloilijoista. Kohonen pelasi kesällä 2021 uransa 23:sen miesten Itä–Länsi-ottelunsa, mikä tekee hänestä kaikkien aikojen eniten Itä–Länsi-otteluita pelanneen pelaajan. Kohonen on voittanut kymmenen Suomen mestaruutta, valittu Vuoden pesäpalloilijaksi kolmesti sekä vuoden lukkariksi kolmetoista kertaa.
Toukokuussa 2014 Kohonen nousi pesäpallon pistepörssin kärkeen 2704,7 pisteellä ohittamalla Kari Kuusiniemen 2704 pisteen ennätyksen.
Kauden 2014 jälkeen Kohonen allekirjoitti kaksivuotisen jatkosopimuksen Sotkamon Jymyn kanssa.
11. kesäkuuta 2015 Toni Kohosesta tuli eniten Superpesisotteluita pelannut pelaaja.
Vuonna 2017 Toni Kohonen esiintyi Teemu Selänteen isännöimässä Supertähdet -ohjelmassa.
Marraskuussa 2020 Kohonen teki Kouvolan Pallonlyöjien kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen kaudesta 2021.
Kohonen pelasi 23. heinäkuuta 2021 ensimmäisenä pelaajana 1000. ottelunsa miesten Superpesiksessä. Hän ratkaisi ottelun Kouvolan Pallonlyöjille supervuoroparissa, kun Tommi Mäentausta eteni Kohosen lyönnillä kotipesään.
Kohonen siirtyi kauden 2022 kattavalla sopimuksella Imatran Pallo-Veikkojen riveihin.
Kohonen päätti maineikkaan uransa viimeisessä Superpesis-ottelussaan tiistaina 16.8.2022 Manse PP:tä vastaan.
Lokakuussa 2022 Manse PP nimesi pelaajauransa päättäneen Kohosen miesten Superpesisjoukkueensa pelinjohtajaksi ja erotti hänet huhtikuussa 2023. Kohonen on riitauttanut saamansa potkut.
Heinäkuussa 2023 Kouvolan Pallonlyöjät ilmoitti Toni Kohosen tekevän seuran Ykköspesisjoukkueen kanssa loppukauden sopimuksen.
Saavutukset > Pelaajana

10 SM-kultaa: 1999, 2001, 2002, 2003, 2005, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015
9 SM-hopeaa: 1997, 2000, 2004, 2009, 2010, 2016, 2017, 2020, 2021
1 SM-pronssi: 1998
23 Itä–Länsi-ottelua: 1997-2018, 2021
Kentän paras (2): 2016, 2017
Vuoden pesäpalloilija (3): 2001, 2005, 2014
Vuoden lukkari (13): 1999, 2001, 2002, 2004, 2005, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016
Kultainen räpylä (7): 1999, 2001, 2005, 2009, 2010, 2013, 2014
Superpesiksen pudotuspelien arvokkain pelaaja: 2011
Superpesiksen kuukauden pelaaja (6): toukokuu 2009, heinäkuu 2010, syyskuu 2011, toukokuu 2014, syyskuu 2014, toukokuu 2017
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toni Kohonen Wikimedia Commonsissa
Toni Kohonen Pesiksen Maailma -sivustolla
Ansas

Ansas tarkoittaa seuraavia asioita:
ansas, kahden tai useamman tuen vahvistama kannatin tai tukirakenteinen palkki rakennustekniikassa
Ansas on myös sukunimi:
Hannu Ansas (1945–2012), jääkiekkovaikuttaja
Ossian Ansas (1856–1916), päätoimittaja ja lehdenkustantaja
Karl Ansas (1894–1918), mekaanikko ja jääkärivaravääpeli
Elli Ansas (1872–1950), naisopiston perustaja
Jalo Ansas (1895–1929), päätoimittaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ansas”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
SBV Vitesse

SBV Vitesse on jalkapalloseura Arnhemista, Alankomaista. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste Divisiessä.
Vitesse perustettiin 14. toukokuuta vuonna 1892 krikettiseuraksi, mutta saman vuoden syksyllä alkoi myös jalkapallotoiminta.
Saavutuksia

Alankomaiden Cupin mestaruus 2017
Gelderlandin mestaruus 1895 ja 1896
Itäisen 1e Klassen mestaruus 1897, 1898, 1903, 1913, 1914, 1915 ja 1953
Itäisen 2e Klassen mestaruus 1923, 1941, 1944, 1946 ja 1950
1. divisioonan mestaruus 1977 ja 1989
2. divisioonan mestaruus 1966
Entisiä päävalmentajia

Hans Westerhof 2008
Aad de Mos 2006–2008
Ronald Koeman 2000–2001
Artur Jorge 1998
Henk ten Cate 1997–1998
Leo Beenhakker 1996–1997
Fred Rutten 2012–2013
Peter Bosz 2013–2016
Henk Fraser 2016–2018
Thomas Letsch 2020–2022
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Indiana Fever

| --- | --- |
Indiana Fever
Indiana Fever
Perustettu: 2000
Kotiareena: Gainbridge Fieldhouse
Värit:                    
WNBA-mestaruuksia: yksi (2012)
Konferenssimestaruuksia: kaksi (2009), (2012)
Päävalmentaja: Stephanie White
Omistajat: Herbert Simon
Indiana Fever on yhdysvaltalainen koripalloseura, joka pelaa Women's National Basketball Association -liigassa. Liigan itäiseen konferenssiin kuuluva seura pelasi ensimmäisen kautensa vuonna 2000. Fever pelaa kotiottelunsa Gainbridge Fieldhouse -areenalla Indianapolisissa Indianassa, joka on myös NBA-seura Indiana Pacersin, jonka sisarseura Fever on, kotiareena.
Historia

Indiana Feverin, Seattle Stormin, Miami Solin ja Portland Firen liittymisestä WNBA:han sovittiin vuonna 1999 ja ne pelasivat ensimmäisen kautensa liigassa vuonna 2000. Näistä seuroista Fever ja Storm ovat ainoat edelleen toimintaansa jatkavat.
Historia > Runkosarja- ja pudotuspelimenestys

Kahdella ensimmäisellä kaudellaan Fever jäi WNBA:n pudotuspelien ulkopuolelle. Vuonna 2000 se sijoittui konferenssissaan toiseksi viimeiseksi, seitsemänneksi, ja vuonna 2001 kuudenneksi. Kaudella 2002 seura oli neljäs ja viimeinen pudotuspeleihin päässyt itäisen konferenssin seura voitettuaan runkosarjassa 16 ottelua ja hävittyään yhtä monta. Pudotuspelien ensimmäisellä New York Liberty oli vahvempi voitoin 2–1. Samana vuonna Tamika Catchings, seuran ykkösvaraus vuoden 2001 WNBA:n varaustilaisuudessa (koko tilaisuuden kolmas), valittiin WNBA:n vuoden tulokkaaksi ja hän pelasi myös liigan tähdistöottelussa.
Vuosina 2003 ja 2004 Fever jäi jälleen pudotuspelien ulkopuolelle, mutta vuonna 2005 se pääsi pudotuspeleihin sijoituttuaan konferenssissaan toiseksi liigankin toiseksi parhaalla voittoprosentilla 61,8 (21 voittoa ja 13 tappiota). Fever voitti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella New York Libertyn voitoin 2–0 (pistein 63–51 ja 58–50) ja kohtasi konferenssifinaaleissa Connecticut Sunin, joka vei sarjan suoraan kahdessa ottelussa.  Kaudella 2006 Fever pääsi pudotuspeleihin konferenssinsa kolmantentena voittoprosentilla 61,8 ja kohtasi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella tulevan mestarin Detroit Shockin, joka voitti ottelusarjan suoraan kahdessa ottelussa.
Kaudella 2007 Feverin runkosarjan voittoprosentti oli kolmatta vuotta peräkkäin 61,8, jolla joukkue sijoittui konferenssinsa toiseksi. Se eteni toisen kerran historiansa aikana idän konferenssifinaaleihin voitettuaan pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Connecticut Sunin voitoin 2–1, mutta konferenssifinaaleissa Detroit Shock vei voiton voitoin 2–1. Fever pääsi WNBA:n pudotuspeleihin myös kausina 2008 ja 2009. Se sijoittui runkosarjakaudella 2008 konferenssinsa neljänneksi voittoprosentilla 50 (17 voittoa ja 17 tappiota) ja runkosarjakaudella 2009 ensimmäisen kerran historiassaan konferenssinsa ensimmäiseksi voittoprosentilla 64,7 (22 voittoa ja 12 tappiota). Pudotuspeleissä 2008 se putosi ensimmäisellä kierroksella Detroit Shockia vastaan, voitoin 1–2, mutta 2009 se pääsi WNBA:n loppuotteluihin. Fever voitti pudotuspeleissä 2009 Washington Mysticsin voitoin 2–0 (pistein 88–79 ja 81–74) ja Detroit Shockin voitoin 2–1 (pistein 56–72, 79–75 ja 72–67) ennen loppuottelutappiota Phoenix Mercurylle voitoin 2–3 (pistein 116–120, 93–84, 86–85, 77–90 ja 86–94).
Kaudella 2012 Indiana Fever saavutti seurahistoriansa ensimmäisen mestaruuden kukistettuaan finaalisarjassa Minnesota Lynxin voitoin 3-1.
Historia > Pelaajat

Indiana Feverin historian paras pistenainen on laitahyökkääjä Tamika Catchings, joka on ollut pistekeskiarvolla mitattuna seuran paras pistenainen kuudella kaudella, kausina 2002–2007. Kaudella 2006 Tamika Whitmore, joka edusti Feveriä kaudet 2006 ja 2007, keräsi seitsemän pistettä enemmän kuin Catchings, mutta kaksi ottelua enemmän pelanneena hänen pistekeskiarvonsa oli matalampi kuin etunimikaimallaan. Kaudella 2007, jolla Catchings oli sivussa 13:sta runkosarjaottelusta, keskushyökkääjä Tammy Sutton-Brown, Whitmore ja takamies Tan White keräsivät enemmän pisteitä. Kaudella 2000 Feverin paras pistenainen oli Kara Wolters, kaudella 2001 Rita Williams ja kausina 2008 ja 2009 Katie Douglas.
Levypalloissa Feverin ykköspelaaja (levypallokeskiarvon perusteella) oli kaudella 2000 Kara Wolters, kaudella 2001 Jurgita Štreimikytė, kausina 2002–2007 ja 2009 Tamika Catchings ja kaudella 2008 Ebony Hoffman. Catchings on ollut joukkueen ykköspelaaja (keskiarvojen perusteella) muita pelaajia useammin myös koriin johtaneissa syötöissä (kausina 2003–2009) ja pallonriistoissa (kausina 2002–2007 ja 2009).
Pudotuspeleissä 2009, joissa Fever eteni WNBA:n loppuotteluihin, joukkueen aloitusviisikon muodostivat Tully Bevilaqua, Tamika Catchings, Katie Douglas, Ebony Hoffman ja Tammy Sutton-Brown.
Historia > Valmentajat

Feverillä on ollut vuosien varrella neljä päävalmentajaa. Ensimmäisenä päävalmentajana toimi Anne Donovan, jonka päävalmentajakausi kesti yhden kauden. Myöhemmin Donovanista tuli Seattle Stormissa ensimmäinen naispäävalmentaja, joka on voittanut WNBA-mestaruuden. Toisena päävalmentajavastuussa oli Nell Fortner, joka valmensi Feverin vuonna 2002 ensimmäistä kertaa pudotuspeleihin. Hän erosi kauden 2003 jälkeen. Vuosina 2004–2007 päävalmentajan tehtävässä toimi entinen NBA-koripalloilija ja -valmentaja Brian Winters ja kaudesta 2008 alkaen tehtävässä on toiminut Lin Dunn, joka toimi aiemmin Seattle Stormin päävalmentajana vuosina 2000–2002.
Pelaajat > Nykyiset pelaajat

Tilanne 22. syyskuuta 2011
0 Shannon Bobbitt (G)
24 Tamika Catchings (F)
50 Jessica Davenport (C)
23 Katie Douglas (G-F)
43 Shyra Ely (F)
20 Briann January (G)
13 Erin Phillips (G)
32 Jeanette Pohlen (G)
5 Tangela Smith (F-C)
8 Tammy Sutton-Brown (C)
1 Shavonte Zellous (G)
Pelaajat > Entisiä pelaajia

Anna DeForge (2006–2007)
Niele Ivey (2001–2004)
Gordana Grubin (2000–2001)
Deanna Jackson (2004–2005)
Nadine Malcolm (2001–2002)
Monica Maxwell (2000–2002)
Nikki McCray (2002–2003)
Kelly Miller (2004–2005)
Kristen Rasmussen (2003–2004)
Sheri Sam (2007)
Kelly Schumacher (2001–2005)
Olympia Scott (2001–2002, 2006)
Jurgita Štreimikytė] (2000–2001, 2005)
Alicia Thompson (2000–2002)
Coquese Washington (2002–2003)
Tan White (2005–2008)
Tamika Whitmore (2006–2007)
Natalie Williams (2003–2005)
Rita Williams (2000–2001)
Kara Wolters (2000)