stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perihelikiertymä
Merkuriuksen radan perihelikiertymä

Merkuriuksen radan perihelin kiertymä on ollut vaikeimmin selitettäviä ilmiöitä tähtitieteessä, ja sen selittämiseen on kaatunut moni uusi teoria.[lähde? ]
Merkuriuksen radan periheli kiertyy hieman joka kierroksella. Havainnoitu liike on yli 1,5 astetta vuosisadassa. 90 % tästä selittyy planeetan pyörimisakselin suunnan muutoksesta, prekessiosta.[lähde? ] Jäljelle jäävä kiertymä on 531 kaarisekuntia vuosisadassa, eli noin 0,15 astetta. Tästä Venus aiheuttaa puolet ja muiden planeettojen aiheuttamien häiriöiden poiston jälkeen jää jäljelle 43 kaarisekunnin ylimääräinen kiertymä vuosisadassa.
Ylimääräisen, selittymättömän, kiertymän syyksi arveltiin aikoinaan hypoteettista Vulkanus-planeettaa, joka oletettiin kiertävän Aurinkoa Merkuriuksen radan sisäpuolella. Kiertoratansa takia se olisi käytännössä ollut näkyvissä vain täydellisten auringonpimennysten aikana. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa monet tähtitieteilijät yrittivätkin etsiä sitä aina auringonpimennyksen sattuessa. Vulkanuksesta ei kuitenkaan saatu yhtään luotettavaa havaintoa.
Vasta Albert Einsteinin vuonna 1916 kehittelemä yleinen suhteellisuusteoria kykeni selittämään Merkuriuksen perihelikiertymän poikkeaman ilman tuntematonta planeettaa.  Einstein osoitti, että jos planeetan kiertoradan isoakselin puolikas on  \alpha , radan eksentrisyys e ja kiertoaika T, suhteellisuus­teoreettiset ilmiöt saavat aikaan, että yhden kierroksen aikana periheli kiertyy kulman
verran (radiaaneina), missä c on valonnopeus. Kun tähän sijoitetaan Merkuriuksen radan arvot: iso­akselin puolikas noin 57,9 miljoonaa kilometriä eli 57,9 · 109 m, radan eksentrisyys 0,206 ja kiertoaika 87,97 d eli noin 7,6 · 106 s sekä valonnopeus 3 · 108 m/s, saadaan tulokseksi 
 \epsilon  =  5,028 · 10-7 radiaania, toisin sanoen noin 2,88 · 10-5 astetta eli 0,104 kaarisekuntia. Sadassa vuodessa Merkurius tekee noin 415 kierrosta, joten tästä aiheutuva kiertymä tämän pituisena aikana on noin 43 kaari­sekuntia, mikä varsin tarkoin vastaa havaittua periheli­kiertymän poikkeamaa.
Maan perihelikiertymä ja sen vaikutus ilmastoon

[lähde? ]
Myös Maan radan periheli kiertyy siten, että Maan perihelin argumentti kasvaa noin 0,27 astetta vuosisadassa. Kestää 134 000 vuotta, ennen kuin Maan radan periheli on jälkeen samalla puolella Aurinkoa kiinto­tähtien suhteen. [lähde? ]
Samaan aikaan Maan pyörimis­akseli kiertyy eli suorittaa prekessio­liikettä, ja kestää noin 25 771 vuotta, ennen kuin se on jälleen samassa asennossa tähtien suhteen. Samassa ajassa ne kohdat Maan radasta, jossa Maa on tiettyinä aikoina vuodessa esimerkiksi kevät- ja syys­päivän­tasauksena, tekevät täyden kierroksen Auringon ympäri. Nämä kaksi ilmiötä, periheli­kiertymä ja prekessio, saavat yhdessä aikaan, että noin 21 000 vuoden välein Maa on perihelissä samaan aikaan vuodessa.  Nykyisin Maa on perihelissä vuosittain 4. tammikuuta, mutta 5000 vuotta sitten tämä tapahtui syys­päivän­tasauksen, 5000 vuoden kuluttua kevät­päivän­tasauksen aikoihin.[lähde? ]
Näiden ilmiöiden vuoksi eri vuoden­aikojen pituus vaihtelee, ja niiden arvellaan osaltaan vaikuttaneen ilmaston vaihteluihin ja esimerkiksi jääkausien syntyyn. Tämä 21 000 vuoden jakso onkin yksi ilmastonmuutosten selitykseksi esitetyistä Milankovićin jaksoista.
Oheinen kaavio esittää ilmiön vaikutusta vuoden­aikojen pituuksiin pohjoisella pallon­puoliskolla. Keplerin toisen lain mukaan vuoden­aikojen pituudet ovat verrannollisia niitä vastaavien, radan sisäpuolelle jäävien alueiden pinta-aloihin. Kun radan eksentrisyys on suurimmillaan, ne päivän­tasausten ja -seisausten mukaan määritellyt vuoden­ajat, jolloin Maa kulloinkin on kauimpana Auringosta, ovat merkittävästi muita vuoden­aikoja pidempiä.[lähde? ]
Maan radan perihelikiertymän vaikutus vuodenaikoihin pohjoisella pallonpuoliskolla. Ylhäällä nykyinen tilanne (Maa perihelissä 4. tammikuuta), oikealla tilanne 5000 vuoden kuluttua (periheli kevätpäiväntasauksen aikoihin), alhaalla tilanne 10 000 vuoden kuluttua (periheli kesäpäivänseisauksen aikoihin), vasemmalla tilanne 15 000 vuotta sitten tai 5000 vuotta sitten (periheli syyspäiväntasauksen aikoihin).
Pia Kinnunen

| Pia Kinnunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pia Kinnunen
Syntynyt: 29. syyskuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Suomi
Lentopalloilija
Pituus:  184 cm
Nyk. joukkue:   LP Viesti LP Salo
Sarja:  Lentopallon Mestaruusliiga
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2000-2005 2005–2006 2006-2009 2009-2014 2014-2015 :   Oulun Etta   Tuisku-Wolley  LP Viesti ei pelannut  LP Viesti 
Maajoukkueet
2006:   Suomi
Ottelut:  3
Pia Kinnunen (s. 29. syyskuuta 1985) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa salolaista LP Viestiä. Hänen kasvattajaseura on Oulun NMKY.
Liigauran Kinnunen aloitti neljän oululaisessa Ettassa pelatun 1-sarja- ja supersarjakauden jälkeen samassa seurassa 2004. Avauspelinsä hän pelasi 18-vuotiaana Etta - Vanajan RC -ottelussa 26.9.2004. Ettasta Kinnunen siirtyi Turun suunnalla Tuisku-Wolleyn paitaan, josta taas matka jatkui Salon Viestiin yhden kauden jälkeen 2006.
Tämän jälkeen Kinnunen ei ole edustanut kuin salolaisseuraa. Kinnunen voitti SM-hopeaa 2007, pronssia 2008 ja kultaa 2009. Hän on voittanut myös kaksi Suomen Cupia (2007, 2008) sekä cuphopeaa (2006). Tämän jälkeen hän siirtyi syrjään pelikentiltä peräti viideksi kaudeksi, ennen kuin palasi 2014-2015 kaudella jälleen LP Viestin riveihin voittaen toisen SM-kultansa.
Kinnunen oli voittamassa uransa kolmatta Suomen Cupia 2014.
Kauden naistulokkaaksi Kinnunen valittiin 2005.
Kinnunen pelasi Suomen maajoukkueessa kolme maaottelua vuonna 2006.
Yhden tytön äiti on pelipaikaltaan keskitorjuja.
Mestaruusliigan runkosarjassa ja pudotuspeleissä

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004-05 | Etta | 26 | 186 | 24 | 75 |
| 2005-06 | Tuisku-Wolley | 27 | 270 | 24 | 71 |
| 2006-07 | Viesti | 27 | 53 | 3 | 17 |
| 2007-08 | Viesti | 22 | 201 | 30 | 58 |
| 2008-09 | LP Viesti | 18 | 80 | 26 | 24 |
| 2014-15 | LP Viesti | 15 | 11 | 2 | 3 |

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006-07 | Viesti | 8 | 16 | 2 | 6 |
| 2007-08 | Viesti | 5 | 14 | 2 | 5 |
| 2008-09 | LP Viesti | 8 | 6 | 1 | 3 |
| 2014-15 | LP Viesti | 11 | 3 | 0 | 2 |
Pinskin piiri

| Pinskin piiri |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Valko-Venäjä
Väkiluku:  46 537
Pinskin piiri (valkoven. Пінск) on Valko-Venäjän Brestin alueella sijaitseva piiri. Piirissä asuu 46 537 asukasta.
Piilokamera (suomalainen televisiosarja)

| Piilokamera |
| --- | --- |
 Risto Vanari (vas.) ja Jukka Virtanen tekemässä Piilokamera-ohjelmaa.
Tyyli:  viihdeohjelma
Kestoaika:  10–20 minuuttia
Pääosissa:  Matti Kuusla, Aarre Elo
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Suomen Televisio
Esitetty:  1962
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  16
Tuotanto
Tuottaja(t):  Risto Vanari, Jukka Virtanen
Ohjaaja(t):  Risto Vanari
Aiheesta muualla
IMDb 
Piilokamera on suomalainen vuonna 1962 valmistunut 16-osainen viihdeohjelma. Ohjelmaa esitettiin Suomen Televisiossa, ja sen tuottajina toimivat Risto Vanari ja Jukka Virtanen.
Ohjelman tuottaja Vanari teki vielä vuonna 1979 piilokamerakuvauksiin perustuvan elokuvan Risto Vanarin piilokamera.
Formaatti

Ohjelma kiersi huiputtamassa ihmisiä Etelä-Suomen kaupungeissa. Matti Kuusla esimerkiksi esitti italialaisturistia, joka ihannoi seiväshyppyä ja kyseli siansaksaksi helsinkiläisiltä reittiä Olympiastadionille. Ohikulkijoita hämmästytti jo se, että turisti kanniskeli pitkää seivästä mukanaan.
Monet ohjelmaan joutuneet ihmiset olivat jyvällä salakuvauksesta ja osasivat arvata joutuneensa salakuvatuiksi. Ohjelman tekijöille tepposia tuottivat sen aikainen alkeellinen kuva- ja äänitekniikka, sillä huijattavien repliikeistä oli ajoittain vaikea saada selkoa.
Piilokameran esikuvana oli yhdysvaltalainen, jo 1940-luvun lopulla aloitettu televisiosarja Candid Camera. Näitä tavallisia ihmisiä ja tosielämän kaltaisia tilanteita hyödyntäneitä viihdeohjelmia voidaan pitää yhtenä 2000-luvun taitteessa syntyneen tositelevisiotrendin varhaisena esikuvana.
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Hymyilkää, tämä on Piilokamera!
Peterhouse

| Peterhouse |
| --- | --- |
  

Perustettu:  1284
Opiskelijoita:  264
Jatko-opiskelijoita:  132
Sijainti:  Cambridge, Englanti  Yhdistynyt kuningaskunta
Osoite:  Trumpington Street Cambridge CB2 1RD
Yhteistyö:  Merton College (Oxford)
Sivusto:  www.pet.cam.ac.uk
Peterhouse on vanhin ja yksi pienimmistä Cambridgen yliopiston 31 collegesta. Sen perusti vuonna 1284 Hugo de Balsham, Elyn piispa kuningas Edvard I:n luvalla. College sai nimensä läheisestä kirkosta, joka oli omistettu Pyhälle Pietarille (engl. St Peter); nykyään kirkko tunnetaan nimellä Little St Mary's Church.
Kuuluisia opettajia ja alumneja

Charles Babbage, matemaatikko
Lordi Kelvin, fyysikko
John Kendrew, biokemisti
Aaron Klug, kemisti
Archer Martin, biokemisti
Max Perutz, molekyylibiologi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peterhouse Wikimedia Commonsissa
Cambridgen yliopiston colleget
Christ’s
Churchill
Clare
Clare Hall
Corpus Christi
Darwin
Downing
Emmanuel
Fitzwilliam
Girton
Gonville and Caius
Homerton
Hughes Hall
Jesus
King’s
Lucy Cavendish
Magdalene
Murray Edwards (New Hall)
Newnham
Pembroke
Peterhouse
Queens’
Robinson
St Catharine’s
St Edmund’s
St John’s
Selwyn
Sidney Sussex
Trinity
Trinity Hall
Wolfson
Pinega

| Pinega |
| --- | --- |
 Pinegajokea Pinegan piirin Jedoman kylässä
Laskupaikka:  Vienanjoki
Maat:  Venäjä
Pituus:  779 km
Virtaama:  430 m³/s
Valuma-alue:  42 000 km²
Pinega (ven. Пи́нега) on Vienanjoen oikeanpuoleinen sivujoki Arkangelin alueella Venäjällä. Joki saa alkunsa kahden pienemmän joen (Belaja ja Tšornaja) yhdistymispisteestä. Pinegan pituus on 779 kilometriä ja sadealueen laajuus 42 000 neliökilometriä. Joki on liikennöintikelpoinen 580 kilometrin matkalla. Alajuoksulla Pinega virtaa lähellä Vienanmeren Mezeninlahteen laskevaa Kuloi-jokea, johon se on yhdistetty kanavalla.
Tärkeimmät sivujoet ovat Ileša, Ježuga, Jula, Pokšenga ja Vyja. Joen varrella sijaitsevat Pinegan piirin keskus Karpogory sekä Pinegan taajama.
Aiheesta muualla

Virtaamatilastoja (125 km laskukohdasta yläjuoksulle)/ R-Arctic Net (englanniksi)
Virtaamatilastoja (660 km laskukohdasta yläjuoksulle)/ R-Arctic Net (englanniksi)
Maantieteellisen kokoelmaverkkosanakirjan artikkelit joesta (venäjäksi)
Suuren neuvostosanakirjan artikkeli joesta (venäjäksi)
Mud (yhtye)

| Mud |
| --- | --- |
 Mud vuonna 1974.
Tiedot
Toiminnassa:  1966–1980
Tyylilaji:  glam rock rock and roll purukumipop
Kotipaikka:  Surrey, Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Les Gray (1966–1978)   Rob Davis (1966–1980)   Nigel Munt (1966)   Peter Gray (1966–1968)   Ray Stiles (1966–1980)   Dave Mount (1968–1980)   Andy Ball (1975–1978)   Margo Buchanan (1979–1980)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mud oli brittiläinen glam rockia ja rock and rollia esittänyt yhtye. Se oli suosituimmillaan vuosina 1973–1976, jolloin se saavutti kotimaassaan 15 listahittiä, joista kolme oli ykkösiä: ”Tiger Feet”, ”Lonely This Christmas” ja ”Oh Boy”. Muita hittejä olivat muun muassa ”Dyna-Mite”, ”Crazy”, ”Rocket” ja ”The Cat Crept In”. Mudin kuuluisimpaan kokoonpanoon kuuluivat laulusolisti Les Gray, kitaristi Rob Davis, basisti Ray Stiles ja rumpali Dave Mount. Alkuperäinen Mud hajosi vuonna 1980, minkä jälkeen toiminnassa ovat olleet Les Gray’s Mud- ja Mud II -yhtyeet.
Mud nousi suosioon Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittamilla hiteillä. Chinnin ja Chapmanin niin sanottuun talliin kuuluivat myös muun muassa Sweet, Suzi Quatro, Smokie ja Arrows.
Historia > Alkuvaiheet (1962–1966)

Mudin tunnetuimman kokoonpanon jäsenet, laulaja Les Gray, kitaristi Rob Davis, basisti Ray Stiles ja rumpali Dave Mount, varttuivat kaikki Mitchamin ja Carshaltonin alueilla Surreyssa. Davis ja Mount soittivat ensimmäisen kerran yhdessä vuonna 1962 yhtyeessä The Apaches. Kaksikko jatkoi soittamista seuraavina vuosina yhtyeissä kuten The Barracudas ja Remainder, ja kun Remainder tarvitsi uuden basistin, siihen liittyi Ray Stiles. Samanaikaisesti Les Gray soitti trumpettia omassa The Mourners -nimisessä jazz-yhtyeessään, jonka musiikki alkoi kuitenkin vähitellen siirtyä rock and rollin suuntaan, ja myöhemmin yhtyeeseen liittyi soolokitaristiksi Rob Davis. Rumpuja Mournersissa soitti Les Grayn veli Peter Gray.
Mourners ja Remainder olivat noin seuraavan vuoden ajan toistensa suurimmat kilpailijat Mitchamissa. Vuoden 1966 alussa Mourners muutti nimensä Mudiksi (suom. muta), koska lyhyt nimi näytti isommalta mainosjulisteissa. Myöhemmin samana vuonna basisti Nigel Munt erosi yhtyeestä ja tilalle tuli Ray Stiles.
Historia > Ensimmäiset levytykset (1966–1970)

Mudin ensimmäinen esiintyminen oli Lontoon Streathamissa huhtikuussa 1966. Seuraavana vuonna yhtye esiintyi BBC:n Monday Monday -radio-ohjelmassa sekä voitti kansallisen Search for Sound -kykykilpailun, minkä myötä yhtye sai levytyssopimuksen CBS Recordsilta. Ensimmäinen single oli Rob Davisin kirjoittama ”Flower Power”, joka ilmestyi lokakuussa 1967, mutta ei menestynyt. Yhtye teki Euroopan-kiertueen, ja jäsenistä Les Gray, Rob Davis ja Ray Stiles päättivät ryhtyä ammattimuusikoiksi. Sen sijaan rumpali Peter Gray halusi mieluummin piirtäjäksi ja lähti yhtyeestä, joten hänet korvasi Dave Mount.
Mud oli live-esiintymisissään kerännyt mainetta vankkana rock and roll -yhtyeenä, mutta kyseisen soundin soveltaminen levyille osoittautui haastavaksi. Seuraava single oli maaliskuussa 1968 ilmestynyt ”Up the Airy Mountain”, joka esikoissinglen tavoin epäonnistui kaupallisesti. BBC:n mielestä yhtyeen pop-imago kuitenkin sopi täydellisesti pieneen esiintymiseen Basil Brush Show -tv-ohjelmassa. Helmikuussa 1969 Mud soitti Hair-musikaalissa esiintyneen Linda Kendrickin singellä ”I Will See You There”. Yhtye myös esiintyi hänen kanssaan radiossa ja konserteissa. Mudin kolmas single, ”Shangri-La”, julkaistiin maaliskuussa 1969. Yhtye myös esiintyi lukuisia kertoja radiossa sekä teki tv-show’n Saksassa ja kiertueen Ruotsissa. Seuraava single ”Jumping Jehosaphat” ilmestyi kesäkuussa 1970. Runsaasta radiosoitosta huolimatta sekään ei yltänyt Britannian listalla top 30:een.
Musiikkimoguli Mickie Most näki Mudin esiintymisen Lontoon Revolution Clubilla. Hän kutsui yhtyeen jäsenet toimistoonsa, jossa hän kertoi omasta, uudesta RAK Records -nimisestä levy-yhtiöstään. Most kertoi myös kahdesta lauluntekijästä, Errol Brownista ja Tony Wilsonista, jotka tarvitsivat taustayhtyeen levyttääkseen kappaleensa ”Love Is Life”. Kappaleesta äänitettiin demoversio nimellä ”Hot Chocolate”, mutta samanniminen yhtye oli jo olemassa Feldman’s Music -yhtiöllä. Kyseinen Hot Chocolate -yhtye siirtyi Mostin houkuttelemana RAK:ille ja saavutti ”Love Is Lifella” ensimmäisen hittinsä.
Historia > Chinn/Chapman ja suurin suosio (1972–1975)

Sweet-yhtyeelle hittejä tehneet lauluntekijät Nicky Chinn ja Mike Chapman kuulivat vuoden 1972 lopulla Mudista, jonka klubiesiintymiset olivat olleet suosittuja. Chinn ja Chapman etsivät uutta yhtyettä jota tuottaa ja manageroida, joten aiemmista sopimuksistaan vapaa Mud ryhtyi yhteistyöhön heidän kanssaan. Sovittiin, että Chinn ja Chapman kirjoittaisivat yhtyeelle kappaleita ja myös tuottaisivat sen julkaisut, jotka ilmestyisivät Mickie Mostin RAK Recordsilla. Myös yhtyeen imagoa ja pukeutumista muutettiin. Ensimmäinen single ”Crazy” ilmestyi vuoden 1973 tammikuussa ja oli samalla Mudin ensimmäinen hitti, kun se nousi Britanniassa listan sijalle 12. Kappale perustui tangorytmiin, kuten myös seuraava single ”Hypnosis”, joka sekin ylsi 20 myydyimmän singlen joukkoon. Vaikka ”Crazy” ja ”Hypnosis” olivat hittejä, ne eivät vieläkään edustaneet yhtyeelle ominaista rock and roll -tyyliä. Myöhemmin paljastui, että Mudin ensimmäisten hittisinglejen A- ja B-puolilla soittivat studiomuusikot. Heistä yksi oli Pip Williams, josta myöhemmin tuli yhtyeen tuottaja.
Mudin kolmas Chinn/Chapman-single, lokakuussa 1973 julkaistu ”Dyna-Mite”, siirsi yhtyettä niin musiikillisesti kuin imagollisestikin rock and rolliin. Kappale nousi Britanniassa listan neljänneksi. Menestykseen vaikuttivat esiintymiset Top of the Pops -televisio-ohjelmassa. Tammikuussa 1974 ilmestynyt ”Tiger Feet” puolestaan muodostui Mudin suurimmaksi hitiksi ja ensimmäiseksi Britannian listaykköseksi, kun se pysyi kärjessä neljä viikkoa ja oli koko vuoden myydyin single. Kyseinen kappale tuli myös tunnetuksi tanssistaan, jota yhtye ja roudarit esittivät televisioesiintymisissä. Muita hittejä vuonna 1974 olivat ”The Cat Crept In” ja ”Rocket”. Syksyllä ilmestyi yhtyeen esikoisalbumi Mud Rock. Yhtye esiintyi säännöllisesti television musiikkiohjelmissa ja teki kiertueita Britanniassa ja muualla Euroopassa.
Yhtyeen toinen Britannian listaykkönen oli ”Lonely This Christmas”, joka pysyi kärjessä neljä viikkoa joulukuusta 1974 lähtien. Kappale tuli kuuluisaksi solisti Les Grayn Elvis Presley -imitaatiosta. Seuraava hitti oli helmikuussa 1975 ilmestynyt ”The Secrets That You Keep”. Huhtikuussa 1975 julkaistu ”Oh Boy” muodostui Mudin kolmanneksi ja viimeiseksi Britannian listaykköseksi, ja samoihin aikoihin päättyi yhteistyö lauluntekijäkaksikko Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kanssa. Vielä kesäkuussa ilmestyi Chinnin ja Chapmanin kirjoittama single ”Moonshine Sally”, joka kuitenkin oli äänitetty jo vuosia aiemmin. Albumi Mud Rock Vol II julkaistiin heinäkuussa 1975, kuten myös yhtyeen viimeinen RAK Recordsin julkaisema single ”One Night”. Mud myös esiintyi  The Glitter Bandin ja The Rubettesin kanssa elokuvassa Never Too Young to Rock.
Historia > Levy-yhtiön vaihdoksia ja viimeiset vuodet (1975–1980)

Kun ”Rocket”-kappale oli noussut listalle elokuussa 1974, Mud teki levytyssopimuksen Private Stock Recordsin kanssa. Yhtye meni heinäkuussa 1975 studioon tekemään ensimmäisiä levytyksiään Private Stockille. Samoihin aikoihin yhtyeeseen liittyi studio- ja keikkamuusikkona kosketinsoittaja Andy Ball, joka oli aiemmin soittanut Candlewick Green -yhtyeessä. Syyskuussa ilmestyi RAK Recordsin julkaisema kokoelma Mud’s Greatest Hits sekä Mudin ensimmäinen single Private Stockilla, yhtyeen itse kirjoittama ”L’L’Lucy”, joka nousi Britannian listan kymmenenneksi. Seuraava single ”Show Me You’re a Woman” ylsi kahdeksanneksi. Joulukuussa ilmestyi Mudin kolmas studioalbumi Use Your Imagination, jolla oli ensimmäistä kertaa myös yhtyeen itse kirjoittamia kappaleita.
Mud saavutti listahittejä vielä vuonna 1976. Pieniksi menestyksiksi muodostuivat diskovaikutteinen ”Shake It Down” ja enemmän perusrockiin nojautuva ”Nite on the Tiles”. Suurin hitti oli kuitenkin marraskuussa Britannian listan seitsemänneksi noussut Bill Withers -cover ”Lean On Me”. Se oli samalla yhtyeen viimeinen top 10 -hitti Britanniassa. Mudille tyypillisen glam rockin aikakausi oli päättynyt, ja monien aikalaisyhtyeidensä tavoin Mud huomasi olevansa pois muodista, kun nuoriso alkoi kiinnostua diskosta ja punkista. Yhtyeen neljäs studioalbumi It’s Better Than Working! ilmestyi marraskuussa 1976. Levyn tuotti muun muassa Status Quon kanssa työskennellyt Pip Williams, ja albumi erosi äänimaailmaltaan huomattavasti yhtyeen aiemmista julkaisuista. Solisti Les Grayn lisäksi basisti Ray Stiles lauloi kaksi kappaletta.
Private Stock Recordsin jälkeen Mud siirtyi vuonna 1977 RCA Recordsille. Lisäksi solisti Les Gray aloitti soolouran, mutta jatkoi myös Mudissa. Mudin viimeiset albumit olivat Rock On (1978) ja As You Like It (1979). Viimeinen huomiota saavuttanut single oli maaliskuussa 1978 ilmestynyt ”Cut Across Shorty”, joka soi paljon radiossa, ja sen tiimoilta yhtye teki myös yhden viimeisimmistä televisioesiintymisistään. Andy Ball ja Les Gray molemmat lähtivät yhtyeestä vuonna 1978. Rob Davisilla ja Ray Stilesilla oli samana vuonna oma ROLY-niminen projekti, joka julkaisi kaksi singleä.
Mudin viimeinen single oli Carrere Recordsin vuonna 1979 julkaisema ”Drop Everything and Run”, jolla lauloi saman vuoden helmikuussa yhtyeeseen liittynyt naislaulaja Margo Buchanan. Vielä vuonna 1980 ilmestyi single ”Rico”, jolla myös lauloi Buchanan, mutta esittäjäksi oli merkitty Mudin sijaan Ring. Kumpikaan single ei noussut listoille, ja vuoden 1980 alussa Mud hajosi. Yhtye esiintyi viimeisen kerran RCA Recordsin joulujuhlassa.
Historia > Alkuperäisen Mudin jälkeen (1980–)

Mudin solisti Les Gray julkaisi yhtyeestä lähtönsä jälkeen soolosinglejä, ja 1980-luvun alussa hän perusti Les Gray’s Mud -nimisen yhtyeen. Se julkaisi vuonna 1982 albumin Mud featuring Les Gray. Mudin muista entisistä jäsenistä Rob Davis ja Dave Mount olivat myös hetken aikaa mukana yhtyeessä, mutta siirtyivät myöhemmin muihin projekteihin. Les Gray’s Mud teki kiertueita Euroopassa, kunnes vuonna 2003 Gray sairastui kurkkusyöpään. Hän kuoli 21. helmikuuta 2004 Portugalissa kahden sydänkohtauksen jälkeen. Grayn muistokonsertissa Mudin elossa olevat jäsenet soittivat yhdessä. Yhtyeen kuuluisimman kokoonpanon viimeinen esiintyminen oli tapahtunut Dave Mountin häissä 3. maaliskuuta 1990.
Kitaristi Rob Davis on Mudin jälkeen soittanut, kirjoittanut ja tuottanut dance-musiikkia. Hän on tehnyt hittejä muun muassa Kylie Minoguelle.
Basisti Ray Stiles levytti yhden singlen Foton-yhtyeen kanssa, kunnes 1980-luvun puolivälissä liittyi The Holliesiin.
Rumpali Dave Mount vetäytyi musiikkibisneksestä 1980-luvun alussa ja työskenteli myöhemmin vakuutusalalla. Hän asui perheensä kanssa Lontoossa, kunnes kuoli 3. joulukuuta 2006.
Sittemmin toiminnassa on ollut Mud II -yhtye, johon kuuluu Les Gray’s Mudin entisiä jäseniä.
Musiikki

Mud luokitellaan ensisijaisesti glam rock -yhtyeeksi. Lisäksi yhtye pyrki jäljittelemään varhaisen rock and rollin tunnelmaa sekä viihdyttämään ihmisiä. Solisti Les Gray kuvaili vuonna 1974 Mud-musiikkia ”hyväksi, iloiseksi ja hauskaksi rock and rolliksi”. Mudin ohjelmisto sisälsi jo 1960-luvulla rock and roll -klassikoita, mikä teki siitä psykedeelisen musiikin aikakaudella epätyypillisen brittiyhtyeen. Suomessa yhtyeen musiikkia on lisäksi pidetty purukumipopina.
Mud ei koskaan ollut syvällinen ja filosofinen yhtye, vaan sen tarkoitus oli saada kuuntelijat hyvälle tuulelle. Yhtyeen hyväntuuliseksi kuvatun rock and rollin on sanottu tuoneen raikkaan tuulahduksen aikakaudelle, jolloin popmaailma oli vaarassa ottaa itsensä liian vakavasti. Basisti Ray Stiles on kuitenkin korostanut, että yhtye suhtautui musiikkiinsa hyvinkin tosissaan, ja oli erityisen tarkka konserttiensa äänentoiston laadusta.
Jäsenet

| --- | --- |
  1966  Les Gray – laulu  Rob Davis – kitara  Nigel Munt – bassokitara  Peter Gray – rummut  1966–1968  Les Gray – laulu  Rob Davis – kitara  Ray Stiles – bassokitara  Peter Gray – rummut  1968–1975  Les Gray – laulu  Rob Davis – kitara  Ray Stiles – bassokitara  Dave Mount – rummut :   1975–1978  Les Gray – laulu  Rob Davis – kitara  Ray Stiles – bassokitara  Dave Mount – rummut  Andy Ball – kosketinsoittimet  1979–1980  Margo Buchanan – laulu  Rob Davis – kitara  Ray Stiles – bassokitara  Dave Mount – rummut
Diskografia > Studioalbumit

Mud Rock (1974)
Mud Rock Vol II (1975)
Use Your Imagination (1975)
It’s Better Than Working! (1976)
Rock On (1978)
As You Like It (1979)
Mud featuring Les Gray (1982)
Les Gray’s Mud (1993)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Mud’s Greatest Hits (1975)
Mudpack (1977)
Let’s Have a Party (1990)
The Singles 1967–1978 (2001)
A’s B’s & Rarities (2004)
Time and Again – The Private Stock Collection (2004)
Off the RAK – The Singles 1975–1979 (2007)