stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ydinjatke

Ydinjatkeen sijainti selkäytimen ja aivojen välissä
Ydinjatke (lat. medulla oblongata, vanh. ydinjatkos, ytimenjatkos) on aivosillan ja selkäytimen välissä sijaitseva aivojen alin osa, joka lasketaan kuuluvaksi aivorunkoon. Ydinjatkeessa on elintärkeitä keskuksia, jotka säätelevät muun muassa hengitystä ja verenkiertoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ydinjatke Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  Terminologia Anatomica
Salomo Wuorio

Salomo Wuorio (kuvan julkaisuvuosi 1932)
Salomo Wuorio (sukunimi vuoteen 1876 Backberg; 28. elokuuta 1857 Hausjärvi – 28. helmikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen koristemaalari, maalausliikkeen johtaja ja teollisuusneuvos.
Elämäkerta

Wuorion vanhemmat olivat muurari, maanviljelijä Salomon Backberg ja Helena Juhontytär. Wuorio lähti 12-vuotiaana työhön Helsinkiin isänsä kuoltua 1868 lavantautiin. Hän oli aluksi oppipoikana maalarimestari Kyrklundin liikkeessä, pääsi 20-vuotiaana kisälliksi ja siirtyi 1881 Tukholmaan maalaamaan teatterilavasteita koristemaalari Carl Grabowin ateljeessa. Suomeen palattuaan Wuorio oli 1887–1889 työnjohtajana turkulaisen maalarimestari Samuel Koskisen liikkeessä ja osallistui tällöin Tampereen raatihuoneen ja Valtionarkiston rakennuksen koristelutyöhön.
Wuorio perusti oman maalausliikkeen Helsinkiin tammikuussa 1890 ja vuonna 1895 hän perusti tapetti- ja mattoliikkeen. Wuorion maalausliikkeestä tulikin pian yksi Suomen johtavia alan yrityksiä ja vuonna 1909 valmistui arkkitehti Herman Geselliuksen suunnittelema Wuorion liikepalatsi Unioninkatu 30:een. Wuorio sai teollisuusneuvoksen arvon vuonna 1932.
Wuorio oli Helsingin tapetti- ja mattokauppiasyhdistyksen sekä Helsingin maalarimestariklubin puheenjohtaja, Suomen taideteollisen yhdistyksen johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja sekä taidehallisäätiön varapuheenjohtaja. Hän oli muun muassa Suomen rakennusmestariliiton, Koristetaiteilijoiden liitto Ornamon, Suomen taiteilijaseuran ja Suomen taideteollisuusyhdistyksen kunniajäsen. Wuorio lahjoitti myös varoja Taidehallin rakentamiseksi Helsinkiin sekä avusti Helsingin maalariammattikoulun toimintaa.
Salomo Wuorio oli vuodesta 1896 lähtien naimisissa Gerda Maria Länghjelmin kanssa, jonka isä oli Vaasan hovioikeuden asessori Georg Ferdinand Långhjelm. Heillä oli kolme lasta, joista kaksi kuoli nuorina. Nuorin lapsista, arkkitehti Karl Gunnar Valdemar Wuorio (1900–1965), siirtyi 1936 Wuorion yrityksen johtoon isänsä jälkeen. Gunnar Wuorion kuoltua naimattomana 1965 Wuorion omaisuus siirtyi 1966 perustetulle Gerda ja Salomo Wuorion säätiölle.
Wuorion kuoltua hänen yrityksensä jaettiin 1949 kahteen yhtiöön: S. Wuorion maalaamo (maalausosasto) ja G. Wuorio & co (tapetti- ja matto-osasto). S. Wuorion maalaamo Oy on ollut vuodesta 1979 maalarimestari Pertti Hukkasen omistuksessa ja Mattotalo Wuorio Oy kuuluu nykyisin RTV-yhtymä Oy:öön.
Kirjallisuutta

S. Wuorio 1890-1950. Lyhyt kuvaus erään Helsinkiläisen toiminimen vaiheista 1890-1950. Koonnut E. Långhjelm. 1951.
Seinät kertovat : Salomo Wuorio 150 vuotta -juhlakirja. Gerda ja Salomo Wuorion säätiö, 2007. ISBN 9529223463.
Tarjanne, Hilla: S. Wuorio: helsinkiläinen koristemaalausliike. Helsingin kaupunginmuseo: 2007. ISBN 978-952-473-840-8
Aiheesta muualla

Nälänhädän kurittama 12-vuotias poika raahusti Helsinkiin paremman elämän toivossa. Helsingin Sanomat 27.9.2019
Maalarinammattimme suurmesteri Salomo Vuorio täyttää 28 p:nä elokuuta 75 vuotta, Suomen Kuvalehti, 27.08.1932, nro 35, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Piirteitä koristeellisen ammattimaalauksemme kehityksestä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 28.08.1932, nro 35, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Muut:  IdRef
Yhteisvelkasuhde

Yhteisvelkasuhde tarkoittaa, että kaksi tai useampi henkilö vastaa samasta velasta. He ovat vastuussa velan maksusta joko solidaarisesti tai ositellusti eli jaetusti. Velalliset ovat solidaarisessa vastuussa eli yhteisvastuussa silloin, kun he vastaavat suorituksesta omasta ja toistensa puolesta. He ovat tällöin sitoutuneet velkavastuuseen sopimatta vastuun jaosta tai he ovat aiheuttaneet vahingon yhdessä. Velkoja voi periä koko velan yhdeltä velalliselta tai kaikilta velallisilta heidän osuuksiensa mukaan. Velallisten väliset suhteet määrittyvät takautumisoikeussäännösten perusteella. Ositellusta vastuusta on kyse silloin, kun kukin velallinen vastaa vain omasta osastaan velkaa. Tällöin velallinen ei ole vastuussa toisen velallisen maksukyvystä, ellei asiasta ole erikseen sovittu. Vastuu velasta jakautuu tasaosuuksiin, ellei osuuksista ole sovittu tai jako ilmene olosuhteista.
Miguel Ydígoras Fuentes

Miguel Ydígoras Fuentes vuonna 1950.
José Miguel Ramón Idígoras Fuentes (17. lokakuuta 1895 Retalhuleu – 27. lokakuuta 1982 Guatemala City) oli guatemalalainen kenraali ja diplomaatti, joka toimi Guatemalan presidenttinä maaliskuusta 1958 maaliskuuhun 1963. Hän otti vallan sen jälkeen kun eversti Carlos Castillo Armas oli murhattu ja väliaikaista valtaa oli käyttänyt sotilasjuntta.
Ydígoras kuului vanhaan maanomistajasukuun ja valmistui Guatemalan sotilasakatemiasta 1915. Hän opiskeli myös Euroopassa. Vuosina 1922–1939 hän toimi Retalhuleun, Petén, Jalapan ja San Marcosin) departementtien sotilaskuvernöörinä ja sitten tienrakennusosaston päällikkönä 1939–1944. Vuonna 1950 Ydígoras asettui presidenttiehdokkaaksi mutta hävisi vaalin Jacobo Arbenz Guzmánille. Hän toimi 1950-luvulla Guatemalan sotilasattaseana ja lähettiläänä Euroopan pääkaupungeissa sekä YK-lähettiläänä New Yorkissa.
Presidenttinä Ydígoras keskittyi jatkamaan murhatun Castillo Armasin taistelua vasemmistolaisia liikkeitä ja Fidel Castron vaikutusta vastaan. Ydígorasin viisivuotinen valtakausi päättyi maaliskuussa 1963, kun hänen oman puolustusministerinsä Enrique Peralta Azurdia johtama juntta kaappasi vallan opposition ja Yhdysvaltojen tuella sen varmistamiseksi, ettei vasemmistolainen entinen presidentti Juan José Arévalo pääsisi valtaan seuraavissa vapaissa vaaleissa. Ydígoras lähti maanpakoon Nicaraguaan.
Kirjallisuutta

Ebel, Roland H.: Misunderstood Caudillo: Miguel Ydigoras Fuentes and the Failure of Democracy in Guatemala. Tulane Studies in Political Science. Tulane University, American University Press 1998. ISBN 9780761808886.
| n k  Guatemalan presidentit ja valtionpäämiehet |
| --- | --- | --- |
| Valtionpäämiehet (1839–1847) |  Rivera  López Requena  Rivera  Carrera  |  |
| Presidentit (1847–) |  Carrera  Martínez  Escobar  Paredes  Carrera  Aycinena  Cerna  García Granados  Barrios  Sinibaldi  Barillas  Reina  M. Estrada  Herrera  Orellana  Chacón  Reina  Ubico  Ponce Vaides  Sotilasjuntta Arana  Árbenz  Toriello  Arévalo  Árbenz  Díaz  Monzón  Castillo  González López  Mendoza  Flores  Ydígoras  Peralta  Méndez  Arana  Laugerud  Lucas  Ríos Montt  Mejía Víctores  Cerezo  Serrano Elías  Espina  de León  Arzú  Portillo  Berger  Colom  Pérez Molina  Maldonado  Morales  Giammattei  |  |
Virkaa tekevä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  NARA 2  SNAC
Robert Wise

Robert Wise vuonna 1990.
Robert Earl Wise (10. syyskuuta 1914 Winchester, Indiana – 14. syyskuuta 2005 Los Angeles, Kalifornia) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja.
Wise syntyi Winchesterissä, Indianassa ja aloitti elokuvauransa RKO-elokuvayhtiössä musiikki- ja äänileikkaajana. Hän siirtyi pian elokuvien leikkaajaksi ja oli jo 27-vuotiaana Oscar-ehdokkaana parhaasta leikkauksesta vuoden 1941 elokuvassa Citizen Kane. Wise oli myös Citizen Kanen tuotantoryhmän pitkäikäisin ja lopulta vuonna 2005 ainoa elossa oleva jäsen. Robert Wisen ensimmäinen elokuvaohjaus oli Kissaihmisten kirous vuonna 1944. Vuonna 1947 hän ohjasi Lawrence Tierneyn tähdittämän film noir -klassikon Syntynyt tappamaan ja kaksi vuotta myöhemmin nyrkkeilyelokuvan Viimeinen isku.
Robert Wise osoittautui päteväksi ohjaajaksi, jonka kyvyt sopivat monentyyppisten elokuvien tekemiseen. 1950-luvulla hän osoitti taitonsa niin tieteiselokuvissa (Uhkavaatimus Maalle) kuin melodraamassa (Vilja kypsyy), puhumattakaan Susan Haywardin Oscar-menestyksestä elokuvassa Antakaa minun elää!, josta Wise sai itsekin parhaan ohjaajan ehdokkuuden.
Vuonna 1961 Robert Wise vihdoin voitti Jerome Robbinsin kanssa ohjaaja-Oscarin elokuvasta West Side Story, jonka hän myös tuotti. Vuonna 1965 The Sound of Music toi hänelle toisen Oscarin ohjauksesta. Vuoden 1966 elokuva Tykkivene Jangtse-joella tuotti huikeat kahdeksan Oscar-ehdokkuutta ja myös kahdeksan Golden Globe -ehdokkuutta. Palkintoja tuli kuitenkin ainoastaan yksi. Richard Attenborough sai Golden Globen parhaasta miessivuosasta.
Wise palasi 1970-luvulla myös tieteisfiktioon (Andromeda uhkaa, Star Trek: Avaruusmatka), dokumentaariseen draamaan (Hindenburg) ja kauhuun (Henkimaailman kahleissa). Vuoden 1989 Rooftops oli hänen viimeinen teatterilevitykseen päässyt elokuvansa.
Wiselle myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1998.
Viimeisinä vuosinaan Wise oli aktiivinen elokuviensa DVD-julkaisujen tuotannossa ja markkinoi eri tilaisuuksissa elokuviaan. Esimerkiksi Star Trek: Avaruusmatka -elokuvan erikoistehosteet korjattiin ohjaajan toivomaan muotoon.
Robert Wise oli aikoinaan sekä ohjaajajärjestö Directors Guild of American että Oscar-palkinnostaan tunnetun Yhdysvaltain elokuva-akatemian (Academy of Motion Picture Arts and Sciences) presidentti.
Syyskuussa 2005 Wise sai sydänkohtauksen kotonaan. Hänet vietiin Kalifornian yliopiston sairaalaan, jossa hän kuoli 14. syyskuuta, neljä päivää 91-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen. Robert Wisella on oma tähti Hollywood Walk of Famellä osoitteessa 6338 Hollywood Blvd.
Oscar-palkinnot ja -ehdokkuudet

1942 ehdokkuus: paras leikkaus Citizen Kane
1959 ehdokkuus: paras ohjaus Antakaa minun elää!
1962 paras elokuva West Side Story
1962 paras ohjaus West Side Story (jakoi Jerome Robbinsin kanssa)
1966 paras elokuva The Sound of Music
1966 paras ohjaus The Sound of Music
1967 ehdokkuus: paras elokuva Tykkivene Jangtse-joella
1967 Irving G. Thalberg Memorial Award
Filmografia > 1930-luku

Silkkihattu (1935, äänitehosteleikkaaja, nimettömänä)
Ilmiantaja (1935, äänitehosteleikkaaja, nimettömänä)
Continental – hupainen avioero (1934, äänitehosteleikkaaja, nimettömänä)
Naisen orja (1934, apprentice sound effects editor, nimettömänä)
Tanssin kuningaspari (1939, apulaisleikkaaja, nimettömänä)
Poikamiesäiti (1939, leikkaaja)
Nainen kaiken takana (1939, leikkaaja)
Notre Damen kellonsoittaja (1939, leikkaaja)
Filmografia > 1940-luku

Lempivaimoni (1940, leikkaaja)
Tanssi, tyttö, tanssi (1940, leikkaaja)
Citizen Kane (1941, leikkaaja)
Piru ja Daniel Webster (1941, leikkaaja)
Mahtavat Ambersonit (1942, leikkaaja)
Seven Days' Leave (1942, leikkaaja)
Bombardier (1943, leikkaaja)
The Fallen Sparrow (1943, leikkaaja)
The Iron Major (1943, leikkaaja)
Kapina Arabiassa (1944, apulaisohjaaja, nimettömänä)
Neiti Fifi (1944, ohjaaja)
Kissaihmisten kirous (1944, ohjaaja)
Ruumiinsieppaajat (1945, ohjaaja)
Game of Death (1945, ohjaaja)
Criminal Court (1946, ohjaaja)
Syntynyt tappamaan (1947, ohjaaja)
Verinen kuu (1948, ohjaaja)
Mystery in Mexico (1948, ohjaaja)
Viimeinen isku (1949, ohjaaja)
Filmografia > 1950-luku

Kolme salaisuutta (1950, ohjaaja)
Punanahkojen kosto (1950, ohjaaja)
Uhkavaatimus Maalle (1951, ohjaaja)
Minä pelkään häntä (1951, ohjaaja)
Something for the Birds (1952, ohjaaja)
Vaarallinen kaupunki (1952, ohjaaja)
Etelämeren paratiisi (1953, tuottaja)
Vilja kypsyy (1953, ohjaaja)
Läpi keltaisen helvetin (1953, ohjaaja)
Erämaan rotat (1953, ohjaaja)
Arpa on heitetty (1954, ohjaaja)
Kadun kuningas (1956, ohjaaja)
Kunnianteko pahalle miehelle (1956, ohjaaja)
Troijan Helena (1956, ohjaaja)
Kunnes he palaavat (1957, ohjaaja)
Tänä iltana kenties... (1957, ohjaaja)
Aja ääneti, aja syvällä (1958, ohjaaja)
Antakaa minun elää! (1958, ohjaaja)
He pakenivat huomispäivää (1959, ohjaaja)
Filmografia > 1960-luku

West Side Story (1961, ohjaaja, tuottaja)
Kaksi kiikkulaudalla (1962, ohjaaja)
Yö kauhujen talossa (1963, ohjaaja, tuottaja)
The Sound of Music (1965, ohjaaja, tuottaja)
Tykkivene Jangtse-joella (1966, ohjaaja, tuottaja)
Star! (1968, ohjaaja)
Filmografia > 1970-luku

Lapsentekijä (1970, tuotantojohtaja)
Andromeda uhkaa (1971, ohjaaja, tuottaja)
Kaksi ihmistä (1973, ohjaaja, tuottaja)
Hindenburg (1975, ohjaaja)
Henkimaailman kahleissa (1977, ohjaaja)
Star Trek: Avaruusmatka (1979, ohjaaja)
Filmografia > 1980-luku

Wisdom – Kapinallinen (1986, tuotantojohtaja)
Rooftops – Kattojen kasvatit (1989, ohjaaja)
Filmografia > 1990-luku

Stupidot (1996, näyttelijä, "Stanleyn naapuri")
Filmografia > 2000-luku

A Storm in Summer, tv-elokuva (2000, ohjaaja)
Aiheesta muualla

Robert Wisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Robert Wise Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Classic Movies (1939–1969): Robert Wise (Arkistoitu – Internet Archive)
Jordan, Joe: Robert Wise : The Motion Pictures. Joseph R. Jordan, 2017. ISBN 978-0-692-85447-1.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Ydintalvi

Ydintalvi tarkoittaa ydinsodasta mahdollisesti aiheutuvaa ilmaston väliaikaista jäähtymistä. Jäähtyminen johtuisi erityisesti ydinaseiden aiheuttamista tulimyrskyistä, joita syntyisi kaupunkeihin ja metsiin. Niissä kehittyisi huomattavia savu-, noki- ja pölypäästöjä. Tällainen päästöpilvi kohoaisi ilmakehään ja vähentäisi maanpinnalle tulevan auringonsäteilyn määrää. Samaan aikaan maasta kuitenkin nousee lämpöä ilmakehään, tutkijoiden mukaan aiheutuisi kuukausien mittainen pakkaskausi. Pituudesta ja lämpötilasta on esitetty erilaisia arvioita, mutta seurauksena olisi kuitenkin ilmastokatastrofi.
Ilmakehään kerääntyisi tulipalojen seurauksena satoja miljoonia tonneja savua ja nokea, joka kerääntyisi tuulten mukana 30° ja 60° leveysasteiden välille jämähtäväksi mustaksi vyöksi. Tällainen pilvikerros estäisi suurimman osan Auringon säteilystä pääsemästä Maan pinnalle. Lämpötilat voisivat laskea 11–22 astetta. Kasvillisuus ja eläimistö kuolisivat, kun kasvien fotosynteesi häiriintyisi pahoin. Eliöitä tappaisi kylmyyden lisäksi ydinräjähdyksistä seurannut radioaktiivinen laskeuma. Vuonna 2019 tehtyjen laskelmien perusteella Yhdysvaltain ja Venäjän välisen laajamittaisen ydinsodan nostattama nokipilvi kiertäisi Maata yhdeksän vuotta. Vasta kymmenen vuoden päästä sodasta valoa saataisiin yhtä paljon kuin ennen sotaa. Maapallon keskilämpötila laskisi yhdeksän astetta ja sadanta vähenisi kolmanneksella, mutta elämä maapallolla ei kuitenkaan tuhoutuisi aivan kokonaan.
Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton/Venäjän ydinaseet yhteensä.
Nimi ydintalvi esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983 julkaistussa TTAPS-tutkimuksesta, jossa ilmastomallinnuksessa laskettiin mukaan savun ja noen syntyminen ydinsodassa tuhoutuneiden kaupunkien palavasta öljystä ja muovista. Tällaisissa tulipaloissa syntyvä savu imee Auringon säteilyä tehokkaammin kuin puusta syntyvä savu. TTAPS-tutkimuksen jälkeen monet yhdysvaltalainen ja neuvostoliittolainen tutkijat alkoivat myös tutkia ydinsodan ympäristövaikutuksia. (Lyhenne TTAPS tulee tekijöiden sukunimien alkukirjaimista: Turco, Toon, Ackerman, Pollack ja Sagan.)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ydintalvi Wikimedia Commonsissa
On the 8th Day (British Broadcasting Corporation -yhtiön vuoden 1984 dokumentti ydinsodasta ja -talvesta) YouTube. Viitattu 12.8.2020. (englanniksi)
Yang Kaihui

Yang Kaihui
Yang Kaihui (perint.: 楊開慧; yksink.: 杨开慧; pinyin: Yáng Kāihuì, kohteliaisuusnimi: Yúnjǐn 云锦; 1901 – 14. marraskuuta 1930) oli Mao Zedongin toinen vaimo vuodesta 1920 vuoteen 1927.
Yang syntyi kiinalaisessa Banchangin kylässä Changshassa Hunanin maakunnassa. Hänen isänsä oli Hunanin yhteiskoulun johtaja Yang Changji. Mao opiskeli kyseisessä koulussa, ja Changji oli yksi Maon suosikkiopettajista. Myös Yang Changji arvosti Maoa, jota piti ”harvinaisena lahjakkuutena Kiinassa”. Enteellisesti Changji uskoi, että ”Maolla on suuri tulevaisuus edessään.” Kaihuita pidettiin hyvin kauniina ja viehättävänä nuorena naisena, ja Mao rakastui häneen syvästi. Myöhemmin myös Kaihui vastasi Maon tunteisiin, ja pari meni naimisiin 1920. Mao oli tuolloin 26, Yang Kaihui 17.
Avioliitto

Yangin isä kuoli tammikuussa 1920. Tämän jälkeen Mao ja Yang asuivat yhdessä koulussa, jonka rehtori Mao oli. He eivät kuitenkaan olleet naimisissa, ja Mao petti Yangia usein muiden naisten kanssa. Mao ja Yang menivät naimisiin vuoden 1920 lopulla ja muuttivat lopullisesti asumaan yhteen. Koska Mao ja Yang eivät menneet perinteisten rituaalien mukaan naimisiin eikä avioliittoja tuolloin Kiinassa yleensä rekisteröity, ei liitosta ole virallista todistusta. Tapahtui myös sellainen välikohtaus, että Maon seinänaapuri valitti pariskunnan metelöivistä sänkypuuhista. Koulussa oli sääntö, jonka mukaan opettajien vaimot eivät saaneet yöpyä rakennuksessa. Mao oli kuitenkin koulun rehtori ja muutti sääntöä.
1921 Yang liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen ja oli myös innokas feministi. Samoihin aikoihin Kaihui erotettiin koulustaan avioitumisen vuoksi. Lokakuussa 1921 Yang ja Mao muuttivat omaan kotiin. Talo toimi myös kommunistisen puolueen Kiinan kommunistisen puolueen Hunanin osaston toimistona.
Yangin ja Maon avioliitossa ei tapahtunut varsinaista virallista eroa, mutta avioliitto päättyi käytännössä, kun Mao joutui lähtemään Changshasta Kiinan sisällissodan vuoksi ja meni myöhemmin naimisiin He Zizhenin kanssa. Yangin ja Maon avioliitosta syntyi kolme lasta, joista nuorin kuoli lapsena. Toiseksi nuorin, Mao Anqing, oli kehitysvammainen. Mao Anying, joka oli vanhin lapsi, kuoli Korean sodassa.
Teloitus

Kun Mao hiljalleen kohosi Kiinan puna-armeijassa merkittäväksi komentajaksi, hänen vaimonsa joutui vaaraan. Yang ymmärsi tämän, sillä kansallismieliset olivat murhanneet monia kommunistijohtajien vaimoja. Kun Zhu Den vaimo teloitettiin 7. maaliskuuta 1929, Yang huolestui entisestään ja harkitsi lapsiensa lähettämistä serkulleen hoitoon. Serkku kuitenkin teloitettiin muutamia kuukausia myöhemmin. Yang itse pidätettiin 24. lokakuuta. Hänelle tarjottiin tilaisuutta vapautua, mikäli hän julkisesti tuomitsisi miehensä ja tämän puolueen. Yang kuitenkin kieltäytyi, ja hänet teloitettiin 14. marraskuuta. Kansallismielinen Tasavallan päivälehti  kirjoitti: ”Mao Zedongin vaimo teloitettiin eilen – kaikki taputtivat käsiään ja hurrasivat tyytyväisinä”. Yangin ampumisen jälkeen teloituskomppania söi ruokaa parakissa. Paikalle tuli kuitenkin tieto, että Yang oli yhä elossa, ja kun teloitusryhmä tuli paikalle, sen jäsenet näkivät, että Yang oli tuskissaan kaivanut käsillään maata.
Yangin sukulaiset hautasivat Yangin hänen lapsuudenkotinsa alueelle.
Resultantti

Resultantti on voima, joka yksinään vaikuttaisi kappaleen liiketilaan samoin kuin kaksi tai useampi siihen vaikuttavaa voimaa yhdessä.
Kappaleen siirto­liikkeeseen vaikuttavien voimien resultantti saadaan laskemalla siihen vaikuttavat voimat yhteen vektorilaskennan sääntöjen mukaisesti. Tällainen voima vaikuttaisi kappaleen etenemis­liikkeeseen samoin kuin eri voimat yhdessä vaikuttavat. Sen sijaan kappaleen pyörimis­liikkeeseen vaikuttavien voimien resultanttia määritettäessä on otettava huomioon, että voimat saattavat vaikuttaa kappaleen eri kohdissa. Tietyissä tapauksissa niiden yhteis­vaikutus on sama, jonka yksi voima, resultantti, saisi aikaan vaikuttaessaan jossakin tietyssä pisteessä. Kaikissa tapauksissa voimien yhteis­vaikutusta ei kuitenkaan voida kuvata tällaisella resultantti­voimalla.
Jos voimat vaikuttavat pistemäiseen massaan tai kappaleeseen, jonka läpimitta on niin pieni, että sitä voidaan käytännössä pitää piste­mäisenä, ne voivat ainoastaan muuttaa sen nopeutta. Tässä tapauksessa voimien resultantti on aina sama kuin niiden vektori­summa, koska pyörimisliikettä ei esiinny.
Jos kappaleen läpimitta ei ole merkityksettömän pieni, voimat voivat muuttaa, paitsi kappaleen liike­tilaa, myös sen muotoa, esimerkiksi venyttää tai litistää sitä. Jos kyseessä kuitenkin on jäykkä kappale, jonka eri osien väliset etäisyydet ja näin ollen sen muoto eivät muutu, kappaleeseen vaikuttavat voimat voivat muuttaa sen kappaleen etenemis­liikkeen nopeutta eli sen massakeskipisteen nopeutta taikka sen pyörimis­liikkeen kulma­nopeutta.
Voimien yhteenlasku

Voima on vektorisuure, mikä merkitsee, että sillä on suuruus ja suunta, ja sille käytetään yleensä merkintää  {\vec {F}}. Graafisesti sitä kuvataan suunnatulla janalla: voiman suunta vastaa janan suuntaa, ja sen suuruus on suoraan verrannollinen janan pituuteen; on vain päätettävä, kuinka monta newtonia vastaa yhtä sentti­metriä.
Vaikka vektori­­laskenta kehitettiin varsinaisesti vasta 1700- ja 1800-luvulla, on väitetty, että suunnikassääntö voimien yhteen­­laskemiseksi tunnettiin jo antiikin Kreikassa, ja joka tapauksessa sitä käyttivät Galilei ja Newton. Piirretään annetusta pisteestä alkamaan kaksi suunnattua janaa, jotka kuvaavat kappaleeseen vaikuttavia voimia, ja täydennetään kuvio suunnikkaaksi. Tällöin suunnikkaan lävistäjä kuvaa voimien vektorisummaa. Tämä on helppo käsittää intuitiivisesti: jos kokonaisvoiman  {\vec {F}} on kuvattava kahden voiman yhteistä vaikutusta kappaleeseen, sen suunnan on oltava lähempänä suuremman voiman suuntaa  {\vec {F}}_{2} , ja mikäli voimien suunnat ovat lähellä toisiaan, summavoiman on myös oltava suurempi kuin kumpikaan niistä erikseen. Että suunnikas­sääntö pitää tarkoin paikkansa, on sitä paitsi helposti osoitettavissa kokeellisesti. Resultantti voidaan likimääräisesti mitata diagrammista tai laskea tarkemmin trigonometrian avulla.
Paitsi suunnikas­säännöllä, voidaan sama tulos saada yksin­kertaisemmin myös siten, että toinen voimia kuvaavista janoista vain siirretään alkamaan toisen päästä kuten kuvassa oikealla kuten oikeanpuoleisessa kuvassa. Tällöin vektorien summaa vastaa jana, joka johtaa ensimmäisen janan alku­pisteestä jälkimmäisen loppu­pisteeseen. Kaavioiden ala­reunassa olevat kuvat vastaavat tapausta, jolloin voimat ovat saman- tai vastakkais­suuntaisia: saman­suuntaisten voimien suuruudet yksin­kertaisesti lasketaan yhteen, vastakkais­suuntaisista voimista taas suuremmasta vähennetään pienempi.
Vektorien yhteen­laskulla saatu voima on sellainen, joka yksinään vaikuttaessaan antaisi kappaleelle saman kiihtyvyyden, jonka se saa kaikkien huomioon otettujen voimien vaikuttaessa siihen. Jos voimat vaikuttavat kappaleen eri kohdissa, voimat yhdessä vaikuttavat kappaleen massakeskipisteen liikkeeseen samoin kuin niiden vektori­summan suuruinen voima vaikuttaisi. Ne voivat kuitenkin vaikuttaa myös kappaleen pyörimis­liikkeeseen, jolloin niiden vaikutus­pisteet on myös otettava huomioon.