stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tōdai-ji

| Tōdai-ji> 東大寺 |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  Nara, Japani
Rakennustyyppi:  Temppeli
Uskonnollinen käyttö:  Buddhalaisuus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tōdai-ji (jap. 東大寺) on valtava buddhalainen temppelialue Japanin Narassa. Se liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä seitsemän muun Naran kohteen kanssa vuonna 1998. Tōdai-ji tarkoittaa suuri itäinen temppeli, mikä kertoo sen sijainnista silloisen pääkaupungin Naran itäpuolella.
Temppeli perustettiin 700-luvun puolivälissä. Sitä on uusittu ja laajennettu useita kertoja vuosisatojen kuluessa. Alkuperäisistä rakenteista on parhaiten säilynyt länsiportti, Tegai. 1200-luvun rakenteissa on otettu mallia Kiinasta. 1600-luvun lopulla Tokugawa-shogunaatti rahoitti mittavia kunnostustöitä.
Temppelialueelle saavutaan eteläportista, jonka ulkopuolella on hieno japanilainen puutarha. Portin pielissä seisovat kahdeksanmetriset puiset vartijapatsaat 1200-luvulta. Tōdai-jin keskushallia sanotaan maailman suurimmaksi puurakennukseksi. Sen sisällä on suuri Buddhan patsas, Daibutsu. Patsaan tilasi keisari Shōmu 700-luvulla. Patsas on melkein viisitoista metriä korkea ja painaa 500 tonnia. Sen silmät ovat metrin levyiset. Temppelin eräässä pylväässä on kolo, jonka sanotaan olevan samankokoinen kuin patsaan sierainten. Kolon läpi ryömimisen (mikä onnistuu lapsilta helposti, mutta saattaa tuottaa tuskaa länsimaiselle aikuiselle) sanotaan tuottavan onnea.
Temppelialueen puistossa vaeltaa yli tuhat kesyä peuraa. Vaikka temppelit ovat buddhalaisia, peura on šintolaisessa kulttuurissa jumalten sanansaattajan kuva, ja peurojen oleskelu puistossa kuvastaa myös japanilaisten uskonnollista suvaitsevaisuutta.
Buddhan patsas. Ihmiset kuvan oikeassa alareunassa osoittavat patsaan monumentaalista kokoa.
Bishamonten
Komokuten
Kokūzō Bosatsu
Nyoirin-kannon
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tōdai-ji Wikimedia Commonsissa
Tínoksen arkeologinen museo

| Tínoksen arkeologinen museo Αρχαιολογικό Μουσείο Τήνου |
| --- | --- |
 Tínoksen arkeologisen museon pihaa.
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Tínoksen kaupunki, Tínos, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Perustettu:  1960-luku
Koordinaatit:  37°32′27″N, 25°9′43″E
 fiTínoksen arkeologinen museo 
   
Tínoksen arkeologinen museo (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Τήνου, Archaiologikó Mouseío Tínou) on arkeologinen museo Tínoksen kaupungissa Tínoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu ja rakennettu 1960-luvun alkupuolella. Museorakennus sijaitsee Tínoksen kaupungin pohjoisosissa lähellä Panagía Evangelístrian kirkkoa.
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä mykeneläiseltä ajalta hellenistiselle ja roomalaisajalle. Löydökset ovat peräisin eri puolilta saarta, muun muassa Poseidonin ja Amfitriten temppelin alueelta Kióniasta sekä Demeterin pyhäköltä Exómvourgo-vuorelta. Esineisiin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, veistoksia, hautastelejä, rakennusten koristeosia, lattiamosaiikkeja, piirtokirjoituksia ja rahoja sekä Andronikos Kyrrhoslaisen ensimmäisellä vuosisadalla eaa. suunnittelema aurinkokello Poseidonin ja Amfitriten temppeliltä.
Suurikokoista arkaaisen kauden keramiikkaa.
Orientalisoivalla tyylillä koristeltu pithos, n. 700–675 eaa.
Astia geometriselta kaudelta.
Terrakottareliefi, Exómvourgo, n. 550–500 eaa.
Terrakottareliefi, Exómvourgo, n. 460–440 eaa.
Patsaan pää, mahdollisesti keisari Domitianuksen vaimo. Kiónia, 1. vuosisata jaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tínoksen arkeologinen museo Wikimedia Commonsissa
Un-Break My Heart

| ”Un-Break My Heart” Toni Braxton |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Secrets
 Äänitetty : 1995; The Record Plant, Chartmarker Studios (Los Angeles, Kalifornia)
 Julkaistu: 7. lokakuuta 1996
 Formaatti: CD single, 12", kasetti
 Tuottaja(t): David Foster
 Tyylilaji: R&B
 Kesto: 04.32
 Levy-yhtiö: LaFace
Toni Braxtonin muut singlet
| ”You're Makin' Me High/Let It Flow” 1996 | ”Un-Break My Heart” 1996 | ”I Don't Want To/I Love Me Some Him” 1997 |
Un-Break My Heart on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Toni Braxtonin kappale hänen toiselta, Secrets-studioalbumilta. Balladin sanoitti Diane Warren. Braxton ilmaisi vihansa laulua kohtaan; La Reid pystyi kuitenkin vakuuttamaan laulajan nauhoittamaan sen sekä sisällyttämään albumilleen. Sen julkaisi LaFace Records albumin toisena singlenä lokakuussa 1996. Sanoituksellisesti kappale kertoo "rakkuilevaan sydänsuruun" jossa Braxton pyytää entistä rakastajaansa palauttamaan ja perumaan aiheuttamansa kivun. Se voitti Grammy-palkinnon kategoriassa "Paras naispoplaulajan esitys" vuonna 1997.
"Un-Break My Heart" oli maailmanlaajuisesti kaupallinen menestys. Yhdysvalloissa kappale saavutti Billboard Hot 100 -listan kärjen, jossa se pysyi yhteensä 11 viikkoa, jonka aikana se saavutti saman sijoituksen myös Hot Dance Club Songs sekä Adult Contemporary -listoilla. Kun Billboard juhli 40 vuotta listattuaan kappaleita vuodesta 1958 vuoteen 1998, kappale listattiin Billboard Hot 100 -listan historian menestyneimmäksi sooloartistin kappaleeksi. Euroopassa kappale pääsi viiden parhaan joukkoon yli kymmenessä valtiossa ja se pääsi listan kärkeen Itävallassa, Belgian Valloniassa, Ruotsissa ja Sveitsissä.
Billie Woodruff ohjasi kappaleeseen liittyvän musiikkivideon. Se kuvaa Braxtonin suremassa hänen rakastajansa kuolemaa, muistellen samalla hyviä yhteisiä aikojaan. Braxton esitti kappaleen vuoden 1997 Billboard Music Awardsin avajais-seremoniassa.
"Un-Break My Heartin" ovat levyttäneet muutkin artistit, kuten yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye Weezer albumilleen Death to False Metal.
Käännös suomeksi
Tyyneysrukous

Tyyneysrukous on yleinen nimitys alun perin nimettömälle rukoukselle, joka pannaan  yleensä teologi Reinhold Niebuhrin nimiin:
»God, grant me the serenity to accept the things I cannot change, courage to change the things I can, and wisdom to know the difference.
Jumala suokoon minulle tyyneyttä hyväksyä asiat, joita en voi muuttaa, rohkeutta muuttaa, mitkä voin, ja viisautta erottaa nämä toisistaan.»
Tyyneysrukousta on käytetty paljon muun muassa AA-liikkeessä 1930-luvulta lähtien.
Yleensä on katsottu, että rukous on peräisin Niebuhrilta, mutta sen alkuperästä on esitetty erilaisia arveluja. Niebuhr itse piti itseään rukouksen ensimmäisenä esittäjänä, ja se esiintyy muun muassa hänen teoksessaan The Essential Reinhold Niebuhr: Selected Essays and Addresses (1987) sekä hänen tyttärensä Elisabeth Siftonin teoksessa The Serenity Prayer: Faith and Politics in Times of Peace and War (2003). Siftonin mukaan hänen isänsä oli käyttänyt rukousta vuonna 1943. Hän on kuitenkin ilmeisesti käyttänyt sitä saarnassaan jo vuonna 1932 tai aikaisemmin. Rukous on pantu virheellisesti muun muassa Augustinuksen, Tuomas Akvinolaisen, Franciscus Assisilaisen, Paul Tillichin ja Friedrich Christoph Oetingerin nimiin.
Tyyneysrukousta voidaan pitää ajatukseltaan hyvin stoalaisena.
Kirjallisuutta

Sifton, Elisabeth: Serenity Prayer: Faith and Politics in Times of Peace and War.  W. W. Norton & Company, Incorporated, 2003.
Aiheesta muualla

The Origin of our Serenity Prayer AA History and Trivia (englanniksi)
Das falsche Oetinger-Gebet oder das Gelassenheits-Gebet (Arkistoitu – Internet Archive) Württembergische Landesbibliothek Stuttgart (saksaksi)
Goodstein, Aurie: Serenity Prayer Stirs Up Doubt: Who Wrote It? The New York Times 11.7.2008 (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Serenity Prayer
Käännös suomeksi
Universidade Federal do Recôncavo da Bahia

| Recôncavo da Bahia yliopistot> Universidade Federal do Recôncavo da Bahia |
| --- | --- |
  

Perustettu:  2006
Rehtori:  Paulo Gabriel Soledade Nacif
Henkilökunta:  549
Opiskelijoita:  8514 (2010)
Sijainti:  Cruz das Almas,  Brasilia
Sivusto:  http://www.ufrb.edu.br/
Recôncavo da Bahia yliopistot (port. Universidade Federal do Recôncavo da Bahia; UFRB) on yliopisto Bahian kaupungissa, Brasiliassa. Se on yksi kolmesta Bahian kaupungin rahoittamasta julkisesta yliopistosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Universidade Federal do Recôncavo da Bahia Wikimedia Commonsissa
Urho Kekkosen muistomerkki (Helsinki)

| Urho Kekkosen muistomerkki |
| --- | --- |

Nimi:  Urho Kekkosen muistomerkki
Toinen nimi:  Lähde
Tekijä:  Pekka Jylhä
Valmistumisvuosi:  2000
Taiteenlaji:  kuvanveisto
Sijainti:  Hakasalmen puisto, Etu-Töölö
Paikkakunta:  Helsinki
Koordinaatit:  60°10′35.7″N, 24°55′53.58″E
Urho Kekkosen muistomerkin muistokivi, jossa lukee teksti URHO KEKKONEN 1900–1986
Urho Kekkosen muistomerkki eli Lähde on Helsingin Hakasalmen puistossa, Finlandia-talon vieressä sijaitseva muistomerkki, joka on omistettu presidentti Urho Kekkoselle (1900–1986). Muistomerkistä järjestettiin vuonna 1997 suunnittelukilpailu, jonka voitti kuvanveistäjä Pekka Jylhä ehdotuksellaan Lähde. Teos paljastettiin Kekkosen syntymän satavuotispäivänä 3. syyskuuta 2000.
Tietoja

Muistomerkki koostuu pisaran muotoisesta vesialtaasta sekä neljästä pronssisesta kädestä, jotka ovat kahdeksan metriä korkeiden pylväiden päissä. Kuvanveistäjä Jylhän mukaan "teos syntyi luontokokemuksesta; tunteesta, jonka kokee, kun on vaaran laella, meren äärellä tai lähteen reunalla. Korkeamman läsnäolosta, jostakin suuremmasta, jossa voi eheytyä ja jossa on hyvä olla”. Kädet kuvastavat Jylhän mukaan sitä, että Kekkonen kirjoitti kaiken käsin ja siten ilmaisi itseään käsiensä kautta. Läheiseen kallioon on hakattu teksti URHO KEKKONEN 1900–1986, ja tekstin vieressä kasvaa ruusupensas, joka on peräisin presidentin syntymäkodin Lepikon torpan pihalta.
Tietoja > Kritiikki

Muistomerkki aiheutti pian paljastamisensa jälkeen vilkasta julkista keskustelua, ei kuitenkaan taiteellisten ansioidensa vaan turvallisuutensa tähden. Julkisuudessa esitettiin, että jos teräksiseen ja pyöreäpohjaiseen vesialtaaseen putoaisi ihmisiä, sieltä olisi erittäin vaikeaa kiivetä ylös. Tämän vuoksi altaaseen asennettiin vedenalaiset tikkaat.
Aiheesta muualla

Lähde/UKK-monumentti (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin kaupungin taidemuseon sivulla
Tuva

Tuvan tasavalta on Venäjän federaatioon kuuluva osatasavalta Sajanin ja Tannu-Olan vuoristojen ympäröimänä Itä-Siperian eteläosassa Keski-Aasiassa. Vuosina 1921–1944 alue oli itsenäinen valtio nimeltä Tannu-Tuva. Tuvan rajanaapureina ovat pohjoisessa Krasnojarskin aluepiiri, koillisessa Irkutskin alue, idässä Burjatia, etelässä Mongolia, lännessä Altain tasavalta ja luoteessa Hakassia.
Historia

Tuvan alueella on vuosisatojen ajan ollut kiinteät yhteydet Mongoliaan ja Kiinaan. Tuva oli itsenäinen 1900-luvun alkupuoliskon, kunnes se liittyi Neuvostoliittoon vuonna 1944. Tuvaanit pitävät itseään Tšingis-kaanin jälkeläisinä. Tuvan tarkoitus oli toimia puskurivaltiona Mongolian ja Neuvostoliiton välillä.
Historia > Varhaisempi historia

Mongolit valloittivat tuvaanien asuinalueen 1200-luvun alkupuolella. Myöhemmin alue siirtyi mongolien Kiinaan perustaman dynastian hallintaan. Buddhalainen laamalaisuus levisi Tuvan alueelle 1500- ja 1600-lukujen aikana. Tuvan alue kuului 1500-luvun lopulta 1600-luvun puoliväliin asti Altain mongolivaltioon. Tuva kuului Mongolian osana Kiinaan vuodesta 1757 lähtien. Venäläistä väestöä alkoi muuttaa Tuvan alueelle 1880-luvulla, minkä jälkeen Venäjä alkoi tavoitella Tuvaa itselleen.
Historia > Itsenäisyyden aika

Vuonna 1911 Tuvasta muodostettiin Urjanhai-niminen alue, joka kuului Ulko-Mongoliaan. Seuraavana vuonna Urjanhaista tuli muodollisesti itsenäinen tasavalta. Urjanhain tasavalta joutui Venäjän suojelualueeksi 1914 ja se yhdistettiin hallinnollisesti Siperiaan. Tuolloin Tuvalla oli omat lait, mutta omia suhteita ulkovaltoihin sen ei sallittu muodostaa. Venäjän vallankumouksen aikana Tuva oli kiinalaisten hallussa.
Vuonna 1921 tunnustettiin alueen itsenäisyys Tannu-Tuva-nimisenä kansan­tasa­valtana, joka oli Neuvostoliiton suojeluksessa ja jossa oli voimassa kommunistinen hallinto. Neuvostoliiton sekaantui Tuvan sisäisiin asioihin avoimesti 1920- ja 1930-luvuilla. Tannu-Tuvan valtion nimi muutettiin vuonna 1926 Tuvaanien kansantasavallaksi. Tuvan ensimmäinen johtaja oli pääministeri Donduk Kuular vuoteen 1932. Sen jälkeen maan diktaattoriksi nousi Saltšak Toka.
Tannu-Tuvan kommunistinen hallinto kohteli kansaa kovaotteisesti. Muun muassa kiinalaisia kauppiaita karkotettiin maasta, buddhalaisia temppeleitä suljettiin ja tuhottiin, ihmisiä siirrettiin asumaan kolhooseihin, šamanistejä vainottiin ja ihmisistä yritettiin tehdä ateisteja. Tuvan kommunistinen puolue aloitti poliittiset vainot vuonna 1924, ja ne jatkuivat vielä Neuvostoliittoon liittämisen jälkeenkin. Vainoissa sai surmansa ainakin 1 036 ihmistä, mutta toiset uskovat korkeampiin uhrilukuihin.
Historia > Osaksi Neuvostoliittoa

Toisen maailmansodan loppupuolella, 11. lokakuuta 1944, Tuvaanien kansantasavalta liitettiin Neuvostoliittoon ja se tuli kuulumaan Venäjän sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan Tuvan autonomisena alueena. Huolimatta Neuvostoliitossa harjoitetusta venäläistämispolitiikasta tuvaanit saivat opiskella peruskoulussa omalla äidinkielellään. He olivat myös usein vihamielisiä venäläisiä kohtaan. Tuvan autonomisesta alueesta muodostettiin Tuvan autonominen sosialistinen neuvostotasavalta lokakuussa 1961.
Historia > Kehitys Neuvostoliiton hajottua

Neuvostoliiton hajoamisprosessin alettua Tuvan ASNT julistautui Tuvan tasavallaksi vuonna 1991. Samoihin aikoihin Tuvassa esiintyi kansallismielisiä itsenäistymispyrkimyksiä. Tuvan tasavalta jäi kuitenkin Venäjän federaation yhteyteen. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen venäläistä väestöä on muuttanut runsaasti pois Tuvasta.
Maantiede

Aasian maantieteellinen keskipiste sijaitsee Tuvan alueella, pääkaupungin Kyzylin kohdalla, mutta asiasta ei kuitenkaan ole täyttä yksimielisyyttä. Kyzylissä on kuitenkin Aasian keskipiste -niminen monumentti. Tuvan luonto on säilynyt melko koskemattomana ja puhtaana, mikä johtuu pääasiassa vaikeakulkuisesta maastosta ja siksi huonoista liikenneyhteyksistä, mitkä eivät ole mahdollistaneet luonnonvarojen mittavaa hyväksikäyttöä.
Maantiede > Pinnanmuodot

Tuva on pääasiassa vuoristoylänköä, jonka keskikorkeus on noin 600 metriä merenpinnan yläpuolella. Aluetta ympäröivät Sajanin- ja Tannu-Olan vuoristot. Yli 80 % tasavallan pinta-alasta on vuoristoa. Korkein kohta on Mongun-Taiga (Hopeavuori), joka on 3 976 m korkea.
Maantiede > Ilmasto

Keskimääräinen lämpötila Tuvassa on tammikuussa -32 °C ja heinäkuussa +18 °C. Vuotuinen sademäärä on tasankoalueilla 150 mm ja vuoristossa 1 000 mm.
Maantiede > Vesistöt

Tuvan alueella on yli 400 järveä, joista suurin on noin 100 km² laajuinen Azas. Muita suuria järviä ovat Kadyš, Many-Khol ja Todža sekä pääosin Mongolian puolella sijaitseva Uvs Nuur. Osa järvistä on suolapitoisia.
Suurin joki on Jenisei (tuvaksi Ulug-Khem), jonka latvajoet Suuri-Jenisei (Бии-Хем, Bii-Khem) ja Pieni-Jenisei (Каа-Хем, Kaa Khem) yhtyvät pääkaupungin Kyzylin luona. Alueella on myös mineraalilähteitä, joita kutsutaan tuvan kielessä nimellä arjaan. Lähteiden vedellä uskotaan olevan parantavia vaikutuksia.
Maantiede > Kasvillisuus

Tuva sijaitsee Siperian metsävyöhykkeen ja Keski-Aasian aroalueen rajalle, minkä johdosta alueen kasvillisuus on hyvin monipuolinen ja vaihteleva. Jylhien ja kasvillisuudeltaan niukkojen vuoristoalueiden rinteillä kasvaa sankkoja metsiä. Lisäksi on aroa ja aavikkoa sekä jäätiköitä. Tuvan alueella on tavattu 1 005 eri kasvilajia ja niistä 15 ei esiinny missään muualla.
Maantiede > Eläimistö

Sijainti Siperian ja Keski-Aasian rajaseudulla ja sen tarjoama monipuolinen kasvillisuus on luonut edellytykset myös runsaalle eläimistölle. Tuvassa esiintyy 72 nisäkäs-, 240 lintu- ja 7 matelijalajia. Nisäkkäitä edustavat muun muassa karhu, kettu, ilves, orava, soopeli, monet hirvieläimet, lumileopardi, villikissat, villisika, poro, kameli ja jakki. Tuvan monissa järvissä ja joissa elää 18 eri kalalajia, muun muassa siperianjokilohi, harjus, siika ja peledsiika.
Talous

Tuvan tärkeimmät elinkeinot ovat karjatalous ja kaivosteollisuus. Karjanhoito on tärkeä elinkeino etenkin maan läntisillä aroalueilla, jossa harjoitetaan myös kasteluviljelystä. Tärkeimpiä kotieläimiä ovat lampaat, nautakarja, vuohet ja hevoset. Maan itäosan metsä- ja suoseuduilla harjoitetaan porotaloutta ja turkiseläinten metsästystä.
Tuvan kallio- ja maaperästä saadaan monenlaisia metalleja ja mineraaleja. Pääkaupungin Kyzylin läheltä louhitaan kivi- ja ruskohiiltä, suolaa saadaan Uvs Nuur järven pohjoispuolelta, asbestia Tšadanaain läheltä ja kultaa maan itäosista. Lisäksi louhitaan iridiumia, kuparia, rautaa, lyijyä, sinkkiä, elohopeaa ja kobolttia. Tuvan alueella on myös maaöljykenttiä. Huonojen kulkuyhteyksien vuoksi ei Tuvan maaperän rikkauksia ole kuitenkaan voitu kovinkaan laajamittaisesti hyödyntää. Alueella harjoitetaan elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta. Lisäksi Tuvan jokia on valjastettu sähköenergian tuotantoon.
Väestö

Tuvan asukasluku on 305 510 (2002). Väestöstä asuu taajamissa 51,5 %. Tuvassa on viisi kaupunkia, jotka ovat pääkaupunki Kyzyl (104 105 as.), Ak-Dovurak (13 300 as.), Šagaan-Aryg (9 100 as.), Tšadanaa (9 100 as.) ja Turan (5 600 as.).
Väestö > Etnisyys

Enemmistö Tuvan asukkaista on tuvaaneja, joita on 77,0 % väestöstä (2002). Suurin vähemmistöryhmä on venäläiset, joita on 20,1 % väestöstä. Loput 2,9 % väestöstä koostuu 99 eri kansallisuudesta. Näistä vain komeja ja hakasseja on yli 1 000 (komeja 1 404 ja hakasseja 1 219). Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen venäläistä väestöä on muuttanut runsaasti pois Tuvasta. Vielä vuonna 1989 venäläisiä oli 32 % väestöstä.
Väestö > Uskonto

Uskonnoltaan tuvaanit ovat pääasiassa buddhalaisia, mutta jonkin verran on myös šamanistisen uskonnon kannattajia. Ja vaikka asukkaat edustavatkin virallisesti buddhalaisuutta on usko šamanistisiin tapoihin ja perinteisiin vahva. Venäläiset puolestaan ovat pääasiassa ortodoksikristittyjä ja Tuvassa on myös pieni muslimivähemmistö. 14. dalai-lama vieraili Tuvassa vuonna 1991.
Kulttuuri

Huolimatta Neuvostoliiton aikana harjoitetusta venäläistämispolitiikasta, on tuvalainen kulttuuri, tavat ja perinteet säilyneet hyvin. Tuvalaiseen musiikkiperinteeseen kuuluu kurkkulaulu, yhden ihmisen tuottama moniääninen laulutekniikka. Tunnetuimpiin kurkkulaulajiin kuului Kongar-ol Ondar.
Tuvaanien vanhat sadut ja runot sekä muut kertomukset on koottu kirjaksi.
Liikenne

Tuvan sijainti vuoristoalueella on aiheuttanut sen, ettei maahan ole rakennettu kovinkaan kattavaa maantieverkkoa. Tärkeimmät maantiet ovat pääkaupungista Kyzylistä maan länsiosaan johtava maantie sekä maan eteläosasta Kyzylin kautta naapuritasavallan Hakassian pääkaupunkiin Abakaniin johtava maantie. Rautateitä tasavallassa ei ole lainkaan. Lentoliikennettäkin on varsin vähän. Maan tärkein lentokenttä sijaitsee Kyzylissä ja sieltä on lentoyhteyksiä Tuvan lähialueille (mm. Krasnojarskiin). Lähes kaikki liikenne tapahtuu maanteitä ja jokia pitkin.
Hallinnollinen jako

Tuva on jaettu hallinnollisesti 17 kožuuniin (piiri) ja 2 suoraan tasavallan hallinnon alaiseen kaupunkiin.
Kyzyl (kaupunki)
Ak-Dovurak (kaupunki)
Baj-Tajgan kožuun
Baryyn-Hemtšikin kožuun
Bii-Hemin kožuun
Erzinin kožuun
Kaa-Hemin kožuun
Kyzylin kožuun
Mongun-Tajgan kožuun
Süt-Hölin kožuun
Taŋdyn kožuun
Tere-Hölin kožuun
Tes-Hemin kožuun
Tožun kožuun
Tšaa-Hölin kožuun
Tšedi-Hölin kožuun
Tšöön-Hemtšikin kožuun
Ulug-Hemin kožuun
Övürin kožuun
Politiikka

Tuvan presidentin virkakausi on viisi vuotta. Ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Šerig-ool Ooržak 11. huhtikuuta 1992. Sittemmin hänet on valittu uudelleen 1997 ja 17. maaliskuuta 2002, jolloin hän sai 53 prosenttia äänistä. Hän kannattaa maltillista linjaa Venäjä suhteissa.
Tuvan parlamentti on nimeltään Suuri Hural. Sen 162 edustajaa valitaan joka neljäs vuosi. Tuvassa toimii yli 60 puoluetta ja kansallista liikettä. Suurimmat puolueet ovat Suvereenisen Tuvan puolue, Kommunistinen puolue ja Agraalipuolue.
Tuvan tasavallan perustuslaki hyväksyttiin 23. lokakuuta 1993. Sen mukaan Tuva on suvereeninen valtio Venäjän federaation yhteydessä.
Tuva on ollut EVKYn jäsen vuodesta 1996 lähtien.
Nykyinen poliittinen johto kannattaa maltillisia suhteita Venäjän kanssa. Suhteita ulkovaltoihin on kuitenkin alettu luoda Neuvostoliiton romahduksen jälkeen. Etenkin kielellisesti, kulttuurillisesti ja maantieteellisesti läheiseen Mongoliaan on luotu hyvät suhteet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Encyclopedia.com
Infoplace Tuva
Tannu-tuvalainen postimerkki vuodelta 1927
Tuvan ASNT:n lippu 1978–1992
Aasian keskipiste -monumentti Kyzylissä.
Sajano-Šušenskin tekojärvi
Koottu jurtta Tos Bulakissa
Purettu jurtta Tos Bulakissa
Tuvan tasavallan kartta
Tuvan parlamenttitalo, Suuri Hural, Kyzylissä
Urikkun piirtokirjoitus

Steela Adanan arkeologisella museolla.
Urikkun piirtokirjoitus on Çineköyn kylästä Turkista löydetty steela ja piirtokirjoitus. Piirtokirjoituksessa kerrotaan Kuen kuninkaan Urikkun saavutuksista. Kirjoitus on kaksikielinen ja sen teksti on tehty luuviksi ja foinikiaksi. Steela esittää ilmeisesti ukkosenjumala Tarhuntia. Steela on ajoitettu 700-luvun loppupuolelle eaa. ja nykyisin sitä säilytetään Adanan arkeologisella museolla Turkissa.
Steela

Urikkun piirtokirjoitus löydettiin vuonna 1997 Çineköyn kylästä, joka sijaitsee Etelä-Turkissa noin 20 km Adanan kaupungista etelään. Teksti on kirjoitettu 2,5 metriä korkeaan steelaan, joka kuvaa jumalaa seisomassa kahden sonnin vetämissä vankkureissa. Steela ilmeisesti esittää heettiläistä myrskynjumala Tarhuntia (myös Tarhunz tai Tarhunna), joka on samaistettu seemiläiseen Baal-jumalaan.
Piirtokirjoituksessa kerrotaan Kuen kuninkaan Urikkun (myös Awarik[k]u, Warik[k]u tai Warikas) saavutuksista. Siinä korostetaan Kuen ja Assyrian lämpimiä suhteita, ja onkin ilmeistä, että Kuen kuningaskunta oli kirjoitusaikana vahvasti sitoutunut Assyrian valtakuntaan, joko sen vasallina tai uskollisena liittolaisena. Tiglatpileser III:n (745–727 eaa.) annaaleissa kerrotaan Kuen kuninkaan Urikkun maksaneen vasalliveroa vuosina 738 ja 734 eaa. Kyseessä lienee juuri nyt käännetyn tekstin kirjoituttanut kuningas. Piirtokirjoitus voidaan myös muun sisällön ja kirjoitustyylin perusteella ajoittaa 700-luvun loppupuoliskolle eaa. Steela on tehty pääosin basaltista, mutta osa siitä on kalkkikiveä. Nykyisin sitä säilytetään Adanan arkeologisella museolla Turkissa.
Piirtokirjoituksen kirjoittamisajankohdan jälkeen Kuen ja Assyrian välit heikkenivät. Assyrian kuningas Sargon II:n (722–705 eaa.) ajalta säilyneessä kirjeessä viitataan Urikkun lähettiläisiin, jotka olivat olleet yhteydessä Urartun valtakuntaan. Koska Urartu oli Assyrian vihollinen, Kue ilmeisesti suunnitteli tai yritti kapinaa Assyriaa vastaan kirjeen kirjoitusaikana, mahdollisesti vuonna 709 eaa. 600-luvun alkuun eaa. ajoitetussa Sanheribin (705–681 eaa.) piirtokirjoituksessa kerrotaan, että Kuesta tulleet pakkosiirtolaiset osallistuivat Niniven kaupungin rakentamiseen. Tämän perusteella voidaan olettaa, että Assyria oli estänyt tai murskannut kapinan, valloittanut Kuen ja liittänyt sen kiinteämmin osaksi Assyrian valtakuntaa.