stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Burundin kuningaskunta

Burundin kuningaskunta (holl. Koninkrijk Boeroendi, ransk. Royaume du Burundi, saks. Königreich Burundi, myös Urundin kuningaskunta) oli vuosina 1680–1966 olemassa ollut bantujen johtama valtio nykyisen Burundin tasavallan alueella. Monarkia oli olemassa 1800- ja 1900-luvuilla, vaikka se oli Saksan (vuosina 1890–1916) ja Belgian (vuosina 1916–1962) siirtomaana. Tämän jälkeen se oli muutaman vuoden ajan itsenäinen valtio.
Historia

Maasta tuli osa Saksan keisarikunnan siirtomaata Saksan Itä-Afrikkaa vuonna 1890, joskin se ei merkittävästi hallinnut kuningaskuntaa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana naapurissa sijainneen Belgian Kongon sotajoukot valloittivat seudun, joka sodan jälkeen jäi yhdessä Ruandan kanssa Belgian hallintaan Ruanda-Urundi-nimisenä Kansainliiton mandaattialueena. Uusi emämaa kuitenkin säilytti suuren osan kuningaskunnan perustuslaista ennallaan. Toisen maailmansodan jälkeen Ruanda-Urundi muutettiin Belgian hallitsemaksi YK:n huoltohallintoalueeksi.
Vuonna 1962 maa itsenäistyi Belgiasta, jolloin se muutettiin perustuslailliseksi monarkiaksi, jonka jälkeen parlamentti sai enemmän valtaa kuin mwemi (kuningas).
Maan enemmistökansa hutujen ja vähemmistössä olleen tutsien välit kiristyivät vuosien 1963 ja 1965 välillä ja väkivalta lisääntyi. Tämä kulminoitui epäonnistuneeseen vallankaappaukseen Mwambutsa IV:n monarkiaa vastaan vuonna 1965. Hänen poikansa Ntare V nousi valtaistuimelle toisen vallankaappausyrityksen jälkeen kesällä 1966, mutta saman vuoden marraskuussa hänet syöstiin vallasta pääministeri Michel Micomberon johtamassa vallankumouksessa, jonka jälkeen tämä lakkautti monarkian.
Katedraali

Notre Damen katedraali Pariisissa.
Turun tuomiokirkko.
Wawelin katedraali Krakovassa, Puolassa.
Katedraali  (lat. cathedralis) eli tuomiokirkko on monissa kristillisissä tunnustus- ja kirkkokunnissa hiippakunnan pääkirkko.
Katedraali-sanaa käytettiin Turun tuomiokirkosta keskiajalla.lähde? Luterilaisia pääkirkkoja kutsutaan suomeksi nimellä tuomiokirkko, muita pääkirkkoja kutsutaan yleensä nimellä katedraali tai basilika, joskaan jako ei ole ehdoton. Esimerkiksi Kölnin tuomiokirkko on katolinen keskuskirkko. Englanniksi hiippakunnan keskuskirkosta käytetään kirkkokunnasta riippumatta nimeä cathedral. Ranskalaiset keskuskirkot ovat nimeltään dôme, italialaiset duomo ja ruotsalaiset domkyrka. Katedraaliksi voidaan joskus kutsua olemukseltaan vaikuttavia kirkkoja, vaikkeivät ne olisikaan hiippakunnan pääkirkkoja.
Sana katedraali on tullut piispanistuimesta (cathedra), joka sijaitsi hiippakunnan pääkirkon kuorissa. Tuomiokirkko-sanan alkuosa ei viittaa oikeudelliseen tai uskonnolliseen tuomitsemiseen, vaan on eräänlainen vanha käännösvirhe: ruotsin, saksan ynnä muiden kielien dom-tyyppiset alut tulevat latinan sanasta domus ’talo, koti’, ja tuomiokirkko tarkoittaa siis piispan ”kotikirkkoa”.
Tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherrasta käytetään Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa nimitystä tuomiorovasti.
Historiaa

Katedraalit päätettiin jo varhain sijoittaa ainoastaan kaupunkeihin. Harvaan asutuilla seuduilla, joilla kaupunkeja ei ollut, tämä saattoi aiheuttaa erikoisia järjestelyjä. Hiippakunta koostui paremminkin kansasta kuin maantieteellisestä alueesta: katedraali voitiin sijoittaa kaupunkiin, vaikka sen asukkaat eivät kuuluneetkaan kyseiseen hiippakuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katedraali Wikimedia Commonsissa
Amerikan valtioiden järjestö

| Amerikan valtioiden järjestö |
| --- | --- |
  Organization of American States (engl.)  Organización de los Estados Americanos (esp.)  Organização dos Estados Americanos (port.)  Organisation des États Américains (ransk.)  
 Amerikan valtioiden järjestön lippu
Perustettu:  1948
Tyyppi:  kansainvälinen järjestö
Päämaja:  Washington D.C., Yhdysvallat
Jäsenet:  35 jäsenvaltiota
Viralliset kielet:  englanti, ranska, espanja, portugali
Pääsihteeri:   Luis Almagro
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amerikan valtioiden järjestö (lyhenteet OAS ja OEA) on Amerikan itsenäisten valtioiden muodostama kansainvälinen järjestö. Järjestö perustettiin vuonna 1948 ja se aloitti toimintansa 1951.
Järjestön nykyinen pääsihteeri on 26. toukokuuta 2015 virkaan valittu uruguaylainen Luis Almagro.
Nimi

Amerikan valtioiden järjestöllä on neljä virallista kieltä. Järjestön nimi lyhennetään englannin kielellä OAS ja muilla kolmella kielellä OEA. Koko nimi on eri kielillä seuraava: lähde?
englanniksi Organization of American States
espanjaksi Organización de los Estados Americanos
portugaliksi Organização dos Estados Americanos
ranskaksi Organisation des États Américains
Jäsenmaiden alueella on myös viides virallinen kieli, hollanti, jolla sen nimi on Organisatie van Amerikaanse Staten, lyhenteeltään OAS. Hollanti ei kuitenkaan ole järjestön virallinen kieli. Suomessa järjestöön on tavattu viitata usein vain englantilaisessa lyhyessä muodossa ”OAS”, joskus myös ”Amerikan valtioiden yhteistyöjärjestö”. lähde?
Tavoite

Järjestön peruskirjan mukaan sen tavoitteena on edistää demokratiaa ja ihmisoikeuksia, toimia rikollisuutta ja huumekauppaa vastaan, turvata rauhan säilyminen ja pyrkiä muodostamaan koko Amerikan käsittävä vapaakauppa-alue. Järjestön tehtävänä tuli olla toimiminen välittäjänä jäsenmaiden keskisissä riita-asioissa ja kahakoissa, ja tarvittaessa asettaa sanktioita aggressiivisille osapuolille. Se lupasi myös toimia äärimmäisen köyhyyden poistamiseksi ja tavanomaisten aseiden määrän rajoittamiseksi. Samaten sen tuli tukea kaksoismantereen maiden välistä kulttuurista ja taloudellista yhteistyötä. Käytännössä järjestö oli alun perin suunnattu nimenomaan jäsenmaiden uhkana pitämää kommunismia vastaan. lähde?
Elimet

Järjestön toimielimiin kuuluvat yleiskokous, pysyvä neuvosto sekä pääsihteeri. Täydentäviä ja joskus väliaikaisia ovat yhteistyö- ja kehitystoimisto, ihmisoikeuskomissio ja muita vastaavia elimiä. lähde?
Historia

Yhdeksäs Amerikan valtioiden välinen konferenssi pidettiin Kolumbian Bogotássa keväällä 1948. Samaan aikaan kaupungissa puhkesi suuri mellakka El Bogotazo populistiliberaalin paikallisen poliitikon Gaitánin murhasta. Yhdysvallat vaati tuolloin osallistujamaita sitoutumaan taistelemaan kommunismia vastaan. Sen johdolla 21 maata allekirjoitti tämän sitoumuksensa 30. huhtikuuta 1948, ja tämä sitoumus astui voimaan joulukuussa 1951. Pian sopimusvaltioista alettiin käyttää nimitystä Amerikan valtioiden järjestö, josta sitten tuli virallinen nimi.
Järjestön toiminta suuntautui ensisijaisesti kommunismia vastaan, jonka seurauksena alkuperäisiä lupauksia toiminnasta demokratian ja ihmisoikeuksien puolesta laiminlyötiin, ja monissa Latinalaisen Amerikan maissa valtaan nousivan jyrkän oikeistolaiset diktatuurit ja sotilashallitukset. Järjestön sanotaan toimineen enimmäkseen Yhdysvaltain käsikassarana sen takapihalla eli latinalaisessa Amerikassa. Järjestö erotti periaatteisiinsa vedoten perustajajäsenensä Kuuban vuonna 1962 tämän läpikäytyä vallankumouksen ja liittouduttua kommunistisen itäblokin kanssa. Monissa järjestön jäsenmaissa on etenkin viime vuosina esitetty toiveita Kuuban ottamisesta takaisin mukaan, mutta Kuuba ei ole osoittanut kiinnostusta järjestön toimintaa kohtaan. Kesäkuussa 2009 järjestö päätti yksimielisesti kutsua Kuuban takaisin jäsenekseen. Aiemmasta suhtautumisestaan huolimatta Kuuban hallitus kertoi olevansa tyytyväinen päätökseen.
1960-luvun lopulta alkaen Amerikan valtioiden järjestö alkoi ottaa jäsenikseen siirtomaaisännistään vasta itsenäistyneitä Karibian maita. Yksi viimeisimmistä liittyneistä on Kanada, joka tuli mukaan järjestöön vasta 1990. lähde? Järjestö kohtasi voimakasta vastustusta 1970- ja 1980-luvulla; vasemmistolaiset kutsuivat sitä jopa Yhdysvaltain omaksi siirtomaahallinnoksi. Erityisesti kiinnitettiin huomiota siihen, kuinka Kuuba erotettiin välittömästi sen omaksuttua vasemmistolaisen diktatuurin, kun taas oikeistolaiseen diktatuuriin vajonneita Brasiliaa, Argentiinaa tai Chileä vastaan ei kohdistettu minkäänlaisia toimia, vain koska näiden diktatuurien poliittinen väri ei ollut ristiriidassa Yhdysvaltain politiikan kanssa. Veriset oikeistolaiset hallitukset olivat luotettavia Yhdysvaltain liittolaisia.
Vuoden 1990 tienoilla monet diktatuurien ja sotilasjunttien hallitsemat latinalaisen Amerikan maat vapautuivat ja omaksuivat taas demokratian. Kun Neuvostoliitto samaan aikaan romahti, lakkasi kommunismi yhtäkkiä olemasta vakavasti otettava uhkakuva Amerikan mantereilla. Yhdysvallat löyhensi otettaan Amerikan valtioista, ja useimmissa maissa poliittinen kenttä alkoi siirtyä jälleen vasemmalle. Amerikan valtioiden järjestössä tämä merkitsi sitä, että järjestö on 1990-luvulta alkaen toiminut aiempaa itsenäisemmin ja Yhdysvaltain käskyjä noudattamatta. Nykyinen pääsihteeri on ensimmäinen, joka valittiin virkaansa, vaikkei hän ollut Yhdysvaltojen tukema ehdokas. lähde?
Jäsenmaat

Järjestön alkuperäiset 21 jäsenmaata vuodelta 1948 ovat seuraavat:
Argentiina
Bolivia
Brasilia
Chile
Costa Rica
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador
El Salvador
Guatemala
Haiti
Honduras, erotettiin vuonna  2009. Palasi takaisin vuonna 2011
Kolumbia
Meksiko
Nicaragua
Panama
Paraguay
Peru
Uruguay
Venezuela
Yhdysvallat
Kuuba,  erotettiin järjestöstä vuonna 1962. palasi takaisin 2009
1960-luvun lopussa mukaan liittyi kolme uutta maata:
Barbados
Trinidad ja Tobago 1967
Jamaika 1969
1970-luvun puolivälistä alkaen mukaan tuli vuosikymmenen aikana kahdeksan maata:
Grenada 1975
Suriname 1977
Dominica
Saint Lucia 1979
Antigua ja Barbuda
Saint Vincent ja Grenadiinit 1981
Bahama 1982
Saint Kitts ja Nevis 1984
1990-luvun vaihteessa seuraan liittyi vielä kolme maata:
Kanada 1990
Belize
Guyana 1991
Järjestössä on yhteensä 35 maata, mikäli Kuuba lasketaan mukaan. Käytännössä järjestössä on kuitenkin 34 jäsenmaata, koska Kuuban hallitus ei osallistu sen toimintaan.
Honduras suljettiin ulos järjestöstä heinäkuussa 2009 vastalauseena laillisen presidentin Manuel Zelayan syrjäyttämiselle ja armeijan vallankaappaukselle.
Yleiskokoukset

| Järjestys | Kaupunki | Maa | Päivämäärä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | San José |  Costa Rica | 14.–23. huhtikuuta 1971 |
| 2. | Washington D.C. |  Yhdysvallat | 11.–21. huhtikuuta 1972 |
| 3. | Washington D.C. |  Yhdysvallat | 4.–15. huhtikuuta 1973 |
| 4. | Atlanta |  Yhdysvallat | 19. huhtikuuta – 1. toukokuuta 1974 |
| 5. | Washington D.C. |  Yhdysvallat | 8.–19. toukokuuta 1975 |
| 6. | Santiago de Chile |  Chile | 4.–18. kesäkuuta 1976 |
| 7. | St. George’s |  Grenada | 14.–22. kesäkuuta 1977 |
| 8. | Washington D.C. |  Yhdysvallat | 21. kesäkuuta – 1. heinäkuuta 1978 |
| 9. | La Paz |  Bolivia | 22.–31. lokakuuta 1979 |
| 10. | Washington D.C. |  Yhdysvallat | 19.–26. marraskuuta 1980 |
| 11. | Castries |  Saint Lucia | 2.–11. joulukuuta 1981 |
| 12. | Washington  D.C. |  Yhdysvallat | 15.–21. joulukuuta 1982 |
| 13. | Washington  D.C. |  Yhdysvallat | 14.–18. marraskuuta 1983 |
| 14. | Brasília |  Brasilia | 12.–17. marraskuuta 1984 |
| 15. | Cartagena de Indias |  Kolumbia | 5.–9. joulukuuta 1985 |
| 16. | Ciudad de Guatemala |  Guatemala | 11.–15. marraskuuta 1986 |
| 17. | Washington  D.C. |  Yhdysvallat | 9.–14. marraskuuta 1987 |
| 18. | San Salvador |  El Salvador | 14.–19. marraskuuta 1988 |
| 19. | Washington  D.C. |  Yhdysvallat | 13.–18. marraskuuta 1989 |
| 20. | Asunción |  Paraguay | 4.–8. kesäkuuta 1990 |
| 21. | Santiago de Chile |  Chile | 3.–8. kesäkuuta 1991 |
| 22. | Nassau |  Bahama | 18.–23. toukokuuta 1992 |
| 23. | Managua |  Nicaragua | 7.–11. kesäkuuta 1993 |
| 24. | Belém |  Brasilia | 6.–10. kesäkuuta 1994 |
| 25. | Montrouis |  Haiti | 5.–9. kesäkuuta 1995 |
| 26. | Panamá   |  Panama | 3.–7. kesäkuuta 1996 |
| 27. | Lima |  Peru | 1.–5. kesäkuuta 1997 |
| 28. | Caracas |  Venezuela | 1.–3. kesäkuuta 1998 |
| 29. | Ciudad de Guatemala   |  Guatemala | 6.–8. kesäkuuta 1999 |
| 30. | Windsor |  Kanada | 4.–6. kesäkuuta 2000 |
| 31. | San José |  Costa Rica | 3.–5. kesäkuuta 2001 |
| 32. | Bridgetown |  Barbados | 2.–4. kesäkuuta 2002 |
| 33. | Santiago de Chile |  Chile | 8.–10. kesäkuuta 2003 |
| 34. | Quito |  Ecuador | 6.–8. kesäkuuta 2004 |
| 35. | Fort Lauderdale |  Yhdysvallat | 5.–7. kesäkuuta 2005 |
| 36. | Santo Domingo |  Dominikaaninen tasavalta | 4.–6. kesäkuuta 2006 |
| 37. | Panamá |  Panama | 3.–5. kesäkuuta 2007 |
| 38. | Medellín |  Kolumbia | 1.–3. kesäkuuta 2008 |
| 39. | San Pedro Sula |  Honduras | 2.–3. kesäkuuta 2009 |
| 40. | Lima |  Peru | 6.–8. kesäkuuta 2010 |
| 41. | San Salvador |  El Salvador | 5.–7. kesäkuuta 2011 |
| 42. | Cochabamba |  Bolivia | 3.–5. kesäkuuta 2012 |
| 43. | Antigua   |  Guatemala | 4.–6. kesäkuuta 2013 |
lähde?
Huippukokoukset

Lähde:
| Vuosi | Järjestys | Päivämäärä | Isäntämaa | Isäntäkaupunki | Isäntä (valtionpäämies) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | 1. | 9.–11. toukokuuta |  Yhdysvallat | Miami | Bill Clinton |
| 1998 | 2. | 18.–19. huhtikuuta |  Chile | Santiago de Chile | Eduardo Frei Ruiz-Tagle |
| 2001 | 3. | 20.–22. huhtikuuta |  Kanada | Quebec  | Jean Chrétien |
| 2004 | erityiskokous | 12.–13. tammikuuta |  Meksiko | Monterrey | Vicente Fox |
| 2005 | 4. | 4.–5. marraskuuta |  Argentiina | Mar del Plata | Néstor Kirchner |
| 2009 | 5. | 17.–19. huhtikuuta |  Trinidad ja Tobago | Port-of-Spain | Patrick Manning |
| 2012 | 6. | 14.–15. huhtikuuta |  Kolumbia | Cartagena | Juan Manuel Santos |
| 2015 | 7. | 10.–11. huhtikuuta |  Panama | Panamá | Juan Carlos Varela |
| 2018 | 8. | 23.–25. maaliskuuta |  Peru | Lima | Martín Vizcarra |
Pääsihteerit

| Järjestys | Virka-aika | Pääsihteeri | Valtio |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1948–1954 | Alberto Lleras Camargo |  Kolumbia |
| 2. | 1954–1955 | Carlos Dávila |  Chile |
| 3. | 1956–1968 | José A. Mora |  Uruguay |
| 4. | 1968–1975 | Galo Plaza |  Ecuador |
| 5. | 1975–1984 | Alejandro Orfila |  Argentiina |
| 6. | 1984–1994 | João Clemente Baena Soares |  Brasilia |
| 7. | 1994–2004 | César Gaviria |  Kolumbia |
| 8. | 15. syyskuuta 2004 – 15. lokakuuta  2004 | Miguel Ángel Rodríguez |  Costa Rica |
| 9. | 15. lokakuuta 2004 – 26. toukokuuta 2005 | Luigi R. Einaudi vt. |  Yhdysvallat |
| 10. | 26. toukokuuta 2005 – 26. toukokuuta 2015 | José Miguel Insulza |  Chile |
| 11. | 26. toukokuuta 2015 – | Luis Almagro |  Uruguay |
lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amerikan valtioiden järjestö Wikimedia Commonsissa
Amerikan valtioiden järjestön kotisivu (englanniksi, espanjaksi, portugaliksi, ranskaksi)
Järjestön päämaja Washington, D.C.ssa.
Ei jäsen (Ranskan Guayana) ja  (Grönlanti)
Kotikankaan asuinpaikka

| Kotikankaan asuinpaikka> Sijainti |
| --- | --- |
 Kotikankaan asuinpaikka
Koordinaatit:  65°21′15.7357″N, 25°57′6.7162″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  Asuinpaikka
Huippukausi:  kivikausi
Kaupunki:  Oulu, Yli-Iin kaupunginosa
Merkitys:  Myöhäiskivikautinen laaja asuinpaikka
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kotikankaan asuinpaikka on vuonna 1993 löytynyt muinainen asuinpaikka, jonka väestö on kuulunut tyypillisen kampakeramiikan kulttuuripiiriin. Samalla asuinpaikalla on asuttu tai toimittu myös varhaismetallikaudella. Se on osa Kierikin kivikautista löytökompleksia ja sijaitsee Yli-Iissä kahden kilometrin päässä Kierikin voimalaitoksesta yläjuoksulle päin Iijoen etelärannalla Kierikkisaaren kohdalla.
Alueella suoritettiin 2005-2008 sarja koekaivauksia.
Asuinpaikkojen asumukset

Asuinalue on kaksiosainen. Sen itäpuolinen osa seuraa kilometrin pituista rantavallia ja siitä on löytynyt kuusi asuinpaikkaa. Länsiosassa tunnetaan 12 asumuspainannetta, joista 6 on tuhoutunut metsäojituksessa. Asumuspainanteiden ympäriltä tiedetään suurempaa 3 keittokuoppaa. Asuinalueeseen voidaan lukea myös yli 42 pyyntikuoppaa käsittävä pyyntijärjestelmä, jossa kuopat on sijoitettu kilometrin pituiseksi jonoksi.
Vuoden 2004 kaivauksissa tutkittiin 14 m2 neliön muotoisesta noin 100 m² suuruisesta asumuksesta. Sen sisältä löytyi kaksi kivettyä liettä noin 3 metrin etäisyydellä toisistaan ja asumuksen itäpäästä löytyi jätetunkio. Pieniä työstettyjen kivien löytöjä tehtiin koko lattian pinnan alueelta. Lattian reuna-alueelta huomattiin hiekassa seinän rakenteista johtuvia jälkiä.
Vuoden 2006 kansainvälisen NOCUSO-kurssiin liittyvässä kaivauksissa avattiin yksi asumuspainanne 12 m2 alalta ja lisäksi tutkittiin kahdesta muusta asuinpainanteesta muutama koeruutu. Lattiapinnan lisäksi tutkittiin asumuksen keskellä ollutta tulisijaa. Painanteen reunassa ollut liesi saattaa olla keramiikan polttamiseen liittyvä "uuni".
Vuonna 2007 järjestettiin taas kansainvälinen kaivauskurssi, jossa tutkittiin edellisten kolmen asumuksen ryppäästä yhtä 12 m2 alalta. Tällä kertaa löytyi myös asbestisekoitteista keramiikkaa, mutta ei jälkiä asumuksen rakenteista. Saman alueen tutkimista jatkettiin vuonna 2008.
Ajoitukset

Muun muassa nuotioiden hiilenpalaisista on tehty ajoituksia, jotka osoittavat pitkän asumishistorian. Kolme vanhinta ajoitusta ovat noin 3 900−3 800 eaa.. Seuraavien kohteiden kuusi ajoitusta 3 600−3 500 eaa.. Loput seitsemän ajoitusta jakaantuvat 3 360 eaa. (2 ajoitusta), 2 670 eaa., 2 300 eaa. (2 ajoitusta), 2 130 eaa. ja 700 eaa.. Viimeinen ajoitus on varhaismetallikaudelta eli pronssikaudelta. Rautakuonan esiintyminen pyyntikuopassa osoittaa oleskelua myös rautakaudella.
Esineistö > Meripihkakorut

Kampakeramiselta kaudelta tunnetaan vain Kierikistä muutamia meripihkaesineitä. Ne yleistyivät seuraavalla Kierikin keraamisella kaudella. Ainoa etelärannalta löytynyt meripihkakoru on ehjä putkihelmi, jonka löytökorkeuden perusteella (60,15 metriä merenpinnan yläpuolella) lienee eräs Kierikin vanhimpia. Se löytyi vuoden 2008 kaivauksilla.
Esineistö > Keramiikka

Asuinpaikoilta löytynyt keramiikka kuuluu pääosin tyypilliseen kampakeramiikkaan. Vuoden 2007 kaivauksilta löytyi myös asbestisekoitteista keramiikkaa, mutta siinäkin oli edellisen tapaisia kampaleimoja. Kyseessä ei ollut Kierikin keramiikkaa.
Vuoden 2007 keramiikkalöydöt ovat sikäli hyvin säilyneitä, että sirpaleiden pinnalta huomattiin maalia. Maali on säilynyt poikkeuksellisen hyvin, koska löytöpaikka on ympäristöään paljon korkeammalla ja sitä kuivempi. Ruukun sirpaleita löytyi vain muutamia, mutta niistä huomattiin mielenkiintoisia asioita. Astioiden sisäpintaan on ilmeisesti sivelty koivutervasta valmistettu kalvo, joka saattaa liittyä astian vedenläpäisyyn. Normaalisti poltettu ruukku suotaa veden seinämän lävitse 10 tunnissa, mutta rasva tai koivuntervakalvo estäisi sen. Oksidoituneena terva muuttuu mustaksi ja sitä voi olla vaikeaa erottaa noesta tai maalista. Maalatut kohdat sijaitsivat ruukun suun reunassa ja maalattu sauma on reunustettu saveen painetuilla suorakulmaisilla kampakuvioilla. Maalia löytyi sekä reunan sisä- että ulkopuolelta. Osa maalatuista viivoista etenevät ruukun kylkeä pitkin, mutta niiden muodostamia kuvioita ei hahmotettu. Elektroniemissioon perustuvalla menetelmällä löydettiin maalista vahvat hapen ja raudan signaalit, eli maalin pigmentti saattaa olla mustaa hematiittia.
Esineistö > Muuta

Esinelöydöt käsittivät kampakeramiikan sirpaleita, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, kvartsiytimiä, vähän venäläistä piitä ja palanutta luuta. Löydetyt kolme savi-idolia esittävät eläin- tai ihmishahmoja.
Samaa asuinpaikkaa on käytetty myös varhaismetallikaudella, koska yhdestä pyyntikuopasta löydettiin rautakuonaa. Oleskelua tukevat myös muutamat radiohiiliajoitukset.
Tutkimushistoria

Paikka löytyi vuonna 1993, ja sen kartoitti vuonna 1995 Pentti Koivunen ja inventoi tarkemmin Hans-Peter Schulz vuonna 1997. Vasta vuosina 2005-2008 suoritettiin sarja koekaivauksia kansainvälisen kaivauskurssin nimissä johtajanaan Andre Costopoulos.
Seraminapotti

| Seraminapotti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Apotit Philemon
Laji::  subcorniculatus
Kaksiosainen nimi
 Philemon subcorniculatus  (Hombron & Jacquinot, 1841) 
Katso myös
   Seraminapotti Wikispeciesissä   Seraminapotti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Seraminapotti (Philemon subcorniculatus) eli aiemmalta nimeltään seraminkaljumesikko  on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Seraminapottia tavataan Seramin saarella Indonesiassa. Lajia on kuvattu hyvin yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Seramin saaren sijainti Molukeilla.
Pusulan Karisjärven työväentalo

| Karisjärven työväentalo |
| --- | --- |
 Ahonpään ja Karisjärven työväenyhdistyksen talo 1920-1923
Sijainti:  Karisjärvi, Pusula, Lohja
Valmistumisvuosi:  1. talo vuonna 1912, 2. talo vuonna 1955
Tuhoutui:  1. talo vuonna 1953
Suunnittelija:  2. talo Arvo Enström
Rakennuttaja:  Ahonpään-Karisjärven työväenyhdistys
Runkorakenne:  2. talo lautarakenteinen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karisjärven työväentalo oli Lohjan kaupungissa Pusulan Karisjärven  kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Pusulan Ahonpään-Karisjärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys osti vuonna 1910 noin hehtaarin suuruisen tontin, jolle valmistui työväentalo vuonna 1912. Työväentalo paloi vuonna 1953, palon syttymissyy ei selvinnyt. Yhdistys rakennutti palaneen talon tilalle lautarakenteisen työväentalon, joka valmistui vuonna 1955. Talon oli suunnitellut Arvo Enström. Siihen kuului juhlasali, näyttämö, ravintola ja eteinen. Myöhemmin rakennettiin vielä vahtimestarin asunto. Rakennustöistä 40 % tehtiin talkoilla.
Hiljenneestä työväentalosta tehtiin vuonna 1972 Uudenmaan Sos.dem. piirijärjestölle kurssikeskus. Juhlasali muutettiin luento- ja majoitustiloiksi. Talon varustetaso ei kuitenkaan vastannut ajan vaatimuksia, ja kurssitoiminta lopetettiin muutaman vuoden jälkeen. Talon nykyisestä tilanteesta ei ole tietoa.