Wilhelm Steinitz
Ura shakinpelaajana > Mestaruuden jälkeinen ura

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Pelin kuuluisa lopputilanne. Valkean kaikki upseerit ovat lyötävissä ja musta uhkaa siirron mattia, mutta valkea on silti voittanut pelin. Musta ei voi lyödä tornia ja yksi mahdollinen jatko olisi: 24...Kh8 25. Txh7+ Kg8 26. Tg7+ Kh8 27. Dh4+ Kxg7 28. Dh7+ Kf8 29. Dh8+ Ke7 30. Dg7+ Ke8 31. Dg8+ Ke7 32. Df7+ Kd8 33. Df8+ De8 34. Rf7+ Kd7 35. Dd6#.
Steinitz osallistui syksyllä 1894 New Yorkissa pieneen turnaukseen, jonka hän voitti.
Seuraava iso kilpailu hänen urallaan oli Hastingsin turnaus. Se oli ensimmäinen oikea superturnaus, sillä siihen osallistui yhteensä 22 kansainvälisesti menestynyttä pelaajaa. Hastingsin turnausta pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista turnauksista, ja siitä tulikin vuosittainen tapahtuma suuren suosion takia. Turnaus pelattiin niin, että jokainen pelasi yhden pelin jokaista vastaan. Turnauksen voiton vei nuori Harry Nelson Pillsbury, joka oli aiemmin suurelle yleisölle täysin tuntematon. Toiseksi tuli Tšigorin, kolmanneksi Lasker, neljänneksi Tarrasch, ja Steinitz oli vasta viides. Hän myös hävisi Laskeria vastaan pelaamansa pelin, mikä edelleen vahvisti käsitystä, että Lasker on Steinitzia vahvempi pelaaja. Steinitz pelasi kuitenkin von Bardelebenia vastaan pelin, joka on šakkihistorian kuuluisimpia. Steinitz aloitti 22. siirrolla hienon sommitelman, jonka lopuksi jokainen hänen upseereistaan oli mustan lyötävänä ja lisäksi musta uhkasi yhden siirron mattia. Silti tilanne oli valkean voitto, ja Bardeleben antoikin aikansa kulua loppuun ikään kuin luovutukseksi, sillä ei halunnut Steinitzin pelaavan hienoa sommitelmaansa laudalla. Peli sai myöhemmin lempinimen Ikivihreä peli.
Vuosina 1895–1896 Lasker osallistui neljän pelaajan otteluturnaukseen, jossa olivat mukana myös Pillsbury, Lasker sekä Tšigorin. Turnaus koostui otteluista, joissa pelattiin aina kuusi peliä vastustajaa vastaan. Lasker voitti turnauksen ylivoimaisesti, mutta Steinitz osoitti olevansa yhä vaarallinen kilpailijoilleen ja sijoittui toiseksi.
Vuoden 1896 kesällä pidettiin Nürnbergissä turnaus, johon sekä Steinitz että Lasker osallistuivat. Tämäkin turnaus osoitti Laskerin vahvuuden: hän voitti tuloksella 13½/18, kun Steinitz jäi vasta kuudenneksi tuloksella 11.
Vaikka Lasker oli selvästi parempi, Steinitz haastoi hänet maailmanmestaruusotteluun vielä vuoden lopulla. Ottelu sovittiin alkavaksi marraskuussa, mutta voittajasta ei ollut missään vaiheessa epäselvyyttä. Lasker voitti Moskovassa ensimmäiset neljä peliä, jolloin Steinitz pyysi lykkäystä heikentyneen terveydentilansa takia.  Ottelussa pidettiin taukoa kaksi kuukautta, minkä jälkeen Lasker jatkoi vahvoja otteitaan. Lasker voitti seuraavista seitsemästä pelistä kolme, ja neljä peliä päättyi tasan. Steinitz sai taisteltua kahdesta seuraavasta pelistä voitot, mutta se oli enää laiha lohtu entiselle maailmanmestarille. Seuraava peli päättyi tasan, ja sitten Lasker voitti kuudennentoista ja seitsemännentoista pelin. Lopputulos oli selvä 10–2 Laskerin hyväksi.
Ottelu rasitti Steinitzia niin paljon, että hän joutui jäämään muutamaksi viikoksi moskovalaiseen psykiatriseen sairaalaan lepäämään. Päästyään sairaalasta Steinitz palasi takaisin Yhdysvaltoihin, missä hän ei kuitenkaan pysynyt kauan aloillaan.
Steinitz osallistui vielä muutamaan turnaukseen. Wienissä hän tuli vuonna 1898 hienosti neljänneksi yhdeksäntoista osallistujan joukosta. Samana vuonna pelatussa Kölnin turnauksessa Steinitz sijoittui viidenneksi, mikä oli myös hyvä suoritus. Katastrofi iski kuitenkin seuraavana vuonna Lontoon turnauksessa. Steinitz tuli viidentoista osanottajan joukosta vasta sijalle 11.
Pian turnauksen jälkeen Steinitz todettiin mielisairaaksi ja hän joutui laitoshoitoon. Joidenkin lähteiden mukaan Steinitz kärsi kupasta, jonka hän olisi saanut Pietarin turnauksessa vuosina 1895–96. Sairauden arvellaan olleen osasyynä hänen hermoromahduksiinsa. Hän jopa yritti yhdessä vaiheessa haastaa Jumalan šakkiotteluun ja aikoi antaa siirron ja sotilaan tasoituksena. Vuonna 1900 hänen vaimonsa toimitti hänet Ward's Islandin mielisairaalaan. 12. elokuuta vuonna 1900 Steinitz sai sairaalassa sydänkohtauksen, mikä johti hänen kuolemaansa. Hänet haudattiin Brooklynin Ikivihreiden hautausmaalle.