stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seikkailumetsä

| Seikkailumetsä> Maple Town Monogatari |
| --- | --- |
Tyyli:  koko perheen piirretty
Alkuperämaa:  Japani
Alkuperäiskieli:  japani
Esitetty:  19. tammikuuta 1986 – 11. tammikuuta 1987
Jaksoja:  52
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Hiroshi Shidara, Junichi Sato
Tuotantoyhtiö(t):  Toei Animation
Aiheesta muualla
IMDb
Seikkailumetsä (jap. メイプルタウン物語, Maple Town Monogatari) on japanilainen piirrossarja, jota tehtiin vuosina 1986–1987 kaikkiaan 52 jaksoa. Jaksoja julkaistiin myös suomeksi jälkiäänitettyinä VHS-kaseteilla. Jälkiäänityksestä vastasi Golden Voice Oy. Koko sarja on julkaistu vain Espanjassa ja Japanissa DVD-kokoelmana.
Sarja kertoo Tiina-nimisen kaniinin seikkailusta Vaahterakaupungissa. Tiinan ystäviä ovat muun muassa Kalle, Minna ja Jonna. Kaupungissa asuu Rosvo-Rontti-niminen roisto, jota poliisi, bulldoggi Otto, yrittää saada kiinni.
Amerikkalainen dubbi "Maple town stories" sisälsi alkuperäiseen japanilaiseen ohjelmaan kuulumattoman "juontajattaren" jokaisen jakson alussa ja lopussa  "Mrs. Maple" (Janice Adams), jossa hän kertoi jakson opetuksen lapsille. Lisäksi joitakin kohtauksia oli leikattu amerikkalaisessa versiossa.
Toei Animation on myös tehnyt Maple Town Monogatarille toisen tuotantokauden "New Maple Town Story - Palm Town Chapter" (jap. (新メイプルタウン物語-パームタウン編
Tämä Amerikassa julkaisematon kausi kertoo Tiinan elämästä Palm Town nimisessä trooppisessa rantakaupungissa, jonne hän lähti tätinsä kanssa, (mahdollisesti opiskelemaan sairaanhoitajaksi, koska Tiinan täti ja hänen aviomies omistavat piskujänis klinikan (Pika Clinic) palm townissa.
Hahmot

Kaniinin perhe: Tiina, Anne, Tiinan isä ja äiti, Emma, Ville, Leena-mummi ja Aapo-vaari
Karhu-perhe: Kalle, Herra Kauko Karhula, Rouva Kaija Karhula, Jari, Kille, Matti ja Kati
Kettu-perhe: Minna, Herra Hannu Kettunen, Rouva Virpi Kettunen ja Juuso
Kissa-perhe: Herra Paavo Kissala ja Rouva Kerttu Kissala
Koira-perhe: Joni, Tohtori Koirala, Rouva Paula Koirala ja Sari
Orava-perhe: Jonna, Robert Oravala, Rouva Pirkko Oravala ja Mika
Possu-perhe: Jaana, Herra Ton Ton, Rouva Ton Ton ja Marja
Pesukarhu-perhe: Minttu, Herra Marko Pesukarhula, Rouva Päivi Pesukarhula ja Pekka
Hiiri-perhe: Liisukka, Raija, Susanna, Herra Roope Hiirilä, Rouva Riitta Hiirilä ja Martti
Majava-perhe: Sanna, Herra Iivari Majavala, Rouva Anneli Majavala ja Tommi
Mäyrä-perhe: Esko, Herra Reijo Mäyrälä, Rouva Tarja Mäyrälä ja Julia
Myyrä-perhe: Milla, Herra Mauri Myyrälä, Rouva Maija Myyrälä ja Mikko
Kirby Kissa
Pormestari Harri Leijonamainen
Neiti Aura Hirvi, opettaja
Konstaapeli Otto Bulldoggi, poliisi
Konstaapeli Otto Bulldogin vaimo
Oskari Saukko
Asemapäällikkö Apina
Tohtori Vuohi, koulun rehtori
Rosvo-Rontti, ilkeä roisto
Herra Kilpikonna
Kenguru-perhe: Herra Jussi Kengurula, Rouva Alma Kengurula, Akseli Kengurula
Herra Walius
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi pitää VHS-julkaisun animaatioita viehättävästi toteutettuina ja antaa niille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Jonne Luhtavaara

Jonne Luhtavaara (s. 30. lokakuuta 1997) on suomalainen pesäpalloilija. Luhtavaara edustaa kaudella 2024 Miesten ykköspesiksessä pelaavaa Ylivieskan Kuulaa. Luhtavaara on pelannut Superpesistä myös kasvattajaseurassaan Oulun Lipossa. Hän pelaa sisäpelissä vaihtajana tai kotiuttajana ja ulkokentällä kolmosvahtina. Luhtaavara on pelannut urallaan kauden 2020 loppuun mennessä 120 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi kunnaria ja 43 tavallista juoksua, tuonut 33 juoksua ja kerännyt 230 kärkilyöntiä. Luhtavaara on pelannut urallaan kuusi Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt yhden kunnarin ja viisi tavallista juoksua, tuonut kuusi juoksua ja kerännyt 21 kärkilyöntiä.[vanhentunut linkki]
Rowland S. Howard

| Rowland S>  Howard |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Rowland Stuart Howard
Syntynyt: 24.10.1959 Melbourne, Australia
Kuollut: 30.12. 2009 Heidelberg, Australia
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Rowland S. Howard
Tyylilajit:  post-punk
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  The Birthday Party, The Crime And The City Solution, These Immortal Souls
Levy-yhtiöt:  Fat Possum Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Rowland Stuart Howard (24. lokakuuta 1959 – 30. joulukuuta 2009) oli australialainen rockmuusikko, kitaristi ja lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten Nick Caven johtaman post-punk-yhtye The Birthday Partyn kitaristina ja sen jälkeisestä soolourastaan. Rowland S. Howard oli myös keskeinen hahmo 1980- ja 1990-lukujen australialaisessa punk- ja post-punk-musiikkikentässä.
Elämä

Rowland Stuart Howard syntyi 24. lokakuuta 1959 Melbournessa toisena John Stanton Howardin ja Lorraine Howardin perheen kolmesta lapsesta. Hänen sisaruksensa olivat sisko Angela Howard ja veli Harry Howard, molemmat myös muusikoita. Ajan mittaan Rowland löysi kiinnostuksensa yhdysvaltalaisiin protopunk-artisteihin, kuten Velvet Underground ja New York Dolls ja The Stooges, joiden innoittamana hän alkoi soittaa kitaraa.
Elämä > Shivers-kappale

Rowland S. Howard alkoi kirjoittaa omia lauluja jo teini-ikäisenä, ja hän soitti useissa Melbournen underground-skenen punk-yhtyeissä, Vuonna 1975 hän perusti Young Charlatans -yhtyeen ja kirjoitti vain 16-vuotiaana ”Shivers”-kappaleen vuonna 1976. Shivers on täydellinen tiivistys teini-iän ahdistuksesta ja sydänsuruista. Kappaleesta on ajan saatossa tullut australialaisen rockin klassikko, josta on tehty lukuisia cover-versioita.. Young Charlatans soitti vain kourallisen keikkoja ennen kuin hajosi, mutta vuonna 1978 Howard liittyi The Boys Next Door -yhtyeeseen, jota johti laulaja Nick Cave. ”Shivers” julkaistiin ensimmäistä kertaa The Boys Next Door -yhtyeen albumilla Door, Door (1979).
Elämä > The Birthday Party

Howard toi ryhmään aggressiivisemman soundin, ja sen innoittamana yhtye päätti vaihtaa nimeä. Vuoteen 1980 mennessä yhtyeestä oli tullut The Birthday Party, ja se muutti Lontooseen. Rowland katui nopeasti muuttopäätöstä.”Rowland otti Lontoon henkilökohtaisesti”, Cave sanoi vuonna 2011 ilmestyneessä dokumentielokuvassa Autoluminescent. ”Aivan kuin joku olisi rakentanut koko Lontoon tehdäkseen hänet onnettomaksi.” Howard oli myös riippuvainen huumeista, mikä pahensi hänen synkkää mielialaansa, ja hän kärsi myös aliravitsemuksesta asuessaan yhtyeen kanssa vallatuissa taloissa. Kuitenkin yhtyeen tuntema vihamielisyys uutta kotiaan kohtaan muuttui vihamieliseksi musiikilliseksi intensiteetiksi. Bändin epäsointuiset, uhkaavat, joskus kaoottiset live-esiintymiset ja päihteidenkäyttö leimasivat sen vaaralliseksi yhtyeeksi, ja se alkoi saavuttaa suosiota punk-yleisössä kiertueillaan.
The Birthday Partyn albumeja Prayers On FIre (1981) ja Junkyard (1982) pidetään yleisesti post-punkin klassikkoina, mutta pian Junkyardin julkaisun jälkeen yhtyeen uran alamäki alkoi. Howard ja Nick Cave olivat olleet yhtyeen säveltäjät ja sanoittajat, mutta nyt he alkoivat ajautua erilleen. Cave koki, että hän ei tarvitse enää Howardin tukea tehdäkseen musiikkia. Vuonna 1983 The Birthday Party hajosi henkilökohtaisten riitojen ja kasvavan huumeiden käytön vuoksi. Einstürzende Neubauten -yhtyeen Blixa Bargeld tuotiin soittamaan kitaraa Howardin tilalle yhtyeen viimeisiin äänityssessioihin.The Birthday Partyn hajottua Nick Cave lähti perustamaan uutta yhtyettä, josta tuli Nick Cave and The Bad Seeds, yhdessä Mick Harveyn ja Blixa Bargeldin kanssa. Howard oli järkyttynyt Birthday Partyn hajoamisesta, ja hän loukkaantunut jäätyään Nick Caven uusien suunnitelmien ulkopuolelle. Hän koki tulleensa petetyksi.
Elämä > The Crime and the City Solution

Rowland liittyi Berliinissä soittaneeseen australialaiseen Crime & the City Solution -yhtyeeseen vuonna 1984, Yhtyeessä soitti bassoa Harry Howard, Rowlandin veli. Rowland S. Howard nauhoitti yhtyeen kanssa Room of Lights (1986) albumin tuoden omaperäisen tyylinsä sellaisiin australialaisen rockin klassikoihin kuin ”Six Bells Chime”, jonka yhtye esitti myös Wim Wendersin elokuvassa Berliinin taivaan alla. Musiikillisten erimielisyyksien vuoksi Rowland päätti kuitenkin erota yhtyeestä, ja hän otti mukaansa kaksi muusikkoa bändistä, mukaan lukien veljensä Harryn ja perusti These Immortal Souls -yhtyeen omien laulujensa kirjoittamisen välineeksi.
Elämä > These Immortal Souls

These Immortal Souls aloitti toimintansa Lontoossa vuonna 1987. Rowland ryhtyi laulajaksi ja yhtyeeseen kuului myös Swell Maps -yhtyeen rumpali Epic Soundtracks ja basistiveli Harry Howard. Yhtyeeseen liittyi kosketinsoittajaksi Rowlandin tyttöystävä Genevieve McGuckin. These Immortal Souls -yhtyeellä oli heti yleisöä Euroopassa ja Sonic Youth -yhtyeen avustuksella siitä tuli ensimmäinen ei-amerikkalainen bändi, joka sai sopimuksen punklevy-yhtiö SST:ltä. These Immortal Souls julkaisi ensitöikseen studioalbumin Get Lost, Don't Lie (1987), joka sai kriitikoilta hyvän vastaanoton. Los Angeles Times kuvaili bändin musiikkia ”post-punk-brechtiläiseksi bluesiksi, jossain hämärässä kabareessa”.
Tähän mennessä Howard oli myös kysytty studiomuusikko, ja hän oli äänittänyt levyjä myös The Barracudas -yhtyeen laulajan Jeremy Gluckin sekä Barry Adamsonin ja Henry Rollinsin kanssa. Howard teki yhteistyötä myös Swell Maps -yhtyeen Nikki Suddenin kanssa albumilla Kiss You Kidnapped Charabanc (1987). sekä  yhdysvaltalaisen punk-runoilijan ja laulajan Lydia Lunchin kanssa, tämän Honeymoon in Red (1988) ja Shotgun Wedding (1991) albumeilla. Niitä seurasi These Immortal Soulsin viimeinen albumi I'm Never Gonna Die Again (1992). Basisti Harry Howardin mukaan Rowland sekaantui liikaa sivuprojekteihin ja antoi liikaa omia kappaleitaan muille artisteille soitettavaksi ja se heikensi These Immortal Souls -yhtyeen urakehitystä. Myös yhtyeen kasvava huumeidenkäyttö sekä Rowlandin tuntema vastenmielisyys Lontoota kohtaan vaikuttivat yhtyeen hajoamiseen. Rowland halusi palata takaisin kotimaahansa Australiaan.
Elämä > Teenage Snuff Film

Kun These Immortal Souls lopulta hajosi, Rowland muutti takaisin Melbourneen vuonna 1995. Hän avioitui Jane Usherin kanssa vuonna 1998 mutta näytti katoavan lähes kokonaan julkisuudesta, vaikka onnistuikin vierailemaan Nick Cave and the Bad Seedsin Let Love In- (1994)  ja Murder Ballads (1996) -albumeilla. Rowland S Howard keskittyi viettämään rauhallista perhe-elämää ja hän yritti myös raitistua. Vuonna 1999 Howard teki comebackin muusikkona ja julkaisi soololevyn, Teenage Snuff Film, joka yhdisti taitavasti The Birthday Partyn väkivaltaisen post-punkin, 60-luvun tyttöbändipopin ja Rowlandin runolliset sanoitukset. Levyllä soitti bassoa australialaisen The Beasts Of Bourbon -yhtyeen Brian Hooper- ja rummuissa oli Birthday Partysta tuttu Mick Harvey.
Rowland S Howard esiintyi vuonna 2002 vampyyrielokuvassa Kadotettujen kuningatar vampyyribändin muusikkona.
Elämä > Pop Crimes (2009) ja kuolema

2000 luvulla Howard alkoi kärsiä vakavista terveysongelmista. Hän kärsi C-hepatiitista ja kamppaili lääkityksen heikentävien vaikutusten kanssa. Hän kertoi medialle avoimesti pitkäaikaisesta heroiiniriippuvuudestaan, josta hän pääsi eroon elämänsä kahden viimeisen vuoden aikana. Hän sai vuoden 2008 lopulla maksasyöpädiagnoosin. Hän ei antanut synkän diagnoosin estää itseään ja nauhoitti toisen sooloalbuminsa Pop Crimes vuonna 2009 ollessaan hoidossa. Pop Crimes -albumin tekoon ja lauluihin liittyi voimakasta surua. Tehdessään albumia Rowland tiesi olevansa parantumattomasti sairas. Aikaisemmin anteeksipyytelemätön huumeiden käyttäjä Howard ilmaisi syvää katumusta elämänsä viimeisinä hetkinään.”Olen menettänyt niin paljon elämästäni huumeisiin” hän sanoi. ”Se on ollut hukkaan heitettyä aikaa”. Howard kertoi medialle, että hän oli motivoitunut viimeistelemään albumin nopeasti, koska hän ymmärsi ajan rajallisuuden. Levy julkaistiin vain kaksi kuukautta ennen Howardin kuolemaa. Rowland S. Howard kuoli maksasyöpään vuonna 2009.
Lokakuussa 2011 elokuvantekijät Richard Lowenstein ja Lynn-Maree Milburn julkaisivat Rowland S. Howardin elämästä dokumenttielokuvan nimeltä Autoluminescent: Rowland S. Howard. Elokuvan tekoon osallistuivat kaikki Birthday Partyn elossa olevat jäsenet sekä Howardin perheen jäsenet.
Rowland S. Howardin merkitys

The Birthday Partyn aggressiivinen musiikki, jota dominoi Rowland S. Howardin raivoisa kitara ja Nick Caven ulvovalaulu, ylittivät aikaisemman punk-rockin rajat, ja yhtye sai intohimoisen kulttisuosion etenkin Australiassa ja Britanniassa. Birthday Partyn jälkeen Rowland S. Howardin ura ei edennyt samalla tavalla kuin Nick Caven. Siinä missä Cave keräsi yleisöä,soittaen suuremmilla areenoilla ja nousten festivaalien pääesiintyjäksi, Rowland S Howard säilyi koko uransa ajan ulkopuolisena, katu-uskottavana, post-punkin underground-piirien kulttisankarina. Hieman ennen kuolemaansa Rowland sanoi The Age -lehdelle: ”Mielestäni tärkeintä musiikissa pitäisi olla se, että se ilmaisee jonkinlaista inhimillisyyttä ja että sen pitäisi ilmaista sitä soittavan henkilön persoonallisuutta. Ja jos olet tarpeeksi hyvä, ihmiset pystyvät sanomaan, että se olet sinä, ei kuka tahansa”.
”Kuten runoilija Shelley, on häpeällistä, että hän kuoli köyhänä ja suhteellisen tuntemattomana”, sanoi Lindsay Gravina, joka tuotti Howardin sooloalbumit Teenage Snuff Film ja Pop Crimes. ”Mutta ihmiset, jotka 'ymmärtävät' hänet, ymmärtävät hänet samalla tavalla kuin ihmiset ymmärtävät Lou Reedin tai Bob Dylanin.”
Rowland S. Howardin Fender Jaguar -kitara ja vahvistin
S/S Norrkulla

| S/S Norrkulla |
| --- | --- |
 S/S Norrkulla
Tyyppi:  höyrylaiva
Lippuvaltio:   Suomi
Kotipaikka:  Helsinki
Aiemmat nimet:  HöyryJuho 2005- Figaro 1975–2005 Saaristo 1938–1975 Norrkulla 1919–1938 Njurok 1915–1918 Nagu
Omistaja:  Helsingin höyrylaivaosakeyhtiö (Marita Liiman ja Rauno Lehtinen)
Aiemmat omistajat:  Kyrönsalmen Höyrywenhe Oy (1975–2005) Säämingin Saariston Höyrylaiva Oy (1938–1975) Viktor Lenkker 1938 Trafikaktiebolag Sibbo Skärgård 1921–1938 Norrkulla Ab 1918–1921 Venäjän keisarikunta 1915–1918 Ångbåts Ab Nagu 1911–1915
Rakennustelakka:  Tehtaat Lehtoniemi & Taipale Fabriker, Joroinen
Hinta:  47 000 mk (vuoden 2011 rahassa 164 000 eur)
Luovutettu:  10.11.1911
Neitsytmatka:  20.11.1911 (Samppalinnan höyrylaivalaituri, Turku – Nauvo)
Tekniset tiedot
Pituus:  20,35 (nyk. 25,19) m
Leveys:  4,92 (nyk. 4,79) m
Syväys:  2,35 (nyk. 2,40) m
Bruttovetoisuus:  55,1 (nyk. 80,0) brt
Koneisto:  Compound-höyrykone, A. Ahlström Oy
Koneteho:  100 hv (nyk. 120 ihv / 88 kW) kW
Nopeus:  10 (nyk. 8,0) kn
Matkustajia:  99 (nyk. 51)
Miehistö:  7 (nyk. 4)
Lähteet:  Helsingin höyrylaivaosakeyhtiö.  Rami Wirrankoski.  http://www.turkusteamers.com/
S/S Norrkulla on tilausristeilyjä Helsingin Pohjoisrannasta tekevä höyrylaiva. Alus oli alkuperäiseltä nimeltään S/S Nagu, risteili aiemmin Savonlinnan lähivesillä sisävesihöyrylaivana nimellä Figaro. Vuonna 1919 laivan runkoa pidennettiin keskeltä 3,84 metrillä. Pääkannen hyttien yläpuolelle rakennettiin siltakansi, johon tuli myös ruorihytti. Laivan kylkiin lisättiin valkoiset sivupellit, joihin tuli myös ikkunat. Laivan kattilassa tapahtui vaipan repeämä 70-luvulla jonka johdosta käyttöpaine on alennettu 9,5:stä seitsemään baariin. Laiva on kunnostettu viimeisimmän omistajanvaihdoksen jälkeen perusteellisesti vuosina 2005–2011. Mm. kaikki laivan salongit ja aurinkokansi on kunnostettu, korsteeni on uusittu, höyrykattila on peruskorjattu ja höyrykoneen suihkulauhdutin on korvattu uudella pintalauhduttimella (v. 2011).
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Valmistus

Jakob Nordqvist, Otto ja Carolus Wrede, Wiktor Henriksson ja Sigurd Möller perustivat 3. joulukuuta 1911 Ångbåts Ab Nagu -yhtiön Turussa, minkä tehtävänä oli turvata saaristoliikenne Turusta Nauvoon. Varustamo tilasi jo ennen virallista perustamista Joroisista Tehtaat Lehtoniemi & Taipale Fabrikerilta aluksen, joka saapui uutena Turkuun marraskuussa 1911. S/S Nagu aloitti liikennöinnin välittömästi katsastusten jälkeen.
Palvelus

Alus liikennöi kolmasti viikossa Turusta Nauvoon muun muassa reittiä Turku-Haarla-Mustfinnö-Prostvik-Pensar-Kirjais-Berghamn-Nötö. Se teki myös viikonloppuisin risteilyjä Jurmoon ja Nötöön. Yhtiö ajautui konkurssiin ja alus myytiin pakkohuutokaupassa 28. toukokuuta 1915 Ab Vulcanille Turkuun 41 tuhannella markalla. Alus luovutettiin kuitenkin vasta 12. kesäkuuta. Venäläisten pakko-otettua aluksen ensimmäisen maailmansodan vuoksi se oli Njurokiksi nimettynä Saaristomerellä  huoltoaluksena. Alus myytiin 30. syyskuuta 1918 Norrkulla Ab:lle Helsinkiin 275 tuhannella markalla.
Aiheesta muualla

http://www.höyrylaiva.fi/
www.hoyrylaiva.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.savonlinna.fi/museo/nayttelyt/museolaivat (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.hhlweb.biz/00-norrkulla.htm
http://www.ihalines.fi/suomeksi/norrkulla.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Josefa Iloilo

| Josefa Iloilo |
| --- | --- |

Fidžin 2. presidentti
 13. heinäkuuta 2000 - 5. joulukuuta 2006  
Edeltäjä:  Kamisese Mara
Seuraaja:  Frank Bainimarama
Fidžin 2. presidentti
 4. tammikuuta 2007 - 30. heinäkuuta 2009  
Edeltäjä:  Frank Bainimarama
Seuraaja:  Epeli Nailatikau
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. joulukuuta 1920 Vuda, Fidži
Kuollut: 6. helmikuuta 2011 (90 vuotta) Suva, Fidži
Ammatti:  poliitikko
Puoliso:  Salaseini Kavunono
Ratu Josefa Iloilo Uluivuda (29. joulukuuta 1920 – 6. helmikuuta 2011) oli fidžiläinen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä kahteen kertaan: 13. heinäkuuta 2000 – 5. joulukuuta 2006 ja 4. tammikuuta 2007 – 30. heinäkuuta 2009.
Iloilo syntyi Viti Levulla. Ennen poliittisella urallaan menestymistä hän työskenteli opettajana. Hänestä tuli alun perin varapresidentti 18. tammikuuta 1999; Kamisese Maran viraltapanon jälkeen hän nousi presidentiksi 13. heinäkuuta 2000.
Korkeasta iästään huolimatta Iloilo aloitti uuden kauden maaliskuussa 2006. Saman vuoden joulukuussa Fidži ajautui pahemman luokan poliittiseen kaaokseen, ja amiraali Frank Bainimarama kaappasi Iloilon vallan. Hän kuitenkin antoi Iloilolle tämän valtionpäämiehen arvon takaisin 4. tammikuuta 2007 ja on itse toiminut siitä lähtien maan pääministerinä.
Iloilo (oikealla) kättelemässä Yhdysvaltain suurlähettiläs Steven McGannia.
Iloilo vietti 85-vuotispäiväänsä Lautokalla joulukuussa 2005. Hän sairasti Parkinsonin tautia. Iloilo jäi eläkkeelle elokuussa 2009. Hän kuoli helmikuussa 2011.
Bahai-usko Suomessa

Bahai-usko on vähemmistöuskonto Suomessa, johon se saapui 1900-luvulla.
Historia

Bahai-usko tuli Suomeen eri lähteiden mukaan 1920-luvulla tai 1930-luvun lopulla amerikansuomalaisten mukana. Säännöllinen toiminta aloitettiin vuonna 1938, mutta ensimmäinen järjestö, Helsingin Bahai Seura ry, perustettiin vuonna 1952. Vielä tässä vaiheessa useimmat jäsenet eivät ajatelleet järjestöä erillisenä uskontona.
1960-luvun alussa perustettiin paikallishallinnot Tampereelle, Lahteen ja Turkuun, ja valtakunnallinen seura rekisteröitiin uskonnolliseksi yhdyskunnaksi vuonna 1963 nimellä Suomen Bahai-yhdyskunta. 1970-luvulla yhdyskunta aloitti aktiivisen lähetystyön muun muassa lentolehtisin ja musiikkiryhmien esityksillä, ja yhdyskunnan jäsenmäärä kaksinkertaistui vuosien 1972 ja 1973 aikana.
Nykyään

Vuonna 2020 yhteiskunnalla oli 653 jäsentä. Suomen Bahai-yhdyskunnan ei-uskonnollisia yhteistyökumppaneita ovat olleet mm. Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Suomen YK-liitto, Suomen Punainen Risti ja Unicef.
Tunnettuja suomalaisia bahaita:
Arman Alizad (vaatturi ja juontaja)
Aram Aflatuni (juontaja-toimittaja)
Soheila Mikkonen (bahai-yhteisön tiedottaja ja toimittaja)
Sarvivalaat

| Sarvivalaat |
| --- | --- |
 Maitovalas (Delphinapterus leucas)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hammasvalaat Odontoceti
Heimo::  Sarvivalaat Monodontidae  Gray, 1821
Suvut
 Monodon  Delphinapterus 
Katso myös
   Sarvivalaat Wikispeciesissä   Sarvivalaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarvivalaat (Monodontidae) on hammasvalaisiin kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluu kaksi elävää lajia: sarvivalas (Monodon monoceros) ja maitovalas (Delphinapterus leucas). Niitä esiintyy vain pohjoisella arktisella alueella, harvoin Grönlannin eteläkärkeä etelämpänä.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että  heimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin valkovalaat.
Molemmat heimon nykyisin elävät valaslajit A. Thorburnin piirroksessa vuodelta 1920
Pekka Myllymäki

| Pekka Myllymäki |
| --- | --- |
 Myllymäki Seinäjoella toukokuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1960 (ikä 64) Raisio
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  opettaja, poliitikko
Poliitikko
Puolue:  Suomen Keskusta
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Pekka Myllymäki (s. 6. maaliskuuta 1960 Raisio) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko ja maanviljelijä. Hän on Varsinais-Suomen maakuntavaltuuston puheenjohtaja. Myllymäki on toiminut myös Keskustan Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana sekä Mietoisten ja Mynämäen kunnanhallituksen puheenjohtajana.
Vuodesta 2003 lähtien Myllymäki on ollut MTK:n sokerijuurikasvaliokunnan puheenjohtaja.
Elämä

Syntyjään raisiolainen Myllymäki on asunut Mietoisissa 1990-luvun alusta lähtien, jolloin hän osti yhdessä veljensä ja vanhempiensa kanssa paikallisen Ravean kartanon. Myllymäen äiti on kotoisin Mynämäeltä ja isä Loimaan seudulta. Koulutukseltaan Myllymäki on kasvatustieteiden maisteri ja hän on valmistunut Turun yliopistosta vuonna 1985. Hän on myös toiminut opettajana.
Pekka Myllymäen puoliso on Irmeli Myllymäki ja heillä on kolme lasta.
Ura

Kunnallispolitiikassa Myllymäki on toiminut vuodesta 2001, jolloin hänet valittiin keskustapuolueen ehdokkaana Mietoisten kunnanvaltuustoon ja sen varapuheenjohtajaksi. Myllymäki on ollut kunnanhallituksen puheenjohtajana sekä Mietoisissa että Mietoisten ja Mynämäen kuntaliitoksen jälkeen myös uudessa Mynämäen kunnassa.
Puoluetasolla Myllymäki on toiminut Keskustan Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana sekä puoluehallituksen jäsenenä. Myllymäki on Varsinais-Suomen maakuntavaltuuston puheenjohtaja. Hän on ollut myös Varsinais-Suomen maakuntahallituksen toinen varapuheenjohtaja.
Sokerijuurikasta itsekin viljelevä Myllymäki on kunnallis- ja puoluepolitiikan ohella toiminut myös maatalouspolitiikassa. Myllymäki on johtanut puhetta MTK:n sokerijuurikasvaliokunnassa vuodesta 2003 sekä edustanut suomalaisia juurikkaanviljelijöiden eurooppalaisessa ammattijärjestössä CIBE:ssä. Vuodesta 2001 alkaen Myllymäki on myös kuulunut Euroopan unionin komission neuvoa-antavaan sokeria käsittelevän ryhmään.
Pekka Myllymäki on lisäksi ollut ehdolla eurovaaleissa vuosina 2004 ja 2009, mutta ei ole tullut valituksi. Hän oli keskustan ehdokkaana kevään 2015 eduskuntavaaleissa. Hän keräsi 3255 ääntä, mikä ei riittänyt valituksi tulemiseen. Myllymäki oli ehdolla myös vuoden 2019 vaaleissa. Tuolloin hän keräsi 2364 ääntä, eikä tullut valituksi eduskuntaan.
Marraskuussa 2014 Vakka-Suomen Sanomien päätoimittaja kertoi Myllymäen painostaneen lehden linjan muuttamiseen vuonna 2013. Oman näkemyksensä mukaan Myllymäki ei painostanut vaan antoi lehdelle lukijapalautetta. Vakka-Suomen Sanomia julkaisee kuntayhtymä, jonka valtuusto myöhemmin paheksui lehteen kohdistuneita painostusyrityksiä.
Urho Kekkosen patsaat ja muistomerkit

Urho Kekkosen muistoksi pystytettyjen patsaiden ja muistomerkkien vanhin on Kalervo Kallion  rintakuva (1960) Presidentinlinnan Atrium-salissa. Suurin Kekkosen muistomerkki on Pekka Kauhasen Suuri aika, Urho Kekkosen muistomerkki (1990) Kajaanin  Kirkkopuistossa. Helsinkiin pystytettiin Pekka Jylhän Lähde, Urho Kekkosen muistomerkki vuonna 2000. Ulkomailla Urho Kekkosen muistoksi paljastettiin Aime Kuulbusch-Mölderin reliefi Tallinnan matkustajasataman A-terminaalissa vuonna 2011, sekä Andrei Kovaltšukin ja työryhmän veistos Aleksei Kosyginin ja Urho Kekkosen muistopatsas (2013) Kostamuksessa. Tuhoutuneita tai poistettuja on Tampereella, Oulussa ja Portugalissa.