stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lakiosa

Lakiosa on se vähimmäisosa vainajan jäämistöstä, joka perillisellä on oikeus saada omistukseensa vainajan testamentin määräyksistä riippumatta. Perintökaaren mukaan jokaisella rintaperillisellä sekä ottolapsella ja tämän jälkeläisillä on oikeus lakiosaan tai testamentinsaajan maksamaan sen arvoa vastaavaan rahamäärään. Lakiosa on puolet rintaperilliselle lakimääräisen perimisjärjestyksen mukaan tulevan perintöosan arvosta. Eli ainoa lapsi perii kaiken vanhemmaltaan, jos testamenttia ei ole. Jos testamentilla määrätään muu edunsaaja, ei testamentin perusteella voida kuitenkaan jakaa kuin puolet jäämistöstä, mikäli ainoa lapsi vaatii lakiosaansa eli puolta jäämistöstä.
Rintaperillinen voi vaatia, että lakiosaa laskettaessa otetaan huomioon perittävän antamat ennakkoperinnöt, jotkin lahjat ja lahjanluonteiset luovutukset. Huomioon otettavia lahjoja ovat sellaiset perittävän eläessään antamat omaisuuserät, jotka voidaan tarkoituksensa puolesta rinnastaa testamenttiin. Mukaan lasketaan myös lahjat (suosiolahja), joilla pyritään suosimaan lahjan saajaa lakiosaan oikeutetun perillisen vahingoksi. Ennakkoluovutukset arvostetaan luovutushetken arvoon eli jäämistöä ei pyritä palauttamaan sellaiseksi kuin se olisi ilman luovutuksia, vaan inflaatio saa heikentää arvoa. Jos jäämistöstä ei voida luovuttaa lakiosan osuutta, voivat ennakkoluovutusten saajat joutua palauttamaan saamaansa omaisuutta täydentääkseen rintaperillisen lakiosaa. Tällöin rintaperillinen voi vaatia kanneteitse tuomioistuimessa lakiosan täydennystä.
Rintaperillisen on vedottava testamentin tehottomuuteen antamalla lakiosailmoitus testamentin saajalle kuuden kuukauden kuluessa testamentin tiedoksiannosta. Perillinen ei voi vedota testamentin tehottomuuteen, jos hän on luopunut lakiosasta perittävän kuoltua. Lakiosan vaatiminen eli lakiosavaade on yksilöllinen vaatimus, joka tehdään perinnönjaossa. Kukin rintaperillinen voi vapaasti päättää lakiosansa vaatimisesta ja siitä, mitkä ennakkoluovutukset hän vaatii jäämistöön lisättäviksi. Eri rintaperillisten lakiosat voivat siten poiketa toisistaan. Käytännössä ennakkoluovutusten huomioonottamisesta sovitaan yleensä yhteisesti rintaperillisten kesken.
Rintaperillinen voidaan kuitenkin tietyin edellytyksin tehdä perinnöttömäksi, jolloin hänellä ei ole oikeutta edes lakiosaansa. Perittävä voi tehdä perillisen perinnöttömäksi, jos tämä on "tahallisella rikoksella syvästi loukannut perittävää, hänen perimispolvessa olevaa sukulaistaan, ottolastaan tai tämän jälkeläistä", tai jos perillinen "jatkuvasti viettää kunniatonta tai epäsiveellistä elämää". Perinnöttömäksi tekemisestä on määrättävä testamentissa ja samalla mainittava määräyksen peruste. Peruste on myös näytettävä toteen.
Kirjallisuutta

Aarnio, Aulis & Kangas, Urpo: Suomen jäämistöoikeus I: Perintöoikeus.  (6. uudistettu painos)  Helsinki:  Alma Talent, 2016.  ISBN 978-952-14-2554-7
Aarnio, Aulis & Kangas, Urpo: Suomen jäämistöoikeus II: Testamenttioikeus.  (5. uudistettu painos)  Helsinki:  Alma Talent, 2015.  ISBN 978-952-14-2551-6
Aiheesta muualla

Perintökaari Finlexissä
Lainvalmistelukunta

Lainvalmistelukunta oli Suomessa 1884–1978 toiminut valtionhallinnon toimielin, jonka tehtävänä oli valmistella esityksiä laeiksi ja asetuksiksi.
Historia

Suomeen määrättiin perustettavaksi vuonna 1884 asetuksella ”lainvalmistelukunta”-niminen pysyvä valtionlaitos laki- ja asetusehdotusten laatimista varten sekä yleisen että hallinnollisen lainsäädännön alalta. Vuonna 1917 annetun asetuksen mukaan lainvalmistelukunnan jäsenet määrättiin kolmeksi vuodeksi kerrallaan.
Toiminta

Lainvalmistelukunta kuului oikeusministeriön valvonnan alle ja työskenteli osastoina, joihin kuhunkin kuului yksi vanhempi ja yksi nuorempi jäsen. Osasto valmisteli lakiesitykset vanhemman jäsenen johdolla.
Kun lakiehdotus oli valmistunut, osaston piti ilmoittaa siitä valtioneuvostolle, joka, jos katsoi tarpeelliseksi, asetti edelleen asiaa käsittelemään komitean, jossa osaston vanhempi jäsen toimi puheenjohtajana ja nuorempi sihteerinä ja jonka tekemän ehdotuksen pohjalta osasto valmisti lakiehdotuksen lopulliseen muotoon. Muussa tapauksessa osasto saattoi asian käsittelyn päätökseen ilman komiteakäsittelyä. Tarpeen vaatiessa valtioneuvosto määräsi, että jonkin asian valmistelemisessa oli oltava osallisena useampia jäseniä kuin kaksi.
Lainvalmistelukunnassa oli viisi osastoa vuonna 1936. Osastoja kutsuttiin myös jaostoiksi.
Kuuluisia jäseniä

Muun muassa Suomen ensimmäinen tasavallan presidentti K. J. Ståhlberg toimi presidenttikautensa jälkeen lainvalmistelukunnan kolmannen jaoston vanhempana jäsenenä kaksikymmentä vuotta vuosina 1926–1946.
Aiheesta muualla

Markku Tyynilä: Lainvalmistelukunta 1884–1964, tutkimus lainvalmistelukunnan aseman ja organisaation kehitysvaiheista lainvalmistelukunnan perustamisesta 1884 vuoteen 1964. Suomalainen lakimiesyhdistys 1984, ISBN 951-855-071-9.
Joe Jordan (pianisti)
Sävellyksiä

Joe Jordan ehti pitkän elämänsä aikana säveltää useita kappaleita. Hänen tuotantonsa sisältää yli 80 nimikettä.
Lista Jordanin sävellyksistä
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  The Century March (1902)  Double Fudge (1902)  Nappy Lee (1903)  Bouclaire (1904)  Ma Friend (1904)  Pekin Rag (1904)  Satisfaction to Me (1904) sanat: S. H. Dudley  Take Your Time (1904)  J.J.J. Rag (1905)  Oh Baby Don't (1905)  Oh Say, Wouldn't It Be a Dream (1905) yhdessä Earl C. Jonesin kanssa  Feather Your Nest (1906)  I'm Going to Exit (1906) sanat: Arthur Gillespie  Sweetie Dear (1906)  I Think An Awful Lot Of You (1907)  Oh, Mr. M-A-N M-A-N M-A-N! (1907)  Tail of the Monkey & the Snake (1907)  You, Dear (1907)  Dixie Land (1908)  Liza Lady (1908)  Oh, Liza Lady (1908)  Rise and Shine (1908)  Salome Dance (1908)  That Teasin' Rag (1909)  The Darkey Todalo (1910)  Lovie Joe (1910) sanat: Will Marion Cook  Loving Time (1910)  Play Dat Darkey Tolado (1910)  That Raggedy Rag (1910)  Dat's Ma Honey Sho's Yo' Born (1912)  He's Coming Back! (1912)  Tango (1912)  Good-Bye, Dear Old Moon (1913)  Love Is a Wonderful Thing (1913)  Corsica Rag (n.1913)  I Am Waiting For You, Honey Dear (1914)  Happiness (1917)  Huachuea (1917)  Original Dixieland One Step (1917)  Uncle Sam, We Hear You Calling (1917)  The Whippoorwill Dance (n.1921) |   |  Brother-In-Law Dan (1922)  Morocco Blues (1922) yhdessä Clarence Williamsin kanssa  Twenty Miles From Mandalay (1922)  Coolidge and Dawes (1924)  Beautiful (1926)  Midnight Stomp (1926)  Tampico (1926)  What's the Matter Now? (1926)  Any Time (1927) yhdessä Clarence Williamsin kanssa  Hop Off (1927)  Deep Harlem (1928)  Brown Buddies - musikaali (1930) yhdessä Millard Thomasin kanssa  Betty Love (1930)  So Lonesome (1931)  With Her Eyes (1932)  Shag (n. 1932)  Do You Dig Jim (1939)  Remembered (1940)  I Want to Sing About You (1940)  The Temple of Music (1940)  Paul Lawrence Dunbar (1941)  Give Us a Song (1942)  When We March We Can Sing (1942)  It Won't Be Long (1945)  Dear Lincoln (1947)  Lovely (1953)  Welcome Home (1953)  Lonely Nights (1956)  Look What You've Done (1957)  Love Just Go Away (1961)  Until (1961)  Whassamatta Witcha Baby (1961)  Whispering Wing (1961)  U-G-N Song (1962)  When in Love (1962)  Washington, State of Opportunity (1963)  Step Up the Job, Corps (1965)  One Hundred Years of Progress (1969)  Love Is in the Air (1970) |
Lakelandinkettukoira

| Lakelandinkettukoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Englanti
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  ketun metsästys
Muita nimityksiä:  Lakeland Foxhound, Fell Hound, Fell Foxhound
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  vaalea
Lakelandinkettukoira (engl. Lakeland Foxhound) eli Fell Hound on todennäköisesti sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Ulkonäkö

Rotu oli kevytluustoisempi ja vaaleamman värinen kuin muut kettukoirat. Sen pienempi runko oli käytännöllinen järviseudun mäkisessä maastossa ja sen vaalea väritys erotti sen maastosta pitkänkin välimatkan päästä. Sillä oli taakse sijoittuneet kylkiluut, kehittyneet takaraajat, pitkät välikämmenet ja ns. "jäniksenkäpälät".
Alkuperä

Lakelandinkettukoiraa käytettiin ketun metsästykseen Cumberlandin ja Westmorlandin ylängöillä. Vielä 1930-luvulla viisi lakelandinkettukoira-ajuetta oli edelleen käytössä: Blencathra, Coniston, Ennerdale, Eskdale ja Ullswater. Rotu onnistuttiin jonkin aikaa säilyttämään pointterin kanssa tehtyjen risteytysten ansiosta.
Maria Carole

Maria Carole (s. 6. tammikuuta 1983 Varkaus) on suomalainen, Ranskassa asuva fantasiakirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Tulen tyttäriä julkaistiin Osuuskumman kustantamana syksyllä 2014 ja oli Kuvastaja-palkintoehdokkaana 2015. Vuonna 2019 julkaistu Sinisen talon noita on Tulen tyttärien itsenäinen jatko-osa.
Teokset

Tulen tyttäriä. Tampere: Osuuskumma, 2014. ISBN 9789526642260.
Sinisen talon noita. Tampere: Osuuskumma, 2019. ISBN 978-952-7215-80-7.
Kumma kirjoitusopas. Tampere: Osuuskumma, 2022. ISBN 9789527382271.
Laktonit

3-hydroksipropaanihaposta muodostunut β-propiolaktoni
Laktonit ovat orgaanisessa kemiassa syklisiä eli rengasrakenteisia estereitä. Laktonirengas muodostuu hydroksihapon alkoholiryhmän kondensoituessa karboksyylihapporyhmän kanssa. Viiden ja kuuden rengasatomin sisältävät laktonit eli gamma- ja delta-laktonit ovat kaikkein pysyvimpiä minimaalisen rengasjännityksen vuoksi.
Laktonirengas esiintyy monissa luonnonaineissa ja lääkeaineissa. Mm. lääkeaine simvastatiini on inaktiivinen laktoni, joka elimistössä hydrolysoituu vastaavaksi betahydroksihapoksi, joka on elimistössä aktiivinen HMG-CoA-reduktaasin estäjä. Gammabutyrolaktoni (GBL, lakka) on rakenteeltaan keskushermoston toimintaa lamauttavan gammahydroksivoihapon (GHB, gamma) laktoni.
Esimerkkejä

β-propiolaktoni
γ-butyrolaktoni (GBL)
D-glukono-δ-laktoni (E575)
ε-kaprolaktoni
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lactone molecules (englanniksi)
IUPAC Gold Book: Lactones (englanniksi)
Ivano-Frankivskin arkkieparkia

| Ivano-Frankivskin arkkieparkia |
| --- | --- |
 Vaakuna
 Eparkian sijainti Ukrainan kartalla.
Kirkkokunta:  Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko
Osa kirkkoa:  Ivano-Frankivskin katedraali
Seurakuntia:  400
Jäseniä:  558 360 eli 72,8% alueen väkiluvusta (2023)
Perustettu:  26. maaliskuuta 1885
Erotettiin:  Lvivin arkkieparkiasta
Piispa:  Volodymyr Viytyshyn
Virallinen sivusto
Ivano-Frankivskin ukrainalais-katolinen arkkieparkia on katoliseen kirkkoon kuuluvan Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon arkkieparkia, joka toimii Ukrainassa Ivano-Frankivskin alueella. Sen keskuspaikkana toimii Ivano-Frankivsk.
Historia

Eparkia perustettiin 26. maaliskuuta 1885 nimellä Stanislavivin eparkia erottamalla se Lvivin arkkieparkiasta. Vuosikymmenien varrella siitä erotettiin useita seurakuntia muihin hiippakuntiin. Kesäkuussa 1990 se nimettiin Ivano-Frankivskin eparkiaksi. 20. huhtikuuta 1993 siitä erotettiin itsenäiseksi Kolomyja-Tšernivtsin eparkia. 21. marraskuuta 2011 eparkia korotettiin Ivano-Frankivskin arkkieparkiaksi.
Lahden punakaarti

Lahden Rykmentin tykkimiehiä
Lahden rykmentti (”Suomen punakaartin Lahden Rykmentti”) oli johtava sotilaallinen voima Päijät-Hämeessä Suomen sisällissodan aikana. Sen komentajana toimi Nestor Linnanen ja esikuntapäällikkönä Teodor Huurre. Rykmentti hävisi taistelun Kuhmoisista päin tuleville majuri Hans Kalmin komentamalle pataljoonalle ja eversti Otto von Brandensteinin komentamalle osasto Brandensteinille, joka hyökkäsi etelästä Pennalan suunnasta ja idästä Villähteen suunnalta. Orimattilan suunnalla Lahden rykmentillä oli Lahtea puolustamassa kahdeksan komppaniaa.
Osasto Brandensteinin noustua maihin Loviisassa huhtikuun 1918 alussa ryhdyttiin pakko-ottamaan sotilaita punakaartiin.
Organisaatio > Lahden rykmentti > Esikunta

Nestor Linnanen, komentaja (ylipäällikkö), valtiorikosoikeuden päätöksellä 10031, elinkautinen
Teodor Huurre, esikuntapäällikkö
O. Finnberg, jäsen - myös komppanianpäällikkö
F. K. From, jäsen, takavarikoimisosaston jäsen
K. Kaivola, jäsen, mahdollisesti Kaarlo Kustaa Kaivola, kirvesmies, Asikkala, 5.5.1918 surmattu Asikkalassa
Juho Kario, jäsen, Juho Juhonpoika Kario, sekatyömies, Padasjoki, surmattu 21.4.1918 Lahdessa
Nestor Kulomaa, jäsen, maalari, Heinola, kadonnut
Pekka Aleksander Tirronen, jäsen, maalari, teloitettiin 27.4.1918 Lahdessa
A. Tupala, jäsen
J. Turunen, jäsen
Armas Viinikainen, jäsen, kirvesmies, Orimattila
U. P. Virta, jäsen
August Rantanen s.2.8.1869 Petäjävesi, rahastonhoitaja, seppä, Lahti
Organisaatio > Lahden rykmentti > Yksiköt > Komppaniat ja patterit

O. Finnberg, komppanian päällikkö, myös Lahden rykmentin esikunnan jäsen
Kalle Salo alias Hasin Kalle mahdollisesti Karl William Salo, I pataljoonan 2. komppanian päällikkö, kirvesmies, Orimattila, kaatunut Orimattilassa, mahdollisesti Pennalassa taistelussa 18.4.1918 Lahtea puolustaessaan
G. Palmroth, mahdollisesti Georg Harald Palmroth, sekatyömies, Liljendal 2. rykmentin I pataljoonan 3. komppanian päällikkö, kadonnut
Lauri Hjelt, II pataljoonan 2. komppanian päällikkö, sekatyömies, Orimattila
Uno Oskar Nättinen, komppanian päällikkö, Lahti, johti Orimattilan puolustusvalmisteluja 13.4.1918, siirtyi Lahteen jättäen rintamavastuun Orimattilan komppanianpäällikkö Väinö Rikhard Jaloselle, surmattiin 20.4.1918 Lahdessa. Väinö Rikhard Jalonen Orimattilan Tönnöstä, kaatui Orimattilassa 13.4.1918. Taistelua käytiin Orimattilan kirkonkylästä.
A. Sandström, komppanian päällikkö
Lauri Viinikainen, 3. patterin päällikkö, kirvesmies, Orimattila
Lahtelainen punasotilas
Organisaatio > Lahden rykmentti > Yksiköt > Erillisosastot

F. K. From, jäsen, takavarikoimisosaston jäsen, Lahden rykmentin esikunnan jäsen
N. Hakala, takavarikoitsija
Arvi Heiskali, takavarikoitsija
Organisaatio > Lahden rykmentti > Yksiköt > Paikallisosastot > SDP:n kunnallistoimikunta

Ilmari Alarik Niemioja, Muurari,kunnallistoimikunnan puheenjohtaja,
punaisten nimismies Valtioasiain tiedusteluosaston Luettelo C
Ammuttu 5.5.1919, heti pidätyksen jälkeen Orimattilassa Suomen sotasurmat 1914-1922
Organisaatio > Lahden rykmentti > Yksiköt > Paikallisosastot > Orimattilan punakaarti

Orimattilan punakaartin esikunta
V. Bergman, johtokunnan jäsen
Tapani Järvinen, jäsen, suutari
Hj. Oksa, johtokunnan jäsen
A. Salonen, Orimattilan punakaartin päällikkö
Anselm Oksanen, jäsen, kirvesmies, Orimattila, ammuttu 8.5.1918 Lahdessa
Kalle Salo mahdollisesti Karl William Salo, jäsen, kirvesmies, myös Lahden rykmentin I pataljoonan 2. komppanian päällikkö, joka kaatui Pennalassa 18. huhtikuuta 1918
Lempi Vilhelm Terho, jäsen, posteljooni (nykyisin postinkantaja)
Johan Teodor Vahterkoski, jäsen, torppari ja kirvesmies, surmattu toukokuussa 1918 Lahdessa
Lauri Viinikainen, jäsen, Lahden rykmentin 3. patterin päällikkö, kirvesmies
Orimattilan komppania
Väinö Rikhard Jalonen, päällikkö, kirvesmies, Orimattilan Tönnöstä, kaatui Orimattilassa 13.4.1918
Helsinkiläinen (puoli)komppania Orimattilan Pakaalla 15.-16.2.1918
Joensuu, päällikkö
Pukkilan punakaarti
Väinö Salmi, yhteyshenkilö
Taisteluita

saksalaisten suorittama Lahden valtaus
Pennalan Pyssymäki 18. huhtikuuta 1918
Orimattilan kirkonkylä huhtikuussa 1918
Luhtikylässä
Aiheesta muualla

Kuva päälliköistä
Suomen Sukututkimusseura 20.1.1920 armahduslaista osattomiksi jääneet valtiolliset vangit (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia kaartilaisista

Hämeenkyröläiset sekatyömies Emil Konstantin Haapanen, joka teloitettiin 14.5.1918 sekä tehtaan työntekijä Paavali Arttur Jokisalo, joka kuoli Tammisaaren vankileirillä 3.9.1918 (lähde:Itä ja länsi 1928)
Punakaartilainen (lähde:Itä ja länsi 1928)
Lähteitä

Orimattilan kirja IV , 1983, Rudolf Kääpä, Orimattila-seura ry, ISBN 951-99442-6-5, YKL 92.83
75 vuotta sosialidemokratiaa Lahdessa, 1975, Antila, Lahti
Sankarien muisto, 1927, Borgström, Helsinki
Suomen maalaisköyhälistö, Haatanen, 1968, Porvoo
Um Finnlands Freiheit, 1932, Henke & Liesner, Berlin
Orimattilan pitäjä, 1923, Harden, Lahti
Suojeluskuntain historia 1., 1955, Lahti
Suomen vapaussota 1918, Kartasto ja tutkimusopas, toim. Juhana Aunesluoma ja Martti Häikiö, 1995, Vapaussodan Invalidien Muistosäätiö ja WSOY
↑  Vapaussota.com (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen vapaussota 1918: Lahti
Uno Oskar Nättinen
Axel Carpelan

Axel Carpelan
Carl Axel Frithiof Carpelan (15. tammikuuta 1858 Helsinki — 24. maaliskuuta 1919 Turku) oli suomalainen vapaaherra, joka muistetaan säveltäjä Jean Sibeliuksen läheisenä ystävänä, innoittajana ja tukijana.
Axel Carpelan kuului Carpelanin vapaaherralliseen aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat varatuomari, vapaaherra Carl Johan Carpelan (1811–1893) ja vapaaherratar Fredrika Sofia Carolina Lybecker (1817–1892).
Axel Carpelan syntyi Helsingissä, jossa hänen isänsä työskenteli esittelijäsihteerinä, mutta hän varttui sukutilalla Maskun Odensaaressa seitsenjäsenisen sisarusparven nuorimmaisena. Axel kirjoitti ylioppilaaksi Turun Svenska klassiska lyceumista vuonna 1876. Hän olisi halunnut ryhtyä opiskelemaan musiikkia, mutta suku suhtautui siihen kielteisesti. Hän oli lahjakas harrastelijaviulisti, ja hän soitti myös pianoa.
Vuonna 1876 Carpelan muutti Helsinkiin ja kirjoittautui Keisarilliseen Aleksanterin-yliopistoon, aluksi matemaattis-luonnontieteelliseen, sitten historiallis-kielitieteelliseen osastoon. Hän seurasi muun muassa historian, filosofian, psykologian ja estetiikan luentoja mutta ei suorittanut tutkintoa vaan erosi yliopistosta syksyllä 1885.
Carpelan vietti vaatimatonta elämää ja omistautui "musiikin ja sotahistorian opinnoille". Hän asui Helsingissä, Naantalissa, Tampereella ja Turussa.
Carpelanista tuli Jean Sibeliuksen läheinen ystävä. Hän oli tavannut Sibeliuksen jo lokakuussa 1890, mutta helmikuun manifestin jälkeen vuonna 1899 hän oivalsi, että Sibeliuksen musiikin avulla voitaisiin eurooppalaisille levittää tietoa Suomen suuriruhtinaskunnan erityisasemasta. Carpelan järjesti Sibeliukselle mesenaatteja, ja he kävivät laajaa kirjeenvaihtoa. Maaliskuussa 1910 hän järjesti serkkunsa Tor Carpelanin kanssa keräyksen, jonka tuotoilla saatiin järjesteltyä Sibeliuksen velat.
Sibeliuksen sävellyksen nimi Finlandia perustui Carpelanin ehdotukseen, ja Sibelius omisti toisen sinfoniansa Carpelanille.
Axel Carpelan menehtyi keuhkokuumeeseen Turussa vuonna 1919. Hänen kuoltuaan Sibelius kirjoitti päiväkirjaansa: "Ketä varten minä nyt sävellän?"
Bo Carpelanin romaani Axel (1986) kertoo Axel Carpelanin ja Jean Sibeliuksen ystävyydestä.
Kirjallisuutta

Carpelan, Axel – Sibelius Jean (2010): Högtärade maestro! Högtärade herr baron! Korrespondensen mellan Axel Carpelan och Jean Sibelius 1900–1919. (Utgivare Fabian Dahlström.) Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, 737. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. ISBN 978-91-7353-372-0 ISSN 0039-6842
Carpelan, Bo (1987): Axel: Romaani. Suomentanut Kyllikki Villa. Otava, Helsinki. ISBN 951-1-09747-4
Tawaststjerna, Erik (1989): Jean Sibelius 2. Ruotsinkielisestä käsikirjoituksesta tekijän kanssa yhteistyössä suomentanut Tuomas Anhava. Otava, Helsinki. ISBN 951-1-10415-2
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  DDB  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Paulo de Carvalho Neto

Paulo de Carvalho-Neto (10. syyskuuta 1923 Simão Dias, Sergipe, Brasilia – 17. elokuuta 2003) oli brasilialaissyntyinen, Yhdysvalloissa asunut ja espanjaksi kirjoittanut folkloristi ja kirjailija. Hän tuli 1980-luvulla tunnetuksi maagisen realismin tyylilajiin kuuluvilla romaaneillaan Setäni Atahualpa ja Suomi: muistelmia Paavo Virkkusesta.
Muun muassa pyhimystaruja ja muuta Etelä-Amerikan kansanperinnettä psykoanalyysin keinoin tutkinut Carvalho-Neto vieraili Lahden kansainvälisessä kirjailijakokouksessa vuonna 1981, jolloin sen aiheena olivat myytit. Matka teki häneen niin suuren vaikutuksen, että muutamaa vuotta myöhemmin ilmestyi hänen romaaninsa Suomi. Se kertoo Paavo Virkkunen -nimisestä suomalaisnatsista ja alkoholistista, joka muuttaa 1950-luvun alkupuolella Brasiliaan, ryhtyy hyväntekijäksi ja yrittää murtaa maan väkivaltaista perinnettä vain joutuakseen itse sen uhriksi. Romaani ilmestyi Pentti Saaritsan suomentamana vuonna 1987. Saaritsa suomensi myös Carvalho-Neton veijariromaanin Setäni Atahualpa (WSOY 1981).
Teoksia

Diccionario del folklore ecuatoriano, 1969.
The Concept of Folklore, 1971.
Folklore and Psychoanalysis, 1972.
Setäni Atahualpa : uskomaton selkkaus maurien ja kristittyjen kesken Andeilla 20 vuosisadalla, kertojana ihmisten ja jumalien edessä Atahualpa Veljenpoika, runoilija todemman päälle. Romaani, WSOY 1981, suom. Pentti Saaritsa. ISBN 9510072664.
Suomi: muistelmia Paavo Virkkusesta. Romaani, WSOY 1987, suom. Pentti Saaritsa. ISBN 9510146625.
Cath

Pyrgistä löydetty Cathaa tai Leucotheaa esittävä terrakottaveistos.
Cath (myös Catha, Cautha tai Cavtha) oli etruskien auringon jumalatar, joka on joskus rinnastettu auringon jumala Usiliin. Cath oli mahdollisesti auringon tytär, jota palvottiin yhdessä Surin kanssa Pyrgissä, Cerveterin satamakaupungissa. Cathilla on myös kytkös alamaailmaan.
Cathbad

Cathbad tai Cathbadh on irlantilaisessa Ulsterin syklissä eli Ulaid-tarustossa esiintyvä druidi, joka vaikuttaa kuningas Conchobar mac Nessan valtaudella. Taruissa Cathbadin roolina on esittää ennustuksia, ja hän ilmestyy aika ajoin kertomaan hyviä tai pahoja näkyjä Ulsterin asukkaille. Cathbad on merkittävä hahmo, joka on ajoittain jopa kuningasta vaikutusvaltaisempi.
Cooleyn karjaryöstö (Tain Bo Cuailnge) -tarussa Cathbad neuvoo nuoria sankareita selvännäkemisen taidossa ja opastaa heitä tunnistamaan hyvät ja pahat enteet sekä tietämään, mitkä päivät ovat otollisia joillekin toimille ja mitkä eivät. Erään kerran Cathbad ennustaa, että juuri tämä päivä on hyvä kenen tahansa tarttua aseisiin ja heidän elämänsä tulee silloin olemaan lyhyt mutta loistokas. Cú Chulainn kuulee ennustuksen ja vaatii itselleen kuninkaan aseita, vaikka on vasta nuori poika.
Toisen kerran Cathbad varoittaa ulsterilaisia runoilija Aithirnen tuhoisista satiireista. Yksi druidin tärkeimmistä profetioista koskee Deirdren syntymää. Tyttö syntyy Fedlimidille, kuningas Conchobarin tarunkertojalle. Cathbad on läsnä synnytyksessä, ja hän kertoo tarkkanäköisesti, että tytöstä tulee poikkeuksellisen kaunis, mutta että hän tulee myös aiheuttamaan tuhoa ja verenvuodatusta ulsterilaisten joukossa.
Lakonianvinttikoira

| Lakonianvinttikoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Kreikka
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  jäniskoira
Muita nimityksiä:  Laconian Hound, Spartan Hound
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  ruskea-valkoinen tai black-and-tan
Lakonianvinttikoira on sukupuuttoon kuollut kreikkalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Lakonianvinttikoira oli noin harrierin kokoinen, ja sillä oli pienet pystyt korvat. Sen vatsaviiva oli ylösvetäytyneempi kuin ajokoirilla, mutta vähemmän ylösvetäytynyt kuin vinttikoirilla. Väritys oli ruskea-valkoinen tai black-and-tan. David Hancockin mukaan se olisi ollut rotutyypiltään ajokoira ja olisi muistuttanut nykyisistä roduista eniten italianajokoiraa (korvia lukuun ottamatta).
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu oli rohkea ja itsevarma. Sitä käytettiin eniten jäniksen metsästykseen.
Alkuperä

Lakonianvinttikoiraa arvostettiin vuosisatojen ajan, ja jopa Shakespeare mainitsi sen. Sen maine levisikin kauas, ja sitä käytettiin jalostukseen laajalti. David Hancockin mukaan voikin olla mahdollista, että muun muassa  hubertuksenajokoira, normandianajokoira, valkoinenajokoira ja chien-gris polveutuisivat lakonianvinttikoiran ja kelttien segusiae-rodun välisistä risteytyksistä.