stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laskeminen
Muinaiset laskuvälineet > Paperilla laskeminen

Intialaiset kehittivät desimaalilukujärjestelmän, joka perustui numeromerkinnässään paikkajärjestelmään. Tämä helpotti huomattavasti päässälaskemista, ja kirjaamalla välituloksia muistiin hiekkaan tai tauluun, voitiin nyt laskea nopeammin. Laskualgoritmien kehityttyä eteenpäin, voitiin kaikki laskut laskea kynän ja paperin avulla siten, että koko laskutapahtuma jäi näkyviin dokumenttina. Siirtyminen lasku- ja helmitaulusta paperilla laskemiseen on voitu dokumentoida vain Euroopassa, koska tapa tuli täällä käyttöön hyvin myöhään. Kirjapainotaito mahdollisti allekkain laskemisen oppikirjojen painattamisen ja halventunut paperin hinta edesauttoi uuden laskutavan leviämistä eri puolille Eurooppaa.
Allekkain laskeminen kehittyi Intiassa 500-600 jaa. Heidän keksimät tavat suorittaa yhteen- ja vähennyslaskut sekä kerto- ja jakolaskut olivat niin tehokkaita, että laskutavat omaksuneet arabialaiset (750 jaa. alkaen) omaksuivat myös intialaiset numerot. Eurooppalaiset alkoivat tutkia arabialaista kirjallisuutta jo 1100-luvulla, mutta allekkain laskeminen arabialaisilla luvuilla levisi tänne vasta 1400 – 1600-lukujen aikana.
Muinaiset laskuvälineet > Taulukot

1900-luvulla myös koululaisilla oli ylemmillä luokilla laskemisen apuna taulukkokirjoja, joihin laskettiin sellaisten funktioiden arvoja, joita ei laskutikulla voinut määrittää. Nykyaikaisen funktiolaskimet ovat tehneet lukutaulukoista tarpeettomia.
Ensimmäiset matemaattiset taulukot julkaistiin Mesopotamiassa ja vanhin niistä löytyi Shuruppagin muinaisesta kaupungista Etelä-Irakista. Sen ikä on noin 4500 vuotta ja siinä luetellaan alat neliöille, joiden sivujen pituudet vaihtelevat 6 metristä 3 kilometriin. Nuoremmissa babylonialaisissa taulukoissa on luetteloitu kertotaulun, käänteislukujen, pituusmittojen, painojen, neliöiden ja neliöjuurten sekä kuutioiden ja kuutiojuurten arvoja 60:n kantalukujärjestelmässä. Joillakin potenssitauluilla oli mahdollista lukea myös tietyt logaritmit. Niitä laadittiin kantaluvuille 9, 16, 64 ja 225, jotka ovat 3:n, 4:n, 8:n ja 15:n neliölukuja. Taulukoitujen lukujen välisiä arvoja saatiin interpoloimalla väli lineaarisesti.
Kreikkalaisilla oli 200-luvulla eaa. ympyrän sektorin jänteiden ja kaarien pituuksien taulukoita eri sektorin keskuskulmille. Tunnetuimmat tradition luojat olivat muun muassa Apollonios, Hipparkhos ja Klaudios Ptolemaios. Jännetaulukot korvautuivat myöhemmin intialaisten ja arabien trigonometrisilla taulukoilla. Eri Siddhantoissa (400-luvulla jaa.) ja Aryayabahtiyassa (500-luvulla jaa.) esiteltiin sinien taulukoita. Trigonometriset taulukot levisivät Eurooppaan vasta 1400-luvulla arabien välityksellä. Sen sijaan itse keksityt logaritmitaulukot tulivat laajaan tietoisuuteen 1600-luvulla Euroopassa. Esimerkiksi italialainen Bonaventura Cavalieri julkaisi vuonna 1632 taulukot sinin, tangentin, sekantin ja versaalisinin arvoille sekä niiden logaritmille. Logaritmien keksijöinä voidaan pitää sveitsiläistä Jobst Bürgiä, skotlantilaista John Napieria ja englantilaista Henry Briggsiä, joiden taulukoiden avulla lukuisat laskijat suoriutuivat suurten lukujen laskuistaan nopeasti.
Kirjapainotaito ja alentuneet kirjojen hinnat mahdollistivat taulukoiden laajan tuotannon. Niistä kiinnostuivat laskemiseen erikoistuneet ammatin harjoittajat kuten muun muassa tieteentekijät, insinöörit, navigoijat, maanmittarit, pankkiirit ja kauppiaat. Kuuluisin ja eniten kopioitu taulukkokirja lienee Alankomaiden Adrian Vlacqin, jonka 1628 julkaisemassa taulukoissa esitettiin muun muassa logaritmit arvoilla 1 – 101000.
Modernit laskuvälineet > Laskutikku

Laskutikku oli viivaimen tapainen mitta, jolla yhteenlaskut voitiin suorittaa mittaamalla etäisyyksiä. Tulos saatiin siten analogisesti etäisyyden likiarvona, jolloin tulos ei ollut aivan tarkka. Mittaamiseen perustuvia muita lasku- tai mittauslaitteita olivat muun muassa sektori (tykistö) sekä astrolabi (tähtitiede) ja sekstantti (navigointi). Ensimmäisen laskutikun kehitti englantilainen Edmund Gunter vuoden 1620 paikkeilla. Se koostui viivaimesta, johon oli kaiverrettu logaritmiasteikko, ja harpista. Laskutikun tarkkuutta paransi William Oughtred vuonna 1622 tai 1632, kun laskutikkuun liitettiin toinen viivain, jossa oli identtinen logaritminen asteikko. Viivaimia liu'uttamalla toisiinsa nähden mahdollisti kertolaskujen tekemisen. Laskutikut olivat 1900-luvulla erittäin suosittuja ja niitä käytettiin vielä 1970-luvulla, kunnes laskimet syrjäyttivät ne.
Modernit laskuvälineet > Laskukoneet ja laskimet

Erilaiset laskukoneet ja sähköiset laskimet ovat tehneet suurilla luvuilla laskemisen yhtä helpoksi kuin pienet arkilaskutkin. Tämä on mahdollistanut työelämän ja yhteiskunnan kehittymisen matemaattiseen suuntaan. Niiden hinta on alentunut tuhansista eurosta muutamaan euroon ja näin tasa-arvoistanut laskemista maapallon mittakaavassa. Laskimet valloittavat edelleen maailmaa integroitumalla muiden laitteiden, esimerkiksi puhelimien, sisälle.
Modernit laskuvälineet > Tietokoneet

Laskemisen historiassa suuri keskustietokone sai hoitaakseen suuria laskelmia, kuten kirjanpidon, väestölaskennan, virastojen asiakirjahallinnon, sääennustukset ja paljon muuta. Tietokoneet ovat pienentyneet, mutta ne on yhdistetty keskenään lähiverkoilla tai Internetin välityksellä. Niiden laskuteho yhdessä tietoliikenneyhteyksien kanssa tekevät niistä merkittävimmän apuvälineet ihmiskunnan historiassa. Arjen laskemista tietokoneet helpottavat ohjelmallisten laskinohjelmiensa tai taulukkolaskentaohjelmiensa ansiosta. Erikoisohjelmilla voi ohjelmoida tietokoneen tekemään millaisia laskelmia tahansa.
Kuvitusta kirjassa, jossa verrattiin abacuksen ja arabialaisilla luvuilla allekkain laskemista toisiinsa. Numeroilla laskeva on voitolla. Gregor Reisch: Madame Arithmatica, 1508.
Victor-merkkinen mekaaninen laskukone, jossa on mahdollista syöttää kymmennumeroisia lukuja.
Carter Conlon

Carter C. Conlon (s. 1953) on yhdysvaltalainen pastori, kirjailija ja muusikko. Conlon toimii vanhempana pastorina Times Square Church -seurakunnassa, New Yorkissa, Yhdysvalloissa.
Conlon tuli pastoriksi New Yorkiin vuonna 1994, silloisen vanhimman pastorin David Wilkersonin kutsumana. Conlon nimitettiin jatkamaan Wilkersonin työtä vuonna 2001. Ennen pastorin työtä Conlon teki uran poliisina, pastorina ja perusti kristillisen koulun Ottawaan, Kanadaan. Pastorina olleessaan Kanadassa hän työskenteli maatilallaan kasvattaen lampaita. Hän on naimisissa Teresa Conlonin kanssa, ja heillä on kolme lasta. Conlon on ollut mukana järjestämässä Prayer In The Square -tapahtumaa.
Diskografia

Day by Day
Quiet Times
Where Christmas Never Ends'
Kirjat

Every Good House Needs A Mouse
Katie & the Dogs are Gone!, 2009, ISBN 0-9789642-2-5
Clunky of Maryborough, 2008, ISBN 0-9789642-1-7
Petey Yikes, 2006, ISBN 0-9789642-0-9
Aiheesta muualla

Carter Conlon, Times Square Church (Arkistoitu – Internet Archive), esittäytminen seurakunnan sivuilla. (englanniksi)
Carter Conlon sermons, Times Square Church (Arkistoitu – Internet Archive), puheita eri muodoissa. (englanniksi)
Revival is Coming and What It Will Look Like by Carter Conlon (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Consolea

| Consolea |
| --- | --- |
 Consolea spinosissima
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Opuntioideae
Suku::  Consolea  Lem.
Katso myös
   Consolea Wikispeciesissä   Consolea Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Consolea on opuntioille (Opuntia) läheinen Karibian alueella kasvava kaktuskasvisuku. Ne eroavat mantereella kasvavista opuntioista erityisesti haarautumistavaltaan ja kärkinivelten rakenteen perusteella. Suvun tieteellisen nimen antoi Charles Lemaire vuonna 1862 Palermon kasvitieteellisen puutarhan silloisen johtajan Michelangelo Consolen kunniaksi.
Ulkonäkö ja koko

Consolea-kaktukset ovat kookkaita ja puumaisia, joko yksi- tai monirunkoisia. Rungot ovat nivelettömiä ja piikkisiä, tavallisesti liereitä. Rungon sivulta tai latvasta eroaa nivelikkäitä haaroja. Nivelet ovat pallomaisia, soikeita tai usein epäsäännöllisiä. Lehdet ovat vähäpätöisiä ja karisevat varhain. Piikkirykelmissä (areolit) on karvoja, glokidioita (väkäskarvoja) ja piikkejä, ja toisinaan ne ovat keskittyneet nivelten kärkiosiin. Piikit ovat vaihtelevanlaisia ja voivat puuttuakin. Juuret ovat mukulamaisia tai rihmamaisia.
Kukat avautuvat päiväaikaan ja ovat pieniä, väriltään punaisia, oransseja tai keltaisia. Emin vartalon tyvellä on paksuuntuma tai kuppimaisia mesiäisiä. Siitepölyhiukkasissa on 12 itureikää. Kukasta kehittyy pitkänomainen tai munamainen mehevä hedelmä, joka sisältää kellanvalkeita, litteitä siemeniä.
Levinneisyys

Consolea-lajit ovat levinneet Karibianmeren saarille ja Floridaan.
Lajit

Lajeja suvussa on yhdeksän:
Consolea corallicola
Consolea falcata
Consolea macracantha
Consolea millspaughii
Consolea moniliformis
Consolea nashii
Consolea picardae
Consolea rubescens
Consolea spinosissima
Laukon torpparihäädöt 1907

Laukon torpparihäätöjen aiheuttama mielenosoitus Helsingin Rautatientorilla 20.1.1907
Laukon torpparilakko ja sitä seuranneet torpparihäädöt tapahtuivat vuosina 1906–1907 Laukon kartanon mailla Vesilahdessa ja Tottijärvellä. Laukon torpparien häädöt saivat aikanaan paljon julkisuutta, koska ne tapahtuivat vuoden 1907 eduskuntavaalien aattona. Häädöillä oli myös vaikutusta myöhempään maanvuokrausta koskevaan lainsäädäntöön.lähde?
Laukon torpat 1900-luvun alussa

1900-luvun alussa Laukon ja Tottijärven kartanot omisti vapaaherra, paroni Herman Standertskjöld-Nordenstam, joka oli perinyt tilan isältään Carl August Standertskjöldiltä 1885. Laukon ja Tottijärven kartanoihin kuului noin 150 torppaa, joista suurin osa sijaitsi Tottijärven puolella. Torppien viljelypinta-alat vaihtelivat 1–35 hehtaarin väliltä. Keskimäärin yhdessä torpassa oli viljeltyä maata 8,5 hehtaaria. Isoimmat torpat saattoivat pitää renkiä, jonka tehtävänä oli torpalle määrättyjen päivätöiden tekeminen kartanossa.
Suurimmalla osalla Laukon torpista oli vain suulliset vuokrasopimukset. Tyypillinen torpan vuosivuokra saattoi olla seuraavanlainen (esimerkkinä Laukon kartanon Murron torppa):
5 hehtolitraa ruista
38 markkaa rahaa
20 kananmunaa
5 litraa puolukoita
30 heinäseivästä
194 hevospäivää (mies ja hevonen työssä kartanossa)
Suurimman osan torpan vuokrasta muodostivatkin päivätyöt eli taksvärkki. Päivätyöt olivat joko miestyöpäiviä tai hevostyöpäiviä. Lisäksi eräillä torpilla oli sopimuksissaan käskettäessä tehtäviä naistyöpäiviä sekä lisätyöpäiviä, joista jälkimmäisistä maksettiin palkka. Torpparien oli myös pidettävä kunnossa kartanon maantieosuuksiin kuuluneita maanteitä, ja heidän oli tietenkin myös suoritettava asunnoistaan menevät kruunun-, kunnan- ja kirkollisverot.
Vapaaherra Herman Standertskjöld-Nordenstam oli luonteeltaan jäykkä ja ylpeä. Koska hän ei osannut suomea, hän ei voinut eikä halunnutkaan olla henkilökohtaisissa suhteissa alustalaistensa kanssa, ja torpparit jäivät hänelle täysin tuntemattomiksi. Tuon ajan sosiaalipoliittiset virtaukset olivat hänelle kokonaan vieraita. Vapaaherran ja hänen perheensä suhdetta alustalaisiin kuvasi, että näiden oli aina sivuuttaessaan kartanon vieraskuistin tai vapaaherran työhuoneen ikkunan – riippumatta siitä, oliko kuistilla tai ikkunassa ketään näkyvissä vai ei – otettava lakki päästään.
Torppareiden häädöt tapahtuvat

Oikeuden päätöksen saatua lainvoiman ei paroni kuitenkaan heti kiirehtinyt häätöjen toimeenpanoa odottaen lakkolaisten taipuvan. 35 torpparia palasikin tässä vaiheessa työhön. Syksyllä 1906 jätettiin ensimmäiset häätötuomiot viranomaisille toimeenpantaviksi, ja ensimmäiset väkivaltaiset häädöt tapahtuivat Yli-Lammin ja Stenvikin torpissa marraskuussa 1906.
Ensimmäiset joukkohäädöt tehtiin 14.–19. tammikuuta 1907 joulun pyhien ja vuoden vaihteen aiheuttaman viivästyksen jälkeen. Näinä päivinä häädettiin 19 torpparia. Kruununvoudin ja paikallisten poliisien apuna häädöissä oli Hämeenlinnasta lähetetty poliisikomennuskunta ja Helsingistä tullut ratsupoliisiosasto. Erityisesti jälkimmäisten toiminta aiheutti yleistä pahennusta. Häätöjen yhteydessä talojen uunit ja ikkunat rikottiin, jotta häädetyt eivät olisi voineet palata niihin asumaan. Lähestyvien vuoden 1907 eduskuntavaalien vuoksi häätöjä oli seuraamassa myös lehtien toimittajia ja ne saivat paljon julkisuutta tiedotusvälineissä.
Huhti- ja toukokuussa 1907 häädettiin 71 torpparia, 5 lampuotia ja 2 mäkitupalaista. Mukana olivat myös ne torpat, joissa häätö oli tehty ensimmäisen kerran jo tammikuussa. Häätöjen seurauksena kaikkiaan noin 500 ihmistä menetti asuntonsa. Paroni antoi Yli-Pihnalan ja Peränojan torpat vanhuksien ja kaikkein avuttomimpien tilapäisiksi asuinpaikoiksi.
Vesilahden ja Tottijärven kunnat esittivät senaatille, että valtio ostaisi Laukon kartanon ja jakaisi ja myisi sen maat kaikille halukkaille ostajille kuoletuslainoja vastaan. Tähän ei senaatti kuitenkaan suostunut, koska pelättiin sitä tulkittavan lakkolaisten voitoksi. Samoin se olisi ollut ennakkotapaus muille vastaaville häädöille. Senaatti yritti kyllä välittää asiassa, mutta paroni kieltäytyi yhteistyöstä.
Häädettyjen hyväksi järjestettiin rahankeräyksiä Suomessa ja myös amerikansuomalaisten keskuudessa. Suurin ongelma häädetyillä oli uusien asuntojen saanti. Useat häädetyt asuivat kesäajan 1907 metsissä tai entisten kotiensa naapureissa ladoissa ja riihissä. Syksyllä heille tarjottiin valtion puolesta asuntoja Tuusulan ja Urjalan reservikasarmeissa, joihin osa muuttikin. Suurin osa häädetyistä jäi kuitenkin edelleen kotipaikkakunnalleen tai muutti naapurikuntaan Nokialle työn perään.
Kodittomiksi jättämien torpparien ja heidän perheidensä tukemiseksi perustettiin myös Laurila Osakeyhtiö, joka hankki omistukseensa Tottijärven Pajulahdessa sijaitsevan Laurila-nimisen tilan. Sen maille Laukon kartanon entiset torpparit pääsivät rakentamaan asumuksiaan ja viljelemään pieniä palstojaan.
Jälkiseuraukset

Entisten torppareiden ja heidän tilalleen tyhjiin torppiin tulleiden välit pysyivät katkerina, jopa niin että Tottijärvelle perustettiin aikanaan oma suojeluskuntakin. Tämä oli ainutlaatuista entisillä torpparialueilla. Sisällissodan aikana punaiset hävittivät Laukon paronin kodin maan tasalle.
Vuoden 1907 eduskuntavaaleissa äänestysaktiivisuus nousi Tottijärvellä vaalipiirin toiseksi korkeimmaksi Eräjärven jälkeen. Äänioikeuttaan käytti 489 tottijärveläistä, jolloin äänestysaktiivisuus oli 87,3 prosenttia. Koko maassa äänesti hieman yli 70 prosenttia äänioikeutetuista ja Hämeen läänin pohjoisessa vaalipiirissä äänestysaktiivisuus oli 76,4 prosenttia. Suurimman äänisaaliin Tottijärveltä keräsi SDP, 377 ääntä eli 77 prosenttia annetuista äänistä. Korkea äänestysprosentti kertoi Laukon häätöjen aiheuttamista kiihkeistä tunnelmista paikkakunnalla.
Laukon häädöillä oli vaikutus myöhempään lainsäädäntöön, ensin vuoden 1909 maanvuokra-asetukseen, jossa muun muassa määrättiin lyhimmäksi vuokrasopimuksen kestoajaksi 50 vuotta ja sitten myöhempiin vuoden 1918 torpparivapautuslakiin ja vuoden 1922 Lex Kallioon (laki maan hankinnasta asutustarkoituksiin).
Lokakuussa 1918 julkaistun torpparivapautuslain eli lain vuokra-alueiden lunastuksesta tultua voimaan ilmoittivat kaikki Laukon ja Tottijärven kartanoiden torpparit haluavansa käyttää sitä hyväkseen, ja suurimman osan kanssa paroni Herman Standertskiöld-Nordenstam tekikin kaupat. Kaikkiaan Tottijärvelle syntyi 108 uutta tilaa, ja Laukon kartanosta erotettiin 10 tilaa.
Kun kävi ilmi, että Laukon isäntä olisi halukas myymään koko kartanonsa, perustivat vesilahtelaiset ja tottijärveläiset Osakeyhtiö Laukon vuonna 1921. Yhtiön osakkailla olisi ollut erioikeus kartanon maiden ostoon niiden jaon tapahtuessa. Herman Standertskiöld-Nordenstam myi kartanon kuitenkin 1923 pojilleen Rolf ja Gustav Standertskjöld-Nordenstamille. Kartanon maita myytiin tämän jälkeen halukkaille ottamatta huomioon asutuslainsäädännön määräyksiä, ja monet ostajat tekivät sitoumuksia, joita eivät sitten pystyneetkään täyttämään ilman apua. Vuonna 1925 näille vaikeuksiin joutuneille asutustilallisille järjestyi Vesilahden ja Tottijärven kuntien takaama 22 vuodessa takaisinmaksettava valtionlaina.
Lopullisesti Laukon kartano siirtyi pois Standertskiöld-Nordenstam-suvulta, kun se myytiin 1929 tamperelaiselle kauppaneuvos Rafael Haarlalle.
Kirjallisuutta

Koskinen, Sirpa: Laukon lakkomailla muistellaan torppariaikaa. Kansan uutiset, 1.8.2000.
Alain Connes

Alain Connes
Alain Connes (s. 1. huhtikuuta 1947) on ranskalainen matemaatikko. Hän on nykyään professorina College de Francessa (Pariisi, Ranska), IHESissä (Bures-sur-Yvette, Ranska) ja Vanderbiltin yliopistossa (Nashville, Tennessee).
Työ

Hän on erikoistunut Von Neumannin algebroihin ja on onnistunut luokittelemaan injektiiviset tekijät.
Linkin näiden kahden välille, jolla voitiin myös tutkia teoreettista fysiikkaa hiukkasfysiikkaa ja differentiaaligeometriaa,  tarjosi epäkommutatiivinen geometria, josta hän on myös kirjoittanut kirjan.
Palkinnot ja kunnianosoitukset

Alain Connes palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 1982, Crafoord-palkinnolla vuonna 2001 ja kultamitalilla CNRS:ssä vuonna 2004. Hän on jäsenenä useissa ulkomaisissa akatemioissa, kuten esimerkiksi Ranskan tiedeakatemia, Tanskan tiedeakatemia, Norjan tiedeakatemia, Venäjän tiedeakatemia ja Yhdysvaltain tiedeakatemia.
Aiheesta muualla

Alain Connesin kotisivu, joka sisältää monia Connesin julkaisuja sekä hänen kirjoittamansa kirjan Non-commutative geometry[vanhentunut linkki], ISBN 0-12-185860-X.
Alain Connes MathGenealogyssä
näytä
keskustele
Fieldsin mitalin saajat()
1936: Ahlfors • Douglas | 1950: Schwartz • Selberg | 1954: Kodaira • Serre | 1958: Roth • Thom | 1962: Hörmander • Milnor | 1966: Atiyah • Cohen • Grothendieck • Smale | 1970: Baker • Hironaka • Novikov • Thompson | 1974: Bombieri • Mumford | 1978: Deligne • Fefferman • Margulis • Quillen | 1982: Connes • Thurston • Yau | 1986: Donaldson • Faltings • Freedman | 1990: Drinfeld • Jones • Mori • Witten | 1994: Zelmanov • Lions • Bourgain • Yoccoz | 1998: Borcherds • Gowers • Kontsevitš • McMullen | 2002: Lafforgue • Vojevodski | 2006: Okounkov • Perelman • Tao • Werner | 2010: Lindenstrauss • Châu • Smirnov • Villani | 2014: Avila • Bhargava • Hairer •  Mirzakhani | 2018: Birkar • Figalli • Scholze • Venkatesh | 2022: Duminil-Copin • Huh • Maynard • Vjazovska
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Gabriel Cronstedt

Gabriel Cronstedtin hauta Djursholmin hautausmaalla.
Gabriel Cronstedt (1897 Helsinki – 28. toukokuuta 1921 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen paroni ja upseeri, joka osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan valkoisissa joukoissa.
Gabriel Cronstedt oli pankinjohtajan Gabriel Cronstedtin poika, joka aikoinaan muutti Tukholmaan Venäjän vallan otteen Suomesta tiukentuessa. Cronstedt valmistui vänrikiksi Svea livgardetissa. Suomen sisällissodan puhjettua hän ilmoittautui Mannerheimin armeijan vapaaehtoiseksi. Hän toimi tämän jälkeen Savon ryhmässä Ernst Löfströmin alaisena, ja otti osaa Varkauden valtaamiseen helmikuussa 1918.
Maaliskuun alussa 1918 luutnantti Cronstedt komensi pataljoonaa, joka eteni Mäntyharjun rintamalla Hillosensalmelle katkaistakseen Mouhun taistelusta perääntyvien punaisten pakotien. Punaisten tykillä varustettu panssarijuna kuitenkin ajoi Cronstedtin miehet sekasortoiseen pakoon, jonka yhteydessä Hillosensalmen sillan räjäyttämiseen tarkoitettu räjähdysainelasti räjähti Paljakanlahden jäällä surmaten osan miehistä ja kuljetushevosista. Valkoiset menettivät epäonnisen retken yhteydessä yhteensä 48 miestä ja 19 jäi vangiksi. Viipurin valtauksen aikana Cronstedt johti Allan Wingen pataljoonaa.
Cronstedt palasi Ruotsiin, jossa hän kuoli vahingonlaukauksen seurauksena Järvafältenillä Tukholmassa.
Lähes kaikissa vuoden 1918 sotaan liittyneissä suomalaisten valkoisten kuvauksissa Cronstedtia on luonnehdittu käytökseltään sietämättömän kopeaksi ja mahtailevaksi, ja hänen arveltiin ylenkatsoneen suomalaisia sotilaita.
Samuel Crompton

| Samuel Crompton |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1753
Kuollut: 26. kesäkuuta 1827 (73 vuotta)
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Samuel Crompton (3. joulukuuta 1753 – 26. kesäkuuta 1827) oli englantilainen keksijä ja kehräämökoneiden uranuurtaja. Hän jatkoi James Hargreavesin ja Richard Arkwrightin aloittamaa kutomakoneiden kehitystä ja rakensi vuonna 1779 nimellä ”spinning mule” (suomeksi ”kehruu-muuli”) tunnetun koneen, jolla saatiin aikaan jopa lujempaa lankaa kuin käsin kehräämällä. Tätä konetta pidetään yhtenä tärkeimmistä teollisen vallankumouksen aikana kehitetyistä tekstiiliteollisuuden koneista.
Ainut jäljellä oleva Cromptonin itse tekemä kehruukone.
Asiasta muualla

Essay on Samuel Crompton. (englanniksi)
Samuel Crompton and Hall 'i 'th Wood. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Puri

Hindujuhla Ratha Yatran viettoa Grand Avenuella Jagannathin temppelin luona Purin kaupungissa vuonna 2007.
Puri Beach
Puri  kuuntele ääntämys (ohje) (orijaksi ପୁରୀ, Purī) on pyhiinvaelluskaupunki Odishan osavaltiossa Intiassa. Kaupunki sijaitsee Bengalinlahden rannalla noin 60 kilometriä etelään Bhubaneswarista, osavaltion pääkaupungista. Kesä–heinäkuussa kaupungissa järjestetään vuotuinen hindujuhla Ratha Yatra, jota vietetään  Jagannath-jumalan kunniaksi. Juhlan aikana kaupunkiin matkustaa kymmeniä tuhansia vieraita.