stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gennadi Vavilov

Gennadi Aleksejevitš Vavilov (ven. Геннадий Алексеевич Вавилов; s. 7. toukokuuta 1932 Abdulino) on venäläinen säveltäjä.
Vavilovin opettajiin kuuluivat Jevgeni Messner, Jevgeni Golubev ja Orest Jevlahov. Hän valmistui Leningradin konservatoriosta vuonna 1966 ja suoritti opintoja myös Moskovassa. Vuodesta 1966 lähtien hän on asunut ja työskennellyt Petroskoissa. Vavilovin tuotannon joukossa on pianomusiikkia, kuten 16 sonaattia, 14 sarjaa ja miniatyyrejä. Vavilov on musiikissaan hyödyntänyt karjalaisia ja suomalaisia kansanomaisia aineksia.
Vavilovilla on Karjalan kansantaiteilijan arvo. Hän on toiminut professorina Petroskoin Glazunov-valtionkonservatoriossa.
Kostamuksessa avattiin vuodenvaihteessa 2000–2001 Vavilovin mukaan nimetty musiikkikoulu. Vuodesta 2002 lähtien Kostomuskhassa on kahden vuoden välein järjestetty Vavilovin mukaan nimetty kansainvälinen pianokilpailu.
François Civil

| François Civil |
| --- | --- |
 Civil vuonna 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1989 (ikä 35) Pariisi, Ranska
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2005–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
François Civil (s. 29. tammikuuta 1989) on ranskalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa As Above/So Below ja Frank.
Osittainen filmografia

| Vuosi | Nimi | Rooli | Ohjaaja | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Le Cactus | nuori Patrick | Gérard Bitton & Michel Munz |  |
| 2006 | Louis la brocante | Arthur | Patrick Marty | Televisiosarja (yksi jakso) |
| 2007 | Molière | Louis Béjart | Laurent Tirard |  |
| 2007 | Autopsy | Paco Mercadier | Jérôme Anger | Televisioelokuva |
| 2008 | Soit je meurs, soit je vais mieux | Martial | Laurence Ferreira Barbosa |  |
| 2008 | Sur ta joue ennemie | Milan | Jean-Xavier de Lestrade |  |
| 2008 | Flirts | Xavier | Lionel Dos Santos | Lyhytelokuva |
| 2008 | P.J. | Axel Avranche | Thierry Petit | Televisiosarja (yksi jakso) |
| 2009 | Omar | Arthur | Sébastien Gabriel | Lyhytelokuva |
| 2009 | Dans nos veines | Lionel | Guillaume Senez | Lyhytelokuva Brussels Short Film Festival – Best Performance Festival Jean Carmet – Best Performance |
| 2009 | Enquêtes réservées | Antoine Morrand | Benoît d’Aubert | Televisiosarja (yksi jakso) |
| 2010 | Bus Palladium | Mario | Christopher Thompson |  |
| 2011 | Elles | Florent | Małgorzata Szumowska |  |
| 2011 | Nos résistances | Racine | Romain Cogitore |  |
| 2011 | Une pure affaire | Tom | Alexandre Coffre |  |
| 2011 | Five | Tim | Igor Gotesman | Lyhytelokuva |
| 2011 | Simple | Enzo | Ivan Calbérac | Televisioelokuva |
| 2011 | Emma | Jérôme | Alain Tasma | Televisioelokuva |
| 2011 | Hard | Tony | Cathy Verney | Televisiosarja (kaksi jaksoa) |
| 2012 | The Stroller Strategy | François | Clément Michel |  |
| 2012 | Vacances | Romain | Frédéric Doll | Lyhytelokuva |
| 2013 | Fonzy | Hugo | Isabelle Doval |  |
| 2013 | Väliäkö 20 vuotta | opiskelija | David Moreau |  |
| 2013 | Macadam Baby | Thomas | Patrick Bossard |  |
| 2013 | Pour le rôle |  | Pierre Niney | Lyhytelokuva |
| 2013 | The Lanzac Clan | Julien Verneuil | Josée Dayan | Minisarja |
| 2013 | Alias Caracalla | Maurice de Chaveigné | Alain Tasma (2) | Minisarja |
| 2013 | Tiger Lily, quatre femmes dans la vie | Ziggy | Benoît Cohen | Minisarja |
| 2013 | Casting(s) | useita | Hugo Gélin & Pierre Niney (2) | Televisiosarja |
| 2014 | Frank | Baraque | Lenny Abrahamson |  |
| 2014 | As Above/So Below | Papillon | John Erick Dowdle |  |
| 2014 | Les Baumettes | Jean-Louis Raphel | Hugo Gélin (2) | Lyhytelokuva |
| 2014 | Le fantôme de merde | ärsyttävä haamu | Raphaël Descraques | Lyhytelokuva |
| 2014 | L’héritière | Guillaume | Alain Tasma (3) | Televisioelokuva |
| 2014 | Rosemary’s Baby | Jacques | Agnieszka Holland | Minisarja |
| 2015 | Made in France | Christophe | Nicolas Boukhrief |  |
| 2015 | Virtuoso | Isidoro | Alan Ball | Televisiosarja (yksi jakso) |
| 2015– | Dix pour cent | Hippolyte Rivière | Lola Doillon, Laurent Tirard (2), ... | Televisiosarja (kuusi jaksoa) |
| 2016 | Five | Timothée | Igor Gotesman (2) |  |
| 2017 | Viinitilamme Ranskassa | Jérémie | Cédric Klapisch |  |
| 2017 | Calls | Tom | Timothée Hochet | Televisiosarja (yksi jakso) |
| 2018 | Burn Out | Tony | Yann Gozlan |  |
| 2019 | Le Chant du loup | Chanteraide | Antonin Baudry |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta François Civil Wikimedia Commonsissa
France Télévisions

| Groupe France Télévisions |
| --- | --- |

 France Télévisionsin pääkonttori vuonna 2009.
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  7. syyskuuta 1992 (nimellä France Télévision) 6. syyskuuta 2000 (nykyisessä muodossa ja nykyisellä nimellä)
Toimiala:  viestintä, ohjelmatuotanto, sähköinen media
Liikevaihto:  3 022 400 000 € (2019)
Nettotulos:  26 400 000 € (2019)
Henkilöstö:  n. 10 000 (2019)
Omistaja:  Ranskan valtio
Kotisivu:  www.francetelevisions.fr
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
France Télévisions on Ranskan valtion kokonaan omistama julkisen palvelun televisioyhtiö. Se perustettiin vuonna 1992 yhdistämällä kaksi julkisen palvelun televisiokanavaa, muutettiin holdingyhtiöksi vuonna 2000 ja yhteisyritykseksi vuonna 2010.
Sen pääkanavat ovat France 2, France 3, France 4 ja France 5 sekä uutiskanava France Info. Yrityksellä on myös La Première -verkosto, joka vastaa julkisen palvelun televisio- ja radiokanavista Ranskan merentakaisilla alueilla. Se myös omistaa vähemmistöosuuden kanavista TV5Monde, Arte ja Euronews.
France Télévisions on jäsenenä Euroopan yleisradiounioni EBU:ssa.
Historia > Julkisen television alkuvuosikymmenet (1945-1974)

Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 Ranskassa monopolisoitiin radio- ja televisiolähetykset ja niitä varten perustettiin valtiollinen RDF (Radiodiffusion française). Se muutettiin vuonna 1949 RTF:ksi (Radiodiffusion-télévision française), ja samalla otettiin käyttöön televisiolupamaksut radiolupamaksujen rinnalle. Vuonna 1959 RTF:stä, joka siihen asti oli ollut viestintäministeriön suorassa alaisuudessa, tuli itsenäinen yksikkö, ja vuonna 1964 siitä tuli ORTF (Office de radiodiffusion-télévision française) omalla hallintoneuvostollaan ja itsenäisemmällä rahankäyttövallalla. ORTF:lle perustettiin samana vuonna toinen televisiokanava (nyk. France 2). Vuonna 1967 alkoivat värilähetykset ja vuonna 1973 perustettiin kolmas kanava (nyk. France 3), jolla oli paikallisia lähetyksiä.
Historia > ORTF:n hajottaminen ja kilpailu monopolin sisällä (1974-82)

Ranskan uusi presidentti Valéry Giscard d'Estaing päätti vuonna 1974 hajottaa ORTF:n, jonka hän katsoi muuttuneen liian itsenäiseksi suhteessa valtiovaltaan. Tilalle perustettiin seitsemän uutta yhtiötä: televisiokanavat (TF1, Antenne 2 sekä FR3), Radio France, TDF, la SFP sekä l'Ina. Valtion monopoli säilytettiin, mutta nyt kanavat joutuivat kilpailemaan keskenään: lupamaksujen tulot jaettiin katsojaosuuksien perusteella.
Historia > Monopolin purku ja yksityisten kanavien perustaminen (1982-1992)

Vuonna 1982 vallassa olleet sosialistit päättivät vapauttaa radio- ja televisiotoiminnan valtion monopolista. Tämän seurauksena Ranskaan syntyi uusia yksityisiä televisiokanavia, ensimmäisenä Canal+ vuonna 1984 ja kaksi vuotta myöhemmin La Cinq sekä TV6. Uudet kanavat tarvitsivat kuitenkin aina valtion myöntämän toimiluvan. Vuonna 1987 siihen asti valtion omistama TF1 yksityistettiin.
Historia > France Télévision (1992-2000)

Vuonna 1989 jäljellä olevat kaksi valtion televisiokanavaa, Antenne 2 ja FR3, siirrettiin yhteisen hallinnon alle, joka nimettiin vuonna 1992 France Télévisioniksi. Samalla televisiokanavat nimettiin uudelleen France 2:ksi ja France 3:ksi.
Historia > Nykyisen yhtiön perustaminen ja uudet kanavat (2000-)

Vuonna 2000 löyhä tv-kanavien yhteenliittymä France Télévision muutettiin France Télévisions -holdingyhtiöksi. Samalla vuonna 1994 perustettu opetus- ja sivistyskanava La Cinquième liitettiin siihen nimellä France 5. Vuonna 2004 France Télévisionsiin liitettiin Ranskan merentakaisten alueiden radio- ja tv-lähetyksistä vastannut RFO (nyk. La Première). Vuonna 2005 perustettiin uusi France 4, jota oli edeltänyt France Télévisionsin ja Arten yhteinen Festival-kanava. Vuonna 2006 avattiin internetiin suoratoistopalvelu. Vuodesta 2009 yhtiön kanavat eivät lain mukaan ole saaneet esittää mainoksia klo 20–6. Vuonna 2010 holdingyhtiö muutettiin yhteisyritykseksi. Vuonna 2016 perustettiin ympärivuorokautinen uutiskanava France Info.
Jakelu

France Télévisions lähettää ohjelmiaan Ranskassa digitaalisesti kolmen kanavan maaverkoston ja Atlantic Bird 3-satelliitin kautta SECAM-standardina. Maanpäälliset lähetykset ovat France 2 ja France 3 alueellisine eroineen, kun taas France 5 esittää lähetyksiä päiväsaikaan sillä paikalla, jossa Arte lähettää iltaisin. Suomi lähettää France 2 ja France 3 erityisinä satelliittiversioina. France 5 ja Arte ovat digitaalisesti eri kanavapaikoilla. France 4 löytyy myös digitaalisesti. Digitaalilähetykset kulkevat saman satelliitin kautta, mutta myös ilmaiseksi digitaalisen maaverkoston kautta vuodesta 2005 lähtien.
Analogiset televisiolähetykset loppuivat marraskuussa 2011.
Gennadi Židko

Gennadi Židko
Gennadi Valerijevitš Židko (ven. Геннадий Валериевич Жидко; 12. syyskuuta 1965 Uzbekistanin SNT – 16. elokuuta 2023 Moskova) oli venäläinen kenraalieversti.
Valmistuttuaan sotilaskouluista Taškentissa vuonna 1987 ja Moskovassa vuonna 1997 Židko valmistui kunniamaininnoin Venäjän federaation asevoimien pääesikunnan sotilasakatemiasta vuonna 2007. Hän palveli muun muassa Volgan sotilaspiirissä 1990-luvulla ja komensi vuonna 2001 Tadžikistanissa. Židko vastasi Syyriassa taistelleista Venäjän joukoista vuosina 2016–2018 ja sai Venäjän federaation sankarin arvonimen Vladimir Putinilta vuonna 2017. Vuosina 2021–2022 hän oli Venäjän varapuolustusministeri. Samanaikaisesti hän johti asevoimien sotilaallis-poliittista direktoraattia, jonka tehtäviin kuuluvat sotilaiden ideologisen puhtauden valvonta ja taistelutahdon kohottaminen.
Židko johti Ukrainaan hyökänneitä Venäjän joukkoja sen jälkeen kun Venäjä oli epäonnistunut yrityksessään kaataa Kiovan puolustus keväällä 2022. Hän komensi Venäjän itäistä sotilaspiiriä toukokuusta lokakuuhun 2022. BBC:n mukaan Židko kuitenkin hiljaisesti poistettiin vastuuasemastaan jo heinäkuussa 2022. Institute for the Study of Warin mukaan erottaminen tehtiin vasta lokakuussa 2022 Ukrainan vapautettua nopeasti alueitaan Harkovan seudun vastahyökkäyksessä. Lokakuussa 2022 päävastuuseen Venäjän joukoista asetettiin Sergei Surovikin. Euroopan unioni, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat asettivat pakotteita Židkoa kohtaan.
Židko kuoli 57-vuotiaana elokuussa 2023 tiettävästi syöpää sairastettuaan. Kuolemasta ilmoitti ensimmäisenä siihen aikaan Habarovskin aluepiirin kuvernöörinä toiminut Mihail Degtjarjov. Židko oli jo toinen samalla viikolla kuollut venäläinen kenraali; Gennadi Lopyrev kuoli vankilassa täsmentämättömään sairauteen.
Frans Nielsen

| Frans Nielsen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1984 (ikä 40) Herning, Tanska
Kansalaisuus:   Tanska
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–2022
Aik. seurat:  Herning Blue Fox (Tanska)   Malmö IF (SEL)   Timrå IK (SEL)   New York Islanders (NHL)   Lukko (SM-liiga)   Detroit Red Wings (NHL)   Eisbären Berlin (DEL)
NHL-varaus:  87. varaus, 2002 New York Islanders
Frans Nielsen (s. 24. huhtikuuta 1984 Herning, Tanska) on tanskalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:n työsulun 2012–2013 ajan SM-liigajoukkue Rauman Lukossa.
Uran alku

Frans Nielsen pelasi uransa alun Tanskan juniorisarjoissa Herningin joukkueessa. Nielsen pääsi jo kaudella 2000–2001 pelaamaan aikuisten tasolla ensimmäiset ottelunsa 16-vuotiaana. Herningissä hän pelasi aikuisten tasolla vain yhden kauden, kunnes siirtyi pelaamaan ammattilaisena Ruotsin Elitserieniin, Malmö IF:n riveihin syksyllä 2001. Nielsen pelasi ensimmäisen ottelunsa Elitserienissä 17-vuotiaana. Malmön riveissä hän pelasi vuoteen 2005 asti, jolloin hän siirtyi Timrå IK:n riveihin. Timråssa mies pelasi vain yhden kauden, jonka jälkeen siirtyi NHL-seura New York Islandersin riveihin.
NHL-ura

Nielsen teki joukkueensa kanssa kahden vuoden sopimuksen 15. toukokuuta 2006. Hänestä tuli 6. tammikuuta 2007 ensimmäinen tanskalainen jääkiekkoilija NHL:n historiassa, kun hän debytoi Islandersin riveissä Carolina Hurricanesia vastaan. Ensimmäisen pelitilannemaalinsa hän viimeisteli 24. helmikuuta 2007 Montreal Canadiensin verkkoon. Jo aiemmin Nielsen oli onnistunut rangaistuslaukauskilpailussa 13. helmikuuta 2007, kun vastassa oli Toronto Maple Leafs. Kaudet 2006–2007 ja 2007–2008 Nielsen pelasi kaksisuuntaisella sopimuksella, mikä tarkoitti mahdollisuutta peluuttaa häntä myös farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersin riveissä. Kaudelle 2008–2009 hän teki yksisuuntaisen sopimuksen ja onnistui vakiinnuttamaan paikkansa Islandersin aloituskokoonpanossa. Tuolloin hän pelasi 59 ottelussa keräten 33 pistettä. Kaudella 2009–2010 Nielsen pelasi 76 ottelua ja onnistui keräämään 38 pistettä. Urallaan hän on tehnyt kauden 2012–2013 jälkeen 196 pistettä 367 ottelussa. Nielsen ei ole kovin jäähyherkkä pelaaja ja niinpä hän on istunut jäähyllä ainoastaan 80 minuuttia seitsemän kauden aikana. Elokuussa 2021 Detroit Red Wings osti Nielsenin sopimuksen ulos.
Muuta

Nielsen teki kauden 2012–2013 kattavan sopimuksen Rauman Lukon kanssa, mutta sopimus sisälsi pykälän, jonka mukaan Nielsen siirtyi takaisin Islandersiin, kun työsulku päättyi. Nielsen on edustanut Tanskan maajoukkuetta kansainvälisissä jääkiekkoturnauksissa. Nielsenin veli Simon on jääkiekkomaalivahti. Simon pelaa tällä hetkellä Suomessa, SM-liigajoukkue Rauman Lukossa ja on edustanut myös Tanskaa kansainvälisellä tasolla. Veljesten isä Frits Nielsen on voittanut kaksi kertaa Tanskan liigan pistepörssin (1976–1977 ja 1977–1978).
New York Islanders varasi Nielsenin vuoden 2002 NHL:n varaustilaisuuden kolmannella kierroksella (87. varaus).
Tilastot

Frans Nielsen Elitserien-joukkue Timrå IK:n paidassa kaudella 2005–2006.
GJ 504 b

| GJ 504 b |
| --- | --- |
 Taiteilijan näkemys
Löytäminen
Löytäjä(t):  Kuzuhara et al.
Löytöpäivä:  2013
Havaintomenetelmä(t):  Kuvattu suoraan
Tähden ominaisuudet
Tähden nimi:  59 Virginis
Tähden etäisyys Auringosta:  57,27 vv
Tähden massa:  1,22 M☉
Tähden spektriluokka:  G0 V
Tähden metallisuus:  0,28 
Tähden ikä:  0,16 Gyr
Kiertoradan ominaisuudet
Isoakselin puolikas:  43,5 AU
Fyysiset ominaisuudet
Massa:  4 MJ
GJ 504 b on eksoplaneetta, joka löydettiin yhdysvaltalaisen Mauna Kean observatorion Subaru-teleskoopin avulla vuonna 2013. Se kiertää 59 Virginis -nimistä keltaista G-tyypin pääsarjan tähteä (GJ 504) noin 57 valovuoden päässä Maasta, Neitsyen tähdistön suunnalla. Planeetta löydettiin kuvaamalla se suoraan infrapunavalon aallonpituuksilla.
Planeetta kiertää emotähteään 43,5 AU:n etäisyydellä, joka on lähes yhdeksän kertaa enemmän kuin Jupiterin etäisyys Auringosta. Tämä on vaikea selittää nykyisillä jättiläisplaneettojen muodostumista käsittelevillä malleilla. Planeetan massa vastaa noin neljää Jupiterin massaa; se on todennäköisesti kaasujättiläinen ja niin sanottu ”superjupiter”.
Planeetta on melko nuori, ja sen muodostumisesta jäljelle jäänyt lämpöhehku mahdollistaa sen kuvaamisen. Kuvaus viittaa siihen, että planeetta on purppuranvärinen.
Kuvia

GJ 504 b emotähtineen infrapunakuvassa
Aiheesta muualla

GJ 504 b SIMBAD -tietokannassa (englanniksi)
| --- | --- |
Tähdet:  Spica, γ Vir A, ε Vir, ζ Vir, δ Vir, β Vir, γ Vir B, 109 Vir, μ Vir, η Vir, ν Vir, ι Vir, ο Vir, κ Vir, τ Vir, θ Vir, 110 Vir, λ Vir, π Vir, χ Vir, l Vir, 61 Vir, 69 Vir, ψ Vir, σ Vir, φ Vir, ξ Vir, ρ Vir, o Vir, 89 Vir, 16 Vir, 70 Vir, 82 Vir, 53 Vir, υ Vir, 49 Vir, 90 Vir, 59 Vir, 57 Vir, 76 Vir, d2 Vir, ω Vir, 68 Vir, 4 Vir, 55 Vir, 84 Vir, 7 Vir, 63 Vir, 87 Vir, 106 Vir, 95 Vir, 21 Vir, 86 Vir, 1 Ser, 75 Vir, 83 Vir, 31 Vir, g Vir, 6 Vir, 33 Vir, 71 Vir, 108 Vir, 80 Vir, 2 Ser, 11 Vir, 66 Vir, 44 Vir, 12 Vir, CS Vir, 25 Vir, 65 Vir, 64 Vir, 13 Vir, 92 Vir, y Vir, 10 Vir, 50 Vir, 46 Vir, 73 Vir, 37 Vir, 72 Vir, 34 Vir, 38 Vir, 85 Vir, 104 Vir, 27 Vir, 41 Vir, 54 Vir, 20 Vir, 35 Vir, 96 Vir, 17 Vir, 94 Vir, 48 Vir, S Vir, 62 Vir, 28 Vir, 56 Vir, 77 Vir, R Vir, HD 114783, HD 130322, HD 125612, EQ Vir, DT Vir, Ross 128, Wolf 424, FL Vir, PSR 1257+12
Eksoplaneetat:  70 Vir b, HD 114783 b, HD 130322 b, HD 125612 b, Draugr, Poltergeist, Phobetor
Ukrainan joukkojen kesäoffensiivi 2014

Ukrainan joukkojen kesäoffensiivi 2014 oli Itä-Ukrainan kriisin vaihe, jossa hallituksen joukot valtasivat kapinallisilta alueita. Ukrainan armeija tulitti kapinallisten valvomia asutuskeskuksia raskain asein. Runsaasti pakonalaisia pakeni Venäjälle. kapinalliset luopuivat heinäkuussa valvomastaan keskuksesta Slovjanskista. Venäläisten aseistamat separaristit ampuivat heinäkuussa alas maleasialaisen matkustajakoneen. Venäjän puolelta tullut vapaaehtoinen apu pysäytti kapinallisten vastahyökkäyksen elokuussa 2014.
Donetskin lentokentän taistelut

Maanantaina 26. toukokuuta 2014 käytiin tähän mennessä kovimmat taistelut, kun Ukrainan asejoukot surmasivat kymmeniä separatisteja vallatessaan takaisin Donetskin lentokentän, kärsimättä itse miestappioita. 33 ruumishuoneelle tuodusta noin 50 kuolleesta kapinallisesta oli Venäjän kansalaisia.. Slovjanskin lähellä kuoli noin 12 ukrainalaista sotilasta, kun separatistit ampuivat Ukrainan hallituksen sotilaita kuljettaneen helikopterin alas. Slovjanskin alueella oli Ukrainan armeijan tulitus tappanut ja ajanut pakoon joitain siviilejä. Venäjän TV esitti 28. toukokuuta väitteitä siitä, että Ukrainan armeija tulittaa raskain asein Slovjanskia ja Kramatorskia osuen siviilikohteisiinkin  aloitettuaan mittavan sotilasoperaation näiden valtaamiseksi. Molempien osapuolten sotatoimia haittasivat yhä muun muassa joukkojen koordinaation puute ja muut ongelmat, jotka estivät joukkoja toimimasta tehokkaasti ja tuloksellisesti. Osin jo aiemmin alkanut Venäjän joukkojen vetäytyminen Ukrainan rajalta oli täydessä vauhdissa 30. toukokuuta 2014.
Ukrainan hallitus ja länsi vaativat Venäjää sulkemaan Ukrainan vastaisen rajansa niin, etteivät aseelliset taistelijat pääse Venäjältä Ukrainaan. Venäjä ei suostunut tähän, mutta sanoi lähettävänsä ehkä humanitaarista apua Ukrainaan. Ukraina ja Venäjä pääsivät osittaiseen sopuun kaasukiistassaan. Etyj harkitsi tarkkailijoidensa uudelleenjärjestelyjä sieppausuhan ja taistelujen takia.
Donetskin lentokentän taistelut > EU-sopimus

Poroshenko sanoi 19. kesäkuuta 2014 Ukraina allekirjoittavan viikon sisään sopimuksen EU:n kanssa. Hän sanoi myös maan olevan sotatilassa, mutta toisaalta pyrki yksipuolisella tulitauolla kriisin ratkaisuun. Tuliteon ehtona oli kuitenkin se, että Ukraina varmistaisi ensin sotilasoperaatiollaan maan itärajan. Donetskin separatistit eivät suostuneet tulitaukoon. Samana päivänä separatistit hyökkäsivät erään tiedon mukaan 4000 miehen voimin Slovjanskin itäpuolella Krasny Limassa, jolloin käytiin sodan siihen asti rajuimmat taistelut.
Separatistit olivat häviämässä taistelunsa kapinakeskus Slovjanskissa, minkä separatistien sotilastiedostaja Igor Srelkov kertoi Youtube-videossa. Strelkov pyysi Venäjältä apua, koska Slovjanskin alueen separatistien huoltoyhteys oli menossa poikki. Mutta juhannusaattona 2014 Slovjansk oli yhä separatisteilla.
Venäjällä sanottiin armeijan ampuvan raskailla aseille siviileitä ja tilanteen kehittyvän kohti kansanmurhaa. Donetskin alueella vedenjakelu oli vaikeaa taistelujen aiheuttamien vaurioiden takia.
Ukrainalaiset ilmoittivat 30. kesäkuuta 2014 sulkeneensa Venäjän vastaisen rajan estäen rajan takaa tulevat asekuljetukset. Samana päivänä Ukrainan armeijan edustaja väitti 300 separatistin kuolleen Yampilin ja Zakitnen kylien lähellä. Lukua ei voitu vahvistaa, mutta separatistien edustaja sanoi heidän kärsineen raskaita tappioita.
Naton pääsihteeri Anders Fogh Rasmussenin mukaan Venäläiset olivat uudestaan alkaneet 19. kesäkuuta keskittää joukkoja Ukrainan rajalle. Venäjän tiedottajan mukaan kyse oli vain Putinin lupaamasta rajavartioinnin vahvistamisesta. Tiedottaja Dmitri Peskovin mukaan Venäjä teki niin estääkseen laittoman aseiden salakuljetuksen rajan yli, niin kuin Ukraina ja länsi olivat pyytäneet. Mutta erään lähteen mukaan Venäjän joukkojen oli tarkoitus suojella Itä-Ukrainan siviilejä. Yhdysvallat varoitti jälleen Venäjää käyttämästä armeijaansa Itä-Ukrainassa.
Donetskin lentokentän taistelut > Kesäkuun tulitauko, pakolaisia Venäjälle

Poroshenkon rauhantarjoukseen liittyi viikon mittainen tulitauko, joka alkoi juhannusaattona. Mutta Poroshenko sanoi, että aseensa pitävät terroristit tuhotaan. Venäjä katsoi Poroshenkon rauhantarjouksen uhkavaatimukseksi, koska ehdotuksesta puuttui neuvottelujen aloittaminen.
Ulkoministeri lavrovin mukaan sotilasoperaatiota kiihdytettiin samaan aikaan, kun esitettiin Geneven sopimuksen mukaista huonompi suunnitelma.
Separatistit hylkäsivät rauhansuunnitelman ja vaativat Ukrainaa lopettamaan operaationsa. Jotkut olivat hyökänneet Ukrainan vastaisella rajalla olevan venäläisen raja-aseman kimppuun. Venäläisten mukaan Ukraina puolelta ammuttiin raja-asemaa tykillä, ja Ukrainan virallisen tiedotteen mukaan kyse oli separatistien provokaatiosta.
Ukraina syytti kapinallisia tulitauon rikkomisesta 21. kesäkuuta 2014. Venäjä määräsi samana päivänä 65 000 miehen vahvuiset Keski-Venäjän joukkonsa taisteluvalmiuteen harjoituksia varten. Länsivallat uhkasivat uusilla toimilla, jollei Venäjä estä separtistien tukea. Samana päivänä Putin ilmoitti tukevansa rauhansuunnitelmaa, mutta penäsi vuoropuhelua ja neuvotteluja osapuolten välille. Putin sanoi, ettei rauhanehdotus saa olla uhkavaatimus. Porošenko varoitti "suunnitelma B:stä", jos tulitauko epäonnistuu. Putin kehotti 22. kesäkuuta kaikkia osapuolia lopettamaan taistelut, ja Porošenko suostui neuvotteluihin kapinallisten kanssa. Porošenko lupasi suurempaa autonomiaa ja venäjän kielelle tasavertaista asemaa, muttei kapinallisille itsenäisyyttä. Porošenko lupasi Venäjältä tulleille turvallista poistumiskäytävää, muttei toisaalta luvannut armahdusta Ukrainan sotilaita surmanneille ja vakaviin rikoksiin syyllistyneille. Myös separatistit liittyivät 23. kesäkuuta 2014 tulitaukoon, mutta hajanaisia ammuskeluja esiintyi yhä. Seuraavana päivänä Putin ilmoitti, että hän haluaa että parlamentti peruuttaa Venäjän voimankäyttöoikeuden Itä-Ukrainassa, mitä Ukraina kiitti. Separatistit syyttivät hallitusta tulitauon rikkomisesta 24. kesäkuuta, ja samana päivänä separatistit itse rikkoivat monta kertaa tulitaukoa mm ampuivat sotilashelikopterin alas. Yhdysvallat uhkasi 26. kesäkuuta yhä Venäjää lisäpakotteilla, vaikka Putinin mukaan hänellä ei ollut valtaa separatisteihin. Ukraina allekirjoitti 27. kesäkuuta vapaakauppasopimuksen EU:n kanssa, ja Venäjä uhkaili Ukrainaa vakavilla seurauksilla.
Ukrainasta Venäjälle paenneiden siviilien määrä on noussut yli 100 000:een.