stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tō-ji
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tō-ji Wikimedia Commonsissa
| n k Muinaisen Kioton historialliset monumentit |
| --- | --- | --- |
| Kioto |  Daigo-ji  Ginkaku-ji  Kamigamo-jinja  Kinkaku-ji  Kiyomizu-dera  Kōzan-ji  Nijōn linna  Ninna-ji  Nishi-Hongan-ji  Ryōan-ji  Saihō-ji  Shimogamo-jinja  Tenryū-ji  Tō-ji  |  |
| Uji |  Byōdō-in  Ujigami-jinja  |  |
| Ōtsu | Enryaku-ji |  |
Toden näköiset harhat

| Toden näköiset harhat |
| --- | --- |
Kirjailija:  Marjaana Lindeman-Viitasalo (toim.)
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Duodecim
Julkaistu:  1995
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  176
ISBN:  951-8917-70-1

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Toden näköiset harhat on Marjaana Lindeman-Viitasalon toimittama teos, jonka on julkaissut Duodecim vuonna 1995.
Aiheesta muualla

Sisällysluettelo.
Marketta Ollikainen: Arkiajattelun salakavalat kuopat. Yliopisto 1/1996.
Miira Lähteenmäki: Halvalla hyvä totuus. Ylioppilaslehti 1.12.1995.
Titanoseenidikloridi

| Titanoseenidikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dikloridobis(η5-syklopentadienyyli)titaani
CAS-numero:  1271-19-8
PubChem CID:  129728770, 53384597 ja 76030824 5284468, 129728770, 53384597 ja 76030824
SMILES:  C1C=CC=[C-]1.C1C=CC=[C-]1.[Cl-].[Cl-].[Ti+4]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H10TiCl2
Moolimassa:  248,95 g/mol
Sulamispiste:  289 °C
Tiheys:  1,6 g/cm3
Titanoseenidikloridi (C10H10TiCl2) on  metalloseeneihin kuuluva organometalliyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja lisäksi yhdistettä on tutkittu syövän hoidossa.
Ominaisuudet

Titanoseenidikloridi on huoneenlämpötilassa kirkkaanpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen, mutta hydrolysoituu helposti vedessä akvakompleksiksi. Titanoseenidikloiridi liukenee niukasti bentseeniin ja dietyylieetteriin ja runsaammin etanoliin, tolueeniin ja kloroformiin. Titanoseenin rakenteessa titaani-ioni on koordinoitunut kahteen syklopentadienyyliligandiin ja kahteen kloroligandiin. Yhdisteen rakenne ei ole metalloseeneille tyypillinen sandwich-rakenne, vaan se on vääntynyt ja muistuttaa vääristynyttä tetraedriä.
Valmistus ja käyttö

Titanoseenidikloridia voidaan valmistaa kuumentamalla syklopentadienyylinatriumia titaanitetrakloridin kanssa dietyylieetterin tai tetrahydrofuraanin toimiessa liuottimena. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on kuumentaa titaani(IV)kloridia ja syklopentadieeniä dioksaaniliuoksessa dietyyliamiinin läsnä ollessa 60–80 °C:n lämpötilaan.
Titanoseenidikloridia käytetään orgaanisen kemian prosesseissa katalyyttinä. Esimerkiksi yhdessä alkyylialumiiniyhdisteiden kanssa se muodostaa niin kutsutun Ziegler–Natta-katalyytin, jota käytetään alkeenien polymeroinneissa. Muita orgaanisia reaktioita, joissa käytetään titanoseenidikloridia ovat muun muassa hydro- ja karbometalloinnit, Lewis-happamana katalyyttinä, karbonyyliyhdisteiden additioreaktioissa, deoksygenointireaktioissa ja pinakolikytkentäreaktioissa. Titanoseenidikloridilla on todettu olevan eläinkokeissa muun muassa keuhkosyöpäkasvaimia tuhoavia ominaisuuksia ja sen tutkimus syöpälääkkeeksi on edennyt vaiheen II farmakologisiin tutkimuksiin. Yhdisteen vaikutusmekanismista ei ole varmuutta, mutta se voi johtua yhdisteen kyvystä muodostaa additiotuotteita syöpäsolujen DNA:n kanssa.
Todistaja

Todistaja on henkilö, jota kuullaan oikeudellisessa menettelyssä jutun kannalta olennaisten tosiseikkojen selvittämiseksi. Eri maiden lainsäädännössä tai tuomioistuinkäytännössä vaihtelee se, voiko asianosainen itse toimia todistajana omassa asiassaan.
Rikosasian esitutkinnassa valmistellaan tulevaa rikosoikeudenkäyntiä ja siinä kuulustellaan henkilöitä todistajina sen selvittämiseksi ylittyykö syytekynnys ja millaista tietoa henkilöllä olisi kerrottavanaan, jos hänet nimetään todistajaksi oikeudenkäynnissä.
Suomessa todistajana voidaan kuulla vain muita kuin jutun asianosaisia. Asianosaista voidaan kuulla todistelutarkoituksessa, mutta asianosaista ei siitä huolimatta kutsuta Suomessa todistajaksi.
Todistaminen on yleinen velvollisuus. Jokainen on velvollinen saapumaan todistajaksi oikeudenkäyntiin tai rikosasian esitutkintaan. Laissa on säännökset henkilöistä, joilla ei tapauskohtaisesti ole velvollisuutta todistaa (syytetyn tai rikoksesta epäillyn lähisukulaiset, toimittajat lähteestään) tai joita on kielletty todistamasta tietyistä asioista (esimerkiksi lääkärit, papit, oikeudenkäyntiasiamiehet jne). Oikeudenkäyntiin todistajaksi haastetun henkilön on ennen kuulemistaan annettava todistajan vakuutus, jonka sanamuoto on määritelty oikeudenkäymiskaaressa. Todistajan on esitettävä lausuntonsa suullisesti ja yhtäjaksoisesti; etukäteen laadittuja kirjallisia muistiinpanoja saa käyttää vain, jos todistaja joutuu kertomaan esimerkiksi runsaasti numerotietoja sisältävistä tai teknisesti monimutkaisista seikoista. Todistajan kuuleminen oikeudenkäynnissä jakaantuu pääkuulusteluun, vastakuulusteluun ja täydentäviin kysymyksiin. Pääkuulustelun suorittaa todistajan nimennyt asianosainen - käytännössä hänen oikeudenkäyntiavustajana toimiva lakimiehensä. Vastakulustelun suorittaa hänen vastapuolensa. Todistajalle ei saa pääkuulustelussa esittää johdattelevia tai muutoin sopimattomia kysymyksiä. Todistaja saa olla läsnä oikeuden istunnossa vain oman lausuntonsa sekä päätöksen julkilukemisen ajan.
Asianosaisten ja todistajien lisäksi oikeudellisissa menettelyissä kuullaan asiantuntijoita. Asiantuntijaa kuullaan oman alansa kokemussäännöistä, johon voi liittyä hänen havaintonsa menettelyn kohteena olevasta seikasta.
Toimitustodistaja

Toimitustodistaja puolestaan on henkilö, joka on läsnä toimenpidettä tehtäessä ja hän usein vahvistaa asiakirjassa menettelyn tapahtumisen. Esimerkiksi testamentti pitää eri maissa noudatettujen säännösten mukaan allekirjoittaa todistajan tai kahden todistajan taikka julkisen notaarin läsnä ollessa. Lainsäädännössä voidaan edellyttää muotovaatimuksena, että tietty toimenpide on pätevä vain jos se on tehty esteettömien todistajan tai todistajien läsnä ollessa ja heidän myös allekirjoittaessa toimitusta osoittavan asiakirjan.
Mikk Titma

| Mikk Titma |
| --- | --- |
 Mikk Titma vuoden 1988 Viron TV:n IME-tapahtumassa.
Viron kommunistinen puolue (EKP), ideologiasihteeri
 marraskuu 1988 – maaliskuu 1990  
Edeltäjä:  Indrek Toome
Seuraaja:  Jaak Allik
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1939 Tallinna, Viro
Kansalaisuus:  viro
Ammatti:  professori
Puoliso:  professori Nancy Tuma
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP)
Koulutus:  Filosofian tohtori
Tutkinnot:  Tarton yliopisto
Mikk Titma (s. 2. marraskuuta 1939 Tallinna) on virolainen sosiologi, joka oli vuosina 1988–1989 Neuvosto-Viron kommunistisen puolueen (EKP) ideologiasihteeri ja kansanedustaja. Poliittisen uransa lisäksi Made on toiminut professorina Tarton ja Tallinnan yliopistoissa, Viron tiedeakatemian jäsenenä ja 1990-luvulla tutkijana Yhdysvalloissa Stanfordin yliopistossa.
Ura sosiologian tutkijana

Titma vietti nuoruutensa Pärnussa ja valmistui ylioppilaaksi. Sen jälkeen hän opiskeli Tarton yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatksi 1968 ja filosofian tohtoriksi 1974. Hän sai professorin viran vuonna 1981 Tarton yliopistosta. Opiskeluaikana hän toimi opettajana Tarton yliopistossa. Vuosina 1975-1988 hän toimi Neuvosto-Viron historian instituutin sosiologiaosaston päällikkönä 1975–1988 ja Tallinnan teknillisen yliopiston tieteellisen kommunismin laitoksen apulaisprofessorina 1976–1979 ja edelleen saman laitoksen osa-aikaisena professorina 1979–1983. Vuosina 1988-1991 hän toimi Viron tiedeakatemian filosofian, sosiologian ja oikeuden instituutin tutkijana. Mikk Titma oli kokeellisten ja tilastollisten menetelmien edelläkävijöitä sosiologiassa Baltiassa.
Viron itsenäistyttyä hän siirtyi Yhdysvaltoihin tutkijaksi Stanfordin yliopistoon 1991. Sen jälkeen hän toimi Tallinnan yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan professorina vuosina 1999–2002 ja edelleen sosiologian professorina vuosina 2002–2005 eläköitymiseensä asti.
Ura poliitikkona

Mikk Titma oli Neuvosto-Virossa Viron kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1965 lähtien. Hän oli mukana Viron Laulavassa vallankumouksessa, jonka alkuvaiheeseen liittyy Viron omaa itsenäistä talouspoliitiikkaa aktivoinut IME-ohjelma. Titma oli yksi neljästä virolaisesta toimijasta, joita hänen lisäkseen olivat Siim Kallas, Edgar Savisaar ja Tiit Made.,
Hänestä tuli Laulavan vallankumouksen eli Viron poliittisen muutosprosessin aikana Viron kommunistipuolueen ideologiasihteeri lokakuusta 1988 aina maaliskuuhun 1990, jolloin Viron kommunistipuolue menetti poliittisen monopolinsa. Helmikuussa 1989 Titma vieraili Suomessa ja tapasi mm. presidentti Mauno Koiviston kertoen Suomen presidentille EKP:n johdolla marraskuussa 1989 käynnistynyttä Viron vapautusmisprosessia. Maaliskuussa 1990 hänet valittiin Neuvosto-Viron aikaisissa ensimmäisissä demokraattisissa parlamenttivaaleissa korkeimman neuvoston jäseneksi, jossa hän kuului kommunistipuolueen radikaaleihin eli ns. Vapaa Viro-ryhmään. Tämä parlamentti hyväksyi 20. elokuuta 1991 Viron itsenäisyyden, mutta Titma oli silloin ulkomailla.
Mikk Titma on ollut naimisissa vuodesta 2010 Stanfordin yliopiston sosiologian emeritusprofessorin Nancy Tuman kanssa.
Edgar Savisaar, Mikk Titma, Tiit Made ja Siim Kallas vuonna 1988 Viron TV:n lähettämässä IME-tapahtumassa.
Tofalaria

Tofalaria (ven. Тофалария) on Irkutskin alueen Nižneudinskin piiriin kuuluva alue Venäjällä. Se sijaitsee itäisten Sajanvuorten koillisrinteillä Uda, Birjusa, Gutara, Kan ja Ija -jokien yläjuoksulla. Vuosina 1934–1951 alue muodosti Tofalarien kansallisen piirin.
Tofalarian pinta-ala on 27 300 neliökilometriä. Suurin osa alueesta on vaikeakulkuista taigametsää. Ilmasto on ankara, kasvillisuus ja eläimistö monipuoliset. Hyötykaivannaisia ovat kulta, lyijy, uraani, tantaali ja polymetallit.
Asukkaita on noin 1 200 henkeä, joista 700 on seudun kanta-asukkaita tofalareja. Asutuskeskuksia on kolme: Alygdžer, Verhnjaja Gutara ja Nerha. Talous perustuu metsästykseen, kalastukseen ja julkisiin palveluihin. Liikenne hoidetaan helikopterien avulla.
Kulttuurilaitoksia ovat kerhotalot ja kirjastot. Alygdžerissa on pieni sairaala, Verhnjaja Gutarassa ja Nerhassa ensiapuasemat. Alygdžerissä toimii kansankulttuurin keskus ja tofalarilainen kansantanssiyhtye.
Luontonsa ansiosta Tofalariaa kutsutaan ”Siperian Sveitsiksi”. Sen matkailupotentiaali on huomattava, mutta matkailun infrastuktuuri on toistaiseksi kehittymätön.
Aiheesta muualla

Tofalarialle omistettu sivusto (venäjäksi)
Hr. Ms. Tjerk Hiddes (F830)

| Hr>  Ms. Tjerk Hiddes |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Tjerk Hiddes

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Schelde
Kölinlasku:  28. lokakuuta 1986
Laskettu vesille:  9. joulukuuta 1989
Palveluskäyttöön:  3. joulukuuta 1991
Poistui palveluskäytöstä:  Chilelle 2004 nimellä Almirante Riveros
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 800 t (standardi) 3 320 t (kuormattu)
Pituus:  122,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  CODOG: 37 550 hv/48 970 hv risteilymoottori: 8 459 bhp
Nopeus:  29/30 solmua 21 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Aseistus:  2 × neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 × kuudentoista ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten VLS-laukaisualusta 1 × 76 mm OTO Melaran tykki 1 × Goalkeeper CIWS 2 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 4 ×  324 mm torpedoputkea 2 × Super BROC heitteenlaukaisulaitetta 1 × Westland Lynx -helikopteri
Hr. Ms. Tjerk Hiddes (runkonumero F830) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Karel Doorman -luokan ohjusfregatti, joka myytiin Chilelle vuonna 2004.
Valmistus

Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta, missä köli laskettiin 28. lokakuuta 1986. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1989 ja valmistui 3. joulukuuta 1991.
Palvelus

Alus myytiin 2004 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Almirante Riveros runkonumerolla FF-18.
Caj Toffer

Caj Toffer
Caj Edvard Ferdinand Toffer (11. marraskuuta 1911 Helsinki – 21. heinäkuuta 1942) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari.
Jatkosodan aikana kapteeni Caj Toffer oli 2. divisioonassa komppanianpäällikkönä muun muassa JR 28:ssa ja JR 7:ssä. Toffer kaatui Ohdan lohkolla, tukikohta Sevastopoliin tehdyssä viimeisessä vastahyökkäyksessä 21. heinäkuuta 1942. Ylipäällikkö nimitti hänet kaatumisen jälkeen Mannerheim-ristin ritariksi numero 73.
Tínos

Tínoksen saari satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  37°36′N, 25°07′E, Tínos Tínos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  Tsikniás, 726 m
Pinta-ala:  194,59 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  8 636
Suurin kaupunki:  Tínos
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tínos (kreik. Τήνος), antiikin Tenos (m.kreik. Τῆνος, Tēnos), on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 194,59 neliökilometriä ja asukasluku 8 636 (vuonna 2001). Hallinnollisesti Tínos kuuluu Tínoksen kuntaan, Tínoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Tínoksen kaupunki.
Maantiede

Tínos sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren keskiosissa ja kuuluu pohjoisimpiin Kykladien saarista. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Ándros luoteispuolella, Mýkonos kaakkoispuolella, Delos (Dílos) eteläpuolella ja Sýros lounaispuolella.
Saaren korkein kohta on Tsikniás (726 metriä). Toinen korkea huippu on Exómvourgo (641 metriä).
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Tínos kuuluu hallinnollisesti Tínoksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Vuoteen 2011 saakka saari jakautui kolmeen kuntaan.
Saaren suurin asutus on sen pääkaupunki Tínoksen kaupunki (4 762 asukasta), joka sijaitsee saaren eteläkärjen länsipuolella. Muut suurimmat asutukset ovat Agía Varvára (357 asukasta), Pánormos (336), Stení (295), Falatádos (226) ja Kalloní (201). (Katso myös: Luettelo Tínoksen kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Antiikki

Antiikin kontekstissa saari tunnetaan nimimuodossa Tenos. Siitä käytettiin myös nimiä Hydrussa (Ὑδροῦσσα) tai Hydroessa (Ὑδρόεσσα) sen lähteiden ansiosta sekä Ofiussa (Ὀφιουσσα) sen käärmeiden ansiosta. Saaren poliksen eli kaupunkivaltion Tenoksen kaupunkikeskus sijaitsi 300-luvulta eaa. lähtien saaren lounaisrannikolla suurin piirtein samalla paikalla kuin nykyinen Tínoksen kaupunki. Saarella palvottiin erityisesti Poseidonia, jonka uskottiin karkottaneen käärmeet saarelta. Saarella oli merkittävä Poseidonin ja Amfitriten temppeli.
Saaren ensimmäiset tunnetut asukkaat olivat mahdollisesti foinikialaisia. Näitä seurasivat joonialaiset 1000-luvulla eaa. 500-luvulla eaa. eretrialaiset valtasivat saaren. Persialaissodissa se joutui persialaisten valtaamaksi vuonna 490 eaa. Myöhemmin saaresta tuli Ateenan liittolainen, demokratia ja osa Deloksen meriliittoa. Vuonna 386 eaa. Tenos saavutti itsenäisyyden, mutta se päätyi pian Makedonian vallan alle. Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen sitä hallitsivat Ptolemaiokset. 100-luvulla eaa. saaresta tuli osa Rooman valtakuntaa.
Historia > Myöhempi historia

Rooman valtakunnan jakauduttua saaresta tuli muun Kreikan tavoin osa Bysantin valtakuntaa. Bysanttilaisena aikana saari oli merirosvojen hyökkäysten kohde, ja asukkaat muuttivat saaren sisäosiin.
Vuonna 1207 Tínos päätyi venetsialaisten vallan alle muiden Kykladien tavoin. Venetsialaisvaltta kesti saarella pidempään kuin monilla muilla saarilla, sillä turkkilaisten hyökkäykset torjuttiin pitkään onnistuneesti. Saari menestyi taloudellisesti, ja tämä jatkui turkkilaisvallan aikana, joka alkoi vuonna 1715. Vuonna 1821 saari olikin Kykladien väkirikkain.
Vuonna 1823, juuri kun Kreikan vapaussota oli käynnissä, saarelta löydettiin ihmeitätekeväksi uskottu Neitsyt Marian ikoni. Tämä nähtiin hyvänä merkkinä vapaustaistelulle. Tínoksesta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1830. Pian tämän jälkeen saaresta tuli yhteiskreikkalainen hengellinen keskus. 15. elokuuta 1940 italialainen sukellusvene upotti kreikkalaisen risteilijä Éllin Tínoksella jo ennen Kreikan ja Italian sotatilaa.
Kulttuuri ja nähtävyydet

Tínos on Kreikan merkittävimpiä hengellisiä keskuksia ja yksi maan suosituimpia pyhiinvaelluskohteita Tínoksen kaupungin Panagía Evangelístrian kirkon ja sen kuuluisan Neitsyt Marian ikonin ansiosta. Tämän johdosta suurin osa saarella käyvistä on kreikkalaisia. Erityisesti Marian kuolonuneen nukkumisen päivä 15. elokuuta on saarella suuri juhla. Ikonin ansiosta saarta on kutsuttu nimellä ”Egeanmeren Lourdes”.
Tínoksen muita nähtävyyksiä ovat Poseidonin ja Amfitriten temppelin rauniot, Exómvourgon antiikin aikainen akropolis ja venetsialaisaikainen linna sekä sen Demeterin ja Persefonen temppelin jäänteet, Kechrovoúnin luostari (Moní Koimíseos tis Theotókou eli Moní tis Kyrías ton Angélon) sekä Tínoksen kaupungissa toimiva Tínoksen arkeologinen museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tínos Wikimedia Commonsissa
tinos.gr (Arkistoitu – Internet Archive). Saaren verkkosivut. (kreikaksi, englanniksi)
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Santoríni Thíra  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas, Kímolos  Ágios Andréas, Koufonísia  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Makáres  Ágios Nikólaos, Thíra  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Almyronísi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avelonísia Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Diakoftó  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Escháti  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Foúis  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Alidonísi  Gáidaros  Megálo  Platý  Prásso  Tourlítis  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi, Kímolos  Kalógeroi, Tínos  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Kasséles  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Klimatónisa  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lazaronísi  Lázaros  Makáres  Makrá  Makronísi  Manolonísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálo Viókastro  Megálos Refmatiáris  Mikrí Pláka  Mikronísi  Mikró Viókastro  Mikrós Avelás  Mikrós Refmatiáris  Moschonás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi, Íos pohj.  Petalídi, Íos loun.  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Porí  Práso  Prasonísi, Íos  Prasonísi, Kímolos  Prasoúra  Psathonísi, Íos  Psathonísi, Sýros  Revmatonísi  Revmatonísia  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Theotókos  Thermonísia  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaronísi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous  Vryokastráki 
Exómvourgon vuori.
Tínoksen Kardianín kylä.
Panagía Evangelístrian kirkko.
Toima

Toimajoki Jelabugan lähellä.
Toima (ven. То́йма, udmurtiksi Туймы, Tuimy, tat. Туйма, Tuima) on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Udmurtiassa ja Tatarstanissa Venäjällä. Sen pituus on 121 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 1450 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaama Gusevkan kylän luona on 6,3 kuutiometriä sekunnissa.
Joen varrella sijaitsevat Jelabugan ja Mendelejevskin kaupungit sekä Alnašin piirikeskus. Sitä käytetään vesilähteenä, virkistyskalastukseen ja retkeilyyn.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Toima Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Tleson (savenvalaja)

| Tleson> Τλήσων |
| --- | --- |
 Tlesonin tekemä huulimalja-tyypin kyliks, n. 540 eaa. Alaosassa signeeraus ΤΛΕΣΟΝ ΗΟ ΝΕΑΡΧΟ ΕΠΟΙΕΣΕΝ, Tlēsōn ho Nearkho epoiesen, ”Tleson Nearkhoksen poika teki [minut]”.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 500-luku eaa.
Ammatti:  savenvalaja vaasimaalari?
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 555–535 eaa.
Taidesuuntaus:  mustakuviokeramiikka
Tleson (m.kreik. Τλήσων, Tlēsōn) oli antiikin kreikkalainen savenvalaja ja mahdollisesti myös vaasimaalari, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 555–535 eaa.
Tlesonin isä oli vaasimaalari Nearkhos. Tleson, samoin kuin hänen veljensä savenvalaja Ergoteles, oli osa niin kutsuttua Pienet mestarit -ryhmää. Hän teki vain ryhmälle ominaisia Pieni mestari -maljoja, joita on laitettu hänen nimiinsä noin 60 kappaletta. Monissa vaaseissa on vain hänen signeerauksensa savenvalajana. Tärkeimmästä Tlesonin vaaseja maalanneesta vaasimaalarista käytetään tutkimuksessa nimitystä Tleson-maalari, mutta on mahdollista, että kyseessä on Tleson itse. Tlesonin vaaseja maalasivat myös Oltos ja Kentauri-maalari.
Nimi Tleson esiintyy keramiikassa jälleen noin vuosina 510–500 eaa., mutta tämä saattaa olla joku saman suvun nuorempi edustaja.
Teoksia

Nauhamalja-tyypin kyliks, n. 550–540 eaa.
Nauhamalja-tyypin kyliks, n. 550–540 eaa.
Huulimalja-tyypin kyliks, n. 540 eaa.
Titanomakhia (eepos)

| Titanomakhia> Τιτανομαχία.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Eumelos?
Kieli:  muinaiskreikka (eeppinen)
Genre:  eeppinen runous
Julkaistu:  700-luku eaa.
Sarja: Eeppinen kyklos
Seuraava:  Korinthiaka
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Titanomakhia (m.kreik. Τιτανομαχία, lat. Titanomachia) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi nimensä mukaisesti jumalten alkuperästä ja erityisesti titanomakhiasta eli jumalten ja titaanien välisestä taistelusta. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia

Titanomakhia-eepos ajoitetaan aikaisintaan 600-luvun eaa. lopulle. Eepoksen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Eumelos Korinttilaista tai joskus Arktinos Miletoslaista. Eumeloksen nimiin on laitettu myös eepokset Korinthiaka ja Europia. Nämä kolme saattoivat yhdessä muodostaa eräänlaisen ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin.
Sisältö

Eepos koostui kahdesta kirjasta. Sisällöltään se vaikuttaa muistuttaneen monin tavoin Hesiodoksen Jumalten syntyä: se luetteloi alkujumalia ja kertoi eri jumalsukupolvien välisistä taisteluista. Eepos alkoi Taivaan ja Maan yhtymisestä, mistä syntyivät hekatonkheires eli satakätiset sekä kolme kyklooppia, mukaan lukien Kheiron. Eepoksessa esiintyi myös ainakin Prometheus ja mahdollisesti myös kertomus suuresta tulvasta. Se huipentui Zeuksen voittoon.
On esitetty, että eepoksen loppu olisi voinut kertoa Europasta, Kadmoksesta ja Theban kaupungin perustamisesta, mikä toimisi siirtymänä Oidipodeian alkuun. Toisaalta Titanomakhia saattoi toimia ennen kaikkea jumalallisena esihistoriana Korinthiakalle.
Eepoksesta on säilynyt kahdeksan katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa, muun muassa Athenaioksen teoksessa Deipnosofistai sekä Apollonios Rhodoslaisen Argonautikan skolioissa.
Kirjallisuutta

The War of the Titans or Titanomachy. Teoksessa Hesiod, Homeric Hymns, Epic Cycle, Homerica.  (Translated by Hugh G. Evelyn-White. Loeb Classical Library 57)  London:  William Heinemann, 1914.
Antiikin kreikkalaiset eepokset
| --- | --- |
Troijan kyklos:  Kypria · Ilias · Aithiopis · Pieni Ilias · Troijan tuho · Nostoi (”Paluut”) · Odysseia · Telegoneia
Theban kyklos:  Oidipodeia · Thebais · Epigonoi · Alkmaionis
Korintin kyklos:  Titanomakhia · Europia · Korinthiaka
Muita:  Argonautika · Batrakhomyomakhia · Dionysiaka · Fokais · Jumalten synty · Kerkopes · Margites · Oikhalian valtaus · Posthomerica · Työt ja päivät