stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarot (elokuva)

| Tarot |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Spencer Cohen, Anna Halberg
Käsikirjoittaja:  Spenser Cohen Anna Halberg
Tuottaja:  Leslie Morgenstein
Säveltäjä:  Joseph Bishara
Kuvaaja:  Elie Smolkin
Leikkaaja:  Tom Elkins
Pääosat:   Harriet Slater  Adain Bradley  Avantika Vandanpu  Jacob Batalon 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Screen Gems Alloy Entertainment
Levittäjä:  Sony Pictures Releasing InterCom
Kesto:  1 t 32 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Katsojat:  17535 (Suomessa)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarot on yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Kaveriporukka rikkoo Tarot-luennan tärkeintä sääntöä, älä koskaan käytä jonkun toisen pakkaa. Tiedostamattaan he vapauttavat korteissa piilevänä olleen pahuuden. Yksi kerrallaan he kohtaavat kohtalon ja päätyvät kilpailuun kuolemaa vastaan. Elokuva perustuu Nicholas Adamsin vuoden 1992 romaaniin Horrorscope. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 31. toukokuuta 2024. Elokuva keräsi avausviikonloppunaan Suomessa 2 520 katsoja.
Juoni

Ryhmä yliopistoystäviä, Haley, Grant, Paxton, Paige, Madeline, Lucas ja Elise, vuokraavat kartanon Catskillsista Elisen syntymäpäivän kunniaksi. Haley ja Grantin äskettäisen eron aiheuttaman jännitteen vuoksi he päättävät rentoutua lukemalla horoskooppeja kellarista löytyneillä vanhoilla tarot-korteilla. Elise saa Ylipapittaren; Lucas saa Erakon; Madeline saa Hirtetyn; Paige saa Taikurin; ja Paxton saa Narri. Grant saa Paholaisen; Haley itse saa Kuolema-kortin.
Seuraavana päivänä ryhmä palaa kampukselle, jossa Elise oleskelee yksin asuntolassaan. Sinä yönä Elise tutkii outoja ääniä ullakolla, ja hänen kimppuunsa hyökkää hirviömäinen versio Ylipapittaresta, joka lyö hänet kuoliaaksi ullakolle johtavilla tikkailla. Hänen kuolemaansa pidetään onnettomuutena, joka järkyttää muita. Haley paljastaa, että hän aloitti Tarotin lukemisen, kun hänen äitinsä taisteli sairautta vastaan, mutta kortit ennustivat aina hänen kuolemansa. Lucas kohtaa Erakon autatieasemalla ja kuolee junan alle. Jokainen kuolema vastaa tarot-lukemia, jotka ystävät saivat. Haley huomaa jokaisen kuoleman vastaavan tarot-tulkintoja.
Epäillen pakan olevan jotenkin viallinen, he vierailevat Alma Astronin, tarot-asiantuntijan, luona, jonka he löysivät internetistä. Alma kertoo, että kortit kuuluivat astrologille, joka vuonna 1798 palveli unkarilaista kreiviä ja ennusti hänen tulevaisuutensa. Kun ennustus siitä, että hänen raskaana oleva vaimonsa ja lapsensa kuolisi synnytyksessä, kävi toteen, murheellinen kreivi määräsi kostona astrologin tyttären tapettavaksi. Raivostuneena surustaan astrologi kirosi kreivin ja hänen ystävänsä kuolemaan korteillaan, sitten hän tappoi itsensä ja kirosi pakan tappamaan kaikki, jotka sitä käyttävät. Kortit ovat vastuussa useista tarot-joukkomurhista, mukaan lukien Alman oma ystäväporukka. Alma oli ainoa selviytyjä, koska hän ei tehnyt luentaa itselleen. Alma kehottaa heitä tuhoamaan pakan, joka on edelleen Catskillsin kartanossa.
Ajaessaan sinne ystävien auto hajoaa sillalle, ja Hirtetty hyökkää heidän kimppuunsa ja tappaa Madelinen hänen yrittäessään paeta. Kauhuissaan Paxton palaa kampukselle yksin, mutta Narri seuraa häntä ja hyökkää hänen kimppuunsa hississä. Haley, Grant ja Paige palaavat kartanoon, mutta eivät pysty polttamaan kortteja ja pyytävät Almalta apua. Alma kutsuu astrologin hengen, mutta astrologi tekee tulkinnan hänelle ja Miekkojen kuusi kortti tappaa hänet.
Arvosteluja

Ira Hurskainen, Episodi
Mikko-Pekka Heikkinen, Helsingin Sanomat
Jussi U. Pellonpää, FilmiFIN
Berga (Norrköping)

| Berga |
| --- | --- |
 Berga
 Koordinaatit: 58°35′53″N, 16°15′08″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Norrköping
Väkiluku (31.12.2023):  268
Berga on taajama Norrköpingin kunnassa Itä-Götanmaan läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 268 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berga (Norrköping) Wikimedia Commonsissa
Royal Media Services

| Royal Media Services |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  yksityinen yritys
Perustettu:  1996
Perustaja:  Samuel Kamau Macharia
Puheenjohtaja:  Samuel Kamau Macharia
Kotipaikka:  Nairobi, Kenia  osoite: Maalim Juma Road, Off Dennis Pritt Road, P.O. Box 7468, 00300 Nairobi, Kenia
Toimiala:  radio- ja televisiotoiminta, sosiaalinen media, internet
Omistaja:  pääomistaja Samuel Kamau Macharia
Kotisivu:  royalmedia.co.ke
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Royal Media Services (RMS) on yksityinen kenialainen mediayritys, joka operoi useita suosittuja televisio- ja radioasemia Keniassa. Yrityksen perusti Samuel Kamau Macharia vuonna 1996. Hän on myös yhtiön pääomistaja. Yrityksen kotipaikka on Nairobi.
Yhtiön tarjontaan kuuluvat Kenian suosituimmat radio- ja televisiokanavat: Radio Citizen ja Citizen TV. Vuonna 1999 Nairobista lähetystoiminnan aloittanut Radio Citizen on Kenian suosituin radioasema, joka lähettää ohjelmia swahiliksi. Useat yhtiön kanavat lähettävät ohjelmatarjontaa paikallisilla kielillä kuten luoksi (Ramogi FM) ja kambaksi (Musyi FM).
Aiheesta muualla

Radio Citizenin kotisivut (englanniksi)
Sari Multala

| Sari Multala |
| --- | --- |
 Multala kesäkuussa 2023.
Suomen ympäristö- ja ilmastoministeri
 Orpon hallitus 24.1.2025–  
Edeltäjä:  Kai Mykkänen
Suomen tiede- ja kulttuuriministeri
 Orpon hallitus 20.6.2023–24.1.2025  
Edeltäjä:  Petri Honkonen
Seuraaja:  Mari-Leena Talvitie
Kansanedustaja
 22.4.2015–  
Ryhmä/puolue:  Kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1978 (ikä 46) Helsinki
Asuinpaikka:  Vantaa
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Sari Susanna Multala (s. 5. heinäkuuta 1978 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija sekä poliitikko, kansanedustaja ja ministeri. Multala valittiin vuoden 2015 eduskuntavaaleissa kokoomuksen kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä. Hän on toiminut Orpon hallituksen ympäristö- ja ilmastoministerinä 24. tammikuuta 2025 lähtien. Sitä ennen hän on toiminut tiede- ja kulttuuriministerinä kesäkuusta 2023 tammikuuhun 2025 Orpon hallituksessa.  Multala on Vantaan kaupunginvaltuutettu ja on toiminut Vantaan kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 2017–2023. Multala on kilpapurjehduksen kolminkertainen maailmanmestari.
Koulutus

Multala on suorittanut kauppatieteiden maisterin tutkinnon. Lisäksi hänellä on valmentajan ammattitutkinto Kuortaneen urheiluopistosta.
Politiikassa

Multala asuu Vantaan Kuninkaanmäessä.  Hänet valittiin Kokoomuksen ehdokkaana Vantaan kaupunginvaltuustoon vuoden 2012 kunnallisvaaleissa ja eduskuntaan vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä 6 118 äänellä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Multala sai 7 724 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle. Multala on työskennellyt eduskunnassa muun muassa sivistysvaliokunnassa, maa- ja metsätalousvaliokunnassa, ympäristövaliokunnassa, tiedusteluvalvontavaliokunnassa, sekä lakivaliokunnassa.
Urheilu-ura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten kilpapurjehdus.MM-kilpailut   | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten kilpapurjehdus.MM-kilpailut   | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten kilpapurjehdus.MM-kilpailut   | Maa:   Suomi> Naisten kilpapurjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Vilamoura 2001 | E-jolla |  |
|  Kultaa | Karatsu 2009 | Laser Radial |  |
|  Kultaa | Largs 2010 | Laser Radial |  |
|  Hopeaa | Palma 2003 | E-jolla |  |
|  Hopeaa | Sisilia 2004 | E-jolla |  |
|  Hopeaa | Cascais 2007 | Laser Radial |  |
|  Pronssia | Boltenhagen 2012 | Laser Radial |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Nieuwpoort 2002 | E-jolla |  |
|  Kultaa | Nieuwpoort 2008 | Laser Radial |  |
|  Hopeaa | Murcia 2000 | E-jolla |  |
|  Hopeaa | Cádiz 2003 | E-jolla |  |
|  Hopeaa | Helsinki 2005 | E-jolla |  |
|  Pronssia | Split 2005 | Laser Radial |  |
Multala kilpaili purjehdusurallaan E-jollissa, optimistijollissa ja Laser Radial -luokassa. Hän edusti Marjaniemen Purjehtijoita ja häntä valmensi vuodesta 2006 lähtien Fredrik Lassenius. Multala oli Suomen purjehdusmaajoukkueen päävalmentajana 2013–2015.
Urheilu-ura > Saavutukset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Olympialaiset 5. 2000 (E-jolla) 5. 2004 (E-jolla) 7. 2012 (Laser Radial)  |  MM-kilpailut 1. 2001 (E-jolla) 1. 2009 (Laser Radial) 1. 2010 (Laser Radial)  1. 2010 (Laser Radial) 2. 2003 (E-jolla) 2. 2004 (E-jolla) 2. 2007 (Laser Radial) 3. 2012 (Laser Radial)  |  EM-kilpailut 1. 2002 (E-jolla) 1. 2008 (Laser Radial) 2. 2000 (E-jolla) 2. 2003 (E-jolla) 2. 2005 (E-jolla) 3. 2005 (Laser Radial)  |
Urheiluun liittyviä luottamustoimia

Syksyllä 2020 Multala valittiin Suomen Olympiakomitean varapuheenjohtajaksi nelivuotiskaudelle 2021–2024. Sitä ennen hän oli olympiakomitean hallituksessa urheilijoiden edustajana kauden 2016–2020. Multala on ollut valtion liikuntaneuvoston jäsen vuodesta 2015 ja oli sen arviointijaoston puheenjohtaja 2015–2019.  Lisäksi Multala on ollut Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskuksen hallituksessa.
Caitlin De Ville

| Caitlin De Ville |
| --- | --- |
 Caitlin De Ville Suomessa esiintymässä vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1989 (ikä 35)
Ammatti:  viulisti, muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  2009-
Tyylilajit:  elektroninen, pop, sinfoninen metalli
Soittimet:  sähköviulu, viulu
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Caitlin De Ville (s. 9. maaliskuuta 1989 Chingola, Sambia) on sambialainen, Etelä-Afrikan Kapkaupungissa asuva sähköviulisti. Hän nousi suuren yleisön tietoon julkaistuaan YouTubessa cover-versioita lukuisista tunnetuista musiikkikappaleista 2010-luvun aikana. Vuonna 2021 De Villen YouTube-kanavalla oli yli 219 miljoonaa näyttökertaa, joka teki hänestä yhden kymmenestä suosituimmasta eteläafrikkalaisesta tubettajasta. Hänen debyyttialbuminsa Serengeti Sunrise julkaistiin vuonna 2017.
Vuodesta 2019 alkaen De Ville on toiminut suomalaisyhtyeen Turisasin live-esiintyjänä. Reflections of Darknessin tekemässä haastattelussa De Ville on maininnut kiinnostuneensa sähköviulun soittamisesta sen jälkeen kun hän näki yhdeksänvuotiaana tuntemattoman tyypin soittamassa sitä televisiossa.
Diskografia > Albumit

Serengeti Sunrise (2. kesäkuuta 2017)
Covers Collection (12. huhtikuuta 2019)
Primal Donna (24. syyskuuta 2021)
Diskografia > Singlet

Isis (The Goddess) (2017)
Crowe (2017)
Ballando (2017)
Hulu Hoop (2017)
Black Jack (2017)
Ricochet (2019)
Untamed (2020)
Conquest (2021)
Fire & Wine (2021)
Kalumbila (2021)
Vermilion Dawn (2021)
Back from the Beyond (2021)
Izmira (2021)
Stregheria (2022)
Stregheria (Alternate Version) (2022)
Land of Freedom (2022)
Pentacles (2022)
My Dark Valentine II (2023)
TRUSTFALL (2023)
Nowhere Bound (2023)
Tattoo (2024)
Käännös suomeksi
Joseph Estrada

| Joseph Estrada |
| --- | --- |
 Joseph Estrada vuonna 2000.
Filippiinien 13. presidentti
 30. kesäkuuta 1998 – 20. tammikuuta 2001  
Edeltäjä:  Fidel V. Ramos
Seuraaja:  Gloria Macapagal-Arroyo
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1937 (ikä 87)
Ammatti:  näyttelijä
Tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
erap.ph
Joseph Estrada (alkuperäiseltä nimeltään Jose Marcelo Ejército, s. 19. huhtikuuta 1937) on suosittu filippiiniläinen elokuvatähti ja maan 13. presidentti 30. kesäkuuta 1998 – 20. tammikuuta 2001. Hänet pantiin viralta korruptiosyytteiden vuoksi ja tuomittiin myöhemmin elinikäiseen vankeuteen. Hän kuitenkin sai armahduksen ja vapautui.
Vuonna 2013 Estrada valittiin Manilan pormestariksi.
Ura

Joseph Marcelo Ejército syntyi Tondossa, Manilan alueella, joka on kuulu köyhyydestään. Lapsuutensa hän kuitenkin vietti suhteellisen keskiluokkaisesti. Hänet erotettiin Ateneo de Manilan yliopistosta, jonka jälkeen hän meni Mapuan teknilliseen yliopistoon, jonka lopetti tavoitellessaan näyttelijän uraa. Hänen lopetettuaan koulunsa kesken perhe pettyi niin, että kielsi häntä käyttämästä perheen sukunimeä.
Näyttelijänä hänet tunnettiin nimellä "Estrada" ja hän sai lempinimen Erap (slangisana kamu takaperin). Hän on näytellyt pääosaa yli 100 elokuvassa ja tuottanut 70 filmiä.
Estrada lähti ilman poliittista kokemusta ehdokkaaksi Metro Manilan San Juanin kunnanjohtajaksi 1968. Hänet nimitettiin virkaan 1969.
Kun Corazon Aquino syrjäytti diktaattori Ferdinand Marcosin 1986, kaikki paikallishallinnon virkamiehet erotettiin ja korvattiin uusilla. Estrada lähti seuraavana vuonna senaattoriehdokkaaksi oman puolueensa Partido ng Masang Pilipinon listalta ja pääsi läpi.
Vuonna 1992 hän alkoi aluksi pyrkiä presidentiksi, mutta jäi Eduardo Cojuangcon varapresidenttiehdokkaaksi. LAKAS-puolueen Fidel V. Ramos kuitenkin voitti. Estrada nimitettiin presidentin rikostenvastaisten komission johtajaksi, vaikka hän olikin opposition edustaja.
Presidenttikausi

Vuoden 1998 presidentinvaalissa Estrada voitti selvästi kilpailijansa. Hänen varapresidenttiehdokkaansa Edgardo Angarain voitti kuitenkin Gloria Macapagal-Arroyo. Estradan kilpailijat yrittivät mustamaalata häntä juomisesta, naisista ja uhkapelaamisesta. Estrada astui virkaansa 30. kesäkuuta 1998.
Estrada syytti The Philippine Daily Inquireria, maan suosituinta iltapäivälehteä puolueellisuudesta ja panettelusta, minkä lehti kielsi. Vuonna 1999 hallitus ja Estradaa kannattavat yritykset vetivät ilmoituksensa lehdestä. Presidenttiä syytettiin mainosboikotin järjestämisestä, joka sai kritiikkiä kansainvälisiltä lehdistövapauden tarkkailijoilta.
Estradaa syytettiin pian valtion varojen rosvoamisesta ja korruptiosta. Avustaja Edilberto Lacquian kertoi hänen viettävän aikaa hämärämiesten kanssa ryypiskellen. Lokakuussa 2000 tunnettu hämärämies Luis Singson, Ilocos Surin alueen kuvernööri, sanoi antaneensa Estradalle 400 miljoonaa pesoa laittomia pelituloja. Väitteet johtivat viraltapanosyytteeseen, ja edustajainhuone erotti Estradan marraskuussa 2000. Asia siirrettiin käsiteltäväksi senaattiin ja perustettiin viraltapanotuomioistuin.
16. tammikuuta 2001 viraltapanotuomioistuin, jossa enemmistö oli Estradan tukijoita, äänesti hylkäävänsä todisteet, joiden sanottiin sisältävän raskauttavaa aineistoa. Syyttäjän edustajat kävelivät ulos protestina. Seuraavana yönä Estradan vastaiset mielenosoittajat kerääntyivät EDSA-moottoritielle. Vaatimukset Estradan erottamiseksi kasvoivat voimakkaammiksi.
19. tammikuuta Filippiinien armeija päätti vetää tukensa presidentiltä ja siirtää sen varapresidentille. Estradan hallitus kaatui sen jäsenten joukkoeron jälkeen. Seuraavana päivänä korkein oikeus julisti presidentin viran olevan tyhjä ja perustuslaillinen seuraaja Gloria Macapagal-Arroyo astui asemaan 14. presidenttinä. Estrada ja hänen perheensä evakuoitiin presidentinpalatsista. Tapahtumasarja tunnetaan Filippiineillä kansan vallankumous II:na.
Estrada palasi kotiinsa San Juaniin. Hänen mukaansa hän ei ikinä eronnut, ja siten Arroyon hallitus olisi laiton. Estrada pidätettiin huhtikuussa kavalluksista. Hänen tukijansa marssivat presidentinpalatsille vaatien hänen vapauttamistaan. Mielenosoitus johti väkivaltaan ja hallitus julisti sotatilan. Monia Estradan tukijoita syytettiin levottomuuksien lietsomisesta ja heidät erotettiin. Armeija kukisti kapinan.
Estrada siirrettiin sotilastukikohtaan Tanaysiin Rizaliin ja myöhemmin kotiarestiin läheiseen loma-asuntoon. Häntä uhkasi jopa elinikäinen vankeus tai kuolemantuomio. Estrada tuki ystäväänsä näyttelijä Fernando Poe Jr:ia vuoden 2004 presidentinvaalissa Gloria Macapagal-Arroyoa vastaan, jonka Poe kuitenkin hävisi.
Estrada tuomittiin syyskuussa 2007 elinkautiseen vankeuteen ja häneltä takavarikoitiin neljä miljardia pesoa (63 miljoonaa euroa). Presidentti Gloria Macapagal-Arroyo armahti Estradan 25. lokakuuta 2007.
Vuonna 2009 Estrada palasi jälleen elokuvan pääosaan.
Hän pyrki uudelleen maan presidentiksi vuoden 2010 vaaleissa, ja vaikka hän sai toiseksi eniten ääniä, hän hävisi selvin luvuin Benigno Aquino III:lle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Filippiinien presidentit
Aguinaldo (1899–1901) | Quezon (1935–1944)  | Laurel (1943–1945) | Osmeña (1944–1946) | Roxas (1946–1948) | Quirino (1948–1953) | Magsaysay (1953–1957) | Garcia (1957–1961) | Macapagal (1961–1965) | Marcos (1965–1986) | Aquino (1986–1992) | Ramos (1992–1998) | Estrada (1998–2001) | Arroyo (2001–2010) | Aquino III (2010–2016) | Duterte (2016–2022) | Marcos (2022–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Kuhmon kamarimusiikki

Yksi vuoden 1984 festivaalijulisteista, suunnittelija Esa Ojala.
Kuhmon Kamarimusiikki on Kuhmossa vuosittain heinäkuussa järjestettävä kamarimusiikin festivaali. Se on Suomen suurin kamarimusiikkijuhla ja myytyjen pääsylippujen määrässä mitattuna Suomen seitsemänneksi suurin festivaali.
Kahden viikon aikana kuullaan noin 60 konserttia, joissa noin 150 suomalaista ja kansainvälistä muusikkoa esittää sekä kamarimusiikin klassikkoja ja harvinaisuuksia että uutta musiikkia vuosittain vaihtuvan teeman ympärillä. Korkean tasonsa lisäksi Kuhmon Kamarimusiikki on tullut tunnetuksi välittömästä ilmapiiristään, niin sanotusta Kuhmon hengestä.lähde?
Festivaalin taustayhteisöinä toimivat vuonna 1966 perustettu Kuhmon Musiikkiyhdistys ry sekä 1976 perustettu Kuhmon Kamarimusiikin Kannatusyhdistys ry.
Historia

Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran heinäkuussa 1970. Sen perustaja oli sellotaiteilija Seppo Kimanen, ja hän johti juhlaa vuoteen 2005 asti. Vuodesta 2005 taiteellisena johtajana toimi Vladimir Mendelssohn, joka oli kuulunut festivaalin taiteilijoihin 1980-luvun alkuvuosista lähtien. Hänen kuolemansa jälkeen vuonna 2021 taiteellisiksi johtajiksi valittiin viulistit Minna Pensola ja Antti Tikkanen.
Musiikkikurssit

Festivaalin yhteydessä on järjestetty Kuhmon musiikkikurssit vuodesta 1970 alkaen. Vuoteen 1998 saakka musiikkikurssit toimivat nimellä Kuhmon musiikkileiri. Nykyisin opetusta annetaan musiikkileirillä, mestarikursseilla sekä työpajaopetuksessa. Kansainvälisestikin arvostetut musiikkikurssit houkuttelevat joka kesä kurssilaisia ympäri maailmaa.  Musiikkikurssien taiteellinen johtaja on ollut vuodesta 2001 alkaen pianisti Junio Kimanen.
Kirjallisuutta

Koivisto, Juhani: Kamarimusiikkia Kuhmossa: Viisikymmentä ihmeellistä kesää.  (Valokuvat Stefan Bremer. Kirjokansi, 204)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2019.  ISSN 2323-7392  ISBN 978-951-858-062-4
Subrenat, Jean-Jacques: Écoutez cette musique de la forêt: Une brève présentation du Festival de musique de chambre de Kuhmo.  Kuhmo:  Kuhmon kamarimusiikin kannatusyhdistys, 2006.  ISBN 952-92-0564-3
Aiheesta muualla

Kuhmon kamarimusiikin kotisivut.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  MusicBrainz series
Purnu (Inkeri)

Purnu (ven. Пурново, Purnovo) oli inkeriläinen kylä, joka kuului Toksovan luterilaisen seurakuntaan. Kylä sijaitsi Toksovan kirkonkylästä noin 20 km koilliseen. Kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1500 ("Purnoselkä" Kelton pogostassa), sen asukkaat lienevät olleet inkerikkoja. Vuonna 1849 Purnussa asui 324 ihmistä (156 miestä ja 168 naista), kaikki inkeriläisiä (äyrämöisiä).
1900-luvun alussa kylä oli vauras ja väkirikas. Maanviljelys ja karjanhoito olivat Purnussa kehittyneet pitemmälle kuin muualla Toksovassa. Taloja, joissa oli 20-30 lehmää oli Purnussa kuusi, 10-20 lehmäisiä taloja 12, ja 5-10 lehmää 54 talossa. Osuuskauppa avattiin kylässä vuonna 1909 ja se oli Toksovan menestynein.
Kylässä toimi kansankoulu vuodesta 1896, ja opettajina olivat Feodorof, Inkinen, Marttinen, Pellinen ja Kijanen. Opettaja Pellisen toimesta perustettiin Purnuun raittiusseuran haaraosaston, jossa aikoinaan on ollut 40 jäsentä.
Mutta 1910-luvun alussa Keisarillinen Sotaministeriö esitti suunnitelman, jonka mukaan suuria alueita Pietarin pohjoispuolella pakkolunastetaan saadakseen laajentaa Ruutimyllyn luota alkavaa tykistön ampumakenttää. Neuvotteluiden tuloksena purnulaisille tarjottiin 15 ruplaa ruokaa- ja 3 ruplaa kortteerirahaa jokaista henkeä kohti aikuisille ja 9 ruplaa lapsille. Näillä ehdolla purnulaisten piti vuoden 1912 aikana lopettaa kaikki taloudellinen toiminta konnuillaan ja muuttaa pois kylästä. Syyskuun vuonna 1912 pidettiin suuret karjamarkkinat, joissa noin 700 elukkaa, lehmiä, hevosia, sekä suuret määrät ajo- ja työkaluja muutettiin rahaksi. Lopullinen poismuutto tapahtui 1 lokakuuta.
Enemmistö asukkaista muutti Toksovan lähikyliin, mm. Himakkalaan, mutta osa lähti muualle ja jopa Amerikkaan.
Balgach

| Balgach Rheintal Kunta |
| --- | --- |
 Balgach kirkko.
 lippu:  vaakuna
 Aluekartta
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Sankt Gallen
Hallintoalue:  Rheintal
Kunnat:  13
Hallinto:  
 – Pormestari:  Silvia Troxler
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  138,37 km²
Korkeus:  404 m
Väkiluku   (2020):  74,372
 – Väestötiheys:  740 as./km²
 – Metropolialue:  4,797
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  9436
 
 www.balgach.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Balgach on kunta Rheintalin vaalipiirissä (Wahlkreis) St. Gallenin kantonissa Sveitsissä. Kunta muodostettiin St. Gallenin kantonin uuden perustuslain mukaan 10. kesäkuuta 2001. Se koostuu suurelta osin entisistä Oberrheintalin ja Unterrheintalin alueista. Wahlrkreis kattaa lähes koko Vogtei Rheintalin ja Rheintalin alueen.
Ilmakuva Balgach Rheintalin kunnasta.
Kartta

Kartta (map)
Koordinaatit: 47°24'00.0"N 9°36'00.0"E
Maps
Zarafšonvuoret

Anzobin sola.
Kūli Kalon -järvi.
Taxtaqorachasola.
Zarafšonvuoret tai Zarafshonvuoret (tadžikiksi қаторкӯҳи Зарафшон, qatorkūhi Zarafšon, uzb. Zarafshon tizmasi, ven. Зеравша́нский хребе́т, Zeravšanski hrebet) on Hisor–Alaivuoristoon kuuluva vuorijono Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Se erottaa idässä Masttšohin ja Jaghnobin jokilaaksot ja lännessä Zarafšonin jokilaakson Qashqadaryon vesistöalueesta.
Itä-länsisuuntainen, 420 kilometriä pitkä vuorijono alkaa idässä Masttšohin solasta ja päättyy lännessä Jomin aavikolle. Se koostuu etupäässä paleotsooisen kauden kalkkikivestä, liuskeesta ja lännessä graniitista. Kalkkikivialueilla esiintyy karsti-ilmiöitä. Kilin (Kiyevin) 950 metriä syvä luola lännessä Qirqtog‘in ylängöllä on yksi maailman suurimmista karstiluolista. Hyötykaivannaisia ovat antimoni, elohopea, volframi, kupari, arseeni, lyijy ja kivihiili.
Zarafšonin sivujoet Fon, Kištūd ja Moğijon jakavat Zarafšonvuoret kolmeen osaan. Foniin ulottuvaa itäosaa kutsutaan Masttšohvuoriksi. Niiden korkeus on 4 000–5 000 metriä. Korkein huippu on Tutak (5 433 metriä). Vuorilla on paljon lunta ja jäätiköitä, varsinkin siellä missä ne liittyvät Turkestanvuoriin.
Fonin ja Kištūdin välinen osa on nimeltään Fonvuoret. Niitä halkovat syvät laaksot. Tässä osassa sijaitsee Zarafšonvuorten korkein kohta, jäätikön peittämä Tšimtargha (5 494 tai 5 489 metriä). Länsirinteillä on useita järviä, joista suurin on Kūli Kalon. Fonvuoret liittyvät etelässä Hisorvuoristoon.
Kištūdin länsipuolella vuoret alenevat 2 500 metriin. Moğijonin ja Taxtaqorachasolan välistä osaa kutsutaan Tšaqili Kalon tai Chaqalikalonvuoriksi. Solan länsipuolella sijaitsevat Qoratepavuoret laskeutuvat 500–600 metriin. Zarafšonin läntisiä jatkeita ovat Zirabuloq- ja Ziyovuddinvuoret.
Alueen vuotuinen sademäärä on 200–400 millimetriä. Lumiraja on pohjoisrinteillä 3 400–4 400 ja etelärinteillä 3 600–4 600 metriä. Vuorten rinteillä kasvaa muun muassa katajia ja vaahteroita, ja ylempänä on alppiniittyjä. Eläinkuntaan kuuluvat susi, ilves, lumileopardi, kivinäätä, piikkisika, villisika, siperianvuohi, maakotka, punapyyt ja lumikanat. Rinteillä laidunnetaan karjaa ja laaksoissa harjoitetaan maanviljelyä ja puutarhanhoitoa.