stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Wood (nuorempi)

John Wood nuorempi (25. helmikuuta 1728 Bath – 18. kesäkuuta 1782 Batheaston) oli brittiläinen arkkitehti, jonka Bathiin toteuttamat rakennukset kuuluvat palladiolaisen arkkitehtuurin parhaimmistoon. Useimmat rakennuksista perustuivat Woodin isän, John Wood vanhemman, suunnitelmille. Woodien suunnitelmat Bathiin ovat erinomainen esimerkki kokonaisvaltaisesta kaupunkisuunnittelusta.
John Wood nuorempi toimi isänsä assistenttina tämän vielä eläessä, ja John Wood nuorempi vastasi vuosina 1748–1755 rakennetun Liverpoolin pörssirakennuksen viimeistelystä. John Wood vanhemman kuoltua 1754 John Wood nuoremmasta tuli Bathin pääarkkitehti. Wood nuorempi viimeisteli Circus-korttelin isänsä suunnitelmien perusteella ja suunnitteli näyttävän, vuosina 1767–1775 toteutetun Royal Crescent -rakennuskompleksin. Royal Crescent koostuu 30 toisiinsa kytketystä townhousista, jotka on aseteltu valtavan ellipsin muotoon. Rakennusten edessä on laaja puistoaukea. Talojen muodostama yhtenäinen pääjulkisivu luo palatsimaisen vaikutelman, ja se on ensimmäinen laatuaan englantilaisessa kaupunkisuunnittelussa. Royal Crescentiä on jäljitelty useissa muissa kaupungeissa. Woodin yksittäisistä rakennuksista tunnetuimpia on Bathin Assembly Rooms (1769–1771).
Kuvagalleria

Royal Crescentin pääjulkisivu.
Royal Crescent ilmasta.
Royal Crescentin taloja.
John Wilson Croker
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Wilson Croker Wikimedia Commonsissa
Jeu de Paume

| Galerie nationale du Jeu de Paume Jeu de paume  |
| --- | --- |

Tyyppi:  Taidemuseo 
Sijainti:  Place de la Concorde, Jardin des Tuileries, Pariisi, Ranska
Perustettu:  1909
Kotisivut:  www.jeudepaume.org
Koordinaatit:  48°51′58″N, 2°19′26″E
 fiGalerie nationale du Jeu de Paume 
  
Jeu de Paume eli virallisesti Galerie nationale du Jeu de Paume on nykytaiteen ja valokuvataiteen museo Pariisissa. Se sijaitsee Jardin des Tuileries’n laidalla, Rue de Rivolin varrella, lähellä Place de la Concordea.
Historia

Jeu de Paumen rakennus rakennettiin Tuileries-puiston luoteiskulmaan vuonna 1861 Napoleon III:n hallituskaudella. Nimensä mukaisesti rakennus tehtiin alun perin tennistä muistuttavan pallopelin jeu de paumen pelaamista varten. Rakennus on samankaltainen kuin puiston lounaislaidalla sijaitseva Orangerie.
Vuodesta 1909 lähtien rakennus on ollut taidemuseona, ja se kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin Louvre ja Orangerie. Toisen maailmansodan aikana natsit varastoivat museoon tuhansittain juutalaisilta takavarikoimiaan taideteoksia. Vuodesta 1947 lähtien aina Musée d'Orsayn avaamiseen saakka vuonna 1986 Jeu de Paume toimi ennen kaikkea impressionistisen taiteen museona. Tämän jälkeen museo suljettiin kunnostustöitä varten ja avattiin uudestaan vuonna 1991 nyky- ja valokuvataiteen museona, jolloin se sai nykyisen nimensä: Galerie nationale du Jeu de Paume.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeu de Paume Wikimedia Commonsissa
Jan Franciszek Wątroba

Jan Franciszek Wątroba

Jan Franciszek Wątroba (s. 4. joulukuuta 1953 Wieluń) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Częstochowan hiippakuntaan (myöhemmin arkkihiippakunta) Stefan Barela 27. toukokuuta 1979. Hänet nimitettiin Częstochowan vihkipiispaksi sekä Bisican titulaaripiispaksi 20. huhtikuuta 2000, ja piispaksi vihkiminen seurasi 20. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stanisław Nowak, jota avustivat Józef Mirosław Życiński ja Antoni Józef Dlugosz.
Wątroba sai 14. kesäkuuta 2013 nimityksen Rzeszówin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 20. heinäkuuta.
Joutsenpää

Joutsenpää, myös Iso Joutsenpää (ven. Ионн-Нюгоайв, Jonn-Njugoaiv) on tunturi Saariselän itäosassa Kuolan piirissä Murmanskin alueen Venäjällä. Se sijaitsee Luttojoen ja Jaurujoen valuma-alueiden välisellä alueella lähellä Suomen rajaa. Tunturin korkein huippu on 716 metriä korkea. Joutsenpää kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan alueeseen ja sijaitsee sen eteläosassa. Joutsenpää oli Petsamon kunnan korkein kohta.
Iso-orava

| Iso-orava |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Oravat Sciuridae
Alaheimo::  Sciurinae
Suku::  Sciurus
Laji::  niger
Kaksiosainen nimi
 Sciurus niger  Linnaeus, 1758 
 Iso-oravan luontainen levinneisyys.
Katso myös
   Iso-orava Wikispeciesissä   Iso-orava Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Iso-orava tai joskus englantilaisittain kettuorava (Sciurus niger) on oravien heimoon kuuluva eläinlaji ja Pohjois-Amerikan suurikokoisin orava. Lajiepiteetti niger viittaa sen turkin tummanruskeaan tai mustaan väritykseen.
Ulkonäkö ja koko

Täysikasvuinen iso-orava painaa noin 0,5–1,3 kilogrammaa, ja sen ruumis on 45–69 ja tuuhea häntä 20–33 senttimetriä pitkä. Sukupuolet ovat samannäköiset. Turkin väritys voi vaihdella huomattavastikin, mutta selkäpuoli on tyypillisesti harmaasävyinen ja ruskeankellertävään tai oranssiin vivahtava. Vatsapuolen väritys vaihtelee vaaleasta kanelinruskeaan, mutta on tyypillisesti punertavasävyinen. Poikaset ovat karvattomia ja sokeita.
Levinneisyys ja elinympäristö

Iso-oravan alkuperäinen levinneisyysalue kattaa suurimman osan itäisestä ja keskisestä Pohjois-Amerikasta, ulottuen pieneen osaan Etelä-Kanadaa ja Koillis-Meksikoa (Rio Grande-joen ja sen sivuhaarojen varrella). Lajia on istutettu myös useampaan osavaltioon läntisissä Yhdysvalloissa sekä Kanadan Brittiläisen Kolumbian ja Ontarion provinsseihin. Euroopan unionin alueella laji on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi, joten sen maahantuonti, kasvatus, myynti ja muu hallussapito sekä ympäristöön päästäminen on kokonaan kielletty.
Iso-oravan elinympäristöä ovat erilaiset avoimet metsät ja metsien ja preerian vaihettumisvyöhykkeet sekä maatalousmaat. Sitä tavataan myös jokivarsien metsäalueilla sekä kaupunkien laitamilla ja puistoissa.
Lisääntyminen

Iso-oravanaaras voi lisääntyä jo kahdeksan kuukauden ikäisenä, mutta tyypillisimmin se saa ensimmäisen poikueensa vasta yli vuoden ikäisenä. Tyypillisesti iso-orava tekee vuodessa kaksi poikuetta, joissa on kahdesta viiteen poikasta. Poikasten määrässä esiintyy suurta vuosittaista vaihtelua. Imetys kestää 2–3 kuukautta.
Ravinto

Iso-oravan tärkeintä ravintoa ympäri vuoden ovat terhot ja siemenet, minkä lisäksi se syö hedelmiä, marjoja, hyönteisiä ja viljakasveja sekä talvisin ja keväisin puiden silmuja, urpuja ja kukkia. Lisäksi lajin tiedetään hyödyntävän ravinnokseen muun muassa lintuja ja niiden munia sekä kuolleita kaloja. Myös kannibalismista on raportoitu.
Elintavat

Iso-oravan vuorokausiaktiivisuudessa on eroja eri vuodenaikojen välillä. Keväästä syksyyn sillä on kaksi aktiivisuushuippua, eli se on aktiivinen sekä heti auringonlaskun jälkeen että hieman ennen auringonnousua. Talvisin se on aktiivinen ainoastaan keskipäivän molemmin puolin.
Iso-oravan naaraat ja urokset elävät omilla elinalueillaan. Merkittävin tekijä paikallisten tiheyksien kannalta ovat aikuiset naaraat, jotka monesti puolustavat aktiivisesti elinalueensa ydinosaa. Muu osa elinalueesta on päällekkäistä muiden yksilöiden kanssa. Nuorten levittäytymisvaelluksen huippu osuu syksyyn.
Alalajit

Iso-oravalta tunnetaan kymmenen alalajia:
Sciurus niger avicennia
Sciurus niger bachmani
Delmarvankettuorava (Sciurus niger cinereus)
Sciurus niger limitis
Sciurus niger ludovicianus
Sciurus niger niger
Sciurus niger rufiventer
Sciurus niger shermani
Sciurus niger subauratus
Sciurus niger vulpinus
Haitat

Alkuperäisellä levinneisyysalueellaan iso-orava aiheuttaa vahinkoja mäntyihin, hedelmäpuihin ja viljakasveihin sekä tekee tuhoja puutarhoissa ja vahingoittaa puhelin- ja sähkölinjoja. Osassa istutusalueitaan iso-oravan on epäilty syrjäyttävän kilpailussa alkuperäiset oravalajit.
Yhdysvalloissa iso-oravapopulaatioiden kokoa on pyritty rajoittamaan metsästyksellä. Monin paikoin laji on luokiteltu tuhoeläimeksi, eikä sen hävittämiseen tarvita metsästyslupaa.
John Foxe

| John Foxe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1516 Boston, Lincolnshire, Englanti
Kuollut: 18. huhtikuuta 1587 Englanti
John Foxe (1516 Boston, Lincolnshire, Englanti – 18. huhtikuuta 1587 Englanti) oli englantilainen puritaanisaarnaaja, jonka protestanttisuuden vuoksi vainottuja esittelevä poleeminen  The Book of Martyrs -teos vaikutti sukupolvien ajan katolilaisvastaisiin asenteisiin Englannissa.
Julia Stadius

Julia Stadius vuonna 1906.
Julia Stadius, o.s.  Tavaststjerna, (11. tammikuuta 1844 Pietari[lähde? ] – 22.  joulukuuta 1929 Helsinki) oli ruotsin kielellä kirjoittanut suomalainen kirjailija.
Stadius kirjoitti runoja ja lastenkirjoja. Hän oli mukana perustamassa Helsingin kuuromykkäinyhdistystä ja Suomen kuuromykkäin liittoa.
Stadius oli naimisissa valtioneuvos Knut Stadiuksen kanssa. Heidän poikiaan olivat Ruotsissa vaikuttanut kansanvalistaja ja raittiusmies Uno Stadius, joka on kirjailija Märta Tikkasen isoisä, sekä kirjansitoja, kirjapainotyöntekijä ja elokuvakoneenkäyttäjä Thure Valter Stadius (1870-1932). Thure Stadius oli kuuro.
Teokset

Sylvias Majblad : djurskyddstidning för skolungdom : sylviaföreningens organ, redaktion: Julia Stadius. Tavastehus 1901
Ungdomens Majblad, red. af Julia Stadius. Helsingfors 1901
"Rättvisa mot alla" : några ord om Sylviaföreningen. Sylviaföreningen, Helsingfors 1906
Trollen och sagorna 1 : Prinsessan till Björkeberga. Helios, Helsingfors 1907
Finlands Döfstumsförbunds uppkomst och värksamhet åren 1900-1908. Helsingfors 1908 (suomeksi nimellä Suomen kuuromykkäinliiton synty ja toiminta vuosina 1900-1908)
Tankar, intryck, hågkomster uppteknade till minne av HDF:s 20-årsdag den 12 februari 1915 : Helsingfors Dövstumförening 1895-1915. Helsingfors Dövstumförening, Helsingfors 1915 (suomeksi nimellä Ajatuksia, vaikutelmia ja muistelmia : H. K. Y:n 20-vuotispäivän muistoksi 12 päivänä helmikuuta 1915 : Helsingin kuuromykkäinyhdistys 1895-1915)
Drömmarnas ö och andra sagor. Fram, Vasa 1918
Martin Luther : till 400-års jubileet år 1917. Finlands dövstumförbunds skrifter 4. Helsingfors 1918
Till Zachris Topelius' 100-års jubileum den 14 januari 1918 : spridda drag ur hans liv. Finlands dövstumförbunds skrifter 5. Helsingfors 1918
Mor Lisas sorgebarn : en berättelse om en finsk dövstum gosse. P. Alfr. Persons förlag, Uppsala 1919, 1922, 1926, 1928
Prinsessan Odåga. Fram, Vasa 1919, J. A. Lindblad, Uppsala 1924
Job Zone

Job Zone Limited Partnership oli Irakissa toiminut suomalaisomistuksessa oleva turvallisuusalanyritys. Yrityksen perusti Jyrki T. Mäkelä 2006. Yritys lopetti toimintansa lokakuussa 2007.
Avainhenkilöt

Perustaja & omistaja: Jyrki T. Mäkelä
Aiheesta muualla

Suomen Kuvalehti: http://www.suomenkuvalehti.fi/sk-netti/lehdet/2006/sk-352006-aiheet/suomalainen-turvayhtio-aloittaa-irakissa.aspx%5Bvanhentunut+linkki%5D
YLE: http://www.yle.fi/uutiset/24h/id71656.html
YLE: http://www.yle.fi/uutiset/taustat/id71680.html
Iltasanomat: http://www.iltasanomat.fi/uutiset/ulkomaat/uutinen.asp?id=1318615 (Arkistoitu – Internet Archive)
Jeu de paume olympialaisissa

Jeu de paume on ollut olympialaisten ohjelmassa virallisena lajina kerran, vuonna 1908. Vuonna 1924 se oli mukana näytöslajina.
Mitalistit

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1908 Lontoo tulokset |   Jay Gould II (USA) |   Eustace Miles (GBR) |   Neville Bulwer-Lytton (GBR)  |  |
  Lähde: Jeu De Paume Men's Singles Medalists Sports Reference. Arkistoitu 19.5.2011. Viitattu 13.4.2017. (englanniksi)
Mitalitaulukko

| Jeu de paumen olympiamitalit> Sija | Jeu de paumen olympiamitalit> Maa | Jeu de paumen olympiamitalit> Kultaa | Jeu de paumen olympiamitalit> Hopeaa | Jeu de paumen olympiamitalit> Pronssia | Jeu de paumen olympiamitalit> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 |  Iso-Britannia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Yhteensä | Yhteensä | 1 | 1 | 1 | 3 |
Lähde: Jeu De Paume Sports Reference. Viitattu 15.12.2016. (englanniksi)
Jeff Taffe

| Jeff Taffe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. helmikuuta 1981 (ikä 43) Hastings, MN, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  96 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–2019
Seurat:  Springfield Falcons (AHL) Phoenix Coyotes (NHL) Utah Grizzlies (AHL) Hartford Wolf Pack (AHL) New York Rangers (NHL) San Antonio Rampage (AHL) Phoenix Coyotes (NHL) Wilkes-Barre/Scranton Penguins (AHL) Pittsburgh Penguins (NHL) Rochester Americans (AHL) Florida Panthers (NHL) Rockford IceHogs (AHL) Chicago Blackhawks (NHL) Houston Aeros (AHL) Minnesota Wild (NHL) Hershey Bears (AHL) Linköpings HC (SHL) Neftehimik Nižnekamsk (KHL) HC Slovan Bratislava (KHL) HC Ambrì-Piotta (NL)
NHL-varaus:  30. varaus, 2000 St. Louis Blues
Jeffrey Charles Taffe (s. 19. helmikuuta 1981 Hastings, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Taffe pelasi pitkä uran Pohjois-Amerikan ammattilaissarjoissa. Hän pelasi useassa NHL-seurassa ja näiden farmijoukkueissa AHL-liigassa. Hänelle kertyi urallaan 180 NHL-ottelua ja 681 AHL-ottelua. Uransa loppupuolella Taffe pelasi Euroopassa.
Ura > Seuraura > Junioriura ja yliopistovuodet

Taffe kävi high schoolin kotikaupungissaan Hastingsissa, Minnesotassa. Seattle Thunderbirds varasi hänet 171. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 1998. Taffe ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään. Viimeisen high school -kautensa 1998–1999 päätteeksi hänet palkittiin Minnesotan osavaltion vuoden parhaana high school -pelaajana Minnesota Mr. Hockey -palkinnolla. Jo kesken saman kauden Taffe siirtyi USHL-joukkue Rochester Mustangsiin.
Vuosina 1999–2002 Taffe kävi Minnesotan yliopistoa. Ensimmäisen yliopistokautensa 1999–2000 jälkeen St. Louis Blues varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 30. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2000. Maaliskuussa 2001 seura kuitenkin kauppasi Taffen, Michal Handzušin, Ladislav Nagyn ja kesän 2002 ensimmäisen kierroksen varausvuoron Phoenix Coyotesiin vaihdossa Keith Tkachukiin. Kaudella 2001–2002 hän oli tehoilla 34+24=58 Minnesotan yliopiston paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies John Pohlin jälkeen. Taffe sijoittui koko WCHA:n maalipörssissä toiseksi St. Cloud Staten Mark Hartiganin jälkeen ja pistepörssissä kolmanneksi Pohlin ja Hartiganin jälkeen. Hänet valittiin kauden päätteeksi WCHA:n kolmanteen tähdistökentälliseen. Hän voitti kauden päätteeksi koko NCAA:n mestaruuden.
Ura > Maajoukkueura

Taffe pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2000 ja 2001. Vuoden 2000 turnauksessa hän oli Yhdysvaltain paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+4=5. Vuoden 2001 turnauksessa Taffe jakoi kuudella osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Jon DiSalvatoren kanssa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1999.
Tilastot

Taffe NHL-joukkue Pittsburgh Penguinsin paidassa kaudella 2007–2008.
Josh Blue

| Josh Blue |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. marraskuuta 1978 (ikä 45) Kamerun
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Aiheesta muualla
IMDb 
Josh Blue (s. 27. marraskuuta 1978) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko.  Hän voitti NBC-televisiokanavan Last Comic Standing -tosi-tv -ohjelman neljännen kauden elokuussa 2006. Blue on CP-vammainen, ja iso osa hänen itseironisesta huumoristaan keskittyykin hänen vammaisuutensa.
Joutsenon vesitorni

Joutsenon vesitorni
Joutsenon vesitorni on vesitorni entisen Joutsenon kaupungin keskustassa, nykyisessä Lappeenrannassa. Torni rakennettiin vuonna 1963, ja sen suunnitteli diplomi-insinööri Allan Schmidt.
Tornin kokonaiskorkeus on 33,7 metriä. Jännitetty teräsbetoninen vesisäiliö on muodoltaan sienimäinen, ja sen tilavuus on 700 kuutiometriä. Torni on rakennettu paikallavalamalla. Jyväskylässä marraskuussa 2012 tapahtuneen Kangasvuoren vesitornin sortumisen seurauksena Joutsenon vesitornissa tehtiin elokuussa 2014 kuntotutkimus, jonka mukaan tornin betoni- ja teräsrakenteet ovat kunnossa. Puutteita oli tornin kulkureiteissä, valaistuksessa ja ulkopinnan rappauksessa.
Torni sijaitsee Putkinotkon kaupunginosassa Kesolantien, Saimaantien ja Putkinotkontien väliin jäävällä hallinto- ja virastorakennusten korttelialueella, jossa ovat myös Jalmari Lankisen suunnittelemat 1950-luvulla rakennetut virastotalot 1, 2 ja 3. Vastapäätä tornia risteyksen toisella puolen on Joutsenon kirkko. Etelä-Karjalan museon vuonna 2008 tekemässä inventoinnissa vesitornin ja virastotalojen arvioitiin muodostavan yhdessä paikallisesti ja maisemallisesti arvokkaan kokonaisuuden ja olevan edustava esimerkki aikansa julkisesta rakentamisesta. Toukokuusta 2015 alkaen on ollut vireillä asemakaavamuutos, jossa  virastotalot on tarkoitus muuttaa asuin-, liike- ja toimistokäyttöön. Uudessa kaavassa vesitorni ja virastotalot 1 ja 2 on merkitty sr-2-suojelumerkinnällä.
Vesitorni syyskuussa 2022.
Tornissa on ollut aikoinaan kahvila, mutta se on lopetettu jo kauan sitten.
Josh Brown

Josh Brown vuonna 2015.
Josh Brown (s. 21. tammikuuta 1994 London, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelaava Brown edustaa NHL-seura Arizona Coyotesia. Florida Panthers varasi Brownin vuoden 2013 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella. Syyskuussa 2020 Brown siirtyi Panthersista Senatorsiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2020 varaustilaisuudessa.Lokakuussa 2020 Brown teki kaksivuotisen jatkosopimuksen  Ottawa Senatorsin kanssa.  Maaliskuussa 2022 Senators kauppasi Brownin Bruinsiin vaihdossa Zach Senyshyniin ja viidennen kierroksen varausvuoroon. Kausien 2018–2020 aikana Brown on pelannut 89 NHL-runkosarjaottelua, joissa on tehnyt neljä maalia ja kuusi syöttöä eli kymmenen tehopistettä.
John Wilson

John Wilson voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä

John Wilson (1741–1793), englantilainen matemaatikko
John Wilson, Christopher North (1785–1854), skotlantilainen runoilija ja esseisti
J. Dover Wilson (1881–1969), brittiläinen professori
John Tuzo Wilson (1908–1993), kanadalainen geologi
John Wilson (1917–1993), brittiläinen kirjailija
John J. B. Wilson (s. 1954), kanadalainen kirjailija
John Wilson (1889–1914), skotlantilainen jalkapalloilija
John Wilson (s. 1977), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
Muita

John Wilson, brittiläinen yritys
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”John Wilson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Josh Billings

Josh Billings
Josh Billings  (20. huhtikuuta 1818 – 14. lokakuuta 1885), oikealta nimeltään Henry Wheeler Shaw, oli 1800-luvun loppupuolen toiseksi tunnetuin yhdysvaltalainen huumorikirjailija ja esitelmöijä (tunnetuin Mark Twain). Hän syntyi  Lanesboroughissa Massachusettsissa ja työskenteli maanviljelijänä, kivihiilikaivostyöntekijänä, tutkimusmatkailijana ja huutokaupassa ennen kuin ryhtyi journalistiksi ja kirjailijaksi Poughkeepsiessä New Yorkissa vuonna 1858. Hän kirjoitti omaperäistä huumoria slangiksi poiketen oikeinkirjoituksesta.
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
John Fitch (keksijä)

John Fitch
John Fitch (21. tammikuuta 1743 – kesä- tai heinäkuussa 1798) oli yhdysvaltalainen kelloseppä, messinkiseppä ja keksijä. Hänet tunnetaan ennen kaikkea miehenä, joka rakennutti Yhdysvaltain ensimmäisen höyryn voimalla kulkevan veneen. Hänen höyryveneensä ensimmäinen menestyksekäs koeajo tapahtui Philadelphiassa Delawarejoella 22. elokuuta 1787.
Maalta maailmalle

John Fitch syntyi maanviljelijäperheeseen Windsorissa, Connecticutissa. Pojan ollessa vasta neljävuotias hänen äitinsä kuoli ja poika laitettiin mamsellinkouluun. Hän oli lahjakas oppilas, mutta maatila tarvitsi työvoimaa, joten isä päätti ottaa pojan pois koulusta. Koulu tartutti poikaan kuitenkin lukuinnostuksen ja hän luki kaikkea mitä pystyi saamaan käsiinsä, erityisesti maantiedettä, tähtitiedettä ja matematiikkaa käsitteleviä kirjoja. Fitch oli kuitenkin pienikokoinen ja voimiltaan kovin heikko maatöihin. Hän saikin suostuteltua isänsä vuokraamaan 15-vuotiaan poikansa paikallisen kauppiaan puotiin. Täytettyään 17 hän lähti maailmalle onnistumatta hankkimaan missään työssä menestystä.
Aluksi Fitch yritti merimiehenä rannikkolaivassa, mutta koki kovin huonoa kohtelua. Seuraavaksi hän oli kahdenkin kellosepän palveluksessa. Kelloihin hänen ei annettu koskea, vaan hän sai tehdä maatöitä tai yksinkertaisia messinkitöitä. Sen verran hän sai hankittua oppia, että saattoi 21-vuotiaana aloittaa itsenäisenä yrittäjänä kellojen puhdistamisen ja messinkitöiden teon.
John Fitch vietti hyvin liikkuvaa elämää: kulki talosta taloon kelloja puhdistamassa ja käytti säästönsä potaskan valmistukseen, josta ei tiennyt mitään. Hän oli pari vuotta aviossa, mutta jätti kotinsa, vaimonsa ja kaksi lastaan muuttaen Trentoniin, New Jerseyyn. Siellä hän teki useamman vuoden ajan messinki- ja hopeatöitä, mutta messinkinappien valmistus loppui Yhdysvaltain vapaussodan syttymiseen.
Fitch pestautui amerikkalaisjoukkojen puolelle Trentonin komppaniaan siirtyen kuitenkin pian asesepäksi Trentonin asetehtaaseen. Hänen elonsa Trentonissa kävi mahdottomaksi brittijoukkojen saavuttua sinne joulukuussa 1776, jolloin Fitch siirtyi New Jerseyn joukkoihin, joissa George Washingtonkin oli. Syksyllä 1777 Fitch ansaitsi huomattavan omaisuuden myymällä briteille tupakkaa ja olutta, mitä Washington suuresti halveksi.
Uudelleen maata kiertämään alkanut Fitch joutui vuonna 1782 intiaanien vangiksi. Intiaanit luovuttivat hänet briteille ja nämä pitivät häntä vankina Kanadassa. Henkensä säästänyt, mutta omaisuutensa menettänyt Fitch teki tutkimusmatkoja, yritti maakeinottelua ja piirsi siinä ohessa karttoja.
Ensimmäinen höyryvene

Vuonna 1785 ollessaan Pennsylvanian Warminsterissä Fitch sai idean käyttää höyryä kulkuneuvojen voimanlähteenä. Ei tiedetä, mistä ajatus syntyi, mutta hän vietti loppuelämänsä sen parissa. Aluksi hän suunnitteli höyrykäyttöistä hevosvaunua, mutta havaitsi pian, että höyrykäyttöinen vene olisi helpompi toteuttaa.
Hän luki asiaa käsittelevää kirjallisuutta ja kyseli neuvoja koneenrakennukseen perehtyneiltä ihmisiltä. Fitchin ensimmäinen vene, jonka oli tarkoitus kulkea eteenpäin sivuilla olevien ruuvipyörien avulla, valmistui vuonna 1785. Koska vene kulki vedessä aivan liian vaivalloisesti, Fitch suunnitteli toisen veneensä kulkukoneistoksi siipirattaat. Tämän veneen voimanlähteenä oli höyrykone, jossa oli kolmituumainen sylinteri. Heinäkuussa 1786 tämä vene liikkui vedessä, joskin kovin hitaasti, sillä kyläsepän tekemä moottori oli kovin viimeistelemätön ja aivan liian pieni veneen kokoon nähden. Fitch pystyi kuitenkin todistamaan, että vene voi liikkua höyryn voimalla.
Voidakseen jatkaa kokeilujaan Fitch yritti saada kongressilta, Pennsylvanian osavaltiolta ja tieteellisiltä seuroilta taloudellista tukea yrityksilleen. Kiinnostusta hänen esittelemänsä höyrykäyttöiset veneet kyllä herättivät, mutta hänen palava innostuksensa ei saanut rahoittajia vakuuttuneiksi sijoituksen kannattavuudesta.