stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Journalismi
Kirjallisuutta

Hemánus, Pertti: Johdatusta tiedotusoppiin 2: Journalistiikan perusteet.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1990.  ISBN 951-570-054-X
Marjut Helminen [toim.]: Journalismi: sananvapaus ja etiikka (Suomen Journalistiliitto, 1993) ISSN 1236-9543
Taisto Hujanen & Heikki Luostarinen (toim.): Avauksia journalismikritiikkiin Tampereen yliopisto, 1990: 2. p. 1991)
Päivi Kuusisto ja Esa Sirkkunen: Journalismi uuden kynnyksellä (Tampereen yliopisto, 1999) ISBN 951-44-4629-1
Kantola, Anu & Möra, Tuomo (toim.): Journalismia! journalismia?  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22922-9
Mari Maasilta [toim.]: Journalismin muutoskaruselli (Tampereen yliopisto, tiedotusopin laitos, journalismin tutkimusyksikkö, 1999)  ISBN 951-44-4660-7
Väliverronen, Esa (toim.): Journalismi murroksessa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-126-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Journalismi Wikimedia Commonsissa
Suomen Journalistiliitto.
Julkisen sanan neuvosto.
Jyrki Jyrkiäinen, Journalistit muuttuvassa mediassa -tutkimusTampereen yliopisto, 2008 ISBN 978-951-44-7385-2
Kivikuru, Ullamaija: Media voi hyvin mutta journalismi puristui kuoliaaksi... niin & näin 4/2000, 25–29.
Kari Jordan

Jordan presidentti Martti Ahtisaaren hautajaisissa 10.11.2023
Kari Erik Alpo Jordan (s. 9. maaliskuuta 1956 Savonlinna) on suomalainen vuorineuvos ja yritysjohtaja. Hän on ollut Metsäliitto Osuuskunnan toimitusjohtaja vuodesta 2004 ja Metsä Groupin pääjohtaja vuodesta 2006. Vuodesta 2018 Jordan on toiminut Outokummun hallituksen puheenjohtajana. ja vuodesta 2023 alkaen Stora Enson hallituksen puheenjohtajana.
Ura

Jordan teki pitkän uran finanssisektorilla. Hän työskenteli vuosina 1979–1981 Osuuspankkien keskusliiton yritystutkijana, vuodesta 1981 Citibankin apulaisjohtajana, vuodesta 1983 johtajana ja vuosina 1984–1987 varatoimitusjohtajana. Vuosina 1987–1989 Jordan oli Osuuspankkien Keskuspankin johtokunnan varajäsen ja vuosina 1989–1994 jäsen. Vuosina 1994–1995 hän oli Kansallis-Osake-Pankin varatoimitusjohtaja. Vuosina 1995–1997 Jordan oli Merita Pankin johtokunnan jäsen ja vuosina 2000–2001 toimitusjohtaja. Vuosina 1998–2000 hän oli MeritaNordbankenin varatoimitusjohtaja ja vuosina 1999–2000 konsernijohdon jäsen.
Ennen siirtymistään metsäteollisuuteen Jordan oli Ruotsin Nordea Bank Ab:n varatoimitusjohtaja ja konsernijohdon jäsen (2000–2004) sekä Suomen Nordea Pankin varatoimitusjohtaja (2001–2004). Vuonna 2004 hänestä tuli Metsäliitto Osuuskunnan toimitusjohtaja ja vuonna 2006 Metsä Groupin pääjohtaja. Pääjohtajana toimiessaan hän saneerasi yhtiötä eri vuosien aikana.
Luottamustehtävät

Jordanilla on useita luottamustehtäviä. Hän on Outokummun ja Stora Enson hallituksen puheenjohtaja.
Muita aiempia luottamustehtäviä ovat olleet mm. Metsä Boardin (2005–), Metsä Tissuen (2004–), Metsä Fibren (2006–), Keskuskauppakamarin (2012–) ja Varman (2014–2019) hallituksen puheenjohtajuudet. Lisäksi Jordan on toiminut Elinkeinoelämän keskusliiton (2009–2011, 2013–) sekä Metsäteollisuuden (2014–) hallituksen varapuheenjohtajana. Jordan on toiminut myös 2019 Nordean hallituksessa.
Yksityiselämä

Jordanin harrastaa vapaaehtoista maanpuolustustyötä, ja hän on muun muassa Maanpuolustuskurssiyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja. Sotilasarvoltaan hän on reservin majuri.
Kari Jordan joutui elokuussa 2019 asevarkauden uhriksi, kun Espoon Tapiolassa sijaitsevan kerrostalon kellarivarastosta varastettiin 21 hänen omistamaansa ampuma-asetta ja yhden aseen piippu. Aseet olivat olleet niiden säilytykseen tarkoitetuissa turvakaapeissa neljän lukitun oven takana ja niiden yhteenlaskettu arvo oli ollut yli 100 000 euroa. Valtaosa aseista löytyi myöhemmin samana vuonna Loviisassa sijainneesta kiinteistöstä, jossa eräs mies oli säilyttänyt niitä United Brotherhood -liivijengin johtajan toimeksiannosta. Helsingin hovioikeus katsoi Jordanin säilyttäneen aseitaan tilassa, joka ei vastannut turvatasoltaan ja valvottavuudeltaan vakituista asuntoa tai muuta pysyvää oleskelupaikkaa. Jordan tuomittiin heinäkuussa 2022 ampuma-aserikkomuksesta 15 päiväsakkoon, josta hänen tuloillaan kertyi maksettavaa yli 30 000 euroa. Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus oli hylännyt Jordania vastaan nostetun syytteen joulukuussa 2020.
Tunnustukset

Tasavallan presidentti myönsi Jordanille vuorineuvoksen arvonimen vuonna 2008.
Koulutus

Jordan valmistui ylioppilaaksi Savonlinnan yhteislyseosta vuonna 1975 ja ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1979.
Elviira Suulasvuo

Elviira Suulasvuo  on Serpin luoma karikatyyrinen naishahmo. Serpiltä tilattiin kesällä 1939 koominen naishahmo radiota varten maailmantilanteen synkistämää ohjelmistoa keventämään. Jo alkuvaiheessa Serp kaavaili Elviira Suulasvuota esittämään näyttelijä Eine Laineen. Serp ja Laine kehittivät hahmoa yhteistyössä, Elviiran ensiesiintyminen tapahtui 24. elokuuta 1939 Eine Laineen tulkitsemana.
Elviira Suulasvuo, entinen Pratström, oli nuorehko neiti-ihminen, muotiliikkeen omistaja. Hänellä oli tapana ylpeillä "hienoilla tuttavuuksillaan", mutta samalla hän oli kuitenkin "kaikkien kaveri". Miehistä hän piti hyvin paljon, muttei luottanut heihin. Hän oli ajan tasalla ja teki huomioita ympärillä olevasta yhteiskunnasta ilmiöineen ja ihmisineen, mutta karttoi poliittisia aiheita. Elviiralla oli pessimismiin taipuivainen ystävä, Saimi, jolla ei ollut tulkitsijaa. Saimin luonne oli kuitenkin tarkkaan hahmoteltu, hänet oli sijoitettu Elviiran ajatuksiin ja kuvitelmiin.
Elviira Suulasvuon suosion kasvaessa Eine Laine ryhtyi esittämään häntä myös lavoilla yleisön edessä.  Toisen maailmansodan aikana Laine esitti Elviiraa rintamakiertueilla, hahmo oli erittäin suosittu sotilaiden keskuudessa. Laineella oli aluksi yksinoikeus Elviiran esittämiseen. Kun monologeja alkoi ilmestyä kirjana, muutkin henkilöt alkoivat tulkita tyypiteltyä naishahmoa.
Elviira Suulasvuon mielilause oli: "Yksin on olla niin ylevää, vaikk' se on joskus vähän viileää."
Tesla Roadster (2008)

| Tesla Roadster |
| --- | --- |
 Tesla Roadster 2.5
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Yhdysvallat
Valmistaja:  Tesla Motors
Valmistusvuodet:  2008–2012
Korimalli:  2-ovinen roadster
Luokka:  S-segmentti
Seuraaja:  Tesla Roadster (2020)
Teknisesti samankaltaisia:  Lotus Elise Lotus Exige
Tekniset tiedot
Käyttövoima:  sähkö
Vetotapa:  takaveto
Mitat
Pituus:  3 946 mm
Akseliväli:  2 352 mm
Leveys:  1 873 mm
Korkeus:  1 127 mm
Tesla Roadster on Tesla Motorsin vuosina 2008–2012 valmistama kaksipaikkainen sähkökäyttöinen urheiluautomalli.
Auton tuotanto alkoi vuoden 2008 maaliskuussa puolen vuoden viivästysten jälkeen. Tesla valmisti autoon vain sähkötekniikan, ja muuten auto rakennettiin Lotus Elisen koriin. Syynä tähän oli, että sähköautojen suunnittelu on kallista ja tämän auton tullessa myyntiin Tesla oli vasta alkuvaiheessa. Tesla Roadsterin valmistus loppui 2012 kun Tesla Model S saapui markkinoille.
Roadster kulkee yhdellä latauksella 356 km matkan Teslan kehittämien litium-ioniakkujen voimalla. Auto kiihtyy kehitysvaiheen vaihteistolla 0–60 mailiin tunnissa (0–97 km/h) 3,9 sekunnissa ja sen huippunopeus on rajoitettu 201 km/h. Auton energiankulutus on 133 Wh/km, joka vastasi Teslan tiedotteen mukaan 1,74 l/100 km polttoaineenkulutusta.
Tesla Roadsterin valmistukseen osallistui myös uusikaupunkilainen Novoplastik, joka teki ohjaamon sisustusosia.
Tesla Roadster on ainut siviiliauto, joka on lähetetty avaruuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tesla Roadster (2008) Wikimedia Commonsissa
The Venetian Macao

The Venetian Macao
The Venetian Macao Resort Hotel
The Venetian Macao (kiin.: 澳門威尼斯人; Jyutping: Ou3mun4 Wai1nei4si1jan4) on kasino ja hotellikompleksi Macaossa Kiinassa.
Se avattiin 28. elokuuta 2007.
The Venetian Macaon omistaa kasinomiljardööri Sheldon Adelsonin Las Vegas Sands -yhtiö. Hotellihuoneita on 3 000, erilaisia pelikoneita kasinolla on 3 400 ja pöytä- ja pokeripelejä on 870. The Venetian Macao on maailman suurin kasino ja maailman toiseksi suurin vapaasti seisova rakennus Kiinassa sijaitsevan monitoimirakennuksen New Century Global Centerin jälkeen.
Kasino

Kasino on pinta-alaltaan 50 700 neliömetriä. Se on jaettu neljän erin teeman mukaiseen pelialueeseen, joita kutsutaan nimillä Golden Fish, Imperial House, Red Dragon ja Phoenix. Kasinossa on yli 3 400 peliautomaattia ja 800 pelipöytää.
Hotellissa on oma klubinsa (nimeltä Paiza Club), joka on tarkoitettu pelkästään arvostetummille vieraille. Sille on oma sisäänkäynti, aula, vastaanottotiski sekä vain klubin jäsenten käytössä olevat hissit. Paiza Clubin pelialue on jaettu yksityisiin pelihuoneisiin, jotka on nimetty tunnettujen Aasian kaupunkien ja alueiden mukaan esimerkiksi Yunnaniksi, Kantoniksi, Hongkongiksi, Singaporeksi ja Kuala Lumpuriksi.
Majoitus

Hotellitorni tarjoaa 2 905 sviittiä. Majoitusta on kerroksissa 7–38.
Paiza-sviitit on varattu pelkästään arvostetuille vieraille. Suurin niistä on nimeltään The Presidente, johon kuuluu muun muassa neljä makuuhuonetta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Venetian Macao viralliset sivut
Kääpiötanssija

| Kääpiötanssija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tanssijat Pipridae
Suku::  Pikkutanssijat Tyranneutes
Laji::  virescens
Kaksiosainen nimi
 Tyranneutes virescens  (Pelzeln, 1868) 

Katso myös
   Kääpiötanssija Wikispeciesissä   Kääpiötanssija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kääpiötanssija (Tyranneutes virescens) on tanssijoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Kääpiötanssija on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttava pääosintoisiaan toisiaan ulkonäöltään. Kääpiötanssijan pää, selkä ja siivet ja hyvin lyhyt pyrstö ovat väriltään oliivinvihreät. Koiraslinnulla on päälaellaan keltainen töyhtö, jonka se voi taittaa piiloon päätä vasten. Lajin kurkku ja rinta ovat harmahtavat ja vatsa on väriltään vaalean kellertävä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kääpiötanssijan levinneisyysalue ulottuu Venezuelan itäosista Brasilian koillisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja liikkuu useimmiten yksittäin niiden keski- ja alakerroksissa. Kääpiötanssijan ravintoa ovat hyönteiset.
Mulgit

Mulgimies Mulgimaan lipun kanssa
Mulgit (vir. Mulgid) ovat Viljandin eteläpuolella ja Valgamaan luoteisosassa sijaitsevan Mulgimaan alkuperäisiä asukkaita eli keskistä Etelä-Viroa ja Latvian puolta asuttava virolaisheimo. He puhuvat mulgin kieltä tai murretta, joka kuuluu eteläviron kieli- tai murreryhmään.
Mulgeja pidetään Viron muinaismaakunnan Sakalan kansan ja Mulgimaan kahdeksasta pitäjä- tai kihlakunnasta Hallistesta, Helmestä, Karksista, Kõpusta, Paistusta, Suure-Jaanista, Tarvastusta ja Viljandista kotoisin olevien esi-isien jälkeläisinä.
Mulgit olivat ensimmäisiä talonpoikia-maanviljelijöitä Virossa, jotka vapauduttuaan maaorjuudesta alkoivat 1800-luvun toisella puoliskolla ostaa maata omaksi. Mulgit olivat varakkaita ja vaikutusvaltaisia viljelijöitä ja perinteisesti isänmaallisiksi tunnustettuja ihmisiä. Kansakoulujärjestelmän he perustivat alueelleen jo vuonna 1810, ja perheiden pojat lähetettiin opiskelemaan Tarton yliopistoon.
Mulkien asuinseutu nousi kulttuurisesti aktiiviseksi alueeksi 1800-luvun puolivälissä, ja joidenkin lähteiden mukaan Viron tasavallan itsenäisyyden alku syntyi siinä maiden ja talojen omaksi hankkimisen pohjalla. Mulgimaan kanta-asukkaiden sivistystason ja aseman parantumisen myötä alueesta tuli kansallisen heräämisen keskus, jonka johtajat olivat kotoisin enimmäkseen seudulta. Vapaussodan kenraalit Johan Laidoner, Paul Adolf Lill, Jaan Soots, Johan Unt, Gustav Jonson, Aleksander Jaakson, kenraalimajurit Jaan Maide ja Hans Leemets olivat syntyperältään mulkeja. Viron valtion johtajina ovat toimineet mulgimiehet Jaan Tõnisson, Ants Piip, Jüri Jaakson ja Friedrich Akel. Lisäksi Konstantin Pätsin isä oli kotoisin Mulgimaalta, josta ovat lähtöisin myös monet kirjailijat ja muun muassa Kristjan Jaak Petersonin isä oli mulgi.lähde?
Runsaasti on myös laskettu leikkiä mulgien raha-ahneuden ja säästäväisyyden kustannuksella. Vuonna 1940 alkanut Neuvostoliiton miehitys tuhosi vuosisatojen ajan kehittyneitä vaikutelmia,selvennä ja toinen maailmansota oli kova isku mulgien identiteetille. Mulgit joutuivat muita virolaisia enemmän kärsimään stalinismin aikaisista puhdistuksista ja -karkotuksista miehittäjien pelätessä jatkuvasti uutta kansallista heräämistä.lähde?
Ilona

| Ilona |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  9. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ilsu, Lona
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Helena
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilona on alkuperältään unkarilainen naisen etunimi, jota käytetään paljon myös muun muassa Suomessa ja Latviassa. Nimi on alkujaan mahdollisesti Helena-nimen unkarilainen muunnelma, mutta Suomessa se on usein yhdistetty sanaan ilo, jonka essiivimuodon kaltainen se sattumalta on. Nimi yleistyikin 1900-luvun alussa muiden myönteisen merkityksen omaavien suomalaisnimien mukana.
Ensimmäinen suomalainen Ilona-nimen kantaja on tiettävästi ollut Ilona Jalava, jonka isä oli tunnettu unkarin kielen tutkija Antti Jalava.
Suomessa nimi Ilona on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 30 164 naiselle ja muutamalle miehelle.
Tunnettuja Ilonia

Ilona Ahti (s. 1987), suomalainen käsikirjoittaja ja kirjailija
Ilona Anhava (s. 1953), suomalainen galleristi
Ilona Breģe (s. 1959), latvialainen säveltäjä, pianisti ja musikologi
Ilona Bruzsenyák (s. 1950), unkarilainen pituushyppääjä ja viisiottelija
Ilona Chevakova, suomalainen näyttelijä ja laulaja
Ilona Elek-Schacherer (1907–1988), unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja
Ilona Gusenbauer (s. 1947), itävaltalainen korkeushyppääjä
Ilona Hakoniemi (s. 2003), suomalainen pesäpalloilija
Ilona Harima (1911–1986), suomalainen taidemaalari
Ilona Herlin (s. 1965), suomalainen miljonääri, Pekka Herlinin tytär
Ilona Ikonen (s. 1985), suomalainen korkeushyppääjä
Ilona Jalava (1878–1960), suomalainen tekstiilitaiteilija
Ilona Jokinen (s. 1981), suomalainen oopperalaulaja
Ilona Juutilainen-Suuronen (1897–1992), suomalainen harpunsoittaja
Ilona Jäntti, suomalainen sirkustaiteilija ja koreografi
Ilona Karjalainen (1929–2008), suomalainen kirjailija
Ilona Koivisto (1925–2016), suomalainen oopperalaulaja
Ilona Komppa (1912–2002), suomalainen kirjailija
Ilona Korhonen (s. 1972), muusikko, säveltäjä, kuoronjohtaja ja kirjailija
Ilona Korstin (s. 1980), venäläinen koripalloilija ja olympiamitalisti
Ilona Luoma (s. 1964), suomalainen lastenpsykiatrian professori
Ilona Meretoja (1911–1979), suomalainen kirjailija
Ilona Mitrecey (s. 1993), ranskalainen laulaja
Ilona Mononen (s. 2003), suomalainen keskimatkojen juoksija
Ilona Murai Kerman (1923/1924–2020), yhdysvaltalainen balettitanssija ja koreografi
Ilona Nagy (s. 1951), unkarilainen käsipalloilija ja olympiamitalisti
Ilona Niemi (s. 1975), suomalainen taidemaalari
Ilona Novák (1925–2019), unkarilainen uimari ja olympiavoittaja
Ilona Porma (1910–1991), suomalainen kanteleensoittaja, kuoronjohtaja ja musiikkineuvos
Ilona Prunyi (s. 1941), unkarilainen pianisti
Ilona Punkkinen, o.s. Ranta (s. 1982), suomalainen pika- ja aitajuoksija
Ilona Rauhala (s. 1972), suomalainen psykologi, tietokirjailija ja yritysvalmentaja
Ilona Richter (s. 1953), saksalainen (itäsaksalainen) soutaja ja olympiavoittaja
Ilona Riipinen (s. 1982), suomalainen ilmakehätieteilijä, professori
Ilona Rista (s. 1959), suomalainen taiteilija ja huonekalupuuseppä
Ilona Ruotsalainen (s. 1981), suomalainen lumilautailija
Ilona Sekacz (s. 1948), brittiläinen säveltäjä
Ilona Slupianek (s. 1956), itäsaksalainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti
Ilona Staller eli Cicciolina (s. 1951), unkarilaissyntyinen pornotähti ja Italiassa vaikuttanut poliitikko
Ilona Tomi (s. 1957), suomalainen kirjailija
Ilona Tóth (1932–1957), Unkarin kansannousuun 1956 osallistunut ja sen jälkeen teloitettu lääketieteen opiskelija
Ilona Tuominen (s. 1985), suomalainen kirjailija
Ilona Vusovitš (s. 1982), valkovenäläinen yleisurheilija
Ilona Walta (s. 2006), suomalainen jalkapalloilija
Ilona Ylikorpi (s. 1998), suomalainen tubettaja
Ilona Zrínyi (1643–1703), kroatialais-unkarilainen Habsburgien vastaiseen kapinaan osallistunut aatelisnainen
Kuvitteellisia Ilonia

Ilona, orpo tyttö elokuvassa Pikku Ilona ja hänen karitsansa
Ilona, Kati Outisen roolihahmo Aki Kaurismäen elokuvassa Kauas pilvet karkaavat
Ilona, Pamela Tolan roolihahmo elokuvassa Saippuaprinssi
Ilona, Elena Leeven roolihahmo samannimisessä lyhytelokuvassa
Ilona, Anna-Elina Lyytikäisen roolihahmo televisiosarjassa Ruusun aika
Ilona, Timo-Juhani Kyllösen monologioopperassa Ilona irti
Ilona, Apulannan kappale
Ilona Jonsson Mika Waltarin näytelmässä Omena putoaa
Ilona Hirvisaari, päähenkilö Laila Hietamiehen romaanisarjassa Lehmusten kaupunki
Ilona Niskavuori (o.s. Ahlgren), päähenkilö Hella Wuolijoen näytelmäsarjassa Niskavuori, josta on tehty myös useita elokuvia
Ilona Salo, tv-sarjassa Salatut elämät
Ilona Vaara, elokuvasarjassa Ihmeperhe
Ilona, Timo Pusan romaanin Ilona täällä päähenkilö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilona Wikimedia Commonsissa
Vernon Duke

| Vladimir Dukelski |
| --- | --- |
 Vernon Duke vuonna 1937
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1903
Kuollut: 16. tammikuuta 1969 (65 vuotta)
Ammatti:  säveltäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Vernon Duke
Tyylilajit:  populaarimusiikki, taidemusiikki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vernon Duke (10. lokakuuta 1903 – 16. tammikuuta 1969), alun perin Vladimir Aleksandrovitš Dukelski (ven. Владимир Александрович Дукельский), oli venäläissyntyinen säveltäjä, joka vietti suurimman osan elämästään Yhdysvalloissa. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat ”April in Paris”, ”Autumn in New York”, ”I Can't Get Started” ja ”Taking a Chance on Love”.
Duke julkaisi klassisen musiikin teoksensa syntymänimellään (amerikkalaisittain translitteroituna Vladimir Dukelsky), mutta populaarimusiikin puolella hän käytti George Gershwinin ehdottamaa taiteilijanimeä Vernon Duke. Vuonna 1939 hän muutti nimensä virallisesti Vernon Dukeksi ja lopetti vanhan nimensä käyttämisen kokonaan vuonna 1955.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Vladimir Dukelski syntyi nykyisen Valko-Venäjän valtion alueella sijaitsevassa Parafjanovon kylässä Venäjän keisarikunnassa, äidin ollessa matkalla Pihkovaan. Hänen isänsä oli rakennusinsinööri, ja perhe kuului Venäjän aatelistoon. Lapsuutensa Vladimir vietti Kiovassa. Hän osoittautui musiikillisesti lahjakkaaksi jo lapsena ja kirjoitti kahdeksanvuotiaana ensimmäisen balettinsa. 11-vuotiaana hänet hyväksyttiin Kiovan konservatorioon opiskelemaan nimekkäiden opettajien johdolla. Säveltämistä hänelle opetti Reinhold Glière, pianonsoittoa Marian Dombrovski ja musiikin teoriaa Boleslav Javorski. Konservatoriossa opiskeli samaan aikaan muun muassa Vladimir Horowitz.
Vuonna 1919 Venäjän sisällissodan aiheuttamat levottomuudet pakottivat Dukelskin perheen, kuten monet muutkin aateliset, lähtemään Venäjältä. He asuivat puolitoista vuotta Konstantinopolissa, missä Vladimir työskenteli soittamalla pianoa kahviloissa.
Elämä > Muutto Yhdysvaltoihin

Dukelski muutti vuonna 1921 Yhdysvaltoihin, New Yorkiin, missä hänen sävellyksensä alkoivat ensimmäistä kertaa saada huomiota osakseen. Erään modernistisen sävellyksensä esityksessä hän tapasi amerikanjuutalaisen säveltäjän George Gershwinin, josta tuli 19-vuotiaan Dukelskin läheinen ystävä ja neuvonantaja. Hän etsi Dukelskille työtä sovittajana ja kannusti tätä säveltämään amerikkalaistyylistä populaarimusiikkia. Dukelski julkaisi ensimmäiset jazzsävellyksensä nimellä Ivan Ivin ja myöhemmin nimellä Alan Lane. Pysyväksi taiteilijanimeksi populaarimusiikin julkaisuissa tuli lopulta Gershwin ehdottama Vernon Duke. Klassisen musiikin sävellyksissään Dukelski kuitenkin jatkoi syntymänimensä käyttämistä.
Vuonna 1924 Dukelski muutti Pariisiin ja ystävystyi siellä venäläisen säveltäjän Sergei Prokofjevin kanssa. Hän tutustui myös muihin Pariisin taidemaailman suuriin nimiin, kuten Pablo Picassoon, Jean Cocteau’hon, George Balanchineen ja Coco Chaneliin. Heinäkuussa 1929 säveltäjä jätti Pariisin ja muutti pysyvästi takaisin New Yorkiin.
Vuonna 1936 Dukelskille myönnettiin Yhdysvaltojen kansalaisuus, ja vuonna 1939 hän vaihtoi virallisesti nimensä Vernon Dukeksi. Hän kuitenkin käytti alkuperäistä nimeään taidemusiikkisävellyksissään vuoteen 1955 asti. Toisen maailmansodan aikana Duke palveli Yhdysvaltain rannikkovartiostossa. Hänen suosionsa alkoi vähetä 1940-luvulla, ja vuonna 1946 säveltäjä päätti muuttaa takaisin Pariisiin. Hän asui siellä kaksi vuotta ja sävelsi edelleen sekä klassista että populaarimusiikkia, nyt ranskaksi sanoitettuna.
Palattuaan takaisin Yhdysvaltoihin vuonna 1948 Duke asui ensin vähän aikaa New Yorkissa, kunnes muutti Kaliforniaan. Hän osallistui Broadway-projekteihin, kuten Bette Davisin tähdittämään Two’s Company -näytelmään, joka kamppaili vaikeuksien kanssa koko tuotannon ajan.
Elämä > Viimeiset vuodet ja kuolema

Vuonna 1955 Duke lopetti kokonaan alkuperäisen nimensä käyttämisen ja julkaisi lopun tuotantonsa Vernon Duken nimellä. Vuonna 1957 hän meni naimisiin laulaja Kay McCrackenin kanssa.
Vernon Duke kuoli keuhkosyöpäleikkauksessa Santa Monicassa 16. tammikuuta 1969.
Tuotanto > Elokuvamusiikki

Kun George Gershwin kuoli kesällä 1937 kesken Goldwyn Follies -elokuvan musiikin sävellystyön, Ira Gershwin suositteli Dukea elokuvamoguli Samuel Goldwynille, joka palkkasi Duken viimeistelemään elokuvan musiikin. Goldwyn sanoi Dukelle, ettei elokuva-alalla saisi pysyvää jalansijaa, jollei tee työtä hänelle, ja Goldwyn Folliesista tulikin Duken läpimurto elokuvamusiikkimaailmassa. Duke sanoitti kolme Gershwinin valmiiksi saamaa kappaletta ja sävelsi elokuvaan kaksi balettinumeroa: ”Water Nymph” mukaili Gershwinin tyyliä, ja ”Romeo and Juliet” perustui William Shakespearen Romeo ja Julia -näytelmään. Sen musiikki esitti taistelua kahden veronalaisperheen – jousisoittimien kuvaamien Capuletien ja puhallinsoittimien kuvaamien Montagueiden – välillä.
Metro-Goldwyn-Mayer tuotti Duken Cabin in the Sky -näytelmästä vuonna 1943 samannimisen elokuvaversion, joka on suomennettu nimellä Tupa taivaassa. Duke itse oli silloin rannikkovartioston palveluksessa, joten E. Y. Harburgin ja säveltäjä Harold Arlenin tehtäväksi jäi kirjoittaa lisämateriaalia elokuvaan. Myöhemmin Duke on sanonut, että olisi ollut valmis säveltämään elokuvaan mutta Harburg keinotteli MGM-suhteidensa avulla työn itselleen.