stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Välimaa

Välimaa on suomalainen sukunimi, joka voi viitata ainakiin seuraaviin henkilöihin:
Anton Välimaa (s. 1999), lentopalloilija
Asko Välimaa (s. 1963), Helsingin hovioikeuden presidentti
Henri Välimaa (s. 1992), koripalloilija
Jukka-Pekka Välimaa, taiteilijanimeltään Kauko Röyhkä (s. 1959), rockmuusikko ja kirjailija
Jukka Sakari Välimaa, säveltäjä ja sanoittaja
Jussi Välimaa (s. 1956), korkeakoulututkimuksen professori
Kalle Välimaa (1872–1943), liikemies
Kirsi Antila, o.s. Välimaa (s. 1978), hiihtäjä
Martti Välimaa (s. 1989), amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pasi Välimaa (1968–2019), tekstiilitaiteilija
Paula Välimaa (s. 1964), aitajuoksija
Santeri Välimaa (s. 2001), lentopalloilija
Siiri Välimaa (s. 1990), jalkapallomaalivahti
Tero Välimaa (s. 1978), uimari
Tommi Välimaa (s. 1984), jääkiekkoilija
Veera Välimaa (s. 1996), koripalloilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Koronavilkku

| Koronavilkku |
| --- | --- |
 Koronavilkku julkistettiin 31. elokuuta 2020 järjestetyssä tiedotustilaisuudessa.
Kehittäjä:  Solita
Julkaisija:  Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  31. elokuuta 2020
Vakaa versio:  2.0 / 7.1.2021
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  koronavirustartunnan jäljitys
Käyttökielet:  suomi, ruotsi, englanti
Alusta:  Android, iOS
Lisenssi:  Euroopan unionin yleinen lisenssi
Aiheesta muualla
Koronavilkku
Koronavilkku (ruots. Coronablinkern, engl. Corona signal) oli Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) tuottama koronavirustartunnan jäljitykseen käytettävä mobiilisovellus. Sen kautta puhelimen omistaja sai tiedon, jos hän oli oleskellut kahden viimeksi kuluneen viikon aikana sellaisen sovellusta käyttävän ihmisen läheisyydessä, jolla oli koronavirustartunta.
Koronavilkku otettiin käyttöön koronaviruspandemian aikana 31. elokuuta 2020, ja se poistui käytöstä 1. kesäkuuta 2022. Koronaviruksen omikron-muunnoksen seurauksena tartuntamäärät nousivat niin paljon, ettei kaikkia tartuntoja enää pystytty toteamaan terveydenhuollon kautta, eikä koronavilkku voinut ilmoittaa kaikista altistumistilanteista. Parhaimmillaan sovelluksella oli 2 474 900 käyttäjää.
Käyttö

Terveydenhuolto lähetti tartunnan saaneelle kertakäyttöisen koodin. Tartunnan saanut syötti koodin Koronavilkkuun, jolloin sovellus viestitti lähellään olleille muille sovelluksen käyttäjille, että he ovat saattaneet saada tartunnan. Lähellä olleilla tarkoitettiin niitä, jotka olivat kolmen viikon sisällä olleet yli 15 minuutin ajan alle kahden metrin päässä sairastuneesta.
Sovellus oli saatavilla suomen- ja ruotsinkielisenä, ja sen käyttö oli maksutonta ja vapaaehtoista. Sovellus ei välittänyt käyttäjän henkilö- eikä paikannustietoja eli se ei kertonut, keneltä ja milloin tartunta oli saatu.
Tekninen toteutus

Paikkatiedon käyttäminen jäljityssovelluksissa on kielletty koko Euroopan unionin tasolla. Jäljityssovelluksissa puhelimien GPS-sijainnin käyttö on myös teknisesti estetty. Siksi jäljityssovellusten toiminnan täytyy perustua läheisyyden arviointiin. Koronavilkku arvioi läheisyyttä bluetooth-yhteyksien kautta. Se käyttää perinteisen Bluetooth Classic -teknologian sijasta Bluetooth Low Energy -teknologiaa (BLE), joka kuluttaa huomattavasti vähemmän virtaa.
Sovellus kerää puhelimeen tietoja muista sovellusta käyttävistä ihmisistä, joiden kanssa puhelimen omistaja on ollut kahden metrin etäisyydellä vähintään 15 minuuttia.
Kehityshistoria

Koronavilkku tuli ladattavaksi Google Play- ja App Store -sovelluskauppoihin 31. elokuuta 2020 ja myöhemmin Huawein AppGalleryyn. Sovelluksen toteutti suomalainen Solita, ja sen lähdekoodi on julkaistu avoimena lähdekoodina Euroopan unionin yleisellä lisenssillä (EUPL). Kehitystyöhön osallistuivat myös Kela, sosiaali- ja terveysministeriö ja Sotedigi.
Sovelluksen kehitystyöhön varattiin 6 miljoonaa euroa, mutta itse ohjelma tuli maksamaan vain 147 000 euroa. Syyskuuhun 2020 mennessä ohjelmaan ja sen tukitoimintoihin oli käytetty kaikkineen 900 000 euroa. Esimerkiksi Saksassa vastaavan sovelluksen hinnaksi on arvioitu yli 20 miljoonaa euroa. Lopulta Koronavilkkuun kului rahaa 5,2 miljoonaa euroa. Ylen mukaan budjetista jäi käyttämättä noin 900 000–1 000 000 euroa.
Sovelluksesta julkaistiin 7. tammikuuta 2021 päivitysversio 2.0, joka mahdollistaa tiedonvälityksen Koronavilkun ja useiden muiden eurooppalaisten koronasovellusten välillä.
Yhteensopivat jäljityssovellukset

Koronavilkun käyttäjä voi sovelluksen versiota 2.0 käyttäessään saada ilmoituksen mahdollisesta altistumisesta toisesta yhteensopivasta eurooppalaisesta koronasovelluksesta. Vastaavasti jos käyttäjällä todettiin tartunta, hän pystyi halutessaan välittämään siitä tiedon myös muiden maiden koronasovellusten käyttäjille.
Tartunnasta ilmoittava käyttäjä päätti itse, antoiko hän luvan rajat ylittävään tietojen vaihtoon. Tiedot luovutettiin EU-komission tuottaman ja tarjoaman tietoturvallisen yhdyskäytäväpalvelun kautta. Liikenne- ja viestintäviraston Kyberturvallisuuskeskus arvioi järjestelmän tietoturvallisuuden.
| Valtio | Sovellus |
| --- | --- |
 Alankomaat: CoronaMelder
 Belgia: Coronalert
 Espanja: Radar Covid
 Irlanti: COVID Tracker
 Italia: Immuni
 Itävalta: Stopp Corona App
 Kroatia: Stop COVID-19
 Kypros: CovTracer-EN
 Latvia: Apturi Covid
 Liettua: Korona Stop LT
 Malta: COVIDAlert
 Norja: Smittestopp
 Puola: ProteGO Safe
 Saksa: Corona-Warn-App
 Slovenia: #OstaniZdrav
 Tanska: Smittestop
 Tšekki: eRouška
Tarkistettu 9.6.2021. Lähde: Euroopan komissio
Hyödyt

Tieto altistumisesta: Joissakin tilanteissa Koronavilkun antama ilmoitus oli ensimmäinen tai ainoa tapa, jonka kautta henkilö sai tiedon altistumisestaan. Esimerkiksi vähäoireiset henkilöt voivat saada Koronavilkun ilmoituksesta syyn hakeutua testiin. Näin kuitenkin tapahtui harvoin: esimerkiksi Pirkanmaalla vuoden 2021 alussa vain yksi prosentti tartunnan saaneista oli hakeutunut testiin Koronavilkun hälytyksen seurauksena, ja muissa tapauksissa tieto altistumisesta oli tullut joko tartunnanjäljityksestä tai suoraan tartuttajalta itseltään.
Tartunnan jäljitys: Koska Koronavilkku ei antanut altistuksen aika- tai paikkatietoja, pelkästään sen avulla ei pystytty jäljittämään tartuntaketjua. Kun Koronavilkusta altistusilmoituksen saanut otti yhteyttä eteenpäin, tartuntaketjua voitiin lähteä selvittämään.
Koronavilkusta olisi voinut olla enemmän hyötyä, jos siitä saatava tieto olisi ollut tarkempaa. Teknisesti olisi ollut mahdollista kertoa esimerkiksi altistumisen ajankohta ainakin yhden päivän tarkkuudella, mutta tietosuojasäädökset estävät tämän. Paikkatiedon käyttäminen jäljityssovelluksissa on kielletty koko Euroopan unionin tasolla. Ilmoituksen saaneelle käyttäjälle ei saa antaa tietoa altistuksen kestosta, sen ajankohdasta eikä bluetooth-signaalin voimakkuudesta. Jäljityssovelluksissa GPS-sijainnin käyttö on myös teknisesti estetty.
Testiin pääsy: Koronavilkun antama ilmoitus riitti maaliskuusta 2021 alkaen kriteeriksi päästä testiin, mikäli kyseisellä alueella riitti testauskapasiteettia.
Karanteenipäätökset: Pelkästään Koronavilkun hälytyksen perusteella ei voinut tehdä virallista tartuntatautilääkärin karanteenipäätöstä.
Haitat

Jotkut käyttäjät ovat kokeneet sovelluksen kuluttavan puhelimen akkua ja toimivan epäluotettavasti.
Käyttäjämäärä

Maksuton sovellus tuli ladattavaksi Google Play- ja App Store -sovelluskauppoihin 31. elokuuta 2020, ja ensimmäisen vuorokauden aikana sitä ladattiin miljoona kertaa. THL tiedotti 15. syyskuuta 2020, että sovelluksen kautta oli siihen mennessä ilmoittanut sairastumisestaan 218 käyttäjää ja että Koronavilkku on ladattu puhelimiin jo kaksi miljoonaa kertaa. Terveysviranomaisten mukaan ihanteena olisi ollut, että sovellus olisi ollut puolella Suomen väestöstä. Kesäkuussa 2021 tämä olisi tarkoittanut noin 2,8 miljoonaa käyttäjää..
Tammi–helmikuussa 2021 Koronavilkku oli ladattuna lähes 2,4 miljoonaan puhelimeen. Sittemmin käyttäjien määrä laski ja lokakuun 2021 alussa se oli ladattuna noin 1,7 miljoonaan puhelimeen. Joulukuun 2021 loppuun mennessä määrä väheni edelleen.
Teknologia- ja riskienhallintajohtaja Aleksi Yrttiahon mukaan sovelluksen käyttäjämäärä pieneni suurelta osin siksi, että uuteen puhelimeen vaihtaessaan käyttäjät eivät nähneet syytä ladata sovellusta uudelleen. Käyttäjämääriin vaikutti myös mediassa esitetty kritiikki sovellusta kohtaan.
Myös altistumisilmoitusten määrä väheni: tammi–helmikuussa Koronavilkkuun ilmoitettiin 30–40 prosenttia todetuista tartunnoista, mutta lokakuun alussa Koronavilkkuun ilmoitettiin enää noin 10–15 prosenttia todetuista tartunnoista.
THL:n mukaan vuonna 2021 koodin saaneista 75–82 prosenttia syötti koodin sovellukseen. Toukokuussa 2022 niin teki enää 57 prosenttia.
Alkaen vuoden 2020 viikolta 37 vuoden 2021 viikolle 29 saakka järjestelmään oli syötetty yhteensä 20 217 avauskoodia, eli sovelluksen kautta oli ilmoitettu tartunnan mahdollisuudesta joka viikko keskimäärin 440 koronapotilaan tapaamille ihmisille.
Koronavilkun käytöstä luovuttiin 1. kesäkuuta 2022, ja se poistettiin käytöstä.
Viipurin postitalo

| Viipurin postitalo |
| --- | --- |

Osoite:  Sovjetskaja Ulitsa 14
Sijainti:   Viipuri
Koordinaatit:  60.709157°N, 28.743834°E
Rakennustyyppi:  postitalo
Valmistumisvuosi:  1914
Suunnittelija:  Jacob Ahrenberg
Käyttäjä:  Venäjän posti
Julkisivumateriaali:  rapattu tiili
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viipurin postitalo sijaitsee kaupungin keskustassa Sovjetskaja Ulitsan (ent. Tuomiokirkonkatu) varrella. Arkkitehti Jacob Ahrenbergin suunnittelema rakennus valmistui Viipurin pääpostiksi vuonna 1914 ja se on edelleen alkuperäisessä käytössään.
Rakennuksen historiaa

Viipurin vanha postitalo sijaitsi Katariinankadun alkupäässä 1700-luvun puolivälistä peräisin olleessa rakennuksessa, johon vuonna 1891 tehtiin muutostöitä kaupunginarkkitehti E. A. Kranckin johdolla. Uusi postitalo päätettiin 1910-luvun alussa rakentaa silloisten Katariinan- ja Possenkatujen (myöh. Linnan- ja Tuomiokirkonkadut) kulmaan vastapäätä vuonna 1893 valmistunutta Viipurin tuomiokirkkoa.
Postitalon kustannukset olivat noin 550 000 silloista markkaa, joka oli Suomen oloissa poikkeuksellisen suuri summa. Ruotsin historiallisesta arkkitehtuurista kiinnostunut Ahrenberg käytti rakennuksen esikuvana Tukholmassa sijaitsevaa Drottningholmin linnaa. Uusrenessanssityylistä postitaloa pidetäänkin yhtenä hänen merkittävimmistä töistään. Pääsisäänkäynti tuli Possenkadun puolelle ja toinen Katariinankadulle. Viipurin pääpostikonttorin lisäksi rakennuksessa oli Posti- ja Lennätinlaitoksen sekä Katariinankadun puolella toimineet Viipurin tie- ja vesirakennuspiirin tilat.
Muuta

Suomen sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1918 Viipurin postitalossa toimivat Suomen kansanvaltuuskunnan työasiain osasto ja punaisten postineuvosto. Vallatessaan Viipurin valkoiset teloittivat 29. huhtikuuta talon sisäpihalla kuusi postineuvoston jäsentä. Heidän joukossaan olivat runoilijana tunnettu Kössi Ahmala sekä Theodor Alexejeff ja Juho Valo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viipurin postitalo Wikimedia Commonsissa
Kuvia ja rakennuspiirustuksia Viipurin postitalosta
Venäjän federaation sankari

Kunniamerkin tunnuksia
Venäjän federaation sankari (ven. Герой Российской Федерации, Geroi Rossijskoi Federatsii) on korkein mahdollinen Venäjän federaation maan kansalaiselle myöntämä kunniamerkki, johon kuuluu myös arvonimi. Sen myöntämisestä päättää Venäjän presidentti. Kriteerinä kunniamerkin myöntämiselle on erityistä urhoollisuutta osoittavien tekojen ja aikaansaannosten toteuttaminen valtion hyväksi. Presidentin määräyksellä kunniamerkki voidaan myöntää myös ulkomaalaiselle.
Kunniamerkki perustettiin 20. maaliskuuta vuonna 1992 Neuvostoliiton sankari -arvonimen tilalle. Arvonimi voidaan myöntää myös postuumisti. Ensimmäiset kunniamerkin saaneet henkilöt olivat kosmonautti Sergei Krikaljov ja kenraalimajuri Sulom-Bek Oskanov. Jälkimmäiselle kunniamerkki myönnettiin postuumisti. Merkittävä osa kunniamerkin saaneista oli sellaisia toisessa maailmansodassa palvelleita henkilöitä, jotka jäivät neuvostoaikana ilman vastaavantasoista kunnianosoitusta.
Kunniamerkin saaneet ovat oikeutettuja kuukausittaiseen rahalliseen avustukseen valtiolta. Etu koskee myös sankariksi nimitetyn henkilön perheenjäseniä, mikäli palkittu itse on jo kuollut. Vuoteen 2011 mennessä 970 kappaletta, joista yli 440 kuoleman jälkeen.
Kunniamerkin ulkonäkö

Kunniamitalin tähden muotoinen rakenne on samanlainen kuin Neuvostoliiton sankari -mitalissa. 19,5 x 15 millimetrin kokoisessa nauhassa ovat Venäjän lipun värit: valkoinen, sininen ja punainen. Tähden kääntöpuolella lukevat sanat Герой России (suom. Venäjän sankari), sekä sarjanumero, joka osoittaa kuinka mones kunniamerkki järjestyksessään on.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu (venäjäksi)
Villilintujen parissa

| Villilintujen parissa |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Heikki Aho   Björn Soldan
Käsikirjoittaja:  Heikki Aho   Björn Soldan
Tuottaja:  Heikki Aho
Kuvaaja:  Heikki Aho   Björn Soldan
Leikkaaja:  Heikki Aho
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Aho & Soldan
Ensi-ilta:  28. marraskuuta 1927
Kesto:  79 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  ei tiedossa
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villilintujen parissa on suomalainen vuonna 1927 valmistunut pitkä luontodokumenttielokuva. Elokuvan tuotti Aho, Soldan & Co jonka omistivat kirjailija Juhani Ahon pojat Heikki Aho ja Björn Soldan, he vastasivat myös elokuvan käsikirjoituksesta, kuvauksesta ja leikkauksesta. Dokumenttielokuvan rahoittajina olivat muun muassa kauppaneuvos Karl Fazer sekä Suomen Teollisuusliitto. Elokuvassa käytettiin ennsimmäisen kerran Suomessa teleobjektiivia lintujen kuvauksessa.  Elokuvan julisteet maalasi taiteilija Lennart Segerstråle ja osan valokuvista otti Gösta Saurén. Elokuva sai runsaasti kiitosta arvostelijoilta mutta sen yleisömenestys jäi vaatimattomaksi. Elokuvasta on säilynyt vain vajaita kopioita ja siitä puuttuvat Hangossa, Sandskärissä ja Suursaaressa kuvatut jaksot.
Elokuvan koostui kolmesta osasta. Ensimmäisessä osassa ollaan syksyllä 1926 kauppaneuvos Karl Fazerin omistamalla riistanhoitoalueella Jokioisissa. Erämaassa sijaitsevalle kaurapellolle on jätetty kuhilaita jotka houkuttelevat teeriparven ruokailemaan. Keväällä kuvatussa osassa nähdään teerien soidinmenoja. Elokuvan toisessa osassa tutustutaan huhtikuussa 1927 Karjalan kannaksella Muolaan kuuluisaan Äyräpään lintujärveen ja nähdään joutsenten lisäksi villihanhia, sinisorsia, telkkiä, nokikanoja, harmaalokkeja, töyhtöhyyppiä, kuoveja, ruskea suohaukka ja merikotka. Elokuvassa nähdään myös lintujärven alueen hoitaja Topi Tourunen ja lintuja maalaamassa oleva taiteilija Lennart Segerstråle. Elokuvan kolmannessa osassa matkataan touko-kesäkuussa 1927 Helsingistä purjeveneellä Ahvenanmaan saaristoon kauppaneuvos Karl Fazerin omistamalle Klåvskärin riistanhoitoalueelle jossa esitellään merilintuja kuten haahkoja, punajalkakiisloja eli riskilöitä, ruokkeja, selkälokkeja, kalatiiroja, raukutiiroja ja harmaalokkeja. Elokuvassa oli myös kuvia kalastajaveneiden kilpapurjehduksesta Hangossa, laulaja Helge Lindbergin omistamasta Sandskärin saaresta sekä välähdyksiä Suursaaren uimarantaelämästä.
Aiheesta muualla

Villilintujen parissa, Elokuva, 01.01.1928, No 1, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Villilintujen parissa-elokuva Elävä muisti-sivustolla
Villilä Studiot

Villilän Studioiden päärakennus etupihalta kuvattuna.
Villilä Studiot on suomalainen elokuvastudio. Se sijaitsee Villilän kartanon alueella Nakkilassa. Studio tunnetaan myös Länsi-Suomen TV- ja elokuvakeskuksen nimellä ja on perustettu vuonna 2003.
Villilän kartano siirtyi Nakkilan kunnan omistukseen vuonna 2002. Saman vuonna aloitettiin kartanon rakennusten saneeraus elokuvastudioiksi. Avajaisia vietettiin helmikuussa 2003. Sisätilojen lisäksi alueella on studiopiha ulkokuvauksia varten, majoitustiloja sekä ravintolapalveluja. Studiolla on myös Satakunnan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen opetustiloja.
Villilä Studiolla on kuvattu useita kotimaisia elokuvia. Timo Koivusalo on ohjannut Villilässä viisi elokuvaa. Muita tunnettuja osin tai kokonaan Villilässä tehtyjä elokuvia ovat muun muassa FC Venus, V2 – Jäätynyt enkeli sekä Postia pappi Jaakobille. Kokoillan elokuvien lisäksi studioilla on kuvattu useita lyhyt- ja dokumenttielokuvia.
Studiolla kuvattuja elokuvia

| Ensi-ilta | Ohjaaja | Elokuva | Tuotantoyhtiö |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Timo Koivusalo | Sibelius | Artista-Filmi |
| 2005 | Timo Koivusalo | Kaksipäisen kotkan varjossa | Artista-Filmi |
| 2005 | Pekka Lehto | Game Over | Kinofinlandia Oy |
| 2005 | Joona Tena | FC Venus | Talent House |
| 2006 | Saara Cantell | Den Stora Resan | Mandart Entertainment |
| 2006 | Antti-Jussi Annila | Jadesoturi | Blind Spot Pictures |
| 2006 | Timo Koivusalo | Kalteva torni | Artista-Filmi |
| 2007 | Aleksi Mäkelä | V2 – Jäätynyt enkeli | Solar Films |
| 2009 | Klaus Härö | Postia pappi Jaakobille | Kinotar Oy |
| 2009 | Timo Koivusalo | Täällä Pohjantähden alla | Artista-Filmi |
| 2010 | Timo Koivusalo | Täällä Pohjantähden alla II | Artista-Filmi |
| 2011 | Juha Wuolijoki | Hella W | Snapper Film |
| 2012 | Timo Koivusalo | Vuonna 85 | Artista-Filmi |
| 2013 | Klaus Härö | Dagmamman | Kinotar Oy |
| 2013 | Timo Koivusalo | Risto Räppääjä ja liukas Lennart | Artista-Filmi |
Villamagna

| Villamagna |
| --- | --- |
 Keskiaikainen portti Villamagnaan.
 Villamagna
 Koordinaatit: 42°20′N, 14°14′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Sergio Dario De Luca
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,73 km²
Väkiluku (31.12.2017):  2 306
 – Väestötiheys:  181 as./km²
Postinumero:  66010
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Villamagna on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 2 306 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 437 asukasta.
Valtalaki (täsmennyssivu)

Valtalaki voi tarkoittaa muun muassa seuraavia historiallisia lakeja:
valtalaki, kesällä 1917 Suomessa hyväksytty laki, joka siirsi ylimmän vallan eduskunnalle
valtalaki, Suomessa vuosina 1941–1955 voimassa ollut laki talouselämän säännöstelemisestä poikkeuksellisissa oloissa (303/1941)
Valtalaeiksi on myös 1950–1970-luvuilla voitu kutsua sellaisia erityislakeja, joilla hallitukselle annettiin erityisiä valtuuksia talouselämän säännöstelyyn (hinnansäännöstelyyn, asunnonsäännöstelyyn, palkkasäännöstelyyn, indeksiehtojen kieltämiseen ja suhdannepidätyksiin).
valtalaki (saks. Ermächtigungsgesetz), Saksassa keväällä 1933 hyväksytty poikkeuslaki, joka siirsi valtiopäiviltä valtaa hallitukselle
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valtalaki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vino Nobile di Montepulciano

Vino Nobile di Montepulciano on toscanalainen viini, joka perustuu Sangiovese-rypäleeseen. Nimensä mukaan sitä valmistetaan Montepulcianon alueella. Sitä kypsytetään tammitynnyreissä kaksi vuotta. Se on kuiva viini, jonka herkässä bukeessaselvennä on orvokintuoksua. Sitä ei pidetä aivan läheisen Brunellon veroisena viininä. Kuitenkin 1500-luvulla paavi piti Vino Nobilea niin hyvänä, että hän ”aateloi” sen.
Voimistelu kesäolympialaisissa 1952 – naisten joukkuekilpailu

Naisten voimistelun joukkuekilpailun parhaat maat Helsingin olympiakisoissa olivat Neuvostoliitto, Unkari ja Tšekkoslovakia. Joukkueita kilpailuun osallistui kaikkiaan kuusitoista. Joukkueeseen sai maksimissaan kuulua kahdeksan urheilijaa ja joukkueen tulokseen laskettiin mukaan kuuden parhaan urheilijan yhteistulos lisättynä yhteisvoimistelun pisteillä.
Mitalistit

|  | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  Neuvostoliitto Marija Gorohovskaja Nina Bortšarova Galina Minaitševa Galina Urbanovitš Pelageja Danilova Galina Šamrai Medeja Džugeli Jekaterina Kalintšuk  | 527,03 |  Unkari Margit Korondi Ágnes Keleti Edit Perényi Olga Tass Erzsébet Gulyás Mária Zalai Andrea Bodó Irén Daruházi  | 520,96 |  Tšekkoslovakia Eva Vehtová Alena Chadimová Jana Rabasová Božena Srncová Hana Bobková Matylda Šínová Věra Vančurová Alena Reichová  | 503,32 |
Mitalistit > Joukkuekilpailu

| # | Joukkue | Pist |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Neuvostoliitto | 527,03 |

| 2 |  Unkari | 520,96 |
| 3 |  Tšekkoslovakia | 503,32 |
| 4 |  Ruotsi | 501,83 |
| 5 |  Saksa | 495,23 |
| 6 |  Italia | 494,74 |
| 7 |  Bulgaria | 493,77 |
| 8 |  Puola | 483,72 |
| 9 |  Romania | 483,06 |
| 10 |  Itävalta | 477,80 |
| 11 |  Jugoslavia | 477,34 |
| 12 |  Ranska | 476,35 |
| 13 |  Suomi | 473,92 |
| 14 |  Alankomaat | 473,02 |
| 15 |  Yhdysvallat | 467,36 |
| 16 |  Iso-Britannia | 457,31 |
Viola Calligaris

Viola Calligaris kesäkuussa 2022.
Viola Calligaris (s. 17. maaliskuuta 1996) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 167-senttimetrinen. Hän edustaa ranskalaisseura Paris Saint-Germainia ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2015.
Calligaris siirtyi kotimaansa Young Boys -seurasta Espanjaan vuonna 2017. Hän edusti kaksi kautta Atlético Madridia, yhden kauden Valenciaa ja kolme kautta Levantea.
Calligaris on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 44 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Viskikapina

Viskikapina (engl. Whiskey rebellion) oli Yhdysvalloissa vuonna 1794 puhjennut kapinaliike, jonka syynä oli alkoholiveron vastustus. Se oli ensimmäinen maan sisäinen levottomuus, jonka kukistamiseen käytettiin liittovaltion joukkoja.
Valtiovarainministeri Alexander Hamiltonin esityksestä kongressi oli vuonna 1791 säätänyt alkoholijuomille valmisteveron, jonka tarkoituksena oli kerätä varoja velkaantuneelle valtiolle sekä osoittaa liittovaltion oikeus verojen säätämiseen. Vero haittasi pahimmin syrjäseutujen pienviljelijöitä, joiden elämässä ja taloudessa viski oli keskeisessä roolissa. Viljelijät tislasivat runsaasti viskiä, sillä sen kuljetus ja myyminen oli helpompaa kuin sen raaka-aineena käytetyn viljan, ja sitä käytettiin käytännössä valuutan korvikkeena. Monet kieltäytyivät maksamasta uutta veroa ja hyökkäilivät sitä perimään saapuneiden veronkantajien kimppuun. Yritykset toimeenpanna lakia johtivat vuonna 1794 järjestäytyneen kapinan puhkeamiseen. Heinäkuussa 1794 noin 500 miehen joukko poltti paikallisen verotarkastajan kodin läntisessä Pennsylvaniassa. Seuraavassa kuussa presidentti George Washington esitti kongressin hyväksymän vetoomuksen, jossa vaadittiin kapinallisia palaamaan koteihinsa ja pyydettiin neljää naapuriosavaltiota lähettämään avuksi miliisijoukkoja.
Kun neuvottelut kapinallisten kanssa eivät johtaneet tuloksiin, Washington määräsi 13 000 miestä miehittämään alueen, jossa levottomuuksia oli esiintynyt. Kapinallisten rivit hajosivat, eikä varsinaisia taisteluita syntynyt. Joitakin kapinaan osallistuneita tuomittiin myöhemmin oikeudessa. Valtiopetoksesta tuomittiin vain kaksi, jotka molemmat presidentti lopulta armahti. Federalistit olivat tyytyväisiä liittovaltion voimannäyttöön, mutta oppositiossa olleet demokraatti-republikaanit kavahtivat keskusvallan harjoittamaa voimankäyttöä.