Yrjö Keinonen
Kiistelty komentaja

Kenraalimajuri Keinonen nimitettiin puolustusvoimain komentajaksi 13. marraskuuta 1965 monien virkaiältään häntä vanhempien kenraalien ohitse kadetti- ja asekätkijätoveri Arvo Pentin ollessa puolustusministeri. Useat kenraalit olivat myös sotilasarvoltaan häntä ylempiä eli kenraaliluutnantteja: Keinonen itse ylennettiin jo komentajana toimiessaan kenraaliluutnantiksi 7. helmikuuta 1966 ja runsaan kahden vuoden kuluttua, 4. kesäkuuta 1968, jalkaväenkenraaliksi.
Komentajana Keinonen oli kiistelty persoona. Hän oli nopean ylenemisensä vuoksi huonoissa väleissä useimpiin kenraaleihin, jotka olivat virkaiältään häntä vanhempia. Toisaalta Keinonen pyrki johtamaan Suomen puolustusvoimien kehittämistä. Hänen kaudellaan suhteita julkisuuteen pyrittiin hoitamaan entistä paremmin. Tätä edusti muun muassa Urheilukomppanian perustaminen Santahaminaan. Fyysiseen koulutukseen ja hyvään kuntoon onkin kaiken kaikkiaan kiinnitetty Keinosen ajan jälkeen puolustusvoimissa entistä enemmän huomiota. Alueellisen puolustusjärjestelmän kehittäminen aloitettiin myös Keinosen aikana Tšekkoslovakian miehityksen seurauksena. Tämä puolustusratkaisu mahdollisti puolustussodan niin länsivaltoja kuin Neuvostoliittoakin vastaan vaarantamatta poliittisia suhteita, sillä muodollisesti alueellinen puolustus ei sisältänyt mitään tiettyjä painopistealueita.{Lähde}}
Etenkin siviiliväestön piirissä arvostettiin sitä, että Keinonen lähensi uudistuksillaan puolustusvoimia muuhun yhteiskuntaan. Tätä edistivät kannustavan hallinnan keinojen käyttö esimiesten herättämän pelon sijaan, varusmiesten palvelusajan ja vapaa-ajan selkeä erottaminen, asevelvollisten viikonloppulomien lisääminen sekä oikeus käyttää siviilivaatteita viikonloppuisin ja salli alkoholin käytön näille ilman erityistä lupaa. Myös tervehtimis- ja puhuttelumääräyksiä ajanmukaistettiin.
Hänen kenties pahimpana virheenään on pidetty lausuntoa Lalli-lehden haastattelussa tammikuussa 1969, jonka perusteella saattoi tulkita että Keinonen pitäisi Suomen puolustusvoimia jonkinlaisena Neuvostoliiton asevoimien kylkiäisenä. Keinosen lausunto on ymmärretty monin tavoin. Joidenkin mielestä se osoitti epäisänmaallista mielenlaatua ja sopimattomuutta tehtävään. Toisten mielestä Keinonen pyrki vaatimaan suurempia puolustusmäärärahoja YYA-sopimuksen sotilaallisiin velvoitteisiin vedoten. Tämä puolestaan saattoi suututtaa presidentti Kekkosen, joka piti YYA-sopimuksen tulkintaa yksinoikeutenaan ja oli kieltänyt vuonna 1965 upseereilta kaiken puolustusmäärärahoihin liittyvän keskustelun. Marraskuussa 1968 Keinonen kutsui kotiinsa Neuvostoliiton Suomen suurlähettilään Andrei Kovaljovin, SKDL:n kansanedustajan liikenneministeri Paavo Aition ja SKP:n puheenjohtaja Aarne Saarisen. Tervetulijaispuheessaan Keinonen ilmoittautui neuvostojärjestelmän kannattajaksi ja puhui sen olevan paras mahdollinen poliittinen järjestelmä.
Keinonen pyysi 25. huhtikuuta 1969 eroa komentajan tehtävästä kertoen syyksi tuntuvat leikkaukset puolustusmäärärahoissa. Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi eron ja Keinosen kausi komentajana päättyi 30. huhtikuuta 1969.{Lähde}}
Keinosen joutuminen epäsuosioon toi esiin myös ns. kellarijutun, jossa hänen väitettiin käyttäneen omaksi edukseen varusmiestyövoimaa kesämökkinsä rakennus- ja kunnostustyöhön. Keinonen tuomittiin tapauksesta vuonna 1971 Helsingin hovioikeudessa raskauttavien asianhaarojen vallitessa tehdystä virkavelvollisuuden rikkomisesta 105 päiväsakkoon. Vuonna 1972 Korkein oikeus korotti rangaistusta 150 päiväsakkoon. Keinosen kellarijutun oikeuskäsittelystä on myöhemmin esitetty näkemyksiä, joiden mukaan tuomio oli oikeusmurha.