stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vinnytsjan alue
Hallinnollinen jako > Hallinnollinen jako vuodesta 2020 ja suurimmat kaupungit

Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 supistaa Vinnytsjan alueen piirien lukumäärän kuuteen. Uudistuksessa esimerkiksi kaikki alueen kaupungit tulivat osaksi piirejä. Paikallistasolla asutus keskittyy 18 kaupunkiin, 29 kaupunkimaiseen taajamaan ja 1 456 kylään.
Vinnytsjan alueen suurimmat, yli 14 000 asukkaan kaupungit olivat (vuoden 2021 alun asukaslukuarvioineen): Vinnytsja (370 601 as.), Žmerynka (34 097 as.), Mohyliv-Podilskyi (30 186 as.), H’milnyk (27 158 as.), Haisyn (25 883 as.), Kozjatyn (22 634 as.), Ladyžyn (22 593 as.), Kalynivka (18 695 as.), Bar (15 563) ja Tultšyn (14 668 as.).
Piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta. Useat piireistä olivat olemassa jo ennen heinäkuuta 2020, mutta niiden aiempi pinta-ala ja väkiluku poikkesi uuden piirijaon mukaisesta tilanteesta.
| Nimi | Ukrainalainen nimi, kyrillinen | Asukkaita (2021) | Kaupunki- laiset (%, 2021) | Pinta-ala (km²) | Hallintopaikka (as> luku 2021) | Piirin kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Haisynin piiri | Гайсинський район | &&&&&&&&&0236803.&&&&00236 803 | &&&&&&&&&&&&&036.&&&&0036 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.5 681,2 | Haisyn (25 883 as.) |  |
| H’milnykin piiri | Хмільницький район | &&&&&&&&&0183913.&&&&00183 913 | &&&&&&&&&&&&&040.060000040,6 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.3 702,0 | H’milnyk (27 158 as.) |  |
| Mohyliv-Podilskyin piiri | Могилів-Подільський район | &&&&&&&&&0142456.&&&&00142 456 | &&&&&&&&&&&&&037.020000037,2 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.3 221,0 | Mohyliv-Podilskyi (30 186 as.) |  |
| Tultšynin piiri | Тульчинський район | &&&&&&&&&0152281.&&&&00152 281 | &&&&&&&&&&&&&036.020000036,2 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.3 859,2 | Tultšyn (14 668 as.) |  |
| Vinnytsjan piiri | Вінницький район | &&&&&&&&&0652126.&&&&00652 126 | &&&&&&&&&&&&&071.030000071,3 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.6 909,5 | Vinnytsja (370 601 as.) |  |
| Žmerynkan piiri | Жмеринський район | &&&&&&&&&0161544.&&&&00161 544 | &&&&&&&&&&&&&038.060000038,6 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.3 140,1 | Žmerynka (34 097 as.) |  |
Hallinnollinen jako > Hallinnollinen jako ennen vuotta 2020

Vinnytsjan alue oli ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta jaettu 27 piiriin ja kuuteen alueellisesti merkittävään, aluehallinnon alaiseen kaupunkiin. Kaikkiaan alueella oli tällöin 18 kaupunkia, 29 kaupunkityyppistä taajamaa ja 1 466 kylää.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Barin piiri  Beršadin piiri  Haisynin piiri  H’milnykin piiri  Illintsin piiri  Jampilin piiri  Kalynivkan piiri  |  Kozjatynin piiri  Kryžopilin piiri  Litynin piiri  Lypovetsin piiri  Mohyliv-Podilskyin piiri  Murovani Kurylivtsin piiri  Nemyrivin piiri  |  Orativin piiri  Pištšankan piiri  Pohrebyštšen piiri  Šarhorodin piiri  Teplykin piiri  Tomašpilin piiri  Trostjanetsin piiri  |  Tšernivtsin piiri  Tšetšelnykin piiri  Tultšynin piiri  Tyvrivin piiri  Vinnytsjan piiri  Žmerynkan piiri  |
H’milnyk
Kozjatyn
Ladyžyn
Mohyliv-Podilskyi
Vinnytsja
Žmerynka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vinnytsjan alue Wikimedia Commonsissa
Axel Zaggin panoramio kuvia alueelta (Arkistoitu – Internet Archive)
Ukrainan alueellinen jako
| --- | --- |
Alueet:  Dnipropetrovsk  Donetsk  Ivano-Frankivsk  Harkova  Herson  Hmelnytskyi  Kirovohrad  Kiova  Luhansk  Lviv  Mykolajiv  Odessa  Pultava  Rivne  Sumy  Ternopil  Tšerkasy  Tšernihiv  Tšernivtsi  Vinnytsja  Volynia  Taka-Karpatia  Zaporižžja  Žytomyr 
Autonominen tasavalta: Krim
Kaupungit:  Kiova  Sevastopol 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Voitto Viro

Voitto Eino Ilmari Viro (3. helmikuuta 1914 Kankaanpää – 23. kesäkuuta 1999 Espoo) oli Lauttasaaren kirkkoherra ja kirkollinen keskustelija, joka suhtautui avarasti paitsi erilaisiin uskonnollisiin ja hengellisiin näkemyksiin myös rajatietoon ja parapsykologiaan.
Voitto Viro vihittiin papiksi vuonna 1938, ja hän suoritti teologian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1965. Hän työskenteli kirkkoherran apulaisena Hämeen läänin Koskella vuosina 1938–1943 ja Multialla vuosina 1943–1944, Helsingin Pikkukirkkoyhdistyksen pääsihteerinä vuosina 1945–1947, Keski-Helsingin seurakunnan virallisena apulaisena vuosina 1947–1957 ja Lauttasaaren kirkkoherrana vuosina 1957−1977. Papinviran ohella hän työskenteli myös radioselostajana Helsingin olympialaisissa vuonna 1952. Viro oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1982 vaalissa.
Viro tuli tunnetuksi uudentyyppisestä viranhoidostaan ja seurakuntalaisten palvelemisesta. Hänen tavoitteenaan oli ihmisten avoin ja ennakkoluuloton kohtaaminen. Viron mukaan kristittynä ei voi olla oikeassa intellektuaalisesti vaan ainoastaan rakkauden tasolla, sillä Jumala on rakkaus ja kaikki se, mikä ei ole rakkautta, merkitsee Jumalan ulkopuolella olemista.
Viro oli tuottelias hengellisten kirjojen kirjoittaja, ja lisäksi hän suomensi useita teoksia.
Teokset

Matkalla olemassaolon suunnattomuuteen, 1997. ISBN 951-97302-1-4
Vanha hautausmaa, 1993 (tekijän uudistama laitos) ISBN 951-1-12259-2
Sielu on suunnaton ihme, 1981. ISBN 951-621-323-5
Sanoja ilosta, sanoja surusta, 1980. ISBN 951-1-05813-4
Toni, veljeni, 1980. ISBN 951-621-262-X
Viimeinen vuosi, 1979. ISBN 951-0-09223-1
Voitto Viro, 1979. ISBN 951-0-09433-1
Vanha hautausmaa, 1976. ISBN 951-1-12259-2
Pyhän maan matkaopas, 1976. (2. painos) ISBN 951-600-351-6
Kymmenen päivän valo, 1975. ISBN 951-26-1082-5
Korsupappina Syvärillä, 1974. ISBN 951-0-07294-X
Hartaita hetkiä Pyhällä Maalla, 1973. ISBN 951-0-05999-4
Arki – pyhä, 1972. ISBN 951-626-133-7
Hampaissa, 1971
Muistelmia elävistä sieluista, 1970
Itsestään paha pappi saarnaa (toimite), 1969
Anna minulle kirja, 1968
Paimen, pässit ja valoa, 1967
Matkalla ajassa ja ikuisuudessa, 1966
Totuuden sanakirja, 1965
Taivas oli minussa: Aleksandra Ionowan taidetta, 1965
Sileän sormuksen tarina, 1964
Pyhän maan matkaopas, 1963
Mighty Negus, 1962
Huomispäivä on teidän, 1960
Minä laulan lapselleni, 1959
Kirjeita, ilosta, surusta ja ihmisestä, 1957
Aina elämään asti, 1956
Kirjeitä niille jotka ehkä elävät, 1955
Rakas Pyhä maa, 1954
Mitä te tahdotte tehdä?, 1952
Kodin onni ja väkijuomat, 1950
Paperitehtäviä nuorille, 1950
Aikamme avioliitto-ongelma 1947
Tule nuorena, 1945
Kirjallisuutta

Itse asiassa kuultuna Voitto Viro. WSOY 1979.
Aiheesta muualla

Malkavaara, Mikko: / Viro, Voitto (1914–1999). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Vitagraph Studios

Vitagraphin Brooklyn-studiot
William T. Rock, Albert E. Smith ja J. Stuart Blackton vuonna 1916
Vitagraph Studios (myös Vitagraph Company of America) oli yhdysvaltalainen elokuvayhtiö, jonka perustivat J. Stuart Blackton ja Albert E. Smith New Yorkin Brooklynissa vuonna 1897. Vuoteen 1907 mennessä Vitagraph Studiosista oli muodostunut Yhdysvaltain tuottoisin elokuvayhtiö, joka tuotti monia kuuluisia mykkäelokuvia. Elokuvayhtiön osti Warner Bros. vuonna 1925.
Studion ensimmäisiin suuriin tähtiin lukeutuvat Florence Turner (tunnettiin nimellä "Vitagraph Girl"; yksi maailman ensimmäisiä elokuvatähtiä), Maurice Costello ja Harry T. Morey. Vitagraphin mykkäelokuvissa aloittivat myös John Bunny, Viola Dana, Norma Talmadge, Constance Talmadge ja Moe Howard.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vitagraph Studios Silents Are Goldenin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Vitagraph Studios Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vogt-Russellin teoreema

Vogt-Russellin teoreema on tähtitieteellinen teoreema, joka toteaa että tähden rakenteen määrää yksikäsitteisesti tähdeksi romahtavan ainepilven massa sekä kemiallinen koostumus. Teoreema on johdettu tähtien rakennetta ja kehitystä mallintavista yhtälöistä. Teoreema voidaan viedä vielä pitemmälle ja sanoa, että alkutila määrää myös tähden kehityksen.
Vogt-Russellin teoreemaa ei ole todistettu matemaattisesti. Se ei myöskään välttämättä pidä täysin paikkaansa sillä laskuissa jätetään yleensä huomiotta muun muassa pilven magneettikenttä sekä muita monimutkaisempia ilmiöitä, jotka voivat aiheuttaa poikkeamia.
Vitsebskin lentoasema

Vitsebskin lentoasema tai Vitsebskin itäinen lentoasema (IATA: VTB, ICAO: UMII) on Valko-Venäjän neljänneksi suurimman kaupungin Vitsebskin (Vitebsk) kaupungin kaakkoispuolella Vitsebskin piirissä, 2 kilometriä valtatie M8:sta itään. Lentoasemaa käytetään lähinnä liikelentokoneiden ja rahtiliikenteen sekä lentokoneharrastajien tukikohtana. Kentän kautta kulkee noin 5 % maan kansainvälisestä lentoliikenteestä. Säännöllisiä lentoja kentälle tehdään pääasiassa vain kesäisin, mikä on alle 20 % koko vuoden liikenteestä. Vuonna 2009 kentän läpi kulki 658 matkustajaa.
Vitsebskin lentoaseman sijainti
Vuoteen 2015 mennessä Vitsebskin kenttä aikoo kasvattaa vuosittaista matkustajamääräänsa 5 000 matkustajaan. Kenttä pyrkii Valko-Venäjän parhaaksi ja laadukkaimmaksi lentoasemaksi liikelentotoiminnan kannalta.
Aiheesta muualla

Vitebskin lentoaseman kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) ja (venäjäksi)
METAR lentosäähavainto ja TAF lentosääennuste Vitebskin lentoasemalle (UMII) (englanniksi)
Perustietoja kentästä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Valkovenäläinen sääennuste Vitebskiin (venäjäksi) (pogoda.by)
Irja Virtanen

Irja Helena Virtanen (o.s. Ilmovaara, 26. lokakuuta 1921 Helsinki – 9. syyskuuta 2005 Kouvola) oli suomalainen kirjailija.
Virtasen isä toimi Kansallisteatterin valaistusmestarina, mutta 1930-luvulla perhe muutti Muurameen, josta isä osti pienviljelystilan. Irja Virtanen pääsi ylioppilaaksi 1942 ja toimi sitten jatkosodan aikana radistilottana Itä-Karjalassa. Esikoisteoksensa, novellikokoelman Vaivainen kaikki kokee Virtanen julkaisi 1955. Seuraavana vuonna hän julkaisi sotavuosien kokemuksiinsa perustuvan romaanin Kenttäharmaita naisia.
Virtanen sai valtion taiteilijaeläkkeen 1981.
Teoksia

Vaivainen kaikki kokee : novellikokoelma. Tammi 1955
Kenttäharmaita naisia : romaani. Tammi 1956, 2. painos 2006, 4. painos 2009
Punaiset kengät : romaani. Tammi 1957
Sylva : romaani. Tammi 1959
Henkilöjuna 422 : romaani. Gummerus 1960
Kuollut kuin kuningatar Anna : jännitysromaani. Gummerus 1971
Tässä pisteessä : Keski-Suomen kirjailijain antologia ; toimituskunta Irja Virtanen, Heikki Jylhä ja Jaakko Seppälä. Keski-Suomen kirjailijat, Jyväskylä 1971
Rikas olet ollut elämä Omakustanne, 1979 ISBN 951-99238-7-X
Piirtoja hiekassa, kirj. Irja Virtanen ym., kuvittanut Marjaleena Lindgren. Escritores finlandeses, Tampere 1993 ISBN 952-9818-00-9
Palkinnot

Jyväskylän kaupungin kirjallisuuspalkinto. 1957
I palkinto Keski-Suomen läänin taidetoimikunnann pienoisnäytelmäkilpailussa.
Armas J. Pulla

| Armas J>  Pulla |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1904 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 14. joulukuuta 1981 (77 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirjailija
Lapset:  Jorma Pulla
Kirjailija
Salanimi: kapteeni Leo Rainio
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Korkein käsky (1927)
Pääteokset:  Ryhmy ja Romppainen
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Armas Josef Pulla (29. maaliskuuta 1904 Viipuri – 14. joulukuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, pakinoitsija, piirtäjä ja mainonnan suunnittelija.
Elämä

Pulla kävi viisi luokkaa Viipurin suomalaista lyseota. Hän suoritti asepalveluksen Pioneeripataljoonassa Korialla vuonna 1922. Hän oli toimittajana eri lehdissä. Hän oli Suomen Kirjailijaliiton johtokunnassa vuosina 1950–1957. Pulla teki pitkän uran mainosalalla. Hän toimi Kustannusosakeyhtiö Kirjan mainospäällikkönä 1925–1933 sekä tekstisuunnittelijana ja sittemmin apulaisjohtajana mainostoimisto Erva-Latvalassa 1933–1964. Viimeisenä työnään Pulla toimi Tukon asiakaslehden Kauppa ja Koti päätoimittajana 1964–1969.
Pulla käytti yhdessä Mika Waltarin kanssa salanimeä kapteeni Leo Rainio. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Ryhmy ja Romppainen -kirjat, joita käytettiin jatkosodan aikana propagandatarkoituksiin.
Pulla oli ranskalaisen kulttuurin tuntija, ja hän kirjoitti myös Ranskaan sijoittuvia historiallisia romaaneja. Hän myös kirjoitti pakinoita Lipeäkalaan. Nimimerkillä Porokka hän pakinoi yli 30 vuotta Uudessa Suomessa. Kaikkiaan hän kirjoitti noin 80 kirjaa ja lisäksi erilaisia pieniä painotuotteita.
Pulla oli taitava piirtäjä. Hänen piirtämiään postikortteja sota-ajalta on säilynyt muutamia. Hän teki postikortteja linolle itse kaivertamalla.
Perhe

Armas J. Pullan poika oli entisöijä Jorma Pulla.
Tuotanto > Ryhmy ja Romppainen -romaanit

”Ja pöh!” sanoi sotamies Ryhmy.  (Sotajutelma Laatokan rintamalta. Ruots. Ryhmy och Romppainen i fiendens rygg. Från finskan av Harald Jernström. Åbo 1942. H. G. Jernström) Määritä julkaisija!
”Jees, punamultaa!” sanoi kersantti Ryhmy. Sotajutelma Laatokan rintamalta. 1940. Ruots. Ryhmy och Romppainen på nya äventyr. Från finskan av Harald Jernström. Åbo 1942. H. G. Jernströms förlag.
”Ole viisaasti höperö!" sanoi vääpeli Ryhmy. Sotajutelma itäiseltä rintamalta. 1940. Ruots. Ryhmy och Romppainen vid Murmanbanan. Till svenska av Harald Jernström. Åbo 1942. H. G. Jernström förlag.
”Jees, mullikuhnuri!” sanoi vääpeli Ryhmy. Jutelma v:n 1941 sodasta. 1941. Ruots. Ryhmy och Romppainen i Sordavala. Till svenska av Harald Jernström. Åbo 1943. H. G. Jernströms förlag.
”Oikea antifilatelisti!” sanoi vääpeli Ryhmy. 1942. Ruots. Ryhmy och Romppainen i Fjärrkarelen. Till svenskan av Harald Jernström. Åbo 1943. H. G. Jernström.
”Jees, Nurmijärven mämmiä!” sanoi vääpeli Ryhmy. Jutelma kotirintamalta. 1943.. Ruots. Ryhmy och Romppainen på hemfronten. Till svenska av Harald Jernström. Åbo 1944. H. G. Jernström.
”Jees, hapankaalia, señor!” sanoi vääpeli Ryhmy. Jutelmia sotatoveruksista. 1944.
”Jees, leskiyli-insinöörskä!” sanoi vääpeli Ryhmy. Hupailu kotirintamalta. 1944.
”Jees, diktaattori vastoin tahtoaan!” sanoi herra Ryhmy. Jutelmia kuumaverisestä tasavallasta. 1945.
”Iltaa Häspyyttäri”, sanoi vääpeli Ryhmy. 1950.
”Jees, plitisimppa” sanoi vääpeli Ryhmy. Sisältää tekijän erillisinä julkaisemat Ryhmy-kertomukset yhtenäisenä, uudistettuna laitoksena. 1955.
”Jees, Romulus, ei Remulus!” sanoi vääpeli Ryhmy. (Tämä kirja sisältää Ryhmyn ja Romppaisen uusia seikkailuja.) 1957.
”Jees, Smirno!” sanoi krenatööri Ryhmy. 1964.
”Jees, James Pound!” sanoi herra Ryhmy. 1967.
Tuotanto > Muita romaaneja

Korkein käsky, kertomus Nuijasodan ajoilta. 1927.
Huimapää. Leo Rainio. 1929.
Aseveikot, Historiallinen romaani. Kapteeni L. Rainio. 1931. Hakkapeliitan jatkoromaani.
Älkää ampuko pianistia!, Kirj. Kapteeni Leo Rainio. 1932.
Lempeä korvanleikkaaja, Kirj. Kapteeni Leo Rainio. 1933.
”Runoilijan saa hirttää ilman muuta!”, Seikkailuromaani 1400-luvun Pariisista. 1941.
Kolmannen sukupuolen saari, 1942.
Puhelimessa on verijälkiä, Salapoliisiromaani. 1943
Gangsterit ja seitsemän kääpiötä, Kapteeni Leo Rainio. Lahti 1945. Lehtiyhtymä.
Hormoonit hallitsevat. Kertomus puosuliinin vaikutuksesta. 1946.
Ei markiisi syö perunoita. Historiallinen jutelma. 1947.
Minä olen Jolanda, kuningatar. Kertomus Jeanne d’Arcin päiviltä. 1949./1948/.
Sinisen linjan arvoitus. 1948. Pellervo.
Kauniin Mariannen kasvot. Ranskaa druidien kivipaasista Eiffeltorniin. 1949.
Perunat sopivat herttualle. 1949.
Kolme koputusta: kyllä. Aikamiesten poikakirja. 1950.
Olen korpraali luonnoltani (sanoi kenraali). 1952.
Ja me olimme komeetan pyrstö. 1953.
Tuotanto > Nuorisoromaanit

Kuninkaan korpraali. Historiallinen seikkailukertomus. 1932.
Markiisittaren käskystä. 1934.
Jaakko Vastahanka, Kertomus ison-vihan jälkeiseltä ajalta. 1946. Maatalouskerholiitto.
Eipäs tyrkitä sankaria!. Historiallinen jutelma. 1947.
Lentävä lautanen sieppasi pojat. Avaruusromaani. 1954.
Keisarin pääsiäismuna. 1964.
Tuotanto > Muut

Kaunista Ranskaa. 1936.
Eurooppa – osaketalo, kansainvälistä naapuritoraa. 1937.
Jeanne d’Arc, neitsytsoturi. 1938.
Näen ikkunastani pihamaalle
Helsinkiläistalon ihmisiä. Hämeenlinna 1943. Karisto. Novelleja.
Kapu, Puosu ja Aika Poika. 1948.
Pariisia Caesarista Rissaseen. 1952.
Neljä virtaa. Retkiä Ranskan suurten jokien varsilla. 1956.
Ihana kausi 1900. 1959
50 vuotta Suomen konekaupan historiaa. 1960. Oy Machinery Ab.
Naisten keisarikunta. 1961.
Mille maailma nauraa. 1961
Helsinkiä Kustaa Vaasasta Kekkoseen. 1962.
Kaskusanakirja. 1963.
Leipää ja viiniä, Aatamista isoisän päiviin. 1964.
Keisari kuninkaan vatsassa, Mainontaa ja propagandaa Aatamista Phineas Barnumiin. 1965.
Kuusivarpaisesta kuninkaasta hameen mytologiaan, Muodin ja muotitapojen historiaa. 1966.
Viinien kirja. Tukholma 1966. Piccolo.
Vuosituhansien nainen, Naisia Sapfosta suffragetteihin. 1968.
Puolivuosisataa Suomen messuja. 1969. Suomen messut.
Epäylevien ajatusten sanakirja. 1969.
Vatsan muistelmia, Gastronomiaa Anakreonista Ville Vallgreniin. 1970.
Hullut vuodet eli iloista 20-lukua. 1971.
Peltilehmän lapsuus. 1972.
Älä ota ellet osaa, Asiaa alkoholista, sen käytöstä ja vaikutuksista. Tapiola 1973. W&G.
Kirjailijakaskut. 1974.
Mykän filmin sankarit. 1974.
Kahvi. 1976.
Mausteet. 1977.
Pukeehan kunnia luutnanttiakin. Historiallinen jutelma. 1979.
Viipurlaisii muisteloi ja pariisilaisii. 1980.
Tammikuun ensimmäinen 1900. 1981.
Keisarin tekohampaat. Leo Rainio. Armas J. Pulla ja Mika Waltari. 1931.
Punainen madonna. Leo Rainio. Armas J. Pulla ja Mika Waltari. 1932.
Pulla, Armas J. & Karilas, Tauno: Kissa, ylhäinen ystävämme. 1958.
Tuotanto > Radiokuunnelmat

Harrastajahullut (1933)
Tuotanto > Näytelmät

Hormoonit hallitsevat, kertomus puosuliinin vaikutuksesta (1946)
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Armas J. Pullan bibliografia on Wikiaineistossa
Pulla, Armas J. Lappeenrannan kaupunki.
Armas J. Pulla -seuran sivusto. (Arkistoitu – Internet Archive)
Pulla, Armas J. hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Voitilankoski

Voitilankoski on koski Kyrönjoen alajuoksulla Etelä-Pohjanmaalla Mustasaaren kunnassa. Sen putouskorkeus on 6,0 metriä.
Viulukonsertto nro 4 (Merikanto)

Neljäs viulukonsertto on Aarre Merikannon (1893–1958) viimeinen viulukonsertto. Se toi säveltäjälle ensimmäisen palkinnon Kulttuurirahaston sävellyskilpailussa vuonna 1954.
Osat

Allegro
Largo
Allegro giosamente
Pułtuskin taistelu

Pułtuskin taistelu (ven. Битва при Пултуске), (ransk. Bataille de Pultusk) taisteltiin talvisissa olosuhteissa mutta leudon syksyn takia maasto ja tiestö olivat erittäin huonossa kunnossa. Pułtuskin taistelu ratkaisi Napoleonin etenemisen Puolassa. Pułtusk sijaitsee Masovian voivodikunnassa Puolassa Narew-joen varrella noin 70 pohjoiseen Varsovasta.
Taistelun yleistaustaa

Puola-Liettua jaettiin Puolan kolmannessa jaossa ja pohjoisosat siirtyivät Preussin alaisuuteen. Preussi liittyi vuonna 1806 Napoleonin vastaiseen Neljänteen liittokuntaan. Samana vuonna Preussi luhistui sotilaallisesti ja moraalisesti Jenan–Auerstedtin taistelussa 14. lokakuuta (J: 2. lokakuuta). Napoleon eteni itään valloittaen Puolaa. Venäjä lähti taistelemaan Napoleonia vastaan ja Preussin jäljellä oleva armeija tuki venäläisiä.
Taistelun strateginen tausta

Napoleon saapui Varsovaan 19. joulukuuta 1806 (J: 7. joulukuuta). Venäläisten joukkoja komensi vanha ja sairas  Kenraalisotamarsalkka Mihail Kamenski. Venäjän 1. Armeijan noin 55 000–68 000 miestä  komensi ratsuväen kenraali  Levin August von Bennigsen. Armeija oli joutunut vetäytymään Veiksel -joelta Wkra -joelle tarkoituksenaan yhdistyä jalkaväenkenraali Buxhoevdenin 37 000 miehen vahvuisen 2. Armeijan kanssa, joka ei kuitenkaan ehtinyt taisteluihin mukaan.
Joulukuun alussa Kamenski yritti päästä takaisin Veiksel-joelle. Ranskalaiset onnistuivat kuitenkin ylittämään Veikselin ja sen sivujoen Narewin suulla olevan  Modlin linnoituksen ja kohdalla tekemällä sen puolustusasemaksi. Kun vielä preussilaisten joukkojen  kenraalimajuri L'Estocq epäonnistui valloittamaan Toruńin, Bennigsen antoi vetäytymiskäskyn sekä käskyn asettua puolustukseen Wkra -joelle .
Napoleon uskoi venäläisten nyt vetäytyvän ja käski Toruńin ja Varsovan välillä olevien armeijakuntiensa hyökätä eri puolilla venäläisten kimppuun. Ranskan marsalkka Murat sai johdettavakseen Davoutin III Armeijakunnan, Augereaun VII Armeijakunnan, Lannesin V Armeijakunnan ja Muratin 1. reserviratsuarmeijakunnan. Heidän tavoitteensa oli Pułtusk.  Samanaikaiseti Neyn VI Armeijakunnan, Bernadotten 1. Armeijakunnan sekä Bessièresin 2. reserviratsuväkiarmeijakunnan tavoitteena oli iskeä venäläisten oikeaa sivustaan.  Soultin 4. Armeijakunta yhdisti armeijan molemmat sivustat keskeltä.
Ennen Pultuskin ja Golyminin taisteluita tapahtuivat seuraavat yhteenotot:
23. joulukuuta (J: 11. joulukuuta) 1806 Czarnowon taistelu(Davout).
23. joulukuuta (J: 11. joulukuuta) 1806 Biezunin taistelu  (Bessières).
24. joulukuuta (J: 12. joulukuuta) 1806 Kolozabin taistelu (Augereau).
25. joulukuuta (J: 13. joulukuuta) 1806 Soldaun taistelu(Ney).
Kamenski pelkäsi joutuvansa saarretuksi ja käski aloittaa vetäytymisen Ostrołękaan. Bennigsen vastusti esimiehensä käskyä ja asettui puolustukseen  26. joulukuuta (J: 14. joulukuuta) 1806 Pułtuskiin. Sattuman oikusta  taisteltiin Pułtuskin taistelu ja 20 kilometriä luoteeseen Pultuskista Golyminin taistelu samana päivänä.
Sääolosuhteet

Leuto syksyinen sää oli kestänyt poikkeuksellisen pitkään.  Lisäksi vuodenajalle tavanomaisen kylmyyden ja pakkasen oli lauhduttanut suojasääpäivät. Molempien taistelevien osapuolten taktiset liikkeet ja huolto olivat hankalia suorittaa. Erityisesti ranskalaiset hyökkäävänä osapuolena olivat vaikeuksissa tykistönsä kanssa. Ranskan marsalkka Davout kuvasi kuinka he pystyivät etenemään vain 4 kilometriä  kahden tunnin aikana.
Pułtuskin taistelukenttä

Pułtusk on Narew joen länsipuolella alavassa maastossa. Kaupungista lähtee 5 tietä; pohjoisen menevä tie johtaa Makowiin ja Ostrołękaan, luoteeseen menevä tie vie Golyminiin, lounainen tie johtaa Nasielskiin ja eteläinen Varsovaan. Kaupungin kohdalla olevan siltojen kautta päästään itäiselle tielle, joka johtaa Wyszkowiin.
Pohjoiseen ja länteen on maasto avointa. Lännessä on harjualue, josta maasto laskeutuu voimakkaasti sillalle. Harjualueella on myös poikittainen syvänne. Taistelualueen keskusta on tasaista ja avointa maastoa.  Lounaspuolella on Mosinin kylän kohdalla tiheä metsikkö.,