stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kari Voutilainen
Ura

Vuonna 1990 hän muutti Sveitsin Fleurieriin. Vuosina 1990–1999 hän toimi Parmigiani Mesure et Art du Tempsillä restauroiden harvinaisia kelloja. Voutilainen halusi kuitenkin rakentaa omia kelloja ja vuonna 2000 hän siirtyi WOSTEP-kouluun (Watchmakers of Switzerland Training and Educational Program) opettajaksi siinä toivossa, että voisi iltaisin tehdä omia töitään, mutta kävi ilmi, että päätyö veikin oletettua enemmän aikaa.
Vuonna 2002 Voutilainen perusti sveitsiläiseen Môtiersin kaupunkiin omaa nimeään kantavan yrityksen, joka suunnittelee ja rakentaa kelloja käsityönä.
Pian Voutilainen sai tilauksen rakentaa tunnetulle brändille monimutkainen tourbillon-kello. Valmis kello esiteltiin vuoden 2004 Baselworld-messuilla, jolloin toiset kellontekijät tunnistivat Voutilaisen kädenjäljen ja kannustivat häntä tekemään kelloja omissa nimissään. Ensimmäiset Voutilaisen nimissä julkaistut kellot olivat esillä seuraavan vuoden messuilla.
Voutilaisen yritys toimii vuonna 1906 rakennetussa viisikerroksisessa kartanossa, jossa on myös Voutilaisen asunto. Hänellä on kolmisenkymmentä työntekijää ja he valmistavat vuodessa noin 60 kelloa. Yrityksen myynnin ja markkinoinnin Voutilainen hoitaa itse. Suurimman osan ajastaan Voutilainen käyttää kellojen rakentamiseen. Voutilaisen ateljeen valmistamat kellot maksavat verottomina 87 000–600 000 euroa. Kelloja tehdään vain tilauksesta. Tilaushetkestä kellon valmistumiseen kuluu noin kaksi vuotta.
Voutilaisen saavutuksia urallaan:
Observatoire-kello: ”Paras miestenkello” arvostetussa Grand Prix d'Horlogerie de Genève -kilpailussa 2007
ensimmäinen VoutilainenVingt-8 -rannekello kokonaan itse kehitetyin ja valmistetuin koneistoin 2011
V-8R ”Paras miestenkello” Grand Prix D'Horlogerie de Genèvessä 2013
kansainvälisen Gaia-designkilpailun ykkössija kategoriassa ”Artisanat-création” 2014
Suomen Kultaseppäliiton suurmestariksi nimitys 2014
Grand Prix d'Horlogerie de Genève ”Paras miestenkello” 2015
Watchfair 2015 Classic Watch Prize Vingt-8 BGR -kellolle
Watchfair 2016 palkinto Scintillante-kellolle
Grand Prix d'Horlogerie de Genève 2017 "Paras taiteellinen käsityö" kellolle Aki-No-Kure
Grand Prix d'Horlogerie de Genève 2019 "Paras taiteellinen käsityö" kellolle Starry Night Vine
Grand Prix d'Horlogerie de Genève 2019 "Paras miestenkello" kellolle 28ti
Aiheesta muualla

Kari Voutilaisen kotisivu
Curtis D. Thomson Introduces Kari Voutilainen and His Creations (Arkistoitu – Internet Archive) Luxury Insider. (helmikuu 2007) (englanniksi)
Horlogerie-suisse.com: Kari Voutilaisen haastattelu (17.12.2013) (englanniksi)
Kari Voutilaisen kelloja Horozima.comissa (Internet Archive)
Kari Voutilaisen tervehdys Kellomiehen lukijoille (Arkistoitu – Internet Archive) Kellomies.fi. (19.2.2012)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Vaškivtsi

| Vaškivtsi (Вашківці) |
| --- | --- |
 Mykolajivin kirkko.
 lippu:  vaakuna
 Vaškivtsi
 Koordinaatit: 48.3824°N, 25.5180°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Tšernivtsin alue
Piiri:  Vyžnytsjan piiri
Historiallinen maininta:  1431
Magdeburgin oikeudet:  1767
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  6,8 km²
Väkiluku (2022):  5 215
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vaškivtsi (ukr. Вашківці), on kaupunki Tšernivtsin alueen Vyžnytsjan piirissä Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Tonavan valuma-alueeseen kuuluvan Prutjoen sivuhaaran Tšeremošin varrella, 32 kilometriä aluekeskus Tšernivtsistä länteen.
Tammikuun keskilämpötila on −4,8 ja heinäkuun +18,9 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 675 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 5 215 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 5 987 (5 918) asukasta, joista ukrainalaisia oli 97,99 % ja venäläisiä 1,35 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 5 811 asukasta.
Kaupungista on löydetty varhaisslaavilaisen asutuksen jäänteitä. Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1431. Magdeburgin oikeudet se sai 1767. Vuodesta 1903 Vaškivtsi oli kihlakuntakaupunki.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen ja ennen sitä Vaškivtsi on kuulunut Vyžnytsjan piiriin. Vuosina 1940–1962 kaupunki toimi Vaškivtsin piirin keskuksena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaškivtsi Wikimedia Commonsissa
Вашківецька міська громада (Vaškivtsin kaupungin hromadan sivusto) (ukrainaksi) (gromada.info)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Pernavaltimo

Pernavaltimo on pariton valtimo, joka lähtee sisusvaltimorungosta. Se tuo hapekasta verta pernalle sekä suurelle osalle haimaa ja mahalaukkua. Pernavaltimo kulkee vasemman munuaisen edestä.
Pivdenne (Harkovan alue)

| Pivdenne (Південне) |
| --- | --- |
 Pivdennen kaupungintalo.
 vaakuna
 Pivdenne
 Koordinaatit: 49°52′36″N, 36°3′52″E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Harkovan piiri
Perustettu (liitos):  1963
Väkiluku (2022):  7 319
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pivdenne (ukr. Південне) on kaupunki Harkovan alueen Harkovan piirissä. Kaupunki sijaitsee 18 kilometriä aluekeskus Harkovasta lounaaseen. Kaupungissa on rautatieasema (Komarivka). Harkovasta lounaaseen, kohti Krimiä lähtevä valtatie M18 (eurooppatie E 105) sivuaa Pivdenneä kaakosta.
Tammikuun keskilämpötila on −7,4 ja heinäkuun +20,7 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 522 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 7 319 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 8 477 asukasta, josta oli etnisesti ukrainalaisia 79,63 prosenttia, venäläisiä 18,65 %, armenialaisia 0,44 % ja valkovenäläisiä	0,25 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9 878 asukasta.
Kaupunki perustettiin vuonna 1963 liittämällä yhteen kaksi kaupunkityyppistä taajamaa: 1600-luvulla perustettu Komarivka (Комарівка) ja 1906 perustettu Pivdenni (Південний), joskin toisen lähteen mukaan jälkimmäisen taajaman nimi olisi ollut ainakin venäjäksi Južnoje (ven. Южное).
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen ja ennen sitä Pivdenne on kuulunut aluehallinnon toisella tasolla Harkovan piiriin. Pivdenne on aluehallinnon kolmannelle tasolle kuuluvan Pivdennen kaupunkihromadan keskus.
Posti.
Pyhän Hengen kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pivdenne Wikimedia Commonsissa
Belz

| Belz Белз |
| --- | --- |
 Belzin kaupungintalo ympäristöineen.
 lippu:  vaakuna
 Belz
 Koordinaatit: 50.3825°N, 24.0079°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Lvivin alue
Piiri:  Tšervonohradin piiri
Historiallinen maininta:  1030
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  5,9 km²
Väkiluku (2022)  ():  2 191 as.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Belz (ukr. Белз) on historiallinen pikkukaupunki Ukrainan Lvivin alueen Tšervonohradin piirissä. Belz sijaitsee Läntisen Bugin vesistöön kuuluvan Solokijajoen varrella, 70 kilometriä aluekeskus Lvivistä pohjoiseen, linnuntietä noin 3 kilometriä Puolan rajasta.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 2 191 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 2 478 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli suuri enemmistö (97,50 % ukrainalaisia ja 1,69 % venäläisiä). Vuonna 1989 väkiluvuksi oli kirjattu 2 378 asukasta.
Tammikuun keskilämpötila on -4,0 ja heinäkuun +17,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 570 millimetriä.
Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1030, Magdeburgin oikeudet se sai 1377 tai 1509. Nykyaikana paikkakunta sai kaupungin aseman vuonna 1951.
Belz on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Tšervonohradin piiriin; sitä ennen se kuului Sokalin piiriin.
Belzin muuria.
Ilmakuva.
Pyhän Paraskevan kirkko.
Pyhän Valentinan kirkko.
Dominikaanisen luostarin aluetta.
Dominikaanista nunnaluostaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Belz Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Camilla Wide

| Camilla Wide> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1967 (ikä 57–58)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  pohjoismaisten kielten professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 1994, FT 2003), Islannin yliopisto (B. Phil. Isl.)
Instituutti:  Turun yliopisto
Palkinnot:  Uppsalan yliopiston kunniatohtori (2020), Suomalainen Tiedeakatemia (jäsen 2023-)
Aiheesta muualla
Camilla Wide (utu.fi)
Camilla Wide (s. 1967) on suomalainen kielitieteilijä (FT), joka työskentelee Turun yliopiston pohjoismaisten kielten professorina. Häntä on haastateltu runsaasti etenkin ruotsinkielisissä joukkotiedotusvälineissä sekä Suomessa että Ruotsissa, jossain määrin myös suomenkielisessä mediassa.
Wide valmistui Helsingin yliopistosta (FM 1994, FT 2003) ja opiskeli myös Islannin yliopistossa (B. Phil. Isl.). Hänen englanninkielinen nykyislantia käsittelevä väitöskirjansa (2002) oli otsikoitu Perfect in dialogue : form and functional potential of the vera bi̮nn aö + inf. construction in contemporary Icelandic.
Hänelle myönnettiin Uppsalan yliopiston kunniatohtorin arvo (2020). Wide on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2023.
Teoksia

Jennica Thylin-Klaus & Martin Welander (toim): ”Luku 1:	Din svenska, min svenska, vår svenska - om språklig variation i ett jämförande perspektiv (Camilla Wide)”, Historiska och litteraturhistoriska studier. Määritä julkaisija! ISBN 978-951-583-346-4  (ruotsiksi)
Camilla Wide & Benjamin Lyngfelt (toim.): Konstruktioner i finlandssvensk syntax.  Helsinki:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2009.  ISBN 978-951-583-173-6  (ruotsiksi)
Sjón, Camilla Wide, Jón Karl Helgason & Helga Hilmisdottir: Stålnatt.  (julkaistu sarjassa Meddelanden från avdelningen för nordisk litteratur, ISSN 1457-182X; nr 22.)  Suomentanut ruotsinnos (islannista) Camilla Wide. Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2009.  ISBN 978-952-10-6002-1  (ruotsiksi)
Camilla Wide: Perfect in dialogue : form and functional potential of the vera bi̮nn aö + inf. construction in contemporary Icelandic.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2002.  ISBN 952-10-0832-6  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Camilla Wide. FT (PhD) Turun yliopiston tutkimusportaalissa (utu.fi)
Camilla Widen Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Camilla Wide. University of Turku, School of Languages and Translation Studies. PhD (englanniksi) (researchgate.net)
Hej, hallå, päivää, goddag! - Hur hälsar du? (19.1.2023) (ruotsiksi) (arenan.yle.fi)
Modersmål och litteratur - Vetamix: Hur ska man använda utropstecknet?! (Utdrag ur Min Morgon; FST (2010) (ruotsiksi) (arenan.yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID  ResearcherID  Scopus 
Muut:  IdRef
Deutsche Vaterlandspartei

| Deutsche Vaterlandspartei |
| --- | --- |
Perustettu:  2. syyskuuta 1917
Lakkautettu:  10. joulukuuta 1918
Ideologia:  saksalainen nationalismi monarkismi militarismi Volksgemeinschaft
Poliittinen kirjo:  äärioikeisto
Toimisto:  Berliini
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deutsche Vaterlandspartei (Saksan isänmaanpuolue, DVP) oli puolue, joka toimi Saksan keisarikunnassa lyhyen aikaa ensimmäisen maailmansodan loppuaikoina. Se perustettiin vuonna 1917 vastareaktiona Saksan valtiopäivien rauhaa kannattaneelle päätöslauselmalle. Puolueen perustajajäseniin lukeutuivat Wolfgang Kapp, Alfred von Tirpitz, Johann Albrecht zu Mecklenburg ja Alfred Hugenberg. Puolue ajoi kansallismielistä linjaa ja vastusti maailmansodan lopettamiseen tähtääviä rauhanneuvotteluja. Huippukaudellaan kesällä 1918 Deutsche Vaterlandsparteilla oli yli 1,25 miljoonaa jäsentä. Puolue lakkautettiin marraskuun vallankumouksen jälkeen 10. joulukuuta vuonna 1918.
Solonytsivka

| Solonytsivka (Солоницівка) |
| --- | --- |
 Kirkko Solonytsivkassa.
 vaakuna
 Solonytsivka
 Koordinaatit: 49.9942°N, 36.0500°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Harkovan piiri
Väkiluku (2022):  13 254
 
 Солоницівська селищна (сільська) рада (ukrainaksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Solonytsivka (ukr. Солоницівка) on kylä Harkovan alueen Harkovan piirissä. Harkovan taajamarakenteeseen kiinnikasvanut kylä sijaitsee noin 14 kilometriä Harkovan keskustasta länteen, alueellisen maantien R46 (ukr. Р46) varrella. Rautatieasema sijaitsee kylän eteläpuolella.
Tammikuun keskilämpötila on −7,4 ja heinäkuun +21,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 522  millimetriä.
Marsalkka Ivan Konevin muistomerkki ja kirkko.
Kylä on perustettu 1600-luvulla, kaupunkityyppisen taajaman asema sillä oli 1938-2024. Ukrainan luovuttua tästä taajamatyypistä tammikuussa 2024, paikkakunnan asema muuttui kyläksi.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Solonytsivkan väkiluvuksi 13 254 (2022). Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 13 692 asukasta.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Solonytsivka on kuulunut Harkovan piiriin. Sitä ennen paikkakunta oli osa Derhatšin piiriä. Nykyään Solonytsivka on Solonytsivkan hromadan keskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solonytsivka Wikimedia Commonsissa
Lanivtsi

| Lanivtsi (Ланівці) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Lanivtsi
 Koordinaatit: 49.8626°N, 26.0893°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Ternopilin alue
Piiri:  Kremenetsin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  15 km²
Väkiluku (2022):  8 215
 
 lanmisto.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lanivtsi (ukr. Ланівці) on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Kremenetsin piirissä. Kaupunki sijaitsee Dneprin valuma-alueen Pripetjoen Horyn-sivujoen Buhlivka- ja Žerdja -haarajokien liittymäkohdassa, maanteitse noin 65 kilometriä aluekeskus Ternopilistä koilliseen.
Tammikuun keskilämpötila on −5,3 ja heinäkuun +18,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 580 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8 215 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 8 680 asukasta, jotka olivat etnisesti pääosin ukrainalaisia. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9 318 asukasta.
Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1444. Rautatie paikkakunnalle rakennettiin vuonna 1915 (Ternopil-Šepetivka -rataosuus). Kaupunkityyppisen taajaman aseman asutus sai 1956; kaupungiksi Lanivitsi nimettiin vuonna 2001.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Lanivtsi on kuulunut Kremenetsin piiriin; sitä ennen se oli Lanivtsin piirin hallintokeskus.
Kaupungin aiemmista kulttuurihistoriallisesti arvokkaista rakennuksista - Pyhän Marian taivaaseenastumisen kirkosta (1857) ja Pyhän Neitsyen suojeluksen kirkosta (1866) - muistuttavat kirkkojen rauniot.
Pokrovan kirkko.
Rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lanivtsi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Ljuboml

| Ljuboml Любомль |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Ljuboml
 Koordinaatit: 51.2273°N, 24.0362°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Volynian alue
Piiri:  Kovelin piiri
Kirjallinen maininta:  1287
Kaupunginoikeudet:  1541
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  11,98 km²
Väkiluku (2022)  ():  10 295
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ljuboml (ukr. Любомль) on historiallinen kaupunki Ukrainan luoteisosassa, Volynian alueen Kovelin piirissä. Ljuboml sijaitsee 123 kilometriä aluekeskus Lutskista länsiluoteeseen. Valko-Venäjän rajalle on 52 kilometriä ja Puolan rajalle 17 kilometriä. Kaupungin eteläpuolitse kulkee eurooppatie E 373 (Lublin–Kovel–Sarny–Korosten–Kiova). Ljubomlissa on rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on -4,4 °C ja heinäkuun +18,8 °C. Keskimääräinen vuosisademäärä 602 millimetriä.
Kaupungin alue on ollut asuttua jo kuparikaudesta lähtien. Myös myöhäispaleoliittisiä, neoliittisiä ja pronssisia aftefakteja on löydetty Ljubomlista. Kirjalliset lähteet (kronikat) mainitsevat paikkakunnan ensimmäisen kerran vuonna 1287. Kaupunginoikeudet paikkakunta sai vuonna 1541.
Ukrainan tilastokeskuksen arvioima väkiluku 10 295 asukasta (1.1.2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa väkiluku oli 10 395.
Ljuboml oli aiemmin Ljubomlin piirin keskus. Kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa Ukrainan piirien lukumäärää supistettiin merkittävästi ja Ljuboml piireineen liitettiin osaksi Kovelin piiriä.
Pyhän kolminaisuuden kirkko ja kellotorni.
Rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ljuboml Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Tornio–Haaparanta-rata

Tornio–Haaparanta-rata on rautatieosuus, joka yhdistää Suomen rataverkolla sijaitsevan Tornion rautatieaseman Ruotsin rataverkolla sijaitsevaan Haaparannan rautatieasemaan. Rataosa ylittää Ruotsin ja Suomen rajan Alatornion kirkon lähellä pitkin Tornionjoen rautatiesiltaa. Rataosa on sähköistetty ja sen pituus on noin neljä kilometriä.
Suurin sallittu nopeus radalla on 40 kilometriä tunnissa. Radalla liikennöivät VR Transpointin sekä Green Cargon junat. Rata vihittiin käyttöön 6. lokakuuta 1919.
Liikenne

Matkustajaliikenne sillan yli päättyi 17. elokuuta 1992, kun Ruotsin kalustolla tehtiin viimeisin matka Tornioon.
Liikenne > Raideleveys

Valtakunnanrajan ylittävällä Tornionjoen rautatiesillalla on käytössä nelikiskoraide. Nelikiskoraidetta tarvitaan, sillä suomalaisen rautatiekaluston raideleveys on leveäraiteinen 1 524 mm, kun Ruotsissa on käytössä standardilevyinen 1 435 mm. Nelikiskoraide mahdollistaa ruotsalaisen kaluston pääsyn Tornion ratapihan normaaliraideleveyksiselle osalle ja suomalaisen kaluston pääsyn Haaparannan ratapihan leveäraiteiselle osalle.
Tornion ratapihalla on ollut käytössä myös raideleveyden vaihtolaite, jonka avulla voidaan muuttaa erikoispyöräkerroin varustettujen vaunujen raideleveyttä. Nämä vaunut voivat liikennöidä sekä leveäraiteisella että normaaliraiteisella radalla, eikä tavaroiden siirtokuormausta tarvita.
Syksyllä 2022 alueella otettiin käyttöön telinvaihtoraide, joka mahdollistaa entistä sujuvamman liikenteen rajan yli. Raideleveys voidaan vaihtaa kuuteen vaunuun samanaikaisesti. Samanlaista vaihtoratkaisua on käytetty aikaisemmin etelän junalauttasatamissa, ja ulkomailla menetelmä on käytössä Puolan normaaliraiteisen sekä Valko-Venäjän ja Liettuan leveän raideleveyden verkkojen välillä.
Sähköistys

Kemi–Laurila–Haaparanta-osuuden sähköistäminen kirjattiin Rinteen ja Marinin hallituksen hallitusohjelmaan. Sähköistystyöt alkoivat vuoden 2023 alkupuolella. Hankkeen kustannusarvio on 24 miljoonaa euroa, josta EU-rahoituksen osuus on 14,85 miljoonaa.
Valmistuneisiin ajojohtimiin kytkettiin jännite 11. marraskuuta 2024, ja sähkörata vihittiin käyttöön 27. tammikuuta 2025.
Rataosan sähköistystyöt ja tasoristeysten poistot on osa TEN-ydinverkkokäytävän laajennusta Perämerenkaaren ympäri. Tarkoitus on parantaa rautatiekuljetusten kustannustehokkuutta ja teollisuuden kilpailukykyä sekä mahdollistaa henkilöjunaliikenne Suomen ja Ruotsin välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tornio–Haaparanta-rata Wikimedia Commonsissa
Haaparannalta rajan yli palannut Dv12-veturi on ohittanut Kirkonmäen ja lähestyy Kirkkoputaan rautatiesiltaa.
Sara Hildénin taidemuseo

| Sara Hildénin taidemuseo |
| --- | --- |
 Sara Hildénin taidemuseo syksyllä 2014
Tyyppi:  taidemuseo
Sijainti:  Laiturikatu 13 Särkänniemi, Tampere
Perustettu:  1979
Ylläpitäjä:  Tampereen kaupunki
Johtaja:  Anna Hjorth-Röntynen
Kotisivut:  www.sarahildenintaidemuseo.fi
Koordinaatit:  61.5051°N, 23.74067°E
 fiSara Hildénin taidemuseo 
      
Sara Hildénin taidemuseo on Tampereen Särkänniemessä sijaitseva taidemuseo. Sara Hildén, jonka nimeä museo kantaa, oli vaatetusalan yrittäjä ja suuri taiteen ystävä, joka hankki elämänsä aikana laajan suomalaisen ja ulkomaisen taiteen kokoelman. Taidemuseo on nykyään Tampereen kaupungin ylläpitämä, ja sinne on pysyvästi sijoitettu Sara Hildénin säätiön omistama nykytaiteen kokoelma. Museon kokoelman painopiste on 1960- ja 1970-lukujen taiteessa.
Museo on avoinna ympäri vuoden, ja se on esteetön liikuntavammaisille. Piha-alueella on veistospuisto.
Historia

Tampereen kaupungin ja Sara Hildénin säätiön välinen sopimus museon perustamisesta solmittiin vuonna 1975. Sara Hildén oli ulkomaanmatkoillaan tutustunut useisiin eurooppalaisiin taidemuseoihin. Paikkaa valittaessa Hildén mieltyi rakenteilla olleen Särkänniemen huvipuiston vieressä sijainneen vanhan huvilatontin Näsijärvelle avautuvaan näköalaan. Paikan lisäksi rakennuksen suunnittelun lähtökohdiksi otettiin näyttelysalien liittyminen toisiinsa ja teoksille sopivan valaistuksen luominen. Museorakennuksen suunnittelijaksi valittiin tamperelainen Pekka Ilveskosken arkkitehtitoimisto. Museo avasi ovensa yleisölle helmikuussa 1979.
Sara Hildénin taidemuseo oli valmistuessaan Suomen suurin taidemuseo ja Tampereen ensimmäinen nimenomaan taidemuseoksi valmistunut rakennus.
Historia > Uusi museorakennus

Sara Hildénin taidemuseon uusi rakennus sijoitetaan Tampereen keskustaan Finlaysonin tehdasalueelle tehtaan vanhan pääkonttorin ja Finlaysonin palatsin väliselle aukiolle. Rakennuksen kansainväliseen arkkitehtuurikilpailuun osallistui 472 ehdotusta ja kilpailun voitti 2021 arkkitehti Janne Hovi ehdotuksellaan Lumen valo. Tulevan taidemuseorakennuksen omistavat Tampereen kaupunki, Sara Hildénin säätiö ja työeläkevakuutusyhtiö Varma.
Kokoelma

Museoon on sijoitettu Sara Hildénin säätiön taidekokoelma, joka sai alkunsa vuonna 1962. Tuolloin Sara Hildén lahjoitti omistamansa taideteokset säätiölle, joka nimettiin hänen mukaansa. Kokoelman ytimen muodostavat Erik Enrothin varhaiskauden maalaukset vuosilta 1945–1963.
Sara Hildénin säätiön kokoelma koostuu suomalaisista ja ulkomaisista maalauksista, veistoksista, piirustuksista ja grafiikasta, ja se on yksi Suomen laajimmista ja merkittävimmistä modernin taiteen kokoelmista. Säätiö huolehtii edelleen kokoelman kartuttamisesta ja tallentaa hankintansa Sara Hildénin taidemuseoon. Tällä hetkellä kokoelmaan kuuluu noin 4 600 teosta sekä testamenttilahjoituksena vastaanotettu graafikko Pentti Kaskipuron taidekokoelma.
Näyttelyt

Museo järjestää vaihtuvia näyttelyitä. Usein kesäaikaan esillä ovat Sara Hildénin säätiön kokoelmateokset modernismin klassikoista uusimpiin hankintoihin. Näyttelyohjelmaan kuuluvat myös suomalaisen nykytaiteen esittelyt sekä erityisesti korkeatasoiset kansainvälisen modernin taiteen ja nykytaiteen katselmukset. Näyttelyiden tutkimuksellinen valmistelu, julkaisutoiminta sekä lapsille ja nuorille suunnattu taidekasvatustyö ovat keskeisiä museon toiminnallisia painopistealueita.
Näyttelyt > Suosituimmat näyttelyt

Ron Mueck: 115 119 kävijää vuonna 2016 (näyttelyn kesto 4 kk)
Avajaisnäyttely: 105 275 kävijää vuosina 1979–1980 (11 kk)
Andy Warhol: 42 000 kävijää vuonna 2014 (2 kk)