stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Višera (Olhavan sivujoki)

| Višera Вишера |
| --- | --- |
 Višerajoki Savinon kylän kohdalla.
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Novgorod
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Višeran valuma-alue
Pinta-ala:  1 100 km²  
Pääuoman pituus:  105 km 
Pääuoman osuudet:  Višera ←Suuri Višera
Yhtyy:  Pieni Olhavanjoki, Olhavanjoki (119 km suistosta)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Suuren Višeran  ja Pienen Višeran yhtymäkohta
 :  58.7843°N, 32.0028°E
Laskupaikka:  Veliki Novgorod
 :  58.5576°N, 31.4037°E
Sivu-uomat:  Sosnitsa, Pieni Višera
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 100 m
Laskukorkeus:  18 m  
Korkeusero:  82 m
Pituus:  64 km  
Kaltevuus:  1,28 m/km
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Višera (ven. Ви́шера) on Venäjällä Novgorodin alueella virtaava Olhavanjoen sivujoki, joka yhtyy Olhavanjokeen 119 kilometriä Laatokasta. Joki muodostaa 64 kilometriä pitkän alajuoksun osuuden noin 105 kilometriä pitkästä pääuomasta.
Joen kulku

Joki alkaa Višeran nimisenä Suuren Višeran (Bolšaja Višera) ja Pienen Višeran (Malaja Višera) yhtymäkohdasta Malaja Višeran ja Novgorodin piirien rajalla. Višera virtaa lounaaseen ja yhtyy Olhavajoen rinnakkaishaaraan Pieneen Olhavanjokeen (Malyi Volhovets), joka sijaitsee 119 kilometriä Laatokan suistosta. Joen varrella sijaitsee Savinon kuntakeskus. Suuren Višeran varrella sijaitsee Bolšaja Višeran taajama ja Pienen Višeran varrella Malaja Višeran kaupunki. Višeran ja Mstajoen yhdistänyt Višeran kanava on jäänyt pois käytöstä.
Joen kapeaa uomaa Mytnon kylässä
Rantamökkejä Gubariovon kylässä
Aavaa jokimaisemaa Savionon kylässä
Maantiesilta Savinossa
Višeran valuma-alue > Yleistä

Višera kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Olhavanjoen valuma-alueeseen, jonka Višeran valuma-alueessa se sijaitsee. Višeran valuma-alueen laajuus on 1 100 neliökilometriä.
Višeran valuma-alue > Pääuoma

Višeran valuma-alueen pääuoman alajuoksun muodostaa Višera, joka on 64 kilometriä pitkä. Višeralla on kaksi pitkää latvahaaraa, joita kutsutaan Suureksi Višeraksi (Большая Вишера, Bolšaja Višera) ja Pieneksi Višeraksi (Малая Вишера, Malaja Višera). Suuren Višeran valuma-alueen pinta-ala on 405 neliökilometriä ja jokihaaran pituus on 41 kilometriä. Pienen Višeran pinta-ala on 256 neliökilometriä ja pituus on 54 kilometriä. Yleensä jokiverkoston pääuomaksi valitaan virtaamaltaan suurimmat haarat, joten pääuoman yläjuoksuksi valitaan silloin Suuri Višera ja pääuoman pituudeksi saadaan 105 kilometriä. Pieni Višera valittaisiin silloin, jos painotettaisiin jokiverkoston pitkää pääuomaa.
Višeran valuma-alue > Sivu-uomia

Alla olevaan taulukkoon on koottu Višeran pääuoman suurimpia sivu-uomia. Taulukon tiedot on lueteltu taulukon alla ja niitä on eritelty kullekin joelle taulukon oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi     | Nimi ven>      | Etäisyys Olhavasta (km) | Pääuoman kohta   | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
yhtyy Olhavanjokeen
| Višerskin kanava | Višerskin kanava (канал Вишерский) | 5 | kohta | 16 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Sosnitsa | Sosnitsa (Сосница) | 10 | kohta | 21 |  | 25 | 2,2,2,4,2,–,2 |
| Pieni Višera | Malaja Višera (Малая Вишера) | 64 | kohta | 54 |  | 256 | 2,2,2,4,2,–,2 |
| Lužonka | Lužonka (Лужонка) | 87 | kohta | 16 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
pääuomaa on Lužonkan yläpuolella vielä 18 km

Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = luettu kunkin sivu-uoman lähteestä (), 3 = luettu venäjänkielisestä Wikipediasta, 4 = katsottu tai mitattu Internetin karttapalvelusta kuten esimerkiksi Google Maps tai ACME
Višeran valuma-alue > Järviä

Vaikka Višeran valuma-alueella ei ole juurikaan järviä, koska se sijaitsee Valdain rinteillä, voidaan tässä voidaan mainita kaksi pientä järveä: Virovno (Вировно) ja Gornešno (Горнешно). Sen alajuoksulla Olhavanjoen lähellä on vielä Glušitsa (Глушица) ja Kupenets (Купенец).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Višera Wikimedia Commonsissa
Vääräjärvi (Joutsa, pohjoinen)

| Vääräjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°54′14″N, 25°53′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rutajoen valuma-alue (14.236)
Laskuoja:  oja Vääräjärveen 
Järvinumero:  14.236.1.055
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  142,2 m  
Pituus:  620 m  
Leveys:  240 m  
Rantaviiva:  1,868 km  
Pinta-ala:  6,854 ha  
Saaria:  2 
 fiVääräjärvi 
Vääräjärvi on Keski-Suomessa Joutsassa Kurkijärven kylän lähellä sijaitseva järvi. Se on Väärjärvistä pohjoisempi järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,9 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,2 metriä mpy.
Jeanette Winterson

Jeanette Winterson Puolassa 2005.
Jeanette Winterson (s. 1959 Manchester, Englanti) on brittiläinen kirjailija. Hänen teoksiaan on julkaistu yli 30 maassa.
Winterson syntyi Luoteis-Englannin Manchesterissä ja varttui läheisessä Accringtonissa. 23-vuotiaana kirjoitettu omaelämäkerrallinen romaani Ei appelsiini ole ainoa hedelmä (1985) toi hänelle parhaan esikoisteoksen Whitbread-palkinnon. Romaani on aikalaiskuvaus pienestä teollisuuskaupungista, uskonnollisen kodin vaikutuksesta, lesbolaisesta ensirakkaudesta ja sen saamasta tuomiosta. Winterson kirjoitti myös käsikirjoituksen samannimiseen BBC:n tuottamaan kolmiosaiseen tv-minisarjaan, joka voitti BAFTA-palkinnon parhaana draamana ilmestymisvuonnaan 1990.
Suomennetut teokset

Ei appelsiini ole ainoa hedelmä.  (Oranges Are Not the Only Fruit, 1985)  Suomentanut Raija Mattila. Bazar, 2007.  ISBN 978-951-9107-44-8.
Uskallus ja intohimo (1987)
Ihoon kirjoitettu (1992)
Taidetta ja valheita: Kappale kolmelle äänelle ja ilotytölle (1994)
Majakanvartija (2004)
Paino: Atlaksen ja Herkuleen myytti (2005)
Aikamyrsky (2006)
Intohimo (2006)
Aikakuilu.  (The Gap of Time, 2015)  Suomentanut Saara Pääkkönen. Johnny Kniga, 2020.  ISBN 978-951-0-43512-0.
Jean-Claude Rudaz

Jean-Claude Rudaz (s. 23. heinäkuuta 1942) on entinen sveitsiläinen moottoriurheilija.
Formula 1

Rudaz osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1964. Hän kuitenkin karsiutui, kun hänen moottorinsa hajosi jo harjoituksissa eikä päässyt kisaan. Rudaz ajoi lisäksi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964 | Fabre Urbain (yksityinen Cooper) | Cooper T60 | Climax V8 | MON | NED | BEL | FRA | GBR | GER | AUT | ITA DNS | USA | MEX | NC | 0 |
Kilpa-ajajasta liikemieheksi

Rudaz osallistui myös Le Mansin 24 tunnin ajoon vuonna 1964, mutta keskeytti kilpailun moottoririkkoon. Kilpailu-uransa jälkeen hän perusti Transvalairin lentoyhtiön vuonna 1973, missä hän nykyään erikoistuu lastaukseen ja tavaranhuoltoon.
Jakob Eberdt

Jakob Eberdt
Jakob Eberdt (Erbert Jacobus Ebertus) (26. tammikuuta 1549 Sprottau, Sleesia, Saksa – 5. helmikuuta 1615 Frankfurt an der Oder) oli saksalainen luterilainen teologian, heprean ja etiikan professori.
1561 hän aloitti opintonsa Goldbergin korkeakoulussa, Sleesiassa ja vuodesta 1566 hän opiskeli Frankfurt an der Oderin ja Wittenbergin yliopistoissa. Vuonna 1572 hänestä tuli Soldinin koulun rehtori, mutta jatkoi vielä opintojaan ja toimi opettajana Soldinissa, Schwiebusissa ja Grünbergissä kunnes hänestä tuli Frankfurtin yliopiston heprean kielen ja etiikan professori 1593 ja seuraavana vuonna teologian professori.
Eberdt on kirjoittanut joitakin virsiä. Virteen "Du Friedefürst, Herr Jesu Christ" on vuonna 1601 tehnyt sävelmän Bartholomäus Gesius ja myöhemmin myös Dietrich Buxtehude (BuxW 20 och 21). Johann Sebastian Bach on käyttänyt virttä kantaatissaan BM 116.
Hänen kirjoittamansa uudenvuoden virsi vuodelta 1601 "Das alte Jahr ist nun vergahn" on julkaistu Gesiuksen kokoelmassa Geistiliche Deutsche Lieder. Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa se on virsi 514 "Det gamla år förgången är". Se tuli virsikirjaan 1694 ja sitä kautta se oli myös Suomen vuoden 1701 virsikirjassa virsi 131 "Jo loppu vanhall’ vuodell On tullut, lähdem’ uudelle". Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa se on Niilo Rauhalan käännöksenä vuodelta 1996 "On vanha vuosi poistunut".
Jakob Duwall

Jakob Duwall
Jakob Duwall (s. n. 1589 - k. 1634) oli ruotsalainen vapaaherra ja kenraali.
Hänen isänsä Albrekt MacDougall oli skotti, joka oli tullut Ruotsiin palkkasotilaana noin vuonna 1594. Jakob syntyi Saksassa sitä ennen.
Kolmikymmenvuotisessa sodassa Jakob Duwall komensi kenraalina ruotsalaista armeijaa Sleesiassa. Steinau an der Oderin luona hän kärsi vuonna 1633 tappion Wallensteinille. Duwall joutui vangiksi ja kuoli pian vapautumisensa jälkeen vuonna 1634.
Suomessa Duwall omisti läänityksenä hetken aikaa ensin Kyminkartanon. 1.12.1627 hänelle läänitettiin Vehkalahdelta Neuvottoman ja Salmin kylät, joihin myöhemmin Kymin puolelta liitettiin Kaarniemi, Marinkylä, Saksala ja Ylänummi. Myöhemmin hän sai vielä Summan kylän Suortin ratsutilaa lukuun ottamatta sekä Tavastilan autiotilat. Kymenlaakson alueella hänellä oli läänityksinä muun muassa Suur-Ahvenkosken kartanolääni Pyhtäällä. Aiemmin, vuosina 1611-25 Duwall sai kantaa Tennilän pitäjän veroista kolmanneksen palkakseen.
Jane ja Aatos Erkon säätiö

Jane ja Aatos Erkon säätiö (ruots. Jane och Aatos Erkkos Stiftelse, engl. Jane and Aatos Erkko Foundation) on suomalainen, vuonna 2002 perustettu säätiö. Sen perustivat ministeri Aatos Erkko ja hänen puolisonsa Jane Erkko. Säätiön kotipaikka on Helsinki.
Säätiön ensisijaisena tarkoituksena on kansainvälisesti korkeatasoisen tieteellisen tutkimuksen (lääketiede, tekniikka ja taloustiede) tukeminen ja edistäminen. Lisäksi säätiön tarkoituksena on taiteen ja kulttuurin sekä urheilutoiminnan ja ruumiillisen kasvatuksen ja hyvinvoinnin edistäminen Suomen kansakunnan etujen mukaisesti. Jane ja Aatos Erkon säätiö on Säätiöt ja rahastot ry:n jäsen.
Toiminta

Säätiö myöntää apurahoja, palkintoja ja tukia sekä tukee tutkimusprojekteja alan laitoksissa Suomessa ja ulkomailla sekä harjoittaa muita tukitoimenpiteitä. Vuonna 2020 säätiö myönsi avustuksia 45,2 miljoonaa euroa, mikä ylitti selvästi aiempina vuosina myönnettyjen avustusten määrän. Yhteensä säätiö jakoi vuosina 2002–2020 yli 270 miljoonaa euroa. Säätiö on suomalaisen tieteen suurimpia rahoittajia. Vuonna 2017 se jakoi enemmän tiedeapurahoja kuin mikään muu säätiö Suomessa. Se oli samana vuonna myös suurin Suomen yliopistojen säätiölahjoittaja. Vuodesta 2004 alkaen säätiö on myöntänyt apurahoja tutkimukseen, erityisesti postdoc-tutkijoille. Avustuspäätöksiä käsitellään säätiössä jatkuvasti, mutta hallitus tekee päätöksiä noin neljä–viisi kertaa vuodessa.
Säätiö on ollut huomattava Helsingin yliopiston lahjoittaja. Vuonna 2005 säätiö lahjoitti Tampereen yliopistolle viisivuotisen Erkko-professuurin Pohjois-Amerikan tutkimukseen ja vuonna 2008 Jane ja Aatos Erkon professuurin Helsingin yliopistolle ajankohtaiseen yhteiskuntatutkimukseen. Se on lahjoittanut miljoonia myös Svenska Handelshögskolanille. Sibelius-Akatemia sai huomattavan lahjoituksen opetus- ja tutkimustyöhön vuonna 2010. Vuonna 2011 säätiö lahjoitti miljoona euroa Nuuksion kansallispuistossa sijaitsevan Suomen luontokeskus Haltian rakennustyöhön. Lisäksi säätiö on muun muassa lahjoittanut HYKS:lle varat leikkausrobotin hankintaan ja tukenut lasten energia-aineenvaihduntatautien tutkimusta sekä Märketin majakan ja satamajäänsärkijä S/S Turson kunnostustyötä (2008).
Säätiön varallisuus moninkertaistui, kun toukokuussa 2012 kuollut Aatos Erkko testamenttasi sille omistamansa Sanoma-yhtiön osakkeet. Säätiöstä tuli Sanoman suurin osakkeenomistaja. Erkon kuollessa hänen omistamiensa Sanoman osakkeiden arvo oli noin 700 miljoonaa euroa. Osakkeiden ilmoitettiin siirtyneen säätiölle 3. lokakuuta 2012. Säätiön osuus Sanomasta oli tämän jälkeen 23 %.
Hallinto

Säätiötä johtaa hallitus, joka koostuu vähintään viidestä ja enintään yhdeksästä jäsenestä. Hallituksen puheenjohtaja on Nils Ittonen ja varapuheenjohtaja Juhani Mäkinen. Muita jäseniä ovat muun muassa Marianne Heikkilä, Reetta Meriläinen ja Jussi Pesonen.
Aiheesta muualla

Jane ja Aatos Erkon säätiön verkkosivut
Jean-Luc Bennahmias

Jean-Luc Bennahmias
Jean-Luc Bennahmias (s. 2. joulukuuta 1954) on ranskalainen poliitikko. Hän oli aiemmin vihreiden jäsen, mutta kuuluu vuodesta 2007 liberaalidemokraattiseen liikkeeseen. Pariisissa syntynyt Bennahmias on Vihreiden entinen puoluesihteeri. Hän työskenteli toimittajana vuosina 1974–1994.
Bennahmias valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi vuonna 2004 ja hän toimi europarlamentissa vuoteen 2014. Vuoteen 2009 hän istui Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmässä ja sen jälkeen Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmässä.
Isonkyrön kirkonkylä

| Isonkyrön kirkonkylä |
| --- | --- |
 Isonkyrön kirkonkylä
 Koordinaatit: 63°00′N, 22°19.20′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Isokyrö
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Pinta-ala:  
 – Maa:  11,74 km²
Väkiluku (2020):  2 205
 – Väestötiheys:  187,8 as./km²
Postinumero:  61500
 Väkiluvun, tiheyden ja pinta-alan lähde: Tilastokeskus. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Isonkyrön kirkonkylä (ruots. Storkyro kyrkoby) on Isonkyrön kunnan keskustaajama Etelä-Pohjanmaan maakunnan luoteisosassa. Taajaman läpi virtaa Kyrönjoki.
Vuoden 2020 taajamarajauksen mukaan kirkonkylän alueella asuu 2 205 ihmistä, eli lähes puolet Isonkyrön asukkaista. Kunnan muita taajamia ovat Vähänkyrön ja Ylistaron kirkonkylät.
Isonkyrön kunnalliset palvelut kuten kirjasto, ala- ja yläkoulu, lukio, palvelukeskus sekä hyötykäyttöasema sijaitsevat kirkonkylällä.
Kyrönjoen lounaisrannalla sijaitseva Isonkyrön vanha kirkko on rakennettu myöhäiskeskiajalla. Uudempi tiilirakenteinen Isonkyrön kirkko rakennettiin 1870-luvulla joen vastakkaiselle rannalle.
Liikenne

Valtatie 18 Jyväskylästä Vaasaan kulkee taajaman lounaisrajan tuntumassa. Kyrööntie eli yhdystie 7202 halkoo taajaman lounais-koillis-suuntaisesti.
Isonkyrön kirkonkylästä on matkaa Seinäjoelle noin 39 kilometriä ja Vaasaan noin 43 kilometriä.
Kuvia Isonkyrön kirkonkylältä

Isonkyrön paloasema
S-market Isokyrö
Isonkyrön apteekki
Isonkyrön vanhaa kirkkoa
Isonkyrön kirkko

| Isonkyrön kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Ruusupurontie 31 61500 Isokyrö
Koordinaatit:  63°00′42.6″N, 022°19′43.2″E
Seurakunta:  Isonkyrön seurakunta
Rakentamisvuosi:  1877
Suunnittelija:  Georg Theodor Chiewitz
Istumapaikkoja:  2000
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Isonkyrön kirkko on Isonkyrön seurakunnan pääkirkko. Se on valmistunut 1877. Kirkon alttaritaulu on vuodelta 1878. Ida Silverbergin kopio Rubensin maalauksesta Kristus ristillä.
Kirkko on peruskorjattu ja sisältä maalattu 1956 sekä uudelleen sisältä maalattu 1984. Kirkon kellot ovat olleet alun perin vanhassa kirkossa.
Historia

Pitäjäkokous päätti uuden kirkon rakentamisesta 1843, kun maaherran määräämässä katselmuksessa oli todettu, ettei vanhan kirkon korjaaminen ja laajentaminen onnistu. Vuonna 1864 kirkonkokous päätti rakentaa kirkon Georg Theodor Chiewitzin suunnitelmien mukaan. Tämän jälkeen rakentaminen viivästyi vielä yli kymmenellä vuodella muun muassa piirustusten uusimisen, Ylistaron omaksi seurakunnaksi eroamisen ja katovuosien vuoksi.
Siunauskappeli

Kirkon vieressä sijaitseva punatiilinen siunauskappeli on vuodelta 1878. Sen on todennäköisesti suunnitellut pääkirkon rakennustöitä johtanut rakennusmestari August Lassallin.
Hautausmaa

Kirkon läheisyydessä sijaitseva hautausmaa on vihitty käyttöön 1896. Hautausmaan pinta-ala on noin 2 hehtaaria ja hautoja siellä on noin 2000. Erillisen sankarihauta-alueen suunnitteli arkkitehti Matti Visanti vuonna 1918. Visanti on suunnitellut myös hautamuistomerkin Kyrön karhu sekä hautojen laatat ja ristit. Sankarihauta-alueelle on haudattu yhteensä yli 200 vapaus-, talvi- ja jatkosodan sankarivainajaa.
Isonkyrön kirkon keskiaikainen puuveistos Piispa Henrikistä ja talonpoika Lallista. Kuva Suomen postilaitoksen merkissä vuodelta 1955, jolloin katsottiin kuluneen 800 vuotta kristinuskon tulosta Suomeen.
Jean-Luc Brunin

Jean-Luc Brunin (s. 14. tammikuuta 1951 Roubaix) on ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lillen hiippakuntaan 11. huhtikuuta 1981 ja nimitettiin saman hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Usinazan titulaaripiispaksi 20. huhtikuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gérard Denis Auguste Defois, jota avustivat Jean Vilnet ja Jean-Paul Maurice Jaeger.
6. toukokuuta 2004 Brunin sai nimityksen Ajaccion ja 24. kesäkuuta 2011 Le Havren piispaksi.
Jean-Luc Brunel

Jean-Luc Brunel (1946 Pariisi – 19. helmikuuta 2022) oli ranskalainen mallien etsijä ja mallitoimiston johtaja, jota epäiltiin rikoksista Jeffrey Epsteiniin kytkeytyneessä seksuaalirikosvyyhdissä.
Brunel aloitti uransa Karin Models -mallitoimiston lahjakkuuksienetsijänä Pariisissa ja nousi myöhemmin kyseisen toimiston johtoon. 1980-luvun lopussa hän oli yksi mallitoimisto Next Management Corporationin perustajista. Vuosituhannen vaihteessa Brunel muutti Yhdysvaltoihin ja perusti MC2 Model Managementin, johon hän sai Epsteinilta rahoitusta. Brunelia on pidetty muiden muassa Christy Turlingtonin ja Milla Jovovichin ”löytäjänä”. Brunel vetäytyi julkisuudesta pian Epsteinin kuoltua elokuussa 2019. Epstein oli aikoinaan tutustunut Ghislaine Maxwellin Brunelin välityksellä.
Brunel pidätettiin Charles de Gaullen kansainvälisellä lentoasemalla joulukuussa 2020. Hän oli aikonut lähteä Dakariin Senegaliin. Brunelia alettiin tutkia epäiltynä alaikäisen raiskauksesta ja seksuaalisesta häirinnästä. Kesäkuussa 2021 aloitettiin myös toista alaikäisen raiskausta koskenut tutkinta. Lisäksi Brunelia kuulusteltiin epäiltynä ihmiskaupasta, jossa alaikäisiä epäiltiin välitetyn seksuaalisen hyväksikäytön uhreiksi. Virginia Giuffren mukaan Brunel oli välittänyt naisia ja tyttöjä muiden muassa Epsteinin rikosten uhreiksi. Giuffren mukaan Brunel oli houkutellut uhreja lupauksilla mallinurasta.
Marraskuussa 2021 Brunel vapautettiin takuita vastaan, mutta muutaman päivän kuluttua hänet määrättiin palaamaan vankilaan odottamaan oikeudenkäyntiä. Monet mallit olivat esittäneet häntä vastaan syytöksiä seksuaalirikoksista, ja Ranskan poliisi oli kuullut sadoittain mahdollisia todistajia. Brunel itse kiisti kaiken rikollisen toiminnan. Hänet löydettiin helmikuussa 2022 kuolleena La Santé -vankilasta. Hänen asianajajansa vahvistivat hänen tehneen itsemurhan hirttäytymällä.
Uusplatonismi

Uusplatonismi on filosofinen koulukunta, joka syntyi 200-luvulla kreikkalaisen filosofian eri suuntausten, pääosin platonismin ja aristotelismin, yhtymisestä. Aikakaudelle oli ominaista yhden totuuden etsiminen ja hahmottaminen. Siksi eri filosofisia ajatuksia pyrittiin harmonisoimaan. Esimerkiksi Platonin opetuksia uusplatonikot tulkitsivat hyvin uudella tavalla.
Uusplatonismi on vaikuttanut merkittävästi sekä kristinuskon filosofisiin kantoihin että koko keskiaikaisen ja uuden ajan filosofian itseymmärrykseen että nykyaikaisen luonnontieteen, erityisesti matematiikan, filosofiaan.
Antiikin uusplatonismi

Uusplatonismi syntyi aikakautena, jolloin neljän suuren filosofisen koulukunnan, platonismin, aristotelismin, stoalaisuuden ja epikurolaisuuden, filosofista elämäntapaa opetettiin laajasti Rooman valtakunnassa. Uusplatonismi kehittyi keskiplatonismista ja sen tavoitteena oli harmonisoida kaikki filosofinen tieto yhdeksi Totuudeksi. Uusplatonismin alkuunpanijana pidetään aleksandrialaista Ammonios Sakkasta, ja sen merkittävimpänä edustajana ja varsinaisena oppi-isänä Plotinosta, joka sanoi saaneensa oppinsa Ammoniokselta. Merkittäviä myöhempiä uusplatonikkoja olivat muun muassa Porfyrios, Proklos, Iamblikhos, Hypatia sekä Damaskios, joka oli uusplatonismin viimeinen opettaja Ateenassa.
Platonin Akatemia oli ollut tuhoutuneena koko keskiplatonismin ajan ja se avattiin uudelleen uusplatonismia varten, ja uusplatonikot toimivat koulun johdossa sen viimeisinä vuosina. Ateenan filosofikoulu suljettiin ja filosofian opetus kiellettiin vuonna 529. Tällöin koulussa toimi opettajana ainoastaan seitsemän filosofia. Nämä olivat Damaskios, Simplikios, Eulalios, Priskianos, Isidoros, Hermias ja Diogenes. He valitsivat mieluummin maanpaon kuin luopuivat ajattelun vapaudesta. Vuonna 531 tai 532 he löysivät turvapaikan Persian kuninkaan Khosrau I:n hovista. Heidän saamansa vastaanotto oli lämmin, mutta he huomasivat pian, että heidän oli mahdotonta elää "barbaarien" keskuudessa. Kahden vuoden päästä he palasivat takaisin Kreikkaan. Khosrau oli solminut tällöin keisari Justinianuksen kanssa rauhansopimuksen vuonna 533, ja sen ehtoihin kuului, että filosofit saavat palata koteihinsa ja jatkaa elämäänsä ajatuksenvapautta nauttien.
Antiikin uusplatonismi > Filosofit

Kreikkalaiset
Ammonios Sakkas (noin 175–242)
Plotinos (noin 204–270)
Amelios (200-luvun loppu)
Porfyrios (noin 232–304)
Iamblikhos (noin 245–325)
Sopatros (k. noin 330–337)
Sosipatra (300-luvun alkupuoli)
Aidesios (k. 355)
Deksippos (noin 350)
Khrysanthios (300-luku)
Salustios (300-luku)
Maksimos Efesoslainen (k. 372)
Eusebios Myndoslainen (300-luku)
Plutarkhos Ateenalainen (noin 350–430)
Hypatia Aleksandrialainen (noin 350/370–415)
Hierokles Aleksandrialainen (400-luku)
Syrianos (400-luku)
Hermias Aleksandrialainen (n. 410–450)
Aidesia (400-luku)
Proklos (412–487)
Marinos (400-luvun puoliväli)
Asklepigenia (noin 430–485)
Asklepiodotos Aleksandrialainen (400-luvun loppupuoli)
Isidoros (400-luvun loppupuoli)
Ammonios Hermias (noin 440–520)
Kalkidios (400-luku)
Damaskios (s. noin 480)
Simplikios (500-luku)
Priskianos (500-luku)
Eulalios (500-luku)
Olympiodoros nuorempi (noin 495–570)
Roomalaiset
Gaius Marius Victorinus (noin 281/291–363)
Macrobius (300- ja 400-luvun vaihde)
Martianus Capella (400-luku)