stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Mongolian kaupungeista

Mongolian kartta
Tämä on luettelo Mongoliassa sijaitsevista kaupungeista.
| Nimi | Väestönlaskenta 2010 | Arvio 2018 |
| --- | --- | --- |
| Bor-Öndör | &&&&&&&&&&&04331.&&&&004 331 | &&&&&&&&&&&08959.&&&&008 959 |
| Dalanzadgad | &&&&&&&&&&018740.&&&&0018 740 | &&&&&&&&&&025998.&&&&0025 998 |
| Darhan | &&&&&&&&&&074738.&&&&0074 738 | &&&&&&&&&&084707.&&&&0084 707 |
| Erdenemandal | &&&&&&&&&&&05480.&&&&005 480 | &&&&&&&&&&&05691.&&&&005 691 |
| Erdenet | &&&&&&&&&&083379.&&&&0083 379 | &&&&&&&&&&099490.&&&&0099 490 |
Karakorum: 0
| Mandalgovi | &&&&&&&&&&013660.&&&&0013 660 | &&&&&&&&&&012433.&&&&0012 433 |
| Mörön | &&&&&&&&&&035789.&&&&0035 789 | &&&&&&&&&&040510.&&&&0040 510 |
| Sainšand | &&&&&&&&&&020515.&&&&0020 515 | &&&&&&&&&&025274.&&&&0025 274 |
| Tsetserleg | &&&&&&&&&&020604.&&&&0020 604 | &&&&&&&&&&021258.&&&&0021 258 |
| Tšoibalsan | &&&&&&&&&&038537.&&&&0038 537 | &&&&&&&&&&046710.&&&&0046 710 |
| Ulan Bator | &&&&&&&&01089358.&&&&001 089 358 | &&&&&&&&01373150.&&&&001 373 150 |
| Uliastai | &&&&&&&&&&017468.&&&&0017 468 | &&&&&&&&&&016696.&&&&0016 696 |
| Zuunmod | &&&&&&&&&&013330.&&&&0013 330 | &&&&&&&&&&017279.&&&&0017 279 |
| Ölgii | &&&&&&&&&&029392.&&&&0029 392 | &&&&&&&&&&036930.&&&&0036 930 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luettelo Mongolian kaupungeista Wikimedia Commonsissa
Maija-Liisa Isojärvi

Maija-Liisa Isojärvi (o.s. Hytönen, 24. tammikuuta 1924 Joroinen – 22. lokakuuta 2018) oli suomalainen opettaja, suomentaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Liisa Järvinen ja Marja-Liisa.
Isojärven vanhemmat olivat kirjaedustaja Martti Maurits Hytönen ja Jenny Siviä Räisänen. Hän pääsi ylioppilaaksi Lahden tyttölyseosta 1946 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Oulun opettajakorkeakoulusta 1955.
Isojärvi toimi puhelunvälittäjänä Iisalmessa 1940–1945, kansakoulunopettajana Ranualla 1947–1949 ja Tervolassa 1950–1960 sekä kansakoulun- ja myöhemmin peruskoulunopettajana Rovaniemellä 1961–1984.
Isojärvi oli Lapin läänin taidetoimikunnan jäsenenä 1983–1988.
Teoksia

Nimellä Maija-Liisa Isojärvi:
Oulun ihme : kuunnelma. 1950
Kurkiojan isännät : kuunnelma. 1951
Palkintona partaliini : näytelmä. 1968–1969
Hyvänmielen mylly : näytelmä. 1973
Näin nuuhkija Sala yllättää : näytelmä. 1978
Kuka vei vaapukkahillon : lastennäytelmä. 1978
Karri-kissa keksii konstin : kuunnelma. 1979
Tanelin taiat : lastennäytelmä. 1980
Nimimerkillä Liisa Järvinen:
Onnea paossa : romaani. Karisto 1953
Suomennoksia

Margrit Hauser : Conny matkustaa Israeliin : nuorisoromaani. Gummerus 1966 (alkuteos Conny reist Israel)
Marie Louise Fischer : Petra, poikatyttö. Gummerus 1967 (alkuteos Die Klasse ist für Petra)
Marie Louise Fischer : Delia etsii isäänsä. Gummerus 1969 (alkuteos Delia, die weisse Indianerin)
Marie Louise Fischer : Delia ja päällikön poika. Gummerus 1969 (alkuteos Delia und der Sohn des Häuptlings)
Marie Louise Fischer : Itsepäinen Isabella. Gummerus 1969, 2. painos 1991 (alkuteos Ist das wirklich Isabell?)
Marie Louise Fischer : Delia Villissä Lännessä. Gummerus 1970 (alkuteos Delia im Wilden Westen)
Marie Louise Fischer : Kaikkien aikojen huiputus. Gummerus 1970
Palkinnot

Rovaniemen kaupungin taidepalkinto 1979
Maistraatti

Aluehallinto
aluehallintovirastot (AVI)
elinkeino-, liikenne- jaympäristökeskukset
(ELY-keskus)
Paikallishallinto
poliisilaitokset
työ- ja elinkeinotoimistot
(TE-toimisto)
Maistraatti Oulussa.
Maistraatit ovat valtion paikallisia hallintoviranomaisia ja myös nimi virastolle, jossa paikallista hallintoa toimitetaan. Vuoden 2019 loppuun saakka Suomessa oli yhdeksän maistraattia, joilla oli yhteensä 36 eri paikkakunnilla toimivaa yksikköä, mutta 1. tammikuuta 2020 maistraatit ja Väestörekisterikeskus yhdistyivät Digi- ja väestötietovirastoksi. Ahvenanmaalla maistraatin virkaa hoitaa valtionvirasto.
Suomen maistraatit vastasivat alueensa sekalaisista hallintotehtävistä, kuten väestötietojärjestelmästä ja muista rekistereistä. Maistraateissa voitiin myös siviilivihkiä avioliittoon tai rekisteröityyn parisuhteeseen.
Suomen maistraattien historiaa

Vuoteen 1978 asti maistraatit olivat niin sanottujen vanhojen kaupunkien virastoja, jotka ratkaisivat muun muassa lupa-asioita rakentamisen alalla. Maistraateilla oli toimivaltaa myös niin sanotuissa järjestysasioissa. Maistraatti toimi myös ulosotonhaltijana ja suoritti kiinteistöjen pakkohuutokaupat alueellaan sekä toimi muutoksenhakuelimenä kaupunginvoutien ratkaisuihin. Viraston päällikköä kutsuttiin kunnallispormestariksi. Maistraatin raadin jäsen oli oikeusneuvosmies.
Vuoden 1978 valtiollistamisen jälkeen vanhanmalliset maistraatit oikeushallintoviranomaisina lakkautettiin vuonna 1993, ja perinteikäs nimi annettiin vuonna 1996 ennen rekisteritoimistoiksi kutsutulle valtion paikallishallintoviranomaiselle.
Vuonna 2020 maistraateista tuli Digi- ja väestötietoviraston palvelupaikkoja.
Suomen maistraattien historiaa > Suomessa toimineet maistraatit

Ennen lakkauttamistaan vuoden 2019 lopussa Suomessa toimivat Ahvenanmaan valtionviraston lisäksi seuraavat maistraatit ja niiden yksiköt:
Hämeen maistraatti:
Hämeenlinnan yksikkö
Lahden yksikkö
Kaakkois-Suomen maistraatti:
Kotkan yksikkö
Kouvolan yksikkö
Lappeenrannan yksikkö
Uudenmaan maistraatti:
Espoon yksikkö
Helsingin yksikkö
Hyvinkään yksikkö
Porvoon yksikkö
Raaseporin yksikkö (Tammisaaren taajamassa)
Itä-Suomen maistraatti:
Joensuun yksikkö
Iisalmen yksikkö
Kuopion yksikkö
Mikkelin yksikkö
Savonlinnan yksikkö
Varkauden yksikkö
Lapin maistraatti:
Kemijärven yksikkö
Kemin yksikkö
Kittilän yksikkö
Rovaniemen yksikkö
Länsi-Suomen maistraatti:
Kokkolan yksikkö
Pietarsaaren yksikkö
Seinäjoen yksikkö
Vaasan yksikkö
Sisä-Suomen maistraatti:
Jyväskylän yksikkö
Mänttä-Vilppulan yksikkö (Mäntän keskustassa)
Tampereen yksikkö
Pohjois-Suomen maistraatti:
Kajaanin yksikkö
Oulun yksikkö
Raahen yksikkö
Ylivieskan yksikkö
Lounais-Suomen maistraatti:
Porin yksikkö
Rauman yksikkö
Salon yksikkö
Paraisten yksikkö
Turun yksikkö.
Helsingin maistraatin istunto vuonna 1912.
Länsi-Uusi-Guinea

Länsi-Uuden-Guinean sijainti kartalla.
Länsi-Uusi-Guinea (indonesiaksi Irian Barat) on Indonesiaan kuuluva alue, joka muodostuu Uuden-Guinean saaren läntisestä puoliskosta ja muutamista pienemmistä lähisaarista. Uuden-Guinean saaren itäpuoliskolla on Papua-Uuden-Guinean valtio. Hallinnollisesti Länsi-Uusi-Guinea jakautuu nykyään Papuan ja Länsi-Papuan provinsseihin. Alueella on itsenäistymistä ajavia ryhmiä.
Länsi-Uuden-Guinean pinta-ala on 420 540 neliökilometriä.
Väestö

Länsi-Uuden-Guinean alkuperäisväestö on pääosin melanesialaista ja jakautunut satoihin eri kieliä puhuviin heimoihin. Indonesian hallituksen siirtolaisuusohjelma on kuitenkin viimeisen 30 vuoden aikanamilloin? tuonut Länsi-Uuteen-Guineaan satojatuhansia uudisasukkaita Indonesian muista osista.
Vuonna 2005 Länsi-Uuden-Guinean asukasluku oli 2 647 000. Kuten joissakin muissakin Indonesian itäisissä osissa ja Papua-Uudessa-Guineassa, väestön valtauskonto on kristinusko. Vuonna 2000 54 prosenttia länsipapualaisista piti itseään protestantteina ja 24 prosenttia katolilaisina. Muslimeja oli 21 prosenttia ja alle yksi prosentti ilmoitti olevansa buddhalaisia tai hinduja. Suurten maailmanuskontojen rinnalla harjoitetaan kuitenkin yleisesti myös animismia.
Historia

Länsi-Uuden-Guinean kirjoitettu historia alkaa pääosin eurooppalaisten tulosta, joskin jo vanhoista indonesialaisista lähteistä löytyy mainintoja yhteyksistä alueelle. Espanjalaiset, portugalilaiset ja alankomaiset vierailivat Länsi-Uuden-Guinean rannikolla 1500-luvulta lähtien. Alankomaat perusti alueelle ensimmäisen pysyvän tukikohdan vuonna 1828 ja julisti alueen siirtomaakseen.
1930-luvulla syntyivät ensimmäiset papualaiset kansallistunteen ilmaukset. Toisen maailmansodan yhteydessä Japani miehitti vuonna 1942 Länsi-Uuden-Guinean pohjoisrannikon (ks. Uuden-Guinean sotaretki). Alue säilyi sodan jälkeen Alankomaiden hallinnassa, kunnes sen hallinto elokuussa vuonna 1962 siirrettiin Indonesian ja Alankomaiden välisellä sopimuksella väliaikaisesti 12 kuukaudeksi YK:lle. Marraskuussa 1962 Länsi-Irianin nimellä tunnetulle alueelle lähetettiin YK:n rauhanturvajoukko (UNSF). Vuonna 1963 alue liitettiin Indonesiaan.
Alueella toimi myös itsenäisyysliike, joka julisti alueen itsenäiseksi Länsi-Papuan tasavallaksi, mutta se kukistettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Uusi-Guinea Wikimedia Commonsissa
Free West Papuan sivut
PapuaWeb (Arkistoitu – Internet Archive)
Papuan provinssi
  Länsi-Papuan provinssi
Marietta Blau

| Marietta Blau> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1894 Wien
Kuollut: 27. tammikuuta 1970 (ikä 75) Wien
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Wienin yliopisto
Marietta Blau (1894–1970) oli itävaltalainen fyysikko, joka kehitti emulsiomenetelmän, jolla tallennettiin alkeishiukkasten liikeratoja. Tällä valokuvien vedostamista muistuttavalla menetelmällä hän pystyi havaitsemaan neutroneita ja löytämään kosmisten säteiden aikaansaamia ydinten hajoamistapahtumia. Blau oli kaksi kertaa ehdolla Nobelin fysiikanpalkinnon saajaksi, mutta ei tullut koskaan valituksi.
Blau väitteli Wienin yliopistossa vuonna 1919, mutta ei saanut koulutustaan vastaavaa työpaikkaa. Hän työskenteli vapaaehtoisena ilman palkkaa Radium-instituutissa 1920– ja 1930-luvuilla. 
Vuonna 1938, kun Hitler valtasi Itävallan, Blau oli Norjassa mutta joutui pakenemaan sieltäkin. Albert Einsteinin tuella hän sai professorin paikan Mexico Citystä. Hänen keskeneräiset tutkimuksensa jäivät Eurooppaan, missä natsimieliset entiset kollegat julkaisivat niitä omissa nimissään. Blau siirtyi Meksikosta Yhdysvaltoihin vuonna 1944.
M/S Hamlet

| M/S Hamlet |
| --- | --- |

Tyyppi:  Autolautta
Lippuvaltio:  Tanska
Kotipaikka:  Helsingør
IMO-numero:  9150030
MMSI-numero:  219622000
Tunnuskirjaimet:  OZMH2
Aiemmat nimet:  1997– Hamlet
Omistaja:  Scandlines A/S
Aiemmat omistajat:  1997– Scandlines A/S
Rakennustelakka:  Finnyards, Rauma, Suomi
Rakennusnumero:  412
Kölinlasku:  joulukuu 1996
Vesillelasku:  14. maaliskuuta 1997
Luovutettu:  17. kesäkuuta 1997
Tekniset tiedot
Pituus:  111,2 m
Leveys:  27,6 m
Syväys:  5,5 m
Bruttovetoisuus (GT):  10 067
Koneisto:  4 × Wärtsilä WDV 9L20 diesel
Koneteho:  6 120 kW
Nopeus:  27,78 km/h
Nopeus:  15 kn
Hyttejä:  0
Lastikapasiteetti:  1 724 m
Lähteet:  
M/S Hamlet (IMO 9150030) on ropax-rahtilaiva, joka liikennöi Ruotsin Helsingborgin ja Tanskan Helsingørin välillä. Laivan omistaa ja sillä liikennöi Scandlines-varustamo. Aluksessa ei ole lainkaan hyttejä, vaan vain kansipaikkoja 1 000 matkustajalle. Henkilöautoja laivaan mahtuu 240 kappaletta. Autokansien pituus on 553 kaistametriä yhdistelmäajoneuvoille ja 1 171 kaistametriä henkilöautoille.
Käyttöhistoria

Joulukuussa 1996 aluksen köli laskettiin ja 14. maaliskuuta 1997 tapahtui vesillelasku. 17. kesäkuuta alus luovutettiin Scandlines A/S:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Tanskan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsingør. Heinäkuun alussa Hamlet aloitti liikennöinnin sen nykyisellä reitillään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fakta om Fartyg – M/S Hamlet (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Mauno Laisaari

Mauno Kalervo Laisaari, vuoteen 1932 Lindholm (20. maaliskuuta 1910 Oulu – 8. heinäkuuta 1994 Espoo) oli suomalainen juristi ja virkamies, joka toimi eduskunnan oikeusasiamiehenä.
Laisaaren vanhemmat olivat metsänhoitaja Valter Gustav Lindholm ja Selma Elisabet Lindfors. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1935–1942 oli Maire Elsa Annikki Louhivuori ja toinen vuodesta 1942 Helvi Tuulikki Raitimo. Laisaari tuli ylioppilaaksi 1928 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1934, varatuomarin arvon hän sai 1937. Hän toimi Viipurin lastensuojelulautakunnan sihteerinä, kunnallisena oikeusavustajana ja lastenvalvojana 1937–1939, huoltolautakunnan sihteerinä 1939–1940 ja Karjalan liiton toiminnanjohtajana 1944–1947. Eduskunnan maatalousvaliokunnan sihteeri hän oli 1945 ja työväenasiain valiokunnan 1946–1947. Eduskunnan oikeusasiamiehenä Laisaari työskenteli 1947–1951. Rautatiehallituksen tariffiosaston johtaja hän oli 1952–1967.
Mauno Laisaari aloitti shakinpelaamisen 15-vuotiaana. Ensimmäisen kilpapelinsä hän pelasi Akateemisessa joukkueottelussa Tartossa 1929. Hän yleni 1. luokan pelaajaksi Viipurin Shakkiklubissa 1934 ja mestariluokkaan 1945 . Monia kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustoimia hoitanut Laisaari oli myös useita vuosia Työväen Shakkiliiton puheenjohtaja. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni.
Man O'War (lautapeli)

Man O'War oli englantilaisen pelitalon Games Workshopin kehittämä Warhammer-universumiin sijoittuva meritaistelupeli. Pelille ilmestyi kaksi lisäosaa, Sea of Blood ja Plague Fleet. Vaikka peli herätti kiinnostusta monien keskuudessa, päätti Games Workshop vetää tuotteen pois markkinoilta.
Matkalla

| Matkalla> On the Road |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jack Kerouac
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Viking Press
Julkaistu:  1957
Sivumäärä:  320
Suomennos
Suomentaja:  Markku Lahtela
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1964
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  353
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Matkalla (engl. On the Road) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Jack Kerouacin vuonna 1957 julkaistu romaani, joka perustuu hänen ystäviensä kanssa poikki Amerikan tekemäänsä matkaan. Sitä pidetään toisen maailmansodan jälkeisen beat-sukupolven ja 1960-luvun vastakulttuurin keskeisenä teoksena. Se kuvaa elämää, jonka taustana on jazz, runous ja huumeet. Se on avainromaani, jonka henkilöt ovat beatin keskeisiä hahmoja, kuten Neal Cassady (Dean Moriarty), William S. Burroughs (Old Bull Lee), Allen Ginsberg (Carlo Marx) sekä Kerouac itse kertoja Sal Paradisen hahmossa.
Matkalla on Kerouacin toinen romaani, ja se alkoi hahmottua 1940-luvun lopulla ensin muistikirjoissa, sitten kolmessa viikossa huhtikuussa 1951 konekirjoitetussa pitkässä paperirullassa. Sen julkaisi Viking Press vuonna 1957. Kerouac sai tuolloin useita tarjouksia sen sovittamisesta elokuvaksi, mutta filmatisointi toteutui vasta paljon myöhemmin – Walter Sallesin ohjaama elokuvaversio Matkalla sai ensi-iltansa vuonna 2012.
Romaanin ilmestyessä The New York Timesin kriitikko Gilbert Millstein kehui sitä ”hienoimmin toteutetuksi, selkeimmäksi ja tärkeimmäksi ilmaukseksi sukupolvesta, jolle Kerouac itse vuosia sitten antoi nimen ’beat’ ja jonka tärkein henkilöitymä hän on.” Modern Library arvioi vuonna 1998 teoksen 55. sijalle listallaan 1900-luvun sadasta parhaasta englanninkielisestä romaanista. Time-lehti valitsi sen sadan parhaan vuosina 1923–2005 ilmestyneen englanninkielisen romaanin listalle. Teos on myös Le Monden Vuosisadan sata kirjaa -listalla.
Suomennos

Suomennoksen vuonna 2012 ilmestynyt laitos sisältää romaanin lisäksi neljä sitä käsittelevää artikkelia:
Howard Cunnell: Vauhdilla tällä kertaa: Jack Kerouac ja Matkalla-romaanin kirjoittaminen
Penny Vlagopoulos: Amerikkaa uudelleen kirjoittamassa: Kerouacin maanalaisten hirviöiden kansakunta
George Mouratidis: ”Asioiden ytimeen”: Neal Cassady ja autenttisuuden etsintä
Joshua Kupetz: ”Suora viiva johtaa vain kuolemaan”: käärökäsikirjoitus ja nykyaikainen kirjallisuustiede.
Man Bites Dog – ammatti: tappaja

| Man Bites Dog – ammatti: tappaja> C’est arrivé près de chez vous |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Rémy Belvaux  André Bonzel  Benoît Poelvoorde 
Käsikirjoittaja:   Rémy Belvaux  André Bonzel  Benoît Poelvoorde  Vincent Tavier 
Tuottaja:  Rémy Belvaux André Bonzel Benoît Poelvoorde
Säveltäjä:  Jean-Marc Chenut
Kuvaaja:  André Bonzel
Leikkaaja:   Rémy Belvaux  Eric Dardill 
Pääosat:   Benoît Poelvoorde  Jacqueline Poelvoorde Pappaert 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Belgia
Tuotantoyhtiö:  Artistes Anonymes
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Man Bites Dog – ammatti: tappaja (C’est arrivé près de chez vous) on belgialainen elokuva vuodelta 1992. Se on sarjamurhaajasta kertova musta komedia. Se on pseudodokumentti, jossa seurataan sarjamurhaajan jälkiä belgialaisessa pikkukaupungissa. Elokuvan päähenkilö Ben käyttää murhia hyväkseen saadakseen julkisuutta skandaalilehdissä.
Luuhuone

Luuhuone Hallstattissa Itävallassa.
Luuhuone tai ossuaari on hautausmaalla oleva rakennus, jossa säilytetään usein näkyvillä vanhemmista hautauksista peräisin olevia luita. Suomessa luuhuoneita on rakennettu etenkin 1700-luvulta lähtien, ja niitä on myöhemmin käytetty myös talvihautoina.
Man Haron Monis

Man Haron Monis (1964 – 16. joulukuuta 2014) oli iranilainen itsejulistautunut uskonoppinut, joka otti panttivangeiksi useita sivullisia Sydneyssä joulukuussa 2014.
Haron syntyi Iranissa, mutta saapui Australiaan turvapaikanhakijana vuonna 1996. Hän oli sittemmin useaan otteeseen tekemisissä virkavallan kanssa. Vuosina 2007-2009 Haron lähetti useita vihakirjeitä taisteluissa kaatuneiden australialaissotilaiden perheille. Vuonna 2013 Haronia syytettiin avunannosta ex-vaimonsa murhaan. Häntä syytettiin sittemmin myös yli 50 seksuaalisesta hyväksikäytöstä toimiessaan henkiparantajana.
Joulukuussa 2014 Haron otti panttivangeiksi Sydneyssä sijainneen Lindtin kahvilan asiakkaat ja henkilökunnan. Panttivankitilanne päättyi poliisin rynnäkköön, jonka aikana sekä Haron että kaksi panttivankia menehtyi.
Nikon D3500

| Nikon D3500 |
| --- | --- |

Tyyppi:  digitaalinen järjestelmäkamera
Kenno:  23,5 × 15,6 mm, CMOS
Korkein resoluutio:  6 000 × 4 000 (24 megapikseliä)
Objektiivi:  Nikon F
Suljin:  elektronisesti ohjattu verhosuljin
Suljinajat:  1/4 000 – 30 s
Tarkennuspisteet:  11
Sarjakuvaus:  5 kuvaa sekunnissa
ISO-arvot:  ISO 100 – 25 600
LCD-näyttö:  3,0 tuumaa, 921 000 pikseliä
Tallennusmedia:  SD/SDHC/SDXC
Akku:  Nikon EN-EL14a
Paino:  365 g (akun kanssa)
Nikon D3500 on Nikonin 30. elokuuta 2018 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera, jossa on 24 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Kameralla pystyy kuvaamaan viisi kuvaa sekunnissa ja videoimaan FullHD-laadulla 60 kuvaa sekunnissa. Lisäksi kamerassa on kolmen tuuman näyttö ja tuki Bluetoothille.
Nikon D3500 on Nikon D3400:n seuraaja.
Maapallon veden alkuperä

Maapallon pinnasta suurin osa on veden peittämää.
Maapallon veden alkuperä on yhä tutkijoille epäselvä. Monesti Maan veden sanotaan olevan lähtöisin vesipitoisista pikkuplaneetoista tai komeetoista, joita törmäsi Maahan sen syntyessä. Tämän mukaan Maan vesi on vanhempaa kuin itse Maa. Muita mahdollisia rinnakkaisia, toissijaisia ja täydentäviä veden lähteitä ovat hydraattimineraalien hajoaminen, tulivuorista purkautuva vesihöyry sekä purppurarikkibakteerien aiheuttamat kemialliset reaktiot.
Yleistä

Maan veden ajatellaan usein tulleen muualta maapallon synnyn jälkeen, koska Maata on sanottu kuumaksi pitkän aikaa syntymisensä jälkeen. Monet seikat kuitenkin viittaavat Maan jäähtyneen melko nopeasti. Myöskään Kuun synnyttänyt jättitörmäys ei sulattanut koko maata ja säilöi vettä. Lisäksi ringwoodiitti-niminen mineraali pystyy varastoimaan vettä suurissa paineissa ja lämpötiloissa.
D/H-suhde

Veden koostumus on kemiallisesti H2O. Näin vesi koostuu vedystä ja hapesta. Vety voi olla kevyttä vetyä, protiumia, tai raskasta vetyä, deuteriumia. Tavallista kevyttä vetyä merkitään H:lla ja raskasta vetyä D:llä. Vertaamalla eri taivaankappaleiden vesien D/H-suhteita voidaan yrittää päätellä veden alkuperää.
Auringolla ja jättiläisplaneetoilla on pieni D/H-suhde. Auringossa on deuteriumia suhteessa vetyyn paljon vähemmän kuin Maassa. Monissa komeetoissa, tähtienvälisessä avaruudessa ja Saturnuksen Enceladus-kuussa on enemmän deuteriumia kuin Maan valtamerissä. Joissain komeetoissa deuteriumia on yhtä paljon kuin Maassa. Asteroideissa on joko yhtä paljon kuin Maassa, tai enemmäntarvitaan parempi lähde
Pikkuplaneetoista?

Hyvin vanhoina pidetyissä kivisissä hiilipitoisissa meteoriiteissa ja pikkuplaneetoissa tiedetään olevan melko runsaasti vettä. Koska pikkuplaneettoja ja meteoriitteja yhäkin törmää maahan, on luontevaa ajatella, että Maan vesi olisi peräisin niistä. Maan synnyn aikoihin pikkuplaneettapommitus oli nykyiseen verrattuna paljon taajempaa.
Suurimmassa pikkuplaneetassa Cereksessä on vettä ehkä 25 % ja vanhimmissa hiilikondriitti-meteoriiteissa 22 %.
Monet maahan törmänneet pikkuplaneetat ovat peräisin ns. lumirajan takaa asteroidivyöhykkeeltä. Tähän viittaa pikkuplaneettavyöhykkeiltä tulleiden meteoriittien ja Maan merien alkuaineiden isotooppikoostumus, esim D/H-suhde.
Erään teorian mukaan Maa sai vetensä, kun noin 85 % Maasta oli syntynyt.
Monien hiilikondriittien D/H-suhde on lähellä Maan veden D/H-suhdetta, mutta vaihtelee paljon.
Komeetoista?

Komeetat koostuvat enimmäkseen vedestä ja haihtuvista aineista. Myös komeettoja oli paljon Auringon, planeettojen ja Maan syntyaikoina. Usein on väitetty Maan saaneen vetensä komeetoista, jotka tulivat Neptunuksen radan takaa Kuiperin vyöhykkeeltä.
Maan vesi saattaa olla peräisin sekä asteroideista että komeetoista. Komeettojen isotooppikoostumus selittää vain puolet Maan vedestä. Hartley 2 -komeetalla on sama D/H-isotooppisuhde kuin Maan valtamerissä,tarvitaan parempi lähde mutta Rosetta-luotaimen tutkimalla komeetalla on deuteriumia suhteessa vetyyn kolme kertaa niin paljon kuin Maan merissä. Monilla muilla komeetoilla kuten Halley, Hyakutake, Hale–Bopp, ja 67P/Tšurjumov–Gerasimenko on vesissään deuteriumia suhteessa kevyeen vetyyn kaksi kertaa niin paljon kuin Maan vesissä.
Planetesimaaleista?

Maa syntyi monien tutkijoiden mukaan pikkuplaneettoja muistuttaneista planetesimaaleista. Jotkut tutkijat ovat väittäneet, että Maan vesi olisi peräisin niistä kappaleista, joista kiersi suunnilleen Maan etäisyydellä Auringosta, ja joista Maa syntyi. Teorian rasitteena on, että sen aineen jossa Maa syntyi, uskotaan olleen hyvin kuumaa. On sen vuoksi kyseenalaista, onko vesihöyryä voinut tällöin sitoutua kiinteytyneisiin mineraaleihin riittäviä määriä.
Giotto-luotaimen kuva Halleyn komeetasta. Giotto mittasi ohilentonsa aikana Halleysta sublimoituvan veden isotooppikoostumusta.
Luujärvi (järvi)

| Luujärvi, Lujaur Lovozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Paikkakunta:  Murmanskin alue
Koordinaatit:  67°51′00″N, 35°10′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Voronja
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  153 m
Pituus:  25,7  km
Leveys:  5,1  km 
Pinta-ala:  200 km²
Keskisyvyys:  5,7 m
Suurin syvyys:  35 m
Valuma-alue:  3 770 km2 
 fiLuujärvi 
Luujärvi eli Lujaur (ven. Ловозеро, Lovozero, kiltinänsaameksi Луяввьр, Lujavvr, koltansaameksi Luujäuʹrr, pohjoissaameksi Lujávri) on Murmanskin alueella Kuolan niemimaan keskiosassa sijaitseva järvi. Se on alueen järvistä neljänneksi suurin, pinta-alaltaan on noin 200 neliökilometriä, ja se laskee Voronjajokea pitkin pohjoiseen Barentsinmereen. Järven länsipuolella nousevat Lujaurtunturit. Järven rantaviiva on mutkikas, järvessä on runsaasti saaria ja niemimaita.
Vuonna 1970 Voronjaan noin 100 km järvestä alavirtaan rakennettiin Serebrjanskin vesivoimala, ja voimalan patoallas yhtyy nyt järveen samassa vedenpinnan tasossa. Vuotuinen vedenpinnan vaihtelu on 1,55 m.  Luujärven pohjoisrannalla sijaitsee Lovozeron taajama.