stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalsiumformiaatti
Turvallisuus

Puhtaana jauheena kalsiumformiaatti ärsyttää vakavasti silmiä, muttei ihoa. Jauheen hengittäminen voi olla vaarallista. Aine on pistävän makuinen ja ärsyttää suurissa pitoisuuksissa kudoksia. Liuokset, joissa kalsiumformiaatin pitoisuudet ovat suuria, aiheuttavat nieltäessä ruuansulatuselimistöön vakavia kudosvaurioita.
LD50 rotilla on 2640 mg/kg suun kautta syötettynä ja 154 mg/kg verenkiertoon pistettynä.
Kasimir Kaskisuo

| Kasimir Kaskisuo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1993 (ikä 31) Vantaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  Boston Bruins
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  University of Minnesota Duluth (NCAA) Toronto Marlies (AHL) Orlando Solar Bears (ECHL) Chicago Wolves (AHL) Toronto Maple Leafs (NHL) Nashville Predators (NHL) Leksands IF (SHL) Laval Rocket (AHL)
Kasimir Kaskisuo (s. 2. lokakuuta 1993 Vantaa) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa tryoutilla NHL-joukkue Boston Bruinsissa.. Hän on aikaisemmin pelannut esimerkiksi Toronto Maple Leafsissa, Nashville Predatorsissa, Leksands IF:ssä. ja Laval Rocketissa.
Ura

Kaskisuo on Jokereiden kasvatti. Hän jäi A-juniori-ikäisenä kuitenkin seuran muiden maalivahtilupausten varjoon; Kaudella 2011–2012 Kaskisuo toimi Jokereiden A-nuorten pääasiallisena kakkosmaalivahtina vuotta nuoremmalle Joonas Korpisalolle ja hän pelasi yhdeksän runkosarjaottelua. Lopulta Kaskisuo jäi pudotuspeleissä joukkueen kolmosmaalivahdiksi Jokereiden vahvistuttua seuran SM-liigajoukkueesta tulleella Frans Tuohimaalla. Kaskisuo puki neljään playoff-otteluun ja hän voitti näin ollen kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. Kaskisuo haki kauden aikana pelituntumaa myös miesten II-divisioonajoukkue Bewe Hockeysta kahden ottelun verran. Kaudella 2012–2013 hänen asemansa Jokereiden A-nuorissa polki edelleen paikallaan, sillä B-junioreista noussut Kevin Lankinen kantoi pääosan joukkueen torjuntavastuusta. Lisäksi joukkuetta vahvisti lähinnä Kiekko-Vantaan Mestis-joukkueen vahvuudessa pelannut Joonas Korpisalo, joka pelasi Kaskisuon tavoin 13 runkosarjaottelua.
Kaudeksi 2013–2014 Kaskisuo päätti siirtyä kehittymään Pohjois-Amerikkaan ja NAHL-joukkue Minnesota Wildernessin paitaan. Hän jakoi runkosarjassa varsin tasaisesti joukkueen torjuntavastuun Frank Oplingerin kanssa ja sai häntä niukasti enemmän peliaikaa torjuen 32 ottelussa. Kaskisuolla oli koko NAHL:n paras torjuntaprosentti (94,4 %) ja päästettyjen maalien keskiarvo (1.48). Marraskuussa 2013 hän torjui kahdeksassa pelaamassaan ottelussa viisi voittoa ja peräti neljä nollapeliä. Kaskisuo valittiinkin NAHL:n marraskuun kuukauden maalivahdiksi. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana runkosarjassa yhdeksän ja pudotuspeleissä yhden nollapelin.
Vuosina 2014–2016 Kaskisuo kävi Minnesota-Duluthin yliopistoa. Hän otti joukkueensa ykkösmaalivahdin tontin itselleen jo ensimmäisellä kaudellaan 2014–2015, jonka päätteeksi Kaskisuo valittiin NCHC:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kesällä 2015 NHL-varaamaton Kaskisuo osallistui New York Rangersin kehitysleirille. Toisen yliopistokautensa 2015–2016 päätteeksi, maaliskuussa 2016 hän teki kaksivuotisen tulokassopimuksen NHL-joukkue Toronto Maple Leafsin kanssa. Kaskisuo liittyi samalla loppukevääksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Toronto Marliesin vahvuuteen. Hän pelasi siellä kaksi runkosarjaottelua.
Syksyn 2016 harjoitusleirin päätteeksi Maple Leafs lähetti Kaskisuon Toronto Marliesin AHL-joukkueeseen. Hän ei pelannut siellä otteluakaan ja lähetetettiin vajaat kaksi viikkoa myöhemmin ECHL-joukkue Orlando Solar Bearsin vahvuuteen. Kaskisuo pelasi siellä suurimman osan runkosarjastaan 2016–2017 torjuen 32 ottelussa yhden nollapelin. Hänet nostettiin Marliesin vahvuuteen lopulta maaliskuussa 2017. Kaskisuo kantoi suurimman osan joukkueen loppukauden torjuntavastuusta pelaten seitsemän runkosarja- ja kymmenen playoff-ottelua torjuen yhden nollapelin.
Kaskisuo pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 16. marraskuuta 2019. Hän on 224. NHL:ssä pelannut suomalainen ja 32. suomalainen maalivahti.
Lokakuussa 2020 Kaskisuo teki yksivuotisen sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa.
Syyskuussa 2024 Kaskisuo siirtyi tryout-sopimuksella Boston Bruinsiin.
Karl Markovics

Markovics Väärentäjän ensi-illassa Berliinissä.
Karl Markovics (s. 29. elokuuta 1963 Wien) on itävaltalainen näyttelijä. Markovics oli pääosassa vuoden 2007 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon voittaneessa elokuvassa Väärentäjä. Hän on naimisissa näyttelijätär Stephanie Taussigin kanssa.
Markovich näytteli myös Poliisikoira Rexissä vuosina 1994-1996.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kambodžan Pasteur-instituutti
Aiheesta muualla

Institut Pasteur du Cambodge (IPC:n kotisivusto) (englanniksi) (pasteur-kh.org)
WHO COVID-19 Dashboard: Cambodia (covid-19-tautitapausten tilanne Kambodžassa) (englanniksi) (who.int)
Valtiollisia tai maanosan kansanterveyslaitoksia
| --- | --- |
Eurooppa:    ECDC   RIVM   ISHP   Sciensano   UKHSA   PHE   PHS   PHW   NCPHA   ISCIII   HPSC   Embætti landlæknis   ISS   GÖG   EODY   HZJZ   SPKC   SMLPC   LIH   ANSP   FHI   IPH   INSA   NIZP-PZH   Santé Publique France   INSP   Folkhälsomyndigheten   RKI   IPHS   ÚVZ SR   NIJZ   THL   BAG   SIF   SZÚ   TsHZ   NNK   RRPCEM   Rospotrebnadzor   Terviseamet 
Aasia:    IEDCR   KCDA   NIHRD   NCDC   NIHR   IPI   ICDC   NIPH   IPC   NIPH   NTsOZ   China CDC   IPH   NCPH   NHL   BPKIHS   Pakistanin terveysvirasto   PNIPH   Saudi CDC   NCID   Taiwan CDC   Thai NIH   NIHE 
Afrikka:     Africa CDC   IPA   NICD   EPHI   NMIMR   CPC   KEMRI   INRB   NCDC   IPM   IPM   INS   NCDC   IPCI   ZNPHI   IPD   NIH Somalia   PHI   NIMR   INH   IPT   UVRI 
Amerikka:    ANLIS   IAL   ISP   INCIENSA   PHAC   INS   IPK   INSP   INS   CDC 
Muut alueet:   AIHW
Huomaa: Malline on keskeneräinen, eikä toistaiseksi sisällä läheskään kaikkia kansallisia tai ylikansallisia kansanterveyslaitoksia tai -virastoja.
Kananen

Kananen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Antti Kananen (1840–1911), maanviljelijä, valtiopäivämies ja herastuomari
Arvo Kananen (1916–2014), agrologi, pankinjohtaja ja taidemesenaatti
Auri Kananen, Aurikatariina (s. 1993), YouTube-videoiden tekijä ja tiktokkaaja
Esko Kananen (1924–2000), kuvanveistäjä
Juho Kananen (1874–1955), pienviljelijä, SDP:n kansanedustaja
Kimmo Kananen (s. 1980), pyöräilijä.
Kuvitteellisia henkilöitä

Pikku Kananen, piirroshahmo
Viisas Kana Kananen, piirroshahmo.
Nimen muita merkityksiä

Kananen eli Koutajärvenpää, kylä Murmanskin alueen Kantalahden piirin Zaretšenskin kunnassa Venäjällä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Anders Eliasson

Anders Eliasson vuonna 2012.
Anders Eliasson (1947 Borlänge – 20. toukokuuta 2013) oli ruotsalainen säveltäjä. Hän aloitti 16-vuotiaana yksityisopintonsa Valdemar Söderholmin johdolla. Vuonna 1966 hän pääsi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jossa häntä opetti Ingvar Lidholm. Eliasson teki kokeiluja elektronisen musiikin parissa, mutta hänen kansallinen läpimurtonsa oli akustinen teos Canto del vagabondo (orkesterille ja kuorolle, 1979). Kansainvälisen musiikkiyhteisön huomion hän sai osakseen ensimmäisellä sinfoniallaan (1989), joka myös toi hänelle Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon (1992).
Eliasson sävelsi vielä tämän jälkeen kolme uutta sinfoniaa, lukuisia kamari- ja vokaaliteoksia sekä konserttoja erilaisille soolosoittimille, kuten saksofonille, pasuunalle ja bassoklarinetille.
Eliasson toimi opetustehtävissä muun muassa Sibelius-Akatemiassa, jossa hän aloitti toimintansa vierailevana sävellyksen professorina vuonna 1993. Kuollessaan hänellä oli New Yorkin Arcos Orchestran säveltäjäresidenssi.
Sävellyksiä > Orkesteriteoksia

Sinfonia nro 1 (1986)
Sinfonia nro 2 (keskeneräinen, julkaisematon)
Sinfonia nro 3 saksofonille ja orkesterille (1989)
Sinfonia nro 4 (2005)
Kamarisinfonia (1984)
Sinfonia jousille (2001)
Turnings (1978)
Impronta (1978)
Desert Point jousille (1981)
Ostácoli jousille (1987)
Intermezzi kamariorkesterille (1988)
Ein Schneller Blick…ein kurzes Aufscheinen jousille (2003)
New York jousille (2012)
Sävellyksiä > Konserttoja

Fagottikonsertto (1983)
Sotto il Segno del Sole lyömäsoittimille ja puhallinyhtyeelle (1987)
Viulukonsertto nro 1 (1992)
Käyrätorvikonsertto Farfalle e ferro (1992)
Klarinettikonsertto Sette Passaggi (1992)
Bassoklarinettikonsertto (1997)
Pasuunakonsertto (2000)
Saksofonikonsertto (2002/09)
Kaksoiskonsertto viululle ja pianolle (2005)
Viulukonsertto nro 2 Einsame Fahrt (2010)
Sävellyksiä > Kamarimusiikkia

La fièvre puhallinkvintetille (1978)
Malaria klarinetille, trumpetille, pasuunalle, lyömäsoittimille ja bassolle (1978)
Poem saksofonille ja pianolle (1986/88)
Fogliame pianokvartetille (1990)
Jousikvartetto (1991)
Trio käyrätorvelle, viululle ja pianolle (1996)
Kimmo trumpetille ja lyömäsoitinyhtyeelle (1996)
Venti Anni Avanti pianolle ja lyömäsoitinyhtyeelle (1998)
Wellen fagotille ja pianolle (2002)
Abendlicht oboelle ja pianolle (2002)
Pentagramm oboelle, klarinetille, fagotille, käyrätorvelle ja pianolle (2003)
Fantasia huilulle, klarinetille, jousitriolle ja pianolle (2010)
Trio viululle, vibrafonille ja pianolle (2010)
Jousitrio Ahnungen (2012)
Sävellyksiä > Soolosoittimille

Disegno sellolle (1977)
Suolo pianolle (1983)
Disegno 2 pianolle (1987)
Disegno 3 (Carosello) pianolle (2005)
In medias viululle (1970/92)
Sävellyksiä > Kuoroteoksia

Canto del Vagabondo poikasopraanolle, naiskuorolle ja orkesterille (1979)
Dante Anarca solistikvartetille, sekakuorolle ja orkesterille (1998)
Quo Vadis tenorille, sekakuorolle ja orkesterille (2008)
Sävellyksiä > Vokaaliteoksia

Då sade man...och nu sopraanolle, bassoklarinetille, sellolle, vibrafonille ja tam-tamille (1972)
De gröna rosen sopraanolle, saksofonikvartetille ja lyömäsoittimille (1976)
Serenad kertojalle, huilulle, klarinetille, harpulle ja jousitriolle (1980)
Längs radien laululle ja pianolle (1986)
Vier Lieder laululle ja pianolle (1993)
Soliloquy of the Solipsist laululle ja pianolle (1995)
Sävellyksiä > Näyttämöteoksia

En av oss, kirkko-ooppera (Bengt V. Wall, 1974)
Karolinas sömn, kamariooppera (Bengt Emil Johnson, 2012)
Katkerasaippo

| Katkerasaippo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Saipot Iberis
Laji::  amara
Kaksiosainen nimi
 Iberis amara  L. 
Katso myös
   Katkerasaippo Wikispeciesissä   Katkerasaippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Katkerasaippo (Iberis amara) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon, saippojen (Iberis) sukuun kuuluva yksivuotinen ruohovartinen kasvilaji. Katkerasaipon voi sekoittaa koristekasvina viljeltävään sarjasaippoon (Iberis umbellata), mutta lajit ovat kuitenkin erotettavissa toisistaan kukkien värin sekä litujen ulkonäön perusteella. Myös katkerasaippoa viljellään koristekasvina.
Katkerasaippo voi kasvaa lähes 40 cm korkeaksi, ja se on kasvutavaltaan pysty. Katkerasaipon varsi on särmikäs ja siinä on alaspäin kaartuneita karvoja. Lehdet ovat kapeansuikeita ja niiden laita vaihtelee hammaslaitaisesta liuskoittuneeseen. Katkerasaipon kukinto on terttu, jonka kukat ovat valkoisia ja tuoksuvia. Kukkien kaksi ulointa terälehteä ovat tavallisesti selvästi suurempia kuin sisemmät terälehdet. Katkerasaipon hedelmät ovat noin 4–5 mm pitkiä ja pyöreitä lituja. Lidut ovat pinnaltaan muuten tasaisia, mutta yläosistaan hieman siipipalteisia.
Katkerasaippo on kotoisin Länsi-Euroopasta, mutta sitä tavataan luonnosta myös Pohjoismaissa koristekasvikäytön myötä villiytyneenä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Katkerasaippo (Iberis amara)
JSTOR Global Plants: Iberis amara (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Iberis amara (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Iberis amara (englanniksi)
Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä

Haminan linnoituksen kaponieeri ja nuolilinnake
Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä on venäläisten Vanhan Suomen alueelle 1790-luvulla rakentama kolmesta sisäkkäisestä linnoitusketjusta muodostuva mittava puolustusjärjestelmä. Linnoitusjärjestelmän tehtävänä oli suojella keisarikunnan pääkaupunkia Pietaria ruotsalaisten mahdolliselta hyökkäykseltä.
Museoviraston entisöimiä muureja Kärnäkosken linnoituksessa.
Taavetin linnoitus Luumäellä.
Fort Katarinan entisöityä muuria ja raunioita Katariinassa.
Fort Slavan entisöityä ulkomuuria Kukourin saarella.
Kustaa III:n sota ja Pietarin puolustus

Venäjän 1700-luvulla hallitseman Kaakkois-Suomen eli Vanhan Suomen sotilaallinen puolustus oli ennen Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmän rakentamista vanhojen lähinnä Ruotsilta perittyjen linnoitusten varassa. Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 oli Venäjän haltuun siirtynyt Viipurin ja Käkisalmen keskiaikaiset linnat. Turun rauhassa vuonna 1743 siirtyivät venäläisille Lappeenrannan 1600-luvun puolivälissä perustettu linnoitus ja 1720-luvulla rakennettu Haminan rajalinnoitus sekä keskiaikainen Olavinlinna Savonlinnassa. Ainoa venäläisten ennen 1790-luvun linnoitusjärjestelmän luomista aloittama uusi linnoitustyö Vanhassa Suomessa oli Luumäellä sijaitsevan Taavetin linnoituksen ensimmäisen vaiheen rakentaminen vuosina 1773–1781.
Ruotsin uuden kuninkaan revanssipolitiikan myötä vuosina 1788–1790 käyty Kustaa III:n sota päättyi Värälän rauhaan ilman alueluovutuksia suuntaan tai toiseen. Ruotsin armeijan sodassa saavuttamat useat voitot olivat kuitenkin osoittaneet Venäjän luoteisrajan puolustuksen olevan osin riittämätön ja varsin lähellä rajaa sijaitsevan pääkaupungin Pietarin olevan siten mahdollisessa vaarassa. Sodan päättyessä kääntyi Venäjän huomio Vanhan Suomen alueen puolustuksen lujittamiseen. Keisarinna Katariina II antoi luottomiehelleen kenraali Aleksandr Suvoroville vuonna 1791 tehtäväksi lujittaa Ruotsin vastaisen rajan puolustusta rakentamalla alueelle vahva linnoitusjärjestelmä.
Kolme linnoitusketjua

Kenraali Suvorov ryhtyi linnoitustöihin ripeästi. Tavoitteeksi asetettiin kaikkien Vanhan Suomen kautta Pietaria kohti kulkevien teiden sulkeminen. Teiden risteyskohtiin tai vaikeasti kierrettäviin paikkoihin sijoitettiin uusia linnoituksia ja vanhoja vahvistettiin linnoitusarkkitehtuurin uusimpien tuulien mukaisesti. Kaakkois-Suomeen nousi kolmesta linnoitusketjusta muodostuva vankka linnoitusjärjestelmä.
Järjestelmän sisimmän lähimpänä pääkaupunkia sijaitsevan puolustuslinjan muodostivat Pähkinälinna, Kronstadtin linnoitus sekä Viipurin ja Käkisalmen linnat. Toisen linnoitusketjun muodostivat jo olemassa olevat Haminan, Taavetin ja Lappeenrannan linnoitukset. Järjestelmän uloimman ketjun muodostivat Kymenlaaksossa aivan rajan pintaan rakennetut uudet linnoitukset sekä keskiaikainen Olavinlinna Savonlinnassa. Uudet sisämaahan rakennetut Kärnäkosken, Järvitaipaleen ja Utin linnoitukset sekä Liikkalan linnake olivat varsin pieniä, mutta linnoitusketjun päätepisteeksi rannikolle rakennettu Kyminlinnan ja Ruotsinsalmen merilinnoituksen muodostama kaksoislinnoitus sitäkin vaikuttavampi.
Aivan uusia linnoituksia uudessa linnoitusjärjestelmässä olivat vain ulommaisen linnoitusketjun linnoitukset, mutta myös jo aikaisemmin olemassa olevia linnoituksia laajennettiin ja varustettiin entistä vahvemmiksi. Haminan ja Lappeenrannan linnoitusten keskeneräisiä hiekkavalleja vahvistettiin harmaakivimuureilla, Luumäellä sijaitsevaa Taavetin linnoituskaupunkia laajennettiin, Olavinlinnan tykkitorneja korotettiin ja keskiaikaista linnaa uudistettiin bastionirakenteilla. Myös Viipurin ja Käkisalmen linnojen bastionirintamia täydennettiin.
Linnoitustöiden lisäksi vahvistettiin myös Venäjän laivaston liikkumiskykyä Saimaalla rakentamalla Lappeenrannan ja Savonlinnan väliselle vesireitille Suvorovin sotakanavina tunnetut neljä avokanavaa. Uusia kanavia tarvittiin, sillä Ruotsi pystyi valvomaan Saimaan vesiliikennettä Puumalansalmen kapeikossa. Kutveleen, Käyhkään, Kukonharjun ja Telataipaleen kanavat Taipalsaarella, Ruokolahdella, Puumalassa ja Sulkavalla valmistuivat rinnan linnoitusten kanssa. Uusia kanavia käyttämään ja Saimaan alueen puolustusta vahvistamaan perustettiin jo Kustaan III:n sodan loppuvaiheissa Venäjän Saimaan laivasto, jonka tykkiveneet sijoitettiin Lappeenrannan ja Kärnäkosken linnoituksiin sekä Olavinlinnaan. Laivaston vahvuus oli vajaa sata erikokoista alusta ja noin tuhat merisotilasta.
Raaka rakennustyömaa

Mittavaa rakennusurakkaa tekemään tuotiin Viipurin kuvernementin, eli Vanhan Suomen, vakinaisen armeijan (20 000 miestä) lisäksi tilapäinen Suomen divisioona (Finljandskij division), jonka vahvuus vaihteli 20 000–30 000 mieheen. Lisäksi linnoitustöissä työskenteli joukko rangaistusvankeja. Linnoitukset valmistuivat varsin nopeasti, useat jo 1790-luvun alkuvuosina. Useilla työmailla, kuten kanavilla, työskenneltiin kuitenkin vielä lähes vuosisadan vaihteeseen saakka.
Olot linnoitustyömailla olivat ankarat. Ankara ilmasto, kehnot majoitusolot, riittämätön ravinto, rokot, vatsataudit ja influenssat vaativat veronsa. Rakennustöihin osallistuneista miehistä jopa 10 000 joutui jättämään työt kesken joko sairastumisen tai kuoleman myötä. Huhuttiin myös kenraali Suvorovin ylläpitämän ankaran työtahdin johtaneen monen rakennusmiehen ennenaikaiseen hautaan. Paikallinen suomalaisväestö ei joutunut juurikaan osallistumaan itse rakennustöihin, mutta suuren sotajoukon majoitus, huolto ja kyyditseminen jäi paikallisväestön huoleksi.
Kaakkois-Suomen linnoitukset Venäjän rajan turvana

Vanhan Suomen linnoittamiseksi tehty valtaisa työ valui hukkaan, kun Venäjän ja Ruotsin välinen raja siirtyi vuosina 1808–1809 käydyn Suomen sodan seurauksena kauaksi länteen. Linnoitusjärjestelmä ei päässyt tositoimiin edes Suomen sodan aikana, kun ruotsalaisjoukot perääntyivät raja-alueilta hyvissä ajoin ennen venäläisten hyökkäystä. Sodan jälkeen linnoitusjärjestelmän maalinnoitukset lakkautettiin yksi toisensa jälkeen ja ainoastaan rannikkolinnoitukset säilyttivät sotilaallisen merkityksensä. Ruotsinsalmen merilinnoitus joutui Krimin sodan aikana brittiläis-ranskalaisen laivaston hyökkäyksen kohteeksi. Venäläinen varusväki poistui linnoituksesta hyvissä ajoin ja vihollinen tuhosi tyhjilleen jätetyn merilinnoituksen vuonna 1855.
Kaakkois-Suomen linnoitukset tänään

Useimmat linnoitusjärjestelmään kuuluneet linnoitukset ovat nykyään suosittuja matkailukohteita. Nykyisen Suomen puoleisista linnoituksista huolehtii Museovirasto, joka on kunnostanut niitä työllisyystöinä erityisesti 1990-luvulla. Viimeisin linnoitusjärjestelmän kunnostamaton osa, Suvorovin sotakanavat, on parhaillaan työn alla Museovirastossa.
Kalle Alastalo

Karl (Kalle) Filemon Alastalo (3. helmikuuta 1870 Memmola, Pohjois-Pirkkala – 20. lokakuuta 1932 Pohjois-Pirkkala) oli suomalainen maanviljelijä ja tehtailija.
Kalle Alastalo osti Nokian Taivalkunnan kylässä sijaitsevan Alastalon sukutilan isältään Juho Malakias Alastalolta vuonna 1892 ja alkoi laajentaa tilaa ostamalla naapuritiloja. Hän otti tilalla käyttöön höyrykäyttöiset puimakoneen ja jauhomyllyn. Vuonna 1904 Alastalo perusti myllynsä yhteyteen kotitarvesahan mutta pian hän alkoi sahata puutavaraa myös naapureilleen. Sahan tuottama jätepuu käytettiin tilan höyrykoneiden tarpeisiin. Kotitarvesahan tuhouduttua tulipalossa 1911 Alastalo rakensi uuden kaksiraamisen höyrysahan Alastalon rantaan Nokianvirran varrelle. Kalle Alastalon höyrysahalla oli tukinnostokoneisto, valmiin tavaran siirtolaite, höyläämössä kaksi höyläkonetta sekä puutavaran kuivausta varten höyrykuivausuuni, jossa aikaisemmin vain ulkona kuivatetun puutavaran laatu saatiin paremmaksi. Sahan yhteydessä oli lisäksi puulaatikkotehdas. Sahan tuottama puutavara kuljetettiin Nokianvirran yli hinaaja Ahkeran vetämillä proomuilla ja se lastattiin vastarannalla Siuron rautatieasemalla rautatievaunuihin. 1920-luvun lopulla Alastalo rakensi vielä suuren itsetoimivan tiilitehtaan, joka saattoi valmistaa  24 000 tiiltä päivässä. Hän osti myös aiemmin valtion omistaman Siuron sahan kun se toiminta lopetettiin.
Tehostaakseen puutavaran kuljetusta Alastalo osti huutokaupasta Tornion ja Haaparannan väliltä vuonna 1919 puretun postinkuljetusilmaradan laitteistot ja siirsi ne sahalleen. Ilmarata Nokianvirran yli valmistui heinäkuussa 1923. Se kulki sahan lautatarhalta Tampere-Pori radan varteen ja oli pituudeltaan 630 metriä. Sähkökäyttöisen ilmaradan kuljetusvaijeria kannatti viisi pylvästä ja se kulki 30 metriä Nokianvirran yläpuolella. Lauta- ja lankkuniput sidottiin rautavöillä molemmista päistä ja ne pudotettiin suoraan pistoraiteella olleisiin rautatievaunuihin. Pienemmän kappaletavaran kuljetukseen käytettiin Tornion radalta tuotuja postinkuljetuskoreja, jotka oli vahvistettu tätä varten. Kuljetus virran yli vei kuusi minuuttia ja tunnissa ilmaradalla saattoi siirtää kaksi junavaunullista tavaraa.
Alastalo oli Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsenenä, Taivalkunnan koulun sekä Nokian kutomo- ja värjäys Oy:n johtokuntien jäsenenä sekä mukana Siuron Sähkö Öy:n hallinnossa. Hän kuului myös Pirkkalan suomalaisen seuran Nuijan ja myöhemmin kansallisseuran johtokuntaan.
Kalle Alastalon kuoltua lokakuussa 1932 puolitoista vuotta kestäneen sairauden jälkeen sahalaitoksen toiminta päättyi konkurssiin ja samalla myös ilmaradan käyttö loppui. Ilmarata purettiin vuonna 1952.
Nykyisin Alastalon tilan mailla sijaitsee River Golfin golfkenttä. Alastalon tilan 1920-luvulla rakennettu päärakennus on säilynyt. Ilmaradasta on jäljellä enää Korvolantien varressa Nokianvirran pohjoispuolella sammaloitunut ilmaradan tukipylvään betonijalusta.
Aiheesta muualla

Vaunut.org 27.12.2014 : Kuva Alastalon sahan köysiradasta noin vuonna 1930
Vaunut.org 4.5.2016 : Pitäjäkartta vuodelta 1946. Vasemmalla Siuron asema satamineen, kartan oikeassa laidassa Jaakkolan alueen köysirata
Kalle Alastalon tehtaiden ilmoitus, kuvassa näkyy myös Nokianvirran yli kulkenut ilmarata, Rakennustaito : Suomen rakennusmestariliiton ammattilehti, 01.11.1930, nro 22, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalle Ahonen

Kalle Anselmi Ahonen (12. joulukuuta 1906 Evijärvi – 29. elokuuta 1992) oli suomalainen maanviljelijä ja kirjailija.
Teoksia

Kanniston talossa : yksinäytöksinen näytelmä. Pellervo-seura, Helsinki 1944
Runoja ja riimejä : koti ja kontu : onnentoivotuksia : in memoriam. Kalle Ahosen ystävät, Evijärvi-Helsinki 1976
Muistatko ; toim. Martti Ahonen. EKE-tuote, Kaustinen 1996
Kalle Anka & C:o

| Kalle Anka & C:o |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sarjakuvalehti
Julkaisija:  Egmont Publishing
ISSN:  ISSN 0345-6048
Perustettu:  1948
Kotikunta:  Malmö
Kotimaa:   Ruotsi
Sivukoko:  17 × 25 cm
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kalle Anka & C:o on Egmontin Ruotsissa viikoittain julkaisema sarjakuvalehti. Lehti vastaa suomalaista Aku Ankka -lehteä, jossa yleensä julkaistaan samat sarjakuvat, jotka on vuotta aikaisemmin julkaistu Kalle Anka & C:o:ssa. Lehti on myös Ruotsin myydyin sarjakuvalehti.
Ensimmäisen kerran lehteä julkaistiin syyskuussa 1948. Vuoteen 1957 asti lehteä julkaistiin kerran kuukaudessa, vuosina 1957–1959 joka toinen viikko ja vuodesta 1959 asti kerran viikossa. Vuoteen 2007 mennessä lehteä oli julkaistu jo 2 500 kertaa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (ruotsiksi)