stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emilio Castelar

| Emilio Castelar y Ripoll |
| --- | --- |
 Emilio Castelar, José Nin y Tudón maalaama muotokuva.
Espanjan valtionpäämies
 7. syyskuuta 1873 – 3. tammikuuta 1874  
Edeltäjä:  Nicolás Salmerón
Seuraaja:  Francisco Serrano
Kansanedustaja
 1868–1874 1876–1899  
Ryhmä/puolue:  tasavaltalaiset
Vaalipiiri:  Zaragoza
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1832 Cádiz
Kuollut: 25. toukokuuta 1899 (66 vuotta) San Pedro del Pinatar, Espanja
Ammatti:  filosofian ja kirjallisuuden professori
Tiedot
Tutkinnot:  Madridin yliopisto
 Nimikirjoitus
Emilio Castelar y Ripoll (7. syyskuuta 1832 Cádiz – 25. toukokuuta 1899 San Pedro del Pinatar) oli espanjalainen valtiomies, joka toimi Espanjan ensimmäisen tasavallan ulkoministerinä 1873 ja viimeisenä presidenttinä neljän kuukauden ajan 1873–1874. Hän oli Madridin yliopiston historian ja kirjallisuuden professori, huomattava puhuja sekä romaani- ja tietokirjailija. Hän joutui pakenemaan Espanjasta kahdesti.
Elämäkerta

Castelar opiskeli Madridin yliopistossa, jossa hänet nimitettiin vuonna 1857 filosofian ja kirjallisuuden professoriksi. Hän saavutti pian mainetta kirjailijana ja poliittisena puhujana, ja perusti 1864 La Democracia -nimisen lehden. Hänen jyrkät esiintymisensä Bourbon-suvun monarkiaa vastaan herättivät niin paljon huomiota, että huhtikuussa 1865 Ramón María Narváezin hallitus järjesti hänet erotetuksi professorinvirastaan, mistä puolestaan seurasi opiskelijoiden väkivaltaisia mielenilmauksia. Castelar osallistui vuonna 1866 Madridissa epäonnistuneeseen sotilaskapinaan, minkä seurauksena hän joutui pakenemaan Ranskaan. Espanjassa hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan. Hän palasi kotimaahansa vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen. Hänet valittiin parlamenttiin eli cortesiin, jossa hänestä tuli yksi tasavaltalaisten näkyvimmistä johtajista. Kun Espanja julistettiin tasavallaksi kuningas Amadeus I:n eron jälkeen helmikuussa 1873, Castelarista tuli uuden hallituksen ulkoministeri. Tässä asemassa hän sai aikaiseksi muun muassa orjuuden lakkauttamisen Puerto Ricossa. Castelar ei kuulunut lyhyttä vaihetta lukuun ottamatta kesäkuussa 1873 muodostettuun Francisco Pi y Margallin hallitukseen, mutta hän valmisteli hallitukselle esityksen federalistisesta perustuslaista.
Espanja ajautui loppukesällä 1873 poliittiseen hajaannukseen ja sekasortoon. Niin sanotut kantonalistit aloittivat separatistisen kapinan Cartagenassa, Alcoyssa ja Málagassa, ja samaan aikaan myös vanhoilliset karlistit käynnistivät sisällissodaksi paisuneen oman kapinansa. Näissä oloissa Castelar valittiin 26. elokuuta cortesin puhemieheksi ja 7. syyskuuta toimeenpanovallan johtajaksi (Presidente del Poder Ejecutivo), jolla oli lähes diktatoriset valtuudet. Hän pyrki vahvistamaan armeijaa ja kukistamaan eri puolille maata levinneet kapinaliikkeet. Monien tasavaltalaisten pettymykseksi hän julisti sotatilan, salli cortesin keskeyttää istuntonsa ja kutsui rojalisteiksi tunnettuja kenraaleja takaisin palvelukseen. Entisten puoluetoverien tyytymättömyys Castelariin lisääntyi entisestään, kun hän pyrki lämmittämään suhteita roomalaiskatoliseen kirkkoon kysymällä paavin mielipidettä piispanvirkojen täyttämisessä. Uudelleenkokoontunut cortes antoi Castelarille epäluottamuslauseen 2. tammikuuta 1874, ja hän erosi samana päivänä. Seuraavana aamuna kenraali Manuel Pavían johtama sotilasvallankaappaus hajotti parlamentin ja päätti tasavallan, jolloin valta siirtyi kenraali Francisco Serranolle. Castelar joutui lähtemään maanpakoon.
Castelar palasi monarkiaksi palautuneeseen Espanjaan vuonna 1876, ja hänet valittiin uudelleen cortesiin. Hän esiintyi nyt maltillisena tasavaltalaisena, joka kannatti tasavallan perustamista laillisin keinoin ja käytännössä hyväksyi vallitsevan monarkian. Myöhemmin hän siirtyi avoimesti kannattamaan Espanjan monarkiaa.
Castelar julkaisi useita romaaneja, puhekokoelmia ja historiaa käsitteleviä tietokirjoja. Häntä pidettiin yhtenä aikansa lahjakkaimmista puhujista. Hänet nimitettiin 1879 Espanjan akatemian jäseneksi. Hän kuoli vuonna 1899.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emilio Castelar Wikimedia Commonsissa
Mario Vargas Llosa, Real Academia Española (espanjaksi)
Tie 80 (Viro)

Kantatie 80 kulkee Hiidenmaalla Virossa. Tie on saaren pohjoinen päätie. Se alkaa Väinämeren rannalta Heltermaan satamasta ja kulkee saaren pohjoista rantaa seuraillen Kärdlan kautta Luidjan kylään Länsi-Hiidenmaalle. Tien pituus on 50,2 kilometriä.
Heltermaan ja Rohukülan välinen osuus on talvisin Euroopan pisin jäätie, noin 26 kilometriä.[lähde? ]
Kantatie 80 kulkee koko matkan Hiidenmaan kunnan alueella.
Tie 75 (Viro)

Kantatie 75 kulkee Saarenmaalla ja yhdistää Orissaaren pienkauppalan valtatielle 10 sekä idän että lännen kautta. Tien pituus on 8,3 kilometriä.
Kantatie 75 kulkee koko matkan Saarenmaan kunnan alueella.
Tie 76 (Viro)

Kantatie 76 on Kuressaaren kaupungin kehätie Saarenmaan saarella Virossa. Tie alkaa Kuressaaren lounaispuolelta Nasvan pienkauppalasta kantatieltä 77 ja päättyy kaupungin eteläpuolella Roomassaaren satamaan. Tien pituus on 13,5 kilometriä.
Kantatie 76 kulkee koko matkan Saarenmaan kunnan alueella.
Temppelivero

Temppelivero (eli מחצית השקל puoli sekeli) oli israelilaisten ja leeviläisten maksama vero, jolla katettiin juutalaisen temppelin ylläpitoa, kuten Uudessa testamentissa kerrotaan.  Perinteisesti leeviläiset (juutalaiset papit) vapautettiin verosta.
Heprealainen Raamattu

Myöhempinä vuosisatoina puolisekeli otettiin käyttöön temppeliveron määränä, vaikka Nehemian kirjassa vero annetaan kolmanneksena sekelistä.
Palattuaan Nehemian johdolla Israeliin, pakkosiirtolaisuudessa olevat juutalaiset jatkoivat temppeliveron maksamista. Josephus kertoi, että 30-luvun loppupuolella "monet kymmenet tuhannet" babylonialaiset juutalaiset vartioivat saattuetta, joka vei veron Jerusalemiin (Ant. 18.313).
Uusi testamentti

Vero mainitaan Matteuksen evankeliumissa Uudessa testamentissa, kun Jeesus ja hänen opetuslapsensa olivat Kapernaumissa. Temppeliveron (m.kreik. δίδραχμον, didrakhmon) kantajat tulivat Pietarin luo ja sanoivat: "Kai teidän opettajanne maksaa temppeliveroa?"  Kerronta, joka ei näy muissa evankeliumeissa, johtaa keskusteluun Jeesuksen ja Pietarin välille, että "maan kuninkaille" maksetaan veroa, ja ihmeeseen, jonka mukaan Pietari löytää hopearahan (m.kreik. στατήρ, statēr) kalan suussa, jolla voitiin maksaa vero molemmista.  Hopearahan "katsottiin olevan yhtä suuri kuin neljä drakhmaa (m.kreik. τετράδραχμον, tetradrakhmon), ja siksi se maksaisi temppeliveron sekä Pietarin että hänen Mestarinsa puolesta".
Sanaa "temppeli" ei mainita tässä tekstissä, ja kohdassa käytetty esimerkki viittaa esimerkkiin kuninkaallisesta verosta eikä uskonnollisesta verotuksesta, mikä herättää kysymyksen siitä, oliko kyseessä temppelivero vai kansallinen vero.
Temppelin tuhoutumisen jälkeen

Ensimmäinen Rooman yritys lopettaa veron maksaminen tullivalvonnan vuoksi tehtiin kauan ennen juutalaista sotaa. Senaatti oli kieltänyt kullan ja hopean viennin, mutta Italian juutalaiset jatkoivat temppeliveron maksamista. Vuonna 62 eaa. Aasian provinssin kuvernööri L. Valerius Flaccus antoi määräyksen, joka kielsi maakunnan juutalaisia lähettämästä veroa Jerusalemiin. Sen jälkeen kun temppeli tuhottiin Jerusalemissa vuonna 70 jKr, juutalaisille määrättiin uusi roomalainen vero, Fiscus Judaicus, joka tilitettiin keisarin kassaan.
Thomas Laub

Thomas Laub
Thomas Linnemann Laub (5. joulukuuta 1852 Langå – 4. helmikuuta 1927) oli tanskalainen kirkkomuusikko ja säveltäjä.
Elämä ja ura

Laubin isä oli pappi, jonka kuoltua vuonna 1863 perhe muutti Fredericiaan. Laub opiskeli vuodesta 1871 Sorøn akatemiassa. Aluksi hän suoritti teologian opintoja, mutta siirtyi sitten konservatorioon Johan Christian Gebauerin johdolla suoritettuja urkuriopintoja varten. Niistä hän valmistui vuonna 1876. Vuosina 1877–1881 Laub työskenteli Trinitatis-kirkossa Andreas Peter Berggreenin sijaisena, ja vuonna 1884 hän seurasi opettajaansa Gebaueria Helligåndskirkenin urkurina.
Laub työskenteli tanskalaisen kirkkolaulu-uudistuksen parissa; uudistus perustui reformaation kauden psalmisävelmien rakentamalle pohjalle. Uudistushaluun vaikutti Carl von Winterfeldin ja Gottlieb von Tucherin aiemmin Saksassa tekemä työ. Aatteellisesti Laubin työ nähdään jatkona cecilianismille, joka edisti 1800-luvun alkupuolella yksinkertaista ja pidättyvää ilmaisua kirkkomusiikissa. Vuonna 1887 Laub julkaisi kirjan Om Kirkesangen. Vuonna 1888 häneltä ilmestyi yksiäänisten sävelmien kokoelma 80 rytmiske Koraler; seuraavien kolmen vuoden aikana hän julkaisi kolme neliäänisten sovitusten Kirkemelodier-vihkoa. Laub seurasi Niels W. Gadea Holmenin kirkon urkurina tämän kuoltua vähän ennen joulua 1890. Hänet palkattiin huolimatta voimakkaasta arvostelusta, jota julkisessa keskustelussa myös esitettiin hänen uudistusmielisyyttään kohtaan. Vuonna 1890 Laub julkaisi sekakuorolle laaditun kansanlaulusovituskokoelman 10 gamle danske Folkeviser udsatte for blandet kor. Vuonna 1896 seurasi psalmimelodiakokoelma Udvalg af Salmemelodier i Kirkestil, jota täydennettiin toisella osalla vuonna 1902. Vuosina 1899 ja 1904 Laub julkaisi Axel Olrikin kanssa kansanlauluteokset Danske Folkeviser med gamle Melodier I ja II. Vuonna 1909 ilmestyi Forspil og Melodie.
Laub teki myöhemmin yhteistyötä Carl Nielsenin kanssa kansanomaisten laulujen parissa. Tämän yhteistyön tuloksena ilmestyivät En Snes danske Viser -lauluvihot vuosina 1915 ja 1917. Sekä näihin julkaisuihin että sitten teokseen Folkehøjskolens Melodibog (1922) Laub sävelsi omia melodioitaan yksinkertaiseen, kansanomaiseen tyyliin. Vuonna 1918 ilmestyi hänen koraalikirjansa Dansk Kirkesang, joka sisälsi sekä hänen itse laatimiaan sävelmiä että vanhempaa melodista materiaalia. Laub esitti näkemyksensä liturgisesta musiikista vielä kirjassa Musik og Kirke (1920); hänen ajatustensa pohjalta työskentelyn edistämiseksi perustettiin hänen 70-vuotispäivänään (1922) tanskalaisen kirkkolaulun seura (Samfundet Dansk Kirkesang).
Laubin sävelmien joukossa ovat "Alle mine kilder skal være hos dig", "Alt, hvad som fuglevinger fik", "Alt står i Guds faderhånd", "Hvilestunden er i vente", "Lyksaligt det folk, som har øre for klang", "Morgenstund har guld i mund", "O du Guds Lam", "Sov sødt, barnlille" ja "Stat op, min sjæl i morgengry". Laub hyödynsi sekä kansanlaulujen rytmisiä ominaisuuksia että gregoriaanisten sävelmien tonaalisuutta. Hän sävelsi lisäksi romanttisesti värittyneitä liedejä.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Tetrafylía

| Tetrafylía Τετραφυλία |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Tetrafylía
 Koordinaatit: 39°17′N, 21°18′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Epeiros jaLänsi-Makedonia
Alue:  Epeiros
Alueyksikkö:  Árta
Kunta:  Geórgios Karaïskákis
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  190203
Väkiluku (2011):  2 254
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  AT
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tetrafylía (kreik. Τετραφυλία; virallisesti Δημοτική Ενότητα Τετραφυλίας, Dimotikí Enótita Tetrafylías) on yksi Geórgios Karaïskákisin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Ártan alueyksikössä Epeiroksen alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 2 254 (vuonna 2011).
Tetrafylían kunnallisyksikkö käsittää Geórgios Karaïskákisin kunnan itäosan. Sen suurin asutus on Plátanoksen kylä. Tetrafylía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Geórgios Karaïskákisin kuntaan yhdessä Irákleian kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Tetrafylían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Astrochóri | Astrochóri | 13 |
| Astrochóri | Kastaniés | 55 |
| Astrochóri | Plátanos | 207 |
| Astrochóri | Voutaniáda | 16 |
| Eláti | Eláti | 71 |
| Eláti | Risési | 32 |
| Eláti | Stavrovrýsi | 75 |
| Kastanéa | Fráxo | 73 |
| Kastanéa | Kastanéa | 202 |
| Kastanéa | Miléa | 9 |
| Kastanéa | Pétrou | 15 |
| Kastanéa | Tselingádes | 16 |
| Megalóchari | Afroxyliá | 35 |
| Megalóchari | Ágios Geórgios | 19 |
| Megalóchari | Krýa Vrýsi | 66 |
| Megalóchari | Lampíri | 23 |
| Megalóchari | Megalóchari | 51 |
| Megalóchari | Potistiká | 60 |
| Mesópyrgos | Alonáki | 23 |
| Mesópyrgos | Kanália | 10 |
| Mesópyrgos | Mesópyrgos | 144 |
| Mesópyrgos | Palaiómylos | 91 |
| Mesópyrgos | Velanidiá | 63 |
| Mesópyrgos | Vouliagméno | 29 |
| Mesópyrgos | Vrysoúla | 56 |
| Milianá | Alónia | 23 |
| Milianá | Áno Karyés | 11 |
| Milianá | Lagkáda | 57 |
| Milianá | Milianá | 65 |
| Milianá | Pérdika | 79 |
| Milianá | Pýrgos | 23 |
| Pigés | Ágios Nikólaos | 88 |
| Pigés | Ágios Vasíleios | 28 |
| Pigés | Aidoniá | 69 |
| Pigés | Choutianá | 10 |
| Pigés | Dílofo | 80 |
| Pigés | Itéa | 51 |
| Pigés | Kasianós | 9 |
| Pigés | Miliés | 99 |
| Pigés | Palaiomýlia | 19 |
| Pigés | Pigés | 89 |
Yhteensä: 2 254
Tesoman palloiluhalli

| Tesoman palloiluhalli |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Tesoman valtatie 46, 33310 Tampere
Koordinaatit:  61°30′30″N, 23°37′38″E
Avattu:  kesällä 2016
Omistaja:  Tampereen kaupunki
Kenttä:  parketti
Kustannukset:  7,5 milj. € (arvio)
Arkkitehti:  Arkkitehdit Kontukoski Oy
Käyttäjät
 Raholan Pyrkivä muut palloiluseurat koululaiset 
Katsojakapasiteetti
 508 (kiinteä katsomo) + 357 (teleskooppikats.) yht. 865 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Tesoman palloiluhalli on Tampereen Tohlopin kaupunginosaan vuonna 2016 valmistunut urheiluhalli, joka sijaitsee Tesoman koulun Tesoman koulutalon yhteydessä. Sitä käyttää 75–80-prosenttisesti käyttöasteesta koripalloseura Raholan Pyrkivä. Lisäksi hallia käyttävät muut urheiluseurat ja päivisin alueen koululaiset.
Historia

Länsi-Tampereella oli ennen Tesoman palloiluhallin rakentamista suuri pula sisäpalloilulajien urheilupaikoista. Valtakunnallisiin sarjoihin nousseen Raholan Pyrkivän miesten edustusjoukkue joutui pelaamaan vaatimattomassa Tammelan koulun salissa. Hallin rakentamisen puolesta puhuivat etenkin Tesoman koulun rehtori, alueen seurat ja kaupunginvaltuutetut Erkki Axen, Atanas Aleksovski ja Pekka Salmi. Tesoman hallin rakennus ajoittui vaiheeseen, jossa Tampereen kaupunki panosti urheilu- ja liikuntapaikkojensa kehittämiseen muutaman vuoden sisällä noin 60 miljoonaa euroa.
Hallin rakentaminen oli tarkoitus aloittaa jo vuonna 2014, mutta sitä siirrettiin vuodella eteenpäin, jotta hankkeeseen saatiin valtionavustusta 0,75 miljoonaa euroa. Samalla hallia suurennettiin. Areenan palloilusaliin mahtuu kolme täysimittaista koripallokenttää, ja sen kustannusarvio oli 7,5 miljoonaa euroa.
Tesoman palloiluhalli oli käytössä vuoden 2016 Delfin Basket -turnauksessa.
Käyttäjät

Raholan Pyrkivä, Tampereen kaupungin liikuntatoimi ja Tampereen Pyrintö ovat sopineet Pyrkivän keskittävän toimintansa Tesoman palloiluhalliin, mikä mahdollistaa seuran urheilullisten valmiuksien kehittämisen ja vapauttaa muita liikuntatilaresursseja Pyrinnön ja muiden seurojen käyttöön. Seurat käyttävät hallia etenkin iltaisin, ja päivisin se on myös koululaisten käytössä. Hallia käyttäviä lajeja ovat etenkin koripallo, futsal, lentopallo ja naisvoimistelu, ja se soveltuu myös erilaisille kamppailulajeille. Alustavasti on neuvoteltu, että hallin tapahtumajärjestäjät vastaavat sen toiminnasta ja saavat myös kertyvät tulot.
Tilat

Areenan kiinteän katsomon kapasiteetti on 508 henkeä, mutta siirtokatsomoilla se kasvaa 865 katsojaan. Tulevaisuudessa kapasiteetin voi kasvattaa 1 250 katsojaan.
Rakennuksessa on myös kahdeksan pukuhuonetta, kuntosali ja kahvio. Hallin pituus on  53,0 metriä, leveys 31,5 metriä ja vapaa korkeus 9,1 metriä.
Pysäkäintitiloja on hallin vieressä neljälle linja-autolle, 97 henkilöautolle, kolmelle liikuntarajotteisten autoille ja 160 polkupyörälle. Neljäsosa polkupyöräpaikoista on katettu.
Elvis Presley Enterprises

Elvis Presley Enterprises on Elvis Presleyn perikunnan omistama suuryhtiö, joka vastaa Presleyn perinnön ylläpidosta, fanituotteiden myynnistä ja Gracelandin ylläpidosta. Liikevaihdon on kerrottu vetävän vertoja jopa suurten elokuvayhtiöiden liikevaihdoille.
Yhtiö omistaa julkaisuoikeudet Presleyn musiikkiin, saa rojaltimaksut vuosina 1972-1977 tehdyistä Presleyn levytyksistä, TV-tuotannoista, valokuvista, Gracelandista, Presley-tavaramerkin käytöstä, sekä lukuisista muista kohteista.
Yhtiön omisti Lisa Marie Presley yhdessä liikemies Robert F.X. Sillermanin kanssa.
Erwin Blask

| Erwin Blask |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1910 Gajrowskie, Puola
Kuollut: 6. helmikuuta 1999 (88 vuotta) Frankfurt am Main, Saksa
Yleisurheilija
Pituus:  180 cm
Paino:  97 kg
Laji:  moukarinheitto
Seura:  Berliner SC
Ennätykset:  moukarinheitto: 59,00 (1938)
| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | moukarinheitto |  |
Erwin Blask (s. 20. maaliskuuta 1910 Gajrowskie Puola – 6. helmikuuta 1999 Frankfurt am Main Saksa) oli saksalainen moukarinheittäjä ja olympiamitalisti.
Olympialaisissa Blask edusti Saksaa kerran, vuoden 1936 olympialaisissa Berliinissä. Kisoista hän saavutti moukarinheiton hopeaa tuloksella 55,04 metriä. Ennätyksekseen Blask heitti tuloksen 59,00 metriä vuonna 1938.
Te’omimin luola

Te’omimin luolan sisäänkäynti
Kävelyreitti, joka opastaa kävijät luolan sisäänkäynnille.
Egyptinkoirankuonolepakoita luolan katossa.
Te’omimin luola (hepr. ‏מערת התאומים‎, Me’arat ha-Te’omim, ’Kaksosten luola’) on karstiluola ja luonnonsuojelualue Israelissa Jerusalemin vuoriston länsireunalla, Bet Shemeshin lähellä.
Te’omimin luolaa pidetään yhtenä alueen tunnetuimmista ja suosituimmista matkailukohteista. Talvehtivan lepakkopopulaation suojelemiseksi luola on suljettu matkailijoilta talvikaudella marraskuun alusta maaliskuun loppuun. Muina aikoina se on kuitenkin avoinna yleisölle.
Luolalla on merkittävä arkeologinen merkitys, ja siellä on löydöksiä eri historiallisilta ajanjaksoilta. Huomionarvoisia löytöjä ovat muun muassa kapinallisten luujäänteet, aseet ja kolikkokokoelmat, jotka osoittavat sen olleen Bar Kokhban kapinan aikana juutalaisten kapinallisten ja pakolaisten pakolaisluola. Lisäksi luolasta on löydetty todisteita pronssikautisesta alabasterilouhoksesta ja mahdollisesta myöhäisroomalaisesta kulttipaikasta, joka liittyi nekromantiaan, mikä lisää luolan arkeologista merkitystä.
Yleiskuvaus

Te’omimin luola sijaitsee Nahal Mearan (’luolapuro’) pohjoisrannalla. Nahal Meara on puro, joka virtaa Juudean vuorilta Välimerelle. Luola on 50 metriä leveä ja 75 metriä pitkä, ja sen sisäänkäynnin lähellä on näkyvä viikunapuu. Se luokitellaan karstiluolaksi, joka on muodostunut veden aiheuttaman kalkkikivikallion asteittaisen eroosion seurauksena. Tämä geologinen prosessi on johtanut lukuisten tippukivien kehittymiseen luolassa. Luolan keskikammio on noin 20 metriä syvä ja päättyy pieneen altaaseen, joka saa vetensä pohjalla olevasta lähteestä. Lisäksi keskuskammiosta haarautuu pienempiä käytäviä.
Yleiskuvaus > Lepakkopopulaatio

Luolassa elää myös neljä erilaista lepakkolajia: siippojen heimoon kuuluvat ripsisiippa ja etelänlepakko, hevosenkenkäyökköjen heimoon kuuluva pikkulepakko ja Pteropodinae-alaheimoon kuuluva egyptinkoirankuonolepakko. Luolassa elää noin 3 000 lepakkoeläintä.
Vanhat arabiperinteet

1800-luvulla paikalliset asukkaat jakoivat luolaan liittyviä perinteitä ja tapoja, ja usein luolan lähdevedellä uskottiin olevan parantavia ominaisuuksia. Yksi merkittävä perinne kertoo tarinan naisesta, joka joi luolan katosta tippuvaa vettä ja tuli sittemmin raskaaksi kaksosilla. Vuonna 1873 C.R. Conder ja H.H. Kitchener kirjoittivat, että paikalliset talonpojat teloittivat moraalittomuudesta syytettyjä naisia heittämällä heidät luolan kuiluun.
Arkeologia > Tutkimushistoria

Ensimmäisen kattavan tutkimuksen luolasta, joka tuolloin tunnettiin nimellä Mŭghâret Umm et Tûeimîn (arab. مغارة أم التوائم‎, Muġārat ’Umm at-Tawā’im, ’Kaksosten äidin luola’), tekivät 17. lokakuuta 1873 C. R. Conder ja H. H. Kitchener Palestine Exploration Fundista. Heidän yksityiskohtaiseen raporttiinsa sisältyi kartta luolasta. Huomattavaa oli, että sisääntulohallin pohjoispäässä he kohtasivat syvän kuopan, mutta eivät uskaltautuneet siihen eivätkä havainneet luolan jatkumista tuosta kohdasta pohjoiseen.
1920-luvun lopulla René Neuville, diplomaatti ja arkeologi, joka toimi tuolloin Ranskan konsulina Jerusalemissa, suoritti kaivauksia luolan suuren sisääntuloaulan pohjalla. Hänen löytönsä tuottivat monipuolisen kokoelman esineitä, mukaan lukien keraamisia, puisia ja kivisiä astioita, jotka ajoittuvat eri historiallisille ajanjaksoille, kuten neoliittiselle ja kalkoliittiselle kaudelle, varhaispronssikaudelle, keskipronssikaudelle, rautakaudelle sekä Rooman valtakunnan ja Bysantin valtakunnan ajalle.
Tämän jälkeen Gideon Mann teki vuosina 1970–1974 laajan tutkimuksen luolasta Israelin luonnonsuojeluyhdistyksen toimeksiantona. Mann keskittyi ensisijaisesti syvään kuoppaan, joka sijaitsee sisääntulohallin pohjoispäässä. Tutkimuksen tuloksena paljastui luonnollisia karstikäytäviä, jotka ulottuivat luolan kahteen sisäkammioon. Hänen työhönsä kuului kartoitus ja Bar Kokhban kapinan ajalta peräisin olevien keramiikkaesineiden talteenotto.
Vuonna 2009 aloitettiin luolan uusi tutkimusvaihe, jota johti Jerusalemin heprealaisen yliopiston luolatutkimuskeskus yhteistyössä Bar-Ilanin yliopiston tutkimuksen ja arkeologian osaston kanssa. Sittemmin luolan tutkimuksissa on löydetty esineitä eri historiallisilta ajanjaksoilta, jotka ulottuvat neoliittisesta ajasta nykypäivään. Pääasialliset ajanjaksot, joita nämä löydöt ovat valaisseet, ovat keskimmäinen pronssikausi (noin 2000–1550 eaa.), Bar Kokhban kapina (noin 132–136 eaa.) ja myöhäisroomalainen-varhainen bysanttilainen kausi (200–400 eaa.).