stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elisa Gasparin

| Elisa Gasparin |
| --- | --- |
 Elisa Gasparin vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. joulukuuta 1991 (ikä 32) Poschiavo, Sveitsi
Ammatti:  ampumahiihtäjä
Ampumahiihtäjä
Pituus:  159 cm
Paino:  50 kg
Laji:  ampumahiihto
Aiheesta muualla
Kotisivu
IBU
Elisa Gasparin (s. 2. joulukuuta 1991 Poschiavo, Sveitsi) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä. Myös hänen siskonsa Selina Gasparin ja Aita Gasparin ovat ampumahiihtäjiä.
Gasparin sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 pikakilpailussa kahdeksanneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän oli pikakilpailussa kolmastoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimatkalla kahdeksanneksi ja naisten viestissä kuudenneksi.
Maailmancupissa Gasparin on sijoittunut parhaimmillaan kahdeksanneksi Anterselvan pikakilpailussa kaudella 2017–2018.
EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän sai 2012 hopeaa takaa-ajossa ja pronssia pikakilpailussa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elisa Gasparinin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ep

EP tarkoittaa seuraavia:
EP-levy, EP, englannin sanoista extended play
EP, GoodJobLarryn julkaisema EP-levy vuodelta 2019
EP, Gettomasan ja Kuben julkaisema EP-levy vuodelta 2024
erikoispikajuna, EP, matkustajajunatyyppi
erittäin suuri paine, EP, englannin ilmauksesta extreme pressure, tavanomaista huomattavasti suurempi paine
esikuntapäällikkö, ep, lyhenne Suomen puolustusvoimissa
Euroopan parlamentti, EP, Euroopan unionin toimielin
henkilökohtaisesti, e.p., ranskan ilmauksesta en personne, käyntikortissa käytettävä merkintä
Iran, siviililentokoneiden kansallisuustunnus EP, valtio tai muu maantieteellinen alue
Iran Aseman Airlines, IATA-koodi EP, lentoyhtiö
Kansallinen ryhmitys (Ethnikí Parátaxis, EP), kreikkalainen puolue
kappaleen loppu, EP, englannin ilmauksesta end of paragraph, tekstinkäsittelyssä kappaleen päättymisen ilmoittava merkintä.
ohestalyönti, e.p., ranskan ilmauksesta en passant, sotilaalla tehtävä erikoislyönti shakissa.
Junkers Ju 388

| Junkers Ju 388 |
| --- | --- |
 Saksalainen Junkers Ju 388, nopea tiedustelu- ja pommikone.
Tyyppi:  tiedustelukone, pommikone
Valmistaja:  Junkers
Junkers Ju 388 Störtebeker on saksalainen nopea, Junkersin valmistama mäntämoottorikäyttöinen tiedustelu- ja pommikone. Sitä käytettiin toisessa maailmansodassa. Koneella oli omaan aikakauteensa nähden, varsin hyvät suoritusarvot. Se valmistui vain liian myöhään, sillä sen ensilento tapahtui joulukuussa 1943 sekä esittely myöhään vuoden lopulla 1944. Lisäksi sitä ehdittiin valmistaa liian vähäisissä määrin (valmistusmäärä oli arviolta 100 koneyksilöä) ehtiäkseen vaikuttaa riittävällä tavalla Saksan ilmasotaan sodan loppuvaiheilla. Alkuperäiseen edeltäjäänsä, Ju 88:aan nähden: tässä konetyypissä olivat BMW:n valmistamat tähtimoottorit, Jumo-rivimoottorien asemesta. Konetyyppi oli jatkokehittelyn tulosta Ju 188 -konetyypistä.
Omassa luokassaan konetyyppiä voidaan luokitella nopeana, sillä sen matkanopeus oli 540 km/h, huippunopeus 615 km/h (tuolloin lähinnä vain hävittäjäkoneille tyypillinen) sekä MW50-seoksella hetkellisesti jopa 655 km/h. Lakikorkeus oli sekin suuri, 13 440 metriä.
Aiheesta muualla

http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=1104
http://www.historyofwar.org/articles/weapons_ju388.html
'http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Waffen/Ju388-R.htm
http://www.warbirdsresourcegroup.org/LRG/ju388.html
http://www.aviastar.org/air/germany/ju-388.php
http://airandspace.si.edu/collections/artifact.cfm?object=nasm_A19600325000 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.airwar.ru/enc/fww2/ju388.html (venäjäksi)
http://www.456fis.org/JUNKERS_Ju-388.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Efua Dorkenoo

| Efua Dorkenoo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1949 Cape Coast, Brittiläinen Kultarannikko
Kuollut: 18. lokakuuta 2014 (65 vuotta) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  ihmisoikeusaktivisti
Arvonimi: Brittiläisen imperiumin upseeri, OBE
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Cutting the Rose
Tunnustukset:  Equality Now’n kansainvälinen ihmisoikeuspalkinto
Järjestö:  Minority Rights Group   Foundation for Women’s Health, Research and Development   Maailman terveysjärjestö   Equality Now
Efua Dorkenoo (6. syyskuuta 1949 Cape Coast, Brittiläinen Kultarannikko – 18. lokakuuta 2014 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli ghanalais-brittiläinen ihmisoikeusaktivisti, joka kampanjoi yli 30 vuoden ajan naisten sukupuolielinten silpomista vastaan. Hän toimi uransa aikana useissa hyväntekeväisyysjärjestössä sekä Maailman terveysjärjestö naisten terveyden osastolla.
Elämä

Efua Dorkenoo syntyi nykyisessä Ghanassa Cape Coastissa. Hänen vanhempansa olivat John ja Marian Elliot-Yorke, ja hänellä oli kymmenen sisarusta. Efua kasvoi käytännössä Adisadel Collegen kampusalueella, sillä hänen isänsä toimi koulun hoitajana.
Dorkenoo muutti 17-vuotiaana Lontooseen, missä hän työskenteli sairaanhoitajana useissa sairaaloissa. Hän kohtasi 1970-luvulla ensimmäisen tapauksen, jossa naisen sukupuolielin oli silvottu. Hän joutui todistamaan infibulaation kohteeksi joutuneen naisen tuskaa, kun tämä oli synnyttämässä. Äiti oli niin pahoin arpeutunut, että tämä ei pystynyt synnyttämään luonnollisesti. Dorkenoo alkoi 1980-luvulla kampanjoida silpomiskäytäntöjä vastaan työskennellessään Minority Rights Group -hyväntekeväisyysjärjestölle.
Dorkenoo tutki naisten sukupuolielinten silpomista London School of Hygiene & Tropical Medicine, mistä hän valmistui maisteriksi vuonna 1982. Hän julkaisi MRG-järjestön alaisuudessa ensimmäisen raportin Britannian tilanteesta, minkä ansiosta hän sai varoja perustaa vuonna 1983 Foundation for Women’s Health, Research and Development -säätiö. Se pyrki turvaamaan afrikkalaisten tyttöjen ja naisten seksuaali- ja synnytysterveyttä. Lopullisena päämääräänä oli naisten sukupuolielinten silpomisen kieltäminen. Britanniassa se tapahtui vuonna 1985.
Dorkenoo julkaisi vuonna 1994 teoksen Cutting the Rose, josta tuli laajamittaisin kirja naisten sukupuolielinten silpomiseen liittyneistä käytännöistä ja sen estämisestä. Sitä pidetään alansa merkkipaaluna, ja vuonna 2002 se valittiin 1900-luvun sadan parhaan afrikkalaisen kirjan joukkoon.
Dorkenoo työskenteli vuodet 1995–2001 Maailman terveysjärjestö WHO:n naisten terveyden osaston johtajana. Hän ohjasi järjestössä muun muassa alueellisia kampanjoita sukupuolielinten silpomista vastaan Burkina Fasossa, Ghanassa, Kamerunissa, Keniassa, Somaliassa ja Sudanissa. Dorkenoo kuitenkin turhautui WHO:n byrokratiaan ja järjestön hitauteen. Joka vuosi miljoonia tyttöjä silvottiin, mutta toiminnan kieltäminen edistyi hitaasti.
Dorkenoo jätti WHO:n vuonna 2001 ja siirtyi Equality Now -järjestöön. Siellä hän valvoi järjestön maailmanlaajuista ohjelmaa ja pyrki varmistamaan, että silpomisen uhrit saivat äänensä kuuluville. Britannain hallitus käynnisti puolestaan vuonna 2013 ohjelman silpomisen kieltämiseksi Afrikassa. Dorkenoo toimi sen ohjelmavastaavana. Se käynnistettiin seuraavana vuonna, viikko ennen Dorkenoon kuolemaa. Dorkenoo kuoli syöpään lokakuussa 2014.
Tunnustukset

Dorkenoo sai työstään paljon tunnustusta. Kuningatar nimesi hänet vuonna 1994 Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan upseerina. Equality Now myönsi hänelle ja Gloria Steinemille vuonna 2000 kansainvälisen ihmisoikeuspalkinnon elämäntyöstään naisten oikeuksien parantamiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Efua Dorkenoo Wikimedia Commonsissa
Fabiana Claudino

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Fabiana Claudino |  Fabiana Claudino |  Fabiana Claudino |  |
Maa:  Brasilia
Naisten lentopallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | lentopallo |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | lentopallo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Japani 2006 | lentopallo |  |
|  Hopeaa | Japani 2010 | lentopallo |  |
|  Pronssia | Italia 2014 | lentopallo |  |
Fabiana Marcelino Claudino (s. 24. tammikuuta 1985 Belo Horizonte, Brasilia) on brasilialainen lentopalloilija ja olympiavoittaja.
Claudino kuului Brasilian naisten lentopallomaajoukkueeseen Ateenan olympialaisissa 2004, Pekingin olympialaisissa 2008, Lontoon olympialaisissa 2012 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Claudino voitti joukkueessa kultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012, mutta ei saavuttanut mitalisijaa muilla kerroilla.
MM-kilpailuista Claudinolla on kolme mitalia. Vuosina 2006 ja 2008 hän oli mukana hopeaa saavuttaneessa joukkueessa ja vuonna 2014 pronssia saavuttaneessa joukkueessa.
Pan-Amerikan kisoissa Claudino kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen 2011 ja hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fabiana Claudino Wikimedia Commonsissa
Fabiana Claudino Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Junkers Ju 287

| Junkers Ju 287 |
| --- | --- |
 Junkers Ju 287 -koneen pienoismalli.
Tyyppi:  raskas pommikone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Junkers Flugzeug- und Motorenwerke AG
Suunnittelija:  Philipp von Doepp
Ensilento:  8. elokuuta 1944
Valmistusmäärä:  2 
Muunnelmat:  OKB-1 EF 131
Junkers Ju 287 oli saksalaisten toisen maailmansodan lopulla kehittämä nelimoottorinen raskas suihkumoottorikäyttöinen pommikone. Suunnittelusta vastasi Hans Wocke. Suunnittelu aloitettiin vuonna 1943 ja ensilentonsa kone lensi 8. elokuuta 1944. Ju 287V-1 prototyyppi käytti Junkers Jumo 004B -moottoreita, joista jokainen tuotti 900 kg työntövoiman. Saavutettu huippunopeus oli 550 km/h.
Koneessa käytettiin käänteistä nuolisiipeä siipirakenteessa. Ratkaisulla pyrittiin lisäämään vakautta etenkin hitailla nopeuksilla ja sakkaustilanteissa ohjainpinnat siipien ulommissa päissä toimisivat pidempään. Koelennoilla todettiin kaksi havaintoa: kaarroksessa sisempi siipi seurasi hieman ulomman jäljessä tuottaen enemmän nostetta ja taipumista kiertymiseen, sekä korkeanopeuksisissa käännöksissä siivet joustivat tehden käännöksistä tiukempia.
Junkersin tehtaiden pommituksissa myös Ju 287V-1 kärsi vahinkoja ja tuotanto hidastui. Sodan loppua kohti Junkers kehitti jo seuraavaa versiota, Ju 287V-2, jossa oli kuusi suihkumoottoria siipien alla ja saavutti huippunopeuden 800 km/h. Koneen oli määrä kantaa neljän tonnin pommikuorma.
Sodan jälkeen Wocke käytti konseptia HFB-320 Hansa Jet -koneen suunnittelussa.
Neuvostoliittolaiset käyttivät Junkers Ju 287:ää pohjana kehittäessään OKB-1 140 prototyyppiä.
Pienoismallin sivukuva.
Aiheesta muualla

Junkers Ju 287:n tekniset tiedot ja kuvia (saksaksi)
Juri Aleksandrov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nyrkkeily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nyrkkeily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nyrkkeily.MM-kilpailut  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | München 1982 | 51 kg |  |
|  Pronssia | Reno 1986 | 54 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Varna 1983 | 54 kg |  |
|  Hopeaa | Torino 1987 | 54 kg |  |
Juri Aleksandrov (ven. Юрий Александров, 13. syyskuuta 1963 Kamensk-Uralski, Venäjän SFNT – 1. tammikuuta 2013) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut nyrkkeilijä, maailman- ja euroopanmestari.
Amatöörinä Aleksandrov voitti maailmanmestaruuden Münchenissä 1982 ja MM-pronssia Renossa 1986. Euroopan-mestaruuskilpailuista hän voitti kultaa Varnassa 1983 ja pronssia Torinossa 1987.
Amatöörinä Aleksandrov voitti neljästi Neuvostoliiton mestaruuden. Hän otteli ammattilaisena vuosina 1989–1992 viisi ottelua. Aleksandrov voitti ammattilaisotteluistaan kaksi ja hävisi kolme, joista yhden tyrmäyksellä.
Aleksandrov kuoli 1. tammikuuta 2013, 49-vuotiaana. Hänen kuolinsyytään ei julkistettu.
Julien Green

| Julien Green |
| --- | --- |
 Julien Green vuonna 1933
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1900  – Pariisi, Ranska
Kuollut: 13. elokuuta 1998 (97 vuotta) Pariisi, Ranska
Kirjailija
Salanimi: Théophile Delaporte 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Julien Green, alkujaan Julian Hartridge Green, (6. syyskuuta 1900 Pariisi, Ranska – 13. elokuuta 1998 Pariisi, Ranska) oli ranskalais-yhdysvaltalainen kirjailija ja esseisti. Hän oli kaksikielinen (englanti, ranska), mutta kirjoitti pääasiassa ranskaksi. Hän oli vuodesta 1971 Ranskan akatemian jäsen.
Greenin vanhemmat olivat yhdysvaltalaisia, taustaltaan irlantilais-skotlantilaisia. Green syntyi Pariisissa, jossa hänen isänsä Edward Moon Green työskenteli Amerikkalaisen kauppakamarin palveluksessa. Seitsenlapsisesta perheestä Green oli nuorin ja ainoa joka puhui ranskaa pääkielenään, kun muut puhuivat englantia. Äiti kasvatti lapsensa protestantiksi, mutta hänen kuoltuaan 1914 Green kääntyi katoliseksi. Hän meni ensimmäisessä maailmansodassa armeijan palvelukseen vapaaehtoisena ja ajoi ambulanssia Italian rintamalla. Sen jälkeen hän palveli Ranskan tykistössä.
Hän opiskeli Pariisissa ja sitten Yhdysvalloissa Virginian yliopistossa. Yhdysvaltoihin hän ei kuitenkaan kotiutunut vaan sanoi vuosiaan siellä elämänsä surullisimmiksi. Hän keskeytti opinnot ja palasi Ranskaan, jossa ilmestyi hänen esikoisromaaninsa Mont-Cinère (1926). Kustantajansa vaatimuksesta hän muutti nimensä Julian Julieniksi.
Greenin teosten keskeisiä aiheita ovat itsetuho, uskonto ja seksuaalisuus, ja niiden tapahtumaympäristö on ranskalainen maaseutukaupunki, jossa asuvan neuroottisen hahmon elämää hän kuvaa. Hän kirjoitti myös näytelmiä, joista useimmat hän kirjoitti 1950-luvun ensi puoliskolla. Ne käsittelivät itsensä löytämistä.
Greenin laajasta tuotannosta on suomennettu kolme teosta.
Suomennetut teokset

Moira (Moïra, 1950), suom. Airi Partio. WSOY, 1952.
Tohtorin huvila (Adrienne Mesurat, 1927), suom. Katri Ingman. WSOY, 1953.
Lähtö ennen päivänkoittoa (Partit avant le jour, 1963), suom. Marketta Enegrén. WSOY, 1966
Juha Suomalainen

Juha Suomalainen (s. 1964) on  renessanssiajan säestyksettömään vokaalipolyfoniaan erikoistuneen Lumen Valo a cappella -yhtyeen basso, äänitetuottaja ja TV -toimittaja-ohjaaja ja tuottaja.
Suomalainen on Lumen Valo -yhtyeen perustajajäsen ja on ollut aktiivisesti kehittämässä suomalaista yhtyelaulukulttuuria. Hän laulaa bassoa myös Ensmble Petraloysiossa ja on laulanut aiemmin vanhan musiikin Rafael-lauluyhtyeessä sekä lukuisissa pienyhtyeissä ja eturivin suomalaisissa kuoroissa. Juha Suomalainen on tuottanut Sigillum-levymerkin äänitteitä.
Suomalainen työskentelee Yle TV1:n kulttuuriohjelmissa toimitussihteerinä ja tuottajana. Hän on toiminut Yle TV1:n kulttuuripalkinnon "Vuoden Valopilkun" raadin puheenjohtajana vuosina 2004–2006 ja aiempina vuosina raadin jäsenenä. Hän on ohjannut ja käsikirjoittanut lukuisia tv-dokumentaareja ja henkilökuvia. Hän on työskennellyt vuodesta 2009 alkaen vierailevana dokumentaarielokuvan opettajana Nordland Kunst- og Filmfagskolessa Lofooteilla, Norjassa.
Televisio-ohjelmia ja tuotantoja: Yle Teema & RSO / Mykkä valo -sävellystilaushankkeen tuottaja 2009-13, kulttuuridokumentteja, henkilökuvia, klassisen musiikin ohjelmia, Strada, K-reppu, K-rappu, Kosmos ja Valopilkku.
Äänitteet

Miraculum (Sigillum 2010)
Requiem (Sigillum 2009)
Maria (Sigillum 2008)
Adoratio (Sigillum 2004)
Gravity (Sigillum 2001)
Mysterium(Sigillum 2000)
Zelenka (Alba 1999)
Tenebrae (Alba 1997)
Mary in the Land of Snow and Light (Alba 1996)
Aiheesta muualla

Lumen Valon kotisivu
Lumen Valo Myspacessa
↑  Jorma Panula 70 vuotta, maestrot onnittelevat yle.fi, viitattu 12.7.2024
Fara Filiorum Petri

| Fara Filiorum Petri |
| --- | --- |

Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Camillo D'Onofrio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,96 km²
Väkiluku (31.12.2017):  1 986
 – Väestötiheys:  133 as./km²
Postinumero:  66010
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fara Filiorum Petri on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 986 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 955 asukasta.
Jussi-palkinnot 2013

Kohta 18 -elokuvan tekijöitä.
Miespääosan voittaja Eero Ritala ja naispääosajan voittaja Laura Birn.
Kovasikajuttu voitti parhaan leikkauksen ja parhaan dokumenttielokuvan palkinnot.
Jussi-gaala 2013 järjestettiin 3. helmikuuta 2013 Helsingin Kaapelitehtaalla. Tilaisuudessa jaettiin Jussi-palkinnot vuoden 2012 parhaille elokuville. Gaalan juonsivat Mikko Leppilampi ja Vappu Pimiä. Tilaisuuden televisioi MTV3 ja se keräsi 676 000 katsojaa.
Eniten palkintoja keräsi Puhdistus viidessä eri sarjassa. Toisaalta merkittävät parhaan elokuvan, parhaan ohjauksen sekä parhaan käsikirjoituksen Jussit menivät elokuvalle Kohta 18. Uutena palkintokategoriana aloitti parhaan maskeeraussuunnittelun Jussi.
Voittajat ja ehdokkaat

| Voittaja> Paras elokuva | Elokuva> Paras elokuva | Muut ehdokkaat> Paras elokuva |
| --- | --- | --- |
| Kohta 18 | Kohta 18 |  Miss Farkku-Suomi  Niko 2 – lentäjäveljekset  Puhdistus  Vuosaari |
Paras ohjaus
| Maarit Lalli | Kohta 18 |  Puhdistus – Antti J. Jokinen  Vuosaari – Aku Louhimies |
Paras miespääosa
| Eero Ritala | Kulman pojat |  Tie pohjoiseen – Samuli Edelmann  Tie pohjoiseen – Vesa-Matti Loiri |
Paras naispääosa
| Laura Birn | Puhdistus |  Härmä – Pamela Tola  Kaksi tarinaa rakkaudesta – Pamela Tola |
Paras miessivuosa
| Santtu Karvonen | Juoppohullun päiväkirja |  Tie pohjoiseen – Peter Franzén  Risto Räppääjä ja viileä Venla – Juha Muje |
Paras naissivuosa
| Liisi Tandefelt | Puhdistus |  Vuosaari – Laura Birn  Kohta 18 – Niina Nurminen |
Paras käsikirjoitus
| Maarit Lalli, Henrik Mäki-Tanila | Kohta 18 |  Miss Farkku-Suomi – Matti Kinnunen  Niko 2 – lentäjäveljekset – Hannu Tuomainen, Marteinn Thorisson |
Paras kuvaus
| Rauno Ronkainen | Puhdistus |  Vuosaari – Tuomo Hutri  Kohta 18 – Rauno Ronkaine |
Paras musiikki
| Karsten Fundal | Säilöttyjä unelmia |  Rakkauden rasvaprosentti – Pessi Levanto  Niko 2 – lentäjäveljekset – Stephen McKeo |
Paras äänisuunnittelu
| Kirka Sainio | Puhdistus |  Rat King – Ivo Felt, Seppo Vanhatalo  Kaksi tarinaa rakkaudesta – Micke Nyström |
Paras leikkaus
| Riitta Poikselkä | Kovasikajuttu |  Vuosaari – Benjamin Mercer  Kohta 18 – Joon Tervakari, Maarit Lalli |
Paras lavastus
| Ulrika von Vegesack | Iron Sky |  Niko 2 – lentäjäveljekset – Mikko Pitkänen  Vuosaari – Sattva-Hanna Toiviainen |
Paras puvustus
| Tiina Wilén | Miss Farkku-Suomi |  Vuosaari – Tiina Kaukanen  Puhdistus – Anna Vilppunen |
Paras maskeeraussuunnittelu
| Riikka Virtanen | Puhdistus |  Miss Farkku-Suomi – Marjut Samulin  Vuosaari – Marjut Samulin |
Paras dokumenttielokuva
| Kovasikajuttu | Kovasikajuttu |  Säilöttyjä unelmia  Venäjän vapain mies |
Betoni-Jussi elämäntyöstä
Anneli Sauli

Yleisön suosikkielokuvaksi äänestettiin Nightmare – painajainen merellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jussi-palkinnot 2013 Wikimedia Commonsissa
Jussi-gaala 2013 MTV3:n sivuilla
Jussi Pukkila

Juho Jaakko (Jussi) Pukkila (11. maaliskuuta 1883 Kauhava – 30. marraskuuta 1939 Kuopio) oli suomalainen lukkariurkuri ja kirjailija.
Pukkilan vanhemmat olivat talollinen Jakob Jutila ja Elisabet (Liisa) Pukkinen. Hän suoritti lukkariurkurin tutkinnon Helsingin musiikkiopistossa. Pukkila asui Kuopiossa vuosina 1918–1939.
Teoksia

Meiltä ja meirän krannista, pohjalais-novelleja. WSOY 1930
Isoo-eläjä eli förmyntari ja herastuomari Juha Erkinpoika Alakruunarin elämänkertomus, romaani.   WSOY 1945
Fara

Fara (m.kreik. Φαρά, lat. Phara) voi viitata seuraaviin:
Fara, antiikin aikainen kaupunki Akarnaniassa
Fara, antiikin aikainen kaupunki Arkadiassa
Farai eli Fara, antiikin aikainen kaupunki Akhaiassa
Fara Olivana con Sola, kunta Pohjois-Italiassa Bergamon maakunnassa Lombardian alueella
Fara Filiorum Petri, Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta
Fara San Martino, Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta
Kaarlo Julkunen

Kaarlo Juhana Julkunen (10. helmikuuta 1897 Rantasalmi – 21. toukokuuta 1976 Rantasalmi) oli suomalainen toimittaja ja runoilija.
Julkunen pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1916 ja hän oli myöhemmin toimittajana muun muassa Itä-Savo-lehdessä.
Teoksia

Laulavia sanoja, runoja.  Otava 1919
Aurinko ja nurmiruusu: kesäpäiviä ja -öitä yksin ja kahden.  Otava 1921
Nuoruuden päivät, runoja.  Otava 1922
Savo, juhlaruno Parkuinmäen taistelun muistomerkin paljastustilaisuuteen 21.7.1929.  1929
Kaarlo Julkusen runoja, moniste.  Rantasalmen kotiseutuyhdistys 2007
Eteläsulawesilaiset kielet

Eteläsulawesilaiset kielet on malaijilais-polynesialaisten kielten alaryhmä, johon kuuluu noin 30 kieltä. Ryhmään kuuluvia kieliä puhutaan Indonesiassa Sulawesin saaren länsi- ja lounaisosassa sekä läheisillä Selayarsaarilla. Puhutuimmat eteläsulawesilaiset kielet ovat bugi, makassar, toraja-sa’dan ja mandar.
Jules Mazarin

Kardinaali Jules Mazarin. Pierre Louis Bouchartin maalaus.
Jules Mazarin, alkuperäinen nimi Giulio Raimondo Mazzarino, usein kardinaali Mazarin,  (14. heinäkuuta 1602 Pescina, Abruzzi, Napolin kuningaskunta – 9. maaliskuuta 1661 Vincennes, Ranskan kuningaskunta) oli italialaissyntyinen ranskalaispoliitikko ja kardinaali, joka toimi kardinaali Richelieun seuraajana Ranskan pääministerinä vuodesta 1642 kuolemaansa asti.
Kun Ludvig XIV peri Ranskan kruunun nelivuotiaana toukokuussa 1643, hänen äidistään kuningatar Anna Itävaltalaisesta tuli aluksi sijaishallitsija. Käytännössä valtaa kuitenkin käytti pääministeri Mazarin. Kardinaalista tuli Annan rakastaja, ja heidän välillään saattoi olla salainen avioliittokin.
Paavin erikoislähettiläs

Paavi Urbanus VIII oli lähettänyt italialaisen Mazarinin Ludvig XIII:n hoviin erikoislähettiläänään (nuncio extraordinario) vuonna 1634, ja muutaman vuoden kuluttua Ranskan silloinen pääministeri, kardinaali Richelieu sai nuoren diplomaatin siirtymään Ranskan hovin palvelukseen vuonna 1640. Mazarinin ura eteni salamavauhtia: hän sai Ranskan kansalaisuuden, ja vuonna 1641 hänet nimitettiin kardinaaliksi.
Pääministeri

Kardinaali Richelieun kuoltua Mazarin nousi maan pääministeriksi, kuten tämä oli suositellutkin. Tosin Mazarinilta puuttui Richelieun nerokkuus, mutta hän oli taitava ja ovela, tarmokas ja sitkeä ja hänellä oli hyvä ihmistuntemus; väkivaltaisia keinoja hän kuitenkin karttoi.
Mazarin johti Ranskaa määrätietoisesti kolmikymmenvuotisen sodan viime vaiheiden läpi. Hän joutui puolustautumaan myös sisäisesti fronde-kapinallisia vastaan ja lähti jopa kahdesti maanpakoon, kun osa aatelistosta ja kuningas­suvusta vastusti hänen toimiaan. Mazarinin johdolla Ranska neuvotteli Westfalenin rauhansopimuksen, joka varmisti Ranskan aseman sodan voittajana. Mazarin edisti Ranskan etuja Etelä-Italiassakin lietsomalla Espanjan-vastaista mielialaa. Hän pyrki heikentämään Habsburg-suvun asemaa samalla tavoin Saksassa ja Alankomaissa. Nämä tavoitteet onnistuivat vain osittain, mutta Pyreneiden rauha vuonna 1659 oli Ranskalle merkittävä voitto, koska se oli yksi askel Espanjan heikentymisessä.
Mazarin joutui vuosien varrella useiden murha­yritysten kohteeksi. Hänen onnistui silti säilyttää niin henkensä kuin poliittisen asemansakin. Ludvig XIV julistettiin täysi-ikäiseksi vuonna 1651, mutta hän jätti yhä vallankäytön Mazarinille. Kolmen vuoden kuluttua Ludvig voideltiin kuninkaaksi, ja Mazarin pysyi pää­ministerinä kuolemaansa saakka vuonna 1661.