stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vanhat suomalaiset mittayksiköt
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt

Pitkälle Ruotsin vallan ajalle eri kaupungeilla oli omat mittansa. Tähän viittaava sanonta Porvoon mitalla tulee siitä, että kun Ruotsin vallan ajalla Porvoossa vouti keräsi veroja kansalaisilta (viljaa, riistaa, kaloja...) hän käytti suurta mittaa. Tilittäessään verotuottoja kuninkaalle hän kuitenkin käytti pientä mittaa ja piti kertyneen erotuksen itsellään. Nykyään sanonnalla kuitenkin tarkoitetaan hyvää, runsasta mittaa.
Vanhasta suomalaisesta peninkulmasta (n. 6 km) siirryttiin käyttämään ruotsalaista peninkulmaa (n. 10 km) vuonna 1655. Vasta 1700-luvulla tärkeimmät yksiköt saatiin yhtenäistetyiksi valtakunnallisesti. Vuoden 1734 laki edellytti jo, että koko (Ruotsin) valtakunnassa (Suomi mukaan luettuna) oli käytettävä yhtäläisiä, kruunun leimalla varustettuja mittoja. Näin ollen Ruotsin vallan ajan lopulla käytössä olleille mittayksiköille voidaan jo ilmoittaa tarkat vastaavuudet nykyisinä yksikköinä. Jos kauppias käytti muunlaisia mittoja, ne oli lain mukaan takavarikoitava ja lyötävä rikki.
Nykyisin vanhat yksiköt esiintyvät enää vain vanhassa kirjallisuudessa, historiallisissa asiakirjoissa, paikannimissä sekä joissakin sanonnoissa ja sananlaskuissa, esimerkiksi ei tuumaakaan, parempi virsta väärään kuin vaaksa vaaraan.
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt > Pituusmitat

Pituusmittojen perusmitta oli kyynärä, joka vastaa periaatteessa ihmisen kyynärvarren pituutta kyynärpäästä sormenpäihin. Kyynärä kuitenkin määriteltiin jalan kautta, jolloin siitä tuli epänormaalin suuri. Nykyihmisellä kyynärän pituus on melko tarkasti 50 cm.
Ruotsalaiseen kyynärään perustuvat muunnokset:
1 ruotsalainen peninkulma = 36 000 jalkaa = 10 688,4 m
1 virsta = 1⁄10 peninkulmaa = 600 syltä = 3 600 jalkaa = 1 068,8 m
1 syli = 3 kyynärää = 6 jalkaa  = 1,8 m
1 kyynärä = 1⁄3 syltä = 2 jalkaa = 24 tuumaa  = 0,6 m
1 jalka = 12 tuumaa työmittana = 10 tuumaa kymmenysmittana  = 0,2969 m
1 kortteli eli vaaksa = 1⁄4 kyynärää = 1⁄2 jalkaa  = 0,1 m
1 tuuma = 1⁄24 kyynärää = 24,7 mm
1 linja = 1⁄12 tuumaa = 2,1 mm
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt > Painomitat

Painomittojen perusyksikkö oli naula (ruots. skålpund). Mittoja käytettiin yleisten kauppatavaroiden mittaamisessa (vrt. brittiläinen avoirdupois-järjestelmä). Apteekkareilla ja kultasepillä oli oma mittajärjestelmänsä.
1 lästi – 4 250 kg = 100 sentneriä
1 lästi painava – 18 kippuntaa vuoripainoa = 2 448,4 kg
1 lästi = 288 leiviskää = 1 890 kg
1 kippunta – vanhaa painoa = 20 leiviskää = 400 naulaa = 170,02 kg
1 kippunta vuoripainoa = 136 kg
1 kippunta takkirautapainoa = 177 kg
1 sentneri – 42,501 kg = 100 naulaa. Brittiläinen sentneri (cwt, centum weight, hundredweight) on 112 paunaa (50,8023 kg)
1 senttaali – 100 kg
1 leiviskä = 20 naulaa = 8,501 kg
1 naula = 32 luotia = 425,05 g. Suomessa käytetty naula oli eri mittayksikkö kuin brittiläinen naula eli pauna, joka on 453,9 g.
1 markka = 1⁄2 naulaa = 212,6 g
1 luoti = 4 kvintiiniä = 13,283 g
1 kvintiini = 3,3 g
1 skruupeli eli krupula = 20 graania = 1,2 g
1 assi = n. 48 mg lähde?
1 jyvä l. graani = 42,5 mg lähde?
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt > Tilavuusmitat

Tilavuusmittoja käytettiin kuivatavaroiden mittaamisessa. Perusyksikkö oli kappa. Tässä on Tietosanakirjassa esitelty tiettynä aikana käytössä ollut järjestelmä, mutta mittojen suuruudet vaihtelivat suuresti paikasta ja ajasta toiseen (esimerkiksi vakka on Kielitoimiston sanakirjan mukaan "eräitä suuruudeltaan vaihtelevia viljamittoja, tav. 1–5 kappaa"):
1 tynnyri = 4 vakkaa = 32 kappaa = 146,5 l
1 nelikko = 24 kappaa = 109,9 l lähde?
1 vakka = 8 kappaa = 36,6 l
1 kappa = 1+3⁄4 kannua = 1⁄32 tynnyriä = 4,6 l
1 kannu = 2 tuoppia = 2,6172 l
1 tuoppi = 1⁄2 kannua = 4 korttelia = 1,3 l
1 kortteli = 1⁄4 tuoppia = 4 jumprua = 0,3 l
1 jumpru = 0,08 l
Kappa-sanaa käytetään nykyäänkin, mutta lähinnä vain torikaupassa perunoita myytäessä. Kappa tai iso kappa tarkoittaa tällöin (tavallisesti puista) viiden litran mittaa tai sillä mitattua määrää. Pikkukappa tai  pieni kappa on vastaavasti kahden litran vetoinen. Torikauppakäytännössä perunoita pannaan mitta-astia kukkuroilleenlähde?.
Tilastollisessa käytössä käytettiin Suomen suuriruhtinaskunnan aikaan tilavuus- ja vetomittojen ohella pituusmittojen kuutioita.
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt > Vetomittoja

Vetomittoja käytettiin nesteen ja hienojakoisen kuivatavaran mittaamiseen.
1 tynnyri = 4 nelikkoa = 36 kappaa = 30 kappaa (kuivatavara) = 63 kannua = 164,88 dm3 (kuivaa tavaraa)
1 aami = 60 kannua = 157,0 l nestettä
1 tynnyri = 4 nelikkoa = 125,6 l (neste) = kahdeksan ottinkia (nestettä; viina, suolakala)
1 dritteli = 51,5 kg:n tynnyri (voita)
1 nelikko = 12 kannua = 31,4 l (neste)
1 nelikko = 7+1⁄2 kappaa = 41,2 l (kuivatavara)
1 kappa = 21⁄10 kannua = 5,4961 l (kuivatavara)
1 kappa = 1+3⁄4 kannua = 4,6 l
1 lästi = 12–15 tynnyriä. Käytettiin tervakaupassa.
Vetomittoja voitiin käyttää kuivatavaralle joko löyhänä tai lujana. Löyhässä mitassa mitattava aine tasattiin mitan reunan tasalle, kun taas lujassa mitassa aine jätettiin kukkurapäiseksi. lähde?
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt > Pinta-alat

Pinta-alat määräytyivät joko sen alan mukaan, mitä vetomitallisesta viljaa kykeni kylvämään peltoa, tai sen mukaan, mitä maa-ala tuotti veroja. Pinta-alamittoja ei ollut kytketty matemaattisesti neliösuhteessa mihinkään pituusmittoihin.
1 vanha kapanala (vuoteen 1849) – 1⁄32 tynnyrinalaa = 154,3 m²
1 uusi kapanala (vuodesta 1849) – 1⁄30 tynnyrinalaa = 164,6 m²
1 tynnyrinala = 32 vanhaa kapanalaa = 30 uutta kapanalaa = 56 000 neliöjalkaa = 0,49364 ha
Näiden lisäksi voitiin käyttää myös vanhojen pituusyksiköiden neliöitä.
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt > Kappalemittoja

Nämä ovat osittain käytössä edelleenkin.
1 krossi (grossi) = 12 tusinaa = 144 kpl
1 tusina = 12 kpl
1 tiu = 20 kpl (kananmunia)
1 kerpo = 31 nahkiaista (30 nipussa ja yksi siteenä)
1 nelikko = 4 samanlaista, etenkin neljän hevosen valjakko
1 troikka = 3 samanlaista, etenkin kolmen hevosen valjakko (ven. troika)
1 trio = 3 kpl (esineiden tai muiden asioiden lukumäärä)
1 tupla = 2 kpl
1 toltti = 12 kpl (lautoja, A. Kivi: Seitsemän veljestä)
1 puntti = 20 kpl (kukkia) lähde?
1 puntti = 10 kpl  (tulitikkurasioita)
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt > Rahayksiköitä

Ruotsalainen riikintaaleri = riksi = 48 killinkiä
(1834 = 1 hopeariksi = 2⁄3 bankoriksiä = 4 valtionvelkariksiä)
1 rupla = 30–40 killinkiä
V. 1860 markka = 100 penniä (4 markkaa = 1 hopearupla)
V. 1865 94,48 markkaa = naula hopeaa
V. 1878 markka = 0,32 g .900-kultaa = 1 Ranskan, Sveitsin tai Belgian frangi = 1 Italian liira
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt > Vanhat mitat rakentamisessa

1 tanko = 1+2⁄3 syltä = 296,9 cm
1 syli = 3 kyynärää = 1,8 m
1 kyynärä = 2 jalkaa = 594 mm
1 jalka = 1⁄2 kyynärää = 2 korttelia = 297 mm
1 kortteli = 1⁄4 kyynärää = 6 tuumaa = 148,5 mm
1 tuuma = 1⁄24 kyynärää = 12 linjaa = 24,7 mm
1 linja = 2,1 mm
Venäläiseen kyynärään perustuva järjestelmä

Ruotsalaisen kyynäräjärjestelmän rinnalle tuli autonomian aikana venäläiseen kyynärään eli arsinaan (= 71,12 cm) perustuva järjestelmä.
Arsina oli Venäjällä käytössä pituusmittana jo 1400-luvun lopulla, mutta enää ei tiedetä tarkoin, minkä pituinen se tuolloin oli. Myöhemmin Pietari Suuri määräsi, että Venäjän arsina oli suuruudeltaan tarkalleen 28 Englannin tuumaa, minkä vuoksi myös Venäjän tuuma oli sen jälkeen tarkalleen yhtä suuri kuin Englannin tuuma (= 2,54 cm). Tähän järjestelmään perustuvat yksiköt olivat 1800-luvulla käytössä Suomessakin.selvennä
Venäläiseen kyynärään perustuva järjestelmä > Pituusmitat

1 venäjänvirsta = 500 venäjänsyltä = 1 066,8 m
1 venäjänsyli (saseni) = 3 arsinaa = 2,1 m
1 arsina = 4 setverttiä = 0,7 m
1 setvertti = 4 versokkaa = 7 tuumaa = 177,8 mmlähde?
1 versokka = 1,75 tuumaa = 44,5 mm
1 venäjäntuuma = 10 linjaa = 2,5 cm = 25,4 mm (yhtä suuri kuin Englannin tuuma)
1 linja = 2,5 mm
Venäläiseen kyynärään perustuva järjestelmä > Painomitat

1 kippunta = 4 sentneriä = 170,0 kg
1 sentneri = 5 leiviskää = 42,5 kg
1 leiviskä = 20 naulaa = 8,5 kg
1 naula = 32 luotia = 425,1 g
1 luoti = 4 kvintiiniä = 13,3 g
1 kvintiini = 69 assia = 3,3 g
1 assi = 0,05 glähde?
Autonomian aikaan ruotsalaisten painomittojen rinnalle omaksuttiin joitakin venäläisiä painomittoja. Kulia käytettiin lähinnä viljan mittaamiseen.
1 kuli tai matto = 9 puutaa = 147,4 kg rukiita
1 puuta = 40 naulaa = 16,4 kg
1 naula = 32 luotia = 0,4 kg
1 luoti = 12,8 g
Metrijärjestelmään siirtymisen yhteydessä jäi leiviskä edelleen lailliseksi mittayksiköksi, mutta se määriteltiin uudestaan tasan 10 kilogrammaksi. Käytännössä sitä ei kuitenkaan esiintynyt juuri muualla kuin koulukirjoissa, eikä nykyinen mittayksikköasetus sitä enää tunne.
Venäläiseen kyynärään perustuva järjestelmä > Tilavuusmitat

Rakentamisessa tilavuusmitoilla mitattiin vaikkapa tervaa ja kalkkia.
Ruotsalaiset tilavuusmitat olivat yhä käytössä:
1 ankkuri = 15 kannua = 39,3 l. Ruotsin ankkuri 15 kannua = 39,3 l. Tanskan ankkuri = 37,7 l. Venäjän (= 3 vedroa eli ämpäriä) = 36,9 litraa.
1 tynnyri = 48 kannua = 125,6 l (nestemitta)
1 kannu = 2 tuoppia = 2,6 l
1 tuoppi = 1⁄2 kannua = 4 korttelia = 1,3 l
1 kortteli = 1⁄4 tuoppia = 4 jumprua = 0,3 l
1 jumpru = 8,2 cl (ruots. jungfru)
1 kappa = 5,5 l (kuivaa tavaraa)
Juomamittoina oli käytössä myös:
puolituoppi = 2 korttelia;
ryyppi = 1⁄2 jumprua = 4,1 cl;
Venäläisiä tuoppeja oli kahdenlaisia ja ne poikkesivat ruotsalaisesta:
1 ämpäri = 8 tuoppia = 12,3 l (ven. vedro)
1 tuoppi = 4 korttelia = 1,5 l (ven. štof)
1 tuoppi = 1,2 l (ven. kružka)
Aiheesta muualla

Mittayksikkömuunnin
Turun yliopisto, historian laitos, mittojen muuntaja
Finn Juhl

Finn Juhl.
Finn Juhl (30. tammikuuta 1912 – 17. toukokuuta 1989) oli tanskalainen arkkitehti ja teollinen muotoilija, joka tunnetaan erityisesti huonekaluistaan. Hän oli keskeinen hahmo 1940-luvulta alkaneessa tanskalaisten puuhuonekalujen kansainvälisessä esiinmarssissa.
Finn Juhlin ankara isä oli tekstiilitukkuri, ja äitinsä poika menetti pian syntymänsä jälkeen. Lapsesta asti Juhl haaveili taidehistorioitsijan urasta, mutta isä sai pojan valitsemaan opiskelualakseen arkkitehtuurin. Hän opiskeli kuninkaallisessa taideakatemiassa Kay Fiskerin, aikansa johtavan tanskalaisarkkitehdin johdolla.
Valmistuttuaan Juhl työskenteli kymmenisen vuotta Vilhelm Lauritzenin toimistossa, jossa oli aloittanut jo opintojensa ohella. Yhdessä Viggo Boesenin kanssa Juhl vastasi muun muassa Tanskan uuden radiotalon sisustuksesta. 
Vuonna 1943 hänet palkittiin nuorille arkkitehdeille jaettavalla Christian Frederik Hansen -palkinnolla.
Huonekalu- ja muu tuotemuotoilu

Vuonna 1945 Juhl jätti Lauritzenin toimiston ja perusti oman, jatkaakseen jo aloittamaansa huonekalujen suunnittelua. Vuonna 1937 hän aloitti yhteistyön kalustepuuseppä Niels Vodderin kanssa pienten sarjojen kalusteiden tekemiseksi.
 Vaikka useimmat niistä on sittemmin otettu uustuotantoon, syntyaikoinaan uudenlaiset pelkistetyt kalusteet kohtasivat yleisön vastustusta. Vuonna 1939 esiteltyä Pelikaanituolia kuvattiin ”väsähtäneeksi mursuksi” ja ”estetiikaksi sanan huonoimmassa mahdollisessa merkityksessä”. Menestystä tuli helpommin muista maista kuin Tanskasta, jossa arvostettiin enemmän Børge Mogensenin ja Hans Wegnerin kalusteiden perinteisempiä linjoja.
Vuonna 1948 Juhlin kalusteista julkaistiin iso juttu yhdysvaltalaisessa Interiors-sisustuslehdessä. Vuonna 1951 Juhl osallistui Good Design -näyttelyyn Chicagossa. 1950-luvun Milanon triennaleissa Juhl voitti yhteensä viisi kultamitalia, mikä vakiinnutti hänen kansainvälisen maineensa.
Juhl muotoili myös muun muassa jääkaappeja General Electricille, lasiesineitä, keramiikkaa sekä huonekaluja michiganiläiselle Baker Furniture Companylle. 1960–1970-luvuilla kiinnostus Juhlin muotokieleen väheni mutta palasi taas 1980–1990-luvuilla. Vuonna 2010 hänen One Collection -merkille suunnittelemansa sohva voitti Wallpaper-sisustuslehden muotoilupalkinnon.
Juhl suunnitteli sisustuksia moniin Kööpenhaminan hienoihin vähittäisliikkeisiin, SAS-lentoyhtiön toimistoihin ja kokoushuoneen YK:n päämajaan New Yorkiin. 1940-luvulta 1960-luvulla Juhl myös opetti Kööpenhaminassa ja Chicagossa.
Juhlin itselleen rakennuttamasta talosta on tehty kotimuseo, joka on osa Ordrupgaardin taidemuseota.
Juhlin tyyli ja perintö

Vaaleasta puusta kuten tammesta ja pyökistä tunnettujen muiden tanskalaismuotoilijoiden vastakohtana Juhl suosi tiikkiä ja muita tummia puulajeja ja loihti niistä orgaanisia muotoja, joiden toteutus oli hyvin vaativaa.
Juhlia kiehtoi abstraktin kuvanveistäjän Jean Arpin muotokieli, mikä näkyi hänen töissään Pelikaanituolista alkaen. Toinen innoituksen lähde oli alkuperäisheimojen kansantaide, kuten Chieftain-tuolissa.
Kirjallisuutta

Hansen, Per H., Finn Juhl og hans hus. Copenhagen: Gyldendal/Ordrupgaard, 2009. (tanskaksi)
Hiort, Esbjoern, Finn Juhl: Architecture-Furniture-Applied Arts. Copenhagen: Danish Architecture Press, 1990. ISBN 87-7407-094-0. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  Museum of Modern Art  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Finn Juhl
Finn Juhlin kalusteita Tanskan muotoilumuseossa.
Käännös suomeksi
Jotunheimen

| Jotunheimen |
| --- | --- |
 Jotunheimenin korkein huippu Galdhøpiggen
Maantiede
Sijainti:  Oppland / Sogn ja Fjordane,  Norja
Päävuoristo:  Skandit
Korkein kohta
Nimi:  Galdhøpiggen
Korkeus meren-pinnan tasosta:  2 469 m
Sijainti:  Oppland,  Norja
Jotunheimen [ˈjòːtʉnˌhæɪmən] on Skandeihin kuuluva korkeahuippuinen vuoristoalue Opplandin ja Sognin ja Fjordanen läänien rajalla Etelä-Norjassa. Alueella sijaitsee vuonna 1980 perustettu Jotunheimenin kansallispuisto, jonka pinta-ala on 1 155,670 neliökilometriä.
Nimen tausta

Ylänköalueen nimen Jøtunheimen antoi norjalainen kirjailija Aasmund Olavsson Vinje vuonna 1862. Vinje nimesi alueen sekä skandinaavisen mytologian että paikallisten maisemien inspiroimana. Nimen alkuosa jotun viittaa jättiläisiin tai peikkoihin ja loppuosa heimen taas niiden kotipaikkaan – Jotunheim on skandinaavisessa mytologiassa jättiläisten maailma. Myöhemmin nimi Jøtunheimen muutettiin muotoon Jotunheimen, joka on nykyään tavallisemmin käytetty kirjoitusmuoto.
Maantiede

Jotunheimeniin kuuluvat Pohjois-Euroopan korkeimmat vuorenhuiput, korkeimpina Galdhøpiggen (2 469 m) ja Glittertind (2 464 m). Lounaisosassa on pienempi terävähuippuinen Hurrunganen vuoristo, jonka korkein huippu, Store Skagastølstinden eli Storen, yltää 2 405 metriin merenpinnan tasosta.
Maantiede > Jäätiköt

Jotunheimenin alueella on erikokoisia jäätiköitä. Nykyiset jäätiköt ovat lähinnä korkeiden huippujen ympärillä ja peittävät alueen ylimpiä laaksoja sekä korkealla olevia tasaisempia alueita.
Liikenne

Jotunheimenin suuresta alueesta huolimatta siellä ei ole juurikaan autoliikenteelle tarkoitettuja teitä. Jotunheimenin ja Breheimenin välissä ylängön ylittää Fv55-tie. Lännen suuntaan tie jatkuu Skjoldenista edelleen pidemmälle muun muassa Sogndalsfjøran, Balestrandin ja Høyangerin kautta E39-tielle. Idässä tie johtaa Lomiin asti. Eri puolille Jotunheimenin kansallispuiston reuna-alueita johtaa muutamia pieniä pistoteitä, vaikka itse kansallispuiston alue on käytännössä tietön. Pienen poikkeuksen tekee kuitenkin Veodalenlaaksossa Glitterheimiin, lähelle Glittertindeniä johtava pistotie, jonka pää on kansallispuiston alueen sisäpuolella.
Kirjallisuutta

Ryvarden, Leif: Norges nasjonalparker. N. W. Damm & Søn AS 2007. ISBN 978-82-04-09324-0
Helgesen, Morten & Helgesen, Julia: Norges Fjelltopper over 2000 meter. Glittertind Forlag AS. Skrautvål 2013. ISBN 978-82-997013-7-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jotunheimen Wikimedia Commonsissa
VisitJotunheimen.com, Jotunheimenin virallinen kotisivu
Fv55-tie kulkee ylängöllä Sognefjelletin lähellä.
Martti Jukola

Martti Jukola noin vuonna 1930
Martti Henrik Jukola (22. marraskuuta 1900 Turku – 3. lokakuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen urheilutoimittaja, urheilija ja päätoimittaja. Pekka Tiilikaisen mukaan Martti Jukola loi koko suomalaisen radioselostuksen perusteet. Jukola osallistui urheilijana Pariisin olympialaisiin 1924.
Jukolan vanhemmat olivat kuuromykkäinkoulun opettaja Aapo Henrik Jukola ja Maria Wilhelmina Grönroos. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1922, lisensiaatiksi 1930 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1932 aiheenaan runoilija J. H. Erkko. Jukola oli Urheilulehdessä toimitussihteerinä 1922–1923, vastaavana toimittajana 1924–1925 ja päätoimittajana 1931–1936. Hän toimi Werner Söderström Oy:n kirjallisuusosaston virkailijana Porvoossa 1926–1930 sekä toimittajana Kansan Kuvalehdessä 1927–1929 ja Urheilija-lehdessä 1928–1931.
Jukola toimi Yleisradion selostajana 1931–1952 ja selostusosaston päällikkönä 1939–1942. Hän oli samaan aikaan myös Enso Gutzeit-Tornator -yhtymän sosiaalipäällikkönä Ensossa vuosina 1936–1939 sekä Urheilijain Kustannus Oy:n kirjallisena johtajana ja Urheilukuvaston päätoimittajana vuosina 1943–1952. Ensossa työskennellessään hän perusti Ylä-Vuoksen Palloseuran.
Martti Jukolan urheilu-uran huippuvuodet ajoittuvat 1920-luvun alkuun. Hänen kotiseuransa olivat yleisurheilussa Turun Urheiluliitto ja palloilussa Turun Palloseura, jonka perustajäseniä Jukola oli. Hänen paras saavutuksensa oli Pariisin olympiakisojen 400 metrin aitajuoksu, jonka välierissä hän sijoittui viidenneksi. Hän saavutti useita yleisurheilun SM-mitaleja, mm. hopeaa 400 metrin aidoissa 1923-26, 110 metrin aidoissa 1924, ja 400 metrillä 1926. Hänen ennätyksensä 110 metrin aidoissa oli 15,9, 400 metrin aidoissa 55,4, 200 metrillä 23,0 ja 400 metrillä 49,9. Muutettuaan Turusta Jukola edusti yleisurheilussa aktiiviaikanaan Porvoon Urheilijoita ja Helsingin Kisa-Veikkoja, jonka kunniajäseneksi hänet valittiin myöhemmin.
Teoksia

Olympialaiskisat I-III 1924–1928
Olympialaispoikia 1928
Juhana Heikki Erkko. Elämä ja teokset, osa I (väitöskirja) 1930 ja osa II 1939
Me uskomme urheiluun 1932
Athletics in Finland 1932
Huippu-urheilun historiaa (useita painoksia) 1. 1935
Laakeriseppele. Pyrähdyksiä kotimaassa ja maailmalla. Urheiluselostajan muistelmia 1943
Urheilun pikku jättiläinen – ohjekirja nuorille urheilijoille, tietokirja kaikille urheilunharrastajille (1945–1947, useita painoksia)
Urheileva nuoriso 1948
Suuri Olympiakirja 1952
Aiheesta muualla

Lindfors, Jukka: Martti Jukola, urheiluselostuksen uranuurtaja Yle Elävä arkisto. 17.6.2016.
Martti Jukola, kansakunnan ääni Yle Elävä arkisto. 7.5.2008.
Martti Jukola. Urheilutohtori ja koko Suomen kansan tuntema miellyttävä radioselostaja, Seura, 12.02.1936, nro 7, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Juno

Antonio da Correggio, Junon rankaiseminen noin 1519. Yksityiskohta San Paolo nunnaluostarin huoneen freskosta Camera di San Paolo Parmassa Italiassa.
Juno (Iuno) on roomalaisessa mytologiassa taivaan ja avioliiton jumalatar, Saturnuksen ja Rhean tytär ja ylijumala Juppiterin puoliso. Kesäkuu, roomalaisten Junonius, on nimetty hänen mukaansa, ja sitä pidettiin suotuisimpana ajankohtana avioliiton solmimiseen.
Juno oli alun perin etruskien jumalatar, jota palvottiin erityisesti Vejissä. Roomassa Juno oli alkujaan geniusta vastannut naisten suojelushenki. Myöhemmin Junosta kehittyi avioelämän, äitiyden ja synnytyksen suojelija, jonka kunniaksi vaimot viettivät Matronalia-juhlaa 1. maaliskuuta. Junolla oli useita suojelutehtäviä ja määritteitä, ja niille oli yleensä omat temppelinsä. Juno Lucinan eli synnytyksen jumalattaren temppeli oli Esquilinus-kukkulalla. Juno Monetan temppelissä Rooman Arxissa lyötiin antiikin Rooman kolikot. Monetasta on myöhemmin johdettu joissakin kielissä rahaa tai maksuvälinettä tarkoittava sana. Juno Reginana jumalatar suojeli lisäksi koko Rooman valtakuntaa. Junon vastine Kreikkalaisessa mytologiassa on Hera.
Minerva syntyi suoraan Juppiterin päästä ilman äidin apua, aivan kuten Athene Zeuksen päästä. Junoa tämä raivostutti, ja hän valitti asiasta kukkien ja kevään jumalattarelle Floralle. Tämä antoi Junolle taikayritin, josta Juno tuli raskaaksi ja synnytti Marsin, sodan jumalan.
Jumalansynnyttäjä

Ikonitaiteessa kirjaimet ΜΡ ΘΥ viittaavat Theotokos-nimitykseen.
Jumalansynnyttäjä (kreik. Θεοτόκος, Theotokos) on kristillisissä kirkoissa käytetty nimitys Neitsyt Marialle. Jumalansynnyttäjä on yksinkertaistava käännös, sillä Theotokos-termin merkityksessä on Jumalan synnyttämisen lisäksi kohdussa kantamiseen viittaavaa vivahdetta. Termiä on käännetty myös muotoon Jumalan äiti, mikä on yleistä läntisissä kielissä.
Theotokos-termin varhaishistoriaan liittyy epäselvyyksiä, mutta sitä on mahdollisesti käytetty jo 100-luvun alkupuolella. Epävarman tiedon mukaan myös Origenes ja hänen aikalaisensa Dionysios Aleksandrialainen käyttivät termiä. Varmaa tietoa nimityksen käytöstä on 310-luvulta lähtien. 300-luvun alussa termi näyttää olleen vakiintuneessa käytössä. Nimitys jumalansynnyttäjä virallistettiin Efesoksen 3. ekumeenisessa kirkolliskokouksessa vuonna 431. Termillä haluttiin korostaa, että Kristus oli yhtä aikaa Jumala ja ihminen ja että nämä Kristuksen kaksi luontoa kuuluivat yhdessä Pyhään Kolminaisuuteen.
Nimityksen hyväksyvät useimmat kristilliset kirkkokunnat, mutta erityisen yleisesti käytössä se on ortodoksisessa kirkossa.
Aiheesta muualla

Jumalansynnyttäjä / Ortodoksi.net
Jumalansynnyttäjän ikonit / Ortodoksi.net
Jari Jolkkonen

| Jari Jolkkonen |
| --- | --- |
 Kuopion hiippakunnan piispa Jari Jolkkonen
Kuopion hiippakunnan piispa
 2012– 
Edeltäjä:  Wille Riekkinen
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jari Juhani Jolkkonen
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1970 (ikä 54) Ilomantsi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  piispa, dosentti
Vanhemmat:  Esko Jolkkonen Ulla Kontkanen
Puoliso:  Hanna Päivikki Vasiljev (vih. 1998)
Muut tiedot
Koulutus:  pappisvihkimys (1995) teologian tohtori (2005)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Aiheesta muualla
www.piispajarijolkkonen.fi
Jari Juhani Jolkkonen (s. 5. maaliskuuta 1970 Ilomantsi) on suomalainen pappi, joka on toiminut Kuopion hiippakunnan piispana toukokuusta 2012 alkaen. Jolkkosen puoliso on seurakuntapastori Hanna Vasiljev, ja heillä on viisi lasta.
Jolkkonen on kuvannut lapsuudenkotinsa edustaneen uskonnollisesti ”tavallista hillittyä luterilaista kansankirkollisuutta”
Jolkkonen valmistui ylioppilaaksi 1989 Ilomantsin lukiosta ja valmistui teologian maisteriksi 1994 Helsingin yliopistosta. Hänet vihittiin papiksi 12.3.1995 Kuopion hiippakunnassa, minkä jälkeen hän toimi seurakuntapappina Männistön, Maaningan ja Kiihtelysvaaran seurakunnissa. Hän on toiminut Helsingin piispan teologisena sihteerinä, sotilaspappina ja systemaattisen teologian vs. lehtorina silloisessa Joensuun yliopistossa. Jolkkonen oli piispainkokouksen pääsihteerinä Kirkkohallituksessa 2007–2012. Hänet valittiin Kuopion hiippakunnan piispaksi helmikuussa 2012 ja vihittiin piispan virkaan 6.5.2012. Hän on ollut kahteen otteeseen piispa Eero Huovisen teologinen sihteeri.