stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tohvelisankarin rouva
Vastaanotto

Tohvelisankarin rouvan kantaesitys sai ristiriitaisen vastaanoton. Helsingin Sanomien Erkki Kivijärven mukaan esitys oli "ensiluokkainen". Hieman myöhemmin hän tosin myönsi kappaleen eittämättömät puutteet ja rakenteelliset heikkoudet. Uuden Suomen Jalmari Lahdensuo valitteli Jotunin uudistumiskyvyttömyyttä. Hänen mielestään "erotiikka ja keskustelut kuolemasta" koettelivat "hyvän aistin rajoja".
Jossain määrin jäävi Viljo Tarkiainen kirjoitti näytelmästä: "Se on humoristinen komedia, hengenliikkeeltään niin vapaa ja peloton, ettei semmoista todellakaan ole ennen kirjoitettu tässä maassa, vaikkei siinä minun nähdäkseni pitäisi olla mitään siveellisyyttä loukkaavaa, saati sitten siveettömyyteen kehoittavaa – –." Tarkiainen kritisoi suomalaisia teatterikriitikkoja ja kyseenalaisti heidän asiantuntemuksensa. Tarkiaisen tiukkasanaisesta ulostulosta vuorostaan loukkaantuivat Kansallisteatterin näyttelijät, joiden puolesta Kirsti Suonio laati johtokunnalle pitkähkön kirjelmän. "Näyttelijä ei voi itse työtänsä arvostella – – mutta kun hän on parhaansa koettanut ja työ on valvojiensa hyväksymä, lienee hänellä oikeus edes puolustautua", Suonio kirjoitti. Suonion mielestä Tarkiainen yritti sälyttää esityksen huonoa menestystä näyttelijöiden niskoille.
Tohvelisankari rouva kaivettiin naftaliinista 1960-luvulla, jolloin sitä esitettiin muun muassa Kansallisteatterin Pienellä näyttämöllä; tuolloin näytelmästä tuli menestys. Tohtori Irmeli Niemen mielestä kappaleen lopulta saavuttama voitto perustui dialogin tuoreuteen ja rohkeuteen, huumorin alkuperäisyyteen ja lahjomattomaan elämännäkemykseen. Tohvelisankarin rouva onnistui Niemen mukaan yhdistämään menneen maailman ja nykyaikaisen elämäntunteen.
Tulkitsijoita

Tohvelisankarin rouvan ensi-illassa joulukuussa 1924 Aadolfia näytteli Paavo Jännes, Justusta Urho Somersalmi, Riikkaa Kirsti Suonio ja Karoliinaa Mimmi Lähteenoja. Emännöitsijä Karoliinan salattua tytärtä Lempiä näytteli Päivi Horsma ja Piiaa Ruth Snellman.
Myöhemmissä esityksissä Juuliaa ovat näytelleet muun muassa Eva Gyldén, Elina Hoffrén, Ansa Ikonen, Tea Ista, Marja-Leena Kouki, Tiia Louste, Seija Sora ja Tiina Rinne.
Aadolfin roolin ovat näytelleet muiden muassa Rauni Mollberg ja Taneli Mäkelä. Veijoa on näytellyt muun muassa Sakari Jurkka. Lempiä on tulkinnut lukuisten muiden näyttelijöiden ohella komedienne Hannele Lauri.
Aiheesta muualla

Jotuni, Maria: Tohvelisankarin rouva, E-kirja (0,3 Mt)[vanhentunut linkki]
Esityskuva TeaMK0000:127:93 (valokuva) (Arkistoitu – Internet Archive)
Maria Jotuni (1880–1943) Klassikkogalleria, Helsinki.fi
Toksiini

Toksiini tarkoittaa biologisen organismin kuten eläimen, kasvin tai mikro-organismin tuottamaa myrkyllistä ainetta, joka syntyy eliön aineenvaihdunnassa (sekundaarimetabolia). Esimerkiksi homesienten tuottamia myrkkyaineita kutsutaan mykotoksiineiksi. Toksiineja ja niiden vaikutuksia elimistöön tutkii toksikologia. Joskus puhutaan erikseen toksinologiasta. Myrkyllisiä alkuaineita tai epäorgaanisia tai orgaanisia myrkkyjä ei kutsuta toksiineiksi. Eliöiden ympäristöönsä erittämiä toksiineja kutsutaan  eksotoksiineiksi, esimerkiksi bakteerien sisällä olevia ja bakteerin kuollessa vapautuvia toksiineja kutsutaan  endotoksiineiksi.
Toksiinien tarkoitus

Monet toksiinit ovat eliöiden saalistusta, puolustautumista tai elintilan raivaamista varten. Eläinten toksiinit ulottuvat tappavista käärmeenmyrkyistä ihmiselle suhteellisen harmittomiin hyönteisten, esim. mehiläisten myrkkyihin. Kasvien myrkyt estävät usein eläimiä syömästä niitä. Nekin vaihtelevat hengenvaarallisista myrkkykatkon koniinista niittyleinikin karvasaineisiin. Jälkimmäiset aiheuttavat laitumilla niittyleinikkiä kasvavia syömättömiä tupsuja. Makrosienten myrkyt kuten valkokärpässienen amanitiinit ovat hengenvaarallisia, rouskujen karvasaineet lähinnä ärsyttävät mahaa. Mikrosienten toksiinit, mykotoksiinit ovat hyvin moninaisia Aspergillus flavuksen syöpää aiheuttavasta aflatoksiinista verisuonten supistuksen takia kuolioita aiheuttavaan torajyväsienen ergotamiiniin. Bakteeritoksiineja on äärimmäisen myrkyllisestä botulinumtoksiinista suolistossa elävän kolibakteerin endotoksiineihin.
Monista mikrobien toksiineista on kehitetty antibiootteja kuten penisilliinit ja tetrasykliinit, sekä erytromysiini ja streptomysiini sukulaisineen. Mikrobit erittävät niitä ympäristöönsä eksotoksiineina estääkseen kilpailevien mikrobien kasvua.
Lanttien lähetti

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Lanttien lähetti
Lanttien lähetti on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa lähetti pitelee lanttia kasvojensa korkeudella ja katsoo sitä ihaillen. Lähetin käsissä oleva lantti kuvastaa resursseja. Hänen takanaan horisontissa on pieni metsikkö ja juuri aurattu pelto, joka lupaa runsasta sadonkorjuuta. Taivaanrannassa siintävä vuorijono merkitsee tulevia haasteita ja esteitä, jotka Sivun täytyy voittaa matkallaan. Horisontissa näkyvä vuoristo symboloi tulevia haasteita ja esteitä, jotka lähetin täytyy voittaa matkallaan.
Toksikologian laboratorio nro2

Toksikologian laboratorio nro 2 (myös Laboratorio X, Kamera) on Tšekan käynnistämä myöhemmin Neuvostoliiton salaisen palvelun (NKVD, KGB nyk. Venäjän FSB) projekti. Laboratorion sijainti on Moskovassa. Alkuvuosi lienee neuvostovaltion syntyvaihe, vuonna 1922. Laitoksen johtajana toimi 1930-luvulla professori Nikolai Kazakov. Nk.  Myrkkyprojekti käynnistettiin myöhemmin uudelleen Putinin hallinnon aikaisella Venäjällä. Projektin aikana on erinäisiä henkilöitä teloitettu venäläisissä vankiloissa, kuten Lefortovossa, sekä Lubjankassa - nämä on toteutettu myrkkyruiskein kuten kuraren avulla. Lisäksi on toteutettu useita ulkomailla toteutettuja salamurhia, mm. Georgi Markovin salamurha Lontoossa 1978 risiinin avulla, etenkin 1970-luvulla mutta myös sen jälkeenkin, kuten Kolokol-1:n, poloniumin (Po-210) ja Novitšokin avulla. Eräs keskeinen näistä tutkimuksen henkilöistä oli: taistelukaasujen kehittäjä, mutta myös syöpätutkimusta tehnyt professori, Grigori M. Mairanovski (k. 1964).
Käännös suomeksi
Georg Ratzinger

Georg Ratzinger (2019)
Georg Ratzinger (15. tammikuuta 1924 Pleiskirchen, Baijeri – 1. heinäkuuta 2020 Regensburg, Baijeri) oli saksalainen katolinen pappi ja kirkkomuusikko. Hän oli paavi Benedictus XVI:n veli.
Toisessa maailmansodassa taistellut ja sotavangiksi joutunut Ratzinger sai pappisvihkimyksensä yhdessä veljensä kanssa Freisingin katedraalissa 29.6.1951. Hän saavutti huomattavimman maineensa omilla ansioillaan katedraalikuoro Regensburger Domspatzenin pitkäaikaisena johtajana.
Ratzingerille myönnettiin vuonna 1981 Saksan Bundesverdienstkreuz.
Ratzinger nousi julkisuuteen vuonna 2010, kun hän kertoi kurittaneensa oppilaita fyysisesti toimiessaan kuoronjohtajana Regensburgissa. Hän myös tiesi muista väkivaltatapauksista Regensburgin katolisessa sisäoppilaitoksessa.
Georg Ratzinger kuoli Baijerissa 1. heinäkuuta 2020.
Lanttien yhdeksän

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Lanttien yhdeksän
Lanttien yhdeksän on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa on nainen viinitarhan keskellä. Nainen on pukeutunut pitkään, ylelliseen mekkoon, joka on koristeltu auringonkukilla. Naisen kädelle on laskeutunut huputettu haukka, eli jokin metsästyskäyttöön kesytetty haukkalaji. Tämä symboloi oman villin puolen tai varjominän kouluttamista uskolliseksi apuriksi ja voimavaraksi. Etualalla näkyvä etana muistuttaa lanttikorttien hitaasta vauhdista. Taustalla on vehreyttä ja viinirypäleitä. Kaukana on kaksi tasapainoa ja vakautta symboloivaa puuta, sekä linna vuorten keskellä.
Lanttien ritari

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Lanttien ritari
Lanttien ritari on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa ritari istuu mustan hevosen selässä lantti kädessään. Ritari on aaltoilevilla niityillä, joissa on runsaasti mahdollisuuksia siemenissä, jotka on istutettu maahan mutta eivät vielä ole itäneet.
Lanttien kuningatar

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Lanttien kuningatar
Lanttien kuningatar on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kuningatar istuu valtaistuimella pitäen kolikkoa. Valtaistuin on koristeltu hedelmillä ja enkeleillä. Taustalla näkyvät kasvit ovat puhjenneet kukkaan ja kortin yläreunaa kiertää köynnös. Oikeassa alareunassa on kani, joka on hedelmällisyyden symboli.
Väinö Tojkander

Väinö Armas Tojkander (1. joulukuuta 1896 Viipuri – 19. kesäkuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla pioneerijoukoissa Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa joukkueenjohtajana jääkärijoukoissa.
Perhetausta ja koulutus

Tojkanderin vanhemmat olivat asemapäällikkö Edvard Tojkander ja Aina Sofia Englund. Tojkander kävi viisi luokkaa Viipurin suomalaista yhteiskoulua ja Saksalaisen sotakoulun B-kurssin.
Jääkärikausi

Tojkander työskenteli harjoittelijana valtionrautateillä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 19. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän suoritti pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin.
Suomen sisällissota

Tojkander saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi ensin 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonaan, mutta 24. maaliskuuta 1918 niin ikään joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Viipurissa.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 19. syyskuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
John Toland (historioitsija)

John Toland vuonna 1971.
John Willard Toland (29. kesäkuuta 1912 La Crosse, Wisconsin, Yhdysvallat – 4. tammikuuta 2004 Danbury, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen historioitsija ja kirjailija. Toland tunnetaan parhaiten Adolf Hitler -elämäkerrasta.
Toland meni eläessään naimisiin kahdesti, toisella kerralla japanilaisen Toshiko Matsumuran kanssa. Tolandilla oli kolme tytärtä. Hän opiskeli Williams Collegessa ja myöhemmin Yalen yliopistossa. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa.
Tolandin kirjoitustyyli oli etenevää kerrontaa. Hän ei pysähtynyt ylianalysoimaan tai päättelemään tapahtumia, vaan tuki lukijan omaa harkintaa. Hänen merkittävimpänä teoksena pidetään Japanin 1900-luvun alun sotia ja sodankäyntiä japanilaisten näkökulmasta käsittelevää kirjaa The Rising Sun (1971), josta hänet palkittiin Pulitzerilla.
Toland kuoli keuhkokuumeeseen Danburyn sairaalassa 92-vuotiaana.
John Tolandin kirjoja

Tolandin teoksia ei ole suomennettu.
Adolf Hitler : The Definitive Biography, ISBN 0-385-42053-6.
Battle: The Story of the Bulge
But Not in Shame: The Six Months After Pearl Harbor
Captured by History: One Man's Vision of Our Tumultuous Century
The Dillinger Days
Gods of War
The Great Dirigibles: Their Triumphs & Disasters
In Mortal Combat: Korea 1950–1953
Infamy: Pearl Harbor And Its Aftermath
The Last 100 Days: The Tumultuous and Controversial Story of the Final Days of World War II in Europe
No Man's Land: 1918, The Last Year of the Great War
Occupation
The Rising Sun : The Decline and Fall of the Japanese Empire, 1936–1945, ISBN 0-8129-6858-1.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Nadežda Tolokonnikova

Nadežda Tolokonnikova vuonna 2012.
Nadežda Andrejevna "Nadja" Tolokonnikova (ven. Надежда Андреевна Толоконникова, s. 7. marraskuuta 1989 Norilsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen punkmuusikko ja aktivismiryhmä Pussy Riotin johtohahmo. Hän on opiskellut filosofiaa Moskovan valtionyliopistossa. Hän on jo ennen Pussy Riotin perustamista toiminut katutaideryhmä Voinassa (Sota). Hän on ollut naimisissa Pjotr Verzilovin kanssa ja heillä on vuonna 2008 syntynyt tytär. Hänellä on oleskelulupa Kanadassa, ja hänen miehellään on Kanadan ja Venäjän kaksoiskansalaisuus.
Tolokonnikova tuomittiin kahden vuoden vankeuteen huliganismista ja osallistumisestaan Pussy Riotin järjestämään esitykseen Moskovan pääkirkossa Kristus Vapahtajan katedraalissa. Lokakuussa 2012 Tolokonnikova lähetettiin moskovalaisesta vankilasta Mordvassa sijaitsevaan vankileiriin.
Lokakuussa 2012 Nadežda Tolokonnikova lähetettiin Mordvasta Siperiaan Krasnojarskin alueelle turvallisuussyistä. Junamatkustaja näki hänet 24. lokakuuta Tšeljabinskiin saapuvassa junassa, mutta hänen olinpaikastaan ei ollut julkisuudessa tietoa. Tolokonnikovan aviomies Pjotr Veržilov epäili hänen yhteytensä ulkomaailmaan katkaistuiksi eikä tavoittanut häntä Siperiasta. Venäjän vankilaviranomaiset sekä ihmisoikeusvaltuutettu Vladimir Lukin ilmoittivat, että Tolokonnikovan mukana oli lääkäri ja että hän oli kunnossa.
Tolokonnikova vapautettiin vankilasta joulukuussa 2013 osana laajaa joukkoarmahdusta, joka koski myös toista vangittua Pussy Riotin jäsentä Maria Aljohinaa. Tolokonnikova kritisoi vapautuksia vallanpitäjien imagon kohennuksiksi olympialaisten alla ja muistutti useiden muiden poliittisten vankien pysyneen yhä vankeudessa. Hän kehotti boikotoimaan helmikuussa 2014 järjestettyjä Sotšin talviolympialaisia.
Kirja

Tolokonnikova, Nadežda: Pussy Riotin opas aktivismiin (Alkuteos Read & Riot, suom. Sirpa Parviainen) [Helsinki]: Bazar, 2019. ISBN 978-952-279-742-1
Toimivalta

Toimivalta tarkoittaa oikeudellista valtaa päättää jostain asiasta.
Toimivaltaa voivat käyttää julkiset viranomaiset lain nojalla tai yksityiset henkilöt lain tai valtuutuksen nojalla. Toimivalta käsitteenä esiintyy sekä Suomen julkisoikeudessa että sopimusoikeudessa.
Toimivalta julkisoikeudessa

Toimivalta on valtion, kunnan, seurakunnan tai muun julkisyhteisön toimielimen tai viranomaisen oikeudellinen valta päättää jostakin asiasta. Kunnan toimivaltaa nimitetään usein toimialaksi. Toimivaltaa on kolmea eri muotoa, alueellinen, asiallinen ja asteellinen.
Toimivalta julkisoikeudessa > Alueellinen toimivalta

Alueellinen toimivalta tarkoittaa viranomaisen oikeutta käyttää julkista valtaansa tietyllä maantieteellisellä alueella, virka-alueella. Valtion alue pitää usein jakaa maantieteellisen laajuuden vuoksi piireiksi. Siksi esimerkiksi Suomi on jaettu usean tuomioistuimen tuomiopiiriksi. Alueellisesti toimivaltaisesta tuomioistuimesta käytetään usein nimityksiä laillinen tuomioistuin ja oikeuspaikka.
Toimivalta julkisoikeudessa > Asiallinen toimivalta

Asiallinen toimivalta tarkoittaa viranomaiselle käsiteltäväksi määrättyjä asioita. Toinen viranomainen ei saa käsitellä toiselle viranomaiselle kuuluvia asioita. Suomessa esimerkiksi merioikeus- ja patenttioikeusasiat on keskitetty tiettyihin käräjäoikeuksiin ja hovioikeus toimii ensimmäisenä oikeusasteena käräjäoikeuksien tuomareita koskevissa syyteasioissa.
Toimivalta julkisoikeudessa > Asteellinen toimivalta

Asteellinen toimivalta on kyseessä silloin, kun eri viranomaisilla on alueellinen ja asiallinen toimivalta yhtä aikaa samassa asiassa. Tällöin eri viranomaiset ovat hierarkiassa toinen toistaan ylempänä. Ylemmän viranomaisen ottaessa asian käsiteltäväkseen ei alempi saa asiassa toimia. Tuomioistuimien osalta asteellinen toimivalta tarkoittaa, että ylempi saa käsitellä asiaa vasta alemman tekemän ratkaisun jälkeen.
Tuomioistuimen asiallista ja asteellista toimivaltaa koskevat oikeuspaikkasäännökset ovat ehdottomia. Riita-asioissa sen sijaan voidaan alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin päättää asianosaisten tekemällä oikeuspaikkasopimuksella.
Toimivalta sopimusoikeudessa

Toimivalta sopimusoikeudessa määrittää sitä, kuinka laaja oikeus sitoumusten tekemiseen henkilöllä on toisen puolesta. Sopimusoikeudessa toimivalta liittyy toisen edustamiseen tai toimeksiantojen suorittamiseen.
Ilkka Suominen

| Ilkka Suominen |
| --- | --- |
 Suominen vuonna 1999.
Eduskunnan puhemies
 2.4.1987–5.5.1987 30.4.1991–6.2.1994  
Edeltäjä:  Erkki Pystynen Esko Aho
Seuraaja:  Matti Ahde Riitta Uosukainen
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Holkerin hallitus 30.4.1987–25.4.1991  
Edeltäjä:  Seppo Lindblom
Seuraaja:  Kauko Juhantalo
Euroopan parlamentin jäsen
 20.7.1999–19.7.2004  
Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja
 1979–1991  
Edeltäjä:  Harri Holkeri
Seuraaja:  Pertti Salolainen
Kansanedustaja
 23.3.1970–26.9.1975 26.3.1983–30.4.1994  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1939 Nakkila
Kuollut: 23. toukokuuta 2022 (83 vuotta) Helsinki
Arvonimi: ministeri (1998)
Ilkka Olavi Suominen (8. huhtikuuta 1939 Nakkila – 23. toukokuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1970–1975 ja 1983–1994 sekä kauppa- ja teollisuusministerinä 1987–1991. Hän oli myös puolueensa puheenjohtaja vuosina 1979–1991.
Koulutus

Suominen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1956 Porin suomalaisesta yhteislyseosta ja valmistui nahkakemian insinööriksi Lontoon National Leather Sellers' Collegesta vuonna 1958 ja Reutlingenin Westdeutsche Gerberschulesta 1959. Myöhemmin Suominen valmistui Porin kauppaopistosta merkonomiksi vuonna 1964 sekä valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1969.
Vuosina 1960–1979 Suominen työskenteli perheensä yrityksessä J. W. Suominen Oy:ssä eri tehtävissä, lopuksi toimitusjohtajana.
Poliittinen ura

Suominen toimi kansanedustajana kahteen otteeseen: ensin Turun läänin pohjoisen vaalipiirin edustajana 1970–1975, sitten Helsingin vaalipiirin edustajana 1983–1994. Eduskunnan puhemies hän oli lyhyen ajan vuoden 1987 eduskuntavaalien jälkeen ja myöhemmin 1991–1994. Suominen kuului kokoomuksen presidentti Kekkosta ja Neuvostoliittoa ymmärtäviin niin sanottuihin remonttimiehiin, jotka pyrkivät tekemään puolueesta hallituskelpoista.
Suominen valittiin kokoomuksen puheenjohtajaksi 1979 Harri Holkerin jälkeen. Hän luovutti tehtävän vasta 12 vuoden jälkeen 1991. Suominen on kokoomuksen pitkäaikaisin puheenjohtaja. Pääministeriä hänestä ei kuitenkaan tullut, vaikka hänen puheenjohtajuuskaudellaan kokoomuksen 21-vuotinen oppositiokausi päättyi. Ennen vuoden 1987 eduskuntavaaleja Suominen, keskustan puheenjohtaja Paavo Väyrynen ja ruotsalaisen kansanpuolueen Christoffer Taxell solmivat salaisen niin sanotun kassakaappisopimuksen porvarihallituksen muodostamisesta. Tästä vihastunut presidentti Mauno Koivisto nimitti Holkerin hallituksenmuodostajaksi. Suominen toimi Holkerin hallituksen kauppa- ja teollisuusministerinä ja Neuvostoliiton kaupasta vastanneena ministerinä ulkoasiainministeriössä vuosina 1987–1991.
Suominen jätti eduskunnan kesken kauden siirtyäkseen Alkon pääjohtajaksi vuonna 1994. Aiemmin Suominen oli toiminut Alkon hallintoneuvoston puheenjohtajana 1980–1988 ja 1992–1994. Hänen pääjohtajakaudellaan Alko mukautui Euroopan unionin jäsenyydestä aiheutuneisiin muutoksiin: Alkosta erotettiin valmistus- ja markkinointiyritys Primalco sekä ja hotelli- ja ravintolayhtiö Arctia vuonna 1995. Suomisen kaudella Alko pyrki myös jatkuvasti tehostamaan ja nykyaikaistamaan tuotantoaan ja jakeluaan, ja tytäryhtiö Arctia myytiin Scandicille vuonna 1997.
Suomisen tilalle eduskuntaan nousi vuonna 1994 Kirsi Piha ja eduskunnan puhemieheksi valittiin Riitta Uosukainen. Suominen jätti Alkon tultuaan valituksi Euroopan parlamentiin, jossa hän toimi yhden kauden ajan vuosina 1999–2004.
Yksityiselämä

Ilkka Suomisen isä oli kauppaneuvos Leo Suominen ja isoisä nahkatehtailija J. W. Suominen. Suominen on ollut naimisissa kahdesti ja hänellä on kolme lasta. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi Ute Schweizerin kanssa vuonna 1961. Liitto päättyi eroon vuonna 1977, jonka jälkeen Suominen meni naimisiin mainoshoitaja Riitta Suhosen kanssa. Riitta Suominen kuoli 16. lokakuuta 2015. Ilkka ja Riitta Suomisen tytär Riikka Suominen on vihreiden jäsen, puolueen äänenkannattaja Vihreän Langan päätoimittaja ja kirjailija.
Tampereen teknillinen korkeakoulu promovoi Suomisen tekniikan kunniatohtoriksi vuonna 1992. Presidentti myönsi Suomiselle ministerin arvonimen 1998. Hänet valittiin kokoomuksen kunniapuheenjohtajaksi Rovaniemen puoluekokouksessa kesäkuussa 2012.
Ilkka Suominen kuoli 23. toukokuuta 2022 kotonaan 83-vuotiaana.
Kirjallisuutta

Keski-Rauska, Riku: Sinä osaat, sinä pystyt: Ilkka Suomisen elämä.  Docendo, 2020.  ISBN 978-952-291-842-0
Vares, Vesa: ”Suominen, Ilkka (1939–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 464–466.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  / Teoksen verkkoversio.
Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945

Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939-1945. Luetteloon kuuluvat toisen maailmansodan aikana Saksassa suunnitellut tai varhaiselle prototyyppiasteelle edenneet ilma-alukset, jotka eivät päässeet tai ehtineet massatuotantoon sodan loppuun mennessä.
Lista on aakkosjärjestyksessä, ja numerot tulevat ennen kirjaimia.
Arado

(Arado Flugzeugwerke GmbH)
Arado Ar 231 - Sukellusvenekäyttöinen tähystyslentokone
Arado Ar 232 - Sotilaskuljetuskone
Arado Ar 233 - Amfibiokuljetuslentokone
Arado Ar 240 - (E.625) Raskas maataistelukone
Arado Ar 240 TL - Suihkumoottorilla varustettu versio Ar 240:stä
Arado Ar 296 - Koulukone (Arado Ar 96n jatkokehitelmä)
Arado Ar 396 - Koulukone (Arado Ar 296n jatkokehitelmä)
Arado Ar 430 - Amfibiolentokone
Arado Ar 432 - Sotilaskuljetuskone (halvempia materiaaleja käyttävä Ar 232n kehitelmä)
Arado Ar 440 - Monitoimihävittäjä
Arado Ar 532 - Kuljetuslentokone
Arado Ar 632 - Kuljetuslentokone
Arado Ar 654 - Raskas hävittäjä
Arado E.300 - Sukellusvenetorjuntaan tarkoitettu lentokone
Arado E.310
Arado E.340 - Mäntämoottoripommikone
Arado E.370 - Pommikone
Arado E.375 - Nopea pommikone
Arado E.377 - Mistel-lentokoneyhdistelmän alempi osa
Arado E.380 - Ar 196:n pohjautuva taittuvasiipinen meritoimintakone
Arado E.381 - Parasiittihävittäjä
Arado E.385 - Nopea pommikone
Arado E.390 - Matkustajalentokone
Arado E.395 - Nuolisiipinen suihkupommikone (Arado Ar 234n jatkokehitelmä)
Arado E.401 - Ar 232:n kellukeversio
Arado E.430 - Matkustajalentovene
Arado E.432 - Kuljetuskone
Arado E.440 - Moottoripurjelentokone
Arado E.441 - Kuljetuskone
Arado E.470 - Jättipommikone
Arado E.480 - Ar 655:en pohjautunut Hävittäjä
Arado E.490 - Hävittäjä
Arado E.500 - Raskas hävittäjä
Arado E.530 - Nopea kaksirunkoinen pommikone
Arado E.532 - Kuljetuskone
Arado E.555 - Deltasiipinen suihkupommikone
Arado E.556 - Raskas hävittäjä
Arado E.560 - Suihkupommikone
Arado E.561 - Raskas hävittäjä
Arado E.570 - Maataistelukone
Arado E.580 - Kevyt suihkuhävittäjä
Arado E.581 - Deltasiipinen suihkuhävittäjä
Arado E.583 - Yöhävittäjä
Arado E.632 - Kuljetuskone
Arado E.651 - Raskas hävittäjä
Arado E.654 - Ar 240:en pohjautunut raskas hävittäjä
Arado Projekt I - Yöhävittäjä
Arado Projekt II - Yöhävittäjä
Arado PTL-Strählbomber - Nuolisiipinen potkuriturbiinipommikone
Arado TEW 16/43-13 - Rakettihävittäjä
Arado TEW 16/43-15 - Suihkuhävittäjä
Arado TEW 16/43-19 - Suihkupommikone tai yöhävittäjä
Arado TEW 16/43-23 - Suihkuhävittäjä
Bachem

(Bachem Holding A.G.)
Bachem Ba 349
Berlin

(Akademische Fliegergruppe Berlin e.V.)
Berlin B9 - Experimental-lentokone