Mongolian historia
Moderni aika > Kansantasavallan synty

Pian itsenäistymisen jälkeen Mongolian eri poliittisten ryhmien eripura alkoi nousta esiin. Bogd Khanin ja monarkian kannattajat olivat tyytymättömiä monarkille asetettuihin rajoutuksiin, kun taas MPP rajoitti monarkin valtaa yhä enemmän, keskittäen enemmän valtaa puolueiden hallinnassa olevalle hallitukselle. Samalla myös maan hallinnossa jotkut jäsenet olivat huolissaan Mongolian liian läheisistä suhteista Neuvostoliittoon. Myös maan pääministeri Bodoo yritti ottaa etäisyyttä Neuvosto-Venäjän vaikutusvallasta, mutta elokuussa 1922 hänet ja neljäkymmentä muuta pidätettiin. Heitä syytettiin vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Bodoo ja neljätoista muuta henkilöä teloitettiin. Tilanteen sekavuutta lisäsi se, että vallankumoussankari Damdiny Sühbaatar kuoli 1923 ja Bogd Khan seuraavana vuonna.
MPP piti kongressinsa vuonna 1924, mutta pian keskusteluun sekoittui kysymys puolueen puheenjohtajana toimineen Danzanin asemasta, joka halusi Bodoon tavoin vähentää Neuvostoliiton vaikutusvaltaa. Kongressi huipentui kapitalistiseksi leimatun Danzanin pidättämiseen ja hänet teloitettiin. Kongressin saavutusten joukossa oli puolueen puhdistaminen kapitalistisista sortajien elementeistä ja leninistisen kehityksen hyväksyminen. Maasta tehtiin virallisesti Mongolian kansantasavalta, puolue nimettiin uudelleen Mongolian kansan vallankumoukselliseksi puolueeksi (MPRP) ja myös pääkaupunki Niislel Khüree nimettiin uudelleen Ulanbaatariksi, mikä tarkoittaa punaista sankaria.
Neuvostoliiton joukot vedettiin pois Mongoliasta näennäisesti vuonna 1925, vaikkakaan todellisuudessa kaikki joukot eivät vielä jättäneet Mongoliaa. Mongolia nojasi edelleen ulkopolitiikassa Neuvostoliittoon. Neuvostoliitto piti Mongolian kysymyksessä yllä varovaisia suhteita Pekingiin, mutta se teki kuitenkin selväksi ettei se salli Kiinan hyökkäystä Mongoliaan. Moskovasta saadun tuen turvin Mongolian kommunistijohtajat ryhtyivät vahvistamaan omaa asemaansa. Oikeistolaisilta elementeiltä, kuten aatelisilta ja uskonnollisilta johtajilta riistettiin heidän feodaaliset etuoikeutensa. Maahan alettiin rakentaa valtion ohjaamaa taloutta, joka nojautui Neuvostoliiton kauppaan. Vienti Neuvostoliittoon kasvoi nopeasti vuosina 1920-luvulla ja suurin osa maan viennistä suuntautui Neuvostoliittoon. Pääasiassa vienti koostui eläintuotteista. Yhteistyössä Neuvostoliiton kanssa perustettiin myös Mongolian kansallispankki vuonna 1924 ja laskettiin liikkeelle uusi kansallinen valuutta tugrik. Neuvostoliitto varusti ja koulutti Mongolian armeijaa. Mongolian hallitus pidättäytyi tekemästä suoraa hyökkäystä kunnioitettua uskonnollista laitosta vastaan, mutta joitakin korkeamman tason munkkeja vangittiin ja teloitettiin.
Neuvostoliitosta levinneen kommunismin aatteen toteuttamisessa oli Mongoliassa omat haasteensa. Mongolia oli edelleen nomadinen yhteiskunta ja väestö suurelta osin lukutaidotonta, eikä teollista proletariaattia ollut. Maan varallisuudesta suuri osa oli uskonnollisella laitoksella ja maan aristokratialla, joka edelleen oli säilyttänyt vaurautensa. Maan kauppaa kontrolloivat kiinalaiset yritykset, joiden käsissä oli lähes 90 prosenttia kaikesta kaupasta. Mongolian hallituksella ei juurikaan ollut toimivaa organisaatiota tai kokemusta uudistusten toteuttamisesta. Heiltä myös puuttui kansan tuki, sillä kuuliaisuutta tunnustettiin edelleen perinteisille viranomaisille.