stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Al-Isra
Sisältö > Muhammedin yöllinen matka

Suuran kuuluisa ensimmäinen jae (aya) kertoo ”palvelijan” yöllisestä matkasta. Jae kuuluu Ahsen-Bören suomennoksessa seuraavasti:
Kunnia olkoon Hänelle, joka yön aikana kuljetti palvelijansa pyhitetystä moskeijasta toiseen, kaukaiseen - jonka ympäristön olemme siunanneet - jotta hän saisi nähdä joitakin tunnusmerkeistämme. Totisesti, Hän on kaikkikuuleva, kaikkinäkevä.
Koraanin selittäjät ovat luoneet jakeen pohjalta eri versioita sisältäviä tarinoita profeetta Muhammedin yöllisestä taivasmatkasta Mekasta Jerusalemiin. Jotkut muslimieksegeetit ovat pitäneet tapahtumaa ainoastaan Muhammedin unennäkönä. Muhammedia ei jakeessa mainita, ei liioin niitä yksityiskohtia, joita tapahtumaan on liitetty. Jerusalemin asemaa islamin pyhänä kaupunkina perustellaan osaksi tämän tarinan avulla.
Sisältö > Jumalan kameli

Jae 60 kuuluu:
Mikään ei estä Meitä lähettämästä merkkejä, mutta on totta, että muinoin eläneet kielsivät ne. Ja Me annoimme Tamuudille naaraskameelin näkyväksi merkiksi, mutta he rääkkäsivät sitä. Siksi Me lähetämme merkkejä vain varoitukseksi.
Johannes Damaskolainen kirjoitti 700-luvulla, että Muhammed oli kirjoittanut kirjan nimeltä "Jumalan kameli". Sellaista ei ole löytynyt, mutta eräät Koraanin kohdat sisältävät viitteitä sen mahdollisesta sisällöstä. Niitä on tämän jakeen lisäksi suurissa 15 ja 91.
Sisältö > Rukousten määrä

Jakeet 78-79 kuuluvat Ahsen-Bören islamilaisessa suomennoksessa:
Suorita rukouksesi, oi Muhammed, päivän noususta yön pimeyteen saakka ja lue Koraania aamun koitteessa. Totisesti, ei aamuhartaus jää kuulematta. Ole valveilla osa yöstä; tämä olkoon lisätehtäväsi. Ehkä Herrasi nostaa sinut kunniakkaaseen asemaan.
Sanoja "oi Muhammed" ei ole Koraanin arabiankielisessä tekstissä. Rukousten ajoitus ei vastaa islamissa vakiintunutta viiden rukouksen järjestystä. Ne vastaavat kristillisten munkkien tapoja yörukouksineen.  Islamilainen valloituskirjallisuus käytti usein metaforaa, että muslimisoturit olivat  "munkkeja yöllä".
Sisältö > Jumalan merkkejä luonnossa

Jakeet 66–69 kertovat Jumalan suojeluksesta merimatkoilla, missä rajumyrskyt uhkaavat upottaa laivat.
Sisältö > Profeetan kiusaukset

Jakeet 73-74 kertovat nimettömän profeetan kohtaamasta kiusauksesta luopua Jumalan sanasta:
Ja he olisivat halunneet houkutella sinua luopumaan siitä, mitä sinulle olimme ilmaissut, tarkoittaen että olisit keksinyt panetteluja Meitä vastaan, ja katso, siinä tapauksessa he olisivat ottaneet sinut läheiseksi ystäväkseen. Totisesti, jos emme olisi sinua vahvistanut, olisit heidän puoleensa vähän taipunutkin.
Sisältö > Koraanin ainutlaatuisuus

Jae 88 korostaa Koraanin jäljittelemättömyyttä:
Sano: »Totisesti, vaikka kaikki ihmiset ja dzinnit yhdessä yrittäisivät saada aikaan tämänkaltaisen Koraanin, niin he eivät kykenisi siihen, vaikkapa auttaisivatkin toisiaan.
Sisältö > Muita sisältöjä

Suuran teksti siirtyy lyhyin välein aiheesta toiseen.
Jakeet 2–9 puhuttelevat juutalaisia ja ennustavat vihollisten tunkeutuvan toisen kerran temppeliin.
Jakeet 10–25 sisältävät yleisiä kehotuksia, kuten että vanhempia tulee kunnioittaa. Jumala varoittaa ihmisiä lähettämällä profeettoja ja uskovat saavat palkintonsa, muita jumalia ei tule palvoa.
Jakeet 26–41 sisältävät erilaisia käskyjä, kuten ei saa tappaa ilman laillista syytä, tehdä huorin, viedä orvon omaisuutta, käyttää vääriä painoja tai palvoa muita jumalia.
Jakeet 42–44 muistuttavat, että on vain yksi Jumala.
Jakeet 45–60 ovat kiistelyä uskottomia vastaan; he eivät ymmärrä Koraania.
Jakeet 61–65 kertovat siitä, miten Iblis kieltäytyi kumartamasta Aadamia.
Jakeet 66–111 käsittelevät uskovien ja uskottomien kohtaloa. Koraani on tullut Jumalalta. Ihmisten tulee rukoilla Jumalaa. Uskottomatkin rukoilevat Jumalaa.
Jakeet 101–104 kertovat lyhyesti Mooseksen tarinan.
Aleksanterinkatu (Tampere)

Aleksanterinkatu nähtynä Sorin aukion laidalta, kadun eteläpäästä.
fi
Aleksanterinkatu on Tampereella Kyttälän kaupunginosassa sijaitseva pohjois–etelä-suuntainen katu, joka on yksi Hämeenkadun, Tampereen pääkadun, poikkikaduista. Etelässä se risteää Hatanpään valtatieltä Sorin aukion kohdalla ja päättyy pohjoisessa Erkkilänaukeelle Jussinkylässä, lähellä tuomiokirkkoa.
Useimpien Kyttälän katujen tapaan Aleksanterinkatu nimettiin vuonna 1877, kun alue liitettiin Tampereen kaupunkiin ja sille vahvistettiin asemakaava. Asemakaavaa päästiin tosin toteuttamaan käytännössä vasta 1890-luvulla, kun alueen vanhoille asukkaille myönnetty 15 vuoden vuokra-aika umpeutui. Aleksanterinkadun nimi viittaa oletettavasti keisari Aleksanteri II:een, joka oli vahvistanut Tampereen vapaakaupunkioikeudet muuttumattomina uudeksi 50-vuotiskaudeksi vuonna 1855.
Tampereen kadunnimiä 1930-luvulla kaupunginhallituksen toimeksiannosta arvioinut toimikunta esitti Aleksanterinkadun nimen vaihtamista ”Aleksis Kiven kaduksi”, koska ”katu on saanut nimensä Venäjän keisarin mukaan ja viittaa aikaan, jolloin Suomi oli epäitsenäinen ja vieraan vallan alaisena”. Kaupunginhallitus ei kuitenkaan yhtynyt toimikunnan näkemykseen ja kadunnimi säilyi vuonna 1936 voimaan tulleessa uudessa asemakaavassa. Aleksanterinkadun sijaan nimen Aleksis Kiven katu sai kaavamuutoksessa entinen Itäinenkatu.
Al-Ankabut

Jae 45 Hämähäkin suurasta 1300- tai 1400-luvun käsikirjoituksesta.
Al-Ankabut (arab. العنكبوت‎, al-‘ankabūt) eli Hämähäkin suura on Koraanin 29. suura ja sisältää 88 jaetta. Nöldeken ikäluokituksessa suura on "mekkalainen", paitsi jakeet 1-11, jotka ovat "medinalaisia". Suuran nimi tulee jakeesta 41, missä vääriä uskontoja verrataan hämähäkinverkon haurauteen. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan suura tuntuu liittyvän Muhammedin kannattajien vainoihin Mekassa. Suurassa puhutellaan profeettaa ("sinä"), mutta siinä ei esiinny Muhammedin nimeä. Jakeessa 67 mainitaan "pyhäkkö" suojeltuna alueena. Hämeen-Anttilan mukaan se tarkoittaa Mekkaa.
Sisältö > Jumala koettelee ihmisiä

Suura alkaa "mystisillä kirjaimilla" ja kertoo jakeissa 2–13 siitä, että Jumala koettelee ihmisiä:
ALM
Luulevatko ihmiset, että heidät sanottuaan »Me uskomme» jätetään rauhaan koettelematta?
Me olemme jo koetellut niitä, jotka ennen heitä elivät, ja totisesti Jumala erottaa ne, jotka ovat totuudellisia, niistä, jotka valehtelevat.
Sisältö > Nooan tarina

Jakeissa 14–15 kerrotaan Nooasta. Profeettaa ei uskottu, mistä kansa sai kärsiä vedenpaisumuksessa.
Sisältö > Abrahamin tarina

Jakeissa 16–25 on vuorossa Abrahamin tarina. Profeetta puhui ihmisille, mutta häntä ei uskottu. Heidän kohtalonsa on joutua tuleen.
Sisältö > Lootin tarina

Jakeissa 26–34 on Lootin tarina. Häntäkään ei uskota. Loot pelastuu, mutta kaupungille lähetetään onnettomuus taivaasta.
Sisältö > Shuaibin tarina

Jakeissa 36–40 mainitaan Shuaibi ja Mooses profeettoina ja luetellaan tuhottuja kansoja.
Sisältö > Hämähäkkivertaus

Jakeissa 41–43 on hämähäkkivertaus:
41. Niiden, jotka ovat ottaneet muita suojelijoita kuin Jumalan, käy kuin hämäkin: se valmistaa asumuksensa, ja totisesti, hämähäkin talo on kaikista taloista hatarin. Jospa he sen vain tietäisivät.
Sisältö > Kehotuksia profeetalle ja polemiikkia

Jakeet 44–55 sisältävät kehotuksia nimettömälle profeetalle, joka Hämeen-Anttilan mukaan on Muhammed. Lisäksi väärämielisiä uhkaillaan Helvetillä.
Sisältö > Puhetta "palvelijoille"

Jakeissa 56–59 puhutaan uskoville, joita kutsutaan "palvelijoiksi":
56. Palvelijani, jotka uskotte! Maani on avara, palvelkaa siis Minua ja yksin Minua.
Jumalan tunnusmerkit

Jakeissa 60–69 esitellään Jumalan tunnusmerkkejä luonnossa ja polemisoidaan uskottomia vastaan.
Aleksandrovskoje (Pietari)

Nevskaja zastava -museo Aleksandrovskojessa.
Aleksandrovskoje (ven. Алекса́ндровское, myös Aleksandrovsk) on historiallinen kaupunginosa Pietarin Nevan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin kaakkoisosassa Nevan vasemmalla rannalla.
Kaupunginosa on saanut alkunsa 1700-luvun alussa syntyneestä samannimisestä kylästä. 1700-luvun lopulta lähtien sinne rakennettiin teollisuuslaitoksia. 1800-luvun loppupuolella Aleksandrovskojesta muodostui työläisten asuinalue ja yksi Pietarin vallankumousliikkeen keskuksista. Vuonna 1901 se toimi Obuhovon lakkolevottomuuksien näyttämönä.
Paikkakunnalla asui 1800–1900-lukujen vaihteessa huomattava suomalaisyhdyskunta, jota varten Pyhän Marian seurakunta perusti koulun vuonna 1874. Eri aikoina siellä toimi myös suomalainen lukusali, rukoushuone, raittiusyhdistys ja osuuskauppa.
Vuonna 1917 Aleksandrovskoje liitettiin Pietarin kaupunkiin. Sen uudelleen rakentaminen alkoi 1920-luvulla. Nähtävyyksiä ovat Kolminaisuuden kirkko (Kulitsa ja pasha), Vladimir Štšukon ja Vladimir Gelfreihin suunnittelema konstruktivistinen Leninin kulttuuritalo (1927–1929, nykyään Troitski-kulttuurikeskus) sekä Nevskaja zastava -museo. Alueella sijaitsee Proletarskaja-metroasema.
Aiheesta muualla

Aleksandrovskoje Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Alcide (1742)

| Alcide |
| --- | --- |
 Alciden ja Lysin valtaus vuonna 1755 lähellä Louisbourgia.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  maaliskuu 1742
Laskettu vesille:  6. joulukuuta 1743
Palveluskäyttöön:  1744
Poistui palveluskäytöstä:  Britannian kuninkaallisen laivaston valtaama 8. kesäkuuta 1755
Loppuvaihe:  myyty 1772
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 373,8 t
Pituus:  48 m (tykkikansi)
Leveys:  13,67 m
Syväys:  5,55 m
Koneteho:  purjeet
Aseistus
Aseistus:  64 tykkiä
Alcide oli Ranskan laivaston vuonna 1742 vesille laskettu 64-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Blaise Ollivierin suunnittelema alus tilattiin lokakuussa 1741 Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin maaliskuussa 1742. Alus laskettiin vesille 6. joulukuuta 1743 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1744.
Palvelus

Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Dunkirk ja HMS Torbay, jotka kuuluivat vara-amiraali Edward Boscawenin laivasto-osastoon,  valtasivat aluksen 8. kesäkuuta. Vallattu alus saapui 20. helmikuuta 1757 Portsmouthiin ja amiraliteetti lunasti 26. maaliskuuta aluksen rungon takiloineen 12 223 punnalla ja 16 shillingillä sekä huonekalut ja varusteet 11 101 punnalla ja 11 shillingillä. Alus varustettiin heinäkuussa meripalvelukseen Portsmouthissa.
Alus otettiin huhtikuussa 1757 palvelukseen kuninkaallisessa laivastossa nimellä HMS Alcide päällikkönään James Douglas. Vuodesta 1760 alkaen aluksen päällikkönä oli Thomas Hankerton ja se palveli 1962 Martiniquella ja Havannassa. Aluksen kunto kartoitettiin heinäkuussa 1764, mutta havaittuja vikoja ei enää korjattu. Alus myytiin 1 510 punnalla Portsmouthissa 27. toukokuuta 1772.
Aleksandrovskoje (Tomskin alue)

| Aleksandrovskoje Александровское |
| --- | --- |
 Aleksandrovskoje
 Koordinaatit: 60°25′43″N, 77°51′57″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Tomskin alue
Piiri:  Aleksandrovskojen piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2015):  6 964
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aleksandrovskoje (ven. Алекса́ндровское) on kylä, maalaiskunta ja Aleksandrovskojen piirin hallinnollinen keskus Tomskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Objoen vasemmalla rannalla 941 kilometriä Tomskista luoteeseen. Kunnassa on 7 000 asukasta (vuonna 2015).
Kylä on syntynyt hantien asuttamalle alueelle viimeistään 1600-luvun alussa. Vuonna 1740 se tunnettiin Nižne-Lumpokolskin pogostana, jossa oli kirkko, papiston asumukset ja kolme hantien majaa. Asukkaat harjoittivat metsästystä, kalastusta ja toimittivat 1900-luvun vaihteessa polttopuita Obin höyrylaivoille. Kylän väkiluku kasvoi voimakkaasti 1930-luvulla, jolloin seudulle asutettiin Siblagin karkotettuja. Vuonna 1934 perustettiin maanviljelyn kokeiluasema ja vuonna 1944 avattiin kalatehdas.
Aleksandrovskojessa on 1920-luvulla perustettu jokisatama, joka modernisoitiin öljynporauksen alkaessa 1960-luvulla. Vuonna 1972 otettiin käyttöön Aleksandrovskojen ja Anžero-Sudženskin välinen öljyjohto. Kylässä toimii öljynjalostamo ja kalatehdas. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy Severjanka.
Aiheesta muualla

Aleksandrovskojen kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Johannes Alaranta (pastori)

Johannes Alaranta (s. 30. elokuuta 1978) on perniöläinen teologian tohtori ja oikeustieteen jatko-opiskelija, psykoterapeuttiopiskelija, kunnanvaltuutettu, pastori, tutkija, kirjailija ja bloggari, ja aktiivinen yhteiskunnallinen keskustelija. Hänet tunnetaan etenkin vanhoillislestadiolaisuuden kriitikkona.
Ura

Johannes Alaranta tutkii muun muassa kirkon työntekijöihin liittyvää vaitiolovelvollisuutta ja on toiminut asiassa kirkkohallituksen työryhmän jäsenenä. Hän on kyseenalaistanut julkisuudessa vanhoillislestadiolaisen liikkeen eräitä opinkäsityksiä, ja samoin Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen (SRK) johtoa sen suhtautumisesta liikkeessä ilmenneisiin pedofiliatapauksiin. Alaranta pitää liikkeen maallikkorippiä ja sen rippisalaisuutta sekä kirkkolain että rikoslain vastaisena. Herätysliikkeen kanta on, että rippisalaisuus velvoittaa myös maallikoita rikostapauksissakin. Kirkkolaki ei tunne tällaista maallikoiden vaitiolovelvollisuutta, ja rikoslain 15 luvun 10 §:n mukaan tietyistä vakavista hankkeilla olevista ja vielä estettävissä olevista rikoksista ilmoittamatta jättäminen on rikos. Tutkimuksessa on todettu, että juuri maallikkorippikäytännön takia hyväksikäyttörikokset jäävät useasti ilmoittamatta viranomaisille ja selvittämättä.
Alaranta on hallintotieteen ja teologian maisteri sekä molempien alojen jatko-opiskelija Itä-Suomen yliopistossa. Alaranta on työskennellyt tutkijakoulutettavana Kirkon tutkimuskeskuksessa elokuusta 2010 heinäkuun loppuun 2012, tutkimusaiheenaan papin vaitiolovelvollisuus. Vuonna 2009 Alaranta nimitettiin Turun Maarian seurakunnan kappalaiseksi, josta siirtyi 2012 Salon seurakunnan kappalaiseksi. Vuonna 2014 Alarannasta tuli Perniön aluekappalainen.
Alarannan mukaan vanhoillislestadiolainen seurakuntaoppi ei perustu Raamattuun, eikä myöskään liikkeen kielteinen näkemys ehkäisyyn. Alaranta on myös kritisoinut sitä, että liike suhtautuu hyväksyvästi tupakointiin mutta ei hyväksy kilpaurheilua. Alaranta on myös kritisoinut hoitokokouksia useaan otteeseen.
Alarannan suorasukaiset näkemykset vanhoillislestadiolaisuuden opillisista kysymyksistä ovat aiheuttaneet vastarintaa. Alaranta on muun muassa estetty puhumasta nuorten ehtoolliskirkossa Tampereen Kalevan kirkossa ja erotettu puhujan tehtävistä Salon seudun rauhanyhdistyksessä.
Ennen papiksi opiskeluaan Alaranta toimi presidentti Martti Ahtisaaren toimistossa sekä Paavo Väyrysen avustajana Euroopan parlamentissa.
Alaranta toimi Salon sosiaali- ja terveyslautakunnassa kaudella 2013–2016. Vuodesta 2021 hän on toiminut Salon kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä.
Yksityiselämä

Johannes Alaranta on kolmanneksi vanhin entisen Keskustan kansanedustajan Juhani Alarannan kahdeksasta lapsesta.
Julkaisuja

Alaranta, Johannes: Rippisalaisuudesta (pdf) Edilex Teema: Kirkko-oikeus.  12.10.2010. Edilex:  Edita Publishing Oy. Viitattu 14.7.2012.
Alaranta, Johannes: Taakkojen kantaja vai ilmiantaja?.  Alaranta, Johannes, 12. lokakuuta 2013.  ISBN 978-952-93-2158-2 ”TM Johannes Alarannan väitöstilaisuus järjestetään lauantaina 12.10. Itä-Suomen yliopistossa. Käytännöllisen teologian alaan kuuluvan väitöskirjan nimi on Taakkojen kantaja vai ilmiantaja? Kirkko-oikeudellinen tutkimus Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papin vaitiolovelvollisuudesta vuoden 1993 kirkkolain mukaan ja vaitiolovelvollisuudesta vuosina 2007–2012 julkisuudessa esitetyt tulkinnat.” (Lainaus Kotimaa24-sivustolta). Väitöstilaisuus ja julkaisu 12. lokakuuta 2013.
Alaranta, Johannes: Erään prosessin kuvaus.  Alaranta, Johannes, 17. lokakuuta 2013.  ISBN 978-952-93-1543-7 . Julkaistu 17.10.2013.
Herkästi särkyvää. Ripin ja sielunhoidon kipupisteitä. Väyläkirjat. 2022.
Martta ja Maria. Väyläkirjat. 2022.
Perniön Pyhän Laurin Kirkko. 2022.
Aiheesta muualla

Johannes Alaranta Yle TV1:n A-talk-keskustelussa 24.5.2012
Johannes Alaranta Kantti.netin haastattelussa papin vaitiolovelvollisuudesta 30.1.2014
Ala-Suonteen alue

Ala-Suonteen alue (vesistöaluetunnus 14.84) on Sysmän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 313,75 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 24,59 %. Vesistön alueen alarajana on Viherinkoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 625,72 neliökilometriä ja sen järvisyys on 31,46 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Rautaveden alueeseen (14.83).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta :
Ala-Suonteen lähialue (14.841)
Sunkinjoen valuma-alue (14.842)
Sahijoen valuma-alue (14.843)
Vallasjoen valuma-alue (14.844)
Heinäsuonojan valuma-alue (14.845)
Käläjoen–Pirttijoen valuma-alue (14.846)
Kolisevanojan valuma-alue (14.847)
Aldonihapot

Glukonihappo on eräs aldonihapoista
Aldonihapot ovat useita hydroksyyliryhmiä sisältäviä karboksyylihappoja. Ne ovat aldoosien johdannaisia ja niiden rakenteessa aldoosien aldehydiryhmä on hapettunut karboksyyliryhmäksi. Aldonihapot nimetään korvaamalla aldoosien -oosi-pääte päätteellä -onihappo. Esimerkiksi glukoosista muodostuu glukonihappo ja mannoosista mannonihappo. Riippuen molekyylin hiiliatomien lukumäärästä yhdisteet luokitellaan aldotrioni-, aldotetroni-, aldopentoni- tai aldoheksonihappoihin.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa aldonihapot ovat kiinteitä hyvin vesiliukoisia yhdisteitä ja liukenevat hieman myös etanoliin. Hydroksikarboksyylihapoille tavanomaisesti aldonihapot muodostavat helposti rengasrakenteisia estereitä eli laktoneita, koska yhdisteissä on sekä nukleofiilisiä hydroksyyliryhmiä että elektrofiilinen karboksyyliryhmän hiiliatomi. Tyypillisiä ovat 1,4- ja 1,5-laktonit, jotka muodostavat viidestä tai kuudesta atomista koostuvan rengasrakenteen. Vesiliuoksessa tasapaino on vahvasti laktonien puolella ja avoketjuista happoa on vain vähän. Aldonihapot ovat heikkoja happoja. Muiden hiilihydraattien tavoin aldonihapot sisältävät useita asymmetrisiä hiiliatomeja ja ovat kiraalisia ja optisesti aktiivisia.
Synteesi

Aldonihappoja valmistetaan hapettamalla miedoissa olosuhteissa aldooseja. Vahvat hapettimet johtavat aldaarihappoihin. Hapettimena voidaan käyttää esimerkiksi bromin vesiliuosta eli bromivettä tai suorittaa hapetus elektrolyyttisesti. Usiella mikro-organismeilla on glukoosioksidaasientsyymi, joka kykenee hapettamaan aldooseja aldonihapoiksi. Aldonihapot ovat tärkeitä välituotteita valmistettaessa hiilihydraatteja Kiliani–Fischer-synteesillä.
Alaluulajan kirkko

| Alaluulajan kirkko Nederluleå kyrka |
| --- | --- |
 Alaluulajan kirkko 2009
Sijainti:  Luulajan kunta, Ruotsi
Koordinaatit:  65°38′44.52″N, 022°1′41.52″E
Kirkkokunta:  Ruotsin kirkko
Hiippakunta:  Luulajan hiippakunta
Seurakunta:  Nederluleå församling
Rakentamisvuosi:  kirkko 1492, kellotorni 1852
Materiaali:  luonnonkivi, tiili, tervattu paanukatto
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alaluulajan kirkko (myös Gammelstadin kirkko, ruots. Nederluleå kyrka, Gammelstads kyrka) on Gammelstadin kirkkokylässä Gammelstadissa sijaitseva keskiaikainen kirkkorakennus, 10 km Luulajasta koilliseen. Se on Luulajan hiippakuntaan kuluvan Alaluulajan seurakunnan (ruots. Nederluleå församling) pääkirkko ja Norlannin suurin keskiaikainen kirkko. Kirkko rakennettiin 1400-luvulla ja se on osa Gammelstadin kirkkokylän maailmanperintökohdetta.
Kirkko ja siihen liittyvät rakennukset

Kirkon vanhimmat osat ovat nykyinen, 1400-luvulla luonnonkivestä rakennettu keskiaikainen kirkko. Kirkkomaata ympäröi kivinen aita, jossa on kaksi keskiaikaista kulkuporttia. Kirkon välittömässä yhteydessä on myös kaksi 1700-luvulta peräisin olevaa rakennusta, pitäjäntalo ja pitäjänmakasiini. Kirkon viereen on rakennettu erikseen vuonna 1851 käyttöönotettu kellotorni. Kirkon yhteydessä on myös kirkkokylä, johon sisältyy 424 kirkkotupaa, joista valtaosa on peräisin 1800-luvulta. Gammelstadin kirkkokylä sai kokonaisuudessaan Unescon maailmanperintöstatuksen vuonna 1996.
Kirkon rakentaminen

Nykyinen Gammelstadin kirkonmäki (ruots. Bärghet) oli 1200-luvulla Luulajanjoen suulla sijaitseva pienehkö saari. Saarella oli kuitenkin sijaintinsa kannalta strateginen merkitys Suomesta ja Venäjältä sekä Tukholmasta rannikkoa pitkin ja sisämaasta jokea pitkin matkustaneiden kauppiaiden kohtaamispaikkana. Kirkko alkoi lähettää alueelle pappeja Pähkinäsaaren rauhan jälkeen ja Stenvaldin testamentin mukaan ensimmäinen jumalanpalvelus paikalla pidettiin vuonna 1339, jolloin sinne oli todennäköisesti jo rakennettu vaatimaton puinen kappeli.
Kivikirkon paikalla aluksi olleista puisista kirkkorakennuksista ei ole säilynyt juurikaan tietoa. Kirkon vieressä oleva pappila on ollut nykyisellä paikallaan 1370-luvulta lähtien. Kivikirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1400. Kirkon vihki käyttöön 29. kesäkuuta 1492 arkkipiispa Jakob Ulfsson. Kyseinen päivä oli apostoli Pietarin päivä, joten kirkko pyhitettiin pyhälle Pietarille.
Vanhin kellotapuli kirkon viereen rakennettiin 1650-luvulla. Nykyistä kellotornia edeltänyt tapuli oli puinen 1740-luvulla rakennettu ja se on sijainnut kirkosta luoteeseen. Nykyinen kellotorni, joka sijaitsee välittömästi kirkon länsipuolella rakennettiin vuosina 1849–1852.
Sisustus

Kirkon sisäseinät on kalkittu valkoisiksi. Kuorissa on 1500-luvun alkupuolelta peräisin olevia maalauksia, jotka on tehty luultavasti Albertus Pictorin koulussa tai työpajassa. Maalaukset oli peitetty kalkilla 1745–1909, minkä jälkeen ne entisöitiin. Vuosina 1969–71 tehtyjen korjaustöiden yhteydessä kirkon lattia päällystettiin harmailla kalkkikivilaatoilla.
Alttarikaappi valmistettiin Antwerpenissä noin 1520 ja sen runsaat puukaiverrukset kertovat Kristuksen kärsimyshistorian. Alttarikaappia pidetään eräänä Ruotsin hienoimmista lajissaan. Luulajan talonpojat maksoivat aikoinaan alttarikaapista 900 markkaa hopeassa. Kuorissa on myös myöhäiskeskiajalta peräisin olevia istuimia koristeellisine päätyineen. Marmorinen kastemalja ja riemukaaren alla oleva krusifiksi ovat peräisin myös myöhäiskeskiajalta. Keskikesällä laskeva aurinko valaisee krusifiksin. Puinen saarnastuoli on Nils Jacobsson Fluurin kädenjälkeä vuodelta 1712. Siihen liittyvät puuveistokset valmistuivat 1745 ja saivat jo tuolloin nykyiset värinsä. Nils Fluur on myös veistänyt kirkossa olevien muistotaulujen kehykset.
Kirkon uruissa on 55 äänikertaa ja 4 200 urkupilliä. Pillien koko vaihtelee viidestä millimetristä kuuteen metriin saakka. Urut rakensi Grönlunds orgelbyggeri, Gammelstad AB ja ne otettiin käyttöön 1971.
Kellotorni

Nykyinen kellotorni otettiin käyttöön 1852 ja se on muurattu luonnonkivestä ja tiilestä. Torni on rapattu ja sen yläosa on rakennettu puusta. Tornissa on peltikatto. Tornin suurin kello on metallia (ruots. malm), joka koostuu 80 % kuparista ja 20 % tinasta. Kello hankittiin 1554 ja se valettiin uudelleen kolmannen kerran 1747. Kello painaa 1 930 kg, se on 149 cm korkea ja sen halkaisija on 152 cm. Kellotornin pienempi kello on samaa materiaalia ja hankittu 1684. Se valettiin toisen kerran 1851. Pienempi kello painaa 1 680 kg, se on 135 cm korkea ja halkaisijaltaan 145 cm.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alaluulajan kirkko Wikimedia Commonsissa
Kirkon sisustusta (kastemalja, saarnastuoli, urut) kuorista katsottuna
Alttarikaappi
Aldoosireduktaasi

Malli ihmisen aldoosireduktaasin rakenteesta sitoutuneena erääseen inhibiittoriin
Aldoosireduktaasi eli aldehydireduktaasi tai polyolidehydrogenaasi on oksidoreduktaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi useiden aldehydien pelkistymistä alkoholeiksi, ja pelkistimenä reaktiossa toimii NADPH-molekyyli. Aldoosireduktaasia esiintyy niin esi- kuin aitotumaisillakin eliöillä, ja sen EC-numero on  EC 1.1.1.21 ja CAS-numero 9028-31-3.