Nikolai Konstantinovitš Romanov
Timanttivarkaus

Huhtikuussa 1874 Nikolain äiti Aleksandra Iosifovna havaitsi Marmoripalatsissa kolmen timantin puuttumisen ikonin riisasta, jonka appi keisari Nikolai I oli antanut häälahjaksi. Aviomies suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš soitti poliisille, ja pian timantit löydettiin yhdestä Pietarin panttilainaamosta. Etsinnöissä löytyi henkilö, joka oli vienyt timantit panttilainajaalle, suuriruhtinas E. P. Varnahovskin adjutantti. Kuulustelussa hän kiisti jyrkästi osallisuutensa varkauteen ja sanoi, että hän vei panttilainaamoon suuriruhtinas Nikolai Konstantinovitšin hänelle luovuttamat jalokivet.
Kuulustelussa Nikolai Konstantinovitš vannoi käsi Raamatulla, ettei hän ollut syyllinen. Hän kertoi isälleen olevansa valmis auttamaan toveriaan Varnahovskia ottamalla syytteen itselleen. Keisari Aleksanteri II otti asian henkilökohtaiseen hoitoonsa, ja nimitti santarmipäällikkö kreivi P. A. Šuvalovin tutkinnanjohtajaksi. Tämä kuulusteli pidätettynä olevaa Nikolai Konstantinovitšia Marmoripalatsissa kolmen tunnin ajan tämän isän läsnäollessa, joka myöhemmin kirjoitti päiväkirjaansa:
"Ei katumusta, ei ymmärrystä, paitsi silloin kun kieltäminen on jo mahdotonta, ja sitten minun piti repiä hänestä kaikki ulos. Katkeruutta mutta ei ainuttakaan kyyneltä. Pyysimme häntä lievittämään syyllisyyttään vilpittömällä katumuksella ja tunnustuksella kaiken sen tähden, mikä oli hänelle vielä pyhää! Mikään ei toiminut!"
Lopulta he tulivat siihen tulokseen, että Nikolai Konstantinovitš varasti timantit ja niistä saadut rahat oli tarkoitus käyttää lahjoihin Nikolain rakastajattarelle, 24-vuotiaalle amerikkalaiselle tanssijattarelle Fanny Learille.
Perheneuvostossa, keisarillisen perheen jäsenten yleiskokouksessa päätettiin pitkän keskustelun jälkeen (vaihtoehtoja olivat: rivisotilaaksi armeijaan, julkinen oikeudenkäynti tai karkotus pakkotyöhön) tehtiin päätös, joka aiheutti vain vähäisiä vaurioita keisarillisen perheen arvovaltaan. Suuriruhtinas Nikolai julistettiin mielenvikaiseksi eli kleptomaaniksi, vaikka kaksi psykiatria ei ollut samaa mieltä vaan he puhuivat vain "perinnöllisestä mielenvikaisuudesta", ja keisarin asetuksella hänet karkotettiin ikuisesti pääkaupungista. Fanny Lear karkotettiin Venäjältä ja asetettiin maahantulokieltoon. Hän ei tavannut rakastajaansa enää koskaan.
Nikolai Konstantinovitšille ilmoitettiin kaksi tuomiota. Ensimmäinen joka kerrottiin julkisuuteen oli tunnustaminen hulluksi. Siitä seurasi, että hän olisi tästä lähtien ikuisesti valvottuna, pakkohoidossa ja täydellisessä eristyksessä. Toinen sukua koskeva tuomio oli, että keisarillista sukua koskevissa papereissa oli kiellettyä mainita hänen nimeään ja hänen perintönsä siirtyi nuoremmille veljille. Hän menetti myös kaikki arvonimensä ja kunnianosoituksensa ja hänet poistettiin rykmenttinsä miesluetteloista. Hänet karkotettiin Pietarista ikuisiksi ajoiksi ja hän joutui asumaan valvottuna paikassa, johon hänet vietiin. Seitsemän vuoden aikana häntä siirrettiin kymmenen kertaa paikasta toiseen, kunnes hän sai asettua Taškentiin vuonna 1881. Hänelle myönnettiin 12 000 ruplan (nykyrahassa n. 20 000 dollaria) vuotuinen elatus.
Nykypsykiatrian valossa Nikolai Kontantinovitš saattoi olla bipolaarinen, tosin hän oli myöhemmällä iällä Taškentissa toimiessaan täysin normaali.