stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
BioMEMS
Bio-MEMS kudosteknologiassa > Kantasolutekniikka > Biokemialliset tekijät

Mikrofluidiikka voi hyödyntää mikroskooppista tilavuuttaan ja laminaarista virtausominaisuuttaan kantasoluille annettavien biokemiallisten tekijöiden spatiotemporaaliseen ohjaukseen. Mikrofluidisia gradienttigeneraattoreita on käytetty annos-vastesuhteiden tutkimiseen. Happi on tärkeä biokemiallinen tekijä, joka on otettava huomioon erilaistumisessa hypoksian indusoimien transkriptiotekijöiden (HIF) ja niihin liittyvien signaalireittien kautta, erityisesti veren, verisuoniston, istukan ja luukudosten kehityksessä. Tavanomaiset menetelmät hapen vaikutusten tutkimiseksi perustuivat koko inkubaattorin asettamiseen tiettyyn happipitoisuuteen, mikä rajoitti analyysin pareittaiseen vertailuun normoksisten ja hypoksisten olosuhteiden välillä halutun pitoisuusriippuvaisen luonnehdinnan sijasta. Kehitettyihin ratkaisuihin kuuluu jatkuvien aksiaalisten happigradienttien ja mikrofluidisten soluviljelykammioiden rykelmien käyttö, jotka on erotettu ohuilla PDMS-kalvoilla kaasutäytteisiin mikrokanaviin.
Bio-MEMS kudosteknologiassa > Kantasolutekniikka > Nesteen leikkausjännitys

Nesteen leikkausjännityksellä on merkitystä sydän- ja verisuonilinjojen kantasolujen erilaistumisessa sekä myöhäisessä embryogeneesissä ja organogeneesissä, kuten vasen-oikea-asymmetriassa kehityksen aikana. Makrotason tutkimukset eivät mahdollista leikkausjännityksen kvantitatiivista analyysia erilaistumisen kannalta, koska niissä käytetään rinnakkaislevyisiä virtauskammioita tai pyöriviä kartiolaitteita vain on-off-skenaarioissa. Mikrofluidiikan Poiseuille-virtaus mahdollistaa leikkausjännityksen systemaattisen vaihtelun kanavan geometrian ja virtausnopeuden avulla mikropumppujen avulla, kuten on osoitettu käyttämällä perfuusiokammioiden matriiseja mesenkymaalisten kantasolujen ja fibroblastisolujen adheesiotutkimuksissa.
Bio-MEMS kudosteknologiassa > Kantasolutekniikka > Solujen ja EKM:n vuorovaikutukset

Solun ja ECM:n vuorovaikutukset aiheuttavat muutoksia erilaistumisessa ja itseuudistumisessa substraatin jäykkyyden kautta mekanotransduktiolla ja erilaisilla integriineillä, jotka ovat vuorovaikutuksessa ECM-molekyylien kanssa. ECM-proteiinien mikrokuviointia mikrokontaktipainatuksella (μCP), mustesuihkutulostuksella ja maskiruiskutuksella on käytetty kantasolujen ja ECM:n vuorovaikutustutkimuksissa. Käyttämällä mikrokontaktipainatusta solujen kiinnittymisalueen hallitsemiseksi on havaittu, että osteogeenisen/adipogeenisen linjan vaihtuminen ihmisen mesenkymaalisissa kantasoluissa voi olla riippuvainen solun muodosta. Mikropylväiden mikrovalmistuksella ja niiden taipumisen mittaamisella voidaan määrittää soluihin kohdistuvat vetovoimat. Fotolitografiaa voidaan käyttää myös soluihin kylvetyn valopolymerisoituvan ECM:n ristisilloittamiseen kolmiulotteisia tutkimuksia varten. ECM-mikrosarjojen käyttäminen kollageenin, laminaatin ja fibronektiinin kombinatoristen vaikutusten optimoimiseksi kantasoluihin on tavanomaisia kuoppalevyjä edullisempaa, koska sen läpimenoteho on suurempi ja kalliiden reagenssien tarve pienempi.
Bio-MEMS kudosteknologiassa > Kantasolutekniikka > Solun ja solun vuorovaikutukset

Solujen kohtaloa säätelevät sekä kantasolujen väliset vuorovaikutukset että kantasolujen ja kalvoproteiinien väliset vuorovaikutukset. Solujen kylvötiheyden manipulointi on yleinen biologinen tekniikka solujen ja solujen välisten vuorovaikutusten hallinnassa, mutta paikallisen tiheyden kontrollointi on vaikeaa, ja usein on vaikea erottaa väliaineessa olevien liukoisten signaalien ja fyysisten solujen ja solujen välisten vuorovaikutusten vaikutukset toisistaan. Solujen adheesioproteiinien mikrotasolla tapahtuvaa kuviointia voidaan käyttää määriteltäessä eri solujen tilallisia sijainteja alustalla ihmisen ESC-proliferaation tutkimiseksi. Kantasolujen kylväminen PDMS-mikrosoluihin ja niiden kääntäminen substraatille tai toiselle solukerrokselle on menetelmä, jolla voidaan saavuttaa tarkka alueellinen kontrolli. Aukkoliittymäviestintää on tutkittu myös mikrofluidiikan avulla, jolloin keskikanavaa reunustavissa sivukanavissa virtaavan nesteen aiheuttama alipaine vangitsee solupareja, jotka ovat suorassa kosketuksessa toisiinsa tai jotka on erotettu toisistaan pienellä aukolla. Yleensä kantasolujen nollasta poikkeava liikkuvuus ja lyhyt solusykli häiritsevät kuitenkin usein näiden mikrotekniikoiden määräämää tilajärjestelyä.
Bio-MEMS kudosteknologiassa > Kantasolutekniikka > Alkionmuodostus ja organisoituminen

Hiiren alkioidirakkuloita suspensioviljelmässä 24 tunnin kuluttua alkion kantasoluista muodostumisesta.
Alkioidikappaleet ovat yleinen in vitro -pluripotenssitesti kantasoluille, ja niiden kokoa on hallittava, jotta voidaan indusoida suunnattu erilaistuminen tiettyihin sukulinjoihin. Yhdenmukaisen kokoisten alkioidielementtien muodostaminen mikrosolujen ja mikrofluidiikan avulla suurella läpivirtauksella mahdollistaa helpon talteenoton ja mikä tärkeämpää, skaalaamisen kliinisiä tilanteita varten. Alkionrungon solujen organisoinnin ja arkkitehtuurin aktiivisella ohjauksella voidaan myös ohjata kantasolujen erilaistumista käyttämällä endodermi-, mesodermi- ja ektodermi-indusoivien tekijöiden sekä itseuudistumistekijöiden mikrofluidisia gradientteja.
Bio-MEMS kudosteknologiassa > Avustetut lisääntymisteknologiat

Avustettujen lisääntymistekniikoiden avulla voidaan hoitaa hedelmättömyyttä ja parantaa geneettisesti karjaa. Näiden teknologioiden tehokkuus nisäkkäiden alkioiden kryosäilytyksessä ja in vitro -tuotannossa on kuitenkin heikko. Mikrofluidiikkaa on sovellettu näissä tekniikoissa, jotta voidaan jäljitellä paremmin in vivo -mikroympäristöä kuvioiduilla topografisilla ja biokemiallisilla pinnoilla, jotka mahdollistavat kontrolloidun spatiotemporaalisen solujen kiinnittymisen sekä kuolleiden tilavuuksien minimoinnin. Mikropumpuilla ja mikroventtiileillä voidaan automatisoida työläitä nesteen annostelumenetelmiä, ja erilaisia antureita voidaan integroida reaaliaikaiseen laadunvalvontaan. Bio-MEMS-laitteita on kehitetty siittiöiden liikkuvuuden arviointiin, siittiöiden valintaan sekä polyspermian estämiseen koeputkihedelmöityksessä.
Bio-MEMS lääketieteellisissä implantteissa ja kirurgiassa > Istutettavat mikroelektrodit

Istutettavien mikroelektrodien tavoitteena on liittyä kehon hermostoon biosähköisten signaalien tallentamiseksi ja lähettämiseksi sairauksien tutkimiseksi, proteesien parantamiseksi ja kliinisten parametrien seuraamiseksi. Mikrovalmistus on johtanut Michiganin antureiden ja Utahin elektrodiryhmän kehittämiseen, mikä on lisännyt elektrodien määrää tilavuusyksikköä kohti ja samalla ratkaissut ongelmat, jotka liittyvät paksuihin substraatteihin, jotka aiheuttavat vaurioita implantoinnin aikana ja laukaisevat vierasesinereaktion, sekä elektrodien kapseloitumiseen elektrodien sisältämän piin ja metallien avulla. Michiganin antureita on käytetty laajamittaisissa nauhoituksissa ja hermosolujen verkkoanalyyseissä, ja Utah-elektrodiryhmää on käytetty halvaantuneiden aivo-tietokone-rajapinnassa. Ekstrasellulaariset mikroelektrodit on kuvioitu sisäkorvaistutteissa käytettävään puhallettavaan kierteen muotoiseen muoviin, jotta ne voidaan asettaa syvemmälle ja parantaa elektrodin ja kudoksen välistä kosketusta, jotta äänet saadaan siirrettyä mahdollisimman tarkasti. Mikroelektroniikan integroiminen ohuille, joustaville alustoille on johtanut sellaisen sydänlaastarin kehittämiseen, joka kiinnittyy sydämen kaarevaan pintaan pelkän pintajännityksen avulla ja jolla voidaan mitata sydämen elektrofysiologiaa, sekä elektronisten tatuointien kehittämiseen ihon lämpötilan ja biosähköisyyden mittaamiseksi. Elektrofysiologisten signaalien langaton tallennus on mahdollista lisäämällä pietsokide kahden tallennuselektrodin ja yhden transistorin muodostamaan piiriin implantoidussa mikrolaitteessa. Ulkoinen anturi lähettää ultraäänienergiapulsseja}, jotka osuvat pietsokristalliin, ja solunulkoiset jännitemuutokset siroavat ultraäänellä takaisin pietsokristalliin, mikä mahdollistaa mittauksen. Niin sanottujen "hermopöly"-motiivien verkosto voi kartoittaa signaaleja koko kehon alueelta, johon mikroanturit on istutettu.
Bio-MEMS lääketieteellisissä implantteissa ja kirurgiassa > Mikrotyökalut kirurgiaa varten

Esimerkiksi pallokatetri, jossa on lämpötila-antureita, EKG-antureita ja LED-valoja, on kirurginen bio-MEMS.
Kirurgisissa sovelluksissa käytettävät bio-MEMSit voivat parantaa nykyisiä toimintoja, lisätä uusia valmiuksia, jotta kirurgit voivat kehittää uusia tekniikoita ja menettelyjä, ja parantaa leikkaustuloksia vähentämällä riskejä ja antamalla reaaliaikaista palautetta leikkauksen aikana. Mikrokoneistetut kirurgiset työkalut, kuten pienet pihdit, mikroneulasarjat ja kudospurkaimet, ovat tulleet mahdollisiksi metalli- ja keraamisilla kerros kerrokselta mikrovalmistustekniikoilla minimaalisesti invasiivista kirurgiaa ja robottikirurgiaa varten. Antureiden sisällyttäminen kirurgisiin työkaluihin mahdollistaa myös kirurgin tuntopalautteen, kudostyypin tunnistamisen rasituksen ja tiheyden avulla leikkaustoimien aikana sekä diagnostisen katetroinnin verenkierron, paineiden, lämpötilojen, happipitoisuuden ja kemikaalipitoisuuksien mittaamiseksi.
Bio-MEMS lääketieteellisissä implantteissa ja kirurgiassa > Lääkkeiden toimittaminen

Transdermaalinen mikroneulalaastari on vähemmän invasiivinen kuin perinteinen lääkkeen antaminen hypodermisella neulalla.
Mikroneulat, formulaatiojärjestelmät ja implantoitavat järjestelmät ovat bio-MEMS-järjestelmiä, joita voidaan soveltaa lääkkeiden toimittamiseen. Noin 100μm:n mikroneulat voivat läpäistä ihoesteen ja toimittaa lääkkeitä ihon alla oleviin soluihin ja interstitiaaliseen nesteeseen vähentäen kudosvaurioita, vähentäen kipua ja ilman verenvuotoa. Mikroneuloja voidaan myös integroida mikrofluidiikkaan lääkkeiden automatisoitua lataamista tai multipleksointia varten. Käyttäjän näkökulmasta mikroneulat voidaan sisällyttää laastarimuotoon itse annosteltavaa lääkettä varten, eivätkä ne muodosta terävää jätettä sisältävää biovaaraa (jos materiaali on polymeeristä). Mikroneulojen avulla tapahtuvaan lääkkeenantoon kuuluu pinnan päällystäminen terapeuttisilla aineilla, lääkkeiden lataaminen huokoisiin tai onttoihin mikroneuloihin tai mikroneulojen valmistaminen lääkkeellä ja päällystysmatriisilla lääkkeen maksimaalista lataamista varten. Kehitteillä on myös mikroneuloja interstitiaalisen nesteen uuttamiseen, veren uuttamiseen ja geenien toimittamiseen. Mikroneuloilla tapahtuvan lääkeannostelun tehokkuus on edelleen haaste, koska on vaikea varmistaa, ovatko mikroneulat tunkeutuneet tehokkaasti ihoon.
Jotkin lääkkeet, kuten diatsepaami, ovat huonosti liukenevia, ja ne on aerosolisoitava välittömästi ennen intranasaalista antoa. Bio-MEMS-tekniikkaa, jossa käytetään pietsosähköisiä antureita nestesäiliöihin, voidaan käyttää näissä olosuhteissa aerosolien kapean kokojakauman tuottamiseksi, jotta lääke saadaan paremmin toimitettua. Myös implantoitavia lääkeannostelujärjestelmiä on kehitetty sellaisten terapeuttisten aineiden annosteluun, joiden biologinen hyötyosuus on heikko tai jotka edellyttävät paikallista vapautumista ja altistumista kohdekohtaan. Esimerkkeinä voidaan mainita PDMS-mikrofluidilaite, joka istutetaan sidekalvon alle ja jonka avulla lääkeainetta voidaan annostella silmään silmäsairauksien hoitoon, sekä mikrosirut, joissa on kultakantaisia lääkesäiliöitä osteoporoosin hoitoon. Lääkeaineiden annosteluun tarkoitetuissa implantoitavissa bio-MEMS-mikropiireissä on tärkeää ottaa huomioon laitteen repeäminen ja annoksen poistaminen, laitteen kuitukapselointi ja laitteen poistaminen. Useimmat lääkkeet on myös toimitettava suhteellisen suurina määrinä (millilitroina tai jopa suurempina), mikä tekee implantoitavista bio-MEMS-lääkkeiden toimittamisesta haastavaa niiden rajallisen lääkeainepitoisuuden vuoksi.
Vahteron koulu

Liikuntasali
Vahteron koulu on peruskoulun ala-aste Kouvolan Vahterossa, Kouvolan keskustan suuralueella. Koulussa on noin 200 oppilasta luokilla 1-6. Vuonna 2016 koulussa oli 215 oppilasta. Koulurakennus on valmistunut vuonna 1990. Koulu sijaitsee lähellä keskustaa Vahteron kaupunginosassa, Vahteronmäen asuinalueella Voimakadun varrella. Luokkatasot on jaettu kahteen ryhmään (A, B).
Kouvolan uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan Vahteron koulu lakkautetaan ja oppilaat siirtyvät Kankaron kaupunginosassa Eskolanmäen asuinalueella sijaitsevaan Eskolanmäen kouluun, jonne mahdollisesti tulee uusi koulurakennus.
Koulun B-sisäänkäynti
Kaspianmeri

| Kaspianmeri |
| --- | --- |

Valtiot:  Azerbaidžan, Iran, Kazakstan, Venäjä ja Turkmenistan
Koordinaatit:  42°00′N, 50°30′E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  –
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  −28 m
Pituus:  1 200  km
Leveys:  435  km 
Rantaviiva:  7 000 km
Pinta-ala:  374 000 km²
Tilavuus:  78 200 km³
Keskisyvyys:  184 m
Suurin syvyys:  1 029 m
Valuma-alue:  3 500 000 km2 
 fiKaspianmeri 
Kaspianmeri on Euroopan ja Aasian rajalla Venäjän, Azerbaidžanin, Iranin, Turkmenistanin ja Kazakstanin välissä sijaitseva vesimuodostuma, jonka vesi on suolaista. Se on sisämeri, joka on määritelty joskus mereksi, joskus järveksi. Järveksi luokiteltaessa Kaspianmeri on ylivoimaisesti maailman suurin järvi.
Rantavaltioiden vuonna 2018 solmima taloudellinen sopimus määrittelee Kaspianmeren mereksi, millä on vaikutusta sen asemaan kansainvälisissä laeissa.
Nimi

Kaspianmeri on saanut lännessä käytetyn nimensä Kaukasuksella asuneesta kaspien kansasta. Kansa on koko lailla tuntematon, mutta joissain tapauksissa se on yhdistetty kassiitteihin.
Mitat

Kaspianmeren pinta-ala on noin 386 400 neliökilometriä eli hieman Suomen maapinta-alaa isompi. Sen pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 1 200 kilometriä ja keskimääräinen leveys 320 kilometriä. Meren pinta on 27 metriä valtamerien pintaa alempana. Kaspianmeri jaetaan kolmeen osaan sen pohjan korkeuserojen ja veden ominaisuuksien mukaan. Meren syvin kohta on eteläosassa, 1 025 metriä. Meren pohjoisosa on keskimäärin vain 4–8 metriä syvä, ja sen syvin kohta on 20 metriä. Meressä on 78 200 kuutiokilometriä vettä.
Saaret

Saaria Kaspianmeressä on noin 50. Niistä suurin on Tšetšen länsirannikolla.
Joet

Kaspianmerellä ei ole laskujokia. Volga, Ural ja Terek laskevat meren pohjoisosiin, ja niiden vesi vastaa 88 prosentista kaikesta mereen virtaavasta vedestä. Lännestä mereen laskee pienempiä jokia, kuten Sulak, Samur ja Kura. Viisi prosenttia meren virtaavasta vedestä tulee eteläisistä Iranin joista. Kuivalta itärannalta ei mereen laske pysyvästi yhtään virtaa. Kaspianmeri on kanavayhteydessä Itämereen, Mustaanmereen ja Vienanmereen.
Rannikot

Kaspianmeren pohjoisrannikko on alavaa maata, jota hallitsee Volgan ja muiden suurten jokien suistot. Länsiranta on mäkistä, ja Kaukasuksen vuoristoa erottaa merestä kapea tasanko. Apšeronin niemimaalla sijaitsee Bakun kaupunki, ja sen eteläpuolella on Kura-Arasin alanko. Lounais- ja etelärannikolla on alankoja, joiden takana nousee korkeita vuorijonoja, kuten Talyš ja Elburs. Itärannikko on matalaa. Itärannikon keskiosassa on Garabogazkölin lahti, jota erottaa merestä keinotekoinen penger.
Koon vaihtelu

Ilmaston vaihtelujen seurauksena Kaspianmeren laajuus on vaihdellut huomattavasti vuosisatojen aikana. 1900-luvun alun ja vuoden 1977 välillä meren pinta laski kolmella metrillä haihtumisen lisääntymisen ja laskuvesien vähenemisen myötä, osittain keinokastelun seurauksena. Vuonna 1978 meren pinta alkoi taas nousta, ja vuonna 1995 se saavutti huippunsa.
Kaspianmeren pinnan korkeus voi vaihdella tuulen seurauksena kaksikin metriä. Vuorovesi vaikuttaa vain muutaman senttimetrin. Vuodenaikojen välillä ei vedenkorkeudessa ole suurta vaihtelua.
Vesi

Kaspianmeren pintaveden keskilämpötila on kesällä 24–26 astetta. Talvella vesi on pohjoisessa 3–7 astetta ja etelässä 8–10 astetta. Meren keskimääräinen suolapitoisuus on noin 12,8 promillea, mutta se vaihtelee pohjoisosan Volgan suiston kohdan yhdestä promillesta aina Kara-Bogaz-Golin 200 promilleen. Meriveteen verrattuna Kaspianmeren vedessä on paljon rikkiä, kalsiumia ja magnesiumkarbonaattia, mutta vähän klooria.
Eliöstö

Kaspianmeressä elää runsaasti kaloja, yleisimmät kalalajit ovat kuha, karppi, sampi ja silli. Sammen mädistä jalostetaan arvokasta kaviaaria, mutta ylikalastuksen takia Kaspianmeren sampikanta on vähentynyt uhkaavasti. Ympäristönsuojelijat ovat vaatineet sammen kalastuskieltoa, jotta kanta voisi elpyä.lähde?
Alueella elävistä lajeista uhanalaisia on linnuista 63, nisäkkäistä 41 ja kaloista 27 lajia. Kaspianmeressä elää monia kotoperäisiä lajeja, muun muassa kaspiannorppa (Phoca caspica).lähde?
Venäjä on käyttänyt Kaspianmerellä sijaitsevia asevoimiaan täysimittaisessa sodassaan Ukrainaa vastaan. Mereltä on laukaistu muun muassa Kh-55-risteilyohjuksia. Carnegie Endowment for International Peace -ajatushautomon Eurasia-keskuksen mukaan on mahdollista, että sotatoimet merellä ovat voineet johtaa ekologiseen katastrofiin. Esimerkiksi hylkeiden joukkokuolemat voivat johtua ohjusten epäonnistuneista laukaisuista, kun vanhat ohjukset ovat pudonneet mereen. Ohjusten mukana mereen on voinut päätyä myös myrkyllisiä kemikaaleja, jotka ovat kertyneet ravintoketjun huipulla oleviin hylkeisiin. Vaikuttaa siltä, että monet Kaspianmeren valtioista eivät julkisesti halua arvostella Venäjää asiasta. Myös sota-laivojen ja -lentokoneiden meluhaitat voivat häiritä mereneläviä. Azerbaidžanin ympäristö­ministeriön mukaan Kaspianmeren vedenpinta on laskenut ilmastonmuutokseen liittyvän haihtumisen takia. Myös Volgan vesivarantojen käyttäminen maanviljelyyn on osaltaan vaikuttanut pinnan laskuun.
Öljyntuotanto

Kaspianmeren öljyvarat arvioidaan 48 miljardiksi barreliksi. (Tätä voi verrata vaikkapa Qatarin öljyvaroihin, jotka arvioidaan noin 16 miljardiksi barreliksi.) Kaspianmeren öljyvaroja on alettu tehokkaasti hyödyntää vasta 1990-luvulla. Vuonna 2012 Kazakstan oli Kaspianmeren suurin öljyntuottaja ja Azerbaidžan toiseksi suurin. Kaspianmeren alueella tuotettiin noin 2,6 miljoonaa barrelia öljyä päivässä.
Tuotannon käynnistämistä ovat jossain määrin haitanneet rantavaltioiden aluekiistat. Venäjä, Azerbaidžan ja Kazakstan ovat päässeet vuonna 2003 sopimukseen aluevesirajoistaan. Kazakstan ja Turkmenistan sopivat rajoistaan seuraavana vuonna, mutta ratifioivat sopimuksen vasta 2015. Iran sen sijaan ei ollut vielä vuonna 2017 sopinut omista vesirajoistaan. Iran vaatii alueveden jakamista tasan viiden rannikkovaltion kesken, mikä kasvattaisi selvästi maan osuutta, joka on ollut vuodesta 1921 noin 13 prosenttia Kaspianmeren pinta-alasta.
Rannikkokaupunkeja

Astrahan (Venäjä)
Derbent (Venäjä)
Aqtaw, entinen Ševtšenko (Kazakstan)
Atıraw, entinen Guriev (Kazakstan)
Türkmenbaşy, entinen Krasnovodsk (Turkmenistan)
Astara (Iran)
Bandar Anzali (Iran)
Chalous (Iran)
Nushahr (Iran)
Ramsar (Iran)
Rašt, Gilanin lääni (Iran)
Sari (Iran)
Astara (Azerbaidžan)
Baku (Azerbaidžan)
Khachmaz (Azerbaidžan)
Lənkəran (Azerbaidžan)
Neft Daşları (Azerbaidžan)
Sumqayıt (Azerbaidžan)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaspianmeri Wikimedia Commonsissa
Khezešahrin rantaa
Kaspianmeri Bakusta, Azerbaidžanista nähtynä
Kaspianmeren rannikkokaupunkeja ja valuma-alue keltaisella
Alster (Karlstad)

| Alster |
| --- | --- |
 Alsterin kartano
 Alster
 Koordinaatit: 59°23′50″N, 13°36′54″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Värmlandin lääni
Maakunta:  Värmlanti
Kunta:  Karlstad
Väkiluku (31.12.2023):  822
Alster on taajama Karlstadin kunnassa Värmlandin läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 822 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Tunnettuja henkilöitä

Gustaf Fröding (1860–1911), kirjailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alster (Karlstad) Wikimedia Commonsissa
Pesäpallon Suomen Cup

Pesäpallon Suomen Cupia on useiden muiden palloilulajien tapaan pelattu aikoinaan pesäpallossa. Sitä pelattiin miesten osalta yhteensä parikymmentä vuotta. Nämä pelivuodet olivat 1969-1989.
Kilpailu oli jatkoa Pesäpallon Maakunta Cupille, jota pelattiin 1957–68 piirijoukkueiden välisenä.
Menestynein joukkue Cupissa on sen ensimmäisen mestaruuden vienyt Kouvolan Pallonlyöjät, joka voitti mestaruuden kolmesti (myös 1977 ja 1983) ja pelasi loppuottelussa kaikkiaan viisi kertaa. Seinäjoen Maila-Jussit pelasi neljä kertaa loppuottelussa voittaen kaksi mestaruutta. Voitot tulivat peräkkäisinä vuosina: 1973 ja 1974. Etelä-Pohjanmaan joukkueista kahteen mestaruuteen ylsi myös Vimpelin Veto. Muita kahden mestaruuden seuroja ovat Oulun Lippo, Kankaanpään Maila, Ulvilan Pesä-Veikot ja Hyvinkään Tahko. Itä-Suomen joukkueiden mestaruudet jäivät Kouvolaa lukuun ottamatta vähiin. Vain Siilinjärven Ponnistus onnistui vuonna 1985 voittamaan loppuottelussa edellisvuoden mestarin, Vaasan Mailan.
Viimeisin Suomen Cup käytiin kaudella 1989, jolloin mestaruuden voitti Haapajärven Kiilat. Se päihitti finaalissa Koskenkorvan Urheilijat lukemin 7–6. Naisissa Suomen Cup pelattiin ensimmäisen kerran vuonna 1979 ja viimeisen kerran vuonna 1992, mutta epävirallista Suomen Cupia on pelattu vielä 2000-luvullakin.
Miesten finaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| vuosi | mestari | hopeaa | tulos |
| 1969 | Kouvolan Pallonlyöjät | Jyväskylän Kiri | 11–4 |
| 1970 | Ulvilan Pesä-Veikot | Seinäjoen Maila-Jussit |   8–7 |
| 1971 | Oulun Lippo | Kouvolan Pallonlyöjät |   9–4 |
| 1972 | Ulvilan Pesä-Veikot | Haminan Palloilijat | 12–5 |
| 1973 | Seinäjoen Maila-Jussit | Imatran Pallo-Veikot |   9–1 |
| 1974 | Seinäjoen Maila-Jussit | Kiteen Urheilijat | 16–4 |
| 1975 | Kankaanpään Maila | Iin Urheilijat |   4–2 |
| 1976 | Hyvinkään Tahko | Imatran Pallo-Veikot |   7–1 |
| 1977 | Kouvolan Pallonlyöjät | Seinäjoen Maila-Jussit |   5–1 |
| 1978 | Nurmon Jymy | Haminan Palloilijat | 10–4 |
| 1979 | Oulun Lippo | Kankaanpään Maila |   5–4 |
| 1980 | Vimpelin Veto | Oulun Lippo | 11–1 |
| 1981 | Vimpelin Veto | Halsuan Toivo | 10–4 |
| 1982 | Ylivieskan Kuula | Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat | 10–4 |
| 1983 | Kouvolan Pallonlyöjät | Lammin Luja |   6–4 |
| 1984 | Vaasan Maila | Kouvolan Pallonlyöjät |   9–4 |
| 1985 | Siilinjärven Ponnistus | Vaasan Maila | 12–4 |
| 1986 | Kankaanpään Maila | Puurtilan Kisa-Pojat |   5–2 |
| 1987 | Hyvinkään Tahko | Haapajärven Kiilat | 12–8 |
| 1988 | Tammelan Pallopeliitat | Mansen Pesäpallo | 16–5 |
| 1989 | Haapajärven Kiilat | Koskenkorvan Urheilijat |   7–6 |
Naisten finaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| vuosi | mestari | hopeaa | tulos |
| 1979 | Keravan Pallokerho | Roihuvuoren Roihu | 16–4 |
| 1980 | Mansen Pesäpallo | Ulvilan Pesä-Veikot |   9–5 |
| 1981 | Roihuvuoren Roihu | Mansen Pesäpallo | 13–11 |
| 1982 | Roihuvuoren Roihu | Lännen Pallo |   9–5 |
| 1983 | Roihuvuoren Roihu | Mansen Pesäpallo | 10–7 |
| 1984 | Roihuvuoren Roihu | Mansen Pesäpallo | 18–5 |
| 1985 | Ikaalisten Tarmo | Roihu, Helsinki | 10–6 |
| 1986 | Ikaalisten Tarmo | Viinijärven Urheilijat |   3–0 |
| 1987 | Vähänkyrön Viesti | Viinijärven Urheilijat |   7–3 |
| 1988 | Ikaalisten Tarmo | Roihu, Helsinki | 10–2 |
| 1989 | Viinijärven Urheilijat | Roihu, Helsinki | 11–8 |
| 1990 | Viinijärven Urheilijat | Lapuan Virkiä |   3–2 |
| 1991 | Viinijärven Urheilijat | Roihu, Helsinki | 11–5 |
| 1992 | Viinijärven Urheilijat | Jyväskylän Kiri |   6–2 |
Varta (ajoneuvo)

Varta
Varta on ukrainalainen panssariauto. Se on tarkoitettu sotilaiden kuljettamiseen taistelutilanteissa ja voidaan varustaa myös komento- ja johto-ajoneuvoksi, sekä joukkojen evakuointiin. Ajoneuvotila on valmistettu erikoisteräslaadusta 560, joka suojaa miehistöä panssarintorjunta-ammuksilta ja panssariluodeilta 7,62 mm:n kaliiperin asti. VARTA käyttää V-muotoista runkorakennetta ja MRAP-istuimia.
Alusta kestää jopa kuuden kilogramman TNT-panoksen räjähdyksen. VARTA sisältää asetornin, joka on varustettu joko 7,62 mm:n tai 12,7 mm:n konekiväärillä. Ajoneuvossa on kymmenen ampuma-aukkoa, joihin on mahdollista sijoittaa myös UBGL (Under-Barrel Kranaatinheitin).
Aiheesta muualla

Webkitchen: Varta | Ukrainian Armor Ukrainian Armor | Ukrarmor.  5.3.2020. Viitattu 25.4.2022. (venäjä)