stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolari
Historia

Kolari-nimi esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1587. Silloin on merkitty verolle Ylitornion Pellon kyläkuntaan kuuluvana Pekka Kolari, joka muutti Lappiin Savosta.
Kolari oli aiemmin tunnettu kaivoksistaan. Äkäsjokisuulla oli kalkkikivilouhos ja sementtitehdas, Rautuvaarassa rautakaivos. Nämä molemmat suljettiin 1980-luvulla.
Kolarinsaaren vanha kirkko valmistui vuonna 1818. 1900-luvulla rakennettiin Sieppijärven kirkko (1956), Kolarin kirkko (1965) ja Pyhän Laurin kappeli (1999).
Talous

Kaivosten sulkemisen jälkeen kunnan tärkein elinkeino on matkailu. Ylläs on kansainvälisen tason hiihtokeskus. Äkäslompolo sijaitsee tunturin pohjoispuolella, Ylläsjärvi eteläpuolella.
Pajalan ja Kolarin kunnan alueilla on edelleen suuria rautamalmiesiintymiä, joihin kanadalainen kaivosyhtiö Northland Resources Inc. teki valtauksen 2005.
”Yhtiön alustavien kehityssuunnitelmien mukaan Pajala–Kolari-alueelle tulee kolme kaivosta, kaksi rikastamoa ja kaksi pelletointilaitosta. Kun yksi kaivos maksaa 75 miljoonaa euroa, rikastamo 200 miljoonaa ja pelletointilaitos myös 200 miljoonaa, ovat investoinnit parhaimmillaan noin miljardi euroa. Työpaikkoja olisi silloin 1 500 ja yksi kaivostyöpaikka luo kolmesta viiteen muuta työpaikkaa.”
Nordkalk harkitsi kalkkikivikaivoksen avaamista uudelleen 2010-luvun alussa. Vuonna 2018 se ei ollut auki.
Vuonna 2015 kunnassa oli 1 410 työpaikkaa. Niistä 5,7 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 81 % palveluissa ja 9 % jalostuksessa. Työttömien osuus työvoimasta oli 13,8 %.
Vuonna 2015 suurimmat yhteisöveron maksajat olivat kaivosalan palveluihin ja teollisuusprosesseihin sekä materiaalien käsittelyyn erikoistunut Tapojärvi Oy, Kolarin Kumi Oy ja Humina-Loma Oy.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
| Kolarin väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 5 056 | 5 056 |
| 1980 | 1980 |    | 4 905 | 4 905 |
| 1985 | 1985 |    | 5 043 | 5 043 |
| 1990 | 1990 |    | 4 721 | 4 721 |
| 1995 | 1995 |    | 4 486 | 4 486 |
| 2000 | 2000 |    | 3 981 | 3 981 |
| 2005 | 2005 |    | 3 828 | 3 828 |
| 2010 | 2010 |    | 3 839 | 3 839 |
| 2015 | 2015 |    | 3 848 | 3 848 |
| 2020 | 2020 |    | 3 925 | 3 925 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2022 lopussa Kolarissa oli 3 999 asukasta, joista 1 857 asui taajamissa, 1 826 haja-asutusalueilla ja 316:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kolarin taajama-aste on 50,4 %. Kolarin taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2022) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Kolarin kirkonkylä | 1 059 |
| 2 | Äkäslompolo | 587 |
| 3 | Sieppijärvi | 211 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Oppilaitokset

Kolarin kunnan ainoa toisen asteen oppilaitos on Kolarin lukio.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kolarissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Kolarin seurakunta
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii rauhansanalaisuus, jolla on siellä Sieppijärven Rukoushuoneyhdistys sekä vanhoillislestadiolaisuus, jonka Luoteis-Lapin Rauhanyhdistys järjestää toimintaa paikkakunnalla. Muita kirkkokuntia edustaa helluntaiherätykseen kuuluva Kolarin helluntaiseurakunta. Lisäksi Kolarissa on Jehovan Todistajien seurakunta. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kolarin alueella toimii Pohjois-Suomen ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva Lapin ortodoksinen kappeliseurakunta.
Urheilu

Kolarissa toimii jääkiekkoseura KoTU Hockey. KoTU Hockey pelaa jääkiekon III-divisioonan Lappi-liigaa ja on voittanut mestaruuden kaudella 2007–2008.
Kolarin Kontio on vuonna 1932 perustettu urheiluseura. Alkuvuosina seuran lajeihin kuului muun muassa hiihto, voimistelu, yleisurheilu ja pyöräily. Myöhemmin mukaan tuli myös jääkiekko ja pyöräily. Nykyisin Kontio tunnetaan jalkapalloseurana. Seuralla on laaja junioritoiminta, naisten joukkue sekä Lapin Nelosessa Pasmajärven Pallon kanssa yhteinen miesten joukkue PaPa/Kontio.
Kurtakon raviradalla järjestetään joka kesä yhdet totoravit.
Kunnan nimi

Sana kolari tulee ruotsinkielisestä sanasta kolare, joka sekin tarkoittaa miilunpolttajaa, sysimiestä. (Ruotsinkielinen sana kolare tulee sanasta kol, 'hiili'.) Miilunpoltto alkoi alueella jo 1600-luvulla ruukinselvennä hiilentarpeen tyydyttämiseksi. Kolarin vaakuna on saanut aiheensa kunnan nimestä.
Tunnettuja kolarilaisia

Oiva Arvola, kirjailija
Sari Havas, näyttelijä
Susanna Heikki, laulaja
Markku Koskenniemi, yrittäjäneuvos
Niilo Koskenniemi, kansanedustaja
Eemeli Lakkala, kansanedustaja
Väinö Niva, kauppaneuvos
Simo Rundgren, kansanedustaja
Leonard Pietari Tapaninen, kansanedustaja
Suvi Teräsniska, laulaja
Pertti Teurajärvi, hiihtäjä
Ystävyyskunnat ja etäisyyksiä

Kolarin ystävyyskunta on
Pajala, Ruotsi
Etäisyyksiä:
Muonio 79 km
Kittilä 80 km
Pello 68 km
Rovaniemi 170 km
Pajala (Ruotsi) 30 km
Kiiruna (Ruotsi) 190 km
Kemi 220 km
Tornio 196 km
Inari 260 km
Kilpisjärvi 280 km
Oulu 320 km
Alta (Norja) 350 km
Tromssa (Norja) 420 km
Nordkapp (Norja) 570 km
Helsinki 1 000 km
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolari Wikimedia Commonsissa
Kolarin kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Kolarin avainluvut
| n k Lapin maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Enontekiö  Inari  Kemi  Kemijärvi  Keminmaa  Kittilä  Kolari  Muonio  Pelkosenniemi  Pello  Posio  Ranua  Rovaniemi  Salla  Savukoski  Simo  Sodankylä  Tervola  Tornio  Utsjoki  Ylitornio 
Entiset kunnat:  Alatornio  Karunki  Kemijärven maalaiskunta  Rovaniemen maalaiskunta  (Kemin maalaiskunta) 
Yllästunturi.
Keväinen latu Äkäslompolossa.
Kolarin kunnanraja.
Tornionjoen ja Muonionjoen yhtymäkohta.
Suomenkarja

Länsisuomenkarjaa Tampereella. Taustalla kirjavampi itäsuomenlehmä.
Suomenkarja on yhteisnimitys kolmelle läheistä sukua olevalle suomalaisperäiselle nautakarjarodulle. Suomenkarjaa käytetään pääosin lypsykarjana, mutta joitakin yksilöitä pidetään myös kotieläinpihoilla ja lemmikkeinä. Suomenkarjan rodut eroavat toisistaan erityisesti väriltään mutta myös tuotokseltaanselvennä. Yhteisiä piirteitä ovat pieni koko ja nupous eli sarvettomuus. Länsisuomalaiset ovat hiukan muita suurempia, itäsuomalaiset taas kaikista siroimpia.
Ominaisuudet

Suomenkarja on sopeutunut Suomen oloihin paremmin kuin mitkään muut nautarodut. Se pärjää hyvin metsälaitumella. Maidon rasva- ja valkuaispitoisuudet ovat muita rotuja korkeammat. Suomenkarjalla on myös kestävä rakenne ja hyvä hedelmällisyys. Rotujen maidontuotanto on muita lypsyrotuja alhaisempi, minkä vuoksi suomenkarjaa ei käytetä paljoa. Ongelmia saattavat tuottaa myös alkuperäisroduille tyypillinen utelias ja omapäinen käytös. Pidemmälle jalostetuista maidontuottajaroduista poiketen suomenkarjan lehmät eivät ruokintaa lisätessä niinkään tuota enempää maitoa, vaan lihovat.
Erityisesti länsisuomenkarjan maidosta on löydetty tavallista korkeampia oligosakkaridipitoisuuksia, jolla voi olla terveysvaikutuksia.
Rodut

Suomenkarjaa on kolme tyyppiä: itäsuomenkarja eli ISK, pohjoissuomenkarja eli PSK ja länsisuomenkarja eli LSK, jotka kaikki ovat uhanalaisia. Vuonna 2021 suomenkarjan lehmiä oli arviolta noin 3800. Näistä runsaslypsyisin on länsisuomenkarja, jonka kanta on kymmenessä vuodessa vähentynyt viidesosaan, noin tuhanteen yksilöön. Itäsuomenkarja on noussut yleisimmäksi roduksi. Pohjoissuomenkarjaa on vähiten, alle 900 yksilöä.
Taiteilija Miina Äkkijyrkkä tunnetaan suomenkarjan puolestapuhujana ja erityisesti itäsuomenkarjan kasvattajana ja suurena ystävänä.
Jalostus

Suomenkarjan jalostuksessa on monia ongelmia. Rodut ovat verrattain nuoria, ja erillisten kantakirjojen perustamisenkin jälkeen jalostus oli pienimuotoista. Toisen maailmansodan jälkeen Suomeen alettiin tuoda yhä enemmän muita, pidemmälle jalostettuja rotuja, ja suomenkarjan kannat pienenivät rajusti: vuonna 1960 tarkkailukarjoissa oli vielä liki 60 000 lehmää, vuonna 1970 enää 7 000, ja vuonna 2005 vain 2 500 lehmää. Kantojen pienenemisen lisäksi jalostukseen on vaikuttanut se, että noihin aikoihin käytettiin hanakasti tiettyjä harvoja sonneja, minkä seurauksena nykyään on vaikeaa löytää esimerkiksi länsisuomenkarjan eläintä, jonka suvussa ei esiintyisi 1960-luvulla vaikuttanut sonni Opari SSS 13088.  Suurimmat ongelmat suomenkarjan jalostuksessa ovatkin liittyneet jo pitkään kannan pienuuteen ja korkeaan sukusiitosasteeseen. Sukusiitostilannetta on osaltaan pahentanut yksityisten karjankasvattajien pyrkimys käyttää lehmilleen parhaita indeksiarvostelutuloksia saaneiden sonnien siementä.
Länsisuomenkarjassa voidaan harjoittaa ainakin jonkinasteista jalostavaa kasvatusta ja pyrkiä esimerkiksi suurempiin eläimiin ja maitotuotoksiin ja parempaan luonteeseen, mutta uhanalaisten itäsuomen- ja pohjoissuomenkarjan jalostuksessa on käytännössä keskityttävä pelkästään säilyttämään mahdollisimman monipuolinen geenivalikoima.selvennä
Aiheesta muualla

Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus Suomen alkuperäisrodut
HAMK Biotalous Mustiala: Maatiaiseläimet. Lehmämme (arkistolinkki)
Kantai Collection

Kantai Collection (jap. 艦隊これくしょん, lyh. KanColle) on Kadokawa Gamesin kehittämä japanilainen selainpohjainen keräilykorttipeli. Pelissä on tarkoitus kasata laivasto moe-hahmoisista toisen maailmansodan sotalaivoista, edetä kartalla, huoltaa aluksia ja ottaa yhteen muiden pelaajien kanssa. Peli julkaistiin huhtikuussa 2013.
Anime

Siihen perustuva anime on alkanut 8. tammikuuta 2015 alkaen maaliskuun 26. päivään (arvioitu päivämäärä) asti. Sarjan pituus on noin 12 jaksoa. Sarjan avaustunnuskappale on "Miiro (海色)" esittäjältä AKINO from bless4 ja loppumusiikki "Fubuki (吹雪)", esittäjänä Shiena Nishizawa (西沢幸奏).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Discourses of war and history in the Japanese game Kantai Collection and its fan community
Transvision Vamp

| Transvision Vamp> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1986–1992
Tyylilaji:  Pop rock, pop
Kotipaikka:  Putney, Lontoo, Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:   Wendy James  Nick Christian Sayer  Dave Parsons  Tex Axile  Pol Burton  James ”Jazz” Piper  Martin ”Mallet” Hallett 
Levy-yhtiö:  MCA, Uni
Infobox OKNimi-testi OK: 
Transvision Vamp on vuosina 1986–1992 toiminut englantilainen rock- ja popyhtye. Yhtyeen parhaat vuodet olivat 1980-luvun lopussa, jolloin se muun muassa nousi  hetkellisesti Britannian musiikkilistan kärkeen. Yhtyeen julkaisut menestyivät Iso-Britannian lisäksi hyvin myös Australiassa. Laulaja Wendy James oli yhtyeen keskipiste, joka herätti imagollaan parhaiten median huomion häneen ja Transvision Vampiin.
Transvision Vampin julkaisi kolme albumia toimintansa aikana. Yhtyeen suosituimpia kappaleita olivat vuonna 1988 julkaistu ”Baby I Don't Care” ja vuonna 1989 julkaistu ”Want Your Love”, joka sijoittui Britannian simglelistan ensimmäiseksi vuonna 1989. Yhtye teki viimeisimmän julkaisun vuonna 1991 ja lopetti virallisesti helmikuussa 1992, menestyksen ja myynnin hiipumisen takia.
Historia > Perustaminen ja alkuvuodet

Transvision Vampin alkuperäiseen kokoonpanoon kuului Wendy James, James Piper, Nick Christian Sayer, Dave Parsons, Tex Axile (oikealta nimeltään Anthony Doughty) ja Pol Burton. Parsons ja Axile olivat molemmat olleet punk-bändeissä ennen Transvision Vampiin liittymistä. MCA allekirjoitti yhtyeen kanssa levy sopimuksen joulukuussa 1986. Seuraavan vuoden elokuussa julkaistiin yhtyeen ensimmäinen single ”Revolution Baby”.
Yhtyeen toinen single ”Tell That Girl to Shut Up” julkaistiin maaliskuussa 1988. Kappale on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Holly Beth Vincentin kirjoittama, ja hänen yhtye Holly and the Italians nauhoitti sen alunperin vuonna 1979. Kappaleesta tuli yhtyeen ainoa kappale, joka pääsi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla, ollen siinä sijalla 87.
Historia > Huippuvuodet > 1988

Lokakuussa 1988 Transvision Vamp julkaisi debyyttialbuminsa Pop Art. Albumi oli suuri menestys etenkin Isossa-Britanniassa, jossa se pysyi maan albumilistalla 32 viikkoa ja nousi listalla sijalle 4. Albumi saavutti myös suurta menestystä Australiassa, jossa se sertifioitiin platinaksi ja oli maailman 25. myydyin albumi vuonna 1989. Pop Art menestyi hyvin myös Sveitsissä (20. sija) ja Ruotsissa (25. sija).
Pop Art levyn suosituin kappale oli ”I Want Your Love”, joka julkaistiin alunperin kesäkuussa 1988. Kappaleesta tuli yhtyeen ensimmäinen suuri hitti. Kappale nousi Norjan singlelistan kärkeen ja se nousi 10 parhaan kappaleen joukkoon Isossa-Britanniassa, Irlannissa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Ruotsissa, ja Sveitsissa.
Historia > Huippuvuodet > 1989

Vuosi 1989 osoittautui Transvision Vampin menestyneimmäksi vuodeksi. Menestykseen vaikutti suuresti yhtyeen toisen albumin Velveteen julkaisu kesäkuussa 1989. Albumi oli vuoden 1989 39. myydyin albumi. Velveteen saavutti nopeasti Britannian albumilistan kärjen ja pysyi listalla 26 viikkoa. Albumi oli myös korkeana Australian albumilistalla, viettäen siellä yhteensä 25 viikkoa. Velveteen -albumi oli myös merkittävä menestys Uudessa-Seelannissa (jossa se saavutti sijan 12 maan albumilistalla) ja osissa Eurooppaa, esimerkiksi Sveitsissä, Saksassa, Norjassa ja Ruotsissa.
Velveteen suosituin kappale oli alunperin maaliskuussa julkaistu ”Baby I Don't Care”. Kappale menestyi parhaiten Isossa-Britanniassa sekä Australiassa. Australiassa kappale nousi kolmannelle sijalle ja oli 20 viikkoa 50 parhaan kappaleen joukossa. Isossa-Britanniassa kappale oli niin ikään parhaimmillaan kolmannella sijalle maan singlelistalla. Muita Velveteenin kappaleita oli: ”The Only One”, ”Landslide of Love” ja ”Born to Be Sold”. Kaikki albumin kappaleet nousivat 30 parhaan joukkoon Isossa-Britanniassa ja 20 parhaan joukkoon Irlannissa.
Historia > Viimeiset vuodet ja hajoaminen

Kesäkuussa 1991 MCA kieltäytyi julkaisemasta Transvision Vampin kolmatta albumia Little Magnets Versus the Bubble of Babble Isossa-Britanniassa, koska se ei pitänyt albumin musiikin tyylistä. Kieltämiseen vaikutti myös se, että albumilta julkaistut kaksi ensimmäistä kappaletta eivät menestyneet yhtä hyvin kuin yhtyeen edelliset kappaleet. Little Magnets Versus the Bubble of Babble -albumi sai myös erityisen paljon kritiikkiä. Albumi julkaistiin kuitenkin Uudessa-Seelannissa, jossa se saavutti maan albumilistalla sijan 14, ja Australiassa, missä se nousi listalla sijalle 25 ja vietti 3 kuukautta Australian albumilistalla.
Little Magnets Versus the Bubble of Babblen ensimmäinen kappale ”(I Just Wanna) B with U” nousi sijalle 16 Australiassa ja sijoittui sijalle 30 Isossa-Britanniassa. Kappale pääsi Irlannin top 30 kappaleen joukkoon. Albumin toinen kappale ”If Looks Could Kill” pääsi Uuden-Seelannin 40 parhaan kappaleen joukkoon. ”If Looks Could Kill” -kappaleesta Transvision Vampin viimeinen singlejulkaisu. Kolmannesta albumista Wendy James on todennut:
»Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa. Mutta sitten päätimme erota suunnitelmasta, jona aikana englantilainen levy-yhtiö oli kertonut, että he eivät olleet vakuuttuneita tästä levystä. Tämän jälkeen aiomme pidätellä sitä ja katso kuinka hyvin se menestyy muissa maissa, kun he olivat valmiita julkaisemaan sen, olimme jo päättäneet erota sopimuksesta, joten sitä albumia ei koskaan ilmestynyt.» 
(Wendy James, 2005 )
Transvision Vamp hajosi virallisesti helmikuussa 1992 MCA:n lausunnon jälkeen. Hajoamisen pääsyy oli menestyksen ja myynnin hiipuminen, joka oli jo alkanut vuodesta 1991, jolloin yhtiö oli tehnyt viimeisemmän julkaisun. Yhtyeen lopetettua Wendy James aloitti oman soolouran vuonna 1993. Hänen ensimmäinen albumi oli Elvis Costellon kirjoittama vuonna 1993 julkaistu Now Ain't the Time for Your Tears.
Suomessa esiintymiset

Transvision Vamp esiintyi pääesiintyjänä Provinssirockissa kesäkuussa vuonna 1989.
Jäsenet

Wendy James – laulu (1986–1991)
Nick Christian Sayer – kitara, sanoitukset ja taustalaulu (1986–1991)
Dave Parsons – basso ja taustalaulu (1986–1991)
Tex Axile (oikealta nimeltään Anthony Doughty) – koskettimet, sekvensseri, rummut, kitara ja taustalaulu (1986–1991)
Pol Burton – rummut (1986–1989)
James ”Jazz” Piper – kitara ja taustalaulu (1989–1991)
Martin ”Mallet” Hallett – rummut ja taustalaulu (1989–1991)
Diskografia > Studioalbumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Listasijoitukset> Yhdysvallat (Billboard 200)  | Listasijoitukset> Iso-Britannia  | Listasijoitukset> Australia  | Listasijoitukset> Saksa  | Listasijoitukset> Uusi-Seelanti  | Listasijoitukset> Sveitsi  | Listasijoitukset> Ruotsi  | Listasijoitukset> Norja  | Listasijoitukset> Suomi   | Myyntipalkinnot |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pop Art |  Julkaistu lokakuussa 1988  Levy-yhtiö: MCA  Formaatti: CD-levy, C-kasetti, Vinyylilevy | 115 | 4 | 13 | — | 50 | 20 | 25 | — | — |  BPI: Kulta  ARIA: Platina  |
| Velveteen |  Julkaistu: heinäkuussa 1989  Levy-yhtiö: MCA  Formaatti: CD-levy, C-kasetti, Vinyylilevy | — | 1 | 2 | 25 | 12 | 16 | 37 | 20 | — |  BPI: Platina  ARIA: Platina |
| Little Magnets Versus the Bubble of Babble |  Julkaistu: elokuussa 1991  Levy-yhtiö: MCA  Formaatti: CD-levy, C-kasetti | — | — | 25 | — | 14 | — | 27 | — | — |  |
Diskografia > Kokoelmat

The Complete 12”ers Collection Vol. 1 (1990, MCA Records)
Mixes (1992, MCA Records)
Kiss Their Sons (1998, Universal Records)
Baby I Don't Care (2002, Spectrum Music)
I Want Your Love (2019, Edsel)
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Kappale | Listasijoitukset> Iso-Britannia  | Listasijoitukset> Yhdysvallat (Billboard Hot 100)  | Listasijoitukset> Irlanti  | Listasijoitukset> Australia  | Listasijoitukset> Uusi-Seelanti  | Listasijoitukset> Hollanti  | Listasijoitukset> Saksa  | Listasijoitukset> Sveitsi  | Listasijoitukset> Norja  | Listasijoitukset> Ruotsi  | Listasijoitukset>  Suomi  | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | ”Revolution Baby” | 77 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | Pop Art |
| 1988 | ”Tell That Girl to Shut Up” | 45 | 87 | — | 44 | — | — | — | — | — | — | — | Pop Art |
| 1988 | ”I Want Your Love” | 5 | — | 3 | 7 | 9 | 32 | 23 | 4 | 1 | 8 | — | Pop Art |
| 1988 | ”Revolution Baby” (uudelleenjulkaisu) | 30 | — | 17 | 24 | 37 | — | — | — | — | — | — | Pop Art |
| 1988 | ”Sisko Moon” | 41 | — | — | 95 | — | — | — | — | — | — | — | Pop Art |
| 1989 | ”Baby I Don't Care” | 3 | — | 6 | 3 | 29 | — | — | — | — | — | — | Velveteen |
| 1989 | ”The Only One” | 15 | — | 7 | 30 | 22 | — | — | — | — | — | — | Velveteen |
| 1989 | ”Landslide of Love” | 14 | — | 8 | 70 | — | — | — | — | — | — | — | Velveteen |
| 1989 | ”Born to Be Sold” | 22 | — | 12 | 108 | — | — | — | — | — | — | — | Velveteen |
| 1991 | ”(I Just Wanna) B with U” | 30 | — | 30 | 16 | — | — | — | — | — | — | — | Little Magnets Versus the Bubble of Babble |
| 1991 | ”If Looks Could Kill” | 41 | — | — | 56 | 38 | — | — | — | — | — | — | Little Magnets Versus the Bubble of Babble |
Aiheesta muualla

We are Transvision Vamp!: Transvision Vampin epävirallinen fanisivusto (englanniksi)
Wendy Jamesin haastattelu, 1989 (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Transvision Vamp
Käännös suomeksi
Aino Kannisto

Aino Kannisto (s. 27. tammikuuta 1973 Espoo) on suomalainen valokuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Helsingissä.
Aino Kannisto valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta valokuvataiteen linjalta maisteriksi vuonna 2001. Hän edustaa The Helsinki Schoolia.
Omassa taiteilijalausunnossaan Kannisto kuvailee teoksiaan lavastetuiksi tilanteiksi, joihin hän projisoi omaa sisäistä tunnemaailmaansa. Vaikka kuvien aiheet eivät käsittele taiteilijan itsensä kokemia tilanteita, hän määrittelee ne omakuviksi sanan laajimmassa merkityksessä. Kuvat saavat vaikutteita mediasta: kirjallisuudesta, elokuvista ja valokuvista.
Alfa Romeo

| Alfa Romeo Automobiles S> p.A. |
| --- | --- |

Tunnuslause:  La meccanica delle emozioni (suom. Tunteiden mekaniikkaa)
Perustettu:  24. kesäkuuta 1910 (Milano, Italia)
Toimitusjohtaja:  Jean-Philippe Imparato
Kotipaikka:  Torino, Italia
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot
Emoyhtiö:  Stellantis Europe
Omistaja:  Stellantis
Kotisivu:  www.alfaromeo.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alfa Romeo on Stellantis-konserniin kuuluva, Stellantis Europe S.p.A. -yhtiön omistama italialainen henkilöautojen valmistaja. Alkuaan autoissa oli nimenä A.L.F.A. (Anonima Lombarda Fabbrica Automobili).
Alfa Romeo Suomessa

Suomessa Alfa Romeo on paljon tunnetumpi automerkki kuin sen sikäläiset myyntimäärät edellyttäisivät. Alfa Romeo -autoja oli nähty ensimmäisen kerran Eläintarhan ajoissa ulkomaisten kilpailijoiden käytössä jo 1930-luvulla, mutta varsinaisen maahantuonnin aloitti Helkama-konsernin tytäryhtiö Suomen Koneliike Oy vuonna 1951.
Alfa Romeo pysyi vuosikausia hyvin harvinaisena merkkinä, ja henkilöautojen tuonnin vuonna 1962 vapauduttuakin niitä myytiin Suomessa vain 10–20 kappaletta vuosittain. Parhaana myyntivuonna 1968 rekisteröitiin 42 Alfa Romeota. Alfa Romeolla ei ollut vuosikausiin edes omaa piirimyyjäverkostoa, vaan merkkiä haluavat tilasivat autonsa suoraan maahantuojalta. 1970-luvun aikana Suomessa rekisteröitiin 870 Alfa Romeota – eniten vuosina 1972–1975 –, ja merkkiä oli ajoneuvorekisterissä vuoden 1979 lopussa 1 099 autoa. 1970-luvun lopulla Alfa Romeon tuonti hiipui yksittäiskappaleiksi, kunnes merkki otettiin tuontiohjelmaan vakavasti jälleen 1980-luvun puolivälin tienoilla.
Helkaman lopetettua Alfa Romeon edustuksen 1980-luvun lopulta lähtien maahantuonnista vastasi Alfa Romeo Svenska Ab:n Helsingin sivuliike. Huippuvuonna 1989 Suomessa rekisteröitiin 701 Alfa Romeo -autoa. Vuonna 1993 maahantuonti siirtyi Oy Konela Ab:n tytäryhtiölle Italkon Oy:lle. Vuoden 1995 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 3 123 Alfa Romeota, jolloin se oli 28. yleisin henkilöautomerkki.
Vuonna 2006 Suomessa rekisteröitiin 417 Alfa Romeota, joista yli puolet (218) yritysten ja yhteisöjen käyttöön. Tuolloin Alfa Romeo oli automerkkikohtaisessa myyntitilastossa 28. sijalla, ja sen osuus Suomen henkilöautomarkkinoista oli 0,3 prosenttia.
Vuosina 2015–2019 Alfa Romeon maahantuoja oli Fiat Group Automobiles Finland Oy. Bergé Auto Group osti FCA Finland Oy:n vuonna 2019, jolloin sen nimeksi vaihdettiin Italmotor Finland Oy. Merkin maahantuoja oli vuoteen 2023 asti Astara Ital Finland Oy.
Maaliskuussa 2023 Bassadone Automotive Nordic ilmoitti ostavansa Alfa Romeo-autoja maahantuovan Astara Ital Finland Oy:n. Alfa Romeon maahantuoja on kyseisestä vuodesta alkaen Auto-Bon Ital Oy.
Alfa Romeo autourheilussa

Perustamisestaan lähtien yhtiö on ollut aktiivisesti mukana autourheilussa. Se on ollut mukana muun muassa F1-merkkinä 1950–1951 ja vetäytyi sen jälkeen, kun autot muuttuivat F2-mallisiksi. Formula 1 -sarjaan Alfa palasi takaisin vuonna 1976 moottoritoimittajana Brabhamille ja itse valmistajana kesken kautta vuonna 1979, kunnes lopetti jälleen vuonna 1985. Viimeisen kerran Alfan moottoreita käytettiin Formula 1 -sarjassa Osella-tallin autossa kaudella 1988. Vuosina 1989–1991 se toimitti moottoreita myös IndyCar -sarjaan. Euroopan vakioautosarjoissa on tullut myös menestystä.
Alfa Romeo autourheilussa > Merkittävimmät saavutukset autokilpailuissa

Italian vakioautojen mestaruus, 1992
Ranskan vakioautojen mestaruus, 1982
Saksan vakioautojen mestaruus, 1982 ja 1983
Saksan vakioautosarjan mestaruus "DTM", 1993
Englannin vakioautosarjan mestaruus, 1994
Espanjan vakioautosarjan mestaruus, 1994 ja 1995
Italian vakiosautosarjan mestaruus, 1988, 1998 ja 1999
Italian superturismo, 1992
Euroopan vakioautosarjan mestaruus (STC), 2000
Euroopan vakioautosarjan mestaruus (FIA) mestaruus, 1966–1968, 1970–1971,1982–1984 ja 2001–2003
86 Grand Prix voittoa
11 Mille Miglia kilpailua
9 Targa Florio kilpailua
4 Le Mansin 24 tunnin ajoa, 1931–1934
2 Formula 1 -sarjan mestaruutta, 1950 ja 1951
3 urheiluautojen maailmanmestaruutta, 1925, 1975 ja 1977