Nasaret
Historia

Nasaretin varhaista historiaa tunnetaan melko huonosti. Alueella sijaitsi kanaanilaisia asutuskeskuksia, kuten Akko ja Megiddo jo ennen 1000-lukua eaa. Nasaretin lähettyvillä tiedetään olleen asutusta, mutta itse kaupungin alueelta näin varhaisia merkkejä asutuksesta ei ole löydetty. Nasaretia ei myöskään mainita Vanhassa testamentissa. Sitä vastoin Nasaret mainitaan useaan otteeseen Uudessa testamentissa. Sen kerrotaan olleen Jeesuksen vanhempien Marian ja Joosefin kotikaupunki. Jeesuksen ajan Nasaretin on pitkään uskottu olleen eristyksissä ollut pikkukylä, jossa oli noin 1 000 asukasta. Sittemmin on kuitenkin löydetty esimerkiksi roomalaisen kylpylän rauniot ja Nasaretilla on mahdollisesti ollut läheiset yhteydet lähellä sijainneeseen roomalaiseen Sepforiksen kaupunkiin. Jerusalemin temppeli tuhottiin vuonna 70 jaa. kaupungin piirityksen jälkeen ja Sepforikseen saapui huomattava joukko juutalaisia pakolaisia. Nasaretin asukkaat saivat mahdollisesti elantonsa myymällä maatalous- ja käsityötuotteita noin 20 000 asukkaan Sepforikseen, mutta sitä ei mainita lainkaan tuon ajan Talmudissa, eikä sitä mainitse myöskään historioitsija Josephus. Nasaretin ympäristöön rakennettiin kuitenkin juutalaisia hautoja. Juutalaisuus säilyi Nasaretin valtauskontonsa 300-luvulle saakka. Ensimmäiset kristityt kuuluivat ehkäpä Jeesuksen sukuun. Konstantinoksen käännyttyä kristinuskoon Nasaretista tuli tärkeä pyhiinvaeltajien pysähdyspaikka. Samoilta ajoilta on peräisin myös Marian ilmestyksen kirkko. Juutalaiset olivat muuttaneet pääasiassa muualle vuoden 365 jälkeen ja kristinuskosta tuli alueen valtauskonto.
Islaminuskoiset arabit valtasivat Palestiinan vuonna 637. Jeesus on merkittävä hahmo myös Koraanissa, mutta tästä huolimatta Nasaretin merkitys varhaisella muslimikaudella oli vain vähäinen. Kaupungissa oli edelleen joitakin pyhiinvaelluskohteita, mutta se oli jäänyt selvästi Jerusalemin varjoon. Ristiretkeläiset valtasivat alueen vuonna 1098 ja he korjauttivat rapistumaan päässeen Marian ilmestyksen kirkon. Kreikkalaisortodoksinen kirkko perusti puolestaan Pyhän Gabrielin kirkon. Saladin pakotti ristiretkeläiset hylkäämään kaupungin Hattinin taistelun aikaan 4. heinäkuuta 1187. Fredrik II sai neuvoteltua pyhiinvaeltajille kapean reitin Nasaretiin Akkosta, ja vuonna 1251 siellä vieraili Ranskan kuningas Ludvig IX vaimoineen. Vuonna 1263 mamelukkisulttaani Baibars ajoi ristiretkeläiset Palestiinasta ja hävitti Nasaretin kristityt rakennukset. 1300-luvulla fransiskaanien joukon sallittiin asettua Marian ilmestyksen kirkon raunioiden lähettyville, mutta heidät karkotettiin vuonna 1548. Vuonna 1620 Osmanien valtakuntaan kuulunutta aluetta hallinnut druusiemiiri Fakhr ad-Din salli fransiskaanien rakennuttaa paikalle pienen kirkon ja he alkoivat järjestää retkiä pyhiinvaeltajille lähistön pyhille paikoille. Vuonna 1730 Dhahir al-Umar salli heidän rakennuttaa suuremman kirkon, joka oli pystyssä aina vuoteen 1955, kunnes se purettiin nykyisen tieltä. Napoléon Bonaparten joukot miehittivät Nasaretia jonkin aikaa vuonna 1799 ja myöhemmin alueen valtasivat Egyptin Ibrahim paššan joukot. Ibrahim avasi alueen eurooppalaisille lähetyssaarnaajille ja kauppiaille, joiden asema säilyi vaikka osmanit kukistivatkin Ibrahimin hieman myöhemmin. 1800-luvun lopulla Nasaretin väestön valtaosan muodostivat arabikristityt ja siellä oli myös kasvava eurooppalainen yhteisö.
Palestiinan brittiläisen mandaattialueen aikana Nasaret oli paikallisen hallinnon keskus. Työvoiman kysynnän lisääntymisen myötä kasvoi myös siirtolaisuus ja Nasaretista muodostui Galilean suurin kaupunkikeskus. Monet uusista muuttajista olivat muslimeja, jotka olivat jääneet maattomiksi sionistien ostaessa maata Jisreelin laaksossa. Vuosien 1936–1939 arabikapinan aikana Izz ad-Din al-Qassamin seuraajat surmasivat brittejä Galileassa edustaneen Lewis Andrewsin anglikaanisen kirkon edessä Nasaretissa vuonna 1937. Samana vuonna Peelin komissio suositteli Nasaretin liittämistä ehdotettuun arabivaltioon ja kaupunki annettiin arabivaltiolle myös Yhdistyneiden kansakuntien Palestiinan jakosuunnitelman mukaan vuonna 1947. Israelin itsenäisyyssodan syttyessä marraskuussa 1947 kaupungista tuli alueen pakolaisten määränpää. Golanin prikaati valtasi kaupungin Arabien vapautusarmeijalta 16. heinäkuuta 1948. Toisin kuin monissa muissa alueen kaupungeissa sen asukkaat eivät paenneet. Nasaret kasvoi seuraavien vuosikymmenten aikana huomattavasti ja muslimien määrä ylitti lopulta kristittyjen määrän. Poikkeustila oli voimassa Nasaretissa aina vuoteen 1966 saakka ja vuonna 1957 rakennettiin Nasaret Illitin (Ylä-Nasaret, nykyisin nimeltään Nof HaGalil) juutalainen asutuskeskus. Nasaret on edelleen pääsääntöisesti arabien asuttama ja sitä pidetään joskus Israelin arabipääkaupunkina. Poliittisten jännitteiden takia kaupungissa on ajoittain esiintynyt levottomuuksia.