stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arthur Goldberg
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arthur Goldberg Wikimedia Commonsissa
Astylos

Astylos (m.kreik. Ἄστυλος, lat. Astylus) voi viitata seuraaviin:
astylos, eräs temppelien tyyppi antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa
Astylos Krotonlainen (500/400-luku eaa.), Olympian kisojen moninkertainen voittaja
Astylus, kovakuoriaissuku
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Astylos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
August von Mackensen

August von Mackensen husaarirykmentin komentajan asussaan.
Anton Ludwig August von Mackensen (6. joulukuuta 1849 – 8. marraskuuta 1945) oli saksalainen sotamarsalkka ja yksi Saksan korkeimmista sotilasjohtajista ensimmäisen maailmansodan aikana.
Mackensen aloitti sotilasuransa vuonna 1869 yksivuotisena vapaaehtoisena 2. preussilaisessa henkihusaarirykmentissä. Saksan–Ranskan sodassa Mackensen palveli reserviupseerikokelaana ja sai lokakuussa 1870 2. luokan Rautaristin suoritettuaan rohkean ja menestyksekkään tiedustelutehtävän. Sodan jälkeen Mackensen suoritti yliopisto-opintoja Hallessa, mutta palasi vuonna 1873 Preussin armeijaan ja aloitti ammattisotilaan uransa. 1800-luvun kolmen viimeisen vuosikymmenen aikana Mackensen palveli muun muassa prikaatin adjuntanttina, yleisesikunnan päällikön adjuntattina, 1. henkihusaarirykmentin komentajana ja keisari Vilhelm II:n adjutanttina. Hänet aateloitiin vuonna 1899. Maailmansodan alussa vuonna 1914 Mackensen toimi XVII armeijakunnan ja yhdeksännen armeijan komentajana itärintamalla. Tunnustuksena menestyksekkäistä sotatoimista itärintamalla Mackensenille myönnettiin Preussin korkein sotilaallinen kunniamerkki Pour le Mérite 27. marraskuuta 1914. Sotamarsalkaksi hänet ylennettiin vuonna 1915. Loppusyksystä 1915 alkaen hän johti menestyksekkäästi Serbian valloitusta ja sen jälkeen Romanian vastaista rintamaa. Seitsemäntenä tammikuuta 1917 Mackensenille myönnettiin Rautaristin suurristi, joita jaettiin koko sodan aikana vain viisi kappaletta. Hän jäi eläkkeelle armeijasta vuonna 1920.
Weimarin tasavallan aikana Mackensen toimi Stahlhelm-järjestössä ja esiintyi myöhemmin Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen vallan symbolisena tukijana.
Jättäessään tehtävänsä 1. henkihusaarirykmentin komentajana 1898 Mackensen sai rykmentin à la suite -statuksen eli oikeuden kantaa sen univormua myös sen jälkeen kun hänen palveluksensa rykmentissä oli päättynyt. Mackensen tuli tunnetuksi käyttämällä usein kenraalina ja marsalkkana sekä vielä eläkkeelläkin näyttävää henkihusaariunivormuaan. Univormu ja sen lakkiin jo 1700-luvulta asti kuulunut valtava pääkallokokardi saattoi innoittaa myös SS-järjestöä ottamaan käyttöön mustat univormut ja Totenkopf- eli pääkallokokardit.
Mackensen osallistui korkeasta iästään huolimatta maanpaossa kuolleen keisari Vilhelm II:n hautajaisiin Hollannissa vuonna 1941 käyttäen yhä husaariunivormuaan.
August von Mackensenin poika oli kenraalieversti Eberhard von Mackensen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta August von Mackensen Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:August von Mackensen
Käännös suomeksi
Bangweulun suoalue

Bangweulun suo- ja vesialueiden maisemaa
Bangweulun suoalue lähiympäristöineen kartalla
Bangweulun suoalue (engl. Bangweulu Swamps tai Bangweulu Wetlands) on laaja suomaan, tulvatasangon, jokien ja suojaisten järvien muodostama alue Sambian pohjoisosissa. Alueen kokonaispinta-ala on noin 790000 hehtaaria, josta 520000 hehtaaria on pysyvää suoaluetta.
Suoalueelle tulee vettä Chambeshi-joen kautta koillisesta ja ylimääräinen vesi virtaa lounaasta Luapula-jokea pitkin pois. Alueen vedenpinnan taso vaihtelee vuoden aikana voimakkaasti, mutta ennustettavasti, ja vuosien väliset vaihtelut ovat suhteellisen pieniä. Alueen vesistö on vähäravinteista (oligotrofista) ja veteen liuenneen kiintoaineksen määrä on yleisesti ottaen pieni. Suoalueen runsas kasvillisuus, erityisesti papyruskaisla, käyttää suurimman osan Chambeshi-joen alueelle tuomista ravinteista ja näin ikään kuin suodattaa ravinteet pois vedestä.
Suoalueen vesiväylien varsilla kasvaa papyrussädekaislaa (Cyperus papyrus) laajoina kasvustoina ja kasvustojen reunoilla kasvaa vyöhykkeinä pilliluikkia (Eleocharis) sekä lumpeita (Nymphaea). Hiekkaisilla rannoilla ja vesiväylillä kasvaa puolestaan järviruokoa (Phragmites australis) sekä kastanjaluikkaa (Eleocharis dulcis). Maaperältään kiinteämpää maa-ainesta olevilla alueilla kasvaa erilaisia saroja (Carex), leinikkejä (Ranunculus) ja riisejä (Oryza) sekä "virtahepoheinäksi" kutsuttua Vossia cuspidata -heinälajia.
Astylos Krotonlainen

| Astylos Krotonlainen> Ἄστυλος ὁ Κροτωνιάτης.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 500-luku eaa. Kroton
Kuollut: 400-luku eaa.
Muut tiedot
Aktiivisena:  488–480 eaa.
Astylos Krotonlainen, joskus myös Astyalos Krotonlainen (m.kreik. Ἄστυλος/Ἀστύαλος ὁ Κροτωνιάτης, Astylos/Astyalos ho Krotōniatēs, lat. Astylus Crotoniates; 500/400-luku eaa.), oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Krotonista Suur-Kreikasta. Hän voitti useita juoksulajeja 73.–75. olympiadien Olympian kisoissa eli vuosina 488, 484 ja 480 eaa., ja oli ensimmäinen, joka päihitti Khionis Spartalaisen juoksusaavutukset 600-luvulta eaa. Astylos voitti vuosina 488, 484 ja 480 eaa. stadionjuoksun ja diauloksen ja vuonna 480 eaa. lisäksi myös hopliittijuoksun.
August Pyölniittu

August Pyölniittu (1887-1979) oli paimiolainen maanviljelijä, keksijä ja kirjailija.
Pyölniittu työskenteli koko ikänsä pienviljelijänä Paimion Maljamäen kotitilallaan, ja kirjoitti maanviljelijän työnsä ohella huomattavan määrän erilaisia tekstejä. Näihin sisältyi teknisiä suunnitelmia, tähtitiedettä, filosofiaa, introspektiivisia esseitä sekä aforismeja. Kirjoitustensa sisällön hän salasi perheenjäseniltään käyttämällä salakirjoitusta. Pelkän kansakoulun käynyt Pyölniittu oli itseoppinut, mutta opiskeli aikuisiällä kirjekursseilla. Pyölniittu toimi myös tilintarkastajana sekä paikallisten yhdistysten luottamustehtävissä. Hän pysyi poikamiehenä koko ikänsä, kirjoitustensa mukaan ajankäyttösyistä.
Pyölniitun pitkäaikaisena haaveena oli ikiliikkujan, "neonturbiinin" keksiminen, ja kuuluisuuden saavuttaminen sitä kautta. Muut keksinnöt liittyivät maanviljelyyn (esim. "kuoretusjyrä", "hevosvoimalla toimiva tadikko"). Vanhoilla päivillään hän sai paikallisilta lisänimen "Paimion viisas".
Pyölniitun arkistoa säilyttää Paimion kotiseutuarkisto ja Pyölniitun kotitalosta on tehty kotimuseo.
Pyölniitun kirjoituksista on julkaistu kirjat
Teokset

"Järkevä toivo" (2004)
"Näkyviin tuleminen" (2011)
"Hermolepuutusta - August Pyölniitun ajatuksia (2018)".
Bellino Giusto Ghirard

Bellino Giusto Ghirard (22. toukokuuta 1935 Seyches – 26. heinäkuuta 2013) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Agenin hiippakuntaan 30. kesäkuuta 1962 ja nimitettiin Rodezin(–Vabresin) hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 25. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Roger Joseph Bourrat, jota avustivat Sabin-Marie Saint-Gaudens ja Pierre Étienne Louis Eyt.
1. kesäkuuta 1991 Ghirardista tuli Rodezin piispa. Hän jäi eläkkeelle 2. huhtikuuta 2011.
Aubréville

| Aubréville |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Aubréville
 Koordinaatit: 49°08′39″N, 5°04′56″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Meuse
Arrondissementti:  Verdun
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  28,99 km²
Väkiluku (2017):  374
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  55120
Suuntanumero(t):  55014
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aubréville on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 374 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 28,99 neliökilometriä.
Aubrévillen väkiluku on pienentynyt 22 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 396 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 397, eli siellä asui 23 asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Kuvia

Katukuvaa
Kirkko
Hautausmaata
Silta joen yli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aubréville Wikimedia Commonsissa
Bakun kuvernementti

| Bakun kuvernementti Бакинская губерния |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Kuvernementti Venäjän kartalla 1914.
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  1859
Lakkautettu:  1920
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Baku
 – suurin kaupunki:  Baku(111 904 as., vuonna 1897)
Pinta-ala  (34 410,2 neliövirstaa (1897)):  39 161,0 km²
Väkiluku (1897):  826 716
Bakun kuvernementti (myös lääni, ven. Баки́нская губе́рния, Bakinskaja gubernija) oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa. Sen pinta-ala oli 39 100 neliökilometriä ja asukasluku 826 700 henkeä (vuonna 1897).
Kuvernementti syntyi vuonna 1859, kun sen pääkaupunki siirrettiin Şamaxın maanjäristyksen jälkeen Bakuun. Vuonna 1860 siihen yhdistettiin Quban kihlakunta. Nuxan ja Şuşan kihlakunnat liitettiin myöhemmin Jelizavetpolin kuvernementtiin.
Bakun kuvernementti käsitti nykyisen Azerbaidžanin tasavallan itäosan Kaspianmeren länsirannalla. Se rajoittui pohjoisessa Dagestanin alueeseen, lännessä Jelizavetpolin kuvernementtiin ja etelässä Persiaan.
Kuvernementtiin kuului 1800-luvun lopussa (1897) kuusi kihlakuntaa: Baku, Cavad (keskuspaikka Salyan), Göyçay, Lənkəran, Quba ja Şamaxı.
Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan asukkaista 58,7 % oli azereja ja muita turkkilaisia, 10,8 % tateja, 8,9 % venäläisiä, 6,3 % armenialaisia, 5,8 % lezgejä ja 4,2 % tališeja.
Seudun elinkeinoja olivat öljyn tuotanto sekä maanviljely ja puutarhanhoito.
Bakun kuvernementti lakkautettiin vuonna 1920.
Aiheesta muualla

Entsiklopedija Brokgauza i Jefrona (venäjäksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bakun kuvernementti Wikimedia Commonsissa
Gubernii Rossijskoi imperii. Istorija i rukovoditeli. 1708–1917 (pdf) (Venäjän keisarikunnan kuvernementit (1708-1917) -kokoelmateos pdf-muodossa, 535 sivua)  2003. Transneft-yhtiön rahoittama Runivers-hanke eli "Venäjä alkuperäisteoksien kautta" (Россия в подлиннике), runivers.ru. Viitattu 28.7.2014. (venäjäksi)
Aune Huotari

Aune Annikki Huotari (18. marraskuuta 1903 Viipuri – 27. joulukuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija.
Aune Huotarin vanhemmat olivat kansanedustajat Anni ja Anton Huotari. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1922 ja valmistui vuotta myöhemmin kansakoulunopettajaksi. Työskenneltyään vuoden opettajana hän aloitti historian opinnot Helsingin yliopistossa. Huotari oli Akateeminen Sosialistiseuran perustajajäseniä ja kuului pitkään sen johtokuntaan. Viimeiset vuotensa hän työskenteli Yhteiskunnallisen korkeakoulun kirjastonhoitajana. Huotari kirjoitti satuja ja tarinoita Suomen Työväen Raittiusliiton julkaisemaan Sarastus-lehteen ja vuonna 1931 niitä julkaistiin myös kirjana. Huotari kuoli keuhkotautiin Helsingin tuberkuloosisairaalassa.
Teoksia

Satu lihavasta ja laihasta noita-akasta ynnä muita satuja.  Helsinki:  WSOY, 1931.
Aune Antti

| Aune Antti |
| --- | --- |
 Aune Antti 1940-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1901 Lappeenranta
Kuollut: 27. elokuuta 1983 (81 vuotta) Helsinki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Aune Antti (oik. Kerttu Aune Holmqvist, o.s. Anttonen; 23. joulukuuta 1901 Lappeenranta – 27. elokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen laulaja (sopraano), joka tunnettiin erityisesti yksinlaulujen tulkitsijana. Käytyään tyttökoulun Antti opiskeli laulua Helsingin musiikkiopistossa 1916–1919 Axel von Kothenin johdolla ja yksityisesti Anna Hagelstamin oppilaana. Lisäksi hän opiskeli Pariisissa Madame de Landen johdolla sekä Pariisissa ja Wienissä Thérèse Leschetizkyn johdolla.
Antti piti ensikonserttinsa Helsingissä 1931 ja ensimmäisen konserttinsa Wienin juhlaviikoilla Musikvereinin salissa 1936, mistä alkoi hänen kansainvälinen uransa. Hän konsertoi kotimaan lisäksi Tukholmassa, Kööpenhaminassa, Oslossa, Berliinissä, Varsovassa, Budapestissa, Pariisissa ja Lissabonissa. Orkesterin solistina Antti lauloi Tor Mannin, Nikolai Malkon, Fritz Buschin, Ernest Ansermet'n, Alberto Ereden ja Ernst Křenekin johtaessa. Vuosina 1937–1938 Antti osallistui Salzburg International Opera Guild -nimisen oopperaseurueen Yhdysvaltain- ja Kanadan-kiertueelle, jolla hän lauloi W. A. Mozartin Così fan tutte- ja Gioacchino Rossinin Gambiale di matrimonio -oopperan sopraanopääroolin. Kiertueen aikana Antti piti lisäksi kymmenkunta konserttia amerikansuomalaisille.
Aune Antti lauloi uransa aikana paljon äänilevyille ja esiintyi useasti radiossa. Hän levytti myös kevyempää ohjelmistoa nimimerkillä Anneli. Sota-aikana Antti esiintyi usein rintamalla ja hyväntekeväisyystilaisuuksissa, joissa häntä säesti usein Kosti Vehanen. Vuodesta 1960 Antti opetti laulua Helsingissä omassa laulustudiossaan. Vuonna 1972 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Aiheesta muualla

Pieni Aune suuressa maailmassa, Kuva, 27.04.1938, nro 9, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aune Antti, Seura, 09.11.1938, nro 45, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aune Häme

| Aune Häme |
| --- | --- |
 Aune Häme ja Ville Salminen vuonna 1945
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aune Salminen
Syntynyt: 26. elokuuta 1909
Kuollut: 31. joulukuuta 1960 (51 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Ville Salminen (vih. 1934; ero 1948)
Lapset:  Ville-Veikko Salminen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Aune Häme (oik. Salminen, o.s. Hämäläinen; 26. elokuuta 1909 – 31. joulukuuta 1960) oli suomalainen näyttelijä, Ville Salmisen puoliso vuosina 1934–1948 ja Ville-Veikko Salmisen äiti.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1938 | Poikamiesten holhokki | nainen B Helenan kutsuilla |
| 1939 | Hätävara | Sirkka |
| 1939 | Vihreä kulta | Lotte |
| 1940 | Ketunhäntä kainalossa | Mirkku, kassaneiti |
| 1940 | Kyökin puolella | nainen rannalla |
| 1941 | Kaivopuiston kaunis Regina | Susanna |
| 1943 | Neiti Tuittupää | sairaanhoitaja Saima Solmu |
| 1943 | Varjoja Kannaksella | rouva Berg |
| 1943 | Keinumorsian | tyttö tivolissa |
| 1944 | Hiipivä vaara | rouva Andersson |
| 1945 | Mikä yö! | Vappu von Törner |
| 1955 | Pastori Jussilainen | herännäinen |
| 1964 | Harha-askel | ”juoppotohtorin” vaimo |
Asko Raivio

Asko Olavi Raivio (4. joulukuuta 1947 – 28. heinäkuuta 1989 Tampere) oli suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten vuosina 1974–1982 aktiivisesti toimineen Kaseva-yhtyeen toisena johtohahmona Mikko Jokelan ohella. Asko Raivio oli Kasevan kitaristi ja pääasiallinen laulusolisti. Suuri osa yhtyeen kappaleista on hänen kirjoittamiaan. 2000-luvun comeback-kiertueella hänen tilallaan on ollut Tapio Virtanen. Raivio toimi työkseen kirjapainoalalla latojana.
Yksityiselämä

Raiviolla on yksi tytär, Johanna.
Asko Raivio hukkui Polson kaupunginosan Maisansalossa entisen Teiskon kunnan alueella heinäkuussa 1989. Hän oli ollut ystävänsä kanssa käymässä ystävän omistamalla vapaa-ajan asunnolla. Kuolemaa edeltävänä iltana he olivat nauttineet alkoholia. Aamulla he olivat päättäneet lähteä lievittämään krapulaa vastarannalla sijaitsevaan Maisansalon lomakylän ravintolaan soutuveneellä. Lopulta Raivio oli päättänyt lähteä takaisin asunnolle lepäämään. Muutama sata metriä ennen mökin rantaa hän oli ilmeisesti noussut veneessä seisomaan ja horjahtanut laidan yli. Pelastusliivejä hänellä ei ollut.
Raivio on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Diskografia

Asko Raivio & Karisma, Polydor (1986)
Aiheesta muualla

25 vuotta Kaseva-yhtyeen Askon tragediasta – mitä järvellä tapahtui?
Mitä järvellä tapahtui?.
Bellino

| Bellino |
| --- | --- |

 vaakuna
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Cuneo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  61,7 km²
Väkiluku:  103
Postinumero:  12020
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bellino on Luoteis-Italiassa, Piemonten hallinnollisella alueella Cuneon maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnan asukasluku oli 103 vuonna 2017.
Aune Brotherus

Aune Liisa Inkeri Brotherus (o. s. Kahelin; 7. huhtikuuta 1899 Helsinki – 12. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen kääntäjä.
Hänen isänsä oli oikeusneuvos ja oikeusministeri Hjalmar Kahelin, myöh. Kahanpää. Aune Brotherus pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1917. Hän meni naimisiin 1920 maanjako-oikeuden puheenjohtaja Harry Brotheruksen kanssa. Kääntäjäntyön lisäksi Aune Brotherus oli mukana sotilaskotityössä.
Suomennoksia

Knut Hamsun: August, maapallonkiertäjä. WSOY 1930
Zachris Topelius: Kootut teokset 7 osa, Tähtien turvatit: ajan- ja luonteenkuvaus Kuningatar Kristiinan ajoilta. (Planeternas skyddslingar) 2. painos WSOY 1930, 8. painos 1995
Walter Scott: Perthin kaunotar. WSOY 1932
John Galsworthy: Tyttö odottaa: romaani. (Maid in waiting) WSOY 1932
J. B. Priestley: Yön yllättämät: romaani. WSOY 1933
Marjorie Kinnan Rawlings: Matkamies. (The sojourner) WSOY 1934
D. H. Lawrence: Pojat ja heidän rakkautensa: romaani. (Sons and Lovers) WSOY 1934, 3. painos nimellä Poikia ja rakastajia (Sons and Lovers) WSOY 1967, 4. painos 1980
Hervey Allen: Anthony Adverse: romaani. WSOY 1935, 3. painos 1959
John Galsworthy: Kukkiva erämaa: romaani (Flowering Wilderness). WSOY 1936
John Galsworthy: Yli virran: romaani (Over the River). WSOY 1936
Eugene O'Neill: Ristin paikka: yksinäytöksinen näytelmä. WSOY 1937
Eugene O'Neill: Traania: yksinäytöksinen näytelmä. WSOY 1937
Florence Nightingale: Sairaanhoidosta (Notes on nursing). WSOY 1938, 3. painos 1964
George Santayana: Viimeinen puritaani: muistelma romaanin muodossa. WSOY 1938
Marjorie Kinnan Rawlings: Elämän kevät: romaani. (The yearling)WSOY 1939, 7. painos 1960
Taylor Caldwell: Kuoleman kauppiaat: romaani 1-2 (Dynasty of death) WSOY 1939
John Galsworthy: Pyhimys: romaani. (Saint's Progress) WSOY 1939
Bo Giertz: Kalliopohja (Stengrunden). WSOY 1942, 7. painos 2005
John Galsworthy: Punainen huvila (Villa Rubein). WSOY 1942
Marjorie Kinnan Rawlings: Kultaiset hedelmät (Golden apples). WSOY 1943
D. H. Lawrence: Leppäkerttu ja muita novelleja. (Ladybird) WSOY 1945
Nathaniel Hawthorne: Tulipunainen kirjain: romaani. (The scarlet letter)WSOY 1945
George Eliot: Rehdin miehen rakkaus. (Adam Bede) WSOY 1946
Felix Timmermans: Muheva maa: romaani Flanderista (Pallieter); suom. Aune Brotherus ; runot suom. Antero Kajanto. WSOY 1947
Eugene O'Neill: Köysi: yksinäytöksinen näytelmä. (The rope) WSOY 1948
Eugene O'Neill: Vaaravyöhykkeessä: yksinäytöksinen näytelmä. (In the zone) WSOY 1948
Pearl S. Buck: Naisten piha. (Pavilion of women) WSOY 1949, 5. painos 1960
Jane Austen: Emma: romaani. WSOY 1951, 10. painos 1998
Jane Austen: Järki ja tunteet. (Sense and sensibility) WSOY 1952, 12. painos 2011
Nathaniel Hawthorne: Seitsenpäätyinen talo (The house of seven gables). WSOY 1957
Bellinsaranakilpikonna

| Bellinsaranakilpikonna |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Alalahko::  Pystytaivuttajat Cryptodira
Heimo::  Testudinidae
Suku::  Kinixys
Laji::  belliana
Kaksiosainen nimi
 Kinixys belliana  (Gray, 1830) 
Katso myös
   Bellinsaranakilpikonna Wikispeciesissä   Bellinsaranakilpikonna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bellinsaranakilpikonna (Kinixys belliana) on heimoon Testudinidae kuuluva kilpikonnalaji. Se on nimetty luonnontieteilijän ja hammaslääkärin Thomas Bellin mukaan. Bellinsaranakilpikonna sulkee selkäkilpensä takajalkojen ympärille sen takaosassa olevalla rustoisella saranalla. Kilven pituus on 22 senttiä. Lajia tavataan Angolasta, Burundista, Keski-Afrikan tasavallasta, Kongon demokraattisesta tasavallasta (Katanga), Eritreasta, Etiopiasta, Keniasta, Ruandasta, Somaliasta, Etelä-Sudanista, Sudanista, Ugandasta ja Tansanian pohjoisosista. Aiemmin sen alalajeina pidetyt  K. b. zombensis ja K. b. domerguei on erotettu lajiksi Kinixys zombensis ja K. b. nogueyi lajiksi Kinixys nogueyi.
Aurinkoa muistuttava tähti

Aurinkoa muistuttava tähti on auringonkaltainen tähti, joka saattaisi olla Auringon kaksonen, mutta tätä ei voida varmasti sanoa.
Näille tähdille on tyypillistä, että ne ovat spektriluokan F tai G pääsarjan tähtiä.
Pintalämpötila poikkeaa Auringosta -+500 (noin 5 300 -- 6 300 kelviniä)
spektriluokka noin F6 -- G8
Väri-indeksi noin 0,59 -- 0,69
Metallipitoisuus 0,5 -- 2 kertaa Auringon.
1 magnitudin päässä nollaiän pääsarjasta (ZAMS)
Liikesuunta galaksissa mikä tahansa, ei tarvitse kuulua Linnunradan kiekkoon niin kuin Aurinko.
Ei lähekkäinen kaksoistähti , joka kiertää 10 päivässä tai alle.
Aurinkobarbi

| Aurinkobarbi |
| --- | --- |
 Kahdeksansenttinen aurinkobarbi
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Cyprinidae
Suku::  Pethia
Laji::  ticto
Kaksiosainen nimi
 Pethia ticto  Hamilton, 1822 
Katso myös
   Aurinkobarbi Wikispeciesissä   Aurinkobarbi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aurinkobarbi (Pethia ticto) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Aasiassa Pakistanissa, Intiassa, Nepalissa, Sri Lankassa, Bangladeshissa, Myanmarissa sekä Thaimaassa. Aurinkobarbi voi kasvaa lähes 13 senttimetrin mittaiseksi.
Aune Hämäläinen

Aune Hillervo Hämäläinen, o.s. Laakso (26. elokuuta 1909 Kuopio – 13. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Aune Hämäläisen vanhemmat olivat metsänhoitaja August Oskar Laakso ja Ester Kianstén. Hän oli naimisissa 1945–1982 kirjakauppias Heikki Harald Hämäläisen kanssa.
Hämäläinen kävi Värtsilän keskikoulua ja työskenteli 1945–1965 libristinä Outokummussa.
Teoksia

Nimellä Aune Laakso:
Pyy pivossa : romaani. WSOY 1934
Nimellä Aune Hämäläinen:
Mihin, Tuula? : romaani. Karisto 1948
Arvaapas uudestaan : kolminäytöksinen huvinäytelmä. Gummeruksen näytelmiä 61. Gummerus 1952
Suuria tapahtumia : koululaisromaani. Gummerus 1953
Kuinkas sitten kävikään : näytelmä. 1958
Tänään, huomenna ja ikuisesti : 3-näytöksinen näytelmä. 1958
Uusi opettaja : 3-näytöksinen näytelmä. 1958
Vilenin pojat ja Juvonen. Nuorten toivekirjasto 134. WSOY 1960
Näpistelijä : komedia. 1962
Kipinöitä tuhkassa : näytelmä. 1963
Tavoite : komedia. 1963–1964
Kenttäsairaalan lotat : muistelmaromaani talvisodasta. WSOY 1965
Suhteet : 3-osainen komedia. 1966
Palkinnot

Nuorten kirjan palkinto 1961
Asmalampi (järvi Jyväskylässä)

| Asmalampi |
| --- | --- |
 Näkymä Asmalammen uimarannalta.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°15′12″N, 25°49′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ristiselän alue (14.23)
Laskuoja:  oja Haapalahden lampeen 
Järvinumero:  14.231.1.040
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,7 m  
Pituus:  360 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,819 km  
Pinta-ala:  2,724 ha  
Tilavuus:  0,0001042 km³ 
Keskisyvyys:  3,83 m  
Suurin syvyys:  7 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiAsmalampi 
Asmalampi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Jyskän Asmalammen asuinalueella sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee metsäisessä laaksossa, joka jää Asmalammen asuinalueen mäen pohjoispuolelle. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 104 200 kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 3,8 metriä. Siinä on vain yksi syvänne, jossa on 7,0 metriä syvää. Lammen rantaviivan pituus on 800 metriä. Sen rannat ovat metsämaata, mutta eteläpuolella on Asmalammen asuinalueeseen kuuluvia omakotitaloja. Lammen ympäri risteilee kävelypolkuja ja hiihtolatu.