stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Museokeskus Vapriikki
Näyttelyt

Vapriikissa on aina yli kymmenen samanaikaista näyttelyä. Kivimuseon, Rupriikin, Postimuseon, Jääkiekkomuseon, Pelimuseon ja Luonnontieteellisen museon perusnäyttelyt ovat jatkuvasti esillä. Pysyväisluonteisiin näyttelyihin kuuluu myös Finlaysonin historiaan keskittyvä Finlayson 200 – tehtaasta brändiksi. Museokeskuksessa järjestetään lisäksi vaihtuvia näyttelyitä, joista osa on kansainvälisiä.
Näyttelyt > Vapriikin näyttelyitä

Samaanit – Siperian luonnonkansojen salattu maailma (1998–1999)
Pirkanmaa – Matka maakunnan historiaan (2001–2009)
Metalli (2001–2011)
Tuhannen kengän tarina (2003–2015)
Samurai – tuhat vuotta kulttia ja kulttuuria (2004)
Tiedon palatsi – aarteita Pietarista (2004)
Ainut ja jumalten maailma (2004–2005)
Orinoco – Amazonian intiaanikulttuureita Venezuelasta (2004–2005)
Fabergén aika (2006)
Jadeprinsessa (2007)
Velomania! – Pyörällä halki aikojen (2007–2008)
Dora Jung – Pellavan lumo (2007–2009)
Tiibet (2008–2009)
Innovaatiot (2008–2016)
Tampere 1918 (2008–2017, uudistettuna 2018–)
Sitting Bull – Intiaanipäällikkö Istuvan Härän maailma (2009)
Aika leikkiä – lelulaatikon aarteita (2009–2016)
Tammerkoski ja kosken kaupunki (2009–2019)
Inrō – avain samuraiden aikaan (2010–2011)
Karhun vuosi (2010–2011)
Luokaamme uusi maailma! – Agitaatioposliinia Pietarin Eremitaasista (2011)
Ladyn tyyli – muotokuvaaja Lady Ostapeckin Amerikan pukuja ja potretteja (2011–2012)
Lennossa – Linnut Vapriikissa (2012–2013)
Muumiot – matka kuoleman valtakuntaan (2012–2013)
Terrakotta-armeija ja Kiinan keisarien aarteet (2013)
Afroditen valtakunta – kauneus, rakkaus ja erotiikka antiikin maailmassa (2014)
Revontuli – säkenöivää eleganssia Pohjolasta (2014–2015)
Viestinviejät (2014–)
Suomalaisten pyhiinvaellukset keskiajalla (2015)
Jääkauden jättiläiset (2016)
Hurriganes (2016–2017)
Nukkekekkerit (2016–2019)
Kielletty kaupunki – elämää Kiinan keisarien hovissa (2017)
Kadonneet kaunottaret – Tampereen rakennushistoriaa (2017–2018)
Birckala 1017 (2017–2019)
Marilyn – nainen roolien takana (2018)
Dracula – vampyyrit Vapriikissa (2019)
Ostia, portti Roomaan (2019–2020)
Teatterikaupunki (2019–2021)
Finlayson 200 – tehtaasta brändiksi (2020–)
Ritarit (2021)
Apinat – kädellisten tarina  (2022)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Museokeskus Vapriikin kotisivut
Panoraamakuvia Vapriikista
Yle Areena: Opastettu kierros Vapriikin näyttelyssä ”Ostia, portti Roomaan”
Vapriikin kuva-arkiston valokuvia Suomen sisällissodan tapahtumista
Vapriikin verkkonäyttelyitä:
Tekstiilejä Tampereelta, Ristivalotuksia menneisyyteen, Orinoco – Amazonian intiaanikulttuureita Venezuelasta, Samurai – tuhat vuotta kulttia ja kulttuuria
Vuonna 2013 Vapriikissa oli esillä aitoja terrakottasotilaita.
Birckala 1017 -näyttely esitteli viikinkiaikaista hämäläiskylää.
Haenaminkoira

| Haenaminkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Etelä-Korea
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Muita nimityksiä:  Haenam Dog
FCI-luokitus:  ei
Haenaminkoira (Haenam Gae) on sukupuuttoon kuollut korealainen koirarotu.
Alkuperä

Rotu oli kotoisin Haenamin alueelta Etelä-Jeollan maakunnasta. Japanilaismiehityksen aikana vuosina 1930–1931 se hävitettiin sukupuuttoon.
Allahin puutarha

| Allahin puutarha> The Garden of Allah |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Boleslawski
Käsikirjoittaja:   Lynn Riggs  William P. Lipscomb 
Perustuu:  Robert Hichensin romaaniin
Tuottaja:  David O. Selznick United Artists
Säveltäjä:  Max Steiner
Kuvaaja:  Virgil Miller W. Howard Greene Harold Rosson
Leikkaaja:   Hal Kern  Anson Stevenson 
Pääosat:   Marlene Dietrich  Charles Boyer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Selznick Pictures
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  15. lokakuuta 1936
Kesto:  79 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Allahin puutarha (The Garden of Allah) on Richard Boleslawskin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1936. Elokuva pohjautuu Robert Hichensin vuonna 1904 julkaistuun romaaniin. Elokuvan pääosaa Domini Enfildeniä näyttelee Marlene Dietrich. Hoidettuaan kuolevaa isäänsä Enfilden lähtee lepäämään Algeriaan, jossa hän tapaa Charles Boyerin näyttelemän Boris Androvskyn ja rakastuu tähän.
W. Howard Greene ja Hal Rosson saivat Allahin puutarhan värikuvauksesta Oscar-erikoispalkinnon.
Elokuvan kauan säilyneet lavasteet poltettiin osana suurta roviota joka kuvasi Atlantan kaupungin suurtulipaloa Yhdysvaltojen sisällissodassa elokuvassa Tuulen viemää.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marlene Dietrich  | … |  Domini Enfilden   |
|  Charles Boyer  | … |  Boris Androvsky   |
|  Basil Rathbone  | … |  kreivi Ferdinand Anteoni   |
|  C. Aubrey Smith  | … |  isä J. Roubier   |
|  Joseph Schildkraut  | … |  Batouch   |
|  John Carradine  | … |  ennustaja    |
Aiheesta muualla

Allahin puutarha Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Chambray

| Chambray> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu aiemmin ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat; alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat; #26
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 62–69 cm, narttu 58–63 cm
Väritys:  valkoinen kellertävin merkein
Chambray on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. Sillä oli aiemmin FCI:n virallinen tunnustus: se kuului ryhmään 6.1.1 eli suuret ajavat koirat, ja sen rotumääritelmän numero oli 26.
Ulkonäkö

Chambray oli lyhytkarvainen, lihaksikas, melko raskas- ja voimakasrakenteinen ajokoira. Sen kirsu oli yleensä vaalea (käytännössä vaaleanpunainen), ja ihonväri vastasi karvapeitteen väritystä. Silmät olivat kirkkaat ja katse älykäs. Karvapeite oli pääväriltään valkoinen, jossa oli kellertävät, iän myötä haalistuvat merkit. Merkkien muoto ja koko vaihteli, ja joskus ne saattoivat muodostaa selän alueella yhteneväisen manttelin. Urosten säkäkorkeus oli 62–69 cm ja narttujen 58–63 cm.
Luonne ja käyttäytyminen

Chambray'llä oli hyvä hajuaisti ja se tunnettiin innokkaana metsästyskoirana.
Alkuperä

Chambray on muutaman pohjoisranskalaisen paikkakunnan nimi, ja rotu on saanut nimensä niistä yhden mukaan.lähde? Se oli läheistä sukua billylle.
Aiheesta muualla

Beschreibung
Abbildung (Arkistoitu – Internet Archive)
Käännös suomeksi
Poppis Suomela

Kari Poppis Suomela (s. 29. elokuuta 1966 Somero) on suomalainen naparetkeilijä. Hän on hiihtänyt muun muassa Grönlannin halki, magneettiselle pohjoisnavalle, pohjoisnavalle ja etelänavalle. Hän oli kahdestoista ihminen maailmassa ja ensimmäinen suomalainen, joka hiihti ilman ulkopuolista tukea molemmille navoille.
Theofilos

Theofilos (m.kreik. Θεόφιλος, lat. Theophilus; joskus Teofilos, Teofilus) voi viitata seuraaviin:
Theofilos, Johannes Kastajan kuoleman jälkeen ylipappina Jerusalemissa toiminut henkilö
Theofilos (813–842), Bysantin keisari 829–842
Theofilos, historioitsija ja maantieteilijä
Theofilos, khronografi
Theofilos, maanviljelystä kirjoittanut
Theofilos, käsityöläinen, joka teki Aleksanteri Suuren kypärän
Theofilos (500-luku), oikeustieteilijä keisari Justinianuksen aikana
Theofilos Aleksandrialainen (300–400-luku), Aleksandrian piispa
Theofilos Antiokialainen (100-luku), apologeetti ja Antiokian piispa
Theofilos Ateenalainen, komediakirjailija
Theofilos Kesarealainen (toimi 198), Caesarean eli Kesarean piispa
Theofilos Presbyteeri (toimi n. 1070–1125), kirjailija
Theofilos Protospatharios, lääkäri
Teofilos III (s. 1952), Jerusalemin pyhän kaupungin ja koko Palestiinan patriarkka
Paimen (albumi)

| Paimen Liekki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2010
 Studio : Petrax-studio, Hollola; Fried Music, Helsinki
 Julkaistu: 6. lokakuuta 2010
 Tuottaja(t): Jyrki Tuovinen ja Liekki
 Tyylilaji: progressiivinen rock, pop rock
 Kesto: 56.38
 Levy-yhtiö: Mercury / Universal
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 37.
Liekin muut julkaisut
| Hyönteinen 2008 | Paimen 2010 |   |
Paimen on vuonna 2010 julkaistu Liekki-yhtyeen kuudes ja toistaiseksi viimeisin studioalbumi. Kaksi vuotta aikaisemmin ilmestyneen Hyönteisen tapaan se ei ollut suuri myyntimenestys, vaan pysyi Suomen virallisella listalla ainoastaan viikon ajan sijalla 37. Paimen on listasijoitukseltaan huonoin yhtyeen albumeista.
Musiikillisesti Liekki palaa Paimenella usean raskaampaa progressiivista rockia sisältäneen levyn jälkeen kahden ensimmäisen albuminsa tunnelmiin, jossa on progen lisäksi vaikutteita myös popista ja folk rockista. Paimen sai kriitikoilta jälleen myönteisen vastaanoton edellisen levyn murskaavien arvioiden jälkeen. Albumin kannen on muiden yhtyeen levyjen tapaan tehnyt sarjakuvataiteilija Jenni Rope.
Kappaleet

Viinitarhaa – 4.58
Onnen lapsi – 3.53
Pohjoinen tuli – 6.27
Luudanvarsi – 4.03
Nämä yöt – 4.10
Kuningatar – 7.10
Kissa ja kuu – 5.44
Yön syke – 6.44
Paimen – 6.39
Kalevan kellot – 6.45
Kokoonpano

Janne Kuusela – laulu, kitara
Teemu Soininen – basso
Juha Kulmala – rummut
Okke Komulainen – kosketinsoittimet
Arvostelut

Desibeli.net:
Dome.fi:
Soundi:
V2.fi:
Transilvanian saksit

Transilvanian kartta, jossa keltaisella saksien asuinalueet. Harmaalla on merkitty Romanian valtionraja vuodesta 1918.
Transilvanian saksit (saks. Siebenbürger Sachsen, rom. Sași) ovat yksi Romanian saksalaisiin kuuluvista etnisistä ryhmistä. He ovat etnisiä saksalaisia, jotka ovat asuneet nykyisin Romaniaan kuuluvassa Transilvaniassa 1100-luvulta lähtien. Transilvanian saksien lukumäärä on vähentynyt huomattavasti toisen maailmansodan jälkeen erityisesti Saksan liittotasavaltaan kohdistuneen muuttoliikkeen seurauksena.
Siebenbürgen-nimen tausta

Alueen saksankielinen nimi Siebenbürgen viittaa seuraaviin seitsemään saksien asuttamaan linnoitettuun kaupunkiin:
Bistritz (rom. Bistrița, unk. Beszterce)
Hermannstadt (Sibiu, Nagyszeben)
Klausenburg (Cluj-Napoca, Kolozsvár)
Kronstadt (Brașov, Brassó)
Mediasch (Mediaș, Medgyes)
Mühlbach (Sebeș, Szászsebes)
Schässburg (Sighișoara, Segesvár)
Transilvanian saksien määrä

1880: 211 748
1890: 217 640
1900: 233 019
1910: 234 085
1930: 745 421
1956: 384 708
1977: 359 109
1992: 119 462
2002: 60 088
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Transilvanian saksit Wikimedia Commonsissa
Colin Campbell (geologi)

Colin Campbell.
Colin Campbell (1931–2022) oli brittiläinen öljygeologi, joka väitti öljyhuipun olevan piakkoin käsillä.
Campbellillä oli neljänkymmenen vuoden kokemus öljyalalla. Hän väitteli tohtoriksi geologiasta Oxfordin yliopistossa vuonna 1957. Hän työskenteli öljygeologina kentällä, johtoportaassa ja konsulttina. Hän oli töissä Oxfordin yliopistossa, Texacolla, British Petroleumilla, Amocolla, Shenandoah Oililla, Norsk Hydrolla ja Finalla. Hän työskenteli myös Bulgarian ja Ruotsin valtioiden palveluksesa. Campbell kirjoitti kaksi kirjaa ja yli 150 tieteellistä artikkelia.
Campbell perusti 2000-luvun alussa ASPO-yhdistyksen, jossa hän tutki öljyhuippua ja yritti saada ihmiset tietoiseksi asiasta luennoimalla ahkerasti.
Vuonna 1998 kirjoittamassaan artikkelissa Campbell arvioi öljyhuipun tulevan vuoteen 2030 mennessä. Vuonna 2004 ASPO arvioi huipun tulevan 2010.
Alkylointi

Alkylointi tai alkylaatio on kemiallinen reaktio, jossa molekyyliin liitetään alkyyli- eli hiilivetyryhmä, joka voi olla esimerkiksi metyyli- tai etyyliryhmä. Alkylointireaktioilla on merkitystä öljynjalostuksessa sekä monien kemikaalien kuten lääkeaineiden valmistuksessa.
Alkyloituvia yhdisteitä

Yksi tärkeimmistä alkylointireaktioista on aromaattisten hiilivetyjen, kuten bentseenin alkylointi. Reaktio on nimeltään Friedel–Crafts-alkylointi ja kuuluu elektrofiilisiin aromaattisiin substituutioreaktioihin. Friedel–Crafts-alkylaatiossa aromaattinen rengas reagoi alkyylihalogenidin, alkeenin tai alkoholin kanssa. Reaktioissa käytetään tyypillisesti katalyyttinä alumiinikloridia, joka on Lewis-happo, mutta myös muita katalyyttejä esimerkiksi proottisia happoja kuten rikkihappoa tai vetyfluoridia käytetään ja myös zeoliittipohjaisia katalyyttejä on kehitetty. Proottisia happoja käytetään erityisesti silloin kuin alkyloivana yhdisteenä on alkoholi tai alkeeni. Katalyytin avustuksella alkyloivasta yhdisteestä muodostuu karbokationi, joka elektrofiilinä reagoi aromaattisen renkaan kanssa. Muodostuva karbokationi voi toisiintua, mikä rajoittaa Friedel–Crafts-alkyloinnin synteettistä käyttöä.
Öljynjalostuksen yhteydessä valmistetaan alkylaattia alkylointireaktiolla. Alkylaatin valmistuksessa tertiäärinen hiilivety tyypillisesti isobutaani alkyloidaan käyttämällä alkeeneja alkyloivina yhdisteinä. Tyypillisimmät niistä ovat buteeni, propeeni ja penteeni. Tuotteina saadaan hiilivetyjen seos, joka sisältää muun muassa iso-oktaania. Alkylaatin valmistuksessa käytetään happokatalyyttiä, joka on tyypillisimmin rikkihappo tai vetyfluoridi.
Myös enoleja ja enolaatteja voidaan alkyloida alkyylihalogenidien avulla. Enolaatti muodostuu emäskatalyytin avulla ja reagoi elektrofiilisen alkyloivan yhdisteen kanssa α-asemaan olevaan hiileen. Enolaatteja voidaan valmistaa esimerkiksi ketoneista, aldehydeistä ja estereistä. Parhaimmat alkyloivat alkyylihalogenidit ovat metyylihalogenidit, primääriset, allyyliset tai bentsyyliset halogenidit. Myös enolaattiekvivalentit kuten enamiinit, atsaenolaatit ja silyylienolieetterit reagoivat samoin alkylaatioreaktiolla.
Alkoholeja ja fenoleja voidaan alkyloida käyttämällä alkyylihalogenideja tai esimerkiksi dimetyylisulfaattia. Tuotteina muodostuu eettereitä ja reaktio on tyypiltään SN2-reaktio. Myös ammoniakki ja amiinit reagoivat alkyylihalogenidien kanssa vastaanvankaltaisella reaktiolla ja alkyloituvat. Tämä ei kuitenkaan ole hyvä menetelmä primääristen tai sekundääristen amiinien valmistamiseen, koska reaktio tuottaa yleensä joko tertiäärisiä amiineja tai ammoniumsuoloja. Alkylointi tapahtuu välivaiheiden kautta, ensimmäisenä muodostuu primäärinen amiini, seuraavaksi sekundäärinen ja lopulta tertiäärinen amiini tai ammoniumioni. Primäärisiä ja sekundäärisiä amiineja valmistetaankin enemmän pelkistävän aminoinnin (pelkistävä alkylointi) avulla.
Alkyloivia yhdisteitä

Alkyloiva yhdiste on usein elektrofiilinen. Tyypillisiä alkyloivia yhdisteitä ovat alkeenit, erityisesti eteeni, propeeni ja dodekeeni. Hyvin käytettyjä ovat myös alkyylihalogenidit kuten metyylikloridi ja -jodidi, etyylikloridi, bentsyylikloridi, tert-butyylikloridi ja isopropyylikloridi. Hyvin voimakkaita alkyloivia yhdisteitä, joita käytetään ovat esimerkiksi dimetyylisulfidi, trifluorimetaanisulfonihappo, diatsoyhdisteet ja trietyylioksoniumtetrafluoroboraatti.
Erittäin voimakkaat alkyloivat reagenssit ovat terveydelle haitallisia, koska ne voivat alkyloida esimerkiksi DNA-molekyylin. Eräitä alkyloivia yhdisteitä käytetään syöpälääkkeinä. Tällaisia ovat esimerkiksi klorambusiili, syklofosfamidi, tiotepa ja busulfaani.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alkylointi Wikimedia Commonsissa
Bentseeni reagoi alkyylikloridin kanssa Friedel–Crafts-alkylaatioreaktiolla alumiinikloridin toimiessa katalyyttinä.
Palatsi

Palatsi on rakennus, joka on rakennettu useimmiten korkeatasoiseksi asunnoksi tai edustuskäyttöön. Perinteisesti palatseja ovat rakentaneet muun muassa hallitsijat ja suuryritykset. Hallitsijoiden rakennuttamat palatsit ovat useimmiten toimineet hallitsijan asuntona.
Huslianhusky

| Huslianhusky> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Alaska,  Yhdysvallat
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  vetokoira
Muita nimityksiä:  Huslia Husky
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Huslianhusky (Huslia Husky) on sukupuuttoon kuollut yhdysvaltalainen koirarotu.
Alkuperä

Huslianhusky jalostettiin erityisesti kilpa-ajoja varten Huslian kaupungissa Alaskassa. 1900-luvun alussa Huslia oli koirankasvatuksen keskus, ja siellä kasvatetut huskyt edustivat erityistä tyyppiä. Ne saavuttivat huomattavaa menestystä Alaskassa tuolloin suosituissa rekikoirakilpailuissa. Vuonna 1958 George Attila voitti Anchoragen maailmanmestaruuskisan huslianhuskyjen avulla, ja sen jälkeen hän voitti Fur Rondy -kisan kymmenen kertaa ja Fairbanks North America -kisan kahdeksan kertaa.
Alkuperä > Vaikutus nykyisiin rotuihin

Huslianhusky oli yksi roduista, joita on käytetty alaskanhuskyn kehittämiseen.
Isointiaanikoira

| Isointiaanikoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Karibia
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  liharuoka, metsästys- ja vetokoira
Muita nimityksiä:  Large Indian Dog, Common Indian Dog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  valkoinen, punaruskea, musta tai mustavalkoinen
Isointiaanikoira on sukupuuttoon kuollut pohjoisamerikkalais-karibialainen koirarotu.
Ulkonäkö

Isointiaanikoira muistutti hoikkarakenteista sutta. Väritys oli valkoinen, punaruskea, musta tai mustavalkoinen.
Alkuperä

Rotua esiintyi laajoilla alueilla Pohjois-Amerikkaa: sitä syötiin napapiirin eteläpuolella, Amerikan itäisillä metsämailla, Pohjois-Amerikan kaakkoisosissa ja Karibialla. Kristoffer Kolumbus kirjoitti siitä vuonna 1492 ja espanjalainen tutkimusmatkailija Oviedo vuonna 1535. Jälkimmäisen mukaan se oli yleinen ruokalaji Karibian saarilla ja kokeiltuaan sitä hän kuvaili sitä lampaan makuiseksi. Koirat halkaistiin kahtia selkärangasta ja paistettiin toiselta puolelta. Yltäkylläisyyden aikoihin koiranlihaa pidettiin ylellisenä ruokana, jota säilytettiin suuria juhlia varten – mahdollisesti siksi, että rotua arvostettiin myös muissa tehtävissä eli metsästyskoirana ja kuorman vetäjänä. Kun lihasta oli puutetta, sitä syötiin kuitenkin erittäin usein.
Painterboy

| Painterboy |
| --- | --- |
 Painterboy-disketti ja -kasetti
Kehittäjä:  Chart Top Design
Julkaisija:  Tikkurila
Tuottaja:  Risto Vuorensola
Suunnittelija:  Teijo Pellinen
Taiteilija:  Jani Luomajärvi
Säveltäjä:  Jani Luomajärvi
Julkaistu:  1986
Lajityyppi:  mainospeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Commodore 64
Jakelumuoto:  levyke, C-kasetti
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK      : 
Painterboy on  Chart Top Designin kehittämä Tikkurilaa mainostava toimintapeli, joka julkaistiin Commodore 64 -tietokoneelle 1986. Painterboy on ensimmäinen suomalainen mainostarkoitukseen tehty videopeli.
Pelissä on tarkoituksena ajella paikasta toiseen ylhäältä päin kuvatussa maailmassa ja maalata taloja Tikkurilan maalivalikoimalla. Talon maalaaminen on kuvattu sivultapäin. Peli sai julkaisussaan kehuja tuotantoarvoista, mutta myöhemmän arvion mukaan peli ei ole kestänyt hyvin aikaa.
Pelaaminen

Pelissä on kolme vaihetta. Ensin pelaaja valitsee maalilaadun Tikkurilan valikoimista. Sen jälkeen hän ajelee autolla ylhäältäpäin kuvatussa pelimaisessa ja etsii valitun maalauskohteen. Jos automatkalla törmää johonkin tai suistuu tieltä, auto räjähtää. Kohteen löydyttyä pelaaja maalaa taloa Poika-pelihahmolla ja yrittää samalla välttää mestari Kirjavaisen sotkemista ja tytön kohtaamista.
Kehitys

Painterboyn ohjelmoinut Teijo Pellinen innostui ohjelmoinnista 1980-luvun alussa ja oli alusta alkaen kiinnostunut juuri pelien koodaamisesta. Vuonna 1984 hän osti Commodore 64:n Englannista. Ennen Painterboyta hän oli ohjelmoinut ystävilleen pelidemoja.
Pellinen tutustui Painterboyn tulevaan tuottajaan, Risto Vuorensolaan, Floppy Magazine -levykejulkaisun toimistolla. He saivat idean kehittää kotimainen, kaupallinen peli, jonka tuotannossa ja levityksessä auttaisi jokin sponsori. Pellinen koodasi pelin, Jani Luomajärvi toteutti grafiikan ja musiikin. Vuorensola oli yhteydessä Tikkurilaan, joka kiinnostui kehittäjien ideasta. Pelin tarina pohjautui Tikkurilan televisiomainoksiin, mutta mainoksissa esiintyneet näyttelijät eivät osallistuneet tuotantoon. Pellinen toimi itse ääninäyttelijänä pelissä kuulluille sananparsille.
Tikkurilan hyväksyttyä poikien demoehdotuksen he alkoivat kehittää itse peliä. He perustivat Chart Data Oy:n, joka toimi Tikkurilan sopimuskumppanina. Peli valmistui kevättalvella 1986. Tikkurila painatti kotelopaperin ja maksoi osan MikroBitin mainoksesta. Chart Top Design hoiti pelin myymisen.
Vaikka peli vaikuttaa yksinkertaiselta, sen ohjelmoinnissa jouduttiin käyttämään useita erilaisia koodikikkoja. Pelin nimi oli mukaelma tuohon aikaan suositusta Paperboy-pelistä.
Vastaanotto

Aikalaisarviossa Printti-lehdessä pelille annettiin 4/5 tähteä. Pelin tuotantoarvoja kehuttiin, sillä lehden mukaan sitä ei erottanut ulkomaisesta pelituotannosta muuten kuin suomenkielisen opasvihkonsa avulla. Myöhemmin toimittaja Juho Kuorikoski on kutsunut peliä ”yllättävän hyvännäköiseksi” nostalgiatripiksi, mutta pelillisesti Painterboy ei ole hänen mukaansa kestänyt hyvin aikaa.
Painterboysta kiinnostuttiin myöhemmin 2000-luvulla pelihistoriallisista syistä. Vaikka peli oli ollut aikoinaan suosittu ja levisi kopioina, sitä ei enää löytynyt edes alan harrastajilta. Tikkurila löysi kuitenkin alkuperäiskappaleen omista arkistoistaan etsinnän jälkeen ja salli sen kopioinnin. Digiarkeologiryhmä Kasettilamerit digitoi Painterboy vuoden 2015 Assembly-tapahtumassa ja peli tuli osaksi Suomen pelimuseon näyttelyä.
Poika on maalaamassa taloa ja välttelee sotkemasta mestari Kirjavaista.
Pakrin saaret

| Pakrin saaret |
| --- | --- |
 Pakrin saaret ilmakuvasta
Merialue:  Suomenlahti
Suurin saari:  Väike-Pakri
Muita saaria:  Suur-Pakri
Pinta-ala:  24,7 km²
Valtio
Valtio:  Viro
Maakunta:  Harjumaa
Saarten sijainti Viron kartalla.
Pakrin saaret (vir. Pakri saared, ruots. Rågöarna) ovat saariryhmä Paldiskin edustalla Viron rannikolla. Saariryhmään kuuluvat Suur-Pakri (ruots. Stora Rågö) ja Väike-Pakri (ruots. Lilla Rågö) sekä kymmenkunta pientä luotoa ja karia.
Maantiede

Saaret ovat suunnilleen yhtä suuria, noin neljä kilometriä pitkiä (pohjois-etelä-suunnassa) ja kaksi kilometriä leveitä. Ne erottaa toisistaan noin kaksi kilometriä leveä salmi, jossa on luotoja ja kareja.
Suur-Pakrin korkeus on 8 metriä, Väike-Pakrin 17 metriä.
Väike-Pakri on saarista lähempänä mannerta, noin kolmen kilometrin päässä. Pohjoisosistaan saaret ovat karuja ja kallioisia, ja harvat pensaikot ovat ainoaa kasvillisuutta. Erityisesti Väike-Pakrin pohjoislaidalla on jyrkkiä kallioita, joilta on 3-6 metrin pudotus mereen.
Nimestä huolimatta Väike-Pakri eli Pikku-Pakri on suurempi kuin Suur-Pakri. Ilmeisesti nimeämisen syynä on ollut Suur-Pakrin paremmat viljelymaat ja isompi asukasluku.
Historia

Suur-Pakrin ostivat vuonna 1345 34 hopeamarkalla ikuiseen omistukseensa viisi ruotsalaista maanviljelijää nimeltään Hinrich Bodolphe, Håkan Christians, Simon Clements, Harald Rodeger sekä Peter Röver. Myyjänä oli Padisen luostarin apotti Nicolaus, jonka luostari oli poltettu maan tasalle kaksi vuotta aiemmin ja joka tarvitsi kipeästi käteistä rahaa. Vironruotsalaisten niin ikään asuttamaa Väike-Pakria ei Padisen luostari myynyt, vaan sen osti vasta vuonna 1628 kreivi Thomas von Ramm, silloinen Riian pormestari. Kustaa II Aadolf oli aiemmin läänittänyt hänelle Suur-Pakrin.lähde?
Vironruotsalaiset asuttivat Pakrin saaria miltei 600 vuotta siihen asti kun saaret evakuoitiin vuonna 1940 neuvostojoukkojen miehittäessä ne. Ennen sotia saarilla oli vajaat 360 asukasta. Vuoden 1934 väestönlaskennan mukaan saarilla asui 354 asukasta, joista 13 virolaista.
Saaret toimivat neuvostoaikaan tykistön harjoitusmaaleina. Väike-Pakrilla ei tästä syystä ole räjähtämättömien ammusten johdosta ollut pysyvää asutusta,  mutta vuodesta 2000 lähtien saari on jälleen ollut asuttu.
Ilmakuva Suur-Pakrista vuodelta 1934
Aiheesta muualla

Pakrisaarten kotisivut (viroksi)
Pakrin majakka World66 (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Rågöarna
Käännös suomeksi
Joseph Albo

Joseph Albo (hepr. ‏יוסף אלבו‎) oli juutalainen rabbi ja filosofi, joka vaikutti Espanjassa 1400-luvulla. Hän oli Hasdai Crescaksen oppilas. Albo tunnetaan ennen kaikkea juutalaisen uskon perusteita käsittelevästä teoksestaan Ikkarim ("Periaatteet"). Hän käyttää paljon lääketieteellistä kuvastoa, minkä perusteella on arveltu hänen harjoittaneen lääkintätaitoa.