stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2-metyyli-2-butanoli
Aineenvaihdunta

Rotissa 2M2B muuttuu aineenvaihdunnan glukuronidaation kautta 2-metyyli-2,3-butaanidioliksi (CAS 5396-58-7). Samaa tapahtuu todennäköisesti myös ihmisissä, vaikka vanhempien lähteiden mukaan 2M2B erittyy ihmisillä kehosta lähinnä muuttumattomana.
2M2B:n käyttöä ei voida havaita tavanomaisin etanolin tai muidenkaan päihteiden käytön osoittavin testein. Ainakin kahden päivän takainen 2M2B:n käyttö voidaan kuitenkin havaita veri- tai virtsanäytteestä kaasukromatografin ja massaspektrometrin yhdistelmällä.
2M2B on tertiäärinen alkoholi, minkä vuoksi sen OH-ryhmä ei ainakaan helposti hapetu aldehydiksi tai karboksyylihapoksi.
Aiheesta muualla

PubChem: Tert-amyl alcohol (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): 2-Methyl-2-butanol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Amylene hydrate (englanniksi)
ChemBlink: 2-Methyl-2-butanol (englanniksi)
2-Metyylibut-2-eeni.
2M2B hapettuu 2-metyyli-2,3-butaanidioliksi.
Alfortville

| Alfortville |
| --- | --- |
 Kiinalaistyylinen hotelli-ravintola Chinagora  Seinejoen rannalla.
 vaakuna
 Alfortville sijaitsee Pariisin keskustasta eteläkaakkoon.
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Val-de-Marne
Arrondissementti:  Créteil
Hallinto:  
 – Pormestari:  Luc Carvounas
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,67 km²
Väkiluku (2012):  44 397
 – Väestötiheys:  12 097 as./km²
Postinumero:  94140
 
 alfortville.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alfortville ([alfɔʁvil],  kuuntele (ohje)) on Ranskan kunta Pariisin eteläisellä esikaupunkialueella. Noin 44 500 asukkaan kaupunki kuuluu Val-de-Marnen departementtiin Île-de-Francen hallintoalueella ja sijaitsee noin 7,5 kilometriä Pariisin keskustasta eteläkaakkoon.
Seinejoen oikealla rannalla sijaitseva Alfortville muodostettiin vuonna 1885 osasta itäisen naapurikunnan Maisons-Alfortin aluetta. Alfortvillen muut naapurikunnat ovat kaakossa Créteil, etelässä Choisy-le-Roi, lännessä Vitry-sur-Seine, luoteessa Ivry-sur-Seine ja pohjoisessa Charenton-le-Pont. Alfortville kuuluu vuonna 2001 luotuun taajamakuntaan Communauté d'agglomération Plaine Centrale du Val de Marne (CAC).
Alfortvilleen kulkee RER-juna D (asemat Maisons-Alfort – Alfortville ja Le Vert de Maisons) sekä Pariisin metrolinja 8 (asema École vétérinaire de Maisons Alfort).
Alfortvillessa asuu suuri armenialaisten maahanmuuttajien yhteisö.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: fr:Alfortville & en:Alfortville
Materiaalitekniikka

Materiaalitekniikka on insinööritiede, joka tutkii erilaisten materiaalien valmistusta, koostumusta, ominaisuuksia ja sovelluksia. Sen lähialoja ovat materiaalitiede, kemiantekniikka (prosessitekniikka), mineraalitekniikka ja konetekniikka.
Materiaalitekniikka kattaa periaatteessa kaikki materiaalit, mutta monien erikoisempien materiaalien kohdalla tutkimus ja teollisuus ovat sovelluslähtöisiä, ja esimerkiksi optiset materiaalit ovat ennemminkin optiikan kuin materiaalitekniikan alaa. Rakennusmateriaalit ovat lähinnä rakennusteollisuuden intresseissä, ja ydinmateriaalit ovat osa energia- ja aseteollisuutta.
Metallit

Metallit on taloudellisesti merkittävin materiaaliryhmä. Metallien jalostus käsittää prosesseja kaivoksista loppusovelluksiin, esimerkiksi nikkelin bioliuotuksesta jäänmurtajien teräslevyjen kylmäominaisuuksiin tai kameran titaanirungon keveyteen ja korroosionkestävyyteen. Metallien ja metalliseosten ymmärtämisen kannalta tärkeitä käsitteitä ovat mikrorakenne (raekoko, erkaumat, virheet, seosaineet) ja termodynamiikka (seosten valmistaminen ja stabiilisuus). Metallien valmistuksen uusina trendeinä ovat entistä köyhempien malmioiden hyödyntäminen ja metallien valmistus kierrätysraaka-aineista. Metallisia materiaaleja tutkitaan paljon myös kone- ja valmistustekniikan alalla, mm. materiaalien työstäminen (hitsaus, valaminen, leikkaus, ...) ja materialien ominaisuuksien räätälöinti sovelluksiin (kevytrakennetekniikka lentokoneisiin; kierrätettävyys juomatölkkeihin; korroosionkestävyys kemianteollisuuden laitteisiin).
Lasit ja keraamit

Lasit ja keraamit ovat käsittävät laajan joukon materiaaleja, lähtien keittiön ja kylpyhuoneen laatoista ja uuninkestävistä astioista luotiliiveihin ja porien teriin. Lasien ja keraaminen valmistus vaatii korkeita lämpötiloja, ja se on siksi erittäin energiaintensiivistä. Laseja ja keraameja käytetään paljon muissa korkealämpötilaprosesseissa, koska ne kestävät kemikaaleja paremmin kuin useimmat metallit, erityisesti kuumissa käyttöympäristöissä kuten voimalaitoksissa. Keraamit ovat myös tärkeitä sähkötekniikan eristemateriaaleja.
Polymeerit

Polymeerit ovat joko luonnonpolymeerejä (selluloosa, kaseiini, viskoosikuitu) tai synteettisiä (useimmat tunnetut polymeerit kuten polyeteeni, polykarbonaatti (PC), polyvinyylikloridi (PVC), polyeteenitereftalaatti (PET), polytetrafluorieteeni (PTFE, paremmin tunnettu kauppanimellä Teflon), polyaramidi (kauppaniminä mm. Kevlar ja Nomex). Polymeerien rakenne määräytyy kemiallisesta koostumuksesta (ketjujen molekyyliryhmät) ja ketjujen välisistä vuorovaikutuksista (vety- ja rikkisidokset, mekaaninen kietoutuminen). Verrattuna muihin päämateriaaliryhmiin polymeerien keveys on keskeinen kilpailuetu. Polymeereilla eri ominaisuuksien yhdistelmät ovat hyvin moninaisia: Teflon on erittäin hyvä radiotekniikan materiaali (pienet RF-häviöt), sillä on erittäin pieni kitkakerroin, se hylkii vettä erinomaisesti, ja kestää lukuisia aggressiivisia kemikaaleja. Polykarbonaatti on helposti työstettävää, se on läpinäkyvää (molempia ominaisuuksia käytetään CD- ja DVD-levyissä), ja se on iskunkestävää (Nokian Lumia). Aramidikuidut ovat erittäin lujia ja lämpöä hyvin kestäviä (jopa 500 °C). Niitä käytetään suojaliiveissä (mutta raskaammat luotiliivit sisältävät keraamisia levyjä). Polyeteeni on halpaa ja helposti muokattavaa sekä kestävää. Siksi se ei maadukaan kaatopaikalla, vaan sen kilpailijaksi muovikasseihin on tullut biohajoavia materiaaleja, jotka ovat usein luonnonpolymeerejä kuten maissista saatavaa polymaitohappoa.
Energiatekniikan materiaalit

Energiatekniikan materiaalit ovat iso joukko erilaisia materiaaleja. Voimalaitosmateriaalit ovat useimmiten käyttötarkoitukseen räätälöityjä metalleja, kun taas tuulivoimalan lavat ovat komposiittimateriaaleja (esimerkiksi lasikuitu- tai hiilikuituvahvistettua polymeeriä). Aurinkoenergian materiaalit jakautuvat kahteen pääluokkaan: aurinkokennojen materiaaleina on puolijohteita: pii (Si), kadmiumtelluridi (CdTe), kupari-indium-gallium-selenidi CIGS): nämä materiaalit tuottavat sähköä valosähköisen ilmiön vaikutuksesta. Aurinkölämmön tapauksessa materiaalien keskeisiä ominaisuuksia ovat optinen absorptio, emissiviteetti, lämmönjohtavuus sekä lämpökapasiteetti ja materiaalit käsittävät suuren joukon metalleja, keraameja (oksideja) ja laseja. Termosähköiset materiaalit kuten vismuttitelluridi (BiTe) muuttavat lämpöenergiaa suoraan sähköenergiaksi Seebeck-ilmiön avulla.
Elektroniikan materiaalit

Elektroniikan materiaalien pohjana ovat yksikiteiset (erilliskiteiset) puolijohteet aktiivisina substraatteina. Pii (Si), galliumarsenidi (GaAs), indiumfosfidi (InP) ja galliumnitridi (GaN) ovat niistä tärkeimmät. Mikroelektroniikan piireissä metallointiin (johtimiin) käytetään kuparia, alumiinia ja kultaa. Näiden lisäksi metallointiin tarvitaan erilaisia suoja- ja liimamateriaaleja (barriers and adhesion layers). Tällaisia ovat mm. titaaninitridi (TiN), titaaniwolframi (TiW), tantaalinitridi (TaN), ja wolframinitridi (WN). Vastusmateriaaleina käytetään esimerkiksi piitä, SiCr, NiCr, TaN ja Pt. Eristeinä mikroelektroniikassa yleisimpiä ovat piidioksidi (SiO2), piinitridi (Si3N4), alumiinioksidi (Al2O3), hafniumoksidi (HfO2). Mikrosysteemeissä (MEMS) tarvitaan lisäksi lukuisia muita materiaaleja: vanadiinioksidi (VO2) infrapuna-absorbaattorina lämpökameroissa, platina katalyyttina kaasuantureissa, alumiininitridi (AlN) ja lyijyzirkoniumtitanaatti (PZT) pietsosähköisinä materiaaleina RF-tekniikassa (mm. radiopuhelimen suodattamissa).
Biomateriaalit

Biomateriaalit käsittää monta hyvinkin erilaista materiaaliryhmää. Solukalvojen ja DNA:n mekaanisia ja sähköisiä ominaisuuksia tutkitaan kuten muillakin materiaaleilla. Mutta biomateriaaleilla on omia erityisominaisuuksiaan, kuten itsejärjestäytyminen ja kasvu joiden ansiosta meillä on poikkeuksellisen vahvoja materiaaleja kuten luu, silkki ja helmiäinen. Kuitumateriaalit, joista teollisesti tärkein on puusta saatava selluloosa, ovat muokattavissa moniksi tuotteiksi. Lääketieteelliset materiaalit ovat joko luonnonmateriaaleja tai synteettisiä materiaaleja, joiden keskeinen ominaisuus on yhteensopivuus elimistön kanssa. Sydämen keinoläpät ja silikonirinnat ovat synteettisiä polymeerejä; kirurgiset neuleet ovat silkkiä (luonnonpolymeeri) tai nailonia (synteettinen polymeeri); hammaspaikat ovat amalgaameja (elohopeayhdisteitä) ja tekonivelet titaania. Solukasvatusalustat ovat esimerkiksi polystyreeniä tai titaanidioksidia.
Nanomateriaalit

Nanomateriaalien valmistus riippuu täysin kyseisestä materiaalista. Hiilinanoputkia valmistetaan korkeissa lämpötiloissa kaasufaasista; sinkkioksidinanolankoja nestefaasista alle 100 asteen lämpötilassa; kultaklustereita saadaan joko neste- tai kaasufaasista; ja nanotimantteja valmistetaan räjäyttämällä TNT:a. Polymeerinanopartikkeleiden synteesi muistuttaa perinteistä polymeerikemiaa ja galliumarsenidi nanopisteiden valmistus tapahtuu samalla kaasufaasireaktorilla kuten galliumarsenidi ohutkalvojen valmistus.
Materiaalitekniikan opiskelu

Aalto-yliopistossa materiaalitekniikka on osa Kemiantekniikan korkeakoulua, Tampereen teknillisessä yliopistossa se kuuluu Automaatio-, kone- ja materiaalitekniikan tiedekuntaan. Oulun yliopistossa materiaalitekniikka on osa koneosastoa.
Lappeenrannan teknillinen yliopisto - Konetekniikka
Oulun yliopiston teknillinen tiedekunta - Konetekniikan koulutusohjelma
Tampereen yliopisto
Turun yliopisto - Materiaalitekniikan koulutusohjelma
Vaasan yliopisto
Ammattikorkeakoulut:
Mikkelin ammattikorkeakoulu
Metropolia-ammattikorkeakoulu
Lahden ammattikorkeakoulu
Arcada-ammattikorkeakoulu (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Materiaalitekniikan laitos (Arkistoitu – Internet Archive)
Tampereen teknillinen yliopisto, Materiaaliopin laitos: Virtuaalinen materiaalin valinta (Arkistoitu – Internet Archive)
Jääkiekon SM-liigan kuukauden pelaaja

SM-liigan kuukauden pelaaja on valittu syksystä 1993 lähtien. Valinnan tekevät Jääkiekkolehti ja SM-liiga ja valittu pelaaja palkitaan pronssisella pelaajapatsaalla, joka on kopio Kanada-maljassa olevasta pelaajasta.
Useimmiten palkinnon ovat voittaneet Aleksandr Barkov, Jan Čaloun, Juha-Pekka Haataja,  Tim Thomas ja Kim Hirschovits, joille se on myönnetty kolmesti.
Arvi

| Arvi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  31. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Arvo
Vastineita eri kielissä:  Arvid
Nimen alkuperä:  muinaisnorjan Arnviðr, kotka ja puu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arvi on suomalainen miehen nimi. Nimi on muunnos muinaisgermaanisesta ja skandinaavisesta nimestä Arvidh tai Arvidher, joka merkitsee kotkaa tai sotilasta. Nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 12 831 suomalaiselle. Virossa ja Suomessa nimi tunnetaan myös muodossa Arvo.
Kuvitteellisia Arveja

Arvi Laurila, torpparin poika Väinö Linnan romaanissa Täällä Pohjantähden alla
Christian Vietoris

Christian Vietoris vuonna 2007.
Christian Vietoris (s. 1. huhtikuuta 1989 Gerolstein, Rheinland-Pfalz) on saksalainen entinen moottoriurheilija. Vuodet 2011-2016 hän kilpaili DTM-sarjassa Mercedeksellä.
Ura

Vietoris on kilpaillut myös Formula ADAC BMW, A1 Grand Prix, Saksan Formula 3, F3 Euroseries ja Aasian GP2 -sarjoissa. Vietoris voitti Formula ADAC BMW -sarjan mestaruuden vuonna 2006 ja A1 Grand Prix -sarjan mestaruuden kaudella 2006–07 yhdessä Nico Hülkenbergin kanssa. Vietoris on myös nuorin A1-kilpailun voittaja 18 vuoden ja 289 päivän ikäisenä.
Vuonna 2010 Vietoris kilpaili GP2-sarjassa. Hän saavutti yhden voiton ja 29 pistettä. Vietoris on kilpaillut myös Aasian GP2-sarjassa kaudella 2009-10 voittaen Abu Dhabin sprinttikilpailun. Vietoris jatkoi samassa tallissa GP2-uraansa kaudella 2011. Hän jätti Espanjan ja Monacon viikonloput väliin avausviikonlopun Istanbulin sprinttikilpailun ulosajosta johtuneen kovan päänsäryn vuoksi. Häntä tuurasi sen ajan Álvaro Parente. Vietoris palasi GP2:siin Valencian kilpailusta lähtien. Hän voitti Belgian pitkän kilpailun ja viime vuoden tapaan Italian sprinttikilpailun sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vietoris ajoi myös  DTM:ssä saavuttaen 4 pistettä ja sijoittui sarjan 14:ksi.
Vuonna 2012 Vietoris siirtyi kokonaan DTM-sarjaan saavuttaen 25 pistettä sijoittuen sarjan 12:ksi. Vuonna 2013 Vietoris saavutti neljä kolmossijaa ja yhden paalupaikan kauden aikana sijoittuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2014 Vietoris saavutti ensimmäisen voittonsa sarjasta ja keräsi lisäksi yhden kakkossijan sijoittuen jälleen sarjapisteissä neljänneksi.
GP2-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Racing Engineering | ESPFEA Kesk. | ESPSPR 18 | MONFEA 14 | MONSPR DNS | TURFEA 7 | TURSPR Kesk. | EURFEA 12 | EURSPR Kesk. | GBRFEA 6 | GBRSPR 10 | GERFEA Kesk. | GERSPR 10 | HUNFEA 2 | HUNSPR 2 | BELFEA 11 | BELSPR Kesk. | ITAFEA 4 | ITASPR 1 | ABUFEA   | ABUSPR   | 29 | 9. |
| 2011 | Racing Engineering | TURFEA 11 | TURSPR Kesk. | ESPFEA Loukk. | ESPSPR Loukk. | MONFEA Loukk. | MONSPR Loukk. | EURFEA Kesk. | EURSPR 13 | GBRFEA 2 | GBRSPR Kesk. | GERFEA Kesk. | GERSPR 4 | HUNFEA 8 | HUNSPR 10 | BELFEA 1 | BELSPR 13 | ITAFEA 6 | ITASPR 1 |  |  | 35 | 7. |
GP2-tulokset > Aasian GP2

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009–2010 | DAMS | ABU1FEA 6 | ABU1SPR 1 | ABU2FEA Kesk. | ABU2SPR 14 | BHR1FEA 14 | BHR1SPR 9 | BHR2FEA Kesk. | BHR2SPR 14 | 9 | 10. |
Garibaldiahven

| Garibaldiahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Koralliahvenet Pomacentridae
Suku::  Hypsypops
Laji::  rubicundus
Kaksiosainen nimi
 Hypsypops rubicundus  (Girard, 1854) 
Katso myös
   Garibaldiahven Wikispeciesissä   Garibaldiahven Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Garibaldiahven (Hypsypops rubicundus) tai oranssikoralliahven on koralliahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolta.
Koko ja ulkonäkö

Garibaldiahven voi kasvaa 28–36 cm pitkäksi ja on heimonsa suurin kala. Laji on ruumiinmuodoltaan melko litteähkö ja korkeaselkäinen. Otsaprofiili on jyrkkä. Kalan ensimmäinen ja toinen selkäevä ovat yhtyneet ja taaempi selkäevistä on korkeampi. Pyrstöevä on haarautunut ja pyöreäkärkinen. Täysikasvuiset garibaldiahvenet ovat kauttaataan oransseja. Nuorilla kaloilla on ruumiissa lisäksi sinisiä pilkkuja.
Levinneisyys ja elitavat

Garibaldiahventa tavataan Kalifornian pohjoisosista Baja Californiaan. Lajin elinympäristöä ovat kivikkoiset koralliriutat ja piileskelee usein niiden koloissa ja luolissa. Toisinaan sitä tavataan myös riuttojen lähellä olevista kelppimetsistä. Kalan ravintoa ovat sienieläimet, sammaleläimet ja polttiaiseläimet. Sekä koiras- että naaraskalat valtaavat itselleen reviirin ja lisääntymiskausi on maaliskuulta heinäkuulle, joskus lokakuulle asti. Garibaldiahvenkoiras rakentaa levistä kutupesän ja pyrkii houkuttelemaan naataita. Kudun jälkeen vain koiras vartioi munia.
Garibaldiahventa on kerätty merivesiakvaarioihin, mutta lajin pyydystäminen on ollut kiellettyä Kaliforniassa vuodesta 1995 alkaen.
Christoph Probst

"Valkoinen Ruusu" vastarintaryhmän muistomerkki, München.
Christoph Ananda Probst (6. lokakuuta 1919 Murnau am Staffelsee, Saksa – 22. helmikuuta 1943 München, Saksa) oli saksalainen lääketieteen opiskelija ja Valkoinen Ruusu- vastarintaryhmittymän jäsen. Hän jäi kiinni kansallissosialistisen hallinnon vastustamisesta ja tuomittiin kuolemaan.
Elämänvaiheita > Varhaisvaiheet

Christoph Probst syntyi varakkaaseen ja liberaalisti ajattelevaan perheeseen. Isällä oli yhteyksiä kulttuuripiireihin, joita kansallissosialistit pitivät "rappeutuneina". Kun Christoph oli 17- vuotias, hänen isänsä teki itsemurhan. Tämä toi vaikeuksia hänen juutalaistaustaiselle äitipuolelleen, jota puolison varakkuus ja suhdeverkosto eivät enää suojelleet.
Suoritettuuaan työ- ja asepalvelunsa vuonna 1939 Probst kirjautui Münchenin yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä. Avioliiton hän solmi vuonna 1940 (eräiden lähteiden mukaan vuonna 1941) Herta Dohrnin kanssa. Perheeseen syntyi kolme lasta.
Probst oli kiinnostunut runoudesta. Runousharrastuksen myötä hän tutustui yliopistolla Alexander Schmorreliin sekä Sophie ja Hans Scholliin sekä Willi Grafiin. Yhdessä he muodostivat Valkoinen Ruusu- nimisen vastarintarintaryhmittymän. Runoillat muuttuivat vähitellen poliittisiksi ja ratkaisevana sysäksenä pidetään tutustumista Gottfried Kellerin tyrannian vastaisiin runoihin. Joulukuussa 1942 Probst sai määräyksen siirtyä Innsbruckiin lääkintäjoukkojen kersantiksi. Hän jatkoi yhteydenpitoa ystäviinsä kirjeitse.
Elämänvaiheita > Valkoinen Ruusu

Kun muu osa ystävistä alkoi salaisesti kokoontua Alexander Schmorrellin isän huvilalla, ryhtyi Probst postittamaan Inssbruckista siististi koneella kirjoitettuja lehtisiä Müncheniin. Lehtisissä oli lyhyt sanoma: "Hitlerin ja hänen hallintonsa täytyy kaatua, jotta Saksa voi elää." Lehtisiä Probst postitti ravintoloitsijoille, virkamiehille, yliopisto-opiskelijoille ja osa päätyi Gestapon haltuun.
Hans Scholl ja Probst olivat yhteyksissä toisiinsa ja Scholl pyysi Probstia tekemään analyysin poliittisesta tilanteesta. Probst saapui Müncheniin ja yhdessä nuoret maalasivat yöllä seinille iskulauseita kuten "Vapaus!" ja "Alas Hitler!" Probst oli mukana vaikka se oli hänen mielestään vaarallista ja tyhmää. Hän myös huomasi, että ryhmän jäsenmäärä oli kasvanut.
Sophie Scholl oli yhdessä veljensä kanssa levittämässä lehtisiä Münchenin yliopistolla 18. helmikuuta vuonna 1943 ja he jäivät kiinni. Sophien taskusta löytyi Probstin kirjoittama lehtinen. Probst pidätettiin 20. helmikuuta. Oikeudenkäynti alkoi 22. helmikuuta, eikä syytettyjen  annettu valita puolustusasianajaansa. Asianajaja ei tehnyt mitään puolustaakseen asiakkaitaan. Kansantuomioistuimen huonomainen syyttäjä Roland Freisler syytti Schollin sisaruksia ja Probstia "pelkurimaisesta tappiomielialan lietsonnasta".
Kaikki syytetyt todettiin syyllisiksi ja heidät mestattiin pian oikeudenkäynnin jälkeen. Vähän ennen mestausta Probst otti katolilaisen kasteen.
Vuonna 1945, vähän ennen rauhaa, Gestapo murhasi Probstin apen Harald Dohrnin.
Kunnianosoituksia

Probst on saanut postuumisti kunnianosoituksia. Hänen satavuotispäivänään vuonna 2019, Saksan Bundeswehrin lääkintäjoukkojen kasarmi Münchenin pohjoispuolella nimettiin hänen mukaansa.  Kaikkiaan Saksassa on kahdeksan paikkaa nimetty Probstin mukaan, ensimmäinen jo vuonna 1947.
Myös Saksan katolinen kirkko on muistanut Probstia epävirallisella kirjalla vuonna 1999.
Aiheesta muualla

http://www.weisse-rose-stiftung.de/wp-content/uploads/2019/09/Christoph-Probst-Biografische-Skizze_Okt-2019.pdf
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Jukatanin niemimaa

Jukatanin niemimaan sijainti.
Jukatanin niemimaa satellittikuvassa.
Jukatanin niemimaa (esp. península de Yucatán) on niemimaa, joka erottaa Karibianmeren Meksikonlahdesta. Se käsittää osan Meksikoa, Belizen valtion pohjoisosan sekä Guatemalan pohjoisimman maakunnan, El Peténin.
Jukatanin niemimaa käsittää suunnilleen alueen, joka oli esikolumbiaanisen maya-sivilisaation vaikutusalue. Etnisesti mayat ja mestitsit (osittain mayojen jälkeläisiä) muodostavat edelleen merkittävän osan alueen väestöstä. Mayakieliä puhutaan yhä laajalti alueella.
Jukatanin niemimaalla sijaitsee kuuluisa Chicxulubin kraatteri, jonka synnytti sinne iskeytynyt asteroidi 66 miljoonaa vuotta sitten. Tutkijoiden mukaan tämä törmäys aiheutti dinosaurusten kuolemisen sukupuuttoon, tai ainakin edesauttoi sitä.
Novgorodin alue

| Novgorodin alue Новгородская область |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Novgorodin alueen sijainti Venäjän federaation kartalla
 Koordinaatit: 58.523°N, 31.27°E (Novgorod) 
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  5. heinäkuuta 1944
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Novgorod (218 717)
 – suurin kaupunki:  Novgorod
 – kuvernööri:  Sergei Mitin
Pinta-ala  ():  54 500,83 km²
Väkiluku (2010)  ():  634 111
 – väestötiheys:  11,6 as./km²
Kielet:  venäjä
BKT (2010):  127 270,8 milj. RUB (eli 0,34 % Venäjän BKT:stä)
 – asukasta kohti:  200 707 RUB, noin 4 917 EUR (eli 77 % Venäjän keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  53
 – ISO 3166:  RU-NGR
 
region.adm.nov.ru (venäjäksi)
Novgorodin alue (ven. Новгоро́дская о́бласть, Novgorodskaja oblast) on hallinnollinen alue Luoteis-Venäjällä Itä-Euroopassa. Se rajoittuu pohjoisessa Leningradin alueeseen, koillisessa Vologdan alueeseen, kaakossa ja etelässä Tverin alueeseen sekä lännessä Pihkovan alueeseen.
Maantiede

Novgorodin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangon luoteisosassa. Sen pinta-ala on 54 501 neliökilometriä. Alueen suurin järvi on Ilmajärvi, ja merkittävimmät joet ovat Olhava, Msta, Lovat ja Šelon.
Historia

Suomalais-ugrilaiset ja slaavilaiset heimot valitsivat 800-luvulla Nestorin kronikan mukaan viikinki Rurikin ruhtinaakseen ja hallintoalueen "pääkaupungiksi" valittiin Olhavanjoen Novgorod. Novgorodin alue joutui 900-luvulla Kiovan alaisuuteen. Novgorod itsenäistyi Kiovasta 1136 ja muodosti ympäristöineen tasavaltamaisen valtion, joka rikastui kaupankäynnillä. Novgorodin valtio laajeni sittemmin pohjoiseen ja koilliseen. Pihkova ympäristöineen erosi Novgorodista 1348 ja muodosti oman valtion. Novgorodin valtio liitettiin Venäjään 1478.lähde?
Väestö

Novgorodin alueen asukasluku oli 634 111 vuonna 2010 ja näin ollen asukastiheys oli 11,6 henkeä neliökilometrillä. Kaupunkiväestön osuus oli 70,6 prosenttia. Suurimmat kaupungit ovat Novgorod, Borovitši ja Staraja Russa.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93,9 prosenttia asukkaista oli venäläisiä, 1,5 prosenttia ukrainalaisia ja 0,8 prosenttia valkovenäläisiä.
Hallinto

Novgorodin alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Novgorod. Alueen lainsäädäntöelin on alueduuma. Toimeenpanovaltaa johtaa kuvernööri Sergei Mitin.
Hallinto > Piirit

Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 21 piiriin ja Novgorodin kaupunkipiirikuntaan.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Batetskin piiri  Borovitšin piiri  Demjanskin piiri  Holmin piiri  Hvoinajan piiri  Kresttsyn piiri  Ljubytinon piiri |  Malaja Višeran piiri  Marjovon piiri  Mošenskojen piiri  Novgorodin piiri  Okulovkan piiri  Parfinon piiri  Pestovon piiri |  Poddorjen piiri  Šimskin piiri  Soltsyn piiri  Staraja Russan piiri  Tšudovon piiri  Valdain piiri  Volotin piiri |