stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Messier 92

| Messier 92 |
| --- | --- |

Historia
Löytäjä:  Johann Elert Bode
Löytöpäivä:  1777
Muut nimet:  M92, NGC 6341
Ominaisuudet
Tyyppi:  pallomainen tähtijoukko
Etäisyys:  8.2 kpc
Koko:  11 kaariminuuttia
Ikä:  11-13 miljardia vuotta
Havaitseminen
Tähdistö:  Herkules
Rektaskensio:  17 h  17.1 min
Deklinaatio:  43° 8'
Suhteellinen kirkkaus:  +6,5
Messier 92 (M92, NGC 6341) on Herkuleen tähdistössä sijaitseva pallomainen tähtijoukko, jonka saksalainen tähtitieteilijä Johann Elert Bode löysi vuonna 1777. Charles Messier löysi sen itsenäisesti ja lisäsi luetteloonsa vuonna 1781. Se sijaitsee 27 000 valovuoden päässä Maasta. Joukon iäksi on arvioitu 11-13 miljardia vuotta.
M92:n suhteellinen kirkkaus on 6,5, joten se on hyvissä olosuhteissa erotettavissa ilman apuvälineitä.
Aiheesta muualla

SEDSin Messier -sivut M92:sta (englanniksi)
| --- | --- |
Tähdet:  β Her, ζ Her, δ Her, π Her, α1 Her, μ Her, η Her, ξ Her, γ Her, ι Her, ο Her, 109 Her, θ Her, τ Her, ε Her, ρ Her, 110 Her, σ Her, φ Her, 95 Her, 111 Her, 102 Her, λ Her, ν Her, 113 Her, ρ Her, ω Her, 113 Her, χ Her, 69 Her, 93 Her, υ Her, 68 Her, 52 Her, 30 Her, 29 Her, 42 Her, 60 Her, 106 Her, 95 Her, 98 Her, 104 Her, 32 Oph, κ Her, 51 Her, 99 Her, 87 Her, 5 Her, 101 Her, 107 Her, 70 Her, 43 Her, 90 Her, 45 Her, HD 148897, 96 Her, 59 Her, 105 Her, 53 Her, 2 Her, 54 Her, 82 Her, 72 Her, α2 Her, HD 155103, 112 Her, 9 Her, 89 Her, 47 Her, 74 Her, 25 Her, 83 Her, 108 Her, n Her, 78 Her, 73 Her, 16 Her, 4 Her, 50 Her, 84 Her, 10 Her, 79 Her, 37 Her, 100 Her, 21 Her, 77 Her, 100 Her, 39 Her, 56 Her, q Her, 8 Her, 61 Her, 63 Her, OP Her, 97 Her, κ Her, 57 Her, 34 Her, 49 Her, X Her, 41 Her, 48 Her, 14 Her, 49 Ser, 19 Her, U Her, 88 Her, 32 Her, 36 Her, HD 164922, 31 Her, 13 Her, HD 149026, HD 170469
Eksoplaneetat:  14 Her b, HD 164922 b, HD 149026 b
Messierin luettelo
Lehtopalsami

| Lehtopalsami |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Palsamikasvit Balsaminaceae
Suku::  Palsamit Impatiens
Laji::  noli-tangere
Kaksiosainen nimi
 Impatiens noli-tangere  L. 
Katso myös
   Lehtopalsami Wikispeciesissä   Lehtopalsami Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lehtopalsami (Impatiens noli-tangere) on yksivuotinen, Euroopassa ja Aasiassa kasvava keltakukkainen lehtokasvi. Suomessa laji on tavallinen Etelä-Suomessa, mutta rauhoitettu entisten Oulun ja Lapin läänien alueilla.
Ulkonäkö ja koko

Lehtopalsami on 30–70 senttimetrin korkuinen kasvi. Sen varsi on turpeanivelinen, mehevä ja yläosasta hieman haarova. Kierteisesti varressa olevat lehdet ovat 3–10 cm:n pituiset, läpikuultavan ohuet ja tylppähampaiset. Kukinto on tukilehden alle taipunut, 1–4-kukkainen terttu. Kukat ovat suuria ja riippuvia, väritykseltään keltaisia ja heikosti punapilkkuisia. Kukan alin verholehti kapenee vähitellen suippomaiseksi, koukkumaiseksi kannukseksi. Lajilla esiintyy yleisesti umpipölytteisiä kääpiökukkia. Lehtopalsami kukkii heinä-syyskuussa. Laji on lievästi myrkyllinen.
Lehtopalsamin tieteellinen lajinimi noli-tangere tarkoittaa "älä koske". Nimi juontuu siitä, että kasvin siemenkota aukeaa kosketettaessa ja sinkoaa siemenet usean metrin päähän uudelle kasvupaikalle.
Levinneisyys

Lehtopalsamia tavataan lähes koko Euroopassa Pyreneiltä itään päin mantereen eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu läpi Venäjän aina Japaniin saakka. Skandinaviassa lajia tavataan Tanskasta Keski-Norjan ja -Ruotsin korkeudelle saakka. Suomessa lehtopalsami on paikoitellen yleinen Pori–Tampere–Kotka-linjan eteläpuolella, mutta lajia tavataan satunnaisesti aina Etelä-Lappia myöten.
Elinympäristö

Lehtopalsami viihtyy kosteilla kasvupaikoilla kuten puronvarsilehdoissa, louhikoissa, rehevissä korvissa ja lähteiköissä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Lehtopalsamin levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehtopalsami (Impatiens noli-tangere)
Luontoportti: Lehtopalsami (Impatiens noli-tangere)
Pohjolan kasvien pauloissa: Impatiens noli-tangere – lehtopalsami
Luopioisten kasvisto: Lehtopalsami (Impatiens noli-tangere)
ITIS: Impatiens noli-tangere (englanniksi)
Flora of China: Impatiens noli-tangere (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158748  Wikispecies: Impatiens noli-tangere  BioLib: 3587  CoL: 3PK7K  EoL: 581164  EPPO: IPANT  EUNIS: 161751  FNA: 200013303  FoC: 200013303  GBIF: 2891779  GRIN: 19841  iNaturalist: 85492  IPNI: 30208246-2  IRMNG: 10976788  ISC: 114946  ITIS: 29188  IUCN: 64314907  NatureServe: 2.149328  NBN: NBNSYS0000003186  NCBI: 127129  Open Tree of Life: 460548  PfaF: Impatiens noli-tangere  PFI: 3047  Plant List: kew-2862919  PLANTS: IMNO  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30208246-2  Tropicos: 3100025  VASCAN: 3658  WFO: wfo-0000730791  Laji.fi: MX.39155
Leivonta

Leipätaikinan kaulintaa.
Leivonta on taikinan valmistamista, muotoilemista ja kypsentämistä leivonnaiseksi, kuten leiväksi, kakuksi tai pikkuleiväksi.
Leivonta-aineet

Leivonnan tärkeimpiä perusraaka-aineita ovat erilaiset jauhot ja hiutaleet (vehnäjauho, sämpyläjauho, perunajauho, spelttijauho, hiivaleipäjauho, ruisjauho, ohrajauho, kaurajauho, kaurahiutaleet ym.), rasvat (voi, margariini), öljyt, maito, vesi, kananmunat, leivinjauhe, ruokasooda, leivinhiiva, sokeri, kardemumma, kaneli, suola sekä erilaiset pähkinät ja siemenet.
Kananmuna muun muassa saostaa, sitoo, kuohkeuttaa, kohottaa ja emulgoi taikinaa sekä tuo pintaan väriä. Kananmunaa voi käyttää leivonnassa joko kokonaisena tai eroteltuna valkuaiseksi ja keltuaiseksi. Kananmuna muodostaa sokerin kanssa vaahtoa, mikä tekee leivonnaisesta kuohkean.
Hiivana käytetään tuorehiivaa tai kuivahiivaa. Hiivan lisääminen taikinaan saa sen kohoamaan, mutta kohottamisen voi tehdä myös hapanjuurella, leivinjauheella tai ruokasoodalla. Kohottamattomasta taikinasta tehdään esimerkiksi rieskoja ja piirakoita. Muita taikinoita ovat esimerkiksi muna-sokerivaahtotaikina, josta leivotaan täytekakkuja ja kääretorttuja, murotaikinat, joista leivotaan piirakoita ja keksejä, voitaikinat, joista leivotaan esimerkiksi piirakkapohjia, sekä tuulihattujen ja marenkien taikinat.
Leipominen

Ainekset mitataan ja sekoitetaan taikinaksi – joko kiinteämmäksi leipä- tai vetelämmäksi kakkutaikinaksi, piiraisiin ja paistoksiin tarkoitetuksi voitaikinaksi tai kekseihin ja jälkiruokiin sopivaksi murotaikinaksi. Usein hiivataikinan annetaan nousta tässä vaiheessa ensimmäisen kerran.
Taikinasta muotoillaan leivonnaisia, jotka asetellaan suoraan pellille tai leivinpaperin päälle tai kaadetaan erikokoisiin ja -muotoisiin leivontavuokiin. Hiivataikinan annetaan nousta uudelleen.
Leivonnaiset paistetaan kypsiksi uunissa. Leivonnaiset laitetaan uuniin vasta kun uuni on kuumentunut toivottuun lämpötilaan. Ohuet leivonnaiset paistetaan usein kotiuunin ylätasoilla ja paksuimmat alatasoilla. Kiertoilmatoiminnon käyttö nopeuttaa leivonnaisen kuumentumista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wiki-keittokirja
Leivonta-aiheinen keskustelupalsta (Arkistoitu – Internet Archive)
Dansukker: Leivonta (Arkistoitu – Internet Archive)
Metageitnia

| Metageitnia> Μεταγείτνια |
| --- | --- |
Tyyppi:  uskonnollinen juhla Apollonin kunniaksi
Päivämäärä:  Metageitnion ? (elo-syyskuu)
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  Ateena, Attika, Kreikka
Metageitnia (m.kreik. Μεταγείτνια) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Apollon Metageitniokselle. Sitä vietettiin Metageitnion-kuussa eli nykyisen elo-syyskuun aikoihin, mutta sen tarkempaa päivää ei tunneta.
Metageitnia oli hyvin vanha naapurustojuhla, joka juhlisti jollakin tavalla asuinpaikan vaihdoksia. Kreikkalaisessa mytologiassa juhla kytkettiin Theseuksen muuttoon Meliten demoksesta Diomeian demokseen. Myöhemmin se liitettiin muun muassa Joonian siirtokuntien perustamisen aikaan. Apollon Metageitnios toimi siirtokuntien perustamisen suojelijana. Vilkkaimman siirtokuntien perustamisen vaiheen jäätyä taakse juhlan merkitys väheni, ja klassiselle kaudelle tultaessa se oli muuttunut lähinnä nimeksi.
Metallihila

Metallihila on kiinteässä olomuodossa olevien metallien säännöllinen järjestelmä, jossa vapaat elektronit pitävät positiiviset metalli-ionit yhdessä. Metalliatomilla on ulkoelektronikuorella 1-3 ulkoelektronia. Metalliatomi luovuttaa ulkoelektroninsa, jonka seurauksena muodostuu positiivisia ioneja eli kationeja. Näin ulkoelektronien ja kationien välille muodostuu vahva sähköinen vetovoima, jota kutsutaan metallisidokseksi. Hila siis määrittää aineen rakenneosien säännöllistä pakkautumista. Metallihilassa metalli-ionikerrokset liikkuvat toistensa ohi vapaiden elektronien seassa rakenteen murtumatta.
Mestarien liigan kausi 1994–1995

Mestarien liigan kausi 1994–1995 oli Mestarien liigan kolmas kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 40. kausi. Loppuottelu pelattiin Wienissä 24. toukokuuta 1995. Alankomaalainen Ajax voitti loppuottelussa italialaisen AC Milanin maalein 1–0. Loppuottelun ainoan maalin teki vaihtopelaajana kentälle tullut Patrick Kluivert 85. minuutilla. Voitto oli Ajaxin neljäs Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Ajax voitti saksalaisen Bayern Münchenin yhteismaalein 5–2 ensimmäisen osaottelun päätyttyä maalittomana ja AC Milan ranskalaisen Paris Saint-Germainin yhteismaalein 3–0.
Kauden paras maalintekijä oli seitsemän maalia tehnyt Paris Saint-Germainin George Weah.
Välierät > Toiset osaottelut

AC Milan eteni loppuotteluun yhteismaalein 3–0.
Ajax eteni loppuotteluun yhteismaalein 5–2.
Lehtokotilo

| Lehtokotilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Keuhkokotilot Pulmonata
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Heimo::  Tarhakotilot Helicidae
Suku::  Arianta
Laji::  arbustorum
Kaksiosainen nimi
 Arianta arbustorum  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Lehtokotilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lehtokotilo (Arianta arbustorum) on eurooppalainen, 15–25 millimetrin pituinen, maalla elävä tarhakotiloiden heimon nilviäislaji.
Koko ja ulkonäkö

Lehtokotilo on helposti tunnistettavissa, sillä samannäköinen laji on oikeastaan vain pensaskotilo (Fruticicola fruticum). Aikuisen kotilon kuori on noin kahden senttimetrin läpimittainen, tumman- tai punertavanruskea ja siinä on vaalean kellertäviä epäsäännöllisiä laikkuja. Joskus harvoin kuori voi olla kokonaan kellertävä tai täplättömän tumma. Yksilöiden väritys voi vaihdella suurestikin saman populaation sisällä. Lehtokotilon kuoressa on 5–6 kierrettä, kartiomainen kärki ja himmeä, vain hennosti uurteinen pinta. Kuoressa ei ole ns. napaa ja kuoren suuaukkoa reunustava huuli on aina kaareva. Sukukypsän lehtikotilon tunnistaa kuoren suun valkoisesta huulesta.
Levinneisyys

Lehtokotiloa tavataan Luoteis- ja Keski-Euroopassa, etelässä Alpeille ja Karpaateille asti. Lounaassa sen levinneisyys ulottuu Pyreneiden itäosaan, idässä Ukrainaan asti. Se on levinnyt myös vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa se on ollut joskus laajalle levinnyt, mutta elää nykyisin lähinnä maan eteläosassa, etupäässä rannikkoseudulla lehtomaisissa metsissä ja puutarhoissa. Sisä-Suomen esiintymät ovat ihmisen toiminnan mukana levinneitä ja tulleet ulkomailta . Lehtokotiloesiintymät Pisavaaran luonnonpuiston alueella sekä Saanatunturilla ovat kuitenkin reliktejä lajin muinaisesta laajasta levinneisyydestä.
Lajilla oli 1960-luvulla paikallinen massaesiintymä Porvoossa, mikä antoi lehtokotilolle lisänimen ”porvoonkotilo”.
Elinympäristö ja elintavat

Alun perin lehtometsissä elänyt kotilolaji on nykyisin lähes ainoastaan kulttuuriympäristöjen asukki. Alkuperäisessä ympäristössään sitä tapaa Suomessa lähinnä etelärannikolta, Turun saaristosta, Ahvenanmaalta sekä Lapin erillisesiintymistä. Lehtokotilo viihtyy kosteassa kasvillisuudessa ja etenkin pehmeälehtiset kasvit ovat sen herkkua. Ne voivat syödä päivässä kasviravintoa jopa kolmasosan painostaan ja 100 kotiloa voi syödä kuukaudessa jopa 2 kg kasveja. Kotilon tekemät vioitukset näkyvät reikinä lehdissä. Se kiipeilee taitavasti kookkaissa kasveissa ja pensaissa syöden kasvien lehtiä. Kotilolle kelpaavat ravinnoksi myös sienet sekä kuolleiden lajitoverien raadot. Laji on esiintymispaikallaan usein tavattoman runsaslukuinen. Suomessa on laskettu joistakin esiintymistä jopa 500 yksilöä neliömetrillä.
Aikuinen kotilo munii noin 40 munaa kahden viikon välein. Pitkä kuiva kausi voi pysäyttää munimisen.
Viime vuosien säät ovat suosineet lehtokotiloiden lisääntymistä Suomessa ja nyt niitä on runsaasti lähes koko Etelä-Suomessa. Esimerkiksi talvi 2013–2014 oli kuitenkin Etelä- ja Keski-Suomessa lähes lumeton ja verotti lehtokotilokantaa. Kotilot ovat vaarattomia ihmisille, mutta puutarhojen kannalta ikäviä runsastuttuaan. Lisäksi murskaantuneista kuorista voi aiheutua viiltohaavoja paljain jaloin liikkuville.
Kun lehtokotilot ovat kerran päässeet puutarhaan, niin niistä ei käytännössä pääse lopullisesti enää eroon. Kotiloiden torjumiseksi suositellaan mm. keräämistä, nurmikon pitämistä lyhyenä ja lehtokotiloiden luontaisten vihollisten suosimista. Näitä ovat esimerkiksi siili, sammakot ja linnuista etenkin rastaat. Kemiallisessa torjunnassa on hyväksytty rautafosfaattia sisältävät rakeet kotiloiden torjunta-aineeksi. Laji kelpaa myös ihmisen syötäväksi.
Lehtokotiloja voidaan pitää myös lemmikkinä kuten muitakin kotiloita, esimerkiksi akaattikotiloa.
Kirjallisuutta

Päivi Korpivaara: Piha puhtaaksi lehtokotiloista – Näin torjut puutarhan tuholaiset. Docendo, 2016.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lehtokotilo (Arianta arbustorum)
Ötökkätieto: Lehtokotilo (Arianta arbustorum)
UniProt, Taxonomy: Arianta arbustorum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q945738  Wikispecies: Arianta arbustorum  BioLib: 2961  BOLD: 28642  CoL: GLSS  EoL: 4902491  EPPO: ARIAAR  Fauna Europaea: 426906  Fauna Europaea (new): 39322cbc-c7ef-49cb-883e-f6ae2599a33c  GBIF: 5778937  iNaturalist: 55617  IUCN: 156468  NatureServe: 2.885471  NBN: NBNSYS0000006770  NCBI: 45985  Observation.org: 8274  WoRMS: 1003358  Laji.fi: MX.52830
Mikko Leinonen

| Mikko Leinonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1955 (ikä 69) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pituus:  180 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Tappara
Sarja:  Liiga
Tehtävä:  toimitusjohtaja (1993–1996, 1999–2019)
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1973–1987
Seurat:  Tappara (SML) MoDo (Elitserien) Kärpät (SML) New York Rangers (NHL) Springfield Falcons (AHL) Tulsa Oilers (CHL) Washington Capitals (NHL) KalPa (SML)
NHL-varaus:  ei varattu
Simo-Mikko Yrjänä Leinonen (s. 15. heinäkuuta 1955 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä, joka toimi uransa jälkeen kahteen otteeseen Tapparan toimitusjohtajana. Leinonen jäi eläkkeelle vuoden 2019 lopussa ja Tamhockey Oy:n uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin entinen elektroniikkaketju Power Finlandin toimitusjohtaja Mika Aro.
Ura

Leinonen aloitti uransa Tapparassa, jossa pelasi kaudet 1973–1977. Kahden Suomen mestaruuden jälkeen Leinonen jatkoi uraansa MoDossa, jossa voitti Ruotsin mestaruuden. Suomeen Leinonen palasi kahden Ruotsissa vietetyn kauden jälkeen Kärppiin, jossa oli voittamassa oululaisten ensimmäistä mestaruutta 1981 ja pronssia jo edellisenä vuonna. Mestaruusvuoden jälkeen Kärppien joukkue hajosi ja Leinonenkin suuntasi NHL:ään. Kolmen Pohjois-Amerikan vuoden jälkeen Leinonen palasi Kärppiin kahdeksi kaudeksi ja lopetti uransa KalPassa 1987.
Leinonen voitti kahdeksan SM-mitalia, joista kolme oli kultaisia. Hän teki Suomen runkosarjassa tehot 166+160 289 ottelussa. Pudotuspeleissä hänen saldonsa oli 16+18 40 ottelussa.
NHL:ssä Leinonen edusti kahta seuraa: Vuosina 1981–1984 hän pelasi New York Rangersissa, jossa kertyi 159 runkosarja- ja 19 pudotuspeliottelua. Pelattuaan kauden 1984–1985 Kärpissä Leinonen palasi vielä saman kauden kevääksi NHL:ään ja pelasi Washington Capitalsissa kolme runkosarjaottelua ja yhden pudotuspelin. NHL:ssä Leinonen teki runkosarjassa 162 ottelussa pisteet 31+78 ja pudotuspeleissä 20 ottelussa tehot 2+11. Leinonen jäi NHL-visiitillään historiankirjoihin. Vuonna 1982 hän antoi pudotuspeliottelussa Philadelphia Flyersia vastaan kuusi maalisyöttöä ja rikkoi NHL:n yhden pudotuspeliottelun maalisyöttöennätyksen. Viisi vuotta myöhemmin Wayne Gretzky pääsi jakamaan ennätyksen Leinosen kanssa.
Maajoukkueessa Leinonen pelasi 111 ottelua pistein 27+32. Hän pelasi Suomen väreissä kolmissa MM-kilpailuissa ja kertaalleen sekä olympialaisissa (1980) että Kanada-cupissa (1981).
Tapparan toimitusjohtajana Leinonen on toiminut kahteen otteeseen: ensimmäisen kerran vuosina 1993–1996 ja toisen kerran vuodesta 1999 vuoden 2019 loppuun asti, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Mikko Leinosen isoveli Tuomas Leinonen pelasi jääkiekkoa Tapparan SM-liigajoukkueessa kaudet 1975–1977.
Saavutukset ja palkinnot

3 Suomen mestaruutta (1975, 1977, 1981)
2 SM-hopeaa ja 3 -pronssia
1 Ruotsin mestaruus
NHL-ennätys: Eniten maaliin johtaneita syöttöjä yksittäisessä pudotuspeliottelussa (6, jakaa ennätyksen Wayne Gretzkyn kanssa): 1982
Suomen Jääkiekkoleijona #101
Aiheesta muualla

Mikko Leinonen nhlfinns.com:ssa
Meštšoran alanko

Meštšoran alanko (ven. Мещёрская ни́зменность, Meštšorskaja nizmennost; Мещёра, Meštšora) on jääkauden muodostama alava tasanko, joka sijaitsee Keski-Venäjällä Moskovan, Vladimirin ja Rjazanin alueilla. Se rajoittuu pohjoisessa Kljazmaan, lounaassa Moskvajokeen, etelässä Okaan sekä idässä Sudogdaan ja Kolpiin. Maaperä on lähinnä moreenin, saven tai kalkkikiven päälle kerrostunutta hiekkaa ja hietasavea. Alangon suurimmat joet ovat Buža, Tsna, Polja, Gus ja Pra. Alueella on paljon järviä ja soita. Sekametsät käsittävät yli puolet pinta-alasta. Hiekkakankailla on mäntymetsiä, Kljazman ja Okan jokilaaksoissa niittyjä. Soita on ojitettu ja muutettu maatalousmaaksi. Maatalous on keskittynyt lihan ja maidon sekä siipikarjan tuotantoon. Alueelta nostetaan turvetta ja louhitaan kvartsihiekkaa.
Alangon nimitys juontuu suomalais-ugrilaisesta meštšeran kansasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meštšoran alanko Wikimedia Commonsissa
Metapioi

| Metapioi> Μετάπιοι |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Elis, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Elis
Metapioi (m.kreik. Μετάπιοι) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Eliissä Kreikassa. Sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.
Kaupungin nimeä ei tunneta sellaisenaan antiikin lähteistä. Sen sijaan tunnetaan vain kaupungin kansalaisista eräässä piirtokirjoituksessa käytetty etnonyymi Metapios (Μετάπιος), jonka monikko Metapioi on. Mainittu piirtokirjoitus on 50-vuotinen ystävyyssopimus Anaitoin kaupungin kanssa. Tällaisen sopimuksen olemassaolo on ainoa peruste sille, että kaupunki on luettu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon.
Mykeneläisaikaisista lineaari-B-kirjoituksista tunnetaan nimi Me-ta-pa, jonka on ehdotettu viittaavan samaan paikkaan.
Metateesi (kielitiede)

Metateesi tarkoittaa kielitieteessä sanan äänteiden tai tavujen keskinäistä paikanvaihtoa. Esimerkiksi sanassa viitake ('viikate') kaksi viimeistä tavua ovat vaihtaneet keskenään paikkaa. Sanan vene alkuperäinen muoto on ollut *veneh, josta runokielessä käytetään metateettistä muotoa venhe.
Esimerkki:
Leijona > jellona
Metapiihappo

| Metapiihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7699-41-4
PubChem CID:  14768
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H2SiO3
Moolimassa:  79,0981 g/mol
Ulkomuoto:  valkoinen jauhe
Liukoisuus veteen:  niukkaliukoinen
Metapiihappo (H2SiO3 tai polymeroituneena (H2SiO3)n) on piin, hapen ja vedyn yhdiste. Se on heikko happo, yksinkertaisin piihapoista. Sitä voidaan valmistaa lisäämällä natriumsilikaatin väkevään liuokseen (vesilasiin) suolahappoa, ja poistamalla näin saadusta geelimäisestä saostumasta vettä käsittelemällä sitä 90-prosenttisella alkoholilla. Näin saatu metapiihappo on valkoista jauhetta.
Silikageelin eli piihappogeelin oletettiin ennen olevan lähes puhdasta metapiihappoa>, mutta nykyisten tietojen mukaan se koostuu vaihtelevassa suhteessa piidioksidista ja vedestä (SiO2 · nH2O). Piidioksidi (SiO2) on sekä meta- että ortopiihapon (H4SiO4) anhydridi.
Metapiihapon suoloina voidaan pitää metasilikaatteja. Kivennäisissä esiintyvät metasilikaatit eivät kuitenkaan sisällä yksinkertaisia SiO32−-ioneja, vaan niissä on suuri joukko SiO4-tetraedreja kytkeytynyt ketjuksi tai renkaaksi siten, että kahdella peräkkäisellä tetraedrilla on yksi yhteinen happiatomi. Tämän vuoksi niitä sanotaan myös rengas- tai ketjusilikaateiksi. Tällaisten ketjumaisen ionin kaava voidaan esittää muodossa (SiO32−)n.
Metapiihappo ei juuri liukene veteen. Sen suoloistakaan veteen eivät sanottavasti liukene muut kuin alkalimetallien metasilikaatit.
Helge Mether-Borgström

Helge Mether-Borgström (1913–1985) oli suomalainen mainosgraafikko. Hän suunnitteli Marimekon logon.
Mether-Borgström on varsin tunnettu suomalaisena mainosgraafikkona ja julistetaiteilijana. Hänen avopuolisonsa oli Ulla Stierncreutz. Heidän poikansa oli taiteilija Mikael Stierncreutz (k. 1976) ja lapsenlapsi Zachris Alexander Stierncreutz eli laulaja-lauluntekijä Knipi. Hän avioitui myöhemmin arkkitehti Helvi Mether-Borgströmin kanssa ja sittemmin Annikki Uusoksan kanssa. Hänen veljensä oli taiteilija Ernst Mether-Borgström.
Metafyysinen taide

Giorgio de Chirico ja Italian presidentti Sandro Pertini Chiricon Pittura metafisicaa edustavan teoksen äärellä.
Giorgio de Chirico, Cavalli (foto Paolo Monti. Fondo Paolo Monti, BEIC).
Metafyysinen taide (ital. Pittura metafisica tai Scuola metafisica) on alun perin Italiassa 1900-luvun alussa syntynyt taidesuuntaus, jonka keskeisimpiä edustajia olivat Giorgio de Chirico ja Carlo Carrà. Carrà oli 1910-luvulla jo saavuttanut mainetta futuristisena maalarina, ja de Chirico puolestaan oli herättänyt Pariisissa ihastusta mystisillä kaupunkikuvillaan. Taiteilijat tunsivat toisensa ja näkemystensä yhtymäkohdat ja muodostivat eräänlaisen liittolaisuussuhteen.lähde?
Metafyysikot maalasivat näennäisen realistiseen tyyliin unenomaisia näkymiä esimerkiksi italialaisilla kaupungeille tyypillisistä toreista tai tavanomaisista asetelmista. Teokset edustivat näkymiä kuvitteellisista, ihmisen alitajuntaa heijastavista maailmoista fysikaalisen todellisuuden ulkopuolella. Suuntaukselle annettu nimi metafyysinen juontuu juuri teosten kuvaamien kohteiden tavanomaista kokemusmaailmaa ylittävästä luonteesta. Taiteilijat pyrkivät osoittamaan, että arkipäiväisistäkin asioista oli löydettävissä kätketty metafyysinen olemus, mikä muistuttaa kantilaista ajatusta noumenaalisesta olemusten maailmasta.lähde?
Metafyysisessä taiteessa normaali fysikaalisen todellisuuden logiikka ei enää pätenyt, vaan teoksissa tavanomaisilta näyttävät kohteet saattoivat asettua toisiinsa nähden selittämättömällä tai satunnaisella tavalla ja epätodellisissa perspektiiveissä. Metafyysinen taide vaikutti merkittävästi dadaismin ja surrealismin kehitykseen.lähde?
Chiricon ja Carràn ohella merkittäviä metafyysikkoja ovat olleet myös belgialainen Paul Delvaux sekä italialaiset Giorgio Morandi, Filippo de Pisis ja Alberto Savinio (de Chiricon veli).lähde?
Aiheesta muualla

Metaphysical Art (MoMA)
Robert Havard (2004): Companion to Spanish surrealism.  Tamesis Books, 293 s.  ISBN 1855661047  Google Books.