ÁVO
ÁVO/ÁVH Rákosin diktatuurin palveluksessa

Vuoden 1946 lokakuusta lähtien poliittisen poliisin työntekijöiden – jotka tuolloin vielä käyttivät univormua – arkikieliseksi nimitykseksi vakiintui ávós. Heitä pelättiin yleisesti, sillä ÁVO/ÁVH:n tehtäviin ei kuulunut enää vain kommunistien poliittisten vastustajien (etenkin Riippumattoman pientalonpoikien puolueen (FKGP) ja sosiaalidemokraattien) valvonta. Myös kirkkoja ja yrityksiä valvottiin, ja järjestelmän ”viholliset” määriteltiin yhä laajemmin. Sisäministerin selonteko vuodelta 1953 luki vihollisiin entiset aristokraatit ja kapitalistit, valtion virkamiehet ennen vuotta 1945, fasistisiksi leimattujen puolueiden ja myös sodanjälkeisten oikeistopuolueiden jäsenet sekä sosiaalidemokraattien oikeistosiiven, samoin kuin kirkon virkojen haltijat, Unkarin kommunistipuolueesta erotetut, poliittisista rikollisista tuomittujen omaiset sekä kapitalistimaiden Unkarin-edustustojen unkarilaiset työntekijät. On arvioitu, että tällä perusteella noin viidesosa Unkarin väestöstä voitiin luokitella ”kansanvihollisiksi”.
ÁVO/ÁVH valvoi myös isäntäänsä, Unkarin kommunistipuoluetta, ja rakensi sen sisälle oman tiedonantajaverkostonsa. Tätä tarvittiin puolueen sisäisten puhdistusten valmistelemiseen, ja tämän avulla Gábor Péter vahvisti omaa asemaansa keräämällä mahdollisesti arkaluontoistakin tietoa puolueen mahtimiehistä. Toisaalta puoluejohtaja Rákosille oli hyödyllistä saada tietoa useammista lähteistä.
ÁVO/ÁVH tutki sota- ja ”kansan vastaisia” rikoksia, jäljitti poliittisten lentolehtisten tekijöitä ja levittäjiä, valvoi julkisia kokouksia, jäljitti kiellettyjä radioasemia, pidätti ja internoi vaarallisiksi määriteltyjä henkilöitä, tarkkaili posti- ja puhelinviestintää (väitettiin, että Gábor Péter tiesi kirjeiden sisällön jo ennen kirjeen vastaanottajaa). Diktaattori Rákosin työpöydällä odotti joka aamu ÁVH:n laatima selvitys maassa vallitsevista mielialoista.
ÁVO oli kommunistipuolueen tärkeä työkalu sen noustessa Unkarissa yksinvaltaan. Se toimitti kommunistipuolueen johdolle etukäteen tietoja muista puolueista, myös kompromettoivaa tietoa, jonka avulla toisten puolueiden johtajia voitiin kiristää yhteistyöhön. Merkittäviä saavutuksia tässä olivat mm. sosiaalidemokraattien pakottaminen yhteistyöhön ja lopulta fuusioon kommunistipuolueen kanssa, kardinaali Mindszentyn oikeusjuttu, ministeri Rajkin näytösoikeudenkäynnin valmistelu sekä pientalonpoikapuolueen johtajan, presidentti Zoltán Tildyn syrjäyttäminen.
ÁVO/ÁVH:n etsivät ja kuulustelijat palvelivat myös Stalinin Neuvostoliitosta käsin käynnistettyä juutalaisvastaista (”antisionistista”) kampanjaa. Tässä yhteydessä esimerkiksi Unkarin juutalaisen yhteisön johtaja Miksa Domonkos vuonna 1953 pahoinpideltiin puolikuoliaaksi ÁVH:n kuulusteluissa (ja kuoli myöhemmin ilmeisesti vammojensa jälkiseurauksiin); hänen poikansa mukaan koko operaation tarkoituksena oli ”todistaa” juutalaiset syyllisiksi Raoul Wallenbergin kuolemaan.
ÁVO/ÁVH syyllistyi lukemattomiin väkivaltaisuuksiin. Kuulusteltavien ja vangittujen pahoinpitely, kidutus ja fyysinen nöyryyttäminen olivat olennainen osa sen toimintaa, ja näitä tekniikkoja kehitettiin ja sovellettiin systemaattisesti myös neuvostoliittolaisten kollegojen avustuksella.