stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ghassanidit

Arabian niemimaan pohjoisosa vuonna 565
Eurooppa, Lähi-itä ja Pohjois-Afrikka vuonna 565.
Ghassanidit olivat arabikansa Levantissa nykyisen Syyrian etäosissa ja siitä etelään. He toimivat 500-luvulla Itä-Rooman liittolaisina (foederati) suojellen Syyrian provinssin rajoja. He taistelivat usein itäroomalaisten puolella Persian sassanideja ja näiden vasalleja lakhmidien arabeja vastaan. Ghassanidien kuuluisin hallitsija oli al-Harith (Arethas itäroomalaisissa lähteissä), joka hallitsi noin vuosina 528–569. Ghasanidien pääkaupunki oli nykyisin raunioitunut Dzabiyya, joka on lähellä Damaskosta.
Ghassanidit olivat kääntyneet kristinuskoon, mutta he olivat monofysiittejä, minkä takia Itä-Rooman keisarit yrittivät usein rajoittaa heidän valtaansa. Monofysiitit uskoivat, että Kristuksella oli vain yksi, jumalallinen luonto ja hänen ihmisyytensä oli näennäistä. Suuntaus oli tuomittu harhaopiksi vuonna 451 Khalkedonin kirkolliskokouksessa. Vuonna 584 Bysantin keisari Maurikius (582–602) syytti ghassanideja vehkeilystä ja lopetti Ghassanidien federaation, joka hajosi 15 arabiheimoksi. Vuonna 602 alkaneessa sodassa sassanidien Persia valloitti alueen helposti. Sassanidien valtakunnan romahdettua 630-luvulla Bysantti ei pystynyt enää palauttamaan valtaansa sinne. Vuoteen 660 alueen ja koko Lähi-idän uudeksi hallitsijaksi kohosi Muawija, joka perusti hallintonsa Damaskokseen.
Geok-Tepen taistelu

Geok-Tepen taistelu oli Venäjän ja Geok-Tepen linnoitusta hallinneiden turkmeenien välillä käyty taistelu tammikuussa 1881 nykyisessä Gökdepessä. Taistelu päättyi venäläisten voittoon ja puolustajien surmaamiseen, mikä herätti arvostelua Venäjän toimia kohtaan Euroopassa. Venäjälle taistelu takasi ylivallan alueen aiemmin itsenäisiin turkmeeneihin nähden, mutta suurempaa strategista merkitystä sillä ei ollut. Taistelu oli osa niin sanottua suurta peliä ja Venäjän pyrkimystä laajeta Keski-Aasiaan.
Taistelu

Venäjän joukot olivat piirittäneet Geok-Tepen linnoituksen tammikuussa 1881 kenraali Mihail Skobelevin johdolla. Venäläisiä joukkoja oli 7 000, ja heillä oli käytössään 60 tykkiä ja rakettipatteria. Puolustavia turkmeeneja oli 10 000, ja suurin osa heistä oli ratsuväkeä. Linnoitukseen oli lisäksi ahtautunut 40 000 siviiliä. Turkmeenit olivat vahvistaneet linnoitustaan aiempien kokemustensa avulla ja erään Kaspian alueen venäläislinnoituksia tutkineen turkmeenin neuvojen perusteella. Venäläisten tykki- ja rakettituli aiheuttikin vain vähäisiä vaurioita linnoituksen muureille, mutta linnoituksen sisällä ne tekivät pahoja tuhoja.
Venäläiset eivät pystyneet ankaran vastarinnan takia valtaamaan linnoitusta rynnäköllä. Skobelev päätti yrittää ratkaista tilanteen rakentamalla tunnelin muurin alle ja räjäyttämällä siellä pommin. Suunnitelmalla oli kiire, sillä Skobelev pelkäsi turkmeenivahvistuksien tuloa. Tunnelin tekoa hidasti ilman saanti tunnelia kaivaville, mutta kahden tonnin painoinen pommi saatiin lopulta räjäytettyä 24. tammikuuta. Samaan aikaan muuria kohtaan suunnattiin keskitettyä raketti- ja tykkitulta. Räjäytyksessä ja tykkitulessa kuoli välittömästi satoja puolustajia. Kun muuriin oli syntynyt suuri aukko, venäläiset rynnäköivät siitä sisään. Muureille oli lisäksi tuotu tikkaita edellisen yön aikana. Räjähdyksestä hämmentyneet turkmeenit lähtivät pian hevosineen pakoon aavikon yli, ja heitä seurasivat pakenevat siviilit ja venäläinen ratsuväki.
Taistelu > Verilöyly

Taistelun jälkeinen verilöyly alkoi turkmeenien paon yhteydessä. Venäläiset surmasivat noin 8 000 pakenevaa ja lisäksi linnoituksessa itsessään oli kuollut noin 6 500. Erään armenialaisen silminnäkijän mukaan Skobelev salli joukkojensa ryöstää ja surmata kolmen päivän ajan. Surmattujen joukossa oli puolustajien lisäksi naisia, lapsia ja vanhuksia. Skobelev puolusti myöhemmin venäläisten joukkojen toimia sanoen rauhan ajan olevan suoraan suhteellinen surmattujen vihollisten määrään. Hänen mielestään joukkosurma oli myös parempi tapa rauhoittaa alue, kuin esimerkiksi brittien tapa hirttää muutama johtaja. Venäläisiä ajoi halu kostaa aiempi tappio linnoituksella vuonna 1879 ja turkmeenien tätäkin aiemmin ottamat venäläiset orjat. Skobelevin mukaan venäläisten tappiot olivat 268 kuollutta ja 669 haavoittunutta. Skobelev tosin luultavasti aliarvioi tappionsa.
Seuraukset

Siviilien surmaaminen herätti arvosteluryöpyn Euroopassa. Sen seurauksena Skobelev siirrettiin Minskiin, joka sijaitsi kaukana sotatoimialueilta ja oli merkityksetön paikka sotilashenkilön kannalta. Selitykseksi on tosin myös annettu se, että Skobelev oli mahdollisesti käynyt liittoutumisneuvotteluja Preussin Otto von Bismarckin kanssa.
Suuren pelin, eli Britannian ja Venäjän kilpailun kannalta Geok-Tepen taistelulla oli vain vähäistä merkitystä. Geok-Tepe oli strategisesti vähämerkityksinen, ja sen valtausta oli jo odotettu. Suuremmaksi huolenaiheeksi brittien kannalta tuli venäläisten sotatoimien mahdollinen leviäminen Merviin ja sitä kautta Afganistaniin. Brittien pelot käsitettiin Venäjällä, ja maa vakuutti, ettei se pyrkisi laajentumaan Mervin suuntaan brittien ennakoivan hyökkäyksen estämiseksi. Venäläiset kuitenkin valtasivat Mervinkin paria vuotta myöhemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geok-Tepen taistelu Wikimedia Commonsissa
Venäläisiä komentanut Mihail Skobelev.
Gertrud Nivellesiläinen

Pyhää Gertrudia esittävä maalaus 1400-luvulta Knivstan vanhassa kirkossa.
Pyhän Gertrudin pyhäinjäännöslipas Nivellesissä Belgiassa.
Pyhä Gertrud Nivellesiläinen (626 Landen – 659 Nivelles, Belgia) oli frankkien major domuksen Pipin I:n tytär ja Nivellesin luostarin abbedissa, jota kunnioitetaan pyhimyksenä sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa. Hänen muistopäivänsä on 17. maaliskuuta, joka sen mukaisesti on myös Gertrudin ja Kertun nimipäivä.
Gertrudin vanhemmat olivat frankkilainen major domus Pipin I ja hänen puolisonsa Pyhä Itta. Hän oli Andennen abbedissan, Pyhän Beggan, Pyhän Bavon ja Grimoald I:n sisar. Pipinin kuoltua vuonna 640 Itta perusti Nivellesiin, nykyiseen Belgiaan, kaksoisluostarin Maastrichtin piispan, Pyhän Amanduksen neuvosta. Gertrudista tuli luostarin ensimmäinen abbedissa.
Pyhän Gertrudin kultti levisi 1300-luvun puoli­välissä myös Pohjois­maihin. Muun muassa kaupunkeihin, joissa asui saksalaisperäistä väestöä, perustettiin Gertrud-kiltoja. Myös Suomessa toimi keskiajalla Pyhälle Gertrudille omistettuja kiltoja ainakin Ulvilassa ja Turussa.
Pyhimyslegendan mukaan Gertrud olisi pelastanut muutamia meren­kulkijoita, jotka olisivat huutaneet hänelle todettuaan olevansa merihädässä. Tämän vuoksi hänestä tuli keski­ajalla matkustajien suojeluspyhimys. Niinpä ennen matkalle lähtöä juotiin malja Pyhän Gertrudin muistoksi.
Gertrud kuvataan tavallisesti benediktiiniasussa kädessään kirkon pienois­malli, kirja tai abbedissan sauva. Toisinaan hänellä on kruunu päässään. Kirkon pienoismalli hänen attribuuttinaan viittaa siihen, että hän kannatti innokkaasti uusien kirkkojen rakentamista.
Myöhäis­keski­ajalla hänet kuvattiin toisinaan rottien ympäröimänä. Hänet kuvataan rotilta ja hiiriltä suojelevana pyhimyksenä 1400-luvulla mustan surman aikana erityisesti lounaisessa Saksassa, Alankomaissa ja Kataloniassa. Gertrud on myös monien kirkkojen suojelus­pyhimys, ja häntä kutsutaan auttajana kuolin­hetkellä. 1980-luvulta lähtien hänet on satunnaisesti esitetty kissojen suojeluspyhimyksenä, mutta tästä ei ole aiempaa aineistoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gertrud Nivellesiläinen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Gertrud av Nivelles
Käännös suomeksi
Ghazaouet

| Ghazaouet الغزوات, al-Ġazawāt |
| --- | --- |
 Ghazaouetin satamaa.
 Ghazaouet
 Koordinaatit: 35°5′38″N, 1°51′43″W 
Valtio:  Algeria
Maakunta:  Tlemcen
Piirikunta:  Ghazaouet
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Väkiluku (2020):  34 700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ghazaouet (arab. الغزوات‎, al-Ġazawāt) on satamakaupunki ja piirikunnan keskus Algerian Tlemcenin maakunnassa. Se sijaitsee Välimeren rannikolla 70 kilometriä Tlemcenistä luoteeseen. Ghazaouetin kunnassa oli arviolta 34 700 asukasta vuonna 2020.
Roomalaiset kutsuivat paikkakuntaa nimellä Ad Frates (”kaksi veljestä”) kahden sataman suulla kohoavan kiven mukaan. 1000-luvulla siellä oli linnoitus ja turkkilaisaikana Djemaa Ghazouat -niminen kaupunki. Ranskalaiset perustivat vuonna 1844 uuden kaupungin, joka sai Ludvig Filip I:n toisen pojan mukaan nimen Nemours.
Ghazaouetissa on kalastus- ja kauppasatama, josta on lauttayhteys Espanjan Almeríaan. Kaupungissa toimii Alzincin tehdas, joka tuottaa rikkihappoa, kuparikatodia ja sinkkiä. Matkailijoita houkuttelevat seudun kauniit hiekkarannat.
Generatiivisen kulun teoria

Generatiivisen kulun teoria (englanniksi the model of generative trajectory) on A. J. Greimasin kehittämä merkityksen muodostumisen monitasomalli. Semiotiikan alaan kuuluva malli käsittää kolme tasoa: semio-narratiivisen syvätason, semio-narratiivisen pintatason ja diskursiivisen tason. Tasot on tässä järjestetty abstrakteimmasta lähtien. Teorian tai mallin nimitys tulee siitä, että syvätason rakenteen katsotaan tuottavan eli generoivan tekstin käsitteelliset rakenteet ja niiden konkreettiset toteutumat. Syvätasolla vallitseva ristiriita on merkityksen muodostumisen liikkeellepanija.
Syvätaso

Semio-narratiivisen syvätason tai "olennaisimman tason" lähtökohtana on ajatus siitä, että merkityssä ilmenee suhde tai jännite käsitteellisten elementtien välillä. Nämä jännitteet ovat yksilön tai yhteisön maailmankuvien perustavanlaatuisia jäsennyksiä, kuten elämä - kuolema tai kulttuuri - luonto.
Semio-narratiivisen syvätason kuvauksissa voidaan hyödyntää ns. semioottista neliötä, jota kutsutaan myös Greimasin neliöksi. Neliöllä kuvataan merkitysyksiköiden eli seemien välisiä suhteita. Syvätason analyysin tavoitteena on löytää analysoitavan merkin tai tekstin merkitystä perustavalla tavalla muotoilevat seemit.
Greimasin kehittelemien käsitevälineiden myöhemmät soveltajat eivät ole keskenään samaa mieltä eri tasojen tulkinnasta ja tehtävästä, mutta generatiivisen kulun malli voidaan nähdä hyödyllisenä eri lähtökohdistakin käytettynä.
Pintataso

Semio-narratiivinen pintataso kuvaa kertomuksen rakenteen käsitteellisesti, irrallaan yksittäisen tekstin henkilöistä (toimijoista eli aktoreista). Tasoa kutsutaan myös temaattiseksi tasoksi.
Greimas toteaa että kielellinen lause on kuin näytelmä, jossa on pieni joukko vakiintuneita rooleja, vain niiden "esittäjät" eli kulloinkin käytettävät sanat vaihtuvat kerrasta toiseen. Vastaavalla tavalla merkitykset ilmenevät semanttisessa universumissa tietyn rakenneperiaatteen mukaisesti. Tätä rakenneperiaatetta voidaan kuvata aktanttimallin avulla.
Greimasin aktanttimallin tunnettu jäsennys perustuu Vladimir Proppin teokseen venäläisen kansansadun morfologiasta. Proppin analysoimassa satugenressä 31 ajallisesti peräkkäisestä funktiosta muodostuva rakenne on kuvattavissa eräänlaisina pienoisnäytelminä. Näytelmien roolit löytyvät seitsemän aktantin joukosta.
Diskursiivinen taso

Diskursiivisella tasolla käsiterakenne konkretisoituu tekstinä. Diskurssi on joukko peräkkäisiä "sanomia". Semio-narratiivisen syvätason vastakohtaisuudet ja pintatason aktantit saavat diskursiivisella tasolla ilmentymänsä kertomuksen elementteinä: kertomuksen aika, paikka ja henkilöt ilmaantuvat tällä tasolla.
Sitä, millaisia kertomukset voivat olla muotoilevat Greimasin mukaan kahdenlaiset rajoitukset:
1. kertomuksen suhteet aikaan ja tekemisen tapaan rajoittavat ilmaisua (esim. onko kyseessä toteutunut ja jatkuva tai päättynyt vai mahdollinen tuleva tapahtuma).
2. kertomuksen tilanteeseen liittyvät tottumukset rajoittavat puhujan (kirjoittajan) käytettävissä olevia vaihtoehtoja.
Ongelmaksi muodostuu, että syvätasolla sanoma on merkityskokonaisuus, mutta diskurssin tasolla ilmetessään siinä on lukuisia mahdollisuuksia isotopialle eli erimuotoisuudelle. Sanoman ykseyden ja diskurssien heterogeenisyyden ongelma kohdataan aloitettiinpa analyysi diskurssin tasolta tai syvätasolta.
Teorian merkitys

Eero Tarasti toteaa esipuheessaan Strukturaalista semantiikkaa -teokseen, että se liikkuu semantiikkaa yleisemmällä tietoteoreettisella tasolla. Generatiivisen kulun teoriaa voidaan soveltaa "kaikenlaisten merkkijärjestelmien ja diskurssien tutkimiseen".
Teorialla kokonaisuutena, sen eri osilla, niissä esiintyvillä käsitteillä ja kuvausmenetelmillä on lukuisia sovelluksia eri tieteen ja käytännön toiminnan aloilla.
Esimerkkejä:
Aktanttimallia on käytetty Richard Wagnerin Parsifal-oopperan tutkimiseen.
Semioottista neliötä on käytetty välineenä olutmainosten analysoinnissa.
Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -salapoliisikertomuksia on analysoitu generatiivisen kulun teoriasta peräisin olevilla välineillä.
Elio Toppano ja Vito Roberto (2009) pitävät generatiivisen kulun lähestymistapaa käyttökelpoisena hypermediasovellusten suunnitteluun.
Generatiivisen kulun mallin eri tasoja on käytetty ammattikorkeakoulun opinnäytetöissä tapahtuvan tiedonkäytön käsitteellistämiseen.
Greimasin semioottinen neliö.
Geta (Rooman keisari)

| Geta |
| --- | --- |
 Getan rintakuva.
Rooman keisari
Valtakausi:  4. helmikuuta – joulukuu 211 (augustuksen arvonimi vuonna 209)
Edeltäjä:  Septimius Severus
Seuraaja:  Caracalla

Syntynyt:  7. maaliskuuta tai 27. toukokuuta 189 Rooma
Kuollut:  19. tai 26. joulukuuta 211 (22 vuotta) Rooma
Suku:  Severa
Isä:  Septimius Severus
Äiti:  Julia Domna
Publius Septimius Geta (7. maaliskuuta tai 27. toukokuuta 189 – joulukuu 211) oli Rooman keisari vuonna 211. Hän ja hänen veljensä Caracalla olivat aluksi vuodesta 209 kanssahallitsijoina (caesar) isänsä keisari Septimius Severuksen käyttäessä todellista valtaa. Veljesten välit olivat kireät, koska he kilpailivat vallasta eivätkä luottaneet toisiinsa. Caracalla oli jo osoittanut väkivaltaisuutensa tappamalla appensa.
Isän kuoltua 211 Britannian sotaretkellä Caracalla päätti viipymättä lopettaa Getan päivät. Kun ensimmäinen yritys ei onnistunut, Caracalla yritti joulukuussa 211 toistamiseen poikien äidin asunnossa, tällä kertaa paremmalla menestyksellä. Tämän jälkeen hän murhautti veljensä kannattajat (ainakin 20 000 surmattiin) ja kirosi veljen muiston (damnatio memoriae). Kaikki todisteet Getan olemassaolosta hävitettiin, esimerkiksi Getan nimi hakattiin pois kaikista muistomerkeistä. Caracalla sai pretoriaanit hyväksymään appensa ja veljensä murhan jättiläismäisillä lahjuksilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geta (Rooman keisari) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Septimius Severus | Rooman keisari Kanssahallitsija: Caracalla | Seuraaja: Caracalla |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Getan kirkko

| Getan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Geta, Ahvenanmaa
Koordinaatit:  60°22′29″N, 019°50′55″E
Seurakunta:  Pohjois-Ahvenanmaan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1400-luvulta
Materiaali:  Kivi
Istumapaikkoja:  170
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Getan kirkko on kirkkorakennus Getassa Ahvenanmaalla. Se on pyhitetty todennäköisesti Pyhälle Yrjölle. Kivikirkko rakennettiin 1400-luvun puolivälissä tai loppupuolella. Ensimmäinen maininta kirkon olemassaolosta on vuodelta 1484. Myös 1500-luvun alkua on esitetty rakennusajaksi. Kirkon nykyinen sakaristo on rakennettu alkuperäisen tilalle 1700-luvulla. Runkohuoneen ovi- ja ikkuna-aukkoja suurennettiin tuntuvasti, jopa suhteettomastikin, 1800-luvulla, jolloin myös rakennettiin tiilinen eteinen vanhan puisen asehuoneen tilalle sekä kirkkosalin puinen tynnyriholvi. Getan kirkko toimi kappelina 1900-luvun alkuun. Kirkossa on muun muassa vuonna 1685 lahjoitettu alttaritaulu sekä saarnatuoli vuodelta 1842. Muista Ahvenanmaan kivikirkoista poiketen Getan kirkossa ei ole tornia vaan erillinen kellotapuli, joka on peräisin 1600-luvulta. Kirkossa on saksalaisen Riegerin valmistamat 8-äänikertaiset urut vuodelta 1931.
Kirkossa on neliosainen alttaritaulu vuodelta 1685. Osat ovat "Ehtoollinen", "Taivaaseenastuminen", "Paimenten kumarrus ja Kristuksen ruoskiminen" sekä "Getsemane ja Ristiinnaulittu". Kellotapulissa on kolme kelloa, joista nuoremmat ovat vuosilta 1749 ja 1816. Vanhimman kellon ikää ei varmuudella tiedetä, mutta sen arvellaan olevan keskiaikaista alkuperää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Getan kirkko Wikimedia Commonsissa
Getan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Getan kirkko (Q10504581)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Geta
koordinaatit: 60°22′29″N 19°50′55″E﻿ / ﻿60.3747°N 19.8486°E﻿ / 60.3747; 19.8486
Gert

| Gert |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  2. tammikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Gerhard
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gert on miehen etunimi, Gerhard-nimen lyhentynyt muoto.
Suomessa nimi Gert on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 417 miespuoliselle henkilölle. Gertin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan, samoin kuin Gerhardinkin, 2. tammikuuta.
Tunnettuja Gertejä

Gert Bastian, saksalainen kenraali ja poliitikko
Gert Bjerendal, ruotsalainen jousiampuja
Gert Blomé, ruotsalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari
Gert Frank, tanskalainen rata- ja maantiepyöräilijä
Gert Fredriksson, ruotsalainen meloja ja olympiavoittaja
Gert Fröbe, saksalainen näyttelijä
Gert Heidler, saksalainen jalkapalloilija
Gert Jonke, itävaltalainen kirjailija
Gert Kaasik, Mäkki, virolais-suomalainen rap-artisti ja DJ
Gert Kams, virolainen jalkapalloilija
Gert-Dietmar Klause, saksalainen maastohiihtäjä
Gert Maritz, eteläafrikkalainen Suuren vaelluksen voortrekker-johtaja
Gert Metz, saksalainen pikajuoksija
Gert Steegmans, belgialainen maantiepyöräilijä
Gert Fritz Unger, saksalainen kirjailija
Gert Weil, chileläinen kuulantyöntäjä
Gert Wingårdh, ruotsalainen arkkitehti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gert Wikimedia Commonsissa
Kemin sarjakuvapäivät

Sarjakuvapäivät on järjestetty pääasiassa Kemin kulttuurikeskuksen tiloissa.
Kemin sarjakuvapäivät on tapahtuma, jonka järjesti vuosittain Kemin sarjakuvakeskus. 35 vuoden ajan järjestettyjen Kemin sarjakuvapäivien pitäminen hiipui vuonna 2016 vapaaehtoisten tekijöiden vähenemiseen  ja vaikeaan taloustilanteeseen.
Kemin Kulttuurilautakunta järjesti 26.–27. syyskuuta 1981 yhteistyössä Suomen sarjakuvaseuran kanssa sarjakuvaseminaarin, jossa kyseltiin onko sarjakuva taidetta, käsiteltiin sarjakuvan historiaa, tuotantoa ja kulutusta, kotimaista sarjakuvaa ja sarjakuvantekijäin asemaa.
Sarjakuvatapahtumia jatkettiin vuosittain. Sarjakuvapäivien kansainvälistyminen alkoi 1985. Tuolloin ranskalainen ”selkeän viivan” (ligne claire) edustaja Serge Clerc vieraili Kemissä. Sen jälkeen arktisilla sarjakuvafestivaaleilla on vierailleet monet merkittävät sarjakuvapiirtäjät, käsikirjoittajat ja sarjakuvan asiantuntijat. Kemissä ovat käyneet muun muassa undergroundguru Robert Crumb ja sarjakuvafilosofi Scott McCloud Yhdysvalloista, piirtäjä Jose Munoz ja käsikirjoittaja Carlos Sampayo Argentiinasta, FECOn varapuheenjohtaja Norio Yamanoi Japanista ja piirtäjä Frank Odoi Keniasta. Ranskalaisen kielialueen sarjakuvaa ovat esitelleet muun muassa sarjakuvataiteilija Claire Bretécher, Bordeaux’n yliopiston professori, käsikirjoittaja Pierre Christin ja Belgian Philipsin pääjohtajan paikalta sarjakuvakäsikirjoittajaksi siirtynyt Jean van Hamme.
Vuonna 2006 järjestetyt 25. sarjakuvapäivät jäivät tapahtumasta alusta alkaen päävastuussa olleen kulttuurisihteeri Heikki Porkolan viimeisiksi.
26. sarjakuvapäivät keväällä 2007 järjestettiin aikaisempaa pienemmällä budjetilla Kemin kaupungin tapahtumalle myöntämän avustuksen pienennettyä yhdeksäsosaan aikaisemmasta. Tapahtuma vietiin Kemin sisäsatamaan, missä alueen ravintoloita ja Tullimakasiini muutettiin viikonlopun ajaksi näyttelytiloiksi. Kulttuurikeskukseen keskitettiin päivien mangaohjelma.
Useana vuonna päivillä on järjestetty japanilaista kulttuuria esittelevä Kitacon-tapahtuma, jossa esitellään animea ja mangaa.
Kemin sarjakuvakilpailut

Jo ensimmäiseen tapahtumaan liittyi sarjakuvakilpailu, jonka voitti Harri Vaalio sarjakuvallaan Näkkilä. Vuodesta 1982 lähtien kilpailujen parhaat työt on julkaistu albumeina. Valtakunnallisena sarjakuvakilpailu järjestettiin vuoteen 1999 saakka, jolloin kilpailu laajeni pohjoismaiseksi. Sarjakuvakilpailussa on ollut kaksi sarjaa: novelli- ja strippisarjakuvat.
Vuodesta 2000 lähtien Kemin sarjakuvapäivillä on järjestetty myös sprinttistripin Suomen mestaruuskilpailuja. Ideana kilpailussa on piirtää strippi annetusta aiheesta puolen tunnin sisällä. Muun muassa Ville Ranta on menestynyt näissä kilpailuissa. Vuonna 2006 kilpailun voitti turkulainen Rami Selin.
Kemin sarjakuvakilpailujen (novellit) voittajat:
1981 Harri Vaalio
1982 Harri Vaalio, Ari Kutila
1983 Arto Nyyssönen
1984 Anssi Rauhala
1985 Ilpo Koskela
1986 Hannu Mänttäri & Johanna Sinisalo
1987 Ari Pirttisalo
1988 Hannu Hirvonen
1989 Ilpo Koskela, Jarmo Somermäki
1991 Tommi Hänninen
1992 Pentti Nuortimo & Sari Luhtanen
1993 Ville Pirinen
1994 Joel Melasniemi
1995 Marko Leinonen
1996 Kimmo Niiranen
1997 Petteri Tikkanen
1998 Petteri Tikkanen
1999 Jenni Rope
2000 Noora Federley & Ville Pirinen
2001 Kati Kovács
2002 Mika Lietzén
2003 Jan Solheim, Tanska
2004 Anneli Furmark, Ruotsi
2005 Loka Kanarp, Ruotsi
2006 Hanneriina Moisseinen, Suomi
2007 Anna Sailamaa, Suomi
Sarjakuva & Musiikki -sävellys- ja sanoituskilpailu

Vuodesta 2004 alkaen Sarjakuvakeskus on järjestänyt Sarjakuva & Musiikki -sävellys- ja sanoituskilpailuja. Tuon vuoden sarjakuvapäivien teemana oli juuri Sarjakuva & Musiikki. Kilpailua jatkettiin seuraavina vuosina.
Ensimmäisessä kilpailussa palkittiin voittokappaleen Mustapukuinen mies (Pentti Korpela) lisäksi toiseksi sijoittunut O.B.Makkonen (Jarkko Meretniemi-Pekka Jäntti) ja kolmannen sijan saavuttanut Mämmilä (Martti Ohinmaa). Kilpailun tuomaristoon kuuluivat Rumba-lehden entinen toimituspäällikkö, nykyinen STT:n toimittaja Antti Eerola, sarjakuvapiirtäjä / muusikko Kivi Larmola ja muusikko, Sarjakuvakeskuksen hallituksen jäsen Jussi Korhonen. Tuomariston sihteerinä toimi festivaalijohtaja Heikki Porkola.
Vuonna 2005 ensimmäistä palkintoa ei jaettu lainkaan, kakkospalkinnon sai Matti Hagelbergin yksinkertainen viisaus (Lauri Wuolio) ja kolmannen palkinnon Viivi ja Wagner (Martti Ohinmaa). Arvosteluraatiin kuuluivat festivaalijohtaja Heikki Porkola, muusikko, sarjakuvakeskuksen hallituksen jäsen Jussi Korhonen ja sarjakuvapiirtäjä Ari Kutila.
Kolmannen, vuonna 2006 järjestetyn kilpailun voiton jakoivat euralainen Mika Peltonen kappaleella Oi Viivi ja kemiläinen Pentti Korpela kappaleella Virtanen. Lisäksi kilpailun tuomaristo myönsi kunniamaininnan Pietari Pehkoselle kappaleesta Sarjakuvia piirtelen. Vuoden 2006 kilpailun tuomariston muodostivat festivaalijohtaja Heikki Porkola ja muusikot Jussi Heikkinen ja Jussi Korhonen Sarjakuvakeskuksen edustajina sekä ulkopuolisena asiantuntijajäsenenä muusikko, sarjakuvapiirtäjä Joel Melasniemi.
Kunkin vuoden palkitut kappaleet on julkaistu CD-singleinä, jotka ovat tuottaneet Jussi Heikkinen ja Jussi Korhonen.
Sarjakuva & Musiikki -sävellys- ja sanoituskilpailu > Julkaistut CD-levyt

Mustapukuinen mies (2004)
Viivi ja Wagner (2005)
Kuvioita sarjassa (2006)