stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gizan pyramidit

Gizan pyramidit Egyptissä. Etualalla Mykerinoksen pyramidi, keskellä Khefrenin pyramidi, takana suurin, Kheopsin pyramidi. Mykerinoksen pyramidin edessä on kolme pientä kuningatarten pyramidia.
Gizan nekropolialue, jossa pyramidit sijaitsevat.
Gizan pyramidit sijaitsevat Gizassa Kairon eteläpuolella Egyptissä. Pyramidit rakennettiin noin vuosien 2600–2500 eaa. aikana. Pyramidiryhmään kuuluvat faaraoiden Khufu (Kheops), Khafre (Khefren) ja Menkaure (Mykerinos) hautamuistomerkit. Näistä Kheopsin pyramidi kuuluu maailman seitsemään ihmeeseen.
Turistien on mahdollista myös vierailla pyramidien sisällä, mutta yleensä vain yksi pyramidi kerrallaan on avoinna yleisölle.
Gizan pyramidien vieressä on Gizan sfinksi, joka rakennettiin noin vuonna 2500 eaa. Sfinksin pituus on noin 73,5 metriä ja korkeus 20 metriä.
Pyramidit ovat olleet Unescon maailmanperintöluetteloa vuodesta 1979 lähtien.
Alueen pyramidit > Kheopsin pyramidi

Kheopsin pyramidi rakennettiin noin vuonna 2550 eaa. Tuolloin rakennuksen alkuperäinen korkeus oli 146,5 metriä, leveys 230,3 metriä ja sivun kaltevuus 51,5 astetta. Nykyään korkeus on pudonnut 137,85 metriin. Pyramidin rakennukseen käytettiin yli kaksi miljoonaa kiveä, joiden keskipaino oli 2,5 tonnia. Pyramidi oli yli 4 000 vuoden ajan maailman korkein rakennus.
Alueen pyramidit > Khefrenin pyramidi

Khefrenin pyramidi rakennettiin noin vuonna 2494 eaa. Alkuperäinen korkeus oli 143,5 metriä ja leveys 215,5 metriä.
Alueen pyramidit > Mykerinoksen pyramidi

Mykerinoksen pyramidi rakennettiin noin vuonna 2455 eaa. Sen Alkuperäinen korkeus oli 65 metriä ja leveys 140 metriä.
Rakentaminen

Pyramidien rakennustapaa pohtivat jo antiikin kreikkalaiset, eikä oikeaa rakennustapaa tiedetä varmasti vieläkään. Useita teorioita on toki esitetty, joista ensimmäisen esitti kreikkalainen historioitsija Herodotos, joka väitti, että tonnien painoiset kivet nostettiin paikoilleen pienillä puisilla nostureilla. Teoriaa pidetään kuitenkin epätodennäköisenä.
Suosituimman teorian mukaan pyramidin ulkopuolella kiersi luiska, jota pitkin kivet kuljetettiin ylös. Tässäkin teoriassa on kuitenkin heikkoutensa.
Sementtiteorian valetuista lohkareista esitti ensimmäisen kerran ranskalainen Joseph Davidovits 1980-luvulla. 2000-luvulla hän on saanut belgialaisen Notre-Dame de la Paix -yliopiston fyysikon Guy Demortierin tuen. Demortier ei usko, että pyramidien rakentaminen kokonaisista kivilohkareista olisi ollut edes mahdollista.
Uudistettu ramppiteoria on ranskalaisen Jean-Pierre Houdin julkaisema keväältä 2007. Sen mukaan kivet kiskottiin ylös pyramidin sisällä kulkevia ramppeja pitkin, jotka muodostavat spiraalin muodon kokonaisuutena, joka nousee seitsemän asteen kulmassa. Aurinkoisella säällä voi vieläkin nähdä vaaleammalla linjan pyramidin sivussa, joka vastaa teorian seitsemän asteen kulmaa Gizan pyramideissa. Pyramidien kulmat olisi myös jätetty auki, jotta kivien kääntäminen olisi ollut mahdollista. National Geographic -dokumentti esitti, että Houdin teoria mahdollistaa sen, että pyramidien sivut kohtaavat symmetrisesti rakennelman huipulla sen rakennuttua, jota aiemmat teoriat eivät ehkä mahdollista.
Yleisesti on oletettu, että pyramidien rakentamiseen käytettiin orjatyövoimaa. Hautalöytöjen perusteella on kuitenkin esitetty, että rakentajat ovat olleet vapaita työmiehiä ympäri valtakuntaa. Näistä osa on asunut alueella perheineen ja haudattukin alueelle; osa on ollut töissä lyhyemmissä pätkissä. Osa tutkijoista on myös sitä mieltä, etteivät orjien taidot olisi riittäneet pyramidien rakentamiseen.
Marianna Henriksson

| Marianna Henriksson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1983
Muusikko
Tyylilajit:  barokkimusiikki
Soittimet:  cembalo
Yhtyeet:  Suomalainen barokkiorkesteri
Palkinnot
 Esittävien taiteiden valtionpalkinto (2018) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Marianna Henriksson (s. 1983) on suomalainen cembalisti, joka esiintyy useiden yhtyeiden jäsenenä ja solistina sekä Suomessa että ulkomailla. Henriksson valmistui musiikin maisteriksi Taideyliopiston Sibelius-Akatemiasta vuonna 2010 ja jatko-opinnoistaan Berliinin taideyliopistosta vuonna 2012.
Taiteellinen työskentely

Henriksson työskentelee mielellään useiden musiikinlajien ja taiteidenvälisyyden parissa. Henrikssonin muusikon työhön ovat kuuluneet uuden cembalomusiikin kantaesitykset ja -levytykset, kansanmusiikkisovitukset, breakdance-show’n maailmankiertueelle osallistuminen ja soittaminen oopperaproduktioissa. Hän on esiintynyt mm. Euroopan Unionin barokkiorkesterin, il Pomo d’oron, Les Ambassadeursin, Helsingin Barokkiorkesterin ja Suomalaisen barokkiorkesterin kanssa. Vuodesta 2023 Henriksson on toiminut Suomalaisen barokkiorkesterin taiteellisena johtajana yhdessä viulisti Anthony Marinin kanssa.
Henriksson on työskennellyt useissa nykytanssituotannoissa ja tehnyt yhteistyötä erityisesti koreografi Anna Mustosen kanssa. Mustosen ja Henrikssonin näyttämöteos Sfäärit (i dolci, Musica nova Helsinki, Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2025) tuo yhteen nykymusiikkia ja nykykoreografiaa. Työparin uutta tanssia ja varhaisbarokin musiikkia yhdistäviä suurimuotoisia näyttämöteoksia ovat puolestaan Eros (i dolci, Helsinki Early Music Festival, Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2022), Monteverdin musiikkiin tehty Maria-vesper (Helsingin Barokkiorkesteri, Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2018) ja Di anima et di corpo (Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2012). Heidän teoksiaan on esitetty Tanssin talossa, Zodiak - Uuden tanssin keskuksessa, Helsingin Musiikkitalossa ja Italian Bolzanossa.
Taiteellinen työskentely > Levytykset

Henrikssonin ensimmäinen soololevy on vuonna 2018 ilmestynyt Frammenti del discorso amoroso, jossa on mukana varhaisbarokin musiikkia. Albumilla on Giovanni Picchin, Tarquinio Merulan, Girolamo Frescobaldin, Michelangelo Rossin ja Gregorio Strozzin toccatoja ja tanssikappaleita. Albumi oli ehdolla Yleisradion vuoden levy -palkinnon saajaksi.
Taiteellinen työskentely > Palkinnot

Anna Mustoselle ja Marianna Henrikssonille myönnettiin esittävien taiteiden valtionpalkinto vuonna 2018. Palkintoperusteissa heidän mainittiin onnistuneesti avanneen uusia näkyjä tanssin ja musiikin dialogisuuteen. Di anima et di corpo ja Maria-vesper nähtiin merkittävinä taiteellisina tekoina suhteessa kotimaisen tanssi- ja musiikkikulttuurin kehitykseen. Helsingin Kaapelitehtaalle toteutettu suurimuotoinen teos toi yhteen Helsingin Barokkiorkesterin, laulajat ja tanssijat sekä visuaalisen suunnittelun tavalla, jota voi pitää taiteellisena läpimurtona.
Aiheesta muualla

Marianna Henrikssonin verkkosivut (englanniksi)
Luolien valuvesimuodostumat

Luolien valuvesimuodostumat ovat kemiallisia sedimenttimuodostumia. Pinnoitteet ovat ohuita muodostumia, joita on luolien katoissa ja seinissä. Ne ovat mikrokiteisiä tai amorfisia. Ne ovat ainakin läpikuultavia, joskus läpinäkyviä. Yksi pinnoitetyyppi on mikrokiteinen kvartsinen kerros, joka on säilyttänyt monia luolamaalauksia. Verhot ovat riippuvia muodostumia, joita on luolien katossa tai kaltevilla seinillä. Ne ovat muodoltaan levymäisiä. Ne muistuttavat ulkonäöltään verhoa ja ovat monesti poimuttuneita. Veden lämpötila vaikuttaa siihen, millaisen muotoisia verhomuodostelmista muotoutuu. Hieman nollan asteen yläpuolella olevan veden valumisen tuloksena voi muotoutua monenlaisia verhomuodostelmia. Valumia muodostuu, kun valuva vesi valuu pitkin luolan seinää ja se joko virtaa nauhamaisesti tai tihkuu vähitellen. Valumat ovat nauhamaisia ja raitamaisia muodostumia. Niissä on joskus laskoksia ja poimuja. Valumaveden suunta ja painovoima vaikuttavat valumamuodostuman muotoon. Valumien sisältämiä mineraaleja ovat muun muassa rautaoksidi sekä kuparia ja kromia sisältävät yhdisteet. Valumakiviä on luolien seinillä ja pohjalla. Ne ovat plastisia, usein paksuja kerrostumia ja joskus peittävät toista sedimenttikerrostumaa. Niitä muodostuu joskus kaivoksissa.
Viron kruunu

| Viron kruunu |
| --- | --- |

ISO 4217 -koodi:  EEK
Keskuspankki:  Eesti Pank
Symboli:  kr
Jaettava yksikkö:  sentti
500 kruunun seteli. Kuvassa Carl Robert Jakobson.
Viron kruunu (vir. Eesti kroon, valuuttatunnus EEK, lyhenne Virossa kr) oli Viron virallinen rahayksikkö vuosina 1928–1940 ja uudestaan 1992–2010. Kruunu jakaantui sataan senttiin (vir. sent).
Ennen kuin kruunu vuonna 1928 otettiin käyttöön, Viron rahayksikkönä oli markka. Neuvostovallan aikana 1941–1992 Virossakin oli käytössä Neuvostoliiton rupla. Kun maa Neuvostoliiton hajotessa itsenäistyi, siellä otettiin uudestaan käyttöön kruunu-niminen oma valuutta, joka oli käytössä, kunnes maassa vuoden 2011 alussa siirryttiin euroon.
Kruunun historia > I tasavallan kruunu

Viron rahayksikkönä vuosina 1919–1927 ollut Viron markka oli heikentynyt ja valtion kultavaranto pienentynyt niin nopeasti, että vuonna 1924 rahauudistuksen katsottiin tulleen välttämättömäksi. Uusi rahayksikkö kruunu otettiin käyttöön 1. tammikuuta 1928. Se perustui Skandinavian rahaliiton kruunun kultakantaan, jonka mukaisesti rahalaki määräsi Viron kruunun arvoksi 100/248 grammaa puhdasta kultaa. Viro otti samaan aikaan suuren ulkomaisen lainan, minkä turvin kruunun arvo saatiin vakaaksi. Sidoskurssi pysyi kiinteänä vuoden 1933 talouskriisiin asti.
Uusia kruunuseteleitä ei saatu vielä vuoden 1928 alusta liikkeelle, vaan ensimmäiset kymmenen kruunun setelit vasta syyskuussa 1928 ja muut nimellisarvot vähitellen seuraavina vuosina. Sitä ennen käytettiin vanhoja sadan markan seteleitä, joihin merkittiin päällepainatuksella "ÜKS KROON" (yksi kruunu). Myös sentti- ja kruunukolikot tulivat käyttöön vähitellen vuodesta 1928 alkaen.
Kruunun historia > Neuvostoliiton valtakausi

Elokuussa 1940 Neuvostoliitto miehitti Viron, ja rupla otettiin käyttöön 25. marraskuuta 1940. Aluksi kruunu pysyi käytössä ruplan rinnalla, mutta 25. maaliskuuta 1941 rupla korvasi kruunun kokonaan. Virolaisten hallussa olleet kruunut vaihdettiin siten, että yksi kruunu vastasi 1,25 ruplaa, vaikka kruunun markkina-arvo oli tuohon saakka ollut noin kahdeksankertainen.
Saksan miehityksen aikana 1941–1944 myös valtakunnanmarkka oli käytössä Virossa. Toisen maailmansodan jälkeen rupla oli ainoa virallinen maksuväline Virossa vuoteen 1991 asti.
Kruunun historia > II tasavallan kruunu

Jo ennen Neuvostoliiton hajoamista, vuodesta 1987 alkaen, Virossa alkoi valmistautuminen oman kansallisen valuutan käyttöön ottamiseksi. Vuonna 1989 julistettiin kilpailu seteleiden ja kolikoiden suunnittelemiseksi. Setelisarjasta tulikin uudenlainen, mutta kolikoissa päädyttiin neuvostoaikaa edeltäneiden kolikoiden lähes identtisiin toisintoihin. Viron irtauduttua Neuvostoliitosta ja itsenäisyyden palauduttua kruunu otettiin jälleen viralliseksi maksuvälineeksi 20. kesäkuuta 1992. Uusi kruunu korvasi silloisen Venäjän ruplan suhteessa 1:10.
Viron uusi kruunu sidottiin 1992 Saksan markkaan (DEM) kiinteällä kurssilla 8 EEK = 1 DEM, ja euroon tämän korvattua Saksan markan suhteessa 1 EUR = 1,95583 DEM tästä lasketulla kurssilla 15,64664 EEK = 1 EUR. Kun Viron kruunu kytkettiin ERM II:een 27. kesäkuuta 2004, kurssi lyhennettiin muiden euroon liitettyjen valuuttojen tapaan kuuteen merkitsevään numeroon 15,6466 EEK = 1 EUR . Valuutanvaihtopaikoissa kaupalliset osto- ja myyntikurssit ovat luonnollisesti poikenneet tästä jonkin verran.
Kruunun historia > Vaihto euroon

Viro otti euron käyttöön 1. tammikuuta 2011, ja Viron kruunun rinnakkaiskäyttöajaksi oli määritelty kaksi viikkoa tuosta päivästä eteenpäin .  Virosta tuli entisistä neuvostotasavalloista ensimmäinen euroalueeseen liittynyt maa, ja samalla toistaiseksi ainoa Suomen euronaapuri. Kruunu kävi maksuvälineenä euron rinnalla siirtymäajan, joka oli 1.–14. tammikuuta 2011.
Virallinen muuntokurssi on 15,6466 EEK = 1 EUR eli sama kuin kruunun kurssi oli ollut koko ajan euroon nähden.
Euroon siirtymisen ajankohtaa jouduttiin lykkäämään aiemmasta tavoitteesta (2007), koska Viro ei aiemmin vielä täyttänyt rahaunionin inflaatioehtoa.
Viron euroon siirtymisen kestoksi oli määritelty yhteensä puolentoista kuukauden aika paikallisten pankkien välityksellä. Vuoden 2010 joulukuun alusta kauppiaat saivat hakea käteiskassaansa varastoon valmiiksi eurovaluuttaa, jota ei saanut laittaa kiertoon ennen vuodenvaihdetta. Maksimirajaksi pankkien kesken pienille ja keskisuurille yrityksille oli annettu 10 000 euroa. Myönnettyä ennakkosummaa vastaava varaus kruunuissa merkittiin yrityksen pankkitililtä käyttövaroista pois. Eurokolikoita yritys sai pyytää maksimissaan 20 kg:n verran. Pankki jätti yritykselle vapauden valita, minkä arvoisina kolikoina se halusi tämän erän lunastaa. Kaikki ennakkoon saadut eurot oli säilytettävä selvästi erillään lukitussa paikassa vuodenvaihteeseen saakka.
Joulukuun 2010 alusta myös yksityiset kansalaiset saivat vaihtaa pankeista valmiiksi käteiseuroja ja ostaa virallisia Viron euron tutustumispakkauksia. Asiakkaiden pankkitileillä tapahtui automaattinen muunnos kruunuista euroiksi vuoden vaihtuessa keskiyöllä virallisen vahvistetun kurssin mukaan ilman palvelumaksua. Pankkien velvollisuudeksi ottaa vastaan kierrosta palaavia kruunuja oli määritelty 14. tammikuuta 2011 saakka.
Joulukuun alusta sai myös tehdä ostoksia Virossa euroissa, jos myyjä omalta puoleltaan hyväksyi kaupankäynnin euroissa ja hänellä oli hallussaan ennakkoon varattuja euroja.
Lisäksi Viron valtiovarainministeriö valmisteli kotitalouksia euron käyttöön omalla kampanjallaan. Jokaiseen kotiosoitteeseen postitettiin joulukuun 2010 alussa kirje ja tavallisen kotitalouden tutustumispaketti uuteen rahaan. Kirjekuori sisälsi ilmaisen eurolaskimen, "Tere euro" -lehtisen viroksi ja venäjäksi sekä esittelykirjeen Viron valtiovarainministeriltä Jürgen Ligiltä ja EU:n talouskomissaarilta Olli Rehniltä. Kampanjan perimmäinen tarkoitus oli ehkäistä rajuja hinnanmuutoksia ja inflaatiota euroajan alkaessa.
Käteisrahat

Virossa oli kruunuajan päättyessä käytössä 1, 2, 5, 10, 25, 50, 100 ja 500 kruunun arvoisia seteleitä ja 5, 10, 20 ja 50 sentin sekä 1 ja 5 kruunun kolikoita.  Eräät nimellisarvot olivat jo harvinaistuneet rahaliikenteessä, kuten 1 ja 50 kruunun setelit sekä 5 sentin kolikko, koska niitä ei enää valmistettu .
Käteisrahat > Setelit

| Arvo kr | Arvo € | Etupuoli | Etupuoli | Taustapuoli | Taustapuoli | Painovuodet  | Suunnittelija  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 kruunu | 0,06 € |  | Kristjan Raud (1865–1943), taiteilija |  | Toompean linna ja Pikk Hermann (Pitkä Hermanni -torni) | 1992 | Urmas Ploomipuu |
| 2 kruunua | 0,13 € |  | Karl Ernst von Baer (1792–1876), tiedemies |  | Tarton yliopisto | 1992, 2006, 2007 | Urmas Ploomipuu |
| 5 kruunua | 0,32 € |  | Paul Keres (1916–1975), shakinpelaaja |  | Narvanjoen varren saksalainen linnoitus ja Ivangorodin venäläinen linnake | 1991, 1992, 1994 | Vladimir Taiger |
| 10 kruunua | 0,64 € |  | Jakob Hurt (1839–1907), kansatieteilijä, teologi ja kielitieteilijä |  | Urvasten tammi ("Tamme-Lauri") | 1991, 1992, 1994, 2006, 2007 | Vladimir Taiger |
| 25 kruunua | 1,60 € |  | A. H. Tammsaare (1878–1940), kirjailija |  | Vargamäen maatila | 1991, 1992, 2002, 2007 | Vladimir Taiger |
| 50 kruunua | 3,20 € |  | Rudolf Tobias (1873–1918), säveltäjä ja urkuri |  | Estonia-teatteri | 1994 | Vladimir Taiger |
| 100 kruunua | 6,39 € |  | Lydia Koidula (1843–1886), runoilija |  | Vaahtopäät lyövät Suomenlahden rannikon klintteihin | 1991, 1992, 1994, 1999, 2007 | Vladimir Taiger |
| 500 kruunua | 31,96 € |  | Carl Robert Jakobson (1841–1882), poliitikko |  | Haarapääsky lentää maaseutumaiseman yllä | 1991, 1994, 1996, 2000, 2007 | Vladimir Taiger |
| 10 kruunua, juhlaseteli | 0,64 € | Kuva Eesti Pankin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) | Virolainen tyttö kansallispuvussa, lyhdettä pidellen (vuoden 1928 setelin etusivun näköispainos) | Kuva Eesti Pankin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) | Urvasten tammi ("Tamme-Lauri") ja Viron vaakuna | 2008 | Günther Reindorff, Vladimir Taiger  |
Käteisrahat > Kolikot > Juhlarahat

Käyttökolikoiden lisäksi Virossa on julkaistu useita juhlarahakolikoita maan itsenäisyyden palautumisen jälkeisenä aikana. Juhlarahat ovat hopeaa tai kultaa, yksi platinaa. Näistä on luettelo Viron keskuspankin sivuilla.
Vaihtokurssi

Euro -> Viron kruunu (Arkistoitu – Internet Archive) Viron kruunu -> Euro (Arkistoitu – Internet Archive) - Valuuttalaskuri.org
| Tämänhetkiset EEK-vaihtokurssit |
| --- | --- |
XE.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
OANDA.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
Aiheesta muualla

Eesti Pankin Internet-sivut (mm. seteleiden ja kolikoiden kuvat) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (viroksi)
Bisnes- ja talousuutisia suomeksi Virosta
| n k Euro |
| --- | --- | --- |
Kursivoidut maat eivät vielä käytä euroja, mutta suunnittelevat ottavansa käyttöön
| Eurot maittain |  Alankomaat  Andorra  Belgia  Bulgaria  Espanja  Irlanti  Italia  Itävalta  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Monaco  Portugali  Ranska  Romania  Saksa  San Marino  Slovakia  Slovenia  Suomi  Vatikaani  Viro  |  |
| Erikoisrahat ja juhlarahat |  2 euron erikoisrahat  |  |
| Euromaiden entiset rahayksiköt |  Alankomaiden guldeni  Belgian frangi  Espanjan peseta  Irlannin punta  Italian liira  Itävallan šillinki  Kreikan drakma  Kroatian kuna  Kyproksen punta  Latvian lati  Liettuan liti  Luxemburgin frangi  Maltan liira  Portugalin escudo  Ranskan frangi  Saksan markka  Slovakian koruna  Slovenian tolar  Suomen markka  Viron kruunu  |  |
Sweeney Todd (vuoden 2006 elokuva)

| Sweeney Todd |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Moore
Käsikirjoittaja:  Joshua St Johnston
Pääosat:   Ray Winstone  Essie Davies  Tom Hardy  David Warner  David Bradley 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  BBC Drama
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sweeney Todd on vuonna 2006 ilmestynyt David Mooren ohjaama televisioelokuva legendaan perustuvasta sarjamurhaajaparturi Sweeney Toddista, jota esittää näyttelijä Ray Winstone.
Juoni

Sweeney Todd on parturi lähellä Newgaten vankilaa Lontoossa. Elämä on vuonna 1765 kovaa Lontoossa ja vaatii kovaa luontoa. Hän tekee parturoinnin ohessa myös välskärin töitä kuten ompelee haavoja, hoitaa ampumahaavoja ja tekee abortteja. Kaikki Toddin parturiin tulevat eivät kuitenkaan lähde koskaan sieltä pois.
Kun Todd näkee ensimmäisen kerran naapurinsa rouva Lovettin hän rakastuu tähän ensi silmäyksellä. Rouva Lovettista tulee kuitenkin prostituoitu. Todd seuraa seinässä olevan reiän kautta kun rouva Lovett ottaa asiakkaita vastaan ja alkaa tappamaan heitä. Todd tunnustaa tekonsa rouva Lovettille ja he päättävät aloittaa liiketominnan, jossa rouva Lovett tekee lihapiirakoita Toddin tappamien miesten lihasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ray Winstone  | … |  Sweeney Todd   |
|  Essie Davies  | … |  Rouva Lovett   |
|  Tom Hardy  | … |  Matthew Payne   |
|  David Warner  | … |  Sir John Fielding   |
|  David Bradley  | … |  Sweeneyn isä   |
Lähteet:
Aiheesta muualla

Sweeney Todd (TV) Filmaffinity. Viitattu 27.3.2021. (englanniksi)
Kemin sarjakuvakeskus

Kemin sarjakuvakeskuksen logo
Kemin sarjakuvakeskus järjestää Kemin sarjakuvatapahtumia, tuottaa sarjakuvanäyttelyitä ja harjoittaa kustannustoimintaa. Sarjakuvakeskuksen yhteydessä toimii huomattava sarjakuvakirjasto.
Kemin sarjakuvakeskus perustettiin vuonna 1988 Sarjakuvakeskus Kemi ry –nimisenä tukemaan Kemin kaupungin kulttuurilautakunnan sarjakuvatoimintaa.
Kulttuurilautakunta oli aloittanut sarjakuvatapahtumien järjestämisen jo vuonna 1981 ja valtakunnallisen läpimurron sarjakuvapäivät saivat vuonna 1986. Vuonna 1993 Kemin sarjakuvapäivien järjestäminen siirtyi kokonaan sarjakuvakeskukselle.
Kemin sarjakuvakeskuksen historia juontaa joulukuun 30. päivään vuonna 1974, jolloin Kemin kaupunginhallitus äänestyspäätöksellä karsi poliittisen perustein kasvatusneuvolaan tilattavien lehtien listalta Aku Ankka -lehden. Pikku-uutinen päätöksestä levisi erilaisin versioin ympäri maailmaa: Kemille naurettiin Sri Lankaa myöten.
Kemin saama julkisuus muistettiin kun kaupunkiin perustettiin kulttuurilautakunta vuonna 1977. Yhdeksi toiminta-alueekseen lautakunta päätti ottaa kotimaisen populaarikulttuurin, erityisesti sarjakuvan edistämisen.
Ranskasta 1950-luvun lopulla alkanut sarjakuvan aikuistuminen tavoitti Suomen näkyvimmin vasta 1980-luvulla. Kemillä oli tässä kehityksessä merkittävä panos. Samalla Kemi on kääntänyt 1970-luvulla saamansa negatiivisen julkisuuden positiiviseksi voimaksi.
Sarjakuvakeskuksen puheenjohtajina ovat toimineet tiedotuspäällikkö Hannu Sainio (nyk. Simeoni Hellman), varatuomari Veijo Röntynen, sosiaali- ja terveystoimenjohtaja Riitta Luosujärvi, opettaja ja toimittaja Maippi Tapanainen, sarjakuvataiteilija Ilpo Koskela, lastenkulttuurikoordinaattori Outi Hyvönen, toimittaja Risto Koskinen sekä nykyään puheenjohtajana toimiva toiminnanjohtaja Pirkko Pehkonen.lähde?
Kemin sarjakuvapäivät

Kemin sarjakuvapäivien järjestäminen aloitettiin vuonna 1981 ja ne kansainvälistyivät vuonna 1985. Sarjakuvapäivillä järjestettiin muun muassa sarjakuvakilpailuja ja jaettiin Lempi-palkintoja. Toistaiseksi viimeiset sarjakuvapäivät järjestettiin vuonna 2016.
Vuodesta 2004 alkaen Sarjakuvakeskus on järjestänyt myös Sarjakuva & Musiikki -sävellys- ja sanoituskilpailuja. Tuon vuoden sarjakuvapäivien teemana oli juuri Sarjakuva & Musiikki. Kilpailun palkitut julkaistiin CD-levynä.
Kemin sarjakuvapäivät > Julkaistut CD-levyt

Mustapukuinen mies (2004)
Viivi ja Wagner (2005)
Kuvioita sarjassa (2006)
Näyttelytoiminta

Kemin sarjakuvakeskuksen näyttelytoiminta jakaantuu kahteen osaan. Keskus edeltäjineen on tuonut Kemiin sarjakuvapäivien ajaksi sarjakuvanäyttelyitä ja tuottanut omia näyttelyitä, jotka ovat Kemin tapahtuman jälkeen kiertäneet muuallakin Suomessa. Pääasiassa sarjakuvapäivien näyttelyt järjestettiin pitkään Kemin taidemuseossa, mutta muitakin tiloja on käytetty. Erikoisin on ollut vuonna 1984 kaupungintalon hisseissä järjestetty ranskalaisen Barben eroottisten pystysarjakuvien näyttely nimeltä 2 x 13 kerrosta.
Sarjakuvakeskuksen tuottamista näyttelyistä menestyksekkäin on ollut Tarmo Koiviston Mämmilä 20 vuodelta 1995, joka veti Kemin taidemuseoon kuukauden aikana ennätykselliset 18 248 kävijää. Mämmilä on sittemmin kiertänyt Orivedellä, Helsingin kaapelitehtaalla, Malmitalossa ja Jyväskylän Alvar Aalto-museossa. Kaikkiaan näyttelyn on nähnyt yli 60 000 katsojaa.
Mittavin ulkomaisista näyttelyistä on ollut vuoden 1993 sarjakuvapäivillä esillä ollut Ranskan kansallisen sarjakuvakeskuksen tuottama amerikkalaisen, nykyisin Ranskan ja Espanjan rajalla kuvanveistoa harrastavan Robert Crumbin aikaisemmin Angoulemessa nähty Crumbin maailma, jonka Kemiin käytännöllisesti tuotti Hannu Sainio.
Lisäksi sarjakuvakeskuksen tuottamat kolmiulotteiset Viivi ja Wagner ja Aku Ankka-näyttelyt, myös Hannu Sainion Kemiin tuottama, ovat 
vierailleet Riihimäen taidemuseossa. Aku Ankka- ja Karvinen-näyttelyt 
olivat näytillä myös Silja Linen laivoilla kesällä 2011. Kemissä Aku Ankat ja muut ankat olivat palaa Kulttuurikeskuksen kahvion palossa.
Sarjakuvakeskus
on myös avustanut ja toiminut asiantuntijan roolissa erilaisissa 
näyttelyissä. Keskuksen näyttelymateriaalia on ollut lainassa 
esimerkiksi Kulta ja sarjakuva-näyttelyssä Tankavaaran kultamuseossa 
vuonna 2014.
Vuonna 2015 Kemin sarjakuvakeskus avasi kaupungin keskustaan ympärivuotisen ja pysyvän sarjakuvanäyttelyn. Näyttely esittelee sarjakuvaa monin tavoin ja sisältää esimerkiksi kymmeniä sarjakuvaoriginaaleja ja kolmiulotteisia patsaita tunnetuista sarjakuvahahmoista. Näyttelyssä on myös vaihtuvia näyttelyosioita. Näyttelyn myötä Kemin sarjakuvakeskus on pystynyt työllistämään yhden vakituisen työntekijän sekä lukuisia työharjoittelijoita.