stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
James Joyce
Teokset > Muut teokset

Collected Poems (kootut runot, 1936)
Finnegans Wake (1939)
Stephen Hero (kirjoitettu 1904–06, julkaistu 1944)
Letters of James Joyce Vol. 1 (1957)
The Critical Writings of James Joyce (1959)
The Cat and the Devil (1965)
Letters of James Joyce Vol. 2 (1966)
Letters of James Joyce Vol. 3 (1966)
Selected Letters of James Joyce (1975)
The Cats of Copenhagen (2012)
Kirjallisuutta

Bowker, Gordon: James Joyce: A New Biography.  New York:  Farrar, Straus and Giroux, 2011.  ISBN 978-0-374-17872-7  (englanniksi)
Boysen, Benjamin: The Ethics of Love: An Essay on James Joyce.  Odense:  University Press of Southern Denmark, 2013.  ISBN 978-87-7674-691-9  (englanniksi)
Ellmann, Richard: James Joyce.  Oxford University Press, 1959, rev. ed. 1982.  ISBN 0-19-503103-2  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
James Joycen teoksia Gutenberg-projektissa.
James Joyce Bibliography. (englanniksi)
Joyce Studies Annual. (englanniksi)
H. K. Riikosen Joyce-painotteinen kirjoitus klassikoiden kääntämisestä. Kiiltomato.net.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  ELMCIP  Dictionnaire historique de la Suisse  NARA  RISM  SNAC 2  IdRef 
Marjorie FitzGibbon, James Joycen patsas, 1990.
Taiteilijan omakuva nuoruuden vuosilta -teoksen kansi. Itse teos valmistui 1916, mutta sen pohjana olleen esseen Taiteilijan omakuva Joyce luonnosteli yhdessä päivässä 1904.
Vuodesta 1917 alkaen Joycen näössä alkoi esiintyä ongelmia. Hän joutui käymään elämänsä aikana läpi yksitoista silmäleikkausta. Joycen silmäsairaus näkyy tässä vuonna 1922 tehdyssä piirroksessa.
Joycen rintakuva Dublinissa
Dubliners, 1914
Alkukielisen Ulysses-teoksen kansi
Joukko Ulysseksen ihailijoita juhlimassa bloomsdayta.
Serotoniinireseptori

Serotoniini.
Serotoniinireseptori eli 5-HT-reseptori on monien eliölajien, muun muassa ihmisen reseptori, johon muun muassa välittäjäaine serotoniini voi kiinnittyä luonnollisena ligandina. Reseptoreita on seitsemää tyyppiä, 5-HT1–7, jotka jakautuvat edelleen lukuisiin alatyyppeihin. Niitä on sekä keskus- että ääreishermostossa. Osa reseptoreista toimii kiihdyttävinä ja osa vaimentavina eli hermosolun toimintaa estävinä.
Serotoniinireseptorit moduloivat monien välittäjäaineiden vapautumista; tällaisia ovat esimerkiksi GABA, dopamiini, adrenaliini / noradrenaliini ja asetyylikoliini. Sama pätee moniin hormoneihin; näitä ovat muun muassa oksitosiini, prolaktiini, vasopressiini, kortisoli, kortikotropiini ja substanssi P. Serotoniinireseptorit vaikuttavat moniin biologisiin prosesseihin, kuten aggressioon, levottomuuteen, ruokahaluun, kognitioon, oppimiseen, muistiin, mielialaan, pahoinvointiin, uneen ja lämmönsäätelyyn. Ne ovat myös monien lääkkeiden ja päihteiden vaikutuskohteita; näitä ovat muun muassa monet antidepressantit, antipsykootit, laihdutusvalmisteet, antiemeetit, prokineetit, migreenilääkkeet, hallusinogeenit ja entaktogeenit.
Lukuun ottamatta 5-HT3-reseptoria, joka on ionikanavareseptori, kaikki muut serotoniinireseptorit ovat G-proteiinikytkentäisiä reseptoreja, jotka aktivoivat toisiolähettejä hermosolun sisällä, jotta viesti välittyy eteenpäin.
Tyypit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tyyppi | Toimintatyyppi | Mekanismi | Vaikutustapa  |
| 5-HT1 | Gi/Go-proteiinikytkentäinen. | Solun cAMP-tason vähentäminen. | Estävä   |
| 5-HT2 | Gq/G11-proteiinikytkentäinen. | Solun IP3- ja DAG-tasojen lisääminen. | Kiihdyttävä   |
| 5-HT3 | Ligandiporttinen Na+ ja K+ -kationikanava. | Plasmakalvon depolarisointi. | Kiihdyttävä   |
| 5-HT4 | Gs-proteiinikytkentäinen. | Solun cAMP-tason lisääminen. | Kiihdyttävä   |
| 5-HT5 | Gi/Go-proteiinikytkentäinen. | Solun cAMP-tason vähentäminen. | Estävä |
| 5-HT6 | Gs-proteiinikytkentäinen. | Solun cAMP-tason lisääminen. | Kiihdyttävä   |
| 5-HT7 | Gs-proteiinikytkentäinen. | Solun cAMP-tason lisääminen. | Kiihdyttävä |
Vuoden 1964 talviolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1964 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 36 eri maasta, jotka kilpailivat 34 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan saavutti Neuvostoliitto.
Mitalitaulukko

| Vuoden 1964 talviolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1964 talviolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1964 talviolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1964 talviolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1964 talviolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1964 talviolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Neuvostoliitto | 11 | 8 | 6 | 25 |
| 2 |  Itävalta | 4 | 5 | 3 | 12 |
| 3 |  Norja | 3 | 6 | 6 | 15 |
| 4 |  Suomi | 3 | 4 | 3 | 10 |
| 5 |  Ranska | 3 | 4 | 0 | 7 |
| 6 |  Saksojen yhteisjoukkue | 3 | 3 | 3 | 9 |
| 7 |  Ruotsi | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 8 |  Yhdysvallat | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 9 |  Alankomaat | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 10 |  Kanada | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 11 |  Iso-Britannia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 12 |  Italia | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 13 |  Pohjois-Korea | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 |  Tšekkoslovakia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 34 | 38 | 31 | 103 |
Lähde: Innsbruck 1964 olympic.it. Viitattu 22.1.2016. (englanniksi)
Vuoden 1968 talviolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1968 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 37 eri maasta, jotka kilpailivat 35 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan saavutti Norja.
Mitalitaulukko

| Vuoden 1968 talviolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1968 talviolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1968 talviolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1968 talviolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1968 talviolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1968 talviolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Norja | 6 | 6 | 2 | 14 |
| 2 |  Neuvostoliitto | 5 | 5 | 3 | 13 |
| 3 |  Ranska | 4 | 3 | 2 | 9 |
| 4 |  Italia | 4 | 0 | 0 | 4 |
| 5 |  Itävalta | 3 | 4 | 4 | 11 |
| 6 |  Alankomaat | 3 | 3 | 3 | 9 |
| 7 |  Ruotsi | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 8 |  Länsi-Saksa | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 9 |  Yhdysvallat | 1 | 5 | 1 | 7 |
| 10 |  Suomi | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 10 |  Itä-Saksa | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 12 |  Tšekkoslovakia | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 13 |  Kanada | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 14 |  Sveitsi | 0 | 2 | 4 | 6 |
| 15 |  Romania | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 35 | 39 | 32 | 106 |
Lähde: Grenoble 1968 olympic.it. Viitattu 22.1.2016. (englanniksi)
Vuoden 1908 kesäolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1908 kesäolympialaisissa kilpailtiin olympiamitaleista 110 eri tapahtumassa. Mukana oli 22 maata, joista 19 maan urheilijat saavuttivat mitalisijoja. Eniten olympiavoittoja saavuttivat isäntämaa Ison-Britannian urheilijat.
Mitalitaulukko

| Vuoden 1908 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1908 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1908 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1908 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1908 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1908 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Iso-Britannia | 56 | 51 | 38 | 145 |
| 2 |  Yhdysvallat | 23 | 12 | 12 | 47 |
| 3 |  Ruotsi | 8 | 6 | 11 | 25 |
| 4 |  Ranska | 5 | 5 | 9 | 19 |
| 5 |  Saksa | 3 | 5 | 6 | 14 |
| 5 |  Unkari | 3 | 4 | 2 | 9 |
| 7 |  Kanada | 3 | 3 | 10 | 16 |
| 8 |  Norja | 2 | 3 | 3 | 8 |
| 9 |  Italia | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 10 |  Belgia | 1 | 5 | 2 | 8 |
| 11 |  Australaasia | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 12 |  Venäjän keisarikunta | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 13 |  Suomi | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 14 |  Etelä-Afrikka | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 15 |  Kreikka | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 16 |  Tanska | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 17 |  Alankomaat | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 17 |  Böömi | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 19 |  Itävalta | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 110 | 107 | 106 | 323 |
Lähde: London 1908 olympic.it. Viitattu 16.1.2016. (englanniksi)
Kansan Raittiusliitto

Kansan Raittiusliitto (KRL, 1948–1956 Kansan Raittiustyön Keskus, KaRaKe) on vasemmistolainen raittiusjärjestö, joka perustettiin vuonna 1948 Suomen Kansan Demokraattisen Liiton päihdepoliittiseksi järjestöksi. 1970-luvulla Suomen kommunistisen puolueen opposition kannattajat saivat liitossa enemmistön, jolloin kansandemokraattinen raittiusliike hajosi ja SKDL:n enemmistön kannattajat perustivat Kansandemokraattisen Raittiusliiton (KDRL). KRL jatkaa nykyään pienimuotoista toimintaansa sitoutumattomana raittiusjärjestönä.
Kansan Raittiusliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.
Historia

Kansandemokraattinen raittiustoiminta aloitettiin SKDL:n perustamisen myötä, mutta erillinen raittiusjärjestö KaRaKe perustettiin vasta 1948. Koiton talossa 10. marraskuuta pidetyn perustavan kokouksen kutsui koolle Raittiusyhdistys Koitto, joka myös valmisti sääntöluonnoksen. Keskuksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Koiton toimitsija Olavi Niemi.
Vuonna 1955 perustettiin KaRaKen varhaisnuorisojaostoksi 10–15-vuotiaille suunnattu Sammon Takojat. Turun liittokokouksessa 1956 KaRaKen nimi vaihdettiin Kansan Raittiusliitoksi. Vuonna 1958 liittoon kuului yli 700 jäsenjärjestöä, joista suurin oli helsinkiläinen Koitto. KRL:n toiminta oli tuolloin pääasiassa työväestölle suunnattua päihdevalistusta, jonka tavoitteena oli mahdollisimman vähäinen alkoholinkulutus.
KRL:n 1970-luvulla voimassa olleen ohjelman mukaan päihteiden käyttö palvelee yhteiskunnallista taantumusta ja jarruttaa työväenliikkeen edistyksellisten päämäärien toteuttamista. KRL:n tarkoituksena olikin välittää raittiustietoutta erityisesti työläisten keskuuteen. Liitto vaati tuolloin muun muassa alkoholimainonnan kieltämistä, alkoholijuomien valmistuksen siirtämistä valtion yksinoikeudeksi sekä päihdevalistuksen voimakasta lisäämistä. 1970-luvun alussa KRL:ään kuului noin 100 raittiusjärjestöä ja 800 raittiusjaostoa eri kansalaisjärjestöistä. Liitossa oli tuolloin yli 80 000 jäsentä.
Vuonna 1964 KRL oli mukana perustamassa Kansan Sivistystyön Liittoa (KSL). Elokuussa 1993 KRL oli yksi yhteistyöjärjestö Suomen Elämäntapaliitto ry:n perustajista. Elämäntapaliiton perustivat vasemmistolaiset raittiusjärjestöt, kun perinteinen työväenliikkeen raittiustoiminta hiipui ja valtion tukipolitiikkaa muutettiin. KRL kuitenkin erosi elämäntapaliitosta keväällä 2006 poliittisten erimielisyyksien kärjistyttyä.
KRL:n äänenkannattaja oli aluksi vuonna 1949 ilmestymisensä aloittanut Uusi Liekki ja vuodesta 1967 Raittiussanomat, jonka nimi muutettiin vuonna 1984 muotoon RS. Raittiussanomat. 1988 nimeksi vaihdettiin Hyvä olo. Lehti lakkautettiin 1992. KRL:n varhaisnuorisolehti oli Sammon Soihtu (1968–?).
Puheenjohtajat

Olavi Niemi 1948–19xx
Vieno Aaltonen
Aleksi Kiviaho
Veikko I. Rytkönen
Ensio Laine (1969–1986)
Antti Holopainen
Kaarle X (Ranska)

| Kaarle X |
| --- | --- |
 Kaarle X kruunajaisasusssa, François Gérard 1825
Ranskan kuningas
Valtakausi:  16. syyskuuta 1824 – 2. elokuuta 1830
Kruunajaiset:  29. toukokuuta 1825
Edeltäjä:  Ludvig XVIII
Seuraaja:  Ludvig Filip I

Syntynyt:  9. lokakuuta 1757 Versailles'n palatsi, Ranskan kuningaskunta
Kuollut:  6. marraskuuta 1836 (79 vuotta) Graefenberg-Coronini palatsi, Görz, Itävalta nyk. Gorizia, Italia
Hautapaikka:  Kostanjevican fransiskaaniluostarin kirkko, Nova Gorica, Slovenia
Puoliso:  Marie-Thérèse de Savoie
Lapset:  Ludvig XIX   Sophie d'Artois   Charles Ferdinand   Marie Thérèse d'Angoulême
Koko nimi:  Charles-Philippe
Suku:  Bourbon (kapetingi-dynastia)
Isä:  dauphin Ludvig
Äiti:  Maria Josepha von Sachsen
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Henrik IV
Ludvig XIII
Gaston Orléans
Henriette-Marie
Ludvig XIII
Ludvig XIV
Filip I, Orléansin herttua
Ludvig XIV
Ludvig, Grand Dauphin
Ludvig, Burgundin herttua
Filip V, Espanjan kuningas
Kaarle, Berryn herttua
Ludvig XV
Ludvig XV
Ludvig, Dauphin
Ludvig XVI
Ludvig XVIII
Kaarle X
Ludvig XVI
Ludvig XVII
Ludvig XVII
Ludvig XVIII
Kaarle X
Artois'n kreivi Charles-Philippe, Antoine-François Callet'n mukaan 1775, L'ordre du Saint-Esprit'n ritarikunnan asussa
Kaarle X (ransk. Charles X); (9. lokakuuta 1757 Versailles'n linna, Ranskan kuningaskunta – 6. marraskuuta 1836 Graefenberg-Coronini palatsi, Görz (nyk. Goritzia), Itävallan keisarikunta) oli Ranskan ja Navarran kuningas vuosina 1824–1830.
Hän oli Bourbon-suvun vanhemman haaran viimeinen Ranskan kuningas.
Suku

Charles-Philippe oli dauphin Ludvigin, joka oli Ludvig XV:n ja puolalaistaustaisen kuningatar Maria Leszczyńskan poika ja tämän toisen puolison, Saksin prinsessa Maria Josefina Karolinan (1731–1767), joka oli Saksin vaaliruhtinas Fredrik August II (Puolan kuningas August III) ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Josefinan tytär. Hänellä oli kolmetoista sisarusta, joista seitsemän eli aikuiseksi asti. Hän oli viidenneksi vanhin poika. Vanhempi veli Berryn herttua oli kuningas Ludvig XVI, nuorempi veli Louis-Stanislaus-Xavier, Provencen kreivi oli kuningas Ludvig XVIII, sisar Marie Clotilde (1759–1802) avioitui Sardinian kuningas Kaarle Emanuel IV:n kanssa, joka oli samalla Charles-Philippen lanko ja nuorin sisar prinsessa Élisabeth teloitettiin giljotiinissa vuonna 1794.
Prinssi maanpaossa

Nuorena Artois'n kreivi Charles-Philippe tunnettiin sulavakäytöksisenä ja suosittuna. Hän oli kälynsä Marie Antoinetten hyvä ystävä ja kuului tämän seurapiiriin. Hänen poliittinen aktiivisuutensa alkoi monarkian kriisistä vuonna 1786, jolloin hän edusti hovin taantumuksellista siipeä. Hän kannatti aateliston taloudellisten etuoikeuksien poistoa, mutta vastusti kaikkea kirkonmiesten ja aateliston yhteiskunnallisten etuoikeuksien karsimista. Hän uskoi että Ranskan taloutta piti uudistaa, mutta ilman että monarkia hävitetään. Hän vastusti myös kaikkia kolmannen säädyn eli tavallisen kansan edustajien pyrkimyksiä lisätä äänivaltaansa. Tämä sai jopa kuningas Ludvig XVI:n kritisoimaan häntä ja kutsumaan häntä ”kuningasmielisemmäksi kuin kuningas itse”.
Ludvig XVI määräsi Bastiljin valtauksen 14. heinäkuuta 1789 jälkeen Charles-Philippen jättämään Ranskan, sillä kuningas pelkäsi, että tämä murhattaisiin. Toisena syynä oli toive, että veli Charles-Philippe edustaisi hovia ulkomailla ja säilyttäisi dynastian, jos pahin tapahtuisi. Charles-Philippe pakeni perheensä kanssa puolisonsa kotimaahan Savoijiin, Torinoon. Sen jälkeen hän siirtyi Koblenziin ja Trieriin Saksassa, jossa hän asui vuodesta 1791 lähtien rakastajattarensa kanssa, jossa muut prinssit ja veli Louis-Stanislas-Xavier, Provencen herttua jo olivat. Hän pelkäsi että Louis tekee kompromissin vallankumouksellisten kanssa ja pettää monarkian. Charles-Philippe otti Charles Alexandre de Calonnen neuvostoonsa, mikä johti välirikkoon tätä inhonneen Marie Antoinetten kanssa. Charles-Philippe tunsi tämän vuoksi syyllisyyttä, kun Marie Antoinette teloitettiin giljotiinissa vuonna 1793.
Venäjän keisarinna Katariina Suuri oli Charles-Philippen tärkein liittolainen: Katariina tuki tätä maanpaossa elävien rojalistien kilpailevaa johtajaa paroni Louis de Breteuilia vastaan. Lopulta Charles-Philippe päätyi pitkäaikaisen rakastajattarensa varakreivitär Louise de Polastronin (1764–1804) kanssa vuonna 1792 Britanniaan, jossa Yrjö III antoi hänen asua kuninkaallisessa Holyroodin palatsissa Edinburghissa. Charles-Philippe ei pitänyt kaupungin ääriprotestanttisesta ilmapiiristä ja vietti aikaansa pääosin palatsin sisäpuolella. Charles-Philippestä tuli ajan myötä ja rakastajattarensa kuoleman jälkeen kiihkeä katolinen. Puoliso Marie-Thérèse kuoli vuonna 1805 Itävallassa. Hän asui Lontoossa myös osoitteessa 72 South Audley Street, Mayfair vuosina 1805-1814.
Charles-Philippe asui edelleen Edinburghissa kun Ranskan monarkia palautettiin eli Bourbon-restauraatio alkoi vuonna 1814 ja valtaistuimelle nousi hänen veljensä Ludvig XVIII:na. Veljesten välit eivät olleet erityisen läheiset, sillä Charles-Philippe piti Ludvig XVIII:ta petollisena ja uskonnottomana. Ludvig XVIII:n hallitsijakaudella Charles-Philippe johti äärirojalistista oppositiota, joka pääsi valtaan Charles-Philippen pojan, Berryn herttua Charles Ferdinandin murhan vuonna 1820 jälkeen eikä hän koskaan henkisesti toipunut tästä murhasta.
Kuningas

Hänestä tuli kuningas Kaarle X vuonna 1824 ja hän hallitsi vallankumoukseen vuoteen 1830 asti, jolloin hän erosi mieluummin kuin jatkoi perustuslaillisena monarkkina. Kaarle X:tä seurasi Ludvig Filip I Ranskan viimeisenä kuninkaana.
Kaarlesta tuli kuningas 67-vuotiaana vuonna 1824, veljensä kuoleman jälkeen. Hänen kruunajaisissaan esitettiin viimeistä kertaa ikivanha Reimsin arkkipiispan suorittama seremonia, jota kumpikaan muista 1800-luvun kuninkaista ei käyttänyt, Kaarlen ohella 1800-luvun Ranskan monarkeista vain Napoleon I kruunattiin.
Kruunusta luopuminen ja maanpako

Kaarlen ja hänen viimeisen pääministerinsä Jules Armand de Polignacin äärikonservatiiviset toimet johtivat lopulta heinäkuun vallankumoukseen vuonna 1830, jonka vuoksi Kaarle joutui luopumaan kruunusta. Hän muutti Edinburgiin Holyroodin palatsiin ja pyrki siirtämään kruunun pojanpojalleen, Chambordin kreivi Henrille. Liberaalit valtiopäivät eivät kuitenkaan hyväksyneet Chambordin kreivin nimittämistä Henrik V:ksi ja lopulta kuninkaaksi nousi Orléansin herttua Ludvig Filip I. Kaarle muutti poikansa Louis Antoinen, tämän puolison Marie-Thérèse Charlotten  ja hovinsa kanssa Itävallan keisari Frans I:n kutsumana Prahan linnaan vuonna 1832. Hallitsijan vaihduttua vuonna 1835 he muuttivat kansleri Klemens von Metternichin suojeluksessa Graefenberg-Coronini palatsiin Goriziaan (ent. Görz, Itävallan keisarikunta) nykyisessä Italiassa, jossa hän kuoli 79-vuotiaana koleraan marraskuussa 1836.
Hänet, hänen poikansa, tämän puoliso sekä pojanpoikansa ja tämän puoliso on haudattu Bourbon-hautaholviin Kostanjevican fransiskaaniluostarin kirkkoon Nova Goriziassa, Sloveniassa.
Avioliitto ja lapset

Charles-Philippe avioitui 16. marraskuuta 1773 Versailles'n linnassa Savoijin prinsessa Marie-Thérèsen (1756–1805) kanssa, joka oli Sardinian kuningas Viktor Amadeus III:n ja Espanjan infanta Maria Antonia Fernandan (1729–1785) kolmanneksi vanhin tytär. Hänen äidinpuoleiset isovanhempansa olivat Filip V ja Elisabet Farnese. Hänellä oli yksitoista sisarusta, joista kolmesta veljestä tuli Sardinian kuninkaita ja vanhempi sisar Maria Giuseppina (1753–1810) avioitui vuonna 1771 Ludvig XVIII:n kanssa.
Heille syntyi neljä lasta:
Louis Antoine Ludvig XIX, Artois'n kreivi ja Angoulêmen herttua (6. elokuuta 1775 – 3. kesäkuuta 1844), avioitui maanpaon aikana Kuurinmaalla Jelgavan palatsissa 1799 serkkunsa Ranskan prinsessa Marie-Thérèse Charlotten kanssa, ei jälkeläisiä
Sophie, Mademoiselle d'Artois (5. elokuuta 1776 – 5. joulukuuta 1783), kuoli 5-vuotiaana
Charles Ferdinand, Berryn herttua (24. tammikuuta 1778 – 13. helmikuuta 1820), avioitui Frans I:n ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Clementina (1777–1801) tyttären Molempain Sisiliain prinsessa Maria-Carolinen kanssa, heidän poikansa oli Ranskan kruununtavoittelija Bordeaux’n herttua Henri (1820–1884), joka tunnettiin myöhemmin Chambordin kreivinä
Marie Thérèse, Mademoiselle d'Angoulême (6. tammikuuta 1783 – 22. kesäkuuta 1783), kuoli alle vuoden ikäisenä
Vuodesta 1785 lähtien Artois'n kreivi Charles-Philippe oli suhteessa naimisissa olevan varakreivitär Louise de Polastronin (1764–1804) kanssa. Suhteesta ei syntynyt lapsia.
Avioliitto ja lapset > Aviopuoliso

Kun Charles-Philippe lähti Savoijista rakastajattarensa kanssa Saksaan vuonna 1791, hän ei ottanut mukaansa puolisoaan, ja pariskunta eli toisistaan erossa loppuelämänsä. Artoisin kreivi kieltäytyi antamasta Marie Thérèselle lupaa oleskella tai vierailla hänen luonaan, kielsi jopa osallistumasta heidän poikansa Louis Antoinen häihin serkkunsa prinsessa Marie-Thérèsen Charlotten kanssa Kuurinmaalla kesällä 1799.
Pian miehensä lähdön jälkeen molemmat pojat lähtivät Savoijista palvelemaan Joseph de Condén johtamassa emigranttiarmeijassa Saksassa. Marie Thérèsea kuvailtiin lohduttomaksi ja syvästi surulliseksi sen jälkeen, kun hänen puolisonsa ja poikansa olivat jättäneet hänet Savoijin ja hänen kerrottiin harkitsevan nunnaksi ryhtymistä. Hänen kälynsä Sardinian kuningatar Marie Clothilde suostutteli hänet olemaan menemättä luostariin. Tämä vetosi hänen velvollisuutensa tunteeseen lapsiaan kohtaan, ja Marie Thérèse ilmaisi myöhemmin kiitollisuutensa Clothildelle tästä.
Vuonna 1792 sisar Marie Joséphine saapui Torinoon. Heidän läsnäolonsa Savoijssa oli poliittisesti arkaluonteista, koska se häiritsi Ranskan ja Savoijin välisiä suhteita. Huhtikuussa 1796, kun Ranska voitti Savojin Napoleon Bonaparten johdolla Ranskan vallankumoussodan Italian sotaretkissä, Marie Thérèse ja sisar Marie Joséphine lähtivät Torinosta Novaraan, samalla kun Marie Joséphinen puoliso Provencen kreivi Louis-Stanislas-Xavier lähti Veronasta. Kun sisar jatkoi Itävaltaan, Marie Thérèse hyväksyi isänsä kutsun palata Torinoon Ranskan ja Savoijin välisen rauhan jälkeen toukokuussa.
Joulukuussa 1798, kun Piemonte liitettiin Ranskaan, Marie Thérèse lähti hovirouvansa kanssa Graziin Itävaltaan, jonne hänen annettiin jäädä ja jossa hän kuoli vuonna 1805. Koska hän kuoli ennen kuin hänen puolisostaan tuli Ranskan kuningas, hän pysyi Artoisin kreivittärenä. Hänet haudattiin keisarilliseen mausoleumiin lähelle Grazin katedraalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaarle X (Ranska) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ludvig XVIII | Ranskan kuningas | Seuraaja: Ludvig Filip |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Charles-Philippe Artois'n kreivi 6-vuotiaana ja sisar Marie Clotilde 4-vuotiaana, François-Hubert Drouais 1763
Artois'n kreivi Charles-Philippe, Henri-Pierre Danloux 1796-1798. L'ordre du Saint-Esprit'n ritarikunnan rintanauha
Kaarle X, Thomas Lawrence 1825
Puoliso Maria Thérèse de Savoie, Artois'n kreivitär, lastensa Louis Antoine Angoulêmen herttuan ja ja Charles Ferdinand Berryn herttuan sekä Sophie d'Artoisin kanssa, n. 1780-1782
Ludvig XIX:n ja Kaarle X:n haudat Kostanjevicin fransiskaaniluostarin kirkossa Bourbon-hautaholvissa, Nova Goriza, Slovenia
Mäkihypyn maailmancup 2008–2009

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Mäkihypyn maailmancup 2008–2009 | Mäkihypyn maailmancup 2008–2009 |  |
Voittaja
| Kokonaiscup |  Gregor Schlierenzauer |  |
| Keski-Euroopan mäkiviikko |  Wolfgang Loitzl |  |
| Lentomäkicup |  Gregor Schlierenzauer |  |
| Maiden välinen cup |  Itävalta |  |
| Team Tour |  Norja |  |
| Nordic Tournament |  Gregor Schlierenzauer |  |
Kilpailut
| Kilpailupaikat | 20 |  |
| Henkilökohtaiset kilpailut | 27 |  |
| Joukkuekilpailut | 6 |  |
| Perutut kilpailut | 1 |  |
| ← 2007–2008 | 2009–2010 → |  |
Mäkihypyn maailmancup 2008–2009 alkoi Kuusamosta Suomessa 29. marraskuuta 2008. Kauden aikana järjestettiin 27 henkilökohtaista osakilpailua ja 6 joukkuekilpailua. Viimeinen osakilpailu hypättiin Planicassa Sloveniassa 22. maaliskuuta 2009. Kausi oli ensimmäinen, jona järjestettiin Team Tour.