stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2014
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 44,64 | Ida Aidanpää | Hanna-Maari Latvala | Minna Laukka | Emmi Mäkinen |
| 2. | Tampereen Pyrintö | 46,80 | Lotta Harala | Janita Tammisalo | Maiju Pokkinen | Ella Räsänen |
| 3. | Helsingin Kisa-Veikot | 47,40 | Ifeoma Chukwuma | Laura Kolehmainen | Moona Latvala | Kristiina Vuorvirta  |
4 × 400 m
| 1. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 3.43,84 | Emilija Manninen | Minna Laukka | Emmi Mäkinen | Hanna-Maari Latvala |
| 2. | Helsingfors IFK | 3.45,53 | Jasmin Showlah | Viivi Lehikoinen | Nea Mattila | Sanna Aaltonen |
| 3. | IK Falken | 3.50,00 | Emilia Borgmästars | Mette Paavolainen | Zenitha Eriksson | Karin Storbacka |
4 × 800 m
| 1. | IK Falken | 8.47,44 | Heidi Eriksson | Zenitha Eriksson | Sandra Eriksson | Karin Storbacka |
| 2. | Helsingin Kisa-Veikot | 8.59,87 | Katja Erävistö | Hilkka Kontro | Minna Lamminen | Suvi Selvenius |
| 3. | Turun Urheiluliitto | 9.10,76 | Johanna Sällinen | Aino Paunonen | Tiia Taipale | Johanna Matintalo |
3 × 3 000 m kävely
| 1. | Espoon Tapiot 1 | 41.34,23 | Erika Parviainen | Taika Nummi | Henrika Parviainen |  |
| 2. | Vasa IS | 44.00,51 | Mikaela Löfbacka | Lycke Karlsson | Vera Rauhala |  |
| 3. | Espoon Tapiot 2 | 45.34,58 | Enni Nurmi | Hele Haapaniemi | Riina Perkiö  |  |
Vilho Tynkkynen

Vilho Petter Tynkkynen  (28. elokuuta 1900 Lappee – 13. syyskuuta 1966) oli suomalainen opettaja, nuorisoseuraliikkeen vaikuttaja ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria

Vilho Tynkkysen vanhemmat olivat kivityömies Pekka Tynkkynen ja Vendla Eskolin ja puoliso vuodesta 1928 opettaja Lempi Anna Matilda Häkkänen. Tynkkynen valmistui maatalousteknikoksi 1923 ja kansakoulunopettajaksi 1925. Hän oli Lahden kansanopiston ja Lahden kansankorkeakoulun opettaja 1925–1941, Suomen nuorison liiton pääsihteeri 1941–1949 ja Kuusan aseman kansakoulun johtajaopettaja vuodesta 1950. Kansanopistokaikujen päätoimittajana Tynkkynen toimi 1931–1941,  Nuorisoseuratyön toimittajana 1932–1941 ja Nuorisoseuraviestin päätoimittajana 1944–1949. Hänellä oli myös useita nuorisoseura-, opinto-, raittius- ja kansalaistoiminnan luottamustehtäviä.
Julkaisuja

Hartolan osuuskaupan 10-vuotisjulkaisu, 1926
Neljännesvuosisataa raittiustyötä Lahden seudulla: julkaistu Lahden raittiuspiirin 25-vuotisjuhlaan, 1928
Itä-Hämeen esikuva- ja kokeilutila Hartolassa: arvokas hanke Itä-Hämeen maatalouden kohottamiseksi, mikä ansaitsee kaikkien vakavan huomion, 1932
Itä-Hämeen maakunnan ainoa rautatie, Lahti-Jyväskylä on rakennettava loppuun: ellei näin tehdä, niin ovat valtiovallan sen hyväksi tähän asti tekemät uhraukset tuottamattomina: maakunnan sekä kaukoliikenteen suuret edut kehoittavat toteuttamaan tämän hankkeen mahdollisimman pian, 1938
Opetuselokuvat kansansivistystyön palvelukseen: käsikirja ja elokuvien luettelo, 1939
Etelä-Hämeen nuorisoseurojen liiton vuosikertomus vuodelta 1938, 1939
Nuorisoseuratyö jouluna 1939: Etelä-Hämeen nuorisoseurojen liiton lehti, 1939, päätoimittaja Vilho Tynkkynen
Nuorisoseuratyö jouluna 1940: Etelä-Hämeen nuorisoseurojen liiton lehti, 1949, päätoimittaja Vilho Tynkkynen
Etelä-Hämeen nuorisoseurojen liiton 35-vuotisjuhlavuosi, 1941
Tulirauta: runoja Hämeen edistysseurojen tilaisuuksiin, 1941, toim. Vilho Tynkkynen, Inkeri Häkkä
Nuorten liitto : Suomen nuorison liiton vuosikirja 32–34, 1942
Nuorisoseuraliikkeen ajankohtaisia kysymyksiä, 1942
Etelä-Hämeen nuorisoseuratyön historia 1893–1943, 1943
Nuorten liitto: Suomen nuorison liiton vuosikirja n:o 37, 1944
Nuorten liitto: Suomen nuorison liiton vuosikirja n:o 40, 1947
Nuorten liitto: Suomen nuorison liiton vuosikirja n:o 41, 1948
Vihreät liput: nuorisoseuralukemisto, 1949, toim. Vilho Tynkkynen, Paavo Montonen, M. E. Mäki, Vihtori Mäkelä
Maatalouden edistämistyötä Itä-Hämeessä 1797–1947: Hartolan maatalousseuran juhlajulkaisu, 1950
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2019

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2019 järjestettiin 7.–8. syyskuuta Ylivieskassa. Kilpailujen järjestävinä seuroina olivat Ylivieskan Kuula ja Kaustisen Pohjan-Veikot. Viestijuoksun SM-kilpailut kisattiin Ylivieskassa ensimmäistä kertaa.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Esbo IF | 41,40 | Arttu Paananen | Tuukka Huuskola | Jonathan Brace | Roope Saarinen |
| 2. | IF Sibbo-Vargarna | 41,73 | Elias Ylöstalo | Mikael Granqvist | Eljas Aalto | Edward Lindberg |
| 3. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 41,81 | Tuomas Rouvali | Elmo Lakka | Ilari Manninen | Viljami Hietaharju |
4 × 400 m
| 1. | IF Sibbo-Vargarna | 3.15,68 | Eljas Aalto | Mikael Granqvist | Edward Lindberg | Anton Kunnas |
| 2. | Naantalin Löyly | 3.16,69 | Elias Tuominen | Aatu Koivisto | Christian Vänttinen | Markus Teijula |
| 3. | Kenttäurheilijat-58 | 3.16,82 | Leo Uusimäki | Elias Jrad | Tuomas Hyytiäinen | Ville Lampinen |
4 × 800 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 7.42,20 | Vincent Quednau | Eero Saleva | Panu Jantunen | Niko Viljola |
| 2. | Naantalin Löyly | 7.43,99 | Christian Vänttinen | Elias Tuominen | Aatu Koivisto | Markus Teijula |
| 3. | Lahden Ahkera | 7.47,54 | Wilho Hautala | Hannu Granberg | Martti Siikaluoma | Janne Kanerva |
4 × 1 500 m
| 1. | Lahden Ahkera | 15.52,09 | Janne Kanerva | Wilho Hautala | Hannu Granberg | Martti Siikaluoma |
| 2. | Joensuun Kataja | 15.54,06 | Mikko Hirvonen | Mika Kotiranta | Samu Mikkonen | Jiri Karjalainen |
| 3. | Helsingin Kisa-Veikot | 15.56,09 | Vincent Quednau | Joonas Harjamäki | Eero Saleva | Panu Jantunen |
3 × 3 000 m kävely
| 1. | Esbo IF | 37.52,21 | Joni Hava | Jaakko Määttänen | Artturi Oila |  |
| 2. | Urjalan Urheilijat | 46.59,92 | Markku Leino | Aleksi Ojala | Akseli Leino |  |
3.: 

Lähde
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 44,67 | Aino Pulkkinen | Hanna-Maari Latvala | Anniina Kortetmaa | Nooralotta Neziri |
| 2. | Helsingfors IFK | 46,75 | Inka Pöyry | Viivi Lehikoinen | Nea Mattila | Lotta Kemppinen |
| 3. | Veitsiluodon Kisaveikot | 46,99 | Veera Pudas | Mette Baas | Ida Ravaska | Tiina Taskinen |
4 × 400 m
| 1. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 3.44,31 | Janette Niemi | Anniina Kortetmaa | Heini Ikonen | Aino Pulkkinen |
| 2. | Helsingfors IFK | 3.44,84 | Nea Mattila | Lotta Kemppinen | Inka Pöyry | Viivi Lehikoinen |
| 3. | Veitsiluodon Kisaveikot | 3.47,79 | Mette Baas | Veera Pudas | Erika Utriainen | Ida Ravaska |
4 × 800 m
| 1. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 8.56,12 | Siiri Rainio | Lotta Mäkinen | Janette Niemi | Heini Ikonen |
| 2. | Helsingin Kisa-Veikot | 8.58,12 | Mona Jäppinen | Moona Latvala | Suvi Selvenius | Katja Blunden |
| 3. | IK Falken | 9.13,64 | Suzette Finne | Hanna Frostdahl | Karin Storbacka | Nathalie Blomqvist |
3 × 3 000 m kävely
| 1. | Espoon Tapiot | 42.29,93 | Ellen Seisto | Enni Nurmi | Hele Haapaniemi |  |
| 2. | Lapuan Virkiä | 43.28,00 | Heta Veikkola | Sanna Mäenpää | Anniina Kivimäki |  |
| 3. | Pyhäselän Urheilijat | 44.54,56 | Cindy Ahponen | Anna Nousiainen | Peppi Ahponen |  |
Lähde
Verkkopreussinahven

| Verkkopreussinahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Koralliahvenet Pomacentridae
Suku::  Dascyllus
Laji::  reticulatus
Kaksiosainen nimi
 Dascyllus reticulatus  (Richardson, 1846) 
Katso myös
   Verkkopreussinahven Wikispeciesissä   Verkkopreussinahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Verkkopreussinahven (Dascyllus reticulatus) on koralliahveniin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Verkkopreussinahven kasvaa noin 9 cm pitkäksi. Sen vartalo on vaalea, evät tummat ja vatsaevästä selkään nousee yksi musta juova. Lähellä pyrstöä on toinen, huonommin erottuva juova. Verkko-nimen kala on saanut suomujensa tummempien reunojen muodostaman verkkokuvion takia.
Alkuperä

Verkkopreussinahven elää luonnossa Indopasifisella merialueella ja Tyynenmeren länsiosassa.
Käyttäytyminen

Nuoret verkkopreussinahvenet piileksivät korallien suojissa ja viihtyvät ryhmässä, mutta aikuiset yksilöt ovat aggressiivisia etenkin lajitovereita kohtaan.
Ravinto

Verkkopreussinahvenet syövät luonnossa pieniä katkarapuja, mutta oppivat syömään liha- ja leväpitoista akvaariokalanruokaa.
Aiheesta muualla

Dascyllus reticulatus (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Turkin sota

Kaartin 3. Suomen Tarkk'ampujapataljoonan sotilaita Gornyi Dubnjakin taistelun aikoihin.
Taistelu Grivitsassa
Turkin sodasta vuonna 1878 palanneita Kaartin upseereita ja aliupseereita.
Turkin sota käytiin Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan välillä vuosina 1877–1878. Sotaa on nimitetty eri maissa myös Romanian itsenäisyyssodaksi ja Bulgarian itsenäisyyssodaksi.
Sodan alku

Vuonna 1876 turkkilaiset kukistivat Bulgarian kapinan, jolloin Euroopan lehdistössä nostettiin meteli turkkilaisjoukkojen Bulgariassa tekemistä hirmuteoista. Huhtikuussa 1877 tsaari Aleksanteri II julisti sodan Osmanien valtakuntaa vastaan, ja Venäjän joukot hyökkäsivät maahan 1877. Nimellisesti venäläiset hyökkäsivät suojellakseen Bulgarian kristittyjä ja vapauttaakseen slaavit Turkin vallasta, käytännössä myös turvatakseen Venäjän etuja Mustallamerellä.
Venäjän joukot ylittivät Tonavan ponttooneilla ja etenivät lähelle Konstantinopolia. Venäjän joukkoihin kuului myös Suomen kaarti. Suomen kaarti kunnostautui erityisesti Gornyi Dubnjakin taistelussa, ja huomionosoituksena keisari Aleksanteri II antoi sille kunnianimen Vanhan kaartin pataljoona. Nykyisin joukko-osasto tunnetaan Kaartin jääkärirykmenttinä.
Sodan tapahtumat

Sodan alussa Venäjä ja Romania tuhosivat kaikki laivat Tonavan varrelta ja miinoittivat joen. Kesäkuussa 1877 venäläinen sotajoukko siirtyi Tonavalta jokisuistoon Galațissa ja jatkoi kulkua kohti Rusçukia. Heinäkuussa 1877 venäläiset rakensivat Svištovissa Tonavan yli sillan ja aloittivat ylittämisen. Osmanien sotamarsalkka Osman pašša siirtyi Plevnaan. Venäläinen kenraali Mihail Skobelev hyökkäsi kaupunkiin. Venäläiset taistelivat vallatakseen Plevnan lähellä sijaitsevan Grivitsan. Osman paššan sitkeän puolustuksen vuoksi venäläiset eivät useista yrityksistään huolimatta saaneet vallatuksi kaupunkia suoraan ja joutuivat siksi saartamaan sen. Plevnan piiritys (heinä–joulukuu 1877) kääntyi venäläisten ja romanialaisten joukkojen voitoksi niiden katkaistua kaupungin kaikki huoltoyhteydet Turkkiin.
Romanian armeija (130 000 miestä, joista 10 000 kaatui, ja 12 000 bulgarialaista) osallistui taisteluun Venäjän puolella.
Sodan tapahtumat > Kaukasus

Sotavoimat Georgiassa ja Armeniassa koostuivat venäläisten 75 000 miehestä ja turkkilaisten 20 000 miehestä. Ensimmäinen hyökkäys tapahtui Bayczidissa 29. huhtikuuta 1877. Lokakuussa 1877 turkkilaiset käynnistivät Adžariassa laajan hyökkäyksen venäläisiä joukkoja vastaan. Turkkilaisten tappiot Adžarian taistelussa nousivat 5 000–6 000 kaatuneeseen, ja yli 8 500 jäi sotavangeiksi. Venäläisten kuolleiden määrä oli 15 500.
Sodan tapahtumat > Sodan päättyminen

Murtauduttuaan läpi Balkanin vuorilta Venäjän armeija eteni nopeasti Marmaranmeren rannikolle saakka. Aselevosta sovittiin 31. tammikuuta 1878, mutta venäläiset etenivät tämänkin jälkeen. He pysähtyivät helmikuun lopussa vasta aivan Konstantinopolin porteilla, San Stefanossa. Britannian lähetettyä sotalaivoja turkkilaisten avuksi Venäjä kuitenkin luopui osmanien pääkaupungin valtaamisesta. Sodan päättänyt San Stefanon rauhansopimus allekirjoitettiin 3. maaliskuuta.
Sodan jälkeen

San Stefanon rauhansopimuksella Venäjään  liitettiin Armenian itäosa ja syntyi Suur-Bulgaria, johon kuului laajoja alueita Balkanista. Britannian ja Saksan vastustuksen vuoksi kutsuttiin koolle Berliinin kongressi, jossa Venäjä menetti voittamansa alueet. Serbia, Romania ja Montenegro itsenäistyivät, Bulgaria sai autonomian.
Vuonna 1879 demokraattisesti valittu kansankokous valitsi Bulgarian ruhtinaaksi saksalaisen Battenbergin prinssin Alexanderin. Keisari Aleksanteri II nimitti suomalaisen kenraaliluutnantti Johan Casimir Ehrnroothin vuonna 1880 Bulgarian sotaministeriksi. Hänen avustuksellaan ruhtinas Aleksanteri syrjäytti seuraavana vuonna edistyksellisen valtiosäännön ja ryhtyi hallitsemaan itsevaltiaana. Vuonna 1885 Bulgarian ruhtinas Aleksanteri liitti Itä-Rumelian Bulgariaan, minkä johdosta venäläiset upseerit vangitsivat hänet ja hänet pakotettiin eroamaan.
Sota aiheutti Kansainvälisen Punaisen Ristin liikkeen tunnusten jakaantumisen ristiä kannattavien kristittyjen ja puolikuuta kannattavien turkkilaisten muslimien välille. Jako on voimassa edelleen tänäkin päivänä, ja yhdistykset toimivat yhdessä Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun yhdistysten kansainvälisenä liittona.
Sota kulttuurissa

Leo Tolstoin romaanin Anna Karenina loppupuolen tapahtumat sijoittuvat Turkin sodan aikaan. Teoksen viimeisessä osassa kuvataan Balkanille lähteviä vapaaehtoisia ja sodan venäläisissä herättämiä tunteita, niin isänmaallista (panslavistista) hurmosta kuin uskonnosta kumpuavaa vastustustakin.
Sodan peruja on tunnettu marssilaulu ”Suomen kaartin paluulaulu” (”Kauan on kärsitty vilua ja nälkää…”), jonka sanotaan soineen, kun suomalaiset joukot palasivat kotiin. Gornyi Dubnjakin taistelu mainitaan sen toisessa säkeistössä. Sodan muistoksi laulu on Kaartin pataljoonan marssilaulu.
Muuta

Viimeinen elossa ollut Turkin sodan suomalainen veteraani Matti Teerisalo kuoli vuonna 1950.
Kirjallisuutta

Tapio Hiisivaara: Tuhannenpa verran poikia läksi. Suomen kaarti Balkanin sodassa 1877-1878.  WSOY, 1968.
Keijo Kylävaara: Balkanin santaa.  Kirjayhtymä, 1978.  ISBN 951-26-1513-4.
Jouni Suistola ja Heikki Tiilikainen: Sodassa vieraalla maalla: suomalaiset Turkin sodassa 1877–1878.  Atena, 2014.  ISBN 978-952-300-083-4.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turkin sota Wikimedia Commonsissa
Turkin sodan veteraanit muistelevat, äänite Ylen Elävässä arkistossa
Vääpeli Lemminkäisen päiväkirja Suomen kaartin retkestä Konstantinopolin muurien edustalle vuosina 1877–1878. (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla
Turkin sodan veteraanit kertovat muistojaan, Helsingin Sanomat, 18.09.1937, nro 251, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen kaarti Turkin sodassa. Vanha Kaartin juhlissa läsnä ollut veteraani kertoo, Hakkapeliitta, 28.09.1937, nro 39, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kun Suomen Kaarti lähti Turkin sotaan, Hakkapeliitta, 21.02.1939, nro 8, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalaisen upseerin kertoelmia Turkin sodasta, Hakkapeliitta, 21.03.1939, nro 12, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
S. A. Merivirta : Suomalaisen upseerin kertoelmia Turkin sodasta, jatkoa, Hakkapeliitta, 28.03.1939, nro 13, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jussi Jalonen: Kansallista sotahistoriaa monikansallisella sotanäyttämöllä. Kirja-arvostelu teoksesta Sodassa vieraalla maalla: suomalaiset Turkin sodassa 1877–1878. Atena, 2014. (Agricolan kirja-arvostelut, 28.11.2014.)
Antero Leitzinger: Suomalaiset todistajina Balkanin sodissa. Kirja-arvostelu teoksesta Sodassa vieraalla maalla: suomalaiset Turkin sodassa 1877–1878. Atena, 2014. (Agricolan kirja-arvostelut, 15.5.2015.)
Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan väliset sodat
| --- | --- |
1500-luku:  Astrahanin sotaretki 1569 Krimin kaanikunnan tukijana: Venäjän-Krimin sodat · Venäjän–Krimin sota (1552–1576)
1600-luku:  Venäjän–Turkin sota (1676–1681) · Suuri Turkin sota (1683–1699)
1700-luku:  Venäjän–Turkin sota (1710–1711) · Venäjän–Turkin sota (1735–1739) · Venäjän–Turkin sota (1768–1774) · Venäjän–Turkin sota (1787–1792)
1800-luku:  Venäjän–Turkin sota (1806–1812) · Kreikan vapaussota (1821–1829) · Venäjän–Turkin sota (1828–1829) · Krimin sota (1853–1856) · Turkin sota (1877–1878)
1900-luku:  Kaukasuksen rintama (1914–1917) (osana ensimmäistä maailmansotaa) · Neuvosto-Venäjän–Turkin sota (1917–1918) (osana Venäjän sisällissotaa)
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2015

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2015 järjestettiin 4.–5. heinäkuuta Seinäjoella.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Helsingfors IFK | 41,02 | Joona-Ville Heinä | Ilari Mäkinen | Erik Back | Johan Versluis |
| 2. | Turun Urheiluliitto | 41,52 | Jaakko Malmivirta | Ville Wendelin | Cheela Changala | Lauri Kirkkola |
| 3. | Esbo IF | 41,81 | Tommi Eerola | Roope Saarinen | Tuukka Huuskola | Tobias Öhman |
4 × 400 m
| 1. | Helsingfors IFK | 3.16,84 | Gustav Klingstedt | Johan Versluis | Jevgeni Aleksandrov | Erik Back |
| 2. | Noormarkun Nopsa | 3.18,77 | Antti Lempinen | Matti Välimäki | Teemu Lankinen | Eemeli Välimäki |
| 3. | Turun Urheiluliitto | 3.19,21 | Ville Wendelin | Juho Launto | Henri Hagelberg | Lauri Kirkkola |
4 × 800 m
| 1. | IK Falken | 7.41,91 | Mikael Bergdahl | Jimmy Finnholm | Simon Haglund | Niclas Sandells |
| 2. | Turun Urheiluliitto | 7.43,31 | Kennedy Charicha | Saku Lehikoinen | Marco Bertolotti | Joonas Lehtinen |
| 3. | Joensuun Kataja | 7.50,36 | Jukka Keskisalo | Teemu Ruippo | Arttu Vattulainen | Jari Räsänen |
4 × 1 500 m
| 1. | Joensuun Kataja | 15.57,53 | Jukka Keskisalo | Oskari Pennanen | Arttu Vattulainen | Jari Räsänen |
| 2. | Turun Urheiluliitto | 15.58,02 | Johannes Brunila | Marco Bertolotti | Kennedy Charicha | Joonas Lehtinen |
| 3. | IK Falken | 16.04,87 | Simon Haglund | Jimmy Finnholm | Mikael Bergdahl | Niclas Sandells |
3 × 3 000 m kävely
| 1. | Esbo IF | 39.24,13 | Elmo Koivunen | Mikko Ruokolainen | Eemeli Kiiski |  |
| 2. | Turun Weikot Yleisurheilu | 39.41,47 | Timo Viljanen | Hugo Leppäsyrjä | Aleksi Ojala |  |
| 3. | Keski-Uudenmaan Yleisurheilu | 44.21,18 | Jere Niemi | Aatu Komulainen | Jaakko Määttänen |  |
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Lahden Ahkera | 47,15 | Heli Halonen | Elisa Hakamäki | Jenna Pihkola | Neea Honkala |
| 2. | Helsingfors IFK | 47,18 | Jasmin Showlah | Heini Vainionpää | Cecilia Sandell | Sanna Erkinheimo |
| 3. | Helsingin Kisa-Veikot | 47,28 | Ifeoma Chukwuma | Beda Eronen | Sara Vorselman | Kamilla Nurminen |
4 × 400 m
| 1. | Turun Urheiluliitto | 3.45,96 | Saara Raitis | Silja Pelto-Piri | Venla Paunonen | Aino Paunonen |
| 2. | IK Falken | 3.47,42 | Cecilia Långnabba | Mette Paavolainen | Karin Storbacka | Zenitha Eriksson |
| 3. | IF Nykarlebynejden | 3.48,51 | Anna Julin | Jonna Skrifvars | Simone Wiklund | Jonna Julin |
4 × 800 m
| 1. | IK Falken | 8.47,73 | Heidi Eriksson | Zenitha Eriksson | Karin Storbacka | Sandra Eriksson |
| 2. | Turun Urheiluliitto | 9.08,79 | Venla Paunonen | Pauliina Pelto-Piri | Silja Pelto-Piri | Aino Paunonen |
| 3. | Helsingin Kisa-Veikot | 9.16,59 | Rauha Buchwald | Katja Erävistö | Hilkka Kontro | Minna Lamminen |
3 × 3 000 m kävely
| 1. | Espoon Tapiot 1 | 40.18,88 | Henrika Parviainen | Enni Nurmi | Taika Nummi |  |
| 2. | Espoon Tapiot 2 | 44.07,98 | Hele Haapaniemi | Heidi Oila | Riina Perkiö  |  |
| 3. | Vasa IS | 44.33,16 | Mikaela Löfbacka | Lycke Karlsson | Vera Rauhala |  |
Vikram Batra

Vikram Batra
Vikram Batra (hindiksi विक्रम बत्रा, Vikram Batrā; 9. syyskuuta 1974 Palampur, Himachal Pradesh, Intia – 7. heinäkuuta 1999 Kargil, Jammu ja Kashmir, Intia) oli Intian armeijan upseeri, sotilasarvoltaan kapteeni. Hänelle myönnettiin Param Vir Chakra, Intian korkein ja arvostetuin palkinto rohkeudesta, hänen teoistaan vuoden 1999 Kargilin sodan aikana, jolloin hän johti yhtä Intian historian vaikeimmista vuoristosotaoperaatioista. Intian sieppaamat Pakistanin armeijan sisäiset viestit kutsuivat häntä usein nimellä Sher Shah (”Leijonakuningas”).
Batran elämästä on tehty elokuva Shershaah, joka sai ensi-iltansa vuonna 2021. Batraa näytteli Sidharth Malhotra.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vikram Batra Wikimedia Commonsissa
Vaasan kaupunginorkesteri

Vaasan kaupunginorkesteri on Vaasan kaupungin ylläpitämä kunnallinen sinfoniaorkesteri, jossa soittaa 31 muusikkoa. Orkesterin ylikapellimestarina on toiminut vuodesta 2016 lähtien James Lowe. Vaasan kaupunginorkesterin intendentti on Mia Huhta.
Vaasan kaupunginorkesteri

Vaasan kaupunginorkesteri aloitti toimintansa alun perin jo vuonna 1930 Orkesteriyhdistyksen perustamana. Orkesterin ensimmäisiä kapellimestareita olivat Alfred Holm, Ernst Franz Hase ja Eino Haipus.
Vuonna 1974 orkesteri kunnallistettiin ja se sai nimekseen Vaasan kaupunginorkesteri. Nykyään Vaasan kaupunginorkesterissa soittaa 31 muusikkoa. Orkesterin kapellimestareita ovat olleet muun muassa Pertti Pekkanen, Hannu Norjanen, Hannu Koivulan sekä Jin Wang. Tammikuusta 2016 lähtien orkesterin ylikapellimestarina on toiminut James Lowe. Orkesterin työ- ja konserttipaikka on Vaasan kaupungintalo, joka sijaitsee Vaasan keskustassa.
Sinfoniakonserttien lisäksi orkesteri tekee muun muassa viihde- ja koululaiskonsertteja sekä eri musiikinlajeja yhdisteleviä konsertteja. Yhteiskonsertit muiden lähiseudun orkesterien kanssa kaupunginorkesterin toimintaan. Omien konserttiensa lisäksi Vaasan kaupunginorkesteri on antanut yhteiskonsertteja Seinäjoen kaupunginorkesterin, Umeå Symfoniorkesterin, Pori Sinfonietan ja Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin kanssa. Ulkomailla orkesteri on konsertoinut muun muassa Pohjoismaissa, Italiassa ja Yhdysvalloissa.
Kesäisin orkesteri konsertoi musiikkijuhlilla ja festivaaleilla. Vaasan kaupunginorkesteri esiintyy Ilmajoen Musiikkijuhlilla, Korsholman Musiikkijuhlilla sekä Lohtajan kirkkomusiikkijuhlilla. Kesästä 2018 lähtien orkesteri on myös esiintynyt Vaasa Festivalilla kansainvälisten artistien kanssa.
Vaasan kaupunginorkesteri tekee oopperayhteistyötä Vaasan Oopperasäätiön ja Vaasan kaupunginteatterin kanssa.
Vuodesta 2012 kaupunginorkesteri on ollut mukana Viljo ja Maire Vuorion säätiön järjestämässä Kansainvälisessä Jorma Panula Kapellimestarikilpailussa, joka pidetään joka kolmas vuosi. Vaasan kaupunginorkesteri toimii myös Jorma Panulan kapellimestarikurssin orkesterina. Orkesterin nimikkosäveltäjä on Markus Fagerudd.
Kirjallisuutta

Laukkonen, Ilmari (kirjoittaja)  & Ruusulehto, Ulla (käännös ruotsiksi): Vaasan orkesteriyhdistyksen kuusi vuosikymmentä 1930-1990 –  Vasa orkesterförenings sex årtionden 1930-1990.  Vaasa:  Vaasan orkesteriyhdistys, 1990.  ISBN 952-90-2518-1.  (suomeksi) (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Orkesterin verkkosivut
Orkesterin historia (Referoitu Ilmari Laukkosen kirjoittaman historiikin pohjalta)
Voikoski (kylä)

Voikoski
Voikoski on kylä Mäntyharjulla Etelä-Savossa ja Kouvolan Valkealassa Kymenlaaksossa, Sarkaveden ja Vuohijärven yhdistävän Voikosken varrella. Kylässä, Mäntyharjun puolella sijaitsee Voikosken tehdas, Kouvolan puolella puolestaan Voikosken rautatieasema ja Voikosken kirkko. Nykyisen Kouvolan puoleinen osa kuului vuoteen 2008 asti Valkealan kuntaan. 
Voikosken postinumeroalueella (52920 Voikoski) oli 119 asukasta vuonna 2020.
Kouvolan puolella, kaupungin aluejaossa Voikoski kuuluu Valkealan suuralueeseen (entinen Valkealan kunta) ja Vuohijärven kaupunginosaan. Voikoski kuuluu Mäntyharjun puolella Leppäniemen rekisterikylään, ja ennen Kouvolan seudun kuntaliitosta Voikoski kuului Valkealan puolella Kinansaaren rekisterikylään.