stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Horst Sindermann
Johtoasema Itä-Saksassa

Vuonna 1971 Sindermannista tuli ministerineuvoston varapuheenjohtaja eli Itä-Saksan varapääministeri. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli neuvoston puheenjohtaja tai pääministeri, kun hänen edeltäjänsä Willi Stoph seurasi edesmennyttä Walter Ulbrichtia valtioneuvoston puheenjohtajana.
Sindermannin nousu johdossa keskeytettiin lokakuussa 1976, kun puoluejohtaja Erich Honecker piti hänen taloudellisia näkemyksiään liian liberaaleina. Stoph palasi pääministeriksi ja Sindermann alennettiin Volkskammerin presidentiksi ja valtioneuvoston varapuheenjohtajaksi. Hän oli ainoa kommunisti, joka johti Volkskammeria; SED oli aiemmin varannut parlamentin puhemiehen viran Kansallisen rintaman huippujäsenelle säilyttääkseen vaikutelman, että Itä-Saksaa hallitsee laajapohjainen koalitio. Vaikka Sindermannilla oli nimellisesti Itä-Saksan kolmanneksi korkein valtion virka (pääministeri Stophin ja valtioneuvoston puheenjohtaja Honeckerin jälkeen), hänellä ei ollut juurikaan poliittista vaikutusvaltaa.
Irtisanoutuminen ja viimeiset vuodet

Sindermann pysyi tehtävässään rauhanomaiseen vallankumoukseen saakka, jonka aikana hän erosi kaikista viroistaan marraskuussa 1989. Vaikka hän yritti epätoivoisesti muuttaa imagoaan, Demokraattisen sosialismin puolue (PDS) erotti hänet joulukuussa 1989.
Sindermaan pidätettiin tammikuussa 1990, mutta lopulta hänet vapautettiin terveyssyistä ilman syytettä. Hän kuoli saman vuoden huhtikuussa Berliinissä.
Perhe

Sindermann oli näyttelijä Peter Sindermannin isäpuoli.
Aiheesta muualla

Wentker, Hermann: Sindermann, Horst Herbert Neue Deutsche Biographie.  2010. Viitattu 14.11.2021. (saksaksi)
Käännös suomeksi
Jaakko I

Jaakko I voi tarkoittaa ainakin neljää eri hallitsijaa:
Jaakko I (1566–1625), Englannin kuningas
Jaakko I (1394–1437), Skotlannin kuningas
Jaakko I (1208−1276), Aragonian kuningas
Jaakko I (1689–1751), Monacon ruhtinas
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jaakko I”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Idänparta-agama

| Idänparta-agama |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Leguaanimaiset Iguania
Heimo::  Agamat Agamidae
Suku::  Pogona 
Laji::  barbata
Kaksiosainen nimi
 Pogona barbata  (Cuvier, 1829) 
Synonyymit
 Agama barbata Cuvier, 1829  Amphibolurus barbatus (Cuvier, 1829)  Grammatophora barbata (Cuvier, 1829)  Stellio discosomus Peron, 1807 [nomen oblitum] 
 Idänparta-agaman levinneisyys
Katso myös
   Idänparta-agama Wikispeciesissä   Idänparta-agama Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Idänparta-agama eli partalisko (Pogona barbata) on agamien heimoon kuuluva liskolaji, jota tavataan Australian itä- ja kaakkoisosissa. Sillä on piikkinen kaulapussi, jonka se voi pullistaa asettuessaan samanlaiseen uhkausasentoon kuin kauluslisko. Naaras voi munia yhden lisääntymiskauden aikana kolme pesuetta, joista kukin koostuu 14–26 munasta.
Aiheesta muualla

The Reptile Database: Pogona barbata (englanniksi)
Kreikan merenkulkumuseo

| Kreikan merenkulkumuseo Ναυτικό Μουσείο Ελλάδος |
| --- | --- |
 Kreikan merenkulkumuseo.
Tyyppi:  merenkulkumuseo
Sijainti:  Pireus, Attika, Kreikka
Perustettu:  1949
Kotisivut:  www.hmmuseum.gr
Koordinaatit:  37°55′57″N, 23°38′45″E
 fiKreikan merenkulkumuseo 
   
Kreikan merenkulkumuseo (kreik. Ναυτικό Μουσείο Ελλάδος, Naftikó Mouseío Elládos) on museo Pireuksen kaupungissa Ateenan metropolialueella Kreikassa. Se esittelee nimensä mukaisesti Kreikan merenkulun historiaa.
Museo on perustettu vuonna 1949 ja toimii vuodesta 1971 Pireuksen Freattýdan kaupunginosassa lähellä Zéan eli Pasalimánin satamaa. Idea sen perustamisesta laitettiin aluelle jo vuonna 1867. Museo on lajissaan Kreikan suurin. Se ilmoittaa tehtäväkseen Kreikan merenkulkuun liittyvän perinnön tutkimisen, ennallistamisen, säilyttämisen ja dokumentoimisen antiikin ajoilta nykypäiviin. Museorakennuksessa on kymmenen salia ja sen kokonaispinta-ala on noin 1 850 m².
Kokoelmat

Museo esittelee sekä Kreikan siviili- että sotilasmerenkulun historiaa ja teknistä kehitystä antiikin ajalta, bysanttilaiselta keskiajalta, Kreikan vapaussodan ajalta ja maailmansotien ajalta nykypäiviin saakka. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa aluksia ja niiden osia sekä pienoismalleja, maalauksia, valokuvia ja karttoja. Museon kirjastossa on suuri määrä merenkulkuun liittyviä teoksia.
Kreetalaisten merirosvojen kirveitä, 1700-luku.
Filikí Etaireían papereita 1800-luvun alusta.
Gerásimos Zochiós, maalaus vuodelta 1872.
Konstantínos Dósios, maalaus vuodelta 1909.
Vasíleios Voudoúris, maalaus 1800–1900-lukujen taitteesta.
Éllin taistelu, maalaus vuodelta 1913.
Kunniamerkkejä Kreikan vapaussodasta 1821–1829.
Kunniamerkkejä vuosilta 1916–1917.
Kunniamerkkejä vuodelta 1917.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan merenkulkumuseo Wikimedia Commonsissa
Ναυτικό Μουσείο Ελλάδος – Hellenic Maritime Museum. Museon verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
Jaakko Högman

Seppä Jaakko Högman (alun perin Hökkä, 25. heinäkuuta 1750 Karjalankylä, Ii – 2. heinäkuuta 1806 Laukaa) tunnetaan erityisesti Paavo Ruotsalaisen hengellisen herätyksen isähahmona. Tytär Margareta Högman vaikutti ystäväliikkeenä tunnetun herätysliikkeen johtohahmona.
Jaakko Hökkä muutti nuorena Yli-Iin Karjalankylästä Illinsaareen Iin kirkonkylään ja sieltä 1788 Pielavedelle, josta noin 1794 Jyväskylään. Nimensä hän muutti Hökästä Högmaniksi noin vuonna 1791.
Seppä Högman tunnettiin valistuneena ja hengellisenä miehenä, joten synnintunnosta kärsinyt Paavo Ruotsalainen käveli Nilsiän Aholansaaresta jalan yli 200 kilometrin matkan tapaamaan tätä Jyväskylään. Seppä antoi tälle Thomas (Tuomas) Wilcocksin kirjan Kallihit hunajan-pisarat, joka vaikutti Ruotsalaiseen syvästi. Tapaamisesta on jäänyt erityisesti elämään sepän siteeraus kirjasta: "Yksi sinulta puuttuu ja sen mukana kaikki".
Tämän yhden on usein ymmärretty olevan kirjassa myöhemmin mainittu ... "Kristuksen sisällinen tunto". Sitä kuvataan kuitenkin Suometar-lehdessä 1856:22 toisin: Paavolta puuttuikin se, että hän ei ollut myynyt kaikkea eli luopunut omista yrityksistään kelvata Jumalalle.
Seppä Högmanin ja Paavo Ruotsalaisen kohtaamisen muistomerkki on pystytetty vuonna 1925 Jyväskylän vanhalle hautausmaalle. Perimätiedon mukaan Paavo Ruotsalaiseen syvästi vaikuttaneet sanat lausuttiin tällä kyseisellä paikalla. Kohtaamisen muistoksi pystytettyyn kiveen on kaiverrettu sanat: ”Tällä paikalla sijainneessa pajassa Paavo Ruotsalainen vuonna 1799 ensimmäisen kerran tapasi Jaakko Högmanin, jyväskyläläisen sepän, jonka sanat ’Yksi sinulta puuttuu ja sen kanssa kaikki: Kristuksen sisällinen tunto, ’ tekivät hänestä kansamme herättäjän.” Muistokiven paikalla on kylläkin sijainnut sepän paja, muttei Högmanin. Hänen pajansa sijaitsi Väinölässä Äijälänjoen varrella.
Jaakko II

Jaakko II on ollut usean hallitsijan nimi:
Jaakko II (1267–1327), Aragonian kuningas
Jaakko II (1430–1460), Skotlannin kuningas
Jaakko II (1633–1701), Englannin kuningas.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jaakko II”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kivilampi (Mikkeli, Kapustasalmi)

| Kivilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  62°01′46″N, 27°08′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskuoja:  oja Kyyveteen 
Järvinumero:  14.932.1.041
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,6 m  
Pituus:  640 m  
Leveys:  280 m  
Rantaviiva:  1,707 km  
Pinta-ala:  6,957 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKivilampi 
Kivilampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Kapustasalmen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 640 metriä pitkä, 280 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,0 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Kyyveden lähi-alueeseen (14.932) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,6 metriä mpy.
Kronqvist

Kronqvist on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Efraim Kronqvist (1874–1918), kansanedustaja (SDP)
Helena Kronqvist (o.s. Siltala, 1930–2022), laulaja
Iikka Kronqvist (1892–1944), arkeologi ja taidehistorioitsija, Suomen kansallismuseon intendentti
Max Kronqvist (1894–1916), jääkäri
Nils Kronqvist (1917–1999), pikajuoksija
Olivia Kronqvist (1860–1930), kirjailija
Sören Kronqvist (s. 1968), aitajuoksija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Isomaltsa

| Isomaltsa |
| --- | --- |
 yksittäinen lehti
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Suku::  Maltsat Atriplex
Laji::  prostrata
Kaksiosainen nimi
 Atriplex prostrata  Boucher ex DC. 
Katso myös
   Isomaltsa Wikispeciesissä   Isomaltsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isomaltsa (Atriplex prostrata) on yksivuotinen punakukkainen kasvi, joka kuluu revonhäntäkasvien heimoon. Se kasvaa 20–90 cm korkeaksi ja haaroo melko runsaasti. Lehdet muistuttavat keihäänkärkiä. Pienet punertavat kukat ovat sykeröinä lähellä vartta. Kasvin yleiskuva muistuttaa sen sukulaista jauhosavikkaa.
lähikuva hedelmästä
Isomaltsaa tavataan Pohjoismaissa merenrannikoilla; Keski- ja Etelä-Euroopassa se on yleisempi.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isomaltsa (Atriplex prostrata)
Luontoportti: Isomaltsa (Atriplex prostrata)
Valokuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Atriplex prostrata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Atriplex prostrata (englanniksi)
Ilario Antoniazzi

Ilario Antoniazzi vuonna 2013.
Ilario Antoniazzi (s. 23. huhtikuuta 1948 San Polo di Piave) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Jerusalemin patriarkaattiin Giacomo Giuseppe Beltritti 24. kesäkuuta 1972. Hänet nimitettiin Tunisin arkkihiippakunnan johtajaksi Tunisiaan 21. helmikuuta 2013, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 16. maaliskuuta Fouad Boutros Twal, jota avustivat Maroun Elias Nimeh Lahham ja Giacinto-Boulos Marcuzzo. Antoniazzi asetettiin virkaansa 7. huhtikuuta.
Äidinkielensä italian lisäksi Antoniazzi puhuu arabiaa, ranskaa ja englantia.
Kreivitär (elokuva)

| Kreivitär> The Countess |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Julie Delpy
Käsikirjoittaja:  Julie Delpy
Tuottaja:  Julie Delpy
Säveltäjä:  Julie Delpy
Kuvaaja:  Martin Ruhe
Leikkaaja:  Andrew Bird
Pukusuunnittelija:  Pierre-Yves Gayraud
Pääosat:   Julie Delpy  William Hurt  Daniel Brühl  Anamaria Marinca 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Saksa 
Tuotantoyhtiö:  Social Capital Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  31. heinäkuuta 2009 (Suomi)
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kreivitär (The Countess) on näyttelijänä parhaiten tunnetun Julie Delpyn toinen ohjaustyö. 2009 valmistunut elokuva kertoo pahamaineisen Erzsébet Báthoryn (1560–1614) tarinan. Delpy esittää itse unkarilaista kreivitärtä, joka uskoi pysyvänsä ikuisesti nuorena ja kauniina neitsyiden veressä kylpemällä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Julie Delpy   | … |   Kreivitär Erzsébet Báthory   |
|  William Hurt   | … |   György Thurzó   |
|  Daniel Brühl   | … |   István Thurzó   |
|  Anamaria Marinca   | … |   Anna Darvulia   |
|  Jeanette Hain   | … |   Anna Báthory   |
Aiheesta muualla

cinemamondo.fi, Kreivitär (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilaria Debertolis

| Ilaria Debertolis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. syyskuuta 1989 (ikä 35) Feltre, Italia
Uran tiedot
Seura:  GS Fiamme Oro
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2011–
Paras sijoitus:  9. (10.12.2016 Davos)
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 8. elokuuta 2017 
Ilaria Debertolis (s. 17. syyskuuta 1989 Feltre, Italia) on italialainen maastohiihtäjä. Hänen seuransa on GS Fiamme Oro.
Debertolis kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2011 sijoittuen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 56:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 19:nneksi Tour de Skin 2015 kokonaiskilpailussa. Tour de Skin 2013–2014 takaa-ajoetapilla Cortina d’Ampezzosta Toblachiin hän oli osuusajoissa kymmenenneksi nopein.
Debertolis sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 vapaan hiihtotavan sprintissä 32:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli vapaan hiihtotavan parisprintissä viides ja Falunissa 2015 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 21:s. Lahdessa 2017 hän oli 30 kilometrin vapaalla 16:s, vapaan sprintissä 19:s, yhdistelmäkisassa 31:s, viestissä yhdeksäs ja perinteisen parisprintissä 10:s
Idaho Falls

| Idaho Falls |
| --- | --- |
 Idaho Fallsin myöhempien aikojen pyhien liikkeen temppeli.

 Koordinaatit: 43°30′N, 112°2′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Idaho
Piirikunta:  Bonneville
Hallinto:  
 – Pormestari:  Rebecca Casper
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  59,93 km²
 – Josta vettä:  1,14 km² 
Korkeus:  1 434 m
Väkiluku (2010):  56 813
 – Väestötiheys:  1 024,27 as./km²
 – Metropolialue:  145 643
Aikavyöhyke:  UTC-7 (kesäaika UTC-6)
 
 Viralliset sivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Idaho Falls on kaupunki Bonnevillen piirikunnassa, Idahon osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 56 813. Suurkaupunkialueella oli 145 643 asukasta. Idaho Falls on Idahon suurin kaupunki Boisen suurkaupunkialueen ulkopuolella.
Kuvia kaupungista

Idaho Fallsin keskustaa.
Idaho Falls High School.
Idaho Fallsin eläintarhan sisäänkaynti.
Center for Advanced Energy Studies.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Idaho Falls Wikimedia Commonsissa
Kylmäkosken työväentalo

| Kylmäkosken työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Kylmäkoskentie 22
Sijainti:  Kylmäkoski, Akaa
Koordinaatit:  61°09′25.3″N, 23°41′18.1″E
Valmistumisvuosi:  1907
Rakennuttaja:  Kylmäkosken Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Kylmäkosken Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosala:  230 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kylmäkosken työväentalo on Akaan Kylmäkosken taajamassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Kylmäkosken työväenyhdistys perustettiin vuonna 1902. Yhdistys sai Vanhanhautaan tilan omistajalta Bertta Faveinilta lahjaksi tontin työväentalon rakentamiseksi vuonna 1906. Kartanon poika oli suunnitellut saavansa työväen kannatuksen eduskuntavaaleissa. Kun yhdistys ei asettanutkaan poikaa kansanedustajaehdokkaakseen, kartanon omistaja vaati lahjakirjan mitätöimistä. Kihlakunnanoikeus katsoi lahjoituksen kuitenkin lailliseksi ja yhdistys sai pitää tontin omanaan. Yhdistys osti Uudenhautaan ja Vanhanhautaan kartanoiden yhteisen meijerirakennuksen, joka siirrettiin tontille. Tontti tasattiin ja perustukset tehtiin talkoilla. Rakennus teetettiin urakalla vesikattoon asti ja loput tehtiin taas talkoilla. Vihkiäisiä vietettiin marraskuussa 1907.
Sisällissodan jälkeen suojeluskuntalaiset takavarikoivat työväentalon ja haastoivat yhdistyksen oikeuteen vaatien korvauksia mm. punakaartilaisten voin ottamisesta meijeriltä. Yhdistys voitti jutun ja talo saatiin takaisin keväällä 1919. Takavarikon aikana suojeluskuntalaiset käyttivät taloa majapaikkanaan ja rakensivat tontille ulkohuonerakennuksen, johon tuli aitta, kaksi varastoa, talli kahdelle hevoselle ja käymälät. Työväenyhdistys oli hankkinut rakennusaineet jo aiemmin ja rakentaminen teetettiin pakkotyönä työväenliikettä lähellä olevilla työläisillä, jotka eivät kuuluneet punakaartiin eivätkä joutuneet vankilaan. Ulkorakennuksen päässä sijainnut aitta purettiin vuonna 1974.
Rakennus

Työväentalo on hirsirunkoinen. Se vuorattiin laudoilla ja maalattiin punaiseksi vuonna 1939. Alkuperäisenä katteena oli päre, joka vuosina 1952 ja 1954 vaihdettiin peltiin. Sisäseinät olivat aluksi vuoraamattomat. Vuonna 1936 seinien alaosa paneloitiin ja yläosaan laitettiin kartonki. Vuonna 1975 tilalle laitettiin lastulevy ja kartonki.
Taloa on kunnostettu pitkin 2000-lukua: vuonna 2008 talo liitettiin kunnan vesi- ja viemäriverkkoon, vesikatto uusittiin konesaumatuksi peltikatoksi vuonna 2015 ja sali remontoitiin 2016. Talossa on juhlasali näyttämöineen, takkahuone, ravintola, keittiö, eteinen ja vaatesäilytys. Betonirakenteissa alakerrassa sijaitsevat wc-tilat ja varastot. lämmitysjärjestelmänä on puuhella, takka ja 3 kamiinaa.
Nykyinen toiminta

Oman käytön lisäksi talolla järjestetään erilaisia tilaisuuksia ja tapahtumia, mm. perhejuhlia, kokouksia, jumalanpalveluksia ja kesäleirejä.
Kodi

| Kodi |
| --- | --- |

 Kodin aloitusnäkymä.
Kehityshistoria
Vakaa versio:  21.0 (6. huhtikuuta 2024)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  mediatoisto
Alusta:  Linux, macOS, Windows, iOS, Android, FreeBSD
Lisenssi:  GPLv2
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
Kodi (aiemmin Xbox Media Center, XBMC) on avoimen lähdekoodin mediasoitin-ohjelmisto. 1. elokuuta 2014 ilmoitettiin, että versiosta 14 alkaen XBMC tunnetaan nimellä Kodi.
Ohjelmisto on alun perin kehitetty Xbox -pelikonsolille käytettäväksi, mutta tuki sille on poistettu myöhemmin.
Ohjelmisto on nykyisin saataville useille alustoille kuten Linux, OS X, Windows, iOS ja Android. Ohjelmaa voidaan käyttää median toistamiseen kiintolevyltä, CD/DVD-levyltä tai verkon yli suoratoistoon. Toistettavat formaatit ovat muun muassa MPEG 1/2, DivX/XviD, WMV, WMA, RealMedia, QuickTime, MP3, FLAC, WavPack, AAC, JPEG, GIF, BMP ja h.264.
Tekijänoikeusorganisaatiot ovat olleet huolissaan Kodista sille saatavien epävirallisten laajennuksien vuoksi, jota mahdollistavat suojauksien kiertämisen ja materiaalin levittämisen ilman lupaa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Ilda Bengue

Ilda Maria Bengue (s. 30. lokakuuta 1974) on angolalainen käsipalloilija. Hän kuului yhdeksänneksi sijoittuneeseen Angolan naisten joukkueeseen sekä kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä että 2004 Ateenassa. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Bengue jäi joukkueineen 12. sijalle.
Ildebrando Vannucci

Ildebrando Vannucci (3. kesäkuuta 1890 Firenze – 22. elokuuta 1955) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi benediktiineihin 1. marraskuuta 1911 ja sai pappisvihkimyksensä 20. maaliskuuta 1915. Vannucci nimitettiin 26. heinäkuuta 1929 San Paolo fuori le Muran apotiksi ja 30. kesäkuuta 1942 lisäksi Sebaste in Cilician titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. elokuuta Alfredo Ildefonso Schuster, jota avustivat Giuseppe Placido Maria Nicolini ja Gregorio Diamare.
Kolma

| Kolma |
| --- | --- |
 Kolman kansakoulu kesäkuussa 2020.
 fiKolma 
 62°14′02″N, 27°45′25″E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pohjois-Savo
Kunta:  Joroinen
Asutustyyppi:  kylä
Korkeus merenpinnasta:  94  m
Aikavyöhyke:  +2
Kesäaika:  +3
Muuta
Postinumero:  79630
 kolmankyla.blogspot.com 
Kolma on Joroisten haja-asutusalueella sijaitseva kylä Pohjois-Savossa. Kylä sijaitsee noin 15 kilometriä Varkaudesta lounaaseen, ja matkaa Kolmalta Joroisten kirkonkylälle on noin 10 kilometriä. Kylällä on noin 120 taloutta ja Kolmalla toimii ryhmäperhepäiväkoti. Kolmalla toimii aktiivisesti myös useita yhdistyksiä, kuten kyläyhdistys.
Etymologia

Kolman kylä on saanut nimensä Kolehmaisilta, joka oli joroislaisisia keskiaikaisisia valtasukuja ja kuului savolaisiin kantasukuihin. Kolman seutu oli Kolehmaisten asuinpaikka jo 1540-luvulla. Vuoden 1561 verollepanomaakirjoissa esiintyy paikannimenä Kolehmaisilta nimensä saanut Koleman kangas.
Maantiede

Kolma sijaitsee Joroisten kunnan pohjoisosissa, kirkonkylästä luoteeseen ja Kuvansin taajaman länsipuolella. Kolman alueeseen kuuluu lukuisia pienempiä kylänosia, kuten Hallamäki ja Kollinjoki.
Kolmalle luonteenomaisia piirteitä ovat alueella sijaitsevat järvet Kolma ja Valvatus, niihin laskevat kaksi Kirkkojokea sekä laajat peltoaukeat. Alueen pinta-alasta peltoa on noin puolet. Kolmalla on myös laajoja metsäisiä harjualueita. Kylän järvet ovat saaneet nykyiset rantaviivansa järvenlaskujen yhteydessä, ja varsinkin Valvatus oli huomattavan suuri järvi lukuisine saarineen ennen 1860-luvulla tapahtunutta laskua.[lähde? ]
Kylällä on laajoja harjualueita sekä Kolmalla että kylän pohjoisreunamilla sijaitsevalla Tervaruukinsalolla. Harjualueet kuuluvat toiselta Salpausselältä alkavaan harjujaksoon, joka ulottuu aina Pohjanlahdelle saakka. Sekä Kolma että Tervaruukinsalo ovat tärkeitä 1E-luokan pohjavesialueita ja niillä sijaitsee myös kaksi Joroisten kunnan vedenottamoa: Kalalammen vedenottamo Kolmalla ja Valkeisen vedenottamo Tervaruukinsalolla.
Kolman luoteisosissa Hallamäen ja Ryyhtölän liepeillä on Natura 2000 -alueisiin kuuluva Tervaruukinsalo, joka on valtakunnallisesti merkittävä. Se on monimuotoinen harjualue, johon kuuluu myös erilaisia suoalueita. Tervaruukinsalon kasvistoon kuuluu useita harvinaisuuksia. Näistä harvinaisin on taarna, jonka ainoa Sisä-Suomen kasvupaikka on lähteisellä Saarikkolammensuolla. Tervaruukinsalon alueelta löytyy useita muita harvinaisia tai uhanalaisia lajeja, kuten lettovillaa, nuija- ja röyhysaraa ja punakämmekkää. Saarikkolammen lettosuoalueen etelä- ja länsiosat ojitettiin vuonna 1970, mutta suo on ennallistettu kahdessa vaiheessa vuosina 2000 ja 2001. Ennallistaminen on onnistunut kohtalaisen hyvin, ja monet lettojen putkilokasvi- ja sammallajit näyttävät runsastuneen ennallistamisen jälkeen.
Historia > Esihistoria

Kolmalla on ollut asutusta jo esikeraamisella ajalla, ennen vuotta 4200 eaa., alueella tehtyjen löydösten perusteella. Kolma-järveen rajautuvan harjun luoteispäästä on löytynyt useita kivikautisia asuinpaikkoja, jotka ajoittuvat kampakeraamiseen vaiheeseen. Kolmalla on tehty myös rautakaudelle ajoittuvia löytöjä.
Alueen pysyvästä asutuksesta on merkkejä 1300-luvulta alkaen. Kylän pohjoisosiin kuuluvan Vuorijärven 1987 tehdyssä paleoekologisessa pohjatutkimuksissa löydettiin viljan siitepölyä, joista varhaisimmat ajoitettiin 1300-luvulle. Ensimmäinen havainto rukiista on 1550-luvulta. Vuorijärvi on ollut melko syrjäinen erämaajärvi, mutta tutkimustulokset kertovat kaskeamista tapahtuneen Vuorijärven ympäristössä jo 1300-luvulla ja kuvaavat siten kaskiviljelyksen laaja-alaisuutta Etelä-Savossa.