stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Näsijärvi
Säännöstely ja vedenkorkeudet > Vedenkorkeudet

Järven vedenpinnan korkeus on 95,4 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 94,13 metriä ja 95,62 metriä mpy. Suurin mahdollinen säännöstelyväli on siten 1,49 metriä, mikä vastaa Näsijärvessä 385 miljoonan kuutiometrin vesitilavuutta.
Näsijärven vedenpinnan korkeuteen on yritetty vaikuttaa jo 1800-luvulla, ja kun joki lopulta oli padottu kokonaan, järveä on myös säännöstelty. Ensimmäinen säännöstelyehto on vuoden 1923 lupapäätöksessä. Sitä ei päivitetty vuosina 1937 ja 1945, jolloin kiinnitettiin ainoastaan huomiota yksittäisten voimaloiden toimintaan. Vasta vuonna 1980 annettiin tarkistetut lupaehdot, joita edelleen noudatetaan. Vuosien 1911 ja 1979 välisenä aikana on vedenpinnan keskikorkeus ollut 94,99 metriä mpy. ja vuosina 1980–2008 se on ollut 95,03 metriä mpy. Kesäkuukaisina vesi on yleensä parikymmentä senttimetriä näitä arvoja korkeammalla. Alin vedenkorkeus on nykyään (1980–2008) ollut keskimäärin 93,92 metriä ja ylin vedenkorkeus 95,49 metriä mpy. Yhden vuoden aikana mitattujen vedenkorkeuserojen vaihteluväli on ollut 1,15 metriä. Pienin yhden vuoden aikainen vedenkorkeusero on ollut 0,59 metriä (vuonna 1990) ja suurin 1,54 metriä (vuonna 1981).
Järven jäätyminen

Näsijärven jäätymisestä on laadittu tilastoja vuodesta 1836 alkaen. Jäätymisen ja jäiden lähdön julistaa Tampereen kaupungin satamapäällikkö. Jäätilanne todetaan suurten selkien Näsinselän ja Koljonselän mukaan. Näsijärvi jäätyy keskimäärin 19. joulukuuta ja jäät lähtevät 8. toukokuuta. Varhaisin kirjattu jäätyminen on tapahtunut 7.11.1910 ja myöhäisin 07.02.2020. Vastaavasti varhaisin jäidenlähtö on tapahtunut 13.4.2014 ja myöhäisin 17.6.1867, jolloin Suomea vaivasivat suuret nälkävuodet.
Historiaa > Jääkauden päättyminen

Aivan viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikkö suli Näsijärveltä pois noin 11 300 vuotta sitten (Keuruun jäänperääntymisvaihe ) ja jäätikön reuna vetäytyi pohjoiseen jonnekin Virtain ja Kihniön taajamien eteläpuolelle. Silloin paikallinen ilmasto kylmeni äkisti, eikä jäätikkö enää sulanut yhtä nopeasti kuin aikaisemmin. Sen seurauksena jäätikkö alkoi edetä (Jyväskylän etenemisvaihe ) ja ehti Länsi-Teiskon ja Terälahden lähettyville, missä jäätikön reuna pysähtyi noin 11 000 vuotta sitten noin 100 vuodeksi muodostaen päätemoreeniselänteen, joka kuuluu Sisä-Suomen reunamuodostumaan . Reunamuodostumisen jälkeen ilmasto lämpeni taas, jolloin jäätikön reuna vetäytyi Perämeren rannikon suuntaan. Tällöin Näsijärvi vapautui jäätikön alta lopullisesti.
Historiaa > Jääkauden jälkeen

Jääkauden jälkeen maan kamara oli nykyistä paljon syvemmällä. Jäästä vapautunut muinainen Itämeri oli Yoldia-vaiheessaan ja sen vedenpinta huuhtoi aluksi mäkiä ja kallioita noin 170–165 metrin korkeudella mpy. Silloin näkyi vain seudun kaikkein korkeimmat kohdat Yoldiameren pinnalla, mutta myöhemmin maankohoaminen nosti veden alta uutta maata. Saaristo tiheni niemimaiksi ja lopulta alkoi Näsijärven ympäristö nousta vedestä. Tuleva järvi erottui heikosti pohjoiseen aukeavana Itämeren Ancylus-vaiheen lahtena, jonka lahdensuu oli yhteydessä avoveteen useita väyliä pitkin. Maankohoamisen seurauksen väylä toisensa jälkeen maatui ja lahdella oli lopuksi enää yksi lahdensuu jäljellä.
Historiaa > Näsijärven ja Tammerkosken syntyvaiheet

Muinais-Näsijärvi kuroutui maankohoamisen seurauksena Itämerestä sen Ancylus-vaiheessa erilliseksi järveksi noin 9 000 vuotta sitten  (ajankohdaksi on ehdotettu myös 6400–6200 eaa. tai 8 000 vuotta sitten ). Kuroutumiskohta oli Alavuden Sampsalammen kohdalla, jossa virtasi aluksi hyvin lyhyt Perämereen laskeva joenuoma. Muinais-Näsijärvi oli nykyistä Näsijärveä huomattavasti suurempi, vaikka sen vedenpinta oli Tampereella noin 5 metriä alempana kuin se on nykyään . Maankohoamisen takia lasku-uoma piteni meren peräännyttyä kauemmaksi ja muinainen lasku-uoma haki maastosta Lapuanjoen nykyäänkin käyttämän reitin. Perämerellä tapahtuvan nopeamman maankohoamisen vuoksi Näsijärven luoteispää kohosi nopeammin kuin järven eteläpää, jolloin järvialtaan pohja kallistui kohti etelää. Jatkuvan kallistumisen vuoksi järven vedenpinta kohosi kaiken aikaa ja se aiheutti järven eteläpäässä hitaan tulvan, joka on nostanut vedenpintaa Tampereella yhteensä 8 metriä. Kun noin 7 500 vuotta sitten  (on myös ehdotettu 5600 eaa., 5 000 vuotta sitten  tai 6 500 vuotta sitten ) järven vesi oli kohonut 3 metriä  nykypinnan yläpuolelle, murtautui vesi Pyynikinharjun matalimman kohdan yli ja valloilleen päässeet vedet puhdistivat harjun löyhään maaperään leveän uoman ja uursivat uoman keskelle kivisen Tammerkosken. Tammerkosken vesi laski Pyhäjärveen, joka laski nykyistä Kokemäenjoen käyttämää lyhyttä alkureittiä pitkin suoraan Selkämereen. Näsijärven vedenpinta aleni samalla muutaman metrin, joka riitti kuivattamaan pohjoisessa Lapuanjoen luusuassa sen laskukynnyksen. Näin oli Näsijärven laskusuunta vaihtunut Perämereltä Selkämerelle yhden kevään aikana ja järven vanhaan luusuaan siirtyi Pispalan vedenjakaja  Suomenselän vedenjakajaksi.
Historiaa > Muinaisrantoja

Pispalan ja Pyynikin harjut ovat syntynyt jäätikkökielekkeiden saumaan eli se on niin sanottu saumaharju. Kun jäätikkö suli jäi Pispalan harju veden alle, mutta se alkoi maankohoamisen johdosta nousta pinnalle. Tässä vaiheessa aallokko alkoi kuluttamaan harjun kylkiä. Joihinkin paikkoihin ja eri korkeuksille on jäänyt jäljelle kivikkorivejä, jotka syntyivät aallokon kuluttaessa hiekan pois kivien ympäriltä. Näitä muinaisrantoja esiintyy Pispalanharjulla ja Pyynikin harjulla sekä Näsijärven että Pyhäjärven puolilla. Muuallakin Näsijärven lähialueilla on tavattu muinaisrantoja.
Historiaa > Järvenlasku

Suomessa on aikoinaan perustettu 1 500 järvenlaskuyhtiötä ja järviä on laskettu yli 2 000. Järvet ovat olleet yleensä pieniä, mutta laskettu on myös muutama suurikin järvi, kuten tämä Näsijärvikin.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) ja Vankaveden alueeseen (35.312) järvi kuuluu. Valuma-alueen alapää sijaitsee Tammerkoskessa, jossa sen yläpuolinen valuma-alueen pinta-ala on 7 672 neliökilometriä ja alueen järvisyys on 13,9 %. Näsiselällä vesi vaihtuu keskimäärin kerran 290 vuorokaudessa.
Järvi saa pääosan vedestään Muroleen kanavan ja Muroleenkosken kautta Palovedeltä, ja tämä edelleen Ruovedeltä, joka kerää vetensä Ähtärin reitiltä ja Pihlajaveden reiteiltä pohjoisesta ja Keuruun reitiltä idästä, ja joiden yhteenlaskettu valuma-alueen pinta-ala on 6 102 neliökilometriä (km²). Pienempiä järveen laskevia valuma-alueita ovat Keihäsjoen (192 km²), Jakaman (157 km²), Karjulanjoen (138 km²), Elänteen (75 km²), Velaatanjoen (106 km²) ja Pukalan (69 km²) valuma-alueet.
Näsijärven lähialueella on 72 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimmat ovat Näsijärven itärantalla Niihamajärvi (8 ha), joka laskee Aitolahteen, Vääräjärvi (32 ha), joka laskee Tervalahteen, Valkeajärvi (31 ha) ja Kukonjärvi (16 ha), jotka laskevat Paarlahden Matehiseen sekä Ahvenlammi (15 ha) ja Syväjärvi (13 ha), jotka laskevat Paarlahden pohjukkaan, sitten on Haikanlahteen laskevat Iso Ripojärvi (21 ha) ja Kuusjärvi (16 ha), ja vielä  Toijalanjärven lahteen laskeva Taulajärvi (50 ha). Näsijärven länsirannalla on Ylöjärvellä Siivakkalanlahteen laskeva Ilmarinjärvi (19 ha), Laakonselälle laskevat Mastosjärvi (15 ha), Antaverkanlammi (4 ha) ja Kaitijärvi (17 ha), Lempiäniemellä Perttulanlahteen laskeva Kohmalanjärvi (6 ha), Ylisen pohjoispuolelle laskeva Säynäväjärvi (7 ha) ja Kyöstilän Kaskilahteen laskeva Himotunjärvi (9 ha) sekä Huhkaankylältä Kaiharinlahteen tuleva Majajärvi (6 ha). Lopulta suureen Pengonpohjaan laskevat Koijärvi (10 ha), Leppäjärvi (25 ha) ja Iso Haapajärvi (13 ha).
Vankaveden alueella on 17 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimmat ovat Vanhankylänjärvi (13 ha) ja Pimeäjärvi (10 ha), jotka laskevat Kukkulanperään, Yläisjärvi (20 ha), joka laskee Kurunlahteen, Iso Majajärvi (10 ha), joka laskee Paappasenlahteen, ja vielä Keskinen (13 ha), joka laskee Murolelahteen.
Näsijärvi laskee vetensä Tammerkosken ja Pyhäjärven kautta Kokemäenjokeen, joka laskee Porissa Itämeren Selkämereen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Näsijärvi Wikimedia Commonsissa
Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2  ISSN 0781-4240  Teoksen verkkoversio (PDF) Viitattu 29.10.2022.
Näsijärven kalastusalue
Sää ja tuuli Näsijärven Siilinkarilla
Mustonen, Tero: Endemic time-spaces of Finland: Aquatic regimes. Fennia – International Journal of Geography, 2014, 192. vsk, nro 2, s. 120–139.  Helsinki:  Suomen Maantieteellinen Seura. ISSN 1798-5617  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 7.2.2016. (englanniksi)
Pallosaaren asukkaat, Aamulehti, 28.01.1934, nro 26, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Näsijärven–Ruoveden alue (35.3)
Rauhaniemen kansankylpylä.
Näsijärven etelärannalla Tampereella on runsaasti asutusta. Ennen siellä oli myös paljon teollisuutta. Kuva heinäkuulta 2013.
Myrsky Näsijärvellä, Werner Holmberg, 1860.
Siilinkarin talvikahvio.
Eero Saarinen (näyttelijä)

| Eero Saarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. marraskuuta 1956 (ikä 68)
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Saija Jäppinen
Näyttelijä
Aktiivisena:  1979–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Eero Saarinen (s. 17. marraskuuta 1956) on pitkän uran tehnyt suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Saarinen kuului Mitä sais olla -improvisaatioteatteriin vuodesta 1994 lähtien. Hän esitti yhtä pääroolia televisiosarjassa Sydän toivoa täynnä ja oli mukana musikaalissa Housut pois Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 2002. Kuunnelmien sekä televisio- ja elokuvaroolien lisäksi Saarinen on tehnyt opetustöitä. Hänen äänensä on tuttu myös piirrossarjoista, tunnetuimpana ääniroolina on Muskettikoirien paluu, Matka maailman ympäri- ja Willy Fog 2 -piirrossarjan Phileas Fogg.
Saarinen jäi eläkkeelle Helsingin kaupunginteatterista vuonna 2020.
Valikoitu filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1979 | Vapaus ja vahinko |  |
| 1981 | Läpimurto | Jaska |
| 1983 | Koomikko | huoltoaseman apumies |
| 1984 | Niskavuori | Aliinan sulhanen |
| 1985 | -30° C aurinkoa etsimässä | Julius Holm |
| 1986 | Liian iso keikka | autovarkauden uhri |
| 1986 | Näkemiin, hyvästi | osastopäällikkö Muinonen |
| 1987 | Jäähyväiset presidentille | Grönberg |
| 1987 | Pieni yösoitto | Hessu |
| 1987 | Lain ulkopuolella | oikeuden jäsen |
| 1988 | Hukassa | Sakari |
| 1988 | Kanavanvaihtaja |  |
| 1989 | Aktvistit ja Andersson 1919 |  |
| 1989 | Hyvin menee, naapurit nauraa |  |
| 1989 | Talvisota | vänrikki Lahtinen |
| 1990 | Helibori humpsis - ja pokasaha soi |  |
| 1990 | Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla | kertojan ääni |
| 1990 | Täysin syytön | Erkki |
| 1990 | Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva | 1. humalainen ravintolassa |
| 1990 | Kiljusen herrasväen uudet seikkailut | konstaapeli Leppä |
| 1990 | Isänmaan kaikuja 4: Happy End | aviomies |
| 1991 | Meitin Finland |  |
| 1991 | Uuno Turhapuro herra Helsingin herra | kaupanvälittäjä |
| 1991 | Petoksen kehät | paha poliisi |
| 1992 | Bonjour kirvesvartta |  |
| 1992 | Kuka on Joe Louis? | Arska |
| 1993 | Ne halii meitin |  |
| 1993 | Mateli - säkeitä runonlaulajan elämästä | kertoja |
| 1994 | Tunti torvisoittoa |  |
| 1994 | Kissan kuolema | Keme, koulukodin ohjaaja |
| 1995 | Pure lenkki |  |
| 1996 | Kansalainen Kent  | Halttunen |
| 1997 | Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava | alikersantti Lötjönen |
| 1998 | Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies | ministeri Mikonmökki |
| 1999 | Kivat sulle, moi | yksinhuoltajaisä |
| 1999 | Pikkusisar | Kapanen |
| 2000 | Oho sano iimeili | luonto-ohjelman kertojan ääni |
| 2003 | Partanen | Laaksonen |
| 2005 | Tyttö sinä olet tähti | Nellin isä |
| 2007 | Miehen työ | lääkäri 2 |
| 2016 | Jättiläinen | Kari Pääkkönen |
| 2021 | Vuosisadan häät | Jaakko |
Valikoitu filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1982 | Teatterituokio | Jussi |
| 1986 | Studio! Studio! |  |
| 1988 | Susikoira Roi – seikkailu saaristossa | Enska |
| 1990 | Ritari Yrjö | Lasse Kankkonen |
| 1990 | Kellarikaarti |  |
| 1990 | Pirunnyrkki |  |
| 1989 | Talvisota | vänrikki Lahtinen |
| 1991 | Alhola | Kekki |
| 1991 | Häkkilinnut | Poliisipäällikkö Veikko Nuotio |
| 1991 | Kvartetti  | pappi |
| 1991 | Joulukalenteri | monia rooleja, mm. Vartijatonttu |
| 1991 | Isänmaan kaikuja |  |
| 1992 | Luonnollinen kuolema |  |
| 1993 | Hobitit | Hob Aitovahti |
| 1994 | Kiinnisidottu | Reiska |
| 1995 | JES! |  |
| 1997–1998 | Sydän toivoa täynnä | Lasse Nyqvist |
| 1998 | Mitäs sais olla |  |
| 1998 | Isänmaan toivot | tarkastaja |
| 2000 | Ota mut kyytiin |  |
| 2000 | Ansa ja Oiva | juontaja |
| 2001 | Kotikatu | työpaikkahaastattelija |
| 2002 | Kylmäverisesti sinun | Rajala |
| 2003 | Kuumia aaltoja | Eero |
| 2005 | Presidentit | Valtiovarainministeri Väinö Tanner |
| 2006 | Uudisraivaaja | Juha Nygren |
| 2007 | Pelkkää lihaa |  |
| 2007–2008 | Röyhkeä diplomaatti | Seppo Laurén |
| 2007–2010 | Sydänjää | Matti Siltanen |
| 2009 | Puolustuksen puheenvuoro | naapuri |
| 2009 | Juurikasvua | Tarmo |
| 2011 | Vedetään hatusta | oma itsensä |
| 2012 | Maailma on valmis | Huusharju |
| 2013–2014 | Kansan mies | Aaro Valla |
| 2015 | Syke | Pertti Riihilahti |
| 2018 | Sunnuntailounas | lääkäri |
| 2020, 2023 | Pohjolan laki | Patrik Benson |
| 2020 | Onnela | Jouko Grön |
| 2021 | Maria Kallio | Tarmo Mättö |
| 2021 | Karuselli | Mauno-eno |
| 2022 | Made in Finland | Jaakko Lassila |
| 2022 | Sininen enkeli | asianajaja Perovuo |
| 2022 | Helsinki-syndrooma | Harri Gustafsson |
| 2023 | Estonia | Lasse Aihinen |
| 2023 | Pohjoisen tähti | Esko Pudas |
Aiheesta muualla

Eero Saarinen Elonetissä.
Eero Saarinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eero Saarinen Voice Chasersissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Homoerotiikka

Symbolinen tanssi Jan Ciągliński, 1800-luvun lopun lesbohomoeroottinen maalaus
Homoerotiikka tarkoittaa seksuaalista vetovoimaa saman sukupuolen edustajien välillä.
Homoerotiikka eroaa käsitteenä homoseksuaalisuudesta: se viittaa nimenomaan haluun tai vetovoimaan, joka voi olla väliaikaista, kun taas homoseksuaalisuudella tarkoitetaan pysyvämpää seksuaalista suuntautumista tai identiteettiä.
Homoerotiikkaa esiintyy sekä taiteessa että kirjallisuudessa, ja sitä on dokumentoitu läpi historian eri kulttuureissa. Homoeroottisia elementtejä voidaan löytää esimerkiksi antiikin Kreikan taiteesta ja kirjallisuudesta.
Historia

Historiallisesti homoerotiikkaa on tulkittu eri tavoin kuin nykyaikana. Ennen modernin lääketieteen ja psykologian kehittämää seksuaalisen suuntautumisen käsitettä, homoeroottisia suhteita tarkasteltiin ensisijaisesti yhteiskunnallisten rakenteiden ja roolimallien kautta. Antiikissa suhtautuminen homoerotiikkaan vaihteli kulttuurista ja ajanjaksosta riippuen: jotkut filosofit pitivät sitä luonnollisena, toiset taas tuomitsivat sen.
Sm3

| Sm3 |
| --- | --- |
 Pendolino Helsingin päärautatieasemalla nykyisessä vihreävalkoisessa värityksessä.
Perustiedot
Tyyppi:  sähkömoottorijuna
Liikennöitsijä:  VR-Yhtymä
Valmistaja:  Fiat Ferroviaria
Lukumäärä:  18
Valmistusvuodet:  1995–2006
Hylätty:  2
Romutettu:  0
Numerointi:  7101–7618
Istumapaikkoja:  262
Lempinimi:  Pendo Sähkömato Muovipulkka   Pentuliini   Bambino  
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  220 km/h
Paino:  328 t
Pituus:  158 900 mm
Leveys:  3 200 mm
Korkeus:  3 730 mm
Raideleveys:  1 524 mm
Pyörästö:  (1A)′(A1)′+(1A)′(A1)′+2′2′+2′2′+(1A)′(A1)′+(1A)′(A1)′
Suurin akselipaino:  13,25 t
Pyörän halkaisija:  890 mm  (uutena)
Moottorin teho:  4 000 kW
 Pendolinon matkustamoa
Sm3 eli Pendolino on VR-Yhtymän liikennöimä, Fiat Ferroviarian valmistama kallistuvakorinen suurnopeusjuna.
Historia

Vastatakseen linja-autoliikenteen ja lentokoneiden kilpailuun silloinen Valtionrautatiet tarvitsi 1990-luvun alussa uutta kalustoa. Yksi mahdollisuus olisi ollut ostaa uusia vetureita ja vaunuja perustuen 1980-luvun Intercity-vaunuihin. Vanhoilla radoilla oli kuitenkin liikaa mutkia, joten ilman kallistuvia telejä näiden junien nopeus olisi jäänyt pieneksi. Toisena mahdollisuutena olisivat olleet ranskalainen TGV tai saksalainen ICE, mutta nämä olisivat tarvinneet uusia ratoja. Harvasta junatiheydestä johtuen ratojen rakentaminen ei kuitenkaan olisi ollut kannattavaa. Ainoat markkinoilla olleet kallistuvateliset vaihtoehdot vuonna 1992 olivat ruotsalainen X2000, italialainen Pendolino ja espanjalaisen Talgon malli. Kallistuskulma ei silti ole näissä teleissä kovin suuri.
VR päätyi valitsemaan Pendolinon siksi, että sitä oli testattu aikataulunmukaisessa liikenteessä vuodesta 1988, siinä oli matala akselipaino, riittävä teho sekä painetiivis kori, ja se oli kustannuksiltaan sopiva. Päätös Pendolinojen tilaamisesta tehtiin vuonna 1992. Ensimmäiset kolme vaunua saapuivat Suomeen 1994. Samana vuonna tällä tynkäyksiköllä aloitettiin koeajot Helsingin ja Turun välisellä rantaradalla. Yksikön loput kolme vaunua saapuivat Suomeen myöhemmin. Kaupallinen liikenne kahdella ensimmäisellä Pendolinolla aloitettiin vuonna 1995. Kaksi vuotta myöhemmin tilattiin kahdeksan Pendolinoa lisää. Loput kahdeksan tilattiin vuonna 2002, ja ne saatiin käyttöön syksyyn 2006 mennessä. VR:llä oli vuoteen 2015 asti käytössään 18 Pendolino-yksikköä, jotka liikennöivät Helsingistä Ouluun, Turkuun, Poriin, Joensuuhun ja Vaasaan sekä Jyväskylän kautta Kuopioon ja Kouvolan kautta Kajaaniin ja Ouluun.
Marraskuussa 2015 uutisoitiin toisen kahdesta ensimmäisestä käyttöön otetusta yksiköstä, numeron 7002, poistamisesta suunnitellusta liikenteestä. Maaliskuussa 2021 myös toinen kahdesta ensimmäisestä yksiköistä, numero 7001, poistettiin liikenteestä huonon kunnon takia. Yksikkö 7002 siirrettiin kesäkuussa 2024 Ilmalasta Pieksämäelle odottamaan romutusta. Siitä oli jo otettu lähes kaikki irti lähtevä varaosiksi.
Kaksi Pendolinoa törmäsi toisiinsa Tampereen henkilöasemalla vaihtotöissä 12. joulukuuta 2021. Molemmat yksiköt 7013 ja 7016 vaurioituvat onnettomuudessa käyttökelvottomiksi, ja helmikuussa 2022 ne kuljetettiin Hyvinkään konepajalle odottamaan korjausta. Vuoden 2022 aikana molempien yksiköiden käyttökelpoisina säilyneet kolme vaunua yhdistettiin yhdeksi sekarunkoiseksi yksiköksi. Yksikkö suoritti ajotestejä Ilmalan varikolla alkuvuodesta 2023. 20. helmikuuta 2024 yksiköllä tehtiin koeajo Ilmalasta Pieksämäelle ja takaisin. Ensimmäistä kertaa kaupallisessa liikenteessä se oli 8. maaliskuuta 2024. Yksikön numeroksi tuli 7016.
Tekniikka

Yksi Sm3-yksikkö koostuu viidestä matkustajavaunusta sekä ravintolavaunusta. Kallistuvan korin ansiosta Pendolinolla on voitu ajaa kaarteisiin 35 prosenttia muita junia nopeammin matkustusmukavuudesta tinkimättä.
Pendolino perustuu Italian valtionrautateiden junamalliin (FS) ETR 460, joka on kotimaassaan todettu luotettavaksi kulkuvälineeksi. Suomen (talvikauden) ilmasto on kuitenkin aiheuttanut käyttöä hankaloittavia ongelmia muun muassa kallistuksessa, junayksikköjen yhteenlittämisessä ja jarruissa, ja ongelmia on pyritty poistamaan vaihtelevin tuloksin. Pendolinon suurin sallittu nopeus matkustajaliikenteessä on 220 km/h, mutta Lahden oikorataa testattaessa sillä ajettiin enimmillään 242 km/h. Pendolinojen kallistusjärjestelmä otettiin pois käytöstä kesäkuussa 2021.
Sm3-yksikössä on kahdeksan vaihtovirtamoottoria, jotka tuottavat tehoa yhteensä 4 000 kilowattia. Sm3 koostuu kuudesta vaunusta, jotka ovat etummaisesta alkaen tyypeiltään IM1, CM, TTC, TT, CM ja IM2. IM-vaunut junan päissä ovat moottoroituja ja niissä on ohjaamo, CM on moottoroitu matkustajavaunu, TTC on moottoroimaton ravintolavaunu jossa on virroitin ja TT-vaunu on moottoroimaton matkustajavaunu jossa on virroitin.
Pendolinon vaunut ovat aina seuraavilla numeroilla:
Vaunu 1 (tai 7): 1. luokan matkustajavaunu, jonka päädyssä on neuvotteluhytti
Vaunu 2 (tai 8): Palveluvaunu: 2. luokan matkustajavaunu, jossa on invalideille istumapaikat sekä isokokoinen WC
Vaunu 3 (tai 9): Ravintolavaunu, jossa on invalidiramppi ovissa
Vaunu 4 (tai 10): 2. luokan matkustajavaunu
Vaunu 5 (tai 11): 2. luokan matkustajavaunu
Vaunu 6 (tai 12): 2. luokan matkustajavaunu, jonka päädyssä on lemmikkiosasto
Yhden Pendolino-yksikön junissa vaunut ovat aina numeroilla 1–6, mutta junan koostuessa kahdesta yksiköstä käytetään vaununumeroita 1–12.
Liikennöinti

Talvella 2025 Pendolinot liikennöivät Helsingistä Turkuun, Poriin, Vaasaan, Ouluun, Rovaniemelle, Jyväskylään, Pieksämäelle, Kuopioon, Kajaaniin ja Joensuuhun. Pendolino merkitään yleisöaikatauluihin tunnuksella S (esim. S 35).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sm3 Wikimedia Commonsissa
Pendolino VR:n sivuilla
Kuningaskuluttaja: Miksi VR ei korvaa pendolinojen kaikkia myöhästymisiä?
Pendolino-juna tulee Suomeen Ylen Elävä arkisto
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Pendolino Helsingin päärautatieasemalla vanhassa punavalkoisessa värityksessä.
Reino Silvanto

Reino Vilho (Wilhelm) Silvanto (sukunimi vuoteen 1929 saakka Sylvander; 21. heinäkuuta 1883 Helsinki – 29. tammikuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja kirjailija. Hän käytti suomentajana myös nimimerkkejä R.W.S, Reino Silva ja Reino Silvala.
Silvannon vanhemmat olivat puuseppä Karl Kristoffer Sylvander ja Elviira Kallentytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1908 ja maisteriksi 1910. Silvanto oli aluksi opettajana eri oppilaitoksissa Helsingissä, Forssassa ja Kotkassa. Hän oli Suomen tietotoimiston palveluksessa 1918 ja toimi sitten asianajotoimisto Sarkanen & Helmeen liikeosaston osastopäällikkönä 1918-1920.
Reino Silvanto toimi Suomen edustajana Latviassa vuodesta 1920 ja Suomen Latvian suurlähettiläänä vuosina 1926–1927. Silvanto lähti ulkoasiainhallinnon palveluksesta 1929 ja hän toimi sittemmin kirjailijana ja kääntäjänä Helsingissä.
Silvanto suomensi muun muassa puolan-, tšekin- ja venäjänkielistä kaunokirjallisuutta (Anton Tšehov, Nikolai Gogol, Maksim Gorki, Henryk Sienkiewicz, Władysław Reymont, Karel Čapek). Hän kirjoitti myös Sammatin pitäjän historian sekä julkaisi kaksi uutta puolalaista proosaa esitellyttä antologiaa: Nuori Puola (1916) ja Valkoinen kotka (1937).
Silvanto oli vuodesta 1912 lähtien naimisissa lääketieteen lisensiaatti Olga Saastamoisen kanssa.
Teoksia

Ukraina ja ukrainalaiset : historiallis-valtiollinen tutkielma. Otava 1919
Nuori Puola : kaunokirjallinen kokoelma. WSOY 1916 (sisältö :  Juna / Danitowski ; Vieraat / Przubyszewski ; Tshuktshilaisia / Sieroszewski ; Kirjallisuushistoriallista / Silvanto )
Liettua muinoin ja nyt. Otava 1920
Latvia ja sen talous. Otava 1927
Elias Lönnrotin käsityöaskartelusta. Helsinki 1930
Sammatti : kuvauksia sen ja lähiseudun luonnosta, historiasta, Elias Lönnrotista y. m.. Otava 1930, uusi näköispainos Otava 1989
Suomen talonpojan historia : kuvauksia maakansastamme. Tekijä, Helsinki 1933
Valkoinen kotka : puolalaisia novelleja. Gummerus 1937