stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sara Jäntti

Sara Jäntti (s. 21. toukokuuta 1987) on suomalainen käsipalloilija. Aktiiviurallaan hän edusti Helsingin IFK:ta vuosina 2017-2024 ja oli pelipaikaltaan oikea laitapelaaja. Hänen kasvattajaseuransa on Sparta, jonka riveissä hän pelasi naisten SM-sarjassa 2003-2016 ja voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2011. HIFK:n riveissä hän voitti toisen suomen mestaruutensa vuonna 2019. Jäntti vietti myös 2009-2010 kauden Ruotsissa joukkueessa Kungliga Flottans IF, missä hän pelasi nykyisessä 1. divisioonassa ja teki 18 ottelussa 130 maalia. Urallaan naisten SM-sarjassa hän pelasi yhteensä 346 peliä ja teki 1448 maalia, mikä sijoittaa hänet sijalle 10 sarjan kaikkien aikojen maalintekijöissä. Yhteensä hän voitti 2 kultaa, 4 hopeaa ja 5 pronssia. Jäntti on pelannut Suomen maajoukkueessa 37 ottelua ja tehnyt niissä 52 maalia.
Sara Jäntin sisko Inka Jäntti on myös käsipalloilija.
Järjestöneuvos

Järjestöneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Vuosien 1918–2013 aikana järjestöneuvoksen arvonimi on myönnetty 47 henkilölle.
Järjestetty avioliitto

William Hogarthin satiirinen maalaus Avioliittosopimus.
Järjestetty avioliitto on avioliitto, joka on kokonaan tai osittain muiden kuin avioparin itsensä järjestämä. Avioparin saattavat yhteen avioliittotarkoituksessa tavallisesti joko avioparin sukulaiset tai heidän yhteisönsä. Joissain kulttuureissa avioparilla on oikeus torjua toisensa, mutta joskus se on lähes mahdotonta.
Joidenkin arvioiden mukaan 80 prosenttia tunnetuista kulttuureista on harjoittanut järjestettyjä avioliittoja jossain muodossa. Hindut järjestävät avioliittonsa edelleen niin Intiassa kuin yhteisöissään eri puolilla maailmaa. Länsimaissa tavasta on jo luovuttu, ja sen on korvannut rakkausavioliitto, jossa ihmiset valitsevat itse puolisonsa.
Avioliiton järjestämisen tavat vaihtelevat suuresti eri kulttuureissa ja myös ajallisesti. Sulhasen ja morsiamen naittamisikä vaihtelee, ja myös se, katsotaanko serkukset sopiviksi toisilleen. Suurta vaihtelua on siinäkin, millä perusteilla puolisot valitaan. Koska avioliitto yhdistää kaksi sukua, tärkeää on sukujen omaisuus, vauraus ja yhteiskunnallinen asema. Myös sukujen uskonnolla ja maineella sekä puolisoiden omilla kyvyillä ja ansioilla on usein merkitystä.
Useimmissa kulttuureissa liiton järjestämisestä vastaavat nuorten vanhemmat, mutta usein valintaan osallistuu myös ulkopuolisia, kuten setiä tai pappeja. Joskus kohteilla on oikeus torjua heille osoitettu puoliso, mutta joissain kulttuureissa liiton voi estää vain äärimmäisin keinoin, kuten tekeytymällä hulluksi. Joissain tapauksissa aviopari ei edes tapaa toisiaan ennen häitä, mutta joissain kulttuureissa aviopuolisot voivat tutustua ennalta toisiinsa. Silloin he pystyvät muodostamaan mielikuvan tulevasta puolisostaan ja antamaan mielipiteensä.
Häihin liittyy kulttuureittain suuresti vaihtelevia myötäjäiskäytäntöjä, mutta yleensä joko toinen suku antaa suuremmat myötäjäiset kuin toisen.
Toisilleen osoitetut puolisot ovat usein monin tavoin samankaltaisia ja yhteensopivia. Tällaisissa avioliitoissa tärkeänä pidetään usein muita asioita kuin rakkausavioliitoissa. Avioliittojen järjestämisen käytäntöjä on toisaalta arvosteltu siitä, että ne loukkaavat yksilön itsemääräämisoikeutta.
Just!

| Just! Popeda |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammi–helmikuu 2001 Headline Studio, Tampere
 Julkaistu: 2001
 Tuottaja(t): Jani Viitanen
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 49.45
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomi: 12. (huhtikuu 2001)
Popedan muut julkaisut
| Vieraissa 1999 | Just! 2001 | Pelkkää juhlaa – 25v. Juhlakokoelma 2002 |
Singlet albumilta Just!
 ”Beibin Kanssa Irlantiin / Entisestä Pois” Julkaistu: 26. maaliskuuta 2001  ”Tohtori Mustajärvi” Julkaistu: 9. heinäkuuta 2001
Just! on suomalaisen Popeda -yhtyeen kuudestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Kappaleet

Kaikki sävellykset Costello Hautamäki ja sanoitukset Pate Mustajärvi, paitsi (9) säv./san. Bob Seger, suom.san. Juice Leskinen ja (11) san. Pauli Hanhiniemi.
Onko vielä aikaa? – 4.56
Tohtori Mustajärvi – 2.46
Beibin kanssa Irlantiin – 3.54
Kekkeruusit kesälomalla – 3.14
Beibi osaa lentää – 4.40
Moottoripää – 5.05
Sä-sä-säväri – 3.59
Telakalla, tehtaassa, raksalla – 2.28
Entisestä pois – 3.18 (alkup. Get Out of Denver)
Mikä muija! – 3.42
Kun mies unelmoi – 5.15
Kaikki päättyi taas – 5.55
Kokoonpano

Pate Mustajärvi – laulu
Costello Hautamäki – kitarat, taustalaulu, laulu (kappale 11)
Jyrki Melartin – basso, taustalaulu
Arto Rautajoki – rummut, taustalaulu
Jani Kemppinen – kosketinsoittimet
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Safka Pekkonen – hammond-urut (kappaleet 6, 9 ja 11)
Satu Pohja – taustalaulut
Merikukka – taustalaulut
Kokoonpano > Tuotanto

Jani Viitanen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Timo Laine – kansikuva
Harri Hinkka – yhtyekuva
Erillinen pataljoona 4

| Erillinen pataljoona 4 |
| --- | --- |
 Jatkosodan hiihtopartio etenee ahkioineen
Toiminnassa:  1943–1944
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Osa joukkoa:  Kaukopartiotoiminta
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  majuri M. Hartola   majuri Johannes Vehniäinen   everstiluutnantti Jussi Sovio
Erillinen pataljoona 4 oli 1. heinäkuuta 1943 perustettu pääesikunnan tiedusteluosaston alainen erillisyksikkö, jonka tehtävänä oli vastata päämajan kaukopartiotoiminnasta Neuvostoliiton joukkojen selustassa.
Kokoaminen

Yksikköön koottiin komppanioina aiemmat kaukopartio-osastot 1. komppania (osasto Vehniäinen) päällikkö majuri Johannes Vehniäinen, 2. komppania (osasto Kuismanen), päällikkö majuri Into Kuismanen, 3. komppania (osasto Marttina), päällikkö majuri Paul Marttina ja 4. komppania (osasto Paatsalo), päällikkö majuri Harri Paatsalo ja kesäkuusta 1944 alkaen kapteeniluutnantti Pentti T. Ahola. Ahola oli ammatiltaan merikapteeni.
Pataljoonankomentajana toimi 6. heinäkuuta 1943 alkaen väliaikaisesti majuri M. Hartola, jota seurasi majuri Johannes Vehniäinen 20. heinäkuuta - 15. syyskuuta 1944. Ensimmäiseksi ja ainoaksi vakinaisesti komentajaksi nimitettiin Johan (Jussi) Sovio, joka palveli 15. syyskuuta 1943 - 30. marraskuuta 1944 erillispataljoonan lakkauttamiseen saakka. Sovio oli ollut ennen komentajuuttaan Tied 1:n ilmavoimajaoksen päällikkö.
Pataljoonan adjutanttina toimi luutnantti Veikko Perttunen, sitten luutnantti Valto Kallama ja lopuksi sodan loppukuukausina luutnantti Eero Naapuri, joka oli sitä ennen toiminut osasto Kuismasen kaukopartioupseerina.
Pääesikunnan tiedustelutoimistossa toimintaa koordinoi eversti Kaarlo Somerto sekä huhtikuusta 1944 alkaen everstiluutnantti Reino Hallamaa.
Erillinen pataljoona 4:n miehiä toimi myös sodan jälkeen asekätkennässä eli aseiden hajavarastoinnissa, koska heillä oli ennestään kokemusta kätköjen varustamisesta. Heistä Pentti Ahola pidätettiin kahdeksi kuukaudeksi ja tuomittiin asekätkennästä vankeuteen viideksi kuukaudeksi.lähde?
Kokoonpano > Esikunta

Erillispataljoonan esikunta koostui komentotoimistosta, huoltotoimistosta sekä viestitoimistosta, jolla oli keskusradioasema, viestikouluttajat ja puhelinkeskus. Lisäksi esikuntaan kuului huoltojoukkue. Komentotoimiston alaisuuteen perustettiin oma lento-osasto, osasto Jauri, 23. toukokuuta 1944.
Kokoonpano > Osasto Vehniäinen

Osasto Vehniäistä johti majuri Johannes Vehniäinen. Se oli eteläisin Erillisen pataljoona 4:n komppanioista. Osasto Vehniäisen alkuna oli Tilastotoimiston Viipurin alatoimisto (U2/V), jonka ensimmäinen päällikkö oli Toivo Salokorpi ja varapäällikönä IKL:n kansanedustaja R. G. Kallia.
Sillä oli raja-asemat Lappeenrannassa ja Rautjärvellä. Lappeenrannan raja-asema siirrettiin 22. kesäkuuta 1941 Lappeen kunnan Iitiän kylään. Sen vahvuus oli 1+15+1. Rautjärven asema siirrettiin samaan aikaan Ruokolahden Haloniemeen ja nimettiin osasto Loukolaksi päällikkönsä Kustaa Loukolan mukaan. Osasto Loukolan vahvuus oli 0+12+4. Neljä vuorokautta myöhemmin osasto Vehniäisen johtopaikka siirrettiin Lahdesta Lappeen Iitiään, jonne Lappeenrannan asema oli jo siirretty.
Kokoonpano > Osasto Kuismanen

Osasto Kuismasen alku on Sortavalan alatoimisto, jonka painopiste oli Aunuksen suunnalla. 1920- ja 1930-lukujen aikana sen johdossa olivat ainakin Gustaf Rosenström (Kustaa Rautsuo), Jonne Aikomus ja Pekka Jänhiä.
Osasto Kuismanen siirrettiin Joensuuhun talvisodan päätyttyä. Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana 1941 se siirrettiin heinäkuun lopulla Leppäsyrjään ja elokuussa Vieljärven Nakolammelle. Kun Petroskoi (myöhempi Äänislinna) oli vallattu 1941, siirtyi osasto Nakolammelta sinne. Suomalaisten vetäytyessä 1944 osasto siirrettiin ensin Hyrsylään, Suojärven Suvilahteen sekä lopuksi Pälkjärvelle. Aivan sodan lopussa osa yksiköstä siirrettiin Matkaselkään Uuden-Matkaselän kansakoululle ja Moskovan välirauhan jälkeen Liminkaan ja loppusyksystä 1944 Lapin sodan selkiinnyttyä Liperiin kotiuttamista varten.
Kokoonpano > Osasto Marttina

Kajaanin alatoimiston perustamisajankohtaa ei tiedetä täsmällisesti. Toimintaa oli kuitenkin jo syyskesällä 1938. Vuodesta 1936 lähtien Sortavalan alatoimiston ylläpitämän Nurmeksen rajaelimen päällikkönä toimineesta luutnantti Paul Marttinasta tuli uuden alatoimiston päällikkö.
 
Kesästä 1940 lähtien osastolla oli tukikohta Kajaanin kaupungin eteläpuolelta vuokratulla, kaupungin omistamalla maa-alueella.Osasto Marttinan muistomerkki sijaitsee Kuhmon Jämäksessä, jossa osastolla myös oli tukikohta.
Kokoonpano > Osasto Paatsalo

Osasto Paatsalon alkuna ollut Petsamon alatoimisto perustettiin vuonna 1938. Nimestään huolimatta se sijaitsi Rovaniemellä. Sen toimialue käsitti Petsamon ohella Kuusamo-Kiestinki- ja Salla-Kantalahti-suunnat.
Osasto Paatsaloa johti majuri Harri Paatsalo, sitten 22. kesäkuuta 1944 alkaen loppuun saakka kapteeniluutnantti Pentti T. Ahola. Paatsalo, joka oli ollut ennen sotia etsivän keskuspoliisin palveluksessa siirrettiin eversti Reino Hallamaan erikoistehtäviin.
Kokoonpano > Osasto Jauri

Erillispataljoonan esikunnan komentotoimiston alaisuuteen perustettiin kaukopartiomiesten lentokuljetuksia varten 23. toukokuuta 1944 oma lento-osasto (Lento-os. / Er. P4), osasto Jauri. Sen päällikkö, kapteeni Erkki Jauri oli aiemmin toiminut kaukopartioita Kontiolahdelle tukeutuneena huoltaneen Osasto Malisen päällikkönä. Osasto Jaurin tukikohdaksi tuli Mikkelin lentokenttä. Osasto toimi 17. marraskuuta 1944 saakka, jolloin sen toiminta sulautettiin Lentolaivue 44:ään. .
Perinteet

Utin jääkärirykmentti vaalii Erillinen pataljoona 4:n perinteitä.lähde?
Esihistoriallinen sodankäynti

Esihistoriallisella sodankäynnillä tarkoitetaan sodankäyntiä, joka tapahtui ennen kirjoituksen käyttöönottoa ja josta siten ei ole kirjallisia aikalaiskuvauksia. Esihistoriallinen aika päättyi Lähi-idässä ja Egyptissä vuoden 3000 eaa. paikkeilla. Tämän ajanjakson sotatoimista ei ole jäänyt kirjoituksien puuttumisen takia niin paljoa tietoa kuin myöhemmistä ajanjaksoista, eivätkä tutkijat ole yksimielisiä siitä, koska sodankäynti alkoi.
Kivikausi > Sodankäynnin alkamisaika

On vaikeaa sanoa varmasti, milloin ihmiset alkoivat käydä sotaa keskenään. Jo keskipaleoliittiselta kaudelta on löydetty joukkohautoja, joiden on erään teorian mukaan tulkittu olevan rituaalimurhien seurausta. Toisen teorian mukaan joukkohautoihin päätyneet ihmiset saattoivat kuolla myös ei-väkivaltaisesta syystä, kuten sairauteen. Toisaalta nykyaikana jotkin metsästäjä-keräilijäyhteisöt harjoittavat rituaalista sodankäyntiä tai käyttävät murhaa sosiaalisesti hyväksyttävänä koston välineenä. Rituaalinen sodankäynti ei välttämättä johda kuolemaan, vaan taistelu päättyy heti, jos joku saa vamman. Keskipaleoliittiselta kaudelta lähtien on myös löytynyt ihmisten luita, joihin on jäänyt todisteita myös aseellisesta väkivallasta.
15 000–10 000 vuotta sitten keksittiin kivikirves ja keihäs (kivi tai luukärjellä), joista keihäs soveltui paremmin metsästämiseen ja siten myös aseeksi. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että ihmiset olisivat käyttäneet aseita vielä toisiaan vastaan.
Suurin osa myöhäispaleoliittinen kauden luolamaalauksissa esiintyvistä ihmisistä esiintyy rauhallisissa yhteyksissä. Jotkin maalauksista ovat kuitenkin herättäneet keskustelua siitä, esittävätkö ne ihmisten välistä väkivaltaa. Osa tutkijoista väittää, että muutamissa maalauksissa on kuolleita tai kuolevia ihmisiä, kun taas osa väittää, että maalaukset esittävät rauhanomaisia ihmisiä. Osan teoksista on tulkittu esittävän ihmisten välisiä taisteluita. On kuitenkin epäselvää, esittävätkö ne todellisia vai kuviteltuja tai liioiteltuja taisteluita.
Kivikausi > Sodankäynnin alkamisaika > Todisteet sodankäynnistä

Ensimmäinen arkeologinen todistusaineisto esihistoriallisesta taistelusta sijaitsee Sudanissa kohteessa, joka tunnetaan nimellä kalmisto 117. Kalmisto kuuluu Qadan kulttuuriin ja ajoittuu arviolta vuosien 12 000–10 000 eaa. välille eli myöhäis- tai epipaleoliittiselle kaudelle. Paikalla on 59 luurankoa ja 110 esinettä, joista melkein kaikki näyttävät haavoittaneen ihmisiä. Haavat olivat tappavia. Paikka saattaa olle ensimmäinen laaja todiste sodankäynnistä, mutta yhtä hyvin se voi olla tulosta pitkän ajanjakson aikana haudatuista ihmisistä. Yksi mahdollisuus aineistolle on joukkomurha, jota tukee myös paikan sukupuolijakauma: miehiä ja naisia on lähes saman verran, ja se, että eräässä nuoressa naisessa oli yhteensä 21 nuolenpäätä ja keihäänkärkeä.
Ensimmäinen varmaksi väitetty todiste sodankäynnistä löytyy Jerikosta vuosien 8 350–7 350 eaa. paikkeilta. Kaupunki oli ympäröity kallioon louhitulla vallihaudalla ja yhtenäisellä kivimuurilla. Järjestelmän rakentamiseen on käytetty kymmeniä tuhansia työtunteja ja se on joidenkin tulkintojen mukaan selvästi rakennettu hyvin organisoitua, päämäärätietoista ja vahvasti aseistettua vihollista silmällä pitäen. Toisen tulkinnan mukaan kyse on tulvavallista. Myös useat muut kivikauden kylät olivat linnoitettuja.
Kivikausi > Asetekniikan kehittyminen

Ensimmäiset aseet olivat luultavasti maasta poimittuja muotoilemattomia puunkappaleita ja kiviä. Aikanaan niihin alettiin liittää varsia ja niitä teroitettiin, jotta niillä saataisiin pahin mahdollinen vaurio metsästettäessä. Kivikaudella otettiin käyttöön aseina keihäs, nuija, tikari, karttu, linko ja jousi. Suoja-aseeksi kehittyi kilpi.
Ensimmäinen asetekniikan vallankumous tapahtui neoliittisen kauden alussa noin 8000 eaa. Silloin ilmestyi neljä voimakasta asetta: jousi, linko, tikari ja karttu. Linko kehittyi bolasta tai keihäänheittovivusta, tikari keihäänkärjestä ja karttu nuijasta. Jousi sitä vastoin oli aivan uusi keksintö, ja sitä voidaan pitää ensimmäisenä koneena. Uusi keksintö levisi nopeasti. Heitetyn keihään kantama oli noin 50 metriä, jousella ammuttu nuoli taas ylsi noin sadan metrin päähän. Lisäksi suurta määrää nuolia oli helpompi kantaa kuin keihäitä. Linko oli kuitenkin tehokkaampi kuin jousi: se oli tarkempi ja ammukset lensivät kahdensadan metrin päähän.
Kivikausi > Neoliittinen kausi

Neoliittisella kaudella ihmiset alkoivat siirtyä maanviljelykseen. Osa yhteisöistä muutti uusille alueille, joita saattoi jo asuttaa jokin toinen yhteisö. Ainakin Euroopan lauhkeilla seuduilla eri yhteisöjen välillä syntyi todennäköisesti kilpailua ympäristön resursseista. Osa yhteisöjen kohtaamisista saattoi siis olla myös vihamielisiä ja johtaa väkivaltaan.
Vuosien 1983–1984 välillä Baden-Württembergin läheltä löydettiin arkeologisten kaivausten yhteydessä joukkohauta, jossa oli 34 ihmisen jäänteet. Kaikki uhrit olivat luihin jääneiden vammojen perusteella kokeneet väkivaltaisen kuoleman, ja heidät oli ilmeisesti heitetty hautaan kiireellä. Suurin osa vammoista oli ruumiiden takaosassa ja ilmeisesti tehty lyömäaseella, kun taas osan on tulkittu johtuneen esimerkiksi tallautumisesta. Pieni osa vammoista oli nuolten aiheuttamia. Neoliittisen kauden Euroopasta on löydetty muitakin joukkohautoja, joihin haudatut ihmiset olivat kuolleet väkivaltaisesti kenties joukkomurhan yhteydessä. Osaan murhista saattoi myös liittyä kannibalismi.
Pronssikausi

Kuparilla alettiin tehdä kokeita Anatoliassa 6 000 eaa., mutta pronssikausi alkoi Lähi-idässä vasta noin 3 500 eaa. Tuolloin keksitty pronssi mahdollisti terävämmät, kovemmat ja kestävämmät aseet. Samoihin aikoihin syntyivät Lähi-idän ensimmäiset korkeakulttuurit ja ensimmäiset kirjoitusjärjestelmät kehittyivät vuoden 3 000 eaa. paikkeilla. Esihistoriallinen aika loppui Lähi-idässä, mutta ei suurimmassa osassa maailmaa.
Uusi maailma

Suurimmassa osassa Amerikkaa sodankäynti pysyi teknisesti kivikauden tasolla vuoteen 1492 asti. Ainoastaan Keski-Andeilla, Kolumbiassa ja Meksikon ylätasangoilla saavutettiin ensimmäinen metallikausi, muuten mantereella pysyttiin kivikaudella. Vain Meksikossa pronssia käytettiin merkittävässä määrin sodankäynnissä. Eurooppalaisten tunkeuduttua mantereelle intiaanit omaksuivat nopeasti tuliaseet ja hevosten käytön sodankäynnissä.
Valencian Morella la Vellassa sijaitseva, myöhäiseen mesoliittiseen aikaan ajoitettu luolamaalaus, jonka on tulkittu esittävän jousiampujien välistä taistelua.
Joel Järnstedt

Joel Järnstedt (13. heinäkuuta 1881 Porvoo – 1934 Neuvostoliitto) oli suomalainen toimittaja, joka Suomen sisällissodan jälkeen pakeni Neuvosto-Venäjälle ja työskenteli siellä muun muassa opetustehtävissä.
Järnstedt työskenteli Porvoossa taloudenhoitajana, suutarina ja Työläinen-lehden toimittajana. Vuonna 1917 hän oli perustamassa Porvoon punakaartia. Sisällissodan aikana hän kuului Suomen punaisen kaartin ylipäällikön esikuntaan sekä Uudenmaan lääninvaltuuskuntaan. Venäjälle paettuaan Järnstedt osallistui SKP:n perustavaan kokoukseen ja kuului puolueen keskuskomitean huoltokomiteaan Pietarissa. Vuodesta 1921 lähtien hän työskenteli Karjalan työkansan kommuunin kansanvalistusosastossa ja vuodesta 1923 Petroskoin suomalaisen puoluekoulun opettajana.
Järki, arvot ja välineet

| Järki, arvot ja välineet: Kulttuurifilosofisia esseitä |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ilkka Niiniluoto
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1994
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  951-1-13060-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Järki, arvot ja välineet: Kulttuurifilosofisia esseitä on Ilkka Niiniluodon artikkelikokoelma, joka on ilmestynyt Otavan kustantamana vuonna 1994.
Jännitelähteiden peruskytkennät

Jännitelähteiden peruskytkennät ovat sarjaankytkentä ja rinnankytkentä.
Keskenään samanlaisten tasajännitelähteiden (esimerkiksi akut, paristot) sarjaankytkentää käytetään, kun halutaan saada aikaan korkeampi lähdejännite. Sarjaankytkennässä tasajännitelähteet kytketään siten, että ensimmäisen lähteen plus-napa on kytketty toisen lähteen miinus-napaan, toisen lähteen plus-napa kolmannen miinus-napaan ja niin edelleen. Vapaaksi jäävät äärimmäisinä olevien lähteiden navat muodostavat yhdistetyn lähteen ulosottonavat.
Sarjaankytkennässä yhdistetyn lähteen lähdejännite saadaan komponenttilähteiden lähdejännitteiden summana ja sisäinen resistanssi samoin komponenttilähteiden sisäisten resistanssien summana.
Tasajännitelähteiden rinnankytkennässä komponenttilähteiden plus-navat kytketään yhteen ja samoin miinus-navat yhteen. Keskenään samanlaisten lähteiden ollessa kysymyksessä lähdejännite säilyy samana, mutta sisäinen resistanssi pienenee, jolloin kuormitettavuus paranee. Rinnankytkennässä muodostuneen yhdistetyn lähteen sisäinen resistanssi saadaan laskemalla komponenttilähteiden sisäisten resistanssien käänteisluvut yhteen ja ottamalla summasta käänteisluku.
Kodintekniikassa sarjaankytkentää käytetään varsin yleisesti paristojen käytön yhteydessä (esimerkiksi taskulampuissa ja äänentoistolaitteissa). Rinnankytkentä on harvinaisempi, sillä jos kahdesta rinnankytkettävästä paristosta toisessa on hieman poikkeava jännite, niin virta alkaa kulkea paristojen välillä itsekseen, jolloin energiaa kuluu hukkaan paristojen sisäisissä resistansseissa. Esimerkki rinnankytkennästä on auton käynnistäminen apuakun avulla.
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Virtapiirit ja verkot.  Helsinki:  Otatieto, 2001 (1976).  ISBN 951-672-082-X
Moottoritorpedovene Jyry

| Jyry (J 2) MAS 527 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Baglietto, Genova
Laskettu vesille:  1939
Palveluskäyttöön:  1943
Poistui palveluskäytöstä:  1961
Tekniset tiedot
Uppouma:  22 t
Pituus:  18,7 m
Leveys:  4,7 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  2 × 1 150 hv
Nopeus:  42 solmua
Miehistöä:  12 (1 ups., 4 au ja 7 mieh.)
Aseistus
Aseistus:  2 × 45 cm torpedosivuheittimet 1 × Breda 20 mm ilmatorjuntatykki 1 × 12,7 mm konekivääri 4 × syvyyspomminpudotinta sumutuslaite
Jyry (J 2) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene jatkosodassa. Vene oli alun perin Italian kuninkaallisen laivaston MAS 526 -luokan moottoritorpedovene MAS 527, joka oli valmistettu 1939 Bagliettossa.
Regia Marina MAS527

MAS527 oli torjumassa laivueensa mukana 13.-14. kesäkuuta 1940 Italian Rivieralle tunkeutuneita Ranskan merivoimien aluksia, jolloin ne yrittivät tuloksetta torpedoida  torpedoida hävittäjät Guépardin, Valmyn ja Verdunin. Ranskalaisalukset eivät edes havainneet hyökkääjiä.
Saksan merivoimat pyysivät 21. huhtikuuta 1942 Italian laivastolta tukea taisteluun Laatokalla operoivia Neuvostoliiton laivaston yksiköitä vastaan. Operaatiolla oli tarkoitus vahvistaa Leningradin piiritystä. Italian laivasto määräsi lähetettäväksi capitano di corvetta Emilio Bianchin XII Squadriglian, johon kuuluivat moottoritorpedoveneet MAS 526 - MAS 529. Veneet siirrettiin Itämerelle kuorma-autoilla ja siitä edelleen laivalla Suomeen. Ne ajoivat omin konein Saimaan kanavaa pitkin Saimaalle, josta ne siirrettiin rautateitse Punkasalmen asemalta Lahdenpohjaan. Alukset saapuivat lopulta 22. kesäkuuta Laatokalle.
Eräässä laivueen neljästä operaatiosta Laatokalla MAS527 upotti 15. elokuuta Neuvostoliiton Laatokan laivaston tykkiveneen Biran (947 grt). Alus itse kärsi tulessa myös vaurioita. Se osallistui laivueensa mukana Suhonsaaren maihinnousuun 21. lokakuuta.
Alus lähti 29. lokakuuta Laatokan jäätyessä laivueen mukana samaa reittiä Suomenlahdelle ja edelleen Tallinnaan, jossa laivue talvehti. Seuraavana keväänä laivue operoi Suomenlahdella Leningradin edustalla, kunnes 5. toukokuuta 1943 Välimeren tilanne pakotti Italian luopumaan veneistään ja siirtämään henkilöstönsä takaisin kotimaahan.
Suomen laivaston Jyry

Suomen merivoimat osti kaikki nämä alukset 5. toukokuuta 1943 Tallinnassa ja ne kuljetettiin Helsinkiin. Alusten vastaanottoa johti Suomen merivoimien puolesta kapteeniluutnantti Heikki Herlevi. Alusten heikkotehoiset 350 millimetrin torpedot vaihdettiin 450 millimetrin torpedoiksi. Alus muutettiin jatkosodan päätyttyä tykkiveneeksi Pariisin rauhansopimuksen kieltäessä torpedoveneet.
Luokan alukset poistettiin käytöstä 1961, jonka jälkeen alukset laitettiin myyntiin.
Nils-Åke Jåfs

Nils-Åke Jåfs (29. tammikuuta 1931 Vaasa – 7. helmikuuta 1999) oli suomalainen everstiluutnantti evp ja miekkailija. Jåfs tunnettiin myös nimellä Åke Jåfs.
Nils-Åke Jåfs kirjoitti ylioppilaaksi Hangon yhteiskoulusta 1952 ja suoritti varusmiespalveluksensa 4. prikaatin patteristossa vuosina 1952–1953.