stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heinäkuu

Heinäkuu. 1400-luvun ranskalaisen rukouskirjan ja kalenterin Les Très Riches Heures du Duc de Berryn kuvitusta heinäkuun kohdalla.
Heinäkuu on gregoriaanisessa kalenterissa vuoden seitsemäs kuukausi, kesäkuukausista keskimmäinen. Se on yleisesti vuoden lämpimin kuukausi pohjoisella pallonpuoliskolla ja päinvastoin kylmin eteläisellä pallonpuoliskolla. Heinäkuussa on 31 päivää. Heinäkuuta edeltää kesäkuu ja sitä seuraa elokuu.
Heinäkuu on saanut latinankielisen nimen Iulius kalenterin uudistaneen roomalaisen diktaattorin Julius Caesarin mukaan, jonka kunniaksi Rooman senaatti päätti hänen kuoltuaan antaa heinäkuulle uuden nimen. Caesar syntyi heinäkuussa. Kuukauden entinen nimi oli Quintilis, joka tarkoittaa viidettä ja viittaa siihen, että heinäkuu oli vuoden viides kuukausi kalenterissa, jota Roomassa käytettiin ennen juliaanisen kalenterin käyttöön ottamista.
Heinäkuu Suomessa

Heinäkuussa koko Suomen luonto saavuttaa kesän kasvunsa huipun, minkä jälkeen se alkaa hiljalleen valmistautua syksyyn. Heinäkuu on Suomessa vuoden lämpimin kuukausi. Heinäkuu on keski- ja loppukesää Suomessa.
Heinäkuu Suomessa > Keskilämpötila

Heinäkuun keskilämpötilat vaihtelevat eri puolilla Suomea. Vantaalla heinäkuun keskilämpötila on noin +17,5 °C, Lahdessa noin +17,2 °C, Tampereella noin +17 °C, Kuopiossa noin +16,5 °C, Oulussa noin +16 °C ja Sodankylässä noin +14 °C. Tyypillinen päivälämpötila Etelä-Suomessa heinäkuussa on 20–25 °C, Pohjois-Suomessa 20 °C:n molemmin puolin.
Heinäkuu Suomessa > Sademäärät

Heinäkuussa Suomen ilmamassa on usein lämmintä ja kosteaa, ja tämän takia iltapäivän kuurosateet ja ukkosmyrskyt ovat tavallisia Etelä- ja Keski-Suomen sisämaassa, Lapissa ne ovat usein vaimeampia ja harvinaisempia. Rannikkoseuduilla mennyt talvi näkyy vielä meren viileytenä etenkin alkukuusta. Heinäkuussa myös alkukesän öiden raikkaus on poistunut ja lämpötila pysytteleekin 15 °C:n molemmin puolin. Toisinaan voi lämmintä olla yötä päivää yli 20 °C; tätä ilmiötä kutsutaan trooppiseksi yöksi. Atlantilta Eurooppaan tulevat matalapaineet ovat heinäkuussa kevättä ja alkukesää voimakkaampia, mutta matalapaineiden määrä saattaa yllättäen olla alkukesää pienempi. Puolet vuosittaisista ukonilmoista ja yli puolet koko vuoden aikana tulevasta salamamäärästä saadaan Suomessa heinäkuun aikana. Heinäkuussa keskimäärin joka toinen päivä mitataan jossain päin Suomea hellelukemia iltapäivätunteina. Korkeimmat päivälämpötilat mitataan useimmiten heinäkuun jälkipuoliskolla, jolloin ainakin jossain päin Suomea päästään vuosittain jopa 30 °C:n päivälämpötiloihin. Suomen lämpöennätys, 37,2 °C, mitattiin 29. heinäkuuta 2010 Liperissä. Heinäkuu on kesä- ja toukokuiden ohella vuoden aurinkoisimpia kuukausia. Heinäkuussa Lapissa on yöttömät yöt kuun lopulle asti, eteläisessä Suomessa huomaa öiden pimenemisen ja niiden selvän lämpenemisen.
Heinäkuun nimi

Kuukauden suomenkielinen nimi johtuu siitä, että kesän lämpimimpänä aikana Suomessa korjataan heinä karjalle ja hevosille. Heinäkuussa on lämmintä koko Suomessa, ja se on siksi myös suosituin lomakuukausi. Kesän marjastusaika alkaa Suomessa heinäkuun puolen välin tienoilla, jolloin mustikat ja ahomansikat ovat kypsiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinäkuu Wikimedia Commonsissa
Auringon lasku Sysmässä
Herne

| Herne |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Aitokaksisirkkaisten ydinryhmä
Kladi::  Rosidit Rosidae
Kladi::  Fabidit Fabidae
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Tribus::  Fabeae
Suku::  Nätkelmät Lathyrus
Laji::  oleraceus
Kaksiosainen nimi
 Lathyrus oleraceus  Lam. 
Synonyymit
 Pisum sativum L. 
Katso myös
   Herne Wikispeciesissä   Herne Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herne eli satoherne (Lathyrus oleraceus) on herne­kasvien heimoon kuuluva iki­vanha viljelyskasvi. Sitä viljellään sekä ihmis­ravinnoksi että rehuksi. Siitä käytetään ravinnoksi yleensä siemenet, mutta joidenkin hernelajikkeiden palotkin ovat syötäviä.
Erilaisia herneitä

Herneestä on olemassa monia muunnoksia, jotka vakiintuneesti jaetaan kahteen pää­ryhmään, tarha­herneisiin (Pisum sativum var. sativum) ja pelto­­herneisiin (Pisum sativum var. arvense). Pelto­herneen kukat ovat punaisenkirjavat ja pienehköt, siemenet tuleentuneina ruskehtavat tai harmaat. Tarha­herneen kukat ovat valkoiset, siemenet vihreät tai keltaiset. Nykyään nämä vanhat nimitykset eivät kuitenkaan enää täysin vastaa käyttö­muotoa, sillä esi­merkiksi Suomessa viljellään lähes yksin­omaan tarha­­hernettä sekä puutarha- että peltokasvina..
Tarhaherneitä on edelleen monia tyyppejä, kuten silpo­-, silpo­ydin-, taitto­- ja sokeri­herne.
Silpo- ja silpoydinherneiden palossa on niin sitkeä kalvo, ettei sitä voi syödä. Sokeri- ja taittoherneen palko on murea. Taittoherneen mehukas palko on parhaimmillaan siementen ollessa litteitä ja keskenkasvuisia.
Monet hernelajikkeet eroavat toisistaan selvästi myös lehtiensä osalta. Alkuperäisin on lehti, jonka tyvessä on kaksi korvaketta, sitten pareittain lehdyköitä ja kärjessä kärhet, joiden avulla kasvi voi ottaa tukea jostakin. Monilla lajikkeilla, joita sanotaan puolilehdettömiksi, ovat kuitenkin lehdykät muuttuneet kärhiksi, ja joiltakin, lehdettömillä lajikkeilla myös korvakkeet ovat surkastuneet. Kärhissäkin on lehtivihreää, joten ne pystyvät yhteyttämään.
Vaikka herneen kukat ovat varsin näyttäviä, vain harvat hyönteiset voivat pölyttää niitä, ja herne on lähes täysin itsepölytteinen kasvi. Tästä syystä sen toisistaan selvästi poikkeavat tyypit ovat varsin pysyviä. Monet herneen näkyvät ominaisuudet johtuvat vain yhdestä geenistä, minkä ansioista Gregor Mendelin onnistui selvittää perinnöllisyyden perusasiat jo 1800-luvulla juuri herneillä tekemillään kokeilla.
Herneen vihreä siemen muuttuu tuleentuessa vaaleankellertäväksi, jolloin sen maku muuttuu hyvin miedoksi. Tuleentuneita herneitä käytetään lihankorvikkeiden valmistukseen ja myös hernekeittoon.
Herneistä valmistetaan muun muassa hernekeittoa. Silpo­ydin­herneitä käytetään enimmäkseen tuleentumattomina, ja niitä viljellään runsaasti pakaste­herneiksi.
Hernerouhe on valmistettu kuorituista, kuivatuista herneistä. Hernerouheessa on 21 prosenttia proteiinia. Liotettua hernerouhetta käytetään monenlaisten ruokien lisänä.
Tärkeimmät tuotantoalueet

Hernettä viljellään etupäässä pohjoisen pallonpuoliskon subtrooppisella ja lauhkealla vyöhykkeellä. Kuivien herneiden tärkeimmät tuottajamaat ovat Ranska, Ukraina, Venäjä, Kiina ja Kanada, vihreitä herneitä viljellään varsinkin Yhdysvalloissa ja laajalti Euroopassa. Suomessa hernettä viljellään pääasiassa linjan Pori-Tampere-Kotka lounaispuolella.
Viljelyhistoria

Herne kuuluu papujen ohella palkoviljoihin. Kasvi on peräisin Lähi-idästä, jossa hernettä on syöty tiettävästi jo 7500 eaa. Vanhimmista löydöistä on kuitenkin vaikea päätellä, onko kyseessä viljelty vai villi herne. Keskiaikaisen oppineen Platinan mukaan herne on härkäpapua "vähemmän haitallinen". Platina saattoi viitata tällä härkäpavun sisältämiin antiravinteisiin.
Arkeologit ovat kaivauksissa löytäneet merkkejä siitä, että hernettä olisi kasvatettu jo esihistoriallisena aikana Suomessa. Suomessa viljeltiin ja syötiin aikaisemmin ruskeankirjavaa hernettä, jota sittemmin on nimitetty rehuherneeksi (Pisum sativum var. arvense). Sen maku on nykyisiin ruokaherneisiin verrattuna varsin kitkerä.
Tuholaiset ja niiden torjunta

Herneenviljelyssä tuholaisista on suurta haittaa ja Suomen oloissa hernekääriäisen (Cydia nigricana) toukat tuhoavat osan sadosta, jollei torjunta-aineita käytetä. Muita herneen tuholaisia ovat herneripsiäinen (Kakothrips pisivorus), hernekirva (Acyrthosiphon pisum), hernepiilokas (Bruchus pisorum) ja hernekärsäkkäät (Sitona). Luomuviljelyssä tuhoja voidaan vähentää esimerkiksi seosviljelyllä ja alueellisella viljelykierrolla.
Ravintoarvot ja terveysvaikutukset

Vuonna 2021 julkaistussa laajassa tieteellisten tutkimusten yhteenvedossa havaittiin, ettei herneiden syönti edistä terveyttä. Tutkijat pitivät herneiden runsasta tärkkelyspitoisuutta todennäköisenä selityksenä tälle.
Herne sisältää runsaasti B₁-vitamiinia eli tiamiinia. Siinä on myös jonkin verran C-vitamiinia. Herneen proteiinipitoisuus vaihtelee välillä 6–10 ja hiilihydraattipitoisuus välillä 10-16. Rasvaa herneissä on alle prosentin.
Oheisessa taulukossa on vertailtu porkkanan, herneen, appelsiinin, ruisleivän ja mansikan ravintoarvoja.
|   | Porkkana | Herne | Appelsiini | Ruisleipä | Mansikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Proteiineja | 0,6 g | 5,1 g | 0,6 g | 6,7 g | 0,5 g |
| Rasvaa | 0,2 g | 1g | 0,3 g | 1,4 g | 0,2 g |
| Hiilihydraatteja | 5,6 g | 9,4 g | 40,7 g | 43,4 g | 8,4 g |
| B1-vitamiinia | 0,07 mg | 0,35 mg |  ? |  ? |  ? |
| B2-vitamiinia | 0,07 mg | 0,18 mg |  ? |  ? |  ? |
| C-vitamiinia | 6,5 mg | 20 mg | 51 mg | 0 mg | 60 mg |
| Rautaa | 0,5 mg | 0,2 mg | 3,7 mg | 0,5 mg | 2,0 mg |
Kirjallisuutta

Nieminen, Jere: Herne rokkaa: Herneruokakirja.  Helsinki:  Multikustannus, 2008.  ISBN 978-952-468-164-3
Aiheesta muualla

Fineli: herne (Arkistoitu – Internet Archive)
Herne ja papu opetus.ruokatieto.fi.
Puutarha.net: Herneen ja pavun taudit ja tuholaiset
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pisum sativum (pea) (englanniksi)
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:   lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:   keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:   kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:   basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:   maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:   herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:   hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:   endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti 
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25237  Wikispecies: Pisum sativum  AoFP: 1795  APA: 2036  APDB: 147773  APNI: 116914  BioLib: 40003  Calflora: 6544  CoL: 77MMF  Ecocrop: 1721  EoL: 703192  EPPO: PIBSX  EUNIS: 172040  FNA: 200012282  FoC: 200012282  FoIO: pisum  GBIF: 5347845  GRIN: 300472  iNaturalist: 54522  IPNI: 514624-1  IRMNG: 11310193  ITIS: 26867  MichiganFlora: 1340  MoBotPF: 280471  NatureServe: 2.153130  NBN: NBNSYS0000014224  NCBI: 3888  NSWFlora: Pisum~sativum  NZOR: 9d0191e9-d7af-4327-815d-9256d275e905  NZPCN: 3012  Observation.org: 7201  Open Tree of Life: 359905  PalDat: Pisum_sativum  PFI: 2512  Plant List: ild-7792  PLANTS: PISA6  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:60454055-2  RHS: 106216  Tropicos: 13031856  VASCAN: 5889  WoI: 600  WFO: wfo-0000212718  Laji.fi: MX.39010 
Palkoja ja siemeniä
Mu Cephei

| Mu Cephei |
| --- | --- |
 Taiteilijan näkemys Mu Cepheista
Fyysiset ominaisuudet
Näennäinen kirkkaus:  3,7 mv
Valovoima:  350 000 aurinkoa
Spektriluokka:  M2
Massa:  20 M☉
Säde:  2 500 R☉
Astrometriset ominaisuudet
Tähdistö:  Kefeus
Etäisyys:  1 800 valovuotta
Myy Cephei (μ Cephei, μ Cep) tai Granaattitähti on vanhalta nimeltään Erakis. Granaattitähdeksi tämän tähden nimesi William Herschel vuonna 1783. Tähti on hyvin punainen, koska se on viileä ja spektriluokkaa M2Iae. Tähden valoa punertaa välissä oleva avaruuspöly, joka sirottaa sinistä valoa. Tähti on joko kirkas ylijättiläinen tai himmeä hyperjättiläinen.
Granaattitähti on myös hyvin kookas ja valovoimainen ylijättiläinen ja kirkkaudeltaan muuttuva sykkivä tähti, joka on esikuvana Myy Cephei -tyyppisille muuttujille. Tähden etäisyys on 2 700 valovuotta ja sen kirkkaus 250 000–350 000 Auringon kirkkautta. Näennäinen kirkkaus vaihtelee välillä 3,53–5,1 magnitudia 2,5–3 vuoden jaksoissa, kun taas keskimäärin kirkkaus on 4,23 ja vaihtelun korkeus vain 1,67, joka ajoittain kasvaa huomattavasti suuremmaksi. Tähti on puolisäännöllinen muuttuja tyyppiä SRC. Mu Cephei on pienen amplitudin (valonvaihtelun voimakkuuden) punainen muuttuja. Tähteä ympäröi vesihöyrykerrostuma.
Vaihtelujaksot ovat 850 ja 4 400 päivää. Tähdellä saattaa olla 730 päivän ja 920 päivän jaksot.lähde?
Tähti on eräs suurimmista tunnetuista tähdistä, läpimitaltaan 1 650 Auringon sädettä. Jos Granaattitähti olisi Auringon paikalla, se ulottuisi Jupiterin ja Saturnuksen ratojen väliin. Tähden massa lienee 20–25 Auringon massaa.lähde? Tähti polttaa luultavasti fuusioreaktiossa heliumia hiileksi ja on lähellä supernovaräjähdystä.
Uday Chopra

Uday Chopra vuonna 2012.
Uday Chopra (s. 5. tammikuuta 1973) on intialainen näyttelijä, tuottaja ja apulaisohjaaja. Hän on elokuvantekijä Yash Chopran poika ja Aditya Chopran veli.
Chopra on työskennellyt enimmäkseen isänsä tuotantoyhtiön Yash Raj Filmsin tuottamissa elokuvissa. Aluksi hän työskenteli apulaisohjaajana isänsä ja veljensä ohjaamissa elokuvissa. Hän toimi myös tuottajana vuoden 1994 elokuvassa Yeh Dillagi. Chopra teki näyttelijändebyyttinsä veljensä ohjaamassa elokuvassa Mohabbatein vuonna 2000. Hän näytteli Alia suositussa Dhoom-elokuvassa vuonna 2004 ja jatko-osa Dhoom 2:ssa vuonna 2006. Chopra kertoi kesällä 2011 lopettavansa näyttelemisen Dhoom 3:n jälkeen ja olevansa kiinnostunut ohjaamisesta. Hän opiskeli elokuvan tekemistä Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Darr | — | Apulaisohjaaja |
| 1993 | Parampara | — | Apulaisohjaaja |
| 1994 | Yeh Dillagi | — | Tuottaja |
| 1995 | Dilwale Dulhania Le Jayenge | — | Apulaisohjaaja |
| 1997 | Dil To Pagal Hai | — | Apulaisohjaaja |
| 2000 | Mohabbatein  | Vikram Kapoor/Oberoi | Näyttelijä |
| 2002 | Mere Yaar Ki Shaadi Hai | Sanjay | Näyttelijä |
| 2003 | Mujhse Dosti Karoge! | Rohan Verma | Näyttelijä |
| 2003 | Supari | Aryan Pandit | Näyttelijä |
| 2003 | Kal Ho Naa Ho | Kuudennen päivän kuuluttaja | Erikoisesiintyminen |
| 2004 | Charas: A Joint Operation | Ashraf | Näyttelijä |
| 2004 | Dhoom  | Ali Akbar Fateh Khan | Näyttelijä |
| 2004 | Hum Tum | — | Apulaisohjaaja |
| 2005 | Neal ’N’ Nikki | Gurneal ”Neal” Ahluwalia | Näyttelijä |
| 2006 | Dhoom 2 | Ali Akbar Fateh Khan | Näyttelijä |
| 2010 | Pyaar Impossible! | Abhay Sharma | Näyttelijä, tuottaja, käsikirjoittaja |
| 2013 | Dhoom 3 | Ali Akbar Fateh Khan | Näyttelijä |
| 2014 | Grace of Monaco | — | Tuottaja |
| 2014 | The Longest Week | — | Tuottaja |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uday Chopra Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Uday Chopra Allmoviessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Australia  Puola 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Taborinvuori

Taborinvuori
Taborvuori ja Daburiyyan kylä.
| --- | --- |
Sijainti:   Israel
Korkeus merenpinnasta:  563 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Taborinvuori (hepr. ‏Har Tavor‎, arab. Jabal aţ-Ţūr‎ tai Ţābūr) on vuori Israeliin kuuluvalla Jisreelin tasangolla. Korkeutta vuorella on 563 metriä. Vuoren huipulla on nykyisin katolilainen kirkko ja ortodoksinen luostari.
Maantiede

Taborinvuori sijaitsee Jisreelin tasangon koillisosassa. Sen korkeus merenpinnasta on noin 563 metriä ja ympäröivältä tasangolta noin 500 metriä. Vuori erottuu helposti maamerkkinä ympäristöstään ja näkyy tasangolla pitkänkin matkan päästä. Leveyttä vuorella on noin 3,5 kilometriä ja muodoltaan se muistuttaa kupolia. Vuori on muodostunut liitukautisista ja neogeenikautisista kalkkikivikerrostumista. Vuoren itärinteellä on myös pleistoseenikautinen basalttimuodostuma. Historiallisesti nykyistä suurempi tammimetsä peittää edelleen osaa vuoresta.
Historia

Taborinvuoren nimi on johdettu foinikialaisten aikaisesta nimestä, joka on puolestaan viitannut aikanaan seemiläiseen jumalaan. Myöhemmät kreikkalaiset lähteet tunsivat jumalan nimellä Zeus Atabúrios ja vuoren nimellä Itabúrion (ʾΙταβύριον) tai Atabúrion (ʾΑταβύριον). Vuoren huipulla on luola, joka on saattanut olla aikoinaan jonkinlainen pyhättö kyseiselle jumalalle. Paikka mainitaan useammissa eri kohdissa Vanhassa testamentissa.
Hellenistisellä kaudella vuorella sijaitsi linnoitus ja se lienee ollut alueen hallinnollinen keskus. Josephus mainitsee teoksissaan Rooman keisari Vespasianuksen vallanneen paikan ja sanoo vuoren olevan 30 (Λ) stadionia korkea. Kyseessä lienee kuitenkin virhe ja Josephus lienee tarkoittanut 4 stadiaa (Δ).
Sittemmin kristillisessä perinteessä esimerkiksi Kyrillos Jerusalemilainen liitti vuoren Jeesuksen kirkastumiseen (esim. Matt. 17:1). Kristuksen kirkastumisen päivää vietetään monissa kirkkokunnissa 6. elokuuta.lähde? Bysantin valtakunnan kaudella vuoren huipulle rakennettiin basilika, jota vuosien 1100 ja 1187 välillä asuttivat benediktiiniläiset. Sittemmin vuorta pitivät hallussaan temppeliherrat ja muslimit. Ranskan vallankumoussotien aikana vuonna 1799 lähellä käytiin Taborin taistelu ranskalaisten ja osmanien välillä.
Fransiskaanit alkoivat rakennuttaa uutta kirkkoa vanhan basilikan perustalle vuonna 1873 ja kirkko vihittiin vuonna 1924. Kirkon vieressä on myös ortodoksinen luostari. Israeliin vuori on kuulunut juutalaisten joukkojen vallattua sen israelin itsenäisyyssodan aikana 15. toukokuuta 1948.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taborinvuori Wikimedia Commonsissa
Näkymä kohti Taborinvuorta
Vuoren kirkko ja luostari
Tank Abbott

| David Abbott |
| --- | --- |
Tank Abbott (2015) Tank Abbott (2015)
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta, 1965 Huntington Beach, Kalifornia, USA
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Vapaaottelija
Lempinimi:  Tank
Pituus:  183 cm (6 ft 0 in)
Paino:  113-120 kg (250-265 lb)
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  Pitfighting
Tilastot
Ottelut:  25
Voitot:  10
– tyrmäyksellä:  6
– luovutuksella:  3
– päätöksellä:  1
Tappiot:  15
– tyrmäyksellä:  7
– luovutuksella:  6
– päätöksellä:  2
David Lee ”Tank” Abbott (s. 26. huhtikuuta 1965) on yhdysvaltalainen vapaaottelija ja entinen showpainija.
Vapaaottelu-ura

Abbott aloitti uransa vuonna 1995 osallistuessaan UFC 6 -turnaukseen. Ensimmäisessä ottelussaan hän tyrmäsi vakuuttavasti 170 kiloisen John Matuan kahdeksassatoista sekunnissa. Toisessa ottelussaan hän tyrmäsi toisen ison miehen, Paul Varelansin, vajaassa kahdessa minuutissa päästen turnauksen finaaliin, johon vastaan asettui Oleg Taktarov. Yli 17 minuuttia kestäneen ottelun voiton vei kuitenkin Taktarov, voittaen turnauksen. Ottelun jälkeen molemmat ottelijat olivat kaikkensa antaneita ja Taktarov jouduttiin taluttamaan häkistä ulos.
Abbott osallistui myös myöhempiin turnauksiin, joissa ei yltänyt paremmille saavutuksille. Hän pääsi kuitenkin haastamaan raskaan sarjan mestarin Maurice Smithin titteliotteluun 17. lokakuuta 1997 käytyyn UFC 15 -tapahtumaan. Tuossakaan ottelussa Abbott ei saavuttanut päämäärää ja mahdollisuudet UFC-titteleihin olivat ohi.
Toistaiseksi viimeisen UFC-ottelunsa Abbott otteli 21. marraskuuta 2003 järjestetyssä UFC 45 -tapahtumassa Wesley Correiraa vastaan, kärsien neljännen perättäisen tappion. Tällöin Abbottin ottelutilastot olivat 8-10. UFC:n jälkeen hän on otellut viisi ottelua, joista neljä viimeisintä ovat tappioita.
Viimeisimmän ottelunsa Abbott otteli 16. helmikuuta 2008 EliteXC:n tapahtumassa Kimbo Slicea vastaan.
Abbottin ottelutyyli perustuu hänen omien sanojensa mukaan baari- ja katutappeluihin. Vähäisestä menestyksestään huolimatta hän onkin monien fanien suosiossa erilaisen ottelutyylinsä ansiosta, johon sisältyvät voima ja aggressiivisuus.
Showpainiura

Abbott työskenteli pari vuotta World Championship Wrestlingissä 2000-luvun taitteessa. Hänen gimmickinsä oli todellinen tappelija, joka tyrmää jokaisen painijan yhdellä iskulla. Hänellä oli pieni feudi Goldbergin kanssa, joka tosin loppui lyhyeen. Myöhemmin Abbottista alkoi tulla enemmän komediahahmo, varsinkin liittyessään Three Count -nimiseen poikabändiparodia ryhmään.
Abbottin viimeinenkin uskottavuus meni, kun hän jobbasi näyttelijä David Arquettelle (josta tosin myöhemmin tuli WCW:n maailmanmestari). Muutaman hävityn ottelun jälkeen loppui Abbottin showpainiura, kun samoihin aikoihin kaatui myös WCW.
Aiheesta muualla

David "Tank" Abbottin vapaaottelutilastot sherdog.comissa
Tank Abbottin profiili Online World of Wrestling sivustolla
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Europeana
Linja 19 (Pariisin metro)

| Ligne 19 |
| --- | --- |

Perustiedot
Reitti:  Nanterre–La Folie–Aéroport Charles de Gaulle 2 TGV
Avattu:  2040
Tekniset tiedot
Pituus:  25-30 km
Asemia:  9-11
Paris Métro Ligne 19 (linja 19) on Pariisin metron suunniteltu linja, joka on suunniteltu viidenneksi linjaksi Grand Paris Express -projektissa. Sen suunnitelmat julkistettiin virallisesti 22. marraskuuta 2023, ja sen on tarkoitus yhdistää La Défensen liikekeskuksen länsipuolella sijaitseva Nanterre–La Folie Charles de Gaullen lentokentälle ja Triangle de Gonessen uudelle asuinalueelle.  Se palvelee Val-d'Oisen departementin asuinalueita, erityisesti Argenteuilia ja Garges-lès-Gonessea, joiden saavutettavuutta aiotaan parantaa metron avulla. Ensimmäisten tutkimusten mukaan linja on tarkoitus avata vuoteen 2040 mennessä.
Linjaus

Grand Paris Expressin suunnittelun aikana Val-d'Oisen departementin viranomaiset esittivät kritiikkiä siitä, että rakennettavat uudet linjat palvelisivat aluetta huonosti. Île-de-Francen alueneuvoston puheenjohtaja Valérie Pécresse ilmoitti 3. huhtikuuta 2023, (kun Grand Paris Express -metrolinjojen rakentaminen oli jo käynnissä), että uusi linja 19 on tarkoitus lisätä Île-de-Francen alueen kaupunkikehityssuunnitelmaan Val d'Oisen departementin pyynnöstä.  Ensimmäiset harkittavat reitit olivat yhteydet Nanterresta Saint-Denisiin Argenteuilin kautta ja Nanterresta Cergyyn Argenteuilin kautta.
Île-de-Francen alue ja Val d'Oisen departementti ilmoittivat 22. marraskuuta 2023, että uusi linja yhdistäisi lopulta Nanterren Triangle de Gonesseen kehitettävälle alueelle, jossa se yhdistyisi Charles de Gaullen lentokentälle johtavaan linjaan 17.  Linja olisi 25–30 kilometriä pitkä ja palvelisi 9–11 asemaa valitusta reitistä riippuen. Se kulkisi pääosin maan alla ja olisi täysin automatisoitu.
Rahoitus

Île-de-Francen alue ja Val d'Oisen departementti rahoittavat toteutettavuustutkimuksia 6 miljoonalla eurolla. Hankkeen rakennuskustannusten arvioidaan olevan 5–6 miljardia euroa. Valérie Pécressen mukaan Ranskan hallitus ei vastusta uuden linjan rakentamista.