stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaipolan Vire

| Kaipolan Vire ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1953
Kotiareena:  · Paunun yleisurheilukenttä
Paikkakunta:  Jämsä
Lajit:  · yleisurheilu · hiihto
Puheenjohtaja:  Erja Sanaslahti (2025)
Kotisivu:  www.kaipolanvire.fi
Kaipolan Vire r.y. on Jämsän kaupungin Kaipolan taajamassa toimiva urheilun yleisseura. Seura perustettiin vuonna 1953 ja alkuvuosien aikana sen lajivalikoiman muodostivat yleisurheilu, hiihto, painonnosto, uinti, luistelu, soutu ja verkkopallo. 2020-luvulla toiminta on keskittynyt yleisurheiluun ja hiihtoon.
Seuran synty - osana uutta paperitehdasta

Kaipolan Vireen synty liittyy olennaisesti Kaipolan tehtaan perustamiseen ja koko Kaipolan tehdaskylän historiaan. Tehtaan ja tehdaskylän rakentajat kaipasivat vapaa-ajan toimintaa ja Yhtyneet Paperitehtaat Oy näki tarpeelliseksi oman urheiluseuran perustamisen, ennenkuin Jämsän Kisailijat tai TUL:n lähiseurat olisivat laajentaneet toimintaansa Kaipolaan. Seuran alkuvuosina tehtaan taloudellinen panos toiminnalle oli kaikki kaikessa. Yhtyneitä johti urheilumyönteinen vuorineuvos Juuso Walden.
Yleisurheilu - Vireen laji läpi historian > "Kaipolan talli" - Vireen yleisurheilun julkisivu 1950- ja 60-luvuilla

Vireen kirkkaimmaksi lajiksi muotoutui heti alkuvaiheessa tehtaan urheilupolitiikan seurauksena kestävyysjuoksu. Yhtyneiden urheilijoista hiihtäjät keskitettiin Jämsänkoskelle Ilveksen riveihin, jalkapalloilijat ja muut yleisurheilijat Valkeakoskelle Hakan riveihin ja kestävyysjuoksijat siis Kaipolaan Vireen riveihin. Kaipolan muodostui kestävyysjuoksijoille ns. "Kaipolan talli".  Vireen menestyneimmät juoksijat ovat olleet Turussa 1500 metrin ME:n 3.40,2 heinäkuussa 1957 juossut Olavi Salonen, Tukholmassa 3000 metrin esteiden ME:n 8.24,2 heinäkuussa 1968 hieman yllättäen juossut Jouko Kuha ja Jyväskylässä 25000 metrin ME:n 1.14.55,6 lokakuussa 1973 juossut Seppo Nikkari.
Vireen vahvat lenkit joukkuekisoissa olivat 1959 Suomen ennätyksen (SE) 5000 metrillä juossut Matti Huttunen ja kympin ennätysmies Erkki Rantala. Myös moninkertainen SE-juoksija Esko Sirén kuului Vireen suurmestariluokan urheilijoihin.
Näistä erityisesti yleisurheilu on tuonut seuralle menestystä vuosikymmenten kuluessa, mistä todisteena ovat saavutetut kolme maailmanennätystä ja 143 ulkoratojen SM-mitalia. Henkilökohtaisia SM-kultia Vireen urheilijoille on kertynyt 47 kappaletta. Viimeisimmät menestykset kestävyysmatkoilla juostiin 1970-luvun alussa. Sen jälkeen ei Yhtyneet Paperitehtaat Oy enää palkannut uusia juoksijoita, ja Vireen toiminta kanavoitui nuorten kilpa- ja seuratoimintaan.
Yleisurheilu - Vireen laji läpi historian > "Tallin"-jälkeinen aika yleisurheilussa

1960-luvun alussa seuran junioritoimintaan tuli uudenlaista vilkkautta, kun Vire alkoi suuntautua koko Jämsän seuraksi. Tähän aikaan seuran puheenjohtajana toimi hiihdon olympiavoittajana tunnetuksi tullut Tapio Mäkelä. 1970-luvulta alkaen seuran toiminta on jonkin verran hiipunut ja nykyisin lajivalikoiman muodostavat maastohiihto ja yleisurheilu.
Muita lajeja - talviurheilua, soutua, painonnostoa > Talvilajeista

Talvilajit nousivat 1960-luvulla puheenjohtajana toimineen Tapio Mäkelän aikaan Vireen näkyviksi lajeiksi. Pitkävuoren rinteille 1960-luvun alussa raivattu laskettelurinne oli alusta asti aktiivisessa käytössä. Massiivisessa Pitkävuoren suurmäessä hypättiin ensimmäiset kilpailut vuonna 1965. Mäki toimi sinä vuonna SM-kisojen mäenlaskun ja yhdistetyn mäkiareenana.
Talviurheilijoista menestyksekkäimpiä Vireen kasvatteja olivat alppinisti Matti Leppänen, mäkikotka Pentti Kokkonen sekä hiihtäjä ja yhdistetynmies Pentti Joronen. Myöhempiä menestyjiä on ollut aluksi Virettä edustanut hiihtäjä Kirsi Perälä.
Muita lajeja - talviurheilua, soutua, painonnostoa > Soutua ja painonnostoa

Soudun paras saavutus oli kesän 1957 kevyen nelosen Suomen mestaruus Lappeenrannassa. Mestaruus uusittiin kalustovaikeuksista huolimatta seuravana vuonna. Soutu lopetettiin Vireessa virallisesti 1959, jolloin toiminta siirrettiin perustettuun erikoiseuraan, Jämsänjoen Soutuveikkoihin.
Vireen painonnostojaoston nimimies oli  olymöpiakävijä Aimo Nieminen, joka nousi vuoden 1972 yli 90 kg:n sarjan Suomen mestaruuden kautta Münchenin olympialaisten olympiajoukkueeseen sijoittuen 12:ksi. Vireen painonnostojaosto lopetti toimintansa 1977.
Kaipolan Vireen Olavi "Tankki" Salonen ja turkulainen Olavi Salsola tekevät heinäkuussa 1957 ME:n 1 500 metrillä ennen Olavi Vuorisaloa ja Ruotsin Dan Waerniä.
Cyril Svoboda

| Cyril Svoboda |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1956  Praha 
Tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.cyrilsvoboda.cz
Cyril Svoboda (s. 24. marraskuuta 1956 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen poliitikko, kristillisdemokraattien puoluejohtaja, maansa sisäministeri 1998, ulkoministeri 2002–2006 ja aluekehitysministeri 2009.
Svoboda on johtanut kristillisdemokraatteja kahteen otteeseen, vuosina 2001–2003 ja uudelleen 2009–2010.
Elämä

Svoboda syntyi Prahassa ja valmistui Libeňin lukiosta 1976, minkä jälkeen hän opiskeli lakia Kaarlen yliopistossa. Valmistuttuaan Svoboda työskenteli muun muassa notaarina, kunnes hänet nimettiiin Petr Pithardin neuvonantajaksi vuonna 1990. Tämän jälkeen hän toimi useissa korkeissa tehtävissä Tšekin politiikassa.
Kristillisdemokraatteihin Svoboda liittyi 1995, joidenka listalta hänet valittiin Tšekin edustajainhuoneeseen vuoden 1998 vaaleissa. Samana vuonna hän toimi vajaan vuoden sisäministerinä. Vladimír Špidlan hallituksessa Svoboda toimi ulkoministerinä ja Tšekin EU-jäsenyysäänestyksen kampanjaorganisoijana. Hänet valittiin kristillidemokraattien puheenjohtajaksi tammikuussa 2001, missä tehtävässä hän toimi vain yhden kauden jättäen puolustamatta asemaansa marraskuun 2003 äänestyksessä. Svoboda joutui hengenvaaralliseen autokolariin huhtikuussa 2004, kun hänen kuljettajansa menetti autonsa hallinnan ajaessaan ylinopeutta. Saamistaan vakavista vammoista huolimatta Svoboda toipui nopeasti.
Vuoden 2006 vaalien jälkeen Svoboda nousi hallitukseen salkuttomaksi ministeriksi ja myöhemmin aluekehitysministeriksi. Samaan aikaan hän oli uutisissa liittyen oikeustaisteluun Prahan Dejvicessä sijaitsevasta kerrostalosta, jonka Marie Kaprálková oli testamentannut Svobodalle vuonna 1992 kiitoksena häneltä saamastaan oikeusavusta. Myöhemmin Kaprálková uudelleenkirjoitti testamenttinsa siten, että kerrostalo olisikin annettu Domov svaté Rodiny -hyväntekeväisyysjärjestölle. Svoboda hävisi tapauksen marraskuussa 2009, eikä valittanut asiasta. Laajaa näkyvyyttä saanut oikeuskamppailu oli kuitenkin asia, mitä hänen puoluetoverinsa syyttivät kristillisdemokraattien pudottua kokonaan edustajainhuoneesta vuoden 2010 vaaleissa. Svoboda oltiin valittu uudelleen kristillisdemokraattien puheenjohtajaksi vuonna 2009, mutta vaalitappion jälkeen hän ilmoitti eroavansa tehtävästä.
Svobodaa on hänen poliitikon uransa loppumisen jälkeen kritisoitu Venäjän presidentti Vladimir Putinia kohtaan osoitetusta sympatiasta, Voice of Europe -radiokanavalla esiintymisestä sekä Andrej Babišin neuvonantajana toimimisesta.
Yksityiselämä

Svobodalla on vaimonsa Věnceslava Svobodován kanssa neljä poikaa. Svoboda puhuu englantia, ranskaa, venäjää sekä hieman ruotsia. Hänen identtinen kaksoisveljensä Jozef työskenteli urallaan muun muassa Tšekin valtiovarainministeriössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cyril Svoboda Wikimedia Commonsissa
http://www.svobodacyril.cz/ (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Svoboda Zachraňte Ježíška (Pelastakaa Jeesus-lapsi) mielenosoituksessa vuonna 2008.
Riku Lätti (suomalainen muusikko)

Riku Lätti (s. 15. elokuuta 1966 Rauma)  on suomalainen iskelmälaulaja, joka saavutti  Seinäjoen tangomarkkinoilla vuonna 2001 toisen sijan ja tangoprinssin tittelin. Lätin esikoisalbumi Sydäntensärkijä ilmestyi vuonna 2003.
Diskografia

Sydäntensärkijä (2003)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Olli-Matti Oinonen

Olli-Matti Oinonen, myös Allu Oinonen (s. 15. tammikuuta 1953 Askola) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä, joka työskentelee Kuopion kaupungin teatterissa vakituisena ohjaajana. Hän on työskennellyt Kuopiossa vuodesta 1996.
Oinonen on opiskellut Tampereen yliopiston draamalinjalla, toiminut Ahaa-teatterissa näyttelijänä ja johtanut Tampereen Ylioppilasteatteria vuosina 1981-1983. Hän oli ohjaajana ja näyttelijänä Seinäjoen kaupunginteatterissa vuosina 1985-1991 ja ohjaajana Mikkelin teatterissa vuosina 1991-1996.
Teatterit

Rocky Horror Show (1995, Seinäjoen kaupunginteatteri) - ohjaus
Dance oh the Vampires (2011, Seinäjoen kaupunginteatteri) - ohjaus
Piina (2019, Kuopion kaupunginteatteri) - ohjaus
Elokuvat

Hulluna rakkaudesta (2002) – ohjaus, käsikirjoitus
Isän jälki (2000) – ohjaus, käsikirjoitus, leikkaus
Atlanttinen lämpökausi

| Sarja | Vaihe | Kronozooni | Kalenterivuotta  sitten |
| --- | --- | --- | --- |
| Holoseeni | Holoseeni | Subatlanttinen | 0–2 400 |
| Holoseeni | Holoseeni | Subboreaali | 2 400–5 660 |
| Holoseeni | Holoseeni | Atlanttinen | 5 660–9 220 |
| Holoseeni | Holoseeni | Boreaali | 9 220–10 640 |
| Holoseeni | Holoseeni | Preboreaali | 10 640–11 560 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Nuorempi Dryas | 11 560–12 700 |
Atlanttinen lämpökausi on lämpimin ja kostein holoseenin kausi Euroopan pohjoisosissa. Jääkauden päätyttyä ilmasto alkoi noin 9 000 vuotta sitten lämmetä nopeasti  nykyistä lämpimämmäksi, kosteaksi ja mereiseksi. Keski­lämpö­tila oli atlanttisella kaudella 0,5–2 astetta nykyistä korkeampi. Keski-Suomeen levisi jaloja lehti­puita. Itämerta vastasi tuolloin Litorinameri.
Noin 6200 eaa. ilmasto viileni ja kuivui hetkeksi. Noin 4900 eaa. ilmasto oli lämpimimmillään.
Atlanttinen lämpökausi

Tällöin alkoi ns. atlanttinen lämpökausi (tai atlanttinen kausi), joka oli lämpimimmillään 4 800–3 500 eaa. eli 6 800–5 500 vuotta sitten, jolloin ilmasto oli 1–3 astetta nykyistä lämpimämpi ja yleensä kosteampi.
Tällöin Etelä-Suomessa vallitsi Keski-Euroopan ilmasto ja monet jalot puulajit viihtyivät täällä. Suomessa kasvoi Keski-Euroopan sekametsiä muistuttavia metsiä. Pähkinäpensas ja jalava saapuivat noin 6500 eaa. 5400 eaa. tuli lehmus. Noin 5 100 kalenterivuotta eaa. alkaen jalot lehtipuut levisivät Etelä-Suomeen. Tammi, saarni, pähkinäpensas ja jalava kasvoivat Keski-Suomessa.
Leppä runsastui räjähdysmäisesti kauden alussa 9 000–8 500. Mänty harvinaistui 9 000–8 000 ja koivu yleistyi hieman samaan aikaan. Jalava yleistyi 9 000–8 000. Lehmus ja tammi levittäytyivät Suomeen ehkä jo 8 000 mutta viimeistään 7 000 vuotta sitten.
Kuusi alkoi levittäytyä idästä männyn ja koivun rinnalle noin 4 200 eaa. Itämeri oli atlanttisella kaudella ns. litorinavaiheessa, jolloin meren pinta oli ehkä jopa 2 metriä nykyistä korkeammalla. Tulivuoren tuhkasta tehdyn tarkan ajoituksen mukaan atlanttinen lämpökausi ei olisi alkanut vielä 8 200 vuotta sitten.
Holoseenin lämpöhuippu

Atlanttisen kauden lämpötila oli huipussaan 9 000–5 000 vuotta sitten. Tätä kautta sanotaan holoseenin ilmasto-optimiksi ja holoseenin lämpöhuipuksi. Pohjoisempana keski­lämpö­tila poikkesi nykyisestä vielä enemmän. Pohjois­navan läheisyydessä ero nykyiseen oli noin 4 astetta; talvet olivat 3–9 °C  ja kesät of 2–6 °C nykyistä lämpimämpiä. Tropiikissa ero nykyiseen oli alle 1 °C, ja koko maapallon keskilämpötila oli  arviolta 0,5–2 °C korkeampi kuin vuonna 1950. Eniten Auringon säteilyä tuli pohjoiselle pallonpuoliskolle 9 000 vuotta sitten, jolloin
pohjoiselle pallonpuoliskolle tuli +1 W/m² enemmän säteilyä. Atlanttisen lämpökauden lämmittävä vaikutus jatkui ainakin vielä 4 000 vuotta sitten.
Afrikka oli 16 000–6 000  vuotta sitten nykyistä kosteampi, Saharassa kasvoi puita ja ruohosavannia, koska Afrikan monsuuni oli maan akselikallistuman takia nykyistä voimakkaampi. Subtrooppiset korkeapainesolut olivat atlanttisella kaudella hyvin kaukana toisistaan, mikä laajensi Afrikan kostean ilmaston alueita.
Eteläisellä pallonpuoliskolla holoseeni näyttää olleen lämpimin 8 000–10 500 vuotta sitten, juuri jääkauden päättymisen jälkeen.
Noin 6 000–5 500  radiohiilivuotta sitten Euraasia ja Pohjois-Amerikka olivat tammikuussa noin 1–3 °C nykyistä lämpimämpiä. Arktiksen ja nykyisen havumetsän helmikuun keskilämpö oli yleensä yli 2 °C nykyistä korkeampi. Heinäkuussa Arktis oli noin 6 000–5 500 vuotta sitten ainakin 4-4 c lämpimämpi kuin nyt, ja Helsinki ja Pohjois-Labrador 2 °C lämpimämpi kuin nyt. Pohjois-Amerikka ja Aasia lämpenivät laajoilla alueilla heinäkuussa nykyiseen verrattuna ainakin 0–1 °C. Samaan tapaan elokuussa 60 leveyspiirin alue oli ainakin 2 °C nykyistä lämpimämpi, poikkeuksena Alaska ja Islannin ja Skandinavian välinen Pohjois-Atlantin osa, minne Golfvirta virtaa etelästä. 70. leveyspiirin pohjoispuolisen alueen vuosikeskilämpötila oli 6 000–5 500 vuotta sitten yli 3 °C nykyistä korkeampi, ja Etelä-Suomessa 2 °C nykyistä korkeampi. Keski-Euroopan ja Alaskan vuosikeskilämpötila oli 1–2 °C nykyistä korkeampi, ja esimerkiksi Eurasia lämpeni noin 40. leveyspiirin pohjoispuolelta yli 0–1 °C. Eurasian ja sademäärät olivat 6 000–5 500 vuotta sitten välillä +100 – -100 mm nykyistä korkeampia tai matalampia, mutta kääntöpiirin eteläpuolisessa Saharassa satoi ainakin 200–300 mm enemmän, jopa 400 mm kuin nyt, samoin kuin Arabian eteläosissa. Yleensä sademäärä nousi Euraasiassa 0–50 mm nykyisestä, mutta saattoi laskea noin 20 mm. Lähi-idässä satoi 20–100 mm nykyistä enemmän. Euraasiassa Pohjois-Ranska, Englanti ja Skandinavian niemimaa kuivuivat 0–100 mm, samoin Keski-Aasian Kaspianmereltä Mongoliaan ulottuva aro- ja aavikkoalue 0–60 mm.
Eri arvioita holoseenin lämpötilavaihteluista.
Holoseenin lämpötila-arvoja nykyiseen verrattuna arktisella ja lähialueella.
Kari Silvola

Kari Silvola (s. 1965, Kaarina) on suomalainen toimittaja, tutkija ja kirjailija. Hän on toiminut Painonvartijat-, Suomen Kuvalehden Mies -, Plaza Koti -, Pirkka-, Avotakka-, Pohjois-Satakunta- ja Hämeenkyrön Sanomat -lehtien päätoimittajana. Koulutukseltaan hän on filosofian tohtori Jyväskylän yliopistosta.
Aikaisemmin Kari Silvola on toiminut Pohjois-Satakunta- ja Hämeenkyrön Sanomat -paikallislehtien vastaavana päätoimittajana sekä niitä julkaisevien Ikaalinen Oy:n ja Hämeenkyrön Sanomat Oy:n sekä ne yhdessä omistavan Präntti Oy:n toimitusjohtajana. Nämä työtehtävät jäivät kuitenkin lyhytaikaisiksi hänen palatessa takaisin pääkaupunkiseudulle ja siirtyessä Kylpylä- ja kongressihotelli Långvikin liiketoimintajohtajaksi. Lokakuussa 2011 Kari Silvola otti vastuulleen koko Hotelli Långvikin johtamisen. Vuoden pestin jälkeen Kari Silvola siirtyi Hotelli Långvikista jatkamaan työskentelyä omassa yrityksessään liikkeenjohdon konsulttina erikoistumisalueinaan organisaatioiden kehittäminen ja viestintä.lähde? Tällä hetkellä Kari Silvola toimii apurahatutkijana Jyväskylän yliopistossa.
Silvola on toiminut myös valokuvamallina. Hän on ollut myös Seura-lehden  seurapiiritoimittaja.lähde?
Teoksia

Näin minä onnistuin – tunnesyöpön laihdutusopas, WSOY 2007.
Näin minä onnistuin – taas! WSOY, 2008.
Joka karkkia säästää, se lastaan rakastaa – painonhallintaopas pienten lasten vanhemmille, Tammi 2010.
Harmoninen ratsukko – harjoittelemalla tasapainoon, Tammi, 2010.
Jakob Fellman

Jaakko (Jacob) Fellman (25. maaliskuuta 1795 Rovaniemi – 8. maaliskuuta 1875 Lappajärvi) oli suomalainen pappi, joka oli myös Lapin ja Venäjän tutkija ja saamelaisten kansanperinteen kerääjä. Hän myös kokosi ensimmäisen Suomen alueella puhuttujen murteiden saamenkielisen aapisen.
Fellmanin vanhemmat olivat Rovaniemellä pappina ja kirkkoherrana toiminut Esaias Fellman (1745–1819) ja Katariina Gisselkors (1753–1829). Fellman valmistui papiksi Turun akatemiassa ja hakeutui tämän jälkeen papiksi Utsjoelle saamelaisten keskuuteen. Utsjoella asuessaan hän opiskeli pohjoissaamen kieltä Samuel Laitin johdolla ja käänsi myös joitain tekstejä kuten katkismuksen saamen kielelle. Fellman julkaisi 1825 ensimmäisen saamenkielisen tekstin (kaksi lukua Matteuksen evankeliumista) nimellä Prima duo capita evangelii Matthei in lingvam Lapponicam translata (i finnmarkisk dialekt.). Fellman tutki myös Utsjoen kasvistoa ja eläimistöä ja keräsi alueen kansanperinnettä muun muassa saamelaisten joikuja.
Utsjoelta lähdettyään Fellman oli Lappajärven kirkkoherrana vuosina 1832–1875, jonne hänet valittiin hallituksen päätöksellä ilman papinvaalia. Hän oli kuitenkin enemmän tutkija ja talousmies ja niinpä hän hoiti papin tehtäviä paljolti käyttämällä apulaisia. Seurakuntalaiset tekivät useita valituksia Fellmanista, syinä olivat muun muassa papin tehtävien laiminlyönti ja heikko lukutaito seurakuntalaisten joukossa. Fellman joutui myös myöhemmin ristiriitoihin herännäisyyttä edustaneiden apulaistensa kanssa. Lappajärvellä asuessaan Fellman harjoitti maanviljelyä usealla eri maatilalla ojittaen soita ja raivaten uutta peltoa. Hän käynnisti myös kalkkikiven louhinnan ja polton Vimpelissä rakennettuaan sinne kalkkiuunin. Fellman omisti myös rautaruukin, paperitehtaan, myllyjä ja sahan.
Fellman jätti jälkeensä laajan kokoelman muistiinpanoja Lapin vuosiltaan jotka hänen poikansa, senaattori ja Vaasan hovioikeuden presidentti Nils Isak Fellman (1841–1919) kokosi ja julkaisi vuonna 1910 nimellä Anteckningar under min vistelse i Lappmarken I-IV. Jaakko ja Nils Isak Fellman kokosivat myös Lappi-aiheista kirjallisuutta.  Tämä Lapponica eli Fellmanin kokoelma oli pitkään Suomalais-Ugrilaisen Seuran hallussa, mutta vuonna 2009 seura lahjoitti Lapponica-kokoelman Kansalliskirjastolle, missä sitä säilytetään erikoiskokoelmana. Kokoelma on luetteloitu Helka-tietokantaan, ja siitä on olemassa myös painettu luettelo: "Le fonds Lapponica des Fellman : catalogue raisonnné / Sophie Capdeville. - Suomalais-ugrilaisen seuran toimituksia no. 239, Helsinki 2001.
Fellman oli naimisissa Helena Augustina Tawaststiernan (1804–1884) kanssa ja heille syntyi kahdeksan lasta joista kaksi kuoli jo nuorina. Fellmanin lapsista tunnetuimpia olivat Lahdessa asunut kartanonomistaja, valtiopäivämies ja tehtailija August Fellman (1839–1912), edellä mainittu Nils Isak Fellman ja senaattori Gustaf Esaias Fellman (1843–1916).
Teoksia

Poimintoja Jaakko Fellmanin muistiinpanoista Lapissa. Koonnut ja suomeksi toimittanut Agathon Meurman. WSOY, 1907.
Luiron latwoilta Kemin suulle : kuwaus Kemin jokilaakson taloudellisista ja henkisistä oloista noin 80 wuotta sitten. Koonnut ja suomennellut N. Liakka. Kustantaja tuntematon, 1908.
Aiheesta muualla

Lapin apostoli Jaakko Fellmannin elämästä, Aamulehti, 03.03.1935, nro 60, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki 
Tieteilijät:  International Plant Names Index 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Muut:  IdRef
Kenttätykistörykmentti 1 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 1 (KTR 1) oli jatkosodan tykistöyksikkö. Rykmentti liitettiin osaksi 4. divisioonaa.
Perustaminen

Kenttätykistörykmentti 1 perustettiin pääosin Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin reserviläisistä Hyrylän kasarmialueella. Reserviläiset astuivat palvelukseen 18. kesäkuuta 1941. Rykmentin ensimmäinen päiväkäsky annettiin 16. heinäkuuta.
Esikunta
Valonmittausosasto
I Patteristo (I/KTR 1) muodostettiin täydentämällä välirauhan 5. prikaatin patteristo (Psto/5. Pr) sodan ajan vahvuuteen Tuusulan reserviläisistä. Patteriston ensimmäiseksi komentajaksi määrättiin majuri Arvo Kervinen, ja sen kalustona oli kaksitoista 105 H/41 -haupitsia.
II Patteristo (II/KTR 1) perustettiin Tuusulan reserviläisistä, ja ensimmäiseksi komentajaksi määrättiin kapteeni Unto Petäjä. Patteriston kalustona oli kahdeksan 76 K 02 -kanuunaa sekä neljä 122 H/09-30 -haupitsia.
III Patteristo (III/KTR 1) perustettiin Tuusulan reserviläisistä, ja ensimmäiseksi komentajaksi määrättiin majuri Pentti Mäkinen. Patteriston kalustona oli kahdeksan 76 K 02 -kanuunaa sekä neljä 122 H/09-30 -haupitsia.
Rykmentin materiaalipuutteina olivat esimerkiksi toimistotarvikkeet ja säähavaintovälineet.
Keskittäminen ja sodan alun tehtävä

Rykmentti oli tarkoitus keskittää Taavetin alueelle, ja siten ensimmäinen junakuljetus lähti Keravan rautatieasemalta 19. kesäkuuta kello 16.50 ja saapui Taavetin rautatieasemalle seuraavana päivänä kello 2.00. Kuljetuksessa siirtyivät esikunta sekä valonmittausosasto, ja loput rykmentistä siirtyi alueelle parin seuraavan päivän aikana. I patteristo oli Metsämuurosessa ja muodosti yhdessä Aittakoskelle sijoitetun linnoituspatteri 19:n kanssa jalkaväkirykmentti 46:n tukiryhmän. II patteristo Salajärvellä, III patteristo Klemettilässä sekä yksi kanuunapatteri I patteristosta muodostivat jalkaväkirykmentti 25:n tukiryhmän.
Rykmentin päätehtävänä tuli olemaan alaistensa joukkojen kouluttaminen, kenttävarustustyöt sekä pääasemassa että viivytysalueella.
Komentajat

eversti Edmund Heimolainen 18. kesäkuuta 1941 – 18. marraskuuta 1944
Kolmannen patteriston kalustona olivat 155 H/17 -haupitsit sodan lopulla. Kuvassa Suomen Tykistömuseon 155 H/17 edestä.
Ylöjärven Urheilijat

Ylöjärven Urheilijat on ylöjärveläinen urheiluseura. Seura toimii yleisurheilussa, hiihdossa, uinnissa, suunnistuksessa ja kuntoliikunnassa.
Historia

Seura on perustettu vuonna 1944.
Yleisurheilu

Seuran yleisurheilijat urheilevat Räikän kentällä. Yleisurheiluvalmennusta tarjotaan 9-15-vuotiaille ryhmissä. Jaosto järjestää myös maastotreenejä.
Hiihto

Hiihtojaosto järjestää joka talvi puolet Räikkä cupista.
Uinti

Uintijaoston toiminnassa on tauko Ylöjärven Uimahallin remontin takia.
Suunnistus

Suunnistusjaoston toiminta on vielä pientä, mutta jäsenmäärä kasvaa.
Kuntoliikunta

Kuntoliikuntajaosto järjestää joka vuosi Räikän kentällä kaksi Cooperia ja kävelytestiä.
Seuran menestyneitä urheilijoita

Petteri Pulkkinen voitti 400 metrin aitojen Suomen mestaruuden Lapualla vuonna 1995 ja Oulussa 1998. Joni Karvinen on ollut nuorten MM-kilpailuissa kaksi kertaa 6. ja nuorten EM-kilpailuiden 7. vuonna 2013. Kuusinkertainen nuorten Suomenmestari.
Aiheesta muualla

Ylöjärven Urheilijoiden kotisivut
Fremontin kulttuuri

Fremontin kulttuurin alue.
Fremontin kulttuuri oli Pohjois-Amerikassa Great Basinin ylätasangolla nykyisen Utahin osavaltion alueella vallinnut muinainen intiaanikulttuuri, jonka kukoistus ajoittui vuosiin 700–1300. Kulttuuri muistutti monilta osin eteläpuolellaan leviävää pueblokulttuuria, mutta siihen ei liittynyt suuria väestökeskuksia. Kulttuuri tunnetaan parhaiten kalliopiirroksistaan.
1200-luvun loppupuolella alkaneet voimakkaat ilmastonmuutokset johtivat Fremontin kulttuurin asteittaiseen katoamiseen ja tuhosivat sen lähes täydellisesti seuraavan vuosisadan aikana.