Leo Mechelin
Liberaali poliitikko > Liberaalinen puolue ja ura senaattorina (1880–1890)

Dagbladilaiset liberaalit yrittivät raivata itselleen tilaa kieliriidan keskellä perustamalla Liberaalisen puolueen, jonka 5. joulukuuta 1880 julkaistu ohjelma oli pääasiassa Mechelinin kirjoittama. Se oli Suomen ensimmäinen kirjoitettu puolueohjelma. Aatteellisesti vanhaliberalistisessa ohjelmassa haluttiin purkaa taloudellista sääntelyä sekä vaadittiin oikeusjärjestyksen turvaamista, painovapautta, uskonnonvapautta ja valtiopäivien aseman vahvistamista. Mechelinin linjan mukaisesti ohjelmassa vähäteltiin kielikiistaa, toivottiin molemmille kotimaisille kielille tasaveroista asemaa ja vaadittiin Suomen ja Venäjän suhteiden määrittelemistä perustuslaeilla. Snellman tyrmäsi ohjelman julkisesti, sillä hänen mukaansa Suomen tulevaisuuden turvaamiseksi tarvittiin suomen kieleen perustuvan kansakunnan rakentamista eikä kannattanut luottaa lakien pysyvyyteen. Tyylillisesti Liberaalisen puolueen ohjelma oli vanhanaikainen ja henki elitistisen politiikan aikoja. Ohjelma tarkasteli suomalaista yhteiskuntaa ruotsinkielisen yläluokan näkökulmasta ja oli hengeltään paternalistinen, eikä siksi vedonnut suomenkieliseen rahvaaseen. Ohjelmassa ei ajettu äänioikeuden laajentamista tai demokratian lisäämistä, ja sosiaalisissa kysymyksissä se oli lähinnä oikeistolainen.
Syksyllä 1880 Mechelinin spekuloitiin olevan liberaalien ehdokas uudeksi ministerivaltiosihteeriksi Emil Stjernvall-Walleenin jäädessä piakkoin eläkkeelle. Ministerivaltiosihteerin apulaisen virka avautuikin vuoden lopulla, mutta siihen nimitettiin Theodor Bruun, joka seuraavana vuonna seurasi Stjernvall-Walleenia ministerivaltiosihteeriksi. Vuoden 1882 valtiopäivien vaaleissa Liberaalinen puolue menestyi kielipuolueita paremmin ja saavutti enemmistön porvarissäädyssä. Uusi kenraalikuvernööri Fjodor Heiden järjesti samana vuonna Mechelinin nimitetyksi senaatin valtiovaraintoimituskunnan apulaispäälliköksi. Myös fennomaanien johtaja Georg Zacharias Forsman (myöh. Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen) nimitettiin samassa yhteydessä senaattoriksi. Heiden halusi Forsmanin senaattiin toteuttamaan suomen kieltä suosivaa politiikkaa, sillä Heiden uskoi ruotsin aseman heikentämisen helpottavan myöhemmin venäläistämistä, mutta puoluesuhteiden tasapainottamiseksi ja liberaaliopposition rauhoittamiseksi hänen oli samalla tehtävä myös Mechelinistä senaattori. Lisäksi Heiden tarvitsi sekä Forsmania että Mecheliniä talousasioissa ja käytti heitä luottomiehinään senaatissa.
Liberaalinen puolue ei onnistunut ylittämään kieliryhmien välistä kuilua, ja sen kannatus kuihtui pian. Puolue katosi nopeasti vuoden 1885 jälkeen, kun suomen kielen nousun uhka säikäytti ruotsinkieliset liberaalit loikkaamaan svekomaaneihin. Puolueen kuolema ei kuitenkaan haitannut Mechelininiin uraa senaatissa. Hän oli tämän jälkeen pitkään sitoutumaton, mutta suomenkielisellä puolella hänet luettiin svekomaaneihin.
Mechelin hoiti senaatissa muun muassa Suomen ja Venäjän välisiä kauppa- ja tullineuvotteluita. Hän edusti vuonna 1887 Madridissa käydyissä Venäjän ja Espanjan välisissä kauppasopimusneuvotteluissa koko keisarikuntaa yhdessä Venäjän Madridin-lähettilään Mihail Gortšakovin kanssa. Tämä johtui siitä, että Suomen suuriruhtinaskunnan kauppavaihto Espanjan kanssa oli tuolloin kolme kertaa suurempi kuin koko muun valtakunnan yhteensä. Mechelin vietti Espanjassa perheineen puoli vuotta. Itse neuvottelut kestivät kaksi kuukautta, minkä jälkeen hänen oli vielä saatava sopimukselle Pietarin hyväksyntä. Lopputuloksena oli kuitenkin erityisesti Suomelle edullinen kauppasopimus. Kun senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunta perustettiin vuonna 1888, Mechelin nimitettiin sen johtoon. Hän oli myös tekemässä päätöstä Suomen ensimmäisten jäänmurtajien hankkimisesta, mikä toteutui vuonna 1890. Talvimerenkulun kehittyminen helpotti ulkomaankauppaa ja vähensi siten Suomen riippuvuutta Venäjästä.
Historiantutkija Osmo Jussilan mukaan Mechelin oli senaatissa aktiivinen ”projektimaakari”, joka laati jatkuvasti ehdotuksia myös muista kuin oman toimialansa kysymyksistä ja lähetti toimintaohjeita ministerivaltiosihteerille Pietariin vaikuttaen siten merkittävästi myös ministerivaltiosihteerin ja Suomen asiain komitean toimintaan. Mechelin käytti taitavasti ja häikäilemättömästikin henkilökohtaisia suhteitaan hyödykseen ajaessaan päämääriään ja erityisesti pitääkseen Venäjän viranomaiset ulkona Suomea koskevasta päätöksenteosta.