stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saarikoskensuvanto
Maantietoa

Järvi on 310 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 66 100 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys on 5,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Vuosjärven alueeseen (14.441) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,6 metriä mpy.
Scary Monsters (and Super Creeps)

| Scary Monsters (and Super Creeps) David Bowie |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : New York, Lontoo,  helmikuu–huhtikuu 1980
 Julkaistu: 12. syyskuuta 1980
 Tuottaja(t): David Bowie, Tony Visconti
 Tyylilaji: taiderock uusi aalto post-punk
 Kesto: 45.08
 Levy-yhtiö: RCA Records
Listasijoitukset
  1. (syyskuu 1980)   3. (syyskuu 1980)   4. (19. syyskuuta 1980)   12. (1980)   20. (15. marraskuuta 1980)   23. (syyskuu 1980)
David Bowien muut julkaisut
| Lodger 1979 | Scary Monsters (and Super Creeps) 1980 | Christiane F. 1981 |
Singlet albumilta Scary Monsters (and Super Creeps)
 ”Ashes to Ashes” Julkaistu: 12. elokuuta 1980  ”Fashion” Julkaistu: 24. lokakuuta 1980  ”Scary Monsters (and Super Creeps)” Julkaistu: 2. tammikuuta 1981  ”Up the Hill Backwards” Julkaistu: maaliskuu 1981
Scary Monsters (and Super Creeps) on David Bowien vuonna 1980 julkaistu albumi. Se nousi Britanniassa listaykköseksi, kuten myös single ”Ashes to Ashes”.
Albumilla on cover-versio Television-yhtyeen laulajan Tom Verlainen kappaleesta ”Kingdom Come”. The Whon johtohahmo Pete Townshend soittaa kitaraa kappaleessa ”Because You’re Young”.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut David Bowie, ellei toisin mainita.
It’s No Game (Part 1) – 4.17
Up the Hill Backwards – 3.14
Scary Monsters (and Super Creeps) – 5.11
Ashes to Ashes – 4.23
Fashion – 4.48
Teenage Wildlife – 6.54
Scream Like a Baby – 3.35
Kingdom Come – 3.44 (säv. Tom Verlaine)
Because You’re Young – 4.42
It’s No Game (Part 2) – 4.22
Kappaleet > Vuoden 1992 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet (Rykodisc)

Space Oddity – 4.47 (uudelleenäänitetty singlen B-puoli, 1979)
Panic in Detroit – 3.00 (uudelleenäänitetty versio, 1979)
Crystal Japan – 3.08 (Japanissa julkaistun singlen A-puoli, 1979)
Alabama Song – 3.51 (Britanniassa julkaistun singlen A-puoli, 1979, säv. Bertold Brecht/ Kurt Weill)
Kokoonpano

David Bowie – laulu, kosketinsoittimet, taustalaulu
Dennis Davis – lyömäsoittimet
George Murray – bassokitara
Carlos Alomar – kitarat
Chuck Hammer – kitara
Robert Fripp – kitara
Roy Bittan – piano
Andy Clark – syntetisaattori
Pete Townshend – kitara kappaleessa ”Because You’re Young”
Tony Visconti – akustinen kitara, taustalaulu
Lynn Maitland – taustalaulu
Chris Porter – taustalaulu
Michi Hirota – ääni kappaleessa ”It’s No Game (Part I)”
Arvostelut

Allmusic: () linkki
Seine-et-Oise

Seine-et-Oisen vaakuna. Vuodesta 1967 Yvelinesin departementin vaakuna.
Seine-et-Oisen kartta
Seine-et-Oise on entinen Ranskan departementti numero 78, joka sijaitsi Île-de-Francen alueella Seine- ja Oise-jokien varsilla. Se ympäröi joka puolelta Seinen departementtia, joka käsitti Pariisin lähimpine esikaupunkeineen.
Seine-et-Oise luotiin yhtenä kaikkiaan 83 departementista Ranskan vallankumouksen jälkeen 4. maaliskuuta 1790, ja sen hallinnon keskus oli Versailles. Departementin alueeseen kuului lopulta lähes 700 kuntaa, yhteensä noin 5 600 km² Seinen departementin ympärillä. Molemmat departementit lakkautettiin Pariisin seudun aluehallinnon uudistuksen yhteydessä 1. tammikuuta 1968.
Seine-et-Oisen alueet liitettiin pääosin seuraaviin hallintoalueisiin: Essonne, Val-d’Oise ja Yvelines. Joitakin sen kuntia liitettiin myös seuraaviin: Hauts-de-Seine (9 kuntaa), Seine-Saint-Denis (16 kuntaa) ja Val-de-Marne (18 kuntaa).
Sinappihappo

| Sinappihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (E)-3-(4-hydroksi-3,5-dimetoksifenyyli)prop-2-eenihappo
CAS-numero:  530-59-6
PubChem CID:  637775
SMILES:  COC1=CC(=CC(=C1O)OC)C=CC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H12O5
Moolimassa:  224,21 g/mol
Sulamispiste:  203–205 °C
Sinappihappo on luonnossa, mm. sinapin siemenissä esiintyvä orgaaninen happo.
Aiheesta muualla

Liber Herbarum: Sinappihappo
PubChem: Sinapic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Sinapic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Sinapic acid (englanniksi)
ChemBlink: 4-Hydroxy-3,5-dimethoxycinnamic acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Sinapic-acid (englanniksi)
P. T. Hakala

Paavotapio (P. T.) Hakala (27. elokuuta 1941 Leppävirta – 12. maaliskuuta 2013) oli suomalainen opettaja ja rehtori.
Hakala opiskeli Helsingin yliopistossa ensin yhteiskuntatieteitä ja sitten suomen kieltä, kirjallisuutta ja musiikkitiedettä. Hänen pro gradu-tutkielmansa käsitteli Maria Jotunin kielenkäyttöä. 1980-luvulla Hakala suoritti vielä teatteritieteen laudaturin Helsingin yliopistossa.
Hakala toimi Kemin lukiossa rehtorina vuosina 1969–1990. Hän julkaisi vuonna 1982 ilmaisutaidon oppikirjan ja oli sitten virkavapaalla rehtorin virasta toimien kouluhallituksessa ylimääräisenä ilmaisutaidon ylitarkastajana. Hän opetti ilmaisutaitoa myös Jyväskylän yliopistossa sekä kurssimuotoisesti eri puolilla Suomea. Hakala oli Pohjolan Sanomat-lehdessä kirjallisuus- ja musiikkikriitikkona vuodesta 1972 alkaen ja toimi myöhemmin myös teatterikriitikkona.
Rehtorin virasta erottuaan Hakala toimi vapaana kirjoittajana. Hän sai halvauskohtauksen 1997 ja vietti lopun elämänsä pyörätuolissa. Hakalan muotokuva paljastettiin tammikuussa 2014 Kemin lyseon lukion auditoriossa.
Teoksia

Nimellä P. T. Hakala:
Teatterikasvatusta toteuttamaan : koulu ja teatteri ; toim. P. T. Hakala, Esa J. K. Posti. Kemin lukio - Kemin kaupunginteatteri, Kemi 1981
Ilmaisutaito ; toim. Päivi Mustajoki ; valokuvat Pekka Ala-aho, Timo Kirves ; piirrokset Juha Parviainen. WSOY 1982
Ilmaisutaidon aakkoset  ; toim. Marjut Multanen. Kansalais- ja työväenopistojen liitto, Helsinki 1984
Nyrkkeilyn sarja 54 kg kesäolympialaisissa 1952

| Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1952 > Sarjat |
| --- | --- | --- |
| Kärpässarja |   | 51 kg |
| Kääpiösarja |  | 54 kg |
| Höyhensarja |  | 57 kg |
| Kevyt sarja |  | 60 kg |
| Kevyt välisarja |  | 63,5 kg |
| Välisarja |  | 67 kg |
| Kevyt keskisarja |  | 71 kg |
| Keskisarja |  | 75 kg |
| Raskas keskisarja |  | 81 kg |
| Raskassarja |  | +81 kg |
Nyrkkeilyn 54 kg sarjaan Helsingin olympiakisoissa osallistui 23 nyrkkeilijää, joista jokainen edusti eri kansakuntaa. Ottelut käytiin 28. heinäkuuta - 2. elokuuta.
Aiheesta muualla

Välähdys loppuottelusta YLE:n elävässä arkistossa
Sinapinsiemenöljy

Sinapinsiemenöljy on sinapinsiemenistä saatavaa kasviöljyä, joka ei maistu sinapilta. Se  sisältää lähes yhtä paljon kertatyydyttymättömiä ja monityydyttymättömiä rasvahappoja. Siinä on paljon omega-3-rasvahappoja ja melko vähän omega-6-rasvahappoja. Sinapinsiemenöljyä käytetään teollisuudessa margariinien ja saippuoiden valmistukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sinapinsiemenöljy Wikimedia Commonsissa
PEPCON-onnettomuus

| PEPCON-onnettomuus |
| --- | --- |

Kellonaika:  4. toukokuuta 1988
Tapahtumapaikka:  Henderson, Nevada
Kuolleita:  2
Omaisuusvahinko:  100 miljoonaa USD
PEPCON-onnettomuus oli kahden ihmisen hengen vaatinut räjähdysonnettomuus Hendersonin kaupungin lähellä, Nevadassa, Yhdysvalloissa.
Pacific Engineering Production Company of Nevadan (PEPCON) tehdas oli yksi kahdesta länsimaisesta rakettipolttoaineena käytetyn ammoniumperkloraatin valmistajasta. Toinen tehdas sijaitsi 1,5 mailin päässä samassa piirikunnassa. Tehtaan ali kulki maakaasulinja.
Kahdesta kuolleesta toinen jäi soittamaan Clarkin piirikunnan palokunnalle ja toinen käytti pyörätuolia.
P. Ramlee

P. Ramlee
Ramlee bin Puteh, taiteilijanimi: P. Ramlee, (alkup. nimi: Teuku Zakaria bin Teuku Nyak Puteh; 22. maaliskuuta 1929 Penang – 29. toukokuuta 1973 Kuala Lumpur) oli malesialainen elokuvaohjaaja, näyttelijä, käsikirjoittaja ja lauluntekijä, joka vaikutti merkittävästi Malesian elokuva- ja musiikkialaan. P. Ramlee aloitti uransa näyttelijänä ja laulajana 1940-luvulla ja nousi nopeasti Malesian elokuvateollisuuden kärkinimeksi. Hänet tunnetaan erityisesti melodraamoistaan, kuten "Ibu Mertua-ku" ja "Madu Tiga", sekä lauluistaan, kuten "Di Mana Kan Ku Cari Ganti" ja "Getaran Jiwa".[lähde? ]
P. Ramlee oli monipuolinen taiteilija ja toimi niin näyttelijänä kuin ohjaajanakin. Hän ohjasi ja näytteli yli 60 elokuvassa, ja hänen työnsä käsittelevät usein yhteiskunnallisia ja inhimillisiä teemoja. P. Ramleeta pidetään yhtenä Malesian elokuvahistorian merkittävimmistä hahmoista hänen vaikutuksensa ja panoksensa vuoksi maan elokuva- ja musiikkikulttuuriin.
P. Ramlee kuoli 29. toukokuuta 1973 sairauskohtaukseen Kuala Lumpurissa.
Filmografia

| --- | --- |
 Abu Hassan Penchuri (1955)  Ahmad Albab (1968)  Ali Baba Bujang Lapok (1961)  Aloha (1950)  Anak Bapak (1968)  Anak-ku Sazali (1956)  Anjoran Nasib (1952)  Antara Dua Darjat (1960)  Antara Senyum Dan Tangis (1952)  Bakti (1950)  Bujang Lapok (1957)  Bukan Salah Ibu Mengandung' (1969)  Chinta (1948)  Dajal Suchi (1965)  Di Belakang Tabir (1969)  Do Re Mi (1966)  Doktor Rushdi (1970)  Enam Jahanam (1969)  Gelora (1970)  Gerimis (1968)  Hang Tuah (1956)  Hujan Panas (1953)  Ibu / Mother (1953)  Ibu Mertua Ku (1962)  Jangan Tinggal Daku (1971)  Juwita (1951)  Kanchan Tirana (1969)  Keluarga 69 (1967)  Labu Dan Labi (1962)  Laksamana Do Re Mi (1972)  Love Parade (1963)  Madu Tiga (1964)  Masam Masam Manis (1965)) :  Melanchong Ke Tokyo (1964)  Merana (1954)  Miskin (1952)  Musang Berjanggut (1959)  Nasib (1949)  Nasib Do Re Mi (1966)  Nasib Si Labu Labi (1963)  Nilam (1949)  Noor Asmara (1949)  Nujum Pak Belalang (1959)  Pancha Delima (1957)  Panggilan Pulau (1954)  Patah Hati (1952)  Penarek Becha (1955)  Pendekar Bujang Lapok (1959)  Penghidupan (1951)  Perjodohan (1954)  Putus Harapan (1953)  Putus Sudah Kaseh Sayang (1971)  Rachun Dunia (1950)  Ragam P Ramlee & Damaq (1964)  Sabarudin Tukang Kasut (1966)  Se Merah Padi (1956)  Sedarah (1952)  Sejoli (1951)  Seniman Bujang Lapok (1961)  Sergeant Hassan (1958)  Sesudah Suboh (1967)  Siapa Salah (1953)  Sitora Harimau Jadian (1964)  Sumpah Orang Minyak (1958)  Takdir Illahi (1950)  Tiga Abdul (1964)
Odie Cleghorn

Odie Cleghorn
James Ogilvie "Odie" Cleghorn (11. syyskuuta 1891 Montreal, Quebec, Kanada – 13. heinäkuuta 1956 Montreal, Quebec, Kanada) oli kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, linja- ja erotuomari. Hän pelasi NHL:ssä 10 kautta joukkueissa Montreal Canadiens ja Pittsburgh Pirates. Hän voitti Stanley Cupin vuonna 1924 Montrealin joukkueessa.
Kuolema

Odie Cleghornin veli Sprague Cleghorn kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Vain muutama tunti ennen Spraguen hautajaisia Odie Cleghorn löydettiin sängystään kuolleena. Kuolinsyy oli sydänhalvaus, jonka epäillään johtuneen veljen menetyksen tuomasta stressistä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Joe Malone | NHL:n maalipörssin voittaja 1919 (yhdessä Newsy Lalonden kanssa) | Seuraaja: Joe Malone |
Odigítrian luostari

| Odigítrian luostari Μονή Οδηγητρίας |
| --- | --- |
 Odigítrian luostari
Sijainti:  Pigaïdákia, Faistós, Iraklion, Kreeta, Kreikka
Koordinaatit:  34°58′25″N, 24°47′59″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Perustettu:  1300-luku?
Asukkaita:  11
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Odigítrian luostari (kreik. Μονή Οδηγητρίας, Moní Odigítrias) on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Faistóksen kunnassa lähellä Pigaïdákian ja Kaloí Liménesin kyliä.
Luostaria ja sen kirkko.
Luostarin oliivinpuristamo.
Luostarin kirkon vanhimmat seinämaalaukset on ajoitettu 1300-luvulle, mutta varhaisimmat maininnat luostarista sekä muut varhaisimmat rakennukset ovat 1500-luvulta. Luostari on omistettu Neitsyt Maria ”Tiennäyttäjälle” (Hodegetria, nykykreikassa Odigítria). Luostarin läheltä on löydetty minolaisaikaisia hautoja. Kreikan vapaussodan aikaan vuonna 1821 alkaen luostarissa vaikutti munkki ja vapaustaistelija Ioásaf, joka tunnetaan myös nimellä Xopatéras (1788–1828). Kapinoinnin vuoksi turkkilaiset tuhosivat luostarin vuosina 1828 ja 1866. Myöhemmin luostari perustettiin uudelleen. Vuonna 2011 siinä oli 11 asukasta.
Luostari on rakennettu Asteroúsia-vuorten länsiosaan noin 250 metrin korkeudelle. Luostarirakennusten kokonaisuus muistuttaa ulkonäöltään linnoitusta, ja siinä on muun muassa vahva torni. Rakennus on aiemmin ollut ympäröity muureilla, ja osia niistä on edelleen jäljellä. Luostarin kirkko on kaksilaivainen, ja sen keskilaiva on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle ja pohjoislaiva apostoleille Pietari ja Paavali. Aiemmin kirkossa oli myös Pyhälle Fanuriokselle (Fanouriokselle) omistettu etelälaiva, mutta se ei ole säilynyt. Kirkko ja sen nartheks on koristeltu seinämaalauksilla ja kreetalaisen koulukunnan ikoneilla. Luostarin oliivinpuristamo on 1600–1700-luvun asussaan. Pääosa rakennuksista on peräisin 1700- ja 1800-luvuilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Odigítrian luostari Wikimedia Commonsissa
Scartown

| Scartown> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2005–2012
Tyylilaji:  melodinen death metal  metalcore
Kotipaikka:  Moskova, Venäjä
Laulukieli:  Venäjä
Jäsenet:  Stanislav Rybalkin, laulu   Mihail Vinogradov, kitara   Aleksei Balanin, kitara   Dmitri Goljašev, basso   Maksim Adžigitov, koskettimet   Konstantin Salnikov, rummut  
Aiheesta muualla
www.scartown.ru/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Scartown on Moskovasta, Venäjältä kotoisin oleva melodinen death metal -yhtye, joka yhdistelee musiikissaan metalcore -elementtejä.
Jäsenet > Nykyiset

Stanislav Rybalkin – laulu
Mihail Vinogradov – kitara
Aleksei Balanin – kitara
Dmitri Goljašev – basso
Maksim Adžigitov – koskettimet
Andrei Išenko – rummut
Jäsenet > Entiset

Maksim Subbotin – kitara (2005-2007)
Andrei Leontjev – kitara (2005-2008)
Vjatšeslav Aristov – basso (2006-2006)
Oleg Sergejev – rummut (2005-2008)
Diskografia > Albumit

Легенды Большого Города (2006)
Крик Мертвой Свободы (2008)
Там, где время молчит (2011)
Diskografia > EP:t

Вертикальный Предел (2007)
Aiheesta muualla

Yhtyeen viralliset sivut (venäjäksi)
Scartown @ Myspace
PECL (logiikka)

PECL (positive emitter-coupled logic) on eräs elektroniikan logiikkapiiriperhe. Sen käyttöjännite on +5 V.
Aiheesta muualla

http://www.andreas-schwope.de/ASIC_s/Schnittstellen/Buffer_Types/buffer_types.html
Sinapit

| Sinapit |
| --- | --- |
 Rikkasinappi (Sinapis arvensis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Sinapit Sinapis  L.
Katso myös
   Sinapit Wikispeciesissä   Sinapit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinapit eli mesisinapit (Sinapis) on ristikukkaiskasvien heimoon kuuluva suku. Lajit ovat yksivuotisia. Kukan teriö on keltainen. Sukuun on aiemmin luettu kuuluvaksi lajeja, jotka nykyään luetaan kaalien (Brassica) sukuun, kuten mustasinappi (Brassica nigra) ja sareptansinappi (Brassica juncea).
Keltasinapin siemeniä käytetään mausteena sellaisenaan tai sinapin ainesosana.
Lajeja

keltasinappi (Sinapis alba)
rikkasinappi (Sinapis arvensis tai Mutarda arvensis)
raspisinappi (Sinapis flexuosa)
sisiliansinappi (Sinapis pubescens)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Sinapit (mesisinapit) – Sinapis
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sinapis
Sinappi, Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)
Funet: Sinapit (Sinapis)
United States Department of Agriculture (USDA): Sinapis (englanniksi)
Flora of China: Sinapis (englanniksi)
PEKKA

Pioneerierikoisajoneuvo
PEKKA eli pioneerierikoiskalustoajoneuvo on Suomen maavoimien pioneerikäyttöön valmistettu ajoneuvo. PEKKA soveltuu monenlaisiin suluttamis-, linnoitus- ja raivaustöihin. Hyvien maasto-ominaisuuksiensa vuoksi se ei ole rajoittunut vain teillä liikkumiseen.
Tekniset tiedot

Alusta Mercedes-Benz Unimog U5000 4 x 4.
Valmistaja Conlog Oy.
Valmistusvuosi 2007.
Kokonaispaino 13,8 tonnia.
Pituus 7,15 metriä.
Leveys 2,51 metriä.
Korkeus 3,5 metriä.
Moottoriteho 160 kW.
Eräitä PEKKA-ajoneuvon ominaisuuksia:
Kuormausnosturi 8 tonnimetriä, 13,7 metrin ulottuma ja kauko-ohjaus.
Keulavinssi 6000 kN.
Komposiittiumpikori kuvionaamiomaalauksella ja maastouttamisjärjestelmillä(kesä/talvi).
Timanttiketjusaha 900 litran vesisäiliöllä.
Kallioporaus- ja piikkauskalusto.
Generaattori 230v/10 kW.
Paineilmakompressori.
Kattava erikoiskalusto pioneeritoimintaan.
Simo Alitalo

Simo Alitalo (s. 1954) on suomalainen ääni- ja mediataiteilija. Hän tekee ääni-installaatioita, tilateoksia ja radiotaidetta. Alitalo asuu Turussa ja työskentelee pääasiassa Turussa ja Helsingissä. Hän on opiskellut filosofiaa, musiikkitiedettä, kulttuurihistoriaa ja elokuvatutkimusta Turun yliopistossa  ja valmistelee taiteen väitöstyötä Kuvataideakatemiassa aiheena äänitaide. Hän on tehnyt myös kokeellisia feature-ohjelmia Yle Radio 1:n Radioateljeelle sekä toiminut äänitaiteen kuraattorina ja luennoitsijana.
Alitalo on myös opettanut muun muassa äänen ja kuvan suhdetta audiovisuaalisissa medioissa kuten elokuvassa. Hän toimii aktiivisesti kansainvälisissä äänitaiteen yhteisöissä ja on esimerkiksi World Forum for Acoustic Ecology -järjestön perustajajäseniä. Hänen ääni-installaatioitaan on ollut esillä Suomen lisäksi useissa Euroopan maissa sekä Australiassa, Kanadassa, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa.
Radioateljeelle Alitalo on tehnyt kymmeniä ohjelmia. Yhdessä runoilija Markku Innon kanssa hän on tehnyt lukuisia amerikkalaisen ja eurooppalaisen nykyrunouden esittelyjä. ”Liipoon laulu, turkulaista runon poljentoa” -ohjelma sai YLEn kunniamaininnan vuonna 2004 (Koura 2004).
Syksyllä 2010 Alitalo kuratoi Aboa Vetus & Ars Nova museoon Klangi-äänitaidenäyttelyn yhdessä Tuike Alitalon ja Silja Lehtosen kanssa. Klangi on merkittävimpiä Suomessa järjestettyjä äänitaiteen esittelyjä, jossa oli teoksia seitsemältä kansainvälisesti tunnetulta äänitaiteilijalta Euroopasta, Kanadasta ja Australiasta.
Turku 2011 kulttuuripääkaupunkivuoden yhteydessä Alitalo oli taiteellisena suunnittelijana Suomen Akustisen Ekologian Seuran hankkeessa ”Turku kuuntelee” ja toteutti kulttuuripääkaupunkisäätiön tilaustyönä juhlavuoden avajaisiin tammikuussa 2011 Aurajoksisinfonian, joka oli ääniperformanssi laivan sumutorville, mustaruutikanuunoille, sireeneille ja puhallinsoittajille.
Vuonna 2011 tilasi The Collection museo Lincolnissa, Itäisessä Englannissa Alitalolta mittavan 16-kanavaisen ääniteoksen ”Carta de Ausuculto”. Teos oli äänimuotokuva Lincolnin lähistöllä entisöitävästä muinaisesta lehmuslehdosta. Alitalo äänitti metsän äänimaisemaa kolmen kuukauden residenssissä, keväällä kesällä ja syksyllä 2010. Residenssi oli osa Lontoon 2012 Olympialaisten kansainvälistä kulttuuri- ja taideohjelmaa.
Vuonna 2011 Alitalolle myönnettiin Taiteen valtionpalkinto ja vuonna 2016 ylimääräinen taiteilijaeläke.
Vuonna 2012 Simo Alitalo ja työkumppaninsa Tuike Alitalo saivat Suomen Kulttuurirahastolta rahoituksen suomalaisia äänimaisemia kartoittavaan taideprojektiin Kuulumia.
Vuosina 2021-24 Simo Alitalo on työskennellyt yhdessä kumppaninsa Tuike Alitalon kanssa yhteisöllisessä äänitaide projektissa Sonic Commons. Hanketta on rahoittanut Koneen Säätiö.
Aiheesta muualla

Simo Alitalon kotisivut
Aurajokisinfonia – Vimeo
http://soniccommons.fi
Pahajärvi (Pello, Saukkoriipi)

| Pahajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Pello
Koordinaatit:  66°49′37″N, 24°16′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Pahaoja 
Järvinumero:  67.947.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,7 m  
Rantaviiva:  0,945 km  
Pinta-ala:  4,18 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPahajärvi 
Pahajärvi  on Lapissa Pellossa Saukkoriivin kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Lankojärven alueella (67.94), jonka Pellojänkänojan valuma-alueeseen (67.947) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,7 metriä mpy.
Näkemiin taivaassa

| Näkemiin taivaassa> Au revoir là-haut |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Pierre Lemaitre
Kieli:  ranskan
Genre:  historiallinen romaani
Kustantaja:  Éditions Albin Michel
Julkaistu:  2013
Sivumäärä:  576
ISBN:  978-2226249678
Suomennos
Suomentaja:  Sirkka Aulanko
Kustantaja:  Minerva
Julkaistu:  2014
Ulkoasu:  Taittopalvelu Yliveto
Sivumäärä:  546
ISBN:  978-952-312-028-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Näkemiin taivaassa on ranskalaisen kirjailijan Pierre Lemaitren romaani vuodelta 2013. Teos on saanut vuonna 2013 Goncourt-palkinnon.
Näkemiin taivaassa on dekkaristina mainetta ja suosiota saaneen Lemaitren ensimmäinen historiallinen romaani, ja poikkeus siinä, että se sai harvoin populaarille lukuromaanille myönnetyn Goncourt-palkinnon, joka on Ranskan arvostetuin kirjallisuuspalkinto.
Juoni

Tarina alkaa ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheista, jolloin sodan loppua jo aavistellaan. Kapteenin arvosta haaveileva luutnantti Henri d'Aulnay-Pradelle ampuu salaa kaksi omaa miestä provosoidakseen sotilaansa hyökkäykseen vihollisen kimppuun. Päähenkilö Albert Maillardille asia selviää sattumalta, ja hän joutuu Pradellen koston kohteeksi. Hänet pelastaa toinen liejussa rämpivä ranskalaissotilas, Edouard Péricourt, joka loukkaantuu pahasti ja menettää koko alaleukansa. Tarina etenee kuvaamalla heidän yhteisiä vaiheitaan rahapulassa ja kurjuudessa.
Arviot

Veijariromaaniksi luonnehdittu teos saa Mervi Kantokorven vertaamaan sitä Honoré de Balzacin ja Alexandre Dumas'n tuotantoon: "tyylikkäästi mukailtu vanhanajan romaani".
Aiheesta muualla

Teos kustantajan sivulla, Minervakustannus.fi
Sinappikaalit

| Sinappikaalit |
| --- | --- |
 Välimerensinappikaali (Eruca vesicaria)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Sinappikaalit Eruca  Mill.
Katso myös
   Sinappikaalit Wikispeciesissä   Sinappikaalit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sinappikaalit (Eruca) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin kolme lajia, mahdollisesti muutama enemmänkin.
Sinappikaalit ovat yksivuotisia ruohovartisia kasveja. Niiden varret ovat kasvutavaltaan pystyjä sekä tavallisesti haarovia ja karvaisuudeltaan vaihtelevia. Lehdet ovat pariliuskaisia ja päättöliuska on suurikokoinen. Kukkien terälehdet ovat kellanvalkeita.
Sinappikaalien tieteellinen nimi (Eruca) tulee luultavasti etruskien kielen kaalia tarkoittavasta sanasta.
Välimerensinappikaalin (Eruca vesicaria) alalaji vihannessinappikaali (Eruca vesicaria subsp. sativa) tunnetaan myös nimellä rucola ja sitä kasvatetaan sekä käytetään yrttinä tai lehtivihanneksena.
Lajeja ja alalajeja

Eruca loncholoma
Eruca setulosa
Eruca vesicaria – välimerensinappikaali eli rikkasinappikaali
Eruca vesicaria subsp. sativa – vihannessinappikaali
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Sinappikaalit (Eruca)