stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Dragon Ballin hahmoista
Mestari Karin

Mestari Karin (カリン, Karin, animessa Korin) on hahmo Dragon Ball -mangassa ja animesarjoissa. Karin on ainakin 800 vuotta vanha kuolematon kissa (jap. Senbyō) ja taistelulajimestari, joka asuu Karin-tornin huipulla Yajiroben kanssa. Mestari Karin kuuluu Son Gokun parhaimpiin ystäviin. Hän esiintyy ensimmäistä kertaa mangakirjassa 8, kun Goku kiipeää Karin-torniin hävittyään palkkamurhaaja Tao Pai Paille. Hän tekee myöhemmin sarjassa lyhyitä esiintymisiä, mutta on merkittävä hahmo kasvattamiensa Erakkopapujen takia, jotka parantavat vammoja ja poistavat väsymystä.
Karinilla on pyhää vettä, jonka väitetään moninkertaistavan juojansa voimia. Todellisuudessa voimien moninkertaistuminen ei johdu itse vedestä, vaan kovasta treenistä. Hänellä on myös jumalten vettä, joka tuo esiin juojansa piilevät voimat. Juojan on kuitenkin voitettava hirvittävä myrkky ennen kuin voimat tulevat esiin. Vain Goku on selviytynyt tästä myrkystä.
Metal Cooler

Metal Cooler on Coolerin mekaaninen muoto joka nähdään Dragon Ball Z elokuvassa Return of Cooler. Kun Cooler iskeytyi aurinkoon hän ei kuollut vaan vahvistui koko ajan kun lopulta metallinen planeetta otti hänet ja teki hänestä Metal Coolerin Metal Coolerilla on monta kehoa.
Nail

Nail (ネイル, Neiru) on kuvitteellinen hahmo Dragon Ball -mangassa ja -animessa. Hän on sivuhenkilö, joka esiintyy lähinnä Namekin planeettaan liittyvissä jaksoissa, mutta hänellä on hyvin merkittävä osa, koska hän on osa Piccoloa. Nail nähtiin ensimmäisen kerran, kun Dende ja Kuririn saapuivat Namekin vanhimman luokse hakemaan yhtä seitsemästä Namekin lohikäärmekuulista ja Nail oli vanhimman henkivartija.
Nail > Friezan kohtaaminen

Kun Ginyu-erikoisosasto saapui Namekille, lähetettiin Nail Z-soturien apuun. Nail oli juuri menossa heidän luokseen, kunnes vaistosi, että vanhin on vaarassa. Kun hän saapui vanhimman luokse, häntä odotti lohikäärmekuulien avulla kuolemattomuutta havitteleva Frieza. Nail kielsi Friezaa tappamasta vanhinta, koska jos vanhin kuolee, katoavat kuulatkin. Vanhin lähetti Nailin taistelemaan Friezaa vastaan, jotta Dende ehtisi Gohanin ja Kuririnin luokse kertomaan lohikäärmekuulien käyttämistä varten tarvittavan salasanan. Nail ja Frieza siirtyivät taistelemaan muualle suojellakseen vanhinta. Friezan ja Nailin voimien välinen ero oli valtava. Frieza käytti taistelussa vain vasenta kättä ja oli silti ylivoimainen. Frieza jätti Nailin henkihieveriin.
Nail > Piccolon kanssa yhdistyminen

Piccolo saapui Namekille ja löysi Nailin. Nail ehdotti Piccololle namekilaista yhdistymistä, jotta heistä tulisi voimakkaampia ja he pärjäisivät Friezaa vastaan. Piccolo suostui sillä ehdolla, että hän saisi pitää ulkonäkönsä ja oman itsensä 
.
Omega Shenron

Omega Shenron (Super Yi Xing Long) on DragonBall GT -animen viimeinen vihollinen. Omega Shenron on yksi sarjassa esiintyvistä seitsemästä pahasta lohikäärmeestä (The Evil Dragons, The Shadow Dragons), jotka syntyivät lohikäärmekuulien liiallisen käytön aiheuttamasta pahasta energiasta. Jokainen lohikäärme syntyi yhdestä kuulasta ja Omega Shenron oli aluksi yhden tähden kuulasta syntynyt lohikäärme, Syn Shenron (一星龍, Yī Xīng Lóng), joka oli lohikäärmeistä voimakkain.
Goku kuitenkin voitti hänet helposti, joten hän imi loputkin lohikäärmekuulat itseensä, jolloin hän sai jokaisen lohikäärmekuulasta syntyneen lohikäärmeen voimat ja hänestä tuli Omega Shenron. Omega Shenron oli Gokua moninkertaisesti voimakkaampi.
Gokun ja Vegetan fuusio Gogeta olisi tuhonnut Omegan lopullisesti Big Bang Kamehamehalla, mutta fuusio loppui kesken. Omega Shenron tuhoutui, kun Son Goku keräsi energiaa suureen Spirit Bombiin ja heitti sen Omegaan.
Ox-King

Ox-King (牛魔王, Gyūmaō, mangassa Härkäruhtinas) on Dragon Ball -ja Dragon Ball Z -sarjoissa esiintyvä mieshenkilö. Hän on Son Gokun vaimon Chi-Chin isä. Alkuperäisessä mangassa ensikohtaamisen aikana vielä sarjan toiseksi ainoa samaan sukupuoleen suuntautunut henkilö, mutta tätä ei animessa näytetty.
Pui Pui

Pui Pui on Dragon Ball Z ja Dragon Ball GT -animessa ja -mangassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, joka on yksi velho Babidin voimakkaimmista sotureista. Pui Pui nähdään ensimmäisen kerran, kun hän vastaanottaa Spopovichin ja Yamun, jotka olivat ryöstäneet Gohanin energian. Pui Pui kuoli, kun Vegeta tappoi hänet Babidin aluksessa.
Saibamenit

Saibamenit (suom. Juuresmies) ovat Dragon Ball Z animessa esiintyvä saiyalaisten keksimä rotu. Saibamaneja nähdään ensimmäisen kerran kun Vegeta ja Nappa tulevat Maahan. Ne ovat pieniä ja vihreitä. Saibamenien voimataso on 1,200 eli lähes sama kuin saiyalais-soturi Raditzin. Saibamenit 
taistelevat saiyalaisten puolesta jopa uhraten oman henkensä. Ilmeisesti Saibamenejä käytettiin saiyalaisten koulutukseen, sillä Bardock: Father of Goku spesiaalissa
näytetään kun nuori Vegeta tappaa kammiossa useita Saibamenejä, ilmeisesti harjoitellessaan.
Spopovich

Spopovich on fiktiivinen hahmo japanilaisesta anime- ja mangasarjasta Dragon Ball Z. Spopovich on ihminen, joka esiintyy sarjassa Maailman Vahvin -turnauksissa. Babidi tappaa kuitenkin yllättäen Spopovichin.
25. turnauksen aikaan Spopovich on velho Babidin palveluksessa, joka hallitsee tämän mieltä taialla. Babidi antaa Spopovichille yliluonnollisia kykyjä, kuten kyvyn lentää ja niiden lisäksi muun muassa hänen lihasmassansa on kasvanut edellisestä turnauksesta.  Vastapalveluksena Babidi odottaa hänen varastavan Yamun, Spopovichia muistuttavan hahmon, kanssa turnauksesta kilpailijoiden energiaa herättääkseen Majin Buun henkiin.
Yamu

Yamu on Dragon Ball Z -animessa ja -mangassa esiintyvä pahis, joka Spopovichin kanssa varastaa Gohanilta energiaa, jotta Babidi voisi herättää Majin Buun henkiin.
Beerus

Beerus (toisella nimellä Bills) on jumala, joka esiintyy Dragon Ball Z:Battle of Gods elokuvassa. Beerus näyttää ulkonäöltään violetilta kissalta, ja on vanha tuttu Freezalle ja Vegetalle. Beerus on luonteeltaan äreä ja hermostuu herkästi. Beerus on myös todella voimakas, ja voitti Gokun iskemällä häntä vain kevyesti, vaikka hän oli 3. asteen supersaiyalaisen muodossa. Goku myöhemmin haastoi Beeruksen uudelleen Supersaiyan jumalana, mutta hävisi, koska muoto ei kestänyt kuin hetken.
Whis

Whis on Beeruksen ystävä, sekä opettaja. Whis tulee maan asukkaiden kanssa paremmin toimeen ja hänellä hyvä ruokahalu. Whis on luonteeltaan lempeä. Whis on Beeruksen opettajana häntä vahvempi, ja tyrmäsi Beeruksen yhdellä iskulla.
Gilbert Gottfried

| Gilbert Gottfried |
| --- | --- |
 Gottfried vuonna 2020
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1955 New York
Kuollut: 12. huhtikuuta 2022 (67 vuotta) New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  stand up -koomikko ja näyttelijä
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Gilbert Jeremy Gottfried (28. helmikuuta 1955 New York – 12. huhtikuuta 2022 New York) oli yhdysvaltalainen stand up -koomikko ja näyttelijä. Hänet tunnetaan ääninäyttelijänä muun muassa Jagon ääniroolista piirroselokuvissa Aladdin, Jafarin paluu, ja Aladdin ja Varkaiden kuningas sekä animaatiosarjassa Mikin klubi. Gottfriedin tavaramerkit stand-up-koomikkona olivat hänen korviaraastava äänensä, liioitellut eleensä, tihrusilmäinen katseensa ja räävittömät herjansa.
Gottfried aloitti uransa 15-vuotiaana ja ryhtyi kiertämään Yhdysvaltoja stand-up koomikkona. Hän nousi maanlaajuisesti tunnetuksi vuosina 1980–1981 saatuaan kiinnityksen Saturday Night Liveen. Vuonna 1983 hän esiintyi myöhäisillan Thicke of the Night -ohjelmassa sekä pikkurooleissa elokuvissa. Sen jälkeen hän aloitti oman myöhäisillan shownsa, USA Up All Night. Vuonna 1992 hän antoi äänensä Disneyn Aladdinin papukaija Jagolle, minkä jälkeen hän teki useita muitakin äänirooleja animaatioelokuvissa. Gottfried jatkoi uraansa myös aktiivisena stand-up-koomikkona ja esiintyi säännöllisesti suosituissa talk showeissa kuten The Tonight Show with Jay Leno ja The Howard Stern Show.
Dokumenttielokuvassa The Aristocrats (2005) koomikot kertovat samannimistä, erityisen törkeää sisäpiirin vitsiä, josta tuli tunnettu sen jälkeen, kun Gottfried esitti sen julkisesti vuonna 2001. Tuolloin Gottfried oli halunnut vitsailla syyskuun 11. päivän iskuista. Kun hän sen oli tehnyt, yleisö kääntyi jyrkästi häntä vastaan. Yleisöstä huudettiin: "Liian pian!", ja tästä huudosta tuli samana iltana kuuluisa. Huomattuaan, ettei hänellä ollut enää mitään menetettävää, Gottfried päätti kertoa yleisölle The Aristocrats -vitsin version, joka oli sanoinkuvaamattoman törkeä, kesti lähes kymmenen minuuttia ja jonka myöhemmin sanottiin olevan vitsin kaikista versioista paras. Yleisö riehaantui. Tapauksen jälkeen Gottfried muutti tyyliään aiempaa likaisempaan suuntaan. The Aristocrats -vitsistä tuli hänen tavaramerkkinsä.
Gottfried kuoli 67-vuotiaana Manhattanilla 12. huhtikuuta 2022 sairastettuaan pitkään kammiotakykardiaa.
Dokumenttielokuvia

Neil Berkeley: Gilbert (2017)
Penn Jillette & Paul Provenza: The Aristocrats (2005)
Aiheesta muualla

Gilbert Gottfried Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Lost: Via Domus

| Lost: Via Domus |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Ubisoft Montreal
Julkaisija:  Ubisoft
Jakelija:  Steam
Tuottaja:  Gadi Pollack
Suunnittelija:  Adrien Banet-Rivet
Käsikirjoittaja:  Kevin Shortt
Säveltäjä:  Michael Giacchino
Pelisarja:  Lost
Pelimoottori:  YETI
Julkaistu:  US 26. helmikuuta 2008 CAN 28. helmikuuta 2008 EU  28. helmikuuta 2008 AUS 29. helmikuuta 2008
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T PEGI: 16+
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360
Jakelumuoto:  Blu-ray, DVD
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Lost: Via Domus (tunnettu myös nimellä Lost: The Video Game) on Ubisoft Montrealin kehittämä toimintaseikkailupeli, joka perustuu televisiosarjaan Lost. Ubisoft julkaisi pelin vuonna 2008 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.
Lost: Via Domuksen pelattava hahmo on muistinsa menettänyt mies, joka selviytyy Oceanic Airlinesin lennon 815 onnettomuudesta. Miehen tehtävänä on selvittää henkilöllisyytensä. Mies kohtaa saarella lukuisia Lostista tuttuja hahmoja. Peli ei ollut arvostelumenestys.
Omulonga

| Omulonga |
| --- | --- |
 Omulonga
 Koordinaatit: 17°58′41″S, 16°08′22″E 
Valtio:   Namibia
Alue:  Oshikoton alue
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Omulonga oli lyhyehkön aikaa (1874–1888) Suomen Lähetysseuran lähetysasemana Ambomaalla Ondongan kuningaskunnassa, sen itäosassa,  nykyisessä Namibiassa. Siellä tapahtui Ambomaan ensimmäinen kastetilaisuus vuonna 1883.
Omulongan perustaminen

Omulongan lähetysaseman perustamisen aikaan suomalaiset lähetyssaarnaajat olivat kokeneet takaiskuja lännessä Uukwambin, Ongadjeran ja pohjoisessa Oukwanyaman kuningaskunnissa, ja lähetystyö oli olosuhteiden pakosta keskitettävä Ondongaan.
Omulongan aseman perusti lähetyssaarnaaja Tobias Reijonen noin viisi kilometriä Omandongolta länsiluoteeseen. Paikan nimi merkitsee ‘virtaa’, ja siellä on sateiden sattuessa pohjoisesta etelään virtaava joki. Kuivana aikana paikalla on vain syvänne, jossa veden määrä vähitellen vähenee.
Rakennusarkkitehtuuri kehittyy > Päärakennus

Omulongan aseman päärakennusta rakennettaessa Reijonen otti käyttöön leveät, koko rakennusta ympäröivät, puupylväillä tuetut, eräänlaiset verannat. Niiden ansiosta aurinko ei pääse paistamaan rakennuksen seiniin ja se pysyy näin ollen viileänä, ja toisaalta myöskään sateet eivät pääse piiskaamaan seiniä, jotka olivat poikkeuksetta tehty polttamattomasta tiilestä, sillä Ambomaan hiekka ei kestä polttamista. Näistä verannoista tultiin aikaa myötä käyttämään ambokielistä nimitystä olupanda (alkuperäinen merkitys lienee ‘lattia’). Verannaksi niitä ei juuri voinut kutsua, sillä niitä ei ollut varsinaisesti tarkoitettu oleskelua varten.
Rakennusarkkitehtuuri kehittyy > Koulurakennus

Vuonna 1880 suomalaisten lähetysasemille ryhdyttiin rakentamaan koulurakennuksia. Ensimmäisenä valmistui koulu Omulongaan. Se vihittiin käyttöön 2. syyskuuta. Koulurakennus toimi myös kirkkona, ennen kuin lähetysasemille ruvettiin rakentamaan erityisiä kirkkorakennuksia. Omulongaan ei kirkkoa ehditty rakentaa, kun asema jo piti hylätä.
Toisin kuin muilla asemilla, Omulongassa ei lähetysasemaa ympäröinyt tiilimuuri.
Skoglundien kohtalo

Vuonna 1880 vietettiin Omulongan asemalla häitä. Jo vuonna 1871 Ambomaalle saapunut Gustaf Mauritz Skoglund sai morsiamensa Amalia Ingmanin, o.s. Stark, luokseen, ja häitä vietettiin 16. maaliskuuta. Viisi viikkoa häiden jälkeen tuore aviomies sairastui malariaan, ja 22. huhtikuuta 1881 hän kuoli 40 vuoden ikäisenä. Hänet haudattiin Omulongaan hänen leskensä toivomuksesta.
Skoglundin leski Amalia työskenteli aluksi Omulongan asemalla, erityisesti tyttöjen parissa, mutta 1882 hän meni naimisiin Reinin lähetyksen työntekijän Philipp Diehlin kanssa ja siirtyi reiniläisten palvelukseen.
Ensimmäiset kasteet Ambomaalla

Vuoden 1881 lopulla Ondongaan levisi tieto, että joitakin ambolaisia oli kastettu etelässä Omarurussa Hereromaalla. Nyt ambolaiset alkoivat ajatella, että kastettuja ei uhkaa viha henkien taholta. Vuoden 1882 joulujumalanpalveluksessa saarna näytti koskettavan muutamia nuoria ambolaisia aikuisia. Reijonen ryhtyi nyt valmistamaan heitä kasteelle ja päätti, että kaste tulisi tapahtumaan loppiaisena 1883. Tätä tilaisuutta varten kaikki Ambomaan suomalaiset tulivat Omulongaan.
Kastetut henkilöt olivat seuraavat:
Moses Iimene
Abraham Oshikongo
Jakob Angula
Elias Nangolo
Tobias Negonya
Johannes Nangombe
Koulurakennusta ei voitu käyttää siksi, että sitä ei vielä ollut viimeistelty. Näin ollen tämä tapahtuma järjestettiin päärakennuksen salissa. Yleisö sai seurata tätä kastetta ulkoa käsin. Jotkut mutisivat, että “Nyt pidetään miesten täysi-ikäisyysjuhlaa, eikä se ole hyvä.” Kastettavista jokainen lausui uskontunnustuksen.
Seuraavat kasteet tapahtuivat samana vuonna Omandongolla ja puolitoista vuotta myöhemmin Olukondassa.
Lähetyssaarnaajat poistuvat

Itäinen Ondonga, jossa Omulonga samoin kuin Omandongo sijaitsivat, kuului Ondongan perintöruhtinaan hallitsemaan alueeseen. Tämän itsevaltaisen käytöksen vuoksi joutuivat suomalaiset pakenemaan hänen alueeltaan syys–lokakuun vaihteessa 1888. Valkoiset saivat jopa pelätä henkensäkin edestä. Turvaa etsittiin läntisestä Ondongasta kuningas Kambonden luota.
Lähetyssaarnaajat poistuvat > Paluuta harkitaan

Seuraavana vuonna, 1889, harkittiin paluuta Nehalen alueelle itäiseen Ondongaan. Nehale ja Kambonde kuitenkin joutuivat jopa aseelliseen konfliktiin, joka tosin päättyi pian ammusten puutteeseen. Elokuussa tuli vielä tieto siitä, että Nehale suunnitteli lähetyssaarnaajien surmaamista ja heidän asemiensa ryöstämistä siitä syystä, että hän ajatteli näillä olevan paljonkin ampumatarvikkeita.
Nyt suunnitelmat Nehalen alueelle palaamisesta hylättiin, ja uuden lähetysaseman paikaksi valittiin Kambonden alueelta Ondangwa, jota August Pettinen ryhtyi rakentamaan.
Omandongo ja Omulonga jäivät näin sivuaseman asemaan, mikä tarkoitti sitä, että niissä pidettiin ajoittain jumalanpalveluksia, mutta vakituisesti eivät lähetyssaarnaajat enää tulleet näihin paikkoihin asumaan. Aluksi oli jopa niin, että suomalaiset eivät tälle alueelle uskaltautuneet ensinkään, vaan ambolaiset joutuivat itse pitämään jumalanpalvelukset.
Lähetysjohtajan vierailu

Vuonna 1900 Lähetysseuran lähetysjohtajan Jooseppi Mustakallion vieraillessa tarkastusmatkalla Ambomaalla hän toimitti myös Omulongassa seurakunnan ja koulun tarkastuksen.
Omulongaan haudattu suomalainen

Gustaf Mauritz Skoglund (1840–1880)
Tie Avonleaan

| Tie Avonleaan> Road to Avonlea |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Kestoaika:  45 min
Luoja(t):  Kevin Sullivan
Pääosissa:  Sarah Polley Jackie Burroughs Gema Zamprogna Zachary Bennett
Alkuperämaa:  Kanada, Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   CBC  Yle TV1
Esitetty:  1989 – 1996
Jaksoja:  91
Aiheesta muualla
IMDb 
Tie Avonleaan (Kanadassa Road to Avonlea, Les Contes d'Avonlea, Yhdysvalloissa Avonlea) on kanadalainen televisiosarja, jonka tuottivat yhteistyössä Kevin Sullivan Entertainment ja Disney Channel. Sarja sijoittuu Prinssi Edwardin saaren maisemiin ja se perustuu löyhästi Lucy Maud Montgomeryn kirjasarjaan Sara, tarinatyttö. Sarjaa kuvattiin pääasiassa Uxbridgessä ja Torontossa Ontariossa. Siitä tuli eräs kaikkien aikojen suosituimmista kanadalaisista televisiosarjoista, ja se on voittanut lukuisia palkintoja. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV1.
Tapahtumapaikat

Sarjan tapahtumat sijoittuvat pääasiassa kuvitteelliseen Avonlean kylään Prinssi Edwardin saarella vuosina 1898–1910, minne montrealilainen rikas mies lähettää kymmenvuotiaan tyttärensä, Sara Stanleyn (Sarah Polley), asumaan tätiensä Hetty ja Olivia Kingin luokse. Vaikka sarja aluksi seuraa Saran elämää tätiensä luona, siirtyy sarjan painopiste pian Kingin perheen elämän kuvaamiseen. Myöhemmin sarjan kerronta painottuu yhä enemmän Avonlean asukkaisiin, jolloin Sarah Polley lähti sarjasta, mutta palasi kuitenkin vierailevana tähtenä.
Muita sarjan tapahtumapaikkoja ovat Charlottetown, Halifax, Montreal, sekä Avonlean ei-kuvitteellinen naapurikaupunki Summerside.
Ensimmäisen tuotantokauden jaksot

Nuori Sara Stanley joutuu äitinsä kuoleman jälkeen muuttamaan sukulaisten luo Avonleaan.
Satutyttö saa nimensä. Sara paneutuu koko innollaan varainkeruuseen koulukirjastoa varten.
Karanteenissa. Koulukarkulaista etsivä pyhäkoulun opettaja joutuu saman katon alle isorokkopotilaan kanssa. Mukana ovat myös Sara ja Felix - eikä aivan sattumalta.
Kosiomies saapuu. Marilla yllättää ompeluseuraväen tarinalla kosiomiehestä. Entäpä jos mies onkin olemassa?
Vanhan neidin salaisuus. Eristäytynyttä elämää viettävä neiti Lloyd on tällä kertaa lasten uteliaisuuden kohteena.
Vastuuta ja vanukasta. Vanhemman väen ollessa matkalla lapset joutuvat tulemaan toimeen keskenään.
Vaikea valinta. Janet-tädin sisar joutuu punnitsemaan uudestaan tunteensa vanhaa ihailijaansa kohtaan.
Löytölapsi. Abigail ja Malcolm menevät naimisiin ja saavat yllättävää perheenlisäystä.
Mieli muuttuu. Peteriä, Kingin talon apupoikaa, ei onnista työssä eikä rakkaudessa.
Sadonkorjuujuhla. Felicity tavoittelee tanssiaisten kuningattaren kruunua.
Sinisen kirstun salaisuus. Ullakolta löytynyt salaperäinen kirstu saa poikien mielikuvituksen laukkaamaan.
Roolihahmot > Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sarah Polley  | … |  Sara Stanley   |
|  Jackie Burroughs  | … |  Hetty King   |
|  Mag Ruffman  | … |  Olivia King (Dale)   |
|  R. H. Thompson  | … |  Jasper Dale   |
|  Cedric Smith  | … |  Alec King   |
|  Lally Cadeau  | … |  Janet King (o.s. Ward)   |
|  Gema Zamprogna  | … |  Felicity King   |
|  Zachary Bennett  | … |  Felix King   |
|  Harmony Cramp  | … |  Cecily King (alun perin)   |
|  Molly Atkinson  | … |  Cecily King (myöhemmin)   |
|  Brad Sewell  | … |  Montgomery Dale (1992–1993)   |
|  Christopher Weedon  | … |  Montgomery Dale (1995–1996)   |
|  Joel Blake  | … |  Andrew King   |
|  Michael Mahonen  | … |  Gus Pike   |
|  Kay Tremblay  | … |  Eliza Ward    |
Roolihahmot > Muut henkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marilyn Lightstone  | … |  Muriel Pettibone (o.s. Stacey)   |
|  David Fox  | … |  Clive Pettibone   |
|  Zachary Ansley  | … |  Arthur Pettibone   |
|  Mark Bigney  | … |  Morgan Pettibone   |
|  Heather Brown  | … |  Isolde ”Izzy” Pettibone   |
|  Patricia Hamilton  | … |  Rachel Lynde   |
|  Colleen Dewhurst  | … |  Marilla Cuthbert   |
|  Lindsay Murrell  | … |  Dora Keith   |
|  Ashley Muscroft  | … |  Dora Keith (1990)   |
|  Kyle Labine  | … |  Davey Keith   |
|  Maja Ardal  | … |  Clara Potts    |
|  Barbara Gordon  | … |  rva Ray   |
|  Barbara Hamilton  | … |  Eulalie Bugle   |
|  Elva Mai Hoover  | … |  Elvira Lawson   |
|  Valentina Cardinalli  | … |  Jane Spry   |
|  Tara Meyer  | … |  Sally Potts   |
|  Gillian Steeve  | … |  Clemmie Ray   |
|  Graham Mc Pherson  | … |  tohtori Snow   |
|  Michael Polley  | … |  tohtori Blair   |
|  James O'Regan  | … |  konstaapeli Abner Jefferies   |
|  Leslie Carlson  | … |  Edward Lawson   |
|  Ian D. Clark  | … |  Simon Tremayne   |
|  Alber Millaire  | … |  Pierre Lapierre   |
|  Frances Hyland  | … |  Louisa J. Banks    |
|  Peter Donaldson  | … |  pastori Leonard   |
|  Miklos Perlus  | … |  Peter Craig   |
|  David Ferry  | … |  Stuart McRae   |
|  Michael Longstaff  | … |  Rupert Gillis   |
|  Marc Marut  | … |  Elbert Wertz   |
|  Marc Worden  | … |  Edward Ray   |
Roolihahmot > Vierailevia tähtiä

Sarjassa vieraili useita tunnettuja näyttelijöitä: W. O. Mitchell, Michael York, Madeline Kahn, Christopher Lloyd, Christopher Reeve, Kate Nelligan ja Stockard Channing.
DVD-julkaisu

Yhdysvalloissa ja Kanadassa sarja on julkaistu DVD:llä. Yhdysvaltalaisen version nimeksi vaihdettiin DVD-julkaisun myötä Tales from Avonlea.
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Road to Avonlea
Luihuinen

Taiteilijan näkemys Luihuisen vaakunasta
Luihuinen (engl. Slytherin) on yksi fiktiivisen Tylypahkan noitien ja velhojen koulun neljästä tuvasta J. K. Rowlingin luomassa Harry Potter -kirjasarjassa. Tylypahkassa uudet oppilaat jaetaan vuoden alussa neljään eri tupaan heidän luonteenpiirteidensä perusteella. Tylypahkan muut tuvat ovat Rohkelikko, Puuskupuh ja Korpinkynsi.

Tylypahkan koulun perusti aikoinaan neljä mahtavaa velhoa ja noitaa, joista jokainen arvosti ihmisessä hiukan erilaisia piirteitä. Näin eri tuvat syntyivät. Luihuinen-tuvan perusti Salazar Luihuinen. Luihuinen halusi ottaa oppilaiksi puhdasverisiä (ei-jästisyntyisiä, jästi taas on tavallinen, ei-taikova ihminen) noitia ja velhoja, joilla olisi kunnianhimoa ja oveluutta, koska hän arvosti näitä piirteitä eniten. Tupaa onkin pidetty hyvin valikoivana. Tylypahkan lajitteluhattu laulaa Harry Potterin ensimmäisenä kouluvuotena luihuisista seuraavasti:
Luihuisen kuuluisin jäsen on Tom Lomen Valedro eli Lordi Voldemort.
Rohkelikot ja monet muutkin pitävät luihuisia epämiellyttävänä joukkona, ja kirjasarjassa luihuiset kuvataankin välillä melko mustavalkoisesti pahoiksi. Kaikki luihuiset eivät kuitenkaan ole läpeensä epämiellyttäviä, ja esimerkiksi kuudennessa kirjassa esiintyvä Horatius Kuhnusarvio on yllättävä poikkeus luihuisten joukossa. Luihuinen ja Rohkelikko kilpailevat Tylypahkassa keskenään kaikesta mahdollisesta. Harry Potterin arkkiviholliset Lordi Voldemort ja Draco Malfoy kuuluvat tai ovat kuuluneet Luihuiseen. Luihuisen tupakummitus on Verinen paroni.
Luihuisen tuvanjohtaja on professori Severus Kalkaros, joka opettaa Tylypahkassa taikajuomia ja kuudennessa kirjassa suojautumista pimeyden voimilta. Kun hän samana vuonna pakenee Tylypahkasta, hänen tilalleen valitaan Horatius Kuhnusarvio. Tuvan tunnuseläin on käärme ja sen tunnusvärit ovat vihreä ja hopea.
Luihuisen makuusaleihin ja oleskeluhuoneeseen pääsee vankityrmissä olevan paljaan seinän kautta. Luihuisen oleskeluhuone on iso, mutta matala, vankilankaltainen huone, joka on Tylypahkan järven alla. Oleskeluhuone on valaistu vihreiden valojen ja käärme-koristeiden kanssa, ja siellä on kaiverretut nojatuolit. Rowlingin mukaan Luihuinen kuvaa veden elementtiä.