stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuvitteellisten olentojen kirja

| Kuvitteellisten olentojen kirja> Manual de zoología fantástica, myöhemmin El libro de los seres imaginarios |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jorge Luis Borges
Kieli:  espanja
Julkaistu:  1957, laajennettu laitos 1969
Suomennos
Suomentaja:  Sari Selander
Kansitaiteilija:  Iira Oivo
Kustantaja:  Teos
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  277
ISBN:  978-951-851-231-1

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuvitteellisten olentojen kirja (esp. El libro de los seres imaginarios) on Jorge Luis Borgesin yhdessä Margarita Guerreron kanssa kirjoittama ja toimittama kirja. Teos ilmestyi ensimmäisen kerran Argentiinassa vuonna 1957 nimellä Manual de zoología fantástica. Laajempi laitos ilmestyi 1969 nimellä El libro de los seres imaginarios. Sari Selanderin suomennos ilmestyi 2009 Teos-kustantamon Baabel-sarjassa.
Kirja esittelee hakusanamuodossa erilaisia outoja olentoja vanhojen bestiarioiden tapaan. Vaikka vain muutama olennoista on Borgesin itsensä keksimiä (kuten musteapina), aiheen lähestymistapa on kaunokirjallinen ja absurdi. Teoksessa näkyvät Borgesin koko tuotannolle ominaiset piirteet: esseistinen tyyli, fantasian käsittely sekä eri kansojen kirjallisuuteen ja tarustoon viittaava ajattelu. Esipuheessa Borges sanoo, että ”jokainen uusi painos on alku tuleville laitoksille, joita mahdollisesti syntyy ääretön määrä”. Tätä myötäillen osa teoksesta on ikään kuin jätetty keskeneräiseksi.
Vastaanotto

Kumppani-lehden arvostelijan Silja Ylitalon mukaan kirjan sisältöön kannattaa tutustua ”vähän kerrassaan, valtavaa tietomäärää sulatellen ja ihmismielen loputtomasta kekseliäisyydestä nauttien”.
Aiheesta muualla

Jussi Ahlroth: Outouden ensyklopediat vievät arkisen tuolle puolen [vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 20.12.2009.
Markku Soikkeli: Etymologisten otusten kerho[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 27.12.2009.
Helena Rintala: Siipien tuomaa. Kiiltomato.net 13.1.2010.
Juri Nummelin: Kuvitteellisten olentojen kirja. Kulttuurivihkot 1/2010.
Hannu Waarala: Kuvitteellisten olentojen kirja[vanhentunut linkki]. Savon sanomat 21.2.2010.
Kvarkkiepookki

Kvarkkiepookki on kosmologiassa alkuräjähdyksen varhainen vaihe, jolloin kaikki neljä perusvuorovaikutusta eli sähkömagnetismi, heikko vuorovaikutus, vahva vuorovaikutus ja gravitaatio olivat jakautuneet nykyiseen muotoonsa. Se seurasi heti Sähköheikkoepookin jälkeen ja kesti aikavälin noin 10−12 – 10−6 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Kaikkeus oli riittävän energinen, jotta kvarkit eivät sitoutuneet yhteen hadroneiksi.
Kvarkkiepookki alkoi noin 10−12 sekuntia alkuräjähdyksen jälkeen, kun sähköheikko vuorovaikutus hajosi sähkömagnetismiksi ja heikoksi vuorovaikutukseksi. Kaikkeuden täytti kuuma ja tiheä kvarkeista, leptoneista ja näiden antihiukkasista koostuva kvarkki-gluoniplasma. Hiukkasten törmäykset olivat liian energisiä, jotta kvarkit olisivat muodostaneet mesoneita tai baryoneija.
Kvarkkiepookki päättyi noin hetkellä 10−6 sekuntia, kun hiukkasten keskimääräinen energia oli pudonnut alle hadronien sidosenergian. Seuraavana hadroniepookkina kvarkit sitten sitoutuivat hadroneiksi.
Aiheesta muualla

Jonathan Allday: Quarks, Leptons and the Big Bang.  (Second Edition)  Taylor & Francis, 2002.  ISBN 978-0-7503-0806-9
Physics 175: Stars and Galazies – The Big Bang, Matter and Energy[vanhentunut linkki]; Ithaca College, New York (englanniksi)
Alkuräjähdyksen aikajana
Alkuräjähdys | Planckin epookki | Suuri yhtenäisepookki | Sähköheikkoepookki (Inflatorinen epookki | Uudelleenlämpeneminen | Baryonigeneesi) | Kvarkkiepookki | Hadroniepookki | Leptoniepookki
Fotoniepookki (Alkuräjähdyksen ydinsynteesi | Aineen valtakausi | Rekombinaatio) | Pimeä kausi | Reionisaatio
Kuutamorihmakala

| Kuutamorihmakala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinocterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Labyrinttikalat Anabantoidei
Heimo::  Rihmakalat Osphronemidae
Alaheimo::  Luciocephalinae
Suku::  Trichopodus
Laji::  microlepis
Kaksiosainen nimi
 Trichopodus microlepis  Günther, 1861 
Katso myös
   Kuutamorihmakala Wikispeciesissä   Kuutamorihmakala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuutamorihmakala (Trichopodus microlepis) on rihmakalojen (Osphronemidae) heimoon kuuluva kalalaji, jota voidaan pitää akvaariossa.
Ulkonäkö ja koko

Kuutamorihmakala on väritykseltään sininen, ja sillä on hyvin pienet suomut jotka saavat koko kalan hohtamaan. Koiraat on helppo erottaa naaraista, sillä niillä on punertavat rintaevät, jotka ovat naarailla kellertävät. Kuutamorihmakala kasvaa luonnossa korkeintaan 13 senttimetrin mittaiseksi, ja on akvaariossa tavallisesti noin 15 senttimetrin mittainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kuutamorihmakalaa tavataan luonnossa Aasian Kambodžassa, Singaporessa, Taiwanissa, Thaimaassa, Vietnamissa ja Etelä-Amerikan Kolumbiassa, jonne kuutamorihmakala karkasi akvaarioista ja elää nyt siellä luonnonvaraisena. Sen elinympäristöä ovat lammet ja suot.
Ravinto ja elintavat

Kuutamorihmakalan ravintoa ovat luonnossa eläinplankton, hyönteiset ja äyriäiset. Naaras laskee mätimunat koiraan kasvien lehdille rakentamaan kuplapesään, joka voi akvaariossa ulottua jopa 2,5 senttimetriä vedenpinnan yläpuolelle.
Kuusamat

| Kuusamat |
| --- | --- |
 Rusokuusama (Lonicera tatarica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae
Alaheimo::  Caprifolioideae
Suku::  Kuusamat Lonicera  L.
Katso myös
   Kuusamat Wikispeciesissä   Kuusamat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusamat eli tuoksukuusamat (Lonicera) on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) suku, johon kuuluu noin 180 lajia. Monet koristepensaat kuuluvat kuusamiin.
Kuvaus

Kuusamat ovat yksikotisia pensaita tai köynnöksiä ja tavallisesti kesävihantia. Lehdet sijaitsevat vastakkain ja ne ovat ehyitä ja ehytlaitaisia. Kukinto on kaksikukkainen hankakukinto tai monikukkainen tiheä kärkikukinto. Kukat ovat huulimaisia, lyhytperäisiä ja pitkätorvisia. Hedelmä on monisiemeninen mehevä marja.
Lajeja, alalajeja, muunnoksia ja lajikkeita

Lonicera albertii – nuokkukuusama
Lonicera alpigena – alppikuusama
Lonicera altmannii – kirgisiankuusama
Lonicera caerulea – sinikuusama
Lonicera caerulea subsp. caerulea – alppisinikuusama
Lonicera caerulea subsp. pallasii – idänsinikuusama
Lonicera caerulea var. dependens – kanelisinikuusama
Lonicera caerulea var. edulis – marjasinikuusama
Lonicera caerulea var. kamtschatica – makeasinikuusama
Lonicera canadensis – kanadankuusama
Lonicera caprifolium – tuoksuköynnöskuusama
Lonicera caucasica – kaukasiankuusama
Lonicera chrysantha – keltakuusama
Lonicera ciliosa – liekkiköynnöskuusama
Lonicera deflexicalyx – kiinankuusama
Lonicera dioica – kevätköynnöskuusama
Lonicera etrusca – etruskikuusama
Lonicera etrusca var. etrusca – siloetruskikuusama
Lonicera etrusca var. hispidula – nystyetruskikuusama
Lonicera henryi – henrynköynnöskuusama
Lonicera hildebrandiana – jättikuusama
Lonicera hirsuta – sitruunaköynnöskuusama
Lonicera hispida – sukakuusama
Lonicera implexa – härmäkuusama
Lonicera involucrata – kehtokuusama
Lonicera involucrata 'Satu' – sadunkuusama
Lonicera japonica – japaninköynnöskuusama
Lonicera japonica var. repens 'Aureoreticulata' – kirjokuusama
Lonicera maackii – koreankuusama
Lonicera maximowiczii – purppurakuusama eli amurinkuusama
Lonicera maximowiczii var. maximowiczii – amurinpurppurakuusama
Lonicera maximowiczii var. sachalinensis – saaripurppurakuusama
Lonicera microphylla – kalliokuusama
Lonicera morrowii – japaninkuusama
Lonicera nigra – mustakuusama
Lonicera nitida – myrttikuusama
Lonicera nummularifolia – rotkokuusama
Lonicera periclymenum – ruotsinköynnöskuusama
Lonicera periclymeum 'Serotina' – koreaköynnöskuusama
Lonicera pileata – varpukuusama
Lonicera praeflorens – keijunkuusama
Lonicera prolifera – kasteköynnöskuusama
Lonicera ruprechtiana – idänkuusama
Lonicera syringantha – syreenikuusama
Lonicera tatarica – rusokuusama
Lonicera tragophylla – kiinanköynnöskuusama
Lonicera xylosteum – lehtokuusama
Risteymiä

Lonicera × amoena – kaunorusokuusama
Lonicera × bella – sirokuusama
Lonicera × brownii 'Dropmore Scarlet' – tulikuusama
Lonicera × heckrottii – koreaköynnöskuusama
Lonicera × italica – tarhaköynnöskuusama
Lonicera × notha – perhokuusama
Lonicera × tellmanniana – kultaköynnöskuusama
Lonicera × xylosteoides – puistokuusama
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kuusamat (tuoksukuusamat) – Lonicera
Kuusamat (Lonicera)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q156047  Wikispecies: Lonicera L.  APDB: 192240  APNI: 95706  CoL: 5GFJ  eFloraSA: Lonicera  EoL: 60796  EPPO: 1LONG  FloraBase: 22118  FNA: 118877  FoC: 118877  GBIF: 2888645  GRIN: 6947  iNaturalist: 51874  IPNI: 6097-1  ITIS: 35281  NBN: NHMSYS0000460446  NCBI: 49606  NZOR: b777c5d7-c1ff-4e47-9e2f-33d7e086bbdc  Open Tree of Life: 649885  PPE: genus-lonicera  PLANTS: LONIC  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30006074-2  Tropicos: 40008538  VASCAN: 1368  VicFlora: e5710ce7-0b2b-4004-9c6d-0feef24cbeae  WFO: wfo-4000022170
Kuuskajaskari

152/50 T -rannikkotykin tuliasema Kuuskajaskarin saaressa.
Kuuskajaskarin pitäjä.
Kuuskajaskari on 26,5 hehtaarin kokoinen saari Rauman saaristossa. Saarella sijaitsee merivalvonta sekä tulenjohtotorni ja entinen rannikkotykistön linnake. Linnake on toiminut rauhan aikana vain koulutus- ja puolustuslinnakkeena. Sillä ei ollut osuutta talvi- ja jatkosodan puolustustaisteluissa.lähde?
Nimen alkuperä

Nimistöntutkijoiden mukaan saaren nimen lähtökohtana on asu Kuusi-kajas-kari, jossa kajas tarkoittaa kajavaa eli lokkia, ja nimi siis merkitsee ”kuusta kasvavaa lokkiluotoa”. Vastaavasti läheinen Kallikajaskari on ”kallioinen lokkiluoto”.
Luonto

Sotilaskäyttö on antanut oman leimansa saaren luonnolle. Saarella on rehevä puusto sekä kasvillisuutta, joka on menestynyt sotilaiden tallaamilla alueilla.
Aika linnakkeena

Toimiessaan linnakkeena saari kuului Turun Rannikkotykistörykmentin organisaatioon. Viimeisiä linnakkeen päälliköitä oli majuri Lauri Poromaa. Linnake muutettiin valmiuslinnakkeeksi vuonna 1996. Saapumiserä I/96 kotiutui 19. lokakuuta 1996, jolloin myös tähystys- ja sääasemien toiminta lakkasivat. Varusmiesten poistuttua Kuuskajaskari muuttui vartiolinnakkeeksi. Myöhemmin valtion kiinteistöyhtiö Kapiteeli laittoi linnakesaaren myyntiin.
Aiheesta muualla

Kuuskajaskarin linnake Kuuskajaskarin linnakesaari. Viitattu 15.2.2009.
Kuuskajaskarin linnakesaari Rauman matkailu. Rauman kaupunki. Viitattu 19.2.2013.
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:   Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:   Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:   Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kuuskajaskari (Q11873838)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: saari
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Rauma
koordinaatit: 61°08′12″N 21°22′00″E﻿ / ﻿61.1367°N 21.3667°E﻿ / 61.1367; 21.3667
Kwenit

Kweninaamio
Kwenit (myös gurot) ovat mandelaista guron kieltä puhuva kansa Norsunluurannikolla. He asuvat Valkoisen- ja Punaisen-Bandaman keskijuoksuilla Bouaflén ja Zuénoulan departementeissa. Kwenejä on 420 000 henkeä.
Kwenien lähin sukukansa ovat manot. He ovat muuttaneet 1500–1600-luvuilla pohjoisesta ja sulattaneet itseensä alueen alkuperäiskansoja.
Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, jamssi ja maissi, pohjoisessa taaro, etelässä banaani ja luoteessa maniokki. Nykyään suuri osa kweneistä työskentelee kahvi- ja pohjoisessa kaakao- tai puuvillaviljelmillä. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, metsästystä ja käsityöammatteja.
Kwenit asuvat pyöreistä tai pohjoisessa nelikulmaisista majoista koostuvissa tiiviissä rivikylissä. Ruokavalio koostuu puuroista, keitoista ja paistetuista juureksista ja vihanneksista, jotka on maustettu palmuöljyllä ja voimakkailla kastikkeilla. Vaihdon välineenä toimivat kolapähkinät ja palmuviini.
Yhteiskunta perustuu patrilineaarisiin sukuihin, salaseuroihin ja varsinkin aikaisemmin ikäryhmiin. Avioliitto on virilokaalinen. Polygynia, leviraatti, sororaatti ja ostoavioliitto ovat yleisiä. Nuoret käyvät läpi aikuistumisriittejä.
Suurin osa kweneistä harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu luonnonvoimien ja esi-isien palvontaa, noituutta ja taikuutta. Osa on sunnimuslimeja, osa katolisia tai protestantteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kwenit Wikimedia Commonsissa
Yrjö Kylmälä

Yrjö Kylmälä (20. syyskuuta 1911 Helsinki – 14. lokakuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Kylmälä edusti urallaan Helsingin Tovereita 1930–1941. Hän voitti Tovereissa kolme SM-pronssia. Kaikkiaan Kylmälä pelasi kahdeksan kauden aikana 98 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 46 maalia.
Kylmälä pelasi maajoukkueessa vuosina 1934–1939 seitsemän maaottelua, joissa hän teki viisi maalia.
Kuusensuomuorakas

| Kuusensuomuorakas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset 'Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Thelephorales
Heimo::  Bankeraceae
Suku::  Suomuorakkaat Sarcodon
Laji::  imbricatus
Kaksiosainen nimi
 Sarcodon imbricatus  (L.) P. Karst. 
Katso myös
   Kuusensuomuorakas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusensuomuorakas (Sarcodon imbricatus) on nimensä mukaisesti suomuinen orakaslaji. Se kasvaa kuusen seuralaisena, on pinnaltaan ruskeansuomuinen. Se on karvas eikä sovi ruokasieneksi. Se luokiteltiin aikaisemmin samaan lajiin kuuluvaksi männynsuomuorakkaan (Sarcodon squamosus) kanssa, mutta nykyisin se erotetaan omaksi lajikseen. Kuusensuomuorakas muistuttaa myös roso-orakasta (Sarcodon scabrosus). Suomuorakkaita voi tuskin sekoittaa muihin orakaslajeihin.
Ulkonäkö ja koko

Kuusensuomuorakkaan lakki on noin 10–20 cm leveä, kupera nuorena, kuoppakeskustainen. Keskipainanne kehittyy jopa jalan yläosaan ylettäväksi suppiloksi. Reunoilta sisäänkääntynyt, vanhetessaan oikenee reunoilta ja laakenee. Lakissa karkeita, leveitä, ruskeita suomuja, varsinkin lakin keskellä olevien suomut siirottavat. Punertavansävyisen- tai harmaanruskea, pohjaväri vaaleampi, suomut tummempia. Lakin alapinnassa on helttojen sijaan piikistö, nuorena ne ovat vaaleanharmaita, vanhana suklaanruskeita, piikit melko pitkiä noin 0,5–1,2 cm. Jalka 5-10 cm pitkä,  melko tasapaksu noin 1-3 cm leveä. Kova ja täyteinen vaalea, vanhemmiten rusehtava. Malto on kiinteää, nuorena vaaleaa ja vanhemmiten harmaanruskeaa, tasaväristä kaikkialla itiöemässä. Maku on nuorena mieto, vanhemmissa karvas. Haju on heikko, mutta hyvä. Itiöpöly on ruskeaa. Itiöemiä tulee esiin elo-syyskuussa.
Levinneisyys

Yleinen koko maassa. Etelä- ja Keski-Suomessa kuitenkin hieman harvinaistuen pohjoista kohden.
Kasvupaikka ja elinympäristö

Rehevät kuusikot, lehdot, sekametsät, havumetsät. Kuusen juurisieni.
Käyttö

Kuusensuomuorakasta käytetään lankojen värjäämiseen, suomuorakkaat sisältävät erilaisia väriaineita. Sienivärjäyksen kannalta huomattavaa on, että tästä lajista ei saada purettamalla sinisen sävyjä toisin kuin männynsuomuorakkaasta. Tästä lajista saadaan ruskeita värisävyjä.
Aiheesta muualla

Luontoportti: Kuusensuomuorakas (Sarcodon imbricatus)
Pettymyksiä ja pieniä ihmeitä – värjäämistä viimeisen kerran tänä syksynä
MushroomExpert: Sarcodon imbricatus (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Sarcodon imbricatus:  Wikidata: Q262105  ARKive: sarcodon-imbricatus  BioLib: 60635  CoL: 6XLRR  EoL: 1007251  EPPO: SRCDIM  Fungorum: 414481  GBIF: 5238865  iNaturalist: 122335  MycoBank: 414481  NatureServe: 2.883581  NBN: NHMSYS0001497059  NCBI: 57136  NZOR: f16ab323-65d2-46ed-bb73-82b08b51fd71  Open Tree of Life: 788387  uBio: 1608954  Laji.fi: MX.205882 
Hydnum imbricatum:  Wikidata: Q21874616  CoL: 3N23F  Fungorum: 198239  GBIF: 2522373  MycoBank: 198239  NZOR: f184f725-31c3-4754-bc3d-ac2f22205075
Susanna Kylä-Kause

Susanna Kylä-Kause (s. 23. huhtikuuta 1989 Rauma) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on kauden 2018 loppuun mennessä pelannut naisten Superpesiksessä 320 runko- ja loppusarjaottelua sekä useita pudotuspelejä. Hän pelasi Itä–Länsi-ottelussa vuonna 2018. Hän voitti Suomen-mestaruuden Manse PP:n joukkueessa kaudella 2017 ja edustaa samaa seuraa myös kaudella 2019. Hänen kasvattajaseuransa on raumalainen Fera.
Kylä-Kause on edustanut Superpesiksessä Feraa 2007–2010, Rauman Lukkoa 2011–2012, Mansen Räpsää 2013–2015 ja Manse PP:tä kaudesta 2016.
Kvantisointi

Digitaalisessa signaalinkäsittelyssä kvantisoinnilla tarkoitetaan reaalilukuarvojen tai hyvin suuren lukujoukon arvojen likimääräistämistä pienempään lukujoukkoon, esimerkiksi kokonaisluvuiksi sovitulle välille.
Kvantisointi tapahtuu usein signaalin digitoinnin yhteydessä, kun analoginen signaali muunnetaan digitaaliseen muotoon analogia-digitaalimuuntimella.  Näytteistin ottaa signaalista, esimerkiksi äänestä, tietyin väliajoin näytteitä pitopiiriin, josta ne muunnetaan digitaalisiksi arvoiksi (esimerkiksi 16-bittisiksi kokonaisluvuiksi) analogia-digitaalimuunnoksen avulla. Usein sekä näytteistyksen että kvantisoinnin suorittavaa laitetta kutsutaan digitoijaksi eli A/D-muuntimeksi.
Signaali voi myös olla moniulotteinen ja kvantisointia ei tarvitse suorittaa jokaisessa ulottuvuudessa.
Äänen kvantisointi

CD-levy sisältää digitoitua ääntä. Näytteistys tapahtuu 44 100 kertaa sekunnissa (eli taajuudella 44 100 Hz) ja näytteet on kvantisoitu 16-bittisiksi kokonaisluvuiksi. 16 bitillä eli 2 tavulla voidaan esittää  2^{16} eli 65536 erilaista arvoa.
Kvantisointi on myös tärkeä osa monia äänenpakkausmenetelmiä. Se on usein häviöllisen pakkausmenetelmän viimeinen vaihe. Voidaan yksinkertaistaen sanoa, että vasta kvantisointi tekee pakkausmenetelmästä häviöllisen. Tiedonpakkauksessa signaalin osasia voidaan kvantisoida vaihtelevalla resoluutiolla; esimerkiksi voimakkaiden äänien osalta ihmisen korvan erottelukyky on karkeampi kuin hiljaisempienlähde?.
Kirjallisuutta

Oppenheim, Alan V.; Schafer, Roland W.: Digital Signal Processing.  Prentice-Hall, Inc., 1975.  ISBN 0-13-214635-5
Rabiner, Lawrence R.; Gold, Bernard: Theory and Application of Digital Signal Processing.  Prentice-Hall, Inc., 1975.  ISBN 0-13-914101-4
Kylätappelu

Kylätappelu tarkoittaa kahden eri kylistä olevan miesjoukon tappelua. Ne olivat ennen vanhaan kansanomaisissa kyläyhteisöissä tiettyihin sosiaalisiin käyttäytymisnormeihin liittynyt yleinen ilmiö. Kylätappelut olivat usein nuorten miesten järjestämiä ja säätelemiä sosiaalisia tapahtumia yöjuoksun ja jumin häiden tavalla. Nuorisoporukat ovat tapelleet ja nuoret ovat käyneet yöjalassa myös spontaanisti, mutta järjestäytynyt yöjuoksu sekä järjestetyt kylätappelut kuuluivat mannereurooppalaiseen kyläkulttuuriin, joka levisi Suomeen uudella ajalla. Suomessa niitä esiintyi erityisesti Suomen lounaisosissa, Etelä-Pohjanmaalla ja Etelä-Karjalassa. Ajan saatossa tappelut yleistyivät rajusti, erityisesti 1800-luvun loppupuolella, jolloin kuuluisia olivat muun muassa Pohjanmaan kuulut puukkojunkkarit eli häjyt. Kulttuuri-ilmiönä järjestäytyneet kylätappelut eivät ehtineet levitä laajasti Sisä- ja Pohjois-Suomeen ennen talonpoikaiskulttuurin murrosta 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa, jolloin perinne oli jo katoamassa.
Mahatškala

| Mahatškala |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Mahatškala
 Koordinaatit: 42°59′N, 47°29′E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Dagestan
Perustettu:  1857
Hallinto:  
 – Kaupungin päämies:  Said Amirov
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  498 km²
Väkiluku (2010)  ():  572 076
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Suuntanumero(t):  +7 8722
 
 Kaupungin kotisivut (venäjäksi) 
 Dagestanin tasavallan pääkaupunki 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mahatškala (ven. Махачкала́, avaariksi МахIачхъала, kumykiksi Магьачкъала, dargiksi МяхIячкъала, lakiksi МахIачкъала, lezgiksi Махачкъала) on Venäjään kuuluvan Dagestanin tasavallan pääkaupunki. Se sijaitsee Kaspianmeren länsirannalla 2 166 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Kaupungin pinta-ala on 498 neliökilometriä. Vuonna 2010 kaupungissa asui 572 076 henkeä.
Maantiede ja ilmasto

Mahatškala sijaitsee Kaspianmeren kapealla rantavyöhykkeellä. Esikaupunkeineen se on levittäytynyt yli 70 kilometrin pituisella kaistaleelle. Kaupungin yläpuolella kohoaa Kaukasuksen reuna-alueeseen kuuluva Tarkitau-vuori. Talvi on leuto ja kesä lämmin. Tammikuun keskilämpötila on –1 °C ja heinäkuun 24 °C. Vuotuinen sademäärä on noin 400 millimetriä.
Historia

Tarkitaun ja Kaspianmeren välillä on muinoin kulkenut tärkeä kauppareitti. Kaupungin lähellä sijaitsevan Tarkin taajaman paikalla oli legendan mukaan 600–900-luvuilla Semenderin kaupunki, joka noin vuoteen 723 saakka toimi kasaarien pääkaupunkina. 1400-luvun lopusta 1800-luvun alkuun Tarki oli kumykkien šamhalikunnan keskus. Venäläiset rakensivat sinne vuonna 1821 Burnajan linnoituksen.
Nykyinen kaupunki on saanut alkunsa venäläisten vuonna 1844 perustamasta Petrovskojen linnoituksesta. Sen nimi perustuu Pietari Suureen, jonka kerrotaan leiriytyneen paikalle vuonna 1722. Dagestanilaiset kutsuivat linnoitusta nimellä Andži-Kala eli ”Jauholinna”. Vuonna 1857 linnoituksen esikaupunki sai kaupunginoikeudet ja nimen Petrovsk-Port (Petrovsk). Linnoitus lakkautettiin vuonna 1867. 1860-luvulla rakennettu kauppasatama yhdistettiin 1890-luvulla rautatiellä Vladikavkaziin ja Bakuun. 1800–1900-lukujen vaihteessa paikkakunnalle alkoi syntyä teollisuutta.
Venäjän kansalaissodan aikana vuosina 1918–1920 kaupunki oli saksalaisten, turkkilaisten, brittien ja venäläisten valkoisten hallussa. Neuvostojoukot valloittivat sen maaliskuussa 1920. Vuonna 1922 kaupunki nimettiin uudelleen dagestanilaisen bolševikkivallankumouksellisen Mahatš Dahadajevin mukaan. Vuonna 1923 siitä tuli Dagestanin ASNT:n pääkaupunki. Neuvostoaikana Mahatškalasta kehittyi tasavallan talouden, koulutuksen, kulttuurin ja tieteen keskus. Kaupunki kärsi huomattavia vahinkoja 14. toukokuuta 1970 tapahtuneessa maanjäristyksessä.
Hallinto

Hallinnollisesti Mahatškala muodostaa kaupunkipiirikunnan, johon kuuluvat Kirovin, Leninin ja Sovetskin kaupunkipiirit, 8 kaupunkimaista taajamaa ja kuusi maaseutuasutusta. Taajamia ovat Alburikent, Kjahulai, Leninkent, Nižni Kjahulai, Šamhal, Semender, Sulak ja Tarki.
Kaupunginhallinnon päämiehenä toimii vuonna 1998 virkaan astunut Said Amirov.