stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timo Koivusalo
Televisiojuontaja

Timo Koivusalo on tehnyt uraa myös tv-juontajana. Hän juonsi Yle TV2:n suosittua parisuhdevisailua Tuttu Juttu Show (1992–2002, 2019), parinaan Joel Hallikainen. Tuttu Juttu Show'ssa esitetystä Koivusalon säveltämästä ja sanoittamasta ”Kuurankukka”-laulusta (1992) tuli hitti, joka nosti Hallikaisen yhdeksi Suomen suosituimmista artisteista 1990-luvun alkupuoliskolla. Hallikainen jätti Tuttu Juttu Show'n keväällä 2000, josta lähtien Koivusalo juonsi ohjelmaa jaksoittain vaihtuvan juontajaparin kanssa. Tuttu juttu lopetettiin vuonna 2002.
Koivusalo jatkoi Tuttu Juttu Show’n juontajana syksyllä 2019, jolloin se palasi uusin jaksoin MTV3-kanavalle.
Koomikon uransa alkuvaiheessa Koivusalo esiintyi Hallikaisen kanssa muun muassa ruotsinlaivoilla. Tuttu Juttu Show'ta muistuttavasta visailusta käytettiin laivoilla nimeä Elämäntoveri[lähde? ].
Vuodesta 2002 Koivusalo juonsi Yle TV2:ssa visailuohjelmaa Leikin varjolla. Koivusalo olisi itse halunnut jatkaa, mutta Yle TV2 ei enää tilannut ohjelmaa syksyksi 2006.. Hän oli myös Talent-kykykilpailun Suomen-version tuomaristossa vuonna 2007.
Koivusalo on juontanut Iskelmä-Finlandia gaalaa vuodesta 2001 lähtien Sari Tammisen kanssa.
Koivusalo on juontanut vuonna 2009 alkanutta viihdeohjelmaa Suomen paras kuoro kahdella ensimmäisellä tuotantokaudella.
Pekko Aikamiespoika

Koivusalo nousi julkisuuteen Pekko Aikamiespoika -hahmollaan, jonka hän oli kehittänyt työskennellessään lavakoomikkona. Hän on myös Pekko Aikamiespoika -hahmolla voittanut kaksi kertaa vitsinkerronnan suomenmestaruuden ja tehnyt kaksi Pekko-juttukasettia. Vuonna 1993 Koivusalo esiintyi televisiosarjassa Pekko Aikamiespoika ja myöhemmin samana vuonna pitkässä elokuvassa Pekko Aikamiespojan poikamiesaika. Pekko-elokuvia tehtiin kaikkiaan viisi, ja jo niiden aikana Koivusalo osoitti halunsa hallita kaikki elokuvanteon osa-alueet: hän tuotti, ohjasi, sävelsi ja käsikirjoitti elokuvansa sekä näytteli niissä pääroolin.
Elokuvaohjaaja

Elokuvan Pekko ja unissakävelijä (1997) jälkeen Koivusalo luopui hahmosta ja siirtyi samalla itse kokonaan kameran taakse. Hänen seuraavat elokuvansa olivat elämäkertoja: Kulkuri ja joutsen (1999) kertoi rillumarei-aikakauden tähdistä Reino Helismaasta ja Tapio Rautavaarasta, Rentun ruusu (2001) protestilaulaja Irwin Goodmanista. Sibelius (2003) oli ensimmäinen Jean Sibeliuksesta tehty pitkä elämäkertaelokuva. Kaksipäisen kotkan varjossa (2005) on Suomen sortokausiin sijoittuva romanttinen seikkailutarina ja musikaali, johon ohjaaja on myös säveltänyt musiikin avovaimonsa Susanna Palinin kanssa. Kalteva torni (2006) on kertomus hyväntahtoisesta miehestä, jolla on tiedostamaton sivupersoona.
Koivusalo on myös sovittanut Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanisarjan kahdeksi elokuvaksi: Täällä Pohjantähden alla (2009) ja Täällä Pohjantähden alla II (2010).
Elokuvakriitikot eivät ole aina arvostaneet Koivusalon elokuvia. Ne ovat silti saaneet runsaasti katsojia, ja joitakin elokuvia on palkittu Jussi-palkinnoilla.
Elokuva Risto Räppääjä ja liukas Lennart (2014) palkittiin lokakuussa 2014 Saksassa Schlingelin kansainvälisillä lasten- ja nuortenelokuvien festivaalilla (Internationales Filmfestival Schlingel) parhaan eurooppalaisen lastenelokuvan palkinnolla.
Koivusalo on tuottanut elokuvansa itse Pekko ja massahurmaaja -elokuvasta (1995) alkaen. Hän sai Vuoden elokuvatuottaja -palkinnon 2001.
Muuta

Koivusalo on myös kirjoittanut romaanin Pekko ja outolintu ja elämäkerran Koomikon kyyneleet (1997, WSOY). Rysän päältä – siikahyvä ruokakirja julkaistiin vuonna 2005. Sen Koivusalo kirjoitti yhdessä ravintoloitsija Jani Lehtisen ja toimittaja Mikko Peltolan kanssa. Koivusalo on myös kirjoittanut kolumneja Helsingin Sanomiin.
Timo Koivusalo on koulutukseltaan kokki ja mielisairaanhoitaja.
Filmografia > Elokuvat

Pirtua, pirtua (1991, näyttelijä)
Pekko Aikamiespojan poikamiesaika (1993, näyttelijä, käsikirjoittaja, säveltäjä)
Pekko ja poika (1994, näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja, säveltäjä)
Pekko ja massahurmaaja (1995, näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja, säveltäjä, tuottaja)
Pekko ja muukalainen (1996, näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja, säveltäjä, tuottaja)
Pekko ja unissakävelijä (1997, näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja, säveltäjä, tuottaja)
Kulkuri ja joutsen (1999, ohjaaja, käsikirjoittaja, säveltäjä, tuottaja)
Rentun ruusu (2001, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja)
Sibelius (2003, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja)
Kaksipäisen kotkan varjossa (2005, ohjaaja, käsikirjoittaja, säveltäjä, tuottaja)
Kalteva torni (2006, ohjaaja, käsikirjoittaja, säveltäjä, tuottaja)
Täällä Pohjantähden alla (2009, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja)
Täällä Pohjantähden alla II (2010, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja)
Vuonna 85 (2013) (ohjaaja, tuottaja)
Risto Räppääjä ja liukas Lennart (2014, ohjaaja, tuottaja)
Risto Räppääjä ja Sevillan saituri (2015, ohjaaja, tuottaja)
Risto Räppääjä ja yöhaukka (2016, ohjaaja, tuottaja)
Olavi Virta (2018, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja)
Pelle Hermanni (2022, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja)
Pelle Hermanni ja hypnotisoija (2023, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja)
Filmografia > Televisiosarjat

Pekko Aikamiespoika (1992)
Tuttu Juttu Show (1992–2002, 2019)
Leikin varjolla (2002–2006)
Talent (2007)
Suomen Paras Kuoro (2009–2011)
Diskografia

Aina on notkosta noustu (1995)
Joel Hallikainen & Timo Koivusalo: 20 suosikkia – Koomikon kyyneleet (1998)
Joel Hallikainen & Timo Koivusalo: Kimpassa (1998)
Aiheesta muualla

Timo Koivusalo Elonetissä.
Timo Koivusalo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Timo Koivusalo on Pekko aikamiespoika
K Beerschot VA

Koninklijke Beerschot Voetbalclub Antwerpen on jalkapalloseura Antwerpenin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2024–2025 Belgian korkeimmalla sarjatasolla Jupiler Pro Leaguessa. Seura on perustettu vuonna 1921.
Seura on perustettu alun perin nimellä Football Club Wilrijk vuonna 1921. Vuonna 1993 se fuusioitui Olympia Wilrijk 72:n kanssa, jolloin nimeksi tuli KFC Olympia Wilrijk. Kun KFC Germinal Beerschot ajautui konkurssiin vuonna 2013, seura päätti muuttaa nimensä Beerschotiksi ja lopulta seuran nieksi tuli kesäkuussa 2017 FCO Beerschot Wilrijk. Nykyisen nimensä seura otti vuonna 2019, jolloin se vaihtoi myös logonsa.
Joventut Badalona

| DKV Joventut |
| --- | --- |


Lempinimet:  La Penya
Liiga:  Liga ACB ULEB Eurocup
Perustettu:  1930
Historia:  1930-
Areena:  Palau Municipal d'Esports de Badalona kapasiteetti 13 500
Kotipaikka:  Badalona, Katalonia, Espanja
Värit:           
Presidentti:   Jordi Villacampa
Mestaruudet:   1 Euroliiga  1 ULEB Eurocup  1 EuroChallenge  2 Korać Cups  3 Copa del Rey Principe  4 Espanjan mestari  8 Copa del Rey  11 Katalonian koripalloliiga 
Kotisivu:  www.joventutbadalona.com
Joventut Badalona on badalonalainen koripalloseura. Seura on yksi Espanjan menestyneimmistä, eikä se ole koskaan pudonnut Liga ACB:stä.
Joventut voitti Euroliigan mestaruuden kaudella 1993–1994. Sen jälkeen suuria voittoja ei seuralle ole tullut, mutta kaudeksi 2008–2009 seura onnistui nousemaan takaisin Euroliigaan voitettuaan ULEB Eurocupin. Joventut kuitenkin putosi pois jo lohkovaiheessa.
Entisiä pelaajia

Rudy Fernández
Ricky Rubio
Jordi Villacampa
Pau Ribas
Nino Buscató
Josep Maria Margall
Rafa Jofresa
Tomàs Jofresa
Juanan Morales
Ferran Martínez
Pere Tomàs
Josep Franch
Carlos Ruf (syntynyt Suomessa)
Tanoka Beard
Elmer Bennett
André Turner
Maceo Baston
Kristaps Valters
Milan Gurović
Uroš Tripković
Luka Bogdanović
Christian Eyenga
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Seura ACB:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Joventut Euroliigan sivuilla
Joventutin kotihalli.
Jussi Lotvonen

Jussi Antero Lotvonen (s. 18. syyskuuta 1981 Iisalmi) on suomalainen  triathlonisti ja vammaisurheilija, joka edustaa seuratasolla oululaista ProVictoriaa. Ennen triathlonia Lotvonen oli proteesijääkiekkoilija. Lotvonen on edustanut Suomea arvokioissa ensin proteesijääkiekossa ja myöhemmin triathlonissa. Paras sijoitus on vuodelta 2020 maailmancupista Portugalista, jossa hän pääsi palkintokorokkeelle ollessaan kolmas. Triathlonin SM-kilpailuista hänellä on useita Suomen mestaruuksia. Hänen valmentajanaan toimi Panu Lieto. Hän päätti lopettaa kilpauransa vuoden 2021 alussa.
Lotvonen valittiin vuoden oululaiseksi vuonna 2014. Lotvonen on myös menestynyt työelämässä, ollen vuosia Oulun Invalidien Yhdistyksen toiminnanjohtaja. Lisäksi Lotvonen on osakkaana useissa eri yrityksissä Suomessa. Tällä hetkellä Lotvonen toimii Liikunta -ja hyvinvointikeskus Kuntomo Oy:n toimitusjohtajana.
Aiheesta muualla

Jussi Lotvonen kotisivut
Julia Franck

Julia Franck, tässä vuonna 2007, on julkaissut neljä romaania ja kaksi kertomuskokoelmaa.
Julia Franck (s. 20. helmikuuta 1970) on saksalainen kirjailija. Hän syntyi Itä-Berliinissä, mutta muutti vuonna 1978 perheineen Länsi-Berliiniin ja myöhemmin Schleswig-Holsteiniin. Hänen äitinsä on näyttelijä, isänsä elokuvaohjaaja ja isoäiti on kuvanveistäjä Ingeborg Hunzinger.
Franckille on myönnetty muun muassa Ingeborg Bachmannin 3sat-Preis (2000) ja Saksan tärkein kirjallisuuspalkinto Deutscher Buchpreis (2007).
Teokset

Der neue Koch
Liebediener
Bauchlandung
Lagerfeuer*
Mir nichts, dir nichts
Die Mittagsfrau, suomennos Keskipäivän haltija ilmestyy syksyllä 2009.
Aiheesta muualla

"Äiti, joka lähti, sai aikaan tarinan"
Juuso Nordlund

Juha Ilkka ”Juuso” Nordlund (s. 1954) on suomalainen muusikko, äänittäjä ja musiikkituottaja. Hän työskentelee JJ-studiossa Tampereella ja soittaa bassoa kitaristien Pekka Rechardtin, Jari Yliahon ja Jartse Tuomisen GTR-taustayhtyeessä.
Nordlund on soittanut uransa aikana monissa eri yhtyeissä, kuten Virtasta edeltäneessä Wolfgangissa, Coitus Intissä, Juicessa ja Mikko Alatalon Coitus Inc. -yhtyeessä. Lisäksi hän on soittanut myös muun muassa Välikausitakki ja Juice ja Mikko -levyillä sekä Juice Leskisen, Anssi Tikanmäen, Harri Marstion ja Kikka Laitisen eri levyillä.
Nordlundille myönnettiin vuonna 2019 taiteilijaeläke.
Juuso Ngaikukwete

Juuso Amuaalua (Hamalwa) Ngaikukwete (s. n. 1873 in Oukwanyama, Ambomaa, Portugalin Länsi-Afrikka — k. 17. kesäkuuta 1955) oli yksi ensimmäisestä seitsemästä ambolaisesta, jotka lähetysjohtaja Matti Tarkkanen vihki 27.9.1925 Oniipassa Ambomaalla papiksi Tampereen piispan antamalla valtuutuksella.
Ngaikukweten vanhemmat olivat Ngaikukwete yaShimupeni and Mwalungilange yUugwanga. Hänet kastoi saksalainen lähetyssaarnaaja Friedrich Meisenholl Oukwanyamassa. Ngaikukwete kävi koulua Oniipassa vuosina 1918–20, ja vuosina 1922–25 hän opiskeli Oniipan pappisseminaarissa. Hän työskenteli pappina Oshitayissa vuosina 1925–34 ja Oshigambossa vuosina 1934–55.
Ngaikukwete oli naimisissa Mwaalwa Maria gaShelungun (s. 1899) kanssa. Heillä oli yksi poika.
Juuso Oinonen

| Juuso Oinonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. joulukuuta 1988 (ikä 35) Joensuu
Kansalaisuus:  Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Rapu
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  176 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  SaPKo
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  36
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–
Aik. seurat:  HIFK (SM-liiga)   Jokipojat (Mestis)   SaPKo (Mestis)
Juuso Oinonen (s. 28. joulukuuta 1988 Joensuu) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, jonka nykyinen seura on Mestis-joukkue SaPKo.
Oinonen on Jokipoikien kasvatti. Oinonen pelasi HIFK-urallaan lähinnä joukkueen a-junioreissa, mutta on myös  muutaman kerran käväissyt SM-liigajoukkueen vaihtopenkillä luukkuvahtina. Syksyllä 2006 Oinonen torjui jopa puoli ottelua ottelussa Pelicansia vastaan. HIFK:sta hän siirtyi Jokipoikiin ja sieltä edelleen SaPKoon.
Oinonen oli ilmoittanut vuonna 2012 lopettavansa uransa, mutta jatkoi silti vielä pelaamista II divisioonan Kiekkokoplissa. Hän palasi kuitenkin tammikuussa 2013 SaPKoon loppukauden kestävällä sopimuksella, kun joukkue etsi maalivahtia Antti Pesosen siirryttyä HPK:n harjoitteluvahvuuteen.
Kaanaan koulu

Kaanaan koulu on Raisiossa Kaanaan kaupunginosassa. Koulun rehtorina toimii Petri Anttila. Katteluksen asuntomessualueella sijaitseva 1.–6. luokkien peruskoulu, jonka yhteydessä toimii Kaanaan kesäkuussa 2015 valmistunut päiväkoti. Koulussa opiskelee noin 170 oppilasta, päiväkodissa käy noin 90 lasta.
Ajatus koulun rakentamisesta Kaanaaseen syntyi jo kirkonkokouksessa 5.2.1893, jolloin asetettiin toimikunta harkitsemaan Kaanaan kouluolojen järjestämistä. Toimikunta esitteli seuraavassa kokouksessa ajatuksiaan ja laskelman koulun rakentamisen kustannuksista, mutta aloite pysähtyi: "jos ehkä joskus semmoinen tilaisuus mahdollisesti tulisi". Lopulta Kaanaan koulu valmistui vuonna 1928, mitä ennen Kaanaasta käytiin Tahvion koulua. Ensimmäiset viisi vuotta Kaanaan koulu toimi Tahvion koulun alaisuudessa. Vuonna 1955 valtuusto hyväksyi koulurakennusohjelman Kaanaan koulun lisärakennusta varten, joka valmistui vuonna 1957. Väkiluvun voimakkaan kasvun myötä valmistui vuonna 1963 entistä suurempi lisärakennus (kahdeksan luokkahuonetta). Lisärakennusta on vielä myöhemmin laajennettu lisäosin. Koulua korjattiin asuntomessujen yhteydessä.
Kaanaa (Raisio)

Raisionlahti ja sen takana Raision maa-alueita, ensimmäisenä Viheriäinen ja vasemmalla Kukonpään niemi, jotka kummatkin kuuluvat Kaanaaseen. Niiden takana on Naantalissa sijaitseva Nesteen Naantalin jalostamo.
Kaanaa on Raision lounaisosassa sijaitseva kaupunginosa. Se rajoittuu pohjoisessa Paikkarin kaupunginosaan, idässä Raisionlahteen ja lahden puolivälissä Nuorikkalan ja Inkoisten kaupunginosiin ja Turun kaupunkiin, lännessä ja etelässä Naantalin kaupunkiin. Kaanaan eteläisin, Viheriäistenaukolle rajoittunut osa liitettiin Naantaliin vuonna 1957 Naantalin öljynjalostamon perustamisen yhteydessä. Kaupunginosassa on päiväkoti, esikoulu ja Kaanaan koulu, jossa on opetusta luokille 1–6. Lisäksi Kaanaassa on grilli, parturi-kampaamoja sekä tilitoimisto. Kaanaasta lähtevät myös luontopolut Uikkupolku ja Timalipolku.
Kaupunginosa on pääosin entistä Lietsalaa, joka jaettiin 1700-luvun lopulla eri kyliin kuuluviin pieniin osiin. Alueen nykyinen nimi lienee peräisin 1800-luvun herätysliikkeistä. Toisen tarinan mukaan kun nunnat toivat Naantalin luostarista tuotteitaan Raisionlahdelle lastattaviksi, he kokivat rantamaisemat ja niityt kuin Kaanaanmaaksi luostarin muurien vastakohtana. Kaanaan väkilu kasvoi voimakkaasti 1950-luvun lopulla Naantalin öljynjalostamon ja Raision myllyn tuomien työpaikkojen myötä. Jalostamon työntekijöille rakennettiin tuolloin lisäksi oma asuinalue Raision puolelle Viheriäisiin. Vuonna 1997 Kaanaassa järjestettiin asuntomessut, joka muodosti uuden Katteluksen asuntoalueen.
Raisionlahden länsirannalla Hahdenniemessä sijaitsee kaupungin omistama pienvenesatama, Raisio Marina.
KV20

| KV20 |
| --- | --- |

Sijainti
Korkeus merenpinnasta:  197,51 m
Mitat
Korkein kohta:  4,53 m
Kapein kohta:  0,69 m
Levein kohta:  7,17 m
Kokonaispituus:  210,32 m
Pinta-ala yhteensä:  513,29 m2
Tilavuus yhteensä:  1 094,63 m3
Muita tietoja
Omistaja:  kuningas
Sisäänkäynnin tyyppi:  portaat
Akseli:  taitettu
Koristelu:  maalaukset
KV20 on Thutmosis I:n ja Hatšepsutin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se saattaa olla Kuninkaiden laakson haudoista vanhin, ja sillä on erikoinen, kaareutuva muoto.
Haudasta on löydetty hautakalusteita, astioita, koruja ja veistoksia. Haudan alaosan käytävät ovat romahtaneet ja vuoden 1994 tulva täytti hautakammion kiviromulla. Suuri lepakkoyhdyskunta asui vuosia haudassa.
Tutkimuksen historia

Napoleonin retkikunta (1799): kartoitus
Giovanni Battista Belzoni (1817): kartoitus
James Burton (1825): kaivaukset ja kartoitus
Carl Richard Lepsius (1844–1845): kartoitus
Howard Carter (1903–1904): kaivaukset
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KV20 Wikimedia Commonsissa
Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
K III -luokka

| K III -luokka |
| --- | --- |
 Luokan nimikkoalus Hr. Ms. K III

Tekniset tiedot
Uppouma:  K III: 583t (pinnalla) K IV: 579 t (pinnalla) 721 t (sukellus)
Pituus:  64,41 m
Leveys:  5,6 m
Syväys:  3,56 m
Koneteho:  K III: 2 × dieselmoottoria 900 bhp K IV: 2 × dieselmoottoria 600 bhp 2 × sähkömoottori 210 hv
Nopeus:  K III: 16,5 solmua (diesel) K IV: 15 solmua (diesel) 8,5 solmua (sähkö)
Miehistöä:  29
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 450 mm torpedoputkea
K III -luokka on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kahden aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hr. Ms. K III | Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen | 15. heinäkuuta 1915 | 12. elokuuta 1919 | 9. heinäkuuta 1920 | poistettu 1934 |
| Hr. Ms. K IV | Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen | 30. joulukuuta 1915 | 2. heinäkuuta 1920 | 27. huhtikuuta 1921 | poistettu 1936 |
Kaanon (musiikki)

Johann Sebastian Bachin kolmannen Goldberg-muunnelman kaksi ensimmäistä tahtia, missä kaksi ylempää ääntä muodostavat unisonokaanonin. Nuotteihin on merkitty kaanonin johto- (1.) ja seuraava ääni (2.). Alemmalla viivastolla bassolinja.
Kuuntele Johann Pachelbel:
Esittänyt syntetisaattoreilla Jeffrey Hall.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kaanon (kreik. κανων, laki) on kontrapunktinen sävellys, jossa eri äänet esittävät samaa melodiaa tai sen kontrapunktista johdosta siten, että ne aloittavat sen eri aikaan ja seuraavat siten toisiaan tietyn aikavälin viiveellä.  Yksinkertainen ja tunnettu esimerkki on Jaakko kulta, joka kahden tai useamman henkilön laulamana soveltuu hyvin myös kaanoniksi.
Kaanonissa äänet voivat alkaa samalta tai eri sävelkorkeudelta. Samalta sävelkorkeudelta muodostunutta kaanonia kutsutaan unisonokaanoniksi ja eri korkeuksilta muodostetut kaanonit nimetään äänien sävelkorkeuksien eron muodostaman intervallin mukaan esimerkiksi terssi- tai oktaavikaanoneiksi.
Kaanon voidaan rakentaa myös siten, että melodia esitetään yhtä aikaa alusta loppuun ja lopusta alkuun. Tällaisia kaanoneita kutsutaan retrograadiseksi. Tunnetuimpia esimerkkejä tämän kaltaisista kaanoneista on Johann Sebastian Bachin Musicalisches Opfer -teoksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaanon (musiikki) Wikimedia Commonsissa
Kacapi-suling

Kacapi-sitra ja suling-huilu
Kacapi-suling on yksi Indonesian sundalaisten musiikin tyylilajeista. Se kehittyi 1970-luvulla aiemman, 1800-luvulla syntyneen tembang Sunda -musiikkiperinteen instrumentaaliversiona. Toisin kuin tembang Sunda, se on urbaania musiikkia ja levinnyt äänitallenteiden välityksellä.
Kacapi-sulingissa käytetään samoja soittimia kuin tembang Sundassa: kacapi- ja rincik-sitroja sekä suling-huilua. Kacapi-suling-kappaleilla on määrätty, syklinen rakenne, joka muistuttaa gamelan degung -kappaleita. Kacapin soittaja määrittää kappaleen rakenteen, kun taas rincik esittää rakenteesta variaatioita kacapia tiiviimmällä tahdilla ja suling-huilu improvisoi sen puitteissa.
K XI -luokka

| K XI -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  688 t (pinnalla) 828 t (sukellus)
Pituus:  66,7 m
Leveys:  6,15 m
Syväys:  3,78 m
Koneteho:  2 × dieselmoottoria 1 200 bhp 2 × sähkömoottoria 327 bhp
Nopeus:  17 solmua (diesel) 8 solmua (sähkö)
Miehistöä:  31
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 21" torpedoputkea 4 × 17,7" torpedoputkea
K XI -luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hr. Ms. K XI | Wilton-Fijenoord, Rotterdam | 9. joulukuuta 1922 | 24. huhtikuuta 1924 | 24. maaliskuuta 1925 | poistettu alusluettelosta 11. toukokuuta 1945 |
| Hr. Ms. K XII | Wilton-Fijenoord, Rotterdam | 9. tammikuuta 1923 | 15. heinäkuuta 1924 | 19. toukokuuta 1925 | poistettu alusluettelosta 5. toukokuuta 1944 |
| Hr. Ms. K XIII | Wilton-Fijenoord, Rotterdam | 15. lokakuuta 1923 | 23. joulukuuta 1924 | 29. maaliskuuta 1926 | miehistönstä upottama 2. maaliskuuta 1942 |
K V -luokka

| K V -luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  569 t (pinnalla) 649 t (sukellus)
Pituus:  57,31 m
Leveys:  5,6 m
Syväys:  3,82 m
Koneteho:  2 × dieselmoottoria 600 bhp 2 × sähkömoottori 200 bhp
Nopeus:  13,5 solmua (diesel) 8 solmua (sähkö)
Miehistöä:  31
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 17,7" torpedoputkea
K V -luokka on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hr. Ms. K V | Wilton-Fijenoord, Schiedam | 4. huhtikuuta 1916 | 20. marraskuuta 1919 | 15. syyskuuta 1920 | poistettu elokuussa 1937 |
| Hr. Ms. K VI | Wilton-Fijenoord, Schiedam | 4. huhtikuuta 1916 | 23. joulukuuta 1920 | 11. lokakuuta 1921 | poistettu elokuussa 1937 |
| Hr. Ms. K VII | Wilton-Fijenoord, Schiedam | 8. maaliskuuta 1916 | 8. maaliskuuta 1921 | 5. syyskuuta 1922 | uponnut 18. helmikuuta 1942 |
KV17

| KV17 |
| --- | --- |

Sijainti
Korkeus merenpinnasta:  178,021 m
Mitat
Korkein kohta:  6,05 m
Kapein kohta:  0,66 m
Levein kohta:  13,19 m
Kokonaispituus:  137,19 m
Pinta-ala yhteensä:  649,04 m2
Tilavuus yhteensä:  1 900,35 m3
Muita tietoja
Omistaja:  kuningas
Sisäänkäynnin tyyppi:  portaat
Akseli:  suora
Koristelu:  maalaukset korotettu reliefi
Kopio Seti I:n haudan seinämaalauksesta
KV17 on Seti I:n hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 19. dynastian ajalta.
Haudasta on löydetty muumioituneita elämiä, veistoksia, hautakalusteita, astioita sekä papyryksia. Hauta on kärsinyt jonkin verran vahinkoa tulvista sekä vandaalit ovat hakanneet irti osan haudan seinäkoristeista. Maalaukset ovat himmenneet ja haudassa vierailijoiden kynttilöistä ja soihduista muodostunut noki on peittänyt osan reliefeistä.
Tutkimuksen historia

Giovanni Battista Belzoni (1817): löytäminen, ensimmäiset kaivaukset ja entisöinti
James Burton (1825): entisöinti
Robert Hay (1826): vierailu
Ranskalais-toscanalainen retkikunta (1828–1829): hautatekstien tutkinta
Howard Carter (1902–1903): kaivaukset ja entisöinti
Alexandre Barsanti (1913): entisöinti
Harry Burton (1921–1928): valokuvaus
Theban Mapping Project (1979): kartoitus
Erik Hornung (1991): hautatekstien tutkinta
Egyptin amerikkalainen tutkimuskeskus (1996–2000): entisöinti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KV17 Wikimedia Commonsissa
Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
Kaisla (veneet)

Kaisla on kotkalaisen Oy Kaisla-Veneet Ab veneveistämön venemerkki. Kaisla-veneet valmistetaan lujitekuidusta käsin laminoimalla. Veneitä on valmistettu vuodesta 1986 lähtien. Kaisla-veneitä valmistetaan nykyään viitenä eri mallina.