stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun ammattikorkeakoulun opiskelijakunta
Luettelo TUOn edustajiston puheenjohtajista vuosien varrelta

Oona Kaarmela (2025–)
Alex Luotonen (2024)
Santeri Levo (12/2022–2023)
Arttu Mört (1/2022–12/2022)
Viljami Heikkilä (2021)
Pyry-Petteri Lahtinen (2020)
Jose Palmeiro (2019)
Iiro Lehtiö (2018)
Olli Väätäinen (2017)
Linda Turunen (2016)
Päivi Kiviperä (2015)
Luettelo TUOn hallituksen puheenjohtajista vuosien varrelta

Olga Hellman (2025)
Teemu Heinonen (2024)
Elias Karjalainen (2023)
Matias Sillanmäki (2022)
Jade Tähtinen (2020–2021)
Mikke Kuula (2019)
Jukka-Pekka Salmela (2017–2018)
Tuomas Kiviranta (2016)
Sonja Raitamäki (2015)
Vili B. Moisio (2014)
Heini Kuusisto (2013)
Ringa Prauda-Rydgen (o.s. Prauda) (2012)
Emmi Lehtinen (2011)
Sanni Rostedt (o.s. Rantanen) (2009–2010)
Elna Voipio (2007–2008)
Aiheesta muualla

Turun ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan kotisivut
Turun ammattikorkeakoulun kotisivut
Suomen ammattikorkeakoulujen opiskelijakunnat
ASK (Arcada)
Copsa (Centria)
O'Diako (Diak)
Helga (Haaga-Helia)
HAMKO (HAMK)
HUMAKO (HUMAK)
JAMKO (JAMK)
Kaakko (XAMK)
Kamo (Kajaanin AMK)
POKA (Karelia)
KOE (LAB)
ROTKO (Lapin AMK)
Laureamko (Laurea)
METKA (Metropolia)
Novium (Novia)
OSAKO (OAMK)
Polamk opk (Polamk)
SAMMAKKO (SAMK)
Savotta (Savonia)
SAMO (SeAMK)
TAMKO (TAMK)
TUO (Turun AMK)
VAMOK (VAMK)
Skåhla (Ahvenanmaan AMK)
Kalliojoen reitti

Kalliojoen reitti on Oulujoen vesistössä Kuhmossa sijaitseva vesireitti, jonka maisemia pidetään yleisesti kauniina. Vesireitti liittyy Sotkamon reittiin laskiessaan idästä Lentuaan. Reitin pituus on noin 30 kilometriä ja siinä on 17 laskukelpoista koskea.
Kristiina Kalleinen

Hanna Kristiina Kalleinen (s. 11. huhtikuuta 1959 Tampere) on suomalainen historiantutkija. Kalleinen kirjoitti ylioppilaaksi 1979 Oulun Lyseon lukiosta. Hän on valtiotieteiden tohtori ja Helsingin yliopiston poliittisen historian dosentti. Hänen erikoisalaansa ovat elämäkerrat ja historia. Hän on erikoisesti keskittynyt Suomen suuriruhtinaskunnan ajan henkilö- ja hallinto historiaan ja myös suomalais-venäläisiin suhteisiin.
Kalleinen on ollut pitkään Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan poliittisen historian laitoksen/oppiaineen opettaja ja tutkija. Hän oli pari vuotta tutkijana Suomen sotasurmat 1914–1922 -projektissa niin sanottujen venäläissurmien tutkijana.
Kalleinen on kirjoittanut Kalevalaseuran 100-vuotishistorian Kansallisen tieteen ja taiteen puolesta (2011). Hän on kirjoittanut tilaustöinä vuonna 2008 sata vuotta täyttäneen helsinkiläisen A. Niemisen maalausliikkeen historiikin sekä Helsingin Maalariammattikoulun 80-vuotishistoriikin 2010. Hän toimii Loviisassa paikallispolitiikassa.
Kalleinen on ollut Suomi-Venäjä-Seuran historian osaston puheenjohtaja vuodesta 2006. Hän oli asiantuntijajäsen eduskunnan kansliatoimikunnan alaisessa työryhmässä, joka valmisteli vuosina 2013–2014 vietettävää juhlavuotta ”150 vuotta säännöllistä valtiopäivätyötä”. Vuosina 2006–2009 hän oli asiantuntijajäsen valtioneuvoston kanslian alaisessa Merkkivuosi 2009 -toimikunnassa, joka suunnitteli tapahtumia Porvoon valtiopäivien 1809 -juhlavuoden kunniaksi. Kalleinen on sekä 1800-luvun tutkijaverkoston että Keisariaika-tutkijaverkoston perustajajäsen sekä yksi jälkimmäisen verkoston koordinaattoreista.
Urho Kekkosen 70-vuotisjuhlasäätiö myönsi Kalleiselle vuoden 2018 tunnustuspalkintonsa teoksesta "Suuriruhtinaskunnan etuvartiossa. Ministerivaltiosihteeri R. H. Rehbinder Suomen etujen puolustajana Pietarissa 1811-1841".
Teokset

Työväen arkisto: slaavilaisen kokoelman luettelo = catalogue of the slavonic collection = ukazatel' slavjanskogo sobranija / luettelointi ja luokitus: Kristiina Kalleinen; toim.: Anneli Virtanen. Hki: Neuvostoliittoinstituutti, 1986. (Neuvostoliittoinstituutin julkaisusarja. ISSN 0548-3239; 14.). ISBN 951-707-050-0
Suomen kenraalikuvernementti: kenraalikuvernöörin asema ja merkitys Suomen asioiden esittelyssä 1823-1861, julkaisija: Hallintohistoriakomitea. Helsinki: Painatuskeskus, 1994. (Hallintohistoriallisia tutkimuksia, ISSN 0786-7700; 12.). ISBN 951-37-1366-0. Väitöskirja Helsingin yliopisto
"Isänmaani onni on kuulua Venäjälle": vapaaherra Lars Gabriel von Haartmanin elämä, Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2001 (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768; 815.). ISBN 951-746-273-5
Venäjä ja Suomi: juhlakirja professori Timo Vihavaiselle 9.5.2007, (toim.). Helsinki: Aleksanteri-instituutti, 2007 (Aleksanteri sarja, ISSN 1796-3192; 1:2007.). ISBN 978-952-10-3905-8
A. Niemisen maalausliike: maalaustoimintaa Helsingissä vuodesta 1908, toimittaja: Veikko Kallio. Vantaa: A. Niemisen maalausliike, 2008 ISBN 978-952-92-4283-2
Helsingin maalariammattikoulu 1930-2010, Helsinki: Maalariammattikoulun kannatusyhdistys, 2010 ISBN 978-952-92-7595-3
Kansallisen tieteen ja taiteen puolesta: Kalevalaseura 1911-2011, Helsinki: SKS: 2011. (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768; 1307.). ISBN 978-952-222-256-5
Kuninkaan ja keisarin Nordenskiöldit, Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014 (Historiallisia tutkimuksia, ISSN 0073-2559; 263.). ISBN 978-952-222-523-8
Suuriruhtinaskunnan etuvartiossa: ministerivaltiosihteeri R.H. Rehbinder Suomen etujen puolustajana Pietarissa 1811–1841, (Historiallinen arkisto, Suomalaisen Kirjallisuuden seura 2017, ISSN 0073-2540; 146.). ISBN 978-952-222-896-3
Nils Gustaf Nordenskiöld -vuorimiehen ja tiedemiehen elämä. Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk 208. Finska Vetenskaps-Societeten 2019. ISBN 978-951-653-431-5, ISSN 0067-8481.
Valtioaamun aika : Suomen suuriruhtinaskunta 1809–1863.  Helsinki:  Gaudeamus, 2023.  ISBN 978-952-345-207-7
Kaksisuuntainen mielialahäiriö

Kaksisuuntainen eli bipolaarinen mielialahäiriö (aikaisemmin myös maanis-depressiivisyys) on tyypillisesti kroonisena esiintyvä, elinikäinen ja helposti uusiutuva mielenterveyden häiriö, jossa mieliala vaihtelee huomattavasti tavallista voimakkaammin. Suomalaisessa psykiatriassa on vakiintunut käytännöksi jakaa sairaus kahteen päätyyppiin, tyypin I ja tyypin II kaksisuuntaiseksi mielialahäiriöksi. Sairauden ICD-10:n mukainen luokituskoodi on F31.
Sairauden pääpiirre on toisiaan vaihtelevin välein seuraavat masennusjaksot ja joko hypomania- tai maniajaksot sekä (tyyppi I) niiden erilaiset yhdistelmät, joiden välillä potilas voi olla täysin terve tai kärsii vain lievistä oireista. Alttius sairaudelle on vahvasti periytyvä. Tyypillisesti sairaus puhkeaa varhaisessa aikuisiässä noin 15–35-vuotiaana, ja tunnistettuna se on monesti hoidettavissa siten, että suhteellisen normaali elämä on mahdollista.
Kaksisuuntainen mielialahäiriö on geneettiseltä syntymekanismiltaan lähempänä skitsofreniaa kuin masennusta. Diagnoosina tunnetaan myös skitsoaffektiivinen häiriö eri muodoissaan sekä mielialan nopea aaltoiluhäiriö syklotymia.
Oireet

Kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä kärsivällä mieliala vaihtelee niin sanottujen maanisten ja depressiivisten vaiheiden välillä. Depressiiviset vaiheet eli masennusjaksot kestävät yleensä pidempään kuin mania- ja hypomaniajaksot. Vakavimmillaan maaniset jaksot voivat johtaa väkivaltaan muita ihmisiä kohtaan, depressiiviset puolestaan itsemurhaan. Oireet kestävät kerrallaan useita päiviä, useimmiten viikkoja. Depressio ja mania voivat ilmetä myös lähes tai täysin samanaikaisesti, jolloin tilaa kutsutaan sekamuotoiseksi jaksoksi. Jaksojen välillä potilas voi olla täysin oireeton mutta saattaa myös kärsiä lievemmistä masennus- tai muista oireista. Oireet vaihtelevat myös yksilöllisesti: toisilla vallitsevia ovat masennusoireet, kun taas toisilla kliinistä kuvaa hallitsee kohonnut tai ärtynyt mieliala ja liiallinen energisyys, hyperaktiivisuus tai jopa aggressiivisuus.
Kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä on olemassa kahta tyyppiä, joista tyypin I muodossa mieliala on sairausjakson aikana selvästi maaninen, kun taas huonommin tunnetussa ja vaikeammin tunnistettavassa tyypin II muodossa jakso on luonteeltaan hypomaaninen eli lievästi maaninen. Jaksot seuraavat toisiaan tiheästi suhteellisen harvoin, ja jos niitä on yli neljä kertaa vuodessa, sairaus luokitellaan tiheäjaksoiseksi. Maanisten vaiheiden esiintyminen depressiivisten ohella on diagnoosin edellytys.
Kaksisuuntaista mielialahäiriötä lievempi sairaus on ilmeisesti melko harvinainen mielialan aaltoiluhäiriö syklotymia, jossa lievät masennusjaksot ja hypomaniat eli lievät maniat vaihtelevat. Syklotymia voi kuitenkin kehittyä kaksisuuntaiseksi mielialahäiriöksi. Kaksisuuntaisen mielialahäiriön tarkka diagnosointi on vaikeaa, ja viive ensimmäisestä sairausjaksosta diagnoosin saamiseen on keskimäärin kahdeksan vuotta.
Kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavilla on poikkeuksellisen usein myös päihdeongelmia, ja runsas päihteidenkäyttö voi voimistaa sekä mania- että masennusjaksoja.
Oireet > Mania

Manian tyypillinen oire on vähintään viikon yhtäjaksoisesti kestävä jakso, jonka aikana potilaan mieliala on kohonnut poikkeuksellisesti; usein potilas voi olla myös ärtyisä. Käyttäytyminen on usein silmiinpistävän aktiivista, ajatukset kulkevat omia polkujaan ja keskittyminen on vaikeaa. Mahdollisia oireita ovat myös itsetunnon voimakas kohoaminen, tuhlailu, yletön optimismi, nopea ja äänekäs puhe, harkintakyvyn puute ja holtiton seksuaalisuus sekä toisaalta ärtyneisyys ja tunne-elämän epävakaus etenkin nuorilla potilailla; toisinaan maniasta kärsivä potilas käyttäytyy liikenteessä muista piittaamatta tai hakeutuu harkitsemattomiin ihmissuhteisiin. Epärealistinen hyvän olon tunne voi jatkua viikkoja tai jopa kuukausia.
Monesti ensimmäinen selkeä merkki manian alkamisesta on unen tarpeen väheneminen. Maniajaksoon voi liittyä myös runsasta alkoholin tai muiden päihteiden käyttöä ja persoonallisuushäiriöille ominaista impulsiivisuutta, mikä vaikeuttaa manian tunnistamista. Myös luovuus kukoistaa monesti, ja kaksisuuntainen mielialahäiriö on ollut tai sen on väitetty olleen monilla kuuluisilla taiteilijoilla, kuten räppäri Cheekillä, säveltäjä Ludwig van Beethovenilla, kirjailija Mika Waltarilla, runoilija Eino Leinolla ja kuvataiteilija Vincent van Goghilla. Myös Aleksis Kivi on ilmeisesti ollut maanis-depressiivinen. Maniavaihe alkaa usein äkillisesti, ja sen kesto vaihtelee kahdesta viikosta viiteen kuukauteen.
Maniaan voi liittyä psykoottisia oireita, jolloin potilaalla on hallusinaatioita, kuten kuulo- tai muita aistiharhoja tai harhakuvitelmia: hän voi esimerkiksi kokea olevansa poikkeuksellisen suuri tai tärkeä henkilö tai olevansa jumala tai yhteydessä jumalaan. Myös vainoharhaisuutta voi esiintyä. Vakavan manian aikana mieliala voi kohota niin jyrkästi, että mieli suorastaan hajoaa eikä potilaaseen saa minkäänlaista kontaktia. Maniassa oleva potilas ei itse usein tiedosta tilassaan mitään vikaa eikä siksi halua ottaa apua vastaan.
Manian päättymistä seuraa usein masennus, minkä jo Emil Kraepelin huomasi. Toisaalta ahdistuneisuutta on eräässä tutkimuksessa todettu esiintyvän manian jälkeen suunnilleen yhtä usein kuin masennusta. Kolmasosa tai puolet tyypin I kaksisuuntaisen mielialahäiriön potilaista noudattaa kaksivaiheista taudinkulkua (engl. MDI, mania-depression-interval), jossa masennusjaksot alkavat muutaman viikon kuluessa maniasta, minkä jälkeen niitä seuraavat sairausvapaat jaksot. Noin viidesosalla potilaista järjestys on päinvastainen (engl. DMI, depression-mania-interval). MDI-potilailla mielialaa tasaavan lääkityksen vaikutus näyttäisi olevan tehokkaampi kuin DMI-potilailla.
Oireet > Hypomania

Hypomania on maniaa lievempi, vähintään neljä päivää kestävä jakso, jossa potilaan mieliala on kohonnut ja toimintakyky lievästi kiihtynyt. Tavallista on myös huomattava tunne hyvästä olosta, tuotteliaisuus sekä tavallista suurempi toimintakyky. Hypomanian erottaminen luonteenomaisesta innostumisesta on toisinaan vaikeaa, vaikka siihen liittyy innostumisen ohella myös ärtyisää tai lyhytjännitteistä käytöstä sekä keskittymisvaikeuksia ja unettomuutta. Hypomaaninen jakso ei aiheuta merkittäviä vaikeuksia työssä tai sosiaalisissa suhteissa, eikä psykoottisia oireita esiinny koskaan. Hypomaniaan liittyy monesti myös huomattavaa päihteiden liikakäyttöä, joka voi ilmetä jaksoittaisena. Silloin kaksisuuntaisen mielialahäiriön diagnosointi ja asianmukaisen lääkityksen aloittaminen on tärkeää myös alkoholin liikakäytön ja alkoholismin kehittymisen estämiseksi.
Usein hypomaaninen jakso joko edeltää tai seuraa masennusvaihetta, ja tyypin II kaksisuuntaisessa mielialahäiriössä se on ainoa kohonneen mielialan vaihe.
Oireet > Masennus

Kaksisuuntaisen mielialahäiriön masennusjaksot eivät eroa oirekuvaltaan tavallisista masennustiloista, mutta ne saattavat olla jonkin verran tavallista masennusta lyhyempiä. Psykoottisia oireita ja psykomotorista hidastumista on tavallista useammin, ja ruokahalun kasvua ja liikaunisuutta esiintyy enemmän kuin tyypillisessä masennuksessa. Masennustila voi myös olla kiihtynyt, jolloin hallitsevia oireita ovat jatkuva jännitys ja yliaktiivisuus. Muuten kaksisuuntaisen mielialahäiriön masennusjakson oireet ovat varsin samantyyppisiä kuin vakavassa masennuksessa, ja masennuspainotteinen kaksisuuntainen mielialahäiriö tulkitaankin usein virheellisesti masennukseksi. Käytettävä hoito on kuitenkin erilaista, eikä lääkkeistä aina ole apua. Masennus on siten kaksisuuntaisen mielialahäiriön keskeisin oire pitemmällä aikavälillä, sillä vaikeammatkin maniat ovat suhteellisen helposti hoidettavissa asianmukaisella lääkityksellä.
Masennusjaksojen tyypillinen kesto on vanhuksia lukuun ottamatta noin kuusi kuukautta tai korkeintaan vuoden. Masennusjaksot ovat pidempiä kuin mania- ja hypomaniajaksot, ja niitä esiintyy yleisemmin kuin maanisia jaksoja. Masennusjakson aikana potilas kokee syvää väsymystä ja keskittymiskyvyn puutetta, ja syyllisyyden tai arvottomuuden tunteet ovat erittäin yleisiä; myös kuolemaan tai itsemurhaan liittyvät ajatukset ovat tavallisia. Mielihyvä ja kiinnostus ympäristön katoaa.
Pitkäkestoinen ja vaikea masennusjakso on yleisin syy hakeutua hoitoon kaksisuuntaisessa mielialahäiriössä. Masennus on myös kaksisuuntaisen mielialahäiriön yleisin oire, eikä monille potilaille kehity ollenkaan aitoa maanista vaihetta vaan ainoastaan lyhyt euforian ja ylioptimismin jakso masennuksen toipumisvaiheessa.
Oireet > Sekamuotoinen jakso

Kaksisuuntaisen mielialahäiriön tuskallisin vaihe on monesti sekamuotoinen jakso, jossa esiintyy yhtä aikaa sekä manian että depression oireita. Tällöin ajatustoiminta on kiihtynyttä, kuten maniassa, mutta itse ajatukset masentuneita. Potilas voi olla levoton ja kiihkeä mutta samanaikaisesti ahdistunut ja saa itkukohtauksia. Erityisesti sekamuotoiseen jaksoon liittyy myös kohonnut itsemurhariski, jopa 30–50 prosenttia.
Sekamuotoisia jaksoja esiintyy keskimäärin yhdellä kolmesta kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavasta. Se on tyypillistä etenkin nuorilla, jolloin erottaminen ADHD:stä on monesti vaikeaa.
Puhkeaminen ja kulku

Kaksisuuntaisen mielialahäiriön syntyyn vaikuttavat perintötekijät ja lapsuuden traumaattiset kokemukset sekä stressaavat ja kuormittavat elämäntilanteet. Häiriötä sairastavien lähisukulaisilla on keskimääräistä suurempi riski sairastua, mikä on osoitettu lukuisissa tutkimuksissa. Suomessa häiriön yleisyys väestössä on prosentin luokkaa, mutta sitä sairastavien lähisukulaisilla riski on 5–10-kertainen. Jos identtisistä kaksosista toisella on kaksisuuntainen mielialahäiriö, toinenkin sairastuu yli 50 prosentin todennäköisyydellä. Taipumus on yhdistetty kromosomissa 11 sijaitsevan vallitsevan geenin puutteeseen. Lisäksi useampien samanaikaisten itsessään vähäpätöisten geneettisten mutaatioiden on arveltu voivan yhdessä aiheuttaa sairauden. Kaikkiaan perintötekijät selittävät jopa 79–93 prosenttia tyypin I kaksisuuntaisen mielialahäiriön sairastumisista, kun taas tyypin II kaksisuuntaisessa mielialahäiriössä niiden merkitys on vähäisempi.
Geneettisen alttiuden ohella riskitekijöitä kaksisuuntaisen mielialahäiriön puhkeamiseen ovat huumeiden tai alkoholin väärinkäyttö ja läheisen kuolema tai muu traumaattinen tapahtuma sekä suhteen päättyminen tai koettu fyysinen, henkinen tai seksuaalinen väkivalta. Tutkimuksissa 30–50 prosenttia aikuisista, joilla on diagnosoitu kaksisuuntainen mielialahäiriö, on raportoinut traumaattisista tai väkivaltaisista kokemuksista lapsuudessa, mikä liittyy aikaisempaan alkamiseen, suurempaan itsemurhayritysten määrään ja useammin esiintyviin oheissairauksiin, kuten traumaperäiseen stressihäiriöön.
Kaksisuuntainen mielialahäiriö puhkeaa tyypillisesti nuorella aikuisiällä, yli 90 prosentissa tapauksista 15–35 vuoden iässä. Useimmiten lapsuuden ja nuoruusiän kaksisuuntainen mielialahäiriö alkaa vakavalla masennusjaksolla; jos ensimmäinen maniajakso ilmenee myöhemmällä iällä, taustalla on mahdollisesti jokin aivo- tai muu ruumiillinen sairaus. Periaatteessa sairastuminen on mahdollista missä iässä tahansa; erään suomalaisen tutkimuksen mukaan sairastuneiden keski-ikä on 22 vuotta.
Kaksisuuntaiselle mielialahäiriölle on ominaista sairausjaksojen toistuvuus. Ensimmäisen ja toisen sairausjakson väli on keskimäärin 3–4 vuotta, minkä jälkeen sairausjaksot toistuvat yleensä 1–3 vuoden välein. Jos sairausjaksoja ilmenee yli neljä vuodessa, kyse on kaksisuuntaisen mielialahäiriön nopeasyklisestä muodosta, jonka hoito ja tausta ovat erilaisia kuin kaksisuuntaisen mielialahäiriön muilla muodoilla. Sairausjaksojen määrä elämän aikana vaihtelee muutamasta useisiin kymmeniin.
Vaikka kaksisuuntainen mielialahäiriö on oireiltaan lähinnä mielialahäiriö masennuksen tavoin, siihen liittyvät geneettiset poikkeavuudet ovat lähempänä skitsofreniaa kuin masennusta. Yhteisiä DNA-mutaatioita on lisäksi eräiden muidenkin yleisten neuropsykiatristen häiriöiden kuten autismin ja ADHD:n kanssa. Fysiologisesti kaksisuuntaisen mielialahäiriön on esitetty liittyvän yhden tai useamman amiinin, kuten dopamiinin, serotoniinin tai noradrenaliinin, virheelliseen säätelyyn aivoissa: amiinien puute aiheuttaa masennusta ja ylimäärä maniaa.
Tunnistaminen

Yli puolella potilaista masennus on ensimmäinen kaksisuuntaisen mielialahäiriön oire, minkä vuoksi se on monesti myös ensimmäinen diagnoosi. Tärkeää olisi, että ainakin terveydenhuollon yksiköissä – perusterveydenhuollossa ja erikoissairaanhoidossa – kaikilta masennuksen vuoksi hoidossa olevilta jossakin vaiheessa kysyttäisiin hypomania- ja maniaoireiden esiintymisestä. Kyselyn apuna voi käyttää itse täytettävää MDQ-mielialahäiriökyselyä.
Jos epäily kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä herää, potilas ohjataan diagnosoitavaksi psykiatriseen erikoissairaanhoitoon. Diagnoosi voidaan tehdä vasta, kun on suljettu pois muut mahdolliset syyt, kuten ikääntyneiden kohdalla etenevän dementian mahdollisuus.
Hoito

Kaksisuuntainen mielialahäiriö on pitkäaikaista hoitoa vaativa sairaus. Akuuttihoidon tavoitteena on saavuttaa oireettomuus tai mahdollisimman vähäinen oireilu, minkä jälkeen keskitytään estämään uusia mielialahäiriöjaksoja ja lievittämään varsinaisten jaksojen välisiä oireita. Tehokkainta hoito on silloin, kun lääkitystä ja psykoterapiaa käytetään samanaikaisesti.
Hoito > Lääkehoito

Lääkehoito on keskeisintä kaksisuuntaisen mielialahäiriön hoidossa ja antaa hyvän muttei täydellisen suojan sairauden uusiutumista vastaan. Siitä on olemassa erilaisia suosituksia ja käytäntöjä. Käytännössä jokaisen potilaan lääkehoito ja sen muutokset on suunniteltava potilaskohtaisesti ja yhdessä hoitavan lääkärin kanssa. Usein sairastuneet suhtautuvat kuitenkin torjuvasti lääkehoitoon tai lopettavat sen manian tai hypomanian alkaessa eli juuri silloin, kun hoidosta olisi eniten hyötyä.
Tavalliset masennuslääkkeet eivät yksinään sovellu kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä johtuvan masennuksen hoitoon, sillä ne voivat laukaista manian tai hypomanian arviolta 10–25 prosentissa tapauksista. Niiden sijaan käytetään litiumia, lamotrigiinia tai mielialaa tasaavan lääkkeen ja masennuslääkkeen yhdistelmää. Litiumin teho näyttää perustuvan ainakin osin sen neuroinflammaatiota eli aivojen kroonista matala-asteista tulehdusta hillitsevään vaikutukseen. Maniassa ja sekamuotoisissa vaiheissa hoitona ovat mielialaa tasaavat lääkkeet, kuten litium, karbamatsepiini, atyyppiset antipsykoottiset lääkkeet tai valproaatti. Viimeksi mainittua ei ole syytä käyttää hedelmällisessä iässä oleville naisille eikä etenkään raskauden aikana.
Ensimmäisenä käytetty lääke kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön on tutkitusti tehokas litium, joka sekä rauhoittaa akuuttia maniajaksoa että suojaa mania- ja masennusvaiheiden puhkeamiselta. Mania- tai masennusvaiheessa sen tavoitepitoisuus on 0,8–1,2 mmol/l ja ylläpitovaiheessa tätä matalampi 0,6–0,8 mmol/l. Litiumin ongelmana on sen kapea terapeuttinen leveys, jonka vuoksi sen käyttö vaatii jatkuvaa veri- ja virtsanäyteseurantaa. Lisäksi sama annos voi aiheuttaa toiselle henkilölle tehottoman matalan ja toiselle toksisen pitoisuuden, eikä oikeaa annosta ole mahdollista arvioida luotettavasti muuten kuin pitoisuusmittauksilla.
Kaksisuuntaisen mielialahäiriön hoitoon voidaan käyttää mielialaa tasaavia epilepsia- ja psykoosilääkkeitä myös silloin, kun sairaus ei ole luonteeltaan psykoottinen. Lääkehoitoa jatketaan tyypin I mielialahäiriössä koko loppuelämän ajan. Tyypissä II lääkityksen kesto riippuu oireilusta ja sen vakavuudesta.
Maniaan tehoavat aripipratsoli, asenapiini, haloperidoli, karbamatsepiini, karipratsiini, ketiapiini, litium, olantsapiini, risperidoni, tsiprasidoni  ja valproaatti, joista on A-ryhmän näyttöön perustuvaa tutkimusnäyttöä. Sekamuotoisen jakson hoidossa tehoavat edellä mainitut lääkkeet. Masennusjakson lääkehoito on vaikeampaa. A-ryhmän näyttöä on vain ketiapiinin ja olantsapiinin käytöstä, muista lääkkeistä on B- ja C-ryhmän näyttöä.
Hoito > Muut hoitomuodot

Toinen tärkeä hoitomuoto kaksisuuntaisen mielialahäiriön hoidossa on psykososiaalinen hoito, joka voi olla joko yksilö-, ryhmä- tai perhehoitoa. Kaksisuuntaista mielialahäiriötä ei kuitenkaan voi parantaa psykoterapian avulla. Kokonaishoitoon kuuluu myös psykoedukaatio, jossa potilaalle ja hänen lähipiirilleen pyritään saamaan yhteinen näkemys siitä, millaisesta sairaudesta on kysymys ja miten menetellään, jos sairauden oireita ilmenee. Sokkiterapiaa käytetään tilanteissa, joissa lääkkeet eivät auta tai potilaalle ei voi määrätä niitä esimerkiksi raskauden vuoksi.
Hoitomuotoja voivat olla ainakin kognitiivis-behavioraalinen ja psykoedukatiivinen terapia sekä perhehoito, interpersoonallinen sosiaalisten rytmien terapia ja internetin kautta tapahtuva terapia. Psykososiaalisten hoitomuotojen kanssa käytetään aina myös mielialaa vakauttavaa lääkehoitoa. Mielialamuutoksien seuraamisessa voidaan käyttää mielialapäiväkirjaa. Kaksisuuntaisen mielialahäiriön kognitiivisessa psykoterapiassa keskeistä on sairauden hallinnan opettelu.
Kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä kuntoutumisessa voidaan käyttää esimerkiksi kuntoutuskursseja ja sopeutumisvalmennuskursseja. Suomessa kuntoutuspsykoterapiaa voivat saada Kelalta 16–67-vuotiaat, joilla mielenterveyden häiriö uhkaa työ- tai opiskelukykyä. Työeläkekuntoutus on puolestaan työeläkevakuuttajien järjestämää ja kustantamaa ammatillista kuntoutusta.
Kaksisuuntaista mielialahäiriötä hallitakseen potilaan on kyettävä hyväksymään alttiutensa sairastua toistuviin mania- ja masennusjaksoihin. Potilas voi oppia tunnistamaan uusiutuvan sairausjakson ensioireet, kuten muutokset mielialassa, unen tarpeessa, keskittymiskyvyssä, energisyydessä, itsetunnossa ja seksuaalisessa mielenkiinnossa. Säännöllinen vuorokausirytmi on kaksisuuntaisen mielialahäiriön itsehoidossa tärkeää, ja päihteiden käyttöä kannattaa välttää. Tärkeitä päätöksiä ei kannata tehdä hypomanian tai manian mutta ei myöskään masennusjaksojen aikana.