stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Positiivinen disintegraatio

Positiivinen disintegraatio on yksilöiden persoonallisuuden kehittymistä koskeva teoria, jonka puolalainen psykiatri ja psykologi Kazimierz Dąbrowski (1902–1980) kehitti elämäntyönsä pohjalta.
Dąbrowskin luoma teoreettinen viitekehys poikkeaa valtavirtapsykologiasta siten, että siinä pidetään psykologista painetta ja ahdistumista välttämättömänä yksilön henkiselle kasvulle. Nämä disintegratiiviset prosessit nähdään siten positiivisena seikkana. Yksilöt, jotka eivät käy elämänsä aikana läpi positiivista disintegraatiota, pysyvät koko elämänsä ensisijaisen integraation tilassa.
Dąbrowskin mukaan osalla ihmisistä on niin paljon kehityspotentiaalia, että he voivat kehittää yksilöllisen persoonallisuuden. Vahva kehityspotentiaali ennakoi yksilön kokevan persoonallisuuden kehitykseen kiinteästi liittyviä henkisiä kriisejä. Aistiherkkyys ja keskitasoa voimakkaampi vaste aistiärsykkeisiin liittyy kiinteästi yksilön omaamaan kehityspotentiaaliin, koska Dąbrowskin mukaan huomattavat vasteet ärsykkeisiin merkitsevät hermoston keskitasoa suurempaa muovautumiskykyä. Hermoston huomattava muovautumiskyky siis mahdollistaa ja edesauttaa yksilön henkistä kehitystä.
Teoria poikkeaa useista muista kehityspsykologian teorioista myös sikäli, että siinä ei oleteta, että valtaosa ihmisistä etenisi kaikkien tasojen kautta. Positiivisen disintegraation teoria ei ole tasoteoria, eivätkä tasot korreloi yksilön iän kanssa.
Dąbrowskin teoria

Dąbrowski kehitti teorian positiivisesta disintegraatiosta elämäntyönsä, kliinisen ja akateemisen työn pohjalta. Dąbrowskin teoria persoonallisuuden kehittymisestä korostaa eräitä keskeisiä ominaisuuksia:
Persoonallisuus ei ole synnynnäinen, universaali piirre, vaan yksilö vastaa itse sen luomisesta ja muotoilusta, jotta persoonallisuus vastaisi ja heijastaisi yksilön omaa minuutta (persoonallisuuden muotoilu).
Persoonallisuuden kehittyminen on tulos yksilön kehittymispotentiaalin (hermoston ylisuuri vaste ärsykkeisiin ja niin sanottu itseohjautuva tekijä) hyödyntämisestä.
Persoonallisuuden kehittymispotentiaali vaihtelee ihmisillä, eikä kaikilla ole riittävää kehittymispotentiaalia ainutlaatuisen persoonallisuuden luomiseen.
Kehittymispotentiaali jakautuu väestössä normaalijakauman mukaisesti. Dąbrowski mallinsi kehitysasteiden ilmentymien jatkumoa väestössä monitasoisuuden avulla.
Kehittymispotentiaali aiheuttaa toistuvia kriisejä yksilön kiivetessä ylemmille kehitystasoille. Näitä kriisejä leimaavat voimakas ahdistuneisuus ja masennusjaksot eli psykoneuroosit. Kriisit jouduttavat (positiivista) disintegraatiota.
Jotta yksilön persoonallisuus voisi kehittyä, yksilön vaistoihin ja yhteisöllisyyteen perustuvien synnynnäisten ja ensisijaisten integraatioiden – primitiivisiin vaistoihin pohjautuvien ja yksilöä ympäröivältä yhteisöltä omaksuttujen arvojen ja ajatusmallien, laajemmin maailmankuvan – tulee ensin purkautua. Juuri tätä prosessia Dąbrowski kutsui positiiviseksi disintegraatioksi.
Yksilön persoonallisuuden kehittyessä muodostuva hierarkkinen arvopohja (jotkin arvot ovat toisia tärkeämpiä ristiriitatilanteessa) ja sen aiheuttamat primitiiviset tunnereaktiot ovat kriittinen osa yksilön persoonallisuuden ja autonomian kehittymisprosessia. On huomattava, että juuri tunteiden keskeinen rooli yksilöä ohjaavana tekijänä poikkeaa merkittävästi useimmista muista psykologisista teorioista.
Tunnereaktiot ohjaavat yksilöä kehittämään persoonallisuuttaan kohti "ideaalia persoonallisuutta" tai "tavoitetilaa". Ideaali persoonallisuus on yksilölle itseohjautuvasti ja sisäsyntyisesti muodostuva standardi. Se kuvaa sellaista persoonallisuuden tilaa, johon yksilö persoonallisuutensa kehittämisellä viime kädessä pyrkii.
Yksilön täytyy itse selvittää oma minuutensa ja muodostaa olemassaoloaan ja sen tarkoitusta koskevia valintoja, jotka korostavat yksilön minuuden korkeampia ja läheisimpiä aspekteja ja vastaavasti vaimentavat minuuden matalampia ja etäisempiä aspekteja. Näiden valintojen tulee ilmentää juuri yksilön ideaalia persoonallisuutta, jotta yksilön persoonallisuus kehittyisi (kohti tavoitetilaa).
Yksilön tietämyksen ja kokemusten karttuminen ja omapsykoterapia ovat yksilön kehittymisessä olennaisia tekijöitä.[lähde? ]
Dąbrowskin teoria > Kehityspotentiaali

Merkittävää persoonallisuuden kehittymistä havaitaan usein ihmisissä, jotka omaavat huomattavasti kehityspotentiaalia. Kehityspotentiaali muodostuu pohjimmiltaan geneettisistä ominaisuuksista, jotka ilmenevät vuorovaikutuksessa ympäristön kanssa. Kehityspotentiaali pitää sisällään monta siihen vaikuttavaa tekijää, mutta siihen vaikuttaa erityisesti kolme ominaisuutta:
aisti- ja/tai tunneyliherkkyytenä ilmenevä hermoston korostunut vaste ärsykkeitä kohtaan,
henkilön erityiset kyvyt ja lahjakkuudet ja
henkilön voimakas tarve ja pyrkimys kohti yksilöllisen, aidon persoonallisuuden kehittämistä.
Dąbrowski nimesi viimeisen ominaisuuden kolmanneksi tekijäksi.[lähde? ]
Dąbrowskin teoria > Kehityspotentiaali > Yliherkkyys

Hermoston yliherkkyys on Dąbrowskin mukaan merkittävin tekijä, joka ennustaa henkilön persoonallisuuden suurta kehityspotentiaalia. Hermoston yliherkkyys ilmenee korostuneina fysiologisina reaktioina erilaisiin ärsykkeisiin, kuten aistiärsykkeisiin ja tunne-elämyksiin. Mitä huomattavampi yliherkkyys, sitä voimakkaampia henkilön päivittäiset kokemukset ovat.
Dąbrowski hahmotteli viisi erilaista yliherkkyyden muotoa:
psykomotorinen yliherkkyys,
aistiyliherkkyys,
ylivilkas mielikuvitus (vrt. kuvailuun "taivaanrannan maalari"),
älykkyys ja
tunneyliherkkyys.
Kaikki yliherkkyyden muodot – erityisesti kolme viimeisintä muotoa – saavat henkilön kokemaan päivittäisen elämän syvällisesti ja sen ylä- ja alamäet voimakkaina.[lähde? ]
Dąbrowski tutki yleisesti esikuvina pidettyjä ihmisiä ja huomasi, että korostunut yliherkkyys oli merkittävässä roolissa heidän elämänkokemuksissaan ja niitä seuranneessa henkisessä kehityksessä. Tällaisten ihmisten omaama, selvä ja vahva arvopohja ja tunneyliherkkyydestä kumpuava vahva kyky empatiaan toimivat eräänlaisena peräsimenä, joka ohjasi heitä eteenpäin elämässä. Kyky aistia, ymmärtää ja hahmottaa ympäristöään tarkasti auttoi näitä henkilöitä muodostamaan vahvan näkemyksen maailmasta ja siitä, millainen sen tulisi olla.[lähde? ]
Vaikka yliherkkyyden eri muodoilla on vankka fysiologinen tausta, yliherkkyydet ilmenevät kuitenkin lähinnä psykologisesti henkilön kehittäessä erilaisia rakenteita, jotka heijastelevat esiinnousevaa ympäristön vaikutteista riippumatonta persoonallisuutta. Tärkeimpiä tällaisista käsitteellistyksistä ovat nk. dynamismit (eräänlaiset jatkuvassa muutoksessa olevat rakenteet): biologiset tai henkiset voimat, jotka kontrolloivat käyttäytymistä ja sen kehitystä. Vaistot, pyrkimykset ja tiedolliset prosessit yhdistettynä tunteisiin ovat tällaisia dynamismeja. Dynamismit heijastelevat muutosta kohti autonomiaa enenevissä määrin henkilön persoonallisuuden kehittymisen jatkuessa.[lähde? ]
Dąbrowskin teoria > Kehityspotentiaali > Kyvyt ja lahjakkuudet

Persoonallisuuden kehityspotentiaalin toinen haara, henkilön kyvyt ja lahjakkuudet, ovat taipuvaisia palvelemaan henkilön saavuttaman henkisen tason mukaisia tavoitteita. Alemmilla tasoilla niitä hyödynnetään ensisijaisesti itsekkäiden tavoitteiden saavuttamiseksi, kuten oman aseman parantamiseksi yhteisöissä, kuten työpaikalla ja yhteiskunnassa. Korkeammille tasoille edenneillä henkilöillä kyvyt ja lahjakkuudet puolestaan kanavoituvat henkilöiden muodostamien arvojen mukaiseen toimintaan ja niitä tukevan persoonallisuuden kehittymiseen.[lähde? ]
Dąbrowskin teoria > Kehityspotentiaali > Kolmas tekijä

Dąbrowski nimesi henkilön tarpeen ja pyrkimykset kohti autonomiaa ja kasvua yksilönä kolmanneksi tekijäksi. Hän piti kolmatta tekijää elintärkeänä henkilön persoonallisuuden kehittymiselle, koska se valjastaa henkilön kyvyt ja lahjakkuuden yksilöllisen kasvun käyttöön. Toisaalta se myös usein motivoi henkilöitä tavoittelemaan yhä merkittävämpiä tavoitteita ja pyrkimään ylittämään itsensä.[lähde? ]
Dąbrowski ei pitänyt vapaata tahtoa kolmannen tekijän osana. Hänen mukaansa vapaa tahto ei selittänyt yksilön motivaatiota riittävästi, koska henkilö voi elää täysin vapaan tahtonsa mukaisesti kokematta tarvetta muuttua tai kasvaa yksilönä. Kolmas tekijä kuvaakin juuri motivaatiota ”tulla omaksi itsekseen”. Tällainen motivaatio onkin usein niin vahva, että henkilö saattaa jopa tehdä uhrauksia kehittääkseen persoonallisuuttaan. Vahvaa tunnetta siitä, että henkilön on ”oltava oma itsensä” erityisesti silloin, kun se tapahtuu ”millä hinnalla tahansa” ja erityisesti silloin, kun henkilö pitää sitä vahvana motivoivana tekijänä henkiselle kasvulleen, ei voida pitää yleistä käsitystä vastaavaan vapaaseen tahtoon kuuluvana osana.[lähde? ]
Jos henkilön omaama kehityspotentiaali on tarpeeksi korkea, henkilö käy varmuudella läpi disintegratiivisia prosesseja riippumatta niitä ehkäisevistä ja hillitsevistä ulkoisista tekijöistä, kuten sosiaalisen lähipiirin tai perheen pyrkimyksistä estää henkilön persoonallisuuden kehittyminen. Toisaalta mikäli henkilön omaama kehityspotentiaali on liian matala, henkilö ei mitä suurimmalla todennäköisyydellä koe disintegraatioita (eikä näin ollen myöskään henkistä kasvua) edes niitä edesauttavissa olosuhteissa.[lähde? ]
Myös erityisherkkää persoonallisuutta laajasti tutkinut Elaine Aron kuvaili täysin Dąbrowskista riippumatta samantyyppisen ilmiön, jossa henkilöillä on synnynnäisesti huomattava kyky persoonallisuuden (ja yleiseen henkiseen) kehitykseen, joka selittyy henkilön hermoston yliherkkyydellä (vrt. ensimmäinen tekijä) ja taipumuksella kehittää sosiaalisen ympäristön asettamista rajoitteista vapaa persoonallisuus (vrt. kolmas tekijä). Aronin tulkinta ilmiöstä ja sen tarkastelutapa tosin poikkeaa huomattavasti Dąbrowskin versiosta.
Dąbrowskin teoria > Kehityspotentiaali > Kehityksen esteet

Dąbrowski kutsui hermoston yliherkkyyttä ”traagiseksi lahjaksi” painottaakseen sitä, että yliherkkyyteen vahvasti taipuvaisen henkilön elämä ei ole tasaista tai helppoa. Yliherkkyys on Dąbrowskin mukaan kaksiteräinen miekka, koska mahdollisuus kokea syvää ja kokonaisvaltaista onnea tarkoittaa myös mahdollisuutta kokea vastoinkäymiset yhtä perinpohjaisesti. Myös potentiaali luovuuteen kasvattaa vastaavasti todennäköisyyttä syviin henkilökohtaisiin kriiseihin ja stressiin. Tällainen stressi johtuu henkilön sisäisistä ja sosiaalisen ympäristön ja omien arvojen välisistä ristiriidoista ja toimii moottorina persoonallisuuden kehityksessä, koska se saa henkilön pyrkimään kohti ristiriidatonta ja tasapainoista tilaa. On huomattava, että yliherkkä henkilö saattaa käyttäytyä itsetuhoisesti tällaisen stressin akuutin vaiheen aikana. Irtautuminen sosiaalisen ympäristön asettamista normeista johtaa toisinaan henkilön eristäytymiseen ja eristetyksi tulemiseen, mikä kasvattaa henkilön riskiä vahingoittaa itseään.[lähde? ]
Dąbrowski puhui henkilön valistamisen yliherkkyydestä ja disintegratiivisista prosesseista ja itsepsykoterapian puolesta, jotta yliherkille henkilöille voitaisiin selittää asiayhteys, jonka avulla he voisivat ymmärtää voimakkaita tarpeita ja tunteitaan. Hän ehdotti myös yliherkkien henkilöiden tukemista heidän ponnisteluissaan kehittää ja löytää oma tyylinsä ja tapansa ilmaista itseään. Niin yliherkkien lasten kuin aikuistenkin on annettava kulkea omia polkujaan senkin kustannuksella, että he eivät enää sovi muiden, kuten perheen asettamien raamien sisään.[lähde? ]
Itsepsykoterapian ydin on sen tiedostaminen, että kukaan ei voi näyttää toiselle oikeaa polkua, jota hänen on kuljettava. Jokaisen onkin löydettävä oma polkunsa itse.[lähde? ]
Persoonallisuuden kehityksen tasot

Dąbrowski jakoi väestön viiteen osaan heidän saavuttamansa persoonallisuuden kehityksen tason mukaan. Tasojen ääripäitä, ensimmäistä ja viidettä eli viimeistä tasoa luonnehtivat psykologinen integraatio, harmonia ja henkilön sisäisten konfliktien puute.[lähde? ]
Ensimmäisellä tasolla henkilö ei – hieman yllättäen –  juurikaan koe sisäisiä arvokonflikteja, koska tällöin käytännössä jokainen käyttäytymismalli on oikeutettu henkilön näkökulmasta: ne ovat joko hyväksi henkilölle itselleen (harmoniassa ensimmäisellä tasolla vallitsevan itsekeskeisyyden (egoismin) kanssa) tai ne ovat oikeutettuja henkilöä ympäröivän yhteisön näkökulmasta, jolloin henkilö siis ulkoistaa valintojen teon yhteisön vastuulle. Kummassakin tapauksessa henkilö käyttäytyy omasta näkökulmastaan kuin kuka tahansa muu henkilö ja tekee asioita, joita hänen yleisesti ”odotetaan tekevän”.[lähde? ]
Viimeisellä tasolla henkilö on vapaa sisäisistä arvoristiriidoista, koska hän on kehittänyt vahvan ja ympäristöstä riippumattoman aidon persoonallisuuden, jolloin hän toimii aina sisäisen vaistonsa ja muodostamansa arvohierarkian mukaisesti.[lähde? ]
On kuitenkin huomattava, että sekä ensimmäisellä että viimeisellä tasolla esiintyy luonnollisesti runsaasti ulkoisia konflikteja.
Välissä olevat tasot – tasot kahdesta neljään – kuvailevat vaihtelevantasoisia psyykkisiä disintegraatioita ja varsinaista sairautta.
Dąbrowski korosti sitä, että hänen kuvailemansa tasot kuvaavat heuristista mekanismia. Psyyken kehittymisen aikana voi esiintyä jopa kahden tai kolmen peräkkäisen tason ominaisuuksia yhtäaikaa. On tosin huomattava, että ne ovat ristiriidassa toistensa kanssa. Henkilön ilmentämien usean eri tason ominaisuuksien välinen ristiriita ratkeaa, kun yhden tason ominaisuudet ottavat muiden tason ominaisuudet täydelliseen hallintaansa tai jos muiden tasojen ominaisuudet väistyvät ja häviävät yhden tason ominaisuuksien tieltä.[lähde? ]
Persoonallisuuden kehityksen tasot > Taso I: Ensisijainen integraatio

Ensimmäistä tasoa kutsutaan ensisijaisen integraation tilaksi. Tämän tason ihmiset toimivat usein ensisijaisesti biologisten impulssien ja vaistojen sekä sosiaalisen ympäristön vaikutteiden ohjaamana. Valtaosa ensimmäisen tason ihmisistä on yhdentynyt ympäristönsä tai sosiaalisen piirinsä kanssa. Dąbrowski kutsui heitä ”tavallisiksi ihmisiksi”. Monet näistä ihmisistä kuitenkin toimivat myös sekä vaistojen että opittujen käyttäytymismallien varassa.[lähde? ]
Dąbrowski jakoi ensimmäisen tason ihmiset kahteen ryhmään integraation tason perusteella. Hänen mukaansa ensisijaisen integraation taso on kääntäen verrannollinen henkilön mielen terveyteen – keskivertohenkilö ilmentää ensisijaista integraatiota kohtalaisesti, kun taas psykopaatti on vahvasti integroitunut ympäristöönsä.[lähde? ]
Ensimmäisen tason ihmisiä leimaa usein itsekkyys ja egosentrismi (sekä selkeä että piilevä) ja he etsivätkin henkilökohtaista tyydytystä ensisijaisesti. Henkilöt oikeuttavat toimintansa minäkeskeisen ajattelun kautta eli toisin sanoen noudattavat vahvasti paradigmaa ”tarkoitus pyhittää keinot”, toisinaan jättäen huomiotta keinojen vakavatkin nurjat puolet. Johtajahenkisinä pidetyt henkilöt ovat usein tällaisia henkilöitä.[lähde? ]
Suuri enemmistö ihmisistä ei koskaan murra ensisijaisen integraation tilaansa tai palaa siihen lyhyehkön disintegratiivisen jakson jälkeen (joka koetaan usein nuoruusiässä). Disintegraatiot voivat johtaa myös henkilön osittaiseen henkiseen kasvuun niin, että osa henkisistä toiminnoista siirtyy korkeammalle tai korkeammille tasoille, mutta osa jää alkuperäiselle tasolle.[lähde? ]
Persoonallisuuden kehityksen tasot > Taso IV: Ohjattu monitasoinen disintegraatio

Neljännellä tasolla henkilö alkaa kontrolloida täysin omaa henkistä kehitystään. Kolmannen tason vastentahtoinen, spontaani kehitys korvautuu tarkoituksenmukaisella, tietoisella ja itseohjatulla tarkastelulla elämästä monitasoisesta näkökulmasta. Tason saavuttaminen merkitsee kolmannen tekijän todellista ilmestymistä, jota Dąbrowski kuvaili ”tietoisiksi valinnoiksi ja arvottamiseksi, jonka perusteella henkilö hyväksyy tai hylkää asioita ja ominaisuuksia itsessään ja ympäristössään”. Henkilö arvioi tietoisesti uskomuksiaan ja pyrkii korvaamaan alemmat, automaattiset ja ympäristöltä omaksutut näkökulmat, kannat ja reaktiot varovaisesti arviointi- ja läpikäyntiprosessin läpikäyneillä valituilla ihanteilla. Henkilön käytös alkaa heijastella näitä arvoja enenevissä määrin. Käytöksestä tulee vähemmän reagoivaa, automaattista ja tarkoituksenmukaisempaa, koska myös käytös alistuu henkilön valitsemien ihanteiden vaikutusvaltaan[lähde? ].
Persoonallisuudessa vallitseva tietoinen sisäistämisprosessi tarkastelee sosiaalisia normeja ja hyväksyy niistä ne, jotka tuntuvat henkilöstä oikeilta ja sopivilta. Vastaavasti sopimattomaksi arvioidut normit hylätään ja/tai korvataan itse havainnoiduilla ylemmillä vaihtoehtoisilla arvoilla. Sosiaalinen asennoituminen heijastelee syvää vastuun tunnetta, joka perustuu sekä älyllisiin että tunteellisiin tekijöihin. Korkeimmilla tasoilla ”henkilöt tuntevat syvää vastuuta siitä, että oikeus toteutuisi ja että ihmisiä suojeltaisiin harmeilta ja vääryyksiltä, ja tällainen vastuun tunne valtaisi lähes kaiken elämässä”. Tällainen näkökulma on tulos elämän kokemisesta suhteessa henkilön sisäiseen arvohierarkiaan (monitasoiseen katsantoon) ja sitä seuraavaan arvostukseen sen potentiaalista, millaista elämä voisi olla, millaista sen tulisi olla ja millaista se on. Eriävä näkökulma asioista alemmille tasoille jääneiden kanssa ilmenee intohimoisina ja vahvoina tekoina ihanteellisen maailman saavuttamisen puolesta.
Koska korkeamman tason saavuttaneilla henkilöillä on aito näkemys asioista, he nostavat myös ympäristönsä tasoa. Sosiaalisuus ei tässä yhteydessä tarkoita vain jo olemassaolevan sosiaalisen järjestyksen tukemista. Jos sosiaalinen järjestys ilmentää alempia arvoja, sen tukeminen olisi sen heijastelua ja näin ollen Dąbrowskin mukaan ”negatiivista sääntelyä”, joka on ensimmäisen tason ominaisuus. Tässä yhteydessä sosiaalisuus onkin hienovaraista sosiaalisten suhteiden kehittämistä ylempien arvojen pohjalta. Sen myötä syntyneet asemat ja tilat ovat usein ristiriidassa alempia arvoja toteuttavan yhteisön kanssa (positiivinen sääntelystä irtautuminen). Toisin sanoen irtautuminen tällaisen yhteisön arvoista on positiivinen ominaisuus.[lähde? ]
Persoonallisuuden kehityksen tasot > Taso V: Toinen integraatio

Viidennellä tasolla henkilö uudelleenintegroituu ympäristöönsä, mutta ei omaksukaan vaikutteita siltä, vaan hänen kehittämänsä sisäinen harmonia ja yksilöllinen, tietoisen ja varovaisen jatkuvan tarkastelun ja arvioinnin alla oleva sisäinen arvojen hierarkia toimivat edelleen peräsimenä ja energianlähteenä. Henkilön käytös vastaa hänen tavoittelemaansa ihannetilaa, jonka seurauksena sisäisiä konflikteja ei juurikaan esinny ja henkilö saavuttaa "sisäisen rauhan".[lähde? ]
Viidettä tasoa kuvaa luova ilmaisuvoima. Henkilön energia suuntautuu vahvasti luovaan ongelmanratkaisuun ja taiteeseen, ja hän ilmentävää mitä jaloimpia ja hienoimpia ominaisuuksia ja vahvuuksia. Henkilön mahdollisesti harrastama taiteellinen ilmaisu vangitsee taiten hienoimmatkin vivahteet henkilön sisäisessä rikkaassa tunne-elämässä ja perustuu syvään empatiaan ja kykyyn ymmärtää kohdetta läpikotaisesti. Teokset käsittelevät usein ihmisten kärsimystä ja uhrauksia. Ne saattavat olla myös hyvin visionäärisiä, uniikkeja ja hienostuneita, koska henkilöt ovat täysin vapaita ympäristön rajoitteista eivätkä he epäröi paneutua ja uhrautua elämäntehtävänsä puolesta.[lähde? ]
Tason saavuttaneet henkilöt säteilevät energiaa ja etenevät ympäristössään ja yhteiskunnassa esimerkiksi politiikan, filosofian, uskonnon ja tieteen saroilla. He ovat vahvoja, aitoja ihmisiä, jotka ovat kehittäneet persoonallisen näkemyksen elämästä ja toteuttavat sitä intohimoisesti vuorovaikutuksessa ympäristönsä kanssa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Teoria positiivisesta disintegraatiosta (Kazimierz Dąbrowski)
Kazimierz Dąbrowskin elämäntyölle omistettu verkkosivu (puolaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Positive Disintegration
Käännös suomeksi
Stanislav Jemeljanov

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|       Hylätty | Barcelona 2010 | 20 km kävely |  |
Stanislav Jemeljanov (ven. Станислав Емельянов; s. 23. lokakuuta 1990 Saransk) on venäläinen kilpakävelijä. Hän on saanut elinikäisen kilpailukiellon dopingin käytöstä.
Nuorten arvokilpailuista Jemeljanovilla on 10 000 metrin ratakävelystä alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruus 2007, alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruus 2008 ja alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruus 2009.
Barcelonan EM-kisoissa 2010 Jemeljanov voitti alun perin 20 kilometrin kävelyn. Hän menetti voittonsa vuonna 2014 biologisen dopingpassinsa poikkeavuuksien perusteella. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 15.12.2012–14.12.2014 ja kaikki hänen tuloksensa 26.7.2010 lähtien hylättiin. Daegun MM-kisoissa 2011 Jemeljanov sijoittui 20 kilometrillä alun perin viidenneksi. Vuonna 2017 hän sai urheilun kansainvälisen vetoomustuomioistuimen päätöksellä kahdeksan vuoden kilpailukiellon ajalle 7.4.2017–6.4.2025. Kilpailukielto tuli biologisen dopingpassin perusteella. Myöhemmin kilpailukielto piteni elinikäiseksi.
Stanislav Ljudkevytš

Stanislav Ljudkevytš postimerkissä.
Stanislav Pylypovytš Ljudkevytš (ukr. Станіслав Пилипович Людкевич; 24. tammikuuta 1879 Jarosław – 10. syyskuuta 1979 Lviv) oli ukrainalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä.
Ljudkevytš opiskeli Lvivin yliopistossa ukrainalaisen ja klassisen filologian tiedekunnassa vuosina 1897–1901. Hän pääsi Ševtšenkon tieteellisen seuran etnografiseen komissioon, jossa hänen päätehtävänsä oli galitsialais-ukrainalaisten kansanlaulujen transkribointi ja niistä laaditun kaksiosaisen kokoelman (1906–1907) toimittaminen. Ljudkevytš opiskeli musiikkia muun muassa Wienissä Guido Adlerin johdolla ja väitteli musiikin tohtoriksi. Hän oli yksi Lvivin konservatoriota edeltäneen Mykola Lysenko -instituutin perustajista ja johti sitä vuosina 1908–1914. Hän oli vuosina 1939–1972 konservatorion teorian ja sävellyksen laitoksen johtaja ja professori.
Ljudkevytš sai vuonna 1964 Ševtšenkon palkinnon, vuonna 1969 Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen ja vuonna 1979 Sosialistisen työn sankarin arvonimen. Hän yhdisti sävellystyönsä musiikkitieteelliseen tutkimukseen ja julkaisi sävellystensä ohella muun muassa oppikirjoja. Ljudkevytš toimi myös kuoronjohtajana ja teki yhteistyötä useiden eri kuorojen kanssa. Hänen tuotantoonsa kuuluu  sinfonisia teoksia (joista monessa on mukana kuoro), oopperaa, kuoroteoksia, kamarimusiikkia, yksinlauluja ja kansanlaulusovituksia.
Ljudkevytš kuoli 100-vuotiaana ja tuli haudatuksi Lytšakivin hautausmaalle.
Soterides

| Soterides> Σωτηρίδης.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 200-luku eaa.? Epidauros
Ammatti:  grammaatikko
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  antiikki
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Soterides (m.kreik. Σωτηρίδης, Sōtēridēs; 200-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka oli kotoisin Epidauroksesta. Hänen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen Tutkielma Menandroksesta (Ὑπόμνημα εἰς Μένανδρου, Hypomnēma eis Menandrū), joka käsitteli komediakirjailija Menandrosta. Tämän perusteella hänen on täytynyt elää joskus 300- ja 200-lukujen eaa. taitteen jälkeen.