stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ohutkalvo-optiikka

Ohutkalvo-optiikka on tekniikka, jota tarvitaan useimmissa optisissa laitteissa.
Valon kulkiessa linssin tai lasilevyn läpi osa valosta heijastuu esineen kummaltakin pinnalta. Tämä heijastunut valo vähentää valonläpäisyä, mutta yleensä vielä pahempi ongelma on, että tämä heijastunut valo kulkeutuu hallitsemattomasti epätoivottuun paikkaan. Kiikareissa ja kameroissa tämä valo heikentää kuvan kontrastia ja erotuskykyä.
Päällystämällä optisten elementtien pinta sopivalla ohutkalvolla voidaan valon heijastusta vähentää. Jos ohutkalvon taitekerroin on neliöjuuri linssin taitekertoimesta, niin heijastus katoaa aallonpituudella, joka on neljä kertaa kalvon paksuus. Käytännössä heijastus on minimoitava jollakin aallonpituusvälillä (esimerkiksi kiikareissa koko näkyvän valon alueella) ja se saadaan aikaan käyttämällä päällekkäin useita ohutkalvokerroksia, joissa on eri taitekerroin ja paksuus. Tällöin heijastus ei mene täysin nollaksi, mutta se saadaan hyvin pieneksi laajalla aallonpituusalueella.
Ohutkalvojen paksuus on 50–500 nm ja ne kasvatetaan höyrystämällä tai sputteroimalla materiaali optisen elementin pinnalle. Höyrystämisessä ainetta kuumennetaan niin paljon, että siitä irtoaa molekyylejä kaasufaasiin. Sputteroinnissa ainetta pommitetaan nopeilla jalokaasuioneilla, jotka irrottavat molekyylejä kaasuksi. Tyhjiössä (paine luokkaa 1 Pa) nämä molekyylit lentävät pinnalle, joka halutaan pinnoittaa.
Kasvavan ohutkalvon paksuutta seurataan yleensä optisella interferometrillä.
Valonheijastumisen lisäksi ohutkalvo-optiikalla voidaan valmistaa optisia suodattimia ja peilejä.
Otto Maja

Otto Majan seinämaalaus Porin Postitalon seinässä.
Otto Maja (s. 14. syyskuuta 1987) on suomalainen kuvataiteilija, joka on erikoistunut katutaiteeseen.
Helsingissä asuva Maja on opiskellut muun muassa graafista suunnittelua Kymenlaakson opistossa Anjalankoskella sekä toiminut opettajana samassa oppilaitoksessa. Helsingin lisäksi Maja on asunut ja työskennellyt myös Jurvalla. Majalla on ollut useita näyttelyitä eri puolilla Suomea. Vuonna 2012 hän osallistui yhteisnäyttelyyn Porin taidemuseossa muun muassa italialaisen katutaiteilijan Blun sekä ranskalaisen Invaderin kanssa.
Heinäkuussa 2013 Otto Maja toteutti Pauligin sponsoroimana Suomen suurimman seinämaalauksen Porin Postitalon seinään. Hän kuuluu myös Nimi-taidekollektiivin perustajiin. Sen tarkoituksena on esitellä verkossa suomalaista katutaidetta.
Aiheesta muualla

Nimi-kollektiivin kotisivut
Sulhanen vastatuulessa

| Sulhanen vastatuulessa> Double Dynamite |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Irving Cummings
Käsikirjoittaja:  Melville Shavelson Harry Crane
Perustuu:  Leo Rostenin tarinaan ja Mannie Manheimin hahmoon
Tuottaja:  Irving Cummings Jr. Irwin Allen
Säveltäjä:  Leigh Harline
Kuvaaja:  Robert De Grasse
Leikkaaja:  Harry Marker
Tuotantosuunnittelija:  Albert S. D'Agostino
Koreografi:  Stanley Donen
Pääosat:  Jane Russell Groucho Marx Frank Sinatra
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Radio Pictures
Levittäjä:  RKO Pictures Netflix
Ensi-ilta:   25. joulukuuta 1951  29. toukokuuta 1953
Kesto:  80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sulhanen vastatuulessa (engl. Double Dynamite) on vuonna 1951 ensi-iltansa saanut Irving Cummingsin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalikomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Jane Russell, Groucho Marx ja Frank Sinatra. Sulhanen vastatuulessa jäi Irving Cummingsin viimeiseksi ohjaustyöksi.
Sulhanen vastatuulessa -elokuvassa Russell, Marx ja Sinatra laulavat yhdessä ”It’s Only Money” -kappaleen, jonka Jule Styne ja Sammy Cahn sävelsivät ja sanoittivat elokuvaa varten. Russell ja Sinatra laulavat myös romanttisen ”Kisses and Tears” -kappaleen. Elokuvan tarinan ja käsikirjoituksen laativat Leo Rosten, Mannie Manheim, Melville Shavelson ja Harry Crane. RKO Radio Pictures oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä.
Juoni

Johnny Dalton (Frank Sinatra) ja Mildred ”Mibs” Goodhue (Jane Russell) ovat samassa pankissa työskenteleviä pankkivirkailijoita, jotka ovat rakastuneita toisiinsa ja haluavat avioitua. Kumpikaan ei tienaa paljoa rahaa, joten Johnny ei halua päättää hääpäivää ennen kuin hänellä on tarpeeksi säästöjä. Ruokapaikassa työskentelevä tarjoilija ja Johnnyn kaveri Emile J. Keck (Groucho Marx) vihjailee, että ei voi olla vaikeaa löytää rahaa pankista, mutta Johnny haluaa mieluummin pysyä kaidalla tiellä.
Kun Johnny pelastaa vedonvälittäjä ”Hot Horse” Harrisin (Nestor Paiva) hulttioiden pahoinpitelyltä, kiitollinen Harris lyö Johnnyn nimellä raviradalla vetoa ”voittamattoman” hevosen puolesta – yhtäkkiä Johnnysta tulee 60 000 dollaria rikkaampi. Johnny ja Mibs eivät ehdi nauttia hyvästä onnestaan, koska pankissa vuotaa tieto jonkun kavaltaneen pankilta 70 000 dollaria ja kaikki alkavat epäillä äkkirikastunutta Johnnya kavalluksesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jane Russell  | … |  Mildred ”Mibs” Goodhue   |
|  Groucho Marx  | … |  Emile J. Keck   |
|  Frank Sinatra  | … |  Johnny Dalton   |
|  Don McGuire  | … |  R. B. ”Bob” Pulsifer, Jr.   |
|  Howard Freeman  | … |  R. B. Pulsifer, Sr.   |
|  Nestor Paiva  | … |  vedonvälittäjä ”Hot Horse” Harris   |
|  Frank Orth  | … |  herra Kofer   |
|  Harry Hayden  | … |  J. L. McKissack   |
|  William Edmunds  | … |  herra Baganucci   |
Musikaalinumerot

| Kappale | Esiintyjät | Säveltäjä | Sanoittaja |
| --- | --- | --- | --- |
| ”It’s Only Money” | Frank Sinatra ja Groucho Marx | Jule Styne | Sammy Cahn |
| ”It’s Only Money” | Frank Sinatra, Groucho Marx ja Jane Russell | Jule Styne | Sammy Cahn |
| ”Kisses and Tears” | Frank Sinatra ja Jane Russell | Jule Styne | Sammy Cahn |
| ”Stone Walls” | Groucho Marx | Richard Lovelace | Richard Lovelace |
| ”Jesse James” | Groucho Marx |  |  |
Tuotanto

Elokuvan työnimenä oli It’s Only Money. RKO:n johtaja Howard Hughes vaihtoi It’s Only Money -nimen Double Dynamiteksi, joka viittaa Jane Russellin kuuluisaan rintavakoon. Sulhanen vastatuulessa kuvattiin marras-joulukuun 1948 aikana. Hughes oli tyytymätön elokuvaan ja hyllytti sen vuoden 1951 loppuun asti, kunnes hän laati mainoskampanjan, joka korosti hänen suojattiaan Jane Russellia. Alun perin pääosaa esittävän Frank Sinatran nimi oli ennen Jane Russellin ja Groucho Marxin nimiä elokuvan alkuteksteissä ja elokuvajulisteissa. Koska Hughesin ja Sinatran välit olivat kireät ja Sinatran ura oli elokuvan aikaan alamäessä, Hughes määräsi Sinatran nimen laitettavan kolmannelle sijalle. Vaikka elokuussa 1946 The Hollywood Reporter ilmoitti 20th Century Foxin ostaneen Quentin Reynoldsin tarinan It’s Only Money elokuvaoikeudet, tarina ja Sulhanen vastatuulessa -elokuva eivät liity mitenkään toisiinsa.
Julkaisu

Sulhanen vastatuulessa sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkin Paramount Theatressa 25. joulukuuta 1951. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 29. toukokuuta 1953. Sulhanen vastatuulessa ei saavuttanut arvostelu- tai yleisömenestystä. Sulhanen vastatuulessa -elokuvan ensimmäinen VHS-julkaisu ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1989. Warner Home Video julkaisi elokuvan ensimmäisen DVD-julkaisun Yhdysvalloissa 13. toukokuuta 2008.
Aiheesta muualla

Sulhanen vastatuulessa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sulhanen vastatuulessa Elonet.
Sulhanen vastatuulessa AllMoviessa. (englanniksi)
Sulhanen vastatuulessa TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Osvaldo Civirani

Osvaldo Civirani
Osvaldo Civirani (19. toukokuuta 1917 Rooma – 14. helmikuuta 2008 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja kuvaaja.
Civiranin elokuvaohjaaja alkoi still-kuvaajana Luchino Viscontin elokuvassa Riivaajat (1943). Myöhemmin hän toimi muun muassa Alessandro Blasettin, Federico Fellinin, Roberto Rossellinin ja Carlo Lizzanin avustajana ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa vuonna 1964. Civirani on ohjannut muun muassa peplum-elokuvia, spagettiwesternejä ja komedioita. Hän käytti toisinaan taiteilijanimeä Richard Kean.
Elokuvia

Kindar, l’invulnerabile, 1965
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Osvaldo Civirani (englanniksi)
Operation Stackola

| Operation Stackola Luniz |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 4. heinäkuuta 1995
 Tyylilaji: hip hop
 Kesto: 66.34
 Levy-yhtiö: Virgin/Noo Trybe
Lunizin muut julkaisut
|   | Operation Stackola 1995 | Lunitik Muzik 1997 |
Operation Stackola on rap-yhtye Lunizin ensimmäinen albumi. Albumi julkaistiin vuonna 1995 ja se myi hittisingle I Got 5 on Itin avulla platinaa. Operation Stackola on tähän mennessä ryhmän myydyin albumi.
Kappalelista

"Intro" – 0:51
"Put the Lead on Ya" (mukana Dru Down) – 5:25
"I Got 5 on It" (mukana Michael Marshall) – 4:13
"Broke Hos" – 4:11
"Pimps, Playas & Hustlas" (mukana Dru Down ja Richie Rich) – 5:02
"Playa Hata" (mukana Teddy) – 4:31
"Broke Niggaz" (mukana Knucklehead ja Eclipse) – 5:19
"Operation Stackola" – 4:36
"5150" (mukana Shock G) – 4:03
"900 Blame a Nigga" – 4:18
"Yellow Brick Road" – 5:35
"So Much Drama" (mukana Nik Nack) – 4:14
"She's Just a Freak" – 4:12
"Plead Guilty" – 4:23
"I Got 5 on It (Reprise)" – 5:08
"Outro" – 0:33
Nurmijärven helluntaiseurakunta

| Nurmijärven helluntaiseurakunta |
| --- | --- |

 Helluntaiseurakunta helmikuussa 2024.
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  Suomen Helluntaikirkko
Perustettu:  1987
Pastori:  Esa-Pekka Mattila
Pääkirkko:  Rukoushuone Sepäntie 3 01900 Nurmijärvi
Jäseniä:  n. 200 (2023)
TV:  TV7 UskoTV
Radio:  Radio Dei
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nurmijärven helluntaiseurakunta on vuonna 1987 perustettu nurmijärveläinen helluntaiseurakunta. Seurakunnan pastori on Esa-Pekka Mattila. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Nurmijärven keskustassa Sepäntiellä. Seurakuntaan kuuluu noin 200 jäsentä. Seurakunta kuuluu Suomen Helluntaikirkko -kirkkokuntaan.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelukset, rukousillat, solut, lapsi- ja nuorisotyö ja musiikkitoiminta. Seurakunta järjestää ruokajakelua, ylläpitää kirpputoria sekä julkaisee Lähde-lehteä.
Nurmijärven helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta sekä TV7:n televisio- ja verkkokanavilla. Seurakunta tuottaa myös Rohkaisua Raamatusta-ohjelmaa sekä Seurakunnissa saarnattua-ohjelmaa, jota lähetetään Radio Deissä.
Historia

Helluntaiherätys saapui Nurmijärvelle ensimmäistä kertaa 1940-luvulla. 1970-luvulla Nurmijärvelle perustettiin rukouspiiri, jota kannattivat Hyvinkään helluntaiseurakunta ja Helsingin Saalem-seurakunta. Itsenäinen helluntaiseurakunta perustettiin 7. kesäkuuta 1987. Seurakunnan ensimmäisenä pastorina toimi Pentti Tarvonen. Tarvosta pastorina ovat seuranneet Leevi Haikonen, Jyrki Alanko, Marko Halttunen, Petri Viinikkala, Mika Tajla, Matti Niemelä ja Ville Kalaniemi.
Toimitilat

Nurmijärven helluntaiseurakunnan rukoushuone on valmistunut vuonna 1988. Rukoushuoneen pinta-ala on 1 115 neliömetriä ja kirkkosalissa on istumapaikkoja 243 henkilölle. Rukoushuoneen suunnittelija on arkkitehti Veikko Gröhn.
Syrakusan amfiteatteri

| Syrakusan amfiteatteri |
| --- | --- |
 Syrakusan amfiteatteri.
Sijainti:  Neapoliin arkeologinen alue, Syrakusa, Sisilia, Italia
Koordinaatit:  37°04′27″N, 15°16′44″E
Rakennustyyppi:  amfiteatteri
Valmistumisvuosi:  200-luku jaa.
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Syrakusa ja Pantalican nekropolis 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syrakusan amfiteatteri oli antiikin aikainen roomalainen amfiteatteri Syrakusassa Sisiliassa nykyisessä Italiassa. Se on yksi kaupungin parhaiten säilyneitä muinaisjäänteitä, ja sen rauniot sijaitsevat Neapoliin arkeologisella alueella nykyisen kaupungin länsiosassa.
Historia

Syrakusan amfiteatteri oli rakennettu myöhemmällä roomalaisella kaudella, oletettavasti 200-luvulla jaa. Eri arviot ovat vaihdelleet ensimmäisen vuosisadan jaa. ja 300-luvun jaa. välillä. Antiikin lähteiden mukaan kaupungissa järjestettiin gladiaattorinäytäntöjä jo ensimmäisellä vuosisadalla jaa. On mahdollista, että ne järjestettiin kaupungin kreikkalaisella teatterilla, joka oli roomalaisella kaudella muokattu roomalaisille huvituksille (ludi circenses) sopivaksi. Amfiteatteri saatettiin rakentaa teatterin käytyä liian pieneksi kyseiseen tarkoitukseen. Toinen mahdollisuus on, että amfiteatterissa olisi useampia rakennusvaiheita, ja se olisi rakennettu alun perin ensimmäisellä vuosisadalla ja nykyisessä muodossaan 200-luvulla.
1500-luvulla amfiteatterin samoin kuin useiden muiden alueen rakennusten kiviä käytettiin Ortigian saaren linnoittamiseen. Paikan arkeologiset kaivaukset aloitti Domenico Lo Faso Pietrasanta vuonna 1839. Amfiteatteria on tutkittu enemmän suhteellisen vähän ja myöhään, ja se oli vielä vuonna 2012 paljolti kasvillisuuden kätköissä. Se onkin usein jäänyt tunnetumman kreikkalaisen teatterin varjoon. Nykyisin amfiteatteri on turistien nähtävissä, mutta ainoastaan rajoitetuilta osin turvallisuussyistä.
Rakennus

Amfiteatteri sijaitsi Neapoliin eli Syrakusan ”Uuden kaupungin” alueella Hieron II:n alttarin itäpuolella, kaakkoon kreikkalaisesta teatterista. Rakennus oli ellipsin muotoinen. Sen pituus jotakuinkin pohjois-eteläsuunnassa oli 140 metriä ja leveys itä-länsisuunnassa 119 metriä. Keskellä olleen areenan pituus oli noin 69,3 metriä ja leveys noin 39,2 metriä. Amfiteatteri on yksi suurimmista tunnetuista roomalaisista amfiteattereista, ja esimerkiksi Veronan amfiteatteri on vain hieman suurempi. Amfiteatterin katsomon itäpuoli oli kaiverrettu kallioon ja länsipuoli rakennettu läheisistä latomioista eli louhoksista otetusta kalkkikivestä. Katsomo oli jaettu kolmeen osaan, joista ensimmäinen oli tarkoitettu Rooman kansalaisuuden omaaville, toinen varakkaille suvuille ja kolmas rahvaalle. Istuimiin oli kirjoitettu piirtokirjoituksina, kenelle ne oli tarkoitettu.
Sisäänkäynnit alas areenalle olivat pohjoisesta ja etelästä. Areenan keskellä oli suuri kaivanto, joka oli alun perin peitetty ja johon johti sivuilta kaksi käytävää. Se oli tarkoitettu joitakin esityksessä käytettyjä koneistoja varten. Ulkosivua kiersi tukimuuri, johon yhdistyivät katsojien sisäänkäynnit sekä joukko erilaisia huoneita ja vesisäiliöitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syrakusan amfiteatteri Wikimedia Commonsissa
Amfiteatterin raunioita.
Katsomoa.
Suorakulmainen kaivanto areenan keskellä.
Suklaata, kiitos

| Suklaata, kiitos> Merci pour le chocolat |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Claude Chabrol
Käsikirjoittaja:   Claude Chabrol  Charlotte Armstrong  Caroline Eliacheff 
Tuottaja:  Marin Karmitz
Säveltäjä:  Matthieu Chabrol
Kuvaaja:  Renato Berta
Leikkaaja:  Monique Fardoulis
Tuotantosuunnittelija:  Ivan Niclass
Pukusuunnittelija:  Elisabeth Tavernier
Pääosat:  Isabelle Huppert
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska, Sveitsi
Tuotantoyhtiö:  MK2 CAB Productions
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suklaata, kiitos (Merci pour le chocolat) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Claude Chabrolin ohjaama ranskalais-sveitsiläinen jännityselokuva, jonka pääosaa esittää Isabelle Huppert.
Juoni

Toisen vaimonsa kuoltua konserttipianisti André Polonski menee uudelleen vihille ensimmäisen kanssa. Tämä on sveitsiläinen suklaatehtaan perijätär Mika Muller. Pian nuori pianonsoiton opiskelija Jeanne Polet saa päähänsä että hän saattaa olla Polonskin tytär. Hän vierailee Polonskin talossa Sveitsin Lausannessa, tutustuu Polonskin poikaan – joka on syntynyt samana päivänä kuin Jeanne – ja alkaa ottaa pianotunteja Polonskilta. Vaimo Mika Muller tarjoilee heille kuuluisaa perheyrityksensä kaakaota, mutta Jeannelle alkaa pian selvitä ettei kaakao tule aivan suoraan tehtaan tuotantolinjalta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Isabelle Huppert  | … |  Marie-Claire 'Mika' Muller   |
|  Jacques Dutronc  | … |  André Polonski   |
|  Anna Mouglalis  | … |  Jeanne Pollet   |
|  Rodolphe Pauly  | … |  Guillaume Polonski   |
|  Brigitte Catillon  | … |  Louise Pollet   |
|  Michel Robin  | … |  Dufreigne   |
|  Mathieu Simonet  | … |  Axel   |
|  Lydia Andrei  | … |  Lisbeth   |
|  Véronique Alain  | … |  Madame le Maire   |
|  Isolde Barth  | … |  Pauline   |
|  Sibylle Blanc  | … |  Nathalie   |
Käännös suomeksi
Syklinen monikulmio

Syklinen kahdeksankulmio, joka on konkaavi monikulmio.
Konsyklisistä pisteistä voidaan helposti piirtää ympyrän keskipisteen paikka.
Syklinen kuusikulmio, joka on kompleksinen.
Syklinen monikulmio eli ympyrän sisään piirretty monikumio on geometriassa monikulmio, jonka kaikki kärjet sijaitsevat ympyrän kehällä. Tällöin voidaan sanoa, että kärkipisteet ovat konsykliset ja että monikulmio on syklinen.
Ympyrää, jonka sisään on piirretty monikulmio, voidaan kutsua ulkoympyräksi eli monikulmion ympäri piirretyksi ympyräksi. Monikulmion sivuja kutsutaan silloin myös jänteiksi. Kärkien välille piirrettyjä janoja sanotaan monikulmion lävistäjiksi.
Ominaisuuksia

Kahden monikulmion kärjen välille voidaan piirtää keskinormaali ja se kulkee aina ulkoympyrän keskipisteen kautta.
Syklisen monikulmion ulkoympyrän säde ja ympyrän yhtälöt voidaan laskea vain erityisissä tapauksissa sivujen tai lävistäjien pituuksien avulla. Helposti se onnistuu kolmioilla ja nelikulmioilla, mutta myös säännöllisillä monikulmioilla.
Jos annetusta janoista voidaan muodostaa monikulmio, on sen pinta-ala suurin silloin, kun sen kärkipisteet ovat konsykliset.
Syklisten nelikulmioiden sivujen ja lävistäjien pituudet toteuttavat Ptolemaioksen lauseen ja kuusikulmion vastaavasti Fuhrmannin lauseen.
Esimerkkejä

Kolmiot ovat kaikki syklisiä, sillä kolmion ympäri voidaan aina piirtää ympyrä. Muissa monikulmioissa syklisyys on erikoistapaus.
Nelikulmioista ainakin neliöt, suorakulmiot ja tasakylkiset puolisuunnikkaat ovat syklisiä. Syklisillä nelikulmioilla on eräitä erityisiä ominaisuuksia.
Säännölliset monikulmiot, kuten esimerkiksi tasasivuinen kolmio, neliö, säännöllinen viisikulmio ja säännöllinen kuusikulmio, ovat kaikki syklisiä.
Kaikki kolmiot ovat syklisiä.
Neliön sisällekin voidaan piirtää ympyrä.
Suorakulmion lävistäjä on ympyrän halkaisija.
Säännöllisiä monikulmioita.
Historia

Vaikka syklisten monikulmioiden idea on tunnettu jo pitkään, eivät matemaatikot ole saaneet niihin kunnollista otetta. Kolmion universaali syklisyys tunnettiin jo antiikin kreikassa ja syklisen nelikulmion ominaisuudetkin melko varhain. Silti jälkipolvet tuntevat vain kaksi syklisen monikulmion pinta-alan lauseketta: kolmiolle sen esitteli Heron ja nelikulmiolle Brahmagupta. Ongelma on osoittautunut hankalaksi, sillä moni on yrittänyt laskea ulkoympyrän säteen tai monikulmion pinta-alan, kun alkutietoina on annettu vain sivujen pituudet. Yleisesti tässä on onnistuttu vain tasasivuisissa tai tasakulmaisissa erikoistapauksissa. Nykyään käytettävät polynomien ominaisuuksia hyödyntävät menetelmät olisivat olleet muinaisille matemaatikoille liian vaativia, sillä sitä ne ovat myös nykymatemaatikoille. Möbius tarttui aiheeseen (vuonna 1828), mutta ei ratkaissut silloin ongelmaa. 1990-luvulla David Robbins käytti laajoja yhtälöryhmiä, joiden yhtälöissä oli runsaasti ratkaistavia muuttujia (viisikulmioissa 70, kuusikulmioissa 134 ja seitsemänkulmioissa 143 307 tuntematonta). Hänkään ei ratkaissut säteen tai pinta-alan lausekkeita eksplisiittisesti.
Aiheesta muualla

Maley, F. Miller & al.:On the Areas of Cyclic and Semicyclic Polygons (Arkistoitu – Internet Archive), 2004
Fedorchuk & Pak: Rigidity and polynomial invariants of convex polytopes, 2004
Pak, Igor: The area of cyclic polygons: Recent progress on Robbins’ conjecture, 2005
Moritsugu, Shuichi: Computing Explicit Formulae for the Radius of Cyclic Hexagons and Heptagons, 2011
Adamchik, Victor: Hunting the pentagon or areas of cyclic polygons, Carnegie Mellon University
Czédli, Gábor & Kunos, Ádám: On the geometric constructibility of cyclic polygons with even number of vertices[vanhentunut linkki], 2013
Original Album Classics

| Original Album Classics Mott the Hoople |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1972–1976
 Julkaistu: 2009
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: glam rock, hard rock, rock and roll
 Levy-yhtiö: Sony/Columbia
Mott the Hooplen muut julkaisut
| Two Miles from Heaven 1980 | Original Album Classics 2009 |   |
Original Album Classics on Mott the Hoople -yhtyeen vuonna 2009 julkaistu albumiboksi, joka sisältää yhtyeen viisi CBS Recordsin julkaisemaa albumia, mukaan lukien Mott the Hooplen raunioille syntyneen Mott-yhtyeen albumit Drive On ja Shouting & Pointing. Jokaiselle levylle on lisätty myös bonuskappaleita.
Sisältö

CD 1: Mott the Hoople: All the Young Dudes (1972)
CD 2: Mott the Hoople: Mott (1973)
CD 3: Mott the Hoople: The Hoople (1974)
CD 4: Mott: Drive On (1975)
CD 5: Mott: Shouting & Pointing (1976)
Olavi Suomalainen

Heikki Olavi Suomalainen (s. 27. maaliskuuta 1947 Sääminki) on suomalainen entinen kestävyysjuoksija.
Suomalainen voitti Bostonin maratonin vuonna 1972. Hänen voittoajakseen kirjattiin 2.15.39, joka jäi hänen maratonennätyksekseen. SM-maratonilla 1972 ja 1976 hän voitti pronssia maratonilta. Suomalainen edusti Kokemäen Kova-Väkeä.
Koulutukseltaan Suomalainen on kaivosinsinööri.
Olavi Silvo (teollisuusneuvos)

Pentti Edvard Olavi Silvo (26. kesäkuuta 1919 Vehkalahti – 30. tammikuuta 1999 Lahti) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Silvon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Eetu Silvo ja Elsa Olivia Wirman ja puoliso vuodesta 1955 taiteilija Kaarina Kristina Margareta von Schantz. Silvo tuli ylioppilaaksi 1937 Haminan yhteislyseosta ja valmistui lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1948. Hän osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan. Lahden Puutyö -yhtiön omistaja ja toimitusjohtaja hänestä tuli 1948. Yhtiö tunnettiin yhtenä johtavista toimistokalusteiden valmistajista, sillä oli Lahden ohella vuodesta 1981 tehdas myös Pieksämäellä. Silvo osallistui laajasti puusepänteollisuuden järjestötyöhön, toimien muun muassa Puusepänteollisuuden liiton puheenjohtajana 1956–1981, mutta myös Lahden alueen liike-elämän ja yritysten yhteistyöhön. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1982, vuotta ennen kuin luopui toimitusjohtajan työstään ja ryhtyi yrityksensä hallituksen puheenjohtajaksi. Kun Lahden Puutyö -yhtiö myytiin Iskulle 1985, Silvo jäi eläkkeelle. Sotilasarvoltaan Silvo oli reservin kapteeni (1968).
Sylvia-yhtye

Tanssiorkesteri Sylvia on suomalainen tanssiorkesteri, joka perustettiin 1978 ja sai Sylvia-nimen vuonna 1979. Aluksi yhtye keikkaili etupäässä Pohjois-Savon lavoilla, mutta vähitellen reviiri laajeni ja yhtye alkoi myös säestää 1980-luvun artisteja, kuten Reijo Kalliota, Henry Theeliä, Junnu Vainiota, Erkki Junkkarista, Seija Simolaa ja Anneli Saria. Vuonna 1983 säestettäväksi tuli Jamppa Tuominen ja tästä alkoi yhteistyö hänen kanssaan aina vuoteen 1989 saakka. Jampan säestyksiä kertyi  ympäri Suomea tuona aikana satoja. Ensimmäinen Kari Tapion säestys oli vuonna 1989 ja Karia säestettiin satunnaisesti. Vuoden 1988 tangokuningatar Kirsi Rissanen sai vuonna 1989 Sylviasta säestysorkesterinsa neljäksi vuodeksi.