stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viheraratit

| Viheraratit |
| --- | --- |
 Palmuaratti (Aratinga jandaya)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Alaheimo::  Arinae
Tribus::  Arini
Suku::  Viheraratit Aratinga  Spix, 1824
Katso myös
   Viheraratit Wikispeciesissä   Viheraratit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viheraratit (Aratinga) on papukaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 6 lajia.
Viheraratteihin (Aratinga) kuuluvia lajeja

Amazonianaurinkoaratti (Aratinga maculata)
Aurinkoaratti (Aratinga solstitialis)
Harmaapääaratti (Aratinga weddellii)
Huppuaratti (Aratinga nenday)
Kruunuaratti (Aratinga auricapillus)
Palmuaratti (Aratinga jandaya)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Viheraratit (Aratinga)
iNaturalist: Viheraratit (Aratinga)
UniProt: Taxonomy - Aratinga (englanniksi)
ITIS: Aratinga (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Aratinga (englanniksi)
Rekola (Kuusankoski)

Rekola on asuinalue ja pienalue Kouvolan Kuusankoskella, Mäkikylän tilastoalueella Kuusankosken kaupunginosassa. Se sijaitsee entisen Kuusankosken kaupungin keskustaajama-alueen länsiosassa, 2 kilometrin päässä Kuusaan keskustasta. Rekola rajautuu etelässä Paloharjuun, idässä Helsingintiehen, pohjoisessa Välimäkeen sekä Nauhan kuntoradan itäpäähän ja lännessä Mäkikylän ja Pilkanmaan väliseen voimalinjaan. Rekolassa on sijainnut ala-aste, joka lakkautettiin vuonna 2012 ja purettiin vuonna 2018. Rekolan asutus koostuu pääosin pientaloista, mutta myös muutamasta kerrostalosta. Myös Kouvolassa sijaitsee Rekola-niminen asuinalue.
Tim Cahill

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Tim Cahill vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi: Timothy Filiga Cahill
Syntymäaika: 6. joulukuuta 1979 (ikä 44)
Syntymäpaikka:  Sydney, Australia
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 senttimetriä
Junioriseurat
1997 1997–1998:  Sydney United  Millwall
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1998–2004 2004–2012 2012–2015 2015–2016 2016 2016–2018 2018 |  Millwall  Everton  New York Red Bulls  Shanghai Shenhua  Hangzhou Greentown  Melbourne City  Millwall | 217 (52) 272 (66) 72 (16) 34 (12) 17 (4) 28 (11) 10 (0) |
Maajoukkue
| 1993 2004 2004–2018 |  Samoa U-17  Australia U23  Australia | 2 (0) 5 (1) 107 (50) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20.7.2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20.7. 2018.
Timothy Filiga ”Tim” Cahill (s. 6. joulukuuta 1979 Sydney) on maajoukkueuransa jo lopettanut australialainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi englantilaista Millwallia ja pelasi myös Australian jalkapallomaajoukkueessa. Hänet  valittiin Oseanian vuoden pelaajaksi vuonna 2004. Hän oli myös ehdolla maailman parhaaksi pelaajaksi vuonna 2004.
Ura

Cahill muutti 17-vuotiaana Englantiin haaveenaan päästä ammattilaisjalkapalloilijaksi. Aikaisemmin hän oli edustanut Australiassa Sydney FC:tä. Englannin kakkosdivisioonassa pelannut (nykyään League One) Millwall FC teki sopimuksen Cahillin kanssa. Cahillin johdolla Millwall nousi kauden 2000–2001 päätteeksi ykkösdivisioonaan (nykyään Championship). Mestaruussarjassa Cahill johdatti kauden päätteeksi 13 maalillaan Millwallin neljänneksi ja joukkue oli lähellä nousua Valioliigaan. Lopullisen läpimurtonsa Cahill teki Englannissa kaudella 2003–2004, kun Millwall eteni ensimmäisenä joukkueena Valioliigan ulkopuolelta FA Cupin finaaliin saaden vastaansa Manchester Unitedin. Välierissä Cahill oli tehnyt voittomaalin Sunderlandia vastaan. Maali valittiin myös BBC:n vuoden urheiluhetkeksi. Vaikka Millwall hävisi loppuottelun Manchester Unitedille, Cahill herätti Valioliigajoukkueiden kiinnostuksen.
22. heinäkuuta 2004 Cahill siirtyi Millwallista Evertoniin 1,5 miljoonan punnan korvauksella. Cahillistä tuli vuonna 2004 kautta aikojen ensimmäinen Evertonin pelaaja, joka on ollut ehdolla Kultaisen pallon saajaksi. Everton menestyi kaudella 2004–2005, vaikka joukkue oli myynyt kauden kynnyksellä huippulupauksensa Wayne Rooneyn Manchester Unitediin. Cahillin Everton nousi neljän suuren joukkoon jättämällä paikallisvastustaja Liverpool FC:n vasta viidenneksi ja ilman Mestarien liigapaikkaa kaudelle 2005–2006. Cahill pelasi ensimmäisellä kaudellaan Evertonissa 33 peliä ja teki niissä 11 maalia. Maalimäärä riitti joukkueen sisäiseen maalikuninkuuteen ja kannattajien äänestyksessä hänet valittiin Evertonin parhaaksi pelaajaksi kaudella 2004–2005. Onnistunut kausi tuotti Cahillille uuden viisivuotisen jatkosopimuksen, joka allekirjoitettiin elokuussa 2005. Kausi 2005–2006 oli pettymys Evertonille ja Cahillille. Joukkue tippui Mestarien liigassa jo karsintavaiheessa. Valioliigassa joukkue jäi vasta 11:nneksi. Cahillin maalimäärä myös laski selvästi kaudesta 2004–2005. Hän teki vain kuusi maalia 32 ottelussa.
Cahill siirtyi Yhdysvaltoihin MLS-liigaan heinäkuussa 2012. Hän ehti pelata Yhdysvalloissa kolme kautta ja teki parhaalla kaudellaan 27 ottelussa 11 maalia. Helmikuussa 2012 Cahillin matka jatkui Kiinan Superliigaan Shanghai Shenhuaan, jossa hän ehti pelata yhden kauden ennen siirtoa Zhejiangiin. Myös siellä hän pelasi yhden kauden verran. Cahill teki Kiinassa kaikkiaan 16 maalia 51 ottelussa.
Elokuussa 2016 Cahill palasi kotimaahansa Australiaan. Hän teki sopimuksen Melbourne Cityn kanssa. Cahill ehti pelata Melbournessa puolitoista kautta tehden 11 maalia tuona aikana. Tammikuussa 2018 julkistettiin Cahillin paluu Millwalliin, jossa hän pelasi edellisen kerran kaudella 2003–2004. Seura kuitenkin purki sopimuksen kauden lopussa keväällä 2018.
Ura > Maajoukkueura > Samoa

Cahill pelasi 14-vuotiaana Samoan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa, minkä vuoksi kesti vuoteen 2004, ennen kuin hän sai luvan edustaa Australiaa.
Ura > Maajoukkueura > Australia

Cahill teki debyyttinsä Australian maajoukkueessa 30. maaliskuuta 2004 Etelä-Afrikkaa vastaan. Toukokuussa 2004 hänet valittiin Oseanian mestaruuskilpailuiden joukkueeseen sekä elokuussa Ateenan olympialaisiin. Cahill iski ensimmäisessä täydessä ottelussaan kaksi maalia ja seuraavassa hän teki hattutempun. Vuonna 2004 hänet valittiin Oseanian vuoden pelaajaksi. Cahillista tuli 12. kesäkuuta 2006 Australian historian ensimmäinen maalintekijä maailmanmestaruuskisoissa, kun hän teki kaksi maalia Japanin verkkoon. Pelin jälkeen FIFA valitsi Cahillin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Australia eteni lopulta kisoissa neljännesvälieriin, joissa se hävisi Italialle. Cahill pelasi neljät MM-kisat vuosina 2006–2018 ja lopetti maajoukkueuransa Venäjän MM-kisojen jälkeen. Hän pelasi yhteensä 107 maaottelua, joissa teki 50 maalia.
Muuta

Cahillin äiti on samoalainen ja isä englantilainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tim Cahill Wikimedia Commonsissa
Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Schwarzer |
2 Neill |
3 Moore |
4 Cahill |
5 Čulina |
6 Popović |
7 Emerton |
8 Skoko |
9 Viduka |
10 Kewell |
11 Lazaridis |
12 Čović |
13 Grella |
14 Chipperfield |
15 Aloisi |
16 Beauchamp |
17 Thompson |
18 Kalac |
19 Kennedy |
20 Wilkshire |
21 Sterjovski |
22 Milligan |
23 Bresciano |
Valmentaja Hiddink
Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Schwarzer |
2 Neill |
3 Moore |
4 Cahill |
5 Čulina |
6 Beauchamp |
7 Emerton |
8 Wilkshire |
9 Kennedy |
10 Kewell |
11 Chipperfield |
12 Federici |
13 Grella |
14 Holman |
15 Jedinak |
16 Valeri |
17 Rukavytsya |
18 Galekovic |
19 Garcia |
20 Milligan |
21 Carney |
22 Vidošić |
23 Bresciano |
Valmentaja Verbeek
Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Ryan
2 Franjic
3 Davidson
4 Cahill
5 Milligan
6 Špiranović
7 Leckie
8 Wright
9 Taggart
10 Halloran
11 Oar
12 Langerak
13 Bozanic
14 Troisi
15 Jedinak
16 Holland
17 McKay
18 Galeković
19 McGowan
20 Vidošić
21 Luongo
22 Wilkinson
23 Bresciano
Valmentaja Postecoglou
Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Ryan |
2 Degenek |
3 Meredith |
4 Cahill |
5 Milligan |
6 Jurman |
7 Leckie |
8 Luongo |
9 Juric |
10 Kruse |
11 Nabbout |
12 Jones |
13 Mooy |
14 Maclaren |
15 Jedinak |
16 Behich |
17 Arzani |
18 Vukovic |
19 Risdon |
20 Sainsbury |
21 Petratos |
22 Irvine |
23 Rogic |
Valmentaja Van Marwijk
Risto Töllikkö

| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Miesten salibandy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Göteborg 2014 | salibandy |  |
Risto Töllikkö (s. 3. heinäkuuta 1991) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Esport Oilersia. Töllikkö on pelipaikaltaan puolustaja. Töllikkö lyö vasemmalta ja hän on 181 senttimetriä pitkä. Hän on edustanut liigassa vain NST:tä, mutta hänen kasvattajaseuransa on Taipalsaaren Kisa. Töllikkö kuuluu myös Suomen salibandymaajoukkueeseen. Hän pelasi siinä vuoden 2014 MM-kisoissa Göteborgissa, jossa hän saavutti hopeaa tehden muun muassa Suomen 2-0 -johtomaalin finaalissa Ruotsia vastaan. Suomi hävisi tuon ottelun lopulta 2-3.
Hänen sisarensa Anni Mukala (o.s. Töllikkö) on pelannut naisten liigassa ja tyttöjen maajoukkueessa.
Richard Estes

Richard Estes vuonna 2014.
Richard Estes (s. 14. toukokuuta 1932 Kewanee, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, joka on saavuttanut mainetta fotorealistisilla maalauksillaan.
Estes opiskeli taidealaa Chicagossa (School of the Art Institute) ja aloitti työnsä täyspäiväisenä taidemaalarina 1960-luvulla.
Risto Tainio (maaherra)

Risto Adrian Tainio (22. maaliskuuta 1927 Tyrvää – 5. helmikuuta 2005 Tampere) oli suomalainen hallintomies, varatuomari ja Hämeen läänin maaherra vuosina 1979–1994.
Risto Tainio vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tyrvään Asemanmäessä eli niin sanotussa Nälkälänmäessä. Hänen vanhempansa olivat Adrian Tainio (ent. Renvall) ja Bertta Rinne. Hän tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta Vammalasta vuonna 1948. Hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1956 ja sai varatuomarin arvon 1958.
Tainio oli Pirkanmaan Maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1959–1962, Työväen Keskinäisen Vakuutusyhtiön Turvan toimitusjohtajana 1967–1979 ja Hämeen läänin maaherrana 1979–1994. Puoluetaustaltaan Tainio oli sosialidemokraatti.
Risto Tainion tytär, lääketieteen tohtori Hanna Tainio, on ollut näkyvästi mukana Tampereen kunnallispolitiikassa ja toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 2011–2015.
Aiheesta muualla

Risto Tainion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Veitsiluodon työväentalo

| Veitsiluodon työväentalo> Rytikarin työväentalo |
| --- | --- |
 Veitsiluodon työväentalo
Osoite:  Rytikatu 27
Sijainti:  Rytikari, Kemi
Koordinaatit:  65°41′13″N, 24°38′51″E
Valmistumisvuosi:  1948
Suunnittelija:  rakennusmestari Jalmari Mäkinen
Rakennuttaja:  Veitsiluodon Työväentalo Oy
Omistaja:  Veitsiluodon Työväentalo Oy
Runkorakenne:  lauta, tiili
Julkisivumateriaali:  lauta, rappaus
Kerrosluku:  osin 2-kerroksinen
Kerrosala:  742 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Veitsiluodon työväentalon vaatenaulakot eteisessä.
Veitsiluodon työväentalon kahvila
Veitsiluodon työväentalo on Kemissä Rytikarin kaupunginosassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväenliiton osasto nro 258 perustettiin Veitsiluodossa vuonna 1923. Ammattiosasto ei saanut käyttää Veitsiluodon sahan ruokalaa kokouksiinsa, mutta sai luvan järjestää tiloissa iltamia, joista saadut tulot laitettiin oman talon rakentamisrahastoon. Tontti ostettiin vuonna 1924 Rytikarista Ahoruonalan perintötilasta. Puutyöväen Liiton osasto 109, jolle tontti ja omaisuus oli siirtynyt, siirsi sen edelleen vuonna 1928 perustetulle Veitsiluodon Työväenyhdistykselle, joka oli perustettu ammattiosastojen yhteistyöjärjestöksi.
Rakennus

Työväentalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1927 pohjatöiden tekemisellä ja tukkien veistämisellä hirsiksi. Tukit oli ostettu velaksi Veitsiluodon sahalta ja sementti Kemin Osuuskaupalta. Rakennuksessa oli noin viisi hirsikertaa, kun talo takavarikoitiin 1930-luvun alussa. Toinen rakennusvaihe alkoi Veitsiluodon Kisaveikkojen käynnistäessä rahoitushankkeen vuonna 1938. Vanha tontti oli kuitenkin liian pieni ja se vaihdettiin isompaan. Talvisodan alkaminen pysäytti rakentamisen. Varojen kerääminen aloitettiin uudelleen sotien jälkeen toukokuussa 1946. Työntekijöiltä kerättiin lahjoituksia, järjestettiin arpajaisia ja myytiin osakkeita vuonna 1945 perustettuun Veitsiluodon Työväentalo Osakeyhtiöön. Osakeyhtiö oli perustettu talon rakentamista varten. Rakentaminen alkoi pohjatöiden teolla talkoilla kesällä 1947. Talon suunnitteli Veitsiluoto Oy:n ylirakennusmestari Hj. Mäkinen. Ensimmäiset talkootanssit pidettiin uudella talolla lokakuussa 1948 ja toisen kerran tanssittiin valmiissa talossa uudenvuodenaattona.
Talo on rankorakenteinen ja se on vuorattu pystyrimalaudoituksella. Katteena on huopa. Taloon rakennettiin elokuvahuone vuonna 1950. Talossa syttyi tulipalo keskuslämmitysputkien hitsauskipinästä vuonna 1954. Palossa tuhoutuivat juhlasali ja näyttämö. Korjaustöiden yhteydessä taloa laajennettiin rakentamalla wc-tilat ja vahtimestarin asunto. Asunto rakennettiin tiilestä ja rapattiin ulkoa. Talon pintoja kunnostettiin 1960-luvulla osakkaina olevien ammattiosastojen toimesta. 1980-luvulla talo peruskorjattiin: vesikatto korjattiin, ulkovuori korjattiin ja maalattiin, ikkunat tiivistettiin ja maalattiin, sisäpinnat maalattiin ja lakattiin. Taloa lisäeristettiin, saniteettitiloja laajennettiin sekä uusittiin ja öljylämmitys vaihdettiin kaukolämpöön. 2000-luvulla taloa on kunnostettu useaan otteeseen mm. Kotiseutuliiton myöntämän avustuksen turvin.
Toimintaa työväentalolla

Huvitoiminta käynnistyi hitaasti 1950-luvun alussa, kun työväestöllä ei ollut varaa käyttää rahaa huvituksiin sodanjälkeisinä vuosina. Elokuvien esittäminen aloitettiin 1950-luvulla. Elokuvien esitykset hoiti aluksi Suomi-Neuvostoliitto-Seura, myöhemmin toimintaa pyöritettiin itse. Elokuvissa kävijät vähenivät 1960-luvulla, kun televisio yleistyi kodeissa. Elokuvien esittämisestä luovuttiin vuonna 1984. Pääosa tuloista saatiin nuorison tanssi- ja piirileikki-illoista 1960-luvulla. Talolla järjestettiin levytansseja tiistaisin ja torstaisin. Lauantaisin tansseja säesti orkesteri. Veitsiluodon Kisaveikot aloittivat 1960-luvulla bingoillat. Nuorisotanssien suosio hiipui 1970-luvulla. 2000-luvulla talolla on kokousten ohella järjestetty perhetilaisuuksia, huutokauppoja, myyjäisiä, tansseja ja monenlaista kerhotoimintaa.
Robert Dwayne Gruss

Robert Dwayne Gruss (s. 25. kesäkuuta 1955 Texarkana) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Davenportin hiippakuntaan William Edwin Franklin 2. heinäkuuta 1994, ja hänet nimitettiin Rapid Cityn piispaksi 26. toukokuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Clayton Nienstedt, jota avustivat Samuel Joseph Aquila ja Martin John Amos.
Riihimäen kihlakunta

Riihimäen kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Hausjärvi, Loppi ja Riihimäki. Kihlakunta sijaitsi aluksi Hämeen läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Etelä-Suomen läänissä.
Rusted Pieces

| Rusted Pieces Megadeth |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Äänitetty : 1986–1991
 Julkaistu: huhtikuu 1991
 Tuottaja(t): Victoria Hamburg
 Ohjaaja: Robert Longo
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 43.00
Megadethin muut julkaisut
|   | Rusted Pieces 1991 | Exposure of a Dream 1992 |
Rusted Pieces on Megadethin vuonna 1991 julkaisema kotivideo. Se sisältää yhtyeen siihen asti julkaisemat kuusi sensuroimatonta musiikkivideota, joista Dave Mustaine ja David Ellefson vuorotellen kertovat.
Video on julkaistu VHS, Laserdisc sekä DVD-formaateissa.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Albumilta | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Peace Sells | Peace Sells... But Who’s Buying? (1986) |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Wake Up Dead | Peace Sells... But Who’s Buying? (1986) |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | In My Darkest Hour | So Far, So Good... So What! (1988) |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Anarchy in the U.K. | So Far, So Good... So What! (1988) |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Holy Wars... The Punishment Due | Rust in Peace (1990) |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Hangar 18 | Rust in Peace (1990) |  |  |  |  |  |  |  |
Veitsiluodon Vastus

| Veitsiluodon Vastus |
| --- | --- |

Perustettu:  1930
Kotikunta:  Kemi
Kotikenttä:  Hepolan kenttä
Värit:           
Sarja:  Suomi-sarja
Puheenjohtaja:  Kaarlo Henttinen
Päävalmentaja:  Jari Eskola
 Kultaa:  4 (1969, 1972, 1973, 1974)
 Hopeaa:  3 (1963, 1971, 1985)
 Pronssia:  3 (1976,  1977,1980)
Veitsiluodon Vastus on kemiläinen, vuonna 1930 perustettu urheiluseura. Seura keskittyi 1970-luvulta lähtien jääpalloon. Seuran lajeina ovat aiemmin olleet myös palloilulajeista pesäpallo 1960-luvulle ja jalkapallo 1970-luvulle  asti. Veitsiluodon Vastus oli aina 1950-luvulle asti myös painiseura. Menestynein vastuslainen painija on ollut Euroopan mestari ja olympia-nelonen Väinö Perttunen.
Vastus on voittanut jääpallon miesten Suomen mestaruuden vuosina 1969, 1972, 1973 ja 1974. Tuolloin joukkueeseen kuuluivat muun muassa maajoukkuepelaajat Seppo Jolkkonen, Pertti Tammilehto, Juha Eklund ja Asko Eskola. Jolkkonen toimi myös seuran puheenjohtajana vuosina 1971–1973. Vastus nousi SM-sarjaan kaudeksi 1954–1955 ja pelasi ylimmällä sarjatasolla 53 peräkkäistä kautta, kunnes syksyllä 2007 se joutui luopumaan sarjapaikastaan pelaajapulan vuoksi. Seura on pelannut vuodesta 2009 lähtien jääpallon Suomisarjaa.
Vastus voitti naisten jääpallon ensimmäisen Suomen mestaruuden vuonna 1979 ja uusi mestaruutensa seuraavana vuonna. Kaikkiaan seura on voittanut 28 jääpallon Suomen mestaruutta eri sarjoissa.
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Lauri Salminen (1948)
Saavutukset

Miehet
4 Suomen mestaruutta: 1969, 1972, 1973, 1974
3 SM-hopeaa
3 SM-pronssia
Yhteensä
28 Suomen mestaruutta
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Risto Ahonen

Risto Ahonen -nimisiä henkilöitä ovat:
Risto Ahonen (1943–2008), SDP:n kansanedustaja
Risto Ahonen (s. 1949), viestintäsuunnittelija, kirjailija ja kolumnisti
Risto A. Ahonen (s. 1943), pappi, teologian tohtori ja kirjailija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Risto Ahonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Risto Tupamäki

| Risto Tupamäki |
| --- | --- |
 Risto Tupamäki vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1957 Petäjävesi
Kuollut: 15. toukokuuta 2019 (62 vuotta) Petäjävesi
Raviohjastaja
Voittosumma:  4,2 milj. €
Starttien määrä:  15 066
Voittoja:  1 996
Risto Kalle Olavi Tupamäki (17. maaliskuuta 1957 Petäjävesi – 15. toukokuuta 2019 Petäjävesi) oli suomalainen ravivalmentaja ja raviohjastaja. 1970-luvulla uransa aloittanut Tupamäki saavutti ohjastajana lähes 2 000 voittoa. Suomenhevosiin keskittynyt Tupamäki voitti ravikuningattaren tittelin tammalla Uja vuonna 1998 ja ravikuninkuuden oriilla Costello vuonna 2018. Hänen muita suurkilpailuvoittojaan oli muun muassa Kylmäveristen Pohjoismaiden mestaruus, jonka Tupamäki voitti kolmasti vuosina 1979–1980 (Pelurkki) ja 2018 (Costello).
Risto Tupamäen isä oli tunnettu hevosmies ja järjestöihminen Tauno Tupamäki (1913–1987). Hänen poikansa Antti Tupamäki on raviohjastaja ja -valmentaja. ja veljensä Antero Tupamäki tunnettu hevosiin perehtynyt eläinlääkäri.
Tupamäki kuoli tapaturmaisesti toukokuussa 2019 ollessaan metsätöissä kotitilallaan Petäjävedellä.
Aiheesta muualla

Risto Tupamäki Suomen Hippoksen tietokannassa
Riihimäen linja-autoasema

| Riihimäen linja-autoasema |
| --- | --- |
 Riihimäen kauppatori ja linja-autoasema
Valmistumisvuosi:  1956
Suunnittelija:  Martti Jaatinen
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riihimäen linja-autoasema Riihimäellä torin vieressä on kulttuurihistoriallisesti arvokas rakennus. Se oli pitkään purku-uhan alla, kun tekninen lautakunta halusi sen purkaa, mutta marraskuussa 2014 kaupunginhallitus päätti ettei sitä pureta. Tekninen lautakunta ajoi kaavamuutosta, jolla suojelupäätös olisi purettu. Suojelun tarpeellisuudesta ovat samaa mieltä myös korkein hallinto-oikeus, Museovirasto ja Hämeen ELY-keskus. Linja-autoasema on valmistunut vuonna 1956. Sen on suunnitellut professori Martti Jaatinen.
Riihimäellä syntyi kansanliike Pro Linja-autoasema puolustamaan rakennuksen säilyttämistä. Tekninen lautakunta kaavaili paikalle pysäköintialuetta paikalle suunnitelluille asuinrakennuksille.
Rypälemehu

Rypälemehu on viinirypäleistä tehtyä mehua. Sitä voidaan valmistaa liedellä keittämällä. Rypälemehu sisältää runsaasti flavonoideja. Joihinkin joulun ajan glögeihin käytetään rypälemehua, kuten Keski-Euroopassa tunnettuun Glühweiniin.
Ryssän kintereillä

| Ryssän kintereillä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jussi Kukkonen
Kieli:  suomi
Genre:  sotaromaani
Kustantaja:  Arvi A. Karisto
Julkaistu:  1941
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  225
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ryssän kintereillä on Jussi Kukkosen kirjoittama sotaromaani. Kirja poistettiin kirjakauppojen valikoimista vuosina 1944 ja 1945 valvontakomission määräyksestä ja oikeusministeriön aloitteesta.
Risto Airaksinen

| Risto Airaksinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. marraskuuta 1949 
Kansalaisuus:   Suomi
Raviohjastaja
Kotirata:  Jokimaa, Lahti
Lisenssi:  A
Voittosumma:  3 479 530 €
Starttien määrä:  7 851
Voittoja:  1 278
1000. voitto:  1998
Tilastot päivitetty:  21. Joulukuuta 2022
Risto Airaksinen (s. 5. marraskuuta 1949) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Nykyään hänet tunnetaan erityisesti Ruotsissa syntyneiden hevosten maahantuojana ja kilpailuttajana.
Airaksinen pitää 12 hevosen valmennustallia kotikunnassaan Hämeenkoskella. 1970- ja 1980-luvuilla Airaksinen vaikutti pitkään Ruotsissa, työskennellen aluksi Olle Goopin tallilla Rättvikissä. Myöhemmin hänellä oli oma talli Axevallan raviradalla sekä Kungsbackassa Göteborgin lähistöllä.
Airaksinen kuuluu Suomen ravivalmentajat ry:n hallitukseen.  Hän on toiminut yhdistyksen puheenjohtajana 1990-luvulla. Airaksinen muistetaan myös vuoden 1995 jääkiekon MM-kultajoukkueen lahjana saaman Golden Karjalan valmentajana.
Viheraurinkoahven

| Viheraurinkoahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Aurinkoahvenet Centrarchidae
Alaheimo::  Lepominae
Suku::  Lepomis
Laji::  cyanellus
Kaksiosainen nimi
 Lepomis cyanellus  Rafinesque, 1819 
Synonyymit
 Apomotis cyanellus Rafinesque, 1819  Chaenobryttus cyanellus Rafinesque, 1819  Icthelus cyanella Rafinesque, 1819  Lepidomus cyanellus Rafinesque, 1819  Lepomis cyanella Rafinesque, 1819  Lepomus cyanellus Rafinesque, 1819  Telipomis cyanelus Rafinesque, 1819 
Katso myös
   Viheraurinkoahven Wikispeciesissä   Viheraurinkoahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viheraurinkoahven (Lepomis cyanellus) on aurinkoahventen (Centrarchidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Constantine Samuel Rafinesque kuvasi sen tieteelle vuonna 1819. Sen tieteellinen lajinimi cyanellus merkitsee sinistä.