stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaihtokaupat
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo Vaihtokauppoja riehakkaaksi komediaksi hyvine näyttelijöineen. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Vaihtokaupat kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Aiheesta muualla

Vaihtokaupat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
AV-suunnittelu

AV-suunnittelu eli audiovisuaalisen tekniikan suunnittelu on suunnittelua, jolla varmistetaan tilan sopivuus äänen ja kuvan esittämiseen, tallentamiseen tai toistamiseen. Sitä käytetään tyypillisesti kulttuuritiloissa, oppilaitoksissa, kirkoissa ja muissa julkisissa tiloissa.
AV-suunnittelun  tarkoituksena on tuottaa riittävät suunnitelmat audiovisuaalisen tekniikan tarpeista muiden suunnittelualojen lähtötiedoiksi (mm. arkkitehti-, sisustus-, LVI- (lämmitys-, vesi- ja ilmastointi-) ja sähkösuunnittelua) sekä mahdollistaa AV-tekniikan tarvitsemien tarpeiden kilpailuttaminen (esim. sähkö- ja teleliitännät sekä AV-kaapelointi osana AV-urakkaa sekä AV-järjestelmien toteuttamiseen tarvittavat rakennustekniset aputyöt osana rakennusurakkaa).
Lisäksi AV-suunnitelmat mahdollistavat AV-urakan tai laitehankinnan kilpailuttamisen siten, että saadut suunnitelmat ovat yhdenmitallisia ja näin saadut urakkahinnat vertailukelpoisia.
AV-suunnittelu on yksi taloteknisen suunnittelun erikoisaloista, kuten akustiikka-, keittiö- tai turvasuunnittelu.
AV-suunnittelijan yksi tärkeimmistä tavoitteista on sovittaa AV-tekniikka osaksi rakennuksen kokoisratkaisua, jotta AV-tekniikan erityisvaatimukset on huomioitu osana rakentamisen kokonaisuutta.
Laajimmassa merkityksessään AV-suunnittelu avustaa kaikkia suunnittelualueita esitystilan optimoimiseksi käyttötarkoitukseensa:
Arkkitehti- ja sisustussuunnittelua tilojen mitoituksissa, akustisissa ratkaisuissa, sisustusmateriaaleissa ja värityksissä, erikoiskalusteissa jne.
Rakennesuunnittelua ripustuskuormissa, reikäkuvissa jne.
LVI-suunnittelua lämpökuormien määrittämisessä, jäähdytystarpeissa, kanavien sijoittelussa jne.
Sähkösuunnittelua sähköpisteissa, kaapelireiteissä ja kaapeloinnissa, valaistuksen määrityksissa ja ohjauksessa jne.
Rakennuttajia hankesuunnittelmien tarkentamisessa, suunnittelun ohjauksessa, AV-urakoiden kilpailutuksessa ja valvonnassa.
AV-suunnittelu sisällytetään vaativissa kohteissa tasavertaisena suunnittelualueena muiden perinteisten suunnittelualueiden joukkoon. Vaativissa saneerauskohteissa, joissa AV-tekniikka on laadukas ja asettaa runsaasti vaatimuksia muille suunnittelualueille, toimii AV-suunnittelija usein pääsuunnittelijana ja päävalvojana. AV-suunnittelu voi tarkoittaa myös järjestelmäsuunnittelua. Siinä tapauksessa av-suunnittelu keskittyy vain esitystekniikan määrittämiseen ja keskeisten ohjeiden antamiseen esim. sähkösuunnittelua varten. Kapeampi suunnitteluohjelma voi riittää, jos tila vain remontoidaan av-esitystilaksi tai vain esitysjärjestelmä uusitaan.
Alkuroni

| --- | --- |

Alkuroni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-[(1S,9Z,11S,13S,17S,25Z,27S,33S,35S,36S)-38-(2-hydroksietylideeni)-14,30-bis(prop-2-enyyli)-8,24-diatsa-14,30-diatsoniaundekasyklo[25.5.2.211,14.11,26.110,17.02,7.013,17.018,23.030,33.08,35.024,36]oktatriakonta-2,4,6,9,18,20,22,25-oktaen-28-ylideeni]etanoli
Tunnisteet
CAS-numero: 23214-96-2
ATC-koodi: M03AA01
PubChem CID: 5311001
DrugBank: DB13648
Kemialliset tiedot
Kaava: C44H50N4O2 
Moolimassa: 666,88
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: virtsan mukana
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Alkuroni (diallyylibisnortoksiferiinidikloridi, Alloferin)  on eräs kuraren tyyppinen lääkeaine, jota kutsutaan lihasherpauttajaksi eli lihasrelaksantiksi. Ainetta valmisti Roche. Sillä voidaan helpottaa spastisia lihasten jännitystiloja: sitä on käytetty leikkauksissa, sillä se laukaisee lihastonusta. Aine ei itsessään ole sedatiivi – eli se ei puuduta tai nukuta, vaan lamaannuttaa lihaksia. Alkuronin ainut käyttökohdealue on ollut kirurgia.
Alloferinia oli saatavilla vain lääkeampulloina yksinomaan; á 5 mg/ml. Yksi 2 ml lääkeampulli sisälsi 10 mg vaikuttavaa lääkeainetta.
Alloferin on ollut käytössä ainakin 1970-luvulla. Sen jälkeen ovat tämän lääkkeen käytön korvanneet: rokuroni, vekuroni ja pankuroni. Alloferinin eduiksi on laskettu sen tehokkuus eli voimakkuus, noin kaksinkertainen d-tubokurariiniin nähden; sekä d-tubokurariinia puolta lyhyempi vaikutusaika. Lääkkeen vastavaikuttajia ovat atropiini ja neostigmiini.
Otto Fleming
Kirjallisuutta

Kajanti, Caius: Itsepäisiä miehiä.  Karisto, 2004.  ISBN 951-23-4538-2
Hagelstam, Wentzel: Starka Baron: Otto Fleming.  Åbo:  Åbo Tryckeri och Tidnings Aktiebolag, 1924.  (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Väkevä parooni, Seura, 2.1.1935, nro 1, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Kommunistinuoret

| Kommunistinuoret ry |
| --- | --- |

Perustettu:  2019
Kotipaikka:  Helsinki
Pääsihteeri:  Arvo Lehtomäki
Puheenjohtaja:  Bex Tapanainen
Varapuheenjohtaja:  Mikael Jurvanen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kommunistinuoret on marraskuussa 2019 perustettu Suomen kommunistisen puolueen nuorisojärjestö. Järjestön puheenjohtajana toimii Bex Tapanainen.
Historia

Vuonna 2000 perustettu Kommunistinen nuorisoliitto lopetti käytännössä toimintansa vuonna 2019. Vaikka KomNl oli itsenäinen nuorisojärjestö, niin se teki tiivistä yhteistyötä SKP:n kanssa ja moni KomNl:n aktiivi toimi myös SKP:ssä. KomNl:n toiminnan päätyttyä puolueessa ryhdyttiin miettimään vaihtoehtoja nuorisotoiminnan kehittämiseksi. SKP:n edustajakokous 15.–16. kesäkuuta 2019 päätti perustaa puolueelle uuden nuorisotyöryhmän, joka alkaa organisoimaan ja järjestämään puolueen nuorisotoimintaa. Työryhmässä ryhdyttiin pian harkitsemaan nuorisojärjestön perustamista muun muassa joukkojärjestöyhteyksien ja kansainvälisen toiminnan vahvistamisen vuoksi. Kommunistinuorten perustamiskokous pidettiin 21. marraskuuta 2019. Yhdistysrekisteriin Kommunistinuoret ry merkittiin 27. tammikuuta 2020.
Kommunistinuorten ensimmäisenä puheenjohtajana toimi vantaalainen Jiri Mäntysalo vuosina 2019–2022.
Järjestön kolmannessa vuosikokouksessa Kuopiossa 19. maaliskuuta 2022 uudeksi puheenjohtajaksi valittiin tamperelainen Bex Tapanainen. "Tapanainen on valmis väkivaltaan vallankumouksen saavuttamiseksi", Yle kertoi haastattelussaan. Tämä herätti arvostelua, koska haastattelu ei kyseenalaistanut väkivaltaa mitenkään. Aiemmassa HS-haastattelussa Tapanainen sanoi, että tietyn pisteen jälkeen väkivaltaa tarvitaan ja että Suomi on fasismin tiellä, mistä merkkejä ovat kommunismin vastustaminen ja yhteiskunnan militarisoituminen.
Ideologia

Kommunistinuorten tavoitteena on sosialistiseen yhteiskunta- ja talousjärjestelmään siirtyminen ja tuotantovälineiden yhteisomistus sekä päämääränä kommunistinen yhteiskunta, johon edetään kun sosialistiset yhteiskunnat muodostavat liiton keskenään. Kommunistisessa yhteiskunnassa ei ole enää tarvetta valtioille tai armeijoille. Kommunistinuoret kuvailee itseään poliittisen nuorisotoiminnan kentällä ainutlaatuiseksi toimijaksi, joka ei ole sitoutunut kapitalismiin ja markkinatalouteen. Järjestö haluaa tuoda epäoikeudenmukaisuudet, riiston ja sorron näkyville ja tietoisuuteen sekä toimia aidosti ihmisiä, eläimiä ja ympäristöä alistavien rakenteiden kumoamiseksi.
Puheenjohtajat

Jiri Mäntysalo 2019–2022
Bex Tapanainen 2022–
Teuvo Peltoniemi

Teuvo Peltoniemi vastaanottaa ”"Vuoden tiedottaja 2006” riimusauvan.
Teuvo Peltoniemi (s. 1950) on A-klinikkasäätiön entinen viestintäjohtaja ja Tiimi-lehden sekä Päihdelinkin entinen päätoimittaja. Hän on aikaisemmin työskennellyt muun muassa radio- ja tv-toimittajana, videotuottajana sekä tutkijana. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden lisensiaatti. Hän toimii nykyisin Sosiomedia oy:n  päätoimittajana.
Peltoniemen tärkeimmät pitkäaikaiset työprojektit ovat Suomessa Lasinen lapsuus -toiminta, Päihdelinkki-verkkopalvelu, Promille-tekstiviestipalvelu,  päihdetiedotusseminaarit, sekä EU:ssa päihdetelematiaverkosto Prevnet Network ja päihdeperhetyöverkosto Encare.
Peltoniemi on myötävaikuttanut monien päihdekysymysten, perheväkivallan, lasten ruumiillisen kurituksen ja seksuaalisen hyväksikäytön, nopeusrajoitusten sekä nettiriippuvuuden nousemiseen julkisen keskustelun kohteeksi .Hänen Kohti parempaa maailmaa -teoksensa suomalaisista utopiayhteisöistä on edelleen alan perusteos.
Teuvo Peltoniemi ja hänen hankkeensa ovat saaneet merkittäviä tunnustuksia, kuten Valtionpalkinnon 2011 ”esimerkillisestä ja ennakkoluulottomasta tiedonjulkistamistyöstä”, Vuoden tiedetoimittajan palkinnon 2007, Vuoden tiedottajan palkinnon 2006 , sekä Pääministerin Parhaat tietoyhteiskuntakäytännöt 2006 erikoispalkinnon Päihdelinkistä.
Kirjallinen tuotanto

Tietokirjailijana ja tiedetoimittajana Peltoniemi on kirjoittanut, toimittanut tai kääntänyt 18 kirjaa, jotka käsittelevät alkoholia, huumeita, perheväkivaltaa, lasten seksuaalista hyväksikäyttöä, liikennettä, utopiasiirtolaisuutta ja tietoyhteiskuntaa. Hän on tuottanut lähes 500 kotimaista ja kansainvälistä artikkelia tai esitelmää. Hän on median paljon käyttämä asiantuntija päihde- ja riippuvuusasioissa.
Kirjoittaja
Paratiiseja rakentamassa - Suomalaisten utopiayhteisöjen historiaa”, Helsinki 2024.
Terassilta tiputukseen –  puheenvuoroja päihteistä. A-klinikkasäätiö, Helsinki 2009.
(Timo Larmelan kanssa)  Kahta mieltä kannabiksesta. A-klinikkasäätiö, Helsinki 1998.
Yhteinen salaisuus – seksuaalisesti hyväksikäytetyt lapset kertovat. Otava, Helsinki 1988.
Kohti parempaa maailmaa – suomalaiset ihanneyhteisöt 1700-luvulta nykypäivään. Otava, Helsinki 1985.
Perheväkivalta. Otava, Helsinki 1984.
Kohti parempaa maailmaa Näyttely ja video. Kristillinen kulttuuriliitto & Utopiasiirtolaisuuden arkisto, Helsinki 1984.
(Riitta Leskisen ja Tuija Mäkisen kanssa) Täällä ei tarvitse pelätä – tutkimus turvakodeista.  Ensi Kotien Liitto, Helsinki 1982.
Kemin koululaisten päihteiden käyttö 1968–1972.  Tampereen yliopiston sosiaalipolitiikan laitos. Tutkimuksia 33, Tampere 1973.
Toimittaja
Pääasiana alkoholi – käyttö, haitat, hoito, politiikka nyt ja 2040.  Lundbeck, Helsinki 2013.
(Kirsi Utoslahden kanssa) Pikkuaikuisia – Kirjoituskilpailun kertomuksia ja tutkimustietoa Lasinen lapsuus -hankkeesta. A-klinikkasäätiö, Helsinki 2003.
Pitkä juoksu – Sosiaalipoliitikko ja päihdehuollon vaikuttaja Lasse Murto 60 vuotta. A-klinikkasäätiö, Helsinki 2003.
Nuorten päihdeongelmien kohtaaminen (ARF: Youth and drugs 1, 3). Sosiomedia, Helsinki 1992/2000.
(Tuukka Tammen kanssa) Telematic drug & alcohol prevention: Guidelines and experiences from Prevnet Euro. A-Clinic Foundation & European Community, Helsinki 1999.
Nuorten päihdeongelmien arviointi ja hoito (ARF: Youth and drugs 4–5). Sosiomedia, Helsinki 1993.
Moni ottaa ja ajaa – rattijuoppous Suomessa. VAPK-kustannus, Helsinki 1991.
(Martti Voipion kanssa) Alkoholi ja yhteiskunta. Otava, Helsinki 1983.
Kääntäjä
(Maija Enqvistin kanssa)  Kunpa isi ei joisi – päihdeperheen lapsen työkirja. (Claudia Black: My dad loves me, my dad has a disease). A-klinikkasäätiö, Helsinki 1994.
Lapsuus lasin varjossa – lapsi alkoholiperheessä (R. J. Ackerman: Children of Alcoholics).  VAPK-kustannus,  Helsinki 1990/1992.
Aiheesta muualla

Teuvo Peltoniemen kotisivu
Peltoniemen koko julkaisuluettelo (Arkistoitu – Internet Archive)
A-klinikkasäätiön ja TIIMI-lehden kotisivu
Päihdelinkki: Kansalaispalveluita päihdeasioista
www.utopias.info: Utopiasiirtokuntien historia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
FTE

Full-Time Equivalent on henkilöresurssien yksikkö, jolla mitataan henkilöstön läsnäoloa tai projektin kokonaishenkilöallokaatiota. Henkilömäärä voi koostua täysipäiväisistä tai osa-aikaisista resursseista. NOE (Number of Employees) kertoo työsuhteessa olevan henkilöstön määrän, mutta FTE kertoo työssä käyvän henkilöstön määrän. Jos yrityksessä on työsuhteessa 5 henkilöä (NOE) ja yksi heistä on opintovapaalla, yksi virkavapaalla ja yksi tekee lyhennettyä työpäivää (30 tuntia 37:stä) on yrityksen  FTE 2,8. Kun poissaolon pituus on yli 30 päivää, henkilö poistuu NOE:sta. FTE-laskenta suoritetaan yliopistoissa ja korkeakouluissa läsnäolon ja opintosuoritusten perusteella, josta päätellään opiskelijan kokoaikaisuus.
Arkikielessä käytetään monesti termejä henkilötyökuukausi tai henkilötyövuosi, jotka ovat kuitenkin kokonaistyömäärä kuvaavia käsitteitä. FTE on sen sijaan hetkellisen henkilömäärän eli kapasiteetin mitta. 1 FTE tarkoittaa siis yhtä täysipäiväistä työntekijää eli 100%:sta allokaatiota. 1 Fte voi koostua myös kahdesta henkilöstä, jotka molemmat tekevät puoltapäivää eli 50%:sta allokaatiosta tai vaikka 20% + 80%:sta. Jolloin toinen henkilöistä tekee päivän viikossa ja toinen 4 päivää viikossa.
Rockville (Connecticut)

| Rockville |
| --- | --- |
 Memorial Building, entinen kaupungintalo, toukokuussa 2023

 Koordinaatit: 41°51′51″N, 72°27′4″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Connecticut
Piirikunta:  Tolland
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,87 km²
 – Josta vettä:  0,14 km² (2,9 %)
Korkeus:  112 m
Väkiluku (2020):  7 920
 – Väestötiheys:  1675 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC–5
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rockville on väestönlaskennallinen asuinpaikka Connecticutin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rockville sijaitsee Vernonin kunnassa Tollandin piirikunnassa. Vuoden 2020 väestönlaskennassa asukkaita oli 7 920.
Vuonna 2022 arvion mukaan Rockvillen asukkaista 86,0 % puhui kotikielenään englantia ja 9,2 % espanjaa. Noin neljännes eli kansallisen köyhyysrajan alapuolella työllisyysasteen ollessa vain 55,9 %.
Valtaosa Rockvillestä kuuluu National Register of Historic Placesin suojelukohteeseen, joka on muodostettu vuonna 1984. Historiallinen alue on kasvanut vesivoimaisen tekstiiliteollisuuden ympärille Hockanumjoen varrelle 1820-luvulta 1900-luvun alkuvuosikymmenille. Rakennukset edustavat lukuisia aikakauden yhdysvaltalaisen arkkitehtuurin suuntauksia, kuten uuskreikkalaisuutta, italialaistyyliä, huvilatyyliä, uusgotiikkaa, Napoleon III -tyyliä, stick-tyyliä sekä uusromaanista tyyliä, uusklassismia, uuskoloniaalityyliä ja bungalow-tyyliä.
William Denny and Brothers

William Denny and Brothers ja usein lyhennettynä Denny oli skotlantilainen laivanrakennusyritys. Yritys oli toiminnassa vuodesta 1840 aina vuoden 1963 konkurssiin saakka.
Peter Denny perusti 1840 yrityksen Dumbartonissa Clyden-joen varrella. Dennyn telakka sijaitsi lähellä Clyde ja Leven-jokien risteystä ja varsinainen telakka olikin Leven-joen varrella. Perustaja loi perustan yhtiön roolille laivanvarustajana British & Burmese Steam Ship Navigation Companyssä, Irrawaddy Flotilla Companyssä ja La Platense Flotillassa.
Yhtiö valmisti monen tyyppisiä aluksia, mutta oli erityisen tunnettu valmistamistaan Kanaalin liikenteeseen suunnitelluista höyrylaivoista ja lautoista. Yhtiö  oli uranuurtaja suunniteltaessa alusten vakaimia yhdessä Edinburghilaisen Brown Brothers and Companyn kanssa. Yhtiö myös kokeili kantosiipialusta ja testasi helikopterinkaltaista lentokonetta.
Yhtiön dumbertonilainen tytäryhtiö Denny & Company valmisti aluksiin erilaisia höyry- ja dieselmoottoreita.
Denny oli eräs ensimmäisistä laivanrakentajista, joka otti käyttöön uittoaltaan alusten testaamiseksi.
Yhtiö ajautui konkurssiin 1964 ja sen toiminta lakkasi.
Käännös suomeksi
Eläintarha

Isopanda-aitaus Chiang Main eläintarhassa Thaimaassa.
Eläintarha on alue, jossa eläimiä pidetään yleisön nähtävänä. Eläintarhoissa tehdään eläintieteellistä tutkimusta ja pyritään edistämään eläinlajien suojelua. Eläintarhoissa on onnistuttu säilyttämään tarhaamalla useita muuten sukupuuttoon kuolleita lajeja ja palauttamaan niitä luontoon. Suomessa eläintarhojen tehtävistä ja toiminnasta säädetään eläinsuojelulaissa.
Eläinkokoelmia on ollut esillä tuhansia vuosia, mutta ensimmäinen nykyaikainen eläintarha oli vuonna 1752 perustettu Schönbrunnin eläintarha Wienissä. Ensimmäinen tieteellisesti järjestetty eläintarha oli Lontoon eläintarha, joka perustettiin 1826. Tämän jälkeen eläintarhat alkoivat yleistyä, ja 1900-luvun alussa Carl Hagenbeck kehitti eläintarhan, jossa eläimille luotiin niiden luonnollisia elinoloja muistuttavia ympäristöjä. Suomessa perustettiin ensimmäinen eläintarha Korkeasaareen vuonna 1889. Eläintarhojen suojelutehtävät ovat kehittyneet erityisesti 1950-luvun jälkeen.
Historia > Varhaishistoria

Jonkinlaisia eläinnäyttelyitä on ollut jo kauan, ja ensimmäiset eläintarhat liittyivät todennäköisesti varhaisiin yrityksiin kesyttää eläimiä. Egyptin faaraoilla oli jopa tuhansien villieläimien kokoelmia, jotka olivat osoituksena kuninkaallisen asemasta. Zhou-dynastian perustaja Wen Wang puolestaan keräsi 3 000 vuotta sitten eläintieteellisen kokoelman osaksi ”Tiedon puistoa”. Antiikin Kreikassa ja Roomassa oli myös eläinkokoelmia. Kreikassa niitä käytettiin myös opetustarkoituksen, ja Roomassa rikkaat perustivat ensimmäisiä yksityisiä eläintarhoja.
Historia > Keskiaikaiset eläintarhat

Keskiajan alussa Kaarle Suuri piti 700-luvulla kolmea kuninkaallista eläintarhaa. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Fredrik II puolestaan keräsi 1200-luvulla Palermoon merkittävän eläintieteelliseen kokoelman. Vuonna 1235 Fredrik meni naimisiin Englannin kuningas Henrik III:n siskon Isabellan kanssa ja lahjoitti juhlan kunniaksi Henrikille kolme kissapetoa, jotka ilmeisesti olivat joko leopardeja tai leijonia. Näiden eläinten myötä sai alkunsa pitkäikäinen Lontoon Towerin eläintarha, joka toimi aina vuoteen 1835.
Samaan aikaan myös muualla maailmassa oli monia eläintarhoja. Marco Polon mukaan Kublai-kaanin hovissa oli näytteillä lukuisia villieläimiä. Hernán Cortés puolestaan löysi vuonna 1519 asteekkihallitsija Montezuma II:n laajan eläintarhan, jota hoiti noin 300 ihmistä.
Historia > Modernien eläintarhojen syntyminen

Renessanssiaikana Euroopassa syntyi uusi ajattelutapa ja kiinnostus tieteisiin lisääntyi. Yksityiset eläintarhat ja -puistot tulivat muotiin, ja monet rikkaat kuninkaalliset ja kauppiaat alkoivat kilpailla eläinkokoelmillaan. Modernin eläintarhan sanotaan syntyneen 1752, kun 1765 yleisölle avattu Schönbrunnin eläintarha perustettiin Wieniin. Pian seurasivat Madrid, johon perustettiin eläintarha 1775, ja Pariisin kasvitieteellinen puutarha Jardin des Plantes, jonka yhteyteen avattiin eläintarha Ménagerie du Jardin des Plantes vuonna 1793. Ranskan kuningas Ludvig XIV oli perustanut eläinkokoelman Versaillesiin vuonna 1665 ja Ranskan vallankumouksen aikana kuninkaallisesta eläinkokoelmasta tuli julkinen eläintarha.
Lontoossa vuonna 1826 perustettu Lontoon eläintarha oli ensimmäinen tieteellisesti järjestetty eläintarha. Sen kokoelmat oli jaoteltu taksonomisten periaatteiden mukaan. Sinne perustettiin myöhemmin saman vuosisadan aikana vielä ensimmäinen liskotalo, julkinen akvaario ja ensimmäinen hyönteistalo. Lontoon eläintarhan suosion jälkeen monet muut suuret kaupungit seurasivat esimerkkiä ja perustivat oman eläintarhan. Trendi levisi ensin ympäri Euroopan ja sieltä eteenpäin Melbourneen, Philadelphiaan, Kalkuttaan, Tokioon, Kairoon ja Pretoriaan. 1800-luvun eläintarhoja voidaan tieteellisten ja valistuksellisten näkökohtien ohella pitää myös imperialistisen vallan symboleina. Eläintarhojen suosion kasvaessa kasvoi myös elävien eläinten kauppa, joka toimi osana muuta siirtomaakauppaa.
Eläintarhojen arkkitehtuuriin vaikutti 1900-luvun alussa saksalainen Carl Hagenbeck, joka suunnitteli eläintarhaansa eläinten alkuperäisympäristöjä vastaavia alueita. Hän jakoi ensimmäisenä eläimiä alueellisin perustein ja suunnitteli aitauksia, joissa ei ollut kaltereita. Kaikki eivät pitäneet Hagenbeckin ideoista, ja häntä syytettiin muun muassa taksonomisen järjestyksen unohtamisesta.
Historia > Luonnonsuojelullisen merkityksen nousu

Eläintarhojen yhteys lajien suojeluun alkoi biisonin suojelusta jo 1905, kun Bronxin eläintarhan johtajan William Temple Hornadayn aloitteesta perustettiin American Bison Society. Berliinin eläintarhan hankkeesta puolestaan käynnistyi 1923 ohjelma visentin pelastamiseksi.
Toisen maailmansodan jälkeen eläintarhojen välinen suojeluyhteistyö alkoi laajentua. Eläintarhojen kansainvälinen yhdistys IUDZG (nykyään WAZA) oltiin jo perustettu 1935. Tämän jälkeen eri mantereille on perustettu alueellisia yhdistyksiä, esimerkiksi Eurooppaan EAZA.
Eläintarhat alkoivat suojella eläimiä tutkimustyötä tukemalla ja pyrkimällä kehittämään tarhattujen eläimien lisääntymisohjelmia. Eurooppalaisten eläintarhojen ylläpitämää lisäännytys- ja suojeluohjelmaa kutsutaan nimellä EEP-ohjelma. Kansainvälisten sopimusten, kuten CITES:n, ansiosta eläintarhat ovat pystyneet valvomaan suojelutoimia.
Tehtävät

Yksi eläintarhojen merkittävimmistä tehtävistä on eläintieteellisen tutkimuksen tekeminen. Tutkimustyötä varten on perustettu monia järjestöjä, joista ensimmäinen ja tunnetuin on Lontoon eläintieteellinen seura, joka on tehnyt tutkimusta Lontoon eläintarhassa jo 1800-luvulta saakka. Jotkut tutkimusjärjestöt ovat perustaneet eläintarhojen yhteyteen tutkimuskeskuksia. Tällainen on esimerkiksi Philadelphian eläintarhan Penrose Research Laboratory. Tutkimustyöhon liittyvät osittain myös opetukselliset tehtävät ja ympäristökasvatus. Monissa yliopistoissa on koululaisille ja opiskelijoille suunnattuja opetusohjelmia. Lisäksi niissä on oppaita ja infotauluja, joiden tehtävänä on antaa kävijöille tietoja eläimistä ja luonnosta sekä niiden suojelusta.
Eläintarhat ovat erityisesti 1900-luvun puolivälin jälkeen alkaneet osallistua aiempaa enemmän uhanalaisten lajien suojeluhankkeisiin. Eläintarhojen tehtävänä on siis nykyään myös luonnon monimuotoisuuden säilyttäminen. Tarhaamalla on onnistuttu jo pelastamaan lajeja, jotka olisivat muuten kuolleet sukupuuttoon. Eläintarhat ovat onnistuneet pelastamaan visentin, kaliforniankondorin, przewalskinhevosen ja valkobeisan. Toisaalta esimerkiksi muuttokyyhkyn pelastaminen sukupuutolta epäonnistui. Uhanalaisia eläimiä yritetään saada eläintarhoissa lisääntymään ja niitä pyritään tämän jälkeen siirtoistuttamaan takaisin luontoon.
Eläintarha vai eläinnäyttely?

Puhekielessä eläintarhalla tai eläinpuistolla tarkoitetaan virheellisesti lähes kaikkia instituutioita, joissa voi nähdä eläimiä tarhassa. Suomen eläinsuojelulain mukaan eläintarha on kuitenkin sellainen paikka, jossa pidetään yleisölle näytteillä pääasiassa luonnonvaraisiin eläinlajeihin kuuluvia eläimiä, ja jossa edistetään luonnonvaraisen eläimistön suojelua.
Lain mukaan eläintarhan tulee lisäksi osallistua:
eläinlajien suojelua edistävään tutkimukseen;
eläinlajien suojelutaitoihin liittyvään koulutukseen;
lajien suojeluun liittyvään tietojen vaihtoon; tai
milloin se on tarkoituksenmukaista, eläinlajien vankeudessa kasvattamiseen, kannan uudelleen istuttamiseen tai lajien luontoon palauttamiseen.
Mikäli lain määritelmä eläintarhasta ei täyty, voi paikka olla pysyvä eläinnäyttely. Pysyvän eläinnäyttelyn vaatimukset eläinten pitopaikkojen suhteen ovat samat kuin eläintarhoilla, mutta suojelutoimiin ei tarvitse osallistua.
Vuoden 2024 alussa voimaan tuleva, eläinsuojelulain korvaava laki eläinten hyvinvoinnista tarkentaa eläintarhan määritelmää entisestään ja lisää vaatimuksia suojelua edistävistä toimista. Aluehallintoviraston mukaan on todennäköistä, että osa pienempien toimijoiden luvista muutetaan sen myötä pysyvän eläinnäyttelyn luviksi.
Puhekielessä kotieläintarha, -puisto tai -piha on etenkin lapsille suunnattu eläinnäyttely, jossa on kotieläimiä kuten lehmiä ja lampaita. Usein lapset saavat osallistua eläinten hoitoon tai silittää eläimiä. Jotkut eläintarhat tai -näyttelyt keskittyvät vain tiettyyn eläinryhmään. Akvaariossa on vesieläimiä, delfinaariossa delfiinejä. On myös lintutarhoja ja perhospuistoja.