stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valko-Venäjän epidemiologian ja mikrobiologian tutkimuslaitos

| Valko-Venäjän epidemiologian ja mikrobiologian tutkimuslaitos Республиканский научно-практический центр эпидемиологии и микробиологии |
| --- | --- |

Tutkimuslaitoksen tiedot
Perustettu:  1924 (Valko-Venäjän Pasteur-instituutti)
Sijainti:  Minsk, Valko-Venäjä
Pääkonttori:  vul. Filimonava 23, Minsk, Valko-Venäjä; koordinaatit: 53.9165°N, 27.6317°E
Ministeriö:  Valko-Venäjän terveysministeriö
Tutkimusala:  epidemiologia, kansanterveys
Johtaja:  Uladzimir Harbunou
Valko-Venäjän epidemiologian ja mikrobiologian tutkimuslaitos (valkoven. Рэспубліканскі навукова-практычны цэнтр эпідэміялогіі і мікрабіялогіі, Respublikanski navukova-praktytšny tsentr epidemijalohiji i mikrabijalohiji, ven. Республиканский научно-практический центр эпидемиологии и микробиологии, РНПЦ; engl. Republican Research & Practical Center for Epidemiology and Microbiology, RRPCEM) on Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä toimiva valtiollinen biolääketieteellinen tutkimuslaitos ja referenssilaboratorio.
Alkujaan Valko-Venäjän Pasteur-instituuttina (valkoven. Беларускі Пастэраўскі інстытут, ven. Белорусский Пастеровский институт) vuonna 1924 perustettu, ranskalaisen Pasteur-instituuttien esimerkin mukaisesti luotu tutkimuslaitos on vuosien kuluessa muuttanut nimeään muutaman kerran. Nykyisen nimensä laitos sai vuonna 2009. 
Tutkimuslaitos toimii Valko-Venäjän terveysministeriön alaisuudessa. Laitosta johtaa Uladzimir Harbunou.
Kansallisena epidemiologisena, bakteorologisena, virologisena, immunologisena ja parasitologisena keskuslaboratoriona RRPCEM:illa on useita hyvinvarustettuja laboratoriotiloja, mukaan luettuna hyvin tarttuville mikrobeille tarkoitettu bioturvallisuusluokan 4 (BSL-4) laboratorio. Tutkimuslaitos on Maailman terveysjärjestön influenssatutkimusverkoston kansallinen keskus.
Kansainvälisen koronaviruspandemian aikana RRPCEM toimii kansallisena Covid-19-testien referenssilaboratoriona. Maan ensimmäisen Covid-19-sairastumisen se vahvisti 27. helmikuuta 2020. Sittemmin Valko-Venäjän virallisia tautilukuja ja etenkin Covid-19-taudin vaikutuksesta kuolleiksi raporoitujen lukumäärää on kritisoitu muun muassa sosiaalisessa mediassa ja opposition viestikanavilla. Esimerkiksi tunnettujen julkisuuden henkilöiden ja terveydenhoitohenkilökunnan sairastumisia sekä kuolemia virallisesti esimerkiksi "keuhkokuumeeseen" on näillä viestikanavilla pidetty harhaanjohtavana.
Aiheesta muualla

РНПЦ (tutkimuslaitoksen kotisivut) (venäjäksi) (belriem.by)
Valko-Venäjän Covid-tilanne (englanniksi) (covid19.who.int)
Valtiollisia tai maanosan kansanterveyslaitoksia
| --- | --- |
Eurooppa:    ECDC   RIVM   ISHP   Sciensano   UKHSA   PHE   PHS   PHW   NCPHA   ISCIII   HPSC   Embætti landlæknis   ISS   GÖG   EODY   HZJZ   SPKC   SMLPC   LIH   ANSP   FHI   IPH   INSA   NIZP-PZH   Santé Publique France   INSP   Folkhälsomyndigheten   RKI   IPHS   ÚVZ SR   NIJZ   THL   BAG   SIF   SZÚ   TsHZ   NNK   RRPCEM   Rospotrebnadzor   Terviseamet 
Aasia:    IEDCR   KCDA   NIHRD   NCDC   NIHR   IPI   ICDC   NIPH   IPC   NIPH   NTsOZ   China CDC   IPH   NCPH   NHL   BPKIHS   Pakistanin terveysvirasto   PNIPH   Saudi CDC   NCID   Taiwan CDC   Thai NIH   NIHE 
Afrikka:     Africa CDC   IPA   NICD   EPHI   NMIMR   CPC   KEMRI   INRB   NCDC   IPM   IPM   INS   NCDC   IPCI   ZNPHI   IPD   NIH Somalia   PHI   NIMR   INH   IPT   UVRI 
Amerikka:    ANLIS   IAL   ISP   INCIENSA   PHAC   INS   IPK   INSP   INS   CDC 
Muut alueet:   AIHW
Huomaa: Malline on keskeneräinen, eikä toistaiseksi sisällä läheskään kaikkia kansallisia tai ylikansallisia kansanterveyslaitoksia tai -virastoja.
UNTSO

United Nations Truce Supervision Organization (UNTSO) on Yhdistyneiden kansakuntien vanhin rauhanturvaoperaatio, joka perustettiin 1948. Sen tehtävänä oli valvoa Israelin itsenäisyyssodan tulitauon ehtojen toteutumista Lähi-idässä. Se tukee alueella myös muita YK:n rauhanturvaoperaatioita.
Operaatioon osallistuneita maita ovat Argentiina, Alankomaat, Australia, Belgia, Chile, Irlanti, Italia, Itävalta, Kanada, Kiina, Nepal, Norja, Ranska, Suomi, Sveitsi, Tanska, Viro ja Yhdysvallat. Mukana ei ole yhtään muslimimaata. UNTSO välittää sotilastarkkailijoita kolmelle alueella toimivalle rauhanturvaoperaatiolle, Libanonissa toimivalle UNIFILille, UNDOFille ja Siinaille.
UNTSOlla on toimistot Beirutissa, Damaskoksessa ja Ismailiassa, sen päätoimipaikka on Jerusalemissa.
Organisaation tarkkailijat ovat aseettomia, ja he tarkkailevat alueella tapahtuvia tulitaukorikkomuksia ja välittävät niistä tietoa eteenpäin. Tarkkailuryhmät ovat monikansallisia, ja jokainen havainto on ainakin kahden eri kansallisuutta olevan tarkkailijan vahvistetta luotettavuuden takaamiseksi.
Israelin–Libanonin konflikti 2006

Israel pommitti toistuvasti UNTSO:n tukikohtaa Khiamin kaupungissa, joka lopulta johti neljän UNTSO:n aseettoman tarkkailijan kuolemaan. Tarkkailijat olivat Itävallan, Kanadan, Kiinan ja Suomen kansalaisia.
Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Kofi Annan antoi tapauksesta lausunnon Roomassa On 26 heinäkuuta 2006
» ... shocked and deeply distressed by the apparently deliberate targeting by Israeli Defence Forces.»
Israelin pääministeri Ehud Olmert valitteli soitossaan  Kofi Annanille tapahtunutta luvaten perusteellisen tutkimuksen tapauksesta.
Israelin–Libanonin konflikti 2006 > Uhrien tunnistus

8. elokuuta 2006, aseettomien sotilastarkkailijoiden ruumiit löydettiin ja tunnistettiin. He olivat:
Everstiluutnantti Du Zhaoyu (杜照宇), 34, Jinanin maakunnasta, Kiinasta. Du Zhaoyu oli palvellut ennen sotilastarkkailijakomennusta UNTSO:n sotilasasiamiehenä Kiinan Intia suurlähetystössä.
Kapteeniluutnantti Jarno Mäkinen, 29, Kaarinasta, Suomesta. Mäkinen oli ennen UNTSO komennustaan yksikön päällikkönä Uudenmaan prikaatissa. Hänet siirrettiin UNTSO komennukselle marraskuussa 2005.
Majuri Paeta Derek Hess-von Kruedener, Kanadalainen sotilastarkkailija joka oli palvellut myös Kyproksessa, Bosniassa ja Kongossa ennen komennustaan UNTSO:n lokakuussa 2005.
Majuri Hans-Peter Lang, 44, Steiermarkista, Itävallasta.
UNTSO:n komentajat

| Alku | Loppu | Nimi | Arvo | Maa | Kommentit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Toukokuu 1948 | Heinäkuu 1948 | Thord Bonde | Eversti |  |  |
| Heinäkuu 1948 | Syyskuu 1948 | Åge Lundström | Kenraalimajuri |  |  |
| Syyskuu 1948 | Kesäkuu 1953 | William E. Riley | Kenraaliluutnantti |  |  |
| Kesäkuu 1953 | Syyskuu 1954 | Vagn Bennike | Kenraalimajuri |  |  |
| Elokuu 1954 | Marraskuu 1956 | E.L.M. Burns | Kenraaliluutnantti |  | Siirtyi UNEF I:n komentajaksi |
| Marraskuu 1956 | Maaliskuu 1958 | Byron V. Leary | Eversti |  |  |
| Maaliskuu 1958 | Heinäkuu 1960 | Carl von Horn | Kenraaliluutnantti |  | Siirtyi YK:n palvelukseen Kongon kriisissä |
| Heinäkuu 1960 | Joulukuu 1960 | R.W. Rickert | Eversti |  |  |
| Tammikuu 1961 | Toukokuu 1963 | Carl von Horn | Kenraaliluutnantti |  | Palasi YK:n tehtäävistä Kongon kriisistä |
| Toukokuu 1963 | Heinäkuu 1970 | Odd Bull | Kenraaliluutnantti |  |  |
| Heinäkuu 1970 | Lokakuu 1973 | Ensio Siilasvuo | Kenraaliluutnantti |  | Siirtyi UNEF II:n komentajaksi |
| Lokakuu 1973 | Maaliskuu 1974 | Richard Bunworth | Eversti |  |  |
| March 1974 | August 1975 | Bengt Liljestrand | Kenraalimajuri |  |  |
| September 1975 | December 1975 | Keith Howard | Eversti |  |  |
| Tammikuu 1976 | Maaliskuu 1978 | Emmanuel Erskine | Kenraalimajuri |  |  |
| Huhtikuu 1978 | Kesäkuu 1979 | William O'Callaghan | Kenraalimajuri |  |  |
| Kesäkuu 1979 | Tammikuu 1980 | Olof Forsgren | Eversti |  |  |
| Helmikuu 1980 | Helmikuu 1981 | Erkki Kaira | Kenraalimajuri |  | Siirtyi suomalaisten UNDOF-joukkojen komentajaksi |
| Helmikuu 1981 | Toukokuu 1986 | Emmanuel Erskine | Kenraalimajuri |  |  |
| Toukokuu 1986 | Kesäkuu 1987 | William O'Callaghan | Kenraaliluutnantti |  |  |
| Kesäkuu 1987 | Lokakuu 1990 | Martin O. Vadset | Kenraaliluutnantti |  |  |
| Lokakuu 1990 | Lokakuu 1992 | Hans Christensen | Kenraalimajuri |  |  |
| Lokakuu 1992 | Joulukuu 1993 | Krisna Thapa | Kenraalimajuri |  | Myöhemmin joukkojen komentaja UNIKOM:ssa |
| Joulukuu 1993 | Huhtikuu 1994 | John Fisher | Eversti |  |  |
| Huhtikuu 1994 | Kesäkuu 1995 | Luc Bujold | Eversti |  |  |
| Kesäkuu 1995 | Syyskuu 1995 | Jaakko Oksanen | Eversti |  |  |
| Lokakuu 1995 | Maaliskuu 1998 | Rufus Kupolati | Kenraalimajuri |  |  |
| Huhtikuu 1998 | Maaliskuu 2000 | Tim Ford | Kenraalimajuri |  |  |
| Huhtikuu 2000 | Maaliskuu 2002 | Franco Ganguzza | Kenraalimajuri |  |  |
| Maaliskuu 2002 | Syyskuu 2004 | Carl Dodd | Kenraalimajuri |  |  |
| Marraskuu 2004 | Marraskuu 2006 | Clive Lilley | Kenraalimajuri |  |  |
| Marraskuu 2006 | Helmikuu 2008 | Ian Gordon | Kenraalimajuri |  |  |
| Helmikuu 2008 | Huhtikuu 2011 | Robert Mood | Kenraalimajuri |  |  |
| Toukokuu  2011 | Kesäkuu 2013 | Juha Kilpiä | Kenraalimajuri |  |  |
| Heinäkuu 2013 | Heinäkuu 2015 | Michael Finn | Kenraalimajuri |  |  |
| Syyskuu 2015 | Kesäkuu 2017 | Dave Gawn | Kenraalimajuri |  |  |
| Lokakuu 2017 | Lokakuu 2019 | Kristin Lund | Kenraalimajuri |  |  |
| Lokakuu 2021 |  | Patrick Gauchat | Kenraalimajuri |  |  |
Aiheesta muualla

UNTSO
Rauhanturvaajien merkit
Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvaoperaatiot
UNMOGIP (Intia ja Pakistan 1949) |
UNEF I (Israel ja Syyria 1956–1967) |
UNTSO (Lähi-itä 1948) |
UNEF II  (Israel ja Egypti 1973–1979) |
UNOGIL (Libanon 1958 ) |
ONUC (Kongo 1960–1964) |
UNYOM (Pohjois-Jemen 1963-1964) |
DOMREP (Dominikaaninen tasavalta 1965–1966) |
UNMOGIP 1961– (Intia ja Pakistan) |
UNFICYP (Kypros 1964) |
UNIPOM (Intia ja Pakistan 1965–1966) |
UNSF (Länsi-Papua 1962–1963) |
UNDOF   (Golanin kukkulat 974) |
UNIFIL (Libanon 1978) |
UNGOMAP  (Afganistan ja Pakistan 1988–1990) |
UNAVEM I (Angola 1988–1991) |
UNTAG  (Namibia 1989–1990) |
ONUCA (Keski-Amerikka 1989–1992) |
OSGAP 1990–1992 (Agfanistan ja Pakistan) |
MINURSO (Länsi-Sahara 1991) |
UNAMIC (Kambodza 1991–1992) |
UNTAC (Kambodza 1992–1993) |
UNAVEM II (Angola 1991–1995) |
ONUSAL (El Salvador 1991–1995) |
UNOSOM I (Somalia 1992–1993) |
ONUMOZ (Mosambik 1992–1994) |
UNOMIL (Liberia 1993–1997) |
UNMIH (Haiti 1993–1996) |
UNOMUR (Uganda ja Ruanda 1993–1994) |
UNASOG (Libya ja Tšad 1994) |
UNOSOM II (Somalia 1993–1995) |
UNMOT (Tadžikistan 1994–2000) |
UNAVEM II (Angola 1995–1997) |
UNSMIH (Haiti 1996–1997) |
MINUGUA (Guatemala 1997) |
UNTMIH (Haiti 1997) |
MONUA (Angola 1997–1999) |
UNAMET (Itä-Timor 1999) |
UNTAET (Itä-Timor 1999–2002) |
MIPONUH (Haiti 1997–2000) |
UNAMIR (Ruanda 1993–1996) |
UNAMIR   (Ruanda 1993–1996) |
UNOMSIL (Sierra Leone 1998–1999) |
UNIKOM (Irak ja Kuwait 1991–2003) |
UNOSOM I  (Somalia   1992–1993 ) |
UNPROFOR   (entinen Jugoslavia 1992–1993 ) |
UNPREDEP  (Makedonia  1993–1999) |  |
UNOMIG (Georgia 1993–2009) |
UNITAES   (Kroatia 1996–1998) |
UNMOP  (Prevlakan niemimaa 1996 ) |
UNIIMOG (Iran ja Irak 1988–1991) | 
UNMIK  (Kosovo 1999) |
MICAH (Haiti 2000–2001) |
UNCRO (Krotia 1994–1996) |
UNMEE   (Etiopia ja Eritrea 2000–2008) |
ONUB (Burundi 2004–2007) |
MINURCA (Keski-Afrikan tasavalta 1998–2000) |
UNAMSIL  (Sierra Leone 1999–2005) |
UNPSG (Kroatia 1998) |
UNMIBH (Bosnia ja Hertsegovina 1995–2002) |
MONUC (Kongo 1999-2010) |
UNAMA (Afganistan 2003) |
UNMIL (Liberia 2003) |
MINUSTAH  (Haiti 2004) |
UNOCI (Norsunluurannikko 2004) |
UNMISET  (Itä-Timor 2002–2005) |
UNMIT (Itä-Timor 2006-2012) |
UNAMID (Sudan 2007 ) |
MINURCAT (Tšad ja Keski-Afrikan tasavalta 2007-2010) |
UNSMIS (Syyria 2012) |
MINUSMA (Mali 2013) |
MONUSCO (Kongon dem. tasavalta 2010) |
UNSMIL (Libya 2011) |
UNIMIS (Sudan 2005–2011) |
UNMISS (Etelä-Sudan 2011) |
MINUSCA (Keski-Afrikan tasavalta 2014) |
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2016 – naisten joukkuepeli

Naisten pöytätenniksen joukkuepeli Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pidetään 12. – 16. elokuuta. Ottelut pelattaan Riocentrossa. Turnaukseen osallistuu 16 maata. Olympiakultaa voitti Kiinan joukkue. Hopealle sijoittui Saksa ja kolmanneksi Japani.
Uskonto Kiinassa

Kiinan uskonnot.
  Perinteiset kiinalaiset uskonnot
  Buddhalaisuus
  Taolaisuus
  Ei uskontoa
  Kristinusko
  Islam
Kiinan uskonnot ovat perinteiset taolaisuus, kungfutselaisuus ja buddhalaisuus. Näistä kolmesta uskonnosta käytetään usein termiä "Kiinan kolme tietä". Taolaisuus ja kungfutselaisuus ovat syntyneet Kiinassa, ja buddhalaisuus on peräisin Nepalista. Myös kristinusko ja islam ovat eläneet Kiinassa jo pitkään. Buddhalaisuudesta ja taolaisuudesta juontava Falun Gong -liike on ollut esillä, kun Kiinan kommunistinen puolue ja valtio ovat pyrkineet hävittämään sen väkivaltaisesti presidentti Jiang Zeminin päätöksellä.
Virallisten tietojen mukaan maassa on noin 100 miljoonaa uskonnollisesti aktiivista ihmistä, eräiden arvioiden mukaan 300 miljoonaa. Näistä noin 200 miljoonaa olisi buddhalaisia, taolaisia tai palvoisi legendaarisia hahmoja kuten lohikäärmekuningasta tai hyvän onnen jumalaa. Buddhalaisuuden suuntauksista theravada- ja tiibetinbuddhalaisuus ovat etnisten vähemmistöjen kannattamia. Perinteisesti islaminuskoisia kansoja, huita, kazakkeja ja uiguureja on Kiinassa noin 20 miljoonaa. Kristittyjä on mahdollisesti jopa 40 miljoonaa, virallisten lukujen mukaan 16 miljoonaa. Toisen tutkimuksen mukaan maassa olisi 40 miljoonaa protestanttia ja 14 miljoonaa katolilaista. Katolilaiset ovat jakautuneet kommunistihallinnolle uskolliseen niin sanottuun patrioottiseen kirkkoon sekä Vatikaanille lojaaliin maanalaiseen kirkkoon. Vuonna 1949, kun ulkomaiset lähetyssaarnaajat karkotettiin maasta, siellä oli 700 000 kristittyä.
Kiinan uskontojen historia > Keisariaika

Keisariaikana keisari oli jumala. Kungfutselaisuuden opetus alistumisesta ylemmän valtaan sopi hyvin keisarikulttiin.
Kiinan uskontojen historia > Kommunistinen Kiina

Kun Kiinan kansantasavalta perustettiin lokakuussa 1949, koittivat Kiinan uskonnoille vaikeat ajat. Varsinkin länsimaisena ja porvarillisena pidetty kristinusko joutui vaikeuksiin. Lähetystyöntekijät joutuivat jättämään Kiinan kansantasavallan (moni siirtyi Formosan eli Taiwanin saarelle Kiinan tasavaltaan) ja kristittyjä vainottiin.
Maolaisen kommunismin aikana Kiinassa vastustettiin etenkin kungfutselaisuutta, jota syytettiin  vanhan hierarkkisen yhteiskuntajärjestyksen ylläpitämisestä. Mao vihasi Kungfutsea ja poistatti kalenterista kaikki kungfutselaisuuden merkkipäivät[lähde? ]. Maolaisuus pyrki tuolloin syrjäyttämään perinteiset uskonnot ja kansan tuli opiskelle ajatuksia pienestä punaisesta kirjasta. Kungfutselaisuus menetti paikkansa virallisena ja julkisena uskontona, mutta virallinen kielto ei poistanut sen suosiota.
Myös taolaisuus ja buddhalaisuus joutuivat vaikeuksiin, olihan niidenkin arvopohja hyvin kaukana ateistisesta kommunismista, joka korosti voimaa ja maallista elämää.
Kiinan uskontojen historia > Kulttuurivallankumous

Vaikeinta uskonnoilla oli 1960-luvulla ns. kulttuurivallankumouksen aikana. Kommunististen nuorten joukot tuhosivat temppeleitä, kirkkoja ja Buddhan patsaita sekä kiusasivat uskontojen edustajia usein kuolemaan asti.
Mao Zedongin ohjaamat nuorisojoukot palvoivat Maoa ja hänen Punaisesta kirjastaan tuli heidän pyhä kirjansa.
Kiinan uskontojen historia > Vähittäinen vapautuminen

Vähitellen uskontojen asema on parantunut. Selviä poikkeuksia ovat Falun Gong -liike, jota alettiin vainota, kun sen kannattajien määrä ylitti Kiinan kommunistisen puolueen jäsenmäärän, sekä rekisteröimättömät kristilliset seurakunnat (ns. kotikirkkoliike), joiden työntekijöitä ja aktiivijäseniä on vangittu ja kidutettu.
Vieläkään Kiinan kansantasavalta ei hyväksy ulkomaisia lähetystyöntekijöitä.  Koko vallankumouksen jälkeisen ajan valtiovalta on pyrkinyt kanavoimaan kristinuskon harjoittamisen ainoastaan puolueen valvomaan Kolme Itse -kirkkoon; tästä huolimatta rekisteröimättömien kristittyjen määrä kasvaa nopeasti ja on todennäköisesti jo yli 100 miljoonaa[lähde? ].
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Timo Poropudas: Kiinan kirkot rikastuvat. Taloussanomat 27.6.2010.
Uskonto Aasiassa
| --- | --- |
Aasian valtioiden uskontoartikkelit:   Afganistan  Armenia  Azerbaidžan  Bahrain  Bangladesh  Bhutan  Brunei  Etelä-Korea  Filippiinit  Georgia  Indonesia  Intia  Irak  Iran  Israel  Itä-Timor  Japani  Jemen  Jordania  Kambodža  Kazakstan  Kiina  Kirgisia  Kuwait  Kypros  Laos  Libanon  Malediivit  Malesia  Mongolia  Myanmar  Nepal  Oman  Pakistan  Pohjois-Korea  Qatar  Saudi-Arabia  Syyria  Singapore  Sri Lanka  Tadžikistan  Thaimaa  Turkki  Turkmenistan  Uzbekistan  Venäjä  Vietnam  Yhdistyneet arabiemiirikunnat
Velimatti Honkanen

Velimatti Honkanen (s. 1. lokakuuta 1968 Nummi) on suomalainen journalisti, joka on työskennellyt pitkään Tekniikan Maailma -lehdessä, myös lehden päätoimittajana.
Honkanen valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1993. Hän toimi valmistuttuaan suunnittelijana 1993–1996, Tekniikan Maailman avustaja hän oli ollut jo vuodesta 1989. Lehden autotoimittajaksi hän tuli vuonna 1996 ja työskenteli lehden toimituspäällikkönä 1996–2008. Vuonna 2009 Honkanen nimitettiin Tekniikan Maailman päätoimittajaksi. Otavamedian TM-lehtiperheen, johon kuuluvat paitsi Tekniikan Maailma, myös TM Rakennusmaailma ja niiden vironkieliset versiot sekä Vauhdin Maailma, päätoimittaja Honkanen oli vuoteen 2015 asti. Hän siirtyi tuolloin Tekniikan Maailman Ajoneuvot ja liikenne -osaston toimituspäälliköksi.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2016 – naisten kaksinpeli

Naisten pöytätenniksen kaksinpeli Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pidettiin 6. – 10. elokuuta. Ottelut pelattiin Riocentrossa. Olympiakultaa voitti kiinalainen Ding Ning, joka voitti loppuottelussa hallitsevan olympiavoittajan kiinalaisen Li Xiaoxian. Pronssia saavutti pohjoiskorealainen Kim Song-i.
Variobahn

| Variotram (HKL 201–240) |
| --- | --- |
 HKL 208 Senaatintorilla linjalla 1A.
Perustiedot
Tyyppi:  raitiovaunu
Liikennöitsijä:  HKL
Valmistaja:  Adtranz, Bombardier Transportation
Lukumäärä:  40
Valmistusvuodet:  1998–2003
Numerointi:  201–240
Istumapaikkoja:  45 + 10
Lempinimi:  Vauriotram
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  70 km/h
Paino:  35 t
Pituus:  24 400 mm
Leveys:  2 300 mm
Korkeus:  3 400 mm
Pyörästö:  Bo′Bo′Bo′
Pyörästön pituus:  1,8 m +7,76 m+7,76 m
Pyörän halkaisija:  660 mm
Moottori:  ABB / TSA 8WXA 3442M
Moottorin teho:  12 × 45 kW
Variobahn (ent. Variotram) on Saksassa suunniteltu kokonaan matalalattiainen raitiovaunumalli. ABB toi Variotram-vaunun markkinoille vuonna 1993, ja sittemmin sitä ovat valmistaneet Adtranz ja Bombardier Transportation. Vuodesta 2001 vaunutyyppiä on valmistanut sveitsiläinen Stadler Rail nimellä Variobahn.
Ensimmäiset raitiovaunut toimitettiin Chemnitziin. Chemnitzin lisäksi niitä on toimitettu muun muassa Aarhusiin, Bergeniin, Bogestralle Bochumin, Gelsenkirchenin ja Hernen kaupunkeihin, Graziin, Mainziin sekä Helsinkiin.
Käyttö Helsingissä

Suomessa Variotram-raitiovaunuja oli HKL:n käytössä Helsingin raitioliikenteessä 40 kappaletta ja ne valmistettiin vuosina 1998–2003. Vaunut tilattiin vuonna 1996 Adtranzilta, joka valmisti ensimmäiset 20 vaunua vuosina 1998–2000. Vuonna 2001 Adtranz siirtyi Bombardierin omistukseen, ja vaikka Variotram-vaunujen tuotanto myytiin samana vuonna edelleen Stadler Railille, säilyivät loppujen HKL:n Variotramien valmistaminen ja toimitus sekä myöhemmät takuuvastuut Bombardierilla. Sähköjärjestelmät vaunuihin teki alun perin ABB ja yrityskauppojen jälkeen itävaltalainen Traktionssysteme Austria. Vaunut koottiin Transtechin tehtaalla Otanmäessä. Ensimmäinen HKL:n Variotram, numero 201, aloitti koeajot marraskuussa 1998. Linjaliikenteessä ensimmäiset Variotramit, numerot 202 ja 203, aloittivat 30. elokuuta 1999 linjalla 10.
Vaunut olivat ensimmäiset HKL:lle toimitetut täysmatalat raitiovaunut, ja niissä on ensimmäisenä maailmassa lämmitetty lattia, nopeusanturiton sähkökäyttö ja vaihtovirtamoottorit sekä ohjaamon ergonometriset säädöt kuljettajakohtaisella muistikortilla. Variotramit ovat nelinivelisiä ja niissä on kolme teliä. Jokaisessa telissä on neljä pyörää, mutta ei läpimeneviä akseleita. Jokaisella pyörällä on oma moottorinsa.
Variotrameilla oli paljon ongelmia Helsingissä, ja niitä käytettiin jatkuvasti valmistajan takuukorjauksessa. Yksi suurimmista ongelmista ovat kääntymättömät telit, jotka on kiinteästi kytketty vaunun osaan. Tällöin kaarteessa koko sen vaunun osan täytyy kääntyä, jossa teli sijaitsee, koska teli ei pääse kääntymään. Vaunun osan ja siellä olevien matkustajien yhteinen massa on paljon suurempi kuin telin massa ja sen kääntäminen vaatii paljon enemmän voimaa kuin pelkän telin kääntäminen. Tämä rasittaa sekä raiteita että vaunun pyöriä, jotka kuluvat huomattavasti nopeammin kuin raitiovaunuissa normaalisti. Lisäksi vaunujen koreissa on ilmennyt murtumia, ja vaunut ovat meluisampia kuin vanhat Valmetin valmistamat NrI- ja NrII-raitiovaunut. VTT arvioi Variotram-vaunujen käyttöiäksi Helsingin raitioliikenteessä korkeintaan 20 vuotta, vaikka vaunuja tilattaessa niiden suunniteltiin olevan käytössä aina 2040-luvun alkuun saakka.
Variotramien korjausten aiheuttaman vaunupulan takia HKL joutui ostamaan vuosina 2006 ja 2008 Saksan Mannheimista käytettynä Düwag GT6- ja GT8-raitiovaunuja. Sittemmin vaunut on poistettu käytöstä Transtechin valmistamien Artic-vaunujen tultua liikenteeseen vuodesta 2013 alkaen.
Käyttö Helsingissä > Liikenteestä poistaminen

HKL halusi purkaa kaupan, mutta suostui tekemään Bombardierin kanssa vuonna 2007 kymmenvuotisen sopimuksen vaunujen kunnossapidosta. Sen mukaan valmistaja vastasi vaunujen ylläpidosta siten, että se takasi liikenteeseen sovitun määrän vaunuja. HKL maksoi vain liikenteessä olevien vaunujen liikennöintikuluista. Mikäli Bombardier ei kyennyt jatkuvasti tarjoamaan HKL:lle sovittua määrää vaunuja, HKL:llä oli oikeus perua kauppa.  Vaikka Bombardier teki Variotramien teli- ja korirakenteisiin muutoksia, ei vaunujen kestävyyttä saatu hankintasopimukseen kirjatun käyttöiän edellyttämälle tasolle.
HKL ja Bombardier pääsivät elokuussa 2017 useiden vuosien neuvottelujen jälkeen sopimukseen hankinnan purkamisesta. Bombardier maksoi 33 miljoonaa euroa korvauksena Variotramien sovittua lyhemmästä käyttöiästä. Vaunukaluston oli tarkoitus poistua liikenteestä vuosina 2018–2020. Vaunut poistuivat käytöstä tammikuun 2019 alusta lähtien.[lähde? ]
Koska kaupan purusta oli päästy sopimukseen, kunnossapitosopimusta jatkettiin vuoden 2018 kevääseen, jolloin HKL oli valmis poistamaan Variotramit liikenteestä ja korvaamaan ne Artic-raitiovaunuilla, joita oli tilattu jo hankittujen 40 yksikön lisäksi 20 vaunun lisäsarja toimitettavaksi vuosina 2018–2019. Koskelan varikolle rakennettiin väliaikainen säilytyshalli, jonne Variotramit sijoitettiin niiden poistuttua käytöstä.
HKL ilmoitti heinäkuussa 2017 vuokraavansa kaksi Variotram-vaunua RNV-rautatieyhtiölle Saksaan, joka koekäytti niitä puolen vuoden ajan Heidelbergin, Mannheimin ja Ludwigshafenin kaupunkien raitiolinjoilla. HKL:n tavoitteena oli saada myytyä Variotramit RNV:n käyttöön, sillä vaunujen koettiin soveltuvan paremmin saksalaiskaupunkien raitiolinjoille.
Tammikuussa 2021 HKL teki sopimuksen Variotramien myymisestä Saksaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Variobahn Wikimedia Commonsissa
Suomen raitioliikenne
Puu katsoo kauas yli metsän

Puu katsoo kauas yli metsän on Hannu Salakan toinen runokokoelma. Se ilmestyi vuonna 1976. Kokoelma on tunnelmaltaan synkkä: runot käsittelevät ennen kaikkea pimeää syksyä. Niissä on kaipuuta menneeseen ja nykyaikaistumisen ja kaupungistumisen aikaansaamaa haikeutta. Runot ovat suhteellisen pitkiä, ja ne on otsikoitu.
Re (Italia)

| Re |
| --- | --- |
 Ren kaupunki.
 Re
 Koordinaatit: 46°07′58″N, 8°32′56″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Verbano-Cusio-Ossola
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Oreste Pastore
Pinta-ala:  
 – Maa:  27,15 km²
Korkeus:  710 (min. 500 - maks. 2 063) m
Väkiluku (2015):  772
 – Väestötiheys:  28,43 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  28856
Suuntanumero(t):  0324
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Re on kunta Pohjois-Italiassa Verbano-Cusio-Ossolan maakunnassa Piemonten alueella. 
Ren naapurikunnat ovat Craveggia, Cursolo-Orasso, Malesco ja Villette sekä Sveitsin puolella Onsernone ja Centovalli.