stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pavel Filonov
Elämä > Opiskelu (1897–1910)

Filonov oli osoittanut kiinnostusta maalaustaiteeseen jo 3–4-vuotiaana. Neljätoistavuotiaana hän aloitti taideteollisuuden opinnot Taiteiden edistämisen yhdistyksen koulussa. Hän opiskeli pääammattinaan koristemaalausta valmistuakseen koriste- ja stukkomaalariksi mutta osallistui samalla myös iltaisin piirustustunneille. Filonov valmistui mestarimaalariksi vuonna 1901. Hän ansaitsi elantonsa koristemaalauksia tekemällä, talomaalarina, rakennusten ja ikonien ennallistajana sekä muissa tehtävissä, kuten valokuvien retusoijana ja julisteiden ja tavarakääreiden tekijänä. Hänen kiinnostuksensa piirtämiseen ja maalaamiseen kehittyi kopioimalla, maalaamalla muotokuvia ja tutkimalla tarkkaan ihmisen ja eläinten anatomiaa.
Filonov yritti vuonna 1903 päästä opiskelemaan Taideakatemiaan mutta ei onnistunut pääsykokeissa. Hän opiskeli akateemikko Lev Dmitrijev-Kavkazskin yksityisateljeessa viisi vuotta. Sinä aikana Filonov yritti päästä akatemiaan kolmesti mutta epäonnistui joka kerta. Kesäisin hän matkusti Volgalle, Kaukasukselle ja Jerusalemiin ja teki matkoilla paljon piirustuksia ja maalauksia.
Vuonna 1908 Filonov hyväksyttiin viimein opiskelemaan Taideakatemiaan. Hänen työnsä herättivät opiskelijoiden ja opettajien huomion epätavallisuudellaan. Ne eivät olleet abstrakteja vaan kuvasivat aiheen esittäen, mutta ne oli toteutettu räikeästi ja kirkkaasti – punaisin, sinisin, vihrein ja oranssein värein. Tyyli ei vastannut akatemian vaatimuksia, ja Filonov erotettiin, koska hän ”vaikutti opiskelijoihin töidensä irstaudella”. Filonov valitti päätöksestä koulun rehtorille, ja hänet hyväksyttiin uudelleen kouluun, mutta opiskeltuaan kaksi vuotta hän erosi akatemiasta vuonna 1910.
Elämä > Varhainen analyyttinen kausi (1911–1915)

Filonovin varhaisin kypsä työ on vuosilta 1909–1910 peräisin oleva maalaus Sankari ja hänen kohtalonsa. Hänen analyyttista menetelmäänsä ennakoivat ensimmäiset maalaukset valmistuivat vuonna 1910, kuten vesivärimaalaus Talonpoikaisperhe ja öljymaalaus Päät. Maalauksessa Päät toisiinsa liittyvät eri mittasuhteissa yhdistetyt kuvat, jotka kasvavat toisistaan irti, vaikuttavat muodostavan jatkuvan fantasmagorisen yhteyden.
Filonovin työ liittyi 1910-luvulla Pietarin taiteilijayhdistykseen Nuorison liittoon ja Taideyhdistykseen (1910–1913), joiden perustamisiin hän osallistui aktiivisesti. Hän toimi yhteistyössä Venäjän kirjallisuuden futurismin johtajien Vladimir Majakovskin, Velimir Hlebnikovin ja Aleksei Krutšonyhin kanssa, mutta Filonovin modernismi oli myös hyvin omalaatuista. Sen juuret olivat Venäjän kansan- ja primitiivisessä taiteessa, Venäjän keskiaikaisissa maalauksissa, Dürerin lineaarissa tyylissä, Boschin ja Bruegelin mielikuvitusta kuhisevissa maalauksissa sekä Vasili Surikovin ja Konstantin Savitskin ylevässä ja tiheässä realismissa ja symbolisti Mihail Vrubelin töiden sirpaloituneessa tuntumassa. Tähän aikaan kuuluvat myös hänen kuuluisat työnsä Länsi ja itä, Itä ja länsi, Miehiä ja nainen (kaikki 1912–1913) sekä Kuninkaiden juhla-ateria (1913). Nämä maalaukset yhdistävät symbolismia, uusprimitivismiä ja ekspressionismia.
Vuonna 1912 Filonov matkusti puoleksi vuodeksi Itävaltaan, Italiaan ja Ranskaan. Hän kulki suurimman osan matkasta jalan ja maksoi ruoan ja majoituksensa vesivärimaalauksillaan ja piirustuksillaan, nukkui joskus ladoissa ja ulkona.
Filonov selitti useissa yhteyksissä taiteensa teoriaa. Vuonna 1912 hän julkaisi artikkelin ”Kaanon ja laki”, jossa hän ensimmäisen kerran selosti ”analyyttisen taiteen” periaatteet. Filonovin lahjakkuus puhujana ja hänen eri kulttuurien taidehistorian syvällinen tuntemuksensa auttoivat häntä levittämään teoriaansa. Hänen luentonsa olivat hyvin suosittuja.
Vuonna 1913 Filonov suunnitteli yhdessä taiteilija Josif Školnikin kanssa lavasteet tragediaan Vladimir Majakovski, joka esitettiin Luna-puiston teatterissa Pietarissa. Samana vuonna Filonov perusti uuden taiteilijaryhmän, johon liittyneet taiteilijat noudattivat analyyttisen taiteen periaatteita. Vuonna 1914 hän julkaisi analyyttisen taiteen manifestin ”Tehdyt maalaukset”. Kauden parhaat maalaukset ovat muun muassa Meijerin naiset, Kolme ihmistä pöydän ääressä, Universaalin kukinnan kukkia ja Työläiset.
Elämä > Varhainen analyyttinen kausi (1911–1915) > Teoksia 1911–1915

Mies, nainen, 1912–1913.
Itämaan tietäjien kumarrus, 1913.
Kuninkaiden juhla-ateria, 1913.
Talonpoikaisperhe (Pyhä perhe), 1914.
Saksan sota, 1914–1915.
Laivat, 1913–1915.
E.N. Glebvova, 1915, (taiteilijan sisar),
Universaalin kukinnan kukkia, 1915.
Elämä > Sota ja kulttuurityö (1916–1929)

Vuonna 1916 Filonov joutui armeijaan ja taisteli maailmansodassa. Hän palasi Pietariin Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Muiden venäläisen avantgarden johtavien henkilöiden tavoin Filonov toivoi yhteiskunnan vallankumouksellisten muutosten auttavan häntä levittämään ajatuksiaan.
Maalausten tekemisen lisäksi Filonov opetti SvoMasissa (Vapaat työpajat) vuosina 1918–1920, toimi Pietarin akatemian johtajana (1923) ja perusti ryhmän MAI (Analyyttisen taiteen mestarit) vuonna 1925. Yhdistys koostui Filonovin oppilaista ja seuraajista. Hänen johtamanaan he toteuttivat lavastemaalaukset Gogolin Reviisoriin (tuottajana I. Terentjev, Leningrad, 1927), ja poliittisen agitaation Korol Gaikin l (Kuningas Ruuvi I) Vassilievin metallurgien kerhossa (Leningrad 1929). Tänä aikana Filonov teki runsaasti maalauksia, joiden joukossa olivat Pietarin proletariaatin kaava (1920–1921), Elävä pää (1923), Eläimet (1925–1926), Kevään kaava (1928–1929) ja Narvan portit (1929).
Elämä > Sota ja kulttuurityö (1916–1929) > Teoksia 1916–1929

Pedagogiikka, 1923.
Hevosia, 1924.
Kaksi päätä, 1925.
Formula imperialismi, 1925.
Kevään kaava ja aktiivinen vaikuttaja, 1927–28.
Elämä > Myöhäistuotanto (1930–1941)

Neuvostohallinto oli 1920-luvun loppuun mennessä vahvistunut ja alkoi sanella määräyksiä kaikille elämänaloille. Filonovin taide ei vastannut sosialistisen realismin periaatteita, ja aikakausi nousi Filonovia vastaan. Leningradin Venäläiseen museoon ripustettiin hänen suurehko retrospektiivinen näyttelynsä (1929–1930), mutta sitä ei avattu yleisölle. Lehdistö oli vihamielinen. Hänen asemansa tuli uhanalaiseksi 1930-luvun alussa. Vaikka Filonovin myöhäistuotantoon voi ajoittaa vain harvoja töitä, hänen taitonsa ja kutsumuksensa eivät kadonneet.
Filonov käytännöllisesti katsoen eristettiin ja jätettiin varattomaksi. Hän työskenteli köyhyydessä ja nälässä mutta pysyi uskollisena periaatteilleen sekä taiteessaan että työssään oppilaidensa parissa. Vuosina 1931–1933 Filonovin ryhmä työskenteli Kalevalan kuvituksen parissa Academia-kustannusyhtiölle. Hän kieltäytyi myymästä töitään toivoen pystyvänsä perustamaan analyyttisen taiteen museon.
Filonov toimi palovartijana Leningradin piirityksen aikana ja kuoli nälkään 3. joulukuuta 1941. Sisar säilytti Filonovin työt ja lahjoitti myöhemmin maalaukset ja graafiset työt Pietarin Venäläisen taiteen museolle, jossa ne lähes kaikki nykyisin ovat.
Elämä > Myöhäistuotanto (1930–1941) > Teoksia 1930–1941

Sommitelma alueilla, noin 1930.
Abstrakti sommitelma alueilla, noin 1930.
Eläimiä, 1930.
Omakuva.
Kalevalan kuvitus

Neuvostoliittolainen kustannusyhtiö Academia julkaisi vuonna 1933 huomattavan painoksen Kalevalasta. Sen suunnittelu edustaa Filonovin johtaman 14 taiteilijan kunnianhimoista pyrkimystä tuottaa yhteinen taideteos. Kalevala on ainoa säilynyt Filonovin koulukunnan näkyvä muistomerkki. Neuvostoliiton poliittinen Suomen attasea Ivan Maiski rohkaisi julkaisun tekemistä ja kirjoitti sen johdannon. Maiski puuttui kuvittajien työhön kuitenkin niin perusteellisesti, että Filonov totesi hänen olevat kriitikko, jota on vaikea tyydyttää. Vaikka Filonov omistautui työhön 1931–1933, hänen joutumisensa epäsuosioon vaikutti siihen, että Maiskin kirjoittamassa johdannossa ei edes mainita Filonovin ryhmän kuvituksia.
Postuumit näyttelyt

Lopulta Filonovin taidetta alettiin jälleen hyväksyä. Hänen näyttelynsä järjestettiin Novosibirskissä vuonna 1967, ja vuonna 1988 teoksia sallittiin näyttelyyn Venäläiseen museoon. Ensimmäiset kansainväliset näyttelyt pidettiin vuosina 1989 ja 1990 Pariisissa.
Tallinnan Kumussa oli 10. kesäkuuta – 18. syyskuuta 2011 Filonovin näyttely ”Pavel Filonov. Venäläinen avantgarde ja siitä eteenpäin”. Pietarin Valtion venäläisen museon kokoelmiin perustuvassa näyttelyssä olivat esillä muun muassa Filonovin teokset Kuninkaiden juhla-ateria ja Kevään kaava sekä Kaavat ja Päät. Taustaa näyttelylle toivat Kazimir Malevitšin, Vassili Kandinskyn ja Natalja Gontšarovan teokset sekä David Burljukin, Mihail Matjušinin ja Pavel Filonovin oppilaiden työt. Kontrastina kokeilevalle taiteelle esillä oli myös uudistuksia tukahduttaneen sosialistisen realismin kaanoniin kuuluvia teoksia, muun muassa Stalinin hovitaiteilijan Isaak Brodskin töitä sekä Juri Kugatšin, Vasili Netšitailon ja Viktor Tsyplakovin yhteisesti toteuttama suurikokoinen maalaus Kunnia suurelle Stalinille!
Analyyttinen tyyli

Filonov etsi vaihtoehtoa modernille, teknologiakeskeiselle ja mekanisoituvalle maailmalle, joka edistyi myös juuri perustetussa Neuvostoliitossa. Hänen analyyttinen taiteensa etsi kasvavia ja kehittyviä muotoja, pienoismaailmoja, jotka olivat näkyvän todellisuuden sisällä tai sen tuolla puolen. Filonov viittasi metaforisesti myös alkeishiukkasten tai eloperäisten solujen olemassaoloon, asioihin, joista tiede oli juuri päässyt selville. Hänen työskentelynsä oli hyvin hidasta. Huolellisesti hän eteni kohta kohdalta pienoismaailmoista suurempiin kokonaisuuksiin.
Filonovin töiden merkitykset jäivät arvoituksiksi katsojille, koska niiden sanoma oli koodattu. Hänen teoksissaan ihmisen tekemät ja luonnon esineet, ihmiset ja eläimet vaihtavat ilmenemismuotojaan ja merkityksiä keskenään, sulautuen ja virraten toisiinsa ja muodostuen joksikin aivan muuksi. Hänen menetelmänsä ydin oli hajottaa näkyvä todellisuus yksilöllisiin osiin ja siten muodostaa niistä monimutkaisia kuvia, jotka ovat täynnä symbolisia merkityksiä. Hän loi töissään salakirjoitetun, mystisen kuvan todellisuudesta pyrkien laajentamaan esittävän taiteen mahdollisuuksia ja saamaan näkymättömän näkyväksi.
Filonov teki maalauksensa periaatteensa ”sdelannostin” (hulluus tai käsityömäisyys) mukaan, joka tarkoitti taukoamatonta kovaa työtä teoksen parissa ja joka johtaa hyvin yksityiskohtaiseen, kiteytettyyn, kirjavaan, nopeasti katsoen rakentumattomaan maalaukselliseen koostumukseen. Esimerkkinä tästä on Työläiset vuodelta 1925.
Ajatuksia

Analyyttisen taiteen ideologiassa Filonov selvittää, mitä hän odottaa oppilailtaan ja itseltään:
Taideteos on mikä tahansa työ, joka on tehty analyyttisen raivon maksimaalisessa jännitteessä.
Ainoa ammatillinen kriteeri taideteoksen arvioimiseksi on sen hulluus.
Ammatissaan taiteilijoiden ja heidän seuraajiensa täytyy rakastaa kaikkea, mikä on ”tehty hyvin” ja vihata sellaista, jota ”ei ole tehty”.
Analyyttisessa ajattelussa tutkimusprosessista tulee olennainen osa luovaa prosessia työn tekemiseksi.
Mitä tietoisemmin ja voimakkaammin taiteilija työskentelee älynsä avulla, sitä vahvempi vaikutus valmiilla työllä on katsojaan.
Jokainen siveltimen veto, jokainen kontakti kuvan kanssa on tarkka materiaalin tallenne ja taiteilijassa olevan sisäisen prosessin tallenne, ja koko teos on tallenne sen tehneen henkilön älystä.
Taide on materiaalin heijastusta tai tallenne materiaalista taistelussa ihmisen korkeamman älyllisen tilan muodostamista varten.
Taiteilija-proletaarin velvollisuutena ei ole ainoastaan luoda töitä, jotka vastaavat tämän päivän vaatimuksia, vaan myös avata tie kaukaisen tulevaisuuden älylle.
Työ sisällön luomiseksi on työtä muodolle ja päin vastoin.
Mitä voimakkaammin muoto ilmaistaan, sitä voimakkaammin sisältö ilmaistaan.
Muoto syntyy jatkuvasta viivasta. Jokainen viiva täytyy tehdä.
Jokainen atomi täytyy tehdä; koko työ täytyy tehdä ja muokata.
Ajattele jatkuvasti ja tarkasti jokaista atomia työssä, jota teet. Tee jokainen atomi peräänantamattomasti ja tarkasti.
Maalaus on piirustuksen väritetty johtopäätös.
Kirjallisuutta

Mejias-Ojajärvi, Iliana: Kalevala Pavel Filonovin koulukunnan kuvittamana 1931–1933.  Valtion taidemuseo / Kuvataiteen keskusarkisto, 2009.  ISBN 978-951-53-3157-1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pavel Filonov Wikimedia Commonsissa
Pavel Filonov Artcyclopedia. John Malyon/Specifica. (englanniksi)
Pavel Filonov WikiPaintings, Visual Art Encyclopedia. Wikipaintings.org. (englanniksi)
DistantMirrors: Pavel Filonov (video) YouTube.  29.12.2007. (englanniksi)
Heikki Kastemaa: Historian hämärästä uuteen valoon (verkkoblogi) Kulttuurinavigaattori.  3. 9. 2011.
Päät, 1910.
Mihail Matjušin, Aleksei Krutšonyh, Pavel Filonov, Vladimir Školnik ja Kazimir Malevitš vuonna 1913.
Analyyttisen taiteen mestarit, 1935.
Aino Paunonen

Aino Paunonen vuoden 2018 Kalevan Kisoissa Jyväskylässä.
Aino Elisabet Paunonen  (s. 4. marraskuuta 1992 Myrskylä) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit ovat 400 metrin juoksu ja 800 metrin juoksu. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa ja häntä valmentaa Ari Paunonen.
Paunonen oli toinen vuoden 2010 Kalevan kisoissa 400 metrin ennätysajallaan 54,84 s. Porin Kalevan kisoissa 2015 hän voitti 800 metrillä pronssia, Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 hopeaa ja Jyväskylässä 2018 pronssia. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 400 metrin viestistä kultaa vuodelta 2015, hopeaa 2018 ja pronssia 2017, 4 × 800 metrin viestistä hopeaa vuosilta 2012, 2015 ja 2016 sekä pronssia vuosilta 2014 ja 2017. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut hopeaa 400 ja 800 metrillä vuonna 2018. Hänellä on myös maaotteluedustuksia.
Aino Paunosen sisko Venla Paunonen on myös kansallisen tason juoksija. Heidän isänsä on juoksija Ari Paunonen ja äitinsä niin ikään juoksijana tunnettu Aila Paunonen.
Henkilökohtaiset ennätykset

400 metrin juoksu: 54,24 (2018)
800 metrin juoksu: 2.04,26 (2018)
Lähde: Tilastopaja
Afrikankaija

| Afrikankaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Afrikankaijat Poicephalus
Laji::  meyeri
Kaksiosainen nimi
 Poicephalus meyeri  Cretzschmar, 1827 
Katso myös
   Afrikankaija Wikispeciesissä   Afrikankaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikankaija (Poicephalus meyeri) on noin 20 cm pitkä, lyhytpyrstöinen papukaija.
Se on hillityn kirjava, pääväreinä harmaa, vihreä ja keltainen. Siivet ovat harmaat, mutta ranteissa, alulan kohdalla on keltaista. Vatsa on vihreä, josta se suomumaisin kuvioin muuttuu rinnan kohdalla harmaaksi. Pää on siis harmaa, ja otsassa tai päälaella on yksilöllinen määrä keltaista höyhenystä.
Nokka afrikankaijoilla on musta, jalat tummanharmaat ja silmät ruskeanpunaiset.
Esiintyminen

Afrikankaijat elävät keskisessä päiväntasaajan Afrikassa, lännessä Kamerunista itään Sudaniin, Keniaan ja Tansaniaan, sekä etelässä Malawiin, Sambiaan ja Agolaan. Sen holotyypin kuvaili Philipp Jakob Cretzschmar Kurdufanista Sudanista 1827.
Yleisyys lemmikkinä

Afrikankaija ei ole Suomessa järin yleinen lemmikki. Ruotsissa lintu on runsaasti yleisempi.
Punanokkatoko

| Punanokkatoko |
| --- | --- |
 Koiras punanokkatoko, Baringojärvellä Keniassa.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Bucerotiformes
Heimo::  Sarvinokat Bucerotidae
Suku::  Afrikantokot Tockus
Laji::  erythrorhynchus
Kaksiosainen nimi
 Tockus erythrorhynchus  Temminck, 1823 
 Levinneisyysalue sinisellä.
Katso myös
   Punanokkatoko Wikispeciesissä   Punanokkatoko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punanokkatoko (Tockus erythrorhynchus) on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan eteläisestä Mauritaniasta läpi Somalian koilliseen Tansaniaan. Punanokkatokon viisi alalajia on nyttemmin erotettu omiksi lajeikseen, kempi, erythrorhynchus, ruahae, rufirostris ja damarensis. IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi, mutta sisällyttää siihen kaikki taksonit paitsi damarensiksen.
Lajin pääasiallisia elinalueita ovat kuivat metsät ja savannit, mutta myös pensaikkoalueet aina parin kilometrin korkeuteen saakka.
Aiheesta muualla

(Southern) Red-billed hornbill - Species text in The Atlas of Southern African Birds.
Punanuljaska

| Punanuljaska |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Gomphidiaceae
Suku::  Limanuljaskat Gomphidius
Laji::  roseus
Kaksiosainen nimi
 Gomphidius roseus  Fries 
Katso myös
   Punanuljaska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punanuljaska (Gomphidius roseus) on mustaitiöinen helttasieni. Se muistuttaa läheistä sukulaistaan limanuljaskaa, mutta sen pintakelmu on ruosteenpunainen ja se on kooltaan pienempi eikä jalan tyvi ole kirkkaankeltainen. Kun limanuljaska kasvaa usein yksin tai pienissä ryhmissä, punanuljaskan rihmasto on tavallisesti ellei aina symbioosissa tai parasiittina nummitatin kanssa, joka on puolestaan männyn juurisieni. Punanuljaskan pintakelmu irtoaa helposti, sen heltat ovat hyvin johteiset ja valkoiset, mustuvat heti itiöiden kypsyttyä. Alaspäin suippeneva jalka on puhtaan valkoinen, täyteinen. Helttojen alla on niin voimakas sormusmainen prominenssi, että se vaikuttaa renkaalta. Punanuljaska on hyvä ruokasieni, mutta yksin harvoin riittävän satoisa.
Joskus nummitatti ja punanuljaska näyttävät kasvavan samasta jalasta
Aiheesta muualla

Laji.fi: punanuljaska (http://www.velutipes.com/natural/gomphidius_roseus.htmGomphidius roseus)
Gomphidius roseus, punanuljaska @ Natural Fungi in Finland
Primera División (täsmennyssivu)

Primera División (suom. ensimmäinen divisioona) on jalkapallon korkeimman sarjatason nimi useassa espanjankielisessä valtiossa:
UEFA (Eurooppa):
Primera División, Espanja
Primera División Femenina, Espanja, naiset
CONMEBOL (Etelä-Amerikka):
Primera División, Argentiina
Primera División, Chile
Primera División, Paraguay
Primera División, Peru
Primera División, Uruguay
Primera División, Venezuela
CONCACAF (Pohjois-Amerikka, Keski-Amerikka ja Karibia):
Primera División, Costa Rica
Primera División, El Salvador
Primera División (myös Liga MX), Meksiko
Primera División, Nicaragua.
Aleksandar Petrović (koripalloilija)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Petrović vuonna 2014. |  Petrović vuonna 2014. |  Petrović vuonna 2014. |  |
Maa:   Jugoslavia
Miesten koripallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kolumbia 1982 |  |  |
|  Pronssia | Espanja 1986 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kreikka 1987 |  |  |
Aleksandar Petrović (s. 16. helmikuuta 1959 Šibenik, Kroatian ST, Jugoslavia) on kroatialainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt, Jugoslaviaa edustanut koripalloilija. Dražen Petrović oli hänen pikkuveljensä.
Pelaajana

Petrović kuului Jugoslavian maajoukkueeseen, joka voitti olympiapronssia Los Angelesissa 1984, MM-pronssia Kolumbiassa 1982 ja Espanjassa 1986 sekä EM-pronssia Kreikassa 1987. Hän edusti pääosin Jugoslavian kroatialaisia seurajoukkueita mutta pelasi myös muun muassa Italiassa.
Valmentajana

| Mitalit> Maa:   Kroatia.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kroatia.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kroatia.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Kroatia> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kreikka 1995 |  |  |
Kroatian itsenäistymisen aikoihin Petrović lopetti pelaajauransa ja siirtyi valmentajaksi. Hän valmensi muun muassa kroatialaisia seurajoukkueita, Espanjassa ja liettualaista BC Lietuvos Rytasia. Maajoukkueista Petrović valmensi Bosnia ja Hertsegovinaa sekä Kroatiaa, jonka päävalmentajana hän voitti EM-pronssia Kreikasta 1995.
Alektryon

Alektryon (m.kreik. Αλεκτρυών, kukko) oli kreikkalaisessa mytologiassa nuorukainen, joka oli Areen ystävä. Areella oli tapana ottaa Alektryon mukaansa aina kun hän lähti retkilleen Afroditen luokse. Tämän tehtävä oli vartioida ovella Helioksen, auringonjumalan varalta, ettei tämä pääsisi yllättämään Aresta kesken vierailun ja kertomaan asiasta Afroditen puolisolle Hefaistokselle. Eräänä yönä Alektryon kuitenkin nukahti kesken vartioinnin, ja aurinko pääsi yllättämään parin kesken nokosten. Hefaistos kuuli asiasta ja sulki Areen pitkäksi aikaa häkkiin. Kun Ares vihdoin pääsi vapaaksi, hän suivaantuneena muutti Alektryonin kukoksi, joka ei koskaan unohtaisi ilmoittaa auringon saapumisesta aamuisin.
Pisang Ambon

| Pisang Ambon |
| --- | --- |
Tyyppi:  Likööri
Alkoholiprosentti:  17 %
Valmistaja:  Lucas Bols
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pisang Ambon on banaanin makuinen ja karamellinen hedelmä-yrttilikööri. Se on väriltään kirkkaan vihreä, ja sen alkoholipitoisuus on 17 %. Likööri perustuu pullon etiketin mukaan vanhaan indonesialaiseen reseptiin.
Pisang Ambonia valmistaa hollantilainen Lucas Bols B.V.
Likööriä käytetään useissa drinkeissä. Esimerkiksi suosittu drinkki Ville Vallaton koostuu maidosta, vodkasta ja Pisang Ambonista.
Nimensä Pisang Ambon on saanut Indonesiaan kuuluvasta Ambon-saaresta ja banaanin malaijin- ja indonesiankielisestä nimestä.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Ahtiniemi

| Ahtiniemi |
| --- | --- |
Sijainti:  Jalassaari, Lohja, Uusimaa
Rakennustyyppi:  Huvila
Valmistumisvuosi:  1900-luvun alku
Suunnittelija:  Yrjö Sadeniemi
Rakennuttaja:  Arvi Jännes
Tyylisuunta:  Jugend
Runkorakenne:  Hirsi, lauta
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ahtiniemi on Lohjalla, Uudellamaalla sijaitseva puuhuvila, joka on valmistunut 1900-luvun alussa. Huvilan on rakentanut senaattori Arvid Genetzin poika Arvi Jännes rakennushallituksen ylijohtajan Yrjö Sadeniemen piirustusten mukaan. Tyylisuunnaltaan huvila edustaa jugendia.
Historia ja arkkitehtuuri

Ahtiniemi sijaitsee Lohjan Jalassaaren kaakkoispuolella. Pihapiiriin kuuluu puutarha, sekä rantasauna vuodelta 1917. 1930-luvulla huvilassa viettä kesiä professori Paavo Virkkunen.
Mansardikattoinen huvila on ollut talvikäytössä ainoastaan toisen maailmansodan aikana. Ahtiniemen pohjoisella julkisivulla oli alun perin veranta, mutta se puretttiin 1930-luvun lopulla. Huvila lämpiää pääasiassa puulla ja rakennuksessa ei ole juoksevaa vettä. Tontilla on kuitenkin oma kaivo. Huvilan alakerta on hirsirakenteinen ja yläkerta lautarakenteinen. Kuistin alla on kylmäkellari.
Punicum

Punicum (lat., ”puunilainen” eli ”karthagolainen”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin:
Punicum, kylä Etruriassa Italiassa
Pincus eli Punicum, kaupunki Moesia superiorissa nykyisessä Serbiassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Punicum”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Prabhu Deva

| Prabhu Deva |
| --- | --- |
 Deva kesäkuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1973 (ikä 51) Mysore, Karnataka, Intia
Kansalaisuus:   intialainen
Ammatti:  näyttelijä, koreografi, tanssija, ohjaaja
Lapset:  3
Prabhu Deva (kannadaksi ಪ್ರಭು ದೇವ, s. 3. huhtikuuta 1973 Mysore, Karnataka) on intialainen tanssija, koreografi, näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän on voittanut kaksi Kansallista elokuvapalkintoa parhaasta koreografiasta, elokuvista Minsara Kanavu (1997) ja Lakshya (2004).