stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keisari
Itäisen Euroopan keisarit > Bysantin ortodoksiset perilliset: Bulgaria, Serbia ja Venäjä

Bysantin tiiviit kulttuuriset ja poliittiset yhteydet sen naapureihin Balkanilla, Bulgariaan ja Serbiaan, sekä Kiovan ja myöhemmin Moskovan Venäjään saivat nämä maat omaksumaan Bysantin keisariperinteen ainakin ajoittain.
Konstantinopolin patriarkka ja Bysantin sijaishallitsija Nikolaos Mystikos kruunasivat Bulgarian Simeon I:n keisariksi vuonna 913. Seuraava Bysantin hallitus kumosi epäsuositun nimityksen, mikä johti pitkään ja tuhoisaan sotaan Bulgarian ja Bysantin välillä 914–924. Lopulta Bysantti myöntyi hyväksymään Bulgarian keisarin kun tittelin sanamuoto vaihdettiin ”roomalaisten keisarista” ”bulgarialaisten keisariksi”: kyseessä ei tällöin katsottu olevan aivan Bysantin ”oikeaan” keisariuteen verrattava arvo. Bulgarian erottua Bysantista titteli tunnustettiin uudestaan vuosiksi 1018–1185. Bulgarian itsenäistyttyä lopullisesti Osmanien valtakunnasta vuonna 1908, sen monarkki otti jälleen tittelin keisari, tsaari, mutta länsimaissa arvosta puhuttiin pelkästään kuninkaana.
Vuonna 1345 Serbian kuningas Stefan Dusan nimitti itsensä keisariksi ja hänet kruunasivat Skopjessa Serbian patriarkka, Bulgarian patriarkka ja Ohridin arkkipiispa. Bulgaria ja useat muut naapurimaat ja kauppakumppanit hyväksyivät tittelin, mutta Bysantti ei. Titteliä käyttivät vain Stefan Dusan ja hänen poikansa Stefan Uroš V, jonka kuoleman jälkeen 1371 sitä ei käytetty.
Bysantin viimeisen keisarin veljentytär Sofia Palaiologos nai vuonna 1472 Moskovan suuriruhtinaan Iivana III:n, joka alkoi ajaa ajatusta Venäjästä Bysantin seuraajavaltiona. Ajatus Kolmannesta Roomasta konkretisoitui munkki Filofein kirjeessä Iivanan seuraajalle Vasili III:lle. Tämän poika Iivana IV Julma kruunautti itsensä tsaariksi, joka oli slaavilainen muoto keisarista, 16. tammikuuta 1547. Tämän jälkeen Moskovan hallitsijat käyttivät jo Iivana III:n ja Vasilin ajoittain käyttämää titteliä vakituisesti. 31. lokakuuta 1721 Pietari I kruunautti itsensä länsimaalaisittain keisariksi (Vserossijski Imperator). Hän perusteli tittelin nimenvaihdoksen vuonna 1717 löydetyllä kirjeellä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarilta Maksimilian I:ltä Vasili III:lle vuodelta 1514, jossa tämä käyttää Vasilista läntistä keisarinimitystä. Venäjän hallitsijatittelin vuonna 1721 tapahtunut nimenmuutos on joskus johtanut virheelliseen käsitykseen, että tsaari olisi ollut jonkinlainen keisaria alempi titteli. Venäjä oli keisarikunta vuoden 1917 helmikuun vallankumoukseen asti.
Aasian keisareita

Pääministeri Benjamin Disraelin aloitteesta parlamentti myönsi Viktorialle Intian keisarinnan (Indiae Imperatrix) arvonimen 1877, kun Intian eri šaahien ja sulttaanien ennen hallitsemat valtakunnat oli lopullisesti alistettu Brittiläiseen imperiumiin, ja Delhin suurmogulien (siihenastisten Intian keisareiden) jäännösvaltio siirtynyt briteille. Arvonimi lopetettiin 1947 Intian itsenäistyttyä.
Joidenkin aasialaisten hallitsijoiden (etenkin niiden, jotka ovat ”kuninkaiden kuninkaita”) arvonimet käännetään keisariksi. Myös jotkut diktaattorit ovat nimittäneet itsensä keisareiksi. Iranin šaahien perinteinen arvonimi on shahanshah, kuninkaiden kuningas, (شاهنشاه), joka myös voidaan kääntää keisariksi, mutta viimeisen shaahin yhteydessä niin korkeata käännöstä ei yleensä tehty.
Kiinan hallitsijat vuodesta 221 eaa. monarkian lakkauttamiseen vuonna 1911 kantoivat arvonimeä huangdi, joka oli yhdistelmä sanoista huang, ”jumalkuningas” ja di, ”viisas kuningas”. Tätä edeltäneiden pienempien kuningaskuntien hallitsijat olivat arvoltaan wang, ”kuningas”. Länsimaissa Kiinan hallitsijaa kutsuttiin keisariksi.
Japanin ylipappi-valtiosymbolin (tenno) arvonimenä läntisissä kielissä käytetään usein keisaria, vaikka sekä kooltaan että historiallisesti Japani muistuttaa enemmän yhtä kuningaskuntaa kuin monien kansallisuuksien imperiumia. Keisari-traditio toki on uskonnollinen ja puolijumalainen, kuten monet kuninkaat ja keisarit alun perin muuallakin olivat.
Keisarikuntia

Rooman valtakunta (31 eaa.–480)
Bysantin valtakunta (–1453)
Latinalainen keisarikunta
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta (800–1806)
Itävallan keisarikunta ja Itävalta-Unkari (1804–1918)
Venäjän keisarikunta (keisarikuntana 1721–1917)
Ranskan keisarikunta (Napoleon ja Napoleon III, 1804–1815 ja 1852–1870)
Saksan keisarikunta (1871–1918)
Brasilia (Pietari I ja Pietari II 1822–1889)
Myös brittiläisen Intian hallitsijasta (Ison-Britannian monarkista) käytettiin arvonimeä Intian keisari (tai keisarinna) (1876–1947)
Muita kuin länsimaisia keisarikuntia:
Etiopia (keisarikuntana viimeistään 1600-luvulta vuoteen 1936 ja 1941–1974)
Japani (ainoa nykyinen keisarikunta, tosin keisarilla ei ole muodollista valtaa, mutta kylläkin vaikutusvaltaa.)
Kiina (vuoteen 1912), katso Kiinan dynastiat
Persia
Lyhytaikaisia keisarikuntia:
Haitin Jacques I (1804–1806)
Meksikon Augustin (1822–1823)
Meksikon toisen keisarikunnan Maximilian (1864–1867)
Keski-Afrikan keisari Bokassa I (1976–1979)
Haitin Faustin I (1847–1859)
Haitin Sylvain I (1868–1870)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keisari Wikimedia Commonsissa
Ranskan keisari Napoleon I.
Jean Auguste Dominique Ingresin maalaama muotokuva vuodelta 1806.
Intian keisarinna Viktoria
Yhdysvaltain asevoimat

| Yhdysvaltain asevoimat United States Armed Forces |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1775–
Valtio:   Yhdysvallat
Aselajit:   maavoimat  merijalkaväki  laivasto  ilmavoimat  avaruusvoimat  rannikkovartiosto
Rooli:  asevoimat
Koko:  1 281 900
Tukikohta:  Pentagon, Virginia
Vuosipäivät:  toukokuun 3. lauantai
Komentajat
Nykyinen komentaja:  kenraali Mark Milley
Yhdysvaltain laivaston lentotukialus USS Ronald Reagan.
Yhdysvaltain asevoimat (engl. United States Armed Forces) on Yhdysvaltain puolustusministeriön alainen sotilasorganisaatio. Asevoimien vuosipäivää vietetään vuosittain toukokuun kolmantena lauantaina.
Puolustusministeriö hallinnoi asevoimia, jotka koostuvat maavoimista, laivastosta, ilmavoimista, avaruusvoimista ja merijalkaväestä. Rannikkovartiostoa hallinnoi kotimaan turvallisuuden virasto (Department of Homeland Security), mutta sotatilan vallitessa se siirtyy laivaston alaiseksi. Asevoimien ylipäällikkö on Yhdysvaltain presidentti.
Vapaaehtoiset hakeutuvat töihin tai reserviin Yhdysvaltain puolustusvoimiin. Yhdysvaltain asevoimiin kuuluu yhteensä noin 1,4 miljoonaa palvelevaa Yhdysvaltain kansalaista. Lisäksi joitakin satojatuhansia henkilöitä palvelevia sotilasreserviläisiä sekä osa kansalliskaartissa. Kansalliskaartiin kuuluu sekä kaartiarmeijan (Army National Guard) että ilmakaartin (Air National Guard) alaisia joukkoja. Kansalliskaartin joukot käsittävät noin puolet armeijan taistelujoukoista ja kolmanneksen sen huoltojoukoista. Kansalliskaartin joukot palvelevat kaksi viikkoa vuodessa ja ne sitoutuvat työskentelemään puolustusvoimille aina maan sisäisen kriisitilanteen niin vaatiessa.
Asevelvollisuutta ei ole ollut käytössä vuodesta 1973 lähtien, mutta kaikkien 18–25 -vuotiaiden kansalaisten ja maassa oleskelevien muiden ihmisten täytyy ilmoittautua Selective Service System -rekisteriin. Maassa oleskelevien ulkomaalaisten tulee ilmoittautua viimeistään 30 päivää saapumisensa jälkeen, mutta tästä on vapautettu diplomaatti-, opiskelija- ja vierailijaviisumeilla maahan saapuneet.
Yhdysvaltain asevoimilla on puolustusyhteistyösopimukset useiden maiden kanssa ja ovat vahvasti läsnä muun muassa Tyynenmeren saarilla, Japanissa, Etelä-Koreassa, Taiwanissa, Afganistanissa, Irakissa, Saksassa, muualla Euroopassa ja Atlantilla. Yhdysvalloilla on yhteensä 702 sotilastukikohtaa 132 eri maassa ja kaikilla mantereilla paitsi Etelämantereella. Yhdysvalloilla on toiseksi eniten ydinaseita Venäjän jälkeen ja sillä on ydinsuojasopimukset Euroopan eri maille kuten Saksalle tai Alankomaille. Yhdysvaltain puolustusmenot ovat maailman suurimmat ja omassa kokoluokassaan. Ne vaativat 4 prosentin osuuden maan kansantuotteesta.
Puolustushaarat

Asevoimat jakautuu kuuteen puolustushaaraan:
Yhdysvaltain maavoimat (US Army)
Yhdysvaltain laivasto (US Navy)
Yhdysvaltain ilmavoimat (US Air Force)
Yhdysvaltain avaruusvoimat (US Space Force)
Yhdysvaltain merijalkaväki (US Marine Corps)
Yhdysvaltain rannikkovartiosto (US Coast Guard)
Sotatoimialueiden päämajat

Pohjoinen
Eteläinen
Tyynimeri
Eurooppa
Keskinen
Afrikka
Kyberturvallisuus
Erikoisoperaatiot
Strategia
Kuljetus
Luettelo sodista ja taisteluista

| --- | --- |
 Yhdysvaltain vapaussota  Viskikapina  Intiaanisodat  Ensimmäinen barbareskisota  Vuoden 1812 sota  Toinen barbareskisota  Meksikon-Yhdysvaltain sota  Utahin sota  Yhdysvaltain sisällissota  New Yorkin kutsuntamellakka  Espanjan-Yhdysvaltain sota  Banaanisodat  Filippiinien ja Yhdysvaltain sota  Bokserikapina  Rajasota  Ensimmäinen maailmansota :  Venäjän sisällissota  Toinen maailmansota  Korean sota  Sikojenlahden maihinnousu  Kuuban ohjuskriisi  Vietnamin sota  Grenadan miehitys  Operaatio Just Cause  Persianlahden sota  Somalian sisällissota  Mogadishun taistelu  Bosnian sota  Kosovon sota  Naton pommitukset Jugoslaviassa  Terrorisminvastainen sota  Operaatio Enduring Freedom  Irakin sota
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhdysvaltain puolustusministeriö
Yhdysvaltain maavoimat
Yhdysvaltain laivasto
Yhdysvaltain ilmavoimat
Yhdysvaltain avaruusvoimat
Yhdysvaltain merijalkaväki
Yhdysvaltain rannikkovartiosto
Ħal Saflienin hypogeum

| Hal Saflienin hypogeum |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Malta  35°52′17″N, 14°30′27″E
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  (iii)
Tunnusnumero:  130
Ħal Saflienin hypogeum on puoliksi maanalainen pyhäkkö Maltalla Paolassa ajalta suunnilleen 2500 eaa. Se on ollut aluksi jonkinlainen jumalten palvontapaikka, mutta muuttui kuolleiden viimeiseksi leposijaksi jo esihistoriallisena aikana. Se on maailman ainoa esihistorialliselta ajalta periytyvä temppeli. Hypogeum löydettiin vahingossa vuonna 1902 rakennustöiden yhteydessä.
Ħal Saflienin ensimmäinen kerros sisälsi hieman muunneltuja luolia.
Toiseen kerrokseen tehtiin taitavaa kivityötä, muun muassa pyöreä okralla maalattu suuri kammio, oraakkelihuone jossa ihmisääni kaikuu ja huone jossa on kaiverruksia. Tähän vaiheeseen liittyy myös "käärmekuoppa" tai "kolehtikuoppa"/"uhrikuoppa" ja kaikkien pyhin. Kolmannessa kerroksessa oli viljavarasto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ħal Saflienin hypogeum Wikimedia Commonsissa
Kellberg

Kellberg on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Aarno Kellberg (1932–2015), opettaja ja kirjailija, kotiseutuneuvos, Eino Kellbergin poika
Eino Kellberg (1908–1978), kauppias ja kirjailija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Óscar Miñambres

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Óscar Miñambres Pascual
Syntymäaika: 1. helmikuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Fuenlabrada, Madrid, Espanja
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 175 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2007 2004–2005 | Real Madrid → Espanyol (laina) | 18 (0) 5 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Óscar Miñambres Pascual (s. 1. helmikuuta 1981 Fuenlabrada, Madridin maakunta, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi oikeana laitapuolustajana.
Ura

Miñambres on Real Madridin kasvatti. Hän nousi kaudeksi 2001–2002 seuran edustusjoukkueeseen ja teki ensiesiintymisensä Mestarien liigan alkulohkon ottelussa Lokomotiv Moskvaa vastaan 30. lokakuuta 2001. Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 10. helmikuuta 2002 Las Palmasia vastaan. Kaudella 2002–2003 hän pelasi 16 sarjaottelussa, ja pääsi kauden päätteeksi juhlimaan Espanjan pääsarjamestaruutta seuransa kanssa. Kaikkiaan hän pelasi Real Madridin edustusjoukkueessa 18 Espanjan pääsarjan, 9 Espanjan cupin ja 7 Mestarien liigan ottelua.
Kaudeksi 2004–2005 Miñambres lainattiin barcelonalaisseura Espanyoliin. Pelit Espanyolissa katkesivat kuitenkin jo viidennessä ottelussa vaikeaan polven nivelsidevammaan, joka muiden vammojen ohella piti Miñambresin sivussa kentiltä aina kauden 2006–2007 puoliväliin asti. Tällä välin hän palasi takaisin Real Madridiin, jossa hän pelasi ensimmäiset minuuttinsa tasan kaksi vuotta loukkaantumisensa jälkeen paikallisvastustaja Atléticoa vastaan puheenjohtaja Jesús Gilin muisto-ottelussa 22. joulukuuta 2006. Tammikuussa 2007 hänet rekisteröitiin jälleen edustusjoukkueen kokoonpanoon, mutta virallisia otteluita hän ei kauden 2006–2007 aikana pelannut.
Kesällä 2007 Miñambres siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Segunda Divisiónissa pelanneeseen alicantelaiseen Hérculesiin. Hän päätyi kuitenkin purkamaan sopimuksensa vain muutamia tunteja sen allekirjoittamisen jälkeen vedoten aikaisempaan polvivammaansa, josta hän ei kokenut vielä parantuneensa.
Saavutukset

Mestarien liiga: 2002
Uefa-supercup: 2002
Intercontinental Cup: 2002
Espanjan pääsarja: 2003, 2007
Espanjan supercup: 2003
Karjaskylä

Karjaskylä on kylä Salossa. Kylä sijaitsee kaupungin keskustan itäpuolella Aarnionperän kaupunginosassa. Karjaskylässä sijaitsee koulu. Jukolan viesti suunnistettiin vuonna 2006 pääasiassa juuri Karjaskylän maastossa, jossa sijaitsi myös kilpailukeskus. Vuonna 2007 alueella järjestettiin ensimmäinen Vrock-tapahtuma.
Karjaskylän alkuperäinen kylätontti on sijainnut kylän nykyistä asutusta lännempänä pienellä kumpareella. Kumpare on jäänyt Pahkavuoren omakotitaloalueen sisään. Karjaskylän kyläalue ulottuu Vuorenmäeltä aina vanhalle Muurlan vastaiselle kunnanrajalle saakka. Hämmäinen halkaisee kyläalueen kahtia. Karjaskylän nykyinen asutus on muodostunut kahteen eri aikaan. Vanhempi työväenasutus on muodostunut Karjaskyläntien ja Muurlantien varsille ja uudempaa asutusta on rakennettu Kiskontien ja Muurlantien risteykseen.
Kenraalikuvernöörin kirjallisuuspalkinto

Kenraalikuvernöörin kirjallisuuspalkinto (Governor General's Literary Awards) on useassa sarjassa jaettava kanadalainen kirjallisuuspalkinto. Palkinto perustettiin 1937, jolloin sitä jaettiin vain kahdessa sarjassa, alkuun vain englanninkieliselle kirjallisuudelle. Myöhemmin mukaan tuli ranskankielinen kirjallisuus ja runo- ja näytelmäsarjat. Lastenkirjallisuuspalkinto oli keskeytyksissä vuosina 1960–1986.
Kussakin sarjassa jaetaan palkinto englannin- ja ranskankieliselle kirjalle:
Kaunokirjallisuus
Tietokirjallisuus
Runous
Näytelmät
Lasten- ja nuorten kirjallisuus, teksti
Lasten- ja nuorten kirjallisuus, kuvitus
Käännöskirjallisuus
Kazakstanin Cup

| Kazakstanin Cup |
| --- | --- |
Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   Kazakstan
Joukkueita:  26 (2019)
Hallitseva mestari:  FK Kairat (2019)
Eniten mestaruuksia:  FK Kairat (9)
Kazakstanin Cup on Kazakstanin jalkapalloilun cupmuotoinen turnaus. Turnausta on pelattu vuodesta 1992 alkaen. Menestynein seura on almatylainen FK Kairat yhdeksällä mestaruudellaan. Vuonna 2019 turnauksessa pelasi 26 joukkuetta. Näistä kuusi oli kolmanneksi korkeimmalta sarjatasolta Kazakstanin 2. divisioonasta, kahdeksan Kazakstanin 1. divisioonasta ja 12 pääsarjasta. Kahden alemman sarjatason joukkueet pelasivat aluksi lohkovaiheen, jossa joukkueet oli jaettu kahteen neljän joukkueen ja kahteen kolmen joukkueen lohkoon. Lohkojen voittajat etenivät neljännesvälieriin, joihin Valioliigan joukkueet pääsivät suoraan. Tämän jälkeen turnaus pelattiin cupmuotoisena.
Mestarit

Lähde:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1992 FK Kairat  1993 FK Dostyk  1994 FK Vostok  1995 FK Spartak Semey  1996–97 FK Kairat  1997–98 FK Irtysh Pavlodar  1998–99 FK Qaısar  1999–00 FK Kairat  2000–01 FK Astana-1964  2001 FK Kairat  2002 FK Astana-1964  2003 FK Kairat  2004 FK Taraz  |  2005 FK Astana-1964  2006 FK Alma-Ata  2007 FK Tobol  2008 FK Aktobe  2009 FK Atyrau  2010 FK Astana  2011 FK Ordabasy  2012 FK Astana  2013 FK Šahtjor Karaganda  2014 FK Kairat  2015 FK Kairat  2016 FK Astana  2017 FK Kairat  |  2018 FK Kairat  2019  |
Kiekko.tk

| Kiekko> tk |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  http://kiekko.tk
Kaupallinen:  Ei
Tyyppi:  Verkkopeli
Rekisteröinti:  Vaihtoehtoinen
Kielet:  suomi   englanti
Omistaja:  Jouko Pynnönen   Mikko Pynnönen
Luonut:  Jouko Pynnönen   Mikko Pynnönen
Avattu:  2004
Nykyinen tila:  Aktiivinen
Kiekko.tk on Suomessa kehitetty Java-pohjainen Internet-jääkiekkopeli, jossa on yli 20 000 rekisteröityä käyttäjää. Kiekko.tk:n on kehittänyt Jouko Pynnönen yhdessä veljensä Mikko Pynnösen kanssa. Vastoin useimpia muita jääkiekkopelejä yksi henkilö kontrolloi vain yhtä pelaajaa, joten tiimityöskentely on onnistuneen pelaamisen kannalta keskeistä. Ohjaamiseen käytetään ainoastaan hiirtä. Pelaaminen on ilmaista, mutta tietyt toiminnot kuten joukkueen perustaminen tai nimimerkin vaihtaminen maksavat pelimerkkejä, joita voi tilata puhelimella tai  luottokortilla. Itse pelaamista helpottavia, maksullisia toimintoja ei ole mahdollista ostaa. Kiekko.tk on esillä ja pelattavissa tammikuussa 2017 avatussa Suomen pelimuseossa.
Historia

Kiekko.tk alkoi alkuvuodesta 2004 yksinkertaisena Java-applettina, jossa ei ollut rekisteröitymismahdollisuutta ja vain kymmenen käyttäjää mahtui peliin yhtä aikaa. Grafiikka oli alkeellista: pelaajat olivat pyöreitä hymiönaamoja (tästä juontuu joskus käytetty nimitys ”hymiöversio”), kiekko neliömäinen ja kaukalon merkinnät varsin summittaisia.
Peliä on kehitetty eteenpäin sen ollessa jatkuvasti pelaajien käytettävissä. Seuraavassa lista tärkeimmistä ominaisuuksista:
käyttäjien rekisteröinti, 08.04.2004
tehopisteiden (maalit ja syötöt) tallentuminen
ihmistä muistuttavat pelaajahahmot
tarkat kaukalon mittasuhteet ja paranneltu grafiikka
joukkueiden luonti, 21.04.2004
VIP-käyttäjyys ja tekstiviestipalvelut, loppukesä 2004
maaliuusintojen tallentuminen, lokakuu 2004
koukkiminen ja jäähyt, syyskuu 2006
kokemustasomittari, elokuu 2007
autoplay-huoneet, syyskuu 2007
sivuston ulkoasun muuttuminen, lokakuu 2007
katsomoiden penkkien värien vaihtaminen joulukuu 2007
katsojien graafinen ulkoasumuutos, joulukuu 2007
ranking pisteet erikseen kaikille pelimuodoille (3vs3, 4vs4 ja 5vs5), toukokuu 2008
ominaisuuspisteet valinnaisiksi peleihin ja experimental huoneisiin, lokakuu 2008
uusi grafiikkapakkaus, lokakuu 2011
ranking pisteet vain team autoplaystä, huhtikuu 2012
chat takaisin käyttöön lobbyyn ja autoplayhin, marraskuu 2014
maalilaulut, tammikuu 2015
Pelaaminen

Pelissä yksi henkilö ohjaa yhtä kenttäpelaajaa hiiren avulla. Maalivahteja ei voi ohjata itse, mutta kaikki muut kenttäpelaajat ovat jonkun käyttäjän ohjaamia. Pelaaja laukoo vasemmasta hiiren painikkeesta. Laukaisun voima riippuu siitä, kuinka kauan hiiren vasenta painiketta pidetään pohjassa. Laukauksen korkeus riippuu siitä kuinka kaukana hiiren osoitin on omasta pelaajasta. Kiekkoa kohotetaan pitämällä hiirtä oman pelaajan lähellä. Hiiren oikealla painikkeella syötetään, ”blokataan” pelaajaa, ohjataan kiekkoa tai koukitaan. Peliä voi pelata joko yksin tai joukkueena.
Kokemustasot

Pelaajat jaetaan neljään kokemustasoon: novice, amateur, pro ja elite. Kokemustaso määräytyy ajasta, jonka pelaaja on pelannut tilastokelpoisissa otteluissa. Alle neljä tuntia pelanneet saavat automaattisesti novice-kokemustason. Vähintään neljä tuntia pelanneet järjestetään peliajan mukaan ja jaetaan lukumäärällisesti em. ryhmiin suhteessa 30%-30%-30%-10%. Peliä eniten pelannut 10% saa siis elite-kokemustason.
Peliaika lasketaan tilastokelpoiseksi, kun huoneessa on molemmissa joukkueissa vähintään kolme pelaajaa ja kyseessä on joko joukkueiden välinen haasteottelu tai pelin automaattisesti luoma ”virallinen” autoplay-, training-, pro-, tai elite-huone.
Kokemustasolla ei ole juurikaan konkreettista merkitystä pelissä. Joissakin huoneissa on pääsyvaatimuksena pro- tai elite-kokemustaso. Pelaajan taitoja arvioitaessa esimerkiksi joukkueen pelaajavalinnoissa kokemustaso voi antaa karkeasti viitettä pelaajan kyvyistä.
Kokemustasoihin vaadittavat tuntimäärät vaihtelevat siis pelaajien jääajan jakauman mukaan. Kesäkuussa 2006 elite-tasolle vaadittiin noin 120 tuntia peliaikaa tilastokelpoisissa otteluissa. Nykyään elite-tasolle vaaditaan 450-500 tuntia, ja määrä kasvaa koko ajan.
Tehokäyttäjä-toiminnon mukana tulevan kokemustasomittarin avulla voi seurata montako tuntia pelaajalla on pelattavaa jäljellä kokemustason vaihtumiseen.
Joukkueet

Oman joukkueen luominen maksaa yhden pelimerkin. Yksi pelimerkki maksaa tekstiviestillä tilatessa 1,90 euroa. Pelimerkkejä voi tilata mm. tekstiviestillä, luottokortilla ja bitcoinilla. Pelimerkeillä voi ostaa myös muita palveluita kuten joukkueen logon, joka näkyy kotiotteluissa hallin keskellä sekä joukkueen profiilisivulla.
Joukkueet pelaavat keskenään otteluita. Yhdessä joukkuepelissä on kolme viisiminuuttista erää. Joidenkin liigojen, kuten Kiekkoliigan ja Hoki-Liigan otteluiden erät kestävät kuusi minuuttia. Joukkueeseen hankitaan pelaajia värväämällä. Joukkueessa voi olla korkeintaan 50 pelaajaa. Pelissä on myös top 100 -lista, jossa näytetään 100 eniten ranking-pisteitä kerännyttä joukkuetta. Joukkueilla on aluksi 1000 ranking-pistettä. Pisteiden laskussa käytetään Elo-järjestelmää.
Joukkueen pelaaja voi saada adminin tai masterin aseman. Master voi kutsua ja erottaa pelaajia, haastaa otteluita ja vaihtaa joukkueen asetuksia. Adminin oikeuksiin kuuluu pelien haastaminen. Yleinen käytäntö on, että kun pelaaja on varmistanut paikkansa joukkueessa, hän saa adminin aseman. Joukkueen perustaja on automaattisesti master, eikä häntä voi erottaa kukaan toinen master.
Liigat ja turnaukset

Peliin on tehty monenlaisia liigoja sekä turnauksia joukkueita varten. Liigat eivät ole rekisteröityjä tai virallisia, vaan pelaajien perustamia. Alkuaikoina parhaiten menestyneitä sekä suosittuja liigoja olivat Kiekkoliiga, Hoki-Liiga, Suomiliiga sekä Hokisarja, jotka pyörivät 4vs4 peliformaatilla. Liigoista löytyy lisää tietoa niiden omilta kotisivuilta. Kiekkoliiga yhdistyi SHL:n kanssa, jolloin 2. divari palasi Kiekkoliigaan, kahdessa lohkossa. Silloin tällöin pelaajat järjestävät myös omia ”miniturnauksiaan” useimmiten 1vs1 peliformaatilla. Niillä ei useimmiten ole omaa kotisivua, mutta niitä löytää melko helposti selailemalla Kiekko.tk:n foorumeita. Suositut Datsun-liiga loppui syksyllä 2007, SHL syksyllä 2009 yhdistyessään Kiekkoliigaan ja IKS myös syksyllä 2009.
Lisäksi, niin ikään pelaajien ylläpitämä, Spectator järjesti muun muassa Super Saturday -tapahtumia, sekä World Cupeja joissa mitataan maajoukkueiden paremmuus. Kustakin osallistuvasta maasta valitaan yksi pelaaja, joka valitsee joukkueen edustamaan maata muun muassa World Cupeissa ja muissa Spectatorin järjestämissä tapahtumissa. Nämä tapahtumat keräävät yleensä ennätysmäärän katsojia, kuten myös suurimpien liigojen ratkaisuottelut. Myöhemmin kuitenkin Spectator siirtyi toimimaan Soccerin puolelle ja uusi 3League, eli Kiekkoliigan, Hoki-liigan ja SHL:n johtokunnat siirtyivät järjestämään World Cupeja.
Kesällä 2013 Suomiliiga ja Hokisarja yhdistyivät Eliittiliigaksi, sekä Kiekkoliigan 2. divari sulautettiin 1. divariin. Vuoden 2013 joulukuussa perustettiin Pro League.
Aloittelijoille perustettiin oma liiga 2016 keväällä ja ensimmäinen turnaus siitä pelattiin heti seuraavana kesänä. Aloittelijaliigalla oli myös oma joukkue World Cup V:ssa. Pro League ja Eliittiliiga taas yhdistyivät yhdeksi isoksi Superliigaksi vuoden 2016 syksyllä alkavalle liigakaudelle. 2017 kevättalvella alkoi uusi projekti Amatööriliiga, jossa on kyse hieman parempitasoisesta liigasta kuin Aloittelijoiden liiga, mutta Superliigaa selvästi alemmasta sarjasta. 2017 talvella Amatööriliiga ja Aloittelijoiden liiga jatkuivat Superliigan alaisena Power Leaguena, kun taas Kiekkoliiga aloitti 2018 keväällä ehkä viimeisen Last Bangina tunnetun liigakautensa. Näin ollen Kiekko.tk:ssä on tällä hetkellä kolme liigaa.
Liigat ja turnaukset > Liigojen kotisivut

Kiekkoliiga
Superliiga
Aloittelijoiden liiga
Amatööriliiga