stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Pombe Magufuli
Elämäkerta > Presidenttinä

Magufulista tuli CCM-puolueen ehdokas presidentinvaaleissa vuonna 2015. Nimitystä pidettiin tuolloin yllättävänä, sillä Magufulia ei pidetty puolueen sisäpiirin jäsenenä. Vaaleissa hän sai 58 prosenttia äänistä ja voitti entisen pääministerin Edward Lowassan.
Presidenttinä Magufuli pyrki vähentämään korruptiota ja samaan aikaan siirtämään valtion menoja kohteisiin, jotka hyödyttävät kansalaisia enemmän kuin valtaeliittiä. Hän esimerkiksi siirsi rahaa parlamenttikauden aloitusillallisista sairaalasänkyihin. Suoran toiminnan miehen maineen saanut Magufuli tuli suosituksi myös kotimaansa ulkopuolella ja etenkin muissa Itä-Afrikan maissa.
Vuonna 2020 pidetyissä presidentinvaaleissa Magufuli sai 84 prosenttia äänistä. Oppositio piti vaaleja vilpillisinä.
Toisella virkakaudella Magufulista tuli yksi tunnetuimmista Afrikan koronavirus-skeptikoista. Toukokuussa 2020 Magufuli julisti koronavirusepidemian voitetuksi Jumalan avulla. Tämän jälkeen tautitilanteesta ei annettu tietoja, ja hallinto pyrki estämään asiasta kertomisen tiedotusvälineissä. Magufuli suhtautui skeptisesti myös kohdunkaulan syövän rokotuksiin, joiden tarkoitukseksi hän uskoo tyttöjen tekemisen hedelmättömiksi.
Magufuli kuoli 17. maaliskuuta 2021 sairaalassa Dar es Salaamissa. Varapresidentti Samia Suluhun tiedotuksen mukaan kuolinsyynä olivat sydänongelmat. Presidentti oli nähty julkisuudessa ennen kuolemaansa edellisen kerran helmikuun lopulla. Opposition mukaan presidentti oli saanut covid-19-tartunnan ja oli sairaalahoidossa Keniassa. Viralliseksi kuolinsyyksi on vahvistettu sydänsairaus.
Yksityiselämä

Magufuli oli viiden lapsen isä. Uskonnoltaan hän oli katolinen. Magfulin kannattajat pitivät häntä perinteisten perhearvojen puolustajana. Magufuli itse kuvaili innoittajakseen Tansanian perustajaa Julius Nyerereä.
Juankoski, here I come

| ”Juankoski, here I come” Juice Leskinen |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Per Vers, runoilija
 Julkaistu: 1974
 Kesto: 02.15
muut singlet
|   | ”Juankoski, here I come”  |   |
Juankoski, here I come on Juice Leskisen tekemä kappale. Se julkaistiin singlenä Jyrki boyn jälkeen vuonna 1974.
John Pope

Kenraalimajuri John Pope
John Pope (18. maaliskuuta 1822 – 23. syyskuuta 1892) oli Yhdysvaltain armeijan upseeri ja Unionin kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänellä oli lyhyt mutta menestyksekäs ura läntisellä taistelunäyttämöllä, mutta on parhaiten tunnettu tappiostaan toisessa Bull Runin taistelussa. Sisällissodan jälkeen hän loi menestyksekkään uran intiaanisodissa.
Lapsuus ja nuoruus

Pope syntyi Louisvillessä Kentuckyssä Nathaniel Pope-nimisen liittovaltion tuomarin pojaksi. Hänen isänsä oli Abraham Lincolnin ystävä. Hän oli Manning Forcen lanko ja toinen pikkuserkku Mary Todd Lincolnille. Hän valmistui Yhdysvaltain sotilasakatemiasta 1842 ja sai komennuksen kakkosluutnantiksi kartoittajainsinööreihin. Hän palveli Floridassa ja auttoi sitten mittaamaan Yhdysvaltain ja Kanadan pohjoisrajaa. Hän taisteli Zachary Taylorin alaisena Monterreyn ja Buena Vistan taisteluissa Meksikon–Yhdysvaltain sodan aikana, missä hän sai väliaikaisen ylennyksen ykkösluutnantiksi ja kapteeniksi. Sodan jälkeen Pope työskenteli maanmittarina Minnesotassa. 1850 hän esitteli navigoitavuutta Red Riverissä. Hän palveli pääinsinöörinä New Mexicon hallinnossa 1851-1853, ja vietti loput rauhan vuodet mittaamalla rautatietä Tyynellemerelle.
Sisällissota

Sisällissodan syttyessä hän haki Lincolnin adjutantiksi, mutta hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi 17. toukokuuta 1861 ja komennettiin hakemaan vapaaehtoisia Illinoisista. Hän sai komennettavakseen läntisen sotanäyttämön pohjoisalueen ja Keski-Missourin heinäkuussa ja riitatui läntisen sotanäyttämön komentajan kenraalimajuri John C. Frémontin kanssa ja juonitteli saadakseen tämän pois komennosta. Pope otti 18. joulukuuta Blackwaterista Missourista 1200 vankia.  Hän sai 1862 kenraali Halleckilta komentoonsa Mississippin armeijan, ja komennettiin valtaamaan Konfederaation tukikohtia Mississippijoen varrella. Hän onnistui valtaamaan New Madridin ja avasi tien unionin sotalaivoille Memphisiin asti. Corinthin piirityksessä hän komensi Henry Wager Halleckin armeijan vasenta sivustaa, mutta Lincoln kutsui hänet pian itään. McClellanin Virginian niemimaan sotaretken epäonnistumisen jälkeen hän sai komentoonsa unionin Virginian armeijan. Hän joutui etelävaltioiden joukkojen asettamaan ansaan toisessa Bull Runin taistelussa 29. elokuuta 1862 ja James Longstreetin komentamat etelävaltalaiset pakottivat hänet perääntymään. Seurauksena kenraalimajuri Fitz John Porter joutui sotaoikeuteen ja erotettiin kun taas Pope erotettiin 12. syyskuuta ja hänen armeijansa annettiin McClellanille. Pope jatkoi sotilastehtävissä idässä Missourin divisioonassa, ja erosi armeijasta kenraalimajurina 1865.
Sodan jälkeiset vaiheet

Sodan jälkeen hän työskenteli jälleenrakennustehtävissä Atlantassa ja taisteli intiaanisodissa apasseja vastaan ja ylennettiin kenraalimajuriksi 1882. Hän erosi armeijasta 1886. Hän kuoli Ohion sotilaiden kodissa lähellä Sanduskyä Ohiossa ja on haudattu Bellefontainen hautausmaahan St. Louisiin Missouriin.
Japanin parlamentin kirjasto

| Japanin parlamentin kirjasto> 国立国会図書館 Kokuritsu Kokkai Toshokan |
| --- | --- |
 Japanin parlamentin kirjasto Tokiossa (kuva vuodelta 2007).
Sijainti:  1-10-1 Nagata-cho, Chiyoda-ku, Tokio, 100-8924 Japani
Koordinaatit:  35.6784°N, 139.7442°E
Tyyppi:  kansalliskirjasto
Perustettu:  1948
Kokoelman koko:  43,4 milj. nimikettä (2017 lopussa)
Vapaakappaleoikeus:  kyllä
Budjetti:  23,08 mrd. jeniä (2018)
Johtaja:  Ph.D. Sawako Hanyu
Työntekijöitä:  888 (2017)
Kotisivut
Kirjaston vuonna 2002 avattu toinen toimipiste Kansain tiedekaupungissa Kioton prefektuurissa.
Kansainvälinen lastenkirjallisuuden kirjasto.
Japanin parlamentin kirjasto (jap. 国立国会図書館, Kokuritsu Kokkai Toshokan; lyhennys NDL pohjautuu kirjaston englanninkieliseen nimeen) on Japanissa sijaitseva vuonna 1948 perustettu kirjasto, joka on Japanin ainoa kansalliskirjasto. Se on perustettu erityisesti parlamentin jäsenten työn tukemiseksi, ja laatii tai toimittaa parlamentille vuosittain noin 36 200 raporttia tai muuta pyydettyä aineistoa. Toiseksi kirjasto hankkii ja säilyttää (erityisesti Japania koskevaa) aineistoa ja tietoa sekä kolmanneksi tarjoaa yleisölle pääsyn tietovarantoihinsa. Kirjasto vastaa Yhdysvalloissa sijaitsevaa Yhdysvaltain kongressin kirjastoa. Japanin parlamentin kirjastoa johtaa pääjohtaja (kirjastonhoitaja), jossa tehtävässä toimii tohtori Sawako Hanyu.
Parlamentin kirjastolla on kolme keskeistä toimipaikkaa. Pääkirjasto sijaitsee Tokiossa Japanin parlamenttirakennuksen vieressä ja toinen toimipiste on Kiotossa (Kansai-kan). Lisäksi kansalliskirjastoon kuuluu Kansainvälinen lastenkirjallisuuden kirjasto. Tämän ohella Japanin parlamentin kirjasto tekee säännöllistä yhteystyötä 27 muun valtiollisen kirjaston kanssa.
Pääkokoelma

Kansalliskirjastona Japanin parlamentin kirjasto kokoaa kaikki Japanissa julkaistut teokset (vapaakappaleoikeus). Lisäksi sen kokoelmiin kuuluu merkittävä määrä ulkomaisia teoksia, joita parlamentin jäsenet ja henkilökunta tarvitsevat työssään.
Vuoden 2017 lopussa kirjaston kokoelmiin kuului 43,4 miljoonaa nimikettä. Tähän kuului muun muassa 11,15 miljoonaa kirjaa, 12,05 miljoonaa sarjajulkaisua, 9,15 miljoonaa nimikettä mikroformaateissa, 6,0 miljoonaa sanomalehteä, yli 740 tuhatta äänitettä, yli 350 tuhatta videota, yli 150 tuhatta CD tai DVD tallennetta, noin 600 tuhatta väitöskirjaa, yli 570 tuhatta karttaa ja lähes 400 tuhatta käsikirjoitusta. Vuosittain aineisto lisääntyy noin 800 000 nimikkeellä.
Merkittävimmät erikoiskokoelmat

Kirjastolla on myös kahdeksan merkittävää erikoiskokoelmaa. Nykypolitiikan ja perustuslain kokoelma kattaa noin 300 000 teosta, jotka liittyvät Japanin politiikan ja lainsäädännön nykyaikaistamiseen 1800-luvulla. Kirjastolla on myös noin 30 miljoonan sivun mikrofilmiarkisto, joka liittyy Japanin miehitykseen toisen maailmansodan jälkeen.
Lainsäädännön kokoelma sisältää noin 170 000 japaninkielistä ja 200 000 vieraskielistä dokumenttia, jotka liittyvät Japanin parlamentin toimintaan ja yli 70 maan lainsäädäntöön. Kokoelmaan kuuluu lisäksi muun muassa kansainvälisiä sopimuksia ja maiden virallisia kannanottoja. Tieteen ja teknologian kokoelma sisältää noin 530 000 tuhatta kirjaa ja noin 2 miljoonaa mikrofilmiä. Karttoja kirjastolla on hallussaan noin 440 000. Kirjasto myös sisältää kopion kaikista Japanissa julkaistuista musiikkiteoksista ja se kattaa noin 300 000 vinyylilevyä ja 200 00 cd-levyä. Kirjasto myös kerää Japania koskevaa vieraskielistä aineistoa, ja sillä on hallussaan dokumentteja jo 1500-luvulta. Harvinaisten teosten kokoelma sisältää aineistoa aina Edo-kaudelta 1600-luvun alusta lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanin parlamentin kirjasto Wikimedia Commonsissa
Kioton toimipisteen sivusto (englanniksi)
Kansainvälisen lastenkirjallisuuden kirjaston sivusto (englanniksi)
NDL PR video (kesyo 17 min 17 s) (englanniksi) (youtube.com)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:National Diet Library
Käännös suomeksi
Jouko Launonen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten pikaluistelu.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten pikaluistelu.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten pikaluistelu.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Oslo 1965 | yleisluistelu |  |
Jouko Ilmari Launonen (s. 3. kesäkuuta 1939 Jyväskylän mlk) on suomalainen pikaluistelija.
Launonen voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa vuonna 1963, josta lähtien hän voitti SM-kultaa joka vuonna vuoteen 1968 saakka saavuttaen yhteensä 15 matkavoittoa. Vuoden 1963 EM-kisoissa hän oli yhdestoista ja seuraavan vuoden olympialaisissa Innsbruckissa neljäs 1 500 metrillä. Vuonna 1965 Launonen oli MM-kisoissa johdossa vielä ennen viimeistä lajia, 10 000 metrin luistelua. Siinä hän joutui taipumaan Norjan Per Ivar Moelle ja jäi hopealle. Samana vuonna Launonen valittiin vuoden urheilijaksi.
Vuonna 1967 Launonen oli Inzellissä viimeisen kierroksen alkaessa 1 500 metrin maailmanennätystä kolme sekuntia väliajoissa edellä, mutta hän kaatui viimeisellä kierroksella radalle lentäneeseen roskaan. Uusintayrityksessä hän ei enää jaksanut ME-vauhtia, mutta sivusi Suomen ennätystä ajalla 2.06,3. MM-kisoissa hän oli sinä vuonna seitsemäs. Vuonna 1968 hän osallistui EM-kisoihin, joissa oli kolmastoista, ja olympialaisiin, joissa oli parhaalla matkallaan kahdestoista.
Nykyisin Kajaanissa asuva Launonen tunnetaan aktiivisena puuhamiehenä erilaisiin urheiluun ja kulttuuriin liittyvien asioiden edistäjänä. Hänen sydäntään lähellä ovat olleet muun muassa matkaluistelurata, Kajaanin Planeetta ry:n toimintaan.
Juhani Nieminen

| Juhani Nieminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1941
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  matematiikan professori (emeritus)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto
Instituutti:  Oulun yliopisto
Urho Juhani Nieminen (s. 1941) on suomalainen matemaatikko ja emeritusprofessori. Hän oli Vaasan kauppakorkeakoulun talousmatematiikan professori vuosina 1976–1977 ja vuodesta 1977 Oulun yliopiston matematiikan professori. Hänen tutkimusalaansa on hila- ja verkkoteoria.
Nieminen väitteli filosofian tohtoriksi matemaattisen tilastotieteen alalta Tampereen yliopistossa vuonna 1970. Hänen väitöskirjansa oli otsikoitu Construction of communication graphs the properties of which are determined by a given matrix.
Niemisen saamiin tunnustuksiin kuuluu Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarin ansiomerkki.
Juan Carlos Ferrero

| Juan Carlos Ferrero |
| --- | --- |
 Juan Carlos Ferrero kesäkuussa 2011
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1980 (ikä 44)
Kansalaisuus:   Espanja
Tennispelaaja
Pituus:  183 cm
Paino:  73 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1998 – lokakuu 2012
Palkintorahat:  13 998 165 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  1. (8.9.2003)
Turnausvoittoja:  16
Voitot/tappiot:  479–262
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  välierät (2004)
Ranskan avoimet:  voitto (2003)
Wimbledon:  puolivälierät (2007, 2009)
Yhdysvaltain avoimet:  loppuottelu (2003)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  198  (3. helmikuuta 2003)
Voitot/tappiot:  6–25
Aiheesta muualla
www.juancarlosferrero.com
ITF
ATP
Juan Carlos Ferrero ([xwaŋ ˈkarlos feˈreɾo]; s. 12. helmikuuta 1980 Onteniente) on espanjalainen tennispelaaja. Hän voitti vuonna 2003 Ranskan avointen kaksinpelin mestaruuden ja oli lisäksi kahdesti Grand Slam -loppuottelun häviävänä osapuolena. Lempinimeltään Ferrero on Mosquito (moskiitto). Yhteensä Ferrero on voittanut 16 ATP-turnausta, viimeksi heinäkuussa 2011.
Ferrero lopetti uransa lokakuussa 2012 pelattuun Valencian turnaukseen.
Tennisura > 1999–2001

Ferrero teki ammattilaisdebyyttinsä maaliskuussa 1999 Casablancassa pelatussa massakenttäturnauksessa. Hän eteni turnauksessa välieriin. Saman vuoden elokuussa hän teki Yhdysvaltain avoimissa Grand Slam -debyyttinsä; hän putosi turnauksen ensimmäisellä kierroksella. Kaksi viikkoa Yhdysvaltain avoimista putoamisensa jälkeen Ferrero otti viidennessä ATP-kiertueelle kuuluvassa kisassaan, Mallorcalla pelatussa massakenttäturnauksessa, voiton. Hän kukisti turnauksen loppuottelussa Álex Corretjan.
Ferrero jatkoi nousuaan vuonna 2000 ja vaikkei hän onnistunutkaan voittamaan yhtään turnausta, hän pelasi hyvin edeten kahdessa turnauksessa loppuotteluun ja auttaen maataan sen ensimmäiseen Davis Cupin voittoon Australiaa vastaan pelatussa loppuottelussa. Hänen paras Grand Slam -tuloksensa oli välieräpaikka Ranskan avoimissa; hän hävisi lopulta Gustavo Kuertenille viisi erää kestäneen kamppailun jälkeen.
Vuonna 2001 Ferrero vahvisti paikkansa maailman parhaiden massakenttäpelaajien joukossa voittamalla kolme turnausta (Estoril, Barcelona ja Rooma) ja etenemällä toista vuotta peräkkäin Ranskan avointen semifinaaleihin. Tie Roland Garrosissa katkesi kuitenkin jälleen tappioon Gustavo Kuertenia vastaan. Massakenttämenestyksen lisäksi Ferrero voitti vuoden alussa Dubaissa kovalla kentällä pelatun turnauksen ja päätti kauden maailmanlistan sijalla viisi.
Tennisura > 2002–2004

Vuonna 2002 Ferrero eteni Ranskan avoimissa ensimmäistä kertaa urallaan Grand Slam -turnauksen loppuotteluun. Hän voitti matkalla finaaliin muun muassa Gastón Gaudion neljännellä kierroksella, Andre Agassin puolivälierissä ja Marat Safinin välierissä. Häntä pidettiin ennen loppuottelua vahvana ennakkosuosikkina maanmiestään Albert Costaa vastaan, mutta Costa yllätti ja voitti ottelun neljässä erässä.[lähde? ] Ferrero voitti kaudella kaksi turnausta, Monte Carlossa ja Hongkongissa, ja eteni tuona vuonna Shanghaissa pelatun Tennis Masters Cupin loppuotteluun, jossa hävisi viidessä erässä Lleyton Hewittille. Ferrero oli kauden päätteeksi maailmanlistalla sijalla neljä.
Vuosi 2003 oli Ferrerolle hänen tähänastisen uransa paras. Hän otti Ranskan avoimissa viimein ensimmäisen Grand Slam -voittonsa. Matkalla loppuotteluun hän voitti muun muassa maanmiehensä Felix Mantillan neljännellä kierroksella, chileläisen Fernando Gonzálezin puolivälierissä ja toisen maanmiehensä, edellisen vuoden mestarin Albert Costan välierissä. Loppuottelussa hän voitti helpohkosti alankomaalaisen Martin Verkerkin suoraan kolmessa erässä. Hän voitti kaudella lisäksi kolme muuta turnausta, massakenttäturnaukset Monte Carlossa ja Valenciassa ja kovalla alustalla pelatun turnauksen Madridissa. Syyskuussa Ferrero eteni Yhdysvaltain avointen loppuotteluun, jossa hävisi suoraan kolmessa erässä Andy Roddickille. Yhdysvaltain avointen jälkeen hän nousi kaksinpelin maailmanlistan kärkipaikalle ja piti sijaa hallussaan kahdeksan viikkoa (8. syyskuuta – 2. marraskuuta). Hän päätti kauden maailmanlistan sijalla kolme ja lisäksi hänet palkittiin maansa vuoden urheilijana.
Vuonna 2004 sairastelut ja loukkaantumiset vaivasivat Ferreron kautta ja hänen kuntonsa ja maailmanlistan sijoituksensa laskivat. Hän eteni vuoden alussa Australian avoimissa välieriin (joissa hävisi Roger Federerille), mutta sen jälkeen hän joutui olemaan koko maaliskuun sivussa vesirokon vuoksi ja pudottuaan huhtikuussa Monte Carlon turnauksessa jo ensimmäisellä kierroksella, hän tarvitsi vielä toisen kuukauden lepäämiseen ja toipumiseen. Toukokuun viidentenä päivänä Ferrero kaatui harjoituksissa loukaten kylkensä ja oikean ranteensa ja lähti puolustamaan Ranskan avointen voittoaan valmistautumatta kunnolla. Hän putosi jo toisella kierroksella hävittyään Igor Andreevia vastaan. Ferreron ongelmat jatkuivat koko loppuvuoden ja hän päätti kauden maailmanlistan kolmenkymmenen kärjen ulkopuolella ensimmäistä kertaa viiteen vuoteen.
Tennisura > 2005–2007

Vuonna 2005 Ferrero paransi jälleen otteitaan ja nousi ATP-listalla ylöspäin. Hän eteni  huhtikuussa välieriin Monte Carlo Mastersissa ja loppuotteluun Barcelonan turnauksessa ja syksyllä hän eteni välieriin Pekingissä ja loppuotteluun Wienissä. Hän oli kauden päättyessä ATP-listalla jälleen kahdenkymmenen parhaan pelaajan joukossa, sijalla 17.
Vuonna 2006 Ferrero selviytyi loppuotteluun Masters-sarjan turnauksessa Cincinnatissa, mutta hävisi Andy Roddickille 3–6, 4–6. Ennen finaalia hän voitti turnauksessa maailmanlistan kakkosen, Rafael Nadalin 7–6(2), 7–6(3) ja Tommy Robredon 6–3, 6–4.
Vuonna 2007 Ferrero pääsi finaaliin Brasil Openissa, kunnes hävisi Guillermo Cañasille luvuin 6–7(4), 2–6. Hän saavutti uransa parhaan menestyksen Wimbledonissa etenemällä puolivälieriin, jossa hävisi Roger Federerille luvuin 7–6(2), 3–6, 6–1, 6–3.
Grand Slam -loppuottelut > Yksi voitto

| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Ranskan avoimet |  Martin Verkerk | 6–1, 6–3, 6–2 |
Grand Slam -loppuottelut > Kaksi tappiota

| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Ranskan avoimet |  Albert Costa | 6–1, 6–0, 4–6, 6–3 |
| 2003 | Yhdysvaltain avoimet |  Andy Roddick | 6–3, 7–6, 6–3 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juan Carlos Ferrero Wikimedia Commonsissa
Juan Carlos Ferreron kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Joseph Jude Tyson

Joseph Jude Tyson (s. 16. lokakuuta 1957 Moses Lake, Washington) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Seattlen arkkihiippakuntaan Raymond Gerhardt Hunthausen 10. kesäkuuta 1989. Hänet nimitettiin Seattlen vihkipiispaksi ja Migirpan titulaaripiispaksi 12. toukokuuta 2005, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alexander Joseph Brunett, jota avustivat George Leo Thomas ja Gustavo Garcia-Siller.
Tyson nimitettiin 12. huhtikuuta 2011 Yakiman piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 31. toukokuuta.
Jal

| Jal |
| --- | --- |
 Jal. MTV Asia Awards 2006, Bangkok, Thaimaa.
Tiedot
Toiminnassa:  2002–
Tyylilaji:  rock and roll, poprock, filmi
Kotipaikka:   Lahore, Pakistan
Jäsenet:  Gohar Mumtaz, kitara   Farhan Saeed, laulu   Aamir Sheraz, basso, kitara  
Entiset jäsenet:  Atif Aslam  
Aiheesta muualla
jaltheband.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jal (Urdu: جل) (kirjaimellisesti: ’vesi’) on pakistanilainen rockyhtye, jonka perusti Gohar Mumtaz.
Yhtye on saanut menestystä kappaleilla "Aadat" ja "Woh Lamhey". Alkuperäiset yhtyeen jäsenet olivat Atif Aslam ja Gohar Mumtaz, mutta myöhemmin Atifin tilalle tuli Farhan Saeed Butt ja Aamir Sheraz soittaa bassoa. Yhtye on yksi suosituimmista Etelä-Aasiassa.
Etymologia

Sana Jal tulee sanskritin kielestä sanasta jalam (जल.), jonka käännös on vesi. Se on urdun ja hindin kielessä, mutta sitä ei käytetä urdussa (جل) yhtä usein kuin hindissä (जल). Bändin sivustolla sanotaan, että sana ”Jal” on persialaista alkuperää.
Musiikki

Heidän musiikkinsa on melodista ja mukaansa tempaisevaa ja yhtye uskoo, että musiikki on maailmanlaajuinen kieli, joka tuo sydämet ja sielut yhteen. Jalin sanoitukset on kirjoitettu tunteiden julistuksina, jotka ilmaistaan energisesti ja harmonisesti.
Jäsenet > Gohar Mumtaz (kitaristi/sanoittaja/säveltäjä)

On elänyt suurimman osan elämästään Faisalabadissa.
Sanoitti muun muassa "Woh Lamhay", "Aadat" ja "Dil Haarey" kappaleet.
Työskenteli Mekaal Hasanin kanssa sävellysvaiheen aikana.
Muutti Lahoreen ja tapasi Atif Aslamin muodostaakseen Jalin.
Jäsenet > Farhan Saeed Butt (laulu)

Nuorelta iältä asti Ustad Ijaz & Ustad Abdullah ovat opettaneet häntä laulamaan ammattimaisesti.
Vuonna 2001, Farhan meni FASTiin suorittamaan alemman korkeakoulututkinnon. Samaan aikaan hän työsti lauluaan ja osallistui usein kilpailuihin, joita järjestettiin kampuksella ja sen ulkopuolella.
Vuoden 2004 alkupuolella, hän otti osaa kilpailuun, jossa Zulfiqar Jabbar Khan (Xulfi eP) ja Sultan Raja (Call)in basisti löysi Farhanin.
Vuoden 2004 keskivaiheilla, Sultan Raja esitteli Farhanin Goher Mumtazille.
Farhan oli päälaulajana Jalin esikoisalbumin kaikissa kappaleissa ja on siitä lähtien ollut yhteistyössä Goharin kanssa.
Jäsenet > Aamir Sheraz tunnetaan myös nimellä (Shazi) (basso/kitaristi)

Vuonna 1995 hän sai käytännön opetusta basson soittoon kirkolta.
Vuoden 1998 aikana Shazi oli mukana "Wet Metal" -yhtyeessä.
Kaksi vuotta myöhemmin, hän liittyi toiseen yhtyeeseen, "Jupitariin", ja soitti heidän kanssaan kolme vuotta.
Vuonna 2003 hän soitti erilaisissa tilaisuuksissa.
Shazi liittyi yhtyeeseen virallisesti vuonna 2004. Hän on nyt kokopäiväinen jäsen ja soitti bassoa esikoisalbumilla ”Aadat".
Levyt > Albumit

Aadat (2004)
Mujhko Phir Bhi (maaliskuu 2007)
Levyt > Singlet

"Aadat"
"Dil Haaray Pukaray"
"Ik Din Aye Ga"
"Woh Lamhay"
"Teri Yaad"
"Har Jaga Hai Jal"
"Manchala"
"Bikhra Hun Mein"
"Panchi"
" "Rangon Mein"
tulossa:
"Payal"
"Humein Itna Pyar"
Aiheesta muualla

Jalin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
thesaturdaypost.com Jalin haastattelu
Johan Wester

| Johan Wester |
| --- | --- |
 Wester vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johan Anders Hugo Wester
Syntynyt: 19. joulukuuta 1967 (ikä 56) Lund, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä, koomikko
Aiheesta muualla
IMDb
Johan Anders Hugo Wester (s. 19. joulukuuta 1967 Lund) on ruotsalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan erityisesti Anders Janssonin kanssa vuosina 2001, 2003 ja 2011 tekemästään Hipp Hipp! -huumoriohjelmasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johan Wester Wikimedia Commonsissa
Joseph John Oudeman

Joseph John Oudeman (s. 2. maaliskuuta 1942 Breda) on alankomaalaissyntyinen australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi kapusiineihin 7. joulukuuta 1962 ja sai pappisvihkimyksensä 29. kesäkuuta 1966 Patrick Francis Lyonsilta. Hänet nimitettiin Brisbanen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Respectan titulaaripiispaksi 30. marraskuuta 2002, ja piispaksi vihkiminen seurasi 11. helmikuuta 2003. Pääkonsekraattorina toimi John Alexius Bathersby, jota avustivat Francesco Canalini ja John Joseph Gerry.
Joseph Jules Beecken

| Mitalit> Maa:   Belgia.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Belgia.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Belgia.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Belgia> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | 72,6 kg |  |
Joseph Jules Beecken (11. huhtikuuta 1904 – 5. helmikuuta 1948) oli belgialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Beecken osallistui Pariisin olympialaisissa 1924 alle 72,6 kilon sarjaan, jossa hän voitti pronssia.