stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä S
S > Walter William Olof Schildt

(25. joulukuuta 1893 Padasjoki – 10. tammikuuta 1954) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kartanonomistaja Guntiof Wilhelm Hildemar Schildt ja Eugenie Helene Regnell. Hän kävi viisi luokkaa Helsingin uutta yhteiskoulua ja kuudennen luokan Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa ja vuosina 1913–1915 Suomen liikemiesten kauppaopiston. Hän otti syksyllä vuonna 1915 osaa jääkärivärväystyöhön ja liittyi itsekin vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon 31. toukokuuta 1916 ja laskettiin siviilitöihin 12. elokuuta 1917. Suomeen hän palasi 9. toukokuuta 1918 ja hoiti vuosina 1918–1919 kotitilaansa Padasjoella, mistä siirtyi vuosiksi 1921–1933 konttoristiksi Suomen maanviljelijäin kauppa oy:lle Tampereella ja vuodesta 1935 alkaen Kajaanin puutavara oy:n palvelukseen. Talvisotaan hän osallistui Jalkaväkirykmentti 16:n 1. komppaniassa ja osallistui Tolvajärven taisteluihin. Jatkosodan aikana hän oli Metsähallituksen palveluksessa Inarissa. Hänet on haudattu Padasjoelle. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Arvo Vilhelm Schrey
Sven Hjalmar Selander
S > Johannes Selkänen

(17. kesäkuuta 1892 Impilahti – 22. marraskuuta 1965) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Selkänen ja Martta Jonninen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Katri Amanda Ingrid Haavion kanssa. Tämä kansakoulun ja Sortavalan kauppakoulun vuosina 1910–1912 käynyt Sortavalalainen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 19. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 28. maaliskuuta 1917 Altonan työosastoon. Suomeen hän palasi 11. joulukuuta 1918 ja toimi sen jälkeen konttoristina ja kauppamatkustajana eri liikkeiden palveluksessa Helsingissä. Jatkosotaan hän osallistui Linnoitus Rakennuspataljoona 5:ssä (Svenska Arbetskåren). Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Väinö Vilhelm Sellgren myöh. Talasjoki
Gustav August Sepperi ent. Sepper
S > Kaarle Seppänen

(27. kesäkuuta 1898 Nurmes – 12. joulukuuta 1955) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat nahkuri Erik Seppänen ja Anna Turunen. Seppänen kävi kansakoulun ja työskenteli liikeapulaisena Nurmeksessa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 21. joulukuuta 1917, josta hänet siirrettiin 6. tammikuuta 1918 pataljoonan haupitsipatteriin. Sepperi saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 3. patteriin ja otti osaa taisteluihin Kurussa, Muroleessa, Viljakkalassa ja Ylöjärvellä sekä Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleenjärjestelyn myötä Jääkäritykistöprikaatin III jääkäripatteriston 6. patteriin ja otti sen riveissä osaa viipurin taisteluun. Seppänen palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa. Armeijasta hän erosi 22. syyskuuta 1918, mutta astui takaisin palvelukseen 13. joulukuuta 1918 ja hänet sijoitettiin vääpeliksi kenttätykistörykmentti 3:n 2. patteriin, josta hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1919 Kenttätykistörykmentti 2:n 2. patteriin. Armeijasta hän erosi toistamiseen 22. joulukuuta 1919 vain liittyäkseen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi heinä-marraskuussa 1919 jaosjohtajana kapteeni Bernerin patterissa. Hän otti osaa retkikunnalla taisteluihin Rajakonnussa. Vuosina 1921–1922 Seppänen osallistui Itä-Karjalan sotaan, missä hän toimi joukkueenjohtajana kapteeni Svinhufvudin joukoissa ja otti osaa taisteluihin muun muassa Lusmassa ja Tuulivaaralla. Myöhemmin hän toimi tiedustelujoukon päällikkönä Repolassa. Myöhemmin Seppänen toimi lyhyitä aikoja eri aikoina Etsivän keskuspoliisin palveluksessa ja muuten työskenteli lähinnä tilapäistöissä. Välirauhan aikana Seppänen työskenteli Työryhmä 555:n järjestysmiehenä Suomussalmella ja jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin vartiomieheksi Linnoitusmateriaalin varastolle Viipuriin, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet siirrettiin komppanianvääpeliksi Linnoitusrakennuspataljoona 461:een. Sotien jälkeen hän työskenteli edelleen vain tilapäistöissä lähinnä Nurmeksessa. Hänet haudattiin Nurmekseen. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri 19. huhtikuuta 1918, Kersantti 15. huhtikuuta 1919. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Antti Jelmi Siermala myöh. Eriksson

(käytti Kanadassa nimeä Andrew Erickson), (19. heinäkuuta 1886 Yhdysvallat – 19. heinäkuuta 1966) oli suomalainen jääkärivääpeli ja työnjohtaja. Hänen vanhempansa olivat vakaaja Erkki Siermala ja Johanna Fredriika Hannila. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Maria Sofia Aijälän kanssa. Tämä Yhdysvalloissa syntynyt merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 9. marraskuuta 1915 ja sijoitettiin 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, osallistuen taisteluihin Suomen sisällissodassa Lempäälässä, Säiniöllä ja Viipurissa. Hän palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina Kaartin jääkärirykmentin 2. komppaniassa ja myöhemmin Suomen valkoisen kaartin 8. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 30. syyskuuta 1920. Matkusti Kanadaan ja on toiminut siellä Tyynenmeren rautateillä Ontariossa työnjohtajana Vuosina 1921–1948. Hän osallistui talvi ja jatkosodan aikana vapaaehtoisten matkakustannusten maksamiseen. Hänet on haudattu Vancouveriin. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917, Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 5. syyskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Aarne Sihvo
Armas Hjalmar Juhonpoika Sihvo
Ilmari Sihvo
Johannes Sihvo
Samuli Sihvo
Tauno Juho Heikki Sihvo
Urho Koitto Sihvonen
S > August Siik

(12. joulukuuta 1894 Saarijärvi – 26. lokakuuta 1922 Viipuri) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Aukusti Siik ja Hilma Nikontytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Aino Eliisa Lusin kanssa. Tämä Saarijärveläinen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. elokuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet lähetettiin 21. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917. Hän saapui Suomeen 11. joulukuuta 1918 ja astui 1. heinäkuuta 1919 Viipurin kaupungin poliisilaitoksen palvelukseen. Hän joutui 14. lokakuuta 1922 virkatoimessaan ollessaan humalaisten hyökkäyksen kohteeksi ja haavoittui niin pahoin, että kuoli Viipurin lääninsairaalassa 26. lokakuuta 1922. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
S > Eino Siira

(23. toukokuuta 1898 Pudasjärvi – 19. maaliskuuta 1936) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Siira ja Helena Suorsa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Anna Vilhelmiina Hoikkan kanssa, josta hän erosi vuonna 1936. Tämä kansakoulun käynyt Pudasjärveläinen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 23. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden etujoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 18. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Karjalan rintamalle 2. maaliskuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Karjalan armeijakunnan 4. (myöhemmin 7.) pataljoonan 2. komppaniaan, jonka päälliköksi hänet komennettiin 10. maaliskuuta 1918. Myöhemmin hänet komennettiin 1. Karjalan rykmentin 3. pataljoonan 1. komppanian päälliköksi. Hän otti osaa Raudun, Kauksamon ja Terijoen taisteluihin. Hän haavoittui Raudussa 4. huhtikuuta 1918 ja Kauksamolla 20. huhtikuuta 1918. Sisällissodan jälkeen 19. toukokuuta 1918 hän tuli kouluttajaksi alipäällystökursseille Sortavalaan, josta hänet siirrettiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Karjalan kaartin rykmenttiin, missä hän palveli komppanianpäällikkönä ja joukkueenjohtajana sen 1. pataljoonassa. Armeijasta hän erosi 28. helmikuuta 1919 ja liittyi 2. huhtikuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä 1. rykmentin 1. pataljoonassa ja otti osaa mm. Aunuksenkaupungin, Tuuloksen, Tuksajoen, Kuksumäen, Santamäen luostarin, Tenhunselän ja Nurmoilan taisteluihin. Hän kuului 26. marraskuuta 1919 – 5. kesäkuuta 1920 Pohjois-Inkerin rykmenttiin, missä toimi 1 pataljoonan 3. komppanian päällikkönä ja otti osaa Lehtokylän taisteluun. Sotaretkiltä palattuaan hän astui 21. kesäkuuta 1920 Lapin rajavartioston palvelukseen ja palveli nuorempana upseerina ensin Rovaniemen l:ssä ja 25. lokakuuta 1920 alkaen 2. komppaniassa. Armeijasta hän erosi toistamiseen 31. elokuuta 1924. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918. Hän toimi armeijasta erottuaan mm. Ab Uleå Oy:n ja Veitsiluodon sahan palveluksessa sekä maanviljelijänä. Hän oli terveytensä menettäneenä useita vuosia hoidettavana Jääkärikodissa. Hän kuoli Pitkässäniemessä 19. maaliskuuta 1936, jonne hänet ensin haudattiin, mutta josta hänen ruumiinsa siirrettiin Pudasjärven Riekinkankaan hautausmaalle. Ylennykset: Jefreitteri 7. helmikuuta 1918, Aliupseeri 17. huhtikuuta 1918, Vääpeli 16. toukokuuta 1918, Vänrikki 1. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera, Aunuksen muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Kalle Vihtori Siirilä

(25. helmikuuta 1886 Soini – 18. joulukuuta 1949) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Heikki Siirilä ja Maija Serafia Pahkamäki. Tämä Soinilainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet laskettiin 19. tammikuuta 1916 siviilitöihin. Suomeen hän palasi heinä–elokuun vaihteessa 1918 ja toiminut sen jälkeen sekatyömiehenä Lehtimäellä ja Pietarsaaressa.
S > Otto Siirtola

(9. huhtikuuta 1892 Multia – 24. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat torppari David Siirtola ja Maria Sakslund. Kävi kansakoulun. Tämä Multialainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 8. helmikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Suomeen hän saapui jääkärien pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan komppanianvääpeliksi ja joukkueenjohtajaksi 1. Jääkiirarykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä, missä hän haavoittui 24. huhtikuuta 1918 ja kuoli samana päivänä Heinjoen sairaalassa. Hänet haudattiin Multian sankarihautaan. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 25. joulukuuta 1917, Vääpeli 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Harald Walter Theodor Silander
S > Armas Ernst Siljander

(26. lokakuuta 1895 Mikkeli – 31. tammikuuta 1931) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat veturinpuhdistajain esimies Ernst Siljander ja Ida Juutilainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Aina Tyyne Kareliuksen kanssa, joka kuoli vuonna 1920 ja toisen kerran hän avioitui vuonna 1922 Aino Helena Martikaisen kanssa. Siljander kävi viisi luokkaa Mikkelin lyseota. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 26. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, Schmardenissa sekä Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin 11. helmikuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin 2. elokuuta 1917 siviilitöihin Saksaan.
Siljander palasi Suomeen Ruotsin kautta ja astui Suomen armeijan palvelukseen jefreitteriksi ylennettynä maaliskuun alussa vuonna 1918 ja hänet sijoitettiin 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 10. huhtikuuta 1918 samaisen pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen hän palveli koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä Kaartin Jääkäripataljoonan ensimmäisessä ja kolmannessa komppaniassa. Hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan, missä hän toimi 1. komppanian vääpelinä ja joukkueenjohtajana. Armeijasta hän erosi 30. syyskuuta 1918 ja liittyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. joulukuuta 1918 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Ruoveden suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1921 alkaen päälliköksi Ruoveden suojeluskunta-alueelle. Edelleen hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1922 alkaen paikallispäälliköksi Karttulan suojeluskuntaan. Suojeluskunnasta hän erosi 28. helmikuuta 1924, jonka jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Rantasalmella. Sijander osallistui talvisotaan Rantasalmen nimismiehen käytössä ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 28:n esikuntakomppaniaan. Hänet haudattiin Rantasalmelle. Ylennykset: Jefreitteri maaliskuussa 1918, Aliupseeri huhtikuussa 1918, Varavääpeli 1. toukokuuta 1918, Vääpeli 1. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Erkki Villiam Sillanpää

(17. heinäkuuta 1895 Alavus – 9. huhtikuuta 1935) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat torppari Isak Sillanpää ja Johanna Takala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Naimi Katarina Keijosen kanssa. Sillanpää kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 24. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 23. marraskuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, Schmardenissa sekä Aa-joella.
Sillanpää saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa ja Raasulissa.
Sillanpää palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta hänet siirrettiin 7. heinäkuuta 1918 alkaen Kaartin Jääkäripataljoonaan, missä hän toimi koulutusaliupseerina eri komppanioissa. Kaartin jääkäripataljoonasta hän oli komennettuna 4. maaliskuuta – 4. heinäkuuta 1919 ja 25. huhtikuuta – 21. heinäkuuta 1920 väliset ajat opettajana Jääkäriprikaatin aliupseerikoulussa. Hänet siirrettiin 16. huhtikuuta 1921 alkaen Suomen valkoisen kaartin Vaasan pataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin edelleen 25. toukokuuta 1921 alkaen Vöyrin pataljoonan 4. komppaniaan. Porin rykmenttiin hänet siirrettiin 10. elokuuta 1921 alkaen ja hänet sijoitettiin 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1923 Armeijan kengityskouluun. Kengityskoulusta hän siirtyi Helsingin komennuskomppaniaan 1. lokakuuta 1926 ja palveli siellä 1. lokakuuta 1927 saakka. Hän toimi vuodet 1932 - 1934 Helsingin suojeluskuntapiirin rannikkotykistössä, jonka jälkeen hän työskenteli nuoruudesta tutuksi tullessa merimiehen ammatissa ollen viimeksi Nordström & c:o oy:n omistamassa Martti Ragnar-nimisellä laivalla (katso Ragnar Nordström). Hän hukkui 9. huhtikuuta 1935 Gravesendissa Englannissa, jonne hänet haudattiin. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 24. joulukuuta 1916, Aliupseeri 11. helmikuuta 1918 Vääpeli 21. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali,  Jääkärimerkki.
S > Hjalmar Silvamaa ent. Silvan

(16. marraskuuta 1894  Kaukola – 6. helmikuuta 1949) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Emil Silvan ja Varpu Vellonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Impi Elsa Vigrenin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä Kaukolassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 2. joulukuuta 1915, josta hänet laskettiin 21. joulukuuta 1915 sotapalvelukseen kykenemättömänä siviilitöihin Saksaan. Hän palasi takaisin pataljoonaan 11. toukokuuta 1916, jonka jälkeen hänet pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin uudelleen siviilitöihin 15. toukokuuta 1916. Silvamaa palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen syyskuussa 1918 ja astui armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin ensin koulutusaliupseeriksi Laatokan jalkaväkirykmentti 6:n 9. komppaniaan. Edellä mainitussa komppaniassa hän toimi myöhemmin vääpelinä 4. marraskuuta 1918 – 12. helmikuuta 1919 välisen ajan. Myöhemmin hän työskenteli maanviljelijänä Kaukolassa aina vuoteen 1929 saakka, jonka jälkeen hän työskenteli sekatyömiehenä Kaukolassa ja Käkisalmessa.
Silvamaa osallistui talvisotaan Käkisalmen suojeluskunnassa ja desanttivartion päällikkönä. Välirauhan aikana hänet komennettiin linnoitustöihin Lemille. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Aunuksen Rakennuspiiriin, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 komppanianvääpeliksi Linnoitusrakennuspataljoona 232:een, josta hänet siirrettiin edelleen seuraavana vuonna Päämajan Linnoitusosaston varastolle Lappeenrantaan. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Puolustuslaitoksen pilketehtaalle Hiitolaan. Sorien jälkeen hän työskenteli Seinäjoella Valtion tervatehtaan palveluksessa. Hänet haudattiin Seinäjoelle.Ylennykset: Vääpeli 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera.
S > Anterus Juho Simanainen

(5. lokakuuta 1895 Ruokolahti – 19. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat pientilallinen Antti Simanainen ja Riitta Paakki. Hän kävi viisi luokkaa Imatran yhteiskoulua ja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 10. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 1. maaliskuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella. Simanainen saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi koulutusaliupseeriksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 1. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 alkaen 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui 28. maaliskuuta 1918. Lopulta hän kuoli saamiinsa haavoihin 19. huhtikuuta 1918 Jyväskylän kenttäsairaalassa. Hänet haudattiin Imatran sankarihautaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Väinö Emil Simola

(24. lokakuuta 1895 Valkeala – 1987) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä David Simola ja Ida Soljander. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Riianlahdelta hänet siirrettiin 29. syyskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hänet siirrettiin edelleen 2. lokakuuta 1916 alkaen Altonan työosastoon. Altonasta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 25. elokuuta 1917. Simola palasi Suomeen sisällissoda jälkeen 29. marrasluuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen 11. elokuuta 1919 ja hänet sijoitettiin kersantin vakanssilla Lapin rajavartiostoon ja määrättiin myöhemmin Rovaniemen 2. komppaniaan. Hänet siirrettiin 11. marraskuuta 1919 alkaen Ivalon komppaniaan. Armeijasta hän erosi 5. kesäkuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä eri paikkakunnilla. Simola toimi talvisodan aikana Kuitu Oy:n palveluksessa Kiviojalla, ja toimi samalla vartio-osaston ryhmänjohtajana Enson tehdasalueella. Jatkosodan aikana hän toimi Linnoitusrakennuspataljoona 115:ssä Kemin lentokentän rakennustyömaalla vuoteen 1942 saakka. Myöhemmin hän toimi Lesceliuksen levy- ja rautasepänliikkeessä aina vuoteen 1944 saaka, jolloin sota loppui. Sen jälkeen hän siirtyi Veitsiluoto Oy:n palvelukseen, josta hän siirtyi edelleen Kuitu Oy:n palvelukseen Ensoon ja myöhemmin Tampereelle. Kuitu Oy:ltä hän siirtyi Kemin ja Tornion tie- ja vesirakennuspiirin palvelukseen. Pohjois-Suomesta hän siirtyi Helsinkiin ja työskenteli rakennustöissä aina vuoteen 1962 saakka. Ylennykset: Kersantti 11. elokuuta 1919. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali.
Toimi Elis Simolin myöh. Simokorpi
S > Pekka Sinkkonen

(19. maaliskuuta 1890 Jaakkima – 12. kesäkuuta 1950) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Sinkkonen ja Katri Jääskeläinen. Sinkkonen kävi vuonna 1913 Rauman seminaaria ja Oulun kauppakoulun vuosina 1914–1915, jonka toiselta luokalta hän erosi voidakseen liittyä jääkäriliikkeeseen. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Komppaniastaan Sinkkonen lähetettiin siviilitöihin saksaan 28. syyskuuta 1916, josta hän palasi pataljoonan yhteyteen ja sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 2. marraskuuta 1916. Täydennysjoukosta Sinkkonen siirrettiin Altonan työosastoon 13. joulukuuta 1916, josta hän lopulta palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen vuoden 1918 lopulla. Suomessa hän työskenteli muun muassa maanviljelijäin kauppa oy:n Lahdenpohjan konttorin johtajana vuosina 1929–1932. Muutoin hän työskenteli lähinnä liikemiehenä Helsingissä ja Lahdenpohjassa. Hänet on haudattu Malmille. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.