stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maaperän ravintoverkko

Maaperän ravintoverkko on organismien yhteisö, joka elää koko elämänsä tai osan siitä maaperässä. Ravintoverkon käsite (eng. Soil food web) kuvaa maaperän monitasoista elävää järjestelmää sen erilaisia vuorovaikutuksia ympäristön, kasvien ja eläinten kanssa. Ravintoverkko-käsitteellä kuvataan myös energian siirtoa' ekosysteemin eri lajien välillä. Erona perinteisen ruokaketjun kuvaamaan lineaariseen energiareittiin ekosysteemin läpi, maaperän ravintoverkko on monimutkaisempi. Se havainnollistaa kaikkia mahdollisia energian polkuja. Valtaosa energiasta tulee auringosta. Kasvit käyttävät auringon energiaa muuntaessaan epäorgaaniset yhdisteet energiarikkaiksi, orgaanisiksi yhdisteiksi ja muuttamalla hiilidioksidin ja mineraalit kasvimateriaaliksi fotosynteesin avulla. Kasvien kukinnot tarjoavat energiapitoista nektaria maanpinnan yläpuolella. Kasvien juuret taas erittävät happoja, sokereita ja ektoentsyymejä maaperän ritsosfääriin säätäen samalla pH:ta ja ruokkien ravintoverkkoa maan alla.
Kasveja kutsutaan autotrofeiksi, koska ne tekevät oman energiansa; Niitä kutsutaan myös tuottajiksi, koska ne tuottavat energiaa, jota muut organismit voivat syödä. Heterotrofit ovat kuluttajia, jotka eivät kykene tuottamaan omaa ravintoaan, vaan tarvitsevat energian saamiseksi kasveja tai muita heterotrofeja. Maanpäällisissä ravintoverkoissa, tai ruokaketjuissa, energia siirtyy tuottajilta (kasveista) alkukuluttajiin (kasvinsyöjiin) ja sitten toissijaisiin kuluttajiin (saalistajiin). Trofiataso, eli kunkin eliön asema ravintoverkossa, viittaa energiareitin eri tasoihin tai vaiheisiin. Tuottajat, kuluttajat ja hajottajat ovat tärkeimmät trofiatasot. Tämä lajien välinen energiaketju voi jatkua vielä useita kertoja, mutta lopulta päättyy. Ravintoketjun lopussa hajottajat, kuten bakteerit ja sienet, hajottavat kuolleen kasvi- ja eläinmateriaalin yksinkertaisiksi ravintoaineiksi.
Eliöt ja niiden välinen vuorovaikutus

Maaperän ravintoverkon muodostavat eliöiden toiminnalliset ryhmät ja niiden vuorovaikutus toistensa ja elävien kasvien kanssa. Maaperän ravintoverkon ensisijaisia tuottajia ovat fotosynteettiset eliöt eli pääasiassa kasvit, mutta myös jäkälät, sammalet, fotosynteettiset bakteerit ja levät. Ne käyttävät auringon energiaa sitoakseen ilmakehän hiilidioksidia. Useimmat muut maaperän eliöt saavat energiaa kasveista; joko kasvien juurista peräisin olevien eritteiden muodossa tai muista eliöistä ja kuolleesta orgaanisesta aineksesta.
Eliöiden hajottaessa monimutkaisia materiaaleja tai syödessä muita eliöitä ne muuttavat ravinteita yhdestä muodosta toiseen ja kasvien käytettävissä oleviksi yhdisteiksi. Tätä kutsutaan ravinteiden kierroksi tai ravintoketjuksi. Kaikki kasvit ovat riippuvaisia maaperän mikrobeista ravinnonsaannin suhteen.
Maaperän mikro-organismit keskittyvät useimmiten kasvin juurten ympärille. Kasvien sienille ja bakteereille tarjoamat eritteet vetävät eliöitä puoleensa. Myös bakteereita ja sieniä ravintonaan käyttävät alkueläimet ja sukkulamatot hakeutuvat juuristoon. Suuri osa ravinteiden kiertokulusta tapahtuu siis suoraan juuristovyöhykkeellä, jolloin vapautuvat ravinteet ovat kasvien hyödynnettävänä. Juuristovyöhykkeen ravinnekierto vetää puoleensa korkeamman trofiatason organismeja, kuten mikro- ja makrotason niveljalkaisia, kastematoja, muita hyönteisiä, lintuja ja muita eläimiä (ks. kuva).
Maaperän mikrobeja elää myös maaperän orgaanisessa aineksessa, jossa ne syövät kasvien jätöksiä ja hajottavat erilaisia hiiliyhdisteitä. Hajottajat, pääasiassa sienet, sitovat hiiltä maaperään. Orgaaninen aines, jonka maaperän eliöt ovat moneen kertaan pilkkoneet ja hajottaneet, muodostaa maaperän orgaanisen aineksen vakaan humuksen.
Lisäksi maaperän ravintoverkon eliöitä elää myös maaperän aggregaattien eli erikokoisten rakennemurusten pinnoilla sekä näiden välisten veden ja ilman täyttämien huokosten välissä. Maaperän aggregaatit muodostuvat maaperän eliöiden, pääasiassa bakteerien ja sienten, avulla. Maaperän mikroaggregaatit ovat  maaperän rakenteen perusyksiköitä. Sitoutuessaan mikrobien erittämiin liimoihin ja kumeihin sekä sienihyfoihin ne muodostavat ismopia makroaggregaatteja (noin 2-5 mm:n kokoisia). Nämä makroaggregaatit ovat olennaisen tärkeitä maaperän rakenteen, ilmavuuden, vedenläpäisyn ja vedenpidätyskyvyn sekä biologisen typen sitomisen ja hiilen sidonnan kannalta. Ilman maaperän rakennetta on mahdotonta ylläpitää tervettä maaperää.
Maaperän ravintoverkon monimuotoisuus

Jokainen kasvi erittää oman ainutlaatuisen sekoituksensa sokereita, entsyymejä, fenoleja, aminohappoja, nukleiinihappoja, auxiineja, gibberelliinejä ja muita biologisia yhdisteitä, joista monet toimivat signaaleina maaperän mikrobeille. Juurten eritteet vaihtelevat jatkuvasti ajan mittaan kasvin välittömien tarpeiden mukaan. Mitä suurempi on kasvien monimuotoisuus, sitä suurempi on myös mikrobien monimuotoisuus ja sitä vahvempi on maaperän ravintoverkko.
Eri eliöt toimivat maaperässä eri tavoin. Ravintoverkko on sitä monimuotoisempi mitä enemmän eri lajeja siinä elää ja miten monella eri tavalla nämä eliöt toimivat suhteessa toisiinsa. Maaperässä voi esimerkiksi elää kymmenen lajia sukkulamatoja, jotka kaikki syövät bakteereja tai kymmenen lajia sukkulamatoja, joista osa syö bakteereja, osa syö sieniä ja osa muita alkueliöitä. Tällöin jälkimmäinen maaperä on eliöstöltään monimuotoisempi. Energia siirtyy ravintoverkossa kun eliöt syövät toisiaan. Monimutkaisessa ravintoverkossa energia siirtyy lukuisia kertoja eri eliöiden sekä eri tavoin toimivien eliöiden välillä ennen poistumistaan järjestelmästä. Mitä yksinkertaisempi maaperän järjestelmä on, sitä vähemmän energiansiirtoja tapahtuu.
Maaperän eliöstön monimuotoisuus parantaa ravinteiden kiertoa maaperässä ja maaperän rakennetta. Lisäksi ravintoverkon monimuotoisuus tehostaa tuholaisten torjuntaa ja nopeuttaa haitallisten yhdisteiden hajottamista. Maaperän eliöt hajottavat orgaanista jätettä ja vapauttavat ravintoaineita sellaiseen muotoon jota kasvit voivat hyödyntää. Sukkulamadot ja lierot muokkaavat maaperää fyysisesti sitoen pienempiä hiukkasia isommiksi “kokkareiksi”, mikä tekee maasta huokoisemman, jolloin maan vedenläpäisevyys ja vedenpidätys paranevat.
Kun maaperän eliöstö on monimuotoinen, on erilaisten tuholaisten ja taudinaiheuttajien vaikeampi päästä asettumaan kasvien pinnoille tai saada ravintoa. Näin monimuotoinen ravintoverkko auttaa torjumaan tuholaisia ja taudinaiheuttajia luonnollisesti. Monimuotoiseen ravintoverkkoon kuuluu myös eliöitä jotka kykenevät hajottamaan erilaisia saasteita ja epäpuhtauksia ja siten puhdistamaan maaperää.
Maaperän ravintoverkko maatalousmenetelmien taustalla

Maaperän ravintoverkkoon perustuvia käytännön metodeja heikkolaatuisen maaperän elvyttämiseksi on kehittänyt tunnettu mikrobiologi ja maaperäekologian tohtori Elaine Ingham. Menetelmät perustuvat tietoon maaperän ravintoverkon toiminnasta. Keskeisiin metodeihin kuuluu mm. maaperän biologinen analyysi varjostusmikroskopian avulla sekä maaperästä puuttuvien organismien levittäminen termofiilisen, aerobisen kompostin tai sen nesteiden muodossa. Myös bioaktiiviseksi kutsuttu komposti eroaa tavanomaisesta ravinteisiin keskittyvästä kompostista monin tavoin. Bioaktiivinen komposti valmistetaan tietyn reseptin ja menettelyn mukaisesti ja lopputuloksena on useiden eri funktionaalisten eliöryhmien riittävä läsnäolo. Bioaktiivisen kompostin sisältävät ravinteet ovat toissijaisia.
Menetelmä on osoittautunut menestyksekkääksi kaikilla mantereilla, ja se on auttanut monia viljelijöitä parantamaan maaperän terveyttä ja tuotantoa.
Inghamin perustama Soil Food Web -koulu tarjoaa viljelijöille ja tuleville maaperän ravintoverkkomenetelmän konsulteille myös laajoja verkkokoulutuksia.
Aiheesta muualla

Tuottoa maan hoidosta Ahlman.fi
Soil Food Web Soil Food Web Youtube-soittolista
Maaperän ravintoverkon eri trofiatasot ja niiden vuorovaikutus.
M/S Iberus

| M/S Iberus |
| --- | --- |
Tyyppi:  kaapelialus
IMO-numero:  7624013
Aiemmat nimet:  1978–1979: Buraidah 1979–1985: Bore Sea 1985–1998: Villars 1998–200?: Iberus
Aiemmat omistajat:  1978–1979: Fanco N.V. 1979–1985: Oy Bore Line Ab 1985–1998: Compagnie de Navigation Transoceeanique Suisse S.A. 1998–200?: Telecomunicaciones Marinas S.A. 200? Kiinalainen romuttaja
Rakennustelakka:  Rauma-Repolan Rauman telakka, Suomi
Rakennusnumero:  247
Vesillelasku:  28. lokakuuta 1977
Luovutettu:  2. helmikuuta 1978
Status:  Romutus
Tekniset tiedot
Pituus:  129,15 m
Leveys:  19,23 m
Syväys:  6,4 m
Bruttovetoisuus:  3 772 brt
Koneisto:  2 × MaK 6M551AK diesel
Koneteho:  5 968 kW
Nopeus:  30,56 km/h
Nopeus:  16,5 kn
Hyttejä:  10
Lastikapasiteetti:  1 268 m Lähteet:
M/S Iberus (IMO 7624013) oli vuonna 1978 rakennettu 129,15-metrinen kaapelialus. Alun perin alus oli rahtilaiva. Laivan rakensi Rauma-Repolan Rauman telakalla. Alus romutettiin 2000-luvun alussa Kiinassa.
Iberuksen sisaraluksia ovat yhä liikenteessä olevat M/S Notos, M/S Puerto Eden, M/S Dorrat Jeddah, M/S Kaduna sekä jo romutettu M/S Caribe.
Käyttöhistoria

28. lokakuuta 1977 alus laskettiin vesille ja 2. helmikuuta 1978 se luovutettiin Fanco N.V:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Curaçaon lipun alle Buraidah -nimisenä. Kotisatamaksi tuli Willemstad. Luovutuksen jälkeen alus aikarahdattiin eli vuokrattiin YIT RoRo Linen liikenteeseen reitille Helsinki/Turku–Malmö–Bremerhaven–Amsterdam–Jedda–Al Hudaydah. 21. elokuuta 1979 suomalainen Bore Line -varustamo osti Buraidahin ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Turku. 4. syyskuuta alus sai nimen Bore Sea, jonka jälkeen se aloitti liikennöinnin reitillä Helsinki–Kotka–Göteborg–Helsingborg–Helsinki. Toukokuussa 1981 alus aikarahdattiin Broströms Rederi AB:lle, joka teki aluksella kaksi matkaa Välimerelle. Heinäkuussa 1981 Bore Sea aikarahdattiin Mercandia Shippingin liikenteeseen. Elokuussa alus aikarahdattiin jälleen Broströms Rederi AB:n liikenteeseen. Toukokuussa 1982 rahtaus päättyi.
22. toukokuuta 1985 Compagnie de Navigation Transoceeanique Suisse S.A. osti aluksen ja rekisteröi sen Sveitsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Basel. 31. toukokuuta alus luovutettiin uudelle omistajalle ja samalla se sai nimen Villars. 7. kesäkuuta–7. lokakuuta 1995 väliseksi ajaksi alus aikarahdattiin TT-Linen Travemünden ja Trelleborgin väliseen liikenteeseen. Lokakuusta 1995 helmikuuhun 1996 Villars oli aikarahdattuna North Sea Ferriesin Middlesbroughin ja Rotterdamin väliseen liikenteeseen. Vuonna 1998 alus aikarahdattiin DFDS Tor Linen liikenteeseen. Myöhemmin samana vuonna Telecomunicaciones Marinas S.A. osti aluksen ja rekisteröi sen Espanjan lipun alle nimellä Iberus. Kotisatamaksi tuli Kanariansaarilla sijaitseva Santa Cruz de Tenerife. Omistajanvaihdoksen jälkeen Iberus muutettiin kaapelialukseksi. 2000-luvun alussa alus romutettiin Kiinassa.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Buraidah (ruotsiksi)
Marcílio Dias -luokka

| Marcilio Dias -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 524 t (standardi) 2 235 t (kuormattu)
Pituus:  108,81 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,61 m
Syväys:  3,04 m
Koneteho:  42 800 shp
Nopeus:  36,5 solmua
Miehistöä:  190
Aseistus
Meritorjunta:  4 × DP 5"/L38 -tykkiä 8 × 21" torpedoputkea 4 × syvyyspomminheitintä
Ilmatorjunta:  4 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä
Marcilio Dias -luokka (tai M-luokka) oli Brasilian laivaston kolmen toisen maailmansodan aikana valmistetun hävittäjän muodostama alusluokka, jonka alukset saatiin palvelukseen vuonna 1943. Alukset olivat ensimmäisiä Brasiliassa valmistettuja varsinaisia sotalaivoja.
Brasilian liittyminen toiseen maailmansotaan liittoutuneiden rinnalle 22. elokuuta 1942 loi liittoutuneiden ja erityisesti Yhdysvaltain asetehtaiden toimituksille uusia kanavia. Avusta huolimatta alusten valmistuminen oli hidasta ja ne valmistuivat vasta 1943.
Suunnittelu

Luokan alusten piirustukset pohjautuivat Yhdysvaltain laivaston Mahan-luokan hävittäjiin. Niiden aseistus ja varustus ostettiin Yhdysvalloista. Alusten turbiinit hankittiin General Electric Companyltä ja kattilat Babcock and Wilcoxilta. Alusten aseistus ostettiin Bethlehemiltä samoin tulenjohto- ja kaikuluotainjärjestelmät olivat Yhdysvalloista.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Marcilio Dias | Arsenal de Marinha do Rio de Janeiro, Ilha das Cobas, Rio de Janeiro | 8. toukokuuta 1937 | 20. heinäkuuta 1940 | 29. marraskuuta 1943 | poistettu palveluksesta ja siirretty reserviin 1966 |
| Mariz e Barros | Arsenal de Marinha do Rio de Janeiro | 1937 | 28. joulukuuta 1940 | 29. marraskuuta 1943 | poistettu palveluksesta 1972 |
| Greenhalgh | Arsenal de Marinha do Rio de Janeiro | 1937 | 8. heinäkuuta 1941 | 29. marraskuuta 1943 | poistettu palveluksesta 1966 |
Maria Leopoldine

Keisarinna, Itävallan arkkiherttuatar, Maria Leopoldine raskaana, Lorenzo Lippi 1649
Maria Leopoldine (6. huhtikuuta 1632 Innsbruck, Tirolin herttuakunta  – 7. elokuuta 1649 Wien, Itävallan arkkiherttuakunta) oli Habsburg-suvun itävaltalaiseen tirolaiseen haaraan kuulunut prinsessa, josta tuli serkkunsa Ferdinand III:n toisena puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna, Böömin ja Unkarin kuningatar.
Suku

Maria Leopoldinen vanhemmat olivat Itävallan (Vorderösterreich) arkkiherttua Leopold V (1586–1632), joka oli Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n poika ja Claudia de' Medici (1604–1648), joka oli Toscanan suurherttuan Ferdinand I:n tytär. Hän oli viidestä lapsesta nuorin, isä kuoli kun Maria Leopoldina oli kolme kuukautta vanha. Arkkiherttuatar Claudia toimi tämän jälkeen sijaishallitsijana.
Avioliitto ja kuolema

Hän avioitui Ferdinand III:n kanssa 2. heinäkuuta 1648. He olivat pikkuserkkuja Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n ja Baijerin prinsessa Maria Annan miespuolisen linjan lapsenlapsina. Maria Leopoldine kuoli 17-vuotiaana, 13 kuukautta häiden jälkeen, vaikean synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin.
Hänellä oli yksi lapsi, arkkiherttua Karl Josef (7. elokuuta 1649 – 27. tammikuuta 1664), joka oli Saksalaisen ritarikunnan suurmestari vuodesta 1662, hän kuoli 14- vuotiaan naimattomana.
Markku Anttila

Markku Matias Anttila on suomalainen viihdetaiteilija. Hän on esiintynyt taikurina yli 30 vuotta. Anttila on opiskellut viulunsoittoa sekä musiikin teoriaa ja ollut Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa viulunsoiton opettajana 1980-luvulta lähtien. Hän on soittanut Seinäjoen kaupunginorkesterissa. Anttila alkoi säveltää kevyttä musiikkia vuonna 1984.
Hänen sävellyksiään on levyttänyt esimerkiksi Lea Laven.
Anttilan sävellys "Sadun tango" voitti vuoden 1992 Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun ja hänen kappaleensa "Maan matonen" voitti pilkkalaulukilpailun vuonna 1990.
Anttila on myös levyttänyt kaksi "Muumimaailman taikaa" -muumilevyä.
Vuodesta 1992 lähtien Anttila on tuottanut suomalaisiin teemapuistoihin ohjelmaa, aluksi Wasalandiaan 1992 ja tämän jälkeen Muumimaailmaan 1993-2002. Vuosina 2003–2007 hän tuotti ohjelmaa Kalajoen hiekkasärkillä, JukuJukuMaassa sijaitsevaan Merirosvoteatteriin.
Aiheesta muualla

Markku Anttilan kotisivu
Luhnin algoritmi

Luhnin algoritmi on yksinkertainen tarkistussumman laskemiseen käytetty kaava, jota käytetään varmistamaan erilaisia tunnistenumeroita kuten luottokortti- ja IMEI-numeroita. Algoritmin loi IBM:n tutkija Hans Peter Luhn, joka jätti patenttihakemuksen algoritmista 6. tammikuuta 1954. Patentti myönnettiin 23. elokuuta 1960.
Algoritmi on public domainia, ja sitä käytetään tunnistamaan tahattomat numerosarjassa olevat virheet; algoritmia ei ole suunniteltu suojaamaan tahallista hyökkäystä vastaan.
Tarkistusnumeron laskeminen

Algoritmi varmistaa numeronsarjan oikeellisuuden erityisen tarkistusnumeron avulla. Yleensä tarkistusnumero liitetään varsinaisen numerojonon perään, jolloin ne yhdessä muodostavat halutun numerosarjan.
Tarkistusnumero lasketaan seuraavasti:
Alkaen oikealta vasemmalle, kerrotaan järjestyksessä parittomat luvut kahdella ja parilliset yhdellä
Summataan saatujen tulojen yksittäiset numerot yhteen (16 => 1 + 6 = 7)
Tarkistusnumero on kokonaisluku, joka pitää lisätä saatuun summaan, jotta se olisi tasan kymmenellä jaollinen
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Numerosarja | 2 | 6 | 0 | 5 | 3 | 1 | 7 | 9 | 3 | 1 | 1 | 3 | 8 | 3 |  |
| Kerroin |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  |
| Tulo | 2 | 12 | 0 | 10 | 3 | 2 | 7 | 18 | 3 | 2 | 1 | 6 | 8 | 6 |  |
| Summaus | 2+ | 1+2+ | 0+ | 1+0+ | 3+ | 2+ | 7+ | 1+8+ | 3+ | 2+ | 1+ | 6+ | 8+ | 6 | =53 |
Tässä tapauksessa tarkistusnumero on seitsemän ja koko numerosarja 260531793113837.
Numerosarjan tarkistaminen

Annettu numerosarja tarkistetaan seuraavasti:
Alkaen oikealta vasemmalle, kerrotaan järjestyksessä parittomat luvut yhdellä ja parilliset kahdella
Summataan saatujen tulojen yksittäiset numerot yhteen (16 => 1 + 6 = 7)
Jos saatu summa on tasan jaollinen kymmenellä, numerosarja on todennäköisesti virheetön
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Numerosarja | 2 | 6 | 0 | 5 | 3 | 1 | 7 | 9 | 3 | 1 | 1 | 3 | 8 | 3 | 7 |  |
| Kerroin |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  | x2 |  |  |
| Tulo | 2 | 12 | 0 | 10 | 3 | 2 | 7 | 18 | 3 | 2 | 1 | 6 | 8 | 6 | 7 |  |
| Summaus | 2+ | 1+2+ | 0+ | 1+0+ | 3+ | 2+ | 7+ | 1+8+ | 3+ | 2+ | 1+ | 6+ | 8+ | 6+ | 7 | =60 |
Aiheesta muualla

Espacenet: Yhdysvaltalainen patentti US2950048 Hans P. Luhn, Computer for verifying numbers (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Markku Arantila

Markku Arantila (s. 1960 Espoo) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Vapaassa taidekoulussa vuosina 1978–1982.
Arantilalla on ollut toistakymmentä yksityisnäyttelyä 1980-luvun alusta lähtien eri puolilla Suomea. Hän on myös osallistunut yli neljäänkymmeneen ryhmänäyttelyyn Suomessa ja ulkomailla. Arantilan töitä on useiden suomalaisten kaupunkien ja säätiöiden kokoelmissa.
Arantila palkittiin Eduskuntatalon lisärakennuksen taidekilpailussa. Vuonna 2007 hänen 54 metriä pitkä temperamaalauksensa Kulkijat sijoitettiin lisärakennuksen ja Eduskuntatalon väliseen yhdyskäytävään.
Arantila on toiminut opetustehtävissä useissa eri taiteen alan oppilaitoksissa. Vapaan taidekoulun lisäksi hän on toiminut muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa ja Oriveden Opistossa.
Aiheesta muualla

Markku Arantilan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Markku Arantila Kansallisgallerian kokoelmissa
Mario’s Game Gallery

| Mario's FUNdamentals |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Presage Software, Inc.
Julkaisija:  Interplay Entertainment
Julkaistu:  MS-DOS NA 23. helmikuuta 1995 Windows NA 3. maaliskuuta 1998 
Lajityyppi:  card video game (d) (käännä suomeksi)
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  Microsoft Windows, DOS ja Mac OS
Jakelumuoto:  Levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Mario's Game Gallery, myöhemmin uudelleenjulkaisuna Mario's FUNdamentals, on Presage Software, Inc.:n kehittämä ja Interplay Entertainmentin julkaisema videopeli. Se julkaistiin vuonna 1995 MS-DOS:ille ja myöhemmin vuonna 1998 Windowsille. Peli julkaistiin vain Yhdysvalloissa. Peli oli ensimmäinen, jossa Charles Martinet toimi Marion ääninäyttelijänä.
Pelaaminen

Peli on kokoelma viidestä eri pelistä, joita pelaaja voi pelata Mariota vastaan.
Pelit ovat:
tammi
kalastus
domino
backgammon
yatzy
Manfred Mann’s Earth Band

Manfred Mann’s Earth Band esiintymässä Saksassa 2010
Manfred Mann's earth band, Zelt Musik Festival 2017 Freiburg, Saksa
Manfred Mann’s Earth Band on brittiläinen progressiivista rockia ja poppia soittava yhtye. Sen perusti 1970-luvun alussa eteläafrikkalaissyntyinen Manfred Mann, joka oli aiemmin soittanut yhtyeissä Manfred Mann ja Manfred Mann Chapter Three. Earth Bandin musiikki oli Mannin aikaisempiin yhtyeisiin verrattuna perinteisempää rockia. Yhtyeen albumi The Roaring Silence (1976) nousi top teniin, ja albumilta otettu Springsteen-cover ”Blinded by the Light” nousi singlelistan ykköseksi. Yhtye toimii edelleen.
Nykyiset jäsenet

Manfred Mann
Jimmy Copley
Mick Rogers
Robert Hart
Steve Kinch
Diskografia

Manfred Mann's Earth Band (1972)
Glorified Magnified (1972)
Messin' (1973)
Solar Fire (1973)
The Good Earth (1974)
Nightingales & Bombers (1975)
The Roaring Silence (1976)
Watch (1978)
Angel Station (1979)
Chance (1980)
Somewhere in Afrika (1983)
Criminal Tango (1986)
Masque (1987)
Soft Vengeance (1996)
2006 (2004)
Vierailut Suomessa

Manfred Mann’s Earth Band on vieraillut usein Suomessa. Helsingissä yhtye on esiintynyt ainakin Tavastialla 10.10.1973. Kulttuuritalon konsertti oli 29.11.1976 , ja Finlandiatalossa yhtye esiintyi 2.4.1979.  Konsertti Tavastialla oli vuorossa 11.10.1996.
1974 Manfred Mann’s Earth Band esiintyi Yleisradion tuottamassa Plyysiä ja hyvää musiikkia -Pohjoisvisiosarjan osassa 3. Ohjelma kuvattiin TV1:n Pasilan televisiostudiossa ja lähetettiin Yle TV:1:ssä 5.12.1974. Ohjelma lähetettiin myös Ruotsin, Norjan ja Tanskan televisioissa.
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut
Maksimilian I (keisari)

| Maksimilian I |
| --- | --- |
 Albrecht Dürerin maalaama muotokuva vuodelta 1519.
Saksan kuningas
Valtakausi:  19. elokuuta 1493 – 12. tammikuuta 1519
Edeltäjä:  Fredrik III
Seuraaja:  Kaarle V
Pyhä saksalais-roomalainen keisari
Valtakausi:  4. helmikuuta 1508 – 28. kesäkuuta 1519
Kruunajaiset:  4. helmikuuta 1508
Edeltäjä:  Fredrik III
Seuraaja:  Kaarle V

Syntynyt:  22. maaliskuuta 1459 Wiener Neustadt, Sisä-Itävalta
Kuollut:  12. tammikuuta 1519 (59 vuotta) Wels, Ylä-Itävalta
Puoliso:  Maria (Burgundi) Anna Bretagnelainen Bianca Maria Sforza
Lapset:  Filip Komea Margareeta Itävaltalainen
Suku:  Habsburg
Isä:  Fredrik III
Äiti:  Eleonoora Portugalilainen
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Maksimilian I (22. maaliskuuta 1459 Wiener Neustadt, Itävallan arkkiherttuakunta – 12. tammikuuta 1519 Wels) oli Habsburg-sukuun kuulunut Saksan kuningas vuodesta 1493 ja Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan keisari vuodesta 1508. Ennen kuninkuuttaan hän toimi isänsä Fredrik III:n kanssahallitsijana noin kymmenen vuotta, noin vuodesta 1483.
Suku

Maksimilian oli keisari Fredrik III:n ja keisarinna, Portugalin infanta Eleonoora Portugalilaisen (1434–1467), joka oli kuningas Edvard I:n ja Eleonoora Aragonialaisen kolmanneksi vanhin tytär, vanhin poika. Hänellä oli neljä sisarusta, joista vain nuorempi sisar Kunigunde (1465–1520) eli aikuiseksi ja avioitui vuonna 1487 Baijerin herttua Albert IV:n kanssa. Maksimilian menetti äitinsä kahdeksanvuotiaana.