stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arbatskajan metroasema (Arbatsko-Pokrovskaja)

| Arbatskaja (Арба́тская) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Arbatsko-Pokrovskaja
Sijainti:  55.7522°N, 37.6061°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  5. huhtikuuta 1953
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Arbatskaja (ven. Арба́тская) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 5. huhtikuuta 1953.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arbatskajan metroasema (Arbatsko-Pokrovskaja) Wikimedia Commonsissa
Arbeider-Foreningernes Blad

Lehden ensimmäinen numero.
Arbeider-Foreningernes Blad oli vuosina 1849–1856 Norjassa ilmestynyt radikaali työväenlehti. Sen perusti Marcus Thrane. Lehti vaati muun muassa yleistä äänioikeutta sekä taloudellisia uudistuksia, ja joutui toistuvasti vaikeuksiin valtiovallan kanssa. Thranen jouduttua vankilaan 1854 päätoimittajaksi nousi hänen vaimonsa Josephine Thrane, mutta tämän heikentyneen terveyden takia lehti lakkautettiin kaksi vuotta myöhemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arbeider-Foreningernes Blad Wikimedia Commonsissa
Aurinkorannikon Kokoomus

Aurinkorannikon Kokoomus on vuonna 1998 perustettu kokoomuksen paikallisyhdistys, jonka toiminta-alueena on Espanjan Aurinkorannikko. Yhdistys on kokoomuksen suurin paikallisyhdistys. Yhdistys oli aikanaan ensimmäinen suomalainen poliittinen yhdistys ulkomailla.
Yhdistys on Uudenmaan Kokoomuksen paikallisyhdistys. Puheenjohtajana toimii Jukka Leskinen.
Kirjallisuutta

Kemppi, Jarkko: Aurinkorannikon Kokoomus 25 vuotta (1998–2023). Määritä julkaisija!
Aiheesta muualla

Yhdistyksen kotisivut
Attersee (järvi)

| Attersee |
| --- | --- |

Valtiot:  Itävalta 
Paikkakunta:  Vöcklabruck (en) 
Koordinaatit:  47°51′57″N, 13°32′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Ager
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  467 m
Pituus:  18,9  km
Leveys:  3,3  km 
Pinta-ala:  45,9 km²
Tilavuus:  3,943 km3 
Suurin syvyys:  171 m
Valuma-alue:  464 km2 
 fiAttersee 
Attersee (tunnetaan myös nimellä Kammersee) on Salzkammergutin alueen suurin järvi Itävallassa. Se ulottuu noin 20 kilometriä pohjoisesta etelään ja neljä kilometriä idästä länteen. Sen vesi tulee Seeache-joesta.
Vakaista tuulistaan ja puhtaasta vedestään johtuen Attersee vetää purjehtijoita ja uimareita puoleensa. Kilpakauden aikana siellä pidetään myös lukuisia purjehduskilpailuita.
Yksi Atterseen leppeimmistä tuulista on niin kutsuttu ”ruusuinen tuuli”, eli ”ruusuinen henkäys”. Kyseinen tuuli tuulee idästä päin, kulkien linnan ruusupuutarhan läpi ja täyttäen ilman ruusujen tuoksulla.
Paras aika käydä Atterseella on kevään, kesän ja syksyn aikana. Kokonsa takia ja kylmästä lämpötilasta huolimatta järvi jäätyy talvisin harvoin. Viimeksi se jäätyi kokonaan 1940-luvun loppupuolella.
Kalalajit

Seuraavat kalalajit viihtyvät Attersee-järvessä:
Hauki
Taimen
Kirjolohi
Nieriä
Ankerias
Karppi
Made
Panoraama

Attersee ja Höllengebirge.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa turisteille
Atterseella kulkevat laivat (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Petolahden seurakunta

| Petolahden seurakunta Petalax församling |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Petolahden kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Rovastikunta:  Korsholman rovastikunta
Pääkirkko:  Petolahden kirkko
Perustettu:  1834
– Emäseurakunta:  1902
Jäsenmäärä:  831 (2021)
– Osuus asukkaista:  80,7 %
Kirkollisvero:  1,90 %
Kirkkoherra:  Tomi Tornberg
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Petolahden seurakunta (ruots. Petalax församling) oli Porvoon hiippakuntaan ja Korsholman rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Petolahdessa Maalahden kunnan alueella. Se oli osa Maalahden seurakuntayhtymää. Seurakuntayhtymän seurakunnat liittyivät yhdeksi Maalahden seurakunnaksi vuoden 2023 alkussa.
Toimipaikat

Petolahden kirkko on valmistunut vuonna 1805.
Papisto > Saarnaajat

1809–1813: Johan Renström
1815–1825: Fredrik Rein
1826–1834: Johan Israel Venman
Papisto > Kappalaiset

1835–1848: Leonard Häggström
1848–1871: Fredrik Hedberg
1872–1876: Georg Leonard Udelius
1877–1886: Esaias Cronström
1886–1902: Karl Gustaf Vilenius
Papisto > Kirkkoherrat

1902–1924: kirkkoherra Karl Gustaf Vilenius
1926–1932: vt. kirkkoherra Selim Mattsson
1932–1936: kirkkoherra Ruben Sevonius
1936–1954: kirkkoherra Alf Palin
1954–1962: kirkkoherra Börje Svenns
1963–1970: kirkkoherra Alf Palin
1970–1979: kirkkoherra Ingmar Skata
1979: vt. kirkkoherra Ralf Sandin
1982–1999: kirkkoherra Markus Ventin
2000–2001: kirkkoherra Bengt Djupsjöbacka
2002–2005: kirkkoherra Juha Rauhala
2006–2010: kirkkoherra Göran Särs
2010–2020: kirkkoherra Mats Björklund
2020–: vt. kirkkoherra Tomi Tornberg
Aiheesta muualla

Petolahden seurakunnan kotisivut
Per Brant

Per Brant (1714 Esterna – 9. elokuuta 1767 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, viulisti, kapellimestari ja musiikinopettaja. Hänen nimissään olevien teosten alkuperään liittyy epäselvyyttä, koska Brant oli myös suosittu nuottien kopioija. Tästä syystä on vaikea tietää, mitkä säilyneistä käsikirjoituksista ovat Brantin omia, alkuperäisiä teoksia ja mitkä sovituksia tai transkriptioita.
Brant opiskeli aluksi kieliä Uppsalassa ja muutti sitten Tukholmaan, jossa hän oli vuodesta 1735 lähtien hoviorkesterin vakituinen jäsen. Vuonna 1738 hän pääsi sen konserttimestariksi, vuonna 1745 pääkapellimestariksi ja vuonna 1758 ensimmäiseksi pääkapellimestariksi. Hän kuului vapaamuurareihin vuodesta 1751 ja toimi seuran seremoniamestarina.
Brant myös kirjoitti runoja. Hänellä oli uransa aikana merkittäviä taloudellisia vaikeuksia, joiden takia hän joutui myymään kotinsa. Hän kuitenkin jatkoi velkaantumista 1760-luvulla ja joutui hakemaan oikeudesta henkilökohtaista konkurssia vain neljä päivää ennen kuolemaansa.
Sävellystyö

Ingmar Bengtsson löysi tutkimuksissaan yhdeksäntoista sävellystä, joiden oli ajateltu liittyvän Per Brantiin; näistä seitsemän edusti soitin- ja kaksitoista vokaalimusiikkia. Soitinmusiikin joukkoon kuului kolme sinfoniaa ja huilulle sävelletty sonaatti. Oletettu vokaalimusiikkituotanto koostui enimmäkseen soololauluista, mutta siihen kuului myös Olof von Dalinin näytelmään sävelletty kantaatti.
Bengtsson piti varmuudella Brantin säveltämänä vain yhtä laulua ("Hon på blomsterbädden"). Yksi Brantiin yhdistetyistä sinfonioista vahvistettiin sittemmin Antonio Brioschin säveltämäksi. Huilusonaatissa kuitenkin on samankaltaisuutta Johan Helmich Romanin tyyliin, joten se on saattanut olla Romanin oppilaan säveltämä, ja koska nuoteissa lukevat sanat "Dell Sgnr Brant Svedeze", on kyse mahdollisesti Brantin omasta alkuperäisteoksesta.
Arvokkaan kruunun ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia.
Arvokkaan kruunun ritarikunta (jap. 宝冠章, Hōkan-shō) on japanilainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1888 keisari Meijin määräyksellä. Sitä myönnetään tunnustuksena ansioituneille naisille, joskin nykyään vain harvoin. Se on korkein mahdollinen naisille myönnettävä kunniamerkki Japanissa.
Kunniamerkkiä jaetaan kahdeksassa luokassa:
suurristi
II luokka
III luokka
IV luokka
V luokka
VI luokka
VII luokka
VIII luokka
Arvoitus nimeltä Margo

| Arvoitus nimeltä Margo> Paper Towns |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  John Green
Kustantaja:  Dutton Books
Julkaistu:  2008
Sivumäärä:  305
ISBN:  978-0-525-47818-8
Suomennos
Suomentaja:  Helene Bützow
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2015
Sivumäärä:  400
ISBN:  978-951-0-41175-9

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Arvoitus nimeltä Margo on yhdysvaltalaiskirjailija John Greenin romaani. Englanninkielinen alkuperäisteos Paper Towns julkaistiin vuonna 2008 ja Helene Bützowin suomenkielinen käännös vuonna 2015.
Kirjan pohjalta tehty elokuva Paper Towns sai ensi-iltansa 24. heinäkuuta 2015. Sen pääosissa näyttelevät Nat Wolff ja Cara Delevingne.
Käännös suomeksi
Piikkis

| Piikkis |
| --- | --- |
Tyyli:  sketsisarja
Kestoaika:  25 minuuttia
Pääosissa:  Matti Kuusla
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV1 (vuonna 1964) MTV (vuosina 1975 & 1987)
Esitetty:  1964 – 1987
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Ere Kokkonen (vuoden 1964 ohjelma)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Piikkis on suomalainen sketsisarja. Sarjaa tehtiin ensimmäisen kerran vuonna 1964 Yle TV1-kanavalle. Ohjelman ohjasi Ere Kokkonen. Sarjassa näytteli suomalaisen televisioviihteen alkuaikojen kehityksessä mukana olleen VEK-ryhmän jäsen Matti Kuusla.
Sarja sai jatkoa vuosina 1975 ja 1987, jolloin Kuusla teki samannimistä ohjelmaa Mainostelevisiolle.
Juoni

Sarjassa hämmennettiin fiktiota ja faktaa. Ohjaaja Kokkonen muistelee Toopelivisio -kirjassa, että "sarjassa esitettiin oikeille ihmisille kysymyksiä, jotka editointivaiheessa vaihdoimme päinvastaisesti.". Esimerkiksi eräässä sketsissä haastateltiin raitiovaunun rahastajaa, jolta kysyttiin näkyykö raitiovaunuissa juopuneita, ja miten heitä kohdellaan. "Juopunut" -sanan tilalle vaihdettiin sana "kansanedustaja". Tämän seurauksena Ohjelmatoiminnan säännöstöön lisättiin ohje, ettei haastattelun osia saa irrottaa asiayhteydestään.
Aiheesta muualla

Piikkis (vuonna 1987 valmistunut sarja) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Arecibo

Arecibon lippu
Arecibon sijainti Puerto Ricossa
Arecibo on kunta Puerto Ricon pohjoisrannikolla. Sen asukasluku on 100 131 (2000) ja maapinta-ala 326,31 km².
Sen keskuspaikka on Arecibo Pueblo. Kaupunki asutettiin 1556 ja siitä tuli Espanjan kruunun tunnustama 1616. Kaupunki on myös piispanistuin. Vuonna 1898 espanjalaiset rakensivat majakan, joka on edelleen automatisoituna käytössä.
Tunnetuin maamerkki on Arecibon observatorio, jossa oli aiemmin halkaisijaltaan 305-metrinen radioteleskooppi. Teleskooppi romahti joulukuun alussa 2020.
Arecibon rantaa El Vigian majakan lähellä
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arbeidets Rett

| Arbeidets Rett |
| --- | --- |

Entiset nimet:  Mauren (1907–1912)
Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Amedia
Levikki:  7 628 (2020)
Perustettu:  1907
Päätoimittaja:  Guri Jortveit
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Røros
Kotimaa:  Norja
Ilmestymistiheys:  ma, ke ja pe
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Arbeidets Rett (vuosina 1907–1912 Mauren) on norjalainen vuonna 1907 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Røros. Se on poliittiselta linjaltaan sitoutumaton, ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Lehden toimitus Rørosissa.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
Per Clausen

| Per Clausen |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 16.7.2024–  
Ryhmä:  GUE/NGL-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1955 (ikä 69) Kongsvinger, Tanska
Kansalaisuus:  tanskalainen
Tiedot
Puolue:  Yhtenäisyyslista
Per Clausen (s. 20. helmikuuta 1955 Kongsvinger, Tanska) on tanskalainen poliitikko. Clausen edustaa Yhtenäisyyslistaa. Clausen on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa vasemmistoryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Per Clausen Wikimedia Commonsissa
Per Clausen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Per Edgar Kokkvold

| Per Edgar Kokkvold |
| --- | --- |
 Kokkvold vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1946 (ikä 78) Røros, Norja
Ammatti:  toimittaja
Toimittaja
Koulutus:  Oslon yliopisto
Lehti:  Dagsavisen
Per Edgar Kokkvold (s. 26. maaliskuuta 1946 Røros) on norjalainen toimittaja. Hän on opiskellut valtio-oppia Oslon yliopistossa. Kokkvold toimi Dagsavisenin ulkomaankirjeenvaihtajana 1973–1984, ulkomaanosaston uutispäällikkönä 1984–1991 ja päätoimittajana 1991–1996.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Per Edgar Kokkvold Wikimedia Commonsissa
Arbatsko-Pokrovskaja

| Arbatsko-Pokrovskaja Арбатско-Покровская |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  Moskovan metro
Reitti:  Pjatnitskoje Šosse–Štšolkovskaja
Avattu:  13. maaliskuuta 1938
Tekniset tiedot
Pituus:  43,7 km
Asemia:  21
Raideleveys:  1 520 mm
Arbatsko-Pokrovskaja (ven. Арбатско-Покровская) on Moskovan metron kolmas linja. Se avattiin 13. maaliskuuta 1938.
Linjan pituus on 43,7 kilometriä ja siinä on 22 asemaa.
Asemat

Pjatnitskoje šosse (Пятницкое шоссе)
Mitino (Митино)
Volokolamskaja (Волоколамская)
Mjakinino (Мякинино)
Strogino (Строгино)
Krylatskoje (Крылатское)
Molodjožnaja (Молодёжная)
Kuntsevskaja (Кунцевская), vaihtomahdollisuus Filjovskaja-linjalle
Slavjanski bulvar (Славянский бульвар)
Park Pobedy (Парк Победы)
Kijevskaja (Киевская), vaihtomahdollisuus Filjovskaja- ja Koltsevaja-linjoille
Smolenskaja (Смоленская)
Arbatskaja (Арбатская), vaihtomahdollisuus Sokolnitšeskaja-linjan asemalle Biblioteka imeni Lenina, Filjovskaja-linjan asemalle Aleksandrovski sad ja Serpuhovsko-Timirjazevskaja-linjan asemalle Borovitskaja
Ploštšad Revoljutsii (Площадь Революции), vaihtomahdollisuus Zamoskvoretskaja-linjan asemalle Teatralnaja ja Sokolnitšeskaja-linjan asemalle Ohotnyi rjad
Kurskaja (Курская), vaihtomahdollisuus Koltsevaja-linjan asemalle Kurskaja ja Ljublinsko-Dmitrovskaja-linjan asemalle Tškalovskaja
Baumanskaja (Бауманская)
Elektrozavodskaja (Электрозаводская)
Semjonovskaja (Семёновская)
Partizanskaja (Партизанская)
Izmailovskaja (Измайловская)
Pervomaiskaja (Первомайская)
Štšolkovskaja (Щёлковская)
Kuvia

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elektrozavodskaja
August Gustafsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  August Gustafsson |  August Gustafsson |  August Gustafsson |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten köydenveto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | joukkuekilpailu |  |
Per August Gustafsson (4. marraskuuta 1875 Tibro – 31. lokakuuta 1938 Göteborg) oli ruotsalainen köydenvetäjä ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Area de Conservación Guanacaste

Area de Conservación Guanacaste
Area de Conservación Guanacaste on Unescon maailmanperintökohde Guanacasten maakunnassa luoteisessa Costa Ricassa. Siihen kuuluvat Santa Rosan, Guanacasten ja Rincón de la Viejan kansallispuisto sekä Junquillal Bayn suojelualue. Noin 1 470 neliökilometrin laajuinen alue tuli maailmanperintökohteeksi vuonna 1999.
August Güttinger

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  August Güttinger vuonna 1928. |  August Güttinger vuonna 1928. |  August Güttinger vuonna 1928. |  |
Maa:   Sveitsi
Miesten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | nojapuut |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | köysikiipeily |  |
August Güttinger (10. heinäkuuta 1892 – 1970) oli sveitsiläinen voimistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa hän voitti kultaa nojapuissa ja oli mukana saamassa joukkuekilpailussa pronssia. Lisäksi hän sai köysikiipeilyssä jaettua pronssia.
Güttinger kilpaili vielä Amsterdamin kesäolympialaisissa 1928 ja oli siellä mukana voittamassa kultaa joukkuevoimistelussa.
Pjotr Tšardynin

Pjotr Tšardynin.
Pjotr Ivanovitš Tšardynin (ven. Пётр Ива́нович Чарды́нин, oikea sukunimi Krasavtšikov, Красавчиков; 8. helmikuuta 1878 Tšerdyn – 14. elokuuta 1934 Odessa) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Pjotr Tšardynin valmistui Moskovan filharmonisen seuran musiikki- ja draamakoulusta ja näytteli maaseututeattereissa. Vuodesta 1907 lähtien hän työskenteli Aleksandr Hanžonkovin elokuvayhtiössä näyttelijänä, ohjaajana ja käsikirjoittajana. Vuoteen 1917 mennessä Tšardynin ohjasi noin sata elokuvaa, jotka käsittivät muun muassa venäläisen kirjallisuuden klassikoiden filmatisointeja, suosittuja salonkimelodraamoja sekä komedioita. Niissä näyttelivät Venäjän ensimmäiset elokuvatähdet Vladimir Maksimov, Vitold Polonski, Ivan Mozžuhin ja Vera Holodnaja.
1920-luvun alussa Tšardynin asui muutaman vuoden ulkomailla. Palattuaan Neuvostoliittoon vuonna 1923 hän työskenteli ohjaajana Ukrainan elokuvahallinnon studioilla Odessassa (Odessan elokuvastudio) ja Kiovassa.
Elokuvia

Les chrysanthèmes, 1914
Kangastuksia, 1916
Aiheesta muualla

Pjotr Tšardynin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Per Carleson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Carleson vuoden 1950 aikoihin. |  Carleson vuoden 1950 aikoihin. |  Carleson vuoden 1950 aikoihin. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | kalpa, joukkuek. |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | kalpa, joukkuek. |  |
Per Hjalmar Ludvig Carleson (11. heinäkuuta 1917 Tukholma – 8. kesäkuuta 2004 Göteborg) oli ruotsalainen miekkailija ja olympiamitalisti.
Carleson saavutti kalvalla joukkuekilpailussa olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja olympiapronssia Lontoossa 1948. Hän kilpaili myös Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Carleson saavutti lisäksi useita MM-mitaleja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Per Carleson Wikimedia Commonsissa
Aredioú

| Aredioú Αρεδιού |
| --- | --- |
 Aredioú
 Koordinaatit: 35°3′9″N, 33°12′17″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Nikosia
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä ja kyläyhdyskunta
Väkiluku (2011):  1 225
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aredioú (kreik. Αρεδιού) on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on 1 225 (2011).
Neitsyt Maria Tiennäyttäjän (Panagía Odigítria) kirkko.
Aredioún kylä sijaitsee Kyproksen keskiosissa noin 21 kilometriä lounaaseen pääkaupunki Nikosiasta. Kylän nimen on selitetty tulevan bysantilaiselta ajalta ja henkilönnimestä Aretios.
Pikku Särkijärvi (Vesilahti)

| Pikku Särkijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°15′23″N, 23°27′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue‎ (35.21)
Laskuoja:  oja Särkijärveen 
Järvinumero:  35.218.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,5 m 
Rantaviiva:  0,924 km 
Pinta-ala:  0,02989 km² 
Tilavuus:  0.000087 km³ 
Suurin syvyys:  6,5 m 
Valuma-alue:  0,4 km² 
 fiPikku Särkijärvi 
Pikku Särkijärvi  eli Pieni Särkijärvi  on Pirkanmaalla Vesilahden Linnamaalla sijaitseva metsäinen järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Pikku Särkijärvi on osa Naarvanjoen valuma-aluetta.
Maantietoa

Järvi on 350 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,0 hehtaaria. Se sijaitsee kahden kallioisen mäen välissä. Itäinen Pupukallio kohoaa 25 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Järven eteläpäähän on johdettu kaksi suo-ojaa ja pohjoisosaan pienen suon oja. Kartassa ei näy laskuojaa Särkijärveen, mutta sellainen näkyy vanhoissa peruskartoissa. Johtuen pienestä valuma-alueesta on veden laskennallinen viipymä järvessä jopa 296 vuorokautta. Järven rantaviivan pituus on 900 metriä. Itärannat ovat järveen viettävää rinnettä, mutta muualla on yleensä tasaisempaa. Etelärantaan ulottuu suo. Narvasta Punkalaitumelle kulkeva yhdystie 2986 ohittaa järven pohjoispään ja rannoille on rakennettu toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa.
Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin vuosina 1975, 1983 ja 2001. Vedenväri on ruskeaa (väriluku oli kesälläkin 100 mg Pt/l), mikä johtuu pääosin eteläpään suo-ojien tuomasta humuksesta. Humuspitoisuus ei kuitenkaan nosta typpipitoisuuksia normaalia korkeammaksi. Vesi on hapanta ja vuonna 2002 veden pH-arvo oli talvella 5,8. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan oli kuitenkin tyydyttävä (0,09–0,11 millimoolia litrassa vettä (mmol/l)), joten välitöntä vaaraa happamoitumiselle ei ole. Järvi sijaitsee tuulelta suojassa kahden korkean mäen välissä. Tämä heikentää lämpötilakerrostuneisuuden purkautumista kevään ja syksyn täyskierroissa. Koska kerrostuneisuus jää osittain ympärivuotiseksi, kehittyy järven alusveden happi- ja ravinnetilanne epäsuotuisaksi. Alusvedessä lämpötila oli vain 5,3 °C ja pohja on hapeton lähes ympäri vuoden. Alusveden happipitoisuus on alhainen talvisin jo metrin syvyydessä ja kesällä kolmen metrin syvyydessä. Hapettomuus aiheuttaa yleensä sisäistä kuormitusta, jollainen Pikku Särkijärvessä on myös käynnissä. Alusvedessä fosforipitoisuus kohoaa hapettomissa olosuhteissa moninkertaiseksi. Vuonna 2001 se oli kesällä 150 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l) ja talvella 180 µg/l. Päällysveden pinnassa pitoisuudet olivat lopputalvesta 21 µg/l ja loppukesästä 30 µg/l. Nämä arvot ovat lievästi rehevöityneen ja rehevöityneen järven tasolla. Kesällä 1983 pintaveden fosforipitoisuus oli 15 µg/l ja kesällä 1975 se oli 23 µg/l. Tilanne on siis huonontumassa. Fosforin kohonneet pitoisuudet aiheuttavat levän ja bakteerien lisääntymistä. Levien aiheuttamat klorofyllipitoisuudet olivat 12 milligrammaa kuutiossa vettä (12 mg/m³), joka yltää rehevöityneen järven tasolle. Järven virkistysarvo luokitellaan tyydyttäväksi.
Historiaa

Vuoden 1959 peruskarttaan on sekä Särkijärvelle että Pikku Särkijärvelle merkitty selvät laskuojat. Tuohon aikaan molemmat järvet olivat muuten autiot, mutta järvien välissä tien varressa sijaitsi kiinteistö. Vuoden 1980 karttassa on muutos jo huomattava. Järven rantoja on mökitetty ja tulo-ojakin on kaivettu.
Backfisch

Backfisch on varsinkin Pohjois-Saksassa nautittava kalaruoka. Raaka-aineena käytetään paikallisia kaloja, jotka on leivitettyjä (paniert, gebacken). Suosituin lienee nauttia ruoka salaatin kera.
Backhendl

Friteerattua kanaa salaatin kera.
Backhendel Wienissä.
Backhendel (oikealla) paistetun maksan (vasemmalla) kera hotelli Sacherissa Wienissä.
Backhendl (Itävallan saksan murteella sanasta Backhänchen, ransk. poulet fritti à la viennoise) on 1700-luvulta lähtien ollut oleellinen osa wieniläistä keittiötä. Backhendelannos koostuu erikokoisista kananpaloista, joissa osassa on vielä luut sisällä ja jotka on maustettu, leivitetty ja kypsennetty uppopaistamalla.
Bakhendel valmistetaan nuoresta broilerista, joka jaetaan kahteen rintapalaan, kahteen koipi- ja kahteen siipipalaan, maustetaan suolalla, pippurilla tai kuminalla. Sen jälkeen palaset käännellään jauhossa, upotetaan nopeasti rikottuun kananmunaan ja lopuksi vielä käännellään korppujauhoissa ennen kuin ne paistetaan runsaassa voissa tai öljyssä paistinpannulla tai uppopaistimessa suljetun kannen alla. Perinteisesti annokseen on kuulunut myös leivitetty ja uppopaistettu maksa, sydän ja maha. Ravintoloissa on yleistä, että kanapalat on esikypsennetty ennen paneerausta ja uppopaistamista.
Backhendel tarjoillaan persiljan, sitruunapalan ja lehtisalaatin tai perunasalaatin kera, joskus myös keitettyjen perunoiden kera.
Biedermeier-aikaan backhendel oli hienon wieniläiskeittiön ruumiillistuma ja varattu vain aatelisille ja ylemmälle porvaristolle.
Backlash (sosiologia)

Backlash (eng.  takaisku, takapakki) on voimakas vastareaktio jollekin poliittiselle tai sosiaaliselle ilmiölle tai kehityskululle, joka on saavuttanut suosiota ja näkyvyyttä.
Käsitteen yleistymisen taustalla on Susan Faludin vuonna 1991 julkaistu kirja "Backlash: The Undeclared War Against American Women”. Faludin mukaan mediassa oli käynnistynyt vastaisku feminismin aikaansaamia muutoksia vastaan. Termiä backlash käytetäänkin usein juuri sukupuolten tasa-arvoon liittyvässä keskustelussa.