Aleksei Nikolajevitš Tolstoi
Kirjallinen ura

Aleksei Tolstoi kirjoitti runoja, kertomuksia ja näytelmiä ennen kuin aloitti historiallisten romaanien kirjoittamisen. Omien sanojensa mukaan hän ei kokenut kuuluvansa mystikkoihin eli symbolisteihin eikä realisteihinkaan. Emigraationsa aikana hän julkaisi muun muassa yhden venäläisen kirjallisuuden merkittävistä lapsuuden kuvauksista, Nikitan lapsuus (ven. Детство Никиты, Destvo Nikity, 1922, suom. 1945). Neuvosto-Venäjälle palauttuaan hän julkaisi kaksi tieteisfantasiaa: Berliinissä kirjoitetun Aelitan (ven. Аэлита, 1923, suom. 1961) ja Kuoleman säteen salaisuus (ven. Гиперболоид инженера Гарина, Giperboloid inženera Garina, 1927, suom. 1928). Niiden aiheina ovat avaruuden valloittaminen ja matkat vieraille planeetoille. Vielä niiden ollessa työn alla Tolstoi alkoi työstää kolmiosaista historiallista romaaniaan Kärsimysten tie (ven. Хождение по мукам, Hoždenije po mukam, suom. 1945). Hän kertoi aloittaneensa teoksen kirjoittamisen Berliinissä vuonna 1919, ja kolmas osa valmistui 22. kesäkuuta 1941, eli päivänä, jolloin Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon.
Vuodesta 1905 lähtien Tolstoi julkaisi symbolistisia runoja ja vuodesta 1908 lähtien kertomuksia ja näytelmiä, jotka tekivät hänestä tunnetun kirjailijan. Venäjän sisällisssodan aikana Tolstoi teki valkoisen armeijan propagandatyötä sotakirjeenvaihtajana Ranskassa ja Englannissa vuonna 1916, vapautettuna asepalveluksesta terveyssyiden vuoksi. Vuonna 1918 hän muutti Ranskaan ja vuonna 1921 Berliiniin. Vuosina 1920–1922 kirjailija laati parhaisiin teoksiinsa kuuluvan omaelämäkerrallisen pienoisromaanin elämisestä maanpaossa Nikitan lapsuus (ven. Детство Никиты, Detstvo Nikity), joka sai sysäyksensä kun hänen oma poikansa Nikita alkoi ulkomailla oleskelun seurauksena puhua venäjää ranskalaisella aksentilla ja käyttää ranskalaisia ilmauksia sekä aloitti Venäjän sivistyneistöä ensimmäisen maailmansodan ja vallankumouksen pyörteissä kuvaavan romaanitrilogian Kärsimysten tie (ven. Хождение по мукам, Hoždenije po mukam, 1920–1941), josta hän sai Stalin-palkinnon vuonna 1943.
Lännessä Aleksei Tolstoi liittyi kansallisbolševistiseen Smena veh -ryhmään ja vuonna 1923 hän palasi Neuvostoliittoon. 1920-luvun kirjailijaryhmien ulkopuolella pysyteltyään hän nousi 1930-luvulla huomattavaan asemaan toimimalla Neuvostoliiton kirjailijaliiton puheenjohtajana, tiedeakatemian jäsenenä sekä korkeimman neuvoston kansanedustajana.
Tolstoin tyyliltään realistisista teoksista merkittävimpiä on historiallinen romaani Tsaari Pietari I (ven. Пётр Первый, Pjotr Pervyi, 1929–1945), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1941. Stalinin suuresti ihaileman Pietari Suuren kuvaaminen saattoi pelastaa epäilyttävän ja emigranttitaustaisen kreivi Tolstoin joutumisen vankileirille, mikä koitui monen aatteelle uskollisen työläiskirjailijan kohtaloksi. Kirjailijan kuoleman jälkeen Stalin-palkinnon sai myös historiaa vääristelevä kaksiosainen näytelmä Ivan Groznyi (ven. Иван Грозный, ”Iivana Julma”, 1942–1943). Romaanillaan Hleb (ven. Хлеб, ”Leipä”, 1937) Tolstoi osallistui Stalinin henkilökultin pystyttämiseen. Hän on kirjoittanut myös lastenkirjoja sekä tieteisfantasioita kuten Aelita (ven. Аэлита, 1922–1923) ja Kuoleman säteen salaisuus (ven. Гиперболоид инженера Гарина, Giperboloid inženera Garina, 1925–1927). Tolstoi käsitteli Neuvostoliitosta pois muuttaneiden kohtaloa teoksessaan Emigranty (ven. Эмигранты, Emigrantit), jonka ensimmäinen painos ilmestyi nimellä Tšornoje zoloto (ven. Чёрное золото, Mustaa kultaa) vuonna 1931.