Aleksandra Petrovna
Suku ja perhe

Syntyjään Aleksandra oli saksalaissukuinen herttuatar Alexandra Friederike Wilhelmine von Oldenburg, vanhin herttua Konstantin Friedrich Peter von Oldenburgin (1812–1881) ja herttuatar Therese Wilhelmine Friedrike Isabelle Charlotte von Nassau-Weilburgin (1815–1871) kahdeksasta lapsesta, joista viisi eli aikuisiksi. Alexandra kuului Holstein-Gottorp -aatelissukuun, mutta varttui Venäjällä, ja hänen perheensä oli sukua Romanov-dynastialle. Hänen isoäitinsä oli suuriruhtinatar Jekaterina Pavlovna, keisari Paavali I neljäs tytär.
Peter von Oldenburg tuli Venäjälle äitinsä veljen, keisari Nikolai I:n kutsumana ja aloitti sotilasuransa vuonna 1830 Henkikaartin Preobraženskin rykmentissä, jossa hän eteni neljässä vuodessa kenraaliluutnantiksi sekä vaikutti rykmentin koulutuksen parantamiseen. Keisari lahjoitti hänelle asuinkartanon Pietarhovissa. Vuonna 1834 hänet nimitettiin valtioneuvostoon senaattoriksi, jossa hän vaikutti ensisijaisesti koulutusasioihin sekä sai mainetta merkittävänä hyväntekijänä. Hän perusti Keisarillisen oikeustieteen koulun, jossa tulevat tuomarit ja hallintovirkailijat saivat koulutusta, ja vuonna 1844 hänet nimitettiin naisten koulutusta edistävän järjestön johtajaksi. Hän johti Venäjän sairaaloiden kehittämistä, joista yksi oli Pietarissa hänen mukaansa nimetty lastensairaala. Hän teki myös huomattavia lahjoituksia koulujen rakentamiseksi herttuakunnassaan Oldenburgissa.  Peter von Oldenburg oli myös tutkija, joka puhui kahdeksaan kieltä, pianisti, säveltäjä ja filantrooppi. Hän sävelsi musiikin vuonna 1857 Marius Petipan balettiin La Rose, la violette et le papillon, josta Pas de Deux osaa Petipa käytti Merirosvo (Le Corsaire) -baletissaan nimellä Pas d'Esclave. Hän sai Venäjän keisarikunnan kansalaisuuden ja kuninkaallisen arvon vuonna 1845.
Perheen nimissä perustettiin ja rahoitettiin viisi sairaalaa, orpokoti, hoivakoti, naisluostari, naisten koulutuslaitos, kaksi yömaja/asuntolaa ja koulukoti.
Alexandran äiti Nassau-Weilburgin herttuatar Therese oli kiinnostunut maalauksesta ja kuvanveistosta, johon hän oli saanut koulutusta ja oli aviomiehensä tavoin intensiivisesti mukana hyväntekeväisyystyössä, jopa niin että häntä pidettiin eksentrikkona. Hänellä oli sarkastinen huumorintaju ja hän suhtautui energisesti, jopa addiktiivisesti kaikkiin mielenkiintonsa kohteisiin. Heillä oli onnellinen avioliitto, ja he viettivät mieluummin hiljaista perhe-elämää kuin hovielämää. He olivat kahdeksalle lapselleen omistautuneita vanhempia ja kouluttivat heidät huolellisesti.
Perhe vietti talvikuukaudet Pietarhovissa ja muutti kesäksi Kamenni ostrovin saarelle Nevan suistoon. Siellä Alexandralla ja hänen sisaruksellaan oli lasten maatila, jossa he kasvattivat vihanneksia ja hoitivat kotieläimiä kotiopettajansa valvonnassa. Alexandra ja hänen sisaruksensa kasvoivat taiteen ja musiikin ympäröiminä. Hän oppi puhumaan venäjää, saksaa, englantia ja ranskaa. Tavallisten kouluaineiden lisäksi lasten oli opiskeltava musiikkia, maalausta, tanssia, ratsastusta ja hovietikettiä. Alexandra menestyi taiteessa ja oli kiinnostunut myös kirjallisuudesta, Venäjän historiasta ja sukututkimuksesta. Alexandran koulutus herätti hänen kiinnostuksensa lääketieteeseen ja köyhien sosiaalisten ongelmien ratkaisemiseen.