stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Air France-KLM
Historia

Air Francen ja KLM:n yhdistymissuunnitelma julkistettiin 30. syyskuuta 2003. Muodollisesti yhdistyminen toteutettiin Air Francen tekemällä julkisella ostotarjouksella KLM:n osakkeista. Air Francen ostotarjous julkistettiin 5. huhtikuuta 2004 Pariisin ja Amsterdamin Euronext-pörsseissä sekä New Yorkissa.
Lopullisesti fuusio varmistui toukokuussa, kun Euroopan unionin kilpailuviranomaiset olivat antaneet kaupalle hyväksynnän ja KLM:n omistajat hyväksyneet Air Francen ostotarjouksen. Air Francen ja KLM:n fuusiossa syntyi Euroopan suurin lentoyhtiö, jolla oli noin 100 000 työntekijää. Uudesta yhtiöstä Ranskan valtio omisti 44 prosenttia, Air Francen omistajat 37 prosenttia ja KLM:n omistajat 19 prosenttia.
Italialainen Alitalia olisi halunnut mukaan liittoon, mutta Air Francen ja KLM:n omistajat katsoivat tuolloin, että Alitalia pitää ensin yksityistää ja sen taloutta vahvistaa. Air France-KLM teki ostotarjouksen Alitaliasta vuonna 2008, mutta Italian silloinen pääministeri Silvio Berlusconi hylkäsi tarjouksen. Samana vuonna Altialia ajautui konkurssiin, minkä jälkeen perustettiin uusi Alitalia-CAI -yhtiö, jonka suurimmaksi yksittäiseksi omistajaksi tuli Air France-KLM 25 prosentin osuudella.
Historia > Omistus

| Osakkeenomistaja | Osuus |
| --- | --- |
Muut: 44,3%
 Ranskan valtio: 28,6%
 Alankomaiden valtio: 9,3%
 CMA CGM: 9,0%
 China Eastern Airlines: 4,7%
 Delta Air Lines: 2,9%
Työntekijät: 3,2%
SPAAK: 0,9%
Osakkeiden takaisinosto: 0,1%
Muut sijoittajat: 42,6%
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Air France-KLM Wikimedia Commonsissa
Air France-KLM Group (englanniksi, ranskaksi)
SkyTeamiin kuuluvat lentoyhtiöt
| --- | --- |
Jäsenet:   Aeroflot  Aerolíneas Argentinas  Aeroméxico  Air Europa  Air France  China Airlines  China Eastern Airlines  China Southern Airlines  Czech Airlines  Delta Air Lines  Garuda Indonesia  Kenya Airways  KLM  Korean Air  Middle East Airlines  Saudia  Scandinavian Airlines  Tarom  Vietnam Airlines  Virgin Atlantic  Xiamen Airlines 
Entiset jäsenet:   Alitalia  Northwest Airlines  Continental Airlines  Northwest Airlines
Aiolos (Euripides)

| Aiolos> Αἴολος |
| --- | --- |
 Aiolos antaa tuulet Odysseukselle. Isaac Moillon, 1600-luku.
Kirjoittaja:  Euripides
Kirjoitettu:  420-luku eaa.
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Aiolos  Makareus  Kanake
Aiolos (m.kreik. Αἴολος, lat. Aiolus) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jonka hän laati ilmeisesti hieman 420-luvun puolivälin jälkeen eaa. Vaikka näytelmä onkin kadonnut, sen juoni on joltisellakin varmuudella rekonstruoitavissa fragmenttien ja varsinkin muutaman toisistaan riippumattoman juonenpaljastuksen (ὑπόθεσις, hypothesis) perusteella. Aiolos-tragedian lähtökohta on Odysseian 10. laulun Aiolos-jaksossa, jonka perheidylli varsin taitavasti käännetään makaaberiksi perhehelvetiksi. Näytelmän kipeänä aiheena on insesti, josta sukeutuu kysymys moraalirelativismista.
Aiolos-tragedian mytologinen kiinnostavuus on myös siinä, että siinä alkuaan erilliset genealoginen Aiolos Hellenin poika ja mytologinen tuulten isännöitsijä ensimmäistä kertaa sekoittuvat.
Historia

Euripides laati Aiolos-näytelmänsä ilmeisesti vuonna 425 eaa. Tämä on pääteltävissä siitä, että Aristofanes viittaa Aiolokseen kahdessa 420-luvun lopun eaa. komediassaan — nimittäin Pilvet (ensiesitys 423 eaa.) ja Rauha (ensiesitys 421 eaa.) — mikä osoittanee Euripideen näytelmän tuolloisen ajankohtaisuuden. Pilvet-komedian ensiesitysvuosi on samalla Aiolos-näytelmän terminus ante quem. Aristofanes laati myös Aiolosta parodioivan komedian Aiolosikon, joka Aristofanes-skoliastin mukaan esitettiin ennen Pilvet-komediaa. 425 tai 424 on siis varsin hyvä arvaus.
Sisällön rekonstruktio > Rekonstruktion lähteet

Aiolos-tragediasta on säilynyt noin 25 fragmenttia sekä osittaisia juonenpaljastuksia. Lisäksi vallitsee varsin suuri yksimielisyys siitä, että Ovidiuksen Heroides-kokoelman 11. kirje (”Kanaken kirje”) perustuu suoraan Euripideen tragedian luentaan, vaikka siinä onkin mukana Ovidiuksen omaa kehittelyä. Pelkästään fragmenttien perusteella juonen rekonstruointi olisi toivotonta puuhaa. Onneksi juonenpaljastukset Ovidiuksen taustaluennan ohella antavat varsin selkeän kehikon, johon fragmentitkin voidaan sijoittaa.
Juonenpaljastukset perustuvat ainakin kahteen traditioon. Vuosisatoja on ollut käytettävissä Sostratos Nyssalaisen etruskihistoriassaan Tyrrhenica antama osittainen yhteenveto, joka on säilynyt sekä Plutarkhoksen Moralia-kokoelman että Stobaioksen antologian välittämänä. Vuonna 1962 julkaistu, 2. vuosisadan loppupuolelle eaa. ajoitettu papyrus sisältää Sostratoksesta riippumattoman yhteenvedon, joka tuo joitakin lisäpiirteitä entiseen kokonaisuuteen.
Sisällön rekonstruktio > Juoni

Homeroksen Odysseian 10. laulun alussa kerrotaan — kertojana on Odysseus itse — miten Odysseus miehistöineen rantautui Aiolian saarelle, jossa tuulten isännöitsijä Aiolos asui vaimonsa ja 12 naimaikäisen lapsensa kanssa. Poikia ja tyttäriä oli kumpiakin kuusi, ja he olivat kaikki keskenään naimisissa. Aioloksen insestinen ydinperhe esitetään hyvin seesteisessä ja onnellisessa valossa. Vain Aiolos mainitaan nimeltä. Euripideen ilmeisenä tarkoituksena on tunkeutua tämän homeerisen perheidyllin sisään ja kertoa vaihtoehtoinen kuvitteellinen historia jonkinlaisessa dekonstruktionistisessa hengessä: Odysseiassahan nämä insestiset aviosuhteet esitetään normaaleina siinä mielessä, että niitä ei mitenkään kommentoida tekstissä. Toisaalta tällä tiedolla ei ole mitään ilmeistä tehtävää juonen kannalta.
Homeroksen tapaan Euripides esittää Aioloksen tavallisena kuolevaisena, joka oli saanut jumalilta tuulten isännöintitehtävän (διοίκησις, dioikēsis). Homeroksesta poiketen Euripides täsmentää Aioloksen asemaa: Tämä oli asettunut Etrurian (Τυρσηνία, Tyrsēnia) rannikon saaren hallitsijaksi. Aioloksen muuten nimettömäksi jäävästä lapsikatraasta nostetaan esiin nuorin poika Makareus, joka ihastuu yhteen sisaristaan, Kanakeen, viettelee tämän ja saattaa raskaaksi. Isältään Aiolokselta salaa Kanake sitten synnyttää pojan ja pysyy poissa näkyvistä teeskennellen olevansa sairas. Makareus puolestaan suostuttelee Aioloksen määräämään, että kaikkien lasten on mentävä keskenään naimisiin. Tähän suostutteluprosessiin ilmeisesti kuuluu arvorelativismia huokuva lausahdus ”Mitä häpeällistä siinä on, jollei se niin tekevistä sellaiselta tunnu?”, joka tuntuisi sopivan nimenomaan Makareuksen suuhun. Parinvalinnan Aiolos määrää tapahtuvaksi arpomalla. Makareuksen suunnitelma kuitenkin epäonnistuu, kun arvonnassa Kanaken puolisoksi osuukin eräs toinen veljeksistä. Tässä yhteydessä Kanaken tila paljastuu Aiolokselle, joka lähettää tyttärelleen miekan. Pitäen itseään syyllisenä kaikkeen tapahtuneeseen Kanake syöksyy miekkaan tietämättä, että Makareus on jo saanut isänsä lepytetyksi ja on jo juoksemassa Kanaken huoneeseen suotuisasta käänteestä kertoakseen. Makareus löytää Kanaken verta vuotavana ja tappaa itsensä.
Näytelmä alkaa kertojan toteamuksella: ”Todella kauheita ja vaikeita ymmärtää ovat jumalan tahtomukset!” Tämä tuntuu osoittavan, että Euripides ei vierittänyt tapahtuneita kauheuksia niinkään ihmisten vastuulle vaan piti niitä jumalan aivoituksina. Aioloksen perheen kokemaa onnettomuutta on tosiaankin vaikea käsittää sitä Odysseian toteamusta vasten, että Aiolos oli ”jumalten ystävä”. Asia tulee ymmärrettäväksi, jos kyseinen jumala on Eros, kuten Ovidius Kanaken kirjeessä esittää.
Jälkivaikutus

Ilmeisestikin Euripides Aiolos-näytelmällään teki vaikutuksen nuorempaan aikalaiseensa Aristofaneeseen, joka viittaa tähän tragediaan tai siteeraa sitä neljässä säilyneessä komediassaan. Lisäksi Aiolos inspiroi Aristofaneen laatimaan komedian Aiolosikon ('Kokki Sikon Aioloksena'). Näytelmän ensiesitys on kaiketi ollut jo vuonna 425 eaa.
Noin 80 vuotta Aioloksen ensiesityksestä Platon pohtii Lait-dialogissaan utopistisen valtionsa insestilainsäädäntöä ja mainitsee — ateenalaisvieraan suulla — Makareuksen yhdessä Thyesteen ja Oidipuksen kanssa esimerkkeinä insestiin langenneista: ”... tuollaiset teot ovat epäpyhiä ja jumalien vihaamia”.
Myös kreikkalaisen keskikomedian edustajat Antifanes ja Erifos kirjoittivat 300-luvulla eaa. Aiolos-nimisen näytelmän. Jälkimmäisestä emme tiedä muuta, mutta Antifaneen toisinnossa Makareus raiskaa Kanaken vahvassa humalatilassa.
Euripideen Aiolos löi itsensä läpi myös roomalaisella puolella. Kaikkein tärkein dokumentti on Ovidiuksen runoilema Kanaken kirje Makareukselle. Ovidius kuvittelee Kanaken kaikesta tietämättömänä kirjoittamassa jäähyväiskirjettä Makareukselle ennen itsemurhaansa. Runokirje käy läpi Kanaken ja Makareuksen tarinan ja — metatasolla — osoittaa Ovidiuksen todella lukeneen Euripideen tragedian. Ensi vaikutelma kirjeestä on se, että kyseessä ei ollut viettely, raiskaamisesta puhumattakaan, vaan että Kanake itsekin oli ollut rakastunut. Kuitenkin runokirjeen romanttinen tulkinta on kyseenalaistettavissa: ”lemmensairauden” kliseiset oireet ovatkin tulkittavissa epäonnistuneen abortoinnin oireiksi.
Ovidiuksen näkökulman siirto Kanakeen jäi ilmeisesti vaikuttamaan seuraavaan sukupolveen. Kanaken kohtalosta kerrottiin niin tanssi- kuin lauluesityksin. Roomassa keisari Neron aikana vaikuttanut mutta kreikaksi kirjoittanut parodisti ja irvailija Lukillios valittaa eräälle tanssijalle osoittamassaan epigrammissa, että tämä tosin oli suorittanut muut tanssikuvaelmansa käsikirjoituksen mukaan, mutta Kanake-kuvaelma oli jäänyt torsoksi, koska tanssija poistui elävänä lavalta. Alati esiintymishaluinen keisari Nero itsekin sisällytti laajaan ohjelmistoonsa ”Kanake synnytystuskissa” -aarian.
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia

Austin, Colin (ed. 1968) Nova fragmenta Euripidea in papyris reperta. Berlin: Walter de Gruyter.
PCG III 2 = Poetae comici Graeci III 2: Aristophanes, testimonia et fragmenta, ed. Kassel, R. & Austin, C. Berlin: Walter de Gruyter, 1984.
P.Oxy. 27 = The Oxyrhynchus Papyri, part XXVII, ed. by Turner, E.G.; Rae, J.; Koenen, L. & Fernández Pomar, José Maria. London: Egypt Exploration Society, 1962. (Graeco-Roman Memoirs, 39.)
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Bux, Ernst: ”Sostratos (#7)”. Teoksessa Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft, 1927, 3A, 1200–1201.
Casali, Sergio: Ovid's Canace and Euripides' Aeolus: two notes on Heroides 11. Mnemosyne, 1998, (IV:)51. vsk, s. 700–710.
Jäkel, Siegfried: The Aiolos of Euripides. Grazer Beiträge, 1979, 8. vsk, s. 101–118.
Konstantakos, Ioannis M.: Notes on the chronology and career of Antiphanes. Eikasmos, 2000, 11. vsk, s. 173–196.
Williams, Gareth: Ovid's Canace: dramatic irony in Heroides 11. Classical Quarterly, 1992, 42. vsk, s. 201–209.
Euripideen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Alkestis · Andromakhe · Bakkhantit · Elektra · Foinikian naiset · Hekabe · Helena · Herakleen lapset · Herakles · Hippolytos · Ifigeneia Auliissa · Ifigeneia taurien mailla · Ion · Kyklooppi · Medeia · Orestes · Troijan naiset · Turvananojat · (Rhesos)
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aiolos
Aegyptosaurus

| Aegyptosaurus |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Sauropodomorpha
Osalahko::  Sauropodit Sauropoda
Yläheimo::  Titanosauria
Suku::  Aegyptosaurus
Laji::  baharijensis
Kaksiosainen nimi
 Aegyptosaurus baharijensis  Stromer, 1932 
Katso myös
   Aegyptosaurus Wikispeciesissä   Aegyptosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aegyptosaurus (”Egyptiläinen lisko”) oli sauropodeihin kuulunut dinosaurussuku, joka eli noin 99–93 miljoonaa vuotta sitten keskiliitukaudella. Aegyptosauruksen fossiileja on löydetty Egyptistä ja Nigeristä, Afrikasta.
Aegyptosaurus oli keskikokoinen sauropodi. Sen pituus oli 15 metriä ja paino 10 500 kilogrammaa. Aegyptosauruksen kaula ja häntä olivat pitkät, ja pää oli pieni.
Aegyptosauruksen kanssa samoilla seuduilla eli monia suurikokoisia petodinosauruksia, kuten carcharodontosaurus ja spinosaurus. Aegyptosaurus on hyvinkin voinut olla näiden suurien petojen ruokalistalla.
Löydöt

Ernst Stromer kuvasi Aegyptosauruksen ensimmäisenä 1932, mutta suurin osa fossiileista tuhoutui toisessa maailmansodassa liittoutuneiden pommituksissa vuonna 1944, jolloin muun muassa fossiilit sisältänyt museo Münchenissä tuhoutui. Fossiileista jäi jäljelle vain osittaisia jäännöksiä.
Yhteistariffi

Yhteistariffi on joukkoliikenteessä käytetty tariffijärjestelmä, jossa tietyllä alueella kaikissa joukkoliikennevälineissä liikennöitsijästä riippumatta on sama tariffi. Jos alueella on liikennöitsijöitä vain yksi, kyseessä ei ole yhteistariffi.
Suomen yhteistariffijärjestelmät

Suomessa on käytössä kolme yhteistariffijärjestelmää: Helsingin, Tampereen ja Turun seutujen yhteistariffit. Lisäksi useat seutulippu- ja kuntalippujärjestelmät ovat osittaisia yhteistariffeja, joissa esimerkiksi kuukausilippu käy kaikkien liikennöitsijöiden busseissa.
Suomen ensimmäinen yhteistariffijärjestelmä oli Helsingin yhteistariffi, joka käynnistyi 1. toukokuuta 1971. YTV:n yhteistariffi käynnistyi 1. kesäkuuta 1986.
Turussa TLO:n ja Turun liikennelaitoksen yhteistariffia suunniteltiin vuodesta 1977 alkaen. Pitkäaikaisen kiistelyn ja useiden eri mallien harkinnan jälkeen yhteistariffi astui voimaan 15. elokuuta 1988. Samalla TLO:n liikenne muuttui Turun kaupungin ostoliikenteeksi. Yhteistariffi lisäsi Turun joukkoliikenteen matkamääriä 20 %. Vuodesta 1996 alkaen on kuntalippusopimuksin saatu yhteistariffi myös eräille seutulinjoille Turun kaupungin alueella.
Tampereen yhteistariffi otettiin käyttöön 1996, josta alkaen kaupungin sisäiset liput kävivät Tampereen liikennelaitoksen bussien lisäksi myös seutuliikenteen busseissa. Teiskon liikenne hoidetaan myös yhteistariffilla.
Suomen yhteistariffijärjestelmissä sarja- ja kausiliput ladataan matkakortille ja kertaliput ostetaan yleensä kuljettajalta. Lippuautomaatteja on käytössä Helsingin metrossa ja raitioliikenteessä. Lisäksi Suomenlinnan lautta on ollut vuodesta 1971 lähtien ollut mukana yhteistariffi-järjestelmässä.
Yhteistariffi muualla

Useissa Euroopan maissa yhteistariffijärjestelmät kattavat suuria alueita. Esimerkiksi Ruotsissa yhteistariffit ovat yleensä läänin kattavia nk. Länstrafiken-järjestelmiä ja Saksassa laajoja Verkehrsverbund-alueita, joilla on kattava yhteistariffi. Euroopan kattavin yhteistariffi on Hollannissa, jossa koko maan alueen kattaa yhteistariffi.
Yleensä kaukoliikenteen junat, bussit, laivat ja lentokoneet eivät kuulu yhteistariffijärjestelmiin.
Yhteistariffijärjestelmä ei ole käytössä kaikissa kehittyneissä joukkoliikennejärjestelmissä. Esimerkiksi Tokion joukkoliikenteessä eri metrolinjoilla on eri tariffi.
Aketo

| Ryad Selmi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. elokuuta 1980 (ikä 44) Deuil-la-Barre, Ranska
Ammatti:  Rap-artisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Aketo
Laulukielet:  Ranska
Aktiivisena:  1997–
Tyylilajit:  Rap
Yhtyeet:  Comité (1997) Sniper (1997–)
Levy-yhtiöt:  Desh Musique
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Aketo (oik. Ryad Selmi, arab. رياض السالمي‎, s. 30. elokuuta 1980 Deuil-la-Barre, Ranska) on ranskalainen rap-artisti.
Elämäkerta

Selmi syntyi Deuil-la-Barressa noin 14 kilometrin päässä Pariisista, algerialaisille vanhemmille. Hän kiinnostui hip hop -musiikista 13-vuotiaana, mutta oli samaanaikaan kiinnostunut myös graffitista.
Taiteilijanimeltään Aketo liittyi myöhemmin Comité-yhtyeeseen, jonka hän jätti vuonna 1997. Samoihin aikoihin hän vieraili M Groupin Tu disais quoi? alumilla ja liittyi samana vuonna Personnalité Suspecte -yhtyeeseen. Aketo tapasi aiemmin Tunisianon ja Blackon, joiden kanssa hän perusti kyseisen yhtyeen. Samalla Aketo toi mukanaan DJ Boudjin, joka toimi skrätsääjänä. Myöhemmin yhtyeen nimi muutettiin Sniperiksi ja yhtyeen ensimmäinen albumi myi 200 000 kopiota.
Joulukuussa 2007 Aketo julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa, jolla vieraili muita ranskalaisia räppäreitä, kuten Alkpote, Soprano, Salif, Seth Gueko ja Sefyu. Lokakuussa 2008 Aketoa kuultiin myös Raï'n'B Fever 3 levyllä vierailevana artistina.
Diskografia > Albumit

Cracheur 2 Venin (2007)
Une petite vie, 100 histoires (2013)
Aiheesta muualla

Virallinen blogi (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Alankomaiden ympäriajo

| Alankomaiden ympäriajo |
| --- | --- |
 Vuoden 1960 kilpailun osallistujia
Tiedot
Ajankohta:  elokuu
Alue:   Alankomaat
Paikalliset nimet:  Ronde van Nederland (hollanniksi)
Laji:  maantie
Tyyppi:  etappikilpailu
Historia
Ensimmäinen:  1948
Kilpailuja yht.:  44
Viimeinen:  2004
Ensimmäinen voittaja:   Emile Rogiers
Eniten voittoja:   Gerrie Knetemann
Viimeisin voittaja:   Erik Dekker
Alankomaiden ympäriajo oli maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka järjestettiin Alankomaissa muutamia välivuosia lukuun ottamatta vuosina 1948–1965 sekä vuosittain 1975–2004. Kilpailun perinteiden jatkajana voidaan pitää Eneco Touria.
Voittajat

| --- | --- |
 1948 Emile Rogiers   1949 Gerrit Schulte   1950 Henk Lakeman   1951 Jean Bogaerts   1952 Wim van Est   1954 Wim van Est   1955 Piet Haan   1956 Rik Van Looy   1957 Rik Van Looy   1958 Piet van Est   1960 Peter Post   1961 Dick Enthoven   1963 Lex van Kreuningen   1965 Jan Janssen   1975 Joop Zoetemelk   1976 Gerrie Knetemann   1977 Bert Pronk   1978 Johan van der Velde   1979 Jan Raas   1980 Gerrie Knetemann   1981 Gerrie Knetemann   1982 Bert Oosterbosch :  1983 Adri van Houwelingen   1984 Johan Lammerts   1985 Eric Vanderaerden   1986 Gerrie Knetemann   1987 Teun van Vliet   1988 Thierry Marie   1989 Laurent Fignon   1990 Jelle Nijdam   1991 Frans Maassen   1992 Jelle Nijdam   1993 Erik Breukink   1994 Jesper Skibby   1995 Jelle Nijdam   1996 Rolf Sørensen   1997 Erik Dekker   1998 Rolf Sørensen   1999 Serhi Hontšar   2000 Erik Dekker   2001 Léon van Bon   2002 Kim Kirchen   2003 Vjatšeslav Jekimov   2004 Erik Dekker
Alexander Domínguez

Alexander Domínguez
Alexander Domínguez Carabali (s. 5. kesäkuuta 1987) on ecuadorilainen jalkapallomaalivahti, joka on edustanut pitkään maansa pääsarjassa pelaavaa LDU Quitoa.
Ecuadorin jalkapallomaajoukkueessa Domínguez debytoi vuonna 2011 ja on pelannut siinä 42 ottelua. Valmentaja Reinaldo Rueda valitsi hänet ykkösmaalivahdiksi vuoden 2014 MM-kisoihin, joissa Domínguez valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi 0-0-tasapelissä Ranskaa vastaan. Hän teki muutamia hienoja torjuntoja pelissä. Ecuador ei selviytynyt mukaan jatkokierroksille. Domínguez on 193 senttimetriä pitkä.
Käännös suomeksi
Admiral Nahimov (1986)

| Admiral Nahimov |
| --- | --- |
 Kalinin 1991

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Itämeren telakka, Leningrad
Kölinlasku:  toukokuu 1983
Laskettu vesille:  26. huhtikuuta 1986
Palveluskäyttöön:  30. joulukuuta 1988
Tekniset tiedot
Uppouma:  28 000 t
Pituus:  252 m
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  727
Admiral Nahimov (ven. Адмирал Нахимов, vuoteen 1992 Kalinin ven. Калинин) on Venäjän laivaston Orlan-luokan ydinkäyttöinen risteilijä, joka valmistui Neuvostoliiton laivastolle 1980-luvulla.
Valmistus

Alus tilattiin Itämeren telakalta Leningradista, missä köli laskettiin toukokuussa 1983. Se laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1986 ja valmistui 30. joulukuuta 1988 nimellä Kalinin.
Palvelus

Maaliskuussa 1992 alus nimettiin uudelleen Admiral Nahimoviksi. Vuonna 1997 se siirrettiin telakalle, missä työt alkoivat kesäkuussa 2013. Aluksen odotetaan palaavan palvelukseen 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Admiral Nahimov (1986) Wikimedia Commonsissa
Orlan-luokan taisteluristeilijät
Yhteisösakko

Yhteisösakko on oikeushenkilölle annettava sakkorangaistus rikollisesta toiminnasta. Siitä on säädetty rikoslain yhdeksännessä luvussa. Oikeushenkilö tuomitaan yhteisösakkoon, jos sen lakisääteiseen toimielimeen tai muuhun johtoon kuuluva on ollut osallinen rikokseen tai sallinut rikoksen tekemisen. Yhteisösakko voidaan tuomita myös, jos oikeushenkilön toiminnassa ei ole noudatettu vaadittavaa huolellisuutta ja varovaisuutta rikoksen ehkäisemiseksi.
Aiheesta muualla

Rikoslain yhdeksäs luku
Alexander Duff

Alexander Duff (1806–1878) oli skotlantilainen Intiassa työskennellyt lähetyssaarnaaja. Lisäksi hän kotimaassaan toimi lähetystieteen yliopisto-opetuksen hyväksi. Vuonna 1830 Duff perusti Kalkuttaan ylemmille kasteille suunnatun collegen. Hän perusti Intiaan muitakin kouluja. Hän pyrki kehittämään erityisesti koululähetystä. Duff uskoi, että hindulaisuus voitaisiin nujertaa parhaiten ylemmän englanninkielisen kouluopetuksen avulla. Vuonna 1843 hän liittyi vapaakirkkoon.
Albulan rautatie

Albulan rautatie on osa RhB:n rataverkkoa
Albulan rautatie (saks. Albulabahn) on osa sveitsiläisen Rhätische Bahn -rautatieyhtiön (RhB) rataverkkoa. Rataosuuden pituus on 62 kilometriä. Radan toinen pää on Thusisissa, toinen St. Moritzissa. Rata seuraa suuren osan matkaa  Albula-joen reunamia. Albula-solan rata alittaa Albula-tunnelin kautta. Albulan rautatie on otettu käyttöön vuonna 1903.
Albulan rautatie on osa Unescon maailmanperintökohdetta, joka koostuu Albulan ja  Berninan rautateistä.  .
Radalla on henkilö-, tavara- ja autojunaliikennettä.
Aiheesta muualla

Albulabahn auf www.eisenbahnen.at Valokuvakokoelma
Rhätischen Bahnin kotisivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albulan rautatie Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Sveitsissä
Albulan ja Berninan rautatiet sekä Albula- ja Berninasolat, osittain Italiassa
Alppien paalutalot (yhteinen viiden muun maan kanssa)
Bellinzonan markkinakaupungin kolme linnaa, puolustusmuuri ja maavallit
Bernin vanhakaupunki
Jungfraun–Aletschin alppialue
kellokaupungit La Chaux-de-Fonds ja Le Locle
Lavaux'n viinipenkereet
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt (yhteinen kuuden muun maan kanssa)
Monte San Giorgio, osittain Italiassa
St. Gallenin luostari
St. Johannin benediktiiniluostari
Sardona
Yhdysvaltain maavoimien 3. armeija

| 3>  armeija |
| --- | --- |
 3. armeijan hihamerkki
Toiminnassa:  1918–1919 1932–1974 1982–
Valtio:  Yhdysvallat
Puolustushaarat:  Maavoimat
Osa joukkoa:  USCENTCOM
Lempinimi:  "Patton's Own"
Motto:  "Tertia Semper Prima"
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  George S. Patton Tommy Franks
Yhdysvaltain 3. armeija (engl. Third United States Army) on USCENTCOMin alainen maavoimien yhtymä, jonka vastuualue on Lähi-itä.
Historia

Armeija perustettiin 7. marraskuuta 1918 ensimmäisen maailmansodan lopulla, jolloin sen komentajaksi nimitettiin kenraalimajuri Joseph T. Dickman. Yhdysvaltain hylättyä Versailles'n rauhansopimuksenselvennä, se oli edelleen sotatilassa Saksan kanssa. Lakkautetun 3. armeijan esikunta (noin 6800 miestä) oli Saksassa yli kolme vuottaselvennä.
Toisen maailmansodan jälkeen 3. armeija osallistui Saksan jälleenrakentamiseen.
Merkinnän syy: Olemassaolosta kuvaamatta kaksi jälkimmäistä kautta.