stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olari Elts

Olari Elts vuonna 2014.
Olari Elts (s. 27. huhtikuuta 1971 Tallinna) on virolainen kapellimestari, joka teki läpimurtonsa voitettuaan kansainvälisen Jean Sibelius -kapellimestarikilpailun Helsingissä vuonna 2000. Vuotta aiemmin hän voitti kansainvälisen Jorma Panula -kapellimestarikilpailun.
Elts opiskeli aluksi Viron musiikkiakatemiassa Kuno Arengin johdolla kuoronjohtoa ja Wienin musiikkiakatemiassa orkesterinjohtoa. Hän opiskeli myös Jorma Panulan yksityistunneilla ja osallistui Esa-Pekka Salosen ja Neeme Järvin mestarikursseille.
Vuosina 2001–2006 Elts toimi Latvian kansallisen sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Syksyllä 2006 hän aloitti Bretagnen orkesterin taiteellisena neuvonantajana ja kaudesta 2007–2008 lähtien hän on toiminut Skotlantilaisen kamariorkesterin ja Viron kansallisen sinfoniaorkesterin päävierailijana. Elts perusti vuonna 1993 nykymusiikkiyhtye NYYD Ensemblen, joka pyrkii ennakkoluulottomaan ohjelmistosuunnitteluun ja jonka kokoonpano vaihtelee yksittäisestä soittajasta kamariorkesteriin. Oopperakapellimestarina Elts debytoi 1996 johtaessaan Benjamin Brittenin Albert Herringin Viron kansallisoopperassa. Myöhemmin hän on johtanut Mozartin Don Giovannin ja Idomeneon sekä Puccinin Il Tritticon. Syksyllä 2008 Elts johtaa Heinrich Marschnerin oopperan Der Vampyr Rennesin oopperassa.
Elts on johtanut Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesteria, BBC Scottish sinfoniaorkesteria, Cincinnatin sinfoniaorkesteria, Dresdenin sinfonikoita, London Sinfonietta -orkesteria ja Wienin Tonkünstler-orkesteria. Lisäksi hän on vieraillut johtamassa Barcelonan, Berliinin, Liverpoolin, Luzernin, Stuttgartin, Toulousen ja Wienin sinfoniaorkesteria sekä Frankfurtin, Suomen ja Ruotsin radion sinfoniaorkesteria. Kaudella 2002–2003 Elts teki menestyksekkään debyyttikiertueen Australiaan Adelaiden sinfoniaorkesterin kanssa ja hän on sen jälkeen vieraillut maassa vuosittain. Elts on johtanut Australiassa lisäksi Melbournen ja Länsi-Australian sinfoniaorkesteria sekä naapurimaassa Uuden-Seelannin sinfoniaorkesteria. Alkuvuodesta 2018 Elts aloitti Kymi Sinfoniettan taiteellisena neuvonantajana.
Ole Kristian Furuseth

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | pujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Saalbach 1991 | pujottelu |  |
Ole Kristian Furuseth (s. 7. tammikuuta 1967 Jessheim, Norja) on norjalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän voitti ensimmäisen alppihiihdon maailmancupin osakilpailunsa Furanossa vuonna 1989 ja viimeisen vuonna 2000 Bormiossa. Hän voitti pronssia pujottelussa vuoden 1991 alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Saalbachissa. Olympiahopeaa hän voitti pujottelussa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa. Hän lopetti alppihiihtouransa vuonna 2002.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ole Kristian Furuseth
Oskar Parkkinen

Oskar Parkkinen (14. kesäkuuta 1876 Mikkelin maalaiskunta – 18. joulukuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen tukkukauppias ja Helsingissä toimineen Oskar Parkkisen tukkuliikkeen (myöhemmin Oskar Parkkinen Oy) perustaja.
Oskar Parkkinen toimi aluksi torikauppiaana Helsingin Kauppatorilla. Vuonna 1898 hän alkoi harjoittaa vähittäiskauppaa maalais- ja siirtomaatavaratuotteilla ja pian tämä toiminta laajeni myös maalaistuotteiden tukkukaupan puolelle. Liike toimitti pääasiassa Mikkelin seudulta maataloustuotteita pääkaupunkiseudulle. Vuonna 1908 Parkkinen osti kauppaneuvos Julius Tallbergilta Hakaniemessä sijainneen hallin, joka tunnettiin sittemmin "Parkkisen hallina". Parkkisen liikkeellä oli hallin lisäksi 13 sivumyymälää. Kun liike lopetti vähittäiskaupan vuonna 1912 nämä myymälät joko myytiin tai lopetettiin ja liike keskittyi tukkukauppaan. Parkkisen tukkuliikkeellä oli yli tuhat asiakasta Helsingissä ja Uudellamaalla. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen liike oli toinen Helsingin suurista tukkukauppaan erikoistuneista liikkeistä Talous-Osakekaupan ohella. Liikkeen keskuskonttori sijaitsi Parkkisen kulmassa Hakaniemen torin pohjoispuolella Hakaniemessä.
Parkkinen oli mukana perustamassa vuonna 1909 Osakeyhtiö Kaffe Aktiebolagia (vuodesta 1929 Kahvi Oy - Kaffe Ab) ja hän omisti yhtiöstä aluksi 9 prosenttia. Vuonna 1920 hänestä tuli yhtiön pääosakas kun muina osakkaina olleet K. E. Kontro ja Juho Kuosmanen luopuivat omistuksistaan. Yhtiöllä oli kahvipaahtimo sekä mausteiden ja teen pakkaamo. Yhtiö harjoitti paahdetun ja paahtamattoman kahvin sekä siirtomaatavaroiden tukkukauppaa ja sen tuotemerkkinä oli OKA. Tunnetuin yhtiön kahvimerkeistä oli Stadion. Yhtiö toimi vuodesta 1918 alkaen Luotsikatu 4:n piharakennuksessa Katajannokalla. Kahvi Oy siirtyi Tukon omistukseen 1964 ja sen liiketoiminta liitettiin Tukon omaan kahvipaahtimoon, joka toimi vuoteen 1986 saakka Sörnäisissä Panimokadun länsipuolella.
Oskar Parkkinen oli Kahvi Oy:n ja Helsingin Kenkätehdas Oy:n johtokuntien puheenjohtajana sekä Helsingin Siirappitehdas Oy:n, Oy Suolahden Tehtaiden ja Reposaaren Saha Oy:n johtokuntien jäsenenä. Hän oli puolustusministeriön hankinta-asiain neuvottelukunnan jäsenenä neuvottelukunnan perustamisesta lähtien. Hän oli myös Helsingin kaupungin verotuslautakunnan jäsenenä ja Helsingin kaupunginvaltuuston lisäjäsenenä sekä jäsenenä useissa kunnallisissa komiteoissa. Helsingin kirkkovaltuuston jäsenenä Parkkinen oli vuodesta 1905 lähtien.
1930-luvun lopulla Oskar Parkkisen tukkuliikkeen vuosimyynti oli viisi miljoonaa markkaa. Oskar Parkkisen kuoltua joulukuussa 1941 hänen kuusi lastaan muodostivat liikkeestä osakeyhtiön nimellä Oskar Parkkinen Oy. Yhtiön toimitusjohtajaksi tuli Oskar Parkkisen poika Väinö Parkkinen (1902–1957), josta tuli kauppaneuvos 1948. Väinö Parkkisen aikana yhtiö erikoistui kotimaisten tehdastavaroiden myyntiin ja sillä oli enimmillään parisataa työntekijää ja noin 2 000 asiakasta. Oskar Parkkinen Oy:n toiminta päättyi 1956 kun Yrjö O. Riislan omistama raumalainen A. Alanko Oy osti yhtiön. Parkkisen kulman paikalle rakennettiin vuonna 1960 Postisäästöpankin toimitalo.
Nino Bule

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Nino Bule
Syntymäaika: 19. maaliskuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Čapljina, Jugoslavia
Kansalaisuus:  Kroatia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 188 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995-2000 2000-2001 2002-2004 2004 2005 2005-2006 2006-2008 2008 2009 2009-2012 | Zagreb Gamba Osaka Hajduk Split Pasching Austria Salzburg Admira Wacker Mödling Rijeka Inter Zaprešić Panserraikos Lokomotiva Zagreb |  |
Maajoukkue
| 1999–2004 | Kroatia | 3 (0) |
Nino Bule (s. 19. maaliskuuta 1976 Čapljina) on kroatialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Bule debytoi Kroatian maajoukkueessa 1999. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Nino Bixio -luokka

| Nino Bixio -luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  3 575 t (normaali) 4 141 t (kuormattu)
Pituus:  140,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  13,0 m
Syväys:  4,1 m
Koneteho:  22 500 shp (suunniteltu)
Nopeus:  26,82 solmua
Miehistöä:  296
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 120 mm/50 -tykkiä 6 × 76 mm/50 -tykkiä 2 × 450 mm torpedoputkea 200 × miinaa
Nino Bixio -luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun tiedusteluristeilijän (ital. Esploratori) muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RN Nino Bixio | Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia | 15. helmikuuta 1911 | 30. joulukuuta 1911 | 5. toukokuuta 1917 | poistettu alusluettelosta 15. maaliskuuta 1929 |
| RN Marsala | Castellammare di Stabia | 15. helmikuuta 1911 | 24. maaliskuuta 1912 | 4. elokuuta 1914 | poistettu alusluettelosta 27. marraskuuta 1927 |
Oerlikon 20 mm

Oerlikon 20 mm.
Oerlikon 20 mm -tyyppimerkintä käsittää useita Oerlikon Contraves -yhtiön valmistamia ilmatorjuntakanuunoita, jotka perustuvat alkuperäiseen Reinhold Beckerin suunnittelemaan malliin vuodelta 1914. Useita sen versioita käytettiin toisessa maailmansodassa ja yhä nykyäänkin.
Reinhold Becker kehitti 20 mm automaattikanuunan ensimmäisen maailmansodan aikana, jossa sitä käytettiin vähäisessä määrin lentokoneissa ja ilmatorjunta-aseena sodan loppuun. Aseen patentti myytiin 1919 Seebach Machinenbau Aktien Gesellschaft -yhtiölle Sveitsiin. Hyvin pian Werkzeug Maschinenfabrik Oerlikon osti edellä mainitun yhtiön itselleen.
Katso  myös

MG FF
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oerlikon 20 mm Wikimedia Commonsissa
Norppa (veistos)

Norppa-veistoksia on Lappeenrannassa kaksi:
Norppa, Maini Pääläisen veistos
Norppa, August Eskelisen veistos
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Norppa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Norovyn Altanhujag

| Norovyn Altanhuyag> Норовын Алтанхуяг |
| --- | --- |
 Altanhuyag keskelläselvennä oikealla
Mongolian pääministeri
 10. elokuuta 2012 – 5. marraskuuta 2014  
Edeltäjä:  Suhbaataryn Batbold
Seuraaja:  Chimediin Saikhanbileg
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1958 (ikä 66) Uvs
Tiedot
Puolue:  Mongolian demokraattinen puolue
Aiheesta muualla
www.altankhuyag.mn
Norovyn Altanhujag (mong. Норовын Алтанхуяг; s. 20. tammikuuta 1958) on mongolialainen poliitikko. Hän toimi Mongolian pääministerinä vuosina 2012–2014.
Demokraattista puoluetta edustava Altanhujag syrjäytettiin epäluottamuslauseella. Häntä syytettiin korruptiosta, nepotismista ja huonosta hallinnosta.
Nino Castelnuovo

| Nino Castelnuovo |
| --- | --- |
 Castelnuovo vuonna 1968
Henkilötiedot
Koko nimi:  Francesco Castelnuovo
Syntynyt: 28. lokakuuta 1936 Lecco, Italia
Kuollut: 6. syyskuuta 2021 (84 vuotta) Rooma, Italia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1959–1996
Merkittävät roolit:  Guy Foucher (Cherbourgin sateenvarjot, 1964)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Francesco ”Nino” Castelnuovo (28. lokakuuta 1936 Lecco, Italia – 6. syyskuuta 2021 Rooma, Italia) oli italialainen näyttelijä.
Castelnuovo esiintyi Guy Foucherina ranskankielisessä musikaalissa Cherbourgin sateenvarjot (1964), joskin lauluosuudet hoiti José Bartel. Castelnuovo näytteli myös elokuvissa Rocco ja hänen veljensä (1960), Dollari laukauksesta (1966), Viiden miehen armeija (1969), Camille 2000 (1969), Kiusanhenki (1973) ja Englantilainen potilas (1996).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nino Castelnuovo Wikimedia Commonsissa
Stavanger

| Stavanger |
| --- | --- |
 Stavangerin keskusta ilmasta kuvattuna
 vaakuna
 Stavanger
 Koordinaatit: 58°57′39″N, 05°42′56″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Rogaland
Piispanistuin:  1125
Kaupunkioikeudet:  1425
Hallinto:  
 – Pormestari:  Sissel Knutsen Hegdal (H, 2023)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  262 km²
 – Maa:  256 km²
Väkiluku (1.1.2024):  149 048
 – Väestötiheys:  582,2 as./km²
 
 www.stavanger.kommune.no 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Breiavatnetjärvi Stavangerin keskustassa.
Stavanger on Norjan neljänneksi suurin kaupunki ja Rogalandin läänin pääkaupunki Boknavuonon etelärannalla Länsi-Norjassa. Stavanger sai kaupunginoikeudet vuonna 1425.
Vuoden 2020 alussa Stavangeriin liitettiin Rennesøyn ja Finnøyn kunnat sekä suurin osa Ombon saaresta.
Historia

Stavanger pitää perustamisvuotenaan vuotta 1125, jolloin sinne perustettiin kirkko.
Stavangeriin perustettiin piispanistuin 1100-luvulla, kun St. Swithunin katedraali valmistui. Kaupunkioikeudet se sai 1425, mutta kaupungin kasvu oli hidasta ja vuonna 1682 uskonpuhdistuksen myötä piispanistuin siirtyi Kristiansandiin. Sen jälkeen kun Pohjanmereltä löydettiin öljyä 1960-luvulla, Stanvangerin taloudellinen merkitys on kasvanut.
Maantiede

Stavanger sijaitsee niemimaalla, jonka länsipuolta huuhtoo Norjanmeri, idässä on Gandsin vuono. Kaupunki levittäytyy mannermaalta asutuille saarille nimiltään  Hundvåg/Buøy, Austre Åmøy, Langøy, Bjørnøy, Roaldsøy, Ormøy, Steinsøy, Engøy, Sølyst, Grasholmen, Vassøy, Lindøy, Hellesøy ja Kalvøy. Korkeimpia paikkoja ovat Ullandhaug (139 m) ja Jåttånuten (138 m).
Talous

Kaupungissa on elintarvike-, laivanrakennus-, metalli-, kumi-, tekstiili- ja graafista teollisuutta. Stavangerin satama kuuluu Norjan tärkeimpiin ja kaupungin rautatieasema on Sørlandin radan päätepiste. Lentoasemalta, joka sijaitsee naapuripaikkakunnalla Solassa, on yhteys Pohjanmeren öljykentille. Kaupungissa sijaitsee Norjan öljyhallinnon keskusvirasto ja öljy-yhtiöiden konttoreita. Equinorilla on siellä pääkonttori ja ExxonMobil, BP, Total ja ConocoPhillips ovat perustaneet sinne aluetoimipisteen.
Koulutus

Vuonna 2005 perustetussa Stavangerin yliopistossa on teknillis-luonnontieteellinen, yhteiskuntatieteellinen ja humanistinen tiedekunta. Opiskelijoita yliopistossa on noin 9200. Muita korkeakouluja Stavangerissa ovat Den sosialpedagogiske høgskolen, joka tarjoaa opetusta muun muassa sosiaalipedagogiikassa, sekä kauppakorkeakoulu.
Nähtävyyksiä

Vanha Stavanger
Stavangerin tuomiokirkko
Stavangerin museo
Merenkulkumuseo
Öljymuseo
Utsteinin luostari
Stavangerin satamasta lähtee kesäisin Hop On - Hop Off -turistibussi, joka ajaa kaupungin läpi ja pysähtyy tärkeimmillä nähtävyyksillä.
Kuvia

Vanha Stavanger
Stavanger syksyllä
Stavangerin rautatieasema
Stavangerin tuomiokirkko
Muuta

Vuoden 2018 alussa Stavangerissa oli yli 133 000 asukasta, joten se oli asukasluvultaan Norjan neljänneksi suurin kunta.
Stavanger on Jyväskylän ystävyyskaupunki, ja kaupungit ovatkin väkiluvultaan melko samankokoiset. Vuonna 2008 kaupunki jakoi Euroopan kulttuuripääkaupungin tittelin yhdessä Liverpoolin kanssa.
Vuodesta 2013 alkaen Stavangerissa on järjestetty vuosittain Norway Chess -shakkiturnaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stavanger Wikimedia Commonsissa
Stavangerin kaupungin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Turistisivut
Stavanger Guide Maps - Kaupungin kartta
Linja-autoreitit ja aikataulut Stavangerissa
Euroopan kulttuuripääkaupunki
| --- | --- |
1980-luku:   1985: Ateena  1986: Firenze  1987: Amsterdam  1988: Länsi-Berliini  1989: Pariisi 
1990-luku:   1990: Glasgow  1991: Dublin  1992: Madrid  1993: Antwerpen  1994: Lissabon  1995: Luxemburg  1996: Kööpenhamina  1997: Thessaloniki  1998: Tukholma  1999: Weimar 
2000-luku:   2000: Avignon · Bergen · Bologna · Bryssel · Helsinki · Krakova · Praha · Reykjavík · Santiago de Compostela  2001: Rotterdam · Porto  2002: Brugge · Salamanca  2003: Graz  2004: Genova · Lille  2005: Cork  2006: Patras  2007: Sibiu · Luxemburg  2008: Liverpool · Stavanger  2009: Vilna · Linz 
2010-luku:   2010: Essen · Istanbul · Pécs  2011: Turku · Tallinna  2012: Guimarães · Maribor  2013: Marseille · Košice  2014: Riika · Uumaja  2015: Mons · Plzeň  2016: San Sebastián · Wrocław  2017: Aarhus · Páfos  2018: Leeuwarden · Valletta  2019: Matera · Plovdiv 
2020-luku:   2020: Rijeka · Galway  2021: Timișoara · Elefsína  2022: Kaunas · Esch-sur-Alzette  2023: Veszprém  2026: Oulu 
Rogalandin läänin kunnat
Bjerkreim
Bokn
Eigersund
Finnøy
Forsand
Gjesdal
Haugesund
Hjelmeland
Hå
Karmøy
Klepp
Kvitsøy
Lund
Randaberg
Rennesøy
Sandnes
Sauda
Sokndal
Sola
Stavanger
Strand
Suldal
Time
Tysvær
Utsira
Vindafjord
Norjan läänit | Norja
Stefan Ustorf

| Stefan Ustorf |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 1974 (ikä 50) Kaufbeuren, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Seura
Seura:  Nürnberg Ice Tigers
Sarja:  DEL
Tehtävä:  urheilujohtaja
Seurat:  ESV Kaufbeuren (DEL) Portland Pirates (AHL) Washington Capitals (NHL) Berlin Capitals (DEL) Las Vegas Thunder (IHL) Detroit Vipers (IHL) Cincinnati Cyclones (IHL) Adler Mannheim (DEL) Krefeld Pinguine (DEL) Eisbären Berlin (DEL)
NHL-varaus:  53. varaus, 1992 Washington Capitals
Valmennusura
Vuodet:  2014-
Seurat:  Eisbären Berlin Nürnberg Ice Tigers
Stefan Ustorf (s. 3. tammikuuta 1974 Kaufbeuren, Länsi-Saksa) on saksalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Peliuran jälkeen Ustorf on toiminut kehitysvalmentajana, urheilujohtajana sekä Euroopan scouttina.
Ura

Ustorf aloitti pelaamisen aikuisten tasolla kasvattajaseurassaan Kaufbeurenissa kaudella 1991-1992. Hän pelasi seurassa kolme kautta ennen siirtymistään Pohjois-Amerikkaan. Ensimmäinen kausi meni kokonaan AHL-joukkue Portland Piratesin riveissä. Toisella kaudellaan hän pääsi pelaamaan "ylhäällä" NHL-seurassa 48 ottelua. Kauden 1996-1997 saldo oli 6 ottelua NHL:ssa ilman tehopisteitä ja 36 ottelua AHL:ssa. Kaudelle 1997-1998 Ustorf tuli pelaamaan Saksaan Berlin Capitalsin joukkueeseen. Kauden jälkeen hän palasi Yhdysvaltoihin yrittämään uudelleen NHL:n valloitusta. NHL:n sijaan pelipaikka kuitenkin löytyi IHL:n Las Vegas Thunderin joukkueesta, josta hänet vaihdettiin 40 runkosarjaottelun jälkeen Detroit Vipersiin. Seuraavat kaksi kautta Ustorf pelasi IHL-joukkue Cincinnati Cyclonesin joukkueessa ennen paluutaan takaisin Eurooppaan. Ustorf oli Washington Capitalsin 3. kierroksen varaus vuonna 1992. Capitals oli hankkinut varausvuoron Toronto Maple Leafsilta vaihtokaupassa, jossa kaikkiaan neljä varausvuoroa vaihtoi omistajaa.
Pohjois-Amerikan vuosien jälkeen Ustorf pelasi kolme kautta Adler Mannheimin riveissä toimien viimeisellä kaudellaan joukkueen kapteenina. Kauden puolessavälissä hän kuitenkin vaihtoi Mannheimista Krefeld Pinguinen riveihin loppukauden ajaksi. Kauden 2004-2005 alusta hän siirtyi Eisbären Berlinin joukkueeseen, jossa pelasi seitsemän kautta ja lopetti sitten pelaajauransa. Viimeiset viisi kautta hän oli joukkueen kapteenistossa, niistä viimeiset kaksi C-kirjainta kantaen.
Ura > Maajoukkue

Ustorf debytoi maajoukkueessa kaudella 1990-1991 pelaten sekä alle 18-vuotiaiden EM-turnauksessa että alle-20 vuotiaiden B-sarjan MM-turnauksessa. Seuraavalla kaudella hän pelasi sekä molemmissa juniori-ikäluokkien kisoissa että myös miesten MM-kisoissa. Kuudessa miesten MM-ottelussa Ustorf merkkautti yhden maalin ja yhden maalisyötön. Ennen Yhdysvaltoihin lähtöään Ustorf ehti pelaamaan myös vuoden 1994 talviolympialaisten jääkiekkoturnauksessa. Pohjois-Amerikan vuosien aikana Ustorf puki Saksan maajoukkueen peliasun ainoastaan vuoden 1997 World Cup turnaukseen. Saksaan palattuaan Ustorf oli mukana 1998 olympiaturnauksessa sekä 2002 olympia- ja MM-turnauksissa. Vuoden 2003 kisat jäivät häneltä väliin mutta 2004 hän oli jälleen mukana, tällä kertaa toimien Saksan kapteenina. Samoin Ustorf edusti Saksaa vuoden 2005 World Cupissa, 2006 olympiaturnauksessa sekä 2006 MM-kisojen 1. divisioonassa. 2007 Ustorf ei ollut mukana maajoukkueessa, mutta 2008 hän oli mukana MM-turnauksessa, jonka jälkeen päätti uransa maajoukkueessa.
Ura numeroina

542 DEL-ottelua (141+271)
107 AHL-ottelua (29+59)
204 IHL-ottelua (53+96)
54 NHL-ottelua (7+10(
4:t olympiakisat: 24 ottelua (3+4)
2:t U20 MM-kisat: 12 ottelua (3+3)
5:t aikuisten MM-kisat: 29 ottelua (5+8)
6x Saksan mestari: 2005, 2006, 2008, 2009, 2011, 2012
1.divisioonan MM-kisojen mestaruus 2006
DEL All Stars valinnat: 2002, 2003, 2009
European Trophy: 2011
Valinta Saksan Hockey Hall of Fameen 2016
Norppa (August Eskelinen)

Norppa on Lappeenrannan sataman rantapuistossa sijaitseva puuveistos. August Eskelisen tekemän veistoksen materiaali on peräisin Rakuunamäen aukion laidasta poistetusta vanhan lehmuksen rungosta. Se on pystytetty vuonna 2022.
Teos on toinen norppaveistos Lappeenrannassa. Aiempi Norppa on peräisin vuodelta 1997. Se sijaitsee kävelykatu Oleksilla, ja sen on veistänyt Maini Pääläinen. Sen siirtämiseksi satamaan oli suunnitelmia, mutta sinne tuli kuitenkin uusi veistos.
Nino Burdžanadze

| Nino Burdžanadze> ნინო ბურჯანაძე |
| --- | --- |
 Nino Burdžanadze vuonna 2019.
Georgian virkaatekevä presidentti
 25. marraskuuta 2007 – 20. tammikuuta 2008  
Edeltäjä:  Mikheil Saakašvili
Seuraaja:  Mikheil Saakašvili
 23. marraskuuta 2003 – 25. tammikuuta 2004  
Edeltäjä:  Eduard Ševardnadze
Seuraaja:  Mikheil Saakašvili
Georgian parlamentin puheenjohtaja
 9. marraskuuta 2001 – 7. kesäkuuta 2008  
Edeltäjä:  Zurab Žvania
Seuraaja:  Davit Bakradze
Henkilötiedot
Syntynyt: Nino Anzoris asuli Burdžanadze 16. heinäkuuta 1964 (ikä 60)  Kutaisi, Imereti, Georgian SNT, Neuvostoliitto (nykyään Georgia)
Puoliso:  Badri Bitsadze
Tiedot
Puolue:  Demokraattinen liike – yhdistynyt Georgia
Uskonto:  ortodoksi
 Nimikirjoitus
Nino Anzoris asuli Burdžanadze (georg. ნინო ანზორის ასული ბურჯანაძე, s. 16. heinäkuuta 1964 Kutaisi, Imereti, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen juristi ja poliitikko. Hän oli Georgian parlamentin puhemies marraskuusta 2001 kesäkuuhun 2008. Hän oli myös kahteen kertaan maan virkaatekevä valtionpäämies.
Elämäkerta

Kutaisissa syntynyt Burdžanadze valmistui vuonna 1986 Tbilisin yliopistosta ja opiskeli Moskovan yliopistossa 1986–1989. Häntä pidetään länsimielisenä ja hän mm. puolustaa Georgian EU- ja Nato-jäsenyyttä.
Väärennettyjen vaalien jälkeen 2. marraskuuta 2003 hän liittyi Georgian oppositioon ja ryhtyi toimimaan silloista presidenttiä Eduard Ševardnadzea vastaan. Kun Ševardnadze erosi, hänestä tuli automaattisesti Georgian presidentti (virassa 2003–2004). Georgian samettivallankumouksen jälkeen Mikheil Saakašvilin voitettua uudet vaalit hänestä tuli taas parlamentin puhemies.
Saakašvilin erottua virastaan 25. marraskuuta 2007 häntä vastaan suunnattujen protestien vuoksi Burdžanadzesta tuli taas virkaatekevä presidentti, kunnes Saakašvili valittiin uudelleen kaudelle.
Burdžanadze ilmoitti yllättäen 21. huhtikuuta 2008, ettei asettuisi ehdolle parlamenttivaaleihin. Hänen kautensa puhemiehenä päättyi 7. heinäkuuta 2008. Lokakuussa 2008, Venäjän ja Georgian käymän Etelä-Ossetian sodan jälkeen, Burdžanadze ilmoitti perustavansa oppositiopuolueen.
Maaliskuussa 2009 Georgian turvallisuusjoukot pidättivät kannattajia Burdžanadzen epäiltynä rynnäkkökiväärien hankkimisesta.
Huhtikuussa 2009 Georgian verottaja antoi Burdžanadzelle 1,526 miljoonan larin mätkyt (noin miljoona US$). Hänellä on noin 12 miljoonan larin arvoinen luksusasunto Tbilisin Tsknetin lähiössä, jonka hän sai presidentti Saakašvilin määräyksellä yhden larin hintaan toukokuussa 2008.
Burdžanadze matkusti maaliskuussa 2010 Moskovaan neuvottelemaan pääministeri Vladimir Putinin kanssa. Saakašvilin Yhtenäisen Georgian liikkeen poliitikot syyttivät häntä maanpetoksesta ja vaativat rikossyytteitä. Burdžanadze on pitänyt Georgian johtoa vastuullisena elokuun 2008 sodasta ja pitää Saakašvilin pysymistä vallasta mahdollisena vain venäläisvastaista hysteriaa lietsomalla.
13. maaliskuuta 2010 Imedi-TV-kanavalla näytettiin paniikkia herättänyt kuvitteellinen dokumentti, jossa väitettiin Venäjän hyökänneen maahan, Saakašvili tapetun ja Burdžanadze eräiden muiden oppositiopoliitikkojen kanssa liittoutuneen Venäjän kanssa.
Okeanos (albumi)

| Okeanos Aavikko |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 24. toukokuuta 2016
 Tyylilaji: synthpop, disco
 Levy-yhtiö: Ektro Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 47.
Aavikon muut julkaisut
| Planet Fun-Fun 2013 | Okeanos 2016 | Monopoly 2019 |
Okeanos on siilinjärveläisen Aavikko-yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin 24. toukokuuta 2016.
Kappaleet

Delphus – 4.42
Okeanos – 7.40
On The ´E´ At Delphi – 5.20
Opo - Lone Dolphin – 5.21
Zefyros – 5.34
Elysian Fields – 18.23
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
V2.fi:
On elämä laulu

| On elämä laulu Katri Helena |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1986
 Tuottaja(t): Esa Nieminen
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: Finnlevy
Katri Helenan muut julkaisut
| Kirje sulle 1984 | On elämä laulu 1986 | Almaz 1988 |
On elämä laulu on Katri Helenan albumi, joka julkaistiin vuonna 1986. Kaikkien kappaleiden sovitukset on tehnyt Esa Nieminen, joka toimi myös levyn tuottajana.