stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kia Optima
Kia Optima MG (2005–2010)

| Kia Optima (MG) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Korea  Malesia  Venäjä
Valmistaja:  Kia Motors
Valmistusvuodet:  2005–2010
Muut nimet:  Kia Lotze Kia Magentis
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Kia Optima (MS)
Seuraaja:  Kia Optima (TF)
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Grandeur (TG) Hyundai Santa Fe (CM) Hyundai Sonata (NF) Hyundai ix55 Kia Carens (UN) Kia Carnival (VQ) Kia Sorento (XM)
Pohjalevy:  Hyundai–Kia Y5
Iskutilavuus:  2,0–2,7 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti 5-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven mallia myytiin Optimana ainoastaan Yhdysvalloissa ja Malesiassa. Useimmilla markkina-alueilla nimenä oli Kia Magentis, kotimaassaan Etelä-Koreassa auto tunnettiin nimellä Kia Lotze. Uusi malli erosi edeltäjäänsä enemmän sisarmallistaan Hyundai Sonatasta.
Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä Magentis sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
New Yorkin autonäyttelyssä keväällä 2008 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Optima. Keulan ilme muuttui uudelleenmuotoiltujen ajovalojen ja aiempaa leveämmän etusäleikön myötä. Peräosan uudistukset olivat vähäisempiä, vaikka takavalot muuttuivatkin hieman.
Kia Optima TF (2010–2015)

| Kia Optima (TF) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Korea  Kazakstan  Kiina  Venäjä  Yhdysvallat
Valmistaja:  Kia Motors
Valmistusvuodet:  2010–2015
Muut nimet:  Kia K5
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Kia Optima (MG)
Seuraaja:  Kia Optima (JF)
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Aslan Hyundai Grandeur (HG) Hyundai i40 Hyundai Mistra Hyundai Santa Fe (DM/NC) Hyundai Sonata (YF) Kia Cadenza (VG) Kia Carnival (YP) Kia K4 Kia Sorento (UM)
Pohjalevy:  Hyundai–Kia Y6
Iskutilavuus:  1,7–2,4 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti
Kolmannen sukupolven Optima esiteltiin New Yorkin autonäyttelyssä keväällä 2010. Magentis-nimi hävisi markkinoilta, mutta Etelä-Koreassa ja Kiinassa mallia myytiin nimellä Kia K5.
New Yorkin autonäyttelyssä keväällä 2013 esiteltiin kevyen kasvojenkohotuksen kokenut Optima, jonka etu- ja takapuskureihin tehtiin pieniä muutoksia.
Kia Optima JF (2015–2020)

| Kia Optima (JF) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Algeria  Etelä-Korea  Kazakstan  Kiina  Malesia  Venäjä  Yhdysvallat
Valmistaja:  Kia Motors
Valmistusvuodet:  2015–2020
Muut nimet:  Kia K5
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Kia Optima (TF)
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Grandeur (IG) Hyundai Sonata (LF) Kia Cadenza (YG)
Pohjalevy:  Hyundai–Kia Y7
Iskutilavuus:  1,6–2,4 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 7-vaihhteinen kaksoiskytkin
Neljännen sukupolven Optima tuli markkinoille vuonna 2015. Geneven autonäyttelyssä keväällä 2016 esiteltiin sedanin rinnalle ensimmäistä kertaa myös Sportswagon-farmarimalli.
Vuoden 2015 Euro NCAP -kolaritestistä Optima sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2018 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Optima. Suurimmat muutokset tehtiin etupuskuriin ja -säleikköön, lisäksi sedan sai myös uudenmallisen takapuskurin. Sisällä ohjauspyörä oli uusi. Uusina moottoreina olivat turboahdettu 1,6-litrainen (178 hv) bensiinimoottori sekä 1,6-litrainen (134 hv) dieselmoottori, joka korvasi aiemman 1,7-litraisen dieselin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kia Optima Wikimedia Commonsissa
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Toisen sukupolven facelift-malli.
Kolmannen sukupolven facelift-malli.
Kia Optima Sportswagon
Neljännen sukupolven facelift-malli.
Surxob

Surxob (tadžikiksi Сурхоб, vuoteen 2023 saakka Qizilsu, Қизилсу) on Pandžin oikeanpuoleinen sivujoki Tadžikistanissa. Sen pituus on 230 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 8 630 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Vaxšvuorten eteläisiltä reunavuorilta. Se virtaa alajuoksulla leveässä laaksossa, joka yhtyy suurimman sivujoen Jaxobin (entinen Jaxsu) ja lopuksi Pandžin laaksoon. Surxobin keskimääräinen virtaus 58 kilometrin päässä joen suusta on 75 kuutiometriä sekunnissa. Vettä käytetään maatalouden keinokasteluun.
Surxob on myös Vaxšin keskijuoksun nimitys.
Silyylienolieetterit

Silyylienolieettereiden yleinen rakenne
Silyylienolieetterit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden funktionaalinen ryhmä koostuu enolista, jonka happeen on liittynyt orgaaninen silyyliryhmä. Silyyli­enoli­eetterit reagoivat usein samankaltaisesti enolien kanssa ja ovat hyödyllisiä välituotteita useissa orgaanisen kemian reaktioissa.
Valmistus ja reaktioita

Silyylienolieettereitä valmistetaan tyypillisesti karbonyyliyhdisteen, kuten aldehydin tai ketonin, ja elektrofiilisen piiyhdisteen, kuten trimetyylisilyylikloridin välisellä reaktiolla. Niitä muodostuu myös enolaattien, kuten litiumenolaattien reagoidessa emäksen läsnäollessa trimetyyli­silyyli­kloridin kanssa. Kolmas tapa silyyli­enoli­eettereiden valmistamiseen on enonien pelkistys käyttäen pelkistimenä silaaneja. Tällöin katalyyttinä käytetään platinakomplekseja.
Jos karbonyyliyhdisteenä on epäsymmetrinen ketoni, riippuu tuotteen stereokemia reaktion suoritusolosuhteista. Proottiset liuottimet kuten etanoli, heikot emäkset kuten amiinit ja korkea lämpötila johtavat stabiilimman ja enemmän substituoidun termodynaamisen silyyli­enoli­eetterin muodostumiseen. Vahvat emäkset, aproottiset liuottimet ja matala lämpötila johtavat kineettiseen vähemmän substituoituun silyyli­enoli­eetteriin. Kiraalisia silyylienolieettereitä voidaan muodostaa kiraalisten katalyyttien avulla
Silyylienolieettereiden etuna muihin samankaltaisiin enolaatteihin on niiden stabiilius ja alhaisempi reaktiivisuus. Silyyli­enoli­eetterit hydrolysoituvat suhteellisen helposti veden vaikutuksesta. Ne reagoivat elektrofiilien kanssa, jolloin elektrofiili liittyy ensin enolieetterin kaksoissidokseen additioreaktiolla ja tämän jälkeen reagoi silyyliryhmän kanssa. Muodostuva tuote on karbonyyliyhdiste, johon on liittynyt elektrofiilinen ryhmä. Silyyli­enoli­eetterit reagoivat myös muun muassa Michael-additiolla, aldoliadditioissa, eräissä sykloadditioissa ja Mannich-reaktiolla.
Aleksandr Borodin

Ilja Repin: Aleksandr Borodin, 1888
Aleksandr Porfirjevitš Borodin [bərɐˈdʲin] (ven. Алекса́ндр Порфи́рьевич Бороди́н; 12. marraskuuta (J: 31. lokakuuta) 1833 Pietari – 27. helmikuuta (J: 15. helmikuuta) 1887 Pietari) oli venäläinen taidemusiikin säveltäjä, joka ansaitsi kuitenkin elantonsa kemistinä. Hän kuului venäläisten säveltäjien kansallismieliseen Viiden ryhmään.
Elämä

Borodin syntyi Pietarissa gruusialaisen ruhtinaan Luka Stepanovitš Gedianovin aviottomana poikana, ja isä antoi rekisteröidä pojan palvelijansa Porfiri Borodinin lapseksi. Hän kasvoi äitinsä luona Pietarissa ja sai monipuolisen sivistyskasvatuksen, johon kuului opetusta mm. useiden instrumenttien soitossa. Borodin erikoistui kuitenkin analyyttiseen kemiaan eikä harrastanut säveltämistä ennen vuotta 1863, jolloin Mili Balakirev alkoi opettaa häntä. Samana vuonna hän nai lahjakkaan nuoren pianistin Jekaterina Protopopovan. Pariskunnalle syntyi kolme tytärtä.
Vuonna 1869 Balakirev johti Borodinin ensimmäisen sinfonian, ja samana vuonna Borodin aloitti jo toisen kirjoittamisen. Toisen sinfonian ensiesitys oli epäonninen, mutta Franz Liszt järjesti sille esityksen Saksassa. Samana vuonna Borodin alkoi työstää oopperaa Ruhtinas Igor, joka sisältää tunnetut Polovetsilaistanssit. Säveltäminen oli kuitenkin hidasta kemian professuurin hoitamisen ohella, ja teos jäi kesken säveltäjän kuollessa sydäninfarktiin. Oopperan viimeistelivät Nikolai Rimski-Korsakov ja Aleksandr Glazunov. Ruhtinas Igor sai ensiesityksensä Pietarissa vasta yli kolme vuotta Borodinin kuoleman jälkeen, marraskuussa 1890.
Borodin saavutti mainetta myös kemistinä ja työskenteli mm. aldehydien ja kemiallisten sidosten parissa. Hän luonnehti itseään ”sunnuntaisäveltäjäksi” eikä ollut yhtä tuottoisa kuin monet aikalaisensa, mutta useat hänen teoksistaan ovat yhä tunnettuja. Borodinin musiikki on lyyristä ja harmonista. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. sinfoninen runo Keski-Aasian aroilla, kaksi jousikvartettoa, kourallinen lauluja sekä pianosävellyksiä. Myös kolmas sinfonia jäi säveltäjältä kesken.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aleksandr Borodin International Music Score Library Project (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Borodin vuonna 1865.
Borodinin rintapatsas hänen haudallaan Pietarissa
Ricky Pearsall

Richard ”Ricky” Pearsall Jr. (s. 9. syyskuuta 2000) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä. Pearsall edustaa NFL-joukkue San Francisco 49ersia. Ennen NFL-uraansa hän pelasi Arizonan osavaltionyliopiston ja Floridan yliopiston joukkueissa. 49ers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 31. varausvuorolla vuoden 2024 NFL:n varaustilaisuudessa. Kesäkuussa 2024 Pearsall teki 49ersin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 12,5 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen. Pearsall on pelannut 11 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on 31 kiinniottoa. Näillä kiinniotoilla hän edennyt 400 jaardia ja tehnyt kolme touchdownia. Uran tilastot päivitetty kauden 2024 jälkeen.
Diolat

Vanhuksia initiaatioriitissä.
Diolat (myös djolat, jolat) ovat atlanttista diolan kieltä puhuva kansa Senegalissa, Gambiassa ja Guinea-Bissaussa. He asuvat Atlantin valtameren rannikolla Gambia- ja Cacheujokien välisellä alueella. Heitä lienee noin puoli miljoonaa henkeä.
Diolat ovat Gambia- ja Casamancejokien välisen alueen kanta-asukkaita. Malin ja myöhemmin Kaabun mandinkat alistivat heidät keskiajalla. 1600- ja 1700-luvuilla diolat kärsivät Amerikkaan suuntautuneesta orjakaupasta. 1800-luvulla fulbet kävivät uskonsotiaan heidän keskuudessaan.
Diolat viljelevät riisiä, hirssiä, durraa ja maapähkinää, kasvattavat hedelmiä ja pitävät karjaa ja sikoja. Osa toimii kauppiaina tai kalastajina. Monet hakeutuvat ansiotöihin Gambian maapähkinäviljelmille.
Senegambian muista kansoista poiketen dioloilla ei ole kastilaitosta, vaan he elävät tasa-arvoisissa kyläyhteisöissä. Ainoastaan Oussouyen alueella on kehittynyt kuninkaan johtama monarkia. Suuri osa kansasta harjoittaa perinteistä uskontoa. Osa on kristittyjä ja osa muslimeja. Casamancen alueen diolat ovat käyneet Senegalin hallitusta vastaan sissisotaa.
Diolat muodostavat neljä prosenttia Senegalin väestöstä. Gambiassa oli vuonna 2003 141 360 diolaa (11,4 % maan väestöstä). Guinea-Bissaussa, jossa kansaa kutsutaan nimellä felupe, heitä oli vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 24 892 henkeä (1,7 %).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diolat Wikimedia Commonsissa
Leo Viirret

Leo Viirret  (s. 1967 Pyhäjoki) on suomalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja, joka on työskennellyt yhtäjaksoisesti alalla vuodesta 1996. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluvat mm. Matti Ijäksen Jari Tervo -filmatisointi Tuulikaappimaa (2003) sekä useat televisiosarjat, kuten Itse valtiaat,lähde? Downshiftaajat, Pasila 2.5 – The Spin-Off, Putous ja YleLeakslähde?. Viirret on ansioitunut myös lyhytelokuvien käsikirjoittajana. Hänen käsialaansa ovat muun muassa kansainvälisesti palkitut Joona Tenan ohjaama Kulkurin taivas (1998), Maarit Lallin elokuva Kovat miehet (1999) ja Teppo Airaksisen Lakana (2022).
Viirret on tehnyt yhteistyötä ohjaaja Kari Juusosen kanssa, jonka ohjaamien palkittujen animaatiolyhytelokuvien Pizza Passionata (2001) ja Syntymäpäivä (2004) käsikirjoitukset hän on tehnyt yhdessä Juusosen kanssa.
Viirteen muihin töihin kuuluvat myös pitkät elokuvat, kuten Olli Saarelan ohjaama Harjunpää ja pahan pappi (2010), Juha Lehtolan Ihmisen osa (2016) ja Kari Ketosen ohjaus Häät ennen hautajaisia (2022).
Viirret on toiminut myös dramaturgina mm. Antti-Jussi Annilan elokuvassa Jadesoturi (2006) ja vieraillut luennoitsijana useissa ammattikorkeakouluissa, kuten Aalto-yliopistossa, TAMK:ssa, Metropoliassa, Lahden Muotoiluinstituutissa ja Turun ammattikorkeakoulussa.lähde?
Vuonna 2004 Viirret voitti Venla-palkinnon yhdessä Jari Tervon kanssa elokuvan Tuulikaappimaa käsikirjoituksesta.
Aiheesta muualla

Leo Viirret Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Klenbuteroli

| --- | --- |

Klenbuteroli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
 ?
Tunnisteet
CAS-numero: 37148-27-9
ATC-koodi: R03AC14
PubChem CID: 2783
DrugBank: DB01407
Kemialliset tiedot
Kaava: C12H18N2Cl2O 
Moolimassa: 277,19
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 89–98%
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 36–39
Ekskreetio: ulosteet ja virtsa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Klenbuteroli on lääkeaine, joka kehitettiin alkujaan pitkävaikutteiseksi beetasympatomimeetiksi, yölliseksi astmalääkkeeksi. Sitä käytetään sen anabolisten vaikutuksensa takia laajasti myös laittomana pihvilihan kasvattajana ja dopingaineena.
Klenbuteroli kuuluu beeta-2-agonisteihin, joita käytetään yleisesti astman hoitoon. Klenbuterolia käytetään erityisesti eläinten astman hoidossa. Klenbuterolilla on kuitenkin myös anabolinen vaikutus, ja sen ansiosta luustolihasten valkuaisainepitoisuus kasvaa ja glykogeeni sekä rasva palavat. Lihassyiden suhteellinen osuus kasvaa, ja käytännössä siis voima ja nopeus paranevat. Koe-eläimissä klenbuteroli on vaikuttanut lihaksiin jo muutamissa päivissä.
Klenbuteroli on kielletty Yhdysvalloissa ja monissa Euroopan maissa lihakarjan kasvatukseen, mutta sitä käytetään silti melko yleisesti. Lihasta kasvattavan ja rasvaa polttavan vaikutuksen takia urheilijat käyttävät klenbuterolia dopingaineena. Monet urheilijat ovat syyttäneet positiivisesta dopingnäytteestä klenbuterolilla saastunutta lihaa.
Hyundai Santa Fe

Hyundai Santa Fe on Hyundain vuodesta 2000 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli.
Hyundai Santa Fe SM (2000–2006)

| Hyundai Santa Fe (SM) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Egypti  Etelä-Korea  Filippiinit  Venäjä
Valmistaja:  Hyundai
Valmistusvuodet:  2000–2006
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Seuraaja:  Hyundai Santa Fe (CM)
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Grandeur (XG) Hyundai Sonata (EF) Hyundai Trajet Kia Optima (MS)
Pohjalevy:  Hyundai–Kia Y4
Iskutilavuus:  2,0–3,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti 5-vaihteinen automaatti
Ensimmäisen sukupolven Santa Fe perustuu samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi Hyundai Sonata.
Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä Santa Fe sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Syksyllä 2004 Santa Fe sai uuden etusäleikön ja takapuskurin. Myös takavaloihin tehtiin muutoksia.
Hyundai Santa Fe CM (2006–2012)

| Hyundai Santa Fe (CM) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Egypti  Etelä-Korea  Intia  Malesia  Yhdysvallat
Valmistaja:  Hyundai
Valmistusvuodet:  2006–2012
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Hyundai Santa Fe (SM)
Seuraaja:  Hyundai Santa Fe (DM/NC)
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Grandeur (TG) Hyundai ix55 Hyundai Sonata (NF) Kia Carens (UN) Kia Carnival (VQ) Kia Optima (MG) Kia Sorento (XM)
Pohjalevy:  Hyundai–Kia Y5
Iskutilavuus:  2,2–3,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti 5-vaihteinen automaatti 6-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven Santa Fe esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2006. Sen sisarmalli on samalle pohjalevylle perustuva toisen sukupolven Kia Sorento.
Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä Santa Fe sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Vuoden 2009 lopulla Santa Fe sai muun muassa uudenmallisen etupuskurin ja -säleikön.
Hyundai Santa Fe DM/NC (2012–2019)

| Hyundai Santa Fe (DM/NC) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Algeria  Egypti  Etelä-Korea  Kiina  Malesia  Venäjä  Yhdysvallat
Valmistaja:  Hyundai
Valmistusvuodet:  2012–2019
Muut nimet:  Hyundai Grand Santa Fe Hyundai Maxcruz Hyundai Santa Fe XL
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Hyundai Santa Fe (CM)
Seuraaja:  Hyundai Palisade Hyundai Santa Fe (TM)
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Aslan Hyundai Grandeur (HG) Hyundai i40 Hyundai Mistra Hyundai Sonata (YF) Kia Cadenza (VG) Kia Carnival (YP) Kia K4 Kia Optima (TF) Kia Sorento (UM)
Pohjalevy:  Hyundai–Kia Y6
Iskutilavuus:  2,0–3,3 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti
Kolmannen sukupolven Santa Fe esiteltiin New Yorkin autonäyttelyssä huhtikuussa 2012. Mallista oli saatavana myös pidennetty versio (koritunnus NC), jonka nimenä oli Hyundai Maxcruz Etelä-Koreassa, Hyundai Santa Fe XL Pohjois-Amerikassa ja Hyundai Grand Santa Fe muilla markkina-alueilla. Sen seuraajaksi tuli Hyundai Palisade.
Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä Santa Fe sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Vuoden 2015 lopulla Santa Fe sai uudelleenmuotoillun etupuskurin.
Hyundai Santa Fe TM (2018–)

| Hyundai Santa Fe (TM) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Algeria  Etelä-Korea  Yhdysvallat
Valmistaja:  Hyundai
Valmistusvuodet:  2018–
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Hyundai Santa Fe (DM/NC)
Iskutilavuus:  2,0–3,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 8-vaihteinen automaatti
Neljännen sukupolven Santa Fe esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2018.
Vuoden 2018 Euro NCAP -kolaritestistä Santa Fe sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Moottorivalikoiman muodostavat 2,4-litrainen (185 hv) Theta-bensiinimoottori sekä 2,0- (150/182 hv) ja 2,2-litraiset (197 hv) CRDi-dieselmoottorit. Bensiinimoottorin yhteydessä on aina kuusiportainen automaattivaihteisto ja neliveto. Pienemmän dieselmoottorin yhteydessä on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai kahdeksanportainen automaattivaihteisto, jonka parina on aina neliveto, kun taas manuaalin yhteyteen neliveto on saatavana valinnaisena. Suuremman dieselmoottorin yhteydessä molemmat vetotavat ovat valittavana kummankin vaihteiston pariksi. Joillain markkina-alueilla on saatavana myös 3,5-litrainen V6-bensiinimoottori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hyundai Santa Fe Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin Hyundai Santa Fe SM.
Facelift-mallin Hyundai Santa Fe CM.
Facelift-mallin Hyundai Santa Fe DM.
Facelift-mallin Hyundai Santa Fe XL.
Abraham Stiller

Abraham Stiller, 1918
Abraham Stiller (30. kesäkuuta 1885 Helsinki – 15. syyskuuta 1972) oli suomenjuutalainen liikemies, joka tunnettiin hyväntekijänä ja 1930–1940-lukujen vaikeina aikoina juutalaisten puolustajana sekä silloin kuten myöhemminkin suomenjuutalaisten itseoikeutettuna keskushahmona.
Orvoksi jääneellä Stillerillä oli menestyvä vaatetusliike Oy Stiller Ab, jonka toiminnasta hänen vaimonsa Vera Stiller vastasi. Abraham oli sionisti ja kannatti juutalaisvaltion perustamista Palestiinaan. Hänen veljensä oli elokuvaohjaaja Mauritz Stiller, ja hänen lapsenlapsensa on toimittaja Ruben Stiller.
Elokuvaohjaaja Klaus Härö teki Stillerin elämästä Ei koskaan yksin -nimisen elokuvan, joka sai ensi-iltansa 17. tammikuuta 2025.
Kirjallisuutta

Smolar, Rony: Setä Stiller. Valpon ja Gestapon välissä.  Tammi, 2003.
Aiheesta muualla

Rony Smolar: / Stiller (1800–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 14.11.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland
Boijit

Boijit (lat. Boii) olivat kelttiläinen heimo nykyisen Tšekin, Koillis-Itävallan, Länsi-Slovakian ja Länsi-Unkarin alueella. Samalla nimellä tunnettiin myös heimoja Pohjois-Italiassa ja Galliassa, mutta näiden ryhmien yhteys Keski-Euroopan boijeihin ei ole täysin varma. Mahdollisesti kyseessä ovat kuitenkin yhden ja saman heimon eri ryhmät. Boijit kuuluivat tärkeimpiin itäisen kelttiläisen alueen heimoihin ja Böömi eli Boiohaemum (latinaksi Bohemia) ”Boijien kotimaa” on saanut nimensä heidän mukaansa.
Nimi

Nimi boijit (lat. yksikkö Boios, monikko Boii) on johdettu kelttiläisen kantakielen termeistä *bouios, *bouii, jotka merkitsevät lehmiä omistavaa miestä ja viittaavat näin vaurauteen. Nimi lienee viitannut alun perin kelttiläiseen yläluokkaan, eikä niinkään mihinkään tiettyyn heimoon.
Nordenskiöld

Adolf Erik Nordenskiöld
Nordenskiöld (myös Nordenskjöld, Nordensköld tai von Nordenskjöld) on suomalaistaustainen ja Ruotsiin siirtynyt aatelissuku, jossa on ollut useita tiedemiehiä ja tutkimusmatkailijoita.
Suvun varhaisin tunnettu kantaisä on 1600-luvulla uplantilaisen Tierpin pitäjän Nordanåkerin torpassa asunut korpraali Erik Matsinpoika. Hänen poikansa Johan Erik Norberg tuli Ruotsista Suomeen vuonna 1692 alkuaan vapaaherra Fabian Wreden tilanhoitajaksi. Norberg osti useita kartanoita, muun muassa vuonna 1709 Mäntsälästä Frugårdin tilan (aiemmin Nummisten tila), joka säilyi suvun omistuksessa vuoteen 1912 asti (se jaettiin 1700-luvun lopulla Alikartanon ja Ylikartanon tiloiksi). Johan Norbergin pojat Carl Fredrik ja Anders Johan käyttivät sukunimestään muotoa Nordenberg, kunnes heidät aateloitiin vuonna 1751 nimellä Nordenskiöld. Suku jatkui lopulta vain Carl Fredrik Nordenskiöldin jälkeläisistä.
1800-luvulla kolme suvun jäsentä korotettiin Ruotsissa vapaaherroiksi. Carl Fredrik Nordenskiöldin nuorin poika Carl Fredrik nuorempi siirtyi Saksaan, jossa hänen poikansa otettiin vuonna 1893 Preussin aateliin nimellä von Nordenskjöld. Suvun nimestä käytetään eri sukuhaaroissa ainakin neljää eri kirjoitusasua, joista yhden ruotsalaisen vapaaherrasuvun käyttämä muoto Nordenskjöld on nykyään yleisin. Ruotsin ritarihuoneella suvun alkuperäinen numero oli 1912, Suomessa 127. Suomessa suku sammui vuonna 1937.
Kirjallisuutta

Kalleinen, Kristiina: Kuninkaan ja keisarin Nordenskiöldit.  (Historiallisia tutkimuksia, 263)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014.  ISSN 0073-2559  ISBN 978-952-222-523-8  (Verkossa vapaasti luettavissa ja ladattavissa)
Sotilasarvot Tšekin asevoimissa

Tšekin sotilasarvot jaetaan upseereihin ja muihin. Viimeisimmät uudistukset järjestelmiin tehtiin vuonna 2011 Naton yhtenäisten standardien mukaisesti.
Upseerit

| Sotilasarvo (tšekiksi)> Suomeksi | Armádní generál> Armeijakenraali | Generálporučík> Kenraaliluutnantti | Generálmajor> Kenraalimajuri | Brigádní generál> Prikaatikenraali | Plukovník> Eversti | Podplukovník> Everstiluutnantti | Major> Majuri | Kapitán> Kapteeni | Nadporučík> Yliluutnantti | Poručík> Luutnantti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Maavoimat: 
Ilmavoimat: 
Lähde:
Muut

| Sotilasarvo (tšekiksi)> Suomeksi | Štábní praporčík> Ylisotilasmestari | Nadpraporčík> Sotilasmestari | Praporčík> Ylivääpeli | Nadrotmistr> Vääpeli | Rotmistr> Alivääpeli | Rotný> Ylikersantti | Četař> Kersantti | Desátník> Alikersantti | Svobodník> Korpraali | Vojín> Sotamies |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Maavoimat: 
Ilmavoimat: 
Lähde: