Ahlaisten taistelut
Sotatoimet > Punaisten viimeiset hyökkäykset

Punaisten läntisen rintaman komentajaksi tuli 6. maaliskuuta helsinkiläinen maalari Kustaa Salminen, joka oli saanut uuden hyökkäyskäskyn Tampereen esikuntapäälliköltä Hugo Salmelalta. Hän keskitti Anttooran ja Noormarkun väliselle 25 kilometrin linjalle noin 1 700 miestä, joista noin 600–700 oli Porin edustan saarilla ja Ahlaisten saaristossa, noin 500 mantereella Ahlaisten kirkonkylän eteläpuolella ja loput sisämaassa. Rintamapäällikkönä toimi nyt H. J. Eloranta. Hyökkäys käynnistyi 9. maaliskuuta, jolloin punaiset miehittivät Ahlaisten edustalla olevia pikkusaaria ja yrittivät Lampaluodosta ampuneen 3 tuuman tykin tukemana myös maihinnousua useassa eri paikassa. Ensimmäinen yritys tehtiin Sandön kohdalla, mutta jääkäriluutnantti Karl Soveliuksen johtamat valkoiset torjuivat hyökkäyksen. Tämän jälkeen punaiset kiersivät Fiskön, Giselön ja Ämttöön rannoilla, mutta eivät onnistuneet tekemään läpimurtoa, jollaista yritettiin myös Porin maalaiskunnan alueella Kellahdessa ja Lyttylässä.
Kun Pohjois-Pohjanmaan suojeluskuntalaiset saivat 13. maaliskuuta käskyn siirtyä Hämeen rintamalle Tampereen valtausta varten, jäi Ahlaisiin enää 500 valkoista. Heistä noin 300 oli rannikolla Sandössä ja parisataa kirkonkylässä sekä Lampissa. Sandön joukkoja komensi Karl Sovelius, kirkonkylän joukkoja Paavo Talvela ja Lampin joukkoja entinen Venäjän armeijan luutnantti Severi Kanerva. Punaiset yritettiin saada vetäytymään puolustusasemiin tekemällä iskut Anttooran ja Pastuskerin saariin. Jääkäriyliluutnantti Gunnar von Hertzen johti Pastuskeriin hyökännyttä hiihto-osastoa, joka onnistui yllättämään punaisten huonosti vartioidun majapaikan. Lopulta valkoiset lyötiin takaisin ja yhteenotossa kaatui hänen lääkärinä toiminut veljensä Karl von Hertzen.
Seuraavana päivänä punaiset hyökkäsivät Ahlaisten kirkonkylään ja Lamppiin yhteensä 900 miehen voimin. Kirkonkylässä kranaatit viuhuivat tuntikausia talojen yli aiheuttamatta kuitenkaan vahinkoja. Yksi ammus osui kirkkoon, mutta jäi suutariksi ja päätyi räjähtämättä kattopurujen sekaan. Läpimurto oli lähellä onnistua kirkonkylän tuntumassa Navettoviikissä, mutta Paavo Talvelan johdolla tehty vastaisku pysäytti lopulta punaisten etenemisen ja hyökkäys päättyi pimeän tullen. Lampissa oli tuolloin vain 40 valkoista, joiden kiertäminen olisi onnistunut punaisilta helposti. He eivät kuitenkaan olleet tietoisia vihollisen todellisesta vahvuudesta ja valkoiset ehtivät lähettää paikalle jääkärivänrikki Aarne Peltosen komentaman Turun komppanian, joka oli aikaisemmin osallistunut Pomarkun taisteluihin. Taistelut Lampissa jatkuivat 16. maaliskuuta saakka, kunnes punaiset perääntyivät Noormarkkuun. Tämän jälkeen tilanne Ahlaisten rintamalla muuttui asemasodaksi, jonka aikana tapahtui vain joitakin tiedustelupartioiden välisiä kahakoita. Molemmat osapuolet ampuivat myös tykistötulta toistensa asemiin. 23. maaliskuuta punaiset suunnittelivat vielä yhtä hyökkäystä Lampaluodosta käsin, mutta kelirikon vuoksi sitä oli enää mahdotonta toteuttaa. Jäätilanteen johdosta punaisten oli myös pakko aloittaa joukkojensa evakuointi Ahlaisten saaristosta Porin edustan suurempiin saariin.
Merikarvialla järjestettiin 13.–15. maaliskuuta Vaasan senaatin kuukautta aikaisemmin antaman asevelvollisuusasetuksen mukaiset kutsunnat. Niihin osallistui ainoastaan vajaa puolet asevelvollisista, kun suurin osa ei halunnut liittyä valkoiseen armeijaan. 24. maaliskuuta Pietarista paennut Yhdysvaltain suurlähetystön henkilökunta ylitti rintamalinjan Lampaluodossa Kustaa Salmisen luvalla, ja jatkoi matkaansa Tornion kautta Ruotsiin. Ranskan, Ison-Britannian ja Tanskan suurlähetystöjen henkilökunta ylitti rintamalinjan maaliskuun aikana Lampissa.