stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krypto (sanaristikko)

Krypto on sanaristikko, jossa vihjeet ovat vastausruutuihin merkittyjä kirjainten koodimerkkejä. Yleensä kryptossa on niin monta koodinumeroa kuin siinä on eri kirjaimia, tavallisesti ykkösestä alkaen. Vihjeeksi on koodimerkkien lisäksi usein annettu myös kuvallinen vihje. Kokonaan vihjeetöntä kryptoa kutsutaan sokkokryptoksi. Esimerkiksi kryptossa voi olla pääkuvassa siili ja siitä lähtevässä sanassa numerot 1,2,2,3,2. Tästä voi päätellä, että jokaiseen ruutuun, jossa on numero 1, pannaan S, kakkosen sisältäviin ruutuihin I ja L ruutuihin, joissa on numero 3. Seuraavat kirjaimet pitää päätellä näiden kuvasta saatavien kirjainten perusteella. Jos tehtävässä on vaikkapa sana 1,2,2,4,2, nelonen voi olla P tai R (sana tällöin siipi tai Siiri). Nettikryptoissa on yleensä mukana sovellus, joka täyttää kaikki samannumeroiset ruudut, kun panee yhteen niistä kirjaimen.
Kryptoja on Suomessa julkaistu 1960-luvulta lähtien. Iisakin Julkaisut Oy perusti 1970-luvulla Krypto-nimisen lehden, joka oli Suomessa ensimmäinen laatuaan. Se ilmestyi vain muutaman vuoden. Semicin sen kilpailijaksi perustama Krypto Ristikko lopetettiin samoihin aikoihin. Vajaan 20 vuoden ajan ei Suomessa ilmestynyt yhtään kryptoihin erikoistunutta lehteä. Uuden buumin aloitti Ten Point Press Oy vuonna 1995 startatessaan Pelikaani-ristikkolehtiperheen neljännen julkaisun, Krypto Pelikaanin. Nykyisinmilloin? Suomessa ilmestyy toistakymmentä kryptoihin erikoistunutta tehtävälehteä.
Ensimmäisenä Suomessa julkaistuna kryptona voidaan kuitenkin pitää ruotsinkielisessä lastenlehdessä Nya Trollsländanissa ("Uusi Sudenkorento") 17.9.1887 julkaistua pikkutehtävää, jonka nimi oli virheellisesti Anagrammer ("Anagrammit") – kaksi viikkoa myöhemmin julkaistussa ratkaisussa nimeksi oli vaihdettu Diamantgåva ("Timanttiarvoitus"). Ruudukko oli pelikorttien ruudun kaltainen kärjellään seisova neliö. Krypto-sanaa ei tuolloin edes ollut olemassa ruotsiksikaan.
Aiheesta muualla

Sanaristikot.net, Sanaris Oy:n sanaristikkosivusto, jossa myös kryptoja päätteellä ratkottavaksi
Erkki Vuokila: Sanaristikot (MMM Kansalaisen tietokirjat), s. 29-37.  Otava, 2004.  ISBN 951-1-18867-4  Kirjassa opetetaan myös ratkomaan kryptoja
Barbara Kruger

| Barbara Kruger> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. marraskuuta 1945 (ikä 78) Newark
Ammatti:  taidemaalari
Taiteilija
Salanimi:  Ḳruger, Barbara
Ala:  käsitetaide, graafinen suunnittelu
Taidesuuntaus:  feministinen taide, käsitetaide ja nykytaide
Kuuluisimpia töitä:  I Shop Therefore I Am (1987), Your Body is a Battleground (1985), You Are Not Yourself (1981), Untitled (You Invest in the Divinity of the Masterpiece) (1982)
Palkinnot
 Kultainen leijona -palkinto 2005 Venetsian biennaalissa 
Barbara Kruger (s. 1945) on yhdysvaltalainen taidemaalari, installaatio- ja käsitetaiteilija. Monet työt liittyvät feministiseen taiteeseen.
Kruger tekee teoksia usein rakennusten seinille, julkisiin tiloihin ja kadulle. Työt perustuvat usein valokuviin, mainoksiin tai uutiskuviin. Kuvaan liittyy käsitteellinen iskulause, joka kyseenalaistaa mainosten ja propagandan kieltä. Teosten väriasteikko on usein musta-puna-valkoinen poliittisen ja demagogisen kuvan perinnettä seuraillen. Tekstityypeistä hän suosii futuraa ja helveticaa. Tavallisia sanoja teksteissä ovat pronominit kuten "you", "your", "I", "we", the "they".
Tekstit esittävät kysymyksiä feminismiin, konsumerismiin, yksilön itsemääräämisoikeuksiin ja toiveisiin liittyen, esimerkiksi “I shop therefore I am” tai “Your body is a battleground."
Krugerin teos, Australian Center for Contemporary Art, Melbourne, Australia.
Krugerin teos Belief+Doubt 2012, Hirshhorn Museum Washington.
Krugerin teos "Empatia" Bellas Artes -metroasemalla Mexico Cityssä.
"Empatia", Bellas Artes -metroasema.
Krugerin teos Buenos Airesissa.
Krugerin ja Roberto Barnin teos Lazzerinin kirjaston luona.
Kirjallisuutta

Kate Linker: Love for Sale, 1996
Thinking of You, The Museum of Contemporary Art, Los Angeles 1999
Angela Vettese: Barbara Kruger, 2002
Barbara Kruger a& Lisa Phillips: Money Talks, 2005
Barbara Kruger by Barbara Kruger, Rizzoli 2010
Aiheesta muualla

Barbara Kruger MoMAn kokoelmissa
Public Broadcasting Service
Fanisivusto
Broad Art Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)
Krugerin teoksia käsittelevä sivu
Hiekan taidemuseo

| Hiekan taidemuseo |
| --- | --- |
 Hiekan taidemuseo marraskuussa 2010
Tyyppi:  Taidemuseo 
Osoite:  Pirkankatu 6 Amuri, Tampere
Sijainti:  Tampere 
Perustettu:  1931
Ylläpitäjä:  Kustaa Hiekan Säätiö
Johtaja:  Carita Kivioja, 2022–
Kotisivut:  Hiekan taidemuseo
Koordinaatit:  61°29′52″N, 23°44′54″E
 fiHiekan taidemuseo 
     
Hiekan taidemuseo on Tampereella Amurin kaupunginosassa sijaitseva Suomen vanhin yksityinen taidemuseo. Sen on perustanut teollisuusneuvos ja kultaseppä Kustaa Hiekka vuonna 1931.
Historia

Kustaa Hiekka oli mukana perustamassa vuonna 1908 avattua Hämeen museota, joka oli Tampereen ensimmäinen museo. Perehtyessään museotoimintaan Hiekka alkoi pohtia, voisiko hän perustaa keräämälleen kokoelmalle oman museon. Hän hioi suunnitelmaa yhdessä ystävänsä kihlakunnantuomari Evert Tähkäpään kanssa. Molemmat uskoivat taiteen sivistävään vaikutukseen. Hiekka oli myös isänmaallinen ihminen, joka halusi kehittää kotimaataan ja varsinkin Tamperetta.
Museotaan varten Hiekka rakennutti Pirkankadulle tiilitalon, jonka piirsi arkkitehti Oiva Viljanen. Uusklassinen rakennus valmistui vuonna 1928, ja se oli ensimmäinen museoksi suunniteltu rakennus Tampereella. Museota ylläpitämään perustettiin vuonna 1931 Kustaa Hiekan Säätiö. Museon avajaisia vietettiin 31. lokakuuta 1931.
Hiekka asui museorakennuksen kolmannessa kerroksessa kuolemaansa, vuoteen 1937 saakka. Hän lahjoitti omaisuutensa Kustaa Hiekan Säätiölle. Myös säätiön ensimmäinen puheenjohtaja Evert Tähkäpää testamenttasi museolle oman taidekokoelmansa.
Kokoelmat

Hiekan taidemuseon monipuolisiin kokoelmiin kuuluu perinteisen kuvataiteen lisäksi mm. huonekaluja, peilejä, kelloja, rahoja, mitaleja, hopeaa, tinaa, lasia ja kansatieteellistä esineistöä. Hiekka oli intohimoinen keräilijä, joka toi ulkomailta hyvin erikoisiakin matkamuistoja. Museon haltuun on tällä tavoin kulkeutunut samuraimiekkoja, saharausku ja jopa muumion käsi.
Kuvataidekokoelman pääosan muodostaa suomalainen taide, jota on 1850-luvulta nykyaikaan asti. Mukana on teoksia muun muassa Ferdinand von Wrightiltä, Hjalmar Munsterhjelmilta, Akseli Gallen-Kallelalta, Eero Järnefeltiltä, Pekka Haloselta, Hugo Simbergiltä  ja Magnus Enckelliltä. Paikallisista taiteilijoista ovat edustettuina esimerkiksi Gabriel Engberg, Kaarlo Vuori, Lennu Juvela, Kauko Salmi, Marra Lampi ja Anna Alapuro.
Aiheesta muualla

Hiekan taidemuseo
Kustaa Hiekan kokoelmat avataan tänään yleisölle, Aamulehti, 05.06.1932, nro 150, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Hiekan taidemuseo (Q11862518)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: taidemuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tampere
katuosoite: Pirkankatu 6, 33210 Tampere
koordinaatit: 61°29′52″N 23°44′54″E﻿ / ﻿61.4978°N 23.7483°E﻿ / 61.4978; 23.7483
Hiekkalahti

Hiekkalahti on Valtimon kirkonkylän pohjoinen osa ja teollisuusalue, Nurmeksen Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Siellä sijaitsee myös Joensuun–Kontiomäen radalla sijainnut, nykyisin lakkautettu Hiekkalahden rautatieasema. Asema on ollut merkittävä puutavaran varastointi- ja lastauspaikka. Henkilöliikenne rataosalla Nurmes–Kontiomäki loppui vuonna 1993. Hiekkalahdessa on ollut Valtimon merkittävintä yritystoimintaa teollisuusalueella ja siellä sijaitsee teollisuushalleja. Hiekkalahti on myös merkittävä risteyspaikka: Joensuun–Kajaanin tiestä eli valtatiestä 6 erkanevat tiet sekä Kuhmoon että Rautavaaralle.
Nähtävyyksiä

Hiekkalahden ortodoksinen rukoushuone
Yrityksiä ja palveluja

Hiekkalahden Matkailutila
huoltoasema Valtatie 6:n varrella
Valtimo Components Oyj
Aiheesta muualla

Valtimon kunnan sivut
Kreikkalainen teatteri (arkkitehtuuri)

Dodonan teatteri.
Teatteri (m.kreik. θέατρον, theatron, joon.kreik. θέητρον, theētron; ”katselupaikka”; lat. theatrum) oli antiikin kreikkalaiselle arkkitehtuurille tyypillinen rakennus, jota käytettiin paitsi kreikkalaisen teatterin tragedioiden ja komedioiden esityksiin, myös muun muassa kansankokouspaikkoina.
Kreikkalaisia teattereita tunnetaan yli 300 kappaletta, ja niistä arkeologisesti noin 250. Teatterit kehittyivät muotoonsa klassisella kaudella 400–300-luvuilla eaa. Niistä tuli erityisesti klassisen kauden lopulla ja hellenistisellä kaudella kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden tyypillinen rakennustyyppi kautta koko kreikkalaisen maailman. Teattereita oli usein myös merkittävillä pyhäkköalueilla kaupunkien ulkopuolella. Roomalaisella kaudella kreikkalainen teatteri vaikutti roomalaisten teatterirakennusten kehitykseen.
Kreikkalainen teatteri oli käytännössä aina puolikaaren muotoinen. Sen keskiössä oli pyöreä orkhestra eli kuoron (khoros) esiintymisalue. Kreikkalaisia teatterirakennuksia kutsutaan joskus virheellisesti ”amfiteattereiksi”, mutta tämä ei vastaa sanojen alkuperäistä merkitystä. Amfiteatteri viittaa aina nimensä mukaisesti rakennukseen, jossa katsomo kiersi esiintymisalueen kauttaaltaan, ja oli tyypillinen roomalaisille näytännöille rakennetuissa teattereissa, ei koskaan kreikkalaisissa näytelmäteattereissa. Roomalaiset amfiteatterit olivat enemmän sukua kreikkalaisille stadioneille.
Historia > Arkaainen kausi

Kreikkalaiset teatterirakennukset kehittyivät kreikkalaisen teatterin kehityksen myötä, Dionysos-jumalan kunniaksi esitettyjen näytäntöjen esityspaikoiksi. Näytännöt koostuivat aluksi kuorotansseista, joita esitettiin pyöreällä kuoron eli khoroksen tanssipaikalla, orkhestralla (ὀρχήστρα). Näytteleminen ei näin eronnut aluksi kuoron toiminnasta. Yleisö ei alun perin eronnut kuorosta. Erillisten kuorojen käytön kehityttyä tuli tarpeelliseksi erottaa se yleisöstä omaan kehäänsä, joka voitiin ympäröidä kivillä. Tällaisen orkhestra-kehän keskellä sijaitsi Dionysokselle omistettu alttari.
Niin kauan kun näytelmissä oli kuoron lisäksi vain yksi näyttelijä, tämä saattoi puhutella kaikkia kehän ympärillä eri puolilla olleita ihmisiä. Kun Aiskhylos lisäsi näytelmiin toisen näyttelijän, yleisön oli parempi olla jollakin tietyllä puolella orkhestraa. Seurauksena katselijat järjestettiin suunnilleen puolikaareen orkhestran toiselle puolelle. Orkhestra säilyi edelleen varattuna kuorolle, kun taas näyttelijät esiintyivät sen toisella puolella eli orkhestran takana katsomoa kohti. Näyttelijöiden takana oli teltta tai pieni näyttömärakennus (skēnē), jossa he saattoivat vaihtaa asua. Se voitiin peittää esitykseen sopivalla puuseinällä, joka toimi kulissina (proskēnion).
Teatteri sai mitä ilmeisimmin alkunsa Ateenasta. Teatterirakennukset kehittyivät arkaaisen kauden lopulla 500-luvun eaa. loppupuolella. Tältä ajalta ovat peräisin varhaisimmat tunnetut teatterit, Dionysoksen teatteri Ateenassa sekä Thorikoksen demoksen teatteri itäisessä Attikassa. Viimeksi mainitun katsomoratkaisu on sen historian vuoksi erikoinen, sillä se on alun perin koostunut suorista istuinriveistä, ja laajentamisen kautta se on saanut pitkänomaisen muodon.
Historia > Klassinen kausi

Klassisella kaudella katsomon muodoksi vakiintui puolikaari. Alkuvaiheessa yleisö istui teattereissa luonnonrinteessä. Myöhemmin näytäntöjä varten alettiin rakentaa ensin tilapäiset ja sitten pysyvämmät puiset katsomot, ja lopulta kivisiä istuinrivejä ainakin katsomon etuosaan. Näyttelijöiden määrän lisääntyessä Aiskhyloksen ja Sofokleen aikana, näytteleminen siirtyi vaiheittain skenen eteen rakennetulle proskenionille eli näyttämölavalle, ja orkhestra jäi kuoron käyttöön. Nyt skēnē tarkoitti teatterin sitä osaa, joka kuului näyttelijöille, siinä missä orkhestra kuului kuorolle.
Kokonaan kivestä rakennettuja teattereita alettiin rakentaa klassisen kauden jälkimmäisellä puoliskolla 300-luvulla eaa. Dionysoksen teatteri uusittiin kivistä rakennetuksi vuonna 342 eaa. Viimeistään myöhäiseltä klassiselta kaudelta noin 330 eaa. lähtien rakennetut teatterit olivat kokonaan kivisiä. Monia teattereita myös laajennettiin lisäämällä takaosaan lisää istuinrivejä.
Kreikkalaisen maailman suurin teatteri Megalopoliin teatteri rakennettiin noin vuonna 370 eaa. Siihen mahtui noin 20 000–21 000 katsojaa. Muita suuria teattereita olivat muun muassa Argoksen teatteri (n. 16 000–20 000 katsojaa), Dodonan teatteri (n. 17 000 katsojaa) ja Syrakusan teatteri (n. 14 000–17 000 katsojaa). Dionysoksen teatteriin mahtui vuonna 330 eaa. tehdyn laajennoksen jälkeen noin 17 000 katsojaa. Tunnetuimpiin kuuluva ja parhaiten säilynyt kreikkalainen teatteri Epidauroksen teatteri rakennettiin noin 350–300 eaa. Siihen mahtui suurimmillaan noin 13 000–15 000 katsojaa.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Hellenistisellä kaudella teattereita alettiin rakentaa yhä laajemmin kautta koko kreikkalaisen maailman sekä myös hellenisoituneille ei-kreikkalaisille alueille. Roomalaisella kaudella kreikkalainen teatterirakennus antoi mallin roomalaisille teattereille sekä niitä pienemmille odeioneille eli musiikkiteattereille. Monet kreikkalaiset teatterit uusittiin roomalaisen mallin mukaisiksi, ja katsomosta tehtiin jyrkempi ja orkhestrasta kokoympyrän sijaan puoliympyrän muotoinen. Niiden näyttämörakennukset rakennettiin näyttäviksi ja monikerroksisiksi, ja ne koristeltiin pylväillä ja syvennyksissä olleilla veistoksilla. Myöhemmällä roomalaisella kaudella osa teattereista muutettiin, erillisen amfiteatterin puuttuessa, roomalaisen maun mukaisiin gladiaattori- ja eläinnäytäntöihin sopiviksi lisäämällä orkhestran ja katsomoon väliin katsojia suojaava aitaus.
Historia > Arkeologia ja myöhempi käyttö

Kreikkalaiset teatterit tulivat paremmin tunnetuksi rakennuksina 1800-luvulla Ateenan Dionysoksen teatterin kaivausten jälkeen. Tämän jälkeen teattereita on kaivettu esiin lukuisista paikoista, mikä on tuonut esille sen, kuinka tärkeä rakennustyyppi teatterit olivat itseään kunnioittaneille kaupungeille. Monissa kaupungeissa teatterit ovat parhaiten säilynyt rakennus, koska ne ovat olleet suurikokoisia ja katsomo on ollut usein kaiverrettu luonnonrinteeseen, jolloin ne eivät ole kadonneet yhtä helposti rakennusosien uulleenkäytössä tai täyttämisen tai eroosion seurauksena kuin muut rakennukset. Vielä 1800-luvulla oli näkyvissä jäänteitä useista sittemmin lähes jäljettömiin kadonneista teatterirakennuksta, ja siksi monet varhaisten tutkijoiden kirjoitukset ovat arvokkaita näiden tuntemisen kannalta. Arkeologian lisäksi teattereiden sijainneista on saatu tietoa antiikin ajan kirjailijoilta sekä piirtokirjoituksista.
Nykyisin monia kreikkalaisia teattereita on kunnostettu, ja niitä käytetään jälleen sekä antiikin aikaisten näytelmien uudelleenesityksiin että muihin kulttuuritapahtumiin. Tällaisessa käytössä ovat muun muassa Epidauroksen teatteri, jota käytetään Ateenan ja Epidauroksen festivaaleilla, sekä Syrakusan teatteri.
Käyttö ja sijainnit

Kreikkalaisiin teattereihin kokoonnuttiin katsomaan teatteriesityksiä, jotka olivat yleensä osa Dionysokselle omistettua uskonnollista juhlaa ja näytelmäkilpailuita. Tunnetuin on Ateenassa järjestetty Dionysia-juhla, jonka näytelmät esitettiin Dionysoksen teatterilla. Näytelmäjuhliin kuului tragedioiden, komedioiden ja satyyrinäytelmien esityksiä.
Näytelmien lisäksi teattereita käytettiin usein myös ekklesiasterioneina eli kansankokousten kokoontumispaikkoina. Ateenassa kansankokous ekklesia siirtyi lopulta Pnyksiltä kokonaan Dionysoksen teatterille.
Käyttötarkoitusten vuoksi teattereita oli erityisesti kaupungeissa, joiden kulttuuriseen, uskonnolliseen ja poliittiseen elämään kuuluivat keskeisesti näytelmäkilpailut, ja jotka olivat muutenkin mukana kreikkalaisen kulttuurielämän kehityksessä tältä osin; joissa oli valtiomuoto, johon kuuluivat suuret kansankokoukset, joihin teatteria voitiin myös luontevasti käyttää; ja joissa oli tarpeeksi suuri väestöpohja ja tarpeeksi varoja teatterin rakentamiseksi. Näin teatteri oli erityisesti suurten demokraattisesti tai oligarkisesti hallittujen kaupunkien rakennus.
Teattereita tunnetaan erityisen paljon Keski-Kreikasta, Vähän-Aasian kreikkalaisalueilta, Sisiliasta ja Etelä-Italian Suur-Kreikasta. Niitä oli melko paljon myös Lähi-idässä ja Epeiroksessa. Suhteellisen vähän teattereita vaikuttaa olleen sen sijaan Lakoniassa, Messeniassa, Thessaliassa, Makedoniassa, Khalkidikella, Traakiassa ja Kyproksella. Kreetalta ei tunneta yhtään teatteria ennen roomalaista kautta.
Kaupunkien lisäksi teattereita oli usein merkittävillä pyhäkköalueilla silloinkin, kun alue sijaitsi kauempana kaupungeista. Tällaisia ovat muun muassa Amfiaraion, Epidauroksen Asklepieion, Isthmia ja Muusien laakso. Toisaalta muun muassa Nemeasta ja Olympiasta ei tunneta teatteria. Teattereita oli myös lähellä kaupunkeja sijainneilla pyhäkköalueilla, kuten Delfoin ja Dodonan pyhäkköalueet sekä Samothraken Suurten jumalten pyhäkkö. Pyhäkköalueilla teattereita käytettiin paikallisten kulttien juhlissa.
Attikassa teattereita tunnetaan Ateenan kaupunkikeskuksen lisäksi monista demoksista. Niillä oli omat pienemmät teatterinsa, joita käytettiin paikallisiin esityksiin ja harjoituksiin, sillä näytelmäkilpailuissa kilpailivat eri fylejen kuorot. Demosten teattereita käytettiin oletettavasti myös paikallispolitiikassa. Esimerkkejä Attikan demosten teattereista ovat Thorikoksen teatteri sekä Aiksonen, Eleusiin, Euonymonin, Ikarionin, Pireuksen, Rhamnuksen ja Sfettoksen teatterit. Myös muiden alueiden demoksilla tiedetään olleen teattereita; tällaisia ovat muun muassa Kosin demos Halasarna ja Kyrenen demos Apollonia.
Arkkitehtuuri

Kreikkalaiset teatterit olivat kattamattomia ulkoilmateattereita, jotka oli useimmiten rakennettu luonnonrinteeseen. Ne sijaitsivat usein kaupungin akropoliin rinteessä tai muulla kukkulalla. Rakennusten hallitsevin osa, varsinkin arkeologisissa jäänteissä, on puoliympyränmuotoinen tai oikeammin hieman pidempi, hevosenkengänmuotoinen porrastettu katsomo, joka kiertyy pyöreän orkhestran ympärille. Skene-rakennukset ovat säilyneet yleensä huonommin.
Teatteiden arkkitehtuurissa oli joitakin yhtäläisyyksiä buleuterioneihin ja odeioneihin. Buleuterionit olivat kuitenkin yleensä pienempiä ja odeionit varustettu katolla, jolloin ne on helppo erottaa arkeologisesti teattereista.
Arkkitehtuuri > Osat

Klassisen kreikkalaisen, 300-luvulla eaa. kivestä rakennetun tyypillisen teatterirakennuksen osat olivat:
Kreikkalaisen teatterin rakenne.
Orkhestra (ὀρχήστρα, orkhēstra) – Teatterin keskiössä ollut useimmiten pyöreä alue, jossa kuoro tanssi ja lauloi.
Thymele (θυμέλη, thymelē) – Orkhestran keskellä ollut Dionysoksen alttari ja/tai sen lähellä ollut koroke kuoronjohtajalle.
Parodoi (πάροδοι; yks. πάροδος, parodos) tai eisodoi (εἴσοδοι; yks. εἴσοδος, eisodos) – Sisääntulokäytävät yleisölle ja erityisesti kuorolle sen saapuessa orkhestralle.
Näyttämörakennelmat
Skene (σκηνή, skēnē) – Näyttämön takaseinän muodostanut rakennus. Alun perin näyttelijöiden pukusuojana toiminut teltta, proskenionin kehittymisen jälkeen monumentaalisempi näyttämörakennus, jossa oli tilat näyttelijöille ja tarvikkeille ja joka toimi samalla kulissina.
Proskenion (προσκήνιον, proskēnion) – Näyttämö näyttämörakennuksen etuosassa. Alun perin näyttelijät esiintyivät maan tasalla suoraan skenen edessä. 300-luvulla eaa. proskenion korotettiin pylväiden varaan näyttämölavaksi. Lopulta se kehittyi kaksikerroksiseksi, niin että alemmalla osalla oli katto ja ylempään johti useita ovia.
Hyposkenion (ὑποσκήνιον, hyposkēnion) – Proskenionin etuseinä tai alaosa.
Episkenion (ἐπισκήνιον, episkēnion) – Myöhemmissä vaiheissa näyttämörakennuksen ylempi kerros.
Thyromata (θυρώματα, thyrōmata; yks. θύρωμα, thyrōma) – Skenen tai episkenionin julkisivussa olleet ovet tai luukut.
Paraskenia (παρασκήνια, paraskēnia; yks. παρασκήνιον, paraskēnion) – Proskenionin sivuilla olevat skenestä katsomoon päin työntyvät siipiosat.
Ekkyklema (ἐκκύκλημα, ekkyklēma) - Pyörillä varustettu lava esimerkiksi sivuhahmojen tuomiseksi näyttämölle.
Mekhane (μηχανή, mēkhanē) - Nostokurki esimerkiksi jumalten ilmestymistä tai lentokohtauksia varten.
Katsomo (θέατρον, theatron tai κοῖλον, koilon, lat. cavea)
Proedriai (προεδρίαι; yks. προεδρία, proedria) – Ensimmäisen rivin istumapaikat varattuna Dionysoksen patsaalle, papistolle ja muille arvohenkilöille, vrt. roomalaisen teatterin ima cavea.
Kerkides (κερκίδες; yks. κερκίς, kerkis; lat. cunei, yks. cuneus) – Istuinsektorit, joiden kummallakin puolella oli pystysuuntaiset portaat.
Klimakes (κλίμακες; yks. κλῖμαξ, klimaks) – Portaat, jotka jakoivat katsomon sektoreihin.
Diazomata (διαζώματα, diazōmata; yks. διάζωμα, diazōma) – Leveät poikittaissuuntaiset käytävät, jotka jakoivat katsomon alempaan ja ylempään osaan ja helpottivat kulkua katsomon eri osiin.
Epitheatron (ἐπιθέατρον) – Katsomon ylempi osa diazoma-käytävän yläpuolella, vrt. roomalaisen teatterin summa cavea.
Arkkitehtuuri > Osat > Orkhestra

Orkhestra (ὀρχήστρα) eli kuoron tanssi- ja laulupaikka, ”tanssitanner”, oli teatterin alkuperäinen muoto. Se oli myös klassisen kauden teattereissa pyöreä muistumana vanhemmista ajoista, jolloin kuoro muodosti piirin Dionysoksen alttarin ympärille. Alun perin orkhestralla esiintyivät kuoron lisäksi myös näyttelijät. Proskenionin kehittymisen jälkeen orkhestra jäi kuorolle tarkoitetuksi alueeksi proskenionin ja katsomon väliin.
Orkhestran keskipiste oli joskus merkitty joko kuopalla tai kivellä. Se merkitsi samalla uhripaikkaa. Sana thymele (θυμέλη, thymelē) esiintyy usein teattereiden yhteydessä, mutta sen tarkka merkitys näin käytettynä on epäselvä. Yleensä se tulkitaan Dionysoksen alttariksi. Toisen näkemyksen mukaan sana siirtyi merkitsemään alttarin lisäksi orkhestralla ollutta koroketta, jolla oli sekä alttari että tilaa kuorolle. Orkhestraa ympäröi usein kaivanto, jonka tarkoitus oli johdattaa sadevesi pois. Se oli katettu kiveyksellä katsomoon johtaneiden portaiden kohdalta.
Tunnettuja teattereita

Eräitä tunnettuja kreikkalaisia teattereita ovat muun muassa:
Aigain teatteri
Aigeiran teatteri
Amfiaraionin teatteri
Argoksen teatteri
Assoksen teatteri
Delfoin teatteri
Deloksen teatteri
Didyman teatteri
Dionin teatteri
Dionysoksen teatteri, Ateena
Dodonan teatteri
Efesoksen teatteri
Eliin teatteri
Epidauroksen teatteri
Epidauroksen pieni teatteri
Eretrian teatteri
Filippoin teatteri
Halikarnassoksen teatteri
Khersonesoksen teatteri
Knidoksen teatteri
Korintin teatteri
Larissan ensimmäinen teatteri
Larissan toinen teatteri
Lindoksen teatteri
Magnesian teatteri
Megalopoliin teatteri
Messenen teatteri
Metapontionin teatteri
Miletoksen teatteri
Pergamonin teatteri
Prienen teatteri
Samoksen teatteri
Segestan teatteri
Sikyonin teatteri
Spartan teatteri
Stratoksen teatteri
Syrakusan teatteri
Tauromenionin teatteri
Thorikoksen teatteri
Zean teatteri, Pireus
Argoksen teatteri.
Delfoin teatteri.
Deloksen teatteri.
Dionysoksen teatteri, Ateena.
Epidauroksen teatteri.
Larissan ensimmäinen teatteri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kreikkalaiset teatterit Wikimedia Commonsissa
Ateenan Dionysoksen teatteria.
Thorikoksen teatteri.
Roomalaiseksi teatteriksi uusittu Tauromenionin (Taorminan) teatteri.
Prienen teatterin orkhestraa ja eturivin proedria-istuimia.
Amfiaraionin teatterin proskenionin jäänteet.
Epidauroksen teatterin katsomoa.
Paavo Hietala

Paavo Iisakki Hietala (26. syyskuuta 1919 Lapua – 18. syyskuuta 1984 Lapua) oli suomalainen painija, jonka huippuvuodet ajoittuivat 1940-luvun lopulle. Jo aktiivivuosinaan hän toimi Lapuan Virkiän puheenjohtajana (1947–53).
Saavutuksia

Olympiakisoissa neljäs sija vapaapainissa Lontoon kisoissa 1948 (sarja 62 kg)
EM-pronssia vapaapainissa 1946 (sarja 62 kg)
Suomen mestari vapaapainissa 1946–48 ja 1950 (sarja 62 kg)
Suomen mestari kreikkalais-roomalaisessa painissa 1947–48 (sarja 62 kg)