stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sikorsky S-61

| Sikorsky S-61 |
| --- | --- |
 HeliJetin S-61N Vancouverin lentoasemalla.
Kuvaus
Valmistaja:  Sikorsky Aircraft
Sikorsky S-61L
Sikorsky S-61 on Sikorskyn SH-3 Sea King -helikopterin siviiliversio. Siitä on kaksi mallia, S-61L ja S-61N. Ne ovat kaksi yleisimmin käytettyä liikennehelikopteria ja öljynporauslauttojen tukitoiminnoissa käytettyä helikopteria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sikorsky S-61 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sikorsky S-61
Käännös suomeksi
Sigurd

Ramsundin kaiverruksen (n. 1030, Ruotsi) pohjalta tehty piirros kuvaa, kuinka (5) Sigurðr tappaa suurta kulta-aarretta vartioineen Fáfnir-lohikäärmeen, (1) paistaa sitten sen sydäntä ja maistaa siitä tihkunutta verta ja alkaa näin ymmärtää lintujen kieltä. (2) Linnut varoittavat Sigurðria: Sigurðrin miekan takonut seppä Reginn, joka on Sigurðrin kasvatusisä mutta myös Fáfnirin veli, suunnittelee Sigurðrin surmaamista. Tällöin (3) Sigurðr surmaa Reginnin ja (4) ottaa Fáfnirin kulta-aarteen itselleen ja lastaa sen ratsunsa Granin selkään. Vasemmalla on kuvattuna (6) Reginnin ja Fáfnirin veli, saukonhahmoinen Otr, jonka taposta Fáfnirin omima ja Reginniltä eväämä kulta-aarre oli maksettu verirahana.
Sigurd tai Sigurd Fafnesbane (muinaisnorjaksi Sigurðr) on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä sankari. Sigurd onnistuu tappamaan lohikäärme Fafnirin ja saa haltuunsa tämän aarteen. Sigurd esiintyy useissa Vanhemman Eddan sankarirunoissa sekä Völsungain saagassa ja Þiðrekr Berniläisen saagassa.
Eddan Sigurdia käsittelevät runot pohjautuvat frankkilaiseen perinteeseen, ja Sigurdin tarina ja Völsungien taru ovat luultavasti tulleet pohjoiseen samanaikaisesti ja toisiinsa sekoittuneena. Taustalla on frankkien sankari Sifrit, jonka ympärille syntyi varhaiskeskiajalla laaja tarusto.
Germaanisessa mytologiassa on vastaava sankarihahmo, Siegfried, joka on myös lohikäärmeentappaja. Siegfried on Nibelungein laulun ensimmäisen osan päähenkilö. Pohjoismaisessa ja germaanisessa tarinaperinteessä on selviä eroja, mutta yhteistä niille on nuoren sankarihahmon suunnaton voima ja rohkeus.
Sigurðr skandinaavisessa perinteessä > Þorsteinn Tutinan tarina

Þorsteinn Tutinan tarina mainitsee Sigurðrin yhtenä niistä muinaisista saagasankareista, jotka viettävät tuonpuoleista aikaansa kristillisessä helvetissä. Tarinassa Sigurðr kuitenkin esitetään jaloimpana kaikista pakanallisen ajan sotureista, joka kestää myös helvetin piinat urheasti ja kaikkia muita paremmin. Flateyjarbókissa esiintyvän tarinan on katsottu seuraavan augustinolaista maailmankuvaa, jossa kaikki menneisyyden pakanat sijoitettiin helvettiin.
Siegfried

Varhaiskeskiajan germaanikansojen tarustossa Sigurd esiintyy nimellä Siegfried. Parhaiten hänet tunnetaan Nibelungein laulun päähenkilönä. Hahmo esiintyy myös Richard Wagnerin oopperasarjassa Nibelungin sormus. Siegfriedillä saattaa olla historiallinen esikuvansa merovingien valtakunnista, mutta tästä ei ole varmuutta. Innoittajana on kuitenkin luultavasti ollut Austrasian kuningas Sigebert I, jonka surmasivat hänen kälynsä Fredegundan lähettämät salamurhaajat vuonna 575. Sigebert I:n puoliso, visigoottien prinsessa Brunhilde on saattanut toimia innoittajana Brynhildille, sekä Sigebertin veli, Burgundin kuningas  Guntram puolestaan Gunnarille.
Keskiyläsaksan kielellä 1200-luvulla kirjoitetussa sankarieepoksessa Nibelungein laulu Siegfried on keskushahmo, ja tarinaan on yhdistelty niin aiempaa taruaineista kuin uudempaa kerrontaa. Das Lied vom hürnen Seyfrid -runoelmassa Siegfried pelastaa neidon lohikäärmeen vallasta, ja tällä tarinalla voi nähdä yhtymäkohtia Eddan kertomukseen siitä, kuinka Sigurd herättää valkyria Brunhilden lumotusta unesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sigurd Wikimedia Commonsissa
Arthur Rackhamin kuvitusta Siegfried-oopperaan.
Siemens-Martin-prosessi

Siemens-Martin-uuni
Siemens-Martin-prosessi eli martinmellotus eli ahjomellotus on historiallinen teräksen valmistusmenetelmä, jolla saadaan martinterästä.
Siemens-Martin-prosessin toiminta

Masuunista tulevaan takkirautaan seostetaan regeneratiivisessa lieskauunissa teräsromua ja jossa panoksen happea sisältävät epäpuhtaudet polttavat ylimäärähiilen pois. Ahjomellotuksessa uuniin johdettavat liekkikaasut (usein tarkoitukseen käytetään masuunista saatavaa hiilimonoksidipitoista masuunikaasua) saavat aikaan uunin pääasiallisimman lämmön. Bessemer-menetelmästä johtuen suurten teräsmäärien edelleenkäsittelyssä valssilaitoksissa syntyi suuret määrät romua ja jätteitä. Käyttämällä regeneratiiviperiaatetta (lämmön uudelleenkierrätystä Cowper-uunin tapaan) onnistui Friedrich Siemensin vuonna 1856 luomaan uunin, jossa oli mahdollista saavuttaa teräksen sulatukseen tarvittava korkea lämpötila. Menetelmä muistuttaa putlausta, mutta tapahtuu huomattavasti korkeammassa lämpötilassa (1 800 °C) ja sulassa faasissa.
Siemens-Martin-prosessin historia

Vuonna 1862 Pierre Martin alkoi tutkia menetelmää Siemensin kanssa, ja vuonna 1864 he valmistivat Sireuilissa ensimmäisen kerran raudasta terästä lieskauunissa. Vuonna 1876 keksi Siemens tavan "vapaasta liekinkehittämisestä", jolla voitiin saada aikaan mahdollisimman kuuma liekki. Friedrich Siemens kehitti menetelmälle sen lämpötekniset perusteet ja hänen veljensä Wilhelm Siemens rakenteelliset perusteet sekä Pierre Martin viimein metallurgiset perusteet. Emäksisen, dolomiittikalkilla vuoratun laakean sulatusaltaan käyttöönotto kehitti menetelmää huomattavasti.
Siemens-Martin-uunia käytettiin aluksi pääasiassa rautaromun jalostamiseen sekä romun ja jätteiden muuttamiseen jälleen käyttökelpoiseksi teräkseksi; Bessemer-prosessin ongelma oli siinä, ettei konvertterissa voitu käyttää romua mukana panoksessa. Myöhemmin Siemens-Martin-uunilla alettiin jalostaa myös raakarautaa. Siemens-Martin-uunissa on varsinainen uuni eli lieskapesä, lämmön talteenottokammiot kaasukanavineen (oheisessa kaaviopiirroksessa regeneraattorikammioita on neljä) sekä tulipesä. Siemens-Martin-uunissa varsinainen sulatusallas on laakea reaktiopinta-alan kasvattamiseksi. Sulatusaltaan pohja on emäksistä, kalkkipitoista materiaalia, sekä holvi useimmiten happamista tiilistä ja seinät joko happamista tai emäksisistä tiilistä. Materiaalivalinnat riippuvat siitä, millaista takkirautaa uunissa käsitellään ja mitä epäpuhtauksia panoksessa on.
Etuna Siemens-Martin-prosessilla verrattuna Bessemer-prosessiin on se, että panoksena voidaan käyttää myös romua, ja panoskoko voi olla huomattavasti isompi. Sen sijaan haittapuolina on valmistuksen hitaus (konversio voi kestää 8 h 30 min, kun se Bessemer-prosessilla kestää 20 min), ja se, että prosessi vaatii ulkopuolisen lämmönlähteen. Prosessi on myös termodynaamisesti varsin epätaloudellinen ja työsuojelumielessä uunin työskentelyolosuhteet ovat äärimmäisen vaaralliset. Nykyisin LD-prosessi on syrjäyttänyt sekä Bessemer- että Siemens-Martin-prosessit.
Siemens-Martin-mellotus tapahtuu noin 1 800 °C:n lämpötilassa. Uunin polttoaineena käytettiin yleensä joko masuunikaasua tai öljyä. Uunien koko vaihteli 10 t panoksesta aina suurimpiin amerikkalaisiin ja neuvostoliittolaisiin 600 t uuneihin. Siinä, missä Bessemer-prosessissa mellotus tapahtuu puhaltamalla ilmaa ja ilman happea panokseen, Siemens-Martin-mellotuksessa mellottavana aineena on ilman hapen sijaan happipitoiset epäpuhtaudet. Usein hapen määrän lisäämiseksi panokseen lisätään happea sisältävää rautamalmia ja kalkkia.
Sulatusprosessin kulku

Kokonaisaika noin 8–8,5 tuntia.
Siemens-Martin-uuni lasketaan samalla tavoin kuin masuuni; sulatusaltaaseen porataan reikä, josta sula teräs lasketaan senkkaan. Laskun jälkeen raakateräs voidaan joko valaa kokilleihin harkoiksi tai suoravalaa jatkojalosteiksi. Laskun jälkeen reikä tukitaan tulenkestävällä savella, joka kovettuu välittömästi kuumuudessa.
Ennen uuden panoksen valmistamista uuniin voidaan syöttää jauhemaista dolomiittikalkkia, joka kovettuu lasimaiseksi kerrokseksi sulatusaltaan pohjalle, suojaten näin uunin rakenteita.
Siemens-Martin-prosessi nykyaikana

Nykyään rautaromun jatkojalostamiseen käytetään Siemens-Martin-prosessin sijaan valokaariuuneja. LD-prosessi on syrjäyttänyt länsimaissa sekä Bessemer- että Siemens-Martin-prosessit täysin (kuvan itäsaksalainen uuni ajettiin alas 1993), mutta molemmat vanhemmat prosessit ovat yhä käytössä Ukrainassa.  Kiinan viimeinen Siemens-Martin-uuni ajettiin alas 2001 ja Venäjän 2018. Intian viimeinen Siemens-Martin -uuni ajettiin alas 2022.
Venäjällä keksittiin tandemuuni ja Britanniassa AJAX-uuni 1950-luvulla. Niissä ei ole regeneraattorikammioita, vaan regeneraattorikammiot korvaa uunin katosta alas laskettavat happipeitset, joilla kyetään puhaltamaan puhdasta happea suoraan panokseen, ja polttimilla on enää vain toissijainen rooli. Happisuihku polttaa ylijäämähiilen ja epäpuhtaudet pois. Tandemuunissa on kaksi väliseinän erottamaa sulatusallasta, jolloin kahta eri panosta voidaan käsitellä rinnakkain ja ajoittaa eri vaiheet eri tahtiin, vaikkapa niin, että kun toista panosta lasketaan, toista hapetetaan. Tämä prosessi on yhä käytössä (2024) Ukrainassa ja Intiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siemens-Martin-prosessi Wikimedia Commonsissa
Uunin regeneraattorikammio
Siemens-Martin-uunin prosessikaavio
Air = ilman sisääntulo
Bruleur = poltin
Cheminee = savupiippu
Four = uuni
Gaz = kaasun sisääntulo
Recuperateour de chaleur = regeneraattorikammio
Vanne = venttiili
Viimeinen itäsaksalainen Siemens-Martin-uuni, Siemens-Martin-Ofen XII (VEB Stahl- und Walzwerk Brandenburg). Kuva uunin takapuolelta, jota kautta uuni lasketaan senkkaan.
Markku Siivola

Markku Siivola (s. 3. tammikuuta 1945) on kirjallisuuskriitikko, Montague Ullmanin kehittämän uniryhmäprosessin työnohjaaja ja yksi Suomen uniryhmäforumin ja Suomen Hypnoosiyhdistyksen perustajajäsenistä. Hän on Ruotsin uniryhmäforumin (Drömgruppsforum) kunniajäsen (hedersmedlem).
Luonnontieteiden kandidaatti 1970
Lääketieteen lisensiaatti 1975
ECFMG (Educational Commission for Foreign  Medical Graduates examination, U.S.A.) 1975
Psykiatrian erikoislääkäri 1981 Suomessa ja 1985 Ruotsissa
Yleissairaalapsykiatrian erityispätevyys 2000
Teoksia

Uni – tuttu tuntematon.  (Jyväskylän yliopiston psykologian laitoksen julkaisuja 263)  Jyväskylän:  Jyväskylä yliopisto, 1984.  ISBN 951-679-183-2  Uusin versio:
Markku Siivola: Unien opissa - unet itseymmärryksen palveluksessa , 2008, ISBN 978-951-607-691-4
Understanding Dreams: The Gateway to Dreams Without Dream Interpretation, 2011, ISBN 978-1-61640-5489
Aiheesta muualla

Kotisivu.
Salatiede ja salaileva tiede.
Leif Silbersky

Leif Silbersky
Filip Leif Silbersky (8. maaliskuuta 1938 Malmö, Ruotsi – 20. joulukuuta 2024) oli Tukholmassa työskennellyt ruotsalainen asianajaja ja kirjailija. Hän opiskeli Tukholmassa ja Lundissa, jossa hän suoritti oikeustieteen opinnot 2,5 vuodessa normaalin 4,5 vuoden sijasta . Silbersky työskenteli seitsemän vuotta Henning Sjöströmin asianajotoimistossa ennen kuin hän perusti oman toimiston 1969. 1960-luvun lopussa hän sai julkisuutta puolustaessaan silloisia ruotsalaisia pornokuninkaita, joista Curth Hson oli tunnetuimpia. Kirjassa Såra tukt och sedlighet (1969) Silbersky sanoo, että juuri hän sai 1967 Tukholman raastuvanoikeuden muuttamaan käytäntöä ja sallimaan pornografian (rikoslain kappale, joka koskee sukupuolisiveellisyyden loukkaamista kumottiin kokonaan 1970).
Silbersky toimi asianajajana monissa suurta julkisuutta saaneissa rikosjutuissa, kuten Göteborgin diskopalo ja Sigvard Marjasinin tapaus. Hän edusti Marie Fredrikssonia, kun tämä haastoi Expressenin vastaavan julkaisijan Joachim Bernerin kunnianloukkauksesta lehden julkaistua virheellisiä tietoja hänen syövästään. Hän oli Niklas Lindgrenin, Anders Eklundin, Anna Sjödinin, Toni Alldénin ja Johan af Donnerin asianajaja. Vuonna 2010 hän puolusti 23-vuotiasta miestä, joka oli pahoinpidellyt 78-vuotiaan naisen kuoliaaksi pysäköintipaikalla Landskronassa. Silbersky sanoi tapausta onnettomuudeksi, mikä herätti suuttumusta. Hän sanoi, ettei aikonut ottaa hoitaakseen huumejuttuja sen jälkeen kun hän huomasi, ettei voi toimia täysipainoisesti, millä hän tarkoitti, että hän otti moraalista kantaa tavalla, jota asianajajan ei pidä tehdä.
Silbersky oli juutalainen, mutta ei uskonut kirjaimellisesti. Hän on kirjoittanut salapolisiromaaneja yhdessä ystävänsä Olov Svedelidin kanssa. Hän oli myös tekemässä seksivalistuselokuvaa Kärlekens XYZ (1971) ja elokuvaa Beck – Advokaten (2006).
Teokset

Salapoliisiromaanit:
Mord bäste broder!: detektivroman, 1974 (Olov Svedelidin kanssa)
Anbud från döden: detektivroman, 1975 (Olov Svedelidin kanssa)
Döden skriver brev: detektivroman, 1976 (Olov Svedelidin kanssa)
Sarja asianajaja Rosenbaumista:
Sista vittnet 1977 (Olov Svedelidin kanssa)
Straffspark 1978 (Olov Svedelidin kanssa)
Bländverk 1979 (Olov Svedelidin kanssa)
Målbrott 1980 (Olov Svedelidin kanssa)
Dödens barn 1981 (Olov Svedelidin kanssa)
Dina dagar är räknade 1982 (Olov Svedelidin kanssa)
Ont blod 1983 (Olov Svedelidin kanssa)
Villfarelsen 1984 (Olov Svedelidin kanssa)
Villebrådet 1985 (Olov Svedelidin kanssa)
Bilden av ett mord 1986 (Olov Svedelidin kanssa)
Narrspel 1988 (Olov Svedelidin kanssa)
Sprängstoff 1989 (Olov Svedelidin kanssa)
En röst för döden 1990 (Olov Svedelidin kanssa)
Döden tar inga mutor 1992 (Olov Svedelidin kanssa)
Svart är dödens färg 1993 (Olov Svedelidin kanssa)
Skrivet i blod 1994 (Olov Svedelidin kanssa)
Den stora tystnaden 1995 (Olov Svedelidin kanssa)
Gå i döden 1996 (Olov Svedelidin kanssa)
Mördaren har inga vänner 1998 (Olov Svedelidin kanssa)
Den sista lögnen 2000 (Olov Svedelidin kanssa)
Upplösningen 2002 (Olov Svedelidin kanssa)
Hämnden är aldrig rättvis 2006 (Olov Svedelidin kanssa)
Muut (valikoima)
Att skiljas på svenska, 1966 (Henning Sjöströmin kanssa)
Älska i lagens namn: en debattbok om familjerättskommitténs förslag till äktenskapsrätt, 1967
Såra tukt och sedlighet: en debattbok om pornografin, Carlösten Nordmark, RFSU-debatt 1, 1969
Vad säger lagen om barnet? Karin von Schenckin kanssa, 1969
Jag - en advokat, 1974
Det kunde gällt dig : vardagsfall från en advokatbyrå, 1975
Hundbiten; (kuvitus ja kansi Ingrid af Sandeberg), 1975
Porträtt av terrorister: intervjuer med terrorister i israeliska fängelser, 1977
I skuggan av skampålen, 1980
Att leva tillsammans med eller utan ring? (Richard Schönmeyrin ja Sven Severinin kanssa), 1986
Och tiden den stod stilla, 1992 (Olov Svedelidin kanssa)
Käännös suomeksi
Mika A. Sillanpää

| Mika A>  Sillanpää.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1976 (ikä 48–49)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kvanttinanomekaniikan professori (teknillinen fysiikka)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu (DI 1999, TkT 2005)
Väitöstyön ohjaaja:  Martti M. Salomaa
Instituutti:  Aalto-yliopiston Teknillisen fysiikan laitos
Palkinnot:  Suomalaisen Tiedeakatemian jäsenyys (2016), Physics World 2021 Breakthrough of the Year
Aiheesta muualla
Mika Sillanpää, Professori, Aalto-yliopisto
Mika A. Sillanpää (s. 1976) on suomalainen teknillisen fysiikan tohtori, joka työskentelee Aalto-yliopiston kvanttinanomekaniikan professorina.
Sillanpää valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1999 ja tekniikan tohtoriksi 2005 pääaineenaan teknillinen fysiikka. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2005) oli otsikoitu Quantum device applications of mesoscopic superconductivity. Väitöskirjatyön ohjaajina olivat professori Martti M. Salomaa.
Sillanpää on tutkimut useita kvanttimekaanisia ilmiöitä, rakenteita ja ratkaisuja, joilla voitaisiin pohjustaa kvanttitiedon siirtämistä ja näin luoda perustaa kvanttitietokoneiden rakentamiselle. Vuonna 2007 Sillanpää kumppaneineen ___... (Nature 2007)... kohinan poistamista.... Sittemmin Sillanpää osoitti tutkimusryhmineen esimerkiksi, miten kvanttimekaanisen lomittumisen voi mitata suoraan (Science, 2021). Kokeessa makromittakaavan rumpua värisytettiin mikroaalloilla, ja tämä sai lähekkäisen toisen rumputason värähtelemään. Tapahtumaa ei voida selittää klassisen mekaniikan perusteella. Siirtynyt oskillaatio mitattiin mikroaaltolaserin avulla. Suora mittaus osoitti samalla, ettei kvanttifysiikan atomitason perusperiaatteisiin kuuluva Heisenbergin epätarkkuusperiaate päde yksittäisten hiukasten kokoluokkaa paljon suurempien kvanttimekaanisten kappaleiden kohdalla. Näistä voidaan Sillanpään mukaan mitata sekä paikka ja värähtelynopeus tarkasti.
Sillanpään johtama tutkimustyö on voittanut useita arvostettuja viisivuotisia tutkimusrahoituksia Euroopan tutkimusneuvostolta (ERC). Hän on yksi harvoista suomalaisista, jotka ovat saaneet kolme erillistä tutkimusapurahaa ERC:ltä: ERC Starting Grant (2009: tutkimustyö 2010-2014), ERC Consolidator Grant (2013: tutkimustyö 2015-2019) ja ERC Advanced Grant (2020-).
Sillanpää kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2016. Physics World -lehti palkitsi hänet kumppaneineen vuoden 2021 läpimurrosta fysiikan alalla Sciencessä julkaistun uraauurtavan tutkimustyön johdosta.
Aiheesta muualla

Mika A. Sillanpään Google Scholar -profiili Google Scholar. Viitattu 24.10.2024. (englanniksi)
Mika Sillanpää: "The borderline between quantum physics and everyday world" (Aalto University Tenured Professors' Installation Lecture, 2016-01-16, about 21 min) (englanniksi) (youtube.com)
Department of Applied Physics - Quantum Nanomechanics group (englanniksi) (aalto.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  Google Scholar  Scopus
Fritz Jean

Fritz Jean on haitilainen taloustieteilijä, poliitikko ja kirjailija. Vuonna 2024 hänet nimitettiin presidentin tehtäviä hoitavan väliaikaisen presidenttineuvoston jäseneksi.
Jean opiskeli taloustiedettä ja matematiikkaa Fordhamin yliopistossa ja New School for Social Researchissa New Yorkissa. Hän aloitti uransa professorina Haitin valtionyliopistossa ennen kuin siirtyi yleiseen konsultointityöhön sekä julkiselle että yksityiselle sektorille sekä kansainvälisille instituutioille. Hän toimi Haitin keskuspankin pääjohtajana vuosina 1998–2001 ja on yksi Haitin pörssin perustajajäsenistä. Vuosina 2005–2009 hän oli Notre Dame d’Haïtin yliopiston yhteiskunta-, talous- ja valtiotieteiden tiedekunnan dekaani. Hän toimi myös hetken Haitin väliaikaisena pääministerinä vuonna 2016.
Silbo

Silbon viestimistä
Silbo eli silbo gomero on Kanariansaariin kuuluvalla La Gomeran saarella esiintyvä kieli, joka on viestimistä viheltämällä. Paikallisten tiedetään viestineen toisilleen viheltämällä jo 1400-luvulla. Tällöin myös lähetyssaarnaajat ja espanjalaismiehittäjät pistivät viestitavan merkille. Vähitellen espanjankielisetkin omaksuivat kielen. Linnunlaulua muistuttava kieli on todettu hyödylliseksi viestittäessä yli La Gomeran erittäin vaikeakulkuisen maaston, koska äänen kantama voi olla jopa kolme kilometriä. Viheltäen voidaan muodostaa neljä vokaalia ja konsonanttia, joita yhdistelemällä voidaan ilmaista noin 4 000 eri sanaa. Silbo on ollut pakollinen oppiaine La Gomeralla vuodesta 2000 alkaen ja sai vuonna 2009 Unescon Intangible Heritage -statuksen.
Kirjallisuutta

Busnel, R.G. and Classe, A. (1976). Whistled Languages. New York: Springer-Verlag. ISBN 0-387-07713-8.
Carreiras M, Lopez J, Rivero F, Corina D: Linguistic perception: neural processing of a whistled language. Nature, 2005, 433. vsk, nro 7021, s. 31–32.  PubMed:15635400  doi:10.1038/433031a
Meyer J. (2005). 'Description typologique et intelligibilité des langues sifflées: approche linguistique et bioacoustique'. Ph.D thesis. Université Lyon 2.
Trujillo, R., et al (2005). EL SILBO GOMERO. Materiales didácticos. Canary Islands: Consejería De Educación, Cultura y Deportes Del Gobierno De Canarias - Dirección General De Ordenación e Innovación Educativa. ISBN 84-689-2610-8.
Trujillo, R. (1990). The Gomeran Whistle: Linguistic Analysis (English translation: J.Brent). Santa Cruz de Tenerife: Library of Congress, Washington, DC (unpublished).
Trujillo, R. (1978). EL SILBO GOMERO: análisis lingüístico. Santa Cruz de Tenerife: I. Canaria. ISBN 84-85543-03-3.
Aiheesta muualla

Kanariansaarten hallituksen virallinen silbo gomero -sivusto (espanjaksi)
Ääninäyte (mp3) (Arkistoitu – Internet Archive)
EL SILBO GOMERO. Materiales didácticos[vanhentunut linkki]
bioacoustic and linguistic analysis
Silbo-Gomero.com
Canary Island whistles again
Silbo Gomero - The Whistling Language (Arkistoitu – Internet Archive)
Shepherds whistle while they work and brains process sounds as language (Arkistoitu – Internet Archive)
Public Radio International's "The World"-- feature on the whistlers of the Canary Islands
BBC4 interviews Isidro Ortiz & J.Brent - 26/8/08
Leslie Voltaire

Leslie Voltaire (s. 11. heinäkuuta 1949) on haitilainen arkkitehti ja poliitikko. Vuonna 2024 hänet nimitettiin presidentin tehtäviä hoitavan väliaikaisen presidenttineuvoston jäseneksi, ja hänestä tuli sen puheenjohtaja lokakuussa 2024.
Voltaire opiskeli arkkitehtuuria Meksikossa ja kaupunkisuunnittelua Yhdysvalloissa. Hän työskenteli yli 30 vuotta sekä julkisella että yksityisellä sektorilla. Hän toimi opetusministerinä, ulkomailla asuvien haitilaisten ministerinä ja YK:n erityislähettiläänä, joka vastasi yhteydenpidosta presidentti Clintoniin. Hän toimi arkkitehtuurin professorina 15 vuoden ajan Haitin valtionyliopistossa.
Vuonna 2010 Voltaire oli presidenttiehdokkaana.
Siirtymätalous

Tägi Bukarestissa vuonna 2013.
Siirtymätalous eli transitiotalous on talous, joka on siirtymässä suunnitelmataloudesta markkinatalouteen. Siirtymätaloudet vähentävät talouden säätelyä ja käyvät läpi talouden osa-alueiden liberalisoinnin. Olennaisin muutos on, että hintojen annetaan määräytyä markkinoilla kysynnän ja tarjonnan mukaan. Lisäksi yleensä alennetaan tuontitulleja, yksityistetään valtion hallitsemia yrityksiä ja pyritään luomaan rahoitusmarkkinat. Muutokset johtavat usein tulojen ja varallisuuden epätasa-arvon lisääntymiseen, korkeaan inflaatioon ja bruttokansantuotteen laskuun ainakin lyhyellä aikavälillä. Yleisimmin termiä siirtymätalous käytetään entistä Itä-Euroopan kommunistimaista.lähde?