stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
XL Airways Germanyn lento 888T
Tapahtumat

XL Airways Germanyllä vuokralla ollut kone oli tarkoitus palauttaa omistajalleen Air New Zealandille 1. joulukuuta 2008. Se siirrettiin Perpignanin lentoasemalle, jossa EAS Industries huolsi konetta ja maalasi sen Air New Zealandin väreihin. Vuokrasopimuksen mukaan koneelle oli ennen sen palauttamista tehtävä koelento sen toimintakuntoisuuden varmistamiseksi. 27. marraskuuta tehdyllä koelennolla oli mukana kapteeni ja perämies XL Airways Germanyltä, lentäjä ja kolme mekaanikkoa Air New Zealandilta sekä Uuden-Seelannin siviili-ilmailuviranomaisen edustaja.
Lento 888T lähti Perpignanista kello 15.44 paikallista aikaa. Lennolla suoritettiin suunnitelman mukaisia kokeita, ja kone kääntyi takaisin kohti Perpignania 16.12. Lennon lähestyessä Perpignania Air New Zealandin lentäjä antoi miehistölle ohjeet hitaassa lennossa suoritettavasta kohtauskulmasensorin ja siihen liittyvän suojausjärjestelmän kokeilusta. Lennonjohto antoi miehistölle samoihin aikoihin lähestymisohjeet, ja kapteeni sanoi, että kokeilu tulisi suorittaa vasta myöhemmin, mahdollisesti siirtolennolla Perpignanista Frankfurtiin.
Lennonjohto antoi kello 16.42 miehistölle luvan laskeutua 2 000 jalan korkeudelle. Kello 16.43.37 kone laskeutui pilvien alapuolelle ja kapteeni kysyi Air New Zealandin lentäjältä, mitä tämä haluaisi tehdä. Hän käski kapteenia hidastamaan nopeutta ja aloittamaan suojausjärjestelmän kokeilun. Kapteeni laski laskutelineet ja laittoi moottorit tyhjäkäynnille. Perämies ilmoitti lennonjohdolle lähestymisen keskeyttämisestä, ja kone nousi 3 000 jalkaan kello 16.44.30.
Seuraavien 35 sekunnin aikana miehistö nosti nokkaa, kunnes korkeusperäsin osui takarajoittimeensa. Koneen lentonopeus laski 136 solmusta 99 solmuun, ja koneen nokka nousi 19 astetta horisontin yläpuolelle. Sakkausvaroitin aktivoitui, ja miehistö laittoi moottorit täydelle teholle. Nopeus laski vielä 92,5 solmuun ja alkoi sitten nousta. Kone alkoi heittelehtiä puolelta toiselle. Suuri osa koneen automaattisista suojausjärjestelmistä lakkasi toimimasta kello 16.45.15 koneen epätavallisen asennon vuoksi: se oli kallistuneena 50 astetta oikealle. Sakkausvaroituksen päättyessä neljä sekuntia myöhemmin kallistuskulma oli 40 astetta vasemmalle.
Koneen nokka alkoi jälleen nousta ylöspäin. Kone alkoi nousta ja sen nopeus laskea. Sakkausvaroitus alkoi nousun aikana uudelleen. Kello 16.45.44 koneen nokka oli noussut 57 astetta horisontin yläpuolelle, ja sen lentonopeus oli alle 40 solmua. Kone sakkasi, kallistui oikealle ja lähti syöksyyn. Miehistön korjausyrityksistä huolimatta kone syöksyi Välimereen kello 16.46.07 kallistuneena 15 astetta oikealle ja nokka 14 astetta horisontin alapuolella.
Onnettomuuden syyt

Onnettomuustutkinnassa selvisi, että huoltotoimien yhteydessä kolme päivää ennen koelentoa suoritetussa koneen ulkopesussa kohtauskulmasensoreihin oli päässyt vettä, joka jäätyi lennon aikana. Tämän vuoksi suojausjärjestelmä, jota miehistö yritti kokeilla, ei toiminut. Miehistö ei myöskään ottanut huomioon koelento-ohjelmassa ilmoitettuja nopeusarvoja ja antoi koneen hidastua liikaa, kunnes se sakkasi. Onnettomuuden syntyyn vaikuttivat myös miehistön päätös tehdä koe matalalla sekä se, että koelento-ohjelma oli suunniteltu erityisesti koelentoihin koulutetuille lentäjille.
Lisp-kone

Varhainen Lisp-kone MIT:n museossa
Lisp-koneet olivat yleiskäyttöisiä tietokoneita, jotka suunniteltiin ohjelmoitaviksi pääosin Lisp-kielellä ja joiden tunnetuin sovellusalue oli todennäköisesti tekoäly. Ne olivat periaatteessa ensimmäisiä kaupallisia yhden käyttäjän työasemia, joskin aluksi kooltaan varsin suuria. Koneita ei koskaan valmistettu kovin suuria määriä, todennäköisesti vain joitakin tuhansia, mutta ne ehtivät kuitenkin jättää jälkensä tietotekniikan historiaan, sillä Lisp-koneympäristö vaikutti merkittävästi muun muassa tehokkaan roskienkeruun, lasertulostuksen, ikkunointijärjestelmien, hiiren, korkean resoluution bittikarttagrafiikan, renderöinnin ja erilaisten tietoverkkoratkaisujen kehitykseen.[lähde? ]
Ensimmäiset Lisp-koneet suunniteltiin 1970-luvun alkupuolella Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa, jossa hanketta vetivät Richard Greenblatt ja Tom Knight. Myöhemmin Lisp-koneita valmistivat pääasiassa Symbolics sekä Lisp Machines. Muita markkinoilla olleita yhtiöitä olivat muun muassa Xerox ja Texas Instruments.
Kiinnostus Lisp-koneisiin alkoi hiipua 1980-luvun lopulla, ja niiden valmistus loppui seuraavan vuosikymmenen alkupuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisp-kone Wikimedia Commonsissa
Jaap Weel: Lisp machines (englanniksi)
Symbolics Lisp Machine Museum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
MIT: Tom Knightin vanha kotisivu (englanniksi)
Kommellusten joulu

| Kommellusten joulu> Good Luck Charlie, It's Christmas! |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Arlene Sanford
Käsikirjoittaja:  Geoff Rodkey
Tuottaja:  Matias Alvares
Säveltäjä:  David Lawrence
Kuvaaja:  Kenneth Zunder
Leikkaaja:  Anita Brandt Burgoyne
Pääosat:   Bridgit Mendler  Leigh-Allyn Baker  Bradley Steven Perry  Mia Talerico  Debra Monk  Michael Kagen  Eric Allan Kramer  Jason Dolley 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:   Disney Channel  Walt Disney Studios Home Entertainment 
Ensi-ilta:  2011
Kesto:  81 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kommellusten joulu (Good Luck Charlie, It's Christmas!) on vuonna 2011 Disney Channelilla ensiesitetty jouluelokuva. Sen on ohjannut Arlene Sanford ja se perustuu televisiosarjaan Onnea matkaan, Charlie!. Elokuvassa Teddy Duncan (näyttelijänä Bridgit Mendler) ja hänen äitinsä Amy (Leigh-Allyn Baker) ajautuvat muusta perheestään erilleen ja yrittävät päästä takaisin heidän luokseen jouluksi.
Kobo

| Kobo |
| --- | --- |

Perustettu:  2009
Kotipaikka:  Toronto, Kanada
Toimiala:  viihdeteollisuus
Omistaja:  Rakuten (2012-)
Kotisivu:  www.kobo.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rakuten Kobo on kanadalainen yritys, joka myy sähkökirjoja, äänikirjoja ja lukulaitteita.
Yrityksen perusti vuonna 2009 kanadalainen kirjakauppojen ketju Indigo Books & Music, joka halusi laajentaa digitaaliseen sisältöön ja aloitti Kobon itsenäisenä yrityksenä.
Rakuten osti yrityksen vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Verkkosivut (englanniksi)
XLR-liitin

Kolminapaiset naaras- ja uros-XLR-liittimet.
Naaras XLR-liitin 90 asteen kulmalla
XLR on erityisesti äänitekniikassa käytetty liitin, jossa on 3–7 napaa.
Äänitekniikassa käytetään useimmiten kolminapaista mallia muun muassa mikrofonien kytkemiseen äänipöytään sekä laitteiden välisiin kytkentöihin, kuten äänipöydän kytkemiseen päätevahvistimiin. Kolminapaisena XLR-liitin mahdollistaa balansoidun kytkennän.
Kytkentä

Esimerkiksi Suomessa käytetty 3-napaisten johtojen kytkentätapa on seuraava:
1. napa: maa (kaapelin vaippa)
2. napa: + vaihe (kuuma)
3. napa: − vastavaihe (kylmä)
Liittimen keskinastan ollessa alhaalla, numerointi menee seuraavasti:
Naarasliittimen vasen reikä on 2, oikea 1 ja keskellä 3
Urosliittimen vasen pinni on 1, oikea 2 ja keskellä 3
Johdon on oltava kytketty samaan napaan molemmista päistä. Jos 2. ja 3. napa on kytketty ristiin, johto toimii vaiheenkääntäjänä.
Lisätietoja

Valotekniikassa yleisesti käytössä olevan DMX-standardin mukaiset liittimet ovat viisinapaisia XLR-liittimiä. DMX-linjan rakentamiseen voidaan käyttää myös kolmi- neli- tai kuusinapaisia XLR-liittimiä. Kolminapaisessa kulkee pelkkä DMX-signaali, neli- ja kuusinapaisissa voidaan signaalin lisäksi kuljettaa myös virtaa.
Troy Kotsur

Troy Kotsur vuonna 2022
Troy Michael Kotsur (s. 24. heinäkuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti parhaan miessivuosan Oscarin elokuvasta Coda – kahden maailman välissä (2021). Hän oli ensimmäinen kuuro miesnäyttelijä ja toinen kuuro näyttelijä, joka voitti palkinnon. Tätä ennen palkinnon voittanut kuuro näyttelijä oli Marlee Matlin.
Kotsur voitti samasta roolista myös lukuisia muita palkintoja; kuten Baftan, SAG-palkinnon ja Critics' Choice Movie Awardin. Hänestä tuli ensimmäinen kuuro näyttelijä, joka on voittanut kolme viimeksi mainittua palkintoa.
Käännös suomeksi
Venäjän paperiteollisuus

Venäjän paperiteollisuus ei ole määrällisesti laajaa verrattuna Venäjän federaation suuriin metsävaroihin. Venäjän federaation alueella on 22 % maailman metsävaroista.[lähde? ] Koko metsäteollisuus työllistää noin 900 000 ihmistä, koska puunkorjuu ei ole kovin koneellista.[lähde? ]
Toissijainen neuvostoteollisuudenala

Neuvostoliiton aikana paperiteollisuudella ei ollut merkittävää asemaa verrattuna kaivos-, metalli- ja konepajateollisuuteen, mitkä tuottivat sekä infrastruktuuria että verrattain laajalle puolustusvoimalle puolustusvälineet. Neuvostoliiton aikana teollisuus kuului pääosin eri tasoisten valtakunnallisten ja alueellisten ministeriöiden haltuun, Neuvostoliiton purkauduttua metsäteollisuusministeriön ohjaukseen kuuluvia tehtaita siirrettiin ensiksi liittovaltion omaisuuskomitealle yksityistettäviksi, minkä jälkeen monet niistä siirtyivät rahoitusyhtiöiden omistukseen taloudellisesti vaikeasta tilanteesta johtuen melko vaatimattomasta arvosta.
Yksityistämisen aika

Kun tehtaissa olisi pitänyt ryhtyä suorittamaan investointeja ja johtamaan niitä teollisesti alalle tyypillisellä tavalla, ei alan kannattavuus kyennyt takaamaan investoinneille tuottoja. Monet vanhat ja pienet tehtaat ajautuivat vararikkoon ja suurimmat vaihtoivat jälleen toisessa aallossa omistajaa. Lopulta toimialalle alkoi muodostua tavanomainen konsernirakenne.
Vähäiset uusinvestoinnit

Yli kymmeneen vuoteen ei Venäjälle ole hankittu kokonaan uutta huomattavaa kartonki- tai paperikonetta. Suomalainen paperikonevienti loppui bilateraalikaupan mukana. Suurin paperikone, mitä Neuvostoliiton purkautumisen jälkeen on Venäjälle toimitettu, on Balahnan paperitehtaan leveä sanomalehtipaperikone 1994. Kapeista koneista viimeinen oli Viipurin paperitehtaan kapea hienopaperikone 1995. Molemmat koneet toimitti saksalainen Voith.
Länsiyhtiöiden odottava kanta

Paperin, kartongin tai selluloosan vienti ei ollut ollut Neuvostoliitossa metalliteollisuuteen verrattava painopisteala, minkä vuoksi sen ja koko metsäteollisuuden ketjun nostaminen uudelle tasolle on ollut keskustelunalainen asia. Suomessa on noudatettu ruotsalaisesimerkkeihin vetoamalla varovaisuutta investoinneissa, mitkä ovat suuntautuneet lähinnä pakkausteollisuuden puolella. Perusteluna on ollut myös se, ettei Venäjä ole ollut valmis solmimaan investointisuojasopimusta. Merkittäviä tehtaita Venäjällä ulkomaalaisista omistavat eteläafrikkalainen Mondi ja yhdysvaltalainen International Paper. Suomen metsäteollisuus tuo raakapuustaan (2005) 26 % ulkomailta, mistä 80 % tulee Venäjältä.[lähde? ]
Luoteis-Venäjä painopisteenä

Luoteis-Venäjän teollisesta tuotannosta kuitenkin Karjalassa metsäsektorin osuus on puolet, Arkangelin alueella 40 % ja neljännes Komissa. Luoteis-Venäjän osuus Venäjän kansantulosta on 10 %.[lähde? ] Luoteis-Venäjällä kaadetaan 40 % kaadettavaksi sallitusta puusta.[lähde? ] Alueella tuotetaan kolmannes Venäjän raakapuusta, neljännes sahatavarasta sekä 60 % selluloosasta, paperista ja kartongista.[lähde? ]
Jalostusarvoa Venäjälle aluksi sahaamalla

Selluloosa- tai paperitehdasta riskittömämpi tapa nostaa jalostusastetta toisessa maassa on perustaa saha. Suomalaiset metsäyhtiöt ovat ryhtyneet jalostusasteen nostamiseen Venäjällä vain siirtämällä vanhoja tai perustamalla uusia sahoja Venäjälle.
UPM-Kymmenellä on Pestovossa saha. Stora Enso:lla on saha Impilahdessa, minkä kaltaisen toisen se perusti myös Nebolšiin Novgorodin alueelle. Metsä-Botnia (jonka omistajat ovat M-real Oyj, Metsäliitto Osuuskunta ja UPM-Kymmene Oyj) perusti kuusta raaka-aineenaan käyttävän OOO Svir Timberin Leningradin alueelle Podporožeen, joka käynnistyi kesällä 2006.
Suomalaiseen paperiteollisuuteen liittymättömistä yrityksistä Koskisen Oy perustaa 2007 sahan Vologdan alueelle Šeksnaan. Juuri ennen joulua 2006 Ruukki Group ilmoitti sellutehtaan rakentamisesta Kostroman alueelle. Yhtiö oli jo kesällä julkaissut rakentavansa sahan ko. alueelle.
Suomalaisomisteisia sahoja Venäjällä

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nimi | Paikkakunta | Alue | Englantilainen nimi | Konsernisuhde | Tuotantomäärät |
| Impilahden saha | Impilahti | Karjalan tasavalta |  | Stora Enso | 2003  100 000 m³/a |
| Nebolšin saha | Nebolši | Nižni Novgorodin alue |  | Stora Enso | 2004  100 000 m³/a |
| Pestovon saha | Pestovo | Novgorodin alue |  | UPM-Kymmene | 2004  300 000 m³/a |
| Podporožjen saha | Podporožje | Karjalan tasavalta | Svir Timber | Metsä-Botnia | 2005  200 000 m³/a |
| Šeksnan saha | Šeksna | Vologdan alue | Koskisilva | Koskisen konserni | 2007  20 000 m³/a |
| Sudan saha | Suda |  |  | Metsä-Botnia | 2007  100 000 m³/a |
Suuri metsäkeskustelu

Venäjällä on käyty poliittista keskustelua raaka-aineviennistä ja jalostusarvoa halutaan parannettavaksi. Tämän vuoksi Venäjä on nostanut puun vientimaksua tehdäkseen puunjalostuksen Venäjällä kannattavammaksi suoraan raaka-ainevientiin verrattuna. Merkittäviä tuloja Venäjän liittovaltio saa kuitenkin pääasiassa vientimaksuilla öljystä. Historiallisesti puunkaatamisen ja tukkina viemisen jälkeen seuraava vaihtoehto on tehdä siitä sahatavaraa. Toisessa vaiheessa sanomalehtipaperia ja lopuksi valmistusmenetelmältään vaativampaa hienopaperia, missä jalostusarvo on korkein.
Puutullit

Jotta Venäjälle saataisiin metsäteollisuuden puuttuvia investointeja, ryhtyi Venäjän federaatio asettamaan öljyn kaltaisia vientitulleja raakapuun viennille. Puutullit lisääntyvät 50 euroon kuutiometriltä puuta 1. tammikuuta 2009, minkä uskotaan käytännössä pysäyttävän raakapuun viennin Venäjältä ulkomaille. Puutullien uskotaan lisäävän jonkin verran raakapuun maailmanmarkkinahintaa sekä samalla romahduttavan puunhintaa Venäjällä sekä joiksikin vuoksiksi aiheuttavan nykyistä suurempia hakkuusäästöjä.kenen mukaan? Joidenkin Venäjän federaation alueiden uskotaan ajautuvan taloudellisiin vaikeuksiin siksi, ettei raakapuuta voida viedä enää niin kuin ennen, mutta alueelle ei saada kovinkaan nopeasti jalostavaa teollisuutta: sahoja, selluloosatehtaita, paperitehtaita ja kartonkitehtaita, jotka voisivat jatkojalostaa nykyisin ulkomaille vietävän raakapuun nykyisin määrin.
Investointisuunnitelmia

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuvaus | Paikkakunta | Alue | Konsernisuhde | Muuta |
| #1 | Arkangel | Arkangelin alue |  |  |
| #2 | Krasnojarsk | Krasnojarskin alue |  |  |
| #3 | Nižni Novgorod | Nižni Novgorodin alue | Stora Enso |  |
| #4 |  | Komin tasavalta |  |  |
| #Selluloosa ja paperitehdas | Tavda | Sverdlovskin alue |  | Aluehallintoviranomaisten investointisuunnitelmassa |
| Šeksnan selluloosatehdas | Šeksna | Vologdan alue | UPM-Kymmene ja Svetsha | 2011, lisäksi saha ja levytehdas |
| Syvärin selluloosatehdas | Koskenala | Leningradin alue | Metsä-Botnia | Ei konkreettista suunnitelmaa |
|  Kostroman selluloosatehdas ja saha | Manturovo | Kostroman alue | Ruukki Group | Ei toteudu. Aluehallinnolla venäläinen kumppani. |
Konsernoituminen > Teolliset konsernit

1990-lopulla alkoi konsernoituminen, mistä ensimmäisenä esimerkkinä oli Ilim Pulp, mihin kuuluvat muun muassa Pietarin kartonkitehdas, Kotlaksen paperitehdas ja myöhemmin myös Ust-Ilimskin sellutehdas.
Konsernoituminen > Teolliset konsernit > Ilim Pulp

Ilim Pulp oli alun perin Kotlaksen paperitehtaan myynnistä vastaava yhtiö, mille meni myös tehtaan omistajuus. Siitä alettiin muodostaa konsernia ostamalla siihen Pietarin kartonkitehdas. Myös ulkomaiset konsernit ostivat venäläistehtaita. Ruotsalainen AssiDoman osti Segežan säkkipaperitehtaan pakkausteollisuudessa myös Venäjällä jo toiminut TetraLaval Enson kartonki- ja hienopaperitehtaan.
Konsernoituminen > Teolliset konsernit > AssiDoman

Segežan säkkipaperitehdas ajautui 1998 konkurssitilaan, koska sillä oli vanhoja velkoja taakkanaan ja koska tehtaaseen investoiminen haluttiin rahoittaa pääasiassa hankkimalla erittäin laajoja hakkuuoikeuksia, mitä Venäjän federaatio ei ollut valmis myöntämään. AssiDomanin omistama velkainen Segežabumprom meni konkurssiin myös veroveloista ja lähinnä Karjalan tasavallan hallituksen vahvalla myötävaikutuksella tehdasta perustettiin jatkamaan uusi yhtiö.
Konsernoituminen > Teolliset konsernit > Tetra Laval ja International Paper

Tetra Laval osti Enson kaupungissa sijaitsevan paperitehtaan lähinnä saadakseen sen kartonkikoneen tuotannon nestepakkauskartonkina Venäjällä sijaitseville pakkaustehtailleen, Konsernina ei ollut valmis investoimaan etupainoisesti tehtaaseen ulkomaisista rahoituslähteistä. OAO Svetogorsk puolestaan oli tappiollinen yritys Tetra Lavalille. Koko yrityksen kannattavuus perustui pääosin suuren hienopaperikoneen käyttöasteen nostamiseen kapasiteettiinsa ja paperin laadun parantaminen yhä korkeampiin kopiopaperiluokkiin. Lyhyen omistuksen jälkeen Tetra Laval myi myös tämän tehtaan yhdysvaltalaisella International Paperille, joka aikaisempina vuosina oli hankkinut Euroopasta tehtaita Britanniasta, Ranskasta, Saksasta ja Puolasta.
Konsernoituminen > Teolliset konsernit > Mondi

Saksalaiset ostivat osuuden Balahnan sanomalehtipaperitehtaasta, minkä he myivät myöhemmin venäläisille. Syktyvkarin paperitehtaan osti lopulta eteläafrikkalainen Mondi-konserni, joka omistaa Saksassa Neusiedlerin.
Konsernoituminen > Oligarkit

Vuosien 1996–1998 vahvan ruplan talouspolitiikka, mikä piti reaalikorot korkeina tarkoituksena poistaa nopea inflaatio johti kotimarkkinalamaan siinä määrin, että paperitehtaisen oli vaikea saada tuotantoaan kaupaksi Venäjällä. Käyttöasteen laskettua puoleen suurimmilla ja kehittyneimmilläkin tehtailla muodostui tarpeeksi avata vientiä Lähinnä sanomalehtipaperin vienti aukesi paperiagenttien toimesta Etelä-Amerikkaan ja kolmannen maailman maihin siksi, että alussa länsieurooppalaiset laatuvaatimukset olivat vaikeita täyttää. Vuonna 1998 ruplan devalvoituminen yli 70 %:lla jätti runsaasti varoja yrityksiin ja ne kykenivät saavuttamaan tavanomaisen käyttöasteen viennillä sen muututtua erittäin kannattavaksi.
Devalvoitumisen johdosta erityisesti raaka-aineiden ja puolivalmisteiden vienti alkoi kannattaa. Tämä tuotti ylijäämään erityisesti kaivosteollisuudessa, mikä saattoi ryhtyä ostamaan myös muiden alojen yrityksiä. Niistä tuli kannattavia yrityksiä omistettaviksi, mikä johti siihen, että oligarkeiksi kutsutut liikemiehet ryhtyivät järjestelemään myös kaivos- ja metallialalla hankittua varallisuuden avulla järjestelemään myös pienempiä toimialoja konsernimuotoon. Ilim Pulp Kotlaksen paperitehtaalla ja Ust-Ilimskin sellutehtaalla sekä Arkangelin kartonkitehdas ovat vastustaneet tällaista kehitystä.
Historia > Keisarikunnan aika

Päätöksen Venäjän ensimmäisestä paperitehtaasta Krasnoje seloon teki Pietari Suuri 1709. Sen rakentaminen aloitettiin 1714 ja se kuului amiraliteetille, joka tarvitsi laivastoa varten paperia. 1786 ruhtinas J. A. Kozlovski perusti Troitskin paperitehtaan. 1811 kielsi Aleksanteri I tuontipaperin käytön senaatissa ja ministeriöissä. 1830-luvulla rajoitettiin korkealaatuisen paperin tuontia, mikä johti tehtaiden perustamiseen Venäjälle. 1840 brittiläisen George Roberin ja venäläisen A. I. Varguninin perustama paperitehdas tuotti ensimmäiset Venäjän kirjoituspaperit.
Vuoteen 1861 mennessä Venäjällä oli 60 pientä paperitehdasta ja vuosisadan loppuun mennessä jo noin 200, joiden kapasiteetti oli yhteensä 100 ttn paperia.[lähde? ] Ala työllisti 25 000 ihmistä ja Venäjän osuus paperin maailmantuotannosta oli 2,6 %.[lähde? ]
Historia > Neuvostoaika

Neuvostoliitossa sanomalehtipaperin tarve kasvoi, kun lukutaito yleistyi neuvostovallan myötä. Jos 1913 Venäjällä käytettiin paperia 2,7 kg asukasta kohden vuodessa niin viisivuotissuunnittelun alkuun mennessä, vuosina 1927–1928 oli kulutus jo 3,5 kg asukasta kohden vuodessa.[lähde? ] Paperiteollisuus yli kaksinkertaisti tuotantonsa kolmessa vuodessa. Paperin kulutus ei ollut 1926–1927 kuin 6,8 % suurempi kuin ensimmäistä maailmansotaa edeltäneenä vuotena 1913.[lähde? ] Tuolloin 40 % paperista tuotiin ulkomailta, 1926–1927 enää 25 %.[lähde? ]
Sanomalehtipaperista vuosina 1926–1927 97 % tuli ulkomailta, mikä aleni 80 %:iin 1927–1928, kun uusia tehtaita avattiin.[lähde? ] Merkittävät uudet tehtaat olivat Balahnassa ja Kontupohjassa. 1928 perustettiin Säästroin paperitehdas.
Vuoden 1928 loppuun mennessä ensimmäistä kertaa kaikki neuvostoliittolaiset lehdet kyettiin painamaan neuvostoliittolaiselle paperille. Balahnan tehdas tuotti 60 ttn sanomalehtipaperia vuodessa 1930–1931.[lähde? ]
Historia > Neuvostoaika > Neuvostoliiton paperin-, kartongin- ja selluloosantuotanto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Paperi ttn | Kartonki ttn | Selluloosa ttn | Massa ttn |
| 1923–1924 | 117,9 | 12,4 | 35,5 | 44,4 |
| 1924–1925 | 213,2 | 20,2 | 54,0 | 54,2 |
| 1925–1926 | 257,3 | 26,4 | 68,4 | 68,0 |
| 1926–1927 | 267,5 | 39,0 | 75,6 | 73,2 |
Venäjän paperintuonti oli ollut 157 400 ttn 1913, Neuvostoliiton 1925–1926 141 400 ttn ja 1926–1927 107 856 tn.[lähde? ] Rakennetut tehtaat pystyivät tuottamaan 1930–1931 yhteensä 75 000 tn lisää paperia, mikä oli kuusinkertaisesti sotaa edeltänyt määrä.[lähde? ]
Ennen sotaa 1938 perustettiin tehdas Segežaan ja Arkangeliin Solombalan selluloosatehdas sekä 1940 Arkengelin kupeeseen Novodvinskiin tehdas. Vuonna 1940 sai Neuvostoliitto Suomelta 1921 perustetun Pitkärannan selluloosatehtaan ja Viipurin 1926 perustetun paperitehtaan.
Neuvosto-Viroon perustettiin 1953 kolmella pienellä ensimmäisen maailmansodan aikaisella Keski-Euroopalla tuodulla Voith-paperikoneella säkkipaperitehdas.
Toisen maailmansodan aiheuttamien tappioiden vuoksi paperiteollisuuden sotaa edeltäneen tuotannon saavuttamiseen meni miltei kymmenen vuotta. Voimakkaasti paperiteollisuutta ryhdyttiin laajentamaan 1960-luvun puolivälistä 1970-luvulle. Suuri osa hankituista paperikoneista oli suomalaisia tai saksalaisia. Poikkeuksina Kontupohjan neljäs ja seitsemäs paperikone, jotka olivat brittiläisiä Black Clawsoneita sekä OAO Solikamskbumpromin Mitsubishi-Beloitit. Yhdysvaltalainen Beloit oli yhteistyössä Japanissa Mitsubishi Heavy Industriesin kanssa.