stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eini (vuoden 1978 albumi)
Kappaleet > B-puoli

Yes sir, alkaa polttaa – 4.22 (alkup. ”Yes Sir, I Can Boogie (en)”, säv. Rolf Soja, suom. san. Irina Milan)
Vie vain – 3.26 (alkup. ”Save Me”, säv. Fletcher – Flett, suom. san. Pertti Reponen)
Auttaa jos voisin – 3.17 (alkup. ”Help Me”, säv. Yellowstone – Danova, suom. san. Pertti Reponen)
Vielä jossakin kohdataan – 3.32 (säv. Kalervo Halonen, san. Juha Vainio)
Kotiseutu – 3.21 (alkup. ”California”, säv. Heltzel – Welbers, san. Pertti Reponen)
Tule mukaan – 2.57 (säv. Kalervo Halonen, san. Juha Vainio)
Kokoonpano > Muusikoita

Eini – laulu
Pertti ”Kalle” Fält – taustalaulu (2–5, 8–11)
Kalervo ”Kassu” Halonen – kapellimestari, kosketinsoittimet ja taustalaulu
Pekka Helin – basso ja taustalaulu (1–9, 11, 12)
Aimo ”Ami” Jaara – taustalaulu (2, 4, 8–10)
Markku Johansson – torvisoittimet; trumpetti, flyygelitorvi (ainakin soolo: 12)
Pentti Lahti – tenori- (soolo: 4), ja alttosaksofonit (soolo: 12)
Pentti Lasanen – saksofonit (1, 11)
Kari Lindstedt – sello (1, 3, 5, 7, 11)
Janne Louhivuori – kitarat
Irina Milan – taustalaulu (3, 5, 7, 11)
Kari Siukonen – rummut ja lyömäsoittimet (3–12)
Mircea Stan – pasuuna (1, 6, 12, soolo: 1)
Irma Tapio – taustalaulu (3, 11)
Nina Tapio – taustalaulu (3)
Kokoonpano > Muusikoita > Jousisoittimet

Heikki Hämäläinen – viulut (1, 3–7, 10–12)
Kari Lindstedt – sello (1, 3, 5, 7, 11)
Mauri Pietikäinen – alttoviulu (4, 6, 8–10, 12)
Staffan Stenström – sello (8, 9)
Jorma Ylönen – viulut (1, 3–7, 10–12)
Kokoonpano > Tuotanto

Erik Uddström – valokuvat, kansi
Finnlevy / Pekka Helin – tuottaja
Finnlevy-studio / Antti Joki – äänitys
Aiheesta muualla

Albumi Suomen äänitetietokannassa (Fono.fi)
Puolalainen rekisterikilpi

Puolalaisia rekisterikilpiä
Puolalaisen rekisterikilven rekisteritunnukset määräytyvät sen mukaan, missä päin Puolaa ajoneuvo rekisteröidään. Kilven ensimmäinen kirjain kertoo, missä voivodikunnassa ajoneuvo on rekisteröity (kuvan kilvissä E viittaa Łódźin alueeseen), kaksi seuraavaa puolestaan osoittavat rekisteröimiskaupungin tai -piirikunnan (RA viittaa Radomskoon).
Vuodesta 2000 ovat rekisterikilpien numerot ja kirjaimet olleet yleisen eurooppalaisen käytännön mukaisesti mustia valkoisella pohjalla. Liikenteessä on kuitenkin yhä ennen tätä rekisteröityjä autoja, joiden kilpien merkinnät ovat valkoisia mustalla pohjalla. Lisäksi vuodesta 2006 on rekisterikilpiin lisätty tähtikuvio Puolan EU-jäsenyyden merkiksi (kuvassa vanhempi ja uudempi kilpi).
Erikoistunnuksia

Puolan puolustusvoimien ajoneuvojen rekisteritunnukset alkavat U:lla.
Puolan poliisin rekisteritunnukset alkavat kirjainyhdistelmällä HP, jota seuraa voivodikunnan tunnus. Samaa muotoa ovat rajavartioston (HW) ja tullin (HC) rekisterikilvet.
Sotilasajoneuvon rekisterikilpi.
Antiikkiauton rekisterikilpi.
Puolan voivodikuntien kirjaintunnukset, pienellä läänin poliisivoimien tunnus.
Kirjaintunnukset piirikunnittain.
Polkulampi

| Polkulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°44′21″N, 25°15′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Saarijärven alue (14.61)
Laskupuro:  Polkulamminpuro Hornanpuroon 
Järvinumero:  14.614.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  162 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,997 km  
Pinta-ala:  3,104 ha  
Tilavuus:  0.000061 km³ 
Keskisyvyys:  1,96 m  
Suurin syvyys:  4,3 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPolkulampi 
Polkulampi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  kirkonkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 410 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 60 800 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 4,3 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Saarijärven alueella (14.61), jonka Saarijärven–Lumperoisten alueeseen (14.614) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 162 metriä mpy.
Porkkala

Porkkala voi viitata muun muassa näihin:
Maantieteellisenä nimenä

Porkkalanniemi, Suomenlahteen työntyvä niemi Kirkkonummella
Porkkalan vuokra-alue, Neuvostoliiton 1944–1956 vuokraama alue, joka käsitti Porkkalanniemen lähiympäristöineen
Porkkala, kylä Kirkkonummella Porkkalanniemellä
Porkkala, kylä Kärsämäellä
Aluksen nimenä

miinalaiva Porkkala, vuonna 1940 valmistunut Suomen merivoimien alus
miinalautta Porkkala, vuonna 1991 valmistunut Suomen merivoimien alus
Sukunimenä

Christina Porkkala, ent. von Gerich (1919–1998), suomalainen diplomiekonomi ja Suomi-Neuvostoliitto-Seuran pääsihteeri
Iivari Porkkala (1882–1966), suomalainen maallikkosaarnaaja ja kristillinen kirjailija
Veikko Porkkala (1908–2009), suomalainen ammattiyhdistysaktiivi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Porkkala”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Placebon diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 7 |  |
| ↙Livealbumit | 1 |  |
| ↙Kokoelmat | 9 |  |
| ↙EP:t | 7 |  |
| ↙Singlet | 36 |  |
Placebo on vuonna 1994 Englannissa perustettu alternative rock -yhtye, jonka muodostavat Brian Molko, Stefan Olsdal ja Steve Forrest.
Albumit

Placebo (1996)
Without You I'm Nothing (1998)
Black Market Music (2000)
Sleeping with Ghosts (2003)
Meds (2006)
Battle for the Sun (2009)
Loud Like Love (2013)
Never Let Me Go (2022)
Livealbumit

MTV Unplugged (2015)
Kokoelmat

Covers (2003)
Once More with Feeling: Singles 1996-2004 (2004)
B-Sides: 1996-2006 (2011)
Placebo – B-sides (2015)
Without You I'm Nothing – B-Sides  (2015)
Black Market Music – B-sides (2015)
Sleeping with Ghosts – B-Sides (2016)
Meds – B-Sides (2016)
A Place for Us to Dream (2016)
EP:t

Live at La Cigale (2006)
Extended Play '07 (2007)
Exclusive Session (2007)
iTunes Live: London Festival '09 (2009)
Live at Angkor Wat (2011)
B3 (2012)
Life's What You Make It (2016)
Singlet

Bruise Pristine (1995)
Come Home (1996)
36 Degrees (1996)
Teenage Angst (1996)
Nancy Boy (1997)
Bruise Pristine (1997)
Pure Morning (1998)
You Don't Care About Us (1998)
Every Me Every You (1999)
Without You I'm Nothing (1999)
Burger Queen Francais (1999)
Taste in Men (2000)
Slave to the Wage (2000)
Special K (2000)
Black Eyed (2001)
The Bitter End (2003)
This Picture (2003)
Special Needs (2003)
English Summer Rain (2004)
Twenty Years (2004)
Protège-Moi (2004) (vain Ranska)
Because I Want You (2006) (vain UK)
Song to Say Goodbye (2006)
Infra-Red (2006)
Meds (2006)
Running Up that Hill (2007)
For What It's Worth (2009)
The Never-Ending Why (2009)
Ashtray Heart (2009)
Bright Lights (2010)
B3 (2012)
Too Many Friends (2013)
Loud Like Love (2014)
A Million Little Pieces (2014)
Jesus' Son (2016)
Beautiful James (2021)
Surrounded By Spies (2021)
Try Better Next Time (2022)
DVD:t

Soulmates Never Die - Live In Paris (2004)
Once More With Feeling - Singles 1996-2004 (2004)
Meds (Special Edition Bonus DVD) (2006)
We Come in Pieces (2011)
MTV Unplugged (2015)
RN Granatiere (1938)

| RN Granatiere |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CNR, Palermo
Kölinlasku:  5. huhtikuuta 1937
Laskettu vesille:  24. huhtikuuta 1938
Palveluskäyttöön:  1. helmikuuta 1939
Poistui palveluskäytöstä:  1. heinäkuuta 1958
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 650 t (standardi) 2 590 t (kuormattu)
Pituus:  106,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,15 m
Syväys:  3,15 m
Koneteho:  48 000 hv
Nopeus:  38 solmua
Miehistöä:  206
Aseistus
Aseistus:  8 x 120 mm tykkiä kaksiputkisina asennuksina 1 x 120 mm valoammustykki 12 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 x 533 mm torpedoputkea 48 x miinaa
RN Granatiere (ital. Regia Nave Granatiere) oli Italian kuninkaallisen laivaston Soldati-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Palermosta CNR:n telakalta, missä köli laskettiin 5. huhtikuuta 1937. Alus laskettiin vesille 24. huhtikuuta 1938 ja liitettiin laivastoon 1. helmikuuta 1939.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1958.
RN Groppo

| RN Groppo |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Navalmeccanica
Kölinlasku:  18. kesäkuuta 1941
Laskettu vesille:  19. huhtikuuta 1942
Palveluskäyttöön:  31. elokuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 25. toukokuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  920 t (standardi) 1 651 t (kuormattu)
Pituus:  82,5 m
Leveys:  9,9 m
Syväys:  3,77 m
Koneteho:  16 000 hv
Nopeus:  26 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Aseistus:  2 x OTO 100 mm/47 M1937 -tykkiä 10 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 8 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 4 x syvyyspomminheitintä
RN Groppo (ital. Regia Nave Groppo) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin Navalmeccanicalta, missä köli laskettiin 18. toukokuuta 1941. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 31. elokuuta.
Palvelus

Alus upotettiin 25. toukokuuta 1943.
RN Grecale (1934)

| RN Grecale |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CNR, Ancona
Kölinlasku:  25. syyskuuta 1931
Laskettu vesille:  17. kesäkuuta 1934
Palveluskäyttöön:  15. marraskuuta 1934
Poistui palveluskäytöstä:  31. toukokuuta 1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 440 t (standardi) 2 255 t (kuormattu)
Pituus:  106,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,15 m
Syväys:  3,31 m
Koneteho:  44 000 hv
Nopeus:  38 solmua
Miehistöä:  191
Aseistus
Aseistus:  4 × 120 mm tykkiä kaksiputkisina asennuksina 4 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea
RN Grecale (ital. Regia Nave Grecale) oli Italian kuninkaallisen laivaston Maestrale-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Anconasta CNR:n telakalta, missä köli laskettiin 25. syyskuuta 1931. Alus laskettiin vesille 17. kesäkuuta 1934 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 15. marraskuuta.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 31. toukokuuta 1964.
Précy-sous-Thil

| Précy-sous-Thil |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Précy-sous-Thil
 Koordinaatit: 47°23′14″N, 4°18′47″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Montbard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,6 km²
Korkeus:  322 m
Väkiluku (2018):  712 
 – Väestötiheys:  82 as./km²
Kunnan numero:  21505
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Précy-sous-Thil on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Sereinjoen varrella, noin 31 kilometriä Montbardin kaupungista etelään.
Pyhän kolminaisuuden kirkko
Kunnan keskustassa oleva Pyhän kolminaisuuden kirkko on peräisin 1100-luvulta, mutta se tuhoutui vuonna 1820, jolloin se rakennettiin uudelleen. Samoihin aikoihin kunta teollistui, kun sinne rakennettiin ruukki. Kunnan väkimäärä lisääntyi ja kirkkoa laajennettiin vuonna 1843. Mineraalivarannot kuitenkin alkoivat heiketä vuonna 1878 ja ruukki suljettiin lopullisesti vuonna 1882.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Précy-sous-Thil Wikimedia Commonsissa
Eevan perintö

| Eevan perintö Kotiteollisuus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu 1998 – helmikuu 1999, Finnvox, Helsinki
 Julkaistu: 2. toukokuuta 1999
 Tuottaja(t): Mikko Karmila
 Tyylilaji: heavy metal, doom metal, hard rock
 Kesto: 39.36
 Levymerkki: Megamania
Kotiteollisuuden muut julkaisut
| Aamen 1998 | Eevan perintö 1999 | Tomusta ja tuhkasta 2000 |
Eevan perintö on Kotiteollisuuden kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 2. toukokuuta 1999, vain vuosi yhtyeen edellisen levyn, Aamenen julkaisun jälkeen. Albumin sanoitukset ovat synkkiä ja se on äänimaailmaltaan Kotiteollisuuden raskaimpia levytyksiä. Ilmestymisvuonnaan 1999 albumia myytiin 800 kappaletta. Syksyyn 2010 mennessä sitä oli myyty 12 500 kappaletta. Muovikantisen peruspainoksen lisäksi albumista julkaistiin rajoitettu pahvikantinen digipak -versio.
Albumin teko

Kotiteollisuus äänitti demon albumin kappaleista elokuussa 1998. Useimmat demolle äänitetyistä kappaleista olivat yhtyeen aiempaan tyyliin verrattuna huomattavasti raskaampia ja hidastempoisempia ja sisälsivät aiempaa enemmän vaikutteita heavy metallista. Tämän vuoksi yhtye päätti valita ensimmäiseksi singleksi kappaleen ”Juoksu”, joka oli lähempänä Kotiteollisuuden aiempaa, rock-tyylisempää tuotantoa. Single äänitettiin ja se ilmestyi lokakuussa 1998. Bonuskappaleena oli ”Kuoleva”, joka sekin sisällytettiin myöhemmin ilmestyneelle albumille. Samaan aikaan äänitettiin myös kappale ”Soin”, jonka yhtye päätti säästää tulevalle levylle. Yhtyeen keulahahmo Jouni Hynynen on kertonut kappaleen syntyneen hänen kokeillessaan uutta Gibson Les Paul -merkkistä kitaraansa peilin edessä. Hynynen on myös maininnut pitävänsä ”Juoksua” huonoimpana Kotiteollisuuden julkaisemana singlekappaleena koskaan ja ettei singlen julkaisuajankohdassa ollut järkeä (single ilmestyi puoli vuotta ennen albumin julkaisua).
Kotiteollisuus aloitti Eevan perintö -albumin äänitykset talvella 1998–1999 Finnvox-studioilla Helsingissä tuottaja Mikko Karmilan johdolla. Yhtye hylkäsi armotta aiemmin äänitetyn demon kappaleita, koska halusi tehdä kappaleista parempia sovituksia. Albumin sanoituksia Hynynen hioi kauan, ja esimerkiksi kappaleen ”Ikuisesti” sanoitus valmistui juuri ennen, kuin kappale oli tarkoitus laulaa studiossa. Tuottajana toiminut Karmila ei Hynysen mukaan puuttunut kappaleiden rakenteisiin juuri ollenkaan, lukuun ottamatta levyn nimikappaletta ”Eevan perintö”, jota hän halusi muokata hieman. Karmila myös soitti kappaleen kertosäkeen matalaviritteisen kitaran, koska Hynynen ei saanut kitaraa pysymään vireessä. Karmila miksasi valmiin levyn neljässä päivässä.
Hynynen on kertonut olleensa albumin teon aikaan erittäin ahdistunut muun muassa päivätyön aiheuttamasta uupumuksesta johtuen. Tämä vaikutti myös albumin sanoituksiin, joista tuli huomattavasti synkempiä kuin yhtyeen aiemmilla levyillä. Hynysen mukaan yhtyeen jäsenet olivat albumin miksausten aikaan todella voimakkaassa humalatilassa ja hän on maininnut yhtyeen basistin Janne Hongiston kokeilleen tuolloin myös kannabista. Myöhemmin albumin kansia tehtäessä kannentekijä Rade Puolakka joutui leikkaamaan levyn kansilehteen painetuista valokuvista yhtyeen jäseniltä silmät kokonaan pois johtuen heidän liiallisesta humalatilastaan.
Albumin toisena singlenä julkaistiin nimikappale ”Eevan perintö”, jonka bonuskappaleena oli varsinaiselta albumilta pois pudonnut ”Suru”. Single ilmestyi maaliskuussa 1999 ja sen kansilehdessä julkaistiin myös Eevan perintö -albumin sanoitukset, joita ei ole painettu varsinaisen albumin kansiin.
Albumin ilmestyttyä keväällä 1999 yhtye alkoi saada enemmän julkisia esiintymisiä ja Jouni Hynysen mukaan keikoilla alkoi myös käydä enemmän ihmisiä levyn julkaisun jälkeen. Kuitenkaan rocklehdet tai muu media eivät juurikaan olleet kiinnostuneita yhtyeestä. Eevan perintö -albumilta ei myöskään kuvattu ainuttakaan musiikkivideota.
Kappaleet

Sävellykset ja sovitukset Kotiteollisuus, ellei toisin mainita. Sanoitukset Jouni Hynynen.
Rakastan – 2.59
Eevan perintö – 4.36 (sov. Kotiteollisuus ja Mikko Karmila)
Sulje silmäni – 3.02
Ikuisesti – 3.17
Soin – 2.35
Kuoleva – 3.08
Juoksu – 3.17
Vakiot – 2.58
Mania – 3.01
Ei puhuta – 4.37
Saattoväki – 6.01 (sov. Kotiteollisuus ja Marko Annala)
Kokoonpano

Jouni Hynynen – sähkökitara, laulu
Jari Sinkkonen – rummut
Janne Hongisto – bassokitara, taustalaulu
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Mikko Karmila – kitara kappaleessa ”Eevan perintö”
Marko Annala – sovitusapu kappaleessa ”Saattoväki”
Kokoonpano > Tuotanto

Mikko Karmila – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Mika Jussila – masteroija
Rade Puolakka – kansitaide
Singlet > Juoksu

”Juoksu” – 3.17
”Kuoleva” – 3.08
Ilmestyi lokakuussa 1998.
Singlet > Eevan perintö

”Eevan perintö” (Single-edit) – 4.12
”Suru” – 2.35
Ilmestyi maaliskuussa 1999. Singlen kansivihko sisältää Eevan perintö -albumin sanoitukset.
Arvostelut

Soundi:
RN Giuseppe Missori

| RN Giuseppe Missori |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri navali Odero, Sestri Ponente
Kölinlasku:  19. tammikuuta 1914
Laskettu vesille:  20. joulukuuta 1915
Palveluskäyttöön:  7. maaliskuuta 1916
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 10. syyskuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  625 t (standardi) 914 t (kuormattu)
Pituus:  73 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,34 m
Syväys:  2,72 m
Koneteho:  15 500 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  95
Aseistus
Aseistus:  5 × 102 mm tykkiä 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea 10 × miinaa
RN Giuseppe Missori (ital. Regia Nave Giuseppe Missori) oli Italian kuninkaallisen laivaston Pilo-luokan hävittäjä, joka oli ensimmäisessä maailmansodassa hävittäjänä ja toisessa maailmansodassa torpedoveneenä.
Valmistus

Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 19. tammikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 20. joulukuuta 1915 ja liitettiin laivastoon p7. maaliskuuta 1916.
Palvelus

Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi (ital. torpediniere). Saksa valtasi aluksen 10. syyskuuta 1943.
Pohjantikka

| Pohjantikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Kirjotikat Picoides
Laji::  tridactylus
Kaksiosainen nimi
 Picoides tridactylus  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Pohjantikka Wikispeciesissä   Pohjantikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
munia Picoides tridactylus
Pohjantikka (Picoides tridactylus) on keskikokoinen tikka.
Koko ja ulkonäkö

Pohjantikan selkäpuoli ja pää ovat mustat. Lajin vatsapuoli on vaalea ja sen kyljissä mustia raitoja valkealla pohjalla. Aikuisen koiraan päälaki on keltainen.
Levinneisyys

Pohjantikkaa tavataan havupuuvyöhykkeellä koko Euraasiassa. Suomessa pesii noin 25 000 paria.
Elinympäristö

Varmimmin pohjantikan tapaa vanhasta kuusivaltaisesta metsästä, mutta se viihtyy myös metsäpalo- ja tuulenkaatoalueilla, joissa on runsaasti kuollutta puuta. Pohjantikka on kiinteästi sidoksissa metsään ja ilmeisesti sen kannan kehitys on ollut laskeva ainakin eteläisessä Suomessa. Suurimpana syynä tähän lienee metsänrakenteen muutos ja vanhojen luonnontilaisten metsien pirstoutuminen ja häviäminen.
Lisääntyminen

Pohjantikat aloittavat soitimen reviirillään maaliskuun alussa ja soidinmenot kestävät toukokuun alkuun. Pohjantikan rummutus on tasainen, konekiväärimäinen nakutus, ja molemmat sukupuolet rummuttavat. Pohjantikkapari kaivaa uuden pesäkolon joka vuosi, yleensä kuolleeseen kuuseen, mutta myös männyt ja koivut kelpaavat. Pesäkolo sijaitsee melko matalalla, alle kymmenen metrin korkeudella maanpinnasta. Naaras munii toukokuun alkupuolella 3-5 munaa ja molemmat vanhemmat hautovat munia. Poikaset kuoriutuvat toukokuun loppupuolella-kesäkuun alussa.
Ravinto

Muiden tikkojen tapaan pohjantikkakin syö hyönteisiä, etenkin kovakuoriaisten toukkia. Ne saattavat toisinaan syödä myös hedelmiä ja mahlaa. Pohjantikalle tunnusomaista on lahojen kuusien kuoriminen paljaaksi ruokailun yhteydessä.
Aiheesta muualla

Toivola, Kari 1974: Pohjantikka Picoides tridactylus pesivänä Suomusjärvellä. – Lintumies 2.1974 s. 62–63. SLY.
Pohjantikka Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Pohjantikka (Picoides tridactylus)
ITIS: Picoides tridactylus (englanniksi)
Radio 180

Radio 180
Radio 180 on L. M. Ericssonin valmistama, Ruotsin puolustusvoimien käytössä oleva kenttäradio, joka vastaa lähinnä suomalaiselta luokitukseltaan pataljoona- tai prikaatipuheradiota.
Radion taajuusalue on 30,000 MHz – 87,975 MHz ja sen kanavaväli on 25 kHz. Näin ollen radion VHF-aaltoalueelle mahtuu 2 320 radiokanavaa. Etukäteen voidaan ohjelmoida kahdeksan radiokanavaa. Radioaallot moduloidaan joko tavallisena FM-lähetyksenä KLAR FM tai hyppelevätaajuuksisena SKYDD MSK.
Radion lähetysteho voi olla 5 W ja kantavuus normaaliantennilla 8 kilometriä sekä marssiantennilla 5 kilometriä.
Porkkalan majakka

Porkkalan majakka
Porkkalan majakka pohjoisesta nähtynä
| --- | --- |
Sijainti:  Porkkalan vuokra-alue Suomi
Vesistö:  Suomenlahti 
| --- | --- |
Väri:  Punainen 
Luokitus:  valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö (d) 
Osa kohdetta:  Kallbådan ja Rönnskärin majakat (d) 
| --- | --- |
Valmistunut:  1920 
| --- | --- |
Valon korkeus:  26,1  m 
Valonkanto:  22,2  km 
Valon ominaisuudet:  Fl(3) WRG 20s 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN043 
Admiralty:  C5130 
List of Lights:  29950 
MarineTraffic:  1000005943 
NGA:  116-14656 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Porkkalan majakka eli Kallbådan majakka on entinen merimajakka, joka sijaitsee Suomenlahdella Kallbådanin matalalla kallioluodolla noin yhdeksän kilometriä Porkkalanniemen kärjestä etelään. Majakka valmistui vuonna 1920 ja sen valon korkeus oli 21,4 metriä. Se on Suomen viimeinen miehitetyksi tehty merimajakka.
Majakkarakennus on noin 19,5 metriä korkea ja se käsittää majakkatornin sekä siihen kiinteästi liittyvän asuinsiiven. Samankaltaista perusratkaisua on käytetty muun muassa Bengtskärin majakassa ja Ahvenanmaan Märketin majakassa. Itse majakkatorni on Kallbådanissa vain hieman muuta rakennusta korkeampi, ja se on sijoitettu rakennuksen eteläkulmaan. Koko rakennus on perustettu massiiviselle betonisokkelille, jonka sisällä on varastotiloja. Sokkelin päälle rakennetun yläosan sisärunko on muurattu tiilestä ja ulkorunko on valettu rautabetonista.
Majakan yhteydessä oli asuintilat majakkamestarille ja majakanvartijalle, konehuone, sauna, keittiö ja makean veden säiliö. Majakkaan kuului alun perin myös sumumerkinantoasema.
Historia

Kallbådanin majakka rakennettiin korvaamaan Rönnskärin majakka joka sijaitsi liikaa sisäsaaristossa. Muutama vuosi Kallbådan majakan valmistumisen jälkeen Rönnskärin majakan valo sammutettiinkin tarpeettomana vuonna 1928. Kallbådanilla oli 1920–1939 majakkamestari ja kaksi majakanvartijaa. Enimmillään Kallbådanilla oli kaksikymmentä ihmistä, myös majakkamestarin ja majakanvartijoiden perheenjäseniä. Talvisodan aikana majakan yli lensi kaksi Helsinkiin matkalla olevaa neuvostoliittolaista pommituslentokonetta ja Kallbådan evakuoitiin.
Lokakuussa 1932 Kallbådan majakalla paljastettiin miinanpurkutöissä vuosina 1920 ja 1924 menehtyneiden neljän miinaraivaajan muistotaulu.
Majakka kuului vuosina 1944–1955 Porkkalan vuokra-alueeseen ja se oli alueen palauttamisen jälkeen niin huonossa kunnossa ettei sinne enää asetettu miehitystä vaan majakanvartijat toimivat Rönnskäriltä käsin. Myöhemmin majakka oli automatisoitu ja sen kauko-ohjaus tapahtui Harmajan majakalta käsin.
Majakka sammutettiin vuonna 2015 ja sen viereen perustettiin uusi sektoriloisto. Majakan yhteydessä on laskeutumisalusta helikopterille.
Nykytila

Kallbådanin luoto kuuluu hylkeidensuojelualueeseen, ja sille rantautuminen ilman lupaa on kielletty.
Vuorikiipeilijä Veikka Gustafsson ylläpitää matkailuyritystä Kallbådanilla.
Majakalle on tehty valtion rahoittama, 2,5 vuotta kestänyt ja 800 000 euroa maksanut peruskorjaus, joka valmistui vuonna 2024. Peruskorjauksessa uusittiin mm. majakan ja majakkatornin betoniset julkisivupinnat, sokkeli, ikkunat, valokojun rakenteet sekä parvekelaatat.