stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1901
Tapahtumia > lokakuu–joulukuu

13. lokakuuta – Monilla venäläisillä paikkakunnilla oli armeijan ja nälkäisten kansanjoukkojen välisiä yhteenottoja.
3. marraskuuta – Puolankielisessä lehdistössä julkaistiin vaatimuksia kansallis-poliittisesta agitaatiosta. Saksan kieli oli pakollinen puolalaisen Ylä-Sleesian kouluissa ja puolan puhumisesta rankaistiin. Puolalaiset piirittivät kouluja ja ryhtyivät koulunkäyntilakkoihin.
27. marraskuuta – Brittiläisen Kolumbian ja Matti Kurikan johtaman Kalevan kansan välillä solmittiin sopimus Malcolm Islandin (Malkosaaren) luovuttamisesta myöhemmin Sointulaksi kutsutun yhteisön asuinpaikaksi.
10. joulukuuta – Ensimmäiset Nobel-palkinnot jaettiin.
12. joulukuuta – Guglielmo Marconi lähetti ensimmäisen langattoman lennätinsanoman (kolme lyhyttä merkkiä tai s-kirjain) Atlantin yli Englannin Cornwallista Newfoundlandiin.
20. joulukuuta – Ensimmäinen sortokausi: ministerivaltiosihteeri Vjatšeslav von Pleve määräsi, että virkamiehiksi oli nimitettävä vain epäpoliittisia ja luotettaviksi arvioituja henkilöitä, mieluiten venäläisiä. Taustalla oli virkamiesten runsas määrä syyskuisen suuren vastalauseadressin allekirjoittajien joukossa.
Syntyneitä > tammikuu–maaliskuu

3. tammikuuta – Ngô Đình Diệm, Etelä-Vietnamin ensimmäinen presidentti (1955–1963) (k. 1963)
4. tammikuuta – C. L. R. James, brittiläinen filosofi, yhteiskuntateoreetikko, toimittaja ja kirjailija (k. 1989)
9. tammikuuta – Bjarne Lyngstad, norjalainen poliitikko (k. 1971)
10. tammikuuta – Henning von Tresckow, saksalainen kenraalimajuri ja heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen (k. 1944)
14. tammikuuta – Alfred Tarski, puolalainen loogikko, matemaatikko ja filosofi (k. 1983)
16. tammikuuta – Fulgencio Batista, Kuuban diktaattori (1933–1944 ja 1952–1959) (k. 1973)
22. tammikuuta – Heikki Simojoki, suomalainen hydrologi ja geofysiikan professori (k. 1990)
29. tammikuuta – Aune Lindström, suomalainen taidehistorioitsija (k. 1984)
1. helmikuuta – Clark Gable, yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä (Tapahtui eräänä yönä) (k. 1960)
2. helmikuuta – Jascha Heifetz, liettualais-yhdysvaltalainen viulisti (k. 1987)
7. helmikuuta – Heikki H. Herlin, suomalainen vuorineuvos ja teollisuusjohtaja (k. 1989)
9. helmikuuta – Brian Donlevy, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1972)
14. helmikuuta – Mikael Gam, tanskalainen poliitikko (k. 1982)
17. helmikuuta – Milton R. Krasner, yhdysvaltalainen elokuvaaja (k. 1988)
19. helmikuuta – Florence Green, brittiläinen viimeinen elossa ollut ensimmäisen maailmansodan veteraani (k. 2012)
20. helmikuuta – Muhammad Nagib, Egyptin presidentti (1953–1954) (k. 1984)
27. helmikuuta – Marino Marini, italialainen kuvanveistäjä (k. 1980)
28. helmikuuta – Rudolf Nilsen, norjalainen runoilija (k. 1929)
28. helmikuuta – Linus Pauling, vuoden 1954 Nobelin kemianpalkinnon ja vuoden 1962 Nobelin rauhanpalkinnon saanut yhdysvaltalainen kemisti ja rauhanaktivisti (Kemiallisen sidoksen luonne) (k. 1994)
6. maaliskuuta – Mark Donskoi, neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja (k. 1981)
7. maaliskuuta – Arvo Korsimo, suomalainen poliitikko ja kanslianeuvos (k. 1969)
11. maaliskuuta – Kjell Bondevik, norjalainen poliitikko ja folkloristi (k. 1983)
17. maaliskuuta – Alfred Newman, yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä (k. 1970)
24. maaliskuuta – Ubbe Ert Iwwerks (”Ub Iwerks”), yhdysvaltalainen animaattori (Mikki Hiiri) (k. 1971)
27. maaliskuuta – Carl Barks, yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija (Aku Ankka) (k. 2000)
27. maaliskuuta – Erich Ollenhauer, saksalainen poliitikko (k. 1963)
27. maaliskuuta – Eisaku Satō, vuoden 1974 Nobelin rauhanpalkinnon saanut Japanin pääministeri (1964–1972) (k. 1975)
28. maaliskuuta – Märtha, Norjan kruununprinsessa (k. 1954)
29. maaliskuuta – Frans Uuno Salonen (”Uuno Kailas”), suomalainen runoilija (k. 1933)
Syntyneitä > huhtikuu–kesäkuu

1. huhtikuuta – Viljo Kekola, suomalainen kullankaivaja ja maanviljelijä (kuollessaan Suomen vanhin henkilö) (k. 2009)
3. huhtikuuta – Allan Ferdinand Relander, suomalainen merenkulkuneuvos, merikapteeni, Turun merenkulkuopiston rehtori ja hallintomies (s. 1990)
12. huhtikuuta – Toivo Vähä, suomalaissyntyinen Neuvostoliiton KGB:n rajavartiojoukkojen eversti (k. 1984)
13. huhtikuuta – Jacques Lacan, ranskalainen psykiatri ja psykoanalyytikko (k. 1981)
13. huhtikuuta – René Pleven, ranskalainen poliitikko ja pääministeri (k. 1993)
15. huhtikuuta – Åke Kihlman, suomalainen teollisuusjohtaja ja vuorineuvos (k. 1968)
20. huhtikuuta – Simon Kuznets, vuoden 1971 Nobelin taloustieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen taloustieteilijä (k. 1985)
22. huhtikuuta – Torger Enckell, suomalainen taidemaalari ja -graafikko (k. 1991)
29. huhtikuuta – Hirohito, Japanin keisari (1926–1989) (k. 1989)
1. toukokuuta – Jussi Leskinen, suomalainen maanviljelijä (kuollessaan Suomen vanhin henkilö) (k. 2010)
5. toukokuuta – Fritiof Billquist, ruotsalainen näyttelijä (k. 1972)
7. toukokuuta – Gary Cooper, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1961)
8. toukokuuta – Ingrid Bjerkås, Norjan ensimmäinen naispappi (k. 1980)
8. toukokuuta – Otto Kaiser, itävaltalainen taitoluistelija ja maailmanmestari (k. 1977)
10. toukokuuta – Nils Fontell, suomalainen fyysikko (k. 1980)
11. toukokuuta – Sirkka Ruotsalainen, suomalainen toimittaja (Aku Ankka -lehden ensimmäinen päätoimittaja) (k. 1995)
14. toukokuuta – Bertel Hintze, suomalainen taidehistorioitsija, Helsingin Taidehallin intendentti (k. 1969)
15. toukokuuta – Luis Monti, argentiinalais-italialainen jalkapalloilija (k. 1983)
17. toukokuuta – Werner Egk, saksalainen säveltäjä (k. 1983)
18. toukokuuta – Sigrun Berg, norjalainen tekstiilitaiteilija (k. 1982)
18. toukokuuta – Vincent du Vigneaud, vuoden 1955 Nobelin kemianpalkinnon saanut yhdysvaltalainen biokemisti (k. 1978)
19. toukokuuta – Pekka Jokipaltio, suomalainen eversti, Ilmatorjuntarykmentti 1:n komentaja jatkosodan aikana (k. 1977)
20. toukokuuta – Max Euwe, alankomaalainen matemaatikko, kirjailija ja shakin maailmanmestari (k. 1981)
20. toukokuuta – Arnfinn Vik, norjalainen poliitikko (k. 1990)
6. kesäkuuta – Sukarno, ensimmäinen Indonesian presidentti (1945–1967) (k. 1970)
8. kesäkuuta – Carl Björkman, ruotsalainen elokuvakriitikko ja kustannuspäällikkö (k. 1961)
9. kesäkuuta – Feliciano Perducca, argentiinalainen jalkapalloilija (k. 1976)
13. kesäkuuta – Tage Erlander, Ruotsin pääministeri (1946–1969) (k. 1985)
16. kesäkuuta – Henri Lefebvre, ranskalainen marxilainen sosiologi ja filosofi (k. 1991)
23. kesäkuuta – Pierre Batcheff, venäläis-ranskalainen näyttelijä (k. 1932)
30. kesäkuuta – Elsa Rantalainen, suomalainen näyttelijä (k. 1988)
Syntyneitä > heinäkuu–syyskuu

1. heinäkuuta – Yrjö Haltio, suomalainen kirjailija (k. 1975)
6. heinäkuuta – Walter Fyrst, norjalainen elokuvaohjaaja (k. 1993)
7. heinäkuuta – Vittorio de Sica, italialainen elokuvaohjaaja (Polkupyörävaras) (k. 1974)
15. heinäkuuta – Kerttu Salmi, suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja (k. 1977)
18. heinäkuuta – Lauri Aho, suomalainen ylipormestari ja Helsingin kaupunginjohtaja (k. 1985)
28. heinäkuuta – Rudy Vallée, yhdysvaltalainen muusikko ja näyttelijä (k. 1986)
31. heinäkuuta – Jean Dubuffet, ranskalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari (k. 1985)
3. elokuuta – Stefan Wyszyński, puolalainen katolinen arkkipiispa ja kardinaali (k. 1981)
4. elokuuta – Louis Armstrong (”Satchmo”), yhdysvaltalainen jazz-muusikko (k. 1971)
8. elokuuta – Ernest Orlando Lawrence, vuoden 1939 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut yhdysvaltalainen fyysikko, syklotronin keksijä (k. 1958)
15. elokuuta – Sulho Ranta, suomalainen säveltäjä, musiikkikriitikko ja -kirjailija (k. 1960)
20. elokuuta – Salvatore Quasimodo, vuoden 1959 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut italialainen kirjailija (k. 1968)
26. elokuuta – Chen Yi, Kiinan marsalkka ja ulkoministeri (k. 1972)
30. elokuuta – John Gunther, yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija (k. 1970)
2. syyskuuta – Robert von Essen, venäläis-suomalainen pianisti, säveltäjä ja lauluntekijä (k. 1957)
5. syyskuuta – Mario Scelba, Italian pääministeri (1954–1955) (k. 1991)
11. syyskuuta – Karin Alice Heikel (”Katri Vala”), suomalainen runoilija (k. 1944)
16. syyskuuta – Ugo Frigerio, italialainen kilpakävelijä ja olympiavoittaja (k. 1968)
19. syyskuuta – Joe Pasternak, unkarilais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja (k. 1991)
22. syyskuuta – Charles Brenton Huggins, vuoden 1966 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut kanadalainen lääketieteen tutkija (k. 1997)
23. syyskuuta – Jaroslav Seifert, vuoden 1984 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut tšekkiläinen kirjailija ja toimittaja (k. 1986)
25. syyskuuta – Robert Bresson, ranskalainen elokuvaohjaaja (k. 1999)
26. syyskuuta – George Raft, yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija (k. 1980)
29. syyskuuta – Enrico Fermi, vuoden 1938 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut italialais-yhdysvaltalainen fyysikko (k. 1954)
Syntyneitä > lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta – Emil Höglund, suomalainen yritysjohtaja (k. 1973)
7. lokakuuta – Viljo Castrén, suomalainen vesirakennuksen professori (k. 1984)
10. lokakuuta – Alberto Giacometti, sveitsiläinen kuvanveistäjä ja taidemaalari (k. 1966)
20. lokakuuta – Frank Churchill, yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä (k. 1942)
21. lokakuuta – Arne Helander, suomalainen arkkitehti (k. 1994)
22. lokakuuta – Ville Kolehmainen, suomalainen yritysjohtaja (k. 1965)
22. lokakuuta – Arvo Lehesmaa, suomalainen näyttelijä (k. 1973)
27. lokakuuta – Luis Brunetto, argentiinalainen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti (k. 1968)
28. lokakuuta – Ilmari Turja, suomalainen kirjailija, lehtimies ja professori (k. 1998)
3. marraskuuta – Leopold III, belgialaisten kuningas (1934–1951) (k. 1983)
3. marraskuuta – André Malraux, ranskalainen kirjailija, seikkailija, poliitikko ja kulttuuriministeri (k. 1976)
9. marraskuuta – Mirja Vesanen, suomalainen nuortenkirjailija (k. 1983)
10. marraskuuta – Penna Tervo, suomalainen pankinjohtaja, SDP:n kansanedustaja ja ministeri (k. 1956)
17. marraskuuta – Walter Hallstein, saksalainen poliitikko ja professori, ensimmäinen Euroopan komission puheenjohtaja (k. 1982)
18. marraskuuta – George Gallup, yhdysvaltalainen tilastotieteilijä (mielipidetiedusteluiden kehittäjä) (k. 1984)
22. marraskuuta – Joaquín Rodrigo, espanjalainen säveltäjä (k. 1999)
25. marraskuuta – Fernando Tambroni, italialainen poliitikko ja pääministeri (1960) (k. 1963)
28. marraskuuta – Glory Leppänen, suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja (k. 1979)
3. joulukuuta – Marja Lahti, suomalainen maalaisliittolainen poliitikko ja ministeri (k. 1967)
5. joulukuuta – Walter Elias Disney (”Walt Disney”), yhdysvaltalainen animaattori, sarjakuvapiirtäjä ja elokuvaohjaaja (k. 1966)
5. joulukuuta – Werner Heisenberg, vuoden 1932 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut saksalainen fyysikko (kvanttimekaniikan kehittäjä) (k. 1976)
14. joulukuuta – Paul I, Kreikan kuningas (1947–1964) (k. 1964)
16. joulukuuta – Margaret Mead, yhdysvaltalainen antropologi (k. 1978)
23. joulukuuta – Aune Antti, suomalainen laulaja (k. 1983)
24. joulukuuta – Tordis Maurstad, norjalainen näyttelijä (k. 1997)
25. joulukuuta – Milada Horáková, tšekkoslovakialainen poliitikko ja toisen maailman­sodan aikaisen vasta­rinta­liikkeen jäsen (k. 1950)
27. joulukuuta – Maria Magdalena Sieber (”Marlene Dietrich”), saksalainen näyttelijätär (Sininen enkeli) (k. 1992)
28. joulukuuta – Einari Junttila, suomalainen taidemaalari (k. 1975)
31. joulukuuta – Karl-August Fagerholm, Suomen pääministeri ja Eduskunnan puhemies, valtioneuvos (k. 1984)
Syntyneitä > Tuntematon päivämäärä

Charles Sayers, hollantilainen taidemaalari (k. 1943)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Wilhelm Röntgen
Nobelin kemianpalkinto: Jacobus Henricus van ’t Hoff
Nobelin lääketieteen palkinto: Emil von Behring
Nobelin kirjallisuuspalkinto: Sully Prudhomme
Nobelin rauhanpalkinto: Henri Dunant ja Frédéric Passy
Muuta

Kirjallisuusvuosi 1901
Norjan laivasto

| Norjan laivasto |
| --- | --- |
 Norjan laivaston tunnus
Toiminnassa:  Perustettu vuonna 1814 (1509)
Valtio:  Norja
Puolustushaarat:  Merivoimat
Aselajit:  Laivasto
Osa joukkoa:  Norjan asevoimat
Koko:  4 351 henkilöä (2010) 25 alusta
Komentajat
Nykyinen komentaja:  kontra-amiraali Bernt Grimstvedt
Tunnettuja komentajia:  Peter Tordenskjöld
Norjan laivaston lippu.
Fregatti KNM Fridtjof Nansen.
Norjan laivasto (norj. Kysteskadren eli Marinen) on Norjan merivoimien merialueen suojaamisesta vastaava aselaji. Norjan kuninkaallisen laivaston perusti Norjan prinssi Kristian Fredrik 12. huhtikuuta 1814. Tätä ennen Tanskalla ja Norjalla oli ollut yhteinen laivasto. Vuoden 2002 puolustusvoimien organisaatiomuutoksessa Kuninkaallisen laivaston ja rannikkotykistön (Kystartilleriet) tehtävät yhdistettiin Kysteskadrenille.  Laivaston vahvuus oli vuonna 2010 yhteensä 4 351 henkilöä, joista sotilashenkilöstöä oli 2 034, siviilejä 214 ja asevelvollisia 2 104. Aluksia on 25, lisäksi sen vastuulla on hallitsijan käytössä oleva KS Norge.
Vielä 1980-luvulla Norja oli Naton jäsenenä sijaintinsa vuoksi erityisen huomion kohteena, ja sen rannikkovesille tuli vuosittain tuhansia aluksia harjoituksiin. Sittemmin Neuvostoliiton romahdettua Naton huomio on kohdistunut muualle. Norja on mukana sen operaatioissa, muun muassa Ocean Shield -operaatiossa Afrikan sarven tienoilla suojaamassa kauppa-aluksia merirosvoukselta.
Historia > Tausta ja perustaminen

Norjan rannikolle oli 900-luvulla rakennettu puolustusjärjestelmä leidangen, jonka toiminta ”ylsi niin pitkälle sisämaahan kuin lohi nousi” (”så langt inn i landet som laksen gikk”). Vuonna 1509 syntyi Tanskan ja Norjan yhteinen laivasto. Vuonna 1536 Norja menetti itsenäisen asemansa, ja se sulautettiin Tanskan maakunnaksi, ja samalla laivastosta tuli Tanskan laivasto.
Norja pysyi Tanskan osana vuoteen 1814, kunnes Tanska hävisi sodan kuudetta liittokuntaa vastaan ja joutui Kielin rauhansopimuksessa luovuttamaan Norjan Ruotsin etupiiriksi. Norja ja Ruotsi muodostivat personaaliunionin. Norja sai itsenäisyyden, vaikka sen hallitsija olikin Ruotsin kuningas. Se oli kuitenkin valtioista selvästi köyhempi, koska sillä ei ollut merkittäviä luonnonvaroja. Kauppalaivastosta kasvoi vuoteen 1860 mennessä kuitenkin maailman neljänneksi suurin Britannian, Yhdysvaltojen ja Saksan jälkeen.
Norjan prinssi Kristian Fredrik perusti kuninkaallisen laivaston (norj. Kongelig Norsk Marine, lyh. KNM) 12. huhtikuuta 1814, jolloin Tanska-Norjan laivaston jakaminen oli yhä kesken, ja Norjan laivaston osuudeksi tuli vain pieni osa siitä. Laivaston muodostivat prikit KNM Lolland, KNM Seagull, KNM Allart, KNM Langeland, KNM Alsen ja KNM Kiel,  kuunaripriki, kahdeksan tykkipurtta ja 97 erilaista tykkivenettä. Norjan meriministeriö perustettiin 1. huhtikuuta 1815.
Norjan kuninkaallisessa laivastossa oli vuonna 1860 kolme fregattia, joista vain yhdessä oli höyrykone ja kaksi potkurikorvettia. Parikymmentä vuotta myöhemmin laivastoa oli täydennetty neljällä amerikkalaistyyppisellä monitorilla, kahdella puurunkoisella risteilijällä ja seitsemällä yli 200 tonnin tykkiveneellä. Vielä ennen unionin päättymistä Norja osti 1890-luvulla Britanniasta neljä rannikkopanssarilaivaa sekä kotimaan telakoilta neljä tykkivenettä, yhden hävittäjän ja 12 pienehköä torpedovenettä.
Ruotsi-Norjan unioni päättyi 1905, eikä Norja juuri kyennyt nykyaikaistamaan laivastoaan vuoden 1906 jälkeen. Tällöin laivastoon kuului noin tuhat vakinaista ja saman verran varusmiehiä. Laivaston komentaja oli kontra-amiraali, ja laivaston tehtävänä oli muun muassa 25 148 kilometrin rantaviivan ja sen edustalla olevien noin 50 000 saaren suojaaminen. Tehtävää varten maa hankki kolme pientä hävittäjää, kolme suurta ja pari pienempää torpedovenettä sekä neljä sukellusvenettä. Vielä marraskuussa 1913 Norja tilasi Armstrongin Elswickin telakalta Englannista kaksi Bjørgvin-luokan rannikkotaistelulaivaa, mutta alusten rakentaminen keskeytettiin ensimmäisen maailmansodan syttyessä. Britannian hallitus lunasti alukset 370 000 punnalla 1915, ja ne muutettiin monitoreiksi HMS Gorgon ja HMS Glatton.
Historia > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan aikana Norja oli puolueeton, mutta laivasto oli sotavalmiudessa valmiina puolustamaan maan vesialuetta. Laivastolla oli myös kiireitä miinanraivauksessa, minkä lisäksi se nosti merestä kaikkiaan 222 rannoille ajautunutta ruumista.
Sodan päätyttyä Norja päätti luottaa Kansainliiton takaamaan rauhaan. 1920-luvulla ainoat uudet alukset olivat kuusi vuonna 1914 hyväksyttyä sukellusvenettä. Ensimmäinen sodan jälkeinen pinta-alus, miinalaiva KNM Olav Tryggvason, laskettiin vesille vasta 1932. Saksan sotilaallisen vallan kasvu Itämerellä ei lisännyt Norjan varustautumista. Tähän ei vaikuttanut edes jo 1929 julkaistu vara-amiraali Wolfgang Wegenerin kirja, jossa hän esitti Tanskan ja Norjan valtausta seuraavassa sodassa.
1930-luvulla romutettiin runsaasti vanhentuneita aluksia, mutta uusia niiden tilalle ei juurikaan saatu. Huhtikuuhun 1939 mennessä oli valmistunut ainoastaan neljä tilatuista kuudesta Sleipner-luokan hävittäjästä ja yksi oli koeajoissa. Lisäksi vuonna 1939 oli valmistunut miinanraivaajat KNM Otra ja KNM Rauma sekä ulkovartiolaivat KNM Fridtjof Nansen (1930) ja KNM Nordkapp (1937). Kahden suuremman hävittäjän numeroiden 129 ja 130 kölit oli laskettu.
Historia > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan puhjetessa Norja palautti palvelukseen kaikki mahdolliset alukset ja asetti ne valvomaan maan puolueettomuutta. Aluksista vanhimpia olivat seitsemän pientä miinalaivaa, jotka olivat valmistuneet vuosina 1874–1887 tykkiveneiksi. Useat aluksista olivat erittäin huonossa kunnossa, ja esimerkiksi vuonna 1897 valmistuneiden rannikkopanssarilaivojen tykit oli siirretty rannikkolinnakkeisiin ja 40 vuotta aiemmin valmistuneet torpedoveneet kykenivät toimimaan ainoastaan partioveneinä.
Saksan hyökättyä Norjaan 8. huhtikuuta 1940 puolustuksesta vastasi museokelpoinen laivasto lukuun ottamatta kymmenkuntaa alusta. Laivasto ja siihen kuulunut rannikkotykistö viivyttivät Oslon edustalla saksalaista laivasto-osastoa niin kauan, että kuningas ja maan hallitus pääsivät poistumaan Oslosta ja myöhemmin maasta. Suurimmat tappionsa laivasto kärsi Narvikin edustalla 9. huhtikuuta Saksan laivaston hävittäjien upotettua Eidsvold-luokan rannikkotaistelulaivat KNM Eidsvoldin ja KNM Norgen. Suuri osa aluksista jäi saksalaisten saaliiksi joko vahingoittumattomina tai osittain tuhottuna.
Liittoutuneiden evakuoidessa 7. kesäkuuta Norjasta joukkojaan Norjan laivaston alukset liittyivät vetäytyviin aluksiin ja siirtyivät Englantiin. Näitä olivat muun muassa hävittäjät KNM Sleipner ja KNM Draug, sukellusvene KNM B1, kaksi partioalusta ja kuusi miinanraivaajaksi muutettua troolaria.
Norjan kuningas ja pakolaishallitus organisoivat liittoutuneiden alaisuudessa toimivan laivaston. Norjan kauppalaivasto oli sodan alkaessa maailman suurimpia, ja sen miehistä saatiin laivastolle merikelpoinen miehistö. Kuninkaallinen laivasto luovutti tarvittavat alukset. Aluksi muodostetut moottoritorpedovene- ja moottoritykkivenelaivueet laajenivat lopulta hävittäjiin ja sukellusveneisiin. Norjalle siirrettiin muun muassa viisi Yhdysvalloista lend-lease-sopimuksen nojalla saatua Town-luokan saattuehävittäjää, kolme Hunt-luokan saattuehävittäjää, kaksi S-luokan hävittäjää, kuusi U-luokan sukellusvenettä ja seitsemän korvettia. Yhdysvallat lainasi vielä neljä sukellusveneentorjunta-alusta ja neljä YMS-luokan miinanraivaajaa. Rannikkojoukkoja oli kaikkiaan 29 moottoritorpedovenettä ja yhdeksän moottoritykkivenettä sekä 39 miinanraivaajiksi ja sukellusveneentorjujiksi muutettua troolaria ja 2 BYMS-miinanraivaajaa.
Norjan laivasto osallistui sotatoimiin Pohjanmerellä ja Pohjois-Atlantilla ja Välimerellä. Esimerkiksi KNM Stord oli mukana upottamassa Saksan laivaston taisteluristeilijä Scharnhorstia ja KNM Svenner tuhoutui Normandian maihinnousussa. Laivaston menetyksiin kuuluivat myös yksi Town- ja Hunt-luokan saattuehävittäjä, yksi sukellusvene, seitsemän moottoritorpedovenettä, neljä miinanraivaajaa ja yksi moottoritykkivene. Sodan loputtua Norjan laivastossa oli 58 alusta ja 7 500 miestä. Norjaan 1945 palannut laivasto oli vahvempi kuin maalla Saksan hyökättyä vuonna 1940 ollut laivasto, vaikka Norja olikin palauttanut suuren osan kalustosta lainaajille.
Historia > Nato-maana

Sodan päätyttyä Norja aloitti maansa uudelleen varustamisen, jonka osana laivastolle hankittiin pinta-aluksia, sukellusveneitä sekä nopeita keveitä pinta-aluksia. Vuonna 1947 laivastoon kuului kuusi hävittäjää (yksi keskeneräinen), neljä torpedovenettä, viisi sukellusvenettä, kaksi fregattia, kolme korvettia, kaksi kalastuksenvalvontaan suunniteltua vartiolaivaa, yksi miinalaiva, kymmenen miinanraivaajaa, yksi sukellusveneentorjunta-alus, kymmenen moottoritorpedovenettä ja kolme moottoritykkivenettä.
Maalla oli kuitenkin taloudellisia vaikeuksia vahvistaa puolustustaan. Rauhansopimuksen nojalla maalle määrättiin luovutettavaksi Saksasta aluksia, mutta ne olivat kaikki niin huonokuntoisia, että ne romutettiin.
Norjan liityttyä Natoon vuonna 1949 maa sai Yhdysvalloista ja muilta Nato-mailta merkittävää tukea puolustuksensa parantamiseen. Vuonna 1951 Yhdysvallat luovutti sille kymmenen ELCO-tyyppistä moottoritorpedovenettä, ja vuotta aiemmin norjalaiselta telakalta oli tilattu moottoritorpedoveneitä. Tästä alkaen Norja tilasi useita aluksia paikallisilta telakoilta.
Norjan laivastosta muodostettiin vuodesta 1960 alkaen rannikkovesillä taistelukykyinen, ja siihen kuuluu runsaasti erilaisia pieniä aluksia ja sukellusveneitä. Pohjanmeren öljylöydöt lisäsivät partioinnin ja alueen valvonnan tarvetta, ja 1980-luvulla uudet Nordkapp-luokan vartiolaivat otettiin palvelukseen. Laivaston nykyaikaistaminen jatkui edelleen, vaikka Ula-luokan sukellusveneet osoittautuivat huonoiksi meluisuutensa vuoksi. Norja nykyaikaisti laivastoaan jatkuvasti, ja viimeinen uusista fregateista otettiin palvelukseen tammikuussa 2011.
Norjan puolustusvoimien organisaatiomuutos astui voimaan vuoden 2002 alusta. Taustalla oli vuoden 1990 puolustuskomitean näkemys tilanteesta. Budjetti oli aiemmin kasvanut mutta keinot ja päämäärät eivät olleet kohdanneet. Siksi komitea suositti merkittäviä supistuksia sekä rauhan- että sodanaikaisessa organisaatiossa. Tavoitteeksi asetettiin laadukkaiden puolustusvoimien luominen nykyaikaisen aseistuksen ja materiaalien avulla. Norjan Kuninkaallisen laivaston osalta laivaston ja rannikkotykistön (Kystartilleriet) tehtävät yhdistettiin Kysteskadrenille 1. tammikuuta 2002.
Tukikohdat

Laivaston päätukikohta on Haakonsvern Bergenissä ja muina tukikohtina Ramsund Harstadin ja Narvikin välillä, Trondenes fort Harstadissa, Sortland ja Karljohansvern Hortenissa. Olavsvern Tromssassa on lakkautettu ja on myynnissä.
Laivueet ja jaokset

Norjan laivasto jakautuu 1. tammikuuta 2006 alkaen kuuteen jaokseen.
Fregattilaivue (norj. Fregattvåpenet)
Miinajaos (Minevåpenet)
Sukellusvenelaivue (Undervannsbåtvåpenet)
Ohjustorpedovenejaos (MTB-våpenet)
Rannikkojääkärijaos (Marinens jegervåpen)
Tukijaos (Marinens logistikkvåpen)
Laivueet ja jaokset > Fregattilaivue

Fridtjof Nansen -luokan fregatit
KNM Fridtjof Nansen (F310) palvelukseen 5. huhtikuuta 2006
KNM Roald Amundsen (F311) palvelukseen 21. toukokuuta 2007
KNM Otto Sverdrup (F312) palvelukseen 30. huhtikuuta 2008
KNM Helge Ingstad (F313) palvelukseen syksyllä 2009
KNM Thor Heyerdahl (F314) palvelukseen 2011
Kuninkaallinen jahti KS Norge (A553)