stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Onnellisuus
Kirjallisuutta

Airaksinen, Timo: Onnellisuuden opas.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2006.  ISBN 951-0-31929-5
Csikszentmihalyi, Mihaly: Flow: Elämän virta: Tutkimuksia onnesta, siitä kun kaikki sujuu.  ((Flow: The psychology of optimal experience, 1990.) Suomentanut Ritva Hellsten)  Helsinki:  Rasalas, 2005.  ISBN 952-5421-26-0
Csikszentmihalyi, Mihaly: Kehittyvä minuus: Visioita kolmannelle vuosituhannelle.  ((The evolving self: A psychology for the third millennium, 1990.) Suomentanut Sari Hellsten)  Helsinki:  Rasalas, 2006.  ISBN 952-5421-33-3
Feldman, Fred: What Is This Thing Called Happiness?  Oxford:  Oxford University Press, 2012.  ISBN 978-0-19-964593-0
Haidt, Jonathan: Onnellisuushypoteesi.  ((The happiness hypothesis: Finding modern truth in ancient wisdom, 2006.) Suomentanut Jaana-Mirjam Mustavuori. Viisas elämä)  Helsinki:  Basam Books, 2011.  ISBN 978-952-260-009-7
Hirvonen, Tatu & Mangeloja, Esa: Miksi kolmas hampurilainen ei tee onnelliseksi?  Jyväskylä:  Atena, 2006.  ISBN 951-796-442-0
Lagerspetz, Kirsti: Psykologia – järjen ja tunteen tiede.  Helsinki:  Tammi, 1990.  ISBN 951-30-9319-0
Mattila, Antti & Aarninsalo, Pekka: Onnentaidot.  Helsinki:  Duodecim, 2009.  ISBN 978-951-656-312-4
Nars, Kari: Raha ja onni.  ((Pengar och lycka, 2006.) Suomentanut Juha Peura)  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3748-1
Ojanen, Markku: Onnen etsijät. 2004. Helsinki: Aikamedia.
Ojanen, Markku: Onnellisuus: Mikä on onnen salaisuus: Miten voit edistää omaa onneasi.  (Kansialanimeke: Miten voit kohottaa elämän laatua ja löytää paremman olon. Toimittanut Maarit Huovinen. Miten voit -sarja)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31214-2
Ojanen, Markku: Hyvinvoinnin käsikirja.  Helsinki:  Kirjapaja, 2009.  ISBN 978-951-607-904-5
Ricard, Matthieu: Onnellisuus.  ((Plaidoyer pour le bonheur, 2004.) Suomentanut Marja Haapio)  Helsinki:  Basam Books, 2004.  ISBN 952-9842-96-1
Schmid, Wilhelm: Onni: Kaikki mitä tulee tietää.  ((Glück: Alles, was Sie darüber wissen müssen, und warum es nicht das Wichtigste im Leben ist, 2007.) Suomentanut Riitta Virkkunen)  Helsinki:  Ajatus, 2009.  ISBN 978-951-20-7910-0
Seligman, Martin E. P.: Aito onnellisuus: Positiivisen psykologian keinoin täyteen elämään.  ((Authentic happiness: Using the new positive psychology to realize your potential for lasting fulfilment, 2002.) Suomentanut Markus Lång)  Helsinki:  Art House, 2008.  ISBN 978-951-884-446-7
Thiollet, Jean-Pierre: Le Droit au bonheur. Anagramme: Paris, 2006. ISBN 2-35035-075-4
Yrjönsuuri, Mikko: Onni ja sen viholliset.  (Lyhyt oppimäärä -sarja)  Helsinki:  Kirjastudio, 2005.  ISBN 952-482-014-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla > Suomeksi

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Martela, Frank: Onnellisuus Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
”Onnellisuusprofessori” Markku Ojasen sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaikuttaako raha onnellisuuteen? www.yle.fi.
Onnellisuuspoliittinen manifesti (Arkistoitu – Internet Archive). Demos Helsinki / WWF.
11 tapaa tulla onnellisemmaksi. Iltalehti 12.8.2014
Aiheesta muualla > Englanniksi

Happiness Foundation — philanthropic foundation with the purpose to inspire and enable people to make other people happy
What is Happiness — The concept of happiness and ways to achieve it.
The World Database of Happiness — a register of scientific research on the subjective appreciation of life
Journal of Happiness Studies — a social psychology journal with studies largely based on subjects' self-reports
The Sunday Times Magazine (Arkistoitu – Internet Archive) — article on the scientific study of happiness
Science & Spirit (Arkistoitu – Internet Archive) — ”The Search for Happiness” by Robert Biswas-Diener — Science tells us that a moderated, mildly positive outlook on life is our natural balance. Which means that wherever we go and whatever we do, the high's the limit.
Science & Spirit (Arkistoitu – Internet Archive) — "Set Point Match" by Nancy Etcoff — Studies of identical twins suggest the blueprint for joy is in our genes. Yet brain images show our happiness levels can change according to circumstance, activities, and patterns of thought. Is the pursuit of positive emotions a mixed-up game of nature and nurture.
Reflective Happiness
Haybron, Dan: Happiness The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
PERMA-Profiler (Yale Qualtrics)
Authentic Happiness Inventory (Yale Qualtrics)
Täystyöllisyys

Täystyöllisyydellä tarkoitetaan kansantaloustieteessä:
tilannetta, jossa ei ole riittämättömästä kokonaiskysynnästä johtuvaa työttömyyttä, vaan kaikki työttömyys on kitka- tai rakennetyöttömyyttä
tilannetta, jossa kaikki työtä haluavat saavat sitä.
Täystyöllisyys on perinteisen työväenliikkeen sosiaalinen tavoite, jota sosiaalidemokratia ajaa.
Christopher Tärnström

| Christopher Tärnström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1711 Funbo, Uplanti, Ruotsi
Kuollut: 12. joulukuuta 1746 (34–35 vuotta) Pulo Condor, nykyisin Côn Đảo, Vietnam
Kansalaisuus:  Ruotsi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Uppsalan yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Carl von Linné
Tutkimusalue:  luonnontiede
Christopher Tärnström (1711 Funbo, Uplanti, Ruotsi – 4. joulukuuta 1746 Pulo Condor, nykyisin Côn Đảo, Vietnam) oli ruotsalainen luonnontutkija, pappi ja tutkimusmatkailija. Hän oli yksi Linnén apostoleista.
Tärnström opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui papiksi 1739. Hän toimi opettajana Vaxholmissa ja Östhammarissa, kunnes meni opiskelemaan kasvitiedettä Uppsalaan. Carl von Linné oli hänen opettajanaan.
Vuonna 1746 Tärnström jätti perheensä ja värväytyi ruotsalaiseen Calmariin laivapapiksi. Hän oli ensimmäinen Linnén apostoleista, joka lähti merentakaisiin maihin tutkimusmatkalle. Papin tehtävien lisäksi hänen oli tarkoitus tehdä tieteellisiä mittauksia ja hankkia teepensaita tai niiden siemeniä. Calmar purjehti Afrikan ympäri määränpäänä Kanton, jonne se ei kuitenkaan vaikeiden sääolojen takia päässyt, vaan jäi talveksi Pulo Condorin saaristoon nykyisen Vietnamin edustalle. Tärnström suoritti siellä tarkkoja havaintoja ja piti päiväkirjaa, joka myöhemmin julkaistiin nimellä En resa mellan Europa och Sydostasien år 1746. Hän kuoli malariaan joitakin viikkoja sairasteltuaan. Matkan aikana hänelle myönnettiin Uppsalassa tohtorin arvo. Linné joutui maksamaan leskelle ja orvoille elatusmaksua.
Petrus Ekerman ohjasi Tärnströmin väitöskirjan Uppsalassa 1745. Väitöksen aiheena oli Ahvenanmaan luonto ja linnusto (Dissertatio Academica de Alandia Maris Baltici Insula).
Tärnströmin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Tärnström.
Oulun Puhelin

| Oulun Puhelin Osakeyhtiö |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1913
Lakkautettu:  2007
Toimitusjohtaja:  Risto Siivola
Kotipaikka:  Oulu
Toimiala:  puhelinyhtiö
Liikevaihto:  55,6 milj. euroa (2006)
Liikevoitto:  3,5 milj. euroa (2006)
Tilikauden tulos:  4,9 milj. euroa
Henkilöstö:  346 (2006)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanha "kiinalaismallinen" puhelinkioski.
Oulun Puhelimen toiminta alkoi vanhassa kaupungintalossa.
Oulun Puhelin Osakeyhtiö oli suomalainen puhelinlaitos, joka toimi Oulussa vuosina 1918–2007.
Oulun Puhelimen teleliiketoiminta sulautettiin osaksi valtakunnalliseen DNA Oy:tä vuonna 2007. Yhtiön viimeisen täyden vuoden eli vuoden 2006 liikevaihto oli 55,6 miljoonaa euroa ja tulos ennen satunnaiseriä 4,9 miljoonaa euroa. Henkilöstöä sillä oli samana vuonna 346.
Yhtiön nimeksi muutettiin Oulun Puhelin Holding Oyj, ja se toimi jatkossa enää sijoittajana. Yritys omisti 19 % DNA:sta vuonna 2008. Yhtiön suurimmat omistajat ovat Oulun kaupunki (45,3 %) ja Pohjanmaan PPO Oy (10,6 %). Useiden muiden puhelinyhtiöiden tapaan yhtiöllä on paljon osakkaita. Yrityksen osakkeet eivät ole julkisesti noteerattuja.
Edelleen vuonna 2010 yhtiön nimi muuttui Oulu ICT Oy:ksi. Yritys myi vuoden 2013 lopussa 22,1 % osuutensa DNA:sta.
Vuonna 2015 yhtiön nimi muuttui Partnera Oy:ksi.
Partnera listautui Helsingin pörssiin syyskuussa 2020.
Puhelintoiminnan alku Oulussa

Oulun ensimmäinen kiinteä puhelinlinja rakennettiin Veljekset Åströmin nahkatehtaasta kenkätehtaaseen lokakuussa 1879. Oulun puhelinliiketoiminnan alkuna pidetään kuitenkin oululaisen apteekkarin Albert Fredrik Nordforsin ja hänen turkulaisen veljensä Frans Nordforsin rakentamaa puhelinlinjaa kantakaupungin vesimyymälästä Toppilan höyrylaivalaiturin konttoriin. Frans Nordforsia pidetään Daniel Wadénin ohella Suomen puhelintoiminnan uranuurtajana. Nordforsien yleisölle avoin maksullinen linja avattiin toukokuussa 1882. Saatuaan 20 tilaajaa veljekset perustivat puhelinlaitoksen apteekkari Nordforsin taloon Kirkkokadun ja Pakkahuoneenkadun kulmaukseen. Laitoksen puhelinkeskus ja puhelimet hankittiin Ericssonilta Ruotsista. Laitoksen avajaisjuhla kutsuvieraille ehdittiin pitää 1. marraskuuta, kun jo seuraavan päivän iltana Nordforsin talosta alkanut tulipalo tuhosi apteekin lisäksi ison osan kaupunkia. Puhelinkeskuspöytä saatiin pelastettua ja puhelinlaitos pääsi aloittamaan toimintansa Kirkkokatu 25:ssä. Laitoksen perustamisen aikoihin apteekkari Nordfors sairastui vaikeaan tautiin, jonka seurauksena hän kuoli 6. helmikuuta 1884. Sairauden aikana Oulun puhelinlaitosta johti Turusta käsin Frans Nordfors.
Puhelinlaitoksen toiminta ei tyydyttänyt kaupungin liike-elämää, joka perusti "telefooniyhdistyksen" ja lunasti puhelinlaitoksen Nordforsin veljeksiltä vuoden 1884 alussa. Laitos siirrettiin kesän alussa Kirkkokadulta Herman Granbergin taloon, joka sijaitsi nykyisen Madetojan puiston paikalla. Yhdistys muutettiin 1885 osakeyhtiöksi: Uleåborgs Telefonaktiebolag - Oulun Telefooniosakeyhtiö. Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja vuosina 1885–1890 oli konsuli Nils Emanuel Ringvall. Telefooniosakeyhtiön aikana toimialue kasvoi kaupungin rajojen ulkopuolelle. Vuoteen 1900 mennessä yhtiöllä oli tilaajia Oulun ympäristökuntien lisäksi Kuusamossa, Pudasjärvellä, Taivalkoskella, Utajärvellä ja Vaalassa.
Oulun Puhelin Osakeyhtiön perustaminen

Telefooniosakeyhtiöönkään ei kaupungissa oltu tyytyväisiä. Pormestari Arthur Castrén ehdotti kunnallisen laitoksen perustamista jo 1904, mutta kaupungin pääosin omistama Oulun Puhelin Osakeyhtiö perustettiin lopulta vasta 1913. Maailmansodan syttyminen viivästytti kuitenkin toiminnan aloittamista ja uuden yhtiön toiminta alkoi vasta 1918. Telefooniosakeyhtiö vastasi puhelinliikenteestä vielä vuodet 1918-1920 Oulun Puhelimen laitehankintojen viivästymisen vuoksi, vaikka telefooniosakeyhtiön toimitalo ja sitä ympäröivä kortteli paloivat sisällissodan taisteluissa 2. helmikuuta 1918.
Oulun Puhelin Osakeyhtiön alkuinvestoinnit olivat niin suuria, ettei se pystynyt vastaamaan yhtä laajasta alueesta kuin edeltäjänsä. Telefooniosakeyhtiön toimialueelle perustettiin Oulun Puhelin Osakeyhtiön lisäksi kuusi uutta puhelinlaitosta: Tyrnävän, Haukiputaan, Kempeleen ja Kiimingin Puhelinosuuskunnat ja Oulun–Vaalan Puhelinosakeyhtiö sekä Oulun–Kuusamon Puhelinosakeyhtiö.
Puhelinkioskit

Oulun Puhelin pystytti ensimmäiset puhelinkioskit kesällä 1926 Kolmiotalon kulmaukseen, Kalevan toimitalon nurkalle ja niin sanotulle palotontille eli nykyiseen Mannerheimin puistoon. Kioskien osoittauduttua taloudellisesti kannattavaksi pystytettiin niitä lisää niin, että vuonna 1935 kioskeja oli käytössä jo 39 kappaletta. Vanhoja koristeellisia puhelinkoppeja alettiin korvata arkkitehti Gustaf Strandbergin suunnittelemalla funktionalistisella kioskimallilla 1938, mutta vanhoja "kiinalaistyyppisiä" kioskeja alettiin rakentaa uudelleen ja niitä tehtiin vielä 1980-luvulla.
Toimitalot

1930-luvun toimitalo edustaa tyylipuhdasta funktionalismia ja 1970-luvun toimitalo lasilla verhottua konstruktivismia.
Oulun Puhelimen tilat sijaitsivat vanhassa kaupungintalossa vuoteen 1937, jolloin yhtiölle valmistui arkkitehti Gustaf Strandbergin suunnittelema toimitalo Kauppurienkadulle. Toimitalon viereiselle tontille Torikadun varteen, historiallisen Hedmanin talon paikalle, rakennettiin arkkitehti Risto Harjun suunnittelema uusi toimitalo 1970-1971. Lisäksi Oulun Puhelin oli 1960–luvun lopulla rakentanut Välivainiolle varikkotilat, joissa sijaitsi varastojen lisäksi yhtiön verkko-osasto. Keskittääkseen toimintansa yhteen paikkaan yhtiö osti Pohjanmaa Oy:ltä Lyötyllä Arkistokatu 4:ssä sijaitsevan kiinteistön 1983. Uusiin tiloihin Oulun Puhelin pääsi muuttamaan 1986.
Oulun Puhelimen Arkistokadun toimitila sai väistyä asuntorakentamisen tieltä 2020-luvun alussa. Oululaista funktionalismia edustavasta Kauppurienkatu 7:n toimitilasta on tullut yksi keskustan ruutukaava-alueen arvorakennuksista. Torikatu 18:n toimitalo on saneerattu Toriportti-nimiseksi kiinteistöksi. Vuonna 2016 toteutetussa peruskorjauksessa rakennuksen lasisesta julkisivusta riisuttiin sen alkuperäinen vihreä väri, joka liitti sen arkkitehtonisesti vieressä sijaitsevaan, tehosteväriltään vihreään Strandbergin suunnittelemaan taloon. Muutostöissä kaksi historiallisesti toisiinsa liittyvää toimitaloa liitettiin kuitenkin tilallisesti yhteen.
Toimitusjohtajat

Kaarlo I. Junnelius 1917–1919
Iivari Tervonen 1920–1924
Gunnar Mortimer Hammar 1924–1947
Antti Niemelä 1948–1981
Sakari Nevalainen 1981–1995
Risto Siivola 1995–2007
Aiheesta muualla

Manninen, Turo: Soitellen! Oulun Puhelinosakeyhtiö 1882–2007. Oulun Puhelin Osakeyhtiö 2009. ISBN 978-952-92-6396-7.
Oulun Puhelimen yhtiö- ja osakehistoriaa. Pörssitiedon nettisivu.
Muuta Ouluun liittyvää
Oskari Paatela

| Oskari Paatela |
| --- | --- |
 Oskari Paatela 1920-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1888 Helsingin maalaiskunta
Kuollut: 25. helmikuuta 1952 (63 vuotta) Vaasa
Oskari Paatela (vuoteen 1906 Frans Oskar Pavén; 14. syyskuuta 1888 Helsingin maalaiskunta – 25. helmikuuta 1952 Vaasa) oli suomalainen taidemaalari.
Elämäkerta

Paatela kirjoitti ylioppilaaksi 1907 ja aloitti opinnot Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä osastossa. Samaan aikaan hän oli myös yliopiston piirustuslaitoksella Eero Järnefeltin oppilaana. Kiinnostus kuvataiteisiin syrjäytti opiskelun yliopistossa ja Paatela opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1908–1910. Vuonna 1910 hän matkusti taidemaalari Eero Snellmanin kanssa Pariisiin, jossa haki oppia Académie Colarossista ja Académie de la Grande Chaumièresta. Paatela palasi 1913 Pariisiin ja opiskeli Académie Libressä.
Paatelan tyyli vaihteli Anders Zorn -vaikutteisesta realismista eleganttiin koristeellisuuteen. Hän maalasi muun muassa alttaritaulut Virolahden kirkkoon (1914), Alavuden kirkkoon (1914) ja Helsingin vapaakirkkoon (1929). Hänen muita töitään ovat Helsingin NMKY:n juhlasalin fresko (1915) ja Kallion kirjaston lasimaalaus (1923).
Paatela avioitui 1917 Anna Bromsin kanssa ja he pitivät yhdessä kehysliikettä. Se piti kuitenkin lopettaa ja Paatela sai vuoden viransijaisuuden Taideyhdistyksen piirustuskoulusta. Paatela toimi koulun johtajaopettajana 1921–1923, mutta hänen oli vaikea työskennellä kellon mukaan.
Paatelan vaimo kuoli 1927, minkä jälkeen Paatela alkoholisoitui ja kadotti elämänhallintansa. Paatela avioitui uudelleen Marja Laina Eskolan kanssa ja heille syntyi vuonna 1931 tytär Marianne, josta tuli lastentauteihin erikoistunut lääkäri. Uusi avioliitto kesti vuodet 1930–1933. Paatela maalasi edelleen muotokuvia, mutta vähitellen työskentely hiipui. Elämänsä loppuajan hän oli ystäviensä hoidossa Vaasassa.
Oskari Paatelan veljet Jussi Paatela ja Toivo Paatela olivat tunnettuja arkkitehteja.
Kirjallisuutta

Tirranen, Hertta (toim.): Suomen taiteilijoita Alvar Cawénista Wäinö Aaltoseen: Elämäkertoja. Porvoo: WSOY, 1955
Valkonen, Olli (toim.): Taidetta vanhasta Viipurista. Helsinki: Viipuri-säätiö, 2004. ISBN 952-91-6929-9
Valkonen, Olli: Maalaustaiteen murros Suomessa 1908–1914: Uudet suuntaukset maalaustaiteessa, taidearvostelussa ja taidekirjoittelussa. Jyväskylän yliopisto, 1973. ISBN 951-677-127-0
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1954 (Runeberg.org).
Oskari Paatela taiteilijamatrikkelissa
Oskari Paatela Valtion taidemuseon kokoelmissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjav@ – Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta: Oskari Paatela.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Tähtien lähiohitukset

Tähtien lähiohitukset ovat harvoin tapahtuvia avaruudessa liikkuvien tähtien läheisiä ohituksia. Tähdet liikkuvat avaruudessa eri nopeuksilla. Lähiohituksena voitaneen pitää ohitusta, jolla on fysikaalisia vaikutuksia itse tähteen ja/tai sitä kiertäviin kappaleisiin. Tähtien lähiohitus muuttaa tähtiä kiertävien komeettojen ja planeettojen ratoja.  Hyvin läheinen ohitus voi johtaa tähtien törmäykseen, koska niiden keskinäinen vetovoima muuttaa tähtien liikesuuntia.
Lähiohituksen vaikutuksia tähtiin

Tähtien väli on yleensä muutama valovuosi, ja joskus lähiohituksen rajaksi väitetty 1000 AU:ta on 0,016 valovuotta.
Kun kaksi tähteä ohittavat toisensa hyvin läheltä, niiden keskinäinen vetovoima muuttaa ainakin jonkin verran molempien tähtien ratoja. Kevyemmän tähden liiketila muuttuu enemmän, raskaamman vähemmän. Tähdet syntyvät tähtijoukoissa tai assosiaatioissa, joissa tähdet ovat lähempänä toisiaan, jolloin tähtien väliset törmäykset ovat mahdollisia. Lähiohittajatähdet joko etääntyvät toisistaan tai syntyy kaksoistähti. Erityisen yleisiä tähtien lähiohitukset ovat pallomaisissa tähtijoukoissa, joissa kevyt tähti usein ohittaa raskaan tähden ja sinkoutuu itse joukosta pois, kun raskas tähti muuttaa kiertorataansa lähemmäs joukon keskustaa.
Lähiohitus ja planeettakunta

Tähtien lähiohitus saattaa ajaa planeetat esimerkiksi soikeille radoille, ja nämä radat muuttua edelleen planeettojen keskinäisissä vetovoimavuorovaikutuksissa huomattavasti. Näin ollen noin viidesosa aurinkokunnista olisi häiriintymättömiä niiden keskustähtien keskinäisten lähiohitusten takia, ja voisi sisältää elämää omaavia planeettoja. Eräässä simulaatiossa törmäyksen kokemattomien tähtien luku oli vielä pienempi, 95/700.
Nykyisen näkemyksen mukaan monet Aurinkoa kiertävistä komeetoista olisivat hypänneet meidän aurinkokuntaamme alkujaan toisten tähtien ympäriltä. Tähtien lähiohitusten on myös väitetty ajoittain syöksevän komeettoja Aurinkokunnan sisäosiin. Erään näkemyksen mukaan Aurinkoa kiertää ruskea kääpiö Nemesis, joka ajautui 400 miljoonaa vuotta sitten tapahtuneen lähiohituksen jälkeen sellaiselle radalle, jolla kääpiö syöksee ajoittain vetovoimallaan komeettoja aurinkokunnan sisäosiin ja törmäämään Maahan.
Jos tähdet ohittavat toisensa alle 1000 AUn päästä, planeettojen radat häiriintyvät pahoin. Tämä voi tuhota jo olemassa olevan elämän tai estää elämän synnyn.
Jos esimerkiksi komeettojen radat muuttuvat, se saattaa johtaa sisemmässä planeettakunnassa komeettatörmäyksiin, jotka ovat mahdolliselle elämälle tuhoisia. Maa saattaa syöksyä Aurinkoon, ohittavaan tähteen tai karata ulompaan avaruuteen, jolloin meret ja ilmakehä jäätyvät. Punaiset kääpiöt ovat yleisiä tähtiä. Aurinko laajenee ja tuhoaa siten elämän Maasta jo kahden miljardin vuoden kuluessa. Se, että 0,25 Auringon massainen punainen kääpiö ohittaisi Auringon kahden miljardin vuoden sisään läheltä ja sinkoaisi Maan tähtienväliseen avaruuteen jäätymään, on arviolta 1:100000. Ennen jäätymistään Maassa olisi punaisen kääpiön vetovoiman aiheuttamia valtavia hyökyaaltoja. Kun Maa karkaisi, ensin vedet jäätyisivät, sitten ilmakehän typpi sataisi lumen päälle ja valuisi merialtaisin noin kahden metrin syvyisiksi järviksi. Sitten ilmakehän happikin sataisi alas..
Erään tietokonemallinnuksen mukaan Aurinkoa läheltä ohittava punaisista kääpiöistä vievä kaksoistähti saattaa viedä Maan mukaansa siten että Maa päätyy kiertämään toista punaista kääpiötä soikealle radalle, jolla elämä voi ehkä säilyä.
Jos kahden Auringon massainen musta aukko syöksyisi kohti Maata halki aurinkokunnan, se ajaisi Saturnuksen ja Neptunuksen pois, sitten kaappaisi Uranuksen ja Jupiterin kiertolaisikseen. Musta aukko muuttaisi vetovoimallaan ensin Auringon paikkaa, jolloin Etelämantereen jää sulaisi ja pyörremyrskyt pyyhkisivät Maan pintaa. Lopulta musta aukko repisi Maan vetovoimallaan kappaleiksi ja imaisisi sen jäännökset itseensä. Tämä tuhoaisi kaiken elämän, joka ei olisi paennut Maasta.. Tällaisen törmäyksen todennäköisyys olisi vain 1/1026.
Oulun taidemuseo

| Oulun taidemuseo |
| --- | --- |
 Oulun taidemuseo
Tyyppi:  taidemuseo
Osoite:  Kasarmintie 9, 90015 Oulu  
Sijainti:  Myllytulli 
Perustettu:  1963
Kotisivut:  ouluntaidemuseo.fi
Koordinaatit:  65°01′06″N, 025°28′55″E
 fiOulun taidemuseo 
    
Oulun taidemuseo on Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun alueellinen vastuumuseo, joka on osa Oulun museo- ja tiedekeskusta. Museo sijaitsee Myllytullin kaupunginosassa Oulussa lähellä Hupisaaria. Museo perustettiin vuonna 1963, ja se toimi väliaikaisissa tiloissa vuoteen 1990, jolloin museo muutti vanhaan teollisuusrakennukseen. Museo on profiloitunut pääosin nykytaiteeseen, ja kokoelmaan hankitaan erityisesti oululaista ja pohjoispohjanmaalaista taidetta.
Historia

Taidemuseota puuhattiin pitkään Ouluun, ja sitä ajoi aktiivisesti muun muassa taidemaalari Pentti Koivisto. Museo perustettiin vuonna 1963. Sen ensimmäisessä kokoelmassa oli 37 taideteosta.
Ensimmäiset tilat sijaitsivat Kolmion talossa, jossa museo avattiin yleisölle 12. lokakuuta 1963. Museo toimi myös toisissa väliaikaiseksi tarkoitetuissa tiloissa Asemakadulla, ennen kuin se pääsi muuttamaan omaan toimitaloon Myllytulliin. Museotaloksi kunnostettiin teollisuusrakennus, joka oli vapautunut Oulun yliopiston kirjaston käytöstä vuonna 1987. Kuvataidelautakunta olisi halunnut uudisrakennuksen Vänmannin saareen teatterin ja kaupunginkirjaston viereen. Taidemuseon uudet tilat vihittiin käyttöön toukokuussa 1990.
Taidemuseossa aukesi 5. lokakuuta 2013 museon 50-vuotisjuhlan kunniaksi näyttely ”Ajantaju”, joka on Oulun taidemuseon kokoelman eräänlainen läpileikkaus. Samana vuonna muun muassa taidemuseo, Pohjois-Pohjanmaan museo ja Tiedekeskus Tietomaa yhdistyivät uudeksi Museo- ja tiedekeskus Luupiksi, jonka toteuttamiseen meni runsas vuosi. Yhdistyminen on herättänyt kritiikkiä taidepiireissä, ja kesäkuussa 2014 joukko taidevaikuttajia, muiden muassa Oulun taidemuseon entinen johtaja Taina Myllyharju, kirjoittivat kannanoton taidemuseon uutta linjaa kohtaan. Kannanoton mukaan taide on jäämässä uudessa kokonaisuudessa tieteen jalkoihin.
Marraskuussa 2023 museo- ja tiedekeskus uudistui luopuen Luuppi-kokonaisuudesta.selvennä
Museorakennus

Taidemuseon vanha punatiilinen rakennus rakennettiin alun perin Veljekset Åström Oy:n liimatehtaaksi ja sitä käytettiin myöhemmin yhtiön konttorina. Rakennuksen suunnitteli 1921 arkkitehti Birger Federley. Yliopiston kirjaston käytössä rakennus oli vuodet 1964–1987. Laajennus- ja muutostyöt tekivät oululaiset arkkitehdit Jorma Teppo ja Henry Metsi. Rakennusta remontoitiin vuoden 2008 ajan, jolloin taidemuseo ja museokauppa Ainoa toimivat Kulttuuritalo Valveen tiloissa. Remontin aikana museon valaistus uusittiin kauttaaltaan, sähkö-, lämpö- ja ilmastointitekniikkaa ajanmukaistettiin ja vesikatto rakennettiin uudelleen. Lisäksi rakennettiin audiovisuaalisten teosten esittämiseen tarkoitettu Tasku-sali. Museo avattiin omalla paikallaan jälleen 7. helmikuuta 2009.