stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki Jokinen (säveltäjä)
Tuotanto > Teoksia

Musiikkia neljälle vaskipuhaltimelle (1968)
GeGeda soolosellolle (1969)
Sellokonsertto (1970)
neljä jousikvartettoa (1971, 1976, 1988, 1994)
Distances klarinetille ja pianolle (1978)
Air soolobassoklarinetille (1979)
Alone harmonikalle (1979)
Uivat lehdet sopraanolle ja pianolle (1982)
Face huilulle, harpulle, cembalolle ja jousitriolle (1983)
Reflections kahdelle harmonikalle (1983)
Hommage à Marc Chagall uruille (1985)
Konsertto harmonikalle ja kamariorkesterille (1987)
Rise I neljälle pianistille (1989)
Pros klarinetille ja sellolle (1990)
Voyage, konsertto viululle ja kamariorkesterille (1990)
Voyage II kamariorkesterille (1991)
Rise II huilulle, klarinetille ja lyömäsoittimille (1992)
Rise III lyömäsoittimille (1992)
Rise IV trumpetille ja lyömäsoittimille (2000)
Rise V huilulle ja harmonikalle (2002)
Aiheesta muualla

Ilari Laakso: Erkki Jokinen in Profile Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus FIMIC (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Joonas (sarjakuva)

Joonas on Veikko Savolaisen luoma suomalainen sarjakuva. Se ilmestyi yksirivisinä strippeinä Helsingin Sanomissa vuosina 1950–1958 sekä kaksirivisinä strippeinä ensin Seurassa vuosina 1959–1961 ja sitten Kotipostissa vuosina 1961–1972. Erillisiä tarinoita näistä kertyi 30. 1970-luvulla joitakin Joonas-sarjoja julkaistiin uudestaan Sarjis-lehdessä ja sittemmin niitä on julkaistu myös albumeina.
Joonaksella oli Jonni-poika, tarinassa Jonni ja maailmanmestari. Seura-lehden jatkosarjana joskus 80-luvun puolivälissä ja sitten Suuri sarjakuvakirja 3:ssa (1986, Jalava)
Albumeita

Joonas.  Helsinki:  Jalava, 1983.  ISBN 951-95791-1-7
Joonaksen seikkailut 1.  (Wanhat sarjat 15)  Helsinki:  Jalava, 1987.  ISBN 951-9201-49-1
Joonas ja hypnoosimurha.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 1997.  ISBN 952-9809-13-1
Joonas.  (Sarjakuvaklassikot 1)  Arktinen banaani, 2004.  ISBN 952-9809-85-9
Aiheesta muualla

Timo Ronkainen: Vanha kunnon Joonas (Arkistoitu – Internet Archive). Kvaak.fi 11.11.2004.
Jaak Lipso

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 1964 |  |  |
|  Pronssia | México 1968 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Uruguay 1967 |  |  |
|  Pronssia | Jugoslavia 1970 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Puola 1963 |  |  |
|  Kultaa | Neuvostoliitto 1965 |  |  |
|  Kultaa | Suomi 1967 |  |  |
Jaak Lipso (18. huhtikuuta 1940 Tallinna – 3. maaliskuuta 2023) oli virolainen koripalloilija, joka edusti maajoukkuetasolla Neuvostoliittoa.
Lipso saavutti Neuvostoliiton joukkueessa olympiahopeaa Tokiossa 1964 ja olympiapronssia Meksikossa 1968. Maailmanmestaruuden hän voitti vuonna 1967 ja sai lisäksi pronssia 1970. Euroopan mestaruuden hän voitti vuosina 1963, 1965 ja 1967.
Euroopan cupin Lipso voitti moskovalaisseuransa riveissä vuosina 1963 ja 1969. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti kuudesti ja Neuvostoliiton Viron-miehityshallinnon eli Viron neuvostotasavallan mestaruuden viidesti.
Lieto

| Lieto Lundo |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Liedon keskustaa
Sijainti:  60°30′15″N, 022°27′30″E
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turun seutukunta
Kuntanumero:  423
Hallinnollinen keskus:  Liedon kirkonkylä
Perustettu:  1331
– kaupungiksi:  2022
Kuntaliitokset:  Tarvasjoki (2015)
Kokonaispinta-ala:  302,56 km² 260:nneksi suurin 2022 
– maa:  300,54 km²
– sisävesi:  2,02 km²
Väkiluku:  20 620 52:nneksi suurin 31.8.2024 
– väestötiheys:  68,61 as./km² (31.8.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  19,5 %
– 15–64-v.:  60,8 %
– yli 64-v.:  19,7 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  94,0 %
– ruotsinkielisiä:  1,5 %
– muut:  4,5 %
Kunnallisvero:  6,90 % 292:nneksi suurin 2024 
Työttömyysaste:  5,0 % (2019) 
Kaupunginjohtaja:  Mika Ingi
Kaupunginvaltuusto:  43 paikkaa
  2021–2025   • Kok.   • PS   • Kesk.   • Vihr.   • SDP   • KD   • Vas.   • RKP:   11 7 7 6 5 3 3 1
lieto.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lieto (ruots. Lundo) on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa. Kaupungissa asuu 20 620 ihmistä ja sen pinta-ala on 302,56 km², josta 2,02 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 68,61 asukasta/km². Liedon naapurikunnat ovat Aura, Kaarina, Marttila, Paimio, Pöytyä ja Turku. Entisiä naapurikuntia ovat Lietoon liitetyn Tarvasjoen lisäksi Turkuun liitetyt Maaria ja Paattinen sekä Kaarinaan liitetty Piikkiö.
Maantiede

Liedon maisemaa hallitsevat pellot, joita halkovat Aurajoki ja sen suurin sivujoki Savijoki. Aurajoessa on Liedon alueella kolme merkittävää koskea, Nautelankoski, Vierunkoski ja Vääntelänkoski. Kaupungin korkein kohta on Hyypiövuori, joka kohoaa 90 metrin korkeuteen.
Lietoon vuonna 2015 liitetyn Tarvasjoen alueella virtaavat Paimionjoki ja sen suurin sivujoki, Tarvasjoki.
Liedon ainoa Natura-alue Nautelankoski on laaja koskialue, jonka ympärillä tavataan useita erilaisia luontotyyppejä, kuten jokivarsilehtoja, kallioketoja ja niittyjä.
Maantiede > Kaupunginosat

Liedon kaupunki jakaantuu seitsemään (7) kaupunginosaan. Kaupunginosat kattavat koko Liedon kaupungin alueen. Samaa jakoa käytetään myös kaupungin tilastollisissa suuralueissa.
Asemanseutu
Ilmarinen
Kirkonseutu
Littoinen
Loukinainen
Tarvasjoki
Yliskulma
Maantiede > Kylät

Alhojoki, Ankka, Hakula, Hihnala (Hihna), Hiisi, Huilu, Hyssälä, Hyvättylä, Ilmarinen, Inkoinen, Kahloja, Karvala, Kaskala, Kaurinkoski, Keppola, Ketola, Kilpijoki, Kiusala, Kurkela, Käipilä, Kärpijoki, Laitio, Lintula, Littoinen, Lommola, Loukinainen, Mellilä, Moisio, Mäkkylä, Nautela, Nuolemo, Paappala, Pahka, Pettinen, Pokkola, Pränikkälä, Punittu, Puntamäki, Pyhältö, Raukkala, Rähälä, Saukonoja, Sauvala, Sikilä, Sillilä, Taatila, Tammentaka, Teijula, Tootula, Torstila, Vankio, Vanhalinna, Viikka, Vintala, Vääntelä, Yliskulma
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2020 lopussa Liedossa oli 20 146 asukasta, joista 16 906 asui taajamissa, 3 121 haja-asutusalueilla ja 119:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Liedon taajama-aste on 84,4 %. Liedon taajamaväestö jakautuu kuuden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2020) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Turun keskustaajama* | 14 319 |
| 2 | Liedon asemanseutu* | 1 152 |
| 3 | Tarvasjoen kirkonkylä | 884 |
| 4 | Jäkärlä* | 257 |
| 5 | Yliskulma | 250 |
| 6 | Paattinen* | 44 |
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Liedon kirkonkylä, Ilmarinen ja Loukinainen eivät muodosta omia taajamiaan, vaan ne ovat osa Turun keskustaajamaa, joka ulottuu Liedon lisäksi usean Turun lähikunnan alueelle. Yhteensä Turun keskustaajamassa on 272 230 asukasta ja sen pinta-ala on 280,82 neliökilometriä. Myös Jäkärlän ja Paattisten taajamat ulottuvat pääosin Turun kaupungin alueelle. Liedon asemanseutu ulottuu pieneltä osin myös Auran kunnan alueelle.
Liedon taajamista vain Liedon ja Tarvasjoen kirkonkylät on rajattu taajaman liikennemerkeillä.
Historia

Liedossa tehtyjen arkeologisten löytöjen perusteella alueella on ollut asutusta jo kivi- ja pronssikaudella. Liedon Vanhalinna on yksi Suomen muinaislinnoista. Vanhalinnan linnavuoren alueella on tehty lukuisia rautakautisia ja keskiaikaisia löytöjä.
Vuodelta 1331 on säilynyt asiakirja, jossa Liedon kirkkoherra Pietari esiintyy ensimmäisen kerran. Tämän vuoksi Liedon pitäjän ja kirkon perustamisvuodeksi on sovittu vuosi 1331.
Kesäkuussa 2014 valtioneuvosto teki vuoden 2013 kuntarakennelakiin perustuen päätöksen Tarvasjoen liittämisestä Lietoon. Liitos astui voimaan 1. tammikuuta 2015.
Toukokuussa 2022 Liedon kunnanvaltuusto päätti ottaa Liedolle käyttöön kaupunkinimityksen. Ehdotuksen asiasta teki kunnanjohtaja Mika Ingi, jonka mukaan kaupunkistatus voisi parantaa Liedon asemaa uudella hyvinvointialueella.
Talous

Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksoivat Liedon Säästöpankki, risteilyalusten sisustuksia tekevä I.S. Mäkinen Oy ja linja-autojen koreja valmistava Carrus Delta.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Liedon väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 11 446 | 11 446 |
| 1985 | 1985 |    | 12 795 | 12 795 |
| 1990 | 1990 |    | 14 094 | 14 094 |
| 1995 | 1995 |    | 14 635 | 14 635 |
| 2000 | 2000 |    | 16 090 | 16 090 |
| 2005 | 2005 |    | 17 063 | 17 063 |
| 2010 | 2010 |    | 18 205 | 18 205 |
| 2015 | 2015 |    | 19 263 | 19 263 |
| 2020 | 2020 |    | 20 012 | 20 012 |
Lähde: Tilastokeskus.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Liedossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Liedon seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Liedon alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Liedon kaupungin nykyisellä alueella:
Tarvasjoen seurakunta (liitetty Liedon seurakuntaan 2015)
Nähtävyydet

Liedossa on muutamia kiinnostavia paikkoja, kuten Liedon Pyhän Pietarin kirkko, Liedon Vanhalinna, Nautelankosken alue, Littoisten Verkatehdas ympäristöineen, Parmaharjun urheilukeskus hyppyrimäkineen, Zoolandia-eläintarha sekä Liedon vesitorni. Liedon kautta kulkee myös historiallinen Hämeen Härkätie, josta Vanhalinnan kautta kulkeva Vanhalinnantie on nimetty museotieksi. Liedon nähtävyyksistä Hämeen Härkätie, Liedon vanhalinna, Littoisten verkatehdas sekä Aurajokea seuraileva, myös Aurajoen maisematienä tunnettu Varkaantie ovat merkittäviä myös valtakunnallisesti merkittävinä rakennettuina kulttuuriympäristöinä.
Liikenne

Valtatie 10 kulkee Liedon keskustaajaman läpi, ja se on liikenteen pääyhteys Turun ja Liedon keskustan välillä. Kaupungin pohjoisosien liikennettä välittää sekä Tampereen valtatie eli valtatie 9 että Vanha Tampereentie eli seututie 222 Asemanseudun ja Ilmaristen kautta Turkuun. Liedon rautatieasema Turku–Toijala-radan varressa on lakkautettu. Etelässä kaupungin kautta kulkee kantatie 40 eli Turun ohikulkutie.
Lieto on kuulunut heinäkuun 2014 alusta lähtien Turun seudun joukkoliikenteen Föli-alueeseen yhdessä Turun, Kaarinan, Raision, Naantalin ja Ruskon kanssa. Koko alueella on käytössä sama lippu sekä kahden tunnin vaihto-oikeus. Turun ja Liedon keskustan välillä kulkee Fölin bussilinja 6 arkisin 20–30 minuutin välein. Vanhaa Tampereentietä kulkevat bussilinjat 401 ja 402 puolen tunnin välein. Liedossa kulkee myös useita kaupungin sisäisiä bussilinjoja palvellen lähinnä koulukuljetustarpeita. Sekä keskustaajamassa että Yliskulmalla on pikavuoropysäkki.
Urheilu

Liedossa on kaksi perinteikästä urheiluseuraa, Liedon Parma ja Liedon Luja. Liedossa toimii myös 1978 perustettu jalkapalloseura Liedon Pallo, jossa on noin 700 pelaajaa. Lisäväriä kaupungin urheilupiiriin tuo n. 200 pelaajan salibandyseura SBS Lieto, sekä koripalloseura Lieto-Koris.
Kulttuuri > Murre

Liedon alueella puhutun kielen perustana on Turun ylämaan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään. Liedon murteelle tyypillinen piirre on Lounais-Suomen erikoisgeminaation ja yleisgeminaation välinen tyyppi p,t,k,s-konsonanteissa.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Liedon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ohrankryynipuuro ja kääresyltty.
Ystävyyskaupungit

Lähde
Herlev, Tanska
Höganäs, Ruotsi
Komárno, Slovakia
Komaróm, Unkari
Nesodden, Norja
Seltjarnarnes, Islanti
Tunnettuja asukkaita

Liisa Hyssälä (s. 1948), kansanedustaja (kesk.), hammaslääketieteen tohtori
Marjukka Parpola (s. 1967), kansanedustaja (kok.), toimitusjohtaja
Anne-Mari Virolainen (s. 1965), kansanedustaja (kok.)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lieto Wikimedia Commonsissa
Liedon kunta
Tilastokeskus: Liedon avainluvut
Liedon Vanhalinna
Liedon museo
Zoolandia
Liedon kulttuuriympäristöohjelma[vanhentunut linkki]
Liedon vanhoja karttoja Kansallisarkiston palvelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Liedon lukio
Alakoulu Liedon Loukinaisissa.
Liedon lukion takapiha
Liedon osuuskauppa vuonna 1934
Kartta Liedon ja Auran alueliitoksista. Auran pääosa muodosti Lietoon kuuluneen Prunkkalan kappeliseurakunnan. Tarvasjoen kunta liitettiin Lietoon vuonna 2015.
Liedon kirkko
Museona toimiva Vanhalinnan kartanorakennus.
Lipin Bor

| Lipin Bor Липин Бор |
| --- | --- |
 Vologdan alue Venäjällä, alla kylän sijainti alueella
 Lipin Bor
 Koordinaatit: 60°15′44″N, 37°58′45″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Vologdan alue
Piiri:  Vaškin piiri
Väkiluku (2021):  3 364
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lipin Bor (ven. Ли́пин Бор) on kylä ja Vaškin piirin hallinnollinen keskus Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Valkeajärven koillisrannalla 180 kilometriä Vologdasta luoteeseen. Vuonna 2021 Lipin Borin maalaiskunnassa (selskoje poselenije) oli 3 786 asukasta, joista 3 364 asui Lipin Borin kylässä. Vuonna 2002 kylässä oli 3 845 asukasta.
Kylässä toimii puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, musiikkikoulu, kaksi kirjastoa ja kulttuuritalo.
Aiheesta muualla

Vaškin piirin sivusto (venäjäksi)
Lineaari-A-kirjoitus

Lineaari-A-tauluja Akrotírin minolaisesta kaupungista. Esihistoriallisen Theran museo.
Lineaari-A-kirjoitus on Kreetan saarella kukoistaneen minolaisen kulttuurin noin 1800-luvulta 1400-luvulle eaa. käyttämä lineaarikirjoitusjärjestelmä. Se on toinen minolaisista kirjoitusjärjestelmistä niin kutsuttujen kreetalaisten hieroglyfien ohella. Kumpaakaan ei ole ainakaan toistaiseksi kyetty tulkitsemaan. Kirjoitusjärjestelmällä kirjoitettua niin kutsuttua minolaista kieltä ei myöskään tunneta.
Lineaarikirjoitus saattaa olla yksinkertaistettu versio kreetalaisista hieroglyfeistä eli kuvakirjoituksesta. Siinä kuvat on korvattu yksinkertaisemmilla viivoista muodostuvilla merkeillä.  Lineaari-A-kirjoitus toimi pohjana myöhemmin kehittyneelle lineaari-B-kirjoitukselle, joka oli mykeneläisen kulttuurin käytössä sekä Manner-Kreikassa että Kreetalla.
Historia

Lineaari-A-kirjoitus oli käytössä minolaisen kulttuurin kukoistuskaudella MMIB -kaudelta LMIB -kaudelle, noin vuosina 1850–1400 eaa. Sitä käytettiin alkuvaiheessa noin 200 vuotta samaan aikaan yhdessä kreetalaisten hieroglyfien kanssa. Kirjoitusjärjestelmissä on jonkinlaista samankaltaisuutta, mutta ei ole täysin selvää, onko lineaari-A kehittynyt hieroglyfeistä, ja jos on, niin miten tämä olisi tapahtunut. Varhaisimmassa löydetyssä tekstissä vaikuttaisi esiintyvän sekä hieroglyfikirjoitusta että lineaari-A-kirjoitusta yhtä aikaa. Löydösten perusteella kirjoitus esiintyy alussa ennen kaikkea Faistoksessa.
Lineaari-A-kirjoitusta käytettiin Kreetan saarella ja muualla Egeanmeren alueella. Kirjoitusta käytettiin pääosin virallisissa ja uskonnollisissa teksteissä, kun taas vanhempia kreetalaisia hieroglyfejä käytettiin ennen kaikkea sineteissä. Kirjoitusjärjestelmässä tapahtui ajan kuluessa muutoksia. LM IA -kaudella (noin 1600–1480 eaa.) lineaari-A:n pohjalta kehittyi Kyproksella käytetty niin kutsuttu kypro-minolainen kirjoitus. Mykeneläisen kulttuurin käyttämä lineaari-B-kirjoitus kehittyi samoin lineaari-A:n pohjalta viimeistään LM II -kaudella (noin 1425–1390 eaa.), mutta vaikuttaa perustuvan erityisesti MM III -kaudella käytettyyn lineaari-A:n muotoon. Lineaari-A-kirjoitus jäi käytöstä minolaisten palatsien tuhouduttua LM IB -kauden lopussa noin 1425 eaa. Lineaari-B korvasi kirjoituksen minolaisen kulttuurin taannuttua tai sulauduttua mykeneläiseen kulttuuriin tuhon jälkeen.
Arthur Evans nimesi kirjoitusjärjestelmän hieroglyfien ja lineaari-B:n ohella. Hän kutsui lineaari-A:ta ja B:tä lineaarikirjoituksiksi, koska ne vaikuttivat olevan kuvamerkeistä yksinkertaistettuja viivamerkkejä. Hän hahmotti myös sen, että lineaari-A oli lineaari-B:n edeltäjä. Vaikka Michael Ventris tulkitsi lineaari-B-kirjoituksen vuonna 1952 ja kirjoitusjärjestelmien välillä on graafisia yhtäläisyyksiä, lineaari-A-kirjoitusta sen enempää kuin sillä kirjoitettua oletettua minolaista kieltäkään ei ole saatu vielä tulkittua.
Tunnetut tekstit

Lineaari-A-tekstejä tunnetaan noin 1 430 kappaletta. Niissä esiintyy yhteensä noin 7 400 yksittäistä kirjoitusmerkkiä. Tekstejä on löydetty kaikista merkittävistä minolaisista arkeologisista kohteista. Tekstejä on löydetty pääosin Kreetalta, missä merkittävimmät löytöpaikat ovat Agía Triáda, Faistos, Kydonia, Knossos ja Mália. Suurin yksittäinen löytöpaikka on Agía Triádan arkisto, josta löydettiin noin 150 savitaulua. Muita löytöpaikkoja ovat muun muassa Archánes, Gourniá, Káto Zákros, Mýrtos Pýrgos, Petrás, Rousolákos (Palaíkastro), Troúlos ja Tylissos. Tekstejä on löydetty myös muualta Egeanmeren saarilta (Kéa, Mílos, Samothráki, Thíra/Akrotíri), Manner-Kreikasta (Mykene, Tiryns) sekä Turkista ja Israelista. Löydöksiä on tehty niin palatseista ja niiden arkistoista, erillään sijaitsevista hallinnollisessa käytössä olleista rakennuksista kuin yksityistaloistakin.
Lineaari-A:ta on kirjoitettu muun muassa savitauluihin ja -tankoihin, kivitauluihin, sinettileimasimiin, ruukkuihin sekä kultaisiin ja hopeisiin hiusneuloihin. Tunnetaan myös joitakin seiniin raapustettuja graffiteja. Lisäksi lineaari-A:ta on todennäköisesti kirjoitettu myös musteella papyrukselle, mutta tästä ei ole säilynyt todisteita. Tekstien erilaisten käyttötarkoitusten lukumäärässä lineaari-A eroaa näin lineaari-B:stä, jota tunnetaan lähes pelkästään savitauluista. Lineaarikirjoitusjärjestelmiä yhdistää kuitenkin se, että suurin osa säilyneistä dokumenteista on erilaisia tavaraluetteloita, joissa luetellaan tavaroita, henkilön- ja paikannimiä sekä lukumääriä. Tavaroiden nimet esitetään yleensä kuvamerkkeinä, jolloin suurin osa tavukirjoitussanoista on henkilön- ja paikannimiä. Osa sanoista saattaa olla verbejä tai kaupankäyntiin liittyviä sanoja. Luettelot luettelevat todennäköisesti sekä palatsien varastoissa olevia tavaroita, maaseudulta tilattuja/verotettuja tavaroita että maaseudulta palatseihin tai uhreiksi toimitettavia tavaroita. Pidempiä, proosankaltaisia lauseita tunnetaan hyvin vähän. Suurimman osan niistä oletetaan liittyvän minolaiseen uskontoon.
Suuri osa tauluista on käytetty uudelleen, eli niissä on ollut aiempaa kirjoitusta, joka on pyyhitty pois. Arkistoissa savitaulut ovat ainakin joissain tapauksissa olleet puisissa tai savisissa kirstuissa tai laatikoissa. Savitaulut ovat kovettuneet rakennusten tuhoutuessa tulipalossa, mikä on säilyttänyt ne nykyaikaan.
Kirjoitusmerkit

Kirjoitusjärjestelmään kuuluu yli 90 perusmerkkiä, jotka ovat todennäköisesti lineaari-B:n tavoin pääosin tavukirjoitusmerkkejä. Lisäksi merkkeihin kuuluu joukko logogrammeja (ideogrammeja), jotka ilmaisevat kokonaista sanaa, sekä numeromerkkejä. Osa merkeistä toimii ilmeisesti sekä tavumerkkeinä että logogrammeina. Osa merkeistä on samoja tai samankaltaisia kuin lineaari-B:ssä (merkitään lyhenteellä AB), mutta noin 80 prosenttia merkeistä on käytössä vain lineaari-A:ssa (lyhenne A). Teksti on yleensä kirjoitettu vasemmalta oikealle.
Kirjoitusmerkit > Numeromerkit

Numeromerkit ilmaisevat kymmenjärjestelmän lukuja. Ne ovat yhteiset lineaari-B:n ja Kyproksella käytetyn niin kutsutun kyproslaisen kirjoituksen kanssa. Numeromerkit ovat:
| Merkki | Luku |
| --- | --- |
: 1
: 10
: 100
: 1 000
: 10 000
Esimerkkejä

Troúloksesta löydetystä kiviesineestä tunnettu teksti (TL Za 1) on esimerkki votiivitekstistä:
Tekstissä esiintyy votiiviteksteissä hyvin usein toistuva ilmaisu JA-SA-SA-RA-ME. Siinä on myös useita muita usein toistuvia osia.
Agía Triádasta löydetyn savitaulun teksti (HT 13) on puolestaan esimerkki kirjanpitotekstistä:
Tekstissä sanaa KA-U-DE-TA seuraa viiniä kuvaava logogrammi. Tätä seuraa kuuden nimen luettelo, jossa kutakin nimeä seuraa lukumerkein ilmaistu luku. Viimeisellä rivillä esiintyy sana KU-RO, joka tarkoittaa ilmeisesti ”yhteensä”. Sitä seuraavassa luvussa on todennäköisesti pieni kirjurin tekemä laskuvirhe, sillä lukujen summa olisi 131.
Esimerkeissä transkriptio perustuu lineaari-B:n avulla tehtyyn tulkintaan.
Unicode

Lineaari-A-merkit sisällytettiin Unicode-merkistöstandardiin vuonna 2014 versiossa 7.0. Ne muodostavat Unicode-merkit U+10600–U+1077F. Lineaari-A:n, lineaari-B:n ja kyproslaisen kirjoituksen yhteiset numeromerkit muodostavat Unicode-merkit U+10100–U+1013F.
Kirjallisuutta

Best, Jan G. P.: Some Preliminary Remarks on the Decipherment of Linear A.  Amsterdam:  Hakkert, 1972.
Furumark, Arne: The Linear A tablets from Hagia Triada: structure and function.  (Volume 3 of Lectiones Boëthianae. Volume 11 of Opuscula romana. Volume 35 of Skrifter utgivna av Svenska institutet i Rom)  Svenska institutet i Rom, 1976.  ISBN 917042053X
Marangozis, John: An introduction to Minoan Linear A.  LINCOM Europa, 2006.
Packard, David W.: Minoan Linear A.  University of California Press, 1974.  ISBN 0520025806  Teoksen verkkoversio.
Pope, Maurice: Aegean Writing and Linear A..  (Volume 8 of Studies in Mediterranean archaeology, ISSN 0081-8232)  C. Bloms boktr, 1964.
Zebisch, H.: Linear A: The Decipherment of an Ancient European Language, Volume 1.  H. Zebisch, 1987.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta lineaari-A-kirjoitus Wikimedia Commonsissa
Lineaari-A-kirjoituksen tavumerkit Unicode-standardissa (PDF). Unicode.org.
Lineaari-A-kirjoituksen numeromerkit Unicode-standardissa (PDF). Unicode.org.
Lineaari-A-kirjoitusta Akrotírin minolaisesta kaupungista löydetyssä ruukussa.
Lineaari-A-taulu. Chanián arkeologinen museo.
Agía Triádasta löydetyn lineaari-A-taulun kopio.
Líra

| --- | --- |
Muut nimet:  Lýra (Λύρα)
Sijainti:  37°16′37″N, 26°46′13″E, Leipsoí Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,041 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Líra (kreik. Λίρα, myös Lýra, Λύρα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Leipsoín saaren etelärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,041 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Líra kuuluu Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Jono (tietojenkäsittelytiede)

Jono (engl. queue) on tietojenkäsittelytieteessä käytetty abstrakti tietotyyppi, jonka lisäys- ja poisto-operaatiot toimivat niin sanotulla FIFO-periaatteella (First In First Out). Tämä vastaa todellisuutta: jonolla on kaksi päätä, ja alkio pääsee pois aina toisesta päästä kuin mistä se on lisätty. Näin alkiot käsitellään vuorotellen siten, että kauimmin jonossa ollut alkio käsitellään ensimmäisenä. Jonoa voi verrata esimerkiksi kaupan kassajonoon. Yleensä jonoa käytetäänkin varastoimaan käsittelyä odottavia alkioita.