stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Burjatia
Kulttuuri

Burjatiassa on lähes 600 peruskoulua. Pääkaupungissa Ulan-Udessa on teknologia-, maatalous-, kasvatustieteiden- ja kulttuuri-instituutti sekä muita korkeakouluja ja ammattikouluja.
Uskonnoltaan burjaatit ovat pääasiassa buddhalaisia ja venäläiset ortodoksikristittyjä. Burjaattien šamanistisesta uskonnosta on kuitenkin säilynyt paljon tapoja ja uskomuksia.
Politiikka

Burjatian tasavallan perustuslaki hyväksyttiin 22. helmikuuta 1994.
Burjatia liittyi EVKYn (UNPO) jäseneksi 3. helmikuuta 1996.
Politiikka > Parlamentti

Burjatialla on 65-jäseninen parlamentti, jonka jäsenet valitaan joka neljäs vuosi. Perustuslain mukaan vaalitulos ei kelpaa, jos äänestysaktiivisuus jää alle 1/3. Vuodesta 2007 parlamentin puhemiehenä toimii Matvei Gerševitš.
Politiikka > Presidentti

Vuosina 1994, 1998 ja 2002 Burjatian presidentti valittiin suoralla kansanvaalilla ja valituksi tuli Leonid Potapov, joka oli jo sitä ennen toiminut tasavallan korkeimmassa virassa, Burjatian korkeimman neuvoston puheenjohtajana, ennen presidentin viran perustamista. Nykyään presidentin nimittää käytännössä Venäjän federaation presidentti, joka tekee Burjatian parlamentille ehdotuksen; jollei ehdotusta hyväksytä, voidaan parlamentti hajottaa. Vuonna 2007 Burjatian presidentiksi nimitettiin Vjatšeslav Nagovitsyn. Nykyinen presidentti on Aleksei Tsydenov.
Hallinnollinen jako

Kunnallista itsehallintoa varten Burjatia on jaettu kahteen kaupunkipiirikuntaan sekä 21 kunnallispiiriin, joihin kuuluu 273 kaupunki- ja maalaiskuntaa.
Hallinnollinen jako > Piirit

Suluissa piirin hallinnollinen keskus.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Barguzinin piiri (Barguzin)  Bauntin evenkiläinen piiri (Bagdarin)  Bitšuran piiri (Bitšura)  Džidan piiri (Petropavlovka)  Horin piiri (Horinsk)  Ivolgan piiri (Ivolginsk)  Jeravnan piiri (Sosnovo-Ozjorskoje) |  Kabanskin piiri (Kabansk)  Kižingan piiri (Kižinga)  Kjahtan piiri (Kjahta)  Kurumkanin piiri (Kurumkan)  Muhoršibirin piiri (Muhoršibir)  Mujan piiri (Taksimo)  Okan piiri (Orlik) |  Pohjois-Baikalin piiri (Nižneangarsk)  Pribaikaljen piiri (Turuntajevo)  Selengan piiri (Gusinoozjorsk)  Tarbagatain piiri (Tarbagatai)  Tunkan piiri (Kyren)  Zaigrajevon piiri (Zaigrajevo)  Zakamenskin piiri (Zakamensk) |
Hallinnollinen jako > Kaupunkipiirikunnat

Severobaikalsk
Ulan-Ude
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Burjatia Wikimedia Commonsissa
Buryat Republic (2004) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (kommersant.com)
Agan Burjatia
Ust-Ordynskin Burjatia
Burjaattien ASNT:n vaakuna.
Leninin pääpatsas on edelleen paikallaan Ulan Udessa.
Uda-joki lähellä Ulan Udea.
Dimitri Medvedev vierailulla buddhalaisella temppelillä Ivolgassa vuonna 2009.

Selengan ylittävä rautatiesilta lähellä Burjatian pääkaupunkia Ulan Udea (heinäkuussa 2006).
Odigitrievskin katedraali Ulan Udessa.
Eastern Professional Hockey League

| Eastern Professional Hockey League |
| --- | --- |
Laji:  jääkiekko
Maa(t):   Yhdysvallat
Perustettu:  2008
Joukkueita:  4
Hallitseva mestari:  Jersey Rockhoppers
Sivusto:  http://www.ephl.com
Eastern Professional Hockey League (EPHL) on yksi Pohjois-Amerikan jääkiekkosarjoista. Sarja perustettiin vuonna 2008 ja se oli toiminnassa vain yhden kauden. Sarjan toiminta on tarkoitus elvyttää uudelleen syksyllä 2010.
Joukkueet

| Joukkue | Kaupunki | Kotihalli |
| --- | --- | --- |
| Brooklyn Aces | Brooklyn, New York | Aviator Arena (2,500) |
| Danbury Mad Hatters | Danbury, Connecticut | Danbury Ice Arena (2,344) |
| Hudson Valley Bears  | Poughkeepsie, New York | Mid-Hudson Civic Center Ice Time Sports Complex (650/400) |
| Jersey Rockhoppers | West Orange, New Jersey | Richard J. Codey Arena (2,500) |
Entisiä joukkueita

Copper City Chiefs (2007-2008)
New Hampshire Freeze (2007-2008) I
Hyannis Storm
Eija Jansson

Eija Jansson  (s. 1954) on suomalainen rikoskirjailija. Hänen tuotantoaan on kustantanut mm. Myllylahti Oy sekä Nordbooks.
Julkaisut

Matkalippu pimeyteen (2003)
Kivisydän (2004)
Hanna (2005)
Sivubisnes (salanimellä Johanna Wasenius, 2005)
Rekkamiehen morsian (2006)
Novelli antologiassa Murha myllyssä (2007)
Varastettu viattomuus (2008)
Menneisyyden varjot (2009)
Valkoinen laakso (2011)
Kielletyt huoneet (2012)
Petos peilistä katsoo (2015)
Novelli antologiassa Myrsky (2015)
Novelleja antologiassa Teetä kahdelle (2015)
Romaani Varpunen taskussa (2016)
Kustantajan kuolema (2018)
Aurinkolaiva (2019)
Rikoskirjallisuuden lisäksi hän on kirjoittanut runokokoelman Ikävä jonnekin (2009) sekä lastenkirjat Satuarkku (2008), Saksanpaimenkoira Nelli (2009), Lapinkoirat Musti ja Beni (2010) sekä Sinttu, pörröpöksy keeshond (2010),Satukaruselli (2011), Urkki, dogo argentino (2012), Martti - löytökoira Espanjasta (2014), Olli Öttiäinen lähtee retkelle (2014), Suomenpystykorva Pipsa (2015) lisäksi muita julkaisuja.
Eija Inkeri

| Eija Inkeri |
| --- | --- |
 Eija Inkeri elokuvassa Suomalaistyttöjä Tukholmassa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eija Inkeri Hukkanen
Syntynyt: 27. toukokuuta 1926 Kuopio
Kuollut: 27. syyskuuta 2012 (86 vuotta) Lahti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1949–1965
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Eija Inkeri (oik. Eija Inkeri Hukkanen, o.s. Lappalainen; 27. toukokuuta 1926 Kuopio – 27. syyskuuta 2012 Lahti) oli suomalainen näyttelijä, joka näytteli 1950-luvulla useissa suomalaisissa elokuvissa. Hän oli vuosina 1949–1951 SF:n kuukausipalkkaisena sopimusnäyttelijänä. Lisäksi hän näytteli vuodesta 1944 lähtien muun muassa Joensuun kaupunginteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa ja Radioteatterissa.
Elokuvat

Aaltoska orkaniseeraa (1949) ... ilmoituksen vastaanottaja lehtikonttorissa
Professori Masa (1950) ... Kyllikki Kaarivaara
Orpopojan valssi (1950) ... Milda
Vihaan sinua – rakas (1951) ... Tellervo Karnala
Tytön huivi (1951) ... Milda
Neljä rakkautta (1951) ... sihteeri
Lakeuksien lukko (1951) ... Kantolan Annikka
Kenraalin morsian (1951) ... luutnantti Naulan morsian
Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952) ... Kirsti
Lumikki ja 7 jätkää (1953) ... Siiri
Kovaa peliä Pohjolassa (1959) ... vieras kutsuilla
Iskelmäketju (1959) ... neiti Rauhala, Iskelmä Oy:n sihteeri
Eija Ailasmaa

| Eija Ailasmaa> Eija Ollikainen.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Eija Aulikki Ailasmaa
Syntynyt: 12. syyskuuta 1950 (ikä 74) Rovaniemi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, yritysjohtaja
Puoliso:  Reijo Ailasmaa
Toimittaja
Maa:   Suomi
Media:  Lehdistö
Koulutus:  Sanoman toimittajakoulu (1975) Valtiotieteiden maisteri (1982)
Aktiivisena:  1975–2011
Lehti:  Ilta-Sanomat (1975–1985)  Kodin Kuvalehti (1985–1989)
Kustantaja:  Sanomaprint/Helsinki Media (1989–1997) Sanoma Magazines BV (1998–2011)
Eija Aulikki Ailasmaa (o.s. Ollikainen, s. 12. syyskuuta 1950 Rovaniemi) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Sanoma Magazines BV:n toimitusjohtaja vuosina 2003–2011.
Ailasmaa valmistui ylioppilaaksi vuonna 1970, toimittajaksi vuonna 1975 Sanoma Oy:n toimittajakoulusta ja valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1982 Helsingin yliopistosta. Hän aloitti uransa Ilta-Sanomien toimittajana (1975–1982) ja uutispäällikkönä (1983–1985). Hän oli Kodin Kuvalehden päätoimittaja 1985–1989.
Vuosina 1989–1997 Ailasmaa oli Sanomaprintin/Helsinki Median kustannusjohtaja. Vuosina 1998–2000 hän oli Sanoma Magazines Oy:n varatoimitusjohtaja ja vuosina 2000–2003 toimitusjohtaja. Vuosina 2002–2003 hän oli Sanoma Magazines BV:n vt. toimitusjohtaja ja vuosina 2003–2011 toimitusjohtaja. Ailasmaa oli Talouselämä-lehden Päättäjänaiset 2008 -listalla yritysmaailman Suomen vaikutusvaltaisin nainen. Hän on Sanoman toimitusjohtajan Hannu Syrjäsen sijainen.
Ailasmaa on ollut Huhtamäki Oyj:n hallituksen jäsen vuodesta 2005. Vuosina 2008–2015 ja 2016–2019 hän oli Solidiumin hallituksen varapuheenjohtaja. Vuodesta 2010 Ailasmaa on ollut Outotecin hallituksen ja henkilöstöasiainvaliokunnan jäsen.
Yksityiselämä

Ailasmaan puoliso on THL:ssä työskentelevä Reijo Ailasmaa. Heillä on kaksi lasta.
D’Hautpoult (1807)

| D'Hautpoult |
| --- | --- |
 Recruit ja D'Hautpoult

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Frères Crucy, Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  kesäkuu 1803
Laskettu vesille:  2. syyskuuta 1807
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1808
Poistui palveluskäytöstä:  Britannian kuninkaallisen laivaston valtaama 17. huhtikuuta 1809
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 900 t
Pituus:  55,87 m
Leveys:  14,90 m
Syväys:  7,26 m
Koneteho:  täystakiloitu
Miehistöä:  3 upseeria ja 690 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  yhteensä 74 tykkiä: 28 x 36 naulan SML tykkiä 30 x 24 naulan tykkiä 16 x 8 naulan tykkiä 4 x 36 naulan karronadia
D'Hautpoult oli Ranskan laivaston 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva, jonka päällikkönä oli kunnialegioonan ritarikunnan ritari kapteeni Amand le Duc. Aluksella oli 680 hengen miehistö. Myöhemmin Britannian käytössä aluksen nimenä oli HMS Abercrombie .
Valmistus

Alus tilattiin 15. toukokuuta 1801 Frères Crucyltä Lorientin telakalta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1803. Se laskettiin vesille 2. syyskuuta 1807 ja valmistui 3. tai 23. joulukuuta 1807. Alus liitettiin laivastoon helmikuussa 1808.
Palvelus

Neitsytmatkansa alus teki Martiniquelle, kun se kuljetti täydennyksiä ja materiaalia kolmen linjalaivan sekä kahden fregatin muodostaman laivasto-osaston lippulaivana. Muut linjalaivat olivat Courageux ja Polonais, ja osaston lippu-upseerina oli kommodori Amable Troude. Martiniquen valtauksen jälkeen osasto kääntyi takaisin, mutta se joutui Britannian kuninkaallisen laivaston osaston yllättämäksi.
D'Hautpoult'n valtasi 17. huhtikuuta 1809 Puerto Ricon rannikolla sen aiemmin brittien käsiin joutunut sisaralus HMS Pompée, joka oli ajanut sitä takaa kolme yötä ja kaksi päivää HMS Recruitin ja HMS Neptunen kanssa. Taistelussa sai surmansa tai haavoittui 80-90 ranskalaista merimiestä.
Kesäkuussa Britannian kuninkaallinen laivasto otti aluksen palvelukseensa nimeten aluksen HMS Abercrombieksi. Sen ensimmäinen päällikkö oli Charlier Napier, joka luovutti aluksen seuraajalleen John Richardsille jo syyskuussa. Alus sai jo kolmannen päällikön joulukuussa, kun William Fabie otti tehtävän vastaan. Alus osallistui Guadeloupen valtaukseen 26. tammikuuta - 6. helmikuuta 1810..
Alus saapui 5. syyskuuta 1810 Plymouthiin, jossa se siirrettiin 25. marraskuuta telakalle. Aluksen huollon kustannukset olivat 16 375 puntaa. Se palautettiin palvelukseen 30. joulukuuta aloittaen matkan Portugaliin. Aluksen ollessa ankkurissa 26. lokakuuta 1811 siihen osui salama, joka tuhosi sen keulamaston. Alus oli telakalla Portsmouthissa tammikuusta maaliskuuhun 1812, minkä jälkeen se palveli Kanaalin laivastossa. Se siirrettiin 1814 reserviin Plymouthissa, missä alus myytiin 30. huhtikuuta 1817 Mr. Freakelle 3 810 punnalla.
Eino Tuompo (eversti)

Sulo Eino Alvar Tuompo (4. elokuuta 1902 Pornainen – 8. heinäkuuta 1979) oli Suomen Puolustusvoimien eversti, joka komensi sota-aikana useita ilmatorjuntayksiköitä.
Sotilasura

Tuompo oli Tornion suojeluskunnan jäsen ja osallistui Tornion pataljoonan mukana sisällissotaan Hämeen ja Satakunnan rintamilla. Hän osallistui Aunuksen retkelle vuonna 1919. Tuompo kävi Kadettikoulun 1920–1922, tykistön ampumakoulun 1923 sekä Sotakorkeakoulun 1936–1938. Hän toimi Kenttätykistörykmentti 3:ssa ensin nuorempana upseerina vuosina 1923–1926 sekä patterin päällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana 1926–1936. Tuompo oli Yleisesikunnan operatiivisen osaston toimistoesiupseeri 1938–1940.
Talvisodassa hän palveli päämajan operatiivisella osastolla. Hän johti Ilmatorjuntakoulua 1940–1941. Jatkosodassa Tuompo toimi Helsingin ilmatorjuntapiirin komentajana 1941 ja Aunuksen ryhmän esikunnassa ilmatorjunnan komentajana 1941–1944 ja Kannaksen armeijan esikunnassa 1944. Tuompo toimi Ilmatorjuntarykmentti 1:n komentajana 1944–1946. Hän oli Ilmavoimien esikunnassa ilmatorjuntatykistön komentajana vuosina 1946–1956. Tuompo toimi Lounais-Suomen sotilasläänin komentaja 1956–1958 ja siirtyi pois palvelusta 1958. Hän toimi Suomen Väestönsuojelujärjestön koulutuspäällikkönä ja tiliosaston johtajana vuosina 1958–1964.
Hänen vanhemmat veljensä olivat jääkärikenraali ja pankinjohtaja Wiljo Einar Tuompo (1893–1957) ja myös Suomen Puolustusvoimien everstinä toiminut Yrjö Tuompo (1897–1964).
Ylennykset: vänrikki 1922, luutnantti 1924, kapteeni 1928, majuri 1938, everstiluutnantti 1941, eversti 1944.
Henkilöhistoria

Tuompon puoliso oli kansakoulunopettaja Irja Lygia Stoore. Heidän pojastaan Harri Eino Albert Tuomposta (s. 1930) tuli lääkäri.
Julkaisuja

Nimellä S. E. A. Tuompo:
Poliittisen ja sotilaallisen johdon väliset suhteet Suomen vapaussodassa valkoisten puolella. Tiede ja ase 6/1938
Eikosanoidit

Prostaglandiinit, kuten prostaglandiini E1, ovat eikosanoideja.
Eikosanoidit ovat lipidihormoneja, jotka vaikuttavat elimistön moniin toimintoihin, muiden muassa tulehdusreaktioon, allergiareaktioon, kuumeeseen ja muihin immuunivasteisiin sekä veren virtauksen säätelyyn. Eikosanoidit syntetisoituvat hapettumisreaktiolla vapaasta arakidonihaposta tai muista monityydyttymättömistä rasvahapoista, joissa on 20 hiiliatomia. Eikosanoidit voivat välittyä endokriinisesti verenkierrossa tai parakriinisesti kudoksessa. Eikosanoidireseptorit voivat olla solukalvoreseptoreja tai tumareseptoreja, joihin sitoutuakseen ne eivät tarvitse toisiolähettejä, koska lipideinä ne voivat liueta solukalvon ja tuman kalvojen läpi.
Eikosanoidit ovat oksylipiinejä, ja niihin kuuluvat muun muassa prostaglandiinit, leukotrieenit, prostasykliinit ja tromboksaanit.
Eikosanoidit voivat syntetisoitua entsymaattisesti tai ilman entsyymin vaikutusta. Tärkeitä entsyymejä ovat esimerkiksi prostaglandiineja syntetisoiva syklo-oksigenaasi sekä leukotrieenejä syntetisoiva lipoksigenaasi. Monet tulehduskipulääkkeet, muiden muassa ibuprofeeni ja ketoprofeeni, vaikuttavat juuri syklo-oksigenaasientsyymiä estävästi, jolloin eikosanoidisynteesi vähenee ja tulehdusreaktio ja kuume sitä myötä laantuvat. Glukokortikoidit vaikuttavat niin ikään eikosanoidipitoisuuksia vähentävästi: ne estävät arakinodihapon vapautumista, jolloin eikosanoidisynteesi vähenee.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Duodecim, Terveyskirjasto: Eikosanoidi
Synthesis of Eicosanoids (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Emily Kemp

Emily Kemp (s. 18. tammikuuta 1992 Ottawa, Kanada) on kanadalainen suunnistaja. Kempin paras sijoitus MM-kilpailuissa on Strömstadin MM-kilpailujen 2016 keskimatkan neljäs sija. Juniorien MM-kilpailuissa hän saavutti pitkän matkan pronssimitalin. Kemp edustaa Angelniemen Ankkuria ja asuu Turussa.
D’Artagnan

D’Artagnanin patsas Maastrichtissa
Charles de Batz-Castelmore, Comte d’Artagnan (n. 1611 – 25. kesäkuuta 1673) palveli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n muskettisotilaiden kapteenina ja kuoli Maastrichtin piirityksessä Ranskan–Hollannin sodan aikana. Alexandre Dumasin Kolme muskettisoturia -sarjan teokset perustuivat ranskalaisen kirjailijan Gatien de Sandrasin vuonna 1700 julkaisemaan d’Artagnanin osin kuvitteelliseen elämäkertaan.
D’Artagnan kirjallisuuden hahmona

D’Artagnan on Alexandre Dumasin klassikkoseikkailun Kolme muskettisoturia ja sen jatko-osien päähenkilö. D’Artagnan on varsin itsepäinen kirjallisuuden hahmo. Hän marssii Pariisiin päätä pahkaa ja julistaa haluavansa kuninkaan muskettisoturiksi. Hänelle selviää hyvin pian, että muskettisoturiksi on hyvin hankalaa päästä, ja tästä tulistuneena hän onnistuu järjestämään itsensä muutaman minuutin aikana kaksintaisteluun kolmen muskettisoturin kanssa.
Kaksintaistelujen aikana hän tajuaa haastaneensa erottamattomat ystävykset, jotka toimivat toinen toistensa sekundantteina. Hän ei ehdi miekkailla kovin kauan ensimmäisen kanssa, kun kardinaalin miehet tulevat haastamaan riitaa ja kaikki neljä asettuvat heitä vastaan. Yhteinen vastustaja saa miehet unohtamaan keskenäiset kinansa ja d’Artagnan oppii tuntemaan muskettisoturit lempinimillä Aramis, Porthos ja Athos. Jokaisella heistä on oma syynsä pitää todellinen nimensä salassa.
D’Artagnan kuuluu lähes koko Kolme muskettisoturia -kirjan ajan toiseen vartiokaartiin, mutta tarinan loppupuolella hänen unelmansa toteutuu ja tulisesta miehestä tulee muskettisoturi. D’Artagnan kokee muutenkin poikkeuksellisia seikkailuja ja saavuttaa muun muassa kuningattaren kiitollisuuden hoidettuaan hyvin arkaluontoisen asian pois päiväjärjestyksestä.
Todellinen d’Artagnan

Todellinen d’Artagnan oli nimeltään Charles de Batz-Castelmore d’Artagnan. Hän syntyi 1610-luvulla alempaan aateliin kuuluvaan sukuun ja liittyi jo nuorena musketöörikaartiin. Hän kunnostautui taidoillaan ja kiinnitti kardinaali Mazarinin huomion. Hän osallistui myös kuningas Ludvig XIV:n sotaretkiin. Yksityiselämässään hänellä oli vaikeuksia, sillä vaimo jätti hänet kuuden avioliittovuoden jälkeen. D’Artagnan kaatui Maastrichtin taistelussa 1673.
Marraskuussa 2008 ranskalainen historiantutkija Odile Bordaz ilmoitti paikallistaneensa D’Artagnanin haudan Pyhän Pietarin ja Paavalin kirkosta, Wolderista, läheltä Maastrichtia.
Edla Kojonen

Edla Maria Kojonen o.s. Tiitinen, (23. kesäkuuta 1879 Vesanto – 1955 Lahti) oli suomalainen kansanopiston johtaja.
Kojosen vanhemmat olivat luonnonparantaja Otto Tiitinen ja Anna Liisa Hytönen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1903 kansanopiston johtaja Rope Kojonen. Hän valmistui opettajaksi Helsingin suomalaisesta jatko-opistosta. Vuosina 1901–1903 hän oli luonnontieteiden opettaja Porvoon yhteiskoulussa ja vuodesta 1904 Lahden kansanopistossa.
Mikkelin suomalaisen tyttökoulun johtaja, Ida Arppe halusi Kojosen tutustuvan Keski-Suomen metsäkylien elämään, niinpä tyttökoulusta valmistuttuaan hän toimi kansakoulunopettajana Petäjävedellä ylemmässä sekakansakoulussa. Helsingissä opiskellessaan hän kiinnostui politiikasta, sillä siihen ajanjaksoon osui Nikolai Bobrikovin nimitys kenraalikuvernööriksi ja venäläistämispolitiikka. Porvoossa hän tutustui Uusimaa -sanomalehden päätoimittajaan, maisteri Rope (Robert) Kojoseen. Epävarmana omasta uranluontimahdollisuudestaan hän sai kirjeissä kannustusta tulevalta mieheltään. He avioituivat ja Edla Kojonen aloitti seuraavana vuonna Lahden kansanopistossa, jonne hänen miehensä oli jo 1902 mennyt johtajaksi.
Kojonen teki merkittävän uran Lahden kansanopiston (1893>) opettajana, johtajattarena, nuorisokasvattajana sekä naisasia- ja raittiusaatevaikuttajana. Jo hänen omana aikanaan hänen elämäntyötään pidettiin uraauurtavana.
Lahdessa Kojonen alkoi tehdä työtä äänioikeuden saamiseksi naisille, ja muutenkin hän piti usein esillä myös naisasian näkökulmaa ja samapalkkaisuutta. Kesällä 1906 Edla Kojonen nimitettiin miehensä rinnalle Lahden kansanopiston johtajattareksi. Rope Kojonen kuoli 1931, jolloin Edla Kojosesta tuli virallisesti kansanopiston johtaja. Heidän perheeseensä syntyi seitsemän lasta. Jo miehensä eläessä hän hoiti paljolti tämän tehtäviä tämän kiertäessä puhumassa ja esitelmöimässä eri puolilla maakuntaa. Kun Rope Kojonen valittiin eduskuntaa, kansanopiston johtajuus jäi käytännössä Edla Kojosen harteille.
Vuodesta 1945 lähtien äitinsä rinnalle apulaisjohtajaksi astui poika Martti Kojonen. Tytär Anelma Vuorio on muistelmissaan kuvaillut äitinsä työnkuvaa 1920-luvulla, jolloin Edla Kojonen koki usein uupuvansa työn alle.
Tunnustukset

Suomen valkoisen ruusun ritarimerkki
Kouluneuvos 1949
Aiheesta muualla

60-vuotishaastattelu, Kotiliesi kesäkuu 1939
Elis Sipilä

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Elis Sipilä |  Elis Sipilä |  Elis Sipilä |  |
Maa:   Suomi
Miesten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Elis Esaias Sipilä (27. lokakuuta 1887 Teuva – 13. joulukuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Ylioppilasvoimistelijoita.
Sipilä voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908.
Sipilä toimi vuodesta 1929 Korsholman kihlakunnan kruununvoutina. Sitä ennen hän toimi Teuvan nimismiehenä.
Vuonna 1934 Sipilä sai 12 vuoden kuritushuonerangaistuksen. Hän oli maaliskuussa 1934 ampunut asunnossaan Vaasassa muusikko Lasse Nurmion ja lisäksi hän oli virassaan syyllistynyt kavalluksiin. Hän sai taposta kymmenen vuotta ja kavalluksesta viisi vuotta, yhdistettynä 12 vuotta kuritushuonetta. Lisäksi hän menetti kruununvoudin virkansa ja tuomittiin maksamaan valtiolle kavaltamansa summan 278 000 markkaa (n. 116 000 €/2021). Yhteensä hänen todettiin kavaltaneen 336 tuhatta markkaa.
Aiheesta muualla

Elis Sipilä Olympedia. (englanniksi)
Elis Schröderheim

| Elis Schröderheim |
| --- | --- |
 Elis Schröderheim
Henkilötiedot
Syntynyt: 1747
Kuollut: 1795 (47–48 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  virkamies, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elis Schröderheim (1747–1795) oli ruotsalainen virkamies ja kirjailija. Hän antautui varhain virkamiesuralle ja sai nimityksen 1782 valtiosihteeriksi. Hän saavutti henkevyydellään ja eloisuudellaan Kustaa III:n suosion mutta herätti yleistä tyytymättömyyttä myymällä pappisvirkoja. Hänet valittiin 1786 Ruotsin akatemian jäseneksi. Hän toimi 1792–1794 Upsalan läänin maaherrana. Hän kirjoitti muutamia huvinäytelmiä, ja 1851 julkaistiin hänen jälkeenjäänyt teoksensa Anteckningar till konung Gustaf III:s historia.
Schröderheim hoiti Kustaan yksityisiä asioita ja oli myös kuninkaan huvimestari mutta joutui myöhemmin pois tämän lähipiiristä taloudellisia ongelmia aiheuttaneen elämäntyylinsä ja pappisvirkojen myynnin vuoksi. Hän oli kuitenkin kuninkaalle uskollinen ja hoiti tehtävänsä hyvin, joten Kustaa ei täysin hylännyt häntä vaan hän sai pitää virkansa, ja kuninkaan viimeisinä vuosina hän oli jälleen tämän uskottu. Hän joutui sittemmin kahnauksiin G. M. Armfeltin kanssa ja joutui pois virastaan. Hän kuoli köyhänä.
Schröderheimillä oli nuorena suuria kirjallisia ambitioita, ja hän oli keskeisiä hahmoja Utile dulci -nimisessä kirjallisessa seurassa. Hän käänsi näytelmiä ranskasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elis Schröderheim Wikimedia Commonsissa
Edla Lyytinen

| Edla Lyytinen> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 1.4.1919–21.5.1919  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin läänin itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. lokakuuta 1874 Kuopion mlk
Kuollut: 21. toukokuuta 1919 (44 vuotta) Ruokolahti
Ammatti:  kotirouva
Edla Lyytinen (o.s. Julkunen, 1. lokakuuta 1874 Kuopion mlk – 21. toukokuuta 1919 Ruokolahti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1919.
Elämä

Lyytinen syntyi Kuopion maalaiskunnan Kasurilassa piika Wilhelmiina Julkusen aviottomana lapsena. Hän vaikutti sosialidemokraattisessa työväenliikkeessä 1900-luvun vaihteesta lähtien. Lyytinen toimi muun muassa Talikkalan työväenyhdistyksen naisosaston puheenjohtajana ja kuului Viipurin sosialidemokraattiseen naisyhdistykseen. Hän osallistui myös sosialidemokraattisen naisliiton edustajakokouksiin.
Lyytinen valittiin kansanedustajaksi maaliskuun 1919 eduskuntavaaleissa, mutta hän ehti hoitamaan tehtäväänsä vain puolentoista kuukauden ajan. Lyytinen kuoli tulirokkoon kotonaan Ruokolahden Tainionkoskella 44-vuotiaana toukokuussa 1919. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Pekka Tonteri.
Perhe

Lyytisen puoliso oli koneenhoitaja Aron Lyytinen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1893. Pariskunta asui Lappeenrannassa, Viipurissa ja vuodesta 1910 lähtien Ruokolahdella. Lehtitietojen mukaan Aron Lyytinen sekä pariskunnan poika Paavo kuolivat sisällissodan yhteydessä.