stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Käräjämäki (Eura)
Schvindtin tutkimukset > Schvindtin hauta I

Schvindt paikallisti miehen haudan noin kyynärän syvyydeltä maanpinnasta. Vainaja oli maatunut melko hyvin lukuun ottamatta toista sääriluuta, reisiluuta ja toista käsivarren luita. Vainaja oli aseteltu hautaan ruumisarkun tapaisessa lautarakennelmassa pää pohjoiseen päin. Arkusta oli jäljellä rautanauloja ja -niittejä ja nauloihin tarttunutta lahoa puunjätettä. Niiteistä päätellen laudat olivat 30–45 millimetriä paksut. Hauta oli viisi korttelia leveä, mutta arkun tarkkaa pituutta ei voinut enää määrittää.
Vainajan vasemmalta puolelta löytyi kaksi pohjoiseen osoittavaa keihäänkärkeä ja jäänteitä puisesta keihäänvarresta. Kärjet olivat 46 ja 36 senttimetriä pitkät ja varsi kiinnitettiin niissä putken sisälle. Kärkien lehden muotoiset terät olivat vastaavasti 3,5 ja 3,2 senttimetriä leveät. Kärjet oli taivutettu päästään vinoon. Haudan keskeltä löytivät 24,5 senttimetriä pitkät keritsimet. Vainajan käyttämän spiraalikierteisen sormuksen kappaleet löytyivät keihäänkärkien läheltä. Hautarakennelmassa käytettiin myös tuohta, koska sitä löytyi sormuksen alta. Saviastian palasista voitiin myöhemmin koota ehjä ruukku. Se oli ollut 10 senttimetriä korkea, suustaan 16 senttimetriä leveä ja pulleimasta kohdastaan 19 senttimetriä leveä. Astian pohja oli pyöreän muotoinen.
Schvindtin tutkimukset > Schvindtin hauta II

Miespuolisen vainaja oli haudattu pää luoteeseen päin. Schvindt päätteli kaivauksilla, että vainaja oli ollut hyvin roteva, vaikka luista oli jäänyt hyvin vähän jälkiä näkyviin. Vainajan vasemmalta puolelta ja haudan keskivaiheilta löytyi kaksi keihäänterää, joista pitempi sijaitsi haudan päädyssä. Ne olivat 34 ja 50 senttimetriä pitkät ja  vastaavasti 2,4 ja 3,0 senttimetriä leveät. Lyhyemmän terän putkesta löytyi vielä lahonneen puuvarren jäänteitä. Pitempi keihäänkärki oli Schvindtin mielestä koristeltu painaumin. Pitemmän keihäänterän vierestä löytyi spiraalikiereinen sormus, jossa kierteitä oli viisi kierrosta. Sormuksen kierteet olivat kolme millimetriä leveät ja kierteiden profiili oli kolmion muotoinen. Kierteen harjanteen kummatkin puolet oli koristeltu sik-sak-viivoin. Haudassa oli kaksi muutakin pronssikierresormusta. Toinen, jossa oli 5,5 kierrosta, sijaitsi haudan luoteispäässä ja toinen kuusikierroksinen haudan keskellä. Viimeisen sormuksen päällä oli mahdollisesti sijainnut kilpi. Kilven puuosat olivat lahonneet pois, mutta rautaisten vahvistushelojen sijainnista päätellen se oli maannut haudassa vinossa asennossa. Muita löytöjä olivat rautakuonankappale, rautanauloja, kankaanpalasia, tuohta, hieman luuta, pronssilangasta kierrettyjä koristeputkia, mahdollinen rautakärkinen työkalu, kappale kelta-vihreää lasia, litteäksi ja pyöreäksi muotoltu kivi sekä nahanjäänteitä, jossa oli nahkanyörejä. Koristelematon saviastia oli sijainnut haudan jalkopäässä ja siitä oli jäljellä isoja sirpaleita.
Schvindtin tutkimukset > Schvindtin hauta III

Schvindt ei määrittänyt kolmannen haudan vainajan sukupuolta ja sen hauta sijaitsi alle jääneen naisen haudan päällä noin 1,5–2 korttelia maanpinnasta. Vainajan luista oli tunnistettavissa vain joitakin luujäänteitä. Hauta-antimista päätellen hautaus oli saman suuntainen kuin vieressä sijainnut hauta II. Ilmeisesti viikatteen terä oli lyöty arkun pohjaan pystyyn, koska se löytyi maasta tässä asennosta. Viikatteen kärki tosin puuttui ja loput siitä oli kahdessa osassa. Viikatteen läheltä lötyi taltta, jonka 11 senttimetriä pitkään terään oli tarttunut lahonnutta puuta. Viikatteen läheltä löytyi rautarenkaiden ja rautalevyjen palasia, joiden ruosteessa oli lahonnutta puuta. Hän ei nimennyt esinettä, joihin ne olisivat kuuluneet. Muita rautaesineiden lähellä sijainneita löytöjä olivat rauta- ja pronssinaulat, torviluu ja narua. Lisäksi löytyi pronssiketjut, jotka olivat 12 senttimetriä pitkät ja 25:stä ketjurenkaasta rakennettuja. Ketjun päässä oli vielä kiinni tuohesta punottu jatkos. Tämän lähellä sijaitsi kulunut itämainen hopearaha, jossa oli vielä kiinni pronssinen ripustin. Näiden tasalta löytyi rautakirves. Kirveen terä oli kaarevan muotoinen ja siinä oli hamara. Kirveen silmässä oli vielä rautainen nalkki eli varren kiila. Loivasti kaareva terä oli noin 12 senttimetriä pitkä ja terän leveys, mitattuna hamarasta terään, oli noin 18 senttimetriä.
Schvindtin tutkimukset > Schvindtin hauta IV

Edellisen haudan III alapuolella sijaitsi naisen hauta, jonka jäänteet poikkesivat selvästi tästä hautauksesta. Hautauksien jäänteet ovat ylempää hautaa kaivettaessa voineet kuitenkin sekoittua toisiinsa. Nainen oli haudattu pää pohjoiseenpäin ja käsissään hänellä oli ollut spiraalikierteiset rannerenkaat. Ne oli kierretty ranteen ympäri 5–7 millimetriä leveästä ja profiililtaan kolmion muotoisesta pronssinauhasta. Vasemmassa ranteessa sitä löytyi kolme kierrosta ja oikeasta ranteesta seitsemän kierrosta. Rannerenkaiden päät olivat litistettyjä. Vasemman käden vierestä löytyi hopearaha, joka oli ollut riipuksena. Riipuksen lenkistä löytyi vielä hieman kangaskuitua. Vainajan keskivartalon kohdalta löytyi puukko ja sitä suojannut nahkainen tuppi. Puukko oli 17,5 senttimetriä pitkä, josta terän osuus oli 6,5–7,0 senttimetriä. Puukon kahva oli pahasti lahonnut. Tuppi oli pronssilevyillä vahvistettu ja tupen nahassa oli vielä karvaa jäljellä tupen sisäluolella. Puukko makasi haudassa terä jalkoihinpäin. Muualtakin hautaa löytyi karvaista nahkaa ja Schvindt arveli, että vainaja oli haudattu turkis yllään. Komein ja tunnetuin löydös oli pronssiset käädyt (valokuva vastaavista käädyistä). Ne olivat kolmiketjuiset ja ketjut oli ripustettu rinnan päälle olkapäillä olevista kannattimista. Kannattimet olivat pronssilangasta ja taivutettu mutkille niin, että ripustuslenkki kaartui ylöspäin, kaksi ketjulenkkiä kaartuivat alaspäin ja langan päät oli kierretty spiraaliksi. Keskimmäinen ketju riippui kahdesta kannattimesta ja kaksi reunimmaista ketjua mahdollisesti roikkuivat samoista kannattimista alaspäin. Ketjut olivat 30 senttimetriä, 37,5 senttimetriä ja 3,5 senttimetriä pitkät. Ensimmäisessä ketjussa oli koottu 56 pronssirenkaasta, toinen 66 renkaasta ja kolmas oli 17 renkainen, mutta ohuempaa lankaa. Vaatteiden helmoista löytyi kierteisestä pronssilangasta tehtyjä koristeputkia, joiden alta löytyi vielä lahoamatonta neliniitisestä villakankaasta. Muita löytöjä olivat punainen kivihelmi, meripihkakoru ja hopearaha sekä joitakin muita koristeita.
Tutkimushistoria ja nykytila

Kalmisto löydettiin viimeistään silloin, kun paikalliset ihmiset ottivat hiekkaa harjun keskivaiheilta ja löysivät koruja sekä muita esineitä. Sittemmin kalmistoa tutkivat K. F. Ignatius (1870), J. R. Aspelin (1878 Käräjämäki, 14 ruumishautaa  ja yksipäinen käärmeensolki), K. Killinen (1878, Euran ensimmäinen inventointi), Theodor Schwindt (1890, Osmanmäki, löytöinä rintaketjut ja rannekoruja), Alfred Hackman (1894, kummut Käräjäkivien läheltä, Osmanmäki, kaksipäinen käärmesolki, rautalapio, hän tutki 23 hautaa), M. Kauppinen ja Hj. Appelgren (1901–1902), Hj. Appelgren (1905, Osmanmäki, löytönä putkikeihäs, viikinkiaikaiset naisten korut) ja Julius Ailio (1912), Nils Cleve (1927 ja 1942), C. F.Meinander (1945), Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander (1965–1966) sekä Kaarlo Katiskoski (1985). Katiskosken työ lopetti Osmanmäen kalmiston tutkimukset, ja alue vapautettiin muuhun maankäyttöön. Käräjämäki sitä vastoin on vielä osittain tutkimatta.
Iso-Vaheen tilan omistaja Viljo Nohkola lahjoitti Käräjämäen Suomen valtiolle vuonna 1957. Museovirasto hoitaa sitä yhdessä Euran kunnan kanssa pitäen sen puistomaisena, mutta luonnotilaisena alueena. Käräjämäki on suosittu tutustumiskohde.
Aiheesta muualla

Ismo Luukkonen: Valokuvia Euran Käräjämäestä
Rauma.fi: Eura (sivustossa Rauman seudun historia tutuksi) rauma.fi.  2004. Arkistoitu 25.11.2009.
Piirroskuvia: SagaZorm: The Chieftain's Grave (muinaisharrastelijan sivut) sagazorm.net. Viitattu 10.7.2012. (englanniksi)
Maria Karoliina

Maria Karoliina, Anton Raphael Mengsin maalaama muotokuva.
Maria Karolina Luise Josepha Johanna Antonia (13. elokuuta 1752 Wien, Habsburgien valtakunta – 8. syyskuuta 1814 Wien, Itävallan keisarikunta) oli Itävallan arkkiherttuatar ja Molempain Sisiliain kuninkaan Ferdinand I:n puoliso.
Maria Karoliina oli keisari Frans I:n ja keisarinna Maria Teresian tytär sekä keisari Joosef II:n ja Ranskan kuningattaren Maria Antoinetten sisar. Hänet kasvatettiin yhdessä Maria Antoinetten kanssa ja heidän välinsä muodostuivat lapsuudessa erityisen läheisiksi. Myöhemmin he olivat kirjeenvaihdossa.
Maria Karoliina avioitui vuonna 1768 Napolin ja Sisilian kuninkaan Ferdinand IV:n kanssa. Alun perin Maria Karoliinan siskon Maria Josephan oli tarkoitus mennä naimisiin Ferdinandin kanssa, mutta tämä kuoli juuri ennen lähtöään Napoliin vuonna 1767. Maria Karoliina muistutti äitiään eniten. Hän käytti valtaa miehensä puolesta, ja ohjasi valtiota kohti brittejä suosivaa, Ranskaa vastustavaa suuntaa. Vuonna 1776 Maria Karoliina onnistui erottamaan 46 vuotta Napolia hallinneen espanjalaismielisen pääministerin Bernardo Tanuccin. Tanuccin tilalle nimitettiin Sir John Acton oli hänen suosikkinsa ja mahdollisesti rakastajansa.
Maria Antoinetten teloitus oli Maria Karoliinalle suuri järkytys, ja hän lakkasikin käyttämästä ranskan kieltä joksikin aikaa. Maria Karoliina vastusti ankarasti Ranskan vallankumousta ja lopulta Napoleonia. Napoli lähentyi yhä enemmän Englannin kanssa. Vuonna 1798 Napoleonin joukkojen edetessä Italiassa Napoli julisti sodan Ranskalle ja yritti valloittaa Kirkkovaltion ranskalaisilta. Yritys epäonnistui ja kuningasperhe joutui pakenemaan Sisilian saarelle. Vuonna 1802 he pääsivät palaamaan muutamaksi vuodeksi Napoliin kunnes joutuivat jälleen pakenemaan. Ranskalaisesta Joachim Muratista tuli Napolin ja Sisilian kuningas. Maria Karoliina kuoli vuonna 1814 Wienissä yrittäessään neuvotella miehensä palauttamista valtaan.
Maria Karoliina synnytti jopa 18 lasta, mutta tarkka määrä vaihtelee lähteittäin. Hänellä oli myös paljon sisaruksia, sillä hänen äitinsä synnytti 16 lasta, joista 10 selvisi aikuisikään asti. Äitinsä tavoin Maria Karoliina järjesti lastensa avioliitot palvelemaan poliittisia tarkoitusperiä. Yksi Maria Karoliinan tunnetuimmista lapsista oli vuonna 1782 syntynyt Maria Amalia, josta tuli Ranskan viimeinen kuningatar, sillä hänen puolisonsa Ludvig Filip I toimi Ranskan kuninkaana vuosina 1830–1848. Toisesta tyttärestä Maria Teresasta tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna.
Mansikat

| Mansikat |
| --- | --- |
 Ahomansikka (Fragaria vesca)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Tribus::  Potentilleae
Alatribus::  Fragariinae
Suku::  Mansikat Fragaria  L.
Katso myös
   Mansikat Wikispeciesissä   Mansikat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mansikat (Fragaria) on ruusukasveihin (Rosaceae) kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu yli 21 lajia ja monia risteymiä ja lajikkeita. Mansikoita kasvaa lauhkeassa ilmastossa eri puolilla maapalloa. Puutarhamansikan (Fragaria × ananassa) pohjushedelmä on kaupallisesti merkittävä viljeltävä marja.
Kuvaus

Mansikat ovat monivuotisia, rönsyjä kasvattavia ruohovartisia kasveja. Lehdet kasvavat ruusukkeisesti, ja lehtilapa on kolmisorminen. Kukkien teriö on valkoinen.
Mansikoiden kukka­pohjus paisuu hedelmöittymisen jälkeen pohjushedelmäksi eli pohjus­marjaksi, jota myös sanotaan mansikaksi. Tavallisessa kielen­käytössä sitä pidetään marjana, mutta kasvitieteessä yleisesti käytetyn määritelmän mukaan se on epähedelmä, koska hedelmällä tarkoitetaan vain sikiäimestä muodostunutta solukkoa. Tässä mielessä mansikoiden varsinaisia hedelmiä ovat pähkylät eli pienet siemenet pohjusmarjan ulkopinnalla. Mansikat leviävät siementen lisäksi myös rönsyjen avulla.
Ravintoarvot

Mansikassa on C-vitamiinia enemmän kuin appelsiinissa. 100 grammassa mansikoita on C-vitamiinia 60 milligrammaa, eli kahdessa desissä mansikoita on päivän C-vitamiiniannos. C-vitamiini säilyy pakastettunakin melko hyvin. Kahdessa desilitrassa mansikoita on yhtä paljon kuitua kuin palassa ruisleipää. Mansikan kuitupitoisuus on 2,4 prosenttia tuorepainosta. Mansikka sisältää runsaasti fenoliyhdisteitä, jotka vahvistavat elimistön suojamekanismeja, toimivat antioksidantteina ja estävät haitallisten mikrobien kasvua. Sadassa grammassa eli noin kahdessa desilitrassa mansikoita on 43 kilokaloria.
Mansikan tärkeimmät laatutuhoojat

Mansikan laatua voivat heikentää erilaiset kasvissa esiintyvät bakteerien ja sienten aiheuttamat taudit sekä mansikassa esiintyvät eliöt.
Kulmiolaikku, (mansikan bakteerilaikku) (Xanthomonas fragariae)
Mansikanmustalaikku (Colletotrichum acutatum)
Mansikantyvimätä (Phytophthora cactorum)
Punamätä (Phytophthora fragariae)
Mansikanhärmä (Podosphaera aphanis)
Taimipolte (Rhizoctonia fragariae)
Lakaste (Verticillium albo-atrum)
Verticillium dahliae
Mansikkakirva (Chaetosiphon fragaefolii)
Mansikkapunkki (Phytonemus pallidus)
Sipulilahoankeroinen (Ditylenchus dipsaci)
Suvun Aphelenchoides useat lajit, erityisesti mansikka-ankeroinen (Aphelenchoides fragariae)
Mansikan laatutappiota voivat aiheuttaa myös useat virukset sekä kemppien ja kaskaiden levittämät fytoplasmat (Phytoplasma).
Lajeja ja risteymiä

Fragaria chiloënsis – chilenmansikka
Fragaria collina
Fragaria crinita
Fragaria daltoniana
Fragaria gracilis
Fragaria iturupensis
Fragaria moschata – ukkomansikka
Fragaria moupinensis
Fragaria nilgerrensis
Fragaria orientalis
Fragaria vesca – ahomansikka eli metsämansikka
Fragaria virginiana – virginianmansikka
Fragaria viridis – karvamansikka
Fragaria × ananassa – puutarhamansikka (virginianmansikan ja chilenmansikan risteymä)
Fragaria × rosea – koristemansikka eli koristemansio (puutarhamansikan ja kurjenjalan risteymä)
Fragaria × vescana – saaranmansikka (puutarhamansikan ja ahomansikan risteymä)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Fragaria
Suomen Lajitietokeskus: Mansikat (Fragaria)
Funet: Mansikat (Fragaria)
Fineli: Mansikan ravintosisältö (Arkistoitu – Internet Archive)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Fragaria spp. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Fragaria (strawberry) (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Genus Fragaria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q745  Wikispecies: Fragaria  APDB: 190826  APNI: 101407  BOLD: 121184  CoL: 4KYG  EoL: 29917  EPPO: 1FRAG  FNA: 112975  FoC: 112975  GBIF: 3029779  GRIN: 4744  iNaturalist: 50299  IPNI: 30014957-2  IRMNG: 1306125  ITIS: 24624  NBN: NHMSYS0000458877  NCBI: 3746  NZOR: 44cfe3b2-9d16-44e7-862c-a0b8d40d2608  Open Tree of Life: 208027  PfaF: Fragaria  PLANTS: FRAGA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30014957-2  Tropicos: 40010679  VASCAN: 1180  WFO: wfo-4000014995 
Puutarhamansikka
Kukkiva ahomansikka vasemmalla ja kukkiva karvamansikka oikealla.
Ray Manzarek

| Ray Manzarek |
| --- | --- |
 Manzarek vuonna 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1939 Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Kuollut: 20. toukokuuta 2013 (74 vuotta) Rosenheim, Saksa
Ammatti:  muusikko, säveltäjä
Muusikko
Aktiivisena:  1956–2012
Tyylilajit:  rock, blues rock, jazz, klassinen musiikki
Soittimet:  kosketinsoittimet
Yhtyeet:  The Doors
Levy-yhtiöt:  Elektra
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ray Manzarek (12. helmikuuta 1939 Chicago, Illinois – 20. toukokuuta 2013 Rosenheim, Saksa), oikealta nimeltään Raymond Daniel Manczarek, oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The Doors -yhtyeen kosketinsoittajana.
Elämä

Manzarek syntyi 12. helmikuuta 1939 puolalaissukuiseen perheeseen Chicagossa. Hän luki yliopistossa taloustieteitä. Valmistumisensa jälkeen hän muutti Los Angelesiin, missä hän aloitti elokuvaopinnot Kalifornian yliopistossa. Elokuvakoulussa hän tutustui toiseen elokuvaopiskelijaan, runoilija Jim Morrisoniin. Manzarek perusti vuonna 1965 Morrisonin kanssa The Doors -yhtyeen, johon kuuluivat myös kitaristi Robby Krieger ja rumpali John Densmore. Manzarek soitti koskettimia ja samalla bassokuviota vasemmalla kädellään. The Doorsista tuli hyvin suosittu, ja se julkaisi monia menestysalbumeja ja -singlejä. Morrison kuoli 1971, minkä jälkeen Manzarek ja muut jäsenet tekivät 1970-luvulla vielä kolme albumia yhdessä.
Manzarek aloitti soolouran The Doorsin hajoamisen jälkeen. Hän soitti 1970-luvun lopulla yhtyeessä Nite City. 1980-luvulla hän tuotti ja levytti yhdessä X:n, Philip Glassin ja Echo & the Bunnymenin kanssa. Hän julkaisi muistelmansa Light my fire: Matkani Doorsin kanssa vuonna 1998. 2000-luvulla Manzarek esiintyi Doors-kitaristi Robby Kriegerin kanssa nimellä The 21st Century Doors, vuodesta 2005 lähtien nimellä Riders on the Storm ja myöhemmin nimellä Manzarek–Krieger.
Manzarek asui Kalifornian Napa Valleyssa, missä hän kasvatti vihanneksia, hedelmiä ja kanoja. Hän oli naimisissa Dorothy Fujikawan kanssa vuodesta 1967 kuolemaansa asti. Manzarekilla on yksi poika ja kolme lastenlasta. Manzarek kuoli sappitiesyöpään 20. toukokuuta 2013.
Albumeja

The Golden Scarab (1974)
The Whole Thing Started with Rock & Roll Now It’s Out of Control (1974)
Carmina Burana (1983)
Love Her Madly (2006)
Translucent Blues (2011)
Kirja

Light my fire: Matkani Doorsin kanssa.  ((Light my fire: My life with the Doors, 1998.) Suomentanut Jaana Kapari)  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1373-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ray Manzarek Wikimedia Commonsissa
The Doors
| --- | --- |
Studioalbumit:   The Doors (1967)  Strange Days (1967)  Waiting for the Sun (1968)  The Soft Parade (1969)  Morrison Hotel (1970)  L.A. Woman (1971)  Other Voices (1971)  Full Circle (1972)  An American Prayer (1978) 
Livealbumit:   Absolutely Live (1970)  Alive, She Cried (1983)  Live at the Hollywood Bowl (1987)  In Concert (1991)  Live in Detroit (äänitetty 1970; 2000)  Live in Hollywood: Highlights from the Aquarius Theater Performances (2001)  Live at the Aquarius Theatre: The First Performance (2001)  Live at the Aquarius Theatre: The Second Performance (2001)  Bright Midnight: Live in America (2001)  Live in Hollywood (2002)  Live in Philadelphia ’70 (2005)  Live in Boston (äänitetty 1970; 2005)  Live in Pittsburgh 1970 (2008)  Live at the Matrix 1967 (2008)  Live in New York (2009)  Live in Vancouver 1970 (2010)  Live at the Bowl ’68 (2012)  London Fog 1966 (2016)  Live at the Isle of Wight Festival 1970 (2018) 
Kokoelma-albumit:   13 (1970)  Weird Scenes Inside the Goldmine (1972)  The Best of The Doors (1973)  Greatest Hits (1980)  The Best of The Doors (1985)  The Doors (1980)  The Doors: Box Set (1997)  The Best of The Doors (2000)  Legacy: the Absolute Best  The Very Best of The Doors (2004)  Best of The Doors (2004)  Perception (2006)  The Very Best of The Doors (2007)  Scattered Sun (2007)  The Future Starts Here: The Essential Doors Hits (2008)  The Platinum Collection (2008)  L.A. Woman: The Workshop Sessions (2012)  Behind Closed Doors: The Rarities (2013)  The Singles (2017) 
Singlet:   ”Break On Through (To the Other Side)” / ”End of the Night” (1967)  ”Light My Fire” / ”The Crystal Ship” (1967)  ”People Are Strange” (1967)  ”Love Me Two Times” / ”Moonlight Drive” (1967)  ”The Unknown Soldier” / ”We Could Be So Good Together” (1968)  ”Hello, I Love You” / ”Love Street” (1968)  ”Touch Me” (1968)  ”Wishful Sinful” (1969)  ”Tell All the People” (1969)  ”Runnin’ Blue” (1969)  ”You Make Me Real” / ”Roadhouse Blues” (1970)  ”Love Her Madly” / ”Riders on the Storm” (1971)  ”The Mosquito” / ”Treetrunk” (1972)  ”Gloria” / ”Moonlight Drive” (1983) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Mariinski Posad

| Söntörvărri, Mariinski Posad (Сӗнтӗрвӑрри, Марии́нский Поса́д) |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin
 lippu:  vaakuna
 Söntörvărri, Mariinski Posad
 Koordinaatit: 56°07′00″N, 47°43′00″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Tšuvassia
Perustettu:  1856
Väkiluku (2005):  10 200
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 http://gov.cap.ru/Default.aspx?gov_id=412 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mariinski Posad (ven. Марии́нский Поса́д, tšuvassiksi Сӗнтӗрвӑрри, Sĕntĕrvărri) on kaupunki Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Syndyrka-joen suussa 48 kilometriä tasavallan pääkaupungista Tšeboksarysta itään. Kaupunki on Mariinski Posadin piirin keskus. Volgan rannalla on laivalaituri. Asukkaita on 10 100 henkeä (vuonna 2008).
Sundyrin kylä tunnetaan 1600-luvulta lähtien. Vuonna 1856 siitä muodostettiin lähikylineen Kazanin läänin Tšeboksaryn kihlakuntaan kuulunut Mariinski Posadin kaupunki. Nykyään siellä on metalli- ja elintarviketeollisuutta sekä tunnettu alkoholitehdas. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Mariinski Posadin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Pääkaupunki: Tšeboksary
Alatyr |
Jadrin |
Kanaš |
Kozlovka |
Mariinski Posad |
Novotšeboksarsk |
Šumerlja |
Tsivilsk
Tšuvassian lippu
Markat

Markojen puinen kasvonaamio Burkina Fasosta.
Markat ovat mandelaista markan kieltä puhuva etninen ryhmä, joka elää etupäässä Malin Ségoun alueella sekä Burkina Fasossa.
Markat ovat alkuperältään soninkeja, jotka ovat omaksuneet bambaroiden kulttuurin. Tärkeimmät elinkeinot ovat kaupankäynti ja maanviljely. Suuri osa on muuttanut töihin Bamakoon tai naapurimaihin. Uskonnoltaan markat ovat muslimeja.
Marka-nimitystä käytetään usein myös Malin ja Burkina Fason soninkeista sekä Nigerjoen sisämaasuiston nononkeista.
Markan kieli

Markan kieli (myös dafing) on Burkina Fason ja Malin rajaseudulla asuvien markojen puhuma mandelainen kieli.
Kieltä puhutaan Boucle du Mouhounin alueella Burkina Fasossa sekä Bankassin piirin eteläosassa ja Tominianin piirin koilliosassa Malissa. Puhujamääräksi arvioitiin 1990-luvun alussa 200 000 Burkina Fasossa ja 25 000 Malissa. Markaa osaavat myös monet panat.
Marka kuuluu mandelaisten kielten manding-ryhmään, mutta se eroaa äänteistöltään huomattavasti bambaran yleiskielestä ja Burkina Fason djulasta. Markan murteet poikkeavat paljon toisistaan. Markaa lähellä on Sanin ympäristössä puhuttava marka-djalan, jota pidetään myös bambaran kielen murteena.