Eleanor Powell
Ura > Huippuvuodet

Powell sai hyvät arvostelut ensimmäisestä pääosastaan elokuvassa Rakkauden sävel (1935) ja yleisöt ihastuivat hänen loputtomaan energiaan ja intoon, puhumattakaan hänen upeasta tanssista. Rakkauden sävel sai vuonna 1936 kolme Oscar-palkintoehdokkuutta, joista se voitti yhden. The Dance Masters of America (suom. Amerikan tanssimestarit) myös nimitti Powellin "maailman parhaimmaksi naispuoliseksi steppi- ja rhythmtanssijaksi" vuonna 1935.
Powellin ura nousi edelleen 1930-luvun loppuun mennessä ja hän näytteli vuosikymmenen suurimpien miesnäyttelijöiden kanssa, mukaan lukien James Stewartin, Robert Taylorin, Fred Astairen, Nelson Eddyn ja Robert Youngin kanssa. Uransa huippuaikoina Powell teki muun muassa elokuvat Tanssijattareksi syntynyt (1936), Rosalie (1937), Broadway Melody 1938 (1937), Honolulu (1939) ja Broadwayn sävel (1940). Kaikki nämä elokuvat sisältävät Powellin hämmästyttävän steppitanssin, vaikka hänen kasvava suuri tuotantomääränsä alkoikin kerätä kritiikkiä. Powellin roolihahmot myös lauloivat, mutta hänen lauluäänensä joskus myös dubattiin. Broadwayn sävelessä, jossa Powell näytteli Fred Astairen kanssa, on arvostettu Cole Porterin musiikkikohtaus. Astaire ja Powell yhdessä tanssivat Porterin "Begin the Beguine", joka on monien mielestä yksi hienoimmista steppisekvensseistä elokuvan historiassa.
Eleanor Powell painoi käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman's Chinese Theatren edustalle 23. joulukuuta 1937.
Broadwayn sävelen jälkeen Powell oli sivussa monia kuukausia sappikivitaudin johdosta seuranneen leikkauksen takia. Vuoden 1941 elokuva Erotaan siis! antoi Powellille jälleen hyvät arvostelut ja elokuva menestyi hyvin lippuluukuilla. Elokuvassa Powell tanssi klassiseen tyyliin "Fascinatin' Rhythmin". Vuosina 1942 ja 1943 hän näytteli Red Skeltonin kanssa elokuvissa Tanssiva vakoilija ja Lainafrakissa.
Powell allekirjoitti näyttelevänsä Dan Daileyn kanssa musikaalissa Sittenkin sankari vuonna 1942, mutta heidät poistettiin elokuvasta harjoitusten aikana. Heidän roolinsa korvattiin Gene Kellyllä ja Judy Garlandilla. Myöhemmin uusimmassa Broadway Melody -tuotannossa Powellin piti alun perin näytellä Kellyn kanssa, mutta sekin peruttiin.
Powellin ja MGM:n tiet erosivat vuonna 1943 hänen uusimman elokuvansa Sotilasheilan jälkeen, jossa hän esiintyi vain muutaman minuutin verran esitettyään yhden tanssiesityksen. Samana vuonna Powell meni vihille kanadalaissyntyisen näyttelijän Glenn Fordin kanssa. Powellin seuraava elokuva oli United Artistsille Sensations of 1945 (1944), mutta elokuva oli kriittinen ja kaupallinen pettymys. Sensations of 1945 jäi Powellin viimeiseksi roolielokuvaksi ja myöhempinä vuosina hän vain näytteli cameorooleja elokuvissa. Elokuva jäi myös W. C. Fieldsin viimeiseksi. Powell vetäytyi elokuvamaailmasta vuonna 1945 keskittyäkseen hoitamaan ja kasvattamaan poikaansa Peteriä, joka oli syntynyt samana vuonna. Powell esiintyi kuitenkin 1940-luvun lopulla kahdessa dokumenttityylisessä lyhytelokuvassa muiden näyttelijöiden kanssa. Vuonna 1946 ilmestyneeseen The Great Morgan -elokuvaan sisältyy tanssiesitys, joka oli leikattu pois Powellin omasta elokuvasta Honolulu (1939).