Sagaholmin hautakumpu
Joakim Goldhahn: Hautaamisen riitit Sagaholmin hautakummussa

Hautakummun maa-aineksesta paljastui selviä faaseja, jotka on rakennettu peräkkäisinä vaiheina ja faasien välillä voidaan ajatella kuluneen paljonkin aikaa. Joakim Goldhahn soveltaa omana tulkintaansa siitä, miten hautakumpu on rakennettu, ja yhdistää siihen, mitä uskontoantropologi Arnold van Gennepin esittää tapahtuvan teoriassaan Les rites de passage. van Gennep jakaa vainajan kuolemanjälkeisen siirtymäriitin yleisteoriansa mukaisesti hautajaisiin sovellettuna kolmeen vaiheeseen: preliminaaliseen riittiin, liminaaliseen riittiin ja postliminaaliseen riittiin. Rituaalit ovat aina olleet van Gennepin mukaan yhteisöllisiä toimintoja ja esimerkiksi hautajaisrituaaleissa yhteisö rohkaisee vainajaa tai vainajan henkeä siirtymään elämäntilasta kuolemanjälkeiseen tilaan. Niiden välissä vainajan henki on normittomassa rajatilassa, josta sen pitäisi jatkaa yhteisön avustamana eteenpäin.
Sagaholmin hautakummista erottui melko selvästi sen sisin rakenne, joka oli rakennettu ruohoturpeita pinoamalla kummuksi. Sen halkaisija oli 9 metriä ja korkeus 1,5 metriä. Tätä Goldhahn pitää siirtymäriitin alkuvaiheen, eli preliminaalisen riitin, jäänteenä. Tässä enimmäisessä riitissä vainaja huollettiin, hyvästeltiin, hänelle rakennettiin hautakammio tai -arkku, jonne kerättiin hänelle hauta-antimet mukaan. Hänet suljettiin tässä muodossa hautausalueen keskelle arkkuun ja arkku peitettiin turpeilla, jotka oli irroitettu hautausalueen maapohjasta. On pohdittu, pystytettiinkö hiekkakiviset laatat ympyrän muotoon tässä ensimmäisessä vaiheessa. Silloin ne olisivat rajanneet kummun ympärille neljä metriä leveän alueen, joka kiertäisi kumpua. Jos kivilaatat tuotiin paikalle vasta toisessa vaiheessa, liittynee siihen myös lisämaan tuonti kummun laajentamiseksi.
Kivilaattojen tekemiseen on osallistunut monia ihmisiä, koska niissä olevien kivipiirroksien tyyli, aiheet ja valmistustekniikka ovat kovin erilaisia. Osa piirtäjistä olivat selvästi taitavampia kuin toiset piirtäjät. Myös lisämaan tuominen kummun laajentamiseksi yli 15 metriä leveäksi on vaatinut paljon työtä. Täyttömaa tuotiin peittämään alue kivilaattojen luo, mutta sitä ei riittänyt kummun korottamiseksi. Goldhahn väittää, että silloin on voitu suorittaa siirtymäriitin välivaihe eli liminaalinen riitti. Siinä vainaja oli ollut kuolleena jo jonkin aikaa ja hän olisi maanut haudassaan tämän ajan. Voidaan ajatella, että vainajan henki viipyi ruumiissa vielä kuoleman jälkeen ja että se vapautui siitä lopulta, kun ruumis maatui. Jääkö henki asumaan hautaan ja vaatiko se ulkoista ohjausta yhteisön taholta siirtyäkseen eteenpäin? Koska tätä rakennusvaihetta seurasi edelleen vielä kaksi vaihetta, voidaan ajatella laattojen jääneen tässä vaiheessa näkyviin.
Kolmas rakennusvaihe sisälsi kiveysreunuksen latomisen kivilaattojen taakse noin kolmen metrin levyiseksi ja korkeintaan metrin korkuiseksi muodostelmaksi. Kivireunuksen ulkoreunaan on vieritetty Goldhahnin tulkinnan mukaan vasta tässä vaiheessa reunakiveys, joka tuki kolmatta lisätäyttömaan levitystä. Nyt siis kummun kiviset rakenteet peitetään, mutta kummun korkeutta ei vieläkään lisätä merkittävästi. Goldhahn liittää tämän vaiheen siirtymäriitin viimeiseen vaiheeseen eli postliminaaliseen riittiin. Jos näin on, herää kysymys, miten suhtautua hautakummun jälkeenpäin tehtyyn korkeuden lisäämiseen. Onko kumpuun tehty jälkeenpäin lisähautaus? Tällöin hautaa olisi varmasti korotettu lisää. Mitään jälkiä tästä hautauksesta ei ole havaittu kaivauksissa.