stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjalanjärvi

| Pohjalanjärvi Rautajärvi |
| --- | --- |
 Pohjalanjärvi kuvattuna idästä Pohjalan talon alapuolelta.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°23′07″N, 22°55′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Rautajoen valuma−a‎ (35.134)
Laskujoki:  Rautajoki
Laskujoki:  Rautajoki
Mittaustietoja
 fiPohjalanjärvi 
Järven kuivattamiseksi Rautajoen uomaa levennettiin ja syvennettiin kalliota avaamalla.
Pohjalanjärvi (entiseltä nimeltään Rautajärvi ) on kuivatettu järvi Pirkanmaalla Sastamalan Rautajoella Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueella. Järven kuivaushanke käynnistyi 1800-luvulla ja sitä on jatkettu 2000-luvullakin. Kuivatus oli sikäli täydellinen, että koko järven pohja on nykyään peltomaata. Alue tunnetaan nimellä Pohjalanjärvi.
Historiallinen maantieto

Järven mitoista voi saada käsityksen, jos vertaa Kalmbergin kartastossa piirrettyä Pohjalanjärveä Rautaveden rantaviivaan. Tällöin voisi arvioida järven pohjois-etelä-suuntaiseksi pituudeksi arvioida 1,6 kilometriä ja tälle poikittaiseksi leveydeksi 1,0 kilometriä. Eteläpäässä, jossa sijaitsi Rautajoen luusua, oli noin 500 metriä pitkä lahti. Nykyinen Rautajoki laski järveen sen pohjoispäässä. Kartastossa järven nimeksi oli kirjoitettu "Pohjala träsk". Järvellä oli aikoinaan myös toinen nimitys, Rautajärvi.
Historia ja kuivattaminen

Daniel Ekmanin kartassa 1700-luvun alusta Pohjalanjärvi on piirrettynä kartan reunaan hieman epämääräisen muotoisena. Sen nimi on kirjoitettu "Pohjala träsk" ja ainoa talo sen rannalla on Pohjala.
Riippuen lähteestä, Pohjalanjärven kuivattaminen aloitettiin vuonna 1825  tai 1890 . Vuonna 1837 jättivät talolliset Gust. Ands. Jarko ja Matts Johs. Teerri anomuksen vesijättömaan järjestämiseksi. Vuonna 1854 Pohjalanjärvi oli Antero Wareliuksen mukaan "puhdas niittu, joka vuonna 1848 päätetyn kuivatuksen jälkeen kasvaa kelpo lailla heiniä" . Vuonna 1917 kivityömies J.V.Pihlainen haki lupaa kuivattamiseen (jatkokuivattamiseen ?). Siitä, kuka aloitti järven kuivattamisen ja milloin se tapahtui, jää vielä auki.
Järven eteläisimmän lahden luusuasta kaivettiin 720 metriä pitkä kaivanto, jota pitkin järven vedenpintaa alettiin laskea. Noin 1850-luvun pitäjänkartassa on Pohjalanjärvi piirretty pienenä järvenä entisen järvenpohjan altaaseensa ja että altaassa virtaa jo kaivettu Rautajoen uoma kauniita mutkia tehden.
Vuonna 1923 hyväksytty vesijätön jako sisälsi enimmäkseen niittymaita ja vain murto-osan peltoja. Niittymaata oli 78 hehtaaria ja peltomaata 4,7 hehtaaria. Kuivattamista on jatkettu ainakin 1940-luvulla ja 2000-luvulla, jolloin kaivantoa syvennettiin tekemällä kallioleikkauksia.
Audio-Technica

| Audio-Technica Corporation |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Perustettu:  1962
Perustaja:  Hideo Matsushita
Toimitusjohtaja:  Kazuo Matsushita
Puheenjohtaja:  Kazuo Matsushita
Kotipaikka:  Machida, Tokio, Japani
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  elektroniikkateollisuus
Tuotteet:  viihde-elektroniikka
Kotisivu:  audio-technica.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Audio-Technica ATH-A500 -kuulokkeet
Audio-Technica Corporation (jap. 株式会社オーディオテクニカ, Kabushiki-gaisha Ōdio Tekunika) on Japanissa vuonna 1962 perustettu kansainvälinen äänentoistolaitteiden valmistaja, joka suunnittelee ja valmistaa ammattitason mikrofoneja, kuulokkeita, levysoittimien äänirasioita ja muita äänilaitteita kuten levysoittimia.
Historia

Audio-Technican perusti Hideo Matsushita Japanissa, Tokion Shinjukussa vuonna 1962. Yhtiön ensimmäinen tuote oli AT-1 äänirasia. Audio-Technican liiketoiminta kehittyi nopeasti ja yritys alkoi valmistamaan myös muita tuotteita kuten kuulokkeita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Audio-Technica Wikimedia Commonsissa
Audio-Technican kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (Eurooppa)
Viktor Afanasjev

| Viktor Mihailovitš Afanasjev |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1948 (ikä 76)  Brjansk, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Ammatti:  lentäjä
Ura
Tyyppi:  Avaruuslennolle osallistuja
Sotilasarvo:  eversti, Venäjän/Neuvostoliiton ilmavoimat]]
Aika avaruudessa:  555 vuorokautta 18 tuntia ja 33 minuuttia
Lennot

:  Sojuz TM-11
 
:  Sojuz TM-18
 
:  Sojuz TM-29
 
:  Sojuz TM-33
 
:  Sojuz TM-32
 
Viktor Mihailovitš Afanasjev (ven. Ви́ктор Миха́йлович Афана́сьев, s. 31. joulukuuta 1948 Brjansk) on entinen neuvostoliittolainen ja nykyinen venäläinen kosmonautti.
Afanasjev valmistui lentäjäksi sotilasilmailukoulusta vuonna 1970. Hän liittyi NKP:n jäseneksi vuonna 1971. Hän yleni everstiksi Neuvostoliiton ilmavoimissa ja on sittemmin toiminut Venäjän ilmavoimissa. Hän on toiminut mm. koelentäjänä. Hänellä on ohjaaja-aikaa 2 000 tuntia 40 eri lentokoneella. Hän lensi Sojuz TM-11-, Sojuz TM-18-, Sojuz TM-29-, Sojuz TM-33- ja Sojuz TM-32 -avaruuslennoilla ja on ollut kaikkiaan yli 545 vuorokautta avaruudessa. Hän on tehnyt yli 38 tuntia avaruuskävelyjä. Afanasjev on jäänyt eläkkeelle avaruuslentäjän tehtävästä. Hän on naimisissa Jelena Afanasjevan kanssa.
Afganistanin demokraattinen tasavalta

Afganistanin demokraattinen tasavalta  vuodesta 1987 Afganistanin tasavalta oli valtio Keski-Aasiassa vuosina 1978–1992. Tänä aikana Afganistania hallitsi kommunistinen Afganistanin kansandemokraattinen puolue. Se tuli valtaan Mohammed Daud Khanin hallinnon syrjäyttäneessä Saur-vallankumouksessa.
1980-luvulla demokraattisen tasavallan historiaa leimasi Neuvostoliiton johtama Afganistanin sota. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä maasta Mohammad Najibullahin hallinto kaatui ja maahan perustettiin Afganistanin islamilainen valtio.
Historia > Kommunistien valtaannousu

Kommunismin ideologia oli suurimmalle osalle maan väestöstä täysin vierasta, mutta PDPA:lla oli tukenaan maan armeija ja kommunismilla oli kannatusta kaupunkien koulutetun eliitin keskuudessa. Suuri osa maan väestöstä piti vallankaappausta maan hallitsevan eliitin keskinäisenä välienselvittelynä, joka ei juuri vaikuttanut tavallisiin kansalaisiin. Etenkin maaseudulla elämä jatkui entisenlaisena, eivätkä Kabulin tapahtumat näkyneet millään tavalla.
Heti vallankumouksen jälkeen jatkuivat PDPA:n sisällä Parchamin ja Khalqin keskinäiset välienselvittelyt. Khalqin Nur Muhammad Taraki otti Daudin tavoin itselleen sekä pääministerin että presidentin virat. Varsin pian Parchamin jäseniä alettiin siirtää vähemmän merkityksellisiin virkoihin. Merkittävät Parcham-poliitikot nimitettiin suurlähettiläiksi, Mohammad Nadžib Allah Iraniin ja Babrak Karmal Prahaan. Taraki alkoi luoda ympärilleen henkilökulttia, ja hallinto alkoi muuttua yhä stalinistisemmaksi. Tarakiin viitattiin suurena johtajana, mutta todellista valtaa Tarakin takana käytti toinen Khalq-johtaja, Hafiz Allah Amin. Amin ja Taraki puhdistivat PDPA:n tehokkaasti Parchamin jäsenistä, joista useimpien kohtalona oli vankeus tai teloitus. Karmal ja Nadžib Allah eivät käskyistä huolimatta palanneet Afganistaniin vaan katsoivat viisaimmaksi pysytellä ulkomailla.
Kun PDPA oli puhdistettu Parchamin jäsenistä, alkoi Tarakin ja Aminin välinen valtataistelu. Heidän valtansa kasvoi Parchamin jäsenten eliminoinnin myötä, mutta kansansuosio rapistui, sillä merkittävien vähemmistöjen edustajat olivat useimmiten Parchamin tukijoita, kuten tadžikkeja tai šiioja, kun taas Khalqin tukijat olivat enimmäkseen sunnalaisia paštuja. Kannatuspohjan koventuessaselvennä otettiin yhä useammin käyttöön voimakeinot, jotta poliittiset vastustajat saatiin vaiennettua.
Historia > Neuvostoliiton vetäytyminen

Neuvostoliitolle Afganistanin sota tuli kalliiksi. Vastarintaan oli Moskovassa varauduttu, mutta sen kukistamisen piti jäädä pääosin Afganistanin oman hallituksen vastuulle. Vastarinnan laajuus kuitenkin yllätti neuvostoliittolaiset, eivätkä neuvostosotilaat olleet tottuneet sissisotaan, jota Afganistanin sota luonteeltaan oli. Neuvostoliitto ei myöskään ollut ottanut huomioon ulkovaltojen sekaantumista konfliktiin. Neuvostoarmeija yritti tehdä laajoista alueista elinkelvottomia tuhoamalla sadot, tappamalla karjan ja miinoittamalla pellot, mutta se ei pysäyttänyt sissijoukkoja vaan sen seurauksena kuoli siviilejä ja kyliä autioitui. Mujahideen-sissit pystyivät vetäytymään Iranin tai Pakistanin puolelle huollattamaan itseään, missä he olivat neuvostoarmeijan ulottumattomissa. Sota jumiutui pattitilanteeseen, sillä mujahideeneilla ei juuri ollut keinoja valloittaa neuvostotukikohtia. Sissijoukot taas palasivat aina, kun neuvostojoukot vetäytyivät tilapäisesti valloittamiltaan alueilta. Uudistusmielisen Mihail Gorbatšovin noustua Neuvostoliiton johtoon vuonna 1985 neuvostohallinto päätti, että Afganistanista vetäydytään, oli sen poliittinen hinta mikä hyvänsä.
Rauhanneuvottelut olivat käynnistyneet jo ennen Gorbatšovin aikaa, mutta niissä ei ollut tapahtunut edistystä. Neuvostoliitto vaati, että Nadžib Allahin hallinto saisi pysyä vallassa ja että muut osapuolet lopettavat tukensa kapinallisjoukoille. Yhdysvallat ja Pakistan eivät suostuneet Neuvostoliiton vaatimuksiin. Sissijoukoilla ei neuvotteluissa ollut edustusta. Vasta Gorbatšovin tulo mukaan neuvotteluihin toi edistystä tilanteeseen. Hän suostui riskeeraamaan Afganistanin kommunistihallinnon tulevaisuuden kompromissiratkaisulla, jossa kaikki osapuolet jatkoivat omien suojattiensa tukemista. Osapuolten välinen rauhansopimus solmittiin huhtikuussa 1988. Kysymys vallansiirrosta jäi ratkaisematta, mikä piti Afganistanin tilanteen kaoottisena vielä seuraavankin vuosikymmenen ajan. Neuvostoliitto sitoutui vetämään kaikki joukkonsa pois yhdeksässä kuukaudessa, ja viimeisetkin neuvostoarmeijan joukot poistuivat Afganistanista helmikuussa 1989. Virallisten tietojen mukaan Neuvostoliitto menetti Afganistanin sodassa 15 000 sotilasta, mutta todellinen luku on huomattavasti suurempi. Afganistanilaisia siviilejä sodassa arvellaan kuolleen ainakin miljoona. Lisäksi maa jäi ennennäkemättömään kaaokseen ja Afganistan vain ajautui toiseen sisällissotaan.
Historia > Kommunistihallinnon kukistuminen

Neuvostoliiton vetäydyttyä Nadžib Allah menetti tärkeimmän tukijansa. Hän onnistui lähentämään Parchamin ja Khalqin välisiä suhteita PDPA:n sisällä ja alkoi esiintyä kommunistihallinnon sijasta ensisijaisesti muslimien edustajana. Hän teki myös sovittelevia tarjouksia vastarintaliikkeille, jotka kuitenkin hylkäsivät kaikki tarjoukset rauhanneuvotteluista.
Nadžib Allah onnistui kuitenkin saamaan tukea Afganistanin vähemmistöryhmiltä. Šiialaiset antoivat tukensa hallinnolle, sillä kommunistihallinnon vallassa pysyminen oli heille pienempi paha kuin maan ajautuminen Gulbuddin Hikmatyarin johtamien äärisunnalaisten valtaan. Myös pohjoisen uzbekit järjestäytyivät hallinnon tueksi. Heitä johti Abdul Rashid Dostum, joka loi Pohjois-Afganistaniin käytännössä itsenäisen valtakunnan, mutta toisin kuin neuvostomiehityksen aikaiset itsenäisesti toimineet alueet, Dostum oli Afganistanin kommunistihallinnon liittolainen.
Nadžib Allah kykeni myös vahvistamaan Afganistanin armeijaa neuvostoliittolaisten jättämällä kalustolla. Nadžib Allah tiesi, etteivät maan hallinnon joukot kykene ottamaan haltuunsa sissien hallitsemaa maaseutua, mutta toisaalta sissien on vaikea kukistaa hallituksen valvomia kaupunkeja. Kapinallisjoukkojen johtajat eivät edelleenkään kyenneet yhteistyöhön, vaan etenkin vahvimmat mujahideen-johtajat Gulbuddin Hikmatyar ja Ahmad Shah Massoud taistelivat vallasta keskenään. ISI:n antamasta sotilaskoulutuksesta huolimatta mujahideenit eivät osanneet toimia yhtenäisenä armeijana, eivätkä he kyenneet valloittamaan kaupunkeja hallituksen joukoilta. Pattitilanne osapuolten välillä jatkui seuraavien vuosien ajan.
Käänne sodassa tapahtui joulukuussa 1991. Neuvostoliiton hajoamisen myötä Nadžib Allahin hallinto jäi paitsi Neuvostoliiton toimittamia rahoja ja aseita. Pian myös ruoka ja polttoaine lakkasivat virtaamasta Kabuliin. Neuvostoliiton romahdettua myös Afganistanin kommunistihallinnon olemassaolon edellytys katosi. Myös aiemmin maan hallituksen kanssa liittoutuneet sotilasjohtajat päättivät jättää uppoavan laivan, ja he liittoutuivat Massoudin kanssa. Pian muutkin hallituksen armeijan varuskunnat alkoivat liittyä eri kapinallisryhmiin. Nadžib Allah yritti paeta maasta huhtikuussa 1992, mutta kapinallisjoukkojen suljettua tien lentokentälle hän hakeutui turvaan YK:n rakennukseen, missä hän vietti seuraavat vuodet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afganistanin demokraattinen tasavalta Wikimedia Commonsissa
Neuvostoliittolaisten sotilaiden vangitsemia mujahideen-taistelijoita.
Luettelo Turun korkeimmista rakennuksista ja rakennelmista

Tämä on epätäydellinen, päivitettävä luettelo Turun korkeimmista rakennuksista ja rakennelmista. Luettelossa on huomioitu 40 metriä korkeat ja sitä korkeammat rakennukset ja rakennelmat. Luettelossa ei mainita tietoliikennemastoja.
Rakennuksen ja rakennelman määritelmiä

Rakennuksia ovat muun muassa asuintalot, tornitalot, pilvenpiirtäjät, hotellit, toimistot, liiketilat, sairaalat, kirkot, linnat ja muut paikat, joissa rakennelma muodostuu muun muassa seinistä, lattioista ja katoista, ja suurin osa siitä on näin ollen asumiseen tai oleskeluun tarkoitettua tilaa. Pieni osa rakennuksesta voi olla myös korkeaa kellotornia (kuten kirkot tai suuret rautatieasemat).
Rakennelmia ovat muun muassa vaijereilla tuetut radio- ja televisiomastot, televisiotornit, näköalatornit, vesitornit, savupiiput ja muut paikat, joissa suurin osa rakennelmaa on tukivartta tai muuta oleskeluun kelpaamatonta tilaa.
Luettelo

| Kuva | Nimi | Kaupunginosa | Nykytila | Korkeus | Kerroksia | Valmistunut | Muuta | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Pääskyvuoren linkkitorni | Pääskyvuori | valmis | 134,6 metriä | - | 1964 | Turun korkein rakennelma. |  |
|  | Pernon telakan uusi pukkinosturi | Perno | valmis | n. 120 metriä | - | 2018 | Pohjoismaiden korkein pukkinosturi. |  |
|  | Pernon telakan vanha pukkinosturi | Perno | valmis | 105 metriä | - | 1976 |  |  |
|  | Turku Energian savupiippu | IX kaupunginosa | valmis | 101 metriä | - | 1908 | Savupiipussa 40 metriä korkea valoteos, Fibonacci Sequence 1–55. |  |
|  | Turun jätteenpolttolaitoksen savupiippu | Oriketo | purettu | 89 metriä | - |  |  |  |
|  | Turun tuomiokirkko | I kaupunginosa | valmis | 86 metriä | - | 1834 | Turun korkein rakennus. |  |
|  | Mikaelinkirkko | VIII kaupunginosa | valmis | 77 metriä | - | 1905 |  |  |
|  | Martinkirkko | IV kaupunginosa | valmis | 64 metriä | - | 1933 |  |  |
|  | Orikedon lämpökeskuksen savupiippu | Oriketo | valmis | 60 metriä | - |  |  |  |
|  | Airiston Tähti | Pihlajaniemi | valmis | 58 metriä | 18 | 2001 | Turun korkein asuinrakennus. |  |
|  | Varissuon Tornikartio | Varissuo | valmis | 50,3 metriä | 14 | 1987 |  |  |
|  | Turun sataman konttinosturi | Satama | valmis | yli 50 metriä |  | 1997 |  |  |
|  | Puutarhakatu 11 | VII kaupunginosa | valmis | 43 metriä | 15 | 1956 |  |  |
|  | Puutarhakatu 13 | VII kaupunginosa | valmis | 43 metriä | 15 | 1956 |  |  |
|  | Ikituuri | Nummi | valmis | 12 | 2011 | Turun ylioppilaskylän asuintornitalo. |  |  |
|  | Parolanpuiston vesitorni | Runosmäki | valmis | 43 metriä | - | 1981 |  |  |
|  | Tyks U-sairaala | I kaupunginosa | valmis | 43 metriä |  | Turun yliopistollisen keskussairaalan U-sairaala. |  |   |
|  | If-talo | Itäharju | valmis | 42 metriä | 8 | 2006 | Yhtenäinen kolmitorninen rakennus, jossa kerroksia 8, 7 ja 7. |   |
|  | Humalistonkatu 16 | VII kaupunginosa | valmis | 42 metriä | 13 |  |  |   |
|  | Turkuhalli (Gatorade Center) | Artukainen | valmis | 40 metriä |  | 1990 | Jääkiekko- ja monitoimihalli. Aikaisemmat nimet: Turkuhalli, Typhoon, Elysée Arena ja HK Areena. |   |
Aiheesta muualla

Buildings in Turku emporis.com. Emporis GmbH. (englanniksi)
Nils Meinander

| Nils Meinander |
| --- | --- |

Suomen valtiovarainministeri
 Sukselaisen I hallitus 27.5.1957–1.7.1957  
Edeltäjä:  Aarre Simonen
Seuraaja:  Martti Miettunen
Suomen pääministerin sijainen
 Sukselaisen I hallitus   25.5.1957–2.7.1957  
Edeltäjä:  Johannes Virolainen
Seuraaja:  Esa Kaitila
Kansanedustaja
 6.4.1945–19.2.1962  
Ryhmä/puolue:  Ruotsalainen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin kaupungin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1910 Tammisaari
Kuollut: 3. heinäkuuta 1985 (74 vuotta) Helsinki
Ammatti:  professori
Tiedot
Puolue:  RKP
Koulutus:  filosofian tohtori (1950)
Tor Nils Hilding Meinander (4. elokuuta 1910 Tammisaari – 3. heinäkuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen tiedemies ja RKP:n poliitikko.
Työura

Meinander valmistui ylioppilaaksi 1928, filosofian kandidaatiksi 1933, filosofian lisensiaatiksi 1950 ja filosofian tohtoriksi 1950.
Ennen varsinaista poliittista uraansa Meinander toimi Pohjoismaisen yhdyspankin virkailijana (1929–1934), RKP:n keskushallituksen yliasiamiehenä (1934–1936), Hufvudstadsbladetin toimittajana (1937–1942), Åbo Akademin opettajana (1942–1944) ja Valtion tiedoituslaitoksen apulaispäällikkönä (1943–1944).
Lisäksi hän toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1950. Hän työskenteli 1945–1950 Svenska handelshögskolanin kansantaloustieteen opettajana, 1950–1953 dosenttina ja 1953–1973 professorina. Vuosina 1950–1953 hän toimi lisäksi Suomen Pankin taloustieteellisessä tutkimuslaitoksessa. Vuodesta 1970 hän palveli Taloudellisen tutkimuskeskuksen johtajana.
Meinander nimitettiin Helsingin ruotsalaisen kauppakorkeakoulun rinnakkaiseen eli toiseen kansantalouden professorin virkaan, joka oli ollut tyhjänä ja väliaikaisen hoidon varassa vuosikausia. Meinanderin seuraaja Hankenin kansantalouden professorina oli Björn Wahlroos.
Poliittinen ura

Jatkosodan aikana Meinander kuului niin sanottuun rauhanoppositioon (katso kolmenkymmenenkolmen kirjelmä).
Meinander valittiin eduskuntaan vuonna 1945 RKP:n listalta Uudenmaan vaalipiiristä, jonka jakauduttua vuonna 1954 hän edusti Helsingin kaupungin vaalipiiriä. Eduskunnassa hän toimi vuoteen 1962 asti. Hänen poliittiseen uraansa sisältyy myös ministerinimityksiä: toisena valtiovarainministerinä hän toimi 1950–1951 ja 1953, valtiovarainministerinä ja pääministerin sijaisena 1957.
Aiheesta muualla

Haastattelu: Segercrantz, Olof: Vilken produkt bör högskolorna leverera? Affärsmagasinet Forum, 1.12.1971, nro 1971-19, s. 22–23.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Aarre Simonen | Suomen valtiovarainministeri 1957 | Seuraaja: Martti Miettunen |
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  von Born  Brommels  Forss  Frietsch (1945)  Hollstén  Hästbacka  Jern  Kullberg (1945–1948)  Meinander  Smeds  Söderhjelm  Törngren  Wickman  Östenson  Österholm 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
RKP (13):  von Born  Brommels  Forss  Jern  Korsbäck  Kullberg  Meinander  Söderhjelm  Törngren  Wickman  Öhman  Östenson  Österholm 
Ahvenanmaa:  Larson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
RKP (14):  von Born  Hollstén  Jern  Korsbäck  Kullberg (1951–1953†)  Lindh (1953–1954)  Meinander  Nordfors  Nordström  Teir  Törngren  Wickman  Öhman  Östenson  Österholm 
Ahvenanmaa:  Larson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
RKP (12):  Forsberg  Högström  Korsbäck  Lindh  Meinander  Nordfors  Nordström  Teir  Törngren  Wickman  Öhman  Österholm 
Ahvenanmaa:  Larson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
RKP (13):  Aminoff (1960–1962)  Ehrnrooth  Högström  Jungarå  Korsbäck  Lindh  Meinander  Nordfors  Nordström  Procopé  Sundell  Tallgren (1961–1962)  Teir  Törngren (1958–1961†)  Österholm (1958–1960) 
Ahvenanmaa:  Andersson (1959–1962)  Larson (1958–1959†) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Portugali 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Leonard Pietari Tapaninen

| Leonard Pietari Tapaninen |
| --- | --- |

Oulun piispa
 1963–1965 
Edeltäjä:  Olavi Heliövaara
Seuraaja:  Hannes Leinonen
Kansanedustaja
 1933–1936 
Henkilötiedot
Koko nimi:  Leonard Pietari Tapaninen
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1893 Hämeenlinna
Kuollut: 24. helmikuuta 1982 (88 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Vanhemmat:  Pietari Tapaninen Elina Vilhelmina Heikkilä
Puoliso:  Anna-Greta Forss (vih. 1935)
Lapset:  Johan Pietari Tapaninen Paulus Mikael Tapaninen Martti Alfred Rafael Tapaninen
Muut tiedot
Koulutus:  teologinen erotutkinto (1914) pappisvihkimys (1915)
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus (vanhoillislestadiolaisuus)
Leonard Pietari Tapaninen (Pekka Tapaninen, L. P. Tapaninen) (5. huhtikuuta 1893 Hämeenlinna – 24. helmikuuta 1982 Espoo) oli suomalainen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi, Oulun hiippakunnan piispa 1963–1965 ja IKL:n kansanedustaja 1933–1936.
Hän toimi vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen saarnaajana, mutta eriytyi niin sanotun pappislinjan eli elämänsanalaisuuden piiriin sen syntyvaiheissa 1960- ja 1970-luvuilla. Tapaninen oli pappislinjan voimahahmo. Hänen toimintansa herätti keskustelua vanhoillislestadiolaissuuden piirissä jo pikkuesikoisuuden eriydyttyä Euroopan vanhoillislestadiolaisuudesta vuonna 1934. Pekka Tapanisen uskonnolliseen kehitykseen saattoi vaikuttaa se, että hänen appivanhempansa ja vaimonsa Anna-Greta menivät vuoden 1934 hajaannuksessa rauhansanalaisuuteen eli pikkuesikoisuuteen. Pekka Tapanisen appi pyysi hänet usein saarnaamaan pikkuesikoisten seuroihin ja niinpä Tapaninen usein saarnasikin rauhansanalaisten seuroissa. Pekka Tapanisella oli myös suhteita uusevankeliseen lestadiolaissaarnaajaan August Lundbergiin.
Perhe

Tapanisen vanhemmat olivat vanginvartija Pietari Tapaninen ja Elina Vilhelmina Heikkilä. Vuonna 1934 hän avioitui Anna-Greta Forssin kanssa. Lapset Johan Pietari Tapaninen, rovasti, kirurgi (s. 15.2.1936, k. 20.5.2016), Paulus Mikael Tapaninen, diplomaatti (s. 25.4.1937, k. 21.3.2015) ja Martti Alfred Rafael Tapaninen, rehtori (s. 26.3.1947, k. 30.4.2012).lähde?
Kirkollinen työ

Vuonna 1911 Tapaninen pääsi ylioppilaaksi, ja teologisten opintojen jälkeen hänet vihittiin papiksi vuonna 1915. Pastoraalitutkinnon hän suoritti vuonna 1917. Sisällissodan aikana Tapaninen toimi valkoisten joukoissa pappina ja lääkintämiehenä. Ennen valintaa Ylitornion kirkkoherraksi vuonna 1922 hän ehti olla töissä eri seurakunnissa, Iissä, Pyhäjoella, Kolarissa, Rovaniemellä, Kittilässä ja Vesilahdella. Hän oli Ylitorniolla vuoteen 1952 ja sen jälkeen vuoteen 1963 asti Oulun tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherrana. Hän oli Oulun hiippakunnan piispa Olavi Heliövaaran jälkeen vuosina 1963–1965. Tapanisen siirryttyä eläkkeelle piispaksi tuli Hannes Leinonen.
Yhteiskunnallinen toiminta

Tapaninen oli Ylitornion kunnanvaltuuston varapuheenjohtajanamilloin?. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 vaaleissa.
Hän osallistui talonpoikaismarssille ja tunsi sympatioita Mäntsälän kapinaa kohtaan, mikä aiheutti paheksuntaa vanhoillislestadiolaisten keskuudessa. Vuonna 1933 hän pyrki eduskuntaan IKL:n ehdokkaana Oulun pohjoisesta vaalipiiristä ja tuli valituksi. Vuonna 1936 hän ei enää asettunut ehdolle.
Tapaninen oli myös silloin vanhoillislestadiolaisen Ylitornion kristillisen kansanopiston johtokunnan puheenjohtajana sen alkuvaiheissa ja yksi sen perustajista.
Teokset

L. P. Tapaninen: Ihmistä etsivä Jumala.  Kirjaneliö, 1986.  ISBN 951-600-702-3
Lutherin kirkkonäkemys, synodaalikirjoitus Oulun hiippakunnan pappeinkokoukseen vuonna 1942, 1942.
Kirjallisuutta

Mikko Juva: Mies etsi vapautta : L. P. Tapanisen elämä.  Kirjaneliö, 1989.  ISBN 951-600-781-3