stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaliumpyrosulfaatti
Valmistus ja käyttö

Kaliumpyrosulfaattia valmistetaan kuumentamalla kaliumvetysulfaattia. Reaktiossa vapautuu vettä ja syntyy kaliumpyrosulfaattia. Kaliumpyrosulfaatin kuumentaminen edelleen vapauttaa yhdisteen rakenteesta rikkitrioksidimolekyylin, jolloin muodostuu kaliumsulfaattia.
Kaliumpyrosulfaattia käytetään muuntamaan veteen niukkaliukoisia malmeja vesiliukoisemmiksi kuumentamalla niitä yhdisteen kanssa. Kaliumpyrosulfaattia käytetään liuottamaan muun muassa pyriittiä, titaanioksidia, sinkkisulfidia, toriumdioksidia, zirkoniumdioksidia, kalsiumtitanaattia ja molybdeenidisulfidia. Myös niobium- ja tantaalikarbidit liukenevat, kun ne muutetaan typpihapon avulla niobiumpentoksidiksi tai tantaalipentoksidiksi.
Yhdessä divanadiinipentoksidin kanssa kaliumpyrosulfaattia käytetään hapettavana katalyyttinä rikkihapon valmistuksessa.
Kaliumferrosyanidi

| Kaliumferrosyanidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13943-58-3
PubChem CID:  9929184, 139263956 ja 12598079 9605257, 9929184, 139263956 ja 12598079
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  K4[Fe(CN6)]
Moolimassa:  368,37
Ulkomuoto:  Valkoinen tai vaaleankeltainen kiteinen aine
Tiheys:  1,85 g/cm3
Liukoisuus veteen:  310 g/l (20 °C)
  
Kaliumferrosyanidi eli kaliumheksasyanoferraatti(II) (K4[Fe(CN)6]) on kalium- ja ferrosyanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Kaliumferrosyanidia käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena, tekstiiliteollisuudessa, väriaineiden valmistuksessa sekä analyyttisenä reagenssina. Kaliumferrosyanidin vanha yleiskäyttöinen nimi oli keltainen verilipeäsuola.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kaliumferrosyanidi on valkoista tai vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan kidevedellinen trihydraatti (K4[Fe(CN)6]·3H2O). Kaliumferrosyanidi liukenee hyvin veteen. Kuumennettaessa yhdistettä voimakkaasti se hajoaa muodostaen kaliumsyanidia, rautaa ja typpeä. Esimerkiksi halogeenit hapettavat kaliumferrosyanidin kaliumferrisyanidiksi.
Valmistus ja käyttö

Kaliumferrosyanidia on aikaisemmin valmistettu kuumentamalla kaliumkarbonaattia, rautaa ja orgaanista jätettä. Nykyään yhdistettä valmistetaan kivihiiltä käyttävien polttolaitosten savukaasujen käsittelyssä syntyvästä kalsiumferrosyanidista kaliumsyanidin avulla. Pienemmässä mittakaavassa käytetään rautasuolojen ja kaliumsyanidin välistä reaktiota.
Kaliumferrosyanidia voidaan lisätä suolan joukkoon paakkuuntumisenestoaineeksi. Yhdisteen E-koodi on E536. Yhdistettä käytetään myös tekstiilien käsittelyssä, teräksen valmistuksessa, väriaineiden valmistuksessa sekä reagenssina analyyttisen kemian tutkimuksissa.
Kalkkisten kirkko

| Kalkkisten kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Haikealantie 5, Kalkkinen
Koordinaatit:  61°17.917′N, 025°40.912′E
Seurakunta:  Asikkalan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1910
Suunnittelija:  Kalle Nyman
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  120
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kalkkisten kirkko on Asikkalan Kalkkisten kylässä sijaitseva puukirkko, joka tehtiin alun perin rukoushuoneeksi vuonna 1910. Istumapaikkoja kirkossa on 120. Kirkkorakennus on päätytornillinen pitkäkirkko. Rakennuksen alttaripäästä ulkonee suorakulmainen sakaristo. Kirkon kello on vuodelta 1960, alttaritaulu on Arthur Heickellin maalaama Suuri Betanian koti ja Kristus siellä.
Tontin rakennukselle lahjoittivat Sipi ja Aleksandra Koskinen. Alkuperäisen rukoushuonerakennuksen suunnitteli ja rakennusurakasta vastasi Kalle Nyman, valvonnasta ja sisustustöistä taas Antti Honkanen. Rakennus tehtiin lahjoitusvaroin ja talkootyönä. Sen vihki rukoushuoneeksi 28. elokuuta 1910 Asikkalan kirkkoherra Wilhelm Adrian Mandellöf, jota avusti pastori Alfred Mäkinen. Sisustus ja penkit uusittiin 1934, Asikkalan seurakunnalle rakennus luovutettiin 1951. Rakennus peruskorjattiin 1960–1961 ja vihittiin kirkoksi jälkimmäisenä vuonna. Sisustukseen kuuluu muun muassa taiteilija Kolsi-Mäkelän suunnittelema vihkiryijy Usva. Kirkkoa on korjattiin uudelleen 2004–2007. Museovirasto ei hyväksynyt ensimmäistä korjaussuunnitelmaa, vaan se piti uudistaa.
Kalkkisten kirkko kuuluu Päijät-Hämeen liiton 2007 julkaisemaan luetteloon Päijät-Hämeen rakennetusta kulttuuriympäristöstä.
Kaliumfluoridi

| Kaliumfluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7789-23-3
PubChem CID:  522689
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  KF
Moolimassa:  58,10
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  846 °C
Kiehumispiste:  1 505 °C
Tiheys:  2,48 g/cm3
Liukoisuus veteen:  496 g/l (25 °C)
  
Kaliumfluoridi (KF) on kalium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä käytetään fluorauskemikaalina ja muun muassa hammastahnoissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kaliumfluoridi on valkoinen ja hygroskooppinen aine. Se liukenee hyvin veteen muodostaen emäksisen liuoksen ja kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan dihydraatti (KF·2H2O) ja tetrahydraatti (KF·4H2O). Näistä tetrahydraatti on pysyvä ainoastaan alle 17 °C:n lämpötilassa ja dihydraatista kidevesi poistuu, kun yhdistettä kuumennetaan.
Valmistus ja käyttö

Kaliumfluoridia valmistetaan vetyfluoridin ja kaliumhydroksidin tai kaliumkarbonaatin välisellä reaktiolla. Tämän jälkeen muodostuva liuos kuivataan spraykuivauksella.
Yhdistettä käytetään fluorin lähteenä muun muassa hammastahnoissa. Kaliumfluoridia käytetään runsaasti myös orgaanisissa synteeseissä. Sen sisältämä fluoridi-ioni on hyvin nukleofiilinen ja reagoi muiden alkyylihalogenidien kanssa nukleofiilisella substituutiolla muodostaen alkyylifluorideja. Näin valmistetaan esimerkiksi natriumfluoriasetaattia natriumklooriasetaatista. Reaktioita parantavat aproottisten liuottimien ja kruunueetterien käyttö. Kaliumfluoridia voidaan käyttää myös emäksisenä kokatalyyttinä polyuretaanivaahtojen valmistuksessa, Michael-additioissa ja Knoevenagel-kondensaatioissa. Muita käyttökohteita ovat zirkoniumin ja tantaalin metallurgia.
Kaitaa

| Kaitaa> Kaitans |
| --- | --- |
 Iivisniemen ostoskeskus
 Kaupungin kartta, jossa Kaitaa korostettuna.  Espoon kaupunginosat
Kaupunki:  Espoo
Suuralue:  Suur-Espoonlahti
Kaupunginosa nro:  31
Pinta-ala:  6,8 km² 
Väkiluku:  6 911 (31.12.2023)
Väestötiheys:  857 as./km²
Osa-alueet:  Finnoo, Hannus, Hannusjärvi, Hyljelahti, Iivisniemi ja Kaitamäki
Postinumero(t):  02260
Lähialueet:  Espoonlahti, Matinkylä, Nöykkiö, Soukka
Hannusjärvi
Finnevikinsilta
Suomenojan pienvenesatama
Kaitaa (ruots. Kaitans) on noin 6 000 asukkaan kaupunginosa eteläisessä Espoossa Länsiväylän eteläpuolella. Etelässä se rajautuu Suomenlahteen.
Kaitaa on pääosin pientaloaluetta, mutta Iivisniemen osa-alueella on myös kerrostaloja. Alueella sijaitsee Hannusjärven virkistysalue. Kaitaan osa-alueet ovat Finnoo, Hannus, Hannusjärvi, Hyljelahti, Iivisniemi ja Kaitamäki.
Nimi

Kaitaa-nimen alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Nimen taustalla on talon nimi Kait(a), johon sisältyy joko henkilönnimi tai merkitys "kapea" mahdollisessa kantaniemessä Kaitalahti tai Kaitaniemi. Nimen lopussa esiintyvä ”ans” merkitsee yleensä yksinäistaloa tai pientä kylää. 1500-luvulla kylää on kutsuttu Rii(hi)lahdeksi (1540–1544). Kylän vanhempia kirjoitusasuja ovat Kajtans (1549) ja Kaidansby (1564).
Maantiede

Kaitaa sijaitsee Espoonlahden suuralueen kaakkoisosassa. Se rajoittuu lounaassa Soukkaan, luoteessa Espoonlahteen, pohjoisessa Nöykkiöön, idässä Matinkylään ja etelässä Suomenlahteen. Iivisniemen kerrostalolähiö sijaitsee osapuilleen Kaitaan keskellä. Finnoo puolestaan sijaitsee Kaitaan ja Nöykkiön itäosissa; se ei ole virallinen kaupunginosa.
Kaitaan edustalla sijaitseva Granholmenin saari kuuluu Soukkaan. Kuusihehtaarinen Ryssjeholmenin saari puolestaan kuuluu Kaitaaseen. Ryssjeholmenin pohjoispuolella sijaitsevan parihehtaarisen Pirisaaren halki kulkee Kaitaan ja Matinkylän raja.
Kaitaan kallioperä on suurimmaksi osaksi punertavaa mikrokliinigraniittia, kuten kaikkialla Etelä-Espoossa. Iivisniemen alueella kulkee kapeahko itä–länsisuuntainen amfiboliitti- ja sarvivälkegneissiesiintymä. Maaperältään Kaitaa on muinaista merenpohjaa, jossa merivesi on huuhtonut selänteiden lakialueet paljaiksi kallioiksi ja laaksoihin on muodostunut paikka paikoin paksuja savikerroksia. Iivisniemen lähiö sijaitsee siltti- ja hiekkakerroksen päällä, jonka paksuus on enimmäkseen korkeintaan kolme metriä.
Kaitaan luoteisosassa sijaitseva Hannusjärvi on Manner-Espoon ainoa Länsiväylän eteläpuolinen järvi. Matalaa Hannusjärveä ympäröi selänneryhmä, jonka korkeimmat kohdat kohoavat 30–40 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kaitamäki, Rullavuori ja Ourivuori muodostavat pienen selännevyöhykkeen Kaitaan eteläosaan. Näiden rinteiden ja Iivisniemen välissä sijaitsee itä–länsisuuntainen kapea Kaitaanlaakso, joka on entistä peltomaata. Kaitaan itäosa eli Finnoo on enimmäkseen laaksoa. Finnoon allas sijaitsee Kaitaan kaakkoisosassa.
Kaitaan pienilmastoon vaikuttaa eniten sijainti meren rannalla. Meri vähentää vuodenaikojen ja vuorokaudenaikojen lämpötilavaihteluja ja nostaa ilman suhteellista kosteutta. Kaitaanlaakson puistoalueelle ja Iivisniemen pitkänomaisiin kerrostalorivistöihin muodostuu toisinaan tuulensolia. Laajat avokalliot varastoivat auringosta säteilevää lämpöä, niiden paljaat ja kaltevat etelärinteet saattavat olla jopa paahteisia.
Historia

Muun Uudenmaan rannikon tavoin Kaitaan alue on aikoinaan muuttunut muuttoliikkeen seurauksena suomenkielisestä ruotsinkieliseksi kunnes 1900-luvulla tapahtui jälleen voimakas suomenkielistyminen, niin ikään muuttoliikkeen vaikutuksesta.
Lahti oli alkuaan muodoltaan kaita, ja nimi jäi käyttöön vaikka se maankohoamisen seurauksena menettikin kaidan muotonsa. Ennen 1970-lukua myös suomea äidinkielenään puhuvat käyttivät lahdesta Kaitviken-nimeä. Aikakirjoihin ei ole merkitty, muodostiko nimitoimikunta 1970-luvun alussa Kaitalahti-nimen palauttamalla muinaisen nimen vai tehtiinkö se mukailemalla ruotsinkielistä Kaitviken-nimeä.
Vakinaisen asutuksen historia nykyisen Kaitaan alueella ulottuu rautakauteen vuoden 1000 kieppeille. 1600-luvun lopulla nyky-Kaitaan koillisosaan perustettiin Finnon kartano, josta ei enää ole näkyviä jälkiä. Sen 1952 valmistuneen viimeisen päärakennuksen alueella on puutarhamyymälä ja Länsiväylälle Helsingin suuntaan liikennettä syöttävä moottoritieliittymä.
Kaitaan eteläosaan Suomenlahden rannalle kohosi 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa arkkitehtonisesti merkittäviä huviloita, kuten Villa Rulludd ja Marjaranta.
Historia > Länsiväylän rakentuminen

Autoliikenteen kasvaessa 1920-luvulla aloitettiin eteläisen tieyhteyden suunnittelua Helsingistä länteen. Helsingin kaupunki osti Lauttasaaren 1930-luvulla ja sen myötä tie päätettiin rakentaa Lauttasaaresta Jorvakseen. Kaitaan pohjoisrajalla kulkeva Jorvaksentie, eli nykyinen Länsiväylä, avattiin liikenteelle vuonna 1937. Porkkalan palauttamisen myötä, vuonna 1956, tiestä tuli tärkeä yhteys läntiselle Uudellemaalle. Tien rakentaminen moottoritieksi aloitettiin vuonna 1961 ja tie valmistui Espoonlahdelle vuonna 1969. Tien nimeksi vakiintui tällöin Länsiväylä.
Historia > Aluerakentaminen

Espoossa käynnistettiin aluerakentaminen 1960-luvulla ja kunta teki useita aluerakentamissopimuksia. Sopimuksissa aluerakentajat vastasivat maa-alueiden hankinnasta, rahoituksesta ja kunnallistekniikan rakentamisesta. Vuonna 1966 Espoon valtuustossa hyväksyttiin suuri aluerakentamispaketti, jonka myötä Iivisniemen alue tuli Asuntosäätiön, Saton ja Polarin muodostamalle yhtymälle. 1960-luvulla Espoon kauppala tehosti maanhankintaa ja osti muun muassa Finnon kartanon alueet sekä laajoja alueita Etelä-Espoosta. Kaavoitus eteni Etelä-Espoossa nopeasti 1970-luvulla.
Väestö

Kaitaa on harvempaan asuttua kuin Suur-Espoonlahti keskimäärin ja huomattavasti harvempaan asuttu kuin itänaapurinsa Matinkylä. Vuodenvaihteessa 2021/2022 Kaitaan väkiluku oli noin 5 800. Väestön painopiste on Iivisniemessä. Länsimetron rakentamisen myötä väestön määrä ja painopisteet muuttuvat olennaisesti. Finnoon osa-alueelle rakennetaan tiivis, urbaani alue tornitaloineen ja myös Iivisniemen rakennuskantaa lisätään. Kaitaan väkiluvun on määrä moninkertaistua.
Kaitaan lounaisin kolkka eli Riilahti nivoutuu yhteen Ala-Soukan kanssa: Ala-Soukan ostoskeskus sijaitsee muutaman minuutin kävelymatkan etäisyydellä Kaitaan lounaisosan omakotitaloista. Hanikka luontopolkuineen sijaitsee välittömästi Riilahden eteläpuolella.
Väestö > Väkiluvun kehitys

| Kaitaan väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 3 443 | 3 443 |
| 1980 | 1980 |    | 3 188 | 3 188 |
| 1985 | 1985 |    | 3 199 | 3 199 |
| 1990 | 1990 |    | 4 425 | 4 425 |
| 1995 | 1995 |    | 5 169 | 5 169 |
| 2000 | 2000 |    | 6 081 | 6 081 |
| 2005 | 2005 |    | 6 043 | 6 043 |
| 2010 | 2010 |    | 5 989 | 5 989 |
| 2015 | 2015 |    | 5 893 | 5 893 |
| 2020 | 2020 |    | 5 733 | 5 733 |
Lähde: Helsingin seudun avoimet tilastotietokannat.
Koulut

Kaitaan alueella toimii kolme oppilaitosta. Iivisniemen koulussa toimivat luokat 1–6 ja Kaitaan koulussa luokat 7–9. Kaitaan lukio antaa ylioppilastutkintoon tähtäävää opetusta. Kaitaan koulussa ja Kaitaan lukiossa osa oppilaspaikoista on varattu kuvataidepainotukseen pyrkiville oppilaille.
Liikenne

Kaitaa sijaitsee noin viisitoista kilometriä Helsingin keskustasta länteen ja sen joukkoliikenne perustuu linja-autoihin ja metroon. Tyypillinen matka-aika Iivisniemestä Kamppiin bussilla ja metrolla on noin 30 minuuttia, Finnoonsolmusta matka kestää noin 25 minuuttia.
Kaitaan läpi kulkeva Kaitaantie–Hannuksentie on kaupunginosan keskeinen liikenneväylä, jota pitkin kulkee useita bussilinjoja lounaisen Espoon ja Matinkylän väliä. Finnevikin maasillan kautta kulkee eteläisempi yhteys Matinkylään. Kolmas merkittävä väylä on Riilahdentie, joka yhdistää Kaitaantien Soukanväylään. Muut tiet ovat pääosin pieniä pihateitä.
Kaitaan kaakkoisosassa sijaitsee Suomenojan pienvenesatama, jossa on noin tuhat venepaikkaa.
Kaitaalla on kaksi metroasemaa: Kaitaa ja Finnoo. Ne avattiin liikenteelle 3. joulukuuta 2022. Kaitaan läntisimmät osat sijaitsevat puolestaan lähempänä Soukan ja Espoonlahden metroasemia kuin kahta ensinmainittua.
Metro mullisti lounaisen Espoon joukkoliikennejärjestelmän. Metrolinjan itäisiin ääripäihin Mellunmäkeen ja Vuosaareen matka Kaitaalta kestää 43 minuuttia. Puolen tunnin raja kulkee arvion mukaan Kalasatamassa, jonne matka-aika on 29 minuuttia. Kaitaan metroasema rakennetaan Kaitaantien ja Iivisniemenkadun risteykseen.
| Metroasema | Aika (min> ) | Etäisyys (km) |
| --- | --- | --- |
| Kivenlahti | 6 | 3,9 |
| Espoonlahti | 4 | 2,9 |
| Soukka | 2 | 1,6 |
| Kaitaa | 0 | 0,0 |
| Finnoo | 2 | 1,3 |
| Matinkylä | 4 | 2,9 |
| Tapiola | 9 | 7,2 |
| Lauttasaari | 18 | 14,2 |
| Kamppi | 22 | 17,6 |
| Rautatientori | 23 | 18,1 |
| Hakaniemi | 25 | 19,6 |
| Itäkeskus | 37 | 28,3 |
Virkistys > Retkeily

Hannusjärven pohjoispuolen metsäalueella kulkee Hannusmetsän luontopolku, joka on pituudeltaan noin 3,5 kilometriä. Finnoon luontopolku kulkee vesialtaan ympäri ja on pituudeltaan noin 1,6 kilometriä. Merenrannassa rantaraitin varrella kohoaa Rullavuoren silokalliot. Merenrannan rantaviivaa pitkin kulkee Espoon rantaraitti, joka ulottuu aina Helsingin vastaiselta rajalta Kirkkonummen rajalle.
Kaitaan alueella sijaitseva luonnonmuistomerkki on Suomenojan siirtolohkare, joka sijaitsee Hannuksentien varrella Finnoossa. Siirtolohkare on nimitetty luonnonmuistomerkiksi vuonna 1986.
Tunnettuja kaitaalaisia

Muusikko Jukka Karjalainen (J. Karjalainen ja Mustat Lasit)
Trainers' Housen omistaja Jari Sarasvuo on kotoisin Kaitaalta
Kansanedustaja sekä vuosien 2006 ja 2012 presidenttiehdokas Timo Soini
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaitaa Wikimedia Commonsissa
Espoon Hannusjärven Suojelu ry
Iivisniemi-Kaitaa-seuran sivusto
Kaitaan koulun ja lukion sivut
| n k Espoo |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Helsingin seutukunta  Pääkaupunkiseutu 
| Pohjois-Espoo |  Bodom  Kalajärvi  Lahnus  Lakisto  Luukki  Niipperi  Perusmäki  Röylä  Vanhakartano  Velskola  |  |
| Suur-Espoonlahti |  Espoonlahti  Kaitaa  Latokaski  Nöykkiö  Saunalahti  Soukka  Suvisaaristo  |  |
| Suur-Kauklahti |  Espoonkartano  Kauklahti  Kurttila  Vanttila  |  |
| Suur-Leppävaara |  Karakallio  Kilo  Laaksolahti  Leppävaara  Lintuvaara  Lippajärvi  Sepänkylä  Viherlaakso  |  |
| Suur-Matinkylä |  Henttaa  Matinkylä  Olari  |  |
| Suur-Tapiola |  Haukilahti  Laajalahti  Mankkaa  Niittykumpu  Otaniemi  Pohjois-Tapiola  Tapiola  Westend  |  |
| Vanha-Espoo |  Espoon keskus  Gumböle  Högnäs  Järvenperä  Karhusuo  Karvasmäki  Kaupunginkallio  Kolmperä  Kuurinniitty  Muurala  Nupuri  Kunnarla  Nuuksio  Siikajärvi  Vanha-Nuuksio  Ämmässuo  |  |
Kallia

| Kallia> Καλλία |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Arkadia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kallia (m.kreik. Καλλία, myös Kalliai, Καλλίαι; lat. Callia, Calliae) oli antiikin aikainen kaupunki Arkadiassa Kreikassa. Se tunnetaan vain kirjallisista lähteistä, eikä sen tarkkaa sijaintia tunneta, mutta se sijaitsi jossakin lähellä Tegeaa.
Kallia muodosti yhdessä Dipoinan ja Nonakriin kanssa Arkadian tripoliin. Kaupungin väestö siirrettiin Megalopoliihin sen perustamisen yhteydessä vuonna 371 eaa. Muutoin kaupungin historiasta ei tiedetä mitään.
Kaliumvetyfosfaatti

| Kaliumvetyfosfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7758-11-4
PubChem CID:  24450 ja 22481479
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  K2HPO4
Moolimassa:  174,178
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Liukoisuus veteen:  1680 g/l (25 °C)
Kaliumvetyfosfaatti (K2HPO4) eli dikaliumfosfaatti on kalium- ja vetyfosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa lannoitteissa ja elintarvikkeiden lisäaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kaliumvetyfosfaatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja, kuten tri-, heksahydraatit (K2HPO4·3H2O ja K2HPO4·6H2O). Kaliumvetyfosfaatti liukenee erittäin hyvin veteen ja liuokset ovat heikosti emäksisiä. Yhdiste liukenee myös etanoliin. Kuumettaessa aine hajoaa kaliumpyrofosfaatiksi.
Kaliumvetyfosfaattia valmistetaan neutraloimalla fosforihappoa osittain kaliumhydroksidilla.
Kaliumvetyfosfaattia käytetään muun muassa lannoitteissa, ainesosana puskuriliuoksissa ja paperinvalmistuksessa.  Elintarvikkeissa sitä käytetään happamuudensäätöön ja sen E-koodi on E340<.
Kaljuiibikset

| Kaljuiibikset |
| --- | --- |
 Kaljuiibis (Geronticus calvus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Iibikset Threskiornithidae
Suku::  Kaljuiibikset Geronticus  Wagler, 1832
Katso myös
   Kaljuiibikset Wikispeciesissä   Kaljuiibikset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaljuiibikset (Geronticus) on iibiksien heimoon kuuluva pelikaanilintusuku. Kaljuiibiksiä on BirdLife Suomen luokittelussa kaksi lajia. Niiden pituus on 70–80 senttiä. Molemmilla lajeilla on metallinkiiltoinen musta höyhenpuku, pitkä punainen nokka ja kalju pää. Niskatöyhtöä ei ole. Kaljuiibikset elävät haikaralinnuista kaikkein kuivimmilla seuduilla. Ne pesivät kalliojyrkänteillä ja etsivät ruokansa pääosin laidunnetuilta alueilta, joilla luonnonvaraiset kasvinsyöjät tai karja pitävät ruohon sopivan lyhyenä.
Kaljuiibiksiin kuuluvia lajeja

Kaljuiibis (Geronticus calvus)
Töyhtöiibis (Geronticus eremita)
Fairyport

| Fairyport Wigwam |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Music Network- ja Finnvox-studioissa 1971, D-puoli 6. kesäkuuta 1971 Hämis-klubilla Helsingissä
 Julkaistu: 1971
 Tuottaja(t): Wigwam
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 65.39
 Levy-yhtiö: Love Records
Listasijoitukset
  20. (tammikuu 1972)
Wigwamin muut julkaisut
| Tombstone Valentine 1970 | Fairyport 1971 | Wigwam 1972 |
Fairyport on suomalaisen Wigwam-yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1971. Kappaleet "Fairyport", "Gray Traitors", "Cafffkaff, The Country Psychologist" ja "May Your Will Be Done Dear Lord" muodostavat Jukka Gustavsonin Joined to Conscience -nimisen teoksen. Mats Huldén käänsi ne englannin kielelle. D-puolen kappale "Rave-Up for the Roadies" on nauhoitettu yhtyeen keikalla, koska levylle oli materiaalia vain kolmen levynpuolen verran. Kappaleessa Wigwamin kanssa soittaa myös kitaristi Jukka Tolonen.
Levystä ilmestyi ensimmäinen CD-versio vuonna 1990, ja digitaalisesti remasteroitu versio vuonna 2003. Jälkimmäisellä on bonusraitana "Losing Hold / Finlandia", jonka Reino Jokela äänitti Yleisradion Kappelikonsertissa, 2. elokuuta 1972.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Wigwam.
Kappaleet > A-puoli

Losing Hold – 7.06 (säv. Pekka Pohjola & Jukka Gustavson, san. Jim Pembroke)
Lost Without a Trace – 2.29 (säv. Pembroke)
Fairyport – 6.53 (säv. Gustavson)
Kappaleet > B-puoli

Gray Traitors – 2.48 (säv. Gustavson)
Cafffkaff, the Country Psychologist – 5.22 (säv. Gustavson)
May Your Will Be Done, Dear Lord – 5.28 (säv. Gustavson)
How to Make it Big in Hospital – 3.03 (säv. Pembroke)
Kappaleet > C-puoli

Hot Mice – 3.18 (säv. Pohjola)
P.K.'s Super Market – 2.19 (säv. Pohjola)
One More Try – 3.25 (säv. Pohjola, san. Pembroke)
Rockin' Ol' Galway – 2.28 (säv. Pembroke)
Every Fold – 3.06 (säv. Pembroke)
Kappaleet > D-puoli

Rave-Up for the Roadies – 17.20 (säv. Jukka Tolonen, Gustavson, Pohjola & Ronnie Österberg)
Kappaleet > CD-bonus

Losing Hold / Finlandia – 10.56 (säv. Pohjola & Gustavson / Jean Sibelius, san. Pembroke)
Kokoonpano

Jukka Gustavson – laulu, urut, piano, sähköpiano
Jim Pembroke – laulu, huuliharppu, piano (kappaleet 2 ja 12), sähköpiano (kappale 14)
Pekka Pohjola – basso, viulut, akustinen kitara (kappale 10), piano (kappaleet 8 ja 9), celesta ja cembalo (kappale 9), taustalaulu
Ronnie Österberg – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Jukka Tolonen – kitara (kappaleet 2, 7 ja 13)
Eero Koivistoinen – sopraanosaksofoni
Pekka Pöyry – sopraanosaksofoni
Ilmari Varila – oboe
Tapio Louhensalo – fagotti
Hannu Saxelin – klarinetti
Risto Pensola – klarinetti
Unto Haapa-aho – bassoklarinetti
Kokoonpano > Tuotanto

Thomas Larsson – äänittäjä (Music Network)
Roger Wallis – äänittäjä (Music Network)
Erkki Hyvönen – äänittäjä (Finnvox)
Seppo Kytöniemi – äänittäjä (Hämis)
Reino Iso-aho – äänittäjä (Hämis)
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Wigwam
| --- | --- |
Studioalbumit:  Hard N’ Horny | Tombstone Valentine | Fairyport | Being | Nuclear Nightclub | Lucky Golden Stripes and Starpose | Dark Album | Light Ages | Titans Wheel | Some Several Moons
Livealbumit:  Live Music from the Twilight Zone | Wigwam Plays Wigwam – Live |  Pop-Liisa 3 – Wigwam 1973 |  Live at Töölönranta 1975 | Live at Provinssirock 1991
Kokoelmat:  Wigwam | Rumours on the Rebound | Classics – The Rarest | Highlights | Fresh Garbage – Rarities 1969–1977  | Parhaat | 28 Songs from the Twilight Zone
Kaliumferrisyanidi

| Kaliumferrisyanidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13746-66-2
PubChem CID:  26250
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  K3[Fe(CN)6]
Moolimassa:  329,27
Ulkomuoto:  Punainen tai oranssi kiteinen aine
Tiheys:  1,858 g/cm3
Liukoisuus veteen:  464 g/l (20 °C)
Kaliumferrisyanidi eli kaliumheksasyanoferraatti(III) (K3[Fe(CN)6]) on kalium- ja ferrisyanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pigmenttien valmistukseen, teräksen lisäaineena, valokuvauskemikaalina ja orgaanisen kemian synteeseissä. Kaliumferrisyanidin vanha yleiskäyttöinen nimi oli punainen verilipeäsuola.