stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atlantic (siipiratasalus, 1849)

| Atlantic |
| --- | --- |
 Taiteilijan näkemys
Tyyppi:  siipiratashöyrylaiva
Lippuvaltio:  USA
Kotipaikka:  Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Omistaja:  E. B. Ward
Rakennustelakka:  J. L. Wolverton, Newport, MI
Luovutettu:  1849
Status:  upposi Eriejärvellä 1852
Tekniset tiedot
Pituus:  81,38 m
Leveys:  10,06 m
Syväys:  3,96 m
Uppouma:  1 155 t
Lähteet:  
Atlantic oli vuonna 1849 vesille laskettu Pohjois-Amerikan Suurten järvien matkustaja- ja rahtiliikenteeseen tarkoitettu siipiratashöyrylaiva, joka liikennöi Michiganin osavaltiossa sijaitsevan Detroitin ja New Yorkin osavaltiossa sijaitsevan Buffalon välisellä laivareitillä Eriejärvellä. Aluksen rakensi detroitilainen J. L. Wolverton, ja se luovutettiin omistajalleen kapteeni E. B. Wardille vuonna 1849. Alus upposi Eriejärvellä 20. elokuuta 1852 vieden mukanaan eri arvioiden mukaan 130–250 matkustajaa ja miehistön jäsentä.
Aluksen pituus oli 267 jalkaa eli 81,38 metriä, ja se oli matalarunkoinen sekä virtaviivainen.  Aluksen omistajat kehuivat sen pystyvän kulkemaan Buffalon ja Detroitin välisen reitin hieman yli 16 tunnissa. Aluksen ensimmäisen luokan hytit oli sisustettu yleellisesti, jopa kultauksin.
Uppoaminen

20. elokuuta 1852 Atlantic oli matkalla Buffalosta Detroitiin mukanaan noin 600 matkustajaa. Noin kello kahden aikaan aamuyöllä aluksen ollessa Kanadan rannikon tuntumassa Long Pointin niemen eteläpuolella, pohjoiseen matkalla ollut pieni rahtilaiva Ogdensburg törmäsi lähes keskelle Atlanticin kylkeä. Silminnäkijöiden mukaan tapahtuma-aikaan järvellä oli ohutta utua, mutta järven pinta oli tyyni ja tähdet olivat näkyvissä.
Törmäyksellä oli useita silminnäkijöitä, sillä Atlantic oli täynnä matkustajia, ja sen kansilla matkatavaroiden seassa vietti yötään muun muassa 132-henkinen norjalaissiirtolaisen ryhmä. Myöhemmin Amund Eidsmoe antoi törmäyksestä kuvauksen, jonka mukaan Ogdensburgin keula ruhjoi erään naismatkustajan katkoen useita luita sekä katkaisi kaulan naisen vierellä nukkuneelta vauvalta.
Törmäyksen jälkeen alukset irtaantuivat toisistaan ja hetken aikaa jatkoivat matkaansa kumpikin omalla kurssillaan. Törmäyksen seurauksena Atlantic kärsi vakavia vaurioita ja sai vuodon, ja nopeasti nouseva vesi ajoi alemmilla kansilla nukkuneita matkustajia hyteistään. Eidsmoen mukaan Atlanticin miehistö kuitenkin teki kaiken voitavansa estääkseen matkustajien pääsyn ylemmille kansille nyrkein ja nostamalla ylemmälle kannelle johtavat portaat pois.
Erik Thorstadin mukaan aluksen koneet kävivät vielä törmäyksen jälkeen, eikä tietoa törmäyksestä kerrottu kaikille matkustajille. Miehistö kuitenkin laski pelastusveneitä vesille, ja alus oli uppoamassa nopeasti. Yksi pelastusveneistä laskettiin vesille ylikuormitettuna, ja sen onnistui päästä lähtemään uppoavalta laivalta ennen kuin veneeseen pyrkijät olisivat upottaneet sen. Toiset pelastusveneet kaatuivat niitä laskettaessa, sillä Atlantic liikkui edelleen eteenpäin.
Aluksen kapteenina toiminut Petty loukkaantui pudotessaan yhteen veneistä eikä pystynyt johtamaan pelastustöitä. Ilman pelastustöitä ja niiden johtoa useat kymmenet menettivät henkensä aluksen upotessa. Ogdensburg palasi tapahtumapaikalle myöhemmin onnistuen pelastamaan ihmisia sekä vedestä että yhä pinnalla olevasta keulaosasta. Atlantic upposi noin puoli tuntia törmäyksen jälkeen.
Matkustajien ja menehtyneiden tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, sillä ainoa matkustajaluettelo upposi aluksen mukana.
Hylky

Atlanticin hylky makaa Eriejärven pohjassa Long Pointin niemen eteläpuolella noin 50 metrin syvyydessä. Aluksen ja sen lastin nostamiseksi on suoritettu lukuisia suurempia pelastusyrityksiä vuosina 1853, 1854, 1855, 1873 ja 1910. Vuonna 1856 aluksen kassakaappi onnistuttiin nostamaan. Hylky paikallistettiin uudelleen 1987. Vuonna 1989 eräs sukellusryhmittymä vaati oikeudessa hylyn pelastusoikeuksia väittäen löytäneensä aluksen. Suojellakseen hylkyä Kanadan valtio nosti oikeuskanteen ryhmää vastaan, ja useita vuosia kestäneen oikeustaistelun jälkeen hylyn omistusoikeus siirtyi Kanadalle vuonna 1996.
Växjön yliopisto

Ikean perustaja Ingvar Kamprad pitämässä luentoa Växjön yliopistossa
Växjön yliopisto (ruots. Växjö universitet) oli 1999–2009 toiminut valtion yliopisto Växjön kaupungissa, Ruotsissa. Se luotiin 1. tammikuuta vuonna 1999, kun entinen, vuonna 1977 perustettu Växjön korkeakoulu sai yliopiston oikeudet Ruotsin hallitukselta. 1. tammikuuta 2010 Växjön yliopisto ja Kalmarin korkeakoulu yhdistyivät, jolloin uudeksi nimeksi otettiin Linné-yliopisto (Linnéuniversitetet).
Yliopistossa oli noin 15 500 opiskelijaa ja 2 000 opettajaa. Maisterintutkinnon pystyi suorittamaan 20 eri aineessa. Viimeisenä rehtorina toimi prof. Johan Sterte.
Aiheesta muualla

Yliopiston kotisivut
Aquileia

| Aquileia |
| --- | --- |
 Aquileian basilika
 lippu:  vaakuna
 Aquileia
 Koordinaatit: 45°46′00″N, 13°22′00″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Friuli-Venezia Giulia
Maakunta:  Udine
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  36,83 km²
Korkeus:  +5 m
Väkiluku (2015):  3 359
 – Väestötiheys:  91,2 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  33051
Suuntanumero(t):  0431
Rekisterikilpi:  UD
 
 www.comune.aquileia.ud.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aquileia on Italian kunta Friuli-Venezia Giulian autonomisella alueella Udinen maakunnassa kymmenisen kilometriä Adrianmeren rannalta. Kunnassa on arviolta 3 359 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 36,83 neliökilometriä.
Historia > Antiikki

Aquileia perustettiin roomalaisena coloniana vuonna 181 eaa. Se kehittyi yhdeksi Pohjois-Italian merkittävimmistä kaupungeista, ja se oli tärkeä kauppapaikka ja myös linnoitus. Erityisen merkittävä se oli myöhäisantiikin aikana. Hunnit tuhosivat antiikin Aquileian vuonna 453. Tämän jälkeen se jatkui olemassaoloaan taantuneena, mutta oli kuitenkin 500-luvulta lähtien piispanistuin. Aquileian piispat omaksuivat patriarkan tittelin itäisen mallin mukaan, ja olivat kirkollisesti korkeassa asemassa kaupungin taantumisesta huolimatta.
Historia > Myöhempi historia

Aquileia oli jossain määrin merkittävä jälleen 800-luvulta lähtien. Aquileian hiippakunnalla oli keskiajan alussa tärkeä rooli, kun kristinuskoa levitettiin itäiseen Keski-Eurooppaan. Kaupunki säilyi kituen asuttuna läpi keskiajan. 1800-luvulla Aquileia oli lähinnä kylä, jossa oli noin 1 400 asukasta.
Nähtävyydet

Aquileian arkeologiset kohteet sekä katedraali muodostavat Unescon maailmanperintökohteen. Aquileian katedraali on alun perin tasakattoinen basilika vuodelta 1031. Vuoden 1379 paikkeilla se uudistettiin goottilaiseen tyyliin. Kirkossa on vaikuttava mosaiikkilattia.
Kaupungin alueella uskotaan olevan runsaasti jäänteitä roomalaisajalta, mutta kaikkia niistä ei ole vielä kaivettu esiin. Näkyvillä oleviin muinaisjäänteisiin lukeutuvat muun muassa keskusaukio ja joenvarteen tehty satama sekä asuintalojen rauniot.
Wolfgang Rolly

Wolfgang Rolly (25. marraskuuta 1927 Darmstadt – 25. maaliskuuta 2008) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mainzin hiippakuntaan 28. helmikuuta 1953 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Taborentan titulaaripiispaksi 5. kesäkuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Hermann Volk, jota avustivat Heinrich Tenhumberg ja Joseph Maria Reuss.
Rolly jäi eläkkeelle 20. helmikuuta 2003.
Arvi Emil Jännes

Arvi Emil Jännes (1. toukokuuta 1930 – 21. elokuuta 1954) oli suomalainen runoilija ja suomentaja.
Henkilöhistoria

Jänneksen vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Niilo Edvard Martti Jännes, ent. Genetz (1890–1974) ja Elli Tellervo Grotenfelt (1895–1968). Niilo Jännes oli senaattori ja kirjailija Arvid Oskar Gustav Genetzin poika ja Elli Grotenfelt Helsingin yliopiston filosofian professori Arvid Grotenfeltin tytär. Vuonna 1954 Elli ja Niilo Jännes lahjoittivat 100 000 markkaa Yhteiskunnallisen Korkeakoulun oppilaskunnalle Arvi Emil Jänneksen muistorahastoksi. Rahaston varoista jaettiin vuodesta 1956 alkaen palkintoja oppilaskunnan vuosittain järjestämien harrastuskilpailujen runosarjan voittajille. Oppilaskunnan toimintaa jatkava Tampereen yliopiston ylioppilaskunta Tamy järjestää edelleen vuosittain Arvi Emil Jänneksen kirjoituskilpailun.
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Pälvi : runoja.         Yhteiskunnallisen korkeakoulun oppilaskunta, Helsinki 1955
Kirjallinen tuotanto > Suomennoksia

Owe Husáhr : Yön kudos : romaani ; ruotsinkielisestä alkuteoksesta suom. Arvi Jännes.     Otava 1956 (alkuteos Nattens väv)
Växjön tuomiokirkko

| Växjön tuomiokirkko Växjö domkyrka |
| --- | --- |

Kirkkokunta:  Ruotsin kirkko
Hiippakunta:  Växjön hiippakunta
Seurakunta:  Växjö stads- och domkyrkoförsamling
Rakentamisvuosi:  1160-luvulla
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Växjön tuomiokirkko (ruots. Växjö domkyrka) on tuomiokirkko Växjön kaupungissa, Smålandin maakunnassa Etelä-Ruotsissa. Kirkkorakennus tunnetaan varsinkin kahdesta ohuesta, kuparisesta tornistaan.
Kirkon alta tehtyjen löytöjen perusteella paikalla on sijainnut puukirkko 1000-luvun puolivälissä. Se korvattiin 1160-luvulla kivikirkolla, jota on laajennettu. 1200-luvulla kuoria pidennettiin itään päin ja rakennettiin laivat ja 1300-luvulla lisättiin sakaristo, kappeli ja sivulaivat. 1400-luvun loppupuolella tehtíin suuria muutoksia: torneja korotettiin ja kirkon eri osien päälle tehtiin tiiliholvi. Vuonna 1740 kirkkoon osui salama, joka tuhosi tornin ja isoja osia sisätiloista. Sen jälkeen purettiin myöhäiskeskiaikainen asehuone pohjoisen sivulaivan ulkopuolelta.
Restaurointi toteutettiin vuosina 1849–1854, jolloin esimerkiksi purettiin varhaiskeskiaikainen sakaristo kuorin pohjoispuolelta. Vuosien 1898–1899 restauroinnissa kuorin eteläpuolella oleva lisärakennus muutettiin sakaristoksi ja tehtiin koristemaalauksia kirkon sisätiloihin. Restauroinnissa 1957–1960 kirkko sai nykyisen ulkonäkönsä.
Alttari, saarnatuoli ja kastemalja ovat vuodelta 1959 ja niiden suunnittelusta on vastannut Jan Brazda. Brazda on myös yhdessä Bo Beskowin kanssa vastannut muistakin kirkon somisteista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Växjön tuomiokirkko Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Växjö domkyrka
Käännös suomeksi
Wolfgang Rihm

Wolfgang Rihm
Wolfgang Rihm (13. maaliskuuta 1952 Karlsruhe, Länsi-Saksa – 27. heinäkuuta 2024) oli saksalainen säveltäjä. Hän opiskeli säveltämistä Eugen Werner Velten johdolla Karlsruhessa 1968−1972 Staatlich Hochschule für Musikissa ja opetti itsekin samassa opistossa 1973−1978 sekä vuodesta 1985 sävellyksen professorina. Vuosina 1972−1973 hän opiskeli Karlheinz Stockhausenin johdolla Kölnissä ja 1973−1976 Klaus Huberin Freiburg im Breisgaussa. Lisäksi hän opiskeli musiikkitiedettä Freiburg im Breisgaun yliopistossa 1973−1976.
Rihm työskentelee sävellyksen professorina Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa.
Rihmin teoksen Morphonie ensiesitys aloitti hänen säveltäjänuransa 1974. Hänet tunnetaan modernina ja erittäin tuotteliaana säveltäjänä. Hän on tehnyt satoja teoksia, muun muassa oopperoita, oratorioita, jousikvartettoja ja orkesteriteoksia, joista suurin osa on äänittämättä.
Rihmille myönnettiin joulukuussa 2014 vuoden 2015 Grawemeyer-sävellyspalkinto teoksesta In-Schrift 2.
Arvi Grotenfelt

Arvi Grotenfelt.
Arvid (Arvi) Grotenfelt (10. huhtikuuta 1863 Helsinki – 29. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen filosofi ja Helsingin yliopiston filosofian professori vuodesta 1905 ja teoreettisen filosofian professori vuodesta 1906.
Henkilöhistoria

Grotenfelt toimi Suomen filosofisen yhdistyksen (1905–36), Sällskapet för Psykisk Forskningin (SPF) (1907–32), Kansan valistusseuran, Suomen Rauhanliiton sekä Suomen Nuorison Liiton johdossa.
Filosofialtaan Grotenfelt oli uuskantilainen. 1880-luvulla hän opiskeli Wilhelm Wundtin psykologian laboratoriossa Leipzigissa. Grotenfelt kirjoitti ensimmäisen suomenkielisen filosofian historiateoksen. Hänen oppilaitaan olivat J. E. Salomaa, Erik Ahlman ja Sven Krohn. Vuosina 1930–1939 Grotenfelt oli Ison tietosanakirjan toimituskunnan jäsen.
Grotenfelt oli mukana vuonna 1907 perustetun, parapsykologian ilmiöitä muun muassa selvänäköä ja telepatiaa tutkineen Helsingin Psyykillisen Tutkimusseuran toiminnassa.
Grotenfelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894, 1897 ja 1899.
Arvi Grotenfeltin veli oli historian professori Kustavi Grotenfelt.
Teoksia > Kirjoittanut

Uskonpuhdistuksen aikakauden henkiset liikkeet (neljä luentoa, 1896).
Uudemman filosofian historia: silmällä pitäen yleisen sivistyksen ja erityistieteiden kehitystä (1899).
Sata vuotta Suomen sivistyselämää (Arvi Grotenfelt ym., 1911).
Uuden ajan filosofian historia: silmällä pitäen yleisen sivistyksen ja erityistieteiden kehitystä (1913).
Fichte ajattelijana ja kansallisena herättäjänä.  (Kansanvalistusseuran elämäkertoja 31)  Helsinki:  Otava, 1925.
Uuden ajan filosofian historia. Jälkimänen osa: Saksan systemaattisen filosofian valta-aika (1938).
Teoksia > Suomentanut

Jerusalem, Wilhelm: Filosofian alkeet.  ((Einleitung in die Philosophie, 1899.) Suomentanut J. W. Trulsson. Suomennosta tarkastanut Arvi Grotenfelt)  Porvoo:  WSOY, 1910.
Gaupp, Otto: Herbert Spencer: Kehitysopin filosofi.  ((Herbert Spencer, 1897.) Tekijän luvalla suomentanut K. W. Silfverberg. Suomennoksen tarkastanut Arvi Grotenfelt. Kansanvalistusseuran elämäkertoja 17)  Helsinki:  Kansanvalistusseura, 1911.
Annikki Sankari

Annikki Sankari (o.s. Höök, 10. joulukuuta 1913 Kuhmoinen – 5. elokuuta 2012 Lahti) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti myös nimellä Tuovi Aarnio.
Sankari kävi kansakoulun ja suoritti maatalous- ja karjanpitokurssin Kansanvalistusseuran kirjeopistossa sekä useita maatalousalan ammattikursseja. Sotavuosina hän toimi maaseudun kartanoissa tilanhoitajan sijaisena ja apulaisena. Sankari asui Kuhmoisissa aikuisvuosiin saakka. Hän asui sen jälkeen Nastolan Villähteellä yli 30 vuoden ajan. Vuodesta 1979 hän asui Lahdessa.
Sankari julkaisi esikoisteoksensa, romaanin Punaiset maariankämmekät, vuonna 1948. Hän kuvasi romaaneissaan maaseutuelämää ja vahvoja naishahmoja.
Teoksia

Punaiset maariankämmekät, romaani.    WSOY 1948
Pääskyt palaavat, romaani.    WSOY 1949
Pyhänpää, novellikokoelma.   WSOY 1950
Salolla tuulee, romaani.    WSOY 1953
Tuomirannan kesä, nuorten romaani.    WSOY 1956   (1. painos nimellä Tuovi Aarnio)
Horsma kukkii, romaani.    WSOY 1957 (nimellä Tuovi Aarnio)
Kukkivat rauniot, romaani.    WSOY 1957 (1. painos nimellä Tuovi Aarnio)
Ettei teitä tuomittaisi, romaani.    WSOY 1959
Timppa, romaani.    WSOY  1962
Katoava saari, nuorten romaani.    WSOY 1964
Tiedotus uutisten jälkeen, radiokuunnelma.  1965
Syyskuussa, romaani.    WSOY 1966
Lähellä, mutta kohtaamatta, romaani.    WSOY 1968
Kulkurivalssit, romaani.    WSOY 1970
Muuttolintujen maa, romaani.    WSOY 1972
Melisanden lähde, romaani.    WSOY 1973
Niin kauan kuin rakastan, romaani.    WSOY 1974
Kaislahden miniä, romaani.    WSOY 1976
Kaislahden emäntä, romaani.    WSOY 1977
Kaislahden Anna Kristiina, romaani.   WSOY 1979
Huomenna kaikki on paremmin, romaani.    WSOY 1981
Afrikkalainen uni : kuvauksia Itä-Afrikan matkoilta.   WSOY 1984
Pala omaa maata, romaani.    WSOY 1984
Syvällä kuu ja tähdet, romaani.    WSOY 1986
Kun olet mennyt, romaani.    WSOY 1988
Mullassa elämän voima, romaani.    WSOY 1991
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1953, 1971
WSOY:n tunnustuspalkinto 1983
Lahden kaupungin tunnustuspalkinto 1991
Yhdistyneen kuningaskunnan naisten maahockeymaajoukkue

Yhdistyneen kuningaskunnan naisten maahockeymaajoukkue edustaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa eli Isoa–Britanniaa naisten maahockeyn olympiaturnauksessa. Muissa kansainvälisissä turnauksissa Englanti, Irlanti (mukaan lukien Pohjois-Irlanti), Skotlanti ja Wales edustavat itsenäisesti. Koska Iso–Britannia osallistuu vain olympiaturnaukseen, sillä ei ole rankingsijoitusta Kansainvälisen liiton rankingissä.
Ison-Britannian parhaat olympiasaavutukset ovat kultamitali vuodelta 2016 sekä pronssimitalit vuosilta 1992 ja 2012. Iso–Britannia pelasi ensimmäisen olympiaturnauksensa vuoden 1988 kisoissa.
Wolfgang Records

Wolfgang Records oli suomalainen levy-yhtiö. Vuoden 2007 syyskuussa se yhdistyi Merceedees Tuotannon kanssa muodostaen Backstage Alliancen.
Yhtiön levymerkit olivat Macedonia (klassinen), Major Leidén Productions (rock), Silence. ("Silence dot", myöhemmin Silenze.; jazz, ambient, etno) ja Wolfram (pop, reggae).
Yhtyeet

Wolfgang Recordsin artisteja olivat muiden muassa
Alamaailman Vasarat
Hanoi Rocks
Jeavestone
Kapteeni Ä-ni
Kompostikopla
Pelle Miljoona
Soul Captain Band
Wigwam
X-Men: Madness in Murderworld

| X-Men: Madness in Murderworld |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Paragon Software
Julkaisija:  Paragon Software
Julkaistu:  1989
Lajityyppi:  seikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Commodore 64
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
X-Men: Madness in Murderworld on Paragon Softwaren suunnittelema ja julkaisema tietokonepeli DOS:lle, Commodore 64:lle ja Amigalle vuodelta 1989.
Peli sijoittuu Murderworldiin, vaaralliseen kauhun huvipuistoon. Ryhmä-X, johon kuuluu Kolossi, Kyklooppi, Dazzler, Painajainen, Storm ja Wolverine, taistelee arkkivihollisiaan, Armotonta ja Magnetoa, vastaan.
Aiheesta muualla

X-Men MobyGamesissa (englanniksi)
Atlantic Airways

| Atlantic Airways |
| --- | --- |
 IATA: RC  –  ICAO: FLI 
Kutsukoodi:  FAROELINE
Perustettu:  1987
Laivaston koko:  5
Kohteiden määrä:  10
Solmukohdat:  Vágarin lentoasema
Kotipaikka:  Fäärsaaret
Atlantic Airways (IATA: RC, ICAO: FLI, kutsukoodi: FAROELINE) on Färsaarten kansallinen lentoyhtiö. Se on perustettu vuonna 1987. Se operoi kotimaan ja ulkomaan lentoja Vágarin lentoasemalta. Yhtiön fäärinkielinen nimi on Atlantsflog.
Kansainväliset reittikohteet

Islanti
Reykjavik
Norja
Stord
Stavanger
Tanska
Billund
Kööpenhamina
Ålborg
Yhdistynyt kuningaskunta
Aberdeen
Shetlandinsaaret (Sumburgh)
Lontoo (Stansted)
Newcastle
Laivasto

Yhtiön laivasto elokuussa 2021:
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia |
| --- | --- | --- |
| Airbus A320-200 | 1 | — |
Airbus A320neo: 2
| AgustaWestland AW139 | 2 | — |
| Yhteensä | 5 | 2 |
Laivaston keski-ikä 2,7 vuotta (Elokuu 2021).
Aiheesta muualla

Atlantic Airwaysin kotisivu (englanniksi, fääriksi, tanskaksi)
Lento- ja lauttayhteydet Färsaarille.
Waltharius

Ekkehard kirjoittaa Waltharius-laulua. Otto von Leixnerin piirros, 1880.
Waltharius-laulu on St. Gallenin luostarikoulun oppilaan Ekkehard I:n (noin 930 jaa.) tyylinäytteeksi sepittämä heksametrirunoelma, joka on mielenkiintoinen vanhan taruaiheensa vuoksi. Siinä on nimittäin säilynyt saksalainen sankaritaru Walther Aquitanialaisesta (Walther von Aquitanien), joka yhdessä rakastettunsa Hildegunden kanssa pakenee panttivankeudesta hunnien kuninkaan Attilan luota ja matkalla joutuu koviin kamppailuihin frankkien kuninkaan Guntherin ja hänen sankariensa kanssa.
Walthamstow Queen’s Roadin rautatieasema

| Walthamstow Queen’s Road |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  WMW
Aiemmat nimet:  Walthamstow (1894–1968)
Rataosa:  Gospel Oak to Barking Line
Sijainti:  51°34′54.1″N, 0°01′26.4″W
Osoite:  Edinburgh Road, Walthamstow, Suur-Lontoo, E17 7QJ
Kunta:  Waltham Forest, Lontoo
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Avattu:  9. heinäkuuta 1894
Liikenne
Käyttäjiä (v.):  500 768 (2017–2018)
Liikennöitsijä(t):  London Overground
Vaihtoyhteydet:  Walthamstow Centralin asemalle n. 5 min kävelymatka
Asemarakennus
Tyyppi:  pinta-asema
Lipunmyynti:  automaatti
Ratapiha
Raiteisto:  2 laituriraidetta
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Walthamstow Queen’s Roadin rautatieasema on London Overgroundin asema Waltham Forestin kaupunkipiirissä Lontoossa. Se sijaitsee Gospel Oak to Barking Linen varrella Blackhorse Roadin ja Leyton Midland Roadin asemien välissä. Asema on Oyster-matkakortin vyöhykkeellä 3. Sieltä ei ole suoria vaihtoyhteyksiä muihin juniin, mutta Lontoon metron ja Overgroundin Walthamstow Centralin asemalle on kävelymatkaa noin viisi minuuttia.
Asema avattiin 9. heinäkuuta 1894 nimellä Walthamstow. Nykyinen nimi otettiin käyttöön 6. toukokuuta 1968. Asemaa käytti noin 500 000 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Aseman sisäänkäynti
Aseman nimikyltti
Yorktown

Yorktown tarkoittaa seuraavia asioita:
Yorktownin piiritys vuoden 1781 piiritys
Yorktownin piiritys (1862) vuoden 1862 piiritys
Yorktown-luokka (lentotukialus)
USS Yorktown (1839), 16-tykkinen sluuppi
USS Yorktown (PG-1), Yorktown-luokan tykkivene
USS Yorktown (CV-5), Yorktown-luokan lentotukialus
USS Yorktown (CV-10), Essex-luokan lentotukialus
USS Yorktown (CG-48), Ticonderoga-luokan ohjusristeilijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Yorktown”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Algirdas Šocikas

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Algirdas Šocikas (vasemmalla) maaottelussa Britanniaa vastaan. |  Algirdas Šocikas (vasemmalla) maaottelussa Britanniaa vastaan. |  Algirdas Šocikas (vasemmalla) maaottelussa Britanniaa vastaan. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten nyrkkeily
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Varsova 1953 | 81+ kg |  |
|  Kultaa | Länsi-Berliini 1955 | 81+ kg |  |
Algirdas Šocikas (aik. Algirdass Stasisovitsch Šocikas, ven. Альгирдас Стасисович Шоцикас, 14. toukokuuta 1928 Žalias Ostempas, Liettua – 21. marraskuuta 2012 Kaunas, Liettua) oli liettualainen, Neuvostoliittoa edustanut entinen nyrkkeilijä ja uransa jälkeen arvostettu nyrkkeilyvalmentaja.
Nyrkkeilyuran alku

Šocikas aloitti nyrkkeilyuransa sodan jälkeen 17-vuotiaana kotikaupungissaan Kaišiadoryssä. Vuonna 1947 hän voitti ensimmäisen kerran Liettuan raskaansarjan mestaruuden. Kaikkiaan hän voitti Liettuan mestaruuden vielä sen jälkeen viisi kertaa eli vuosina 1948, 1951, 1952, 1953 ja 1956.
Kohti neuvostonyrkkeilyn huippua

Vuonna 1949 Šocikas otteli ensimmäisen kerran Neuvostoliiton raskaansarjan mestaruudesta. Hän eteni aina loppuotteluun, jossa vastassa oli silloinen nelinkertainen maan mestari Nikolai Koroljov. Seuraavana vuonna Šocikas saavutti Varsovan kansainvälisen kovatasoisen turnauksen voiton ja sen jälkeen ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruutensa loppuotteluvastustajana Anatoli Perov. Vuonna 1951 Šocikas uusi Neuvostoliiton mestaruuden voitolla Korolojovista. Saman vuoden alussa hän oli kilpaillut Ruotsissa, jossa hän otteli kolme ottelua. Kaikista niistä tuli voitto. Viimeisimmässä ottelussa hän kohtasi Ruotsin nousevan tähden Ingemar Johanssonin. Ottelu päättyi Šocikasin pistevoittoon.
Kohti neuvostonyrkkeilyn huippua > Katkera tappio Helsingin olympialaisissa

Vuosi 1952 ja Helsingin olympialaiset olivat Neuvostoliiton ensiesiintyminen olympia-areenalla. Algirdas Šocikas uusi jälleen Neuvostoliiton mestaruuden loppuotteluvoitollaan Korolojovista ja valittiin näin Neuvostoliiton edustajaksi raskaaseen sarjaan. Ensimmäisessä ottelussa tuli voitto Puolan Antoni Goscianskista. Toisessa ottelussa tuli sitten iso pettymys, kun Etelä-Afrikan Andries Nieman tyrmäsi Šocikasin ensimmäisen erän alussa. Tilanteesta käytiin tiukkoja keskusteluja, tulisiko Nieman diskvalifioida johtuen tavasta, jolla hän ottelun aloituksen tervehdystilanteessa kävi Šocikasin kimppuun tyrmäten hänet. Kehätuomari ei tällöin puuttunut tilanteeseen, mutta myöhemmin kehätuomari pantiin syrjään tehtävästään Helsingin kisojen tuomaroinneissa. Näin olympiaedustus päättyi puolivälieriin. ,