stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elealaiset
Historia

Koulukunta sai nimensä Elean kaupungista, kreikkalaisesta siirtokunnasta etelä-Italiassa, josta sen keskeisimmät henkilöt, Parmenides ja Zenon Elealainen, olivat kotoisin. Joskus koulun perustajana on pidetty Ksenofanesta, ja vaikka hänen näkemystensä voidaan katsoa muodostaneen suuren osan myöhempää elealaista oppia, on kuitenkin todennäköisempää, että Parmenides oli koulun perustaja.
Ksenofanes teki ensimmäisen hyökkäyksen varhaista kreikkalaista mytologiaa vastaan 500-luvulla eaa., mukaan lukien Homeroksen ja Hesiodoksen runoissa esitetyt antropomorfiset jumaltarustot. Parmenideen johtamana tämä vapaan ajattelun henki levisi metafysiikkaan. Myöhemmin koulukunta hajosi, joko siksi että sen piirissä esitetyt spekulaatiot olivat liian loukkaavia aikakauden yleiselle ajattelulle, tai koska koulua johdettiin huonosti. Joka tapauksessa koulu turmeltui pelkäksi verbaalisten väittelyiden kerhoksi liikkeen mahdollisuudesta ja muista akateemisista metafyysisistä asioista. Koulukunnan parhaat ajatukset vaikuttivat platonistiseen metafysiikkaan.
Filosofia

Elealaiset hylkäsivät aistihavaintojen tieto-opillisen pätevyyden, ja ottivat sen sijaan totuuden kriteereiksi havainnollisuuden ja pakollisuuden matemaattiset standardit. Parmenides ja Melissos rakensivat argumenttinsa niiden kiistattoman pätevyyden pohjalle. Zenon puolestaan käytti paradokseissaan menetelmää nimeltä reductio ad absurdum, yrittäen näin tuhota toisten argumentit näyttämällä, että niiden premissit johtavat ristiriitaisuuksiin.
Elealaisten tärkeimmät opit kehittyivät vastaesityksiksi varhaisten esisokraattisten luonnonfilosofien kosmologisille maailmanselityksille, jotka pyrkivät selittämään kaiken olemassaolon jonkin perimmäisen alkuaineen, kuten veden tai ilman, avulla.
He vastustivat myös Herakleitoksen ajatusta siitä, että kaikki olemassaolo on yhtäjaksoista muutosta. Elealaisten mielestä todellinen selitys kaiken olemassaololle on "universaalin olemisen ykseyden" käsitteessä. Heidän oppijärjestelmänsä aistit eivät voi havaita tätä ykseyttä, koska niiden tuottamat havainnot ovat ristiriitaisia; voimme ohittaa nämä valheelliset havainnot ainoastaan ajatuksen avulla ja saavuttaa tietämisen tilan, perustavanlaatuisen tiedon siitä, että Kaikki on Yhtä. Näin ei voi myöskään olla luomista, koska olemassa oleva ei voi tulla ei-olevasta, koska mikään asia ei voi tulla mistään sellaisesta, joka on erilainen kuin se.
Elealaiset esittivät, että aiheesta syntyvät erimielisyydet johtuvat yleensä siitä, että osapuolet määrittelevät "olemisen" käsitteen eri tavalla. Sen voi ajatella tarkoittavan joko olemassaoloa sinällään, tai olla ainoastaan yhteenliittävä tekijä (kopula) subjektin ja predikaatin välillä.
Vaikka sekä myöhemmät esisokraatikot että Aristoteles hylkäsivät elealaisten ajatukset, heidän käyttämänsä argumentit otettiin kuitenkin vakavasti, ja heitä arvostetaan siitä, että heidän työnsä nosti aikakauden filosofisissa keskusteluissa (diskurssi) ja argumentoinnissa käytettyjä standardeja. Heidän vaikutuksensa oli myös pitkäkestoinen — tunnettu sofisti Gorgias käytti elealaisten argumentteja teoksissaan, ja Platon antoi heille tunnustusta mm. teoksissaan Parmenides ja Sofisti. Myös myöhempi antiikin filosofia lainasi paljon heidän käyttämiään menetelmiä ja periaatteita.
Filosofit

Parmenides (s. n. 510 eaa.)
Zenon Elealainen (n. 490-420 eaa.)
Melissos (s. n. 470 eaa.)
Ksenofanes (570-480 eaa.) – varsinkin aiemmin ajateltu läheiseksi koulukunnalle
Kirjallisuutta

Burnet, John: ”The Younger Eleatics”, Early Greek Philosophy.  London:  A. & C. Black Ltd, 1920.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Cherubin, Rose M.: Notes on the Eleatics (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Antiikin filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Esisokraattinen filosofia: Miletoslaiset · Pythagoralaiset · Efesoslaiset · Elealaiset · Pluralistit · Atomistit · Sofistit
Sokraattinen filosofia: Akatemialaiset · Peripateetikot · Kyynikot · Kyreneläiset · Megaralaiset · Dialektikot · Elisläiset
Hellenistinen filosofia: Epikurolaiset · Stoalaiset · Skeptikot · Uuspythagoralaiset · Uusplatonistit
Parmenides, elealaisen koulukunnan perustaja.
Zenon Elealainen, joka tunnetaan hänen nimeään kantavista Zenonin paradokseista.
Gessopalena

| Gessopalena |
| --- | --- |

Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Andrea Lannutti
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  31,47 km²
Väkiluku (31.12.2017):  1 360
 – Väestötiheys:  43 as./km²
Postinumero:  66010
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gessopalena on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 360 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 550 asukasta.
Dorothy Lamour

| Dorothy Lamour |
| --- | --- |
 Julkisuuskuva 1940-luvulta.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mary Leta Dorothy Slaton
Syntynyt: 10. joulukuuta 1914 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat
Kuollut: 22. syyskuuta 1996 (81 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä laulaja malli
Puoliso:  Herbie Kay (1935–1939) William Ross Howard III (1943–1978) kaksi lasta
Näyttelijä
Aktiivisena:  1933–1994
Aiheesta muualla
dorothylamour.com
IMDb 
Elonet
Dorothy Lamour (oik. Mary Leta Dorothy Slaton; 10. joulukuuta 1914 New Orleans, Louisiana – 22. syyskuuta 1996 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja malli. Hän on ehkä parhaiten muistettu seitsemästä Kaksi iloista merimiestä (Road to...) -komediaelokuvan sarjasta yhdessä Bing Crosbyn ja Bob Hopen kanssa. Elokuvat olivat sekoitus seikkailua, komediaa, romanssia ja musiikkia. Lamour oli myös toisen maailmansodan ajan tunnetuimpia pin-up-tyttöjä.
Jo Lamourin ensimmäinen elokuva Viidakkotyttö vuodelta 1936 teki hänestä tähden. Hänen rooliasunaan käyttämästään sarongista tuli tavaramerkki, joka antoi hänelle nimityksen ”Sarong Queen”.
Toiseksi viimeisen Road to -komedian, Kaksi iloista merimiestä Balissa jälkeen Lamourin elokuvaura himmeni, jolloin hän siirsi uransa painopisteen yöklubeille, teatteriin ja televisioon ja esiintyi elokuvissa enää vain harvoin.
1970-luvulla Lamour esiintyi yökerhoissa ja julkaisi omaelämäkertansa My Side of the Road. Hän esiintyi valkokankaalla viimeisen kerran vuonna 1987.
Lamour oli naimisissa kahdesti ja hänellä on toisesta avioliitostaan kaksi poikaa. Hän kuoli 81-vuotiaana kotonaan Los Angelesissa vuonna 1996.
Varhainen elämä

Mary Leta Dorothy Slaton syntyi New Orleansissa, Louisianassa tarjoilijoina työskenteleville Carmen Louise LaPortelle ja John Watson Slatonille. Lamourilla oli Louisianan ranskalaiset, espanjalaiset ja irlantilaiset sukujuuret. Hänen vanhempiensa avioliitto kesti vain muutaman vuoden, ja äiti avioitui uudestaan Clarence Lambourin kanssa, jonka sukunimen Dorothy myöhemmin muunsi taiteilijanimekseen. Myös tuo avioliitto päättyi eroon Dorothyn ollessa teini-ikäinen. Perheen taloudellinen tilanne oli niin huono, että Dorothy väärensi 15-vuotiaana nimensä asiakirjaan, joka salli hänen lopettaa koulunkäynnin. Myöhemmin hän kävi kuitenkin sihteerikoulua, mikä ei vaatinut high schoolin päästötodistusta.
Lamour osallistui ja voitti vuoden 1931 Miss New Orleans -kauneuskilpailun, jonka jälkeen hän muutti äitinsä kanssa Chicagoon. Siellä hän ansaitsi 17 dollaria viikossa hissinkuljettajana Marshall Fieldin tavaratalossa State Streetillä. Lamour osallistui myös kykykilpailuun Chicagossa. Tällöin orkesterinjohtaja Herbie Kay huomasi hänet ja palkkasi laulamaan orkesteriinsa, vaikka Lamourilla ei ollut laulajan koulutusta. Kaysta tuli myös Lamourin ensimmäinen aviopuoliso. Orkesterityö Kayn leivissä johti Lamourin vaudeville-esiintymisiin ja radiotöihin. Hän muutti Manhattanille, missä suosittu laulaja Rudy Vallée auttoi häntä saamaan työtä laulajana suositussa yökerhossa El Moroccossa. Vuonna 1935 Lamourilla oli oma viikoittainen 15-minuuttinen musiikkiohjelma NBC Radiossa. Hän myös lauloi muutamassa muussa radioshow'ssa.
Lamour työskenteli Fifth Avenuella kabareessa, missä hän tapasi Hollywood-studion johtajan Louis B. Mayerin. Mayer järjesti Lamourille koe-esiintymisen, minkä johdosta hän sai elokuvasopimuksen Paramount Picturesilta vuonna 1935. Lamour otti ranskan kielellä ”rakkautta” tarkoittavan taiteilijanimensä käyttöön isäpuolensa sukunimen Lambour mukaan ihailijoidensa kehotuksesta.
Ura

Vuonna 1936 Lamour muutti näyttelijänuran perässä Hollywoodiin. Hänen ensiesiintymisensä elokuvissa oli vuonna 1936 elokuvassa College Holiday, jossa hän oli mukana kreditoimattomana tanssijana. 
Siitä alkaen hän esiintyi säännöllisesti sopimusyhtiönsä Paramount Picturesin elokuvissa. Lamourin debyytti näyttelijänä oli Ulahin rooli elokuvassa Viidakkotyttö (The Jungle Princess, 1936). Jo tämä rooli nosti hänet tähteyteen. Hän käytti elokuvassa Edith Headin suunnittelemaa sarongia, mistä tuli hänen tavaramerkkinsä. Vaikka Lamour saavutti uransa alussa mainetta seksisymbolina ja musikaalien tähtenä, hän oli myös lahjakas komedia- ja draamanäyttelijä. Hän myös esitti lauluja useissa elokuvissaan. Lamour kuului Hollywoodin suosituimpien näyttelijöiden joukkoon vuodesta 1936 vuoteen 1952. Hän toimi lisäksi mainoskasvona  Chesterfield-savukemerkille.
Toisen maailmansodan aikana Lamour oli yksi suosituimpia pin-up-tyttöjä useiden muiden Hollywoodin naistähtien ohella. Hän markkinoi myös valtion sotaobligaatioita menestyksekkäästi.
Lamour esiintyi Road to... komediaelokuvasarjassa yhdessä Bing Crosbyn ja Bob Hopen kanssa 1940- ja 1950-luvuilla. Sarja oli hyvin suosittu ja tuottoisa 1940-luvulla. Lamourin tähtiaika päättyi sarjan toiseksi viimeiseen elokuvaan Kaksi iloista merimiestä Balissa vuonna 1952, minkä jälkeen hänen uransa kääntyi laskuun Hopen ja Crosbyn uran jatkuessa. Hän teki kuitenkin nopean näyttäytymisen cameo-roolissa sarjan viimeisessä elokuvassa Lentäjinä vastoin tahtoaan (Road to Hong Kong, 1961). Elokuvan naispääosaan palkattiin Joan Collins.
Valkokangasuransa päätyttyä Lamour työskenteli 1950-luvulta alkaen yökerhoesiintyjänä ja oli myöhemmin mukana myös mm. Hello, Dolly! -teatterikiertueella. Lamour julkaisi omaelämäkerran My Side of the Road vuonna 1980. Hän esiintyi 1980-luvulla teatterinäyttämöllä sekä vieraili televisiosarjoissa kuten Lemmenlaiva, Hart to Hart, Remington Steele ja Murhasta tuli totta. Vuonna 1987 hän teki viimeisen valkokangasroolinsa elokuvassa Creepshow 2, jossa hän näytteli George Kennedyn kanssa ryöstömurhan uhriksi joutuvaa iäkästä pariskuntaa. Lamour esiintyi julkisuudessa vielä eläkkeelläkin ja antoi haastatteluja lehdille ja televisioon.
Yksityiselämä

Lamour avioitui ensimmäisen kerran Herbie Kayn kanssa, jonka johtamassa orkesterissa hän lauloi ennen näyttelijänuraansa. He menivät naimisiin vuonna 1935 ja erosivat neljän aviovuoden jälkeen 1939.
Uransa alkuaikoina Lamour tapasi FBI:n johtajan J. Edgar Hooverin. He pysyivät ystävinä Hooverin kuolemaan asti, eikä Lamour myöhemmin kiistänyt heillä olleen myös suhde hänen erottuaan Kaysta.
Lamourin toinen aviomies oli entinen ilmavoimien kapteeni ja mainosvastaava William Ross Howard III. He avioituivat Beverly Hillsissä huhtikuussa 1943 ja liitto kesti Howardin kuolemaan vuonna 1978 saakka. Parille syntyi kaksi poikaa, John Ridgely (1946) ja Richard Thomson Howard (1949).
Lamour asui aviomiehensä kanssa Baltimoressa 1960- ja 70-luvuilla. Hän omisti myös talon Kalifornian Palm Springsissä.
Lamour kuoli sydänkohtaukseen kotonaan North Hollywoodissa, Kaliforniassa 81-vuotiaana. Hänet haudattiin Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle Hollywood Hillsiin katolisessa hautajaisseremoniassa. Lamourilla on elokuvaurastaan tähti Hollywood Walk of Famella osoittessa 6332 Hollywood Blvd.
Valikoitu filmografia > Elokuvat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1936 | Viidakkotyttö | The Jungle Princess | Ulah |
| 1937 | Kultainen unelma | High, Wide and Handsome | Molly Fuller |
| 1937 | Hirmumyrsy | The Hurricane | Marama |
| 1938 | Vaarallisilla vesillä | Spawn of the North | Nicky Duval |
| 1939 | Vaarallisia rajoja | Disputed Passage | Audrey Hilton |
| 1939 | Man About Town | Man About Town | Diana Wilson |
| 1939 | Joen kuningatar | St. Louis Blues | Norma Malone |
| 1940 | Kaksi iloista merimiestä | Road to Singapore | Mima |
| 1941 | 2 iloista merimiestä Afrikassa | Road to Zanzibar | Donna Latour |
| 1942 | Viidakkotytön paluu | Beyond the Blue Horizon | Tama |
| 1942 | Kaksi iloista merimiestä Marokossa | Road to Morocco | Prinsessa Shalmar |
| 1942 | Me vakoilijat | They Got Me Covered | Christina Hill |
| 1943 | Dixie | Dixie | Millie Cook |
| 1945 | Naamiaiset Meksikossa | Masquerade in Mexico | Angel O'Reilly |
| 1945 | Toisen miehen vaimo | A Medal for Benny | Lolita Sierra |
| 1946 | 2 iloista merimiestä Alaskassa | Road to Utopia | Sal Van Hoyden |
| 1947 | Meidän iloinen joukkomme | On Our Merry Way | Gloria Manners |
| 1948 | 2 iloista merimiestä Riossa | Road to Rio | Lucia Maria de Andrade |
| 1949 | The Lucky Stiff | The Lucky Stiff | Anna Marie St. Claire |
| 1952 | Suuri maailmansirkus | The Greatest Show on Earth | Phyllis |
| 1952 | Kaksi iloista merimiestä Balissa | Road to Bali | Prinsessa Lala |
| 1961 | Lentäjinä vastoin tahtoaan | The Road to Hong Kong | itsenään (cameo) |
| 1987 | Creepshow 2 | Creepshow 2 | Martha Spruce |
Valikoitu filmografia > Televisio

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Huomioita |
| 1955 | Damon Runyon Theater | Damon Runyon Theater | Sally Bracken | Jakso: "The Mink Doll" |
| 1967 | Minä vakooja | I Spy | Halima | Jakso: "The Honorable Assassins" |
| 1969 | The Name of the Game | The Name of the Game | Stella Fisher | Jakso: "Chains of Command" |
| 1970 | Love, American Style | Love, American Style | Hollyn äiti | Jakso: "Love and the Pick-Up" |
| 1971 | Marcus Welby, M.D. | Marcus Welby, M.D. | Mary DeSocio | Jakso: "Echos from Another World" |
| 1976 | Death at Love House | Death at Love House | Denise Christian | Televisioelokuva |
| 1980 | Lemmenlaiva | The Love Boat | Lil Braddock | Jakso: "That's My Dad / The Captain's Bird / Captive Audience" |
| 1984 | Hart to Hart | Hart to Hart | Katherine Prince | Jakso: "Max's Waltz" |
| 1984 | Remington Steele | Remington Steele | Dorothy Lamour | Jakso: "Cast in Steele" |
| 1986 | Aika velikultia | Crazy Like a Fox | Rosie | Jakso: "Rosie" |
| 1987 | Murhasta tuli totta | Murder, She Wrote | rouva Ellis | Jakso: "Kummituksia ja verovilppiä" ("No Accounting for Murder") |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
TCM: elämäkerta[vanhentunut linkki]
Post-Blitz Clydebank — a documentary about Clydebank, Scotland from 1947 to 1952, featuring Dorothy Lamour
Dorothy Lamourin valokuvia
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dorothy Lamour
Dorothy Lamour ja Bing Crosby elokuvassa Kaksi iloista merimiestä Balissa (1952)
Lamour Hirmumyrskyn trailerissa (1937)
Dorothy Lamour elokuvassa Kaksi iloista merimiestä Balissa (1952)
Käännös suomeksi
Georg Rosenius

Georg Jakob Rosenius (1. tammikuuta 1841 Viipuri – 10. kesäkuuta 1889 Vicenza, Italia) oli suomalainen pankinjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies.
Roseniuksen vanhemmat olivat kauppaneuvos Carl Henrik Rosenius ja Anna Schröder ja puoliso vuodesta 1873 Alma Franciska Holstius. Kauppaneuvos, valtiopäivämies Carl Rosenius oli hänen veljensä. Georg Rosenius tuli ylioppilaaksi 1857 ja valmistui filosofian maisteriksi 1864 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1868. Hän oli koulutoimen ylihallituksen sihteeri 1869–1872 ja Pohjoismaiden Osakepankin johtokunnan jäsen 1873–1889 ja samalla pankin Viipurin konttorin johtaja. Hän oli myös Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1879–1889. Rosenius oli   porvarissäädyssä Viipurin edustaja valtiopäivillä  1885.
Givet

Givet
Givet on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 7 372 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Givetin pinta-ala on 18 neliökilometriä.
Formula 3 Brazil Open

| Formula 3 Brazil Open |
| --- | --- |
Ensimmäinen kausi:  2010
Rengasvalmistaja(t):  P Pirelli
Kuljettajien mestari:   Felipe Guimarães
Valmistajien mestari:   Hitech Racing
Formula 3 Brazil Open on Brasiliassa ajettava autourheilukilpailu, joka järjestetään tammikuussa. Kilpailuviikonloppuna ajetaan neljä kilpailua, joista kolme ensimmäistä kilpailua määräävät lähtöjärjestyksen viimeiseen kilpailuun ja viimeisen kilpailun voittaja julistetaan mestariksi. Kilpailu on järjestetty vuodesta 2010 alkaen São Paulossa Interlagosin radalla. Kilpailussa ajetaan Dallaran valmistamilla autoilla ja Bertan moottoreilla. Renkaat toimittaa Pirelli. Kilpailun ovat voittaneet William Buller vuonna 2010, Lucas Foresti kahdesti vuosina 2011 ja 2012 ja Felipe Guimarães vuosina 2013 ja 2014.
Voittajat

| Kausi | Voittaja | Talli |
| --- | --- | --- |
| 2010 |  William Buller | Hitech Racing Brazil |
| 2011 |  Lucas Foresti | Cesário Fórmula |
| 2012 |  Lucas Foresti | Cesário Fórmula |
| 2013 |  Felipe Guimarães | Hitech Racing |
| 2014 |  Felipe Guimarães | Hitech Racing |
Aiheesta muualla

Official website of the Formula 3 Brazil Open
Givi Kartozia

Givi Aleksandres dze Kartozia (georg. გივი კარტოზია, 29. maaliskuuta 1929 – 3. huhtikuuta 1998) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
79 kilogramman painoluokassa paininut georgialainen Kartozia voitti urallaan kolme maailmanmestaruutta: 1953 Napolissa, 1955 Karlsruhessa ja 1958 Budapestissa. Olympiakultaa hän voitti 1956 Melbournesta. Vielä neljä vuotta myöhemmin Rooman olympialaisissa Kartozia sijoittui pronssille painoluokassa 87 kilogrammaa. Vapaapainissa Kartozia sijoittui parhaimmillaan MM-kilpailuissa viidenneksi 1954 Tokiossa (79 kg). Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti vuosina 1952–1955.
Seuratasolla Kartozia edusti Iskra Tbilisiä, 1950–1954 Bolševikia ja 1955 eteenpäin Tbilisin Burevestinkia. Vuonna 1963 hän valmistui Tbilisin valtionyliopistosta. Koulutukseltaan hän oli opettaja ja ekonomisti.
Gaoussou Koné

| Mitalit> Maa:   Norsunluurannikko.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Norsunluurannikko.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Norsunluurannikko.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Maa:   Norsunluurannikko> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1967 | 100 m |  |
Gaoussou Koné (s. 28. huhtikuuta 1944) on norsunluurannikkolainen pikajuoksija, joka kilpaili 1960- ja 1970-luvun alussa.
Parhaita saavutuksia oli eteneminen Tokion vuoden 1964 olympialaisten loppukilpailupaikka ja vuoden 1965 Afrikan 100 ja 200 metrien mestrauudet sekä vuoden 1967 Kesäuniversiadien 100 metrin mestaruus.
Gaoussou Koné nousi suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1963 päästessään ranskankielisen Afrikan mestaruuskilpailujen finaalin, jotka järjestettiin Dakarissa. Seuraavan vuoden Tokion olympialaisissa hän eteni jälleen finaaliin maailman sen hetken parhaiden joukossa. Lopullinen sijoitus oli kuudes ajalla 10,4 Yhdysvaltain Bob Hayesin voittaessa ajalla 10,0. Hänen menestyksensä jatkui seuraavana vuonna, jolloin hän vei niin 100 kuin 200 metrin mestaruudet Afrikan mestaruuskilpailuissa Brazzavillessä. Näihin aikoihin eli vuosina 1965 ja 1966 Koné oli Afrikan paras 100 metrin juoksija aikojen ollessa useissa kilpailuissa 10,2-10,3. Vuoden 1967 Tokion kesäuniversiadeissa Koné otti myös mestaruuden ajalla 10,4 voittaen Yhdysvaltain Tommie Smithin kymmenyksellä. Sen jälkeen Konéen huippumenestys alkoi hiipua. Hän oli mukana vuoden 1968 Meksikon olympialaisissa, mutta putosi niukasti finaalista vain yhdellä sadasosalla jan ollessa 10,27. Samoin kävi 4 x 100 metrin viestijoukkueella, jonka jäsenenä Koné ankkuroi välieriin. Munchenin olympialaisissa 1972 Koné oli myös mukana, mutta osallistui vain 4 x 100 metrin maansa viestijoukkueeseen, joka putosi jo alkuerissä.
Kuva Tokion 1964 olympialaisten miesten 100 metrin juoksun loppumetreiltä Yhdysvaltain Bob Hayesin voittaessa. Gaoussou Koné kuvassa keskellä kilpailunumerolla 366.
Gaoussou Koné oli tunnettu Suomessa, sillä hän kilpaili mm. vuosien 1965, 1967 ja 1969 Maailmankisoissa Helsingissä menestyksekkäästi.
Parhaat tulokset

100 metriä: 10,21, 15. lokakuuta 1967, Meksiko City
200 m: 21,1, 1965
Gap (yritys)

| Gap Inc>  |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  NYSE: GPS
ISIN:  US3647601083
Perustettu:  1969
Perustaja:  Donald ja Doris F. Fisher
Toimitusjohtaja:  Sonia Syngal
Puheenjohtaja:  Bob L. Martin
Kotipaikka:  San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen (47 maata)
Toimiala:  vähittäiskauppa, tekstiiliteollisuus
Liikevaihto:  16 miljardia USD (2013)
Henkilöstö:  136 000
Tytäryhtiöt:  Banana Republic Old Navy Piperlime Athleta Intermix
Kotisivu:  gap.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gap Inc. on yhdysvaltalainen vaatealan yritys, jolla on 3 400 liikettä 47 maassa. Yritys työllistää noin 136 000 ihmistä.
Yrityksen vaatemerkkejä ja kauppaketjuja ovat Gap, Banana Republic, Old Navy, Piperlime, Athleta ja Intermix.
Gapin perustivat vuonna 1969 Donald ja Doris F. Fisher. Se oli aiemmin maailman suurin vaatteiden vähittäismyyjä, kunnes espanjalainen Inditex Zara-ketjuineen ohitti sen toimipisteiden määrällä laskien. Gap on Yhdysvaltain suurin erikoisliikeketju.
Gap Inc. on listattu New Yorkin pörssiin, mutta Fisherin perhe omistaa yhä osakkeista huomattavan määrän. Perustaja Donald Fisher toimi hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2004 ja jäsenenä kuolemaansa vuoteen 2009 saakka. Gapin hallituksessa istuvat myös hänen leskensä Doris ja heidän poikansa Robert J. Fisher.
Gap perustettiin nuorison vaateliikkeeksi, ja sen nimi otettiin 1960-luvun lopun suositusta käsitteestä ”sukupolvien välinen kuilu” (engl. the generation gap). Donald ja Doris Fisher avasivat ensimmäisen Gap-liikkeen San Franciscon Ocean Avenuella elokuussa 1969. He myivät siellä Levi’s-farkkumerkin vaatteita ja LP-levyjä. Toinen liike perustettiin vuonna 1970 San Josen kaupunkiin ja neljän hengen pääkonttori Burlingameen. Vuonna 1973 Gapilla oli jo 25 toimipistettä, joista yksi Yhdysvaltain itärannikolla Echelon-ostoskeskuksessa New Jerseyssä. Vuonna 1974 Gap aloitti vaatemarkkinoinnin omalla tuotemerkillään, josta se on sittemmin tullut tunnetuksi. Se on myös ostanut itselleen muita vaatemerkkejä.
Vuonna 1983 Gap osti itselleen safarihenkisiä vapaa-ajanvaatteita markkinoineen Banana Republicin. Perheille ja nuorille suunnattu Old Navy -tuotesarja lanseerattiin vuonna 1994 ja aikuisten naisten Forth & Towne -ketju vuonna 2005. Sen 19 liikettä kuitenkin lakkautettiin jo puolentoista vuoden jälkeen helmikuussa 2007. Viides brändi, verkkokauppa Piperlime, aloitettiin vuonna 2006. Saksasta Gap joutui vetäytymään vuonna 2004 ja myymään liikkeet pahimmalle kilpailijalleen H&M:lle. Vuonna 2009 ostettiin naisten urheiluvaatemerkki Athleta. Monimerkkiketju Intermixin Gap osti vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gap (yritys) Wikimedia Commonsissa
Full House (eteläkorealainen televisiosarja)

| Full House> 풀하우스 |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Song Hye-kyo  Rain  Han Eun-jung  Kim Sung-soo 
Alkuperämaa:   Korean tasavalta
Alkuperäiskieli:  korea
Verkko:   KBS2
Esitetty:  14. heinäkuuta 2004 – 2. syyskuuta 2004
Jaksoja:  16
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Kim Jong-hak Productions
Aiheesta muualla
IMDb 
Full House (hangul: 풀하우스; uudistettu latinisaatio: Pul-hauseu) on televisioyhtiö KBS2:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Song Hye-kyo, Rain, Han Eun-jung ja Kim Sung-soo.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Song Hye-kyo  | … |  Han Ji-eun   |
|  Rain  | … |  Lee Young-jae   |
|  Han Eun-jung  | … |  Kang Hye-won   |
|  Kim Sung-soo  | … |  Yoo Min-hyuk   |
Aiheesta muualla

Full House Internet Movie Databasessa (englanniksi)