stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taistelupeli
Pelaaminen

Tyypillinen lähtöasetelma taistelupeleissä on jonkinlainen turnaus, johon osallistuu taistelijoita ympäri maailmaa useista eri taistelulajeista. Pelattavat hahmot ovat yleisesti vahvuudeltaan samalla tasolla toisiinsa nähden, ja tasapainoista hahmokaartia pidetäänkin yleensä yhtenä onnistuneen taistelupelin kriteereistä. Useimmiten ottelut jaetaan eriin, joita täytyy voittaa ennalta määrätty määrä voitaakseen. Taisteluissa yleensä tavoitteena on kuluttaa vastustajan energiamittari nollaan erilaisilla hyökkäyksillä. Erissä voi olla myös aikarajoituksia, ja ajan loppuessa enemmän elinvoimaa omaava taistelija julistetaan voittajaksi. Yksinpelin lopussa saattaa olla vastassa jonkinlainen pomohahmo, joka voi olla vahvempi kuin muut pelin hahmot, eikä välttämättä ole pelaajan valittavissa.
Erityisesti vanhemmissa ja myös joissain uudemmissa taistelupeleissä oli yleistä että kaikki pelattavat hahmot eivät ole käytössä alusta alkaen, vaan ne täytyy avata pelaamalla yksinpelimuotoja. Nykyään internet-moninpelien yleistyessä useammat sarjat ovat päättäneet laittaa kaikki hahmot käyttöön alusta alkaen. Poikkeuksen tekevät hahmot, jotka voi avata ja ladata vain lisämaksua vastaan.
Pelaaminen > Kombot

Tappelupeleissä voi tehdä näppäilysarjoja (esim. X+⬅️+Y), joilla voi mätkiä pitkän aikaa ilman, että vastustaja pystyy tekemään tälle mitään. Näitä kutsutaan komboiksi, englannin sanasta combo eli combination, siis yhdistelmä. Kombo suoritetaan lyhyen aikaikkunan sisään, jona aikana vastustaja ei yleensä pysty tekemään mitään. Joissain peleissä, kuten Mortal Kombat Vs. DC Universe, on tosin rajattu määrä Combo Breakereitä, joilla voi keskeyttää toisen potentiaalisesti tuhoisan kombon heti kättelyssä.
Tappelupelisarjoja

BlazBlue
Bloody Roar
Capcom VS -sarja, sisältäen muun muassa Marvel VS Capcom -pelit
Dead or Alive
Dragon Ball -sarjaan perustuvat taistelupelit, kuten Dragon Ball Z: Budokai -sarja
Final Fight
Guilty Gear
Killer Instinct
The King of Fighters
Mortal Kombat
Soul Calibur -sarja (sisältää Soul Blade ja Soul Calibur -pelit)
Street Fighter
Super Smash Bros.
Tekken
Virtua Fighter
MultiVersus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taistelupeli Wikimedia Commonsissa
Videopelilajityypit
| --- | --- |
Toimintapeli:   Ammuntapeli ensimmäinen persoona  kolmas persoona  Shoot ’em up  Taktinen ammuntapeli  Valopistoolipeli  Beat ’em up  Taistelupeli 
Seikkailupeli:   Graafinen seikkailupeli  Tekstiseikkailupeli  Visual novel 
Toimintaseikkailupeli:   Hiiviskelypeli  Selviytymispeli  Selviytymiskauhupeli  Tasohyppely 
Tietokoneroolipeli:   Internet-roolipeli  Massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli  MUD  Roguelike  Taktinen roolipeli  Toimintaroolipeli 
Strategiapeli:   Valtiosimulaattori  Tykkipeli  Reaaliaikainen strategiapeli Tornipuolustuspeli  Reaaliaikainen taktiikkapeli  Vuoropohjainen strategiapeli  Vuoropohjainen taktiikkapeli 
Simulaatiopeli:   Kaupunginrakennussimulaattori  Liike-elämäsimulaattori  Rakentamissimulaattori  Sosiaalinen simulaatiopeli  Treffisimulaattori  Virtuaalinen eläintenhoito 
Kulkuneuvosimulaattori:   Ajopeli  Ajosimulaattori  Avaruuslentosimulaattori  Junasimulaattori  Lentopeli  Lentosimulaattori  Sukellusvenesimulaattori 
Muut lajityypit:   Hyötypeli  Managerointipeli  Musiikkipeli Rytmipeli  Oppimispeli  Partypeli  Pulmapeli  Urheilupeli
Thomas Fanara

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Thomas Fanara |  Thomas Fanara |  Thomas Fanara |  |
Maa:   Ranska
Miesten alppihiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Garmisch-Partenkirchen 2011 | joukkuekilpailu |  |
Thomas Fanara (s. 24. huhtikuuta 1981 Annecy) on ranskalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Fanaran ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Adelbodenin suurpujottelussa 11. tammikuuta 2005. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti Kranjska Goran suurpujottelussa helmikuussa 2005 oltuaan lopputuloksissa 23:s. Fanara on sijoittunut suurpujottelun maailmancupkilpailuissa palkintokorokkeelle kaikkiaan kaksitoista kertaa. Hän voitti Sankt Moritzissa maaliskuussa 2016, oli toinen Val d'Isèressa joulukuussa 2013, Adelbodenissa tammikuussa 2014, Söldenissä lokakuussa 2015 ja Alta Badiassa joulukuussa 2018 sekä kolmas Alta Badiassa joulukuussa 2010, 2012 ja 2014, Adelbodenissa tammikuussa 2011 ja 2019, Kranjska Gorassa ja Meribelissä maaliskuussa 2015, Hinterstoderissa helmikuussa 2016 sekä Banskossa helmikuussa 2019. Suurpujottelucupin kokonaispisteissä hän oli neljäs kaudella 2013–2014 sekä viides kausilla 2012–2013 ja 2014–2015.
Åren MM-kisoissa 2007 Fanara sijoittui suurpujottelussa sijalle 16. Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja oli suurpujottelussa kuudes. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa yhdeksänneksi ja Pyeongchangin olympialaisissa 2018 viidenneksi.
Fanara lopetti uransa alppihiihtäjänä keväällä 2019.
Aiheesta muualla

Thomas Fanaran kotisivut
Hurrikaani Dennis

| Dennis |
| --- | --- |
 Satelliittikuva 7.7. 2005 15:50 UTC
Nimettiin::  5.7.2005
Rantautui::  8.7.2005 Kuubaan
Laantui::  13.7.2005
Alin paine::  930 hPa
Kovin tuuli::  67 m/s
Kuolleita::  42 +  47
Tuhot::  4 miljardia USD
 >Denniksen reitti kulki Jamaika, Haitin ja Kuuban yli Floridaan  Reittikartan pallot on väritetty Saffirin–Simpsonin asteikon mukaan. 012345
Aiheesta muualla
  Hurrikaani Dennis Commonsissa 
Hurrikaani Dennis oli Atlantin hurrikaani, joka raivosi 4.–13. heinäkuuta 2005. Dennis iski Kuubaan 4. luokan hurrikaanina Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla ja Yhdysvaltojen Floridan osavaltion luoteisrannikolle 10. heinäkuuta 3. luokan hurrikaanina.
Dennisistä tuli voimakkain hurrikaani, joka on syntynyt ennen elokuuta. Se aiheutti ainakin 71 ihmisen kuoleman Karibialla ja Yhdysvalloissa sekä 5–9 miljardin dollarin aineelliset vahingot, joista noin puolet Karibialla. Tuhot Yhdysvalloissa jäivät oletettua pienemmiksi Dennisin pienen koon ja myrskyn nopean liikkeen vuoksi.
Myrskyn vaiheet

Hurrikaani Dennis alkoi trooppisesta matalapaineesta Karibianmerellä 4. heinäkuuta, ja siitä tuli trooppinen myrsky Dennis seuraavana päivänä. Myrsky alkoi liikkua nopeasti kohti länsiluodetta.
Dennis saavutti hurrikaanin voiman 6. heinäkuuta lähestyessään Haitin saaren etelärannikkoa. Seuraavana päivänä se vahvistui nopeasti ja saavutti suuren hurrikaanin ja 4. luokan voiman, mikä teki siitä aikaisimman hurrikaanin, joka on saavuttanut vastaavan voiman. Dennis alkoi liikkua hieman pohjoisempaan, ja se saavutti Jamaikan ja Haitin välimaaston 7. heinäkuuta. Lähestyessään Kuuban rannikkoa Dennis voimistui lähelle 5. luokkaa tuulten puhaltaessa 67 m/s (241 km/h) ja iski samalla saaren etelärannikolle 8. heinäkuuta.
Saaren ylitettyään Dennis heikkeni 1. luokan hurrikaaniksi, mutta konvektion alettua uudelleen se voimistui jälleen 4. luokan hurrikaaniksi 10. heinäkuuta liikkuessaan kohti pohjoisluodetta ja Floridan luoteisrannikkoa. Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus arvioi sen iskevän samalla voimalla maihin, mutta kuten aluetta vajaa vuosi aikaisemmin ravistellut hurrikaani Ivan, myös Dennis heikkeni lähestyessään rannikkoa ja iski lopulta 3. luokan hurrikaanina lähellä Pensacolan kaupunkia.
Rantautumisen jälkeen Dennis jatkoi liikettään pohjoisluoteeseen ja liikkui Floridan poikki Alabamaan, missä se heikkeni hirmumyrskystä trooppiseksi myrskyksi. Mississippin itäosassa se kääntyi pohjoiseen ja jatkoi Ohion laaksoon, missä se heikkeni tavalliseksi matalapaineeksi 13. heinäkuuta.
Vaikutukset

Epävarmuus Dennisin ympärillä ja aiemmin Yhdysvaltojen etelärannikolle iskenyt trooppinen myrsky Cindy saivat öljyn hinnan nousemaan ennätyksellisen korkeaksi, 61,50 dollariin tynnyriltä, 7. heinäkuuta. 8. heinäkuuta hinta kuitenkin laski alle 60 dollariin.
Vakuutusyhtiöt arvioivat 11. heinäkuuta Dennisin aiheuttaneen 3–5 miljardin dollarin vahingot vakuutetulle pääomalle. Lopullinen vahinko lienee ollut 5–9 miljardin dollarin välimaastossa, koska vakuutettu vahinko on yleensä puolet koko vahingosta.
Vaikutukset > Karibia

Haitissa 44 ihmisen kerrottiin kuolleen, mukaan lukien sillan romahduksen yhteydessä kuolleet 16 ihmistä. Lisäksi runsaat sata ihmistä oli kateissa.
Kuubassa Dennis surmasi 16 ihmistä ja aiheutti 1,4 miljardin dollarin vahingot vahingoittaessaan asuinrakennuksia ja kaataessaan puita sekä sähkölinjoja. Cienfuegosin provinssissa raportoitiin 67 m/s (239 km/h) tuulenpuuskia.
Vaikutukset > Yhdysvallat

Dennis katkaisi sähköt yhteensä 680 000 taloudelta neljässä eteläisessä osavaltiossa. Se ei aiheuttanut suurta vahinkoa rakennuksille, mutta vakuutetun pääoman vahinkojen arvioitiin olevan 1,25–2,5 miljardia dollaria ja kokonaisvahingon arvioitiin nousevan 2–5 miljardiin.
Dennis iski lähelle samaa aluetta, jonne hurrikaani Ivan oli iskenyt 10 kuukautta aiemmin, mutta se ei aiheuttanut yhtä paljon vahinkoa, koska se oli pienempi ja liikkui nopeammin. Kuitenkin ainakin kymmenen ihmisen arvellaan kuolleen Dennisin vaikutuksesta.
Hurrikaani Dennisin aiheuttamia tuhoja Navarre Beachissä Floridassa
Thomas F. Wilson

Thomas F. Wilson vuonna 2011.
Thomas Francis Wilson, Jr. (s. 15. huhtikuuta 1959 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Biff Tannenin sekä hänen lapsenlapsensa ja isoisoisänsä rooleista Paluu tulevaisuuteen -elokuvissa.
Wilson on tehnyt myös monia sivurooleja televisiosarjoissa, esimerkiksi Housen jaksossa ”Whatever It Takes”, sekä muutamia äänirooleja animaatioihin.
Valikoitu filmografia

Paluu tulevaisuuteen (1985) Biff Tannen
Paluu tulevaisuuteen II (1989) Biff Tannen ja Griff Tannen
Paluu tulevaisuuteen III (1990) Biff Tannen ja Buford Tannen
Batman (1993) Tony Zucco
Hurja kesäleiri (1994)
Gargoyles (1995) luutnantti Matt Bluestone
Andersonville (1996)
Pahuksen katti (1997)
Freaks and Geeks (1999–2000)
Paavo Pesusieni – elokuva (2004) (joitain sivurooleja)
Zoey 101 (2005) valmentaja Phelps
Hämmästyttävä Hämähäkkimies (2008) Stan Carter
Back to the Future: The Game (2015, uudelleenjulkaisu) Biff Tannen
Hugo Gstrein

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Itävalta> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Innsbruck 1933 | 4 × 10 km viesti |  |
Hugo Gstrein oli itävaltalainen hiihtäjä, joka kilpaili 1930-luvulla. Hän voitti pronssia 4 kertaa 10 kilometrin viestistä MM-kisoissa 1933.
Terijoen Kiisto

Terijoen Kiisto oli terijokelainen urheilun yleisseura, joka perustettiin 24.11.1925 (rekisteröity 10.12.1926) nimellä Terijoen Painiseura. Painiseura järjesti kansallisia kilpailuja. Vähitellen seuran ohjelmaan otettiin muitakin lajeja ja 1929 seuran nimeksi muutettiin Terijoen Kiisto, jolla nimellä seura rekisteröitiin 4.12.1937. Vuonna 1920 perustettu Terijoen Urheilijat sulautui Kiistoon virallisesti vuonna 1936, kuten myös Terijoen Rajamaila. Vuonna 1934 perustettu Terijoen Urheiluveikot liittyi niin ikään Kiistoon vuonna 1938.
Rajakomendantti Ilo E. Schroeder (Syväri) oli mukana seuran johdossa perustamisesta lähtien vuoteen 1934. Voimistelunopettaja Schroeder oli ollut Tukholman olympiakisoissa Suomen voimistelujoukkueen toisena johtajana.
1930-luvulla Kiistosta kehittyi yksi maan parhaita yleisurheiluseuroja. Vuosina 1934-1937 Kiistoa edustanut Vilho Hänninen oli maan parhaita vauhdittomien hyppääjiä ja kiekonheittäjiä ja Tauno Peussa voitti 800 metrin Suomen mestaruuden 1937.
Pesäpallossa Kiisto selvisi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, Välisarjaan 1938, jossa pelasi myös seuraavan kauden sijoittuen lohkonsa kolmanneksi Jyväskylän Kirin ja Kouvolan Pallonlyöjien jälkeen. Lisäksi Kiiston ohjelmaan kuului ainakin hiihto, nyrkkeily ja suunnistus.
Monet terijokelaiset yhdistykset evakuoituivat Järvenpäähän talvisodan seurauksena ja jatkoivat toimintaansa siellä, mm. Martat ja Sos.-dem. Työväenyhdistys. Joidenkin lähteiden mukaan myös Kiisto.
Aiheesta muualla

Pitäjäliite
Tiemestari

Tiemestari on kunnan liikenneväylien kunnossapitoyksikön esimiehenä toimiva viranhaltija. Aiemmin tiemestari oli valtionhallinnon virkamies, joka johti toimialueensa teiden kunnossapitotöitä.
Tiemestari 1960-luvulla

Tiemestari oli 1960-luvulla tie- ja vesirakennushallituksen alainen virkamies, joka huolehti toimialueensa eli tiepiirin maanteiden ja paikallisteiden kunnossapidon johtamisesta. Suomessa oli 1965 yhteensä 175 tiepiiriä, jotka olivat vanhemman tai nuoremman tiemestari hoidossa. Lisäksi 16 tiepiirissä oli ylimääräinen tiemestari. Jokaisessa tie- ja vesirakennuspiirissä toimi ylitiemestari, joka työskenteli kunnossapitopäällikkönä toimivan insinöörin alaisuudessa. Suomessa oli 1965 kaikkiaan 13 tie- ja vesirakennuspiiriä, joiden päällikkönä oli piiri-insinööri. Tiemestarin tehtävät oli lueteltu tie- ja vesirakennushallituksen 1948 julkistamassa tiemestarin ohjesäännössä. Koulutukseltaan tiemestarit olivat tavallisesti teknillisen koulun tienrakennuksen opintosuunnan suorittaneita rakennusmestareita.
Isku selkään

| Isku selkään> Straight Time |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ulu Grosbard
Käsikirjoittaja:   Alvin Sargent  Edward Bunker  Jeffrey Boam 
Perustuu:  Edward Bunkerin romaaniin No Beast So Fierce
Tuottaja:   Stanley Beck  Tim Zinnemann 
Säveltäjä:  David Shire
Kuvaaja:  Owen Roizman
Leikkaaja:   Sam O'Steen  Randy Roberts 
Lavastaja:  Dick Lawrence
Pääosat:  Dustin Hoffman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   SweetWall Productions  First Artists  Warner Bros. 
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  1978, Suomessa 1979
Kesto:  115 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isku selkään (Straight Time) on Ulu Grosbardin ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1978. Edward Bunkerin romaaniin Julmin peto (No Beast So Fierce, 1973) perustuva tarina kertoo kuvaa Max Dembon (Dustin Hoffman) ehdonalaista vankeutta, romanssia ja jalokiviryöstöä.
Pääosanäyttelijä Dustin Hoffman on ohjannut osan elokuvan kohtauksista, mutta hän ei pitänyt kaksoisroolistaan vaan ohjaajaksi otettiin Ulu Grosbard. Hoffman pitää kuitenkin Iskua selkään yhtenä parhaista elokuvistaan. Hän palasi ohjaajan tehtävään vasta yli 30 vuotta myöhemmin elokuvassa Kvartetti (2012).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dustin Hoffman  | … |  Max Bembo   |
|  Theresa Russell  | … |  Jenny Mercer   |
|  Harry Dean Stanton  | … |  Jerry Chue   |
|  Gary Busey  | … |  Will Darin   |
|  M. Emmet Walsh  | … |  Earl Frank   |
|  Kathy Bates  | … |  Selma Darin   |
Vastaanotto

Elitisti-elokuvasivuston Lasse Tapionsalon mielestä Isku selkään vahvistaa entuudestaan käsitystä 1970-luvusta yhtenä amerikkalaiselokuvan luovimmista kausista: ”Vanhan pöhöttyneen järjestelmän murruttua tuoreet tekijät pääsivät virkistämään kankaita elämän makuisilla tarinoillaan, joista tämä pieni helmi on vahva näyte.” Helsingin Sanomien Helena Ylänen piti elokuvaa sensitiivisenä ja kelvollisena kuvauksena vankilasta vapautuvasta murtomiehestä, mutta näki siinä pientä teennäisyyttä ja harmitteli elokuvan loppuratkaisussa ilmenevää näkökulman kaventumista: Dustin Hoffmanin esittämällä päähenkilöllä ei olekaan niin avoimia mahdollisuuksia kuin katsojalle on tarinan kuluessa uskoteltu.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Terttu Aarnivala

| Terttu Aarnivala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Terttu Tellervo Aarnivala
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1931 Lappee, Suomi
Kuollut: 18. syyskuuta 2020 (89 vuotta) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  172 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1950–1957:  Tampereen Pyrintö
Maajoukkueet
1955–1958:   Suomi
Ottelut (pisteet):  22 (60)
Valmennusura
1958:  Tampereen Pyrintö
Aiheesta muualla
FIBA
Terttu Tellervo Aarnivala (2. huhtikuuta 1931 Lappee – 18. syyskuuta 2020 Tampere) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Aarnivala pelasi Suomen maajoukkueessa vuoden 1956 EM-kilpailuissa ja yhteensä 22 maaottelussa. Tampereen Pyrinnössä hän voitti 1950-luvulla pelaajana neljä Suomen mestaruutta ja kaksi muuta SM-mitalia sekä valmentajana yhden Suomen mestaruuden.
Elämä ja urheilu-ura > Tampereen Pyrintö

Aarnivala pelasi kasvattajaseurassaan Tampereen Pyrinnössä naisten SM-sarjassa kausilla 1950 ja 1953–1957. Pyrintö saavutti Aarnivalan pelatessa neljä Suomen mestaruutta, yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Kaudella 1958 Aarnivala valmensi Pyrinnön naisten edustusjoukkuetta, joka voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden.
Elämä ja urheilu-ura > Maajoukkue

Aarnivala pelasi Suomen maajoukkueessa 22 ottelua 2,7 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä, 10 pistettä, hän teki vuonna 1955 valmistavassa maaottelussa Sveitsiä vastaan.Vuoden 1956 EM-kilpailuissa Aarnivala pelasi kahdeksan ottelua 1,9 pisteen keskiarvolla. Hän edusti maajoukkuetta myös Varsovan vuoden 1955 ja Moskovan vuoden 1957 festivaaleilla.
Elämä ja urheilu-ura > Yksityiselämä

Aarnivala työskenteli ainakin teollisuusvirkailijana. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat muun muassa käsityöt, tennis, pujottelu, pesäpallo ja golf, joista viimeisimmässä hän voitti Tampereen mestaruuden vuosina 1971 ja 1972.
Aarnivalan isä Otto Aarnivala (16.11.1900–1952) kilpaili ammunnan MM-kisoissa 1937 pienoiskiväärillä. Terttu Aarnivalan veli Seppo Aarnivala (1929–2003) oli monipuolinen palloilija, joka saavutti koripallossa SM-hopeaa ja pelasi yhden maaottelun.
Aarnivala kuoli Tampereella 89-vuotiaana 18. syyskuuta 2020.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1950, 1953, 1955 ja 1957
SM-hopeaa 1956
SM-pronssia 1954
Valmentajana Suomen mestaruus 1958
Irlantilainen kansanmusiikki

Irlantilaisia muusikkoja soittamassa pubissa Doolinissa.
Irlantilainen kansanmusiikki on enimmäkseen tanssimista varten tehtyä musiikkia, mutta siihen kuuluu myös balladien perinne.
Historia

Irlantilaisen kansanmusiikin juuret ovat kelttiläisessä musiikissa, joka tuli Irlannin saarelle 2000 vuotta sitten. Sitä kautta irlantilaisella musiikilla on yhteyksiä itämaiseen musiikkiin, ja esimerkiksi irlantilaisen harpun on arveltu olevan peräisin Egyptistä.
Irlantilainen kansanmusiikki siirtyi sukupolvelta toiselle vain kuulonvaraisesti vuoteen 1762 asti, jolloin lauluja alettiin kerätä ja kirjoittaa virallisesti muistiin. Dublinissa sijaitsevassa Irlannin kansanmusiikin arkistossa on nykyisin maailman suurin kansanmusiikin kokoelma.
Kansanmusiikki on Irlannissa ollut aina tärkeää niin maaseudun kuin kaupunkienkin asukkaille. Kun Irlannin kansallisaate vahvistui 1800-luvun lopulla, kiinnostus maan omaan kansanmusiikkiin lisääntyi entisestään. Uusi suosion kausi alkoi amerikkalaisen folkmusiikin suosion nousun yhteydessä 1960-luvulla ja jatkuu edelleen. Irlantilaisella kansanmusiikilla oli myös oma vaikutuksensa amerikkalaiseen folkiin.
1900-luvun lopun irlantilaiset rock- ja punkmuusikot, kuten The Pogues ja Flogging Molly ovat usein käyttäneet perinteisiä folkelementtejä musiikissaan.
Maailman suurin irlantilaisen kansanmusiikin festivaali on Fleadh Cheoil na hÉireann (‘Irlannin musiikkifestivaali’), jossa vierailee vuosittain yli 400 000 kävijää.
Piirteet

Perinteisiä irlantilaisia soittimia ovat viulu, bodhrán-rumpu, puinen huilu, tinapilli, irlantilainen säkkipilli ja irlantilainen harppu. Niiden lisäksi 1900-luvun aikana suosituiksi tulivat myös harmonikka, kitara, banjo ja busuki.
Irlantilaisessa kansanmusiikissa yleisesti käytettyjä tahtilajeja ovat 12/8 ja 6/8 (jig), 4/4 (reel) ja 9/8, mutta myös polkan 2/4:ää sekä masurkan ja valssin 3/4:ää kuulee. Jokaiseen tahtilajiin liittyy tietty perinteinen tanssi.
Sean nós on perinteinen irlantilainen yhden laulajan balladi ilman säestystä. Sean nós -laulut lauletaan yleensä iiriksi mutta nykyisin joskus myös englanniksi.
Irlantilainen säkkipilli on perinteinen irlantilainen soitin.
Terje Aasland

| Terje Aasland |
| --- | --- |
 Aasland vuonna 2012.
Norjan öljy- ja energiaministeri
 Støren hallitus 7. maaliskuuta 2022–  
Edeltäjä:  Marte Mjøs Persen
Suurkäräjäedustaja
 Telemarkin vaalipiiri 1. lokakuuta 2005–  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Terje Lien Aasland
Syntynyt: 15. helmikuuta 1965 (ikä 59) Skien, Norja
Tiedot
Puolue:  työväenpuolue
Terje Lien Aasland (s. 15. helmikuuta 1965 Skien) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko ja Norjan nykyinen öljy- ja energiaministeri Støren hallituksessa maaliskuusta 2022. Hän on istunut suurkäräjillä vuodesta 2005.
Aiheesta muualla

Terje Aasland Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Terje Aasland Wikimedia Commonsissa
Terje Aronsen

Terje Aronsen (s. 1947) on norjalainen opettaja ja merkittävä kainun eli kveenin kielen edistäjä. Hän oli Ruijan kveeniliiton ensimmäinen puheenjohtaja. Aronsen on omistautunut kveenin kielen ja kulttuurin aseman vahvistamiselle ja tunnustamiselle Norjassa. Merkittävin konkreettinen saavutus tällä alalla oli Kainun institutin perustaminen Pyssyjoelle eli Børselvaan vuonna 2005.
Aiheesta muualla

Bente Imerslund haastatteli Terje Aronsenia 09.10.2005[vanhentunut linkki]
Irene Cara

| Irene Cara |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1959 Bronx, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 25. marraskuuta 2022 (63 vuotta) Florida, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, sanoittaja, näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  popmusiikki, nykyaikainen R&B ja disko 
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Casablanca Records, Epic Records, RSO, Elektra Records ja Geffen Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Irene Cara, syntymänimeltään Irene Escalera, (18. maaliskuuta 1959 Bronx, New York – 25. marraskuuta 2022 Florida) oli yhdysvaltalainen laulaja, sanoittaja ja näyttelijä. Hän voitti Oscar-, Grammy- ja Golden Globe -palkinnot.
Cara kasvoi latinalaisamerikkalaisessa perheessä New Yorkissa, ja esiintyi Broadwaylla ensimmäisen kerran kahdeksanvuotiaana musikaalissa Maggie Flynn. Kuusitoistavuotiaana hän oli jo esiintynyt myös elokuvissa ja televisiossa. Hän nousi kuuluisuuteen kappaleella ”Fame”, jonka hän esitti samannimisessä musikaalielokuvassa vuonna 1980. Hän hyödynsi elokuvan tuomaa julkisuutta albumilla Anyone Can See vuonna 1982.
Cara voitti Oscarin vuonna 1984 parhaan laulun kategoriassa kappaleella ”Flashdance... What a Feeling” elokuvasta Flashdance.
Cara kuoli 63-vuotiaana kotonaan Floridassa 25. marraskuuta 2022.
Diskografia > Albumit

Anyone Can See (1982)
What A Feelin (1983)
Carasmatic (1987)
Irene Cara Presents Hot Caramel (2011)
Diskografia > Singlet

Fame (1980)
Hot Lunch Jam (1980)
Out Here on My Own (1980)
Anyone Can See (1982)
My Baby (He's Something Else) (1982)
Flashdance… What a Feeling (1983)
Why Me? (1983)
The Dream (Hold on to Your Dream) (1983)
Breakdance (1984)
You Were Made for Me (1984)
Girlfriends (1987)
What a Feeling (DJ BoBon kanssa) (2001)
Downtown (2004)
Filmografia

Aaron Loves Angela (1975)
Apple Pie (1976)
Sparkle (1976)
Fame (1980)
City Nights (1982)
Killing ’em Softly (1982)
D.C. Cab (1983)
City Heat (1984)
Certain Fury (1985)
Kadun laki (1986)
Happily Ever After (1990) (ääni)
Caged in Paradiso (1990)
The Magic Voyage (1992) (ääni)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
Irene Cara Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Teraphim

| Teraphim Azaghal |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. syyskuuta 2009
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 47.29
 Levy-yhtiö: Moribund
Azaghalin muut julkaisut
| Omega 2008 | Teraphim 2009 | Nemesis 2012 |
Teraphim on suomalaisen black metal -yhtye Azaghalin kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Moribund Records.
Kappaleet

Elilum ‎– Suuri tyhjyys – 4‎.41
XI Omega – 3.33
Filosofi – 4.18
Teraphim ‎– Puhdistava tuli – 5.07
Hänen musta liekkinsä – 6.48
Helvetin ikuisessa loistossa – 4.15
Uhrattu – 5.35
Pimeyden kutsu – 7.29
Samaelin kuiskaus – 3.27
Kyy – 2.16
Kokoonpano

Narqath ‎– kitara, bassokitara, laulu
Varjoherra ‎– laulu
JL Nokturnal ‎– kitara, rummut