stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotainvalidien Veljesliitto
Historia

Liiton perustavassa kokouksessa Jyväskylässä olivat läsnä muun muassa sotamarsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim, lääkintäkenraalimajuri Eino Suolahti ja eversti Matti Laurila, joka edusti kokouksessa Vapaussodan invalideja, joka oli tavallaan perustetun liiton kummi. Vapaussodan invalidit lahjoittikin uudelle liitolle 1,2 miljoonaa silloista markkaa huoltotyön aloittamiseksi. Puheenjohtajaksi valittiin eversti Matti Tiiainen ja pääsihteeriksi hovioikeuden auskultantti Olavi Porras.
Liiton toiminta lähti kangerrellen käyntiin jo senkin vuoksi, kun jatkosodan puhjettua suuri osa liiton toimihenkilöistä kutsuttiin palvelukseen. Lisäksi liitto sai suruviestin, kun sen ensimmäinen puheenjohtaja eversti Tiiainen menehtyi Viipurin valtauksessa saamiinsa vammoihin 29. elokuuta 1941. Tiiainen komensi tuolloin 18. divisioonaan kuulunutta Kevyt prikaati T:tä.
Liitto oli puoli vuotta ilman puheenjohtajaa, kunnes sille valittiin uudeksi puheenjohtajaksi Mannerheimin esityksestä yksimielisesti kenraaliluutnantti Väinö Valve.
Huhtikuussa 1945 pidetyssä liittokokouksessaan liitto muutti sääntöjään niin, että jäseniksi hyväksyttiin kaikkien Suomen sotien invalidit. Muutoksen myötä jäsenyys avautui myös taistelevia joukkoja avustaneille henkilöille. Osana tätä muutosta liitto laajensi toimintaansa myös Suomen sisällissodan hävinneen puolen invalideihin.
Ennen Sotainvalidien veljesliiton sääntömuutosta olivat sisällissodan invalidit toimineet osapuolittain jakautuneina omiin järjestöihinsä Vapaussodan invalidit ja Vuoden 1918 punainvaliidit.
Vuoden 1945 lopussa jäseniä oli noin 40 500 jaettuna kahteen jäsenyysluokkaan työkyvyttömyysasteen (invaliditeetin) mukaan. Vähintään 10 prosentin työkyvyttömyysasteiset olivat A-jäseniä ja muut B-jäseniä. Vuoden 2021 alussa liittoon kuului noin 900 sotainvalidia ja 4 000 sotainvalidin puolisoa tai -leskeä.
Liiton toimintaa on rahoitettu kolmen tulonlähteen avulla: yksityisin lahjoitusvaroin, valtion avustuksilla sekä liiton harjoittaman liiketoiminnan tuotoilla. Liitto järjesti vuosittain syyskeräyksen vuodesta 1944 vuoteen 2005. Vuonna 2006 muiden sotaveteraaniliittojen keräykset yhdistyivät Sotiemme Veteraanit-keräykseksi, mutta Sotainvalidien veljesliitto liittyi yhteiseen keräykseen mukaan vasta vuonna 2007.
Liiton toiminnan on suunniteltu jatkuvan sotainvalideista huolehtien 2020-luvun puoliväliin, jonka jälkeen toimintaa jatkaa perinteitä vaaliva Sotainvalidien Perinnejärjestö. Järjestö on kuitenkin kertonut, että siltä ei jää rahaa säätiöihin tai rahastoihin, vaan rahat käytetään loppuun sotainvalidien elinaikana.
Toimintamuotoja

Liiton toimintaan ovat kuuluneet muun muassa varainkeräykset, hoito- ja kuntoutuslaitosten perustaminen ja ylläpito sekä sotainvalidien asemaan vaikuttaminen. Yhteensä liiton sairas- ja veljeskoteja on 21. Toisen maailmansodan jälkeen Veljesliitto järjesti esimerkiksi ammatillista koulutusta jäsenilleen.[lähde? ]
Vuotuinen sotainvalidiviikko-tapahtuma käynnistettiin vuonna 1944. Ensimmäisen tapahtuman avajaiset pidettiin Kansallisteatterissa 1. lokakuuta 1944. Yrjö Jylhän kirjoittaman juhlarunon Marttyyrin päivä lausui presidentti Paasikiven ja marsalkka Mannerheimin läsnä ollessa näyttelijä Ella Eronen. Sotainvalidiviikkoon liittyvä keräys muodostui perinteeksi, vaikka sen lopettamistakin harkittiin 1970-luvulla.
1970-luvulla rakennettu Kaunialan sotavammasairaala Vantaalla ja Vapaussodan Invaliidien liitolta Veljesliitolle vuonna 1970 siirtynyt Kyyhkylän kuntoutussairaala Mikkelissä ovat osa Veljesliiton toimintaa sairas- ja veljeskotien ohella. Liperiin 1948 valmistunut 150-paikkainen tuberkuloosipotilaiden hoito- ja koulutuslaitos, Liperin ammattioppilaitos, oli valmistuessaan ainutlaatuinen yhdistelmä parantolaa ja teollisuuslaitosta, jonka palveluita alkoivat käyttää siviilipotilaat sotatuberkuloositapausten osuuden laskiessa nopeasti. Liperin laitos siirtyi Tuberkuloosiliitolle (myöhemmin Keuhkovammaliitto ja Hengitysliitto) vuonna 1957.
Sotainvalidien työllistyminen yhdessä muiden rintamalta palanneiden kanssa kohtasi vaikeuksia. Huomionarvoista on, että työllistymisongelmista raportoitiin erityisesti kuntien ja valtion työpaikkojen osalta. Veljesliitolla oli omaa työnvälitystoimintaa. Erityinen sotainvalidien työhuoltolaki oli voimassa vuoteen 1951 asti.
Sotainvalideille järjestettiin ammatillista uudelleenkoulutusta esimerkiksi Ammattienedistämislaitoksella. Kursseilla koulutettiin muun muassa hienomekaanikoita, huonekaluverhoilijoita ja suutareita. Sotasokeiden koulutuksesta huolehti Suomen Punainen Risti.
Asumisoloja kohennettiin perustamalla sotainvalideille tarkoitettuja, aravalainoitettuja asunto-osakeyhtiöitä, "veljeslinnoja", eri puolille maata, ensimmäisenä Jyväskylään vuonna 1949.
Pienimuotoisiksi jääneiden liiketoimintakokeilujen kirjo oli laaja. Veljesliitto organisoi vuonna 1946 koululaisten keräämien romujen ja lumppujen kokoamisen ns. Iskukeräyksenä ja oli mukana muun muassa tanskalaisen sirkuksen tuonnissa Suomeen kesiksi 1950 ja 1951 ja Eläintarhan ajojen järjestelyissä. Helsingin sotainvalidien naisjaosto puolestaan toi halloweenin Suomeen niin ikään vuonna 1950 ensimmäistä kertaa Kalastajatorpalla järjestetyn Halloween Partyn muodossa.
Sotainvalidien Veljesliiton julkaisu on Sotainvalidi. Se alkoi ilmestyä nimellä Sotainvaliidi vuonna 1940. Äänilehtenä Sotainvalidi alkoi ilmestyä vuonna 1994 kuusi kertaa vuodessa. Sähköinen näköislehti on ollut saatavissa vuodesta 2009 lähtien.
Aiheesta muualla

Sotainvalidien Veljesliitto
Sotainvalidit : 1810–1999 (Sotasokeat, Sotainvalidien veljesliitto, Suomen aseveljien liitto, Suomen siviili- ja asevelvollisuusinvalidien liitto, Invalidisäätiö, Sotasokeat (yhdistys), Kaunialan sotavammasairaala, Kyyhkylän kuntoutussairaala, Sotainvalidien urheiluliitto) [Viitetiedot arkistoaineistokokoelmasta] Pienpainatekokoelma III.  1810-1999. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.10.2014.
Sirhan Sirhan

| Sirhan Bishara Sirhan |
| --- | --- |
 Pidätyskuva 1969
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1944 Jerusalem, Palestiinan brittiläinen mandaatti
Kansalaisuus:   Jordania
Ammatti:  tallipoika
Vanhemmat:  Bishara Sirhan, Mary Muzhea
Sirhan Sirhan vuonna 2016.
Sirhan Bishara Sirhan (arab. سرحان بشارة سرحان‎, s. 19. maaliskuuta 1944 Jerusalem) on senaattori Robert F. Kennedyn murhasta tuomittu mies. Hän ampui Kennedyä Los Angelesissa 5. kesäkuuta 1968; uhri kuoli 6. kesäkuuta.
Elämä

Sirhan syntyi palestiinalaiskristityille vanhemmille Jerusalemissa, josta perhe muutti pian Yhdysvaltoihin. Isä Bishara Sirhan ei sopeutunut amerikkalaiseen elämäntyyliin ja joutui palaamaan kotimaahansa. Siitä lähtien Sirhanin kasvatti hänen äitinsä Mary Muzhea. Vuonna 1963 Sirhan pääsi City Collegeen, mutta hän jätti opiskelun alkuvuodesta 1965 hänen sisarensa Munirin sairastuttua leukemiaan. Sirhan meni useisiin pienipalkkaisiin töihin ja toivoi pääsevänsä jockeyksi. Hän joutui luopumaan urahaaveistaan jouduttuaan useisiin ratsastusonnettomuuksiin, jotka veivät hänet jopa sairaalaan.
Sirhan kasvatettiin maroniitiksi, mutta aikuisvuosinaan hän on usein vaihtanut uskonnollista suuntautumistaan muun muassa baptismiin, seitsemännen päivän adventismiin ja ruusuristiläisyyteen.
Murha

Sirhanista tuli kuuluisa hänen ammuttuaan losangelesilaisessa Ambassador Hotelissa kahdeksan laukausta kohti senaattori Robert F. Kennedyä. Myös muutama sivullinen haavoittui. Kennedy kuoli ampumisvälikohtauksesta saamiinsa vammoihin 6. kesäkuuta 1968.
Sirhan tunnusti senaattorin murhan. Hänen aiemmista päiväkirjamerkinnöistään löytyi viittauksia tulevaan veritekoon, mutta täysin selkeää motiivia ei tullut ilmi. Myöhemmin Sirhan kertoi tulleensa aivopestyksi ja toimineensa tiedostamattaan. Sirhan toimi tiettävästi yksin, mutta on myös esitetty teorioita, joiden mukaan teon takana olisi useampia henkilöitä.
Sirhanin yhdeksi motiiviksi on esitetty, että hän olisi ollut kriittinen Robert Kennedyn Lähi-idän-politiikkaa kohtaan – Kennedy ei ollut kritisoinut Kuuden päivän sotaa vuonna 1967, kun Israel kävi sotaa arabinaapureitaan vastaan. Sirhan oli palestiinalaisena ollut hyvin kriittinen Yhdysvaltain reaktiolle sodan aikana ja maan laajalle myötätunnolle Israelia kohtaan.
Tuomio

Sirhanin todettiin olleen murhan aikaan alentuneesti syyntakeisessa tilassa. Hänet tuomittiin alun perin kuolemaan, mutta rangaistus muuttui automaattisesti elinkautiseksi vankeudeksi, kun kuolemanrangaistus poistettiin Kalifornian lainsäädännöstä 1972. Kuolemanrangaistus otettiin myöhemmin takaisin käyttöön, mutta takautuvasti sitä ei sovellettu, joten se ei vaikuttanut Sirhaniin.
75-vuotiasta Sirhania puukotettiin vankilassa San Diegossa 31. elokuuta 2019, jolloin hän loukkaantui vakavasti.
Tuomio > Armahdusanomukset

Sirhan on sittemmin hakenut armahdusta toistakymmentä kertaa. Vuonna 2011 ehdonalaiskuulustelussa Sirhan todisti että ei vieläkään muista salamurhaa eikä muista yksityiskohtia vuoden 1969 oikeudenkäynnistä ja tunnustuksestaan.
Sirhanin 17. armahdusanomus hylättiin 1. maaliskuuta 2023. Hänen edellinen armahdusanomuksensa hylättiin tammikuussa 2022.
Murhatun Robert F. Kennedyn poika Robert F. Kennedy Jr. uskoo toisen ampujan olleen mukana ja siten Sirhan ei olisi tappanut hänen isäänsä.
Sound system

Sound system on reggaeta äänilevyiltä soittava kokoonpano, joka koostuu DJ:istä eli jamaikalaisittain selektoreista sekä jamaikalaisittain deejayistä eli MC:istä eli mikrofonimiehistä.
Termi sound system viittaa myös fyysiseen äänentoistolaitteistoon, jolla musiikkia soitetaan.
Sound system eli suomalaisittain soundi on levytetyn reggaen tärkein äänitorvi. Soundi koostuu selektoreista eli levyvalikoitsijoista ja mikrofonimiehistä, jotka perinteisesti soittavat omilla PA-laitteistoillaan omia dubplate- ja muita äänilevyvalikoimiaan. Mikrofonimiesten tehtävä soundissa on tärkeä: He juontavat levyjä sisään sekä pitävät juonnoillaan ja viihdytyksellään yleisön kiinnostusta yllä.
Tunnetuimpiin sound systemeihin maailmalla kuuluvat jamaikalaiset Stone Love, Bass Odyssey ja Killamanjaro, newyorkilainen LP International, Channel One Sound System, King Shiloh Soundsystem sekä saksalainen Sentinel, joka voitti vuoden 2005 World Clashin New Yorkissa.
Tunnetuimpia suomalaisia soundeja ovat Komposti, Lion Head, MPV, Intergalaktik Sound System, Tulitauko Sound, Black Bear Sound, Pouta Sound, Ghetto Blaster Sound, Cool Runnings, Tampere Oak Leaf, Healing of the Nation, Ivah Sound, Jah Equity Sound System, Family Sound ja Black Hula sekä ainoa jamaikalainen soundi Suomessa, Super One Sound.
Stoningtonin saari

East Base Stoningtoninsaarella
Stoningtonin saari on kalliosaari, joka sijaitsee Margueritenlahdella Etelämantereella. Saari on 750 metriä pitkä ja 370 metriä leveä. Se on ollut aiemmin yhdistyneenä kinostuneella lumella mantereen puolella olevaan jäätikköön. Stoningtonin naapurisaaria ovat muun muassa Neny-saari ja Karhusaari.
Stoningtonin saari valittiin yhdysvaltalaisen United Service -retkikunnan itäiseksi tukikohdaksi tutkimusretkellä 1939–1941. Se sai nimensä connecticutilaisen Stoningtonin sataman mukaan. Stonington oli vuonna 1820 Etelämantereelle purhehtineen aluksen kotisatama. Tukikohtaa käytti myös British Antarctic Survey. Tukikohta oli käytössä helmikuuhun 1975 ja kunnostettiin uudelleen käyttöön 1992. Tukikohdan rakennukset ovat suojeltuja Antarktiksen sopimuksen nojalla.
Stanisława Leszczyńska

Stanisława Leszczyńska
Stanisława Leszczyńska (1896–1974) oli Auschwitzissa toiminut puolalainen kätilö, joka osallistui 3 000 lapsen synnytykseen.
Stanislaus von Kalckreuth

Karl Ferdinand Sohn: Stanislaus von Kalckreuth, 1858.
Stanislaus Kalckreuth (1821–1894) oli kreivi ja saksalainen taidemaalari. Hän opiskeli Berliinissä, Düsseldorfissa ja Kölnissä. Hän oli perustamansa Weimarin taidekoulun johtajana 1860–1876 ja asui sittemmin Münchenissä. Suosittuja olivat varsinkin hänen maalaamansa vuoristomaisemat Tirolista, Savoijista sekä Pyreneitten niemimaalta.
Kalckreuthin poika oli taidemaalari Leopold von Kalckreuth‎.
Kalckreuthin maalaus näkymästä Mondseelle, taustalla Schafberg.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stanislaus von Kalckreuth Wikimedia Commonsissa
Stephen Carpenter

| Stephen Carpenter |
| --- | --- |
 Stephen Carpenter vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1970 (ikä 54)
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1989–
Tyylilajit:  alternative metal, nu metal, post-metal, shoegaze
Soittimet:  kitara, rummut, rumpukone
Yhtyeet:  Deftones Sol Invicto Kush
Levy-yhtiöt:  Warner Bros. Records 
Aiheesta muualla
www.deftones.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Stephen Carpenter (s. 3. elokuuta 1970) on yhdysvaltalainen muusikko ja Deftones-yhtyeen soolokitaristi. Hän on myös jäsenenä yhtyeissä Sol Invicto ja Kush.
Suurimmat vaikutteet Carpenterin soittoon tulevat klassisilta metalliyhtyeiltä, kuten Metallica, Slayer, Anthrax, Led Zeppelin sekä Faith No More. Led Zeppeliniltä sekä jopa Depeche Modelta imetyt vaikutteet kuuluvat Deftonesin rauhallisemmissa kappaleissa.
Välineet

Carpenter käyttää ESP:n 6, 7 ja 8-kielisiä kitaroita, Marshallin vahvistimia, Line 6:n tuotteita sekä BOSSin efektipedaaleja.
Sotaväen ja eräiden kulkulaitosvirastojen leski- ja orpokassa

Sotaväen ja eräiden kulkulaitosvirastojen leski- ja orpokassa oli aiemmin Suomessa eläkelaitos, josta maksettiin eräiden valtion virkamiesten leskien ja turvattomien lasten eläkkeet.
Toiminta > Kassan osakkaat

Eläkekassan osakkaita olivat kaikki valtionrautateiden, tie- ja vesirakennusten, merenkulkulaitoksen sekä ylisotaoikeuden mies- ja naispuoliset peruspalkkaa nauttivat viran- ja toimenhaltijat, jotka olivat päässeet tai myöhemmin pääsivät osallisiksi tähän eläkelaitokseen. Lisäksi osakkaita olivat kaikki siviili- ja sotilasviranhaltijat, jotka ennen eläkelaitoksen ohjesäännön voimaan tulemista vuonna 1927 olivat poistuneet virasta ja tätä ennen voimassa olleiden ohjesääntöjen mukaan päässeet osallisiksi kassaan ja oikeutetuksi leskiensä ja lastensa hyväksi saamaan siitä eläkettä.
Kassan osakkaat oli jaettu 12 luokkaan, joissa eläkemäärät vaihtelivat 10 800 markasta 1 700 markkaan. Eläkkeen suuruus riippui myös siitä, milloin ja minkälaisilla ehdoilla kukin oli aikanaan eläkelaitoksen osakkaaksi otettu.
Toiminta > Eläkkeen maksaminen ja hakeminen

Eläkettä suoritettiin sekä osakkaan leskelle että hänen turvattomille lapsilleen.
Eläkehakemus sekä ilmoitus siitä, missä paikkakunnalla eläkettä oli nostettava, oli annettava eläkelaitoksen Helsingissä olevalle johtokunnalle. Hakemukseen oli liitettävä virkaluettelo tai asianomaisen päällystön antama nimikirjanote, jonka tuli sisältää tieto virasta tai toimesta, jossa osakas oli viimeksi ollut; papintodistus tai ote siviilirekisteristä; lääkärintodistus tarvittaessa sekä todistus eläkelaitokseen viimeisten kahdentoista kuukauden aikana pidätetyistä maksuista.
Spartak

Spartak voi tarkoittaa
Urheiluseuran nimeä

FC Spartak Trnava, slovakialainen jalkapalloseura
Moskovan Spartak, venäläinen urheiluseura
FK Spartak Moskova, jalkapallo
HK Spartak Moskova, jääkiekko
PFK Spartak Naltšik, venäläinen jalkapalloseura
FK Spartak Ivano-Frankivsk, ukrainalainen jalkapalloseura
PFK Spartak Varna, bulgarialainen jalkapalloseura
PFK Spartak Pleven, bulgarialainen jalkapalloseura
FK Spartak Plovdiv, bulgarialainen jalkapalloseura
FK Spartak Sofia, entinen bulgarialainen jalkapalloseura
FK Spartak Subotica, serbialainen jalkapalloseura
Spartak Helsinki, suomalainen jalkapalloseura
Spartak Kajaani, suomalainen jalkapalloseura
Paikkoja

Spartakin metroasema, Moskova
Spartak, kylä Donetskin alueella
Muita

Spartak, valkovenäläinen, suklaistaan tunnettu makeistehdas (Minsk).
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Spartak”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sarah Geronimo

Geronimo Dubaissa vuonna 2011.
Sarah Asher Tua Geronimo (s. 25. heinäkuuta 1988) on filippiiniläissyntyinen laulaja ja näyttelijä. Hän on voittanut SM Cinemas -ketjun Box-Office Queen -palkinnon vuonna 2008.
Elämäkerta

Sarah Geronimo syntyi kolmantena lapsena Delfin Geronimolle. Hänellä on kolme sisarusta: häntä vanhemmat Johna Rizzie ja Sunshine Grace sekä häntä nuorempi Ezekiel Gabriel.
Geronimon ensimmäinen lavaesiintyminen tapahtui kaksivuotiaana erään kauppakeskuksen show’ssa. Hän lauloi laulun ”Pasko Na Naman” Pinky Marquezin ja Richard Reynoson kanssa. Hänestä tuli osa lapsishow’ta nimeltä Pen-pen de Sarapen.
1. maaliskuuta 2003 Geronimo osallistui Regine Velasquezin juontamaan laulukilpailuun Star for a Night. Hän voitti kappaleellaan ”To Love You More” kilpailun pääpalkinnon, joka oli levytyssopimus Viva Artist Agencyn kanssa ja rahaa.
Televisioura

Vuonna 2004 Geronimo allekirjoitti näyttelijäsopimuksen ohjelmaan Sarah, the Teen Princess. Hänestä tuli myös musiikkiesiintyjä ohjelmaan ASAP. Vuonna 2005 hän esitti elokuvan Star Cinema tunnuskappaleen ”Can This Be Love”. Geronimosta tuli myös osa teineille suunnattua ohjelmaa Kiling Ako. Kesällä 2005 Geronimo osallistui ohjelmaan US Tour of Pinoy Idols: Return of the Champions, jota pidettiin valituissa kaupungeissa kahden kuukauden ajan.
Vuonna 2008 Geronimo näytteli ABS-CBN:n saippuasarjassa Bituing Walang Ninging aloittelevaa laulajaa nimeltä Dorina Pineda. Hän myös julkaisi sarjan soundtrackin.
Elokuvaura

Geronimon esikoiselokuva A Very Special Love julkaistiin 30. heinäkuuta 2008. Se tuotti yli 180 miljoonaa pesoa. Hän myös levytti oman versionsa kappaleesta ”A Very Special Love” elokuvaa varten. Geronimo näytteli myös elokuvan jatko-osassa You Changed My Life, joka ilmestyi elokuvateattereihin ystävänpäivänä 2009.
Musiikkiura

Star for a Night -kilpailun jälkeen Geronimo esiintyi GMA Networkin ohjelmissa, kunnes hän sai sopimuksen ABS-CBN:ltä.
Syyskuussa 2003 Geronimo julkaisi esikoisalbuminsa Popstar: A Dream Come True. Se ansaitsi seitsenkertaista platinaa myytyään yli 350 000 kopiota. Albumilta julkaistiin kolme singleä: ”Forever’s Not Enough”, ”To Love You More” ja ”Sa Iyo”. Samana vuonna Geronimo teki ensimmäiset sooloesiintymisensä. Marraskuussa 2004 Geronimo julkaisi toisen albuminsa nimeltään Sweet Sixteen. Se saavutti kolmen platinalevyn rajan myytyään 150 000 kopiota. Albumin ensimmäinen single oli ”How Could You Say You Love Me”. Geronimo esiintyi ensimmäistä kertaa suuressa soolokonsertissa. Viva Records nauhoitti kiertueesta live-DVD-albumin ja julkaisi sen nimellä The Other Side: Live Album. Albumi myi platinaa.
Geronimon kolmas studioalbumi Becoming julkaistiin elokuussa 2006, ja hän jatkoi esiintymistä ympäri maailman konserteilla Alaskassa, Taiwanissa, Kanadassa ja Dubaissa. Hän esiintyi myös The Other Side US Tour -kiertueella San Diegossa, Hanfordissa, Los Angelesissa, San Franciscossa, Chicagossa, Honolulussa, Mauilla, Washington DC:ssä ja Atlantic Cityssä.
Ennen viidettä albumiaan Geronimo julkaisi neljäntenä singlenään kappaleen ”I’ll Be Here”. Albumilleen Just Me hän nauhoitti yhdessä Backstreet Boysin Howie Dorough’n kanssa kappaleen ”I’ll Be There”.
Julkaisut

Popstar: A Dream Come True (2004) – 7× platinaa
Sweet Sixteen (2005) – 3× platinaa
Becoming (2006) – platinaa
Taking Flight (2007) – 2× platinaa
Just Me (2008) – platinaa
OPM (2008) – platinaa
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2008 | A Very Special Love | Laida Magtalas |
| 2009 | You Changed My Life | Ladia Magtalas |
| 2010 | Hating Kapatid | Cecilia |
| 2011 | Catch Me, I’m in Love | Roanne Sanchez |
| 2011 | Won’t Last a Day Without You | George Apostol/DJ Heidee |
| 2013 | It Takes a Man and a Woman | Laida Magtalas |
| 2014 | Maybe This Time | Stephanie Asuncion |
| 2015 | The Breakup Playlist | Trixie David |
| 2017 | Finally Found Someone | Aprilyn Esguerra |
Aiheesta muualla

Sarah Geronimon virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Stephen Brookfield

Stephen Brookfield (s. 1949 Liverpool) on englantilainen aikuiskasvatuksen tutkija ja Minneapolisissa/St. Paulissa (Minnesota, USA) toimivan St. Thomasin yliopiston professori. Brookfield syntyi työväenluokkaiseen perheeseen, menestyi koulussa kohtalaisen huonosti ja pääsi yliopistoon vain hädin tuskin. Yliopisto- ja etenkin tohtoriopinnot olivat kuitenkin antoisat ja avasivat portit akateemiselle uralle.
Brookfield on yksi aikuiskasvatuksen tunnetuimpia tutkijoita maailmassa ja julkaissut alaltaan useita kirjoja ja tutkimuksia. Hän aloitti yliopistouransa Englannissa täydennyskoulutustehtävissä, oli vuoden tutkijana Kanadassa ja palasi lyhyeksi ajaksi kotimaahansa, josta matkusti takaisin uudelle mantereelle New Yorkin kaupungissa sijaitsevaan Columbian yliopistoon. Siellä hän toimi kymmenen vuotta kunnes muutti perhesyistä Minnesotaan ja sai ansioituneen yliopistoprofessorin (Distinguished University Professor) paikan yksityisestä St. Thomasin yliopistosta. Tässä yliopistossa on Yhdysvaltain ainoa kriittisen pedagogiikan tohtorikoulu.
Teokset

Adult Learners, Adult Education and the Community, 1984.
Self-Directed Learning: from Theory to Practice, 1985.
Understanding and Facilitating Adult Learning, 1986.
Developing Critical Thinkers, 1987.
Training Educators of Adults, 1988.
Learning Democracy, 1988.
The Skillful Teacher, 1990.
Becoming a Critically Reflective Teacher, 1995.
Discussion as a Way of Teaching (Stephen Preskillin kanssa), 2. painos, 2005.
The Power of Critical Theory, 2005.
Leading as a Way of Learning (Stephen Preskillin kanssa), 2009.
Radicalizing Learning: Adult Education for a Just World (John Holstin kanssa), 2010 (ilmestyy).
Aiheesta muualla

http://stephenbrookfield.com/
Saamelaiskäräjien vaalit 2011

Saamelaiskäräjien vaalit 2011 järjestettiin sunnuntaina 3. lokakuuta 2011. Posteissa suoritettu ennakkoäänestys alkoi 3. syyskuuta.
Vaaleissa oli yhteensä 5 483 äänioikeutettua, joista äänestämässä kävi 2 720. Äänestysprosentiksi muodostui 49,6. Varsinaisena vaalipäivänä 3. lokakuuta äänensä antoi vain 127 henkilöä. Ehdokkaita vaaleissa oli 40, joista Saamelaiskäräjille valittiin 21. Jokaisesta neljästä kunnasta valittiin kolme edustajaa sekä yksi varahenkilö. Lisäksi äänimäärän mukaan valittiin yhdeksän henkilöä. Jäsenet edustavat Saamelaiskäräjiä nelivuotiskauden 2012–2015.
Saamelaiskärjille valituista henkilöistä Pirita Näkkäläjärvi erosi kesäkuussa 2012, tultuaan nimitetyksi Yle Sámi Radion päälliköksi.
Saamelaiskärjäille valitut henkilöt ja äänimäärät > Enontekiö

Klemetti Näkkäläjärvi, 142
Nihkolas Valkeapää, 55
Ulla-Maarit Magga, 54
Varajäsen:
Janne Näkkäläjärvi, 54
Saamelaiskärjäille valitut henkilöt ja äänimäärät > Inari

Tiina Sanila-Aikio, 148
Tauno Haltta, 110
Anu Avaskari, 104
Varajäsen:
Pekka Pekkala, 66
Saamelaiskärjäille valitut henkilöt ja äänimäärät > Sodankylä

Rauni Äärelä, 81
Petra Magga-Vars, 76
Jouko Hetta, 61
Varajäsen:
Antti Aikio, 44
Saamelaiskärjäille valitut henkilöt ja äänimäärät > Utsjoki

Anne Nuorgam, 101
Nilla Tapiola, 95
Asko Länsman, 90
Varajäsen:
Veikko Porsanger, 68
Saamelaiskärjäille valitut henkilöt ja äänimäärät > Äänimäärän mukaan valitut

Arto Pohjanrinne, 88
Heikki Paltto, 86
Veikko Guttorm, 85
Ilmari Tapiola, 85
Pertti Heikkuri, 80
Pirita Näkkäläjärvi, 77
Anna Morottaja, 77
Pentti Valle, 74
Yrjö Musta, 72
Saamelaiskäräjien hallitus

Vaalien jälkeen valitut äänestivät keskuudestaan hallituksen nelivuotiskaudeksi. Klemetti Näkkäläjärvi valittiin puheenjohtajaksi, Tiina Sanila-Aikio ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi ja Heikki Paltto toiseksi varapuheenjohtajaksi. Muiden hallituksen jäsenten paikoille valittiin Asko Länsman, Petra Magga-Vars sekä Ilmari Tapiola.
Aiheesta muualla

Saamelaiskäräjien kotisivut