Aeroflotin matkustajakoneen kaappaus Suomeen 1977
Tapahtumat

Varkauksista työleirille tuomitut 22-vuotias Gennadi Šeludko ja 19-vuotias Aleksandr Zagirnjak kaappasivat lentokoneen sen noustua Petroskoista käsikranaatilla uhaten ja vaativat sen lentäjää lentämään Tukholman Arlandan lentoasemalle. Polttoainepulaan vedonnut kapteeni laskeutui kuitenkin Helsinki-Vantaan lentoasemalle. Helsinki-Vantaan lentoaseman lennonjohto sai tiedon kaappauksesta sunnuntai-iltana kello 20.30.
Tupolev laskeutui Helsinki-Vantaa lentoasemalle kello 20.49. Poliisi yritti päästä koneeseen klo 23.00 mutta kaapparit eivät päästäneet heitä sisään. Heti laskeutumisen jälkeen kaapparit vapauttivat lentokoneen lentäjät ja matkustamohenkilökunnan. Myöhemmin viisi panttivankia onnistui pakenemaan koneesta. Kaapparit olivat vapauttaneet 20 ihmistä, lähinnä naisia ja lapsia. Vähitellen kaapparit päästivät koneesta pois yhä useampia matkustajia.
Välittömästi kaapatun koneen laskeuduttua Helsinki-Vantaan lentoasemalle alettiin haalia kokoon hallituksen ministereitä, ja kello 3.00 mennessä hallitus oli päätösvaltainen, kun kuusi ministeriä oli saapunut paikalle. Lentoasemalle hälytettiin myös 60 varusmiehen hälytyskomennuskunta Helsingin ilmatorjuntarykmentistä Hyrylästä. Helsinki-Vantaalle tuotiin myös kolme "Sergeiksi" kutsuttua 23 millimetrin ilmatorjuntakanuunaa. Maanantaiaamuna noin kello 3.00 varusmiesten ja kanuunoiden nähtiin kuitenkin jo poistuvan lentoaseman alueelta.
Kaapparit vaativat lentomahdollisuutta ulkomaille uhaten muussa tapauksessa räjäyttää koneen käsikranaatilla. Kaappauksen jälkeen kranaatti paljastui vaarattomaksi harjoituskranaatiksi.  Toisena kaappauspäivänä kaappareiden kanssa käytiin neuvotteluita, joissa heille kerrottiin, ettei Ruotsi antaisi heille turvapaikkaa. Kaapparit pyysivät päästä Norjaan, Itävaltaan tai Saksan liittotasavaltaan. Poliisin puolesta pääneuvottelijana oli sisäministeriön tarkastaja Jaakko Häyhtiö.
Suomen viranomaiset tarjosivat kaappareiden haltuun pienkonetta, kaksimoottorista Cessnaa, jolla he olisivat voineet poliisin mukaan lentää Helsingistä Tukholmaan. Tähän kaapparit eivät suostuneet.
Helsinki-Vantaan lentoaseman normaaliin toimintaan kaappausdraama ei vaikuttanut millään tavoin. Esimerkiksi Wienistä aikataulun mukaisesti sunnuntai-iltana kello 23.12 saapuneen reittikoneen matkustajat tuskin huomasivat lentoasemalla mitään tavallisesta poikkeavaa. Myös lentoaseman odotushallissa tunnelma oli täysin rauhallinen, ja maanantaiaamun reittikoneiden lähtö- ja saapumisajat ilmestyivät tiedotustauluille normaaliin tapaan.
Kolmantena päivänä kaappausdraama päättyi, kun kaapparit nukahtivat ja kolme viimeistä panttivankia pääsivät ongelmitta pakenemaan. Tämän jälkeen kaapparit antoivat periksi ja antautuivat poliisille. Tiistaiaamuna noin kello 5.30 Šeludko astui ulos koneesta poliisin raudoitettavaksi, ja noin puolitoista tuntia myöhemmin saman teki Zagirnjak. 34 tunnin kuluttua kaappausepisodin jälkeen kaapparit vietiin keskusrikospoliisin kuulusteltaviksi. Kolme päivää myöhemmin kaapparit luovutettiin Neuvostoliittoon. Päätöksen kaapparien luovutuksesta teki oikeusministeri Tuure Salon viransijaisena toiminut valtiovarainministeri Paul Paavela. Neuvostoliiton uutistoimisto Tass ilmoitti neljän kuukauden kuluttua 11. marraskuuta 1977, että Zagirnjak oli tuomittu kahdeksan ja Šeludko viidentoista vuoden vankeusrangaistukseen julkisessa oikeudenkäynnissä Moskovassa.
Heinäkuun 1977 kaappausdraama vaikutti omalta osaltaan siihen, että Suomen rikoslakiin lisättiin vuonna 1982 vapaudenriistoa koskevan pykälän rinnalle uusi lainkohta, joka sisälsi ankarammat rangaistusseuraamukset panttivangin ottamisesta.