stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Orinoeme lineatopunctata

| Orinoeme lineatopunctata> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Sarvijäärät Cerambycidae
Suku::  Orinoeme
Laji::  lineatopunctata
Kaksiosainen nimi
 Orinoeme lineatopunctata  (Breuning, 1959) 
Synonyymit
 Ichthyodes Orinoeme(?) lineatopunctata Breuning, 1960   Ichthyodes Orinoeme(?) lineatopunctata Breuning, 1959 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orinoeme lineatopunctata on Orinoeme-sukuun ja sarvijäärät-heimoon kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin kovakuoriainen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Breuning vuonna 1959. Sillä ei ole alalajeja.
.nr

.nr on Naurun Internet-maatunnus, jota ylläpitää CenpacNet. .gov.nr- ja .edu.nr-tunnuksia lukuun ottamatta rekisteröintirajoituksia ei ole. Rekisteröinnit tehdään toiselle tai kolmannelle asteelle. Tunnus otettiin käyttöön 1998.
Aiheesta muualla

IANA .nr whois
Internet-maatunnukset
| --- | --- |
Aktiiviset:   .ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .ax  .az  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sk  .sl  .sm  .sn  .sr  .st  .sv  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .za  .zm  .zw  .рф
Varatut/osoittamattomat:   .eh  .me  .rs  .um 
Varatut/käyttämättömät:   .bv  .gb  .sj  .so 
Poistumassa:   .su 
Poistetut:   .an  .bu  .cs  .dd  .nato  .tp  .yu  .zr 
Katso myös:  Ylätason verkkotunnukset ja Luettelo Internetin maatunnuksista
.no

.no on Norjan maakohtainen verkkotunnus (ccTLD). Se otettiin käyttöön vuonna 1983. Tunnusta on hallinnoinut vuodesta 1987 Uninett, joka on valtion tutkimus- ja opetusverkoista vastaava valtionyritys.  20. marraskuuta 2014 .no-maatunnuksen alle oli rekisteröitynä 
647 000 tunnusta.
Aiheesta muualla

norid.no – Uninett:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Internet-maatunnukset
| --- | --- |
Aktiiviset:   .ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .ax  .az  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sk  .sl  .sm  .sn  .sr  .st  .sv  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .za  .zm  .zw  .рф
Varatut/osoittamattomat:   .eh  .me  .rs  .um 
Varatut/käyttämättömät:   .bv  .gb  .sj  .so 
Poistumassa:   .su 
Poistetut:   .an  .bu  .cs  .dd  .nato  .tp  .yu  .zr 
Katso myös:  Ylätason verkkotunnukset ja Luettelo Internetin maatunnuksista
.nc

.nc on Uuden-Kaledonian Internet-maatunnus, jota ylläpitää Office des Postes et Telecommunications. Tunnukset on rajoitettu rekisteröidyille yrityksille ja organisaatioille, joilla on paikallinen kontakti. Nimirajoituksia on sadoittain. Toisen asteen tunnus .asso.nc on saatavilla. Tunnus otettiin käyttöön 1993.
Aiheesta muualla

IANA .nc whois
Internet-maatunnukset
| --- | --- |
Aktiiviset:   .ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .ax  .az  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sk  .sl  .sm  .sn  .sr  .st  .sv  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .za  .zm  .zw  .рф
Varatut/osoittamattomat:   .eh  .me  .rs  .um 
Varatut/käyttämättömät:   .bv  .gb  .sj  .so 
Poistumassa:   .su 
Poistetut:   .an  .bu  .cs  .dd  .nato  .tp  .yu  .zr 
Katso myös:  Ylätason verkkotunnukset ja Luettelo Internetin maatunnuksista
Onuka

| ONUKA |
| --- | --- |
 Vasemmalta oikealle: Maria Sorokina, Nata Žyžtšenko ja Daryna Sert
Tiedot
Tyylilaji:  eksperimentaalinen musiikki, elektroninen musiikki, chillwave, folk
Kotipaikka:   Kiova, Ukraina
Laulukieli:  ukraina, englanti
Jäsenet:  Nata Žyžtšenko, laulu   Daryna Sert, kosketinsoittimet, laulu   Marija Sorokina, lyömäsoittimet   Jevhen Jovenko, bandura  
Levy-yhtiö:  Enjoy!
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
ONUKA esiintymässä vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa
ONUKA on ukrainalainen elektro-folk-yhtye. Sen perustivat vuonna 2013 ukrainalaiset muusikot Eugene Filatov ja Nata Žyžtšenko. Muut ryhmän jäsenet ovat Daryna Sert (kosketinsoittaja ja taustalaulaja), Marija Sorokina (perkussionisti) ja Jevhen Jovenko (banduristi). Bändin soittamiin soittimiin kuuluvat erilaiset elektroniset rummut, pasuuna, käyrätorvi, sekä ukrainalaiset kansansoittimet, kuten bandura ja sopilka. ONUKA esiintyi vuoden 2017 Eurovision laulukilpailujen finaalin väliaikanumerona.
Historia

Ukrainankielinen sana Onuka tarkoittaa käännettynä "tyttärentytär", mikä on kunnianosoitus laulaja Žyžtšenkon isoisälle, joka on tunnettu kansansoitinten valmistaja Oleksandr Šliontšyk. Žyžtšenko aloitti musiikkiuransa Tomato Jaws nimisen yhtyeen jäsenenä, jonka hän perusti veljensä kanssa. Eugene Filatovin luotsaama bändi The Maneken teki monista yhtyeen kappaleista uudelleenmiksattuja versioita, joka lopulta johti Onukan syntymiseen. Laulaja Nata Žyžtšenko uskoo, että vanhat ukrainalaiset perinteet ja klassiset kansansoittimet (kuten bandura ja sopilka) katosivat Neuvostoliiton vallan aikana.
Diskografia

ONUKAn debyyttialbumi ONUKA julkaistiin 15. lokakuuta 2014 ja siitä tuli heti kuukauden myyntimenestys Ukrainan iTunesissa. Heidän ensimmäinen EP:nsä, LOOK, julkaistiin 15. toukokuuta ja debytoi niin ikään Ukrainan iTunes-listan kärjessä.
ONUKA julkaisi toisen EP:nsä, nimeltään VIDLIK, 8. helmikuuta 2016. EP sisältää viisi kappaletta: Svitanok, Vidlik, Other (Intro), Other, ja 19 86. Žyžtšenko mainitsee Tšernobylin onnettomuudella ja sen merkityksellä Ukrainalle olevan merkittävä vaikutus albumiin. EP:n nimi, VIDLIK, tarkoittaa uutta alkua tai lähtölaskentaa.
Diskografia > Albumit

Onuka (2014)
Mozaïka (2018)
Diskografia > EP:t

LOOK (2014)
VIDLIK (2016)
Diskografia > Singlet

LOOK (2013)
Time (2015)
Misto (2015)
City (2015)
Vidlik (2016)
19 86 (2016)
Other feat. NAONI Orchestra (2016)
Tunnustus

Onuka oli vuonna 2015 ehdolla Ukrainan Yuna Music Awards -gaalassa Vuoden löytö -kategoriassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
/ Onuka Facebookissa
Onukan kanava YouTubessa
Šeikki Lotfallahin moskeija

| Sheikki Lotfallahin moskeija |
| --- | --- |

Sijainti:  Esfahan, Iran
Koordinaatit:  32°39′27″N 51°40′43″E﻿ / ﻿32.657454°N 51.678535°E﻿ / 32.657454; 51.678535
Rakennustyyppi:  moskeija
Rakennusmateriaali:  Kivi (en) (portaat ja sisäänkäynti (d)), tiili, laasti, keraaminen laatta (julkisivu ja interiööri (d)) ja marmori (koristelu (d))
Tyylisuunta:  Esfahanin tyylisuunta
Suunnittelija:  Bahāʾ al-dīn al-ʿĀmilī (en) (käännä suomeksi)
Valmistumisvuosi:  1619
 fiSheikki Lotfallahin moskeija 
  
Šeikki Lotfallahin moskeija (pers. ‏مسجد شیخ لطف الله‎‎) on moskeija Esfahanissa Meidan Emamin aukion itälaidalla. Se valmistui vuonna 1619.
Arkkitehtuuri

Šeikki Lotfallahin moskeija on pienikokoinen moskeija Meidan Emamin itälaidalla. Siinä ei ole pihaa, ja siihen johtaa vain yksi iwan. Sen tekee poikkeukselliseksi se, että moskeijaan ei kuulu minareetti. Tämä todennäköisesti johtuu siitä, että sitä ei ollut tarkoitettu julkiseen käyttöön. Moskeija oli rakennettu šaahin haaremin naisia varten.
Moskeijan pääsisäänkäynti, iwan, on koristeltu värikkäillä mosaiikeilla, mikä tuo kontrastia aukion hiekanvärisiin tiileihin. Šeikki Lotfallahin moskeijan sisätilat ovat käytännössä 45 asteen kulmassa aukion reunaan ja pääsisäänkäyntiin nähden. Tämän ansiosta rukoussalin qibla ja sen mihrab on saatu suunnatua Mekkaan kohti.
Moskeijan rukoussaliin johtaa sisäänkäynniltä kaksi käytävää. Sisäänkäynniltä käännytään noin 45 astetta vasempaan ja sen jälkeen 90 astetta oikeaan. Lähes käytävän päässä avautuu oikealla sisäänkäynti saliin.
Kapeneva ja pimenevä käytävä avautuu 19 metriä sivultaan olevaan kammioon, jonka yllä on kupoli. Kupolin keskustassa on aurinkoa esittävä kuvio, josta lähtee kukkamotiiveja alaspäin kupolin reunaa pitkin.
Historia

Šeikki Lotfallahin moskeija rakennettiin 1602–1619, Abbas I:n aikakaudella. Se omistettiin Abbasin apelle Šeikki Lotfallahille, joka oli libanonilainen uskonoppinut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šeikki Lotfallahin moskeija Wikimedia Commonsissa
Moskeijan sisätiloja.
Pekko Aikamiespoika

| Pekko Aikamiespoika |
| --- | --- |
Luoja(t):  Timo Koivusalo
Näyttelijä(t):  Timo Koivusalo
Ensi- esiintyminen:  Kansanhuvit
Viimeinen esiintyminen:  Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Mies
Asuinpaikka:  Tyräahon kylä
Suhteet
Tutut:  Pipsa, Äitee
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pekko Aikamiespoika on Timo Koivusalon luoma ja esittämä komediahahmo 1990-luvulta. Pekko esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa kertomassa vitsejä Yle TV2-kanavan viihdeohjelmassa Kansanhuvit. Pekko on myös tehnyt cameoroolin elokuvassa Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998), joka jäi hahmon viimeiseksi esiintymiseksi valkokankaalla.
Televisiosarja

Pekko sai oman kahdeksanosaisen televisiosarjan Pekko Aikamiespoika alkuvuodesta 1993. Sarjan ohjasi Visa Mäkinen. Kaikki viisi Pekko-elokuvaa on nähty myös televisiosarjaversioina Yle TV2-kanavalla.
Elokuvat

Visa Mäkinen olisi halunnut tehdä hahmosta elokuvan, mutta ei päässyt Koivusalon kanssa yhteisymmärrykseen hahmon oikeuksista, jotka koskivat aiemmin tehtyä Pekko-televisiosarjaa. Koivusalo teki elokuvan lopulta ilman Mäkistä. Ensimmäinen elokuva Pekko Aikamiespojan poikamiesaika valmistui vuonna 1993. Viimeisin Pekko-elokuva Pekko ja unissakävelijä on vuodelta 1997.
Ensimmäisen Pekko-elokuvan, Pekko Aikamiespojan poikamiesaika, ohjasi Sina Kujansuu. Elokuva esitettiin seuraavana vuonna kahdeksanosaisena, laajennettuna televisiosarjana, jossa itse elokuvaan kuulumattomat kohtaukset oli kuvattu jälkikäteen. Seuraavan neljän vuoden aikana Timo Koivusalo ohjasi ja käsikirjoitti neljä muuta Pekko-elokuvaa: Pekko ja poika (1994), Pekko ja massahurmaaja (1995), Pekko ja muukalainen (1996) sekä Pekko ja unissakävelijä (1997). Nämä neljä elokuvaa on esitetty neliosaisina televisiosarjoina ensi-iltaa seuraavana vuonna Yle TV2 -kanavalla.
Elokuvien keskeinen tapahtumapaikka on Keski-Suomessa sijaitseva kuvitteellinen Tyräahon kylä.
Oheistuotteet

Koivusalo on myös tehnyt aiheeseen liittyviä oheistuotteita, kuten "Pekko"- ja "Pekko 2" -nimiset vitsikasetit, musiikkialbumin "Pekko Aikamiespoika" (1992) sekä romaanin "Pekko ja Outolintu" (1997).
Parmiinit

Parmiinit
| --- | --- |
Sijainti:  65°01.3′N, 025°16.4′E, Oulu Pohjois-Pohjanmaa Suomi
Merialue:  Perämeri
| --- | --- |
Asukasluku:  asumattomia
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Parmiinit on kahden asumattoman saaren, luotojen ja karikkojen muodostama ketju Kraaselin saaren länsikärjen edustalla Oulun kaupungissa Perämerellä. Karikkojen ja luotojen ketjun pituus on noin 1,2 kilometriä. Ketju alkaa Kraaselin etelärannalta ja jatkuu sen länsikärjen ohitse kohti länsilounasta.
Parmiinit sekä Kraaseli ovat suojelualuetta. Parmiinit ovat rauhoitusaluetta, ja sellaisena maihinnousukiellossa lintujen pesimäaikaan 15. toukokuuta – 31. heinäkuuta välisenä aikana.
Parmiinien suurin saari sijaitsee Kraaselin länsikärjen länsipuolella. Se on pääasiassa lehtimetsän ja -pensaikon peittämä, eikä siellä ole rakennuksia. Sen länsipuolella sijaitsee ketjun toinen varsinainen saari, joka myös on lehtimetsän peittämä. Parmiinien länsipäässä sijaitsee puolen kilometrin mittainen karikko, jota ympäröi pitkulainen matalikko. Matalikon pohjois- ja eteläreunalla merenpohja putoaa nopeasti yli seitsemän metrin syvyyteen.
Oscar Byström

Oscar Byströmistä 85-vuotispäivänsä yhteydessä Hvar 8 dag -lehdessä julkaistu kuva
Oscar Fredrik Bernadotte Byström (13. lokakuuta 1821 Tukholma – 22. heinäkuuta 1909 Spillersboda) oli ruotsalainen säveltäjä, pianisti, urkuri ja kapellimestari, joka työskenteli myös Suomessa. Hänen isänsä oli säveltäjä Thomas Byström ja veljensä everstiluutnantti Johan Thomas Byström. Erotessaan Musikkonservatorietin inspehtorin tehtävästä hän sai professorin arvon.
Byström meni vuonna 1853 naimisiin Elisabeth Dorothea Augusta Bäckströmin (1835–1902) kanssa. Parille syntyi viisi lasta vuosina 1854–1861.
Elämä ja työ > Ruotsissa

Byström pääsi Ruotsin kuninkaalliseen musiikkiakatemiaan vuonna 1834 Erik Draken oppilaaksi. Keväällä 1836 hän meni kadettina Ruotsin sota-akatemiaan. Debyyttinsä säveltäjänä hän teki vuonna 1839 tai 1840 "Romance"-laululla Erik Sjöbergin ("Vitalis") sanoihin. Byström lähti sotilasuralle, mutta jatkoi samalla säveltämistä. Hän muodosti suhteita hoviin, ja Ruotsin ja Norjan prinssi Kustaa oli yleisössä, kun hän teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä pianistina joulukuussa 1849. Ohjelmistoon kuului Carl Helstedin, Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin ja Charles Mayerin teoksia.
Byströmiä on usein väitetty Franz Berwaldin oppilaaksi; tästä ei ole olemassa varmuutta, mutta heidän tiedetään olleen läheisiä vuoden 1850 paikkeilta saakka. Byströmin suhteet Berwaldin sukuun kuitenkin päättyivät onnettomasti, sillä Berwaldin kuoleman jälkeen Byström sai osakseen syytöksiä Berwaldin kadonneen teoksen Sinfonie capricieuse varastamisesta. Berwaldin Hjalmar-poika jopa väitti Byströmin omaa sinfoniaa itse asiassa Berwaldin kadonneeksi työksi.
Byström sai ylennyksen kapteeniksi vuonna 1857. Hän ei ollut säännöllisesti armeijan palveluksessa vuoden 1871 jälkeen, mutta pysyi reservissä vuoteen 1881. Vuonna 1865 hänet lyötiin Miekkaritarikunnan ritariksi. Hän toimi Musikaliska konstföreningenin puheenjohtajana vuosina 1870–72. Vuodelta 1871 on peräisin hänen laatimansa oppikirja Allmän musiklära. Hän oli kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1864.
1860-luvulla Byström sävelsi merkittävimmät teoksensa, sinfonian (d-molli) ja jousikvarteton (D-duuri). Sinfonian kaksi ensimmäistä osaa esitettiin vuonna 1871 ja koko sinfonia Ludvig Normanin johtamana vuonna 1874.
Elämä ja työ > Suomessa

Vuonna 1872 Byström pääsi Turun soitannollisen seuran johtajaksi Suomeen. Työtä oli paljon, sillä hän vastasi pienestä, mutta hyvin tihein välein esiintyneestä orkesterista, jolle myös sovitti teoksia. Orkesteria vahvistivat suuremmissa konserteissa taitavat harrastelijat, joiden ansiosta Byström pääsi esittämään Joseph Haydnin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Ludwig van Beethovenin sinfonioita. Lisäksi orkesteri sai esitettäväkseen kuoron kanssa osia oratorioista, joihin kuului Luominen.
Byström sävelsi Suomessa työskennellessään lisää omia teoksia, joihin kuului Fantasi över finska melodier orkesterille. Vuonna 1875 Helsingissä esitettiin hänen kevyt oopperansa Herman Wimpel, joka ei kuitenkaan ollut suuri menestys. Samana vuonna hän johti oman sinfoniansa esityksen Turussa ja kiersi Ruotsissa tyttärensä Anna Byströmin kanssa, joka oli edellisenä vuonna debytoinut Tukholmassa laulajana.
Elämä ja työ > Myöhemmät vaiheet

1880-luvun alussa Byström ryhtyi tutkimaan virsisävelmiä ja kirkkomusiikkia, joihin liittyvää opetustyötä hän myös teki Ruotsissa. Hän lähti valtion tuin useaan otteeseen ulkomaille aiheeseen liittyvää tutkimusta tekemään. Byström pyrki todistamaan virsien gregoriaanisen alkuperän, mutta tutkimuksilla ei ollut suurta eikä kestävää vaikutusta. Byström keskittyi myös Miguel de Cervantes -oopperan säveltämiseen Ernst Wallmarkin librettoon, mutta teos ei koskaan valmistunut.
Aiheesta muualla

IMSLP: Oscar Byström: nuotteja
Owen Wingrave

Owen Wingrave (op. 85) on Benjamin Brittenin säveltämä kaksinäytöksinen ooppera vuodelta 1970. Sen Myfanwy Piperin laatima libretto perustuu Henry Jamesin novelliin. Teos tilattiin BBC:ltä televisioesitystä varten. Televisio-oopperana Owen Wingrave kantaesitettiin 16. toukokuuta 1971. Näyttämöllä teos nähtiin ensimmäisen kerran 10. toukokuuta 1973 Covent Gardenissa.
Owen Wingrave -oopperan tarina heijastaa Benjamin Brittenin omia pasifistisia periaatteita. Tämä yhdistää Owen Wingraven toiseen Brittenin oopperaan, Billy Buddiin. Teoksessa on havaittavissa myös Brittenin silloinen kiinnostus kaksitoistasäveljärjestelmää kohtaan. Nimirooli on baritoniosa. Owen Wingrave on Brittenin toiseksi viimeiseksi jäänyt ooppera. Se on yksi hänen vähiten esitetyistä kypsän kauden oopperoistaan.
Owen Wingrave levytettiin säveltäjän itsensä johdolla Decca Recordsille. Vuonna 2008 oopperasta julkaistiin Chandos Recordsille levytys, jolla City of London Sinfoniaa johti Richard Hickox.
Painkiller

| Painkiller Judas Priest |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Alkuvuodesta 1990 Miraval Studioilla, Brignolesissä, Ranskassa
 Julkaistu: 3. syyskuuta 1990
 Tuottaja(t): Chris Tsangarides ja Judas Priest
 Tyylilaji: heavy metal speed metal
 Kesto: 46.09
 Levy-yhtiö: CBS
Judas Priestin muut julkaisut
| Ram It Down 1988 | Painkiller 1990 | Jugulator 1997 |
Painkiller on heavy metal -yhtye Judas Priestin vuonna 1990 ilmestynyt kahdestoista studioalbumi.
Levyn raskaaseen soundiin vaikutti monta tekijää: pitkäaikainen tuottaja Tom Allom oli korvattu mm. Black Sabbathia ja Thin Lizzyä 80-luvulla tuottaneella Chris Tsangaridesilla. Myös Priestin pitkäaikainen rumpali Dave Holland oli eronnut vuonna 1989 fyysisen ja henkisen rasituksen vuoksi[lähde? ]. Uudeksi rumpaliksi löytyneen amerikkalaisen Scott Travisin kehittynyt tekniikka mahdollisti uudenlaisen soundin tavoittelun mm. nopeilla tuplabassorumpu-kompeilla. Myös Rob Halfordin laulu sai uusia ulottuvuuksia.[lähde? ]
Levy ylsi Britannian listalla sijalle 24. ja Billboardissa sijalle 26. Levyn nimikkoraita "Painkiller" on myös lisätty Rock Band 2- ja Guitar Hero: Van Halen-peleihin. Kappaleista "Painkiller" ja " A Touch of Evil" on tehty musiikkivideot.
Albumi sai Grammy-palkinnon parhaasta metalliesityksestä vuonna 1991.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Tipton/Halford/Downing, paitsi "A Touch of Evil" (Tipton/Halford/Downing/Chris Tsangarides.
Painkiller – 6.06
Hell Patrol – 3.36
All Guns Blazing – 3.57
Leather Rebel – 3.34
Metal Meltdown – 4.50
Night Crawler – 5.44
Between the Hammer & the Anvil – 4.48
A Touch of Evil – 5.44
Battle Hymn – 0.56
One Shot at Glory – 6.47
Vuoden 2001 remasteroidun version bonusraidat
Living Bad Dreams – 5.20
Leather Rebel – 3.38 (Live)
Kokoonpano

Rob Halford – laulu
K. K. Downing – kitara
Glenn Tipton – kitara
Ian Hill – basso
Scott Travis – rummut
Don Airey – koskettimet (kappaleessa A Touch Of Evil)
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi:  10/10
Metalliluola: 10/10
Aiheesta muualla

Judas Priest Info Pages, tietoa albumin synnystä (englanniksi)
Painkiller Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Painkiller Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Judas Priest
| --- | --- |
Studioalbumit:   Rocka Rolla  Sad Wings of Destiny  Sin After Sin  Stained Class  Killing Machine  British Steel  Point of Entry  Screaming for Vengeance  Defenders of the Faith  Turbo  Ram It Down  Painkiller  Jugulator  Demolition  Angel of Retribution  Nostradamus  Redeemer of Souls  Firepower  Invincible Shield 
Konserttitallenteet:   Unleashed in the East  Priest...Live!  Live in London  ’98 Live Meltdown  A Touch of Evil: Live  British Steel - 30th Anniversary - Live  Battle cry    
Kokoelmat:   The Best of Judas Priest  Hero, Hero  The Collection (Judas Priest)  Genocide  Metal Works ’73–’93  Prisoners of Pain  The Best of Judas Priest: Living After Midnight  Metalogy  The Essential Judas Priest  Single Cuts  The Chosen Few  The Complete Albums Collection 
Videografia:   Live Vengeance ’82  Fuel for Life  Priest...Live!  Metal Works ’73–’93  British Steel  Live in London  Electric Eye  Rising in the East  Live Vengeance ’82  British Steel - 30th Anniversary DVD  Epitaph  Battle cry
.az

.az on Azerbaidžanin vuonna 1993 käyttöön ottama Internet-maatunnus. Sitä hallinnoi Azerbaijan Communications.
Tunnuksen alidomainit ovat: com.az, net.az, int.az, gov.az, org.az, .edu.az, .info.az, .pp.az, .mil.az, .name.az, .pro.az ja .biz.az.
.ao

.ao on internet maakodi, jota käytetään Angolassa. Sitä hallinnoi Aghonsio Neton yliopisto.
Pekkilampi

| Pekkilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°18′51″N, 26°42′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskuoja:  oja Juolasveteen 
Järvinumero:  14.913.1.025
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82,4 m  
Pituus:  400 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,892 km  
Pinta-ala:  3,137 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPekkilampi 
Pekkilampi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Vanhakorven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 400 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Juolasveden–Lahnaveden alueeseen (14.913) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 82,4 metriä mpy.
Olympia Dukakis

Olympia Dukakis vuonna 2019.
Olympia Dukakis vuonna 2011.
Olympia Dukakis (20. kesäkuuta 1931 Lowell, Massachusetts, Yhdysvallat – 1. toukokuuta 2021 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka teki pitkän uran teatterissa, elokuvissa ja televisiossa. Hän voitti vuonna 1988 Oscar-palkinnon elokuvasta Kuuhullut.