stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ernos
Ernoksen vaiheita > Uusia hittejä 1969–1970

Tammikuussa 1969 Erno Lindahl levytti omalla nimellään käännöksen Beatles-hitistä “Ob-La-Di-Ob-La-Da” nimellä ”Elämältä halua en enempää”, kakkospuolella The Turtles -käännös ”Ei hätää” (”Eleanore“). Saman vuoden toukokuussa Ernos levytti The Move-yhtyeen hitistä ”Blackberry Way” suomenkielisen singleversion ”Jos vain käyt takaisin” ja vielä lokakuussa kappaleen ”Kerran kohtaan ystävän”, joka on käännös Bee Geesin hitistä ”Don’t Forget to Remember”.
Ernosin seuraava LP-levy Lekaa otsaan oli live-levy. Se oli taltioitu Kulttuuritalolla vuonna 1969, mutta julkaistiin vuoden 1970 puolella.
Yhtyeen kokoonpano muuttui keväällä 1970, kun Marjo-Riitta Kervinen ja Sebastian Nurmi lähtivät yhtyeestä. Nurmi tuli myöhemmin tunnetuksi muotivalokuvaajana. Basistiksi tuli Jeremy Gould, opiskelija Yhdysvalloista. Heinäkuussa yhtye levytti singlen ”Kesäaikaan vaan”, suomennos Mungo Jerry -hitistä ”In The Summertime”. Levyn b-puolella kappaleen ”Tässä olen vain” esittäjiksi on merkitty Erno ja Kati.
Ernoksen vaiheita > 1971–1973

Kati Borg ja rumpali Timo Penttilä lähtivät yhtyeestä syksyllä 1971, mutta Marjo-Riitta Kervinen palasi takaisin. Rumpaliksi tuli Timo ”Tonttu” Aittokallio, joka oli soittanut oululaisessa Creeping Madness -yhtyeessä. Kosketinsoittajaksi siirtyi valomies Jukka Borg. Kervinen lähti vuonna 1972 opiskelemaan musiikkia ja jätti yhtyeen. Ernos julkaisi kolmannen, pelkästään yhtyeen nimeä kantavan albumin 1972. Levyn sisältö koostuu pelkästään omasta materiaalista. Ilari Hannula lähti yhtyeestä 1973.
Ernoksen vaiheita > 1970-, 1980- ja 1990-luvut

1970- ja 1980-luvuilla Ernos-yhtyeen tyyli seurasi ajan suuntauksia tinkimättä kuitenkaan moniäänisestä laulusta. Johtuen huippuluokan soittajista Ernos oli taitavimmillaan silloin. Etenkin Deep Purple ja Uriah Heep -tyyppinen heavy musiikki sopi yhtyeelle. Lisäksi Lindahlin sävellykset oli suuri osa ohjelmistoa. Ainakin neljässä eri kokoonpanossa oli kaksi laulavaa tyttöä, esimerkiksi Leena Nilsson ja Leena Hernesniemi. Yhtye esiintyi konserteissa, festivaaleilla, juhlissa ja tanssikeikoilla säännöllisesti. Yhtyeessä tuolloin soittaneita muusikoita olivat muun muassa Harri Merilahti, Risto Pihkasalo, Samppa Salmi, Momo Koso, Harri Hämäläinen, Jarmo Räihä, Pepe Laurokari, Stefan Hindström, Harri Iso-Kokkila, Jorma Vuorinen, Markku Lindfors, Kai Vallineva, Anders Viksten. Vuonna 1979 Ernos julkaisi Kauneimmat joululaulut -levyn.
Lisäksi Roope Koistinen, Sonja Lumme, Tuomas Peippo ovat esiintyneet Ernos-yhtyeen keikoilla.
Esiintymisen ohella Erno perusti Helsinkiin oman LM-Studion, jossa hän on työskennellyt ja ollut äänittämässä muun muassa Agents-yhtyeen levytyksiä. 1980-luvun alussa Erno levytti soolona ja julkaisi 1982 omaa nimeään kantavan albumin, joka jäi pienelle huomiolle. Kuitenkin levyn laulu ”Mikset voi mua uskoa” oli kesällä 1982 eniten soitettu levy radiossa. Mainittakoon, että kyseisellä levyllä Erno soitti itse lähes kaikki soittimet. Vuonna 1998 yhtyeen levytyksistä julkaistiin kokoelmalevy 20 suosikkia – Harha.
Ernoksen vaiheita > 1993–2015 ja Back to the Sixties

Ernos-kokoonpano vuodelta 1968 koottiin uudelleen hyväntekeväisyysjuhlaa varten vuonna 1993: Erno, Ilari, Kati, Marjo-Riitta, Yogi, Sebastian ja Timo. 1960-luvun musiikki tuli taas muotiin, ja Vuokatin Katinkullassa alettiin järjestää Back to the Sixties -tapahtumia. Vuonna 1994 Ernos esiintyi tilaisuudessa ensimmäisen kerran ja on ollut siitä lähtien tapahtumien vakioesiintyjänä. Vuodesta 2009 lähtien tapahtuma on järjestetty Tallinnan-laivoilla. Vuonna 1999 yhdistys julkaisi oman CD:n, jolla Ernos esittää kappaleet ”Harha” ja ”Turhaan” uusina versioina. Katinkullan kymmenvuotisjuhlasta vuonna 2002 nauhoitettiin televisio-ohjelma, jossa Ernos esittää hittinsä ”Maria Louiza”. 3. syyskuuta 2008 yhtye teki paluun Tallinnaan ja piti konsertin Estonia-teatterissa, täsmälleen samassa salissa ja samaan aikaan kello 19.00 kuin 40 vuotta sitten. Muina esiintyjinä olivat Ivo Linna ja Rock Hotel sekä juontaja Joke Linnamaa. Marjo-Riitta lopetti Ernoksessa 2010, ja keväällä 2015 koko tunnetuin Ernos-kokoonpano lopetti toimintansa.
Ernoksen vaiheita > 2016–

Tunnetuimman Ernos-kokoonpanon lopetettua toimintansa keväällä 2015, Erno jatkoi keikkailua Crazy Dogs -yhtyeensä kanssa, joka esittää 1960-80-lukujen rock- ja heavymusiikkia Ernos-hittejä unohtamatta sekä kitaristi Harri Iso-Kokkilan omia kappaleita. Harri on ollut mukana Ernoksessa 1970-luvun lopusta asti. Syksyllä 2015 Erno pyysi yhdelle keikalle mukaan laulajiksi Milli Helomaan ja alkuperäisestä Ernoksesta tutun Martti Koskimon, ja vähitellen tästä kokoonpanosta tuli uusi Ernos. Kokoonpanossa lauloi neljän kuukauden ajan (syyskuu 2016-7.1.2017) myös Ilari Hannula, joka esiintyi kahdella keikalla. Uusi Ernos lanseerattiin yleisölle 7.1.2017 legendaarisella Natsalla. Nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat Erno Lindahl (laulu, koskettimet, kitara), Martti Koskimo (laulu), Milli Helomaa (laulu), Harri Iso-Kokkila (kitara), Eero Iso-Kokkila (basso) ja Risto Huostila (rummut).
Kokoonpanot > Alkuperäiskokoonpano (1965–1966)

Erno Lindahl – laulu, kitara ja piano
Matti Vattulainen – laulu, kitara
Martti Koskimo – laulu, koskettimet
Jorma Toivonen – basso
Mikko Kuoppamäki – rummut
Kokoonpanot > Tunnetuin kokoonpano (1968–1970)

Erno Lindahl – laulu, koskettimet, kitara
Ilari Hannula – laulu
Seppo "Sebastian" Nurmi – basso
Kari "Yogi" Laakso – kitara
Timo Penttilä – rummut
Kati Borg – laulu
Marjo-Riitta Kervinen – laulu
Tämä kokoonpano esiintyi myös 1993-2015, tosin Marjo-Riitta lopetti 2010.
Kokoonpanot > Muita Ernos-muusikoita

Kalervo Korlin – koskettimet (1968)
Jouni Hietaniemi – rummut (1968)
Jeremy Gould – basso (1970–1972)
Timo Aittokallio – rummut (1971–1973)
Jukka Borg – urut (1971–1973)
Leena Nilsson – laulu (1973)
Timo Koso – kitara, laulu (1973)
Harri Merilahti – basso (1973)
Jorma Vuorinen – rummut (1973)
Jukka Nikkilä – rummut (1977–1978)
Kokoonpanot > Nykyinen kokoonpano (2016–)

Erno Lindahl – laulu, koskettimet, kitara
Martti Koskimo – laulu
Milli Helomaa – laulu
Harri Iso-Kokkila – kitara
Eero Iso-Kokkila – basso
Risto Huostila – rummut
Diskografia > Ernos

Rutto ja romu (1968)
Lekaa otsaan (1970, Live-levy)
Ernos (1973)
Diskografia > Erno

Kauneimmat joululaulut (Erno, Leena Nilsson & Kai Vallineva) (1979)
Erno (1982)
Diskografia > Kokoelmia

20 suosikkia – Harha (1998)
Rutto ja romu / Lekaa otsaan (2007)
Diskografia > Singlet

Yksin / Ole iloinen (1966)
Harha / Unelmatyttöni (1966)
Kaikki hyvin / Tahdon sun takaisin (1967)
Jos anteeksi pyydät / Olet liian kaukana (1967)
Myyty mies / Milloin vaimonne viimeksi sai kukkasen? (1968)
Turhaan / Maria (1968)
Maria Louiza / Sä tuhlaat aikaa (1968)
Elämältä halua en enempää / Ei hätää (Erno, 1969)
Jos vain käyt takaisin / Ei paljon puutu onnestain (1969)
Kerran kohtaan ystävän / Kesän viimeinen valssi (1969)
Kyllä / Kun poistut elämästäin (1969)
Kesäaikaan / (Erno & Kati) Tässä olen vain (1970)
Papa uu mau mau / Discofiilis (1979)
Mikset mua huomaa / Ei paljon puutu onnestain (Erno, 1982)
Olet taivas, olet maa, olet kaikki mitä tarvitsen / Et saa nauraa rakkaudellein (Erno, 1982)
Diskografia > Muilla levyillä

60-luvun suosikki-iskelmät (1980): Erno Lindahl: Rööperiin
Back to the Sixties CD (1999)
Aiheesta muualla

http://www.backtothesixties.fi/
Epävirallinen discografia
http://pomus.net/001850
Yle Elävä arkisto: Ernosin musiikissa soi moniääninen 1960-luku
Andronikos III Palaiologos

Andronikos III Palaiologos
Andronikos III Palaiologos (25. maaliskuuta 1297 – 15. kesäkuuta 1341) oli Bysantin keisari 1328–1341. Hän oli Andronikos II Palaiologoksen pojan Mikael IX:n poika.
Kun Andronikos III:n isä Mikael IX kuoli vuonna 1320, yritti isoisänsä, keisari Andronikos II, riistää häneltä oikeudet kruunuun. Andronikos III nousi kapinaan isoisäänsä vastaan vahvoine tukijoukkoineen. Kapina päättyi vuonna 1325 ja Andronikos III julistettiin keisarin hallitsijakumppaniksi. Riita jatkui vielä myöhemmin, ja vanha keisari, Andronikos II, syöstiin vallasta kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1328.
Andronikos III:n läheisin mies oli Johannes Kantakuzenos, joka myöhemmin kruunattiin keisari Johannes VI:ksi. Andronikos III:n aikana sodittiin miltei koko ajan osmaneja vastaan. Osmanit saivat vallattua lähes koko Anatolian. Nikea kaatui vuonna 1331 osmannisulttaani Osman I:lle ja Nikomedeia vuonna 1337.
Andronikos III sai vallatua takaisin alueita Thessaliassa ja Epeiroksessa, mutta ne menetettiin ennen hänen kuolemaansa Stefan Dusanin johtamalle Serbialle. Andronikos III yritti myös elvyttää rappeutunutta laivastoa ja sai vallattua takaisin Lesboksen ja Khioksen saaret genovalaisilta.
Ennen vuonna 1341 tapahtunutta kuolemaansa Andronikos III teki lähimmästä miehestään, Johannes Kantakuzenosista, poikansa Johannes V Palaiologosin holhoojan ja valtakunnan hallitsijan siihen asti, kunnes poika olisi täysi-ikäinen.
Johannes V Palaiologos (1332–1391) oli Bysantin keisari vuosina 1341–1376 ja 1379–1391. Poikansa Andronikos IV Palaiologos kaappasi vallan itselleen vuosiksi 1376-1379.
Kirjallisuutta

Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
John Julius Norwich: Byzantium: The Decline and Fall.  Viking, 1991.  ISBN 0-679-41650-1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Andronikos II Palaiologos | Bysantin keisari | Seuraaja: Johannes V Palaiologos |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Etosuksimidi

| --- | --- |


Etosuksimidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
3-etyyli-3-metyylipyrrolidiini-2,5-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 77-67-8
ATC-koodi: N03AD01
PubChem CID: 3291
DrugBank: DB00593
Kemialliset tiedot
Kaava: C7H11NO2 
Moolimassa: 141,168
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 64–65 °C 
Liukoisuus veteen: Liukenee veteen
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 90–95 %
Proteiinisitoutuminen: Vähäistä
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 30–40 h (lapset)   40–70 h (aikuiset)
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Etosuksimidi (C7H11NO2) on imideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä epilepsiaan liittyvien poissaolokohtausten hoitamiseen. Etosuksimidi kuuluu WHO:n laatimaan keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa etosuksimidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin polaarisiin liuottimiin kuten veteen ja etanoliin. Yhdistettä käytetään raseemisena seoksena. Etosuksimidin tarkka vaikutusmekanismi ei ole tiedossa. Se todennäköisesti estää aivojen talamuksen T-tyypin kalsiumionikanavien toimintaa ja täten pysäyttää poissaolokohtauksia aiheuttavat epänormaalit hermopulssit. Poissaolokohtausten hoidossa etosuksimidi on yhtä tehokas kuin valproaatti.
Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä etosuksimidin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, väsymys, vatsakivut, ripuli ja ihottuma. Harvinaisempia ja vakavampia haittavaikutuksia ovat systeemisen lupus erythematosuksen puhkeaminen, nefroottinen oireyhtymä ja maksan toiminnan häiriöt.
Valmistus

Etosuksimidin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa butanoni reagoi etyylisyanoasetaatin kanssa happamissa olosuhteissa natriumsyanidin läsnäollessa muodostaen 2-etyyli-2-metyylimeripihkahappoa. Tämä yhdiste reagoi ammoniakin kanssa etosuksimidiksi.
Anglofobia

Anglofobia tarkoittaa suhtautumista kaikkeen englantilaisuuteen vihamielisesti. Britanniaan ja Englantiin vihamielisesti suhtautuvia ihmisiä, kansoja ja valtioita on historiassa ollut useista syistä. Vanhimmat vihamielisyydet syntyivät Brittein saarten sisäisissä valtataisteluissa, joita keltit (Wales ja Irlanti) sekä skotit ovat käyneet englantilaisten kanssa. Yhdysvaltain vapaussota synnytti Amerikan mantereella englantilaisvihaa ja käänsi Euroopan mantereella englantilaisuutta ja sen hallitusmuota ihailleen sivistyneistön anglofiliset ajatukset anglofobisiksi. Englannin saavutettua suurvalta-aseman 1800-luvulla, myös siihen vihamielisesti suhtautuvien tahojen määrä kasvoi. Taistelu suurvalta-asemasta Ranskan kanssa erityisesti 1700–1800-lukujen vaihteessa synnytti Ranskaan laajasti anglofobiaa.
Jean Ango

Manoir d'Ango
Jean Ango (1480–1551) oli ranskalainen laivanvarustaja ja liikemies Dieppestä, joka oli aikansa tärkeimpiä satamakaupunkeja. Sieltä käsin hän hoiti kauppalaivastoaan, joka kulki Afrikkaan ja Aasiaan kilpaillen espanjalaisten ja portugalilaisten kanssa.
Manoir d'Angon kyyhkyslakka
Ango oli Ranskan kuninkaan Frans I:n läheinen ystävä. Kuningas vieraili usein Angon vuonna 1530 rakennuttamassa Varengeville-sur-Merin kesäasunnossa Manoir d’Angossa, joka oli koristeltu aikansa suosituimpien italialaisten taiteilijoiden tekemillä veistoksilla ja freskoilla.
Gabriel Louis Angoulvant

Gabriel Angoulvant
Gabriel Louis Angoulvant (8. helmikuuta 1872 Longjumeau – 15. lokakuuta 1932 Pariisi) oli ranskalainen siirtomaavirkailija ja kansalliskokouksen edustaja.
Angoulvant valmistui Pariisin Siirtomaakoulusta ja opiskeli kiinaa Itämaisten kielten koulussa. Hän palveli virkailijana Tonkinissa, Kiinassa ja Djiboutissa ja teki virkamatkoja Ranskan eri siirtomaihin.
Vuonna 1908 Angoulvant nimitettiin François Joseph Clozelin seuraajana Norsunluurannikon kuvernööriksi. Hän tuli tunnetuksi alueen ”rauhoittajana”, joka kävi tuhoamissotia varsinkin baulekansaa vastaan. Angoulvantin väkivaltaiset toimintatavat herättivät arvostelua kotimaassa ja jopa armeijan keskuudessa.
Vuonna 1917 Angoulvant nimitettiin Ranskan Keski-Afrikan kenraalikuvernööriksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi Joost van Vollenhovenin seuraajana Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernööriksi.
Angoulvant palasi Ranskaan vuonna 1920. Hän toimi Ranskan Intian edustajana Ranskan kansalliskokouksessa vuosina 1924–1928 ja osallistui aktiivisesti maan siirtomaapolitiikkaan.
NRP Andorinha (P1164)

| NRP Andorinha |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal do Alfeite, Lissabon
Laskettu vesille:  9. heinäkuuta 1974
Palveluskäyttöön:  20. joulukuuta 1975
Poistui palveluskäytöstä:  1999
Tekniset tiedot
Uppouma:  45 t (kuormattu)
Pituus:  23,6 m
Leveys:  5,6 m
Syväys:  1,6 m
Koneteho:  2 × Cummins-dieselmoottoria, 1 100 hv
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  8
Aseistus
Aseistus:  1 × Oerlikon 20 mm -tykki 2 × 12,7 mm konekivääriä
NRP Andorinha (runkonumero P1164) oli Portugalin laivaston Albatroz-luokan partioalus.
Valmistus

Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 9. heinäkuuta 1974 ja otettiin palvelukseen 20. joulukuuta 1975.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1999.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1997

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1997 järjestettiin 1.–9. helmikuuta Osrbliessä, Slovakiassa.
Miehet > 10 km sprintti

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Wilfried Pallhuber | 26.24,4 / 0 |
| 2 |  | René Cattarinussi | + 16,8 / 1 |
| 3 |  | Oleg Ryženkov | + 18,3 / 2 |
Miehet > 12,5 km takaa-ajo

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Viktor Maigurov | 33.21,9 / 0 |
| 2 |  | Sergei Tarasov | + 6,9 / 1 |
| 3 |  | Ole Einar Bjørndalen | + 10,2 / 2 |
Miehet > 20 km normaalimatka

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Ricco Groß | 52.04,6 / 0 |
| 2 |  | Oleg Ryženkov | + 35,5 / 2 |
| 3 |  | Ludwig Gredler | + 1.08,4 / 2 |
Miehet > 4 × 7,5 km viesti

| Sija | Maa | Joukkue | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Ricco Groß, Peter Sendel, Sven Fischer, Frank Luck | 1.17.42,5 / 0 |
| 2 |  | Egil Gjelland, Jon Åge Tyldum, Dag Bjørndalen, Ole Einar Bjørndalen | + 5,7 / 0 |
| 3 |  | René Cattarinussi, Wilfried Pallhuber, Patrick Favre, Pieralberto Carrara | + 1.27,9 / 1 |
Miehet > Joukkuekilpailu

| Sija | Maa | Joukkue | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Oleg Ryženkov, Petr Ivaško, Aleksandr Popov, Vadim Sašurin | 27.22,4 / 1 |
| 2 |  | Carsten Heymann, Mark Kirchner, Frank Luck, Peter Sendel | + 24,9 / 2 |
| 3 |  | Wieslaw Siemianin, Jan Siemianin, Wojciech Kozub, Tomasz Sikora | + 53,4 / 3 |
Naiset > 7,5 km sprintti

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Olga Romasko | 21.16,8 / 1 |
| 2 |  | Olena Zubrylova | + 42,7 / 1 |
| 3 |  | Magdalena Wallin-Forsberg | + 55,0 / 2 |
Naiset > 10 km takaa-ajo

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Magdalena Wallin-Forsberg | 33.16,1 / 0 |
| 2 |  | Olena Zubrylova | + 5,0 / 0 |
| 3 |  | Olga Romasko | + 18,4 / 1 |
Naiset > 15 km normaalimatka

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Magdalena Wallin-Forsberg | 48.17,3 / 1 |
| 2 |  | Olena Zubrylova | + 1.34,7 / 2 |
| 3 |  | Ekaterina Dafovska | + 2.23,8 / 2 |
Naiset > 4 × 7,5 km viesti

| Sija | Maa | Joukkue | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Uschi Disl, Simone Greiner-Petter-Memm, Katrin Apel, Petra Behle | 1.28.36,9 / 0 |
| 2 |  | Ann Elen Skjelbreid, Annette Sikveland, Liv Grete Skjelbreid, Gunn Margit Andreassen | + 1.29,8 / 0 |
| 3 |  | Olga Melnik, Galina Kukleva, Nadežda Talanova, Olga Romasko | + 1.32,8 / 0 |
Naiset > Joukkuekilpailu

| Sija | Maa | Joukkue | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Gunn Margit Andreassen, Liv Grete Skjelbreid, Annette Sikveland, Ann Elen Skjelbreid | 22.01,8 / 1 |
| 2 |  | Olga Romasko, Anna Volkova, Nadežda Talanova, Olga Melnik | + 25,3 / 2 |
| 3 |  | Olena Petrova, Olena Zubrylova, Valentina Tserbe, Tatjana Vodopjanova | + 30,7 / 2 |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Saksa | 3 | 1 | 0 |
| 2. |  Venäjä | 2 | 2 | 2 |
| 3. |  Ruotsi | 2 | 0 | 1 |
| 4. |  Norja | 1 | 2 | 1 |
| 5. |  Italia | 1 | 1 | 1 |
| 5. |  Valko-Venäjä | 1 | 1 | 1 |
| 7. |  Ukraina | 0 | 3 | 1 |
| 8. |  Bulgaria | 0 | 0 | 1 |
| 8. |  Itävalta | 0 | 0 | 1 |
| 8. |  Puola | 0 | 0 | 1 |
Amnesty Internationalin historia

Amnesty Internationalin historia alkaa 1960-luvun alusta, jolloin lontoolainen asianajaja Peter Benenson ryhtyi perustamaan järjestöä ihmisoikeusrikkomuksien estämiseksi. Amnesty International on historiansa aikana onnistunut vapauttamaan tuhansia poliittisia vankeja ja vaikuttamaan maailman ihmisoikeustilanteeseen.
Amnesty perustettiin pian Peter Benensonin sanomalehtiartikkelin "The Forgotten Prisoners" jälkeen. Amnestylla oli ensimmäisenä vuotenaan 70 paikallisjärjestöä ja seuraavana vuonna niitä oli jo 350. Amnesty on jäsenmäärältään maailman suurin ihmisoikeusjärjestö, jolla on nykyisin yli kolme miljoonaa tukijaa yli 150 maassa ympäri maailmaa. Suurimmat kasvut jäsenmäärässä ovat tapahtuneet tunnettujen muusikoiden (muun muassa Bruce Springsteen) 1980-luvulla järjestämän Ihmisoikeudet nyt! -hyväntekeväisyyskiertueen aikana ja 2000-luvulla terrorisminvastaisen sodan jälkeen paljastuneiden länsimaiden kidutusskandaalien jälkeen.
Taustaa

Toisen maailmansodan raakuuksien jälkeen ihmiset ympäri maailman halusivat estää vastaavat teot tulevaisuudessa. Moni asetti toiveensa paremmasta tulevaisuudesta Yhdistyneisiin Kansakuntiin, joka julkaisi vuonna 1948 Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistuksen. 1950-luvulla YK:n toiminta kuitenkin muuttui kylmän sodan takia enemmän idän ja lännen vastakkainasetteluksi, ja ihmisoikeuksien merkitys kokouksissa heikkeni.
1960- ja 1970-luvut > Sisäiset kiistat

Apartheidin otteen tiukennettua Etelä-Afrikassa Amnesty joutui vaikean kysymyksen eteen: Voiko Amnesty tukea väkivaltaista toimintaa ihmisoikeusrikkomuksia vastaan. Vapaustaistelija Nelson Mandelan ilmoitettua tukevansa väkivaltaista kansannousua Amnesty ajautui sisäiseen kiistaan siitä, tulisiko Mandelan ilmoitusta tukea. Länsimaista Iso-Britannia ja Yhdysvallat vastustivat Mandelan adoptoimista, mutta Ruotsi ja Alankomaat kannustivat Amnestya siihen. Mandelaa ei lopulta adoptoitu Amnestyn sisäisen äänestyksen päätyttyä niukasti adoptoimisen vastustamisen puolelle.
Toinen merkittävä kysymys oli se, tulisiko Amnestyn kieltäytyä ottamasta rahallista tukea ystävällisiltä valtioilta. Muiden tietämättä Benensson oli jo aikaisemmin ottanut tukea Britannialta järjestön Rodoksen-toimintaa varten. Kun Ruotsin Amnesty kuitenkin paljasti Britannian osallistuneen ihmisten kidutukseen Adenissa, Benenson tajusi tehneensä vakavan virheen. Tämän jälkeen Benensonin ja Britannian välit mutkistuivat ja Benenson alkoi jopa epäillä, että Britannian hallitus pyrki kaappaamaan Amnestyn itselleen. Tämän takia Amnesty harkitsi jopa koko organisaationsa siirtämistä pois Britanniasta. Britannian tuen vuodettua julkisuuteen Benenson joutui eroamaan virastaan Amnestyn kansliapäällikkönä vuonna 1966. Hänen tilalleen nimitettiin Eric Baker. Ennalsin nimityksen jälkeen Amnesty siirtyi isompiin toimitiloihin, jossa toimi noin 50 työntekijää.
1960- ja 1970-luvut > Ihmisoikeuksista tulee osa valtavirtaa

Vuonna 1977 Yhdysvaltain presidentiksi nousi demokraattien Jimmy Carter. Carter lupasi virkaanastujaispuheessaan, että Yhdysvallat pyrkii parhaansa mukaan auttamaan ihmisoikeusrikkomusten uhreja. Yhdysvaltain mukaantuleminen ihmisoikeustaisteluun oli Amnestyn kannalta haastavaa. Ihmisoikeudet tulivat näin osaksi valtavirtaa, eikä Amnesty vaikuttanut niin radikaalilta kuin aikaisemmin. Amnestyssa pelättiin, että sanaa ”ihmisoikeudet” tultaisiin kaappaamaan poliittiseen käyttöön. Mikäli Amnesty olisi ryhtynyt tekemään enemmän yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa, sen asema puolueettomana järjestönä olisi horjunut erityisesti Neuvostoliitossa. Lisäksi yhdysvaltalaiset virkamiehet siteerasivat Amnestyn raportteja hyvin valikoivasti. Hallituksen virkamiehet nostivat usein esille Yhdysvalloille vihamielisten valtioiden ihmisoikeusrikkomuksia, mutta eivät puhuneet mitään Yhdysvaltain omien liittolaisten rikkomuksista.
Amnesty aloitti 1970-luvulla valtavan rahankeräyskampanjan. Kampanja alkoi Salaisen poliisin pallit -nimisellä koomikkojen showkiertueella, jossa esiintyi useita tunnettuja julkimoita, muun muassa koomikot John Cleese ja Rowan Atkinson. 1980-luvulla Sting ja Bruce Springsteen ryhtyivät toimimaan näkyvästi Amnestyn hyväksi, ja he järjestivät yhdessä Peter Gabrielin ja Tracy Chapmanin kanssa 15 maata käsittäneen Ihmisoikeudet nyt! -kiertueen. Kiertue soitti muun muassa Intiassa ja Zimbabwessa, joissa ihmisoikeudet olivat vielä tuntematon asia, ja toivat Amnestyn paikallisten tietouteen. Kiertue oli Amnestylle valtava menestys, ja samalla he saivat levitettyä tietoa paikallisista ihmisoikeusjärjestöistä: esimerkiksi Argentiinassa lavalla käveli esitysten aikana kadonneiden äidit -järjestön naisia, jotka kantoivat mukanaan kadonneiden lastensa kuvia. Kiertueen aikana Amnestyn jäsenmäärä kolminkertaistui ja sen asema vahvistui entisestään. Vuonna 1986 Yhdysvalloissa aloitettiin toinen laaja musiikkikiertue Amnestyn hyväksi, johon osallistuivat muun muassa U2, Sting, Peter Gabriel, Bryan Adams, Lou Reed ja The Neville Brothers.