stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georg Trakl
Elämä

Trakl vietti ensimmäiset kahdeksantoista elinvuottaan syntymäkaupungissaan Salzburgissa. Hänen isänsä Tobias oli rautakauppias ja äitinsä Maria taiteista ja musiikista kiinnostunut kotirouva. Äiti oli kuitenkin psyykkisesti sairas, ja on mahdollista, että hänen lapsensakin oireilivat juuri tästä syystä, erityisesti Georg ja hänen siskonsa Margarete (kutsumanimeltään Grete). Grete oli Georgin lähin toveri, ja jotkut tutkijat epäilevät heidän suhteessaan tapahtuneen insestiä.
Trakl opiskeli vuosina 1897–1905 Salzburgin Staatsgymnasiumissa. Häntä eivät kuitenkaan opiskelut juurikaan kiinnostaneet vaan pikemminkin juominen, oopiumin polttaminen ja prostituoitujen tarjoamat palvelut. Vuonna 1904 Trakl kokeili ensimmäistä kertaa runojen kirjoittamista. Jätettyään opintonsa kesken vuonna 1905 Trakl toimi kolme vuotta farmaseuttina ja päätti luoda elämänuransa tällä alalla. (Jotkut ovat tosin epäilleet, että kiinnostuksen todellinen syy oli halu hankkia huumeita.) Trakl opiskeli Wienissä kaksi vuotta farmasiaa ja valmistui vuonna 1910 farmasian maisteriksi. Tuona aikana hän tutustui paikallisiin taiteilijoihin, jotka auttoivat häntä runojen julkaisemisessa.lähde?
Valmistumisvuonnaan Trakl ilmoittautui vapaaehtoiseksi armeijaan ja palveli siellä vuoden. Palattuaan Salzburgiin hän ei saanut kotikaupungissaan töitä farmaseuttina. Hän ilmoittautui uudestaan armeijaan ja toimi farmaseuttina eräässä sairaalassa Innsbruckissa. Trakl solmi suhteet paikalliseen taiteilijayhteisöön, joka ennen pitkää tunnusti hänen lahjakkuutensa. Der Brenner -lehden päätoimittajasta Ludwig von Fickeristä tuli Traklin mesenaatti: hän julkaisi säännöllisesti Traklin teoksia ja esitteli Traklin myös Ludwig Wittgensteinille, joka myöhemmin myönsi Traklille kirjoittamista varten huomattavan stipendin.lähde?
Kun ensimmäinen maailmansota syttyi, Trakl lähetettiin lääkintäupseerina Galitsiaan. Hänelle aiemmin ominainen oikullisuus vaihtui nyt pitkiin masennuskausiin, joita pahensi karmaiseva työ pahasti loukkaantuneiden sotilaiden keskellä. 7. syyskuuta 1914 käydyn Gródekin (nyk. Horodok) taistelun kokemuksista Trakl lopulta ei enää kyennyt pääsemään yli. Traklin piti hoitaa 90:tä vaikeasti loukkaantunutta sotilasta, mutta lääkehuolto oli katastrofaalisen huono, eikä hän kyennyt auttamaan heitä. Lisäksi leikkaukset ja amputoinnit suoritettiin tuohon aikaan ilman nukutusta, ja potilaiden kuolleisuus oli tulehdusten ja verenmyrkytysten takia korkea myös onnistuneissa leikkauksissa. Trakl ei enää kestänyt tilannetta, vaan sai hermoromahduksen ja yritti jopa ampua itseään. Samana päivänä oli syntynyt Traklin viimeinen ja kenties kuuluisin runo "Grodek".lähde?
Trakl vietiin Krakovaan sairaalaan, jossa hänen tilaansa tarkkailtiin. Hän vajosi syvään masennukseen ja kirjoitti Fickerille pyytäen neuvoa. Ficker kehotti Traklia kirjoittamaan Wittgensteinille. Saatuaan Traklin viestin Wittgenstein lähti tapaamaan tätä sairaalaan, mutta kun hän saapui paikalle, Trakl oli jo ehtinyt kolme päivää aikaisemminlähde? kuolla kokaiinin yliannostukseen. On mahdollista, että kyseessä oli itsemurha.lähde?
Tuotanto

Trakl oli alkuun symbolisti, mutta Rimbaud’n ansiosta hän löysi oman tyylinsä. Hän ehti julkaista eläessään vain yhden kokoelman Gedichte, joka ilmestyi 1913. Toisesta, Sebastian im Traum, joka ilmestyi 1915, hän ehti nähdä korjausvedokset. Kootut teokset julkaistiin 1949 ja Dichtungen und Briefe 1969.
Teokset

Traklin runoja on julkaistu suomeksi yksi kokoelma:
Sielun öinen siivenisku: runoja. Helsinki: WSOY, 2004. Valikoinut ja suomentanut Jukka Koskelainen, julkaisussa alkuteksti ja käännös ovat vieritysten)
Teokset > Suomennettuja runoja

Lähde
Helvi Juvonen,Aukea ei koskaan metsään ovi, toim. Mirkka Rekola, Liisa Enwald, Helsinki: WSOY 2009 ISBN 978-951-0-35622-7
Helvi Juvonen,Sanantuoja, Helsinki: WSOY 1959
Hannu-Pekka Lappalainen, Lähtöön, teille: runoja,Helsinki: Kulttuurivihkot 2019 ISBN 978-952-7274-28-6
Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 2003 ISBN 951-0-22877-X
Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Runon suku: valikoima suomeksi elävää käännöslyriikkaa, toim. Jarkko Laine, Helsinki: Otava 1991 ISBN 951-1-11447-6
Suurempi kuin sydämeni: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, toim. ja suom. Anna-Maija Raittila, Helsinki: Kirjapaja 1982 ISBN 951-621-339-1
Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
De Profundis (De profundis), suom. Markku Into, julkaisussa: Parnasso 2002; nro 4
Elis: I–II (Elis), suom. Hannu-Pekka Lappalainen, teoksessa: Lähtöön, teille
Eräs talvi-ilta, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Suurempi kuin sydämeni: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa
Grodek (Grodek), suom. Markku Into julkaisussa: Parnasso 2002; nro 4
Grodek (Grodek), suom.Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta (1957, 1974, 2004).
Houre, suom. Markku Into, julkaisussa: Parnasso 2002; nro 4
Illalla kumisevat syksyiset metsät (Grodek), suom. Aale Tynni, julkaisussa: Parnasso 1959; nro 6
Illalla kuullaan lepakoitten huuto, suom. Helvi Juvonen, teoksessa: Maailman runosydän
Iltaan sydämeni (Zu Abend mein Herz), suom. Helvi Juvonen, teoksissa: Aukea ei koskaan metsään ovi, Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa, Runon suku ja Sanantuoja sekä julkaisussa: Parnasso 1959; nro 6
Iltaan, sydämeni (Zu Abend mein Herz), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta (1957, 1974, 2004).
Lapsuus (Kindheit), suom. Hannu-Pekka Lappalainen, teoksessa: Lähtöön, teille: runoja
Länsimaat: 1–3, suom. Liisa Enwald, julkaisussa: Taite: runouslehti 1998; nro 4
Länsimainen laulu, (Abendländisches Lied), suom. Helvi Juvonen, teoksissa: Aukea ei koskaan metsään ovi ja Sanantuoja sekä julkaisussa: Parnasso 1959; nro 6
Maisema, suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta (1957, 1974, 2004).
Poismenneen laulu, suom Helvi Juvonen, teoksissa: Aukea ei koskaan metsään ovi ja Sanantuoja sekä julkaisussa: Parnasso 1957; nro 8
Pojalle jonka nimi on Elis, suom. Hannu-Pekka Lappalainen, teoksessa: Lähtöön, teille
Rauha ja hiljaisuus, suom. Markku Into, julkaisussa: Parnasso 2002; nro 4
Sielun hämärä, suom. Harri Roussi, julkaisussa: Sieppari 2015; nro 1
Suolla (Am Moor), suom. Markku Into, julkaisussa: Parnasso 2002; nro 4
Talvi-ilta (Ein Winterabend), suom. Helvi Juvonen, teoksissa: Aukea ei koskaan metsään ovi, Tämän runon haluaisin kuulla 3 ja Sanantuoja sekä julkaisussa: Parnasso 1957; nro 8
Valitus (Klage), suom. Harri Roussi, julkaisussa: Sieppari 2015; nro 1
Valitus II (Klage), suom. Markku Into, julkaisussa: Parnasso 2002; nro 4
Aiheesta muualla

Trakl-sivut, joille on tallennettu runoilijan koko tuotanto.
Freie Universität Berlinin kirjaston linkkikokoelm (Arkistoitu – Internet Archive)a
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Triskele

Kelttiläinen pronssikiekko, jossa on jin ja jang -tyyppinen kehrä triskelenä, josta muodostuu kolme tyyliteltyä linnun päätä. Löydetty Longban saarelta, Derryssä, peräisin esikristilliseltä ajalta.
Triskele on kolmesta lomittaisesta spiraalista, jaloista tai joistakin muista symboleista koostuva ornamentti, joka perustuu ympyrän jakamiseen kolmeen osaan. Triskele on symbolinen ja osittain koristeellinen merkki, joka muodostuu yksinkertaisimmillaan kolmesta samasta pisteestä lähtevästä polvekkaasta viivasta tai vaihtoehtoisesti kolmesta polvesta koukistuneesta ihmisen jalasta.
Triskele kuvaa aurinkoa läheisen sukulaisensa hakaristin tavoin.
Etymologia

Sana tulee kreikan sanasta τρισκέλιον (triskelion) tai τρισκελής (triskeles) ja se tarkoittaa kolmea jalkaa; tri ’kolme’ ja skelos ’jalka’ lähde?. Latinaksi se on triquetrum.
Käyttö

Vaikka triskele on ollut symbolina useissa paikoissa ja useina aikoina, se yhdistetään erityisesti kelttiläiseen taiteeseen La Tènen kulttuurissa rautakauden aikana. Pronssikauden Irlannissa kivirakennelmien seinäpintoja koristeltiin usein kolmijakokombinaatioilla. Virossa triskeleä (vir. kolmjalg, 'kolmijalka') käytettiin satoja vuosia taikamerkkinä, ja sen uskottiin karkottavan pahantekijöitä. Kristillisessä taiteessa triskele on Jumalan kolminaisuuden symboli. Nykyään triskele toimii Sisilian ja Mansaarten symbolina, joiden lipuissa se on. Nykyisin sitä käyttävät myös niin sanotut uuspakanat.lähde?
Triskelen muotoisia yksiköitä muodostava klatriini-apuproteiini osallistuu solujen eritysaineenvaihdunnassa kalvorakkuloiden muodostamiseen.
Vapaa Linux-jakelu Trisquel käyttää triskelionia projektinsa tunnuksena.lähde?
Esimerkkejä

Triskele brittiläisen polkupyöräkerhon tunnuksessa, 1927.
Bryan Knealen veistos esittää ihmisen kolmea jalkaa.
Gotiikan arkkitehtuurissa käytetty triskele-elementti.
Kelta-vihreä triskele.
Mansaaren lippu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Triskele Wikimedia Commonsissa
Tšerepovets

| Tšerepovets |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Vologdan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Tšerepovets
 Koordinaatit: 59°08′N, 37°54′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Vologdan alue
Kaupungiksi:  1777
Väkiluku (2012):  315 186
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK) 
 
 www.cherinfo.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšerepovets (ven. Череповец) on teollisuuskaupunki  Venäjän federaation Vologdan alueella, 105 kilometriä Vologdasta länteen. Kaupunki sijaitsee Rybinskin tekojärven rannalla Šeksnajoen suulla. Tšerepovets on Vologdan alueen suurin kaupunki ja Tšerepovetsin piirin keskus. Vanha luostarikylä Tšerepovets sai kaupungin arvon vuonna 1777. Vuonna 2012 kaupungin asukasluku oli 315 186.
Šeksnan ylittävä silta ja teollisuusaluetta Tšerepovetsissä
Tšerepovetsin päärautatieasema Tšerepovets 1.
Tšerepovetsissä on rauta-, teräs-, telakka- ja puuteollisuutta. Kaupungin suurin tehdas on Venäjän toiseksi suurin kaivos- ja metallurgian alan yhtiö OAO Severstal. Kaupungin päärautatieasema on nimeltään Tšerepovets 1 ja sinne liikennöidään esimerkiksi Moskovan Jaroslavlin asemalta Jaroslavlin ja Vologdan kautta.  Pietarista rautatieyhteys on Laatokan asemalta (Ladožki vokzal) Vologdan-suunnan junilla.
Kaupungissa sijaitsee Vologdan alueen suurin yliopisto Tšerepovetsin valtionyliopisto.
Kaupungin jääkiekkoseura on Venäjän ja Itä-Euroopan KHL-liigassa pelaava HK Severstal Tšerepovets.
Tšerepovetsissa on myös suomalaisten sotavankien muistomerkki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšerepovets Wikimedia Commonsissa
Tšerepovets (venäjäksi)
Babajevo •
Babuškin •
Belozersk •
Grjazovets •
Harovsk •
Kadui •
Kirillov •
Kitšmengski Gorodok •
Mežduretšje •
Nikolsk •
Njuksenitsa •
Šeksna •
Sjamža •
Sokol •
Tarnogski Gorodok •
Totma •
Tšagodoštša •
Tšerepovets •
Tšerepovets •
Ustjužna •
Ust-Kubinskoje •
Vašk •
Veliki Ustjug •
Verhovažje •
Vologda •
Vologda •
Vožega •
Vytegra
Torinon käärinliina

Torinon käärinliina.
Torinon käärinliina on Italiassa Torinossa Pyhän Johannes Kastajan katedraalissa säilytettävä pellavakangas, jossa on väitetty näkyvän ristiinnaulitun miehen hahmo. Nykyisin on vallalla käsitys, että esine on keskiaikainen väärennös, radiohiiliajoituksen mukaan noin 1300-luvulta; joskin on myös tehty tutkimuksia, jotka ajoittavat liinan Jeesuksen aikaan. Jotkut kuitenkin ovat uskoneet, että kyseessä on Jeesuksen hahmo, joka on siirtynyt liinaan tämän ylösnousemuksen hetkellä.
Käärinliina

Torinon käärinliina on suorakaiteen muotoinen, kooltaan 437 × 111 cm, yhdestä kappaleesta valmistettu pellavakangas, joka on kudottu niin sanotulla kolme-yhteen-kalanruototoimikas-tekniikalla. Käärinliinan vasemmassa laidassa kulkee yksinkertaisella saumalla kiinnitetty noin 8 cm:n levyinen kaista, joka on samaa materiaalia kuin pääkangaskin. Kankaalta erottuu paljain silmin epäselvä miehen hahmo sekä etu- että selkäpuolelta. Hahmo on voimakasrakenteinen, pitkätukkainen ja -partainen, ja se on vainajan asennossa. Hahmon kädet on asetettu sukuelinten eteen. Kankaassa on punertavia läiskiä, jotka erottuvat selkeämpänä kuin itse hahmo. Niiden on esitetty olevan verta, toisaalta myös maalia, koska kyseisistä kohdista on löydetty pigmenttiä.
Käärinliinassa näkyy useassa kohdassa palojälkiä. Käärinliina vaurioitui pahoin vuonna 1532 tulipalossa sen silloisessa säilytyspaikassa Savoijin pääkaupungissa Chambéryssä. Liinan jäljet aiheutti kuumuudessa sulanut säilytysarkun hopea. Vauriojälkien säännönmukaisuus johtuu kankaan taitostavasta. Paikalliset klarissanunnat saivat tehtäväkseen korjata vauriot, minkä he tekivät muun muassa ompelemalla palojälkien taakse paikkapalat ja peittämällä koko tekstiilin nurjalta puoleltaan hollanninpalttinasta tehdyllä tukikankaalla.
Käärinliina osana katolista pyhäinjäännöskulttia

Katolisen ensyklopedian mukaan pyhäinjäännösten palvonta oli osa keskiaikaista kansanuskoa. Myös niiden valmistaminen ja kaupustelu oli laajamittaista. Arvokkaimpia olivat Jeesukseen liittyvät esineet, kuten Jeesuksen vauva-aikainen huopa, ristin kappaleet ja muun muassa Jeesuksen esinahka, joita usea väitti omistavansa. Ensyklopedia kuvaa kirkon monesti vaivihkaisesti antaneen tällaisten reliikkien vaipua unohduksiin. Kristuksen käärinliinoiksi väitettyjä esineitä tunnetaan keskiajalta noin neljäkymmentä, mutta suurin osa niistä on tuhoutunut. Osassa oli kuvia ja osassa veritahroja. Toiset olivat kokonaan valkoisia. Arkeologi Lombatti on huomauttanut, että Vatikaani ja paavit erityisesti eivät ole väittäneet kuvaa aidoksi mutta he kuitenkin sallivat sen näytteillä pidon. Hän on syyttänyt myös liinaa aidoksi väittäviä tutkijoina esiintyviä henkilöitä näennäistieteilijöiksi, jotka eivät tunne arkeologiaa. Uskonpuhdistus suhtautui pyhäinjäännöksiin avoimen kielteisesti.
Miten liinan ihmiskuva on syntynyt?

Alkuperän ja iän lisäksi liinassa olevien jälkien tekotavasta on esitetty eri arvioita. Suomessa Juha Hiltunen on esittänyt vainajakuvan syntyneen kankaan pellavakuitujen palamisen seurauksena. Kuitujen pinta on palanut karrelle, mutta sisus on vahingoittumaton. Hiltusen käsitys on, että "Huomattava yksimielisyys vallitsee kuitenkin siitä, että mikä prosessi kuvan synnyttikin, se aikaansai hapettumista, kuivumista ja konjugaatiota pellavakankaan mikrokuidun polysakkaridirakenteessa." Vuonna 2009 esitettiin niin kutsuttu koronapurkaushypoteesi. Sen mukaan vainajan sisältä tullut pallosalaman kaltainen voimakas energiapurkaus olisi polttanut jäljet, joista kuva muodostuu.
Vuonna 1966 englantilainen kirjailija Geoffrey Ashe kertoi saaneensa syntymään Torinon käärinliinan kuvan kaltaista jälkeä, kun oli pitänyt kuumennettua metalliesinettä lähellä pellavakangasta. Ryhmä italialaisia tutkijoita kertoi vuonna 2009 valmistaneensa Torinon käärinliinan kopion menetelmillä, jotka olivat käytössä 1300-luvulla. He katsoivat näin osoittaneensa, että liina olisi kyetty valmistamaan keskiajalla. Luigi Garlaschellin projektin rahoitti Rationalististen ateistien ja agnostikkojen liitto. Heillä ei ollut pääsyä tutkimaan alkuperäistä Torinon liinaa.
Liinasta otetuista näytteistä on löydetty myös keskiajalla tavanomaisia pigmenttejä, mutta aitouden puolustajat ovat väittäneet niiden tarttuneen muista maalauksista.
Torinon käärinliinan merkitys matkailulle

Torinon käärinliinamuseo on suosittu turistikohde, vaikka itse liina ei ole esillä. Liinaa on kuitenkin alettu pitää näytteillä yhä useammin, muun muassa vuosina 2000, 2010 ja 2015. Joka kerta yli miljoona turistia kävi katsomassa sitä. Historian kuluessa Torinon käärinliinasta on valmistettu useita kopioita, joista vanhimpia markkinoidaan niitäkin arvokkaina pyhäinjäännöksinä. Käärinliinan moderneja kopioita ja muuta aiheeseen liittyvää rekvisiittaa on kiertänyt myös Suomessa. Väärennösten ja perättömien väitteiden esittämistä totena on kritisoitu.
Kirjallisuutta

Hiltunen, Juha: Valokuva Jeesuksesta? Torinon käärinliina tieteen, historian ja Uuden testamentin valossa.  Helsinki:  Kirjapaja, 2009.  ISBN 978-951-607-806-2
Wilcox, Robert K.: Jeesuksen käärinliinan arvoitus.  (Shroud)  Lahti:  Kuva ja Sana, 1978.  ISBN 951-9073-52-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Shroud of Turin Website. (englanniksi)
Holy Shroud – Official site. (englanniksi)
The Shroud Center of Colorado. (englanniksi)
Shroud of Turin Tampere (Arkistoitu – Internet Archive), Käärinliinanäyttely 2013
Sindonology.org. (englanniksi)
Council for the Study of Shroud of Turin. (englanniksi)
Shroud of Turin for Journalists – Carbon Dating Mistakes Fact Check (Arkistoitu – Internet Archive)
Italian Study Claims Turin Shroud is Christ’s Authentic Burial Robe. Telegraph.co.uk. (englanniksi)
Mystery-solved? Cambridge art historian Thomas de Wesselow 24.3.2012. Telegraph.co.uk. (englanniksi)
Mystery solved? Turin Shroud linked to Resurrection of Christ. Daily Mail 28.3.2013. (englanniksi)
Käärinliinan osa Secondo Pian kuvaamana vuodelta 1898.
Nuorrutus

Nuorrutus on rakenneteräkselle suoritettavaa karkaisua seuraava päästö. Se tehdään melko korkeassa 500–700 °C:n lämpötilassa. Sen ansiosta syntyy hyvä sitkeys, ja myötöraja kohoaa verrattuna murtolujuuteen.
Tšaika

| GAZ Tšaika |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  GAZ
Valmistusvuodet:  1959–1988
Korimalli:  4-ovinen sedan 4-ovinen avoauto 5-ovinen farmari
Luokka:  F-segmentti
Vetotapa:  takaveto
Tšaika (ven. Ча́йка, Lokki) on GAZin valmistama neuvostoliittolainen limusiini. Mallia GAZ-13 valmistettiin Gorkissa vuosina 1959–1981 ja GAZ-14 vuosina 1977–1988. Väitetään että auton ulkonäkö olisi kopioitu vuoden 1955 Packard Patricianista ja painonapein toimiva automaattivaihteisto Chrysleriltalähde?.
Tšaika oli 6-litraisine V8-moottoreineen Neuvostoliitossa vain NKP:n ylemmän puoluejohdon ja sitä lähellä olevien ryhmien saatavilla. Näitä olivat esimerkiksi neuvostoarmeijan marsalkat ja kenraalit, Pravdan ja Izvestijan päätoimittajat, Venäjän ortodoksisen kirkon korkeimmat johtomiehet sekä Neuvostoliiton liittolaismaiden valtionpäämiehet. Autosta on olemassa avomalli sekä harvinaiseksi jäänyt farmariversio.
Käyttäjäkokemusten mukaan Tšaikan ongelmia olivat auton kokoon nähden heikkotehoiset jarrut, automaattivaihteiston särkymiselle altis valintanäppäimistö, huonot ovien ja ikkunoiden tiivisteet ja ala-arvoiset ovien lukot. Toisaalta auton moottori kävi kauniisti ja tasaisesti, ajo-ominaisuudet vastasivat saman kokoisia amerikkalaisia autoja ja kromatut koristeosat olivat korkealuokkaisia.
Suomeen tuotiin 1960-luvulta 1980-luvulle erikoistilauksesta muutamia Tšaika-autoja, ja maahantuojana toimi muitakin neuvostoliittolaisia autoja edustanut Oy Konela Ab. Niitä oli edustusautoina muun muassa Tampella Oy:llä, G. A. Serlachius Oy:llä ja Yhtyneillä Paperitehtailla. Vuorineuvos Juuso Walden hankki samalla kerralla kolme Tšaikaa edustusautoiksi Yhtyneiden Paperitehtaiden Valkeakosken, Jämsän ja Simpeleen tehtaille. Edustuskäytön jälkeen muutama Tšaika GAZ-13 oli käytössä takseina, jolloin niihin oli vaihdettu alkuperäisen moottorin tilalle dieselmoottori. Vuonna 1985 Helsingissä järjestettiin ainoa missään länsimaassa koskaan tapahtunut Tšaikojen luovutustilaisuus. Neljästä samalla kerralla maahantuodusta Tšaika GAZ-14:stä yksi luovutettiin Nokian, toinen Wärtsilän ja kolmas Koneen edustusautoksi, ja neljäs jäi Konelan omaan käyttöön.
Suomalaisessa populaarikulttuurissa Tšaika esiintyy Mika ja Turkka Malin kappaleessa ”Taksien taksi”. Laulun aiheena on erään Forssan seudulla toimineen taksiautoilijan auto. Kappale ilmestyi veljesten albumilla Mää ja hiljanen Viljanen vuonna 1985.
Mallit

GAZ-13 Tšaika
GAZ-13B Tšaika
GAZ-13S Tšaika
GAZ-14 Tšaika
GAZ-14-05 Tšaika
Tiedot

| TŠAIKA | GAZ-13 | GAZ-14 |
| --- | --- | --- |
Henkilöluku: 7
| Moottorin iskutilavuus, cm³ | 5520 | 5530 |
| Sylinterin halkaisija / iskunpituus, mm | 76 / 66 | 100 / 88 |
| Suurin teho, hv / rpm | 195 / 4200 | 235 / 4400 |
| Suurin vääntömomentti, kpm | 41,0 / 2200 | 46,1 / 2200 |
Puristussuhde: 8,5:1
Vaihteisto: 3-nopeuksinen automaatti

| Massa; netto (brutto), kg | 2100 (2625) | 2640 (3200) |
| Huippunopeus, km/h | 160 | 175 |
| Polttoaineenkulutus, l/100 km | 14 (40–50 km/h) | 22 (80 km/h) |
| Pituus / leveys / korkeus, mm | 5600 / 2000 / 1620 | 6110 / 2020 / 1580 |
| Akseliväli / raideväli, mm | 3250 / 1540 | 3450 / 1580 |
| Valmistusmäärä, kpl | 3 179 | 1 120 |
Torppari

Torppareita maatöissä kesällä.
Torppari oli Suomessa ja Ruotsissa vuokraviljelijä, joka oli vuokrannut viljeltäväkseen osan suuremmasta maatilasta. Vuokraamalla vain osan tilasta torpparit erosivat sekä lampuodeista, joilla oli koko maatila vuokralla, että mäkitupalaisista, joilla oli vuokralla vain lähinnä asuntotonttinsa.
Suomalaisen torpparilaitoksen synty

Suomen torpparilaitoksen juuret ulottuvat 1600-luvulle, jolloin aateliskartanoiden maille ryhdyttiin perustamaan torppia helpottamaan kartanoiden työvoimapulaa. Torpparityövoima oli pitkään aatelisten erioikeus. Vuodesta 1740 lähtien saivat myös talonpojat ottaa perintötiloilleen torppareita. Torpparijärjestelmä olikin yksi merkittävimmistä 1700–1800-lukujen yhteiskunnallisista muutoksista. Talonpoikien tiloille perustettiin työvoimantarpeen lisäksi torppia myös talonpojan nuorempien veljien tai aikuistuvien poikien viljeltäviksi. Talonpojan kanssa samaa perhettä olevan torpparin oikeudet olivat merkittävästi paremmat kuin vieraan maille viljelyksensä raivanneen torpparin.lähde?
Torppien määrä

Torppien määrä nousi ripeästi: 1700-luvun alussa torppia oli Suomessa noin 1 000 (noin 2,5 prosenttia väestöstä), 1800-luvun alussa noin 20 000 ja vuosisadan lopulla 70 000. Torppareita olivat myös ruotusotatorppien viljelijät eli ruotusotilaat. Torppareista muodostui pian uusi yhteiskunnallinen ryhmänsä, joka sijoittui maata omistavien talonpoikien ja irtaimen työväestön väliin. Vuokraviljelmien osuus kaikista maatiloista oli vuonna 1912 jo lähes puolet, mutta niiden osuus peltomaasta oli pienempi (vaihteli 12–21 prosentin välillä). Niiden peltoalat olivat siis pieniä.
| Peltoala (hehtaaria) | Torpparit ja lampuodit | Mäkitupalaiset |
| --- | --- | --- |
| alle 1 | 3 817 | 79 968 |
| 1–2 | 8 271 | 9 863 |
| 2–3 | 8 219 | 3 723 |
| yli 3 | 36 136 | 1 736 |
| tuntematon | 116 | – |
| yhteensä | 56 636 | 95 290 |
Torpparin oikeudet ja velvollisuudet

Torpparit maksoivat torppansa vuokran maanomistajalleen tyypillisesti tekemällä päivätöitä eli taksvärkkiä vuokranantajansa tilalla. Maanvuokran kokonaisarvosta 72 % maksettiin päivätöinä. Toisinaan vuokraa maksettiin myös torpan tuotteilla. Rahavuokraa ei juurikaan käytetty, sillä isäntätila hyötyi enemmän torpparin työpanoksesta. Torppariväestölle taksvärkki oli kuitenkin rasite, joka usein huononsi suhdetta isäntäväkeen.
Suurin osa (92 %) torppareista sai ottaa tilan metsästä kotitarvepuuta ja pitää siellä karjaa laitumella (76 %). Muunlainen metsän käyttö oli yleensä kiellettyä: vain 22 % sai kalastaa tilan vesillä, 13 % metsästää ja 1,5 % myydä metsän tuotteita.
Vuokraehdot kiristyivät 1800-luvun lopulla. Vuokraa korotettiin vaatimalla lisää päivätöitä tai muita suorituksia, korottamalla niin sanottua siirtorahaa eli sopimuksen siirtämisestä toiselle vuokralaiselle maksettavaa korvausta sekä lisäämällä niin sanottuja ylipäiviä eli kiireaikana tehtäviä maanomistajalle palkallisesti tehtäviä töitä, joiden rahakorvaus oli alimitoitettu.