stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veitsikala

| Veitsikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Veitsikalat Gymnotiformes
Heimo::  Veitsikalat Gymnotidae
Suku::  Gymnotus
Laji::  carapo
Kaksiosainen nimi
 Gymnotus carapo  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Veitsikala Wikispeciesissä   Veitsikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Veitsikala (Gymnotus carapo) on n. 60 senttimetriä pitkä kala, joka elää sameavetisissä joissa Etelä-Amerikassa ja käyttää sähköelintään suunnistukseen. Veitsikala on sukua sähköankeriaalle (Electrophorus electricus), mutta ei pysty tuottamaan läheskään yhtä voimakasta sähkökenttää.
Veitsikala kasvaa noin 60 cm pitkäksi. Sen vartalon etuosa on lieriömäinen, takaosa litteä. Nuoret yksilöt ovat pohjaväriltään keltaisia tai ihonvärisiä, ja niissä on muutamia leveitä pystyraitoja. Kalan ikääntyessä sen yleisväri tummenee ja raitojen määrä kasvaa.
Veitsikaloja pidetään joskus akvaarioissa. Se on luonnostaan yöaktiivinen, mutta jos valaistus on himmeä, se voi oppia liikkumaan päivisinkin. Veitsikala syö kaloja ja äyriäisiä ja nuorena pieniä selkärangattomia.
Aiheesta muualla

Gymnotus carapo (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Valo-liite

| Valo |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehden viikkoliite
Julkaisija:  Kustannus Oy Aamulehti
ISSN:  ISSN 0355-6913
Levikki:  139 130 (2008)
Perustettu:  2004
Päätoimittaja:  Jouko Jokinen ja Jorma Pokkinen
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Tampere
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloid
Ilmestymistiheys:  perjantaisin
Aiheesta muualla
Kotisivu
Valo oli joka viikko perjantaisin Aamulehden välissä ilmestyvä liite, jossa oli yleensä 36-44 sivua.
Se korvasi 16. huhtikuuta 2004 Allakka-viikkoliitteen. Toimitus sijaitsi Tampereen keskustassa Finlaysonilla samoissa tiloissa, joissa toimii myös Aamulehti.
Valo tavoitti joka viikko 284 000 ihmistä. Peittoprosentti Tampereen markkina-alueella on 65 ja Tampereella 67 (vuonna 2008).
Liitteen tärkeimmät osat olivat kansijuttu, TV- & radio-sivut, Valoilmiöt-puheenaiheet, ruoka+juoma-sivut, menosivut sekä peli- ja musiikkisivut. Valossa ilmestyi erilaisia teemasivuja, joiden aiheet vaihtelevat kirjoista ja eläimistä liikuntaan ja ihmissuhteisiin.
Valon sisältöä ilmestyi useiden maakuntalehtien liitteessä. Esimerkiksi Turun Sanomien Treffi-liite käytti Valon tv-aineistoa.
Valoa tuotti Tuulia Rautio. Päätoimittajia olivat Jouko Jokinen ja Jorma Pokkinen. Toimittajia olivat Elina Laurila ja Virve Rissanen.
Aiheesta muualla

Valo Twitterissä
Valo MySpacessa
Valo Facebookissa[vanhentunut linkki]
Aamulehti
Vapaamielinen kansanpuolue

Vapaamielinen kansanpuolue (ruots. Frisinnade folkpartiet) oli Ruotsissa 1924–1935 toiminut valtiollinen puolue. Se muodostettiin Vapaamielisen maaliiton (ruots. Frisinnade landsföreningen) hajottua ja se oli kahdesti hallituspuolue Carl Gustaf Ekmanin johtaessa puoluetta. Ekman oli pääministerinä 1926–1928 ja 1930–1932. Vapaamielinen kansanpuolue sulautui 1935 Kansanpuolueeseen (ruots. Folkpartiet).
Vapaamieliset

| Vapaamieliset> Le Libertin |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gabriel Aghion
Käsikirjoittaja:  Gabriel Aghion
Perustuu:  Éric-Emmanuel Schmittin näytelmään
Tuottaja:  Gaspard de Chavagnac
Säveltäjä:  Bruno Coulais
Kuvaaja:  Jean-Marie Dreujou
Leikkaaja:  Luc Barnier
Tuotantosuunnittelija:  Dan Weil
Pukusuunnittelija:  Olivier Bériot
Pääosat:   Vincent Perez  Fanny Ardant  Josiane Balasko  Michel Serrault  Arielle Dombasle 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vapaamieliset (Le Libertin) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Gabriel Aghionin ohjaama komediaelokuva. Se perustuu Éric-Emmanuel Schmittin näytelmään vuodelta 2000. Suomen ensi-iltansa se sai 7. heinäkuuta 2000.
Uusi seedee

| Uusi seedee Pikku-Orava |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2006
 Tyylilaji: lastenmusiikki
 Kesto: 30.44
 Levy-yhtiö: EMI
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Pikku-Oravan muut julkaisut
|   | Uusi seedee 2006 | Kesä seedee 2007 |
Uusi seedee on Pikku-Oravan albumi vuodelta 2006. Se nousi Suomen virallisen listan ykköseksi.
Kappaleet

La Bamba – 2.22
Lick It Up – 2.47
Kalinka – 3.29
Life Is Life – 2.18
Taivas lyö tulta – 2.16
Mä joka päivä töitä teen – 2.27
La Camisa Negra – 2.237
Tsingis Khan – 2.22
Aikuinen nainen – 2.04
I Feel Good – 2.24
Number of the Beast – 2.33
Hips Don't Lie – 3.00
Valeri Borisov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Valeri Borisov Ateenan kesäolympialaisissa 2004.  |   Valeri Borisov Ateenan kesäolympialaisissa 2004.  |   Valeri Borisov Ateenan kesäolympialaisissa 2004.  |  |
Maa:   Kazakstan
Miesten yleisurheilu
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Busan 2002 | 20 km kävely |  |
|  Hopeaa | Bangkok 1998 | 20 km kävely |  |
|  Pronssia | Hiroshima 1994 | 20 km kävely |  |
Valeri Borisov (s. 18. syyskuuta 1966 Temirtaw) on kazakstanilainen kävelijä. Hän edusti Kazakstania kolmissa kesäolympialaisissa vuosina 1996, 2000 ja 2004.
Atlantan kesäolympialaisissa 1996 Borisov osallistui 20 kilometrin kävelyyn sijoittuen sijalle 17. Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 hän otti osaa sekä 20 kilometrin että 50 kilometrin kävelyihin sijoittuen 20 kilometrissä sijalle 38 ja 50 kilometrissä sijalle 25. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä sijalle 27. Aasian kisoissa Borisov saavutti yhden kultamitalin Busanissa 2002, yhden hopeamitalin Bangkokissa 1998 sekä yhden pronssimitalin Hiroshimassa 1994.
Aiheesta muualla

Valeri Borisov Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Valinta

Valinta voi viitata ainakin seuraaviin:
Valinta, Nicholas Sparksin romaani
Biologiassa valinta tarkoittaa hyödyllisten ominaisuuksien runsastumista. Erilaisia valintoja biologiassa:
Luonnonvalinta
Ryhmävalinta
Seksuaalivalinta
Sukulaisvalinta
Valinor

Valinor on valtakunta Amanin mantereella J. R. R. Tolkienin kirjoissa Silmarillion ja Taru sormusten herrasta. Valinor tarkoittaa valarin maita ja siellä asuvat Amanin valar, minne he siirtyivät Almarenin saarelta Melkorin tuhottua sen. Sen pääkaupunki oli Valimar, missä valar ja vanyar asuivat. Kaksi muuta kaupunkia olivat Alqualondë ja Tirion joissa asuivat kunnioitetut teleri ja noldor haltiat. Siihen kuului myös saari, Tol Eressëa, itärannan tuntumassa. Se tunnettiin myös nimellä Kuolemattomat Maat, minne vain kuolemattomat sielut saivat matkata, paria poikkeusta lukuun ottamatta. Sinne saapuivat Valtasormuksen viejät, Frodo Reppuli ja Bilbo Reppuli, ja myöhemmin Sam sekä Legolas ystävänsä Gimlin kanssa.
Jokaisella valalla oli saarella oma osansa, jota he olivat itse muokanneet. Yavanna, luonnon vala, kasvatti kasveja saaren eteläpäässä. Oromë, metsästyksen vala, asui Oromen metsissä saaren koillisosassa. Metsässä oli monia olentoja, joita Orome metsästi. Nienna, surun vala, asui saaren länsiosassa, ja perusti sinne Niennan Huoneen, ja vietti päivänsä itkien. Etelässä Niennan Huoneesta sijaitsi Mandosin Huone. Mandos, Niennan veli, oli kuoleman vala. Kaikki henget menivät kuoltuaan Mandosin Huoneeseen, olivat he sitten kuolevaisia tai kuolemattomia. Mandosin Huoneessa asui hänen vaimonsa Vairë.
Idässä Mandosin huoneesta sijaitsi Esten Saari, mikä sijaitsi Lorrellinin järven keskellä, minkä lähellä oli Lórienin Puutarha, joka muistutti Lóthlorienin metsää Keski-Maassa, koska sen oli luonut sama vala, Irmo, unien vala. Estë ja Lórien olivat aviopari ja asuivat lähellä toisiaan. Pohjoisessa sijaitsi Aulën Kartano, Aulën joka oli Yavannan aviomies. Koillisessa sijaitsi Manwën ja Vardan Kartano, ja he olivat kaksi voimakkainta valaa, ja olivat myös naimisissa. Lännessä olivat Valinorin Puut, Telperion ja Laurelin. Koko Valinorin saarta ympäröivät Pelori-vuoret. Valinorista lähti joitakin haltioita takaisin Keski-Maahan kuten Galadriel. Ne jotka lähtivät kiellettiin palaamasta Valinoriin, mutta kun Keski-Maa alkoi häilyä, valar päättivät armosta antaa näiden palata.
Valintaruutu

Valintaruutu
Valintaruutu tai valintalaatikko on graafisen käyttöliittymän elementti, joka antaa käyttäjälle mahdollisuuden valita useita vaihtoehtoja annetuista vaihtoehdoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valintaruutu Wikimedia Commonsissa
Uskalla rakastaa

| Uskalla rakastaa Anneli Saaristo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2009
 Tuottaja(t): Jussi Liski
 Tyylilaji: iskelmä, laulelma
 Levy-yhtiö: Fifty-Fifty
Anneli Saariston muut julkaisut
| Kaksi sielua 2004 | Uskalla rakastaa 2009 | Kissan mieli 2012 |
Uskalla rakastaa on laulaja Anneli Saariston albumi vuodelta 2009. Se julkaistiin artistin 40 vuotta jatkuneen uran kunniaksi ja sisältää neljää ulkomaista käännöskappaletta lukuun ottamatta uutta hänelle varta vasten sanoitettua ja sävellettyä musiikkia.
Kappaleet

Kuuma maa – 3.30 (säv. Eero Tiikasalo, san. Sinikka Svärd, sov. Matti Puurtinen)
Vain kaksi sanaa – 3.41 (säv. Eero Tiikasalo, san. Pia Friberg, sov. Jussi Liski)
Liian onnellinen – 4.40 (Canção do mar, säv. Ferrer Trindade, san. Reino Helismaa, sov. Jussi Liski)
Lumottu maa – 2.50 (Wonderful Land, säv. Jeremiah Patrick Lordan, san. Saukki, sov. Jussi Liski)
Maan hiljainen – 2.24 (säv. Eero Tiikasalo, san. Kaisu Liuhala, sov. Juha Lanu, Jussi Liski)
Rinteen poika – 4.55 (Ode to Billie Joe, säv. Bobbie Gentry, san. Jyrki Lindström, sov. Anssi Nykänen, Harri Rantanen, Juha Lanu, Jussi Liski)
Missä syy – 4.27 (Siente sì, säv. Stefano De Sando, san. Petri Kaivanto, sov. Jussi Liski)
Kaipauksen rannat – 2.43 (säv. Eero Tiikasalo, san. Ilmari Pimiä, sov. Jussi Liski)
Uskalla rakastaa – 3.16 (säv. Eero Tiikasalo, san. Pia Friberg, sov. Jussi Liski)
Vuoriston kellot – 3.18 (säv. trad., san. Tuula Valkama, sov. Antero Jakoila)
Elegia – 2.52 (säv. Eero Tiikasalo, san. Pia Friberg, sov. Jussi Liski)
Kuin varkain – 4.57 (säv. Eero Tiikasalo, san. Pia Friberg, sov. Jussi Liski)
Vapaa assosiaatio

Vapaa assosiaatio (saks. Methode der freien Einfälle) on Sigmund Freudin kehittämä psykoterapiamenetelmä, jota käytetään psykoanalyysissa. Potilasta pyydetään noudattamaan hoitotilanteessa psykoanalyysin ”perussääntöä” ja kertomaan varauksitta kaikki, mitä hänen mieleensä tulee. Huomaamattaan potilas välttelee puhumasta vaikeimmista asioista tai hänen mielijohteensa kiertyvät tietyn aiheen ympärille, ja psykoanalyytikko kiinnittää potilaan huomiota tähän ja näin kasvattaa potilaan itsehavainnon alaa. Tämä auttaa potilasta käsittelemään ja havainnoimaan mielensisältöjään vapaasti, ilman pakonomaisuutta. Analyytikko tarkkailee mielijohteiden etenemistä eikä vain niiden väitesisältöä, ja hän välttää tuomasta terapiakeskusteluun uutta sisältöä; tulkinta kokoaa yhteen sen, mitä potilas on sanonut. Asianmukaisesti suoritetussa analyysissa analyytikko ei ohjaile potilaan mielijohteita.
Ilmaus "vapaa assosiaatio" perustuu yhdysvaltalaisen psykoanalyytikon A. A. Brillin virheelliseen käännökseen. Freudin menetelmän täsmällinen nimi on vapaiden mielijohteiden menetelmä. Vapaiden assosiaatioiden menetelmässä potilaalle annetaan ohje: ”Kerro, mitä sinulle tulee mieleen tästä!” Vapaiden mielijohteiden menetelmässä potilaalle sanotaan: ”Kerro, mitä sinulle tulee mieleen!”
Vapaiden mielijohteiden menetelmän vastakohtana on ohjattu assosiaatio -menetelmä C. G. Jungin analyyttisesta psykologiasta.
Vapaamatkustajan ongelma

Vapaamatkustajan ongelma on tilanne, jossa yksittäinen toimija hyötyy muiden panostuksesta antamatta omaa osuuttaan. Esimerkiksi henkilö, joka ei maksa matkastaan julkisessa kulkuvälineessä on vapaamatkustaja, koska hän käyttää palvelua, joka on muiden kustantama. Jos jokainen maksaisi matkastaan, lipun hinta olisi teoriassa kaikille alhaisempi.
Täsmällisemmin taloustieteen käsitteillä ilmaistuna kyse on siitä, että toimijalla ei ole kannustetta ottaa huomioon käyttäytymisensä laajempia vaikutuksia. Vapaamatkustajan ongelma on yksi tärkeimmistä perusteista julkishyödykkeiden tuottamiseen valtion varoilla. Valtion puolustus on tyypillinen esimerkki julkishyödykkeestä, koska yksittäistä kansalaista ei voida sulkea sen ulkopuolelle. Samoin esimerkiksi politiikan tutkimuksessa on pohdittu äänestyskäyttäytymistä vapaamatkustajanongelman näkökulmasta – yksilöthän voivat nauttia demokratiasta, vaikkeivät itse vaivautuisi käymään äänestämässä.
Teorian kannalta keskeinen ongelma on, että toimijat eivät paljasta preferenssejään vapaamatkustajan ongelman tilanteessa. Näin ollen kustannuksia ei voida periä rajahyödyn mukaan. Koska ei ole selvää, kuinka paljon kunkin toimijan pitäisi maksaa julkishyödykkeestä tai muusta resurssista, taloustieteessä vapaamatkustamista pidetään usein ongelmana vain silloin kun se johtaa Pareto-tehottomaan allokaatioon. Tämä tarkoittaa esimerkiksi julkishyödykkeen liian vähäistä tuotantoa tai yhteisresurssien liiallista käyttöä.
Vapaamatkustajan ongelmaa analysoidaan tavallisesti peliteorian avulla. Suunnittelemalla sopiva huutokauppamekanismi, voidaan pelaajat usein pakottaa paljastamaan preferenssinsä ja ratkaista vapaamatkustajan ongelma. Käytännössä optimaalisten huutokauppojen toteutus voi olla vaikeaa.
Aiheesta muualla

Jani Kaaro: Oleskeluyhteiskunnassa voi oleskella myös kabineteissa. Helsingin Sanomat 21.1.2013.
Luettelo Sega Game Gear -peleistä

Tämä on luettelo julkaistuista peleistä Sega Game Gear -käsikonsolille.
USS La Jolla

| USS La Jolla |
| --- | --- |
 USS La Jolla
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  General Dynamics Electric Boat, Groton, Connecticut
Kölinlasku:  16. lokakuuta 1976
Laskettu vesille:  11. elokuuta 1979
Palveluskäyttöön:  30. syyskuuta 1981
Poistui palveluskäytöstä:  15. marraskuuta 2019
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 774 t (pinnalla) 6 141 t (sukelluksissa)
Pituus:  110,3 m
Leveys:  10 m
Syväys:  9,4 m
Koneteho:  S6G-ydinreaktori
Nopeus:  pinnalla: 15 solmua (28 km/h) sukelluksissa: 32 solmua (59 km/h)
Miehistöä:  14 upseeria ja 113 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 x 533 mm Mk67 torpedoputkea
USS La Jolla (runkonumero SSN-701) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Electric Boat Companylta (nykyisin General Dynamics Electric Boat Division) Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 16. lokakuuta 1976. Se laskettiin vesille 11. elokuuta 1979 ja liitettiin laivastoon 30. syyskuuta 1981.
Palvelus

Vuoden 1982 lopulla noin 30 merimailia San Franciscosta La Jolla törmäsi periskooppisyvyydessä kulkiessaan pinnalla olleeseen USS Permitiin. La Jollan peräsin vaurioitui lievästi ja Permitin köliin tuli kolme metriä pitkä ja metrin leveä naarmu.
Alus poistettiin palveluksesta 15. marraskuuta 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS La Jolla Wikimedia Commonsissa
USS Kraken (SS-370)

| USS Kraken |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Manitowoc Shipbuilding Company, Manitowoc, Wisconsin
Kölinlasku:  13. joulukuuta 1943
Laskettu vesille:  30. huhtikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  8. syyskuuta 1944 1959
Poistui palveluskäytöstä:  4. toukokuuta 1948 24. lokakuuta 1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 550 t (pinnalla) 2 463 t (sukellus)
Pituus:  95,02 m
Leveys:  8,31 m
Syväys:  5,13 m
Koneteho:  5 400 shp (pinnalla) 2 740 shp (sukellus)
Nopeus:  20,25 solmua (pinnalla) 8,75 solmua (sukellus)
Miehistöä:  80-81
Aseistus
Aseistus:  1 × 5"/25 tykki 1 × Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykki 1 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykki 10 × 21" torpedoputkea
USS Kraken (runkonumero SS-370) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1944 vesillelaskettu Balao-luokan sukellusvene. Alus osallistui toisen maailmansodan sotatoimiin Tyynellämerellä tehden neljä partiomatkaa. Alus poistettiin palveluksesta 4. toukokuuta 1946 ja asetettiin reserviin.
Valmistus

Alus tilattiin Manitowoc Shipbuilding Companyltä Manitowocista Wisconsinista, missä köli laskettiin 13. joulukuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1944 kumminaan Kalifornian kongressiedustajan John Z. Andersonin puoliso ja otettiin palvelukseen 8. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään Thomas H. Henry.
Palvelus

Alus matkasi 27. syyskuuta 1944 Chicagosta Lockportiin Illinoisiin, mistä kuivatelakka siirsi aluksen alas Mississippijokea. Alus saapui 4. lokakuuta Algiersiin Lousianaan, mistä se jatkoi kymmenen päivää myöhemmin matkaansa. Alus läpäisi Panaman kanavan, minkä jälkeen se oli jatkuvassa koulutuksessa Panamanlahdella. Alus lähti 4. marraskuuta Havaijille ja saapui Pearl Harboriin 21. marraskuuta.
Alus lähti 12. joulukuuta ensimmäiselle partiomatkalleen ja saapui 23. joulukuuta Saipanille, mistä se jatkoi matkaansa Indokiinaan seuraavana aamuna. Alus oli 3. laivaston lentäjien pelastusaluksena, jolloin se pelasti USS Lexingtonin pudonneen lentäjän myrskyävältä mereltä. Alus joutui tekemään hätäsukelluksen japanilaisen lentokoneen rynnäköidessä. Alus ei löytänyt maaleja ja se suuntasi Fremantleen Australiaan, minne se saapui 14. helmikuuta 1945.
Alus aloitti 15. maaliskuuta toisen partiomatkansa ollen jälleen pelastusaluksena Etelä-Kiinan merellä tukien lentotukialuskoneiden hyökkäyksiä Singaporeen ja Saigoniin. Alus palasi Subicinlahdelle 26. huhtikuuta.
Kolmas partiomatka alkoi 19. toukokuuta, kun alus suuntasi Siaminlahdelle. Etsittyään maaleja tuloksetta alus siirtyi Jaavanmerelle, missä alus tulitti 19. kesäkuuta Merakia ja ampui rannikkoalusta ja toista pientä alusta 5 tuuman ja 40 millimetrin tykein. Rahtialus upposi ja pienempi alus oli tulessa satamasta päästyään. Kolme päivää myöhemmin ajaessaan takaa kahdeksan aluksen saattuetta sukellusvene upotti torpedoimalla tankkerin ja rannikkoaluksen. Lisäksi aluksen tykkituli vaurioitti yhtä japanilaisten sukellusveneidentorjunta-alusta. Kraken purjehti Fremantleen, jonne se saapui 3. heinäkuuta.
Alus lähti 29. heinäkuuta neljännelle partiomatkalleen. Vaikka alus havaitsi maaleja Jaavanmerellä niin matka keskeytyi aluksen miehistön saatua tiedon Japanin antautumisesta. Alus siirtyi Subic Bayhin, jonne se saapui 21. elokuuta.
Alus lähti 31. elokuuta Pearl Harborin kautta San Franciscoon, jonne se saapui 22. syyskuuta. Alus kohtasi 14. lokakuuta amiraali Halseyn komentaman 3. laivaston liittyen Halseyn kunniavartioon lippulaiva USS South Dakotan alittaessa Golden Gaten. Kymmenen päivää myöhemmin alus vieraili Longview'ssa Washingtonissa ensimmäisessä sodanjälkeisessä laivastopäivän vietossa, mistä se palasi San Franciscoon 31. lokakuuta.
Alus poistettiin palveluksesta 4. toukokuuta 1946 ja siirrettiin reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 18. syyskuuta 1958, jolloin se siirrettiin Pearl Harborin laivastontelakalle palvelukseen palauttamista ja Espanjalle luovutusta varten. Alus lainattiin Espanjalle MDAP-ohjelman puitteissa 17. lokakuuta 1958.
Espanjan laivasto

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen 25. lokakuuta 1959 nimellä Almirante García de los Reyes (E1). Natoon liittymisen jälkeen laivasto otti 1961 käyttöön uuden runkonumeroinnin, jolloin aluksen runkonumeroksi tuli S31. 1960-luvulla alus oli laivaston ainoa modernisukellusvene. Sukellusvenelaivaston muut alukset olivat saksalainen tyypin VIIC (U-573) ja kolme vanhaa D-luokan venettä.
Alus matkasi Pearl Harborista Panaman kanavan kautta Cartagenaan, jonne se saapui tammikuun lopulla 1960. Espanja osti aluksen 16. syyskuuta 1974 ja Yhdysvaltain laivasto poisti sen alusluettelosta 1. marraskuuta 1974. Oston yhteydessä alus poistettiin palveluksesta ja siitä piti tulla vara-osa, mutta alus kunnostettiin ja palautettiin palvelukseen 1. syyskuuta 1975 korvaamaan Narciso Monturiol (S33) ex-USS Picuda (SS-382), jossa tapahtui vakava konerikko edellisenä keväänä. Alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1981 ja romutettiin.
Valeri Bortšin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Valeri Bortšin |  Valeri Bortšin |  Valeri Bortšin |  |
Maa:   Venäjä
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | 20 km kävely |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|       Hylätty | Berliini 2009 | 20 km kävely |  |
|       Hylätty | Daegu 2011 | 20 km kävely |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Göteborg 2006 | 20 km kävely |  |
Valeri Viktorovitš Bortšin (ven. Валерий Викторович Борчин, s. 11. syyskuuta 1986) on venäläinen kävelijä. Hän on keskittynyt 20 kilometrin matkalle.
Bortšin saavutti olympiakultaa 20 kilometrin kävelyssä Pekingin olympialaisissa vuonna 2008 ajalla 1.19.01. Hän voitti alun perin maailmanmestaruuden Berliinissä 2009 (ajalla 1.18.41) ja Daegussa 2011 (1.19.56), mutta menetti myöhemmin molemmat mitalinsa dopingin vuoksi.
Vuonna 2006 Göteborgin EM-kisoissa Bortšin saavutti hopeaa. Vuotta myöhemmin hän voitti alle 23-vuotiaiden EM-kultaa, mutta keskeytti Osakan MM-kisoissa. Venäjän mestaruuden hän on voittanut vuonna 2006 ja Venäjän talvimestaruuden 2007, 2008 ja 2009. Hopeaa hän voitti Venäjän talvimestaruuskilpailuissa 2005. Maailmancupissa Tšeboksaryssa vuonna 2008 hän sijoittui hopealle.
Kesällä 2005 Bortšin jäi kiinni efedriinin käytöstä ja sai vuoden kilpailukiellon ajalle 1.6.2005–31.5.2006. Tammikuussa 2015 Venäjän antidopingtoimikunta Rusada asetti Bortšinin kahdeksan vuoden kilpailukieltoon biologisen dopingpassin perusteella. Kilpailukiellon alkamisajankohdaksi määrättiin 15.10.2012 ja hänen tuloksiaan hylättiin aikaväleiltä 14.7.2009–15.9.2009, 16.6.2011–27.9.2011 ja 11.4.2012–3.9.2012. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti Rusadan päätöksestä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka muutti Rusadan päätöstä hylkäämällä kaikki Bortšinin suoritukset aikaväliltä 14.8.2009–15.10.2012.
Henkilökohtaiset ennätykset

10 km: 38.11 (2009)
20 km: 1.17.38 (2009)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valeri Bortšin Wikimedia Commonsissa
Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti

| Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  ortodoksisuus
Johtaja:  Onufri
Toiminta-alue:  Ukraina
Seurakuntia:  12 148
Kotisivu:  https://church.ua/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti (ukr. Українська православна церква Московського патріархату, УПЦ МП) on Venäjän ortodoksisen kirkon eli Moskovan patriarkaatin alainen, vuodesta 1990 lähtien kuitenkin autonomisesti toiminut kirkko Ukrainassa. Moskovan patriarkaatiin kuuluvana se on kanonisoitu, eli muut ortodoksisen maailman kirkot tunnustavat sen aseman. Kirkon päämiehenä on kesästä 2014 alkaen toiminut Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta Onufri (ukr. Онуфрій).
Patriarkaatin päämajana toimii Kiovan luolaluostari.
Historia ja jäsenmäärä

Razumkov-tutkimuskeskuksen vuonna 2006 tekemän kyselyn perusteella Moskovan patriarkaattin Ukrainan ortodoksinen kirkko oli Ukrainan toiseksi suosituin kirkko Ukrainan ortodoksinen kirkon (Kiovan patriarkaatti) jälkeen. Vastaajista 10,9 prosenttia kuului siihen, mikä oli 29,4 prosenttia uskontokuntien jäsenistä. Kyselyyn vastanneiden enemmistö (62,5 prosenttia vastaajista) kertoi kuitenkin, ettei ole uskova tai kuulu mihinkään kirkkoon. Kyselyssä ei kuitenkaan tehty erottelua uskontokuntiin kuulumattomien uskovien ja uskonnottomien tai ateistien välille.
Vaikka Moskovan patriarkaatin alaisella kirkkokunnalla on vähemmän jäseniä, se omistaa enemmän maata kuin Ukrainan ortodoksinen kirkko.
Vuonna 2022 kirkolla oli 12 148 seurakuntaa, 114 piispaa ja 262 luostaria.