stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Essealaiset

Raunioita Qumranissa.
Essealaiset olivat juutalainen lahko tai ryhmittymä toisen temppelin kaudella. Essealaiset mainitaan useissa aikalaislähteissä ja Qumrania pidetään tavallisesti essealaisten yhteisönä. Qumran on puolestaan tunnettu kuolleenmeren kääröjen löytöpaikkana, ja kääröjä pidetään essealaisten kirjoittamina. Essealaiset hävisivät toisen juutalaissodan jälkeen, mutta jotkin tutkijat ovat ehdottaneet heidän tapojensa vaikuttaneen esimerkiksi karaiitteihin ja varhaisen kristillisen kirkon tapoihin.
Historia

Essealaisten tarkkaa alkuperää ei tunneta. He muodostuivat omana ryhmänään makkabilaiskapinan aikoihin saddukealaisten ja farisealaisten tapaan. Essealaiset mainitsevia historiallisia aikalaislähteitä ovat muun muassa Filonin Hypothetica, Josephuksen Juutalaissodan historia ja Juutalaisten muinaisajat, sekä Pliniuksen Naturalis historia. Josephuksen mukaan hän itse kuului jonkin aikaa essealaisiin, joskin hänen väitteensä todenperäisyys on kyseenalainen. Josephuksen mukaan essealaiset olivat yksi juutalaisista puolueista (hairesis) ja Filonin mukaan heitä oli noin 4 000. Molempien mukaan essealaiset elivät luostariyhteisöissä. Josephuksen mukaan osa heistä oli naimisissa ja osa ei, kun taas Filonin mukaan osalla oli lapsia, mutta he eivät ”ottaneet naisia". Pliniuksen mukaan essealaiset elivät ilman rahaa tai naisia. Plinius oletti ilmeisesti myös essealaisten asuvan vain yhdessä paikassa "En Gedin yläpuolella".
Kuolleenmeren kääröjä pidetään tavallisesti essealaisten kirjoittamina ja sikäli kun tämä pitää mahdollisesti paikkansa, niiden perusteella tiedetään essealaisten elämästä huomattavasti enemmän. Qumranin yhteisöä pidetään essealaisena, mutta näkemystä on myös kritisoitu. Qumrania essealaisena pitävien eri näkemysten mukaan paikka oli joko essealaisten päämaja, laajemman liikkeen käyttämä suojapaikka tai essealaisten pääliikkestä eronneen lahkon tukikohta. Myös joitakin muita paikkoja on ehdotettu essealaisten yhteisöiksi. Näitä ovat esimerkiksi Ain al-Ghuweir ja En Gedi lähellä Kuolluttamerta. Siioninvuorelta tehdyissä kaivauksissa on löydetty merkkejä, joita jotkin tutkijat ovat pitäneet mahdollisena Jerusalemin essealaisena kaupunginosana. Roomalaiset tuhosivat Qumranin vuonna 68 ensimmäisen juutalaissodan aikana, johon Josephuksen mukaan essealaiset osallistuivat. Qumranin tuhon jälkeen essealaiset katosivat tai pakenivat muualle. Heidän tapansa ovat saattaneet vaikuttaa myöhempien yhteisöjen, kuten esimerkiksi karaiittien perinteisiin. Joidenkin tutkijoiden mukaan myös varhainen kristitty kirkko omaksui piirteitä essealaisuudesta: esimerkiksi myöhemmällä luostarilaitoksella on joitakin samoja askeettisia piirteitä.
Tavat ja uskomukset

Historiallisia lähteitä ja Kuolleenmeren kääröjen tietoja yhdistelemällä voidaan saada käsitys essealaisten tapojen ja uskomusten pääpiirteistä. He elivät niukasti ja yleensä selibaatissa. Pääasiallinen elinkeino oli ruumiillinen työ ja esimerkiksi maatalous. Omaisuuden omisti yhteisö. Yhteisön jäsenet käyttivät paljon aikaa Tooran opiskeluun ja rituaalisiin puhdistusmenoihin. Tooran pikkutarkalla seuraamisella essealaisten oman tulkinnan mukaan oli erityistä arvoa. Esimerkiksi sapattia seurattiin tarkasti ja eri pyhäpäiviä vietettiin tarkkaan määrättyinä aikoina, jotka perustuivat essealaisten omaan 364-päiväiseen kalenteriin. Kontakteja yhteisön ulkopuolisiin vältettiin ja kuolleenmeren kääröjen mukaan essealaiset pitivät muiden israelilaisten ja etenkin Jerusalemin temppelin uskonnollisia menoja turmeltuneina. Farisealaisten tapaan he painottivat hurskauden merkitystä ja päivittäiseen elämään liittyvien syntien välttämistä. Sielua pidettiin kuolemattomana, mutta farisealaisista poiketen he eivät uskoneet ruumiin ylösnousemukseen.
Yhteisön jäsenillä oli eri arvoja esimerkiksi oppineisuuden mukaan ja yhteisön johtajat ohjasivat uskonnollisia menoja, sekä nimittivät eri virkojen hoitajat. Yhteisöön liittyvillä uusilla jäsenillä oli koeaika ja täysjäseniä heistä tuli kahden tai useamman vuoden jälkeen.
Ensimmäiset kuolleenmeren kääröt löydettiin Qumranin luolista vuonna 1947.
Greta Silvenius

Margareta Elisa "Greta" Silvenius myöh. Armfelt (14. helmikuuta 1885 Helsinki – 1970 oli Lotta Svärd -järjestön varapuheenjohtaja ja hoiti puheenjohtajan sijaisuutta vuoden 1921 aikana.
Greta Silvenius oli helsinkiläinen hammaslääkäri, joka nimitettiin Lotta Svärd -järjestön Helsingin ensimmäiseksi piirisihteeriksi. Hän toimi järjestön keskusjohtokunnassa vuodet 1921-1924, jona aikana hän hoiti 
varapuheenjohtajuutta ja puheenjohtajan sijaisuutta.
Silvenius meni naimisiin vuonna 1925 leskeksi jääneen, eläkkeellä olevan eversti Bruno Waldemar Armfeltin (1868-1945) kanssa.
Eternity (Anatheman albumi)

| Eternity Anathema |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1996
 Tuottaja(t): Tony Platt
 Tyylilaji: doom metal, melankolinen rock
 Kesto: 58.11
 Levy-yhtiö: Peaceville Records
Anatheman muut julkaisut
| The Silent Enigma 1995 | Eternity 1996 | Alternative 4 1998 |
Eternity on Peaceville Recordsilla vuonna 1996 julkaistu Anatheman albumi. Sillä yhtye alkoi selvästi siirtyä aikaisemmasta doom metal -tyylistään pehmeämpään suuntaan.
Kappaleet

Sentient – 2.59
Angelica – 5.51
The Belowed – 4.44
Eternity Part I – 5.35
Eternity Part II – 3.12
Hope – 5.55
Suicide Veil – 5.11
Radiance – 5.52
Far Away – 5.30
Eternity Part III – 4.44
Cries on the Wind – 5.01
Ascension – 3.21
Aiheesta muualla

Eternity (Anatheman albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Eternity (Anatheman albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Greta von Konow

Greta von Konow kuvattuna Turussa vuonna 1934
Hilda Margareta (Greta) von Konow, o. s. Björkstén (9. huhtikuuta 1902 Helsinki – 10. heinäkuuta 1999) oli suomalainen oopperalaulaja (altto).
Greta von Konowin vanhemmat olivat Helsingin kaupungin kulkutautisairaalan ylilääkäri Max Björkstén ja Carin Procopé. Hän oli naimisissa vuodesta 1926 tykistöeverstiluutnantti Holger von Konowin (1902–1988) kanssa.
Greta von Konow piti 1920-luvulla konsertteja Helsingissä ja esiintyi muun muassa yhdessä Emil Svartströmin ja Edvin Bäckmanin kanssa Turun Mikaelinkirkossa huhtikuussa 1928 järjestetyssä konsertissa. Hän esiintyi 1920- ja 1930-luvuilla myös Yleisradiossa.
Käännös suomeksi
Gerda Ryselin

Gerda Ryselin (oik. Irma Gerda Emilia Londen, 21. kesäkuuta 1909 – 20. huhtikuuta 1990) oli suomenruotsalainen näyttelijätär.
Ryselin oli operettitähtenä Svenska Teaternissa. Hän siirtyi myöhemmin Suomen Kansallisteatteriin. Hän näytteli myös muutamassa suomalaisessa elokuvassa. Tunnetuimman roolinsa hän teki todennäköisesti paronittarena elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (1968).
Ryselin sai Pro Finlandia -mitalin 1957 ansioituneesta näyttelijätyöstä.
Filmografia

Vihreä kulta (1939)
Suopursu kukkii (1947)
Kaksi vanhaa tukkijätkää (1954)
Olin nahjuksen vaimo (1961)
Älä nuolase... (1962)
Täällä Pohjantähden alla (1968)
Pohjantähti (1973)
Eric Stenbock

Eric Stenbock
Eric Magnus Harry Stanislaus Stenbock (12. maaliskuuta 1860 Thrilestaine Hall, Cheltenham – 26. huhtikuuta 1895,  Withdeane Hall, Brighton) oli saksalais-virolainenkirjailija ja runoilija. Hän oli kreivi Ulricehamnissa ja perijä Kolkissa Virossa.
Stenbock opiskeli Balliot Collegessa, Oxfordin yliopistossa, neljä lukukautta vuodesta 1879 vuoteen 1884, mutta keskeytti opinnot. Hän julkaisi useita runo- ja novellikokoelmia, joista tunnetuimpia ovat Love, Sleep and Dreams (1881) ja Rue, Myrtle and Cypress (1883). Stenbock asui suurimman osan elämästään Englannissa, ja kirjoitti myös teoksensa englannin kielellä. Hän kuoli vuonna 1895 ollessaan 35-vuotias.
Teokset > Runot

Love, sleep & dreams : a volume of verse (1881)
Myrtle, rue and cypress : a book of poems, songs and sonnets (1883)
The shadow of death : poems, songs, and sonnets (1893)
On the freezing of the Baltic Sea (1961)
Teokset > Novellit

Studies of death : romantic tales (1894)
The shadow of death ; Studies of death (Degeneration and regeneration : texts of the premodern era) (1984)
The true story of a vampire (1989)
Studies of death : romantic tales (1996)
The child of the soul (1999)
A secret kept (2002)
The king's bastard or, the triumph of evil (2004)
Teokset > Esseet ja näytelmät

The myth of Punch (1999)
La Mazurka des Revenants : a serious extravaganza in six parts (2002)
Gerda Steinhoff

Naispuolisia SS-vartijoita tuomiolla Stutthofin 1. oikeudenkäynnissä. Eturivissä vasemmalta: Elisabeth Becker, Gerda Steinhoff, Wanda Klaff. Takarivi: Erna Beilhard, Jenny-Wanda Barkmann.
Gerda Steinhoff (29. tammikuuta 1922, Danzig-Langfuhr – 4. heinäkuuta 1946, Danzig, Stolzenberg) oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen keskitysleirivartija ja SS-nainen.
Vuonna 1939 Steinhoffista tuli kokki, hän meni naimisiin ja sai lapsen. 1944 natsit etsivät uusia leirinvartijoita, jolloin Steinhoffista tuli vartija Stutthofin keskitysleiriin. 1. lokakuuta 1944 hänestä tuli Stutthofin naisten leiri SK-III:sen Blockleiterin. Siellä hän osallistui vankien valitsemiseen kaasukammioihin. 31. lokakuuta 1944 Steinhoff ylennettiin SS-Oberaufseherin arvoon ja siirrettiin Danzig-Holmin alaleirille. 1. joulukuuta 1944 hänet siirrettiin jälleen Bromberg-Ostin naisten alaleirille Stutthofiin Bydgoszcziin, ei kovin kauaksi Gdańskista. Siellä hän sai mitalin 25. tammikuuta 1945 lojaaliudestaan ja kolmannelle valtakunnalle tekemistään palveluksista. Steinhoff syventyi kokonaan leirityöhönsä ja sai maineen julmana leirivartijana. Vähän ennen toisen maailmansodan loppua hän pakeni leiristä kotiinsa.
25. toukokuuta 1945 Puolan viranomaiset pidättivät Steinhoffin ja hän joutui vankilaan. Hän joutui oikeuteen toisten SS-naisten ja kapojen kanssa ja tuomittiin kuolemaan osallisuudestaan vankien valitsemiseen kaasukammioihin ja vankien sadistiseen hyväksikäyttöön. Steinhoff hirtettiin julkisesti 4. heinäkuuta 1946 Biskupia Gorka-kukkulalla lähellä Gdańskia.
Aiheesta muualla

Gerda Steinhoff (1922-1946) - kuvia ja lyhyt elämäkerta (saksaksi)
Edwin Jarvis

| Edwin Jarvis |
| --- | --- |
 Edwin Jarvis, Kostajien pitkäaikainen ja luotettu hovimestari
Luoja(t):  Stan Lee & Don Heck
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Tales of suspense #59
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Edwin Jarvis
Status:  Aktiivinen
Pituus:  180 cm
Paino:  72 kg
Ryhmäsidokset:  Kostajat, RAF
Voimat:  Ei supervoimia, taitava nyrkkeilijä
Suhteet
Sukulaiset:  Rouva Jarvis (äiti)
Edwin Jarvis on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä hahmo, joka tunnetaan varsinkin Kostajien pitkäikäisenä hovimestarina. Jarvisin ensiesiintyminen tapahtui Tales of Suspense -lehden numerossa 59 (joulukuussa 1964).
Historia

Jarvis on hovimestari, joka aloitti uransa Howard ja Maria Starkin palveluksessa. Pariskunnan kuoleman jälkeen Jarvis huolehti näiden suuresta kartanosta. Ennen uraansa hovimestarina Jarvis palveli Royal Air Forcessa.
Starkien poika, Tony Stark, lahjoitti myöhemmin Kostajille vanhempiensa kartanon, josta tuli supersankariryhmän päämaja. Jarvis ryhtyi samalla pitämään huolta myös Kostajien taloudenpidosta. Hän on palvellut uskollisesti jo vuosien ajan ja toiminut isähahmona useille uusille Kostajille.
Työhön on kuitenkin sisältynyt myös vaaroja: Jarvis miltei menetti silmänsä Pahuuden Mestarien hyökättyä kartanoon ja Mister Hyden hakattua häntä julmasti. Jarvis on ainoa, joka on pysynyt Kostajissa koko ryhmän olemassaolon aikana.
Voimat & varusteet

Jarvisilla ei ole varsinaisia supervoimia. Hän on kuitenkin palvellut useita vuosia RAF:ssa, jona aikana hän harrasti aktiivisesti nyrkkeilyä pitäen mestaruutta tappioitta itsellään kahden vuoden ajan.
Ultimate Edwin Jarvis

Ultimate Marvel -universumissa Jarvis on avoimesti homoseksuaali ja palvelee ennen kaikkea Tony Starkin henkilökohtaisena hovimestarina. Tämä versio Jarvisista on myös huomattavasti paljon ivallisempi työnantajaansa kohtaan.
J.A.R.V.I.S.

Marvel Cinematic Universessa, alkaen elokuvasta Iron Man, esiintyy hienostunut tekoäly J.A.R.V.I.S. (lyhenne nimestä Just A Rather Very Intelligent System), jonka ääninäyttelijänä elokuvassa toimi Paul Bettany. Tony Stark suunnitteli J.A.R.V.I.S.:n perustumaan edesmenneeseen palvelijaansa, Edwin Jarvisiin. J.A.R.V.I.S. huolehti aluksi vain kaikista Starkin kartanon kotiaskareista, mutta Starkin rakennettua Rautamiehen haarniskajärjestelmänsä hän lataa J.A.R.V.I.S.:n siihen auttamaan häntä. Elokuvassa Avengers: Age of Ultron Ultron tuhosi osan J.A.R.V.I.S.:ista, mutta Stark ja Bruce Banner latasivat selviytyneen osan hänestä Helen Chon luomaan ja Ultronilta varastettuun synteettisestä kudoksesta tehtyyn kehoon, josta tuli Vision.
J.A.R.V.I.S.:n esiintymisen johdosta elokuvissa, häntä on käytetty myös sarjakuvissa sekä animaatiosarjoissa.
Edwin Jarvis muissa medioissa

Jarvis esiintyy pienessä sivuosassa Marvel: Ultimate Alliance -pelissä, jossa hän toimii NPC-hahmona Stark-tornissa Tony Starkin hovimestarina. Hän esiintyy myös Marvel Agent Carter sarjassa.
Aiheesta muualla

Ihmeiden aika-sivuston osuus Jarvisista (Arkistoitu – Internet Archive)
Georges Lagrange

Georges Lagrange (23. marraskuuta 1929 Châtillon-sur-Chalaronne – 11. joulukuuta 2014) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1955 ja nimitettiin Gapin hiippakunnan johtoon 11. heinäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Hyacinthe Thiandoum, jota avustivat Bernard Louis Auguste Paul Panafieu ja Guy Claude Bagnard.
Lagrange erosi tehtävistään 18. marraskuuta 2003.
Georges Lagouge

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu |  |
Georges Lagouge (5. marraskuuta 1893 Neuf-Mesnil – 8. syyskuuta 1970 Vieux-Mesnil) oli ranskalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana saamassa pronssia joukkuekilpailussa.
Greatest Hits (Björk)

| Greatest Hits Björk |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1993–2001
 Julkaistu: 4. marraskuuta 2002
 Tuottaja(t): Björk, Nellee Hooper, Mark Bell, Graham Massey, David Arnold, Danny Cannon, Drew Daniel
 Tyylilaji: elektro
 Kesto: 72.19
 Levy-yhtiö: One Little Indian
Björkin muut julkaisut
| Vespertine 2001 | Greatest Hits 2002 | Family Tree 2002 |
Greatest Hits on Björkin kokoelma-albumi. Se sisältää albumien Debut, Post, Homogenic ja Vespertine kappaleita.
Albumilla olevat kappaleet "Human Behaviour", "Big Time Sensuality", "Venus as a Boy" ja "Play Dead" ovat albumilta Debut. "Hyper-Ballad", "Army of Me", "Isobel" ja "Possibly Maybe" ovat albumilta Post. "All Is Full of Love", "Jóga", "Bachelorette" ja "Hunter" ovat albumilta Homogenic. Kappaleet "Pagan Poetry" ja "Hidden Place" ovat albumilta Vespertine.
Albumin viimeisenä kappalena on ennenjulkaisematon "It's in Our Hands", joka on julkaistu myös singlenä jälkeenpäin.
Kappaleet

All Is Full of Love – 4.46
Hyper-ballad – 5.23
Human Behaviour – 4.13
Jóga – 5.04
Bachelorette – 5.17
Army of Me – 3.56
Pagan Poetry – 5.14
Big Time Sensuality – 4.56
Venus as a Boy – 4.41
Hunter – 4.15
Hidden Place – 5.28
Isobel – 5.48
Possibly Maybe – 5.07
Play Dead – 3.57
It's in Our Hands – 4.14
Aiheesta muualla

Greatest Hits -sivu
Fenoliftaleiini

| Fenoliftaleiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:   3,3-bis(4-hydroksifenyyli)-2-bentsofuran-1-oni
CAS-numero:  77-09-8
PubChem CID:  4764
SMILES:   C1=CC=C2C(=C1)C(=O)OC2(C3=CC=C(C=C3)O)C4=CC=C(C=C4)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H14O4
Moolimassa:  318,312 g/mol
Sulamispiste:  262,5 °C
Tiheys:  1,277 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,00336 g/l (20 °C)
   
Fenoliftaleiini (C20H14O4) on väriaine, jota käytetään muun muassa pH-indikaattorina . Aine on yksi käytetyimmistä indikaattoreista esimerkiksi titrauksessa sen sopivan värinmuutosalueen vuoksi . Fenoliftaleiini on äärimmäisen happamissa oloissa oranssia, neutraaleissa tai lievemmin happamissa väritöntä. Emästen vaikutuksesta se muuttuu punaiseksi pH:n ollessa 8,2–10,0  ja muuttuu jälleen värittömäksi erittäin emäksisissä oloissa . Fenoliftaleiinia käytetään useissa yleisindikaattoriliuoksissa yhdessä metyylipunaisen, bromitymolisinisen ja tymolisinisen kanssa .
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Muoto | H3In+ | H2In | In2− | In(OH)3− |
Rakenne: 
Pallotikkumalli: 
| pH | < 0 | 0−8,2 | 8,2−10,0 | >12,0 |
| Olosuhteet | vahvasti hapan | hapan tai neutraali | emäksinen | vahvasti emäksinen |
| Väri | oranssi | väritön  | vaaleanpunaisesta fuksiaan | väritön |
Kuva: 
Fenoliftaleiinia käytetään myös lääketieteessä. Aine oli yksi ensimmäisistä keinotekoisesti valmistetuista ulostuslääkkeistä ja sen laksatiivinen vaikutus huomattiin vuonna 1902. Myöhemmin aineen käytöstä kuitenkin luovuttiin, koska sen arveltiin aiheuttavan vaurioita maksassa. Fenoliftaleiinilla on sukusolujen perimää ja lisääntymiskykyä vaarantavia sekä syöpää aiheuttavia vaikutuksia.
Synteesi

Fenoliftaleiinia valmistetaan ftaalianhydridistä ja fenolista kuumentamalla niitä happamissa olosuhteissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fenoliftaleiini Wikimedia Commonsissa
DrugBank: Phenolphthalein (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Phenolphthalein (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phenolphthalein (englanniksi)
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Phenolphthalein (englanniksi)
Fermo

| Fermo |
| --- | --- |
 Fermon historiallista keskustaa.
 vaakuna
 Fermo
 Koordinaatit: 43°09′39″N, 13°42′57″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Marche
Maakunta:  Fermo
Väkiluku (2015):  37 655
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fermo on kaupunki Marchen alueella Keski-Italiassa. Fermo on Fermon maakunnan pääkaupunki.
Fermon asukasluku on 37 655 (31.12.2015).
Fermon alueella on ollut asutusta jo ennen etruskien aikaa. Roomalaiset rakensivat sinne kaupungin nimeltä Firmum Picenum.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (italiaksi)
Fermon maakunta
Altidona | Amandola | Belmonte Piceno | Campofilone | Falerone | Fermo | Francavilla d’Ete | Grottazzolina | Lapedona | Magliano di Tenna | Massa Fermana | Monsampietro Morico | Montappone | Montefalcone Appennino | Montefortino | Monte Giberto | Montegiorgio | Montegranaro | Monteleone di Fermo | Montelparo | Monte Rinaldo | Monterubbiano | Monte San Pietrangeli | Monte Urano | Monte Vidon Combatte | Monte Vidon Corrado | Montottone | Moresco | Ortezzano | Pedaso | Petritoli | Ponzano di Fermo | Porto San Giorgio | Porto Sant’Elpidio | Rapagnano | Santa Vittoria in Matenano | Sant’Elpidio a Mare | Servigliano | Smerillo | Torre San Patrizio
Dodge Viper

| Dodge Viper |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Chrysler Corporation (1992-1998) DaimlerChrysler (1999-2006) Chrysler LLC (2008-2009) Chrysler Group LLC (2009-2010 ja 2012-2014) Fiat Chrysler Automobiles US (2014-2017)
Valmistusvuodet:  1992–2010 2012-2017
Korimalli:  2-ovinen roadster 2-ovinen coupe
Luokka:  superauto
Dodge Viper on Chryslerin Dodge-merkillä vuodesta 1992 valmistettu kaksipaikkainen urheiluauto.
Sen V10-moottori on yksi suurimmista voimanlähteistä, mitä sarjatuotantoisiin, yleiseen liikenteeseen tarkoitettuihin henkilöautoihin on koskaan asennettu (Viper SRT-10:ssä 8,4 litraa). Viperin huippunopeus on 325 km/h (SRT-10) ja se kiihtyy nollasta sadan kilometrin tuntinopeuteen n. 3,5 sekunnissa. Viperin moottori on kehitetty lava-autokäyttöön suunnitellun (Dodge Ram) moottorin pohjalta.
Viper on osallistunut menestyksellisesti Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Viperillä on tehty vuonna 1998 asuntovaunun vedon maailmanennätys 204 km/h.
Dodge Viper SRT-10 maksaa Yhdysvalloissa noin 85 000 USD, ja Suomessa noin 180 000 €.
Gen 1

| Dodge Viper Chrysler Viper |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  DaimlerChrysler
Valmistusvuodet:  1992–1995
Korimalli:  2-ovinen roadster
Luokka:  urheiluauto
Edeltäjä:  ei edeltäjää
Tekniset tiedot
Moottori:  V10
Iskutilavuus:  7 994 cm3
Teho:  400 hv (SAE)
Huippunopeus:  266 km/h
Kiihtyvyys:  4,6 s (0-96 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Kulutus:  -
Dodge Viper Gen 1 syntyi alun perin prototyyppinä vuonna 1989, kolme esituotantomallia toimivat turva-autoina (pace car) Indianapolis 500:ssa. Myöhemmin auto tuli myyntiin vuonna 1992 RT/10 Roadster.
Dodge Viper on ensimmäinen moderni sarjatuotantoauto, jossa käytetään V10-moottoria. Viperin moottori perustuu alun perin 1980-luvulla kehitettyyn Chryslerin valurautaiseen prototyyppi V10-moottoriin, jota oli tarkoitus alkaa käyttää lava-autoissa. Osa Chryslerin henkilöstöstä suositteli autoon uudelleen suunniteltua DOHC -moottoria, mutta Dodgella ei oltu varmoja tulisiko Viper menestymään myynnillisesti. Tästä syystä Viperin moottori päätettiin kehittää muokkaamalla jo valmiina olevaa prototyyppiä. Chryslerin omistuksessa olleelta Lamborghinilta saatiin apua moottorin kehitykseen. Muun muassa moottorilohko ja sylinterinkansi valettiin alumiinista painon säästön vuoksi. Lukuisten muutosten myötä moottorin iskutilavuus oli kasvanut 7,9 litrasta 8,0 litraan ja teho 304 hevosvoimasta 406 hevosvoimaan, yhtäläisyyksien alkuperäiseen prototyyppimoottoriin ollen hyvin vähäisiä.
Viperin runko on tehty teräsputkista, joiden päälle on asennettu lujitemuovipaneelit, mikä on tyypillinen rakenne amerikkalaiselle suorituskykyiselle urheiluautolle. Autosta puuttuu luistonesto, ABS-jarrut, turvatyynyt, sivuikkunat ja ovenkahvat. Joitakin pieniä osia (raidetangon pää ja osia etupyörien keskiöistä) auton etujousituksesta on peräisin Dodge Dakotasta.
Gen 1 > Moottorit

Suuren matalaviritteisen moottorin ansiosta Viperissa on paljon tehoa jo pienillä kierroksilla. Tämän ja pitkävälityksellisen vaihteiston ansiosta auton keskikulutus on yksi luokkansa alhaisimmista (11,2 l/100 km). Vaihteisto on kuusivaihteinen manuaali.
8.0 (7994 cm3) - 299 kW (406 hv) @ 4 600 r/min, 631 Nm @ 3 600 r/min
Gen 1 > Mitat

Pituus: 4 448 mm
Leveys: 1 924 mm
Korkeus: 1 118 mm
Akseliväli: 2 444 mm
Omamassa: 1 500 kg
Gen 2

| Dodge Viper Chrysler Viper |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  DaimlerChrysler
Valmistusvuodet:  1996–2002
Korimalli:  2-ovinen roadster 2-ovinen coupé
Luokka:  urheiluauto
Tekniset tiedot
Moottori:  V10
Iskutilavuus:  7 986 cm3
Teho:  450-750 hv (SAE)
Huippunopeus:  285 km/h
Kiihtyvyys:  4,0 s (0-96 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Kulutus:  -
Dodge Viper Gen 2 on edeltäjästään kehitetty malli, jossa on tehokkaampi moottori, parempi jousitus ja paremmat jarrut. Edeltäjän tavoin mallina oli avomalli RT/10, mutta lisäksi tuli coupé-versio GTS. Kuusivuotisen valmistuskautensa aikana mallia myytiin lähes 10 000 kappaletta. Euroopassa malli tunnetaan nimellä Chrysler Viper.
Gen 2 > Kehitys

Ranskalainen Oreca kehitti Viperin rataversion, GTS-R:n. Auto voitti luokkansa Le Mansissa vuosina 1998, 1999 ja 2000.
Vuonna 1999 esiteltiin American Club Racing (ACR) malli, jossa on parempi jousitus ja uudistettu moottori maksimaalista suorituskykyä ja rata-ajoa varten.
Gen 2 > Moottorit

Vaihteistona on kuusivaihteinen manuaali.
8.0 (7986 cm3) V10 OHV 20V 90°- 457 hv (336 kW) @ 5 200 r/min, 664 Nm @ 3 700 r/min
ACR (7986 cm3) - 466 hv (343 kW)
GTS-R (7986 cm3) - 760 hv (559 kW)