Masuuni
Masuunit Suomessa

Suomen ensimmäinen teollinen masuuni rakennettiin Mustioon 1616. Raaka-aineena käytettiin järvimalmia, joka on rautapitoisuudeltaan korkealaatuista, ja toisin kuin vuorimalmi, uusiutuva luonnonvara (se kertyy järvien pohjaan sadeveden ympäristöstä liuottamista rautaoksideista) – järvi, josta limoniittia on nostettu, uusiutuu järvimalmin osalta noin kymmenessä vuodessa.
Suomeen kohosi seuraavien vuosisatojen aikana lukuisia rautaruukkeja, joissa tuotettiin rautaa puuhiiltä käyttävillä multahirsi-masuuneilla. Syttä saatiin tervanvalmistuksen sivutuotteena. On arvioitu, että 1700-luvulla tervanpoltto sekä raudanvalmistus kuluttivat enimmän osan Suomen vanhoista metsistä, ja kaikki nykymetsämme ovat nuorempia kuin 300 vuotta. Teollisen vallankumouksen myötä myös ensimmäiset todelliset rautatehtaat alkoivat kohota Suomeen 1800-luvulla.
Helsingin pitäjän Hämeenkylässä sijainneen rautamalmiesiintymän hyödyntämiseksi perustettiin 1830-luvulla masuuniyhtiö nimeltään Vantaan ruukki. Hiilen hankintaa varten yhtiö sai senaatilta yksinoikeuden ostaa kuvernöörin vuosittain hyväksymä määrä puita ja hiiltä nimetyiltä kruununtiloilta. Uudenaikaiseen laitokseen kuuluivat valimo, rouhinvalssi ja pasutusuuni. Hiiliuuneja valmistui vuonna 1843 yhteensä 14 kappaletta, minkä jälkeen hiili valmistettiin ruukin omissa uuneissa miilunpolton sijasta.
Dragsfjärdin kunnan keskustaajaman, Taalintehtaan, rannassa on vielä jäljellä useita aikoinaan tehtaan masuunien tarvitseman puuhiilen valmistukseen käytettyjä pienehkön talon kokoisia hiilimiilurakennuksia. Paikan rantavedestä voi yhä löytää värikkäitä ns. slagikiviä eli raudan valmistuksessa muodostuneita, kivimäiseksi palaneita kuonankappaleita. Masuunikuonaa käytettiin aikoinaan myös rakennustiilien raaka-aineena. Muun muassa Taalintehtaan kirkko ja monet paikalliset rakennukset on tehty juuri slagitiilistä.
Nykyään Suomessa on yksi masuuneja käyttävä terästehdas, SSAB:n (aiemmin Rautaruukin) tehdas Raahessa.
Koverharin masuunin rakennutti 1961 vuorineuvos Berndt Grönblom. Hän oli suunnitellut terästehdasta Koverhariin jo 1950-luvun lopulla, mutta valtion vetäydyttyä rahoituksesta ei asia edennyt. Stora Kopparsbergs Bergslagin tultua yhtiöön osakkaaksi asia eteni ja Koverhariin saatiin rautatehdas. Yhtiön nimi tuolloin oli Oy Koverhar Ab. Myöhemmin yhtiön nimeksi tuli Oy Ovako Ab.
Grönblom oli suunnitellut kahta masuunia sekä neljää terästehdasta ja valssaamoa ostamalleen alueelle Koverhariin. Lopulta hän tyytyi vähempään ja rakennutti yhden masuunin. Sen toimitti KFW, Kölsch Fölzer Werke Saksasta. Masuuni tuotti valurautaharkkoja vuoteen 1971 jolloin tehtaan jatkoksi rakennettiin terästehdas. Masuunia on modernisoitu vuosina 1971, 1982 ja 1995. Alun 300 000 tonnin vuosituotannosta noustiin yli 600 000 tonnin tuotantoon. Koverharin terästehdas suljettiin kesällä 2012 silloisen omistajan fnSteelin konkurssin takia, eikä jatkajaa löytynyt.
Koverharin masuuni oli pienikokoinen; näin pieniä ei juuri muualla ollut. Tämä merkitsi kuitenkin joustavuutta ja mahdollisti monen eri tekniikan kokeilemisen (First-to-try). Tästä parhaana esimerkkinä oli siirtyminen vedellä tehdystä masuunikaasun puhdistamisesta täysin kuivaan sähköpuhdistukseen. Käytännössä tämä tarkoitti sitä, että ennen vesistöä paljon rasittaneesta jätevedestä päästiin eroon. Myös tietokoneohjausta käytettiin ensimmäisenä Koverharissa.lähde?
Käyttötehokkuudeltaan Euroopan paras masuuni oli aikoinaan Koverharin masuuni ja nykyisin Raahen masuuni.lähde?
Koverharin raaka-aineet tulivat pääasiassa Ruotsista puskuproomukuljetuksina.
Rautaruukin Raahen tehtaan masuunit ovat puolestaan neuvostoliittolaisvalmisteisia, ne on uusittu 1990-luvulla, ja ne tuottavat yli 2 miljoonaa tonnia raakarautaa vuodessa.