stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Belgian Grand Prix 2013
Kilpailu > Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | 44 | 1.23.42,196 | 2 | 25 |
| 2 | 3 |  Fernando Alonso | Ferrari | 44 | +16,869 | 9 | 18 |
| 3 | 10 |  Lewis Hamilton | Mercedes | 44 | +27,734 | 1 | 15 |
| 4 | 9 |  Nico Rosberg | Mercedes | 44 | +29,872 | 4 | 12 |
| 5 | 2 |  Mark Webber | Red Bull-Renault | 44 | +33,845 | 3 | 10 |
| 6 | 5 |  Jenson Button | McLaren-Mercedes | 44 | +40,794 | 6 | 8 |
| 7 | 4 |  Felipe Massa | Ferrari | 44 | +53,922 | 10 | 6 |
| 8 | 8 |  Romain Grosjean | Lotus-Renault | 44 | +55,846 | 7 | 4 |
| 9 | 15 |  Adrian Sutil | Force India-Mercedes | 44 | +1.09,547 | 12 | 2 |
| 10 | 19 |  Daniel Ricciardo | Toro Rosso-Ferrari | 44 | +1.13,470 | 19 | 1 |
| 11 | 6 |  Sergio Pérez | McLaren-Mercedes | 44 | +1.21,936 | 13 |  |
| 12 | 18 |  Jean-Éric Vergne | Toro Rosso-Ferrari | 44 | +1.26,740 | 18 |  |
| 13 | 11 |  Nico Hülkenberg | Sauber-Ferrari | 44 | +1.28,258 | 11 |  |
| 14 | 12 |  Esteban Gutiérrez | Sauber-Ferrari | 44 | +1.40,436 | 21 |  |
| 15 | 17 |  Valtteri Bottas | Williams-Renault | 44 | +1.47,456 | 20 |  |
| 16 | 21 |  Giedo van der Garde | Caterham-Renault | 43 | +1 kierros | 14 |  |
| 17 | 16 |  Pastor Maldonado | Williams-Renault | 43 | +1 kierros | 17 |  |
| 18 | 22 |  Jules Bianchi | Marusia-Cosworth | 43 | +1 kierros | 15 |  |
| 19 | 23 |  Max Chilton | Marussia-Cosworth | 42 | +2 kierrosta | 16 |  |
| Kesk. | 14 |  Paul di Resta | Force India–Mercedes | 26 | Kolari (Maldonado) | 5 |  |
| Kesk. | 7 |  Kimi Räikkönen | Lotus-Renault | 25 | Jarrut | 8 |  |
| Kesk. | 20 |  Charles Pic | Caterham-Renault | 8 | Öljyvuoto | 22 |  |
Lähde:
Kilpailu > Johtokierrokset

| Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | 1–44 |
Muuta

Paul di Restan ja Pastor Maldonadon 50. kilpailu.
Kimi Räikkösen ennätyksellinen 27 kilpailun pisteputki ja 38 kilpailun maaliinajettujen kilpailujen putki katkesi jarruvikaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Belgian Grand Prix 2013 Wikimedia Commonsissa
Formula 1 -luokan Belgian Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Circuit de Spa-Francorchamps (1950–1956, 1958, 1960–1968, 1970, 1983, 1985–2002, 2004–2005, 2007–) Nivelles-Baulers (1972, 1974) Circuit Zolder (1973, 1975–1982, 1984)
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2013
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia |  Malesia |  Kiina |  Bahrain |  Espanja |  Monaco |  Kanada |  Britannia |  Saksa |  Unkari |
|  Belgia |  Italia |  Singapore |  Korea |  Japani |  Intia |  Abu Dhabi |  Yhdysvallat |  Brasilia |  |
Kilpailun startti.
U-29 (1936)

| U-29 |
| --- | --- |
 U-29:n tunnus, "vikuri aasi"

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  AG Weser, Bremen
Kölinlasku:  2. tammikuuta 1936
Laskettu vesille:  29. elokuuta 1936
Palveluskäyttöön:  16. marraskuuta 1936
Poistui palveluskäytöstä:  4. toukokuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  626 t (pinnalla) 745 t (sukellus)
Pituus:  64,51 m
Leveys:  5,85 m
Syväys:  4,37 m
Koneteho:  2 310 hv (pinnalla) 750 hv (sukellus)
Nopeus:  17 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  6 200 nm@10 solmua (pinnalla) 94 nm@4 solmua (sukellus)
Miehistöä:  42-46 miestä
Aseistus
Aseistus:  5 × torpedoputkea, joihin 11 torpedoa 22 × TMA miinaa 1 × 88 mm/L45 tykki, johon 220 laukausta
U-29 oli Saksan laivaston tyypin VIIA sukellusvene toisessa maailmansodassa. Se teki seitsemän partiomatkaa, joiden aikana alus upotti 12 kauppalaivaa yhteensä 67 277 bruttorekisteritonnia sekä lentotukialus HMS Courageousin.
Valmistus

Alus tilattiin 1. huhtikuuta 1935 AG Weseriltä Bremenistä, missä köli laskettiin 2. tammikuuta 1936. Se laskettiin vesille 29. elokuuta ja otettiin palvelukseen 16. marraskuuta ensimmäisenä komentajanaan Hans Fischer.
Palvelus

Vene liitettiin palvelukseen otettaessa 2. sukellusvenelaivueeseen, kunnes se siirrettiin tammikuussa 1941 24. (koulutus)laivueeseen. Alus siirrettiin 1. syyskuuta 23. laivueeseen, missä se oli koulutustehtävissä ja siirrettiin edelleen joulukuussa 1943 21. laivueeseen.
Aluksen miehistö upotti aluksensa 4. toukokuuta 1945 Kupfermühlen lahteen. Hylky romutettiin 1948.
Palvelus > Purjehdukset

1. Purjehdus 19. elokuuta 1939, Wilhelmshaven - 26. syyskuuta, Wilhelmshaven
8. syyskuuta C. T. Bowring and Companyn tankkeri MV Regent Tiger 10176 brt 49°57′N, 15°34′W
13. syyskuuta hinaaja SS Neptunia 798 brt 49°20′N, 14°40′W
14. syyskuuta British Tanker Companyn tankkeri MV British Influence 8431 brt 49°43′N, 12°49′W
17. syyskuuta Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialus HMS Courageous 22500 brt 50°10′N, 14°45′W
2. Purjehdus 14. marraskuuta, Wilhelmshaven - 16. joulukuuta, Wilhelmshaven (epäonnistunut miinanlasku matka Milford Havenin edustalle)
3. Purjehdus 6. helmikuuta 1940, Wilhelmshaven - 12. maaliskuuta 1940 Wilhelmshaven (miinanlasku matka Newportin edustalle)
3. maaliskuuta Bristol Steam Navigation Companyn rahtialus SS Cato 710 brt (51°24′N, 03°37′W
4. maaliskuuta Joseph E. Murrell and Sonsin rahtialus SS Thurston 3072 brt (50°23′N, 05°49′W
4. maaliskuuta Furness, Withy and Companyn rahtialus MV Pacific Reliance 6717 brt (50°23′N, 05°40′W saattue HX-19)
Siirto Wilhelmshavenista Trondheimiin 14. -23. huhtikuuta 1940
4. Purjehdus 27. huhtikuuta, Trondheim - 4. toukokuuta, Wilhelmshaven
5. Purjehdus 27. toukokuuta, Wilhelmshaven - 11. heinäkuuta, Wilhelmshaven
26. kesäkuuta kreikkalainen rahtialus SS Dimitros 5254 brt (44°23′N, 11°41′W
1. heinäkuuta kreikkalainen rahtialus SS Adamastos 7466 brt (46°20′N, 14°30′W
2. heinäkuuta panamalainen rahtialus SS Santa Margarita 4919 brt (47°10′N, 16°10′W
2. heinäkuuta United Molasses Companyn tankkeri MV Athellaird 8999 brt (47°24′N, 16°49′W) saattueesta OB-176
Siirto Wilhelmhavenista Bergeniin 2.-5. syyskuuta 1940
6. Purjehdus 11. syyskuuta 1940, Bergen - 1. lokakuuta, Lorient
25. syyskuuta Alfred Holt and Companyn rahtialus MV Eurymedon 6223 brt (53°34′N, 20°23′W saattuesta OB-217
7. Purjehdus 26. lokakuuta 1940, Lorient - 3. joulukuuta, Wilhelmshaven
Päälliköt

Heinz Fischer 16. marraskuuta 1936 - 31. lokakuuta 1938
Georg-Heinz Michel 1. marraskuuta 1938 - 3. huhtikuuta 1939
Otto Schuhart 4. huhtikuuta 1939 - 2. tammikuuta 1941
Georg Lassen 3. tammikuuta - 14. syyskuuta 1941
Heinrich Hasenschar 15. huhtikuuta 1941 - 5. toukokuuta 1942
Karl-Heinz Marbach 6. toukokuuta - 30. kesäkuuta 1942
Rudolf Zorn 15. marraskuuta 1942 - 20. elokuuta 1943
Eduard Aust 21. elokuuta - 2. marraskuuta 1943
Graf Ulrich-Philipp von und zu Arco-Zinneberg 3. marraskuuta 1943 - 17. huhtikuuta 1944
Valdemarsvik

| Valdemarsvik |
| --- | --- |
 Valdemarsvikin kirkko.
 Valdemarsvik
 Koordinaatit: 58°12′20″N, 16°36′7″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Valdemarsvikin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  2,89 km²
Väkiluku:  2 772
 – Väestötiheys:  959,2 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valdemarsvik on samannimisen Valdemarsvikin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Itä-Götanmaan läänissä ja Itä-Götanmaan historiallisessa maakunnassa Etelä-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 2 772 asukasta.
Valdemarsvik oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.
Väestönkehitys

| Valdemarsvikin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 3 038 | 3 038 |
| 1965 | 1965 |    | 3 437 | 3 437 |
| 1970 | 1970 |    | 3 545 | 3 545 |
| 1975 | 1975 |    | 3 558 | 3 558 |
| 1980 | 1980 |    | 3 615 | 3 615 |
| 1990 | 1990 |    | 3 250 | 3 250 |
| 1995 | 1995 |    | 3 180 | 3 180 |
| 2000 | 2000 |    | 2 954 | 2 954 |
| 2005 | 2005 |    | 2 885 | 2 885 |
| 2010 | 2010 |    | 2 772 | 2 772 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Itä-Götanmaan läänin kuntien keskustaajamat
Vesa Peipinen

Vesa Peipinen on suomalainen yhteisöpedagogi, nuorisotutkija ja kaupunkiaktiivi. Kansalaisaktivistina Peipinen on toiminut erityisesti rakennetun ympäristön suojeluun, kaupunkikulttuuriin ja nuorisokulttuureihin liittyvien kysymysten parissa. Hän on nuorten talonvaltausliikkeenä 1990-luvun alussa syntyneen Oranssi ry:n perustajajäsen ja pitkäaikainen aktiivi. Hän toimi Oranssin toiminnanjohtajana vuoteen 2012 saakka. Peipinen on ollut aktiivinen mm. Makasiinien, nykyään Teatterikorkeakouluna toimivan Kookostehtaan, Tennispalatsin ja Tehtaankadun puutalojen suojeluliikkeissä. Yhteisöpedagogina Peipinen on perustanut nuorten toimintakeskuksia, kehittänyt nuorten omatoimista asumistoimintaa ja vanhojen rakennusten tilapäiskäyttöä. Nuorisotutkijana hän on tehnyt kansalaisaktivismiin ja nuorten alakulttuureihin liittyvää tutkimustyötä. Vuodesta 2016 lähtien Peipinen on toiminut Vantaalla sijaitsevan Kulttuuritehdas Vernissan johtajana. Koulutukseltaan Peipinen on yhteiskuntatieteen maisteri, pääaineena nuorisotutkimus. Peipinen on toiminut kaupunkipolitiikassa Helsingin Vihreissä mm. asuntolautakunnan puheenjohtajana ja kaupunginhallituksessa vuosina 2009–2012. Peipinen on soittanut lyömäsoittimia mm. Kadotetut-yhtyeessä.
Julkaisuja

"Kill Citystä Satamaan – nuorten omaehtoisten tilojen helsinkiläinen perinne"
Nuorten oma asuntotuotanto. Ympäristöministeriö. Rakennustieto Oy, Ekotieto-sarja. Helsinki.[vanhentunut linkki]
Uruguayntikkanen

| Uruguayntikkanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Tikkaset Picumnus
Laji::  nebulosus
Kaksiosainen nimi
 Picumnus nebulosus  (Sundevall, 1866) 
Katso myös
   Uruguayntikkanen Wikispeciesissä   Uruguayntikkanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uruguayntikkanen (Picumnus nebulosus) on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää pääosan Uruguaysta, Brasilian kaakkoisosan sekä kapean kaistaleen Argentiinan koillisreunasta. Karl Jakob Sundevall kuvaili lajin holotyypin eteläisestä Brasiliasta vuonna 1866.
Uruguaynrääkkä

| Uruguaynrääkkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Amerikanrääkät Laterallus
Laji::  leucopyrrhus
Kaksiosainen nimi
 Laterallus leucopyrrhus  (Vieillot, 1819) 
Katso myös
   Uruguaynrääkkä Wikispeciesissä   Uruguaynrääkkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uruguaynrääkkä (Laterallus leucopyrrhus) on eteläamerikkalainen rantakana. Sen elinympäristö käsittää mantereen keskiosan Kaakkois-Brasiliasta Paraguayhin, Uruguayhin ja Argentiinan koillisosaam. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Paraguaysta vuonna 1819.
Venäjän edustuston paritusjuttu 2005

Venäjän edustuston paritusjuttu 2005 on oikeusjuttu, jossa tuomittiin 42-vuotias Tatiana Viitanen kahden vuoden ja kolmen kuukauden ehdottomaan vankeuteen törkeästä parituksesta ja parituksesta. Oikeus piti toimintaa ammattimaisena ja hyvin järjestäytyneenä. Viitanen välitti Venäjän kaupallisen edustuston omistamia asuntoja Helsingin kantakaupungissa lähinnä venäläisen prostituoitujen käyttöön. Rikokset olivat tapahtuneet vuosina 2003 ja 2004.
Asuntoja oli kerrallaan puolenkymmentä ja poliisin varmuudella prostituoiduiksi tunnistamia naisia yhteensä parikymmentä. Naapurien mukaan miehiä kävi useita päivässä asunnoissa.
Tuomiosta valitettiin Helsingin hovioikeuteen, joka ei muuttanut tuomiota. Viitanen kuitenkin pakoili oikeutta, kenties hän on poistunut maasta.
Aiheesta muualla

Etelä-Suomen sanomat 1.7.2005: Venäläisnainen vankilaan edustuston paritusjutussa
Ilta-Sanomat 28.7.2005: Venäjän edustuston paritusjutussa tuomittu paossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Val di Noto

Alueen sijainti Sisiliassa
Näkymä Modican kaupunkiin
Val di Noto on maantieteellinen alue Italiassa, Sisilian kaakkoisosassa. Se on tunnettu barokkityyliin uudelleenrakennetuista kaupungeista vuoden 1693 tuhoisan maanjäristyksen jälkeen. Alueella käytetty tyyli tunnetaan sisilialaisena barokkina.
Val di Noto on Unescon maailmanperintöluettelon kohde, johon on otettu seuraavat kahdeksan paikkakuntaa: Caltagirone, Militello in Val di Catania, Catania, Modica, Noto, Palazzolo Acreide, Ragusa ja Scicli.
Historia

Val di Noton kaupungit ovat kaikki kehittyneet viimeistään keskiajan aikana linnan tai luostarin ympärille. Vuonna 1693 maanjäristys aiheutti suuret tuhot ja noin 93 000 ihmistä menetti henkensä.
Kaupungeissa suoritettiin laajoja rakennustöitä 1700-luvun aikana. Osa kaupungeista rakennettiin kokonaan uudelleen joko vanhalle tai uudelle paikalle, osa kaupungeista hylättiin osittain ja osassa yhdistettiin vanhoja ja uusia rakennuksia. Töitä tehtiin etenkin kirkkojen, suurten julkisten rakennusten ja palatsien kohdalla.
Vuonna 1990 uusi maanjäristys aiheutti pieniä tuhoja etenkin Ragusassa.
Alueen kuvaus

Val di Noton alueen kaupunkikeskukset ovat erityisen yhtenäisiä ja laadukkaita. Niissä on suuri määrä barokinaikaisia rakennuksia ja rakennelmia, jotka kaikki on rakennettu vuoden 1693 maanjäristyksen jälkeen. Uudelleenrakentaminen oli suuri taiteellinen mahdollisuus.
Kaakkois-Sisilian uudessa kaupunkisuunnittelussa otettiin ensimmäisenä huomioon seismiset tuhot. Alueella tekivät töitä mm. kuuluisat arkkitehdit Rosario Gagliardi ja Giovan Battista Vaccarini sekä monet taiteilijat ja tuhannet käsityöläiset.
Caltagirone on itäisin alueen kaupungeista. Se on tunnettu kaupunkisuunnittelustaan ja julkisivuarkkitehtuuristaan. Militello in Val di Cataniassa on säilynyt arkkitehtuuria 1300-luvulta lähtien ja kaupungin asemakaava toteutettiin uskollisesti maanjäristystä edeltäneen ajan mukaan. Catanian kaupunki rakennettiin geometristä asemakaavaa mukailleen vanhan kaupungin raunioille.
Modican kaupunki muodostuu kahdesta keskuksesta, joista vanhempi on kukkulalla ja uudempi maanjäristyksen jälkeen entisöity keskusta alempana rinteessä. Noto rakennettiin kokonaan uudelleen toiseen paikkaan lähelle vanhaa kaupunkia. Palazzolo Acreide ja Ragula koostuvat Modican tavoin kahdesta keskuksesta.
Aiheesta muualla

Val di Noto Unescon sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Val di Noto (englanniksi)
Matkakertomuksia Val di Notoon (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Italiassa
Agrigento
Alberobellon trullitalot
Alppien paalutalot (yhteinen viiden muun maan kanssa)
Amalfin rannikko
Aquileia
Assisin fransiskaanikohteet
Berninan rautatie (yhteinen Sveitsin kanssa)
Casertan palatsi, Vanvitellin akvedukti, San Leucion rakennusryhmä
Castel del Monte
Cerveteri, Tarquinia
Cilento ja Vallo di Diano, Paestum, Velia, Certosa di Padula
Crespi d’Adda
Dolomiitit
Etna
Ferrara
Firenze
Genova: Le Strade Nuove ja Palazzi dei Rolli
Ivrea
Langobardien hallintokeskukset Italiassa
Liparisaaret
Mantova ja Sabbioneta
Medicien villat ja puutarhat
Modenan katedraali, Torre Civica ja Piazza Grande
Monte San Giorgio (yhteinen Sveitsin kanssa)
Napoli
Padovan kasvitieteellinen puutarha
Piazza dei Miracoli
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret
Piemonten viinimaisema: Langhe-Roero ja Monferrato
Pienza
Pompeji, Herculaneum, Torre Annunziata
Portovenere, Cinque Terre ja saaret Palmaria, Tino ja Tinetto
Ravennan varhaiskristilliset rakennukset
Rooma
San Gimignano
Santa Maria delle Grazie
Sassi di Matera
Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennukset
Siena
Su Nuraxi di Barumini
Syrakusa ja Pantalican kivinen nekropolis
Urbino
Val Camonica
Val di Noto
Val d’Orcia
Venetsia
Verona
Vicenza ja Veneton palladiolaiset villat
Villa Adriana
Villa d'Este
Villa Romana del Casale
Chiesa di San Domenico - Noto
Caltagironen kuuluisat koristellut portaat
USS New York (ACR-2)

| USS New York |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Cramp and Sons, Philadelphia
Kölinlasku:  30. syyskuuta 1890
Laskettu vesille:  2. joulukuuta 1891
Palveluskäyttöön:  1. elokuuta 1893
Poistui palveluskäytöstä:  29. huhtikuuta 1933
Loppuvaihe:  upotettu 24. joulukuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 281 t (standardi) 9 043 t (max)
Pituus:  117 m (kokonaispituus)
Leveys:  19,76 m
Syväys:  7,09 m
Koneteho:  16 000 ihp
Nopeus:  16,45 solmua
Miehistöä:  475 ja 40 merijalkaväensotilasta
Aseistus
Aseistus:  6 × BL 8"/35 Mark 3 -tykkiä 12 × 4"/40 tykkiä 8 × Driggs-Schroeder 6 naulan -tykkiä 4 × Driggs-Schroeder 1 naulan -tykkiä 3 × 14" torpedoputkea
USS New York (runkonumerot ACR-2 ja CA-2) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1891 vesille laskettu panssariristeilijä ja myöhemmin A-luokan (raskas) risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin 7. syyskuuta 1888 William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta, missä köli laskettiin 30. syyskuuta 1890. Alus laskettiin vesille 2. joulukuuta 1891 kumminaan neiti Helen Page ja otettiin palvelukseen 1. elokuuta 1893 päällikkönään Arent S. Crowninshield.
Palvelus

Alus nimettiin 16. helmikuuta 1911 USS Saratogaksi. Se oli seuraavat viisi vuotta Kauko-Idässä. Alus palasi 6. helmikuuta 1916 Bremertoniin Washingtoniin, missä se siirrettiin Tyynenmeren laivaston reserviin.
Yhdysvaltain ensimmäiseen maailmansotaan liittymisen uhatessa alus palautettiin palvelukseen 23. huhtikuuta 1917 ja se liitettiin Yhdysvaltain Tyynenmeren partiojoukkoihin 7. kesäkuuta. Syyskuussa alus purjehti Meksikoon torjuakseen kapinoinnin aiheuttaman uhan alueelle. Ensenadassa alus pysäytti ja auttoi valtaamaan kauppa-aluksen, joka kuljetti 32 Saksan keisarikunnan agenttia ja joukkoa Yhdysvalloista kutsuntoja paenneita. Marraskuussa alus läpäisi Panaman kanavan liittyen Atlantin laivaston risteilijöihin Hampton Roadsissa, missä se nimettiin 1. joulukuuta uudelleen USS Rochesteriksi.
Suojattuaan saattueen Ranskaan alus oli maali- ja koululaivana Chesapeakenlahdella. Maaliskuusta 1918 alus suojasi saattueita, missä tehtävässä se oli sodan loppuun. Aselevon astuttua voimaan alus kuljetti kotiutettavia Yhdysvaltoihin.
Toukokuussa 1919 alus oli hävittäjäosaston, joka suojasi laivaston NC-merilentokoneiden Atlantin yli lentoa, lippulaivana. Alus oli 1920-luvun alun Yhdysvaltain itärannikolla. Alkuvuodesta 1923 alus lähti Guantanamo Bayhin aloittaaksen palveluksensa Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Kesällä 1925 alus kuljetti kenraali Pershingiä seurueineen Aricaan Chileen ratkaistakseen Tacna-Arica riidan. Se viipyi alueella vuoden loppuun. Syyskuussa 1926 alus osallistui Nicaraguan levottomuuksien hillitsemiseen, minkä jälkeen se palasi 1920-luvulla toistuvasti alueelle.
Vuonna 1928 alus korvasi USS Tulsan Corintossa Nicaraguassa, jolloin sen tehtävänä oli tukea alueella olevia Yhdysvaltain joukkoja taistelussa kapinallisia vastaan. Vuonna 1929 Haitissa puhkesi levottomuuksia hallitusta vastaan, jolloin Yhdysvaltain kansalaisia joutui vaaraan. Alus kuljetti 1. merijalkaväki prikaatin Port-au-Princeen ja Cap Haitieniin. Vuonna 1930 alus kuljetti viisihenkisen komitean tutkimaan alueen tilannetta. Maaliskuussa alus nouti merijalkaväen sotilaat ja kuljetti heidät Yhdysvaltoihin.
Alus saapui 25. helmikuuta 1932 Balboaan liitettynä Tyynenmeren laivastoon. Se saapui 27. huhtikuuta Shanghaihin ja liittyi Jangtsejoella partioiviin aluksiin kesäkuussa. Alus lähti Caviteen, missä se poistettiin palveluksesta 29. huhtikuuta 1933. Seuraavat kahdeksan vuotta alus oli ankkurissa Olongapon telakalla. Se poistettiin alusluettelosta 28. lokakuuta 1938 ja miehistö upotti sen joulukuussa 1941, jottei se joutuisi japanilaisten käsiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS New York (ACR-2) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: USS Maine | Yhdysvaltain laivaston panssariristeilijät | Seuraaja: USS Brooklyn |
Vesa Palonen

Vesa Palonen (31. heinäkuuta 1943 Rauma – 30. toukokuuta 2008) oli keskeinen virkamies teletoiminnan kilpailun avaamisessa Suomessa. Palonen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1971 teknillisestä korkeakoulusta ja toimi vuoteen 1985 eri tehtävissä posti- ja telelaitoksessa. Vuodesta 1985 lukien hän johti viestintäpolitiikan valmistelua liikenne- ja viestintäministeriössä, kun Suomeen luotiin viestintämarkkinat uudistamalla maan viestintälainsäädäntö ja -hallinto.
Palonen toimi ministeriön viestintähallinto-osaston (nyk. viestintäpolitiikan osasto) yli-insinöörinä ja apulaisosastopäällikkönä vuoteen 1993 saakka. Tuolloin kokoomusta edustava päätoimittaja Jarmo Virmavirta voitti poliittisesti sitoutumattoman Palosen valtioneuvoston äänestyksessä ylijohtajan virasta. Tasavallan presidentti Mauno Koivisto nimitti kuitenkin Palosen vastoin valtioneuvoston esitystä. Palonen johti viestintäpolitiikan osastoa vuoteen 2002 saakka. Sen jälkeen hän toimi ministeriössä johtajan virassa eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Vesa Palosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Velvollisuus (oikeustiede)

Velvollisuus tarkoittaa oikeustieteessä sitä, että yhteiskunnan taholta tuleva paine pyrkii ohjaamaan henkilöä käyttäytymään lain mukaisesti eli tekemään tai tekemättä jättämään jotakin. Siihen liittyy läheisesti se, että yhteiskunnan odottaman käyttäytymisen jäätyä toteutumatta henkilöön voidaan kohdistaa tehosteita eli sanktioita, kuten rangaistus, vahingonkorvaus tai hallintopakko. Oikeudellinen velvollisuus on siis oikeusjärjestyksen takaamaan oikeussuhteeseen perustuva, määrätylle oikeussubjektille kohdennettu vaatimus toimia tai olla toimimatta tietyllä tavalla, johon on yleensä liittyy tehosteena oikeudellinen sanktio.
Oikeudellisia velvollisuuksia muodostuu oikeusnormien sääntelemissä tilanteissa. Tällöin mahdollisiin käyttäytymistapoihin liittyy tulevaisuuteen suuntautuvia, vaihtoehtoisia käyttäytymistapoja koskevia rajoitusvaikutuksia. Oikeudellinen velvollisuus ilmenee perusmuodossaan siinä, että tietyt käyttäytymismuodot ovat normien pakottamia.
Perusvelvollisuudet

Perusvelvollisuudella tarkoitetaan yksilölle perustuslaissa asetettua velvollisuutta. Perusvelvollisuus rajoittaa yksilön toimintavapautta ja on siten tietyssä mielessä perusoikeuden vastakkaiskäsite. Perusvelvollisuussäännös merkitsee yleensä välittömän velvollisuuden sijasta velvollisuudenalaisuutta: yksilön alisteista asemaa sille, että hänelle voidaan tavallisella lailla asettaa konkreettinen velvollisuus.
Suomen perustuslaissa asetettuja yksilön perusvelvollisuuksia ovat maanpuolustusvelvollisuus ja oppivelvollisuus. Perusvelvollisuuksia asetetaan myös Intian perustuslaissa.