stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tutkinto-Yuan
Historia

Kiinassa on Tang-dynastian ajoilta lähtien ollut jonkinlainen koe tai virallinen tutkintovaatimus virkamiehiksi pyrkiville henkilöille. Perinteisesti kokeeseen on liittynyt Kungfutsen kirjoituksien ulkoa opiskelua. Myös muita klassikoiden opiskelu oli pakollista. Kokeen tarkoitus ainakin teoriassa oli se, että yhteiskunnan kannalta tärkeät virat menivät päteville virkamiehille riippumatta näiden sosioekonomisista lähtökohdista. Käytännössä kuitenkin vain virkamiesten ja muuten ylemmän sosiaaliluokan lapsilla oli mahdollisuudet opiskella kokeeseen. Köyhempien perheiden lapset tarvitsivat usein rikkaan sponsorin.
Nykymuotoinen Tutkinto-Yuan on yksi Taiwanin viidestä Yuanista, jotka liittyvät Sun Yat-senin ideaan Kiinan tasavallan hallinnosta, joka puolestaan perustuu laajennettuun ideaan vallan kolmijako-opista. Tämä vallan viisijako-oppi on Taiwanin hallinnon erityispiirre ja Taiwan on ainoa demokraattinen maa, jossa tätä sovelletaan.
Virasto aloitti toimintansa 6. tammikuuta 1930. Samassa yhteydessä sen alaisuuteen perustettiin kaksi ministeriötä: virkamiesministeriö ja tutkintojen ministeriö.
Nykyään

Nykyään Tutkinto-Yuaniin kuuluu kahden alkuperäisen ministeriön lisäksi myös virkamiesten työsuojelusta, oikeusturvasta ja jatkuvasta oppimisesta vastaava komissio.
Vuonna 2020 Tutkinto-Yuanin presidentiksi nimettiin Huang Jong-tsun, joka on aikaisemmin toiminut maansa opetusministerinä.
Taiwanissa on käyty jonkin verran keskustelua sekä Tutkinto-Yuanin että Valvonta-Yuanin lakkauttamista.
Galleria

Tutkinto-Yuanin päämajan julkisivu
Tyyni Vahter

J. Broman ja kansantieteellisen osaston apulainen Tyyni Vahter (oik.) vuonna 1920.
Tyyni Ilma Vahter  (19. maaliskuuta 1886 Iitti – 2. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen historioitsija, kansatieteilijä, museonhoitaja ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria

Tyyni Vahterin vanhemmat olivat sahanhoitaja David Vahter ja Maria Taavetintytär. Vahter tuli ylioppilaaksi Kotkan yhteiskoulusta 1906 ja valmistui filosofian maisteriksi 1914. Hän työskenteli Muinaistieteellisen toimikunnan kansatieteellisen osaston amanuenssina 1924–1935 ja osaston intendenttinä sekä Seurasaaren ulkomuseon hoitajana 1935–1953. Vahter teki useita kymmeniä tutkimusmatkoja eri puolille Suomea, jatkosodan aikana myös Aunukseen, joiden yhteydessä hän keräsi aineistoa, samoin kuin valokuvasi. Hän erikoistui käsityötutkimukseen. Vahter oli tuottelias kirjoittaja, joka julkaisi useita tutkielmia ja tietoteoksia, mutta myös muun muassa museo-oppaita ja yleistajuisia kirjoituksia aikakauslehdissä.
Aiheesta muualla

"Totemielämiä" käsitöiden kuosissa. Obinugrilaisten kansojen koristemalleja esittelevä teos valmistunut. Helsingin Sanomat, 24.11.1953, s. 6.
Uotilan koulu

| Uotilan koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Uotilan koulutie 81, 01860 Perttula
Koordinaatit:  60.4460°N, 24.7092°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Jari Anttila
Luokat:  1–6
Verkkosivut
Uotilan koulu on Nurmijärven Perttulan ja Uotilan kyliä palveleva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6).
USS Heermann

| USS Heermann |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bethlehem Shipbuilding Corporation, San Francisco, Kalifornia
Kölinlasku:  8. toukokuuta 1942
Laskettu vesille:  5. joulukuuta 1942
Palveluskäyttöön:  6. heinäkuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  20. joulukuuta 1957
Loppuvaihe:  siirretty Argentiinalle
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 050 t
Pituus:  114,7 m
Leveys:  12,1 m
Syväys:  5,4 m
Koneteho:  60 000 shp (45 MW)
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  319
Aseistus
Aseistus:  5 × 5"/38 tykkiä 4 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 10 × 21" torpedoputkea 6 × syvyyspomminheitintä 2 × syvyyspommikiskoa
USS Heermann (runkonumero DD-532) oli Yhdysvaltain  laivaston vuonna 1942 vesillelaskettu Fletcher-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Bethlehem Shipbuilding Corporationilta San Franciscosta Kaliforniasta, missä köli laskettiin 8. toukokuuta 1942. Alus laskettiin vesille 5. joulukuuta kumminaan Edward B. Briggsin puoliso ja otettiin palvelukseen 6. heinäkuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään Dwight M. Agnew.
Palvelus

San Diegossa järjestettyjen vastaanottotestien ja miehistön koulutuksen jälkeen alus liittyi 21. lokakuuta 1943 Yhdysvaltain 5. laivastoon, joka valmistautui hyökkäämään Gilberteille. Alus saapui 20. marraskuuta Tarawan edustalle kontra-amiraali Harry W. Hillin alaiseen eteläiseen hyökkäysosastoon. Alus upotti tykkitulella pienen keisarillisen Japanin laivaston aluksen laguunissa ja kahtena seuraavana päivänä se tuki tykkitulella maihinnousseita joukkoja. Valtauksen jälkeen alus palasi Pearl Harboriin kunnostettavaksi ja miehistön koulutuksen jatkamiseksi.
Alus lähti 23. tammikuuta 1944 Pearl Harborista suojaten täydennysjoukkoja kuljettavia aluksia. Alus oli Kwajaleinin itäpuolella kontra-amiraali Turnerin yhdistetyn iskujoukon noustessa maihin atollille 31. tammikuuta. Seuranneiden kahden viikon aikana alus partioi Kwajaleinin edustalla ja suojasi saattuetukialuksia, joiden lentokoneet tukivat maihinnousseita joukkoja. Vapauduttuaan operaatiosta alus lähti Eniwetokille, missä se liittyi Japanin ja Parry Islandille maihinnousua valmistelevaan osastoon. Alus tuki Parry Islandille nousseita joukkoja tykkitulella, minkä jälkeen se partioi atollin ympäristössä.
Alus selvisi ainoana hävittäjänä Samarin taistelusta. Sodan jälkeen alus poistettiin palveluksesta 12. kesäkuuta 1946 San Diegossa.
Alus palautettiin 12. syyskuuta 1951 palvelukseen koululaivana. Alus poistettiin uudelleen palveluksesta Bostonissa 20. joulukuuta 1957 ja sijoitettiin reserviin.
Palvelus > ARA Almirante Brown

Alus luovutettiin 14. elokuuta 1961 Argentiinalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä ARA Almirante Brown ja runkonumerolla D-20.
Toivionjärvi (Mänttä-Vilppula)

| Toivionjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Mänttä-Vilppula
Koordinaatit:  61°59′07″N, 24°31′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kuoreveden alue (35.61)
Laskujoki:  Järvenpäänoja 
Järvinumero:  35.615.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  111,2 m  
Rantaviiva:  4,283 km  
Pinta-ala:  44,01 ha  
Saaria:  4 
 fiToivionjärvi 
Toivionjärvi  on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Sammallammin kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 44 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 4 saarta. Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä..
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Lahnajoen valuma-alueeseen (35.615) se kuuluu.
Urho Aaltonen

Urho Einari Aaltonen (26. tammikuuta 1889 Messukylä – 11. toukokuuta 1919 Tampere) oli suomalainen urheilija ja palomestari.
Urho Aaltonen
Aaltonen voitti Suomen-mestaruuden seiväshypyssä vuosina 1907, 1909, 1910, 1911, viisiottelussa 1910–1911 ja kymmenottelussa 1911. Lisäksi hän oli SM-mitaleilla keihäänheitossa ja kiekonheitossa. Vuonna 1911 hän voitti akateemisen pohjoismaiden mestaruuden keihäänheitossa, pituushypyssä ja seiväshypyssä. Loukkaantumisen vuoksi hän ei voinut osallistua Tukholman olympialaisiin 1912. Aaltonen lopetti urheilu-uransa vuonna 1913 loukkaantumisten takia. Aaltonen kilpaili myös painissa, ja hän kirjoitti Painitaito-nimisen oppikirjan lajista.
Aaltonen ylitti ensimmäisenä 100 metriä molempien käsien keihäänheiton yhteistuloksessa ja yhteistuloksen maailmanennätystä hän paransi kolmesti; 98,67 metriä vuonna 1910, 100,16 metriä ja 101,14 metriä vuonna 1911. Yhden käden keihäänheiton sekä seiväshypyn Suomen ennätyksiä hän paransi kolmesti. Seiväshypyssä hän teki vuonna 1908 Suomen-ennätyksen 322 cm ja vuonna 1911 kaksi Suomen-ennätystä, 340 cm ja 343 cm. Keihäänheitossa hänen ensimmäinen Suomen-ennätyksensä oli vuonna 1908 heitetty 50,40 m, joka paransi Väinö Siikaniemen edellistä ennätystä 63 senttimetrillä. Hänen kolmas ja viimeinen ennätyksensä oli vuonna 1911 syntynyt 55,47 m, joka pysyi Suomen ennätyksenä kolme vuotta. Urho Peltonen rikkoi sen lopulta vuonna 1914.
Aaltonen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909 ja suoritti voimistelunopettajan tutkinnon 1912. Sen jälkeen Aaltonen toimi voimistelunopettajana Kuopiossa, Tampereella ja Porissa. Sisällissodan aikana hän toimi Tampereen alipalomestarina, kun miehistö vaati palomestari K. E. Viitasen erottamista. Hän ei osallistunut politiikkaan ja onnistui saamaan sekä ylempiensä että alaistensa luottamuksen. Lokakuussa 1918 Aaltonen nimitettiin virallisesti palomestarin virkaan, mutta ura palolaitoksella oli lyhyt, sillä hän kuoli espanjantautiin toukokuussa 1919. Aaltosen puoliso vuodesta 1916 oli Aino Saastamoinen, ja heillä oli kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia Urho Aaltosen voittamista palkinnoista Urheilumuseon kokoelmissa
USS Helena (SSN-725)

| USS Helena |
| --- | --- |
 USS Helena
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  General Dynamics Electric Boat, Groton, Connecticut
Kölinlasku:  28. maaliskuuta 1985
Laskettu vesille:  28. kesäkuuta 1986
Palveluskäyttöön:  11. heinäkuuta 1987
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 901 t (pinnalla) 6 303 t (sukelluksissa)
Pituus:  110,3 m
Leveys:  10 m
Syväys:  9,4 m
Koneteho:  1 × S6G-painevesireaktori
Nopeus:  pinnalla: 15 solmua (28 km/h) sukelluksissa: 32 solmua (59 km/h)
Miehistöä:  12 upseeria ja 98 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 x 533 mm torpedoputkea 12 x VLS-siiloa
USS Helena (runkonumero SSN-725) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Electric Boat Companyltä, Grotonista Connecticutista (nykyisin General Dynamics Electric Boat Division), missä köli laskettiin 28. maaliskuuta 1985. Se laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1986 ja liitettiin laivastoon 11. heinäkuuta 1987.
Palvelus

Alus on sijoitettuna Norfolkin laivastotukikohtaan Virginiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Helena (SSN-725) Wikimedia Commonsissa
Urho Blomberg

Urho Johannes Blomberg (18. joulukuuta 1935 Utajärvi – 21. toukokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Blombergin vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Blomberg ja Riitta Uksila ja puoliso vuodesta 1967 Eeva-Riitta Savolainen. Blomberg valmistui merkantiksi 1953 ja merkonomiksi 1956. Ekonomin tutkinnon hän suoritti  Turun kauppakorkeakoulussa 1965 ja oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1980. Blomberg oli Kotivara Oy:n lähetti Oulussa 1951, Laitisen Kauppa Oy:n myyjä Jylhämässä Vaalassa 1953–1954, Rovaniemen Osuuskaupan kenttäkouluttaja 1957–1958, Keskon Rovaniemen alueyksikön myyjäharjoittelija ja myyjä 1958–1960 ja ostaja ja osastopäällikön varamies 1960–1962, Keskon pääkonttorin neuvontaosaston toimistopäällikkö 1965–1970 ja tutkimustoimiston apulaisjohtaja 1970–1972, K-instituutin vararehtori 1972–1974 ja rehtori 1974–1978, Keskon Rovaniemen alueyksikön johtaja 1978–1982 ja Pohjois-Suomen alueyksikön johtaja 1982–1995. Blombergilla oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1993.
Aiheesta muualla

Tuomas Möttönen: Urho Blomberg Biografiasampo.
USS Hopper (DDG-70)

| USS Hopper |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bath Iron Works, Bath, Maine
Kölinlasku:  23. helmikuuta 1995
Laskettu vesille:  6. tammikuuta 1996
Palveluskäyttöön:  6. syyskuuta 1997
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 900 t (standardi) 9 000 t
Pituus:  154 m
Leveys:  20 m
Syväys:  9,4 m
Koneteho:  100 000 hv (75 MW)
Nopeus:  30+ solmua
Miehistöä:  33 upseeria ja 38 aliupseeria ja 210 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  2 × Mk 41 VLS -ohjusjärjestelmää, joihin 90 RIM-156 SM2-, BGM-109 Tomahawk- tai RUM-139 VL-Asroc -ohjusta 1 × Mk 45 5"/54 -tykki 2 × 25 mm Mk 38 Mod 2 -pikatykkiä 4 × .50" konekivääriä 2 × 20 mm Mk 15 Phalanx CIWS -järjestelmää 2 × Mk 32 SVTT -torpedoputkea 1 × Sikorsky SH-60 Seahawk -helikopteri
USS Hopper (runkonumero DDG-70) on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Bath Iron Worksilta Bathista Mainesta, missä köli laskettiin 23. helmikuuta 1995. Alus laskettiin vesille 6. tammikuuta 1996 ja otettiin palvelukseen 6. syyskuuta 1997.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Hopper (DDG-70) Wikimedia Commonsissa
Valdresin kansanopisto

Sisäänkäynti vuonna 2014.
Valdresin kansanopisto (norj. Valdres folkehøgskole) on Nord-Aurdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva kristillinen kansanopisto, joka on perustettu vuonna 1899. Sen omistaa Norjan NMKY-NNKY, ja siellä on vuosittain noin sata oppilasta. Opetustarjonta keskittyy talviliikuntaan ja ulkoaktiviteetteihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valdresin kansanopisto Wikimedia Commonsissa
Kansanopiston verkkosivut (norjaksi) (englanniksi)
Valdosaurus

| Valdosaurus |
| --- | --- |
 Valdosauruksen suoliluu.
 Varhaisliitukausi 142–121 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  †Linnunlantioiset Ornithischia
Alalahko::  †Cerapoda
Osalahko::  †Ornithopoda
Yläheimo::  †Dryosauroidea
Heimo::  †Dryosauridae
Suku::  †Valdosaurus
Laji::  canaliculatus
Kaksiosainen nimi
 † Valdosaurus canaliculatus  Peter M. Galton, 1977 
Synonyymit
 Dryosaurus canaliculatus 
Katso myös
   Valdosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valdosaurus oli varhaisliitukaudella 142–121 miljoonaa vuotta sitten elänyt kasvinsyöjädinosaurus. Sen fossiileita on löydetty Englannista. Fossiileita on löydetty myös Romaniasta ja Nigeristä, mutta joitakin niistä on myöhemmin luokiteltu muiden dinosaurusten fossiileiksi. Valdosauruksen arvioitu maksimipituus on kolme metriä ja paino 60 kilogrammaa.
Fossiilit ja löytäminen

Ensimmäiset Valdosauruksen jäänteet, kaksi reisiluuta, löydettiin Wightsaarelta vuonna 1868. Niitä pidettiin aluksi nuoren Iguanodonin jäänteinä. Vuonna 1869 Thomas Henry Huxley nimesi jäänteet Hypsilophodonin jäänteiksi. Yli sadan vuoden kuluttua, vuonna 1975 Peter Galton nimesi dinosauruksen Dryosaurukseksi ja lajin Dryosaurus canaliculatukseksi. Kaksi vuotta myöhemmin dinosaurus sai nykyisen nimensä, kun Galton vaihtoi nimeksi Valdosaurus.
Tämän jälkeen Valdosauruksen jäänteitä on löytynyt muualta maailmasta, mukaan lukien Nigeristä löytyneet Valdosauruksen luut, joiden mukaan dinosaurukselle  nimettiin uusi laji, Valdosaurus nigeriensis vuonna 1982. Galton vaihtoi nimeksi Elrhazosaurus, ja totesi että Englannin ulkopuolelta löydetyt "Valdosauruksen" jäänteet eivät kuulu Valdosaurukselle. Nykyisin Valdosaurus tunnetaan usean yksilön jäänteistä.
USS Herzog

| USS Herzog |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Federal Shipbuilding and Drydock Company, Newark, New Jersey
Kölinlasku:  17. toukokuuta 1943
Laskettu vesille:  5. syyskuuta 1943
Palveluskäyttöön:  6. lokakuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  1. elokuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 240 t
Pituus:  93 m
Leveys:  11,2 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  6 000 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  15 upseeria ja 201 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  3 × 3" tykkiä 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 3 × 21" (533 mm) torpedoputkea 8 × syvyyspomminheitintä 1 × Hedgehog 2 × syvyyspommikiskoa
USS Herzog (runkonumero DE-178) oli Yhdysvaltain  laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jolloin alus suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty William Ralph Herzogin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä Newarkista New Jerseystä, missä köli laskettiin 17. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 5. syyskuuta kumminaan William Herzogin äiti Alice A. Herzog ja otettiin palvelukseen 6. lokakuuta ensimmäisenä päällikkönään J. C. Toft Jr.
Palvelus

Vastaanottotestit läpäistyään alus lähti 29. marraskuuta 1943 New Yorkista suojaten Arielin Länsi-Intiaan ja takaisin. Palattuaan 18. joulukuuta alus aloitti saattuepalveluksen suojaten saattueen Karibianmeren poikki Panaman kanavalle, jonne se saapui 27. joulukuuta. Alus oli myös reiteillä Brasilian Recifeen ja Trinidadiin.
Alus kuului 14. huhtikuuta – 14. heinäkuuta 1944 Etelä-Atlantille sijoitettuun Task Group 41.6:een. Se suojasi saattuetukialus USS Solomonsia etsittäessä Saksan laivaston sukellusveneitä. Alus pelasti lentokoneen upottaman sukellusveneen miehistön 15. kesäkuuta, jonka jälkeen se vieraili Recifessä 23. kesäkuuta. Alus teki toisen purjehduksen osaston mukana palaten Recifeen 16. heinäkuuta.
Alus siirtyi 28. heinäkuuta Brasilian laivaston tukikohtaan Nataliin, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus lainattiin Brasilian laivastolle osana lend-lease sopimusta 1. elokuuta 1944.
Brasilian laivaston CTE Beberibe

Herzog nimettiin CTE Beberibeksi (port. Contratorpedeiro de Escolta) runkonumerolla D-19. Alus palautettiin 30. kesäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivastolle, joka luovutti sen heti takaisin. Alus ajoi karille 1966 ja romutettiin 1968.
CTE Beberibe
Ulrik Munther

| Ulrik Munther |
| --- | --- |
 Munther vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. helmikuuta 1994 (ikä 30)
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  2009–
Tyylilajit:  poprock
Soittimet:  rummut, piano, kitara, huuliharppu
Levy-yhtiöt:  Universal Music Group
Aiheesta muualla
ulrikmunther.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jens Ulrik Munther (s. 18. helmikuuta 1994 Kungsbacka) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä.
Vuonna 2009 Munther voitti MGP Nordicin kappaleellaan En vanlig dag. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi Metro Music Challenge -kilpailussa kappaleella "Life". Levytyssopimuksen hän sai Universalin kanssa sen jälkeen kun kappale "Boys Don't Cry" vuosi internetiin herättäen useamman levy-yhtiön kiinnostuksen. Debyyttilevy Ulrik Munther julkaistiin vuonna 2011.
Vuonna 2012 Munther osallistui Melodifestivaleniin kappaleella "Soldiers", ja sijoittui sillä kilpailun finaalin kolmanneksi. Myöhemmin samana vuonna hän julkaisi singlet "Fool" ja "San Francisco Says Hello". Vuonna 2013 hän oli uudestaan mukana Melodifestivalenissa Thomas G:sonin ja Peter Boströmin kanssa tekemällään kappaleella "Tell The World I'm Here" sijoittuen toistamiseen finaalin kolmanneksi. Saman vuoden maaliskuussa julkaistiin myös Muntherin toinen albumi, Rooftop.
Diskografia > Albumit

Ulrik Munther (2011)
Rooftop (2013)
Allt jag ville säga (2015)
Diskografia > Singlet

"En vanlig dag" (2009)
"Life" (2009)
"Boys Don't Cry" (2010)
"Born This Way" (cover, 2011)
"Moments Ago" (2011)
"Sticks And Stones" (2011)
"Je t'ai menti" feat. Caroline Costa (2011)
"The Box" (2011)
"Soldiers" (2012)
"Fool" (2012)
"San Francisco Says Hello" (2012)
"Tell The World I'm Here" (2013)
"Jag vet inte hur man gör" (2014)
"Nån gång" (2015)
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unterschleißheim

| Unterschleißheim |
| --- | --- |

 vaakuna
 Unterschleißheim
 Koordinaatit: 48°17′N, 11°34′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Ylä-Baijeri
Piirikunta:  München
Hallinto:  
 – Pormestari:  Christoph Böck (SPD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,92 km²
Korkeus:  473 m
Väkiluku (31.12.2020):  28 824
 – Väestötiheys:  1 932 as./km²
 
 www.unterschleissheim.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Unterschleißheim on kaupunki Münchenin piirikunnassa Ylä-Baijerin hallintoalueella Baijerin osavaltiossa Etelä-Saksassa. Se sijaitsee noin 17 kilometriä Münchenistä pohjoiseen. Unterschleißheim on väkiluvultaan piirikunnan suurin kaupunki. Vuoden 2020 lopussa kaupungissa asui 28 824 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 14,92 neliökilometriä.
Maantiede

Unterschleißheim sijaitsee Isar- ja Amper-jokien välissä. Unterschleißheimin naapurikunnat ovat Oberschleißheim, Eching, Haimhausen ja Hebertshausen.
Kuvagalleria

Alter Wirt -majatalo Unterschleißheimissa
Pyhän Ulrichin kirkko Unterschleißheimissa
Unterschleißheimin kaupungintalo
Bezirksstraße, Unterschleißheim
Lohwaldpark 1, Unterschleißheim
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unterschleißheim Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Aphis

Aphis voi viitata seuraaviin asioihin:
HMS Aphis, Britannian Kuninkaallisen laivaston Insect-luokan tykkivene (poistunut käytöstä)
Aphis, kirvojen (Aphididae) heimoon kuuluva hyönteissuku
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aphis”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Valdolaiset

Valdolaiset (eli valdesilaiset) on 1100-luvulla syntynyt katolisen kirkon harhaoppiseksi eli lahkoksi julistama uskonnollinen yhteisö. Liikkeen nimi viittaa lyonilaisen kauppiaaseen Pierre Valdesiin (Valdoon), jonka kääntymyksestä se sai alkunsa 1170-luvulla.
Keskiaikaiset valdolaiset arvostelivat katolisen papiston heikkoa oppineisuutta, syntistä elämää ja kirkon omaisuutta ja katsoivat itse edustavansa oikeaa, apostolista kristillisyyttä. Valdolaiset käänsivät osia Raamatusta kansankielelle. Erityisen tärkeinä pidettiin evankeliumeita ja Apostolien tekoja. Osa valdolaisista sitoutui siveyteen ja köyhyyteen ja vietti elämänsä kiertelevinä saarnaajina ja maallikkorippi-isinä. He eivät tunnustaneet paavin valtaa ja pitivät synnissä elävien pappien jakamia sakramentteja pätemättöminä. Katolisen kirkon näkökulmasta maallikoiden saarnaus sekä sakramentiksi laskettu ripittäytyminen ja siihen liittyvä synninpäästö maallikoiden kesken edustivat harhaoppisuutta. Heihin kohdistui paljon vainoa inkvisiition toimesta.[lähde? ]
Katolinen kirkko ekskommunikoi valdolaiset vuonna 1184, ja valdolaista oppia tunnustaneita ryhmiä vainottiin keskiajalla ja uuden ajan alussa. Liike levisi Etelä-Ranskaan, Italiaan, Saksaan, Unkariin, Puolaan, sekä Böömiin. 1400–1500 ‑luvuilla valdolaisia liittyi böömiläisveljiin, hussilaisiin ja kalvinisteihin. Vuonna 1848 valdolaiset saivat takaisin uskonnonvapautensa. Sveitsin kalvinistien suojissa heitä säilyi jonkin verran. Nykyisin valdesilaisia on noin 45 000, joista noin 30 000 Italiassa ja 15 000 Etelä-Amerikassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valdolaiset Wikimedia Commonsissa
Chiesa Evangelica Valdese Nykyisen valdesilaiskirkon sivut (italiaksi)