stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvi Oksala
Julkaisuja

Jänisjärven lauttausyhdistys 1913-1923.  Jänisjärven lauttausyhdistys, Sortavala 1924
Salmin lauttausyhdistys 1915-1924. Salmin lauttausyhdistys, Sortavala 1925
Uitto ja lauttaus sekä uittorakenteet. WSOY 1925
Uittoyksikkö. Helsinki 1927
Uittoteknologia. WSOY 1936, 3. painos 1947
Suomen uittajainyhdistyksen 25-vuotisjuhlakokouksessa pidetty tervehdyspuhe. Helsinki 1937
Perushankintaohjelma ja eräitä muita tärkeitä maanpuolustuksellisia kysymyksiä: syyskuulla 1938. Kansallisen kokoomuspuolueen keskustoimisto, Kuopio 1938, 2. painos 1939
Liike-elämän työnantajajärjestön perustamisesta Suomeen. Suomen keskuskauppakamari, Helsinki 1945
Eikö ole ajoissa varoitettu: lausontoja vv. 1945-1947 valtiopäivillä. Kansallisen kokoomuspuoleen Uudenmaan läänin piiritoimikunta, Helsinki 1948
Eero Mäkinen (vuorineuvos)

Eero Mäkinen vuonna 1950.
Eero Mäkinen (27. huhtikuuta 1886 Sortavalan mlk – 27. lokakuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen ministeri, Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja, filosofian tohtori, kaivosinsinööri, toimitusjohtaja ja vuorineuvos.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Mäkisen isä oli seminaarinlehtori Eero Mäkinen ja äiti Maria Emilia Stenbäck. Hän meni naimisiin vuonna 1910 Gustaava Elisabeth Westerholmin kanssa. Heidän poikansa oli suurlähettiläs Jussi Mäkinen. Tytär Kati Turpeinen (s. 1921) avioitui 1943 lääketieteen ja kirurgian tohtori, kirurgian ja anestesiologian erikoislääkäri Eero Olavi Turpeisen (s. 1912) kanssa.
Mäkinen toimi Outokumpu Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1921 vuoteen 1953. Hän oli ollut Outokummun palveluksessa vuodesta 1918. Ennen siirtymistään Outokumpuun hän oli toiminut muun muassa valtiongeologina ja opetus- sekä tutkimustehtävissä. Mäkinen sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1936.
Poliittinen ura

Mäkinen toimi kansanedustajana 6.4.1945–20.7.1951, minkä jälkeen hän oli Urho Kekkosen neljännen hallituksen kulkulaitosten ja yleisten töiden apulaisministerinä 9.7.1953–27.10.1953. Mäkinen toimi presidentin valitsijamiehenä neljä kertaa.
Kirjallisuutta

Kuisma, Markku: ”Mäkinen, Eero (1886–1953)”, Suomen kansallisbiografia, osa 6, s. 813–815.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-447-9  / Teoksen verkkoversio.
Eskola, Pentti: Vuorineuvos Eero Mäkinen. (Muistopuhe) Vuoriteollisuus, 1953, 11. vsk, nro 2, s. 9–11.  Vuorimiesyhdistys. Artikkelin verkkoversio. (PDF) Viitattu 1.10.2019.
Aiheesta muualla

Mäkinen, Eero hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Eetu Karjalainen | Suomen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri 1953 | Seuraaja: Kustaa Eskola |
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Ahmavaara  Antila  Hakala  Hetemäki  Honkala  Järvi  Kankainen  Kivelä (1945–1948)  Koivisto  Kölli  Lappi-Seppälä  Leikola  Leppä  Malmivaara  Mäkinen  Oksala  Paavolainen  Pohjala  Pohjannoro  Saariaho  Salminen  Seppälä  Turja  Tuurna  Valanne  Virkki  Wirtanen  Ytti 
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (33):  Ahmavaara  Ala-Mäyry  Antila  Borg-Sundman  Hakala  Hamara  Heikkilä  Heitto  Hetemäki  Honka  Honkala  Jalas  Kaukamaa  Koivisto  Koski  Kölli  Lappi-Seppälä  Lehtonen  Leikola  Mäkinen  Nuorsaari  Oksala (1948–1949†)  Paavolainen  Pohjala  Pusa  Saariaho  Saukkonen (1949–1951)  Seppälä  Turja  Turunen  Tuurna  Wiherheimo  Virkki  Wirtanen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Talousvaikuttajat  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Reijo Paajanen

| Reijo Paajanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1950 (ikä 74) Mikkelin mlk
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Asema:  Kansanedustaja (2003–2011)
Vaalipiiri:  Kymen vaalipiiri
Reijo Kalevi Paajanen (s. 12. kesäkuuta 1950 Mikkelin mlk) on suomalainen yrittäjä ja Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja 2003–2011.
Paajanen on ollut yrittäjänä vuodesta 1976 toimien ravintoloitsijana, sisävesiliikennöitsijänä ja matkatoimistoyrittäjänä. Hän on suorittanut hotelli- ja ravintola-alan liikkeenjohdon koulutuksen 1969–1970.
Ennen uraansa valtakunnan politiikassa Paajanen ehti vaikuttaa myös Lappeenrannan kunnallispolitiikassa. Hän istui Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa vuosina 1993–2000 ja 2005–2012. Paajanen pyysi eroa kaupunginvaltuuston jäsenyydestä muutettuaan Taipalsaarelle vuoden 2012 lopulla. Lappeenrannan kaupunginhallitukseen Paajanen kuului 1993–1996.
Kansanedustajana Paajanen oli vuosina 2003–2011. Hän ei enää asettunut ehdolle vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Paajanen toimi Fintoton hallituksen puheenjohtajana vuoden 2014 alusta vuoden 2016 loppuun asti. Aiemmin hän oli toiminut myös Fintoton omistaneen Suomen Hippoksen hallituksen ja valtuuskunnan jäsenenä.
Paajanen on saanut Lappeenrannan yrittäjäpalkinnon vuonna 1990 ja Yrittäjäristin suurristin vuonna 2006. Paajanen toimi jääkiekkojoukkue SaiPan puheenjohtajana vuosina 1989–2000, Suomen Jääkiekkoliiton hallituksen jäsenenä vuosina 1994–2006 ja Jääkiekkosäätiön hallituksen jäsenenä vuodesta 2007 alkaen.lähde?
Vuonna 2018 Paajaselle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi.
Paajanen on ollut naimisissa Leena Paajasen (o.s. Hackman) kanssa vuodesta 1973.
Aiheesta muualla

.aspx Reijo Paajanen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (40):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Dromberg  Harkimo  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Itälä (2003–2004)  Kanerva  Karttunen  Katainen  Koskinen  Kuosmanen  Kurvinen  Lahti  Lamminen  Laxell (2004–)  Lindén  Matikainen-Kallström (2004–)  Mäkinen (2003–2004)  Nepponen  Nurmi  Ollila  Paajanen  Perho  Risikko  Saarikangas  Salo  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tulonen  Vahasalo  Vapaavuori  Vielma  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2  Ville Itälä valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2004, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jouko Laxell.  1 2  Marjo Matikainen-Kallström aloitti kansanedustajana heinäkuussa 2004 istuttuaan kautensa loppuun Euroopan parlamentissa. Hänen varaedustajanaan eduskunnassa toimi Tapani Mäkinen.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (50):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Forsius (2008–2011)  Hakola  Harkimo  Heinonen  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Jaskari  Jokinen (2009–2011)  Kanerva  Karhuvaara  Karvo  Katainen  Kataja  Koskinen (2007–2009)  Larikka  Lauslahti  Laxell  Lehti  Lindén  Matikainen-Kallström  J. Mäkelä (2007–2010)  O. Mäkelä  Mäkinen  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Ollila  Orpo  Paajanen  Perkiö  Pihlajaniemi  Rajala  Ravi  Risikko  Salo  Salolainen  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Tiura  Toivakka  Ukkola  Vahasalo  Vapaavuori  Viljanen  Virén (2010–2011)  Virkkunen  Virolainen  Zyskowicz 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Jari Koskinen valittiin Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäseneksi syyskuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Kalle Jokinen.  1 2  Jukka Mäkelä valittiin Espoon kaupunginjohtajaksi kesäkuussa 2010, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Virén.  
Kymen vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Sinikka Hurskainen
Jyri Häkämies
Anneli Kiljunen
Valto Koski
Jari Larikka
Markku Laukkanen
Reijo Paajanen
Sirpa Paatero
Markku Pakkanen
Sari Palm
Kimmo Tiilikainen
Pentti Tiusanen
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Riitta Myller

| Riitta Myller |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1956 (ikä 68) Joensuu
Poliitikko
Puolue:  SDP
Asema:  Kansanedustaja 1987–1995, 2011–2019
Vaalipiiri:  Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Riitta Mailis Mirjami Myller (s. 12. heinäkuuta 1956 Joensuu) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja vuosina 1987–1995 ja uudelleen vuosina 2011−2019. Vuosina 1995–2009 hän oli Euroopan parlamentin jäsen.
Ura

Myller kävi koulunsa Joensuussa ja opiskeli sosiologiaa Tampereen yliopistossa, josta valmistui yhteiskuntatieteen maisteriksi vuonna 1990. Hän työskenteli Yleisradion freelance-toimittajana Joensuussa vuosina 1983–1987. Myller kiinnostui jo varhain politiikasta ja hänet valittiin Joensuun kaupunginvaltuustoon vuonna 1980. Hän oli kaupunginvaltuutettu vuoteen 1985 saakka. Vuosina 2009–2012 Myller oli Joensuun kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Eduskuntaan Myller valittiin vuonna 1987 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä ja hän toimi kansanedustajana vuoteen 1995 saakka, jolloin aloitti europarlamentaarikkona. Hänet valittiin eduskuntaan jälleen vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän oli vaalipiirinsä ääniharava 7700 äänellä. Kesäkuusta 2014 hän on ollut puheenjohtaja suuressa valiokunnassa, jonka jäsen hän on ollut 1987–1990 ja uudelleen vuodesta 2011. Hän on myös perustuslakivaliokunnan jäsen. Myller jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Ura > Europarlamentaarikko

Kansainvälisestä yhteistyöstä kiinnostunut Myller suhtautui myönteisesti Suomen jäsenyyteen Euroopan unionissa, ja kun liittymispäätös oli vuonna 1994 tehty, valitsi SDP hänet yhdeksi neljästä Euroopan parlamentin suomalaisesta sosialidemokraattiedustajasta. Hän edusti Euroopan sosialidemokraattista puoluetta eli sosialistiryhmää. Myller aloitti työnsä europarlamentissa Suomen liittyessä unioniin vuoden 1995 alusta ja hänet valittiin edustajaksi myös vuoden 1996 ja vuoden 1999 eurovaaleissa. Hän sai lisävastuuta ryhmässään kun hänestä tuli vuonna 1997 sosialistiryhmän varapuheenjohtaja. Hän toimi tehtävässä seitsemän vuotta vuoden 2004 eurovaaleihin saakka. Myller sai vaaleissa Suomen kahdeksanneksi suurimman äänimäärän ja tuli valituksi kolmannelle kaudelleen yli 55 000 äänen turvin.
Europarlamentissa Myller oli vuosina 1995–1999 varsinainen jäsen aluepoliittisessa valiokunnassa ja vuonna 1999–2009 ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa (ENVI). Hän oli mukana myös Euroopan parlamentin Lähi-idän ja Välimeren alueiden suhteita hoitavissa valtuuskunnissa. Myller oli aktiivinen myös aluepoliittisissa asioissa ja ainoa Itä-Suomen edustaja EU:n hallinnossa. Myller työskenteli europarlamentaarikkona vuoteen 2009 saakka. Hänen lisäkseen Paavo Väyrynen toimi samassa tehtävässä alusta alkaen, kunnes palasi Suomen politiikkaan ministeriksi vuonna 2007.
Juho Paksujalka

Juho Paksujalka (29. huhtikuuta 1883 Hiitola – 13. syyskuuta 1951 Anjala) oli suomalainen poliitikko. Hän istui Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1933–1936 ja 1939–1948, aluksi Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä, vuodesta 1945 Kymen läänin itäisestä vaalipiiristä.
Paksujalka syntyi luovutettuihin alueisiin kuuluvassa Hiitolan kunnassa vuonna 1883. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Paksujalka ja Maria Karvonen. Juho Paksujalka oli itsekin varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä ja työskenteli Hiitolassa, Artjärvellä sekä Anjalassa. Hän oli vuodesta 1905 naimisissa Hilma Maria Sinkkosen kanssa.
Juho Paksujalka oli presidentin valitsijamiehenä 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Hän toimi lisäksi Hiitolan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Aiheesta muualla

.aspx Juho Paksujalka Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Maalaisliiton kansanedustajat
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1933–1936 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Aakula  Aittoniemi  Alestalo  Annala  Arffman  Asikainen  Brander  Ellilä  Halonen  Hannula  Heikkinen  Heiskanen  Hirvensalo  Huittinen  Hänninen  Ikonen  Janhonen  Jutila  Kaasalainen  Kaijalainen  Kallio  Kalliokoski  Karvetti  Kauranen (1933–1935†)  Kemppi  Kivioja  Koivisto  Koivuranta  Kuisma (1935–1936)  Kukkonen  Kämäräinen  Lahdensuo  Lahtela  Lampinen  Leppälä  Lohi  Luostarinen  Löthman  Miikki  Paksujalka  Pilppula  Pitkänen  Ryynänen (1933†)  Salo  Sariola  Soininen (1933–1936)  Suurkonka  Takala  Tarkkanen  Tukia  Vallas  Vehkaoja  Venho  Vesterinen  Vilhula 
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1939–1945 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (56):  Arhama  Asikainen  Brander  Halonen (1940–1942†)  Hannula (1939–1944)  Heikkinen (1939–1940)  Heljas  Hirvensalo  Huittinen  Ikonen (1942–1945)  Inkinen  Janhonen (1939†)  Joukanen  Junes  Kaijalainen  Kalliokoski  Karvetti  Kekkonen  Kemppi  Kirra  Kivioja  Kleemola  Koivisto  Koivuranta  Kukkonen  Kämäräinen  Lahtela  Lampinen  Leinonen (1944–1945)  Leppälä  Lohi  Luoma-aho (1939–1943†)  Luostarinen  Luukka  Löthman-Koponen  Miikki  Mikkola (1939–1940†)  Murtomaa  Niukkanen  Nurmesniemi  Paksujalka  Pilppula  Pitkänen  Pyörälä (1939–1945)  Pärssinen  Rantamaa  Salakivi (1944–1945)  Salo  Saukkonen  Schildt  Soininen  Suurkonka  Takala (1940–1945)  Tarkkanen  Tolppanen  Tukia  Vesterinen  Vilhula  Virranniemi 
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (49):  Alestalo  Annala  Asikainen  Brander  Eskola  Hautala  Heljas  Hirvensalo  Ikonen  Inkinen  Jutila (1945)  Kaijalainen  Kekkonen  Kinnunen  Kirra  Koivisto  Koukkari  Lahtela  Laine  Laitinen  Lampinen  Leppälä  Luostarinen  Luukka  Miettunen  Miikki  Murtomaa  Niskala  Niukkanen  Okko  Paksujalka  Palovesi  Pilppula  Pyörälä  Pärssinen  Pääkkönen  Rantamaa  Riikonen  Salo  Saukkonen  Simula  Soininen  Tiitu  Tukia  Vehkaoja  Vennamo  Vesterinen  Vilhula  Virolainen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Oskari Mantere

| Oskari Mantere |
| --- | --- |

Suomen pääministeri
 Mantereen hallitus 22.12.1928–16.8.1929  
Edeltäjä:  Juho Sunila
Seuraaja:  Kyösti Kallio
Suomen opetusministeri
 Kivimäen hallitus 14.12.1932–7.10.1936  
Edeltäjä:  Antti Kukkonen
Seuraaja:  Antti Kukkonen
Suomen sosiaaliministeri
 Kallion I hallitus 14.11.1922–18.1.1924  
Edeltäjä:  Eino Kuusi
Seuraaja:  Emil Böök
Kansanedustaja
 1.4.1919–31.8.1939  
Ryhmä/puolue:  Kansallinen Edistyspuolue
Vaalipiiri:  Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1874 Hausjärvi
Kuollut: 9. joulukuuta 1942 (68 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Edistyspuolue
Koulutus:  filosofian tohtori (1907)
Oskar (Oskari) Mantere (vuoteen 1889 Majamäki, 18. syyskuuta 1874 Hausjärvi – 9. joulukuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen pedagogi ja koulutuspoliitikko, oppiarvoltaan filosofian tohtori. Hän oli Kouluhallituksen pitkäaikainen ylijohtaja ja merkittävä suomalaisen koululaitoksen kehittäjä. Mantere toimi myös Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana 1919–1939 ja Suomen pääministerinä joulukuusta 1928 elokuuhun 1929.
Ura

Hän toimi Helsingin Uuden yhteiskoulun rehtorina vuosina 1901–1915 ja Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun rehtorina vuosina 1915–1918. Rehtorin toimen lisäksi hän toimi Helsingin kansakoulujen tarkastajana vuosina 1912–1916. Vuonna 1918 hän siirtyi Kouluhallitukseen kouluneuvokseksi ja yleni vuonna 1924 Kouluhallituksen ylijohtajaksi. Hän työskenteli Kouluhallituksen ylijohtajana vuoteen 1942 asti.
Hän työskenteli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1917–1918. Seuraavana vuonna hänet valittiin Kansallisen edistyspuolueen jäsenenä Suomen eduskuntaan, missä hän vaikutti vuoteen 1939 asti. Hän työskenteli suuren valiokunnan puheenjohtajana vuosina 1919–1921 sekä vuonna 1924. Vuonna 1921 hän toimi eduskunnan ensimmäisenä varapuhemiehenä ja seuraavana vuonna toisena varapuhemiehenä. Hän toimi sosiaaliministerinä Kallion ensimmäisessä hallituksessa vuosina 1922–1924 ja apulaisopetusministerinä Ingmanin toisessa hallituksessa vuosina 1924–1925. Pääministerinä hän toimi Mantereen hallituksessa vuosina 1928–1929. 1930-luvulla hän toimi opetusministerinä Kivimäen hallituksessa vuosina 1932–1936. Hän toimi myös  Kansallisen edistyspuolueen puoluetoimikunnan puheenjohtajana vuosina 1918–1928 ja 1931–1933. Hän työskenteli Parlamenttien välisen liiton Suomen ryhmän puheenjohtajana yli kaksi vuosikymmentä vuodesta 1920 aina vuoteen 1942 asti.
Oskari Mantere oli 1920- ja 1930-luvulla yksi Suomen julkisen elämän näkyvimmistä henkilöistä ja johtavista koulumiehistä. Hän toimi monien koulukomiteoiden puheenjohtajana aktiivisesti koulun uudistamiseksi. Hänen teoksessaan ”Kohti yhtenäiskoulua” vuodelta 1932 on vaikutteita Ruotsin ja useiden Keski-Euroopan maiden kouluoloista.
Pedagogi ja koulutuspoliitikko

Hausjärveläiseen maanviljelijäperheeseen syntynyt Oskari Mantere kirjoitti ylioppilaaksi 1895 Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta. Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1899 hän työskenteli historian ja suomen kielen opettajana Helsingin Uudessa yhteiskoulussa. Mantere valittiin Uuden yhteiskoulun rehtoriksi 1901 ja hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1915, jolloin hän siirtyi Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun rehtoriksi.
Toimiessaan opettajana Mantere kiinnostui herbartilaisesta kasvatusfilosofiasta, johon hän perehtyi opintomatkoilla Keski-Euroopassa. Hänen ensimmäinen kasvatustieteellinen teoksensa oli Yksilöllisyys ja persoonallisuus kasvatuksessa (1906). Seuraavana vuonna Mantere väitteli filosofian tohtoriksi väitöskirjalla Historianopetuksesta erittäin silmällä pitäen oppikouluja (1907), jossa hän tarkasteli historianopetuksen metodologisia perusteita herbartilaisuuden valossa.
Kun Kouluhallitukselle valittiin vuonna 1917 uutta ylijohtajaa, Mantere kilpaili virasta kasvatusopin professori Mikael Soinisen kanssa. Manteretta kannatti pääasiassa vasemmisto, joka piti Soinista liian vanhoillisena. Ennakko-odotusten mukaisesti Soininen valittiin tehtävään, mutta Mantere nimitettiin seuraavana vuonna kouluhallituksen oppikouluosaston kouluneuvokseksi. Soinisen kuoltua 1924 Mantere seurasi tätä ylijohtajana.
Edeltäjänsä Mikael Soinisen tavoin Mantere kannatti suomalaisen koulujärjestelmän uudistamista yhtenäiskouluperiaatteen mukaiseksi. Mantere johti vuosina 1927–1932 istunutta oppikoulukomiteaa, joka loppumietinnössään esitti siirtymistä yhtenäiskoulujärjestelmään. Hän myös julkaisi teoksen nimeltä Kohti yhtenäiskoulua (1932). Mantereen malli kohtasi kiivasta vastustusta sekä poliittisesta oikeistosta että opettajakunnasta, eikä sillä ollut toteuttamismahdollisuuksia. Monet Mantereen esittämistä ajatuksista toteutuivat kuitenkin neljä vuosikymmentä myöhemmin, kun peruskoulujärjestelmä luotiin.
Suurelle yleisölle Mantere tuli tunnetuimmaksi historian oppikirjoista, joita hän kirjoitti filosofian tohtori, kouluneuvos Gunnar Sarvan (1879−1952) kanssa. Mantereen ja Sarvan Keskikoulun yleinen historia I–II (1915–1916), Keskikoulun Suomen historia (1918) ja Kansakoulun Suomen historia (1915, Kust.oy Kirja ja Oy Valistus) olivat vuosikymmenten ajan suosittuja historian oppikirjoja, ja niistä otettiin uudistettuja painoksia aina 1960-luvulle saakka.
Valtiomies

Mantere kuului alusta asti vuonna 1918 perustetun Kansallisen Edistyspuolueen johtohahmoihin. Hän johti Edistyspuolueen puoluetoimikuntaa vuosina 1918–1928 ja uudelleen vuosina 1931–1933. Eduskuntaan Mantere nousi 1919, ja hänen ensimmäiset ministerintehtävänsä olivat sosiaaliministeriys Kyösti Kallion hallituksessa 1922–1924 sekä apulaisopetusministeriys Lauri Ingmanin hallituksessa 1924–1925.
Joulukuussa 1928 Mantere nousi pääministeriksi ja muodosti porvarillisen vähemmistöhallituksen. Mantereen hallitus oli kapeapohjainen porvarillinen vähemmistöhallitus, jollaiset olivat tyypillisiä puolueriitojen leimaamalle 1920-luvulle. Hallituksessa oli kuusi edistyspuoluelaista ministeriä, kolme kokoomuslaista ministeriä ja kolme ammattiministeriä; Kokoomuksen eduskuntaryhmä ei kuitenkaan tunnustanut kolmea kokoomusministeriä edustajikseen, joten teknisesti hekin olivat ammattiministereitä. Virallisesti hallituksella oli eduskunnassa takanaan vain Edistyspuolueen kymmenen edustajaa. Mantereen hallitus kaatui heinäkuussa 1929 virkamiespalkkakiistaan, istuttuaan vain seitsemän kuukautta.
Vuonna 1932 Mantereesta tuli opetusministeri T. M. Kivimäen porvarilliseen vähemmistöhallitukseen, joka istui ennätyksellisesti lähes täydet neljä vuotta. Opetusministerikaudellaan hän sai aikaan päätöksen Jyväskylän kasvatustieteellisen korkeakoulun (nykyinen Jyväskylän yliopisto) perustamisesta, mikä oli suomalaisen opettajankoulutuksen kannalta tärkeä edistysaskel. Mantereen poliittiseksi kompastuskiveksi muodostui kuitenkin kysymys Helsingin yliopiston kielisuhteista.
Valtiomies > Vuoden 1935 kielikiista

Niin sanottu aitosuomalainen rintama, johon kuului suuri osa poliittista oikeistoa, oli jo itsenäisyyden alkuvuosista asti vaatinut Helsingin yliopiston täydellistä suomalaistamista. Kivimäen hallitus nosti kysymyksen uudelleen esiin ja tunnusteli mahdollisuuksia joko siirtää koko ruotsinkielinen opetus Helsingin yliopistossa Turkuun Åbo Akademiin tai perustaa Helsinkiin uusi ruotsinkielinen yliopisto. Kun nämä yritykset eivät tuottaneet tulosta, hallitus yritti ajaa läpi kompromissiehdotuksen, jonka mukaan suomenkielisen opetuksen määrää yliopistossa kasvatettaisiin, mutta se pysyisi silti kaksikielisenä. Vuoden 1935 alussa kutsuttiin koolle ylimääräiset valtiopäivät käsittelemään asiaa, mutta aitosuomalaiset aloittivat kiivaan jarrutustaistelun. Kun aitosuomalaisten edustajat olivat pitäneet eduskunnassa puheita yhtäjaksoisesti viisi vuorokautta, presidentti P. E. Svinhufvud hajotti valtiopäivät.
Epäonninen yliopistokysymys henkilöityi opetusministeri Mantereeseen ja laski tämän suosiota sekä poliittista vaikutusvaltaa. Kun Kivimäen hallitus kaatui lokakuussa 1936, Mantere ei enää päässyt ministeriksi A. K. Cajanderin punamultahallitukseen. Hän luopui kansanedustajuudesta 65-vuotiaana vuonna 1939, mutta jatkoi Kouluhallituksen ylijohtajana ja Parlamenttien välisen liiton Suomen ryhmän puheenjohtajana kuolemaansa asti.
Perhe

Oskari Mantereen puoliso oli vuodesta 1901 oppikoulunopettaja Fanny Aurora Sykäri (1877–1961). Heillä oli kolme lasta, joista yksi oli Turun kaupunginjohtaja Eero Mantere. Suurlähettiläs Armas Yöntilä oli Oskari Mantereen vävy ja toimittaja Leila Kalliala Oskari Mantereen tyttärentytär.
Juho Malkamäki

| Juho Malkamäki |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1844 Ylistaro
Kuollut: 13. tammikuuta 1928 Ylistaro
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  maanviljelijä, kansanedustaja, herännäissaarnaaja
Vanhemmat:  Kustaa Malkamäki ja Margareeta Nyrhilä
Puoliso:  I Maria Liisa Hirvilammi vuosina 1864–1881  II Liisa Aunes 1882–1899  III Anna Peräsalo 1900–
Lapset:  I Maria, Kreeta, Susanna, Serafiina, Taneli, Johannes, Elisabet, Arvi, II Kustaa
Juho Malkamäki (23. toukokuuta 1844 Ylistaro – 13. tammikuuta 1928 Ylistaro) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies, herännäisjohtaja ja kansanedustaja.
Ura ja elämä

Juho Malkamäki syntyi 23. toukokuuta 1844 Ylistarossa Malkamäen talossa. Hänen vanhempansa olivat talollinen Kustaa Malkamäki ja tämän puoliso Margareeta Nyrhilä.
Ura ja elämä > Uskonnollisena vaikuttajana

Malkamäki itse kertoi saaneensa lapsesta asti kristillisen kasvatuksen. 13-vuotiaana hän sai isoisältään lahjaksi Raamatun luettuaan sen läpi kannesta kanteen. Niilo Kustaa Malmbergin, joka kuoli Malkamäen ollessa 14-vuotias, puheet vaikuttivat pysyvästi häneen. Malmbergin kuoltua Malkamäen hengelliseksi isäksi tuli Arvi Juhana Logren, joka oli saanut puhujakasvatuksensa Malmbergin kuskipukilla. Malkamäki peri Logrenin kuoltua tämän paikan heränneitten maallikkojohtajana. Myöhemmin Malkamäki solmi elinikäisen ystävyyden heränneitten merkittävän pappisjohtajan ja Malmbergin pojan Wilhelmi Malmivaaran kanssa.
Ura ja elämä > Luottamushenkilönä

Malkamäki toimi edustajana kirkolliskokouksessa. Hän oli myös talonpoikaissäädyssä Ilmajoen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1888. Suomalaisen puolueen kansanedustajana Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä Malkamäki oli 1909–1911 ja presidentin valitsijamiehenä vuonna 1925. Lisäksi hän toimi Kustannus oy Herättäjän, Sisälähetysseura Herättäjän sekä Karhunmäen kristillisen kansanopiston johtokunnissa. Varsinaisen elämäntyönsä hän kuitenkin suoritti heränneiden neuvojana, sielunhoitajana ja isänä.