stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mario Party
Aiheesta muualla

Mario Party MobyGamesissa (englanniksi)
Mario-pelit
| --- | --- |
Tasohyppelyt:   Donkey Kong  Mario Bros.  Super Mario Bros.  Super Mario Bros.: The Lost Levels (SMB2J)  Super Mario Bros. 2  Super Mario Land  Super Mario Bros. 3  Super Mario World  Super Mario Land 2  Super Mario 64  Super Mario Sunshine  Super Princess Peach  New Super Mario Bros.  Super Mario Galaxy  New Super Mario Bros. Wii  Super Mario Galaxy 2  Super Mario 3D Land  New Super Mario Bros. 2  New Super Mario Bros. U  Super Mario 3D World  Super Mario Odyssey 
Roolipelit:   Super Mario RPG  Mario & Luigi: Superstar Saga  Mario & Luigi: Partners in Time  Mario & Luigi: Bowser’s Inside Story  Mario & Luigi: Dream Team Bros.  Mario & Luigi: Paper Jam Bros. 
Paper Mario:   Paper Mario  Paper Mario: The Thousand-Year Door  Super Paper Mario  Paper Mario: Sticker Star  Paper Mario: Color Splash  Paper Mario: The Origami King 
Spinoff-pelit:   Mario Kart -pelisarja  Mario Party -pelisarja  Mario Golf -pelisarja  Mario Tennis -pelisarja  Luigi's Mansion  Mario Superstar Baseball  Mario Smash Football  Mario Strikers: Charged Football  Dance Dance Revolution Mario Mix  Super Mario Ball  Dr. Mario -pelisarja  Wrecking Crew  Wrecking Crew 98  Mario Slam Basketball  Mario Sports Mix  Mario & Sonic at the Olympic Games  Mario & Sonic at the Olympic Winter Games  Mario & Sonic at the London 2012 Olympic Games  Boom Street  Luigi’s Mansion 2  Mario & Sonic at the Sochi 2014 Olympic Winter Games  Mario & Sonic at the Rio 2016 Olympic Games  Mario & Sonic at the Tokyo 2020 Olympic Games 
Uudelleenjulkaisut:   Super Mario All-Stars  Super Mario Bros. DX  Super Mario Advance  Super Mario Advance 2  Super Mario Advance 4  Super Mario 64 DS 
Ajopelit:   Super Mario Kart  Mario Kart 64  Mario Kart: Super Circuit  Mario Kart: Double Dash!!  Mario Kart DS  Mario Kart Wii  Mario Kart 7  Mario Kart 8  Mario Kart 8 Deluxe 
Yoshi-pelit:   Super Mario World 2  Super Mario Advance 3  Yoshi’s Story  Yoshi’s Island DS  Yoshi’s Universal Gravitation  Yoshi Touch & Go  Yoshi’s New Island  Yoshi’s Woolly World  Yoshi’s Crafted World 
Muut pelit:   Hotel Mario  Marios FUNdamentals  Mario Is Missing!  Mario Teaches Typing  Mario's Time Machine  Super Mario: Blue Twilight DX  Super Mario's Wacky Worlds  Captain Toad: Treasure Tracker  Super Mario Maker  Super Mario Maker 2 
-pelit
| --- | --- |
Konsolipelit:   Mario Party  Mario Party 2  Mario Party 3  Mario Party 4  Mario Party 5  Mario Party 6  Mario Party 7  Mario Party 8  Mario Party 9  Mario Party 10  Super Mario Party  Mario Party Superstars 
Käsikonsolipelit:   Mario Party Advance  Mario Party DS  Mario Party: Island Tour  Mario Party: Star Rush  Mario Party: The Top 100
Mercedes Bresso

| Mercedes Bresso |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 20.7.2004–24.5.2005 1.7.2014–1.7.2019 6.4.2023–  
Ryhmä:  S&D-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1944 (ikä 80) Sanremo, Italia
Kansalaisuus:  italialainen
Tiedot
Puolue:  Demokraattinen puolue
Aiheesta muualla
www.mercedesbresso.eu
Mercedes Bresso (s. 12. heinäkuuta 1944 Sanremo, Italia) on italialainen poliitikko. Bresso edustaa demokraattista puoluetta. Bresso on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2004–2005, 2014–2019 sekä uudelleen huhtikuusta 2023 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes Bresso Wikimedia Commonsissa
Mercedes Bresso Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Mikko Maukonen

| Mikko Maukonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  käsikirjoittaja ja näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2003-
Aiheesta muualla
IMDb
Mikko Maukonen on suomalainen käsikirjoittaja ja ääninäyttelijä.
Käsikirjoittajana

The White Death (2017)
Ääninäyttelijänä

Lucky Luke – Uudet seikkailut (2001) - Sivuroolit
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2008) - konstaapeli Biggles, tohtori Malignus, Kon-Shisho ja sivuroolit
Eläköön Pinata (2006–2009) - Sivuroolit
Daltonit (2009–2013) - Mahtava Haukka ja sivuroolit
Bakugan (2010) - Darkus Hydranoid, Naga, Julio Santana, Volt Luster, Shadow Prove, Subterra Wilda ja sivuroolit
Mario Party 2

| Mario Party 2 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Hudson Soft
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop ja Nintendo Switch Online
Ohjaaja:  Kenji Kikuchi
Tuottaja:  Shinji Hatano Shinichi Nakamoto
Säveltäjä:  Hironao Yamamoto Shohei Bando Kazuhiko Sawaguchi
Pelisarja:  Mario Party
Pelimoottori:  Mario Party
Julkaistu:  Nintendo 64 JP 17. joulukuuta 1999 NA 24. tammikuuta 2000 AU 12. lokakuuta 2000 EU 6. marraskuuta 2000 Virtual Console JP 2. marraskuuta 2010 NA 20. joulukuuta 2010 EU 24. joulukuuta 2010
Lajityyppi:  party
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ACB: G ESRB: E  
Alusta:  Nintendo 64, Virtual Console
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Mario Party 2 on Hudson Softin kehittämä ja Nintendon joulukuussa 1999 Nintendo 64:lle julkaisema Mario Party -pelisarjan toinen peli. Peli julkaistiin myös Wiin Virtual Console -ohjelman lataamoon vuonna 2010.
Pelattavat hahmot

Mario Party 2 sisältää samat pelattavat hahmot kuin ensimmäisessä Mario Partyssa: Mario, Luigi, Peach, Yoshi, Wario ja Donkey Kong. Hahmot pukeutuvat jokaisella pelilaudalla pelilaudan teeman mukaan.
Minipelit

Mario Party 2 sisältää yhteensä 65 minipeliä. Ne ovat luokiteltu neljään eri luokkaan: nelinpeli, 1 vs. 3, 2 vs. 2 ja Battle. Minipelin tyyppi valitaan sen mukaan minkälaisiin ruutuihin hahmot päätyvät: Jos kaikki neljä hahmoa seisovat samanlaisissa ruuduissa, (joko sininen tai punainen), alkaa nelinpeli. Jos kaksi hahmoa seisovat sinisessä ruudussa ja toiset kaksi hahmoa punaisessa ruudussa, alkaa 2 vs. 2 -peli. Jos yksi pelaaja seisoo sinisessä ruudussa ja loput punaisissa ruuduissa tai toisinpäin, alkaa 1 vs. 3 -peli. Jos hahmo päätyy Battle-ruutuun, alkaa kaksintaistelu. Jokaisella minipelillä on omat tavoitteensa. Esimerkiksi ”Mecha Marathon” -pelin tavoitteena on saada lelu lentämään mahdollisimman pitkälle.
Avuste-esineet

Pelaaja voi saada tässä pelissä avusteita kolmella eri tavalla: ostamalla, voittamalla tai varastamalla. Avuste-esineisiin kuuluvat muun muassa sienet, luurankoavaimet ja aarrearkut. Punainen sieni antaa pelaajan heittää noppaa kahdesti peräkkäin ja liikkua noppien summan verran. Jos hahmo saa molemmilla heitoilla saman numeron, hän saa palkkioksi kymmenen kolikkoa. Pelaajan käyttäessään kultaista sientä pelaaja saa palkinnoksi 20 kolikkoa, jos pelaaja heittää kolmella heitolla samat numerot.
Pelilaudoille on tullut uudenlaisia rakennuksia: avustekauppa ja Koopa-pankki, Avustekaupan myötä peliin tuli lukuisia avusteita, joita ovat muun muassa punainen ja kultainen sieni. Kaikkien lautojen nimet päättyvät land-nimellä kuten Western Land ja Mystery Land. Toisin kuin edeltäjässä, voittaja julistetaan kohtauksen aikana jossa voittaja päihittää Bowserin. Baby Bowser näyttäytyy pelissä ja tekee jekkuja: ryöstää jokaiselta tähdelliseen ruutuun joutuvalta pelaajalta viisi kolikkoa. Joillakin kerroilla hän antaa palkkioksi viisi kolikkoa. Boo ottaa pelissä, edeltäjän tapaan, pelaajilta kolikoita tai tähtiä. Tällä kertaa hän voi ryöstää kaksi kertaa enemmän kolikoita. Ensimmäisessä pelissä kaikki kahdeksan pelilautaa sisälsivät Koopan antamat kymmenen kolikkoa kaikille pelaajille (viidennen erän jälkeen pelaajille annettaan 20 kolikkoa), mutta Mario Party 2:ssa kyseinen ominaisuus on poistettu.
Mario Party 2 sisältää myös uusia ruutuja: edeltäjästä tutut yhden pelaajan minipeli -ruutujen ja sieniruutujen tilalla on battle-, avuste- ja pankkiruudut. Avusteruudut aktivoivat minipelin erikoisuuden laudalle, joka antaa tilaisuuden saada avuste. Battle-ruutuun joutuessa pääsee pelaamaan Battle-minipelejä, joissa hahmoilta arvotaan tietty määrä kolikoita (yleensä 40). Voittaja saa suuren osan kolikoista. Pankkiruutu antaa siihen joutuvalle pelaajalle muiden pelaajien kolikot, sillä yksi pelaaja joutuu aina antamaan viisi kolikkoa, (1–4 kolikkoa jos heillä on vähemmän kuin viisi kolikkoa), ohittaessaan ruudun.
Mario Party 2:ssa on 43 uutta minipeliä ja loput minipelit on otettu edeltäjästä. Tässä pelissä on myös kolme uutta minipelityyppiä: battle-, avuste- ja kaksintaisteluminipelit. Toisin kuin edeltäjässä, pelaajat eivät menetä kolikoita hävitessään minipelin. Peli sisältää samat valittavat erämäärät kuin Mario Party (20, 25 ja 50 erää).
Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanaksi 7.8/10. GameSpotin mielestä peli muistuttaa liikaa edeltäjää ja minipelit ovat tässä pelissä ärsyttävämpiä kuin edeltäjässä. IGN antoi arvosanaksi 7.9/10, koska pelissä ei ollut tarpeeksi uusia ominaisuuksia edeltäjäänsä verrattuna.
Martti Palkispää

Martti Toivo Palkispää (sukunimi vuoteen 1953 Bamberg) (19. huhtikuuta 1924, Korpiselkä – 16. toukokuuta 2006, Suonenjoki) oli suomalainen kirjailija. Varsinaiselta ammatiltaan Palkispää oli metsätalousneuvoja.
Palkispään vanhemmat olivat myymälänhoitaja Evert Albin Bamberg ja Katariina Rissanen. Hän kävi keskikoulun ja valmistui metsäteknikoksi Rovaniemen metsäkoulusta 1948. Palkispää työskenteli metsäharjoittelijana Kymin Oy:ssä 1945-1946 ja sen jälkeen metsäteknikkona ensin Sodankylässä 1949–1952 ja metsätalousneuvojana Pohjois-Savon metsänhoitolautakunnassa ensin Kaavilla 1953-1962 ja sitten Varkaudessa vuodesta 1962-1974.
Palkispää oli naimisissa 1946-1971 Katri-Mirjam Karjusen kanssa ja erottuaan meni toisen kerran naimisiin Irja Annikki Halmeen kanssa 1972.
Erno Paasilinna luonnehtii hänen ilmaisuaan luonnonkuvauksen alalla ja joissakin henkilökuvauksissa tuoreeksi. Erätarinoita ja humoristisia kertomuksia hän sanoo vapautuneesti ja luontevasti kehitellyiksi.
Teokset

Kimaltavassa metsässä, novelleja. WSOY 1951
Poroerotus, romaani. WSOY 1952, 2. painos 1953.
Nappaslieriläiset, novelleja. WSOY 1954
Palkinnot

Kalevi Jäntin palkinto 1955
Middle Temple

Middle Templen tunnus on Jumalan karitsa.
The Honourable Society of the Middle Temple on Lontoon Cityssä sijaitseva oikeudenkäyntiasianajajien ammatillinen yhteisö eli Inn of Court. Se on yksi neljästä Inn of Courtista, joiden tehtävänä on kouluttaa oikeudenkäyntiasianajajia. Kolme muuta ovat Inner Temple, Gray’s Inn ja Lincoln’s Inn. Asianajajana (barrister) toimiminen Englannissa ja Walesissa edellyttää Inn of Courtin hyväksyntää (call to the bar).
Middle Temple on toiminut 1300-luvulta lähtien Fleet Streetin eteläpuolisella Templen alueella, jossa on Temppeliritareiden entinen Englannin-päämaja Temple Church. Jokainen Inn of Court on riippumaton Lontoon lordipormestarin ja piispan määräysvallasta, ja niillä on omat hallintoelimet, joita sanotaan parlamenteiksi.
Tunnettuja Middle Templessä opiskelleita henkilöitä ovat muun muassa Walter Raleigh, Edmund Burke, John Dickinson ja William Makepeace Thackeray. Ensimmäinen Middle Templessä asianajajaksi valmistunut nainen oli Helena Normanton vuonna 1922.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Middle Temple Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Maureen O’Sullivan

| Maureen O’Sullivan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Maureen Paula O’Sullivan
Syntynyt: 17. toukokuuta 1911 Boyle, Roscommonin kreivikunta, Irlanti
Kuollut: 23. kesäkuuta 1998 (87 vuotta) Scottsdale, Arizona, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  John Farrow (1936–1963) James Cushing (1983–1998)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1930–1994
Merkittävät roolit:  Jane Parker (Tarzan-elokuvat) Dorothy (Nick ja pettävä varjo) Norma (Hannah ja sisaret)
Aiheesta muualla
www.farrow-osullivan.com
IMDb 
Elonet
Maureen Paula O’Sullivan (17. toukokuuta 1911 Boyle, Roscommonin kreivikunta, Irlanti – 23. kesäkuuta 1998 Scottsdale, Arizona, Yhdysvallat) oli irlantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämä > Varhainen elämä

O'Sullivanin vanhemmat olivat Charles Joseph O’Sullivan ja Mary Lovatt (o.s. Fraser). Charles O’Sullivan palveli Britannian armeijassa ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Maureen opiskeli ensin luostarikoulussa Dublinissa ja myöhemmin Lontoossa. Eräs hänen luokkatovereistaan oli Vivien Leigh, joka myöhemmin loi uran näyttelijänä. Suoritettuaan opiskelunsa loppuun Ranskassa O’Sullivan palasi Dubliniin ja aloitti työt köyhien parissa.
Elämä > Elokuvaura

O’Sullivanin elokuvaura alkoi hänen tavattuaan ohjaaja Frank Borzagen, joka oli kuvaamassa 20th Century Foxin elokuvaa Song o’ My Heart. Borzage ehdotti O’Sullivanille koekuvausta, jonka O’Sullivan voitti ja hän sai roolin irlantilaisen tenorin John McCormackin tähdittämään elokuvaan. O’Sullivan matkusti Yhdysvaltoihin kuvaamaan elokuvan loppuun.
O’Sullivan näytteli kuudessa 20th Century Foxin elokuvassa ja kolmessa muussa muiden elokuvastudioiden alaisuudessa. Vuonna 1932 hän solmi sopimuksen Metro-Goldwyn-Mayerin kanssa ja näytteli useissa studion elokuvissa. Samana vuonna Irving Thalberg valitsi hänet Jane Parkerin rooliin elokuvassa Tarzan – viidakon valtias, jonka miespääosaa esitti Johnny Weissmuller. O’Sullivan esitti Jane Parkeria kuudessa Tarzan-elokuvassa vuosina 1932–1942.
Hän näytteli myös William Powellin ja Myrna Loyn kanssa elokuvassa Pettävä varjo (1934) ja Greta Garbon ja Basil Rathbonen rinnalla Anna Kareninassa (1935). Hän näytteli myös Jane Bennettiä elokuvassa Ylpeys ja ennakkoluulo vuonna 1940. Elokuvan Tarzan suurkaupungissa jälkeen vuonna 1942 O’Sullivan pyysi studiolta sopimuksensa purkamista, jotta hän voisi hoitaa lavantautiin sairastunutta miestään.
Elämä > Avioliitot ja myöhempi elämä

O’Sullivan avioitui ensin australialaissyntyisen käsikirjoittajan ja myöhemmin Oscar-palkitun ohjaajan John Farrow’n kanssa vuonna 1936. Liitto kesti Farrow’n kuolemaan asti vuonna 1963. Tämän jälkeen O’Sullivan oli leskenä kahdenkymmenen vuoden ajan, kunnes avioitui James Cushingin kanssa vuonna 1983. Ensimmäisestä avioliitosta syntyi seitsemän lasta: Michael Damien, Patrick Joseph, Mia Farrow, John Charles, Stephanie, Prudence ja Theresa Magdalena "Tisa" Farrow.
O’Sullivan palasi valkokankaalle Paramount Picturesin elokuvassa Kohtalon kello, jonka ohjasi hänen aviomiehensä John. Hän esiintyi satunnaisesti televisiossa ja miehensä ohjaamissa elokuvissa. Vuonna 1960 hän oli aikaisessa vetäytyä eläkkeelle, mutta näyttelijä Pat O’Brien suostutteli hänet mukaan kesäteatteriin, jonka näytelmä A Roomful of Roses esitettiin 1961. Tämän jälkeen O’Sullivan teki Broadway-debyyttinsä Paul Fordin rinnalla näytelmässä Never Too Late. Pian näytelmän ensi-illan jälkeen John Farrow kuoli sydäninfarktiin.
Miehensä kuoleman jälkeen O’Sullivan esiintyi harvakseltaan elokuvissa ja televisiossa. Hän esitti vävynsä Woody Allenin ohjaamassa elokuvassa Hannah ja sisaret tyttärensä Mia Farrow’n roolihahmon äitiä.
Maureen O’Sullivan kuoli 87-vuotiaana sydänleikkauksen komplikaatioihin vuonna 1998. Hänet haudattiin Most Holy Redeemer Cemeteryyn, New Yorkiin.
Valikoitu filmografia

| --- | --- |
 So This Is London (1930)  Song o’ My Heart (1930)  Yllätyksiä v. 1980 (1930)  A Connecticut Yankee (1931)  Tarzan – viidakon valtias (1932)  Skycraper Souls (1932)  Ruohoaavikon ritari (1932)  Mosesson ja Kivanen kipparein (1933)  Tarzan ja valkoinen nainen (1934)  Pettävä varjo (1934)  Kardinaali Richelieu (1935)  Woman Wanted (1935)  Anna Karenina (1935)  Tarzanin pako (1936)  Hirvittävä kosto (1936)  Keisarin nimessä (1937) :  Päivä kilpa-ajossa (1937)  Rakastunut ylioppilas (1938)  Marseillen satamakorttelissa (1938)  Tapaammeko tänä iltana? (1938)  Yllätysten ottelu (1938)  Tarzanin poika (1939)  Ylpeys ja ennakkoluulo (1940)  Tarzanin salainen aarre (1941)  Tarzan suurkaupungissa (1942)  Kohtalon kello (1948)  Pettämätön pistooli (1957)  Ei koskaan liian myöhäistä (1965)  Hannah ja sisaret (1985)  Peggy Sue meni naimisiin (1986)  Stranded (1987)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maureen O’Sullivan Wikimedia Commonsissa
Maureen O’Sullivan elokuvassa Ylpeys ja ennakkoluulo (1940).
O’Sullivan ja Johnny Weissmuller elokuvan Tarzanin salainen aarre (1941) trailerissa.
Medåker

| Medåker |
| --- | --- |
 Medåkerin kirkko
 Medåker
 Koordinaatit: 59°27′16″N, 15°45′16″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västmanlandin lääni
Maakunta:  Västmanland
Kunta:  Arboga
Väkiluku (2021):  205
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Medåker on taajama Arbogan kunnassa Västmanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 205 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Medåker Wikimedia Commonsissa
Meritähdet

| Meritähdet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Meritähdet Asteroidea  de Blainville, 1830
Katso myös
   Meritähdet Wikispeciesissä   Meritähdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meritähdet (Asteroidea) ovat piikkinahkaisiin kuuluvia merten selkärangattomia. Niiden ruumiinmuoto muistuttaa tähteä, jossa yleensä on viisi sakaraa, tai viidellä jaollinen määrä. Meritähtien sakarat ovat suhteessa lyhyemmät ja leveämmät kuin lähisukulaisilla käärmetähdillä. Meritähden alapinnalla on putkijalat, joiden avulla meritähti liikkuu ja syö. Meritähdillä ei ole päätä eikä aivoja, ja niiden ruoansulatuselimistö on varsin yksinkertainen. Jotkut meritähdet ovat petoja, jotkut syövät kivien pinnalle muodostuvaa bakteerikasvustoa, jotkut levää ja jotkut pohjalietettä. Jotkut lajit ruokailevat pullauttamalla ruoansulatuselimistönsä vartalon aukosta ulos, valuttamalla ruoan päälle entsyymejä ja imaisemalla sulaneen ruoan sisäänsä yhdessä vatsapussinsa kanssa.
1990-luvun alussa meritähtiä tunnettiin noin 1 600 lajia kaikista maailman suolaisista meristä. Itämeren sisäosissa meritähtiä ei vähäisen suolapitoisuuden takia esiinny.
Meritähdet jaetaan seitsemään lahkoon, mutta niiden keskinäisistä sukulaisuussuhteista on eri näkemyksiä.
Brisingida: moniraajaisia syvänmeren lajeja; noin 100 lajia, 17 sukua ja 6 heimoa.
Forcipulatida: noin 300 lajia, 68 sukua ja 6 heimoa.
Notomyotida: joustavaraajaisia syvänmeren lajeja; 75 lajia, 12 sukua, yksi heimo.
Paxillosida: kaivautuvat hiekkaan; 255 lajia, 46 sukua ja 5 heimoa.
Spinulosida: hento kalkkirunko; noin 120 lajia, 9 sukua ja yksi heimo.
Valvatida: tämän lahkon luokittelussa on eniten epävarmuutta; noin 695 lajia, 165 sukua ja 14 heimoa.
Velatida: paksuvartaloisia lajeja, joiden keskuskiekko on suuri ja sakaroiden välissä on vaot; noin 200 lajia, 25 sukua ja 5 heimoa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Meritähdet (Asteroidea)
IL: Maailman suurin meritähti lensi Suomeen tynnyrissä
ITIS: Asteroidea (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Asteroidea, taxonomy (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Asteroidea, taxonomy (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Asteroidea (starfishes) (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Asteroidea, information (englanniksi)
Calfo: Starfish: considerations for the common varieties Reefkeeping 2004 (englanniksi)
Lilli Maijala

Lilli Maijala (s. 1981 Oulu) on suomalainen alttoviulisti. Hän debytoi solistina Oulu Sinfonian kanssa 17-vuotiaana ja on sittemmin esiintynyt säännöllisesti eri puolilla Eurooppaa solistina ja kamarimuusikkona. Hän on soittanut muiden muassa Helsingin kaupunginorkesterin, Lapin kamariorkesterin, Sinfonia Lahden, Camerata Salzburgin, Folkwang Kammerorchester Essenin ja Tapiola Sinfoniettan kanssa.
Maijala kantaesitti vuonna 2013 Lauri Kilpiön säveltämän alttoviulukonserton Jyväskylä Sinfonian solistina. Tammikuussa 2019 hän julkaisi ensimmäisen levytyksen Pehr Henrik Nordgrenin konsertosta alttoviululle, kontrabassolle ja kamariorkesterille. Orkesterina oli Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri, kapellimestarina Juha Kangas ja kontrabassosolistina Olivier Thiery.
Maijala opiskeli alttoviulunsoittoa Sibelius-Akatemiassa, Detmoldin musiikkiyliopistossa ja Edsbergin kamarimusiikki-instituutissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Teemu Kupiainen, Diemut Poppen ja Lars Anders Tomter. Maijala on voittanut palkintoja, kuten ensipalkinnon Klassik Festival Ruhrin alttoviulukilpailussa, toisen palkinnon Pohjoismaisessa alttoviulukilpailussa sekä erikoispalkinnot Münchenin ARD-kilpailussa ja Tokion kansainvälisessä alttoviulukilpailussa.
Maijala kuului kriittistä suosiota saavuttaneeseen quartet-lab-kokoonpanoon, jonka hänen ohellaan muodostivat Pieter Wispelwey, Patricia Kopatšinskaja ja Pekka Kuusisto. Hän on opettanut Sibelius-Akatemiassa ja toiminut Helsingin kaupunginorkesterin ensimmäisenä alttoviulistina. Hänen instrumenttinsa on Suomen kulttuurirahaston lainaama Jean-Baptiste Vuillaumen alttoviulu vuodelta 1870. Sen lisäksi hän on soittanut barokkialttoviulua.
Maxime Talbot

| Maxime Talbot |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1984 (ikä 40) LeMoyne, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Max, Mad Max, Superstar, MVP
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  80 kg
Pelinumero:  25
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–2019
Aik. seurat:  Wilkes-Barre Penguins (AHL) Pittsburgh Penguins (NHL) Philadelphia Flyers (NHL) Ilves (SM-liiga) Colorado Avalanche (NHL) Boston Bruins (NHL) Lokomotiv Jaroslavl (KHL) Avangard Omsk (KHL)
NHL-varaus:  234. varaus, 2002 Pittsburgh Penguins
| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Suomi 2004 | jääkiekko |  |
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Pittsburgh Penguins | 2009  |
Maxime Talbot (s. 11. helmikuuta 1984 LeMoyne, Quebec, Kanada) on lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan 704 NHL-ottelua ja voitti yhden Stanley Cupin Pittsburgh Penguinsin kanssa vuonna 2009.
Ura

Talbot aloitti NHL-uransa Pittsburgh Penguinsissa, jossa pelasi kuusi kautta. Ennen NHL-uraansa hän edusti Wilkes-Barre/Scranton Penguinsia AHL:ssä ja junioritasolla Hull Olympiquesia QMJHL:ssä. Talbot voitti kaudella 2008–2009 Stanley Cupin. Hän teki Pittsburgh Penguinsin molemmat maalit ratkaisevassa seitsemännessä finaalissa, joka päättyi 2–1.
Talbot pelasi marraskuusta 2012 tammikuuhun 2013 asti NHL:n työsulun vuoksi SM-liigassa, Ilveksessä. Hän siirtyi lokakuussa 2013, kesken kauden 2013–2014, Colorado Avalancheen, mitä ennen edusti Philadelphia Flyersia.
Talbot kaupattiin Paul Careyn kanssa kauden 2014–2015 pelaajakauppojen takarajalla Boston Bruinsiin vaihdossa Jordan Caroniin ja varausvuoroon.
Talbot solmi yksivuotisen sopimuksen KHL:n Lokomotiv Jaroslavlin kanssa 27.5.2016.
Kolmen KHL-kauden jälkeen Talbot ilmoitti lopettavansa uransa 35-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maxime Talbot Wikimedia Commonsissa
Middle East Airlines

| Middle East Airlines طيران الشرق الأوسط Ṭayyarān al-Sharq al-Awsaṭ |
| --- | --- |

 IATA: ME  –  ICAO: MEA 
Kutsukoodi:  CEDAR JET
Perustettu:  1945
Laivaston koko:  23
Kohteiden määrä:  31
Solmukohdat:  Rafik Haririn kv. lentoasema
Emoyhtiö:  Banque du Liban
Kotipaikka:  Beirut, Libanon
Kanta-asiakasohjelma:  Cedar Miles
Allianssi:  SkyTeam
Avainhenkilö(t):  Mohammad El-Hout (tj)
Yhtiön sivut:  www.mea.com.lb
Middle East Airlinesin Airbus A330-200
Middle East Airlines (arab. طيران الشرق الأوسط‎, Ṭayyarān al-Sharq al-Awsaṭ) on libanonilainen lentoyhtiö, joka liikennöi Lähi-itään, Eurooppaan ja Aasiaan. Sen päälentoasema on Rafik Haririn kansainvälinen lentoasema Beirutissa, jossa myös yhtiön päämaja sijaitsee. Lentoyhtiö liittyi 28. kesäkuuta 2012 SkyTeam-alianssiin.
Middle East Airlines on Arab Air Carriers Organizationin jäsen.