stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Väinö Pessi
Julkaisuja

Pohjois-Karjalan osuusmeijeriliiton 25-vuotiskertomus ja osuusmeijeriliike Pohjois-Karjalassa v. 1927, 1928
Lyhyt maitotalousoppi, 1930 (6. painos). Vilho Hirvensalo, Väinö Pessi
Maidon kotikäsittelyn opas, 1930
Pohjois-Savon meijeriliiton 25-vuotiskertomus, 1933
Kertomus Leppävirran osuusmeijerin i.l. toiminnasta vuosina 1901–36, 1936
Mahdollisuuksista koneiden avulla säästää työvoimaa meijerissä, 1942
Muistikuvia Kaukolan voimistelu- ja urheiluseura Visan 50-vuotistaipaleelta, 1963
Savo-Karjalan Meijeriliitto r. y. 1916–1965, 1966
Suomen meijeriteollisuuden vaiheita, 1966
MKT tehtaat Oy: 1918–1967, 1967
Nurmeksen osuusmeijerin vaiheita 1901–1971, 1971. Väinö Pessi, Aulis Sutinen
Volkswagen Schwimmwagen

VW Schwimmwagen
Schwimmwagen sisältä
Schwimmwagenin potkuri
VW-Schwimmwagen (Kfz.1/20, l.schwf.Pkw.Typ K2s, Porsche Typ 128 ja Typ 166) on amfibinen ajoneuvo, jota Saksan sotavoimat käyttivät toisen maailmansodan aikana. Se perustui teknisesti myöhemmin Volkswagen Kuplana tunnetun KdF-Wagen Typ 1:n pohjalta suunniteltuun Kübelwageniin.
Schwimmwagenia valmistettiin Volkswagen-tehtaalla Wolfsburgissa, mutta Ambi Budd valmisti sen rungot Berliinissä. Porschen ensimmäinen autojen runkojensuunnittelija Erwin Komenda suunnitteli auton rungon. Komenda patentoi ideansa uivasta autosta Deutsches Patent- und Markenamtissa.
Auton pohja oli kellumista varten ammeen muotoinen. Potkuri taitettiin takaa alas ja yhdistettiin kampiakseliin. Vedessä Schwimmwagwnia ohjattiin etupyörillä. Ohjaus ei ollut kovin tehokas, mutta se toimi.
Kaikki Schwimmwagenit olivat nelivetoisia, myös aikaisempi Type 128, joka perustui täysimittaiseen Kübelwagenin runkoon. Massatuotantomallilla (Type 166) oli kahden metrin akseliväli.
Schwimmwageneja valmistettiin vuosina 1941–1944 arviolta noin 15 000 kappaletta.
Schwimmwagen on saksaa, ja se tarkoittaa ”uintiautoa/uivaa autoa”.
Tekniset tiedot

Pituus: 3,83 m
Leveys: 1,48 m
Paino tyhjänä: 910 kg
Kantavuus: 435 kg
Korkeus katon kanssa: 1,62 m
Moottorin tilavuus: 1 131 cm³
Vaihteet: 4 + 1
Huippunopeus: 80 km/h tiellä, 10 km/h vedessä
Kääntösäde: 9 m tiellä, 15 m vedessä
Polttoaineen keskikulutus / 100 km: 9 litraa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volkswagen Schwimmwagen Wikimedia Commonsissa
Schwimmwagen (Arkistoitu – Internet Archive)
Volkswagenin automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit:  Henkilöautot: Arteon ·  Atlas ·  Atlas Cross Sport ·  Bora (2018–) ·  C-Trek ·  Gol ·  Golf ·  ID.3 · ID.4 ·  ID.5 ·  ID.6 ·  Jetta ·  Lamando ·  Lavida ·  Passat ·  Phideon ·  Polo ·  Saveiro ·  T-Cross ·  T-Roc ·  Taigo ·  Taigun ·  Talagon ·  Tayron ·  Tharu ·  Tiguan ·  Touareg ·  Touran ·  up! ·  Viloran ·  Virtus  Hyötyajoneuvot: Amarok ·  Caddy ·  Crafter ·  Transporter
Lopetetut ilmajäähdytteiset mallit:  181 (Kurierwagen/Trekker/Thing/Safari) ·  1500/1600 (Typ 3) ·  411/412 (Typ 4) ·  Kupla (Typ 1) ·  Brasilia ·  Country Buggy (Sakbayan) ·  Hebmüller Cabriolet ·  Karmann Ghia ·  Kommandeurwagen ·  Kübelwagen ·  Schwimmwagen ·  SP2 ·  Type 18A ·  VW-Porsche 914
Lopetetut vesijäähdytteiset mallit:  Ameo ·  Apollo ·  Beetle ·  Bora ·  Citi Golf ·  CC ·  Corrado ·  Derby ·  Eos ·  Fox ·  Golf Plus ·  Golf Sportsvan ·  Iltis ·  K70 ·  LT ·  Lupo ·  New Beetle ·  Parati ·  Phaeton ·  Pointer/Logus ·  Routan ·  Scirocco (1974–1992) ·  Scirocco (2008–2017) ·  Sharan ·  SpaceFox ·  Taro ·  Vento
Konseptimallit:  1-Litre Concept ·  up!/space up!/space up! blue/E-Up!/Up! Lite ·  GX3 ·  Iroc ·  EcoRacer ·  Concept A ·  Concept R ·  New Beetle Ragster ·  EDAG Biwak ·  Microbus Concept ·  W12/Nardo ·  Stanley ·  Concept BlueSport
Tulevat mallit: 
Volkswagen-pohjaiset (asuntoautot, kit-carit, kilpa-autot):  Herbie ·  Formula Vee ·  Baja Bug ·  Meyers Manx ·  EMPI Imp ·  Westfalia Campervans
Virolahden vaakuna

Virolahden vaakuna
Virolahden vaakuna on Virolahden kunnan tunnus. Sen on suunnitellut heraldikko Olof Eriksson vuonna 1951. Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "Kulta-apilakylvöisessä punaisessa kentässä paaluittainen hopea-ankkuri."
Vaakunan aiheet kuvaavat Virolahden vanhaa satamapaikkaa, kalastusta, merenkulkua, kaupankäyntiä, maanviljelyä ja Kymenlaakson maakunnan tiettävästi vanhinta seurakuntaa. Vaakunan värityksessä käytetty Karjalan vaakunan väripaletti kertoo pitäjän sijainnista Karjalan historiallisessa maakunnassa.
Virolahden vaakuna muistuttaa paljon Varsinais-Suomessa sijaitsevan Paimion vaakunaa.
Ville Matvejeff

Ville Einar Matvejeff (ent. Matveinen, s. 22. elokuuta 1986 Hollola) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti.
Matvejeff valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2013. Hän työskenteli vuosina 2010–2012 Tukholman kuninkaallisen oopperan apulaiskapellimestarina ja korrepetiittorina. Vuosina 2012–2013 Matvejeff oli Malmön oopperan kapellimestari ja vastaava pääkorrepetiittori. Syyskuusta 2019 hän toimii Savonlinnan oopperajuhlien taiteellisena johtajana.
Tammikuusta 2014 lähtien Matvejeff on toiminut Jyväskylä Sinfonian ylikapellimestarina. Hänen ylikapellimestarin työnsä päättyy kevätkauteen 2022, mutta hän on lupautunut toimimaan orkesterin taiteellisena neuvonantajana vuoden 2023 loppuun asti. Syyskuussa 2014 hän aloitti Kroatian Kansallisoopperan musiikillisena neuvonantajana ja päävierailijana Rijekassa. Vuosina 2016–2018 Matvejeff toimi Turun musiikkijuhlien taiteellisena johtajana.
Matvejeff toimi Heinäveden musiikkipäivien taiteellisena johtajana vuosina 2012–2013.
Aiheesta muualla

Ville Matvejeffin sivusto
Massa, Silja: Kapellimestari Ville Matvejeff tuo oopperan mobiiliaikaan (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Sanomat. 18.8.2013.
Väinönkeskus

Väinönkeskus kauppakadulta katsottuna
Väinönkeskus on kauppakeskus Jyväskylässä. Keskuksessa on nelisenkymmentä eri alojen yritystä.
Väinönkeskus rakennettiin vuonna 1987, ja se sijaitsee Väinönkadun, Kävelykadun ja Puistokadun ympäröimässä korttelissa. Rakentamisesta vastasi Rakennus Tynkkynen Oy. Torikeskus, Kolmikulma ja Jyväskylän Sokos sijaitsevat kauppakeskuksen ympärillä. Väinönkeskuksen liiketarjonta keskittyy ravintoloihin, mutta tiloista löytyy myös muiden alojen lisäksi terveyteen ja kauneudenhoitoon liittyvää liiketarjontaa.
Väinönkeskuksen sisätiloja
Aiheesta muualla

www.vainonkeskus.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Virolahti (lahti)

Virolahden pohjukkaa
Virolahti (Rautalanselkä, Виролахти) on merenlahti Suomenlahden pohjoisrannikolla Suomen ja Venäjän rajalla. Lahti on noin 10 km pitkä. Suomen puoleinen osa kuuluu Virolahden kuntaan ja Venäjän puoleinen osa Viipurin piirin Tienhaaran kuntaan. Virolahden kirkonkylä sijaitsee lahden länsirannalla ja kunnan keskustaajama Virojoki lahden pohjukassa, missä Virojoki virtaa lahteen. Lahtea rajoittavat idässä Paation ja Laitsalmen saaret, jotka sijaitsevat Venäjän puolella.
Virolahden länsirannalla sijaitseva Kirkon-Vilkkiläntura on arvokas vesilintujen muutonaikainen levähdysalue, joka kuuluu Natura 2000 -alueisiin. Arktisilla alueilla pesivien lintujen muuttoreitti kulkee Virolahden kautta, ja se onkin suosittu arktikan tarkkailupaikka.
Viron maaseudun keskustapuolue

| Viron maaseudun keskustapuolue> Eesti Maa-Keskerakond (EMKE) |
| --- | --- |
Perustettu:  7. huhtikuuta 1990
Lopetti:  28. huhtikuuta 1996
Puheenjohtaja:  Vambo Kaal (viimeinen pj.)
Ideologia:  agraarisuus
Poliittinen kirjo:  keskusta-oikeisto
Kotisivu:  www.erakonnad.info/erakond/reg/vana/emke.html
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viron maaseudun keskustapuolue (vir. Eesti Maa-Keskerakond, lyh. EMKE) oli virolainen agraaripuolue, joka toimi vuosina 1990-1996. Puolue yhdistyi keväällä 1996 Viron sosiaalidemokraattisen puolueen kanssa muodostaen Maltilliset-puolueen
EMKE perustettiin 7. huhtikuuta 1990 Türissä Järvamaalla. Puolueen perustamista valmisteltiin hyvin kauan Viron kansanrintaman, Viron maanviljelijöiden keskusliiton ja Viron maaliiton (EML) kanssa. Ajatus EMKE:n perustamisesta oli syntynyt 17. tammikuuta 1990 Viljandin maaseutuyhdistyksen hallituksen laajennetussa kokouksessa. Tavoitteiksi asetettiin vapaan yrittäjyyden palautus maataloudessa ja yksityiseen omistukseen perustuva toiminta niin maaseudulla kuin kaupungissa sekä edellytysten luominen vapaan ja yksityisen sektorin kehittämiselle. Uuden puolueen tavoitteena oli myös yhdistää maanviljelijät ja Viro Maaliit (EML), joka myöhemmin irtautui siitä ja tuli puolueeksi. Nimivaihtoehtoja olivat: Maanpuolue, Maanviljelijöiden puolue, Pientuottajien puolue ja Keskuspuolue. Maanpaossa toiminut Yhdistynyt maanviljelijöiden puolue, joka muutti vuonna 1962 nimekseen Viron demokraattinen liitto, tunnusti EMKE:n poliittisena seuraajana.
EMKE:n 23-jäseniseen johtoon kuului yksi Virosta valittu Neuvostoliiton silloinen kansanedustaja, useita Viron kongressin ja Viron komitean jäseniä sekä kaksi tulevaa virolaista ministeriä. Maaliskuussa 1990 valitun Viron tasavallan korkeimman neuvostoon valittiin EMKE-edustajina Liia Hänni, Kalju Koha, Eldur Parder, Ivar Raig, Jüri Reinson, Hanno Schotter ja Aldo Tamm. Marraskuussa 1992 Mart Laar muodosti hallituksen, joka perustui juuri säädettyyn juuri itsenäistyneen Viron tasavallan uuteen perustuslakiin. EMKE:n ministereinä olivat uudistusministeri Liia Hänni ja maatalousministeri Jaan Leetsar.
EMKE ei kyennyt jatkamaan Viron politiikassa itsenäisenä poliittisena voimana, sillä Viron puoluelaki suosi suurempia puolueita. Puolue hajosi suurelta osin erimielisyyksien vuoksi tulevan yhteistyöpuolueen valinnasta. Suuri määrä EMKE:n jäseniä liittyi silloisen vaaliliiton Maltilliset kumppaniksi eli Viron sosiaalidemokraattien kanssa yhteen ja syntyi puolue nimeltään Maltilliset, joka myöhemmin muuttui ensin Kansanpuolue Maltilliset-nimiseksi ja edelleen takaisin sosiaalidemokraateiksi. Pienempi osa EMKE-jäsenistä ja kannattajista liittyi Keskustapuolueeseen tai  Isänmaaliittoon.
Puheenjohtajay

07.04.1990 – 12.11.1994 Ivar Raig
12.11.1994 - 28.04.1996 Vambo Kaal
Ville Mattinen

Ville Mattinen toukokuussa 1942
Ville Mattinen (12. elokuuta 1884 Vuokkiniemi, Vienan Karjala – 20. huhtikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos. Hän perusti tekstiilitukkukaupan alalle toimineen Ville Mattinen Oy:n ja valmisvaatteita tehneen Mattisen Teollisuus Oy:n.
Ville Mattisen vanhemmat olivat maanviljelijä Teppo Mattinen ja Anni Seppänen, aiemmin Loginoff. Hän kävi kansakoulun ja oli vuodesta 1894 alkaen työssä Vuokkiniemen kyläkaupassa. Vuonna 1899 hän muutti Suomeen jossa hän oli aluksi harjoittelijana setänsä kaupassa Ylimarkussa 1899–1903 ja kauppa-apulaisena K. S. Lipkinin kaupassa Vöyrillä 1903–1908. Hän oli sitten kauppamatkustajana Backman & Indolalla Vaasassa 1908–1909 ja vuonna 1909 hän tuli vaasalaisen Lassila & Tikanojan tukkuliikkeen palvelukseen. Lassila & Tikanojalla Mattinen oli kauppamatkustajana vuoteen 1918 saakka jolloin hänestä tuli liikkeen Helsingin konttorin johtaja. Mattisen aikana Helsingin konttori luopui elintarvikkeiden myynnistä ja keskittyi tekstiilikauppaan. Pian myös koko Lassila & Tikanoja Oy keskittyi tekstiilien ja jalkineiden tukkukauppaan. Mattisesta tuli yhtiön toinen johtaja ja johtokunnan varapuheenjohtaja. Hän oli Lassila & Tikanojan palveluksessa vuoteen 1944 saakka. Mattinen sai kauppaneuvoksen arvon 1941.
Vuonna 1941 Mattinen perusti tekstiilitukkukaupan alalle toimineen Ville Mattinen Oy:n, joka toimi Suomen Gummitehdas Oy:n talossa Helsingin Mikonkadulla. Liikkeen myynti lähti voimakkaaseen kasvuun sotavuosien jälkeen ja vuonna 1948 Mattinen perusti vielä valmisvaatteita tehneen Mattisen Teollisuus Oy:n joka valmisti miesten puseroita, housuja, paitoja, alushousuja ja työvaatteita. Myöhemmin Mattisen Teollisuus alkoi valmistaa nuorisovaatteita, joista erityisesti James-merkkiset farkut tulivat hyvin suosituiksi. 1950-luvulla Ville Mattinen Oy hankki toimitiloikseen kahdeksankerroksisen tehdas- ja liikerakennuksen Vallilan Päijänteentieltä. Yhtiö perusti haaraliikkeen Tampereelle ja myyntikonttorit Ouluun ja Jyväskylään. Maaliskuussa 1955 Ville Mattinen Oy:n toimitusjohtajaksi tuli Ville Mattisen poika Mikko Mattinen (1923–1984) mutta Ville Mattinen jatkoi edelleen yhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Mattisen Teollisuus Oy:n toimitusjohtajana Ville Mattinen oli vuoteen 1961 saakka.
Mattinen toimi muun muassa Helsingin kauppakamarissa ja Keskuskauppakamarissa. Hän oli Karjalan Sivistysseurassa johtokunnan jäsenenä, puheenjohtajana ja kunniapuheenjohtajana. Hän kuului Suomen Olympiakomitean hallitukseen 1937–1938 ja oli Helsingin Kisa-Veikkojen kunniapuheenjohtaja. Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon Mattinen sai 1969.
Ville Mattinen oli naimisissa vuodesta 1920 merenkulkuneuvos John Nurmisen tyttären Aino Nurmisen kanssa. Ville Mattisen nuorempi veli oli teollisuusneuvos Juho Mattinen (1894–1968), joka perusti Helsingin Kutomo ja Kravatti Oy:n.
Kirjallisuutta

Niilo Yrjölä : Yrittäjäaatteen lipunkantajana: kauppaneuvos Ville Mattinen yli 60 vuotta liikemiehenuralla ; Järjestötyön keskushahmoja. Yksityisyrittäjäin säätiö, Helsinki 1960
Valotikku

1. Hohtotikun ulkokuori on läpinäkyvä muoviputki.

2. Sisempi lasiputki sisältää vetyperoksidia.

3. Ulkokuoren sisällä oleva seos on difenyylioksalaattia ja hohtavaa väriainetta.

4. Putken taittaminen rikkoo lasiputken.

5. Seokset yhdistyvät ja hohtotikku alkaa loistaa.
Valotikku (tai hohtotikku, hehkutikku) on läpinäkyvä muoviputki, joka sisältää kemiallisia nesteitä toisistaan erotettuina. Ulkoinen putki sisältää osan kemiallisesta sekoituksesta. Loput sekoituksesta sisällään pitävä sisempi putki on tehty lasista tai muusta hauraasta materiaalista. Jos valotikkua taitetaan, sisempi putki hajoaa ja kemikaalit sekoittuvat. Tästä seuraa reaktio, joka tuottaa valoa, muttei välttämättä lämpöä. Tätä ilmiötä kutsutaan kemiluminesenssiksi.
Kemiallinen reaktio

Hohtotikun muovisen ulkokuoren sisällä on difenyylioksalaattia sekä jotakin sopivaa, hohtavaa (fluoresoivaa) väriainetta, joka määrää hohtavan tikun valon värin. Varsinaisesta seoksesta erillään, lasiputken sisällä, on taas vetyperoksidia. Ulomman putken taivuttaminen rikkoo ohuen lasiputken, ja nesteet pääsevät sekoittumaan. Aineiden sekoittuminen aiheuttaa kemiallisen reaktion eli kemiluminenssin, joka tuottaa hohtavaa valoa. Reaktio virittää väriaineen atomien elektronit viritystiloille, joiden purkautuminen synnyttää värivalon. Putkea on hyvä ravistaa taittamisen jälkeen, jotta kemikaalit sekoittuvat kunnolla.
Käyttö

Valotikut ovat vedenpitävä, edullisia, eivätkä ne tarvitse paristoja. Ne myös kestävät hyvin painetta, joten niitä voidaan käyttää myös veden alla. Valotikuilla on useita käyttötarkoituksia. Niitä käytetään valonlähteenä tai merkkivaloina asevoimissa, telttailussa ja retkeilyssä, sukelluksessa tai vaikka autossa hätävalona. Hohtotikkuja voidaan käyttää myös viihdykkeinä juhlissa ja konserteissa. Viihdekäytössä hohtotikut ovat usein ohuempia ja niitä voi liittää päistään yhteen. Näin juhlija saa hohtavan ”korun” esimerkiksi ranteen tai kaulan ympärille. Pimeässä hohtotikkuja voi käyttää poi-tanssissa välineinä samaan tapaan kuin tulta: nuoran päihin voi kiinnittää valotikut ja pyörittää niitä tanssiessa (glowsticking, glowringing), jolloin muodostuu näyttäviä kuvioita, tai yhtä lailla pyörittää valotikkuja ilman nuoraa.
Valmistajat voivat tuottaa valotikkuja, jotka säteilevät vain lyhyen ajan tai säteilevät himmeämmin paljon pidemmän ajan säätämällä kemikaalien väkevyyttä. Kemikaalien sekoittaminen väkevimmällä sekoitussuhteella (yleensä vain laboratorio-olosuhteissa) aiheuttaa kiivaan reaktion, joka tuottaa muutaman sekunnin ajan voimakasta valoa.
Käyttö > Turvallisuus

Kemiallisen reaktion seurauksena tikun sisälle syntyy sivutuotteena fenolia.[lähde? ]  Jos tikku rikkoutuu, ei sen sisällä olevaa seosta tulisi päästä iholle ja sitä tulee välttää vahingossa nielemästä.[lähde? ]  Tikusta vuotanut seos saattaa aiheuttaa ihoärsytystä tai turvotusta, pahimmillaan seos voi saada aikaan pahoinvointia.[lähde? ]
Kuvia

Käyttämättömiä valotikkuja.
Hohtavia valotikkuja.
Party-valotikkuja toisiinsa liitettyinä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Most Epicly Filmed Glowsticking Video You Will Ever See (www.youtube.com)
Valonlähteet
| --- | --- |
Luonnollinen: Luminesenssi - Taivaankappaleet - Salama - Tuli
Palaminen: Kynttilä - Lyhty - Kalkkivalo - Kaasuvalaistus - Öljylamppu - Öljytuikku - Argand-lamppu - Bude-lamppu - Carcel-lamppu 
Hehkuminen: Hehkulamppu - Halogeenilamppu - Nernst-lamppu - PAR-lamppu - Tilley-lamppu - Voimavalolyhty
Fluoresenssi: Loistelamppu - Energiansäästölamppu - Induktiolamppu
Valokaari: Kaarilamppu - Jablotškovin kynttilä
Kaasupurkauslamppu: Suurpainenatriumlamppu - Pienpainenatriumlamppu - Monimetallilamppu - Elohopeahöyrylamppu - Ksenonlamppu - Hohtolamppu
Muut: hohtodiodi (LED) - Rikkiplasmalamppu - Plasmapallo
Walton Empey

Walton Newcombe Frances Empey (s. 26. lokakuuta 1934) on irlantilainen pappi. Hän toimi anglikaaniseen Irlannin kirkkoon kuuluvan Dublinin arkkihiippakunnan arkkipiispana vuosina 1996–2002. Hänen seuraajakseen tuli John Neill.
Walter Planckaert

Walter Planckaert
Walter Planckaert (s. 8. huhtikuuta 1948) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hänen veljensä Willy ja Eddy Planckaert ovat menestyneet samassa lajissa.
Planckaert voitti muun muassa Amstel Gold Racen 1972, Flanderin ympäriajon 1976, Tour de Belgiquen 1977 sekä Kuurne-Brussels-Kuurnen 1973 ja 1979. Lisäksi hän voitti yhden etapin Ranskan ympäriajossa vuonna 1978.
Vladimir Atojev

Vladimir Atojev (ven. Влади́мир Атоев, s. 22. tammikuuta, 1999 Rostov-na-Donu) on venäläinen moottoriurheilija.
Ura

Atojev aloitti uransa Karting-sarjoista. Vuonna 2014 Atojev siirtyi Ranskan Formula 4 -sarjaan saavuttaen yhden palkintosijan ja 71 pistettä sijoittuen sarjan 11:ksi. Vuonna 2015 Atojev kilpaili Pohjois-Euroopan SMP Formula 4 -sarjassa. Hän taisteli sarjan mestaruudesta suomalaiskuljettajan Niko Karin kanssa. Atojev saavutti kolme voittoa, neljä paalupaikkaa, 12 palkintosijaa ja viisi kilpailun nopeinta kierrosta sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2016 Atojev kilpailee Formula 3.5 V8 -sarjassa.
Walter Prager

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Walter Prager |  Walter Prager |  Walter Prager |  |
Maa:   Sveitsi
Miesten alppihiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Mürren 1931 | syöksylasku |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1933 | syöksylasku |  |
Walter Prager (2. huhtikuuta 1910 Davos, Graubünden, Sveitsi – 28. toukokuuta 1984) oli sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän osallistui MM-kilpailuihin vuosina 1931 ja 1933. Prager voitti syöksylaskun molempina vuosina, jonka lisäksi hän oli pujottelussa viides Mürrenissä 1931.
Walter Piston

Walter Hamor Piston, Jr. (20. tammikuuta 1894 – 12. marraskuuta 1976) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänelle myönnettiin kahdesti musiikin Pulitzer-palkinto, vuosina 1948 ja 1961.
Piston syntyi Mainessa italialaiselle maahanmuuttajaisälle. Hän muutti vuonna 1905 perheineen Bostoniin. Hän kouluttautui alun perin insinööriksi Mechanical Arts High Schoolissa, mutta siirtyi valmistuttuaan 1912 Massachusetts Normal Arts Schooliin, jossa hänen pääaineenaan oli maalaustaide. Vuonna 1920 hänet otettiin Harvardin yliopistoon. Uransa varhaisessa vaiheessa hän työskenteli muun muassa laivaston muusikkona.
Piston lähti saamansa stipendin turvin Pariisiin, jossa häntä opettivat Nadia Boulanger, Paul Dukas ja George Enescu. Hänen ensimmäinen julkaistu sävellyksensä oli Three Pieces for Flute, Clarinet and Bassoon (1925). Palattuaan Euroopasta Piston opetti Harvardissa vuosina 1926–1960. Hänellä oli lukuisia maineikkaita oppilaita, kuten Samuel Adler, Leroy Anderson, Irving Fine, Daniel Pinkham ja Harold Shapero.
Myöhempään tuotantoon kuuluvista teoksista keskeisimpiä ovat kahdeksan sinfoniaa (1938–1965) sekä baletti The Incredible Flutist (1938). Hän sävelsi myös useita kamarimusiikkiteoksia ja konserttoja, kuten lajissaan melko harvinaisen alttoviulukonserton. Viimeiset vuotensa säveltäjä kärsi diabeteksesta sekä näön- ja kuulonheikkenemisestä. Hän kuoli sydänkohtaukseen Massachusettsissa 82-vuotiaana.
Väinölänniemi (kaupunginosa)

| Väinölänniemi |
| --- | --- |
 Kuva Kuopion tuomiokirkon tornista Väinölänniemen suuntaan. Kaupunginosan pohjoisraja kulkee kuvan etuosan taloissa (nykyinen Minna Canthin katu), Minna Canthin kotitalo Kanttila etualalla. Kuva on otettu vuosien 1889 ja 1893 välillä.
Kaupunki:  Kuopio
Suuralue:  Kuopion keskusta
Koordinaatit:  62.8880°N, 27.6900°E
Kaupunginosa nro:  1
Lähialueet:  Kuopionlahti, Multimäki, Vahtivuori, Itkonniemi, Rönö, Lehtoniemi, Haapaniemi
Väinölänniemi yksi Kuopion keskustan kaupunginosista, joka on yleisemmin tunnettu tähän kaupunginosaan sijoittuvasta, Kallaveden ympäröimästä, kaupunginosalle nimen antaneesta Väinölänniemen niemestä (lempinimeltään Vänäri)  uimarantoineen, urheilukenttineen ja puistoalueineen.
Väinölänniemen kaupunginosa kattaa Väinölänniemen niemen lisäksi Kuopion ruutukaava-alueen kaakkoisosan. Lännessä rajana on Vuorikatu ja pohjoisessa Minna Canthin katu. Sen naapurikaupunginosia ovat lännessä Kuopionlahti, pohjoisessa Vahtivuori ja kaakossa Rönö, jonne johtaa siltayhteys.
Alueella sijaitsevat muun muassa Väinölänniemi (kaupunkipuisto), Brahenpuisto, J. V. Snellmanin kotimuseo, Kallaveden lukio, Kanttila, Kuopion korttelimuseo, Kuopion lääninhallitusrakennus, Kuopion muotoiluakatemia, Piispanpuisto, Pyhän Nikolaoksen katedraali, ja VB-valokuvakeskus. Siellä toimii myös arvostettu ravintola Musta Lammas sekä Hotelli Scandic Kuopio.
Aiemmin kaupunginosassa on toiminut esimerkiksi Lignell & Piispasen likööritehdas ja Raninin mylly.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Väinölänniemi (kaupunginosa) Wikimedia Commonsissa
Kuopion kaupunginosat ja asuinalueet
| --- | --- |
Kaupunginosat (numerojärjestyksessä):  001 Väinölänniemi · 002 Vahtivuori · 003 Maljalahti · 004 Multimäki · 005 Kuopionlahti · 006 Hatsala · 007 Niirala · 008 Haapaniemi · 009 Itkonniemi · 010 Männistö · 011 Linnanpelto · 012 Puijonlaakso · 013 Savilahti · 014 Peipposenrinne · 015 Särkiniemi · 016 Kettulanlahti · 017 Rahusenkangas · 018 Rönö · 019 Rypysuo · 020 Päiväranta · 021 Julkula · 022 Sorsasalo · 023 Kelloniemi · 024 Levänen · 025 Jynkkä · 026 Neulamäki · 027 Puijo · 028 Niuva · 029 Neulaniemi · 030 Kolmisoppi · 031 Neulalampi · 032 Litmanen · 033 Lehtoniemi · 034 Pirtti · 035 Pitkälahti · 036 Hiltulanlahti · 037 Rautaniemi · 038 Kiviharju · 039 Vanuvuori · 040 Melalahti · 041 Kurkimäki · 042 Vehmersalmi · 043 Karttula · 050 Nilsiä · 051 Tahko · 060 Maaninka · 061 Keskisaari · 070 Juankoski · 071 Säyneinen
Asuinalueita:  Inkilänmäki · Kettulanlahti · Petonen · Saarijärvi · Saaristokaupunki
Viron kylmä sota

| Viron kylmä sota |
| --- | --- |

Kirjailija:  Leena Hietanen
Genre:  historia
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
Sivumäärä:  142
ISBN:  978-951-0-34652-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viron kylmä sota on suomalaisen freelance-toimittajan Leena Hietasen pamfletti, joka aiheutti keväällä 2008 kohun Suomessa ja Virossa.
Keskeiset argumentit

Kirjan pääaiheena on Viron ilman kansalaisoikeuksia jäänyt venäläisvähemmistö. Vaikka Viro lupasi huolehtia vähemmistöjen oikeuksista jo ennen Euroopan unioniin liittymistä, maassa eli yhä vuoden 2008 keväällä yli 100 000 venäläistä ilman kansalaisuutta.
Hietasen mukaan Viron hallitus toimii harkitusti, koska se suhtautuu vähemmistöönsä kuten Israel palestiinalaisiin ja Etelä-Afrikan apartheidhallitus mustiin. Virolla on matkaa demokratiaan, koska kansallinen enemmistö johtaa maata yksipuolisesti.
Venäläisten sortamista hallitus perustelee Hietasen mukaan "miehitysmyytillä". Hietanen ei hyväksy Viron Neuvostoliiton-kauden nimittämistä miehitykseksi.
Kirjassa myös selitetään sitä, miksi Venäjän federaatio asetti Virolle ennen sen liittymistä Euroopan unioniin 100 % korkeammat tullit kuin esimerkiksi Suomelle. Hietasen mukaan syynä on se, että virolaiset presidentti Lennart Meren johdolla pyrkivät saamaan Viron ortodoksisen kirkon kiinteistöt sen pääasiassa venäjänkielisilta seurakunnilta, missä myös Suomen ortodoksisen kirkon johto toimi tukena ryhtymällä johtamaan kilpailevaa virolaista kansallismielistä "pöytälaatikkokirkkoa".