stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mario Castoldi

Mario Castoldi
Mario Castoldi (6. helmikuuta 1888 Zibido San Giacomo, Milano, Italia – 31. toukokuuta 1968 Trezzano sul Naviglio, Milano, Italia) oli italialainen lentokonesuunnittelija.
Castoldi työskenteli Italian sotilasilmailun tutkimuskeskuksessa Guidonia Monteceliossa, lähellä Roomaa.
Vuonna 1922 hän siirtyi Nieuport-Macchille, jossa suunnitteli muutamia nopeita vesilentokoneita, esimerkiksi Macchi-Castoldi M.C.72. 1930-luvulla hän suunnitteli Italian ilmavoimille MC.200, MC.202 ja Macchi MC.205 hävittäjät.
Vuonna 1945 Castoldi siirtyi eläkkeelle.
Mario Castelnuovo-Tedesco

Mario Castelnuovo-Tedesco (3. huhtikuuta 1895 Firenze – 16. maaliskuuta 1968 Beverly Hills) oli italialainen säveltäjä. Hän sai varhaisimman pianonsoiton opetuksen äidiltään, aloitti säveltämisen yhdeksänvuotiaana ja opiskeli myöhemmin Ildebrando Pizzettin johdolla. Juutalaisena hän siirtyi Yhdysvaltoihin turvaan 1930-luvun vainoja.
Castelnuovo-Tedesco sävelsi muun muassa ooppera- ja elokuvamusiikkia sekä huomattavan piano- ja kitararepertoaarin. Hän kuoli Kaliforniassa 72-vuotiaana.
Man of Tai Chi

| Man of Tai Chi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Keanu Reeves
Käsikirjoittaja:  Michael G. Cooney
Tuottaja:  Lemore Syvan   Daxing Zhang
Säveltäjä:  Chan Kwong-wing
Kuvaaja:  Elliot Davis
Leikkaaja:  Derek Hui
Pääosat:  Keanu Reeves   Tiger Chen   Karen Mok   Simon Yam   Iko Uwais
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kiinan kansantasavalta Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  China Film Group
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:   5. heinäkuuta 2013    1. marraskuuta 2013
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mandariinikiina, englanti, kantoninkiina
Budjetti:  25 miljoonaa USD
Tuotto:  5,5 miljoonaa USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Man of Tai Chi on kiinalais-yhdysvaltalainen taisteluelokuva vuodelta 2013, jonka on ohjannut Keanu Reeves. Reeves näyttelee elokuvassa myös pääosassa. Muita elokuvan näyttelijöitä ovat Tiger Chen, Karen Mok, Simon Yam ja Iko Uwais.
Roolit

Keanu Reeves – Donaka Mark
Tiger Chen – Tiger Chen Linhu
Karen Mok – Sun Jing Shi
Simon Yam – Superintendent Wong
Ye Qing – Qing Sha
Yu Hai – Master Yang
Sam Lee – Tak Ming
Michael Tong – Policeman Yuan
Iko Uwais – Gilang Sanjaya
Silvio Simac – Uri Romanov
Manusin lento-onnettomuus 1945

| Manusin lento-onnettomuus 1945 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskoneen kaltainen C-54 Skymaster.
Yhteenveto
Päivämäärä:  5. toukokuuta 1945
Onnettomuustyyppi:  törmäys maastoon
Tapahtumapaikka:  Manus, Uuden-Guinean territorio
Lähtöpaikka:  Lorengaun lentokenttä, Lorengau, Uuden-Guinean territorio
Määränpää:  Soridon lentokenttä, Biak, Indonesia
Kuolleita:  21
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Douglas C-54E-1-DO Skymaster
Lentoyhtiö:  Yhdysvaltain armeijan ilmavoimat
Rekisteritunnus:  44-9043
Matkustajia:  15
Miehistöä:  6
Manusin lento-onnettomuus 1945 tapahtui 5. toukokuuta 1945, kun Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien Douglas C-54E-1-DO Skymaster -kuljetuskone törmäsi maastoon Manusin saarella Uuden-Guinean territoriossa (nykyisin osa Papua-Uutta-Guineaa). Kone lähti Lorengausta kohti Indonesian Biakia, mutta ei lentoonlähdön jälkeen kääntynyt väistääkseen nousevaa maastoa. Se törmäsi jyrkänteeseen noin 150 metrin korkeudella. Koneessa oli 15 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä, ja kaikki kuolivat onnettomuudessa.
Onnettomuuden jälkeen miehistö ja matkustajat julistettiin kuolleeksi, ja ruumiiden löytymisen jälkeen ne haudattiin Manusin saarelle. Sodan jälkeen ruumiit kaivettiin ylös ja kuljetettiin Filippiineille ja Yhdysvaltoihin. Neljä koneessa ollutta on haudattu Manilaan, loput tiettävästi Yhdysvaltoihin. Onnettomuuden syyksi epäiltiin sitä, että laskusiivekkeet olisi nostettu liian pian lentoonlähdön jälkeen.
Manute Bol

Manute Bolin siunaustilaisuus Washington National Cathedralissa kesäkuussa 2010.
Manute Bol (16. lokakuuta 1962 Etelä-Sudan – 19. kesäkuuta 2010 Charlottesville, Virginia) oli dinka-kansaan kuuluva alkujaan sudanilainen koripalloilija. Yhdessä Gheorghe Mureșanin kanssa hän oli kaikkien aikojen pisin NBA-pelaaja; molemmilla on pituutta 2,31 metriä.
Bol muutti Yhdysvaltoihin 18-vuotiaana. Hänen joukkueitaan olivat Washington Bullets, Golden State Warriors, Philadelphia 76ers ja Miami Heat.
Bol lopetti aktiivisen peliuransa kauden 1994–1995 jälkeen. Hän kuoli 47-vuotiaana jouduttuaan sairaalaan munuaisten vajaatoiminnan ja Stevens-Johnsonin oireyhtymän takia.
Kaudella 1987–1988 hän pelasi NBA:n lyhimmän pelaajan Muggsy Boguesin kanssa samassa seurassa Washington Bulletsissa.
Mario Teaches Typing

| Mario Teaches Typing |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Interplay Entertainment
Julkaisija:  Interplay Entertainment
Pelisarja:  Mario Teaches Typing
Julkaistu:  1991 (DOS);1995 (Windows, Macintosh)
Lajityyppi:  opetus
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ELSPA: 11+
Alusta:  PC, Mac OS
Jakelumuoto:  Levyke, CD-rom
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK      : 
Mario Teaches Typing on tietokonepeli, jonka tarkoituksena oli opettaa lapsille konekirjoitusta. Sen kehitti ja julkaisi Interplay Nintendon virallisella lisenssillä. Peli julkaistiin MS-DOSille vuonna 1991, Microsoft Windowsille ja Macintoshille 1995. Jatko-osa Mario Teaches Typing 2 ilmestyi 1996.
Pelissä oli kolme pelattavaa hahmoa Mario, Luigi sekä Prinsessa Peach. Pelissä käytettiin alun perin Super Mario World -pelissä käytettyä musiikkia.
Nintendo ei antanut tietokonepelien valmistajille lupaa tehdä varsinaisia Mario-tasohyppelypelejä, mutta antoi luvan maksua vastaan käyttää Mario-hahmoa opetuspelissä. Interplay siis käytti Mario-hahmoa opetuspelissä pyrkiäkseen tekemään rahaa hahmon suosiolla. Aikaisemmin Interplaylta oli jo ilmestynyt Mario is Missing -niminen maantietoa opettava peli.
Aiheesta muualla

http://www.mobygames.com/game/mario-teaches-typing/ (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Mario-pelit
| --- | --- |
Tasohyppelyt:   Donkey Kong  Mario Bros.  Super Mario Bros.  Super Mario Bros.: The Lost Levels (SMB2J)  Super Mario Bros. 2  Super Mario Land  Super Mario Bros. 3  Super Mario World  Super Mario Land 2  Super Mario 64  Super Mario Sunshine  Super Princess Peach  New Super Mario Bros.  Super Mario Galaxy  New Super Mario Bros. Wii  Super Mario Galaxy 2  Super Mario 3D Land  New Super Mario Bros. 2  New Super Mario Bros. U  Super Mario 3D World  Super Mario Odyssey 
Roolipelit:   Super Mario RPG  Mario & Luigi: Superstar Saga  Mario & Luigi: Partners in Time  Mario & Luigi: Bowser’s Inside Story  Mario & Luigi: Dream Team Bros.  Mario & Luigi: Paper Jam Bros. 
Paper Mario:   Paper Mario  Paper Mario: The Thousand-Year Door  Super Paper Mario  Paper Mario: Sticker Star  Paper Mario: Color Splash  Paper Mario: The Origami King 
Spinoff-pelit:   Mario Kart -pelisarja  Mario Party -pelisarja  Mario Golf -pelisarja  Mario Tennis -pelisarja  Luigi's Mansion  Mario Superstar Baseball  Mario Smash Football  Mario Strikers: Charged Football  Dance Dance Revolution Mario Mix  Super Mario Ball  Dr. Mario -pelisarja  Wrecking Crew  Wrecking Crew 98  Mario Slam Basketball  Mario Sports Mix  Mario & Sonic at the Olympic Games  Mario & Sonic at the Olympic Winter Games  Mario & Sonic at the London 2012 Olympic Games  Boom Street  Luigi’s Mansion 2  Mario & Sonic at the Sochi 2014 Olympic Winter Games  Mario & Sonic at the Rio 2016 Olympic Games  Mario & Sonic at the Tokyo 2020 Olympic Games 
Uudelleenjulkaisut:   Super Mario All-Stars  Super Mario Bros. DX  Super Mario Advance  Super Mario Advance 2  Super Mario Advance 4  Super Mario 64 DS 
Ajopelit:   Super Mario Kart  Mario Kart 64  Mario Kart: Super Circuit  Mario Kart: Double Dash!!  Mario Kart DS  Mario Kart Wii  Mario Kart 7  Mario Kart 8  Mario Kart 8 Deluxe 
Yoshi-pelit:   Super Mario World 2  Super Mario Advance 3  Yoshi’s Story  Yoshi’s Island DS  Yoshi’s Universal Gravitation  Yoshi Touch & Go  Yoshi’s New Island  Yoshi’s Woolly World  Yoshi’s Crafted World 
Muut pelit:   Hotel Mario  Marios FUNdamentals  Mario Is Missing!  Mario Teaches Typing  Mario's Time Machine  Super Mario: Blue Twilight DX  Super Mario's Wacky Worlds  Captain Toad: Treasure Tracker  Super Mario Maker  Super Mario Maker 2 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mario Teaches Typing
Käännös suomeksi
Manutius

Manutius oli italialainen kirjanpainajasuku, jonka tunnettuja jäsenä ovat:
Aldus Pius Manutius (1449–1515)
Paulus Manutius (1512–1574), edellisen poika
Aldus Manutius nuorempi (1547–1597), Pauluksen poika
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Manusintornipöllö

| Manusintornipöllö> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Tornipöllöt Tytonidae
Suku::  Tornipöllöt Tyto
Laji::  manusi
Kaksiosainen nimi
 Tyto manusi  Rothschild & Hartert, 1914 
Katso myös
   Manusintornipöllö Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Manusintornipöllö (Tyto manusi) on tornipöllöjen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Papua-Uudella-Guinealla Amiraliteettisaarten Manusin saarelta, josta siitä on vain kaksi näytettä.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät. Sen populaation koko saattaa olla alle tuhat.
Se on kooltaan 33 senttimetriä. Se on heikosti tunnettu keskikokoinen metsissä elävä lintu. Sen voi tunnistaa siitä, että se on päältä tumma, mustassa pyrstössä on kapeita kellertäviä raitoja, alapuoli on kellanruskea ja siinä on suuria mustia täpliä.
Manusintornipöllö on huonosti tunnettu metsissä elävä laji, jota harvoin näkee. Vertailu sen läheiseen lajiin naamiotornipöllöön viittaa, että sillä on todennäköisesti hyvin laaja reviiri. Jotkut auktorit pitävät sitä naamiotornipöllön (Tyto novaehollandiae) alalajina.
Marjaana Savander

Lammenneito (kauneus muistuttaa satuprinsessaa).
Mirja Aarla Marjaana Savander (s. 16. syyskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen taidemaalari.
Savanderin maalauksissa on nähty abstrahoivaa ja lyyristä kolorismia romantisoivien kukka- ja naisaiheiden ohella.
Savander opiskeli Helsingin Vapaassa taidekoulussa vuosina 1957–1958 sekä Taideteollisuusopistossa (Ateneum, nykyisin Taideteollinen korkeakoulu), josta hän valmistui vuonna 1962. Hänen teoksiaan oli ensi kerran esillä vuonna 1980. Savander on pitänyt yksityisnäyttelyitä sekä osallistunut kotimaisiin ja ulkomaisiin yhteisnäyttelyihin.
Savanderille myönnettiin Espoon kaupungin yksivuotinen taiteilija-apuraha vuonna 1986. Trophées de la Couleur -palkinnon hän sai Ranskassa vuonna 1992, Les Franc & Bourgeois’n järjestämässä kilpailussa. Savanderin töitä on muun muassa Espoon kaupungin, Seinäjoen kaupungin sekä Veikkaus Oy:n kokoelmissa.
Marjaana Savander kuuluu Taidemaalariliittoon.
Aiheesta muualla

Marjaana Savander taiteilijamatrikkelissa
Hagelstamin galleria, Marjaana Savander, Väri - Färg (Arkistoitu – Internet Archive)
Laulajan testamentti (Jukka Pojan albumi)

| Laulajan testamentti Jukka Poika |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : Finnvox, Helsinki
 Julkaistu: 27. elokuuta 2008
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 33.56
 Levy-yhtiö: Suomen Musiikki Oy
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 25.
Jukka Pojan muut julkaisut
| Äänipää 2007 | Laulajan testamentti 2008 | Kylmästä lämpimään 2010 |
Laulajan testamentti on suomalaisen reggaelaulajan Jukka Pojan coveralbumi. Se julkaistiin 27. elokuuta 2008. Levy sisältää Veikko Lavin kappaleita.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 25.
Kappaleet

Sävellykset Veikko Lavi, paitsi 2. Viljo Ylönen, 7. Pentti Viherluoto, 9. Veikko Ahvenainen ja 11. Arvo Bryckling. Sanoitukset Veikko Lavi.
Sukuvika – suksi ei luista – 2.31
Hunajainen tango – 2.43
Kotkan Kerttu – 3.25
Lasijauholaivakeikka – 4.38
Linja-automatka eli sinhvoonia Armiitalle – 3.15
Turakaisen tulipalo – 2.46
Turun surusilmä – 3.11
Laulajan testamentti – 2.29
Silakka-apaja – 2.26
Limperin Hilma – 3.22
Varuskuntarakkautta – 3.14
Kokoonpano

Jukka Poika – laulu
Tommi Viksten – kitara
Pekka Gröhn – piano, vibrafoni, haitari
Eeva Koivusalo – kontrabasso
Abdissa "Mamba" Assefa – lyömäsoittimet
Janne Haavisto – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Jarmo Rouvinen – baritonisaksofoni (kappaleet 1, 6, 9 ja 10)
Juho Hurskainen – tenorisaksofoni (kappaleet 1, 6 ja 10)
Kokoonpano > Tuotanto

Janne Haavisto – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Risto Hemmi – äänittäjä
Tommi Viksten – äänittäjä
Pauli Saastamoinen – masteroija
Jussi S. Karjalainen – layout
Kimmo Syväri – valokuvat
Kari Hynninen – vastaava tuottaja
Arvostelut

Desibeli.net:
Dome.fi:
Soundi:
Aiheesta muualla

KHY Suomen Musiikki Oy:n albumisivu[vanhentunut linkki]
Marion Lüttge

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marion Lüttge |  Marion Lüttge |  Marion Lüttge |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1966 | Keihäänheitto |  |
Marion Lüttge (omaa sukua Gräfe, s. 25. marraskuuta 1941 Leipzig) on saksalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili keihäänheitossa. Aktiiviurallaan hän edusti Itä-Saksaa. Lüttge voitti kultaa Budapestin EM-kisoissa 1966 tuloksella 58,74 metriä. Hän voitti maansa mestaruuskilpailut kolmesti, vuosina 1962, 1963 ja 1966.
Lüttge meni naimisiin moukarinheittäjä Friedrich Lüttgen kanssa vuonna 1963.
Ennätykset

Keihäänheitto: 59,70 m (1966)
Marjut Pippola

Marjut Hannele Pippola (s. 13. helmikuuta 1966 Kokkola) on suomalainen aitajuoksija, joka saavutti 400 metrin aitajuoksussa kaksi SM-hopeaa vuosina 1991 ja 1993 ja kaksi SM-pronssia vuosina 1990 ja 1992. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 60 metrin aitajuoksussa hopeaa 1990 ja pronssia 1991. Hänen ennätyksensä 400 metrin aitajuoksussa on 57,97 s.
Pippola edusti urallaan Ykspihlajan Reimaa, Turun Tovereita ja Kokkolan Työväen Urheilijoita. Häntä valmensi Arvo Papunen.
Marek Heinz

Marek Heiz
Marek Heinz (s. 4. elokuuta 1977 Olomouc, Tšekkoslovakia, nykyinen Tšekin alue) on tšekkiläinen jalkapalloilija. 187 senttimetriä pitkän Heinzin pelipaikka on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ennen Galatasarayta Heinz on edustanut Sigma Olomoucia, Hamburger SV:tä, DSC Arminia Bielefeldiä, Banik Ostravaa ja Borussia Mönchengladbachia.
Tšekin maajoukkueessa hän on pelannut 21 ottelua edustaen maataan muun muassa EM-kisoissa 2004. Hänet valittiin maajoukkueeseen myös Saksan MM-kisoihin 2006.
Ammattilaisuran pääsarjatilastot

96-97 Sigma Olomouc (4 ottelua/0 maalia)
97-98 Sigma Olomouc (23/4)
98-99 Sigma Olomouc (28/9)
99-00 Sigma Olomouc (15/4)
00-01 Hamburger SV (25/4)
01-02 Hamburger SV (16/1)
02-03 Hamburger SV (11/0)
02-03 DSC Arminia Bielefeld (14/0)
03-04 Banik Ostrava (30/19)
04-05 Banik Ostrava (2/0)
04-05 Borussia Mönchengladbach (20/1)
05-06 Galatasaray
06-07 AS Saint-Étienne
07-... FC Nantes
Aiheesta muualla

Heinz Yahoo! Sportin tietokannassa
Heinz Fussballdatenin tietokannassa
Heinz L'Equipen tietokannassa
Heinz Transfermarktin tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Čech |
2 Grygera |
3 Mareš |
4 Galásek |
5 Bolf |
6 Jankulovski |
7 Šmicer |
8 Poborský |
9 Koller |
10 Rosický |
11 Nedvěd |
12 Lokvenc |
13 Jiránek |
14 Vachoušek |
15 Baroš |
16 Blažek |
17 Hübschman |
18 Heinz |
19 Týce |
20 Plašil |
21 Ujfaluši |
22 Rozehnal |
23 Kinský |
Valmentaja Brückner
Tšekin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Čech |
2 Grygera |
3 Mareš |
4 Galásek |
5 Kováč |
6 Jankulovski |
7 Sionko |
8 Poborský |
9 Koller |
10 Rosický |
11 Nedvěd |
12 Lokvenc |
13 Jiránek |
14 Jarolím |
15 Baroš |
16 Blažek |
17 Štajner |
18 Heinz |
19 Polák |
20 Plašil |
21 Ujfaluši |
22 Rozehnal |
23 Kinský |
Valmentaja Brückner
Martin telakka

Kaksi neuvostoliittolaista telakkaa oli nimetty ranskalaisen kommunistijohtaja André Martyn mukaan:
Admiralteiskije verfi, telakka nro 194 vuoteen 1936
Nikolajevin eteläinen telakka, telakka nro 198
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Martin telakka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Laura d'Oriano

Laura d'Oriano (1911 Istanbul – 16. tammikuuta 1943 Rooma) oli italialainen vakooja, joka keräsi tietoa toisen maailmansodan liittoutuneille ja joutui lopulta Italian fasistisen hallinnon teloittamaksi. Hänellä oli myös avioliiton kautta saatu Sveitsin kansalaisuus.
Tausta

D'Oriano syntyi ensimmäisenä Polycarpo d'Orianon (s. 1886 İzmir) ja Aida Caruanan (s. 1890 Malta) viidestä lapsesta. Isä oli muusikko, joten perhe matkusti paljon. 1920-luvun lopussa perheen isä aloitti liiketoiminnan soitinten maahantuojana ja viejänä Marseillessa. D'Oriano oli tähän mennessä oppinut jo viittä eri kieltä. Hän lähti Pariisiin tavoitteenaan laulajan ura, jolla hän ei kuitenkaan menestynyt. D'Oriano tapasi Marseillessa sveitsiläisen Emil Fraunholzin, jonka kanssa meni naimisiin 18. elokuuta 1931. Näin hän sai automaattisesti Sveitsin kansalaisuuden. Pariskunta asettui Grasseen, jossa d'Oriano ja Fraunholz avasivat elintarvikemyymälän. Pariskunnalle syntyivät tyttäret Renee ja Anna. D'Oriano lähti salaa miehensä ja lastensa luota vuonna 1935 eikä enää koskaan nähnyt tyttäriään. Fraunholz palasi suuttuneena ja epätoivoisena Sveitsiin.
Vuonna 1938 d'Oriano palasi Pariisiin. Hän teki siellä sekalaisia töitä, joista sai vain vähäisesti tuloja. Elokuussa 1940 d'Oriano pakeni natsien miehittämästä Pariisista ja lähti Nizzaan. Hänen asumislupansa oli kuitenkin vanhentunut. Daniel Petard antoi d'Orianolle työpaikan yrityksensä konekirjoittajana, mutta värväsi tämän sitten vakoilutehtäviin. D'Oriano tutustui soluttautuneiden brittitiedustelun joukkojen kanssa työskennelleeseen Simon Cottoniin, joka haastatteli hänet.
Tehtävät vakoojana

Tammikuussa 1941 d'Oriano lähetettiin Pariisiin, jossa hänen tarkoituksensa oli saada informaatiota saksalaisilta. Keväällä 1941 hänet lähetettiin Bordeauxiin tarkkailemaan italialaisten sukellusveneiden liikkeitä BETASOM-tukikohdassa. D'Oriano lähetti koodikielisiä viestejä toulouselaiseen hotelliin, jossa ne vastaanotti herra Sabloirolle, joka järjesti d'Orianolle väärennetyt asiakirjat. D'Oriano esiintyi Louise "Loulou" Fremont -nimellä ja tekeytyi ammattimaiseksi laulajaksi sekä tanssijaksi. Syyskuussa 1941 d'Oriano palasi Nizzaan, jossa hän tapasi toistamiseen Simon Cottonin. Tämä oli tyytyväinen työn tuloksiin ja antoi d'Orianolle palkkion.
Lokakuussa 1941 Cotton ehdotti d'Orianolle laajempaa tehtävää Italiassa. Aluksi d'Oriano lähetettiin Marseilleen, jossa tämä tutustui agenttien värväämisestä seudulla vastanneeseen brittiläiseen Cosikiin. D'Oriano suostui Cosikin pyyntöön lähteä hankkimaan tietoja laivojen sijainneista, Genovan ja Napolin satamoista sekä liittoutuneiden Italiassa tekemien pommitusten seurauksista. D'Oriano meni ensin Cosikin kanssa Briançoniin, sai tältä ohjekirjan ja jäi odottamaan henkilöä, jonka oli määrä kuljettaa hänet Italiaan. D'Oriano sai uudet väärennetyt asiakirjat, joissa hänen nimekseen oli merkitty Laura Fantini.
D'Oriano ylitti Ranskan ja Italian välisen rajan kävelemällä yöllä 11.–12. joulukuuta 1941. Hän vietti aikaansa sekä Genovassa että Napolissa. D'Orianon oli vaikea kulkea kohteissa epäilyjä herättämättä, joten hän joutui poliisin tarkkailemaksi. Todellinen henkilöllisyys selvisi viranomaisille 17. joulukuuta 1941, jolloin d'Orianon oli pakko käydä äitinsä kotona saadakseen rahaa junalippuihin. 19. joulukuuta 1941 d'Oriano lähetti viestin vakoiluverkostossa myös toimineelle Emilio Braydalle. Poliisi onnistui tulkitsemaan viestin, jossa oli laivastoa Genovassa ja Napolissa koskenutta tietoa. D'Orianon yhteyshenkilönä toiminut Emilio Brayda viestitti Aldo Rossettille, joka puolestaan välitti tietoa suoraan brittiagentti Cosikille.
Pidätys, oikeudenkäynti ja teloitus

26. joulukuuta 1941 d'Oriano lähti junamatkalle kohti Napolia, mutta joutui pidätetyksi. Seuraavana päivänä hänet siirrettiin naisvankilaan Roomaan, jossa hänen hallustaan löydettiin muun muassa useita väärennettyjä asiakirjoja. Kuulusteluja varten d'Oriano siirrettiin Torinoon. Myös Emilio Brayda ja muita pidätettiin d'Orianon kiinnijäämisen myötä. Aldo Rossetti, joka oli Emilio Braydan yhteyshenkilö, kuitenkin onnistui piiloutumaan lähes vuoden ajaksi ennen omaa pidätystään. D'Orianon isä Polycarpo, joka oli eronnut vaimostaan, pyrki vapauttamaan tytärtään yhteydenotoilla eri tahoille, mutta ei päässyt edes näkemään tätä.
D'Oriano vastasi syytteisiin 15. tammikuuta 1943 Rooman "erikoistuomioistuimessa valtion puolustamiseksi", joka oli poliittinen tuomioistuin. Emilio Brayda vapautettiin syytteistä ja värvättiin Italian tiedusteluun vastavakoiluun. Aldo Rossetti, jota puolusti juristi Bruno Cassinelli, puolestaan tuomittiin viidentoista vuoden vankeusrangaistukseen. D'Orianolla ei ollut varaa puolustukseen. Hänet tuomittiin kuolemaan ampumalla.
D'Orianon kuolemantuomio pantiin täytäntöön 16. tammikuuta 1943. Hän sai tavata papin hieman ennen viemistään Mario de Marin komentaman teloitusryhmän eteen Forte Bravettaan. Teloitus oli suoritettu kello 7:07 aamulla, minkä jälkeen d'Oriano haudattiin joukkohautaan. D'Orianon isä löysi haudan vuonna 1958. D'Oriano haudattiin uudelleen Campo Verano -hautausmaalle, johon myös hänen isänsä tuli haudatuksi kuoltuaan vuonna 1962.
D'Oriano oli ainoa fasistisen Italian kuolemaan tuomitsema ja teloittama nainen. Muitakin naisia tuomittiin kuolemaan, mutta näitä ei koskaan teloitettu.
Jälkimaine

D'Orianosta tehtiin dokumenttielokuva Il caso Laura D'Oriano vuonna 2010.
Mario Cadenas

Mario Cadenas on yhdysvaltalainen muotisuunnittelija. Venezuelaissyntyinen Cadenas opiskeli Floridassa Art Institute of Fort Lauderdalessa. Valmistuttuaan hän työskenteli useiden muotisuunnittelijoiden leivissä. Pian valmistumisen jälkeen hänet kutsuttiin NBC:n ja Bravo-tuottajien puolesta osallistumaan Muodin huipulle -ohjelmaan New Yorkissa.
2009 Cadenas perusti oman Siamese Mk -vaatemerkkinsä.
Aiheesta muualla

Mario Cadenas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mario Cecchi Gori

Mario Cecchi Gori (21. maaliskuuta 1920 Brescia – 5. marraskuuta 1993 Rooma) oli italialainen elokuvatuottaja.
Cecchi Gori perusti elokuvatuotantoyhtiönsä vuonna 1949 ja tuotti uransa aikana yli 200 elokuvaa, joihin lukeutuvat muiden muassa Dino Risin Playboy (1962), Federico Fellinin La voce della luna (1990) ja Roberto Benignin Hammastikku-Johnny (1991). Hän sai David di Donatello-palkinnon vuonna 1991.
Cecchi Gori osti jalkapalloseura AC Fiorentinan vuonna 1990 ja toimi seuran puheenjohtajana kuolemaansa asti. Hän kuoli sydäninfarktiin vuonna 1993 ja oli postuumisti ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkintoon elokuvasta Il Postino – Posteljooni. Hänen poikansa Vittorio Cecchi Gori otti haltuunsa sekä elokuvayhtiön että jalkapalloseuran isänsä kuoleman jälkeen.
Aiheesta muualla

Mario Cecchi Gori Elonetissä.
Mario Cecchi Gori Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Martin koulu

Martin koulu viittaa seuraaviin:
Martin koulu, peruskoulu Hyvinkäällä
Martin koulu, peruskoulu Turussa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Martin koulu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.