stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saab Aero-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Saab Aero-X
Saabin automallit
| --- | --- |
Tuotantomallit:  Saab 92  Saab 93  Saab Sonett  Saab Sonett II (Saab 97)  Saab Sonett III  Saab 95  Saab 96  Saab 99  Saab 900  Saab 90  Saab 9000  Saab 9-3  Saab 9-5  Saab 9-4X  Saab 9-2X  Saab 9-7X 
Konsepti- ja erikoismallit:  UrSaab  Saab Monster  Saab Quantum  Saab Catherina  Saab MFI13  Saab Toad  Saab 98  Saab 99 Finlandia  Saab 900 Finlandia  Saab EV-1  Saab 9-X  Saab Aero-X
Ukrainan valtio

Ukrainan valtio (ukr. Українська Держава, Ukrajinska Deržava; myös nimellä Ukrainan hetmanaatti) oli lyhytaikainen valtio nykypäivän Ukrainan alueella Ukrainan itsenäisyyssodan aikana. Valtio syntyi 29. huhtikuuta 1918 ensimmäisen maailmansodan keskusvaltojen tuella, kun keskusvaltojen joukot, saksalaiset, itävaltalaiset ja unkarilaiset, tunkeutuivat Ukrainan alueella Kiovaan, jossa valtaa oli siihen asti pitänyt Ukrainan kansantasavalta ja sen keskusrada. Hetmanaattivaltion valta päättyi 14. joulukuuta 1918 tappioon kansantasavallalle.
Alue

Ukrainan valtio sijaitsi Itä-Euroopassa Dneprin keski- ja alajuoksun molemminpuolin rajoittuen etelässä Mustaanmereen ja Asovanmereen. Ukrainan valtio käsitti pääosan tämän päivän Ukrainaa. Sen alue käsitti myös osan nykyistä Venäjää, Valko-Venäjää, Moldovaa ja Puolaa.
Ukrainan koilliosassa oli alustava demarkaatiolinja Neuvosto-Venäjän suuntaan, idässä sillä oli raja Donin tasavallan kanssa, etelässä Mustameri ja Asovanmeri. Krimin niemimaalla valtaa piti itsenäinen Ukrainan vallankumouksellinen kapinallisarmeija. Lounaassa rajana Romanian suuntaan oli Dniestr-joki, lännessä Ukraina rajoittui Saksan keisarikuntaan ja Itävalta-Unkariin. Pohjoisessa valtaa piti Saksan miehityshallinto Ober Ost ja Valko-Venäjän kansallinen tasavalta.
Keskusvallat miehittävät Ukrainan

Ukrainan kansantasavallan edustajat olivat allekirjoittaneet 9. helmikuuta 1918 Brest-Litovskin rauhaneuvotteluissa sopimuksen keskusvaltojen kanssa eli niin sanotun leipärauhan. Sen mukaan silloin vallassa ollut Ukrainan kansantasavalta toimittaisi maataloustuotteita Saksaan ja saisi keskusvalloilta vastineeksi sotilaallista tukea taistelussa Venäjällä vallassa olevia bolševikkeja vastaan käytävässä sodassa. Neuvosto-Venäjä oli siihen asti kieltäytynyt allekirjoittamasta rauhansopimusta Brest-Litovskissa käydyissä neuvotteluissa. 18. helmikuuta lähtien Saksan ja Itävalta-Unkarin joukot marssivat Ukrainaan ja miehittivät sen. Ukrainalaiset joukot keskusvaltojen joukkojen tukemana ottivat pääkaupunki Kiovan bolševikeilta 1. maaliskuuta ja muun osan Ukrainaa huhtikuun alkuun mennessä. Neuvosto-Venäjä joutui tässä tilanteessa solmimaan keskusvaltojen kanssa rauhan Brest-Litovskissa 3. maaliskuuta. Sen mukaan Neuvosto-Venäjä tunnusti Ukrainan itsenäisyyden.
Ukrainan valtio syntyy

Keskusvaltojen ja Ukrainan kansantasavallan suhteet ajautuivat umpikujaan huhtikuun kuluessa niin, että 28. huhtikuuta kansantasavallan hallitus hajosi ja keskusradan jäsenet poistuivat Kiovasta.
Ukrainan valtio syntyy > Venäläissuuntaus

Skoropadskin hallitus haki muuttuneessa tilanteessa tiiviimpää yhteyttä Anton Denikiniin ja valkoisiin venäläisvoimiin käynnissä olleessa Venäjän sisällissodassa. Lokakuussa muodostettiin uusi hallitus, johon tuli entistä enemmän vanhoja venäläisvallan aikaisia monarkisteja. Hallitus teki pitkälle menevän yhteistyösopimuksen Venäjän valkokaartilaisten kanssa. Tämä taas heikensi Skoropadskin asemaa Ukrainan kansan silmissä.
Ensimmäisen maailmansodan aselepo 11. marraskuuta 1918 käänsi lopullisesti Skoropadskin aseman tappiolle taistelussa Ukrainan kansantasavallan kannattajia vastaan. Ratkaisutaistelu käytiin 16. marraskuuta Bila Tserkvassa. Siinä Skoropadskin joukot kokivat tappion. Skoropadski luopui hetmanin asemasta ja valta siirtyi Ukrainan kansantasavallan kannattajille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ukrainan valtio Wikimedia Commonsissa
Skoropadski ennen vuotta 1917.
Skoropadski tarkastamassa joukkojaan.
Hanna Sarkkinen

| Hanna Sarkkinen |
| --- | --- |
 Sarkkinen vuonna 2021
Sosiaali- ja terveysministeri
 Marinin hallitus 29.6.2021–20.6.2023  
Edeltäjä:  Aino-Kaisa Pekonen
Seuraaja:  Kaisa Juuso
Kansanedustaja
 22.4.2015–  
Ryhmä/puolue:  Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Oulun vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1988 (ikä 36) Oulunsalo
Tiedot
Puolue:  vasemmistoliitto
Koulutus:  filosofian maisteri
Aiheesta muualla
Kotisivu
Hanna Maria Katariina Sarkkinen (s. 18. huhtikuuta 1988 Oulunsalo) on suomalainen vasemmistoliiton poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 2015 vaaleissa Oulun vaalipiiristä. Sarkkinen toimi vuosina 2021–2023 Suomen sosiaali- ja terveysministerinä. Hän on myös Oulun kaupunginvaltuuston jäsen.
Poliittinen ura

Sarkkinen liittyi Vasemmistonuorten jäseneksi 18-vuotiaana ja on toiminut järjestön varapuheenjohtajana. Sarkkinen oli Vasemmistoliiton puoluevaltuuston jäsen vuodesta 2010 vuoteen 2016. Kesäkuusta 2013 kesäkuuhun 2016 hän oli puoluevaltuuston puheenjohtaja ollen tehtävässä vasemmistoliiton puoluevaltuuston historian nuorin. Kesäkuun 2016 puoluekokouksessa Sarkkinen valittiin vasemmistoliiton varapuheenjohtajaksi, jona hän toimi syksyn 2019 puoluekokoukseen asti.
Sarkkinen oli ehdolla vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Oulussa ja toimi varavaltuutettuna kaudella 2009–2012. Vuosina 2011–2012 Sarkkinen oli Oulun kaupunginhallituksen jäsen. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Sarkkinen valittiin Oulun kaupunginvaltuuston jäseneksi suurimmalla äänimäärällä, 1 312 äänellä. Kaudella 2013–2015 hän oli yhdyskuntalautakunnan puheenjohtaja. Sarkkinen on myös Pohjois-Pohjanmaan liiton maakuntavaltuuston jäsen. Vuoden 2017 kunnallisvaaleissa Sarkkinen sai Oulussa kaikkiaan 3624 ääntä saaden näin ollen ylivoimaisesti eniten ääniä kaupungissa ehdolla olleista.
Eduskuntaan Sarkkinen oli ensimmäisen kerran ehdolla vuoden 2011 vaaleissa. Hän sai tuolloin 3 278 ääntä, eli viidenneksi eniten vasemmistoliiton ehdokkaista Oulun vaalipiirissä, mikä oikeutti toiselle varasijalle. Sarkkinen oli ehdolla myös vuoden 2014 eurovaaleissa saaden 7 342 ääntä, neljänneksi eniten vasemmistoliiton ehdokkaista. Oulun kaupungissa Sarkkinen sai toiseksi eniten ääniä Suomen Keskustan Mirja Vehkaperän jälkeen ja näin ollen myös enemmän kuin yksikään valituksi tullut europarlamentaarikko. Sarkkinen valittiin kansanedustajaksi Oulun vaalipiiristä vuoden 2015 vaaleissa. Hän sai 9 582 ääntä, joka oli toiseksi eniten vaalipiirin kaikista ehdokkaista Juha Sipilän jälkeen.
Eduskunnassa Hanna Sarkkinen oli talousvaliokunnan jäsen vuosina 2015–2019 ja vuonna 2019 sosiaali- ja terveysvaliokunnan jäsen ennen vanhempainvapaataan. Hän kuuluu myös Finnveran hallintoneuvostoon.  Kunnallisista luottamustoimista keskeisin Sarkkisella oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsenyyden ohella Oulun seudun koulutuskuntayhtymän yhtymäkokouksen puheenjohtajuus vuosina 2017–2021.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Sarkkinen uusi paikkansa eduskunnassa kerättyään 11 103 ääntä. Äänimäärä oli Oulun vaalipiirissä edellisten vaalien tapaan toiseksi suurin Juha Sipilän jälkeen. Toukokuussa 2019 pidetyissä europarlamenttivaaleissa Sarkkinen sai 10 941 ääntä ja oli vasemmistoliiton listalla kolmas Silvia Modigin ja Merja Kyllösen jälkeen.
Sarkkinen on koulutukseltaan filosofian maisteri pääaineenaan aate- ja oppihistoria. Hän valmistui Oulun yliopistosta keväällä 2014. Sarkkinen on työskennellyt myyjänä ja järjestösihteerinä sekä ollut kesätöissä ulkoministeriössä. Hän puhuu suomen lisäksi sujuvaa englantia, kohtuullista ruotsia ja auttavaa ranskaa.
Vasemmistoliitto valitsi Sarkkisen toimimaan sosiaali- ja terveysministerinä vaalikauden 2019–2023 jälkimmäisen kaksivuotispuoliskon eli vuosina 2021-2023. Ensimmäisellä puoliskolla ministerinä oli puolueen kansanedustaja Aino-Kaisa Pekonen.
Yksityiselämä

Sarkkinen avioitui syyskuussa 2018 ja hänellä on kaksi poikaa, joista ensimmäinen syntyi joulukuussa 2019 ja toinen lokakuussa 2024.
Aiheesta muualla

Hanna Sarkkisen kotisivut
Hanna Sarkkisen poliittisia näkemyksiä aihealueittain (Arkistoitu – Internet Archive)
.aspx Hanna Sarkkinen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Aino-Kaisa Pekonen | Suomen sosiaali- ja terveysministeri 2021−2023 | Seuraaja: Kaisa Juuso |
| n k Marinin hallitus |
| --- | --- |
Marin
Andersson Blomqvist Haatainen Haavisto Harakka Henriksson Honkonen Kaikkonen Kari Kiuru Kosonen Kulmuni Kurvinen Leppä Lindén Lintilä Mikkonen Ohisalo Paatero Pekonen Saarikko Saramo Sarkkinen Savola Skinnari Tuppurainen Vanhanen
Vasemmistoliiton kansanedustajat
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 2015–2019 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (12):  Andersson  Arhinmäki  Hänninen  Kontula  Lapintie  Modig  Mustajärvi  Myllykoski  Pekonen  Sarkkinen  Semi  Uotila 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 2019–2023 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (12):  Andersson  Arhinmäki (2019–2021)2  Honkasalo  Hänninen   Kalliorinne (2019)1  Kautto   Kivelä  Kontula  Kyllönen (2019–)1  Lohikoski  Mustajärvi  Myllykoski  Pekonen  Said Ahmed (2021–)2  Saramo   Sarkkinen  Semi  Yrttiaho 
 1 Merja Kyllönen aloitti kansanedustajana vasta heinäkuussa 2019. Risto Kalliorinne toimi hänen varaedustajanaan siihen saakka.  2 Paavo Arhinmäki siirtyi Helsingin apulaispormestariksi elokuussa 2021, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Suldaan Said Ahmed. 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (11):  Andersson (2023–2024)  Furuholm  Honkasalo  Jokelainen (2024–)   Kivelä  Kontula  Koskela  Kyllönen (2023–2024)  Lohikoski (2024–)  Meriluoto  Pekonen  Saramo (2023–2024)  Sarkkinen  Yrttiaho (2024–) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta  Yle
Eero Durchman

Eero Olavi Durchman (6. toukokuuta 1927 Helsinki – 14. marraskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Durchmanin vanhemmat olivat Elo Säe Lemmitty Durchman ja sairaanhoitaja Margareta Valdina Regina Hellstén ja puoliso vuodesta 1955 sairaanhoitaja Ebba Margaretha Juslén. Piirilääkäri Nils Durchman oli hänen isoisänsä. Eero Durchman tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1946 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1956. Hän oli A. Ahlström Osakeyhtiön edustaja 1957–1958 ja Karhulan ja Iittalan lasitehtaiden edustaja 1959. Maanviljelijäin Maitokeskus Oy:n, vuodesta 1976 Kotisaari Oy, vuodesta 1988 Kotisaari-Ingman Oy ja vuodesta 1991 Ingman Foods Oy, meijerin apulaisisännöitsijä Durchman oli 1959–1962, isännöitsijä 1963–1971, meijerinjohtaja 1971–1976, meijerin ja jäätelötehtaan johtaja 1976–1979, varatoimitusjohtaja 1979–1980, toimitusjohtaja 1980–1990 ja hallituksen puheenjohtaja 1981–1997. Durchmanilla oli myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1988.
Rover 75

| Rover 75 |
| --- | --- |
 1999-2004 Rover 75
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Rover
Konserni:  MG Rover Group
Valmistusvuodet:  1998–2005
Muut nimet:  MG ZT
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen farmari LWB Limousine 4-ovinen pidennetty
Edeltäjä:  Rover 600-sarja Rover 800-sarja
Seuraaja:  MG 7 Roewe 750
Henkilöluku:  5
Iskutilavuus:  Be 4 syl 1,8 l, 1,8 l Turbo Be V6 2,0 l, 2,5 l Be V8 4,6 l (Ford) Di 2,0 l (BMW)
Vetotapa:  etuveto takaveto (V8)
Rover 75 (koodinimeltään R40 kehitystyön aikana) on Roverin 1999–2005 Britanniassa valmistama iso henkilöauto. Sitä valmistettiin aluksi Cowleyssa, Oxfordshiressa, ja myöhemmin MG Rover Groupin Longbridgen tehtaalla Birminghamissa. Rover 75 oli saatavana sedan- ja farmarikoreilla. Sen urheilullisempaa vaihtoehtoa myytiin nimellä MG ZT. Autosta valmistettiin myös LWB Limousine -versiota pidennetyllä akselivälillä.
Vuoden 2001 Euro NCAP -kolaritestistä 75 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Rover 75 esiteltiin vuoden 1998 Birminghamin autonäyttelyssä samaan aikaan Jaguar S-Typen kanssa, jonka retromuotoilu on samantyylinen. Toimitukset alkoivat helmikuussa 1999 Roverin Cowleyn tehtaalta. Rover 75 sai maailman autotoimittajilta useita palkintoja: Vuoden auto (brittiläinen What Car? -lehti), Kultainen ohjauspyörä (Bild am Sonntag -lehti), maailman kaunein auto (autosuunnittelijat) sekä World Car 1999.
Vuonna 2004 75 sai faceliftin, jossa auton ulkonäköä modernisoitiin. Muutama kuukausi myöhemmin tuli markkinoille V8-moottorilla varustettu malli, jossa oli täysin erilainen maski ja joka oli muista malleista poiketen takavetoinen.
Rover- ja MG-merkkisten autojen tuotanto päättyi 2005 MG Roverin jouduttua konkurssiin. Kiinalainen SAIC aloitti oman 75-versionsa, Roewe 750:n, tuotannon MG Rover Groupilta vuonna 2004 ostamistaan suunnitelmista. Toinen kiinalainen valmistaja Nanjing Automobile (joka omistaa MG-merkin ja MG Roverin tehtaan) aloitti mallin MG 7 tuotannon. Tämä versio oli alun perin sama kuin viimeiset Britanniassa valmistetut mallit. Roewe 750 -mallia on myyty Etelä-Amerikassa nimellä MG 750.
Viimeinen valmistettu Rover 75
Roewe 750
Muuta

Samanniminen 75-malli on myös vuosina 1949–1959 valmistettu Rover.
Aiheesta muualla

Taylor, James: Rover 75 and MG ZT: The Complete Story, sähköinen Google-kirja. (englanniksi)
Mawlid

Paraati Malesiassa vuonna 2013 profeetta Muhammedin syntymäpäivänä.
Mawlid (arab. مولد‎) on islamissa juhlittu pyhän hahmon syntymäpäivä ja erityisesti profeetta Muhammedin syntymäpäivä (arab. مولد النبي‎, Mawlid an-Nabī).
Perimätiedon antama Muhammedin syntymäpäivä on Rabi-kuun 12. päivä, jolloin Muhammedin katsotaan myös kuolleen. Sitä alettiin laajemmin juhlia vasta 1200-luvulla. Egyptissä šiialaiset fatimidit juhlivat hoviseremonioin jo 1000-luvulla neljää syntypäivää: Alin, Muhammedin, Fatiman ja hallitsevan kalifin. Myös monien suufilaisten pyhimysten syntymäpäiviä juhlistetaan.
Proton Wira

| Proton Wira |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Malesia  Indonesia  Iran  Filippiinit  Vietnam
Valmistaja:  Proton
Valmistusvuodet:  1993–2009
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Seuraaja:  Proton Gen-2 Proton Waja
Teknisesti samankaltaisia:  Mitsubishi Lancer
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Proton Wira (mm. Ison-Britannian markkinoilla tunnettu nimellä Proton Persona) on malesialaisen Protonin valmistama automalli. Se esiteltiin vuonna 1993, ja sitä valmistettiin vuoteen 2006 saakka, vaikka sen korvaajaksi suunniteltu Proton Gen-2 esiteltiin jo vuonna 2004.
Wirasta valmistettiin ensin vain neliovista sedania, mutta vuonna 1994 mallistoon lisättiin myös viisiovinen Aeroback-hatchback. Wira on yksi Malesian suosituimmista automalleista.
Yleistä

Proton Wira pohjautuu tekniikaltaan Mitsubishi Lanceriin, kuten Proton Sagakin. Vuonna 1994 Wiran vienti Isoon-Britanniaan aloitettiin. Isossa-Britanniassa auto tunnettiin nimellä Proton Persona, kunnes vuonna 2000 nimi vaihdettiin Wiraksi. Vuonna 2004 Wira korvattiin Ison-Britannian markkinoilla Proton Gen-2:lla.
Vuonna 1995 Wiralle toteutettiin pienimuotoinen uudistus, jossa siihen vaihdettiin uusi jäähdyttäjän säleikkö ja etuvalot. Wirassa käytetään viisivaihteista manuaalivaihteistoa tai neliportaista automaattia.
Auton nimi Wira tarkoittaa malajin kielellä ”sankaria”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Proton Wira Wikimedia Commonsissa
Absintti

Absinttilasi ja -lusikka, ennen laimentamista
Absintti on väkevä alkoholijuoma, jota valmistetaan rypäle- tai viljaperäisestä alkoholista ja useista tietyistä yrteistä, joista tärkeimmät ovat anis, fenkoli ja koiruoho (Artemisia absinthium). Juoma oli hyvin suosittua etenkin Sveitsissä ja Ranskassa 1800-luvulla. Pelot koiruohon epäterveellisyydestä aiheuttivat juoman kieltämisen sadaksi vuodeksi. Nykyisin juomaa saa jälleen valmistaa ja myydä.
Koostumus, valmistus ja laadut

Absintti on yleensä väriltään vaaleanvihertävää, josta se on saanut lempinimensä "vihreä keiju". Koiruohon ja aniksen (joka on usein korvattu osittain tähtianiksella) lisäksi absintti sisältää Firenzen fenkolia, iisoppia, sitruunamelissaa ja silkkimarunaa (Artemisia pontica). Eri absinttiresepteihin sisältyy monia muitakin yrttejä, kuten korianteria. Silkkimarunaa käytetään vihreiden absinttien värjäysvaiheessa. Aniksen maku on yleensä miedompi kuin esimerkiksi pastiksessa, koska tähtianiksen osuus on vähäisempi.
Käytettyjen yrttien korkea laatu on ensiarvoisen tärkeää saadun absintin laadun kannalta. Esimerkiksi fenkolin eri lajikkeista vain jotkut ovat soveltuvia, vaikkakin maallikon kannalta varsin samanlaisia. Anis (Pimpinella anisum) tuodaan usein Espanjasta tai Lähi-idästä. Tähtianis (Illicium verum), joka antaa vahvemman samentumisen mutta samalla tuo pippurimaista kirpeyttä, on yleensä tuotu Kaukoidästä. Toinen oleellinen laatuun vaikuttava seikka on yrttien kuivatus. Koiruohoa kuivataan erityisissä kuivaushuoneissa tai -vajoissa joitakin kuukausia.
Tislatun absintin alkoholipitoisuus on erittäin korkea (45–72 %), mikä johtuu useasta tislauskierroksesta. Näin alkoholissa uutettujen yrttien ainesosat saadaan paremmin mukaan tisleeseen.
Absinttia on ollut monenlaatuista, ja valmistusmenetelmiä useita. Parhaat laadut tislattiin viinirypäleistä tehdystä alkoholista, heikkolaatuisimmat valmistettiin teollisesta alkoholista kasviesanssia lisäämällä. Kuivattu koiruoho, anis ja fenkoli uutettiin yön yli alkoholissa, minkä jälkeen sekoitus keitettiin, jotta alkoholista ja yrttien terpenoideista saatiin tisle. Sen jälkeen juomaan saatettiin lisätä vielä yrttejä, minkä jälkeen se siivilöitiin. Joskus tislaus suoritettiin kahdesti laadun parantamiseksi. Juoma sai vihreän värinsä lehtivihreästä.
Historiallisesti absinttia oli viittä laatuluokkaa: Ordinaire, Demi-fine, Fine, Supérieur ja Suisse. Luokitus perustui juoman alkoholipitoisuuteen ja laatuun. Laadukkaimmat Supérieure ja Suisse valmistettiin tislaamalla, ja niissä oli luonnollinen väri. Ordinarie- ja Demi-fine -laatuja valmistettiin joskus lisäämällä erikseen tislattuja absinttiyrttien eteerisiä öljyjä väkevään alkoholiin ilman erillistä tislausta. Tämä valmistustapa on myös nykyisin yleinen, ja varsinkin eräät alkoholipitoisuudeltaan väkevimmät (yli 80 %) absinttimerkit ovat näin valmistettuja.
Nauttiminen

Absinttia ei yleensä juoda raakana, vaan se laimennetaan vedellä perinteisen rituaalin mukaisesti. Juojan on itse tarkoitus suorittaa rituaali, sillä sitä pidetään absintin juomisen nautinnon osana. Laimentamaton absintti kaadetaan aluksi pullosta lasin pohjalle. Se voi olla tavallinen lasi tai erityinen absinttilasi, jonka alaosassa on pullistuma annoksen mittaamisen helpottamiseksi. Nykyisin annos on usein noin 30 millilitraa, mutta joihinkin vanhoihin absinttilaseihin voi mahtua jopa 75 millilitraa. Lasin suulle asetetaan poikittain erityinen absinttilusikka, jossa on reikiä. Lusikkaan asetetaan sokeripala, johon aletaan hitaasti kaataa tai tiputtaa kylmää vettä kapeanokkaisesta kannusta niin, että pala liukenee lusikan rei’istä lasiin. Perinteinen laimennussuhde on 1:5 tai 1:6, mutta yksittäiset suositukset vaihtelevat 1:2:sta aina 1:8:aan.
Vahvaa alkoholia raskaampi kylmä sokerivesi painuu lasin pohjalle absintin alle vapauttaen anetolin ja eteeriset öljyt. Veteen liukenemattomat ainesosat erkanevat liuoksesta ja samentavat juoman. Maitomaista samentumista kutsutaan ranskaksi nimityksellä louche. Vihertävänvalkoinen pilvi leviää pyörteillen alhaalta ylöspäin antaen esteettistä nautintoa, jota 1800-luvun taiteilijat ja kirjailijat ylistivät.
Koska absintti on tavallaan ”drinkkitiiviste”, sitä ei ainakaan aromimielessä tarvitse laimentaa muulla kuin vedellä tai käyttää juomasekoituksissa. Aikoinaan toki oli olemassa useita suosittuja drinkkireseptejä, joissa absintti oli ainesosana, muun muassa Sazerac ja Death In The Afternoon. Taidemaalari Henri de Toulouse-Lautrec laimensi absinttinsa konjakilla, sikäli kun laimentamisesta voidaan puhua, hänen kehittämänsä cocktail 
”Tremblement de Terre” (”Maanjäristys”) sisältää absinttia ja konjakkia puolet ja puolet.
1990-luvulla markkinoille tuli tšekkiläistä eli böömiläistä absinttia, josta tuli suosittua myös Länsi-Euroopassa. Autenttisesta absintista poiketen siinä ei ole juurikaan anista, joten se ei samennu laimennettaessa. Sen sijaan juoman valmistuksessa sokeripala liotetaan ensin absintissa ja sytytetään näyttävästi tuleen ennen kuin se pudotetaan juomaan.
Nauttiminen > Välineitä

Absinttilusikassa on reiät, joista sokerivesi valuu lasiin. Varressa on uloke, joka pitää lusikan lasin päällä.
Absinttilasi voi olla tavanomaisen muotoinen (vas.), tai siinä voi olla oikean absinttimäärän osoittava jako (oik.).
Baarissa käytetty laite, josta vesi valutetaan absinttilaseihin.
Tšekkiläiseen tapaan absinttia valmistettaessa sokeripala sytytetään palamaan ja pudotetaan lasiin.
Historia > Keksiminen ja tuotannon käynnistys

Absintin ainesosaa koiruohoa oli käytetty jo muinaisessa Egyptissä ja antiikin Kreikassa muun muassa piristeenä, antiseptisena aineena, matolääkkeenä sekä kuume- ja kipulääkkeenä. Euroopassa juotiin useitakin koiruoholla maustettuja juomia ennen absintin keksimistä.
Absintti keksittiin 1700-luvun lopulla Sveitsissä. Couvet’n kylässä asuneet Henriod’n perheen kaksi siskosta valmistivat juomaa, kun monarkistinen ranskalainen lääkäri Pierre Ordinaire oli kylässä paossa Ranskan vallankumousta. Ordinaire otti juoman käyttöön lääkkeenä tarinan mukaan joskus vuonna 1792. Majuri Dubied havaitsi tuotteen auttavan närästykseen, joten hän osti reseptin Henriod’n siskoksilta ja ryhtyi valmistamaan juomaa itse. Vähän ajan kuluttua hän siirtyi Sveitsistä Ranskaan ja perusti absinttitehtaan Pontarlierin pikkukaupunkiin rajan lähelle. Hänen tyttärensä meni vuonna 1797 naimisiin Henri-Louis Pernod’n kanssa, jonka sukunimestä yhtiö sai myöhemmin nimensä. Sen tuotantomäärät kasvoivat räjähdysmäisesti. Vuonna 1896 Pernod’n tehdas tuotti jo 125 000 litraa päivässä, ja 1900-luvun alkuun mennessä Pontarlierissa toimi jo 25 tislaamoa.
Historia > Suosion huippuvuodet 1800-luvulla

Absintin suosio alkoi kasvaa Ranskan Pohjois-Afrikan-siirtomaasotien seurauksena 1800-luvulla. Ranskalaisille sotilaille jaettiin malarian ja muiden kuumeiden estämiseksi sekä bakteerien tappamiseksi annos absinttia. Juoman käyttö levisi Afrikasta Ranskan muihinkin siirtomaa-armeijoihin, ja sitä alkoivat käyttää ulkomailla siviilitkin. Kun sotilaat palasivat Ranskaan, he jatkoivat siellä absintin nauttimista. Tästä kunniakkaiden sotilaiden tavasta tuli pian hienostunutta muotia Pariisin kahviloissa. Absintti oli erityisen suosittua toisen keisarikunnan aikana 1852–1870. Absinttia juotiin tavallisesti iltapäivällä kello viiden ja seitsemän välillä, niin sanottuna ”vihreänä tuntina” eräänlaisena päivän ja illan vaihtumisen rituaalina. Hyväksyttynä tapana oli juoda vain yksi lasillinen päivässä, mutta jotkut juoman ystävät ottivat tavakseen kierrellä baareja ja ottaa jokaisessa yhden absintin.
Ranskalaisten sotilaiden ja porvariston jälkeen absintista kiinnostuivat seuraavaksi taiteilijat, boheemit, naiset ja lopulta myös työväki. Moni taiteilija ja kirjailija kuvasi tätä suosikkijuomaansa teoksissaan. Runoilijat ja intellektuellit kuten Rimbaud ja Verlaine ylistivät sen vaikutuksia aisteihin, mielialaan, luovuuteen ja olotilaan.