stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reino Hallamaa
Lapsuus ja nuoruusvuodet

Hallamaan vanhemmat olivat rakennusmestari Juho Hummelin ja Aino o.s. Söderman. Kolmilapsiseen perheeseen syntynyt Hallamaa kävi koulunsa Helsingin suomalaisessa lyseossa. Kun hänen äitinsä meni uusiin naimisiin Rauman asemapäällikön kanssa, Hallamaalle tarjoutui tilaisuus opetella sähkötystä ja vuonna 1911 hän pääsi jo kesätöihin sähköttäjäksi Rauman rautatielle. Ensimmäisen maailmansodan alettua Hallamaa oli työssä Rauman satamassa kirjurina täyttämässä venäläisten rahtikirjoja. Hän suoritti välillä Helsingissä sähköttäjätutkinnon ja täytettyään 17 vuotta hän läpäisi rautateiden virkamiestutkinnon. Hallamaa palveli sitten vuodesta 1917 alkaen sähköttäjänä Helsingin rautatieasemalla.
Suomen sisällissodassa

Tammikuussa 1918 valkoisten puolelle pyrkinyt Hallamaa lähti Helsingistä matkustaen junalla Tampereelle ja sieltä edelleen Kangasalle. Kangasalan rautatieasemalla vallinnut sekasorto pakotti Hallamaan tovereineen jatkamaan matkaa jalan metsiä pitkin Orivedelle, jossa he yöpyivät. Matka jatkui edelleen Juupajoen ja Vilppulan kautta Seinäjoelle, missä valkoisten joukkoja jo koottiin. Hallamaa liittyi saksanniemeläisistä muodostettuun Uudenmaan rakuunarykmenttiin ja jo 31. tammikuuta hän lähti konekiväärimieheksi Vilppulan rintamalle. Hallamaa osallistui sisällissodan taisteluihin Vilppulassa, Väärinmajalla, Kuhmoisissa, Tampereella ja Lempäälässä. Hän haavoittui Lempäälässä lievästi kantapäähän ollen viikon ajan hoidettavana Kangasalla. Sisällissota päättyi Hallamaan osalta Helsingissä 16. toukokuuta 1918 pidettyyn valkoisten voitonparaatiin.
Tiedustelu-uralle

Sodan jälkeen Hallamaa liittyi vapaaehtoisena viestijoukkojen edeltäjänä toimineeseen Kipinälennätinlaitokseen, josta hänet siirrettiin laivastoon korpraalina. Hallamaa palveli laivastossa sähköttäjänä maaliskuuhun 1919 saakka asemapaikkanaan myöhemmin uponnut torpedovene S2. Hänet ylennettiin alikersantiksi lokakuussa 1918. Toukokuussa 1919 Hallamaa määrättiin johtamaan komennuskuntaa, jonka tehtävänä oli valvoa Suomenlahden meriliikennettä ja erityisesti venäläisten sotalaivojen liikkeitä Suursaaresta käsin.
Suursaareen oli jäänyt kaksi venäläisten hylkäämää kipinäradioasemaa, joista toisen komennuskuntaan kuuluneet teekkarit korpraali Ragnvald ”Rankku” Lindin (myöhempi majuri Lautkari) johdolla kunnostivat. Saatuaan aseman kuntoon he alkoivat Hallamaan johdolla kuunnella venäläisten radioliikennettä talvella 1919–1920 ja onnistuivat myös avaamaan venäläisten salakielisanomia näiden toistettua salakielisen sanoman selväkielisenä. Komennuskunnan sieppaamat tiedot herättivät kiinnostusta ylemmissä portaissa, ja Hallamaa matkusti Helsinkiin selostamaan saarella harjoitettua kuuntelutoimintaa. Palkkioksi onnistuneesta toiminnasta Hallamaa ylennettiin kersantiksi. Vuonna 1920 Hallamaa siirtyi Kotkaan kunnostamaan sinne jäänyttä venäläisten kipinäradioasemaa ja Kotkasta sitten ensin Viipuriin kouluttamaan radiomiehiä ja sen jälkeen Turkuun, jossa odotti kunnostamista venäläisiltä jäänyt radiolähetin.
Hallamaa suoritti Reserviupseerikoulun kurssin numero 2 vuonna 1921 ja siirtyi sitten vääpelin arvoisena opetusupseeriksi Santahaminaan radiopataljoonan radiokomppaniaan.Saatuaan ylennyksen vänrikiksi hänestä tuli vastaperustetun Radiokoulun varapäällikkö. Radiokoulussa Hallamaa aloitti yhdessä Lautkarin kanssa myös radioamatööritoiminnan, kun he rakensivat lyhytaaltolähettimen ja alkoivat pitää sillä yhteyksiä ympäri maailmaa. Hallamaa piti 1925 luennon salakirjoitusmenetelmistä korkeille upseereille ja häntä alettiin pitää armeijan salakirjoituseksperttinä. Hallamaa ylennettiin luutnantiksi 1925 ja vuosina 1926–1927 hän kävi Kadettikoulun joutuen siellä simputetuksi, koska oli reservinupseeri. Hallamaan palveluspaikka vuosina 1928–1934 oli Sähkölaboratorio (SähkL).
Suomen radiotiedustelu käynnistyy

Päästyään kadettikoulusta Hallamaa sai Yleisesikunnan ulkomaaosaston päälliköltä eversti Wiljo Tuompolta tehtäväksi luoda suomalainen radiotiedustelu. Hallamaa palveli 14. kesäkuuta 1927 alkaen Yleisesikunnan tilastotoimiston nimellä tunnetussa tiedusteluyksikössä eversti Erik Malmbergin alaisuudessa. Heti aluksi Hallamaa lähti stipendin turvin Saksan Yleisesikuntaan kolmeksi kuukaudeksi tutustumaan sikäläiseen radiotiedusteluun. Hän teki vastaavia tutustumismatkoja myös Itävaltaan, Sveitsiin, Italiaan, Tšekkoslovakiaan ja Puolaan. Itävallassa hän sai oppia salakirjoituskoodien avaamisesta professori Fiegliltä, ja Puolassa Hallamaa aloitti toisen maailmansodan alkuun kestäneen yhteistyön venäläisen sanomamateriaalin vaihdossa Suomen ja Puolan tiedusteluviranomaisten välillä. Italiassa Hallamaa tutustui siellä käytettyihin peilausautoihin, joiden kaltaisia hankittiin myöhemmin suomalaisen radiotiedustelun käyttöön.
Hallamaan johtama radiotiedustelu seurasi vuodesta 1927 alkaen tarkoin Neuvostoliiton laivaston liikkeitä ja sotaharjoituksia Suomenlahdella. Tätä varten oli perustettu kolme kuunteluasemaa Helsingin Santahaminaan, Viipurin Markovillaan sekä Sortavalaan. Suursaaresta, Seiskarista ja merellä olevista aluksista käsin seurattiin kiikaritähystyksellä venäläisten sotalaivojen liikkeitä, ja näin saatua tietoa verrattiin sitten siepattuihin radiosanomiin. Pitkällisen työn jälkeen tiedustelu pystyi avaamaan neuvostolaivaston radiosanomat vuodesta 1934 lähtien. Radiotiedustelu kuunteli ja avasi myös radioaalloilla lähetettyä eri maiden diplomaattipostiliikennettä. Hallamaa ylennettiin 1929 kapteeniksi ja 1939 majuriksi.
Vuonna 1937 julkaisi Hallamaa omakustannekirjan nimeltä Salakirjoitustaidon perusteet. Kirjaa käytettiin myös puolustusvoimissa koulutusmateriaalina. Kirja oli ensimmäinen kyseisestä aiheesta suomen kielellä julkaistu teos. Reijo Ahtokarin mukaan teos oli osittain hämäysmielessä kirjoitettu Suomen radiotiedustelun todellista osaamistasoa aliarvioivaksi.
Talvisodan radiotiedustelu

Hallamaa toimi talvisodan aikana toisen tiedustelutoimiston päällikkönä. Radiotiedustelu onnistui jo sodan aattona 29. marraskuuta 1939 sieppaamaan ja avaamaan venäläisten radioviestin, joka sisälsi hyökkäyskäskyn Suomeen. Tässä sanomassa määrättiin venäläinen panssariprikaati hyökkäämään rajan yli Rautuun. Radiotiedustelu onnistui talvisodan aikana ilmoittamaan Suomussalmen taisteluja johtaneelle eversti Hjalmar Siilasvuolle, kun venäläisten 44. Divisioona oli kokonaisuudessaan Raatteen tiellä, ja Laatokan Karjalassa radiotiedustelu avasi mottiin jääneiden venäläisjoukkojen radioliikennettä. Suomalaiset saivat ohjattua osan motissa oleville joukoille lentoteitse toimitetuista avusta itselleen saatuaan selville pudotuspaikoilla käytetyt valomerkit. Radiotiedustelu sai myös selville Lavajärven motista ulos murtautumista yrittäneiden venäläisjoukkojen hyökkäyksen ajankohdan ja paikan, ja murtoa yrittäneet joukot saatiin tuhottua.
Välirauhan aikana Hallamaa vaihtoi venäläisellä salakirjoitusavaimilla Ruotsista sata uutta amerikkalaista RCA-radiolähetintä Suomen radiotiedustelun käyttöön. Tällaista kauppaa käytiin myös muiden maiden kanssa, ja radiotiedustelu saattoi sillä tavoin rahoittaa omaa toimintaansa.
Stella Polaris

Kesällä 1944 venäläisten suurhyökkäyksen alettua tiedustelupäällikkö eversti Aladár Paasonen yhdessä alaisensa Hallamaan kanssa alkoi valmistella radiotiedustelun toiminnan turvaamista ns. operaatio Stella Polariksella. Tarkoituksena oli siirtää radiotiedustelun henkilökunta, laitteet ja kertynyt tiedustelumateriaali salaa Ruotsiin, josta käsin tiedustelua oli tarkoitus jatkaa, jos Suomi joutuisi venäläisten miehittämäksi. Operaatio rahoitettiin myymällä tiedusteluaineistoa, mm. avattuja salakirjoitusavaimia ainakin Yhdysvaltojen, Japanin ja Ruotsin tiedusteluelimille. Yhdysvaltojen tiedustelupalvelun OSS:n agentit ostivat materiaalia salaa omalta valtiojohdoltaan.
Hallamaa suunnitteli myös perustavansa Suomeen salaisen radioverkon miehityksen varalle. Tämä verkko olisi toiminut kyynel- ja sotasaalina saatujen Sever-radioiden avulla ja käyttänyt Hallamaan kehittämää salakoodia viestiliikenteessä. Ruotsin puolella Hallamaan yhteyshenkilönä Stella Polaris-operaatiossa oli Ruotsin puolustusesikunnan tiedusteluosaston salaisen C-toimiston päällikkö majuri Carl Petersén.
Operaation käytännön toteutus alkoi syyskuussa 1944 Hallamaan käskystä. Ruotsiin siirrettiin meritse Pohjanlahden yli noin 350 laatikollista tiedustelukalustoa ja asiakirjoja, ja sinne siirtyi myös 700–800 tiedustelun palveluksessa ollutta henkilöä sekä perheenjäseniä. Suomen jääneet asiakirjat joko tuhottiin tai piilotettiin. Hallamaa aikoi aluksi jatkaa tiedustelutoimintaa Ruotsissa, mutta pian välit ruotsalaisiin kiristyivät, kun nämä yrittivät saada haltuunsa koko siirretyn materiaalin ja lopulta kielsivät suomalaisia harjoittamasta tiedustelua Ruotsin maaperältä. Suomesta saapui kenraaliluutnantti Harald Öhquist sovittelemaan Hallamaan ja ruotsalaisten välejä, ja lopulta sovittiin, että ruotsalaiset ostavat siirretyn tiedustelukaluston ja saisivat kaupan päällisinä avaamatonta tiedustelumateriaalia ja koodeja. Kalustoon jäi suomalaisille takaisinosto-oikeus.
Hallamaa ja Paasonen palasivat Ruotsista salaa Suomeen asettuen hankkimaansa piilopirttiin Pelloon. Muu Ruotsiin siirtynyt tiedusteluhenkilöstö internoitiin ja palautettiin Tornioon marraskuussa 1944. Noin 20 henkilöä perheineen jäi asumaan Ruotsiin ja siirtyi Ruotsin tiedustelupalveluun töihin. Ennen lähtöä Hallamaa piilotti suuren osan tiedusteluaineistoa Södertäljeen Hörningsholmin linnaan. Tämän aineiston lopullinen kohtalo jäi kuitenkin epäselväksi. Väitetään, että ruotsalaiset tuhosivat sen polttamalla joko 1946 tai 1960–1961. Toisen version mukaan ruotsalaiset mikrofilmasivat aineiston ennen sen tuhoamista, ja kerrotaan myös, että Hallamaa olisi vienyt tätä mikrofilmattua materiaalia myöhemmin mukanaan Ranskaan. Materiaalia päätyi mikrofilmattuna myös Yhdysvaltojen tiedustelun haltuun. Sitä on sieltä viime vuosina löydetty ja myös julkaistu.
Hallamaan myöhemmät vaiheet Ranskassa ja Espanjassa

Hallamaa poistui lopullisesti Suomesta 8. toukokuuta 1945 matkustaen laivalla Turusta Ruotsiin. Paasonen ja Hallamaa siirtyivät ensin Ranskan tiedustelupalvelun tehtäviin noin vuodeksi ja asettuivat sitten Ranskan miehitysvyöhykkeelle Saksaan, kun Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov vaati ranskalaisia luovuttamaan heidät. Saksasta Hallamaa muutti perheineen 1947 Espanjaan Andalusiaan Aurinkorannikolle, osti sieltä maatilan ja ryhtyi viljelemään neilikoita. Väitetään, että Hallamaa hankki rahat maatilan ostoon tiedusteluaineiston myynnillä. Espanjassa Hallamaa käytti nimeä Ricardo Palma. Kun neilikanviljely ei enää kannattanut, Hallamaa perusti rakennusliikkeen ja hoiti sitä poikiensa kanssa. Hän siirtyi liikkeenjohdosta eläkkeelle 70-vuotiaana ja vietti eläkepäiviään Malagan Churrianassa muun muassa golfia pelaten.
Hallamaa kuoli Churrianassa 80-vuotiaana vuonna 1979, ja hänet haudattiin sinne. Vuonna 2013 Hallamaan ja hänen puolisonsa tuhkat tuotiin Espanjasta Suomeen Sysmään haudattavaksi sukuhautaan. Puolustusvoimat osallistui hautajaisiin 11. elokuuta 2013 sotilaallisin kunnianosoituksin.
Hallamaa sai takaisin everstin arvon, ja hänelle myönnettiin eläke Suomesta vuonna 1958. Reino Hallamaalle myönnettiin tunnustus sota-aikaisista ansioistaan hyvin myöhään: hän sai puolustusvoimain kultaisen ansiomitalin 5. helmikuuta 1970. Hallamaa oli naimisissa vuodesta 1942 Brita Strengin (1914–2009) kanssa. Heillä oli kolme poikaa, Hannu (1945–2025), Pekko Patrik (s. 1947) ja Veli Ricardo (s. 1949) sekä tytär Meri (s. 1951).
Kirjallisuutta

Karhunen, Joppe: Reino Hallamaan salasanomasotaa
Manninen, Ohto & Liene, Timo: Stella Polaris, suomalaista sotilastiedustelua.  Helsinki:  Maanpuolustuskorkeakoulu, sotahistorian laitos, 2002.  ISBN 951-37-3645-8
Erkki Pale: Suomen radiotiedustelu vuosina 1927–1944. ISBN 952-90-9437-X
Rislakki, Jukka: Erittäin salainen. Vakoilu Suomessa. Love-kirjat, 1982. ISBN 951-835-057-4
Hallamaa, R. H.: Salakirjoitustaidon perusteet. Omakustanne 1937.
Aiheesta muualla

Reino Hallamaa : Radio tulevaisuuden sodassa, Hakkapeliitta, 10.11.1928, nro 46, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Luutnantti Hallamaa : GE OM-GLD TO QSO, Suomen Kuvalehti, 02.03.1929, nro 9, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Hangon vuokra-alue

Moskovan rauhansopimuksen liitteenä ollut kartta Hangon vuokra-alueen rajoista. Kartassa Suomen ja Neuvostoliiton valtuuskuntien allekirjoitukset.
Hangon vuokra-alue oli talvisodan jälkeen Suomen Neuvostoliitolle vuokraama alue Hankoniemellä.
Taustaa

Neuvostoliitto oli vaatinut Suomelta jo ennen talvisodan syttymistä osana aluevaihtovaatimuksiaan sotilastukikohdan vuokraamista Hankoniemeltä. Hankoniemi nousi neuvottelujen piiriin lokakuussa 1939 jo aiemmin vaadittujen Suomenlahden saarten ja Karjalankannaksen eräiden osien lisäksi. Suomalaisten ja neuvostoliittolaisten neuvottelut katkesivat tuloksettomina marraskuun puolivälissä 1939 nimenomaan Hankoniemen vuoksi; muihin alueluovutuksiin suomalaiset olisivat olleet jo osittain valmiita.
Talvisodan aikana Hanko oli Turkuun ja Tampereelle suuntautuneiden pommituslentojen reitillä. Mikäli näihin kaupunkeihin tarkoitetut iskut eivät onnistuneet sään vuoksi, pommikoneet pudottivat lastinsa Hankoon palatessaan Virossa sijainneisiin tukikohtiin. Hankoa pommitettiin helmikuuhun 1940 mennessä kaikkiaan 72 kertaa ja se oli sodan aikana Suomen pommitetuin kaupunki. Maaliskuussa Hankoa ei enää pommitettu, koska se oli Moskovassa jo päätetty varata Neuvostoliiton omiin tarkoituksiin.
Sodan kestäessä kevättalvella 1940 käynnistyneiden rauhanneuvotteluiden aikana Neuvostoliitto toisti vaatimuksensa tukikohdan vuokraamisesta. Suomen neuvotteluvaltuuskunta joutui myöntymään Neuvostoliiton vaatimiin rauhanehtoihin mukaan luettuna Hankoniemen tukikohdan vuokraus. 12. maaliskuuta 1940 allekirjoitetussa rauhansopimuksessa Suomi sitoutui vuokraamaan Neuvostoliitolle 30 vuodeksi 115 neliökilometrin laajuisen vuokra-alueen, johon kuului Hankoniemen ja Hangon kaupungin lisäksi niemeä ympäröiviä merialueita sekä noin 400 saarta. Hankoniemen vuokraus ja vieraan armeijan joukkojen päästäminen omaan selustaan oli yksi vaikeimmin hyväksyttävistä rauhanehdoista Suomen valtuuskunnalle. Alueen luovutuksen yhteydessä noin 8 000 suomalaista menetti kotinsa. Ainoa myönnytys, johon Neuvostoliitto suostui Hangon kysymyksessä, oli alkuperäisen kolmen päivän evakuointiajan pidentäminen kymmeneen päivään.
Hankoniemen tukikohta > Hangon tukikohdan neuvostojoukot heinäkuussa 1941 > Taistelujoukot

8. Erillinen jalkaväkiprikaati (noin 13 500 miestä)
Jalkaväkirykmentit 270, 335 ja 219
Kenttätykistörykmentti 343
297. Erillinen panssarivaunupataljoona
204. Erillinen raskas ilmatorjuntapatteristo
Linnoitus Alue (noin 6 000 miestä)
29. ja 30. Erillinen patteristo
9. Erillinen rautatiepatteri (305 mm)
17. Erillinen rautatiepatteri (180 mm)
10. Erillinen rautatiepatteri (100 mm)
Kolme erillistä jalkaväkipataljoonaa
Hangon ilmapuolustus (noin 1 600 miestä)
18., 93. ja 236. Erillinen raskas ilmatorjuntapatteristo
Hankoniemen tukikohta > Hangon tukikohdan neuvostojoukot heinäkuussa 1941 > Muut joukot

Rajapataljoona
Iskupataljoona Granin
Vartiopataljoona 181
Viestipataljoona 121
Pioneeripataljoona 124
Rakentaja- ja huoltojoukkoja
4./13. Hävittäjälentorykmentti
81. Meritiedustelulaivue
Merivalvontalaivue
Osia 1. Moottoritorpedoveneprikaatista
Jatkosodan tapahtumat

Kesäkuun 22. päivänä 1941 klo 6.05 ryhtyi Neuvostoliitto hyökkäykseen Suomen alueelle pommittaen ja tulittaen puhtaasti suomalaisia kohteita. Klo 7.55 Puna-armeijan tykistö avasi tulen Hangon vuokra-alueelta ampuen Porsöhön, Storholmaan ja mantereelle. Näiden puolueettomuudenloukkausten johdosta ulkoministeri Witting esitti 22. kesäkuuta Neuvostoliiton lähettiläälle ministeri Orloville vastalauseen pyytäen selitystä. Ministeri Orlov lupasi kääntyä hallituksen puoleen, mutta pyydettyä selitystä ei milloinkaan saatu.
Jatkosodan sytyttyä käytiin vuokra-alueen rajoilla joitakin yksittäisiä ja varsin rajattuja taisteluita. Suomalaiset eivät ryhtyneet missään vaiheessa suuroperaatioon Hangossa majailevia neuvostojoukkoja vastaan. Neuvostoliitto veti kuitenkin joukkonsa vuokra-alueelta 2. joulukuuta 1941. Joukot jättivät vuokra-alueelle runsaasti miinoitteita, jotka hankaloittivat siviiliväestön paluuta Hankoniemeen. Eduskunta mitätöi Hankoniemeä koskeneen vuokrasopimuksen 6. joulukuuta 1941 samalla kun Moskovan rauhassa menetetyt alueet julistettiin liitetyiksi jälleen Suomeen.
Jatkosodan jälkeen Neuvostoliitto vaati Hangon vuokra-alueen sijasta itselleen Porkkalan vuokra-alueen ja Hankoniemi jäi siten suomalaisten haltuun. Lopullisesti Hangon vuokra-alueen jääminen Suomelle sinetöityi Pariisin rauhansopimuksen solmimisen yhteydessä vuonna 1947.
Rintamamuseo

Lappohjassa, alkuperäisen rintaman kohdalla sijaitsee vuonna 1981 perustettu Rintamamuseo.
Venäläinen panssarintorjuntatykki M-32 45 K Hangon Rintamamuseon pihalla.
Halpahintamyymälä

Halpahintamyymälä eli hard discount -myymälä on vähittäiskauppa, jonka tavoitteena on toimia niin kustannustehokkaalla ja yksinkertaisella konseptilla, että se pystyy tarjoamaan hyödykkeen asiakkailleen markkinoiden halvimpaan hintaanlähde?. Halpa hinta on konseptin ydinvahvuus ja tärkein – jopa ainoa – asiakaslupauslähde?. Tavaravalikoima sisältää tyypillisesti päivittäis- ja käyttötavarat tai ainoastaan käyttötavarat (ns. nonfood-myymälä). Erikoiskaupan puolella halpahintamyymälöitä ei juurikaan olelähde?.
Dortmundin Aldi
Wal-Mart
Halpahintakonseptin strategiset osa-alueet

Tavararyhmästrategia
Hinnoittelustrategia
Markkinointistrategia
Palvelut ja alakonseptit
Henkilökunnan ammattitaito
Toiminnan laatustrategia
Kauppapaikat
Myymäläkonsepti
Historiaa > Kansainvälinen historia

1913 – Saksalainen Aldi perustetaan
1930-luku – Saksalainen Lidl & Schwarz perustetaan elintarvikkeiden tukkukaupaksi.
1946 – Karl ja Theo Albrecht ottavat Aldin haltuunsa ja aloittavat voimakkaan ketjun laajentamisen.
1962 – Sam Walton perustaa ensimmäisen Wal-Martin Yhdysvaltoihin.
1970-luku – Ensimmäinen Lidl-halpamyymälä avataan.
1981 – Ensimmäinen Netto avataan Kööpenhaminaan.
Dansk Supermarked -ryhmään kuuluvalla Netto-ketjulla on yli 1200 myymälää neljässä maassa (Tanska, Ruotsi, Saksa ja Puola). Wal-Mart, Aldi ja Lidl ovat maailman kymmenen suurimman vähittäiskauppaketjun joukossa.
Historiaa > Historia Suomessa

1954 – Kalle Anttila Oy perustaa Suomen ensimmäisen alennustavaratalon Helsingin Sörnäisiin.
1966 – Olavi Uitto avaa Valintatalon Helsinkiin. Periaatteena on tavaroiden massamyynti edullisella hinnalla.
1969 – Esko Ylisen ensimmäinen Halpa-Halli avataan Kokkolaan.
1970 – Saastamoinen Yhtymä Oy avaa ensimmäisen Heps-tavaratalon Kaarinan kuntaan. Ketju laajenee nopeasti seitsemälle paikkakunnalle.
1976 – Tuko ostaa Anttilan.
1977 – Tukon omistukseen siirtynyt Anttila Oy hankkii Heps-tavaratalot omistukseensa.
1986 – E-osuuskunta Eka ostaa Valintatalo-ketjun.
1987 – Ässä-Market Oy (Pyöritti HOK:n päivittäistavarakauppaa) ostaa 37 myymälän Alennushalli Pajusen (Alepa).
1989 – Kyösti ja Kari Kakkonen perustavat Tokmannin (alun perin Okman Oy).
2002 – Lidl avaa ensimmäiset kymmenen myymälää Suomessa
2003 – Tarjoustalo (23 myymälää) ja MaxiMakasiini (10 myymälää) yhdistyvät TarjousMaxiksi.
2004 – Kesko perustaa Cassa-ketjun, jonka tarkoituksena on toimia Ruokakeskon johtamana halpahintamyymäläketjuna.
2004 – Sijoitusyhtiö CapMan ostaa enemmistön Tokmannin osakekannasta. Tokmanni hankkii Vapaa Valinta -halpakauppaketjun (35 myymälää) omistukseensa.
2006 – Tokmanni ostaa TarjousMaxin (33 myymälää, liikevaihto 189 M€), Robinhoodin (12 myymälää, liikevaihto 60 M€), Säästökuopan (4 myymälää) ja Millerin (1 myymälä) liiketoiminnot.
2007 – Tokmanni ostaa Säästöpörssin (10 myymälää).
2012 – Nordic Capital ostaa Tokmanni Oy:n koko osakekannan.
2021 – Normal avaa ensimmäiset myymälät Suomessa.
Halpahintamyymälät Suomessa

Suomessa toimii kolme valtakunnallisesti merkittävää halpahintamyymäläketjua: saksalaisomisteinen Lidl, suomalainen Tokmanni ja suomalaisomisteinen HalpaHalli. Vertailun vuoksi Suomen Lähikauppa Oy:n luvut: liikevaihto 1026 M€, muutos (3v): -26,7 %, työntekijöitä: 3500.
| Yrityksen nimi | Liikevaihto (euroa) | Muutos (2008-2011) | Tulos (euroa) | Myymälöiden lkm | Työntekijöiden lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lidl Suomi Ky | 688 592 000 | +23,8 % | 25 760 000 | 140 | 3500 |
| Tokmanni Oy | 645 488 000 | +14,9 % | -1 875 000 | 144 | 2800 |
| Kokkolan HalpaHalli Oy | 257 221 000 | +26,6 % | 1 685 000 | 38 | 1400 |

Muita merkittäviä halpakauppaketjuja ovat Hong Kong (liikevaihto: 120 M€), Minimani (v. 2009: 126 M€) ja Puuilo (v. 2011: 34 M€, liikevaihdon kasvu kolmessa vuodessa: 50,9 %).
Perinteisten keskusliikkeiden reagointi

Perinteiset kaupan alan keskusliikkeet ovat pyrkineet vastaamaan halpahintamyylälöiden haasteeseen joko yritysostoin tai omilla kokeiluilla. Ostoista ja uusperustannasta huolimatta keskusliikkeillä ei ole nykyään halpahintamyymälöitä. Ostetut ketjut on muokattu perinteisiin market-konsepteihin tai keskustatavaratalomuottiin. Perustetut ketjut on niin ikään sulautettu jo olemassa oleviin konsepteihin.
Tuko
SOK
Kesko
Osaltaan keskusliikkeet ovat pyrkineet vahvistamaan niitä osa-alueita, joissa halpahintaketjut ovat vahvoja: tiivis ketjutoiminta, suuremmat hankintavolyymit, tehokas logistiikka ja kaupan omat merkkitavarat. 2000-luvulla keskusliikkeet ovat tuoneet tarjolle enenevässä määrin ns. A- ja B-brändien rinnalla kaupan omia merkkejä. Esimerkiksi Keskon Pirkka-tuoteperhe käsitti vuonna 2010 lähes 2000 tuotetta. Tuotekehitysprosessit ovat ainakin osittain siirtymässä teollisuudelta kaupalle ja näin kaupan neuvotteluvaltaa pyritään kasvattamaan. AC Nielsenin tutkimuksen mukaan suomalaiset kaupan omat merkit on hinnoiteltu keskimäärin 34 prosenttia alle vertailutuotteina olleiden teollisuuden brändituotteiden. Arvion mukaan Suomessa omien merkkien osuus on noussut alle kymmenessä vuodessa 7–10 prosentista noin 20 prosenttiin.
Toisaalta keskusliikkeet ovat vahvistaneet ja kehittäneet sellaisia ominaisuuksia, joihin halpahintaketjut eivät panosta. Kun halpahintamyymälöiden tavoite on mahdollisimman edullisessa hinnoittelussa, niin suomalaiset keskusliikevetoiset ketjut ovat panostaneet muihin ostopaikan
valintatekijöihin kuten sortimenttiin, tuoretavaroihin, palveluun, viihtyisyyteen, asiakkuuteen
ja paikalliseen mielikuvaan.
Kehityksen suuntaviivoja > Tavaran hankinta tehostuu

Tavaran ostotoiminta keskittyy ja omien merkkien osuus kasvaa. Halpamyymäläketjuilla on omia ostorenkaita, joilla saadaan kasvatettua ostotoiminnan volyymia. Suomalaisia ostorenkaita ovat alun perin 12 halpamyymäläketjun perustama Pick Import Finland (nykyään Tokmannin omistuksessa), Rokomera Tukku (mukana mm. Ale-Makasiini ja Löytötavaratalo) ja Scandic Trading House (mm. Puuilo).
Esimerkkejä omista merkeistä ovat Tokmannin Iisi, Plus+ ja Vaeltaja, HalpaHallin Ziip ja Veljekset Keskisen Luxus ja Eränkävijä.
Kehityksen suuntaviivoja > Myymäläkoot kasvavat

Halpamyymäläketjut kasvattavat myymäläkokoja sekä Suomessa että ulkomailla.
Tanskassa, jossa halpahintamyymälöiden markkinaosuus on yli 30 %, discounterit rakentavat yhä suurempia myymälöitä ja samalla alan pienimpiä
myymälöitä ollaan sulkemassa. Kaupan asiantuntijat arvioivat halpahintamyymälöiden
menestyksen jatkuvan myös tulevaisuudessa siten, että ehkä jopa joka toinen
päivittäistavaramyymälä on halpahintamyymälä muutaman vuoden kuluttua.