stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bonusway.fi
Palvelun toimintaperiaate

Bonusway.fi:n toimintamalli perustuu Affiliate-markkinointiin. Palvelussa mukana olevat verkkokaupat ovat mainostajia, jotka maksavat komission palvelun kautta toteutuneista kaupoista. Bonusway tilittää sitten osan tästä komissiosta ostoksen tehneelle kuluttajalle. Verkkokaupoille palvelu on markkinointikanava siinä missä esimerkiksi Google tai Facebook, eli kuluttajille maksettavat bonukset ovat loppupelissä peräisin mainostajien markkinointibudjeteista.
Verkkokaupoille Bonuswayn etu moniin muihin markkinointikanaviin verrattuna on tulospohjainen toimintamalli. Kuluja syntyy ainoastaan toteutuneista myynneistä, joten palvelussa mukana oleminen on verkkokaupoille riskitöntä.
Bonusten suuruus

Bonusway.fi:n maksaman bonuksen suuruus vaihtelee kauppakohtaisesti ja perustuu jossain määrin palvelun kauppiailta saamaan komissioon. Maaliskuussa 2013 sivustolla tarjotut bonukset vaihtelivat välillä 0,30 %–25,00 % suhteessa ostoksen loppusummaan. Lisäksi joissain tapauksissa tarjottava bonus on kiinteä eikä riipu ostoksen koosta.
Esimerkkejä bonuksista

Bonusway.fi tarjoaa verkkosivujensa mukaan  hyvitystä mm. seuraavista verkkokaupoista (tilanne maaliskuussa 2013):
Apple Online Store (0,50 %–1,00 %)
CDON.com (1,00 %–5,00 %)
Hotels.com (5,00 %)
Pixmania (2,50 %)
Sokos kauneuden verkkokauppa (3,85 %)
Zalando (5 %)
Ellos (5 €)
Aiheesta muualla

bonusway.fi
Puskaradio.net: Ostohyvitys.fi arvostelut ja kokemukset
Burkinafasolainen viittomakieli

| Burkinafasolainen viittomakieli> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Burkina Faso
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  viittomakielet
 Ohje 
Burkinafasolainen viittomakieli (ransk. Langue des signes burkinabé) eli mossilainen viittomakieli (ransk. Langue des signes mossi), on Burkina Fason pääkaupungin Ouagadougoun kuurojen käyttämä viittomakieli. Kuurojen koulutukseen käytetään Burkina Fasossa amerikkalaista viittomakieltä, ja burkinafasolaista viittomakieltä pidetään siihen pohjautuvana kreolikielenä.
Burkina Fasossa on kaikkiaan noin 55 000 kuuroa, mutta ei tiedetä tarkkaan, moniko näistä käyttää burkinafasolaista viittomakieltä ja moniko amerikkalaista tai ranskankielisen Afrikan viittomakieltä.
Turoyo

| Turoyo |
| --- | --- |
 Turoyon puhuma-alue uusaramealaisten kielten joukossa punaisella.
Oma nimi:  ܛܘܪܝܐ Ṭuroyo
Muu nimi:  surayt
Tiedot
Alue:   Turkki   Syyria
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  syyrialaiset kirjaimet latinalaiset aakkoset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  afroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  seemiläiset kielet aramea uusaramealaiset kielet
ISO 639-3:  tru
 Ohje 
Turoyo eli surayt on Turkin ja Syyrian kristittyjen, aramelaisten ja assyrialaisten, käyttämä uhanalainen uusaramealainen kieli. Kieli on muinaisen aramean kielen jatkumo, ja sillä on jonkin verran keskinäistä ymmärrettävyyttä assyrialaisen ja kaldealaisen uusaramean (suret), mutta ei läntisen uusaramean kanssa. Kielellä on noin 250 000 puhujaa pääasiassa Turkin Mardinin maakunnassa ja Syyrian Al-Hasakan maakunnassa.
Turoyon puhuma-alue rajoittui alkujaan vain Turkin Ṭur ʿAbdinin alueelle, mutta assyrialaisten kansanmurhan ja Ranskan valtakauden aiheuttama muuttoliike laajensi kielen puhuma-aluetta. Nykyisin kieltä puhutaan Turkin ja Syyrian lisäksi diasporassa eri puolilla maailmaa, kuten Libanonissa, Irakissa, Yhdysvalloissa, Euroopassa, kuten Ruotsissa, Belgiassa, Alankomaissa ja Saksassa, Australiassa, Kanadassa, Argentiinassa ja Brasiliassa. Puhujayhteisön pirstoutumisen ja muuttoliikkeen takia UNESCO määrittelee kielen vakavasti uhanalaiseksi, ja puhujamäärä on edelleen vähenemässä.
Turoyoa on perinteisesti käytetty lähinnä puhekielenä. Kieltä on kirjoitettu ensimmäisen kerran 1500-luvulla syyrialaisilla kirjaimilla; ruotsalainen Yusuf Ishaq kehitti 1970-luvulla kielelle latinalaiseen kirjaimistoon perustuvan kirjoitusjärjestelmän, mutta järjestelmä on käytössä lähinnä Ruotsissa siinä, missä muualla käytetään syyrialaisia aakkosia tai epästandardeja latinalaisia kirjaimia. Viime aikoina kieltä on alettu käyttää enemmän myös kirjallisissa yhteyksissä.
Länsiarmenian kieli

| Länsiarmenia |
| --- | --- |
 Länsiarmenialaiset murteet keltaisella armenian murrekartalla 1900-luvun alussa.
Oma nimi:  Արեւմտահայերէն arewmtahayerên
Tiedot
Alue:  Turkki, Armenia, Georgia, Eurooppa, Yhdysvallat
Puhujia:  1 200 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  armenialaiset aakkoset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  armenialaiset kielet
ISO 639-3:  hyw
 Ohje 
Länsiarmenia (Arewmtahayerên) on toinen armenian kielen muodoista ja se muoto, jota on historiallisesti puhuttu Turkkiin kuuluvassa Länsi-Armeniassa. Länsiarmenia perustuu Istanbulin vanhan armenialaisen yhteisön murteeseen, ja sitä käyttävät Turkissa ja joissain arabimaissa asuvat armenialaiset sekä siirtolaisyhteisöt Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Vaikka sanasto on länsiarmeniassa ja itäarmeniassa lähes sama, muunnelmien väliset erot ääntämyksessä ja kieliopissa ovat niin perustavanlaatuisia, että niitä voidaan pitää kahtena eri kielenä. Länsiarmenia määritellään uhanalaiseksi kieleksi.
Itäarmenian tavoin länsiarmenia on puhdistettu "muslimisanoista" eli arabialaisista, persialaisista ja turkkilaisista lainasanoista, jotka on korvattu klassisesta armeniasta otetuilla sanoilla. Klassisen armenian kreikkalais-, syyrialais- ja iranilaisperäisiä lainasanoja on kuitenkin pidetty tässä suhteessa osana alkuperäistä sanastoa. Muinaisarmenian äänteet b, d, g, j ja ǰ lausutaan länsiarmeniassa itäarmeniasta poiketen soinnittomina ja joissain murteissa soinnittomina ja aspiroituneina ja ne ovat sulautuneet yhteen muinaisarmenian p’, t’, k’, c’ ja č’ -äänteiden kanssa, kun taas muinaisarmenian p, t, k, c ja č lausutaan kaikissa länsiarmenialaisissa murteissa /b/, /d/, /g/, /j/ ja /ǰ/, myös itäarmeniasta poiketen. Kieliopillisia eroja on etenkin sijapäätteissä, määräisen artikkelin käytössä ja verbirakenteissa.
Länsiarmenian puhujia on eniten Libanonissa (294 000), Yhdysvalloissa (238 000), Georgiassa (150 000), Armeniassa (73 000), Ranskassa (70 000), Syyriassa (65 000), Turkissa (61 000), Irakissa (61 000), Uzbekistanissa (60 000) ja Ukrainassa (50 000), ja puhujien kokonaismäärä on noin 1,2 miljoonaa.
Matka (lehti)

Matka (entinen Matkaopas ja ET Matkaopas) on vuonna 1999 perustettu aikakauslehti. Se sisältää juttuja valmismatkoista, kotimaan reissuista, risteilyistä ja kaukomatkoista. Tammikuusta 2018 alkaen lehden päätoimittajana on toiminut Katriina Palo-Närhinen. Vuodesta 2020 alkaen lehti on ilmestynyt 10 kertaa vuodessa. Lehden ydinlukija on 45+-vuotias matkailun harrastaja. Matka-lehteä kustantaa Sanoma Media Finland.
Toukokuusta 2021 lehden nimi on ollut Matka.
Ruotsi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10. | 29 | 42 | 41 | 112 |
Ruotsi on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Se menestyi alkuvuosina hyvin ja oli vuoden 1946 kisojen mitalitilaston ykkönen. 1960-luvulta 1990-luvulle se sijoittui mitalitilastossa kymmenennen sijan huonommalle puolelle ja jäi Budapestin kisoissa 1966 kokonaan ilman mitaleja. Vuosien 2002 ja 2006 kisat toivat pitkästä aikaa menestystä: niissä maa sijoittui mitalitilastossa seitsemänneksi ja kuudenneksi kolmen kultamitalin myötä. EM-kilpailujen isäntämaana Ruotsi on toiminut kahdesti: vuonna 1958 kisakaupunkina oli Tukholma ja vuonna 2006 Göteborg.
Ensimmäinen ruotsalainen yleisurheilun Euroopan-mestari oli kiekonheiton Torinossa 1934 voittanut Harald Andersson. Ruotsalaisurheilijoista Euroopan-mestaruuden on voittanut 23 mies- ja viisi naisurheilijaa. Maan ainoat kaksinkertaiset Euroopan-mestarit ovat vuonna 1946 kultaa pituushypyssä ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa voittanut Olle Laessker sekä 2000-luvulla menestyneet kolmiloikkaaja Christian Olsson ja seitsenottelija Carolina Klüft.
Ruotsin EM-mitalit kisoittain

Yksittäisistä EM-kilpailuista Ruotsi on menestynyt parhaiten Oslossa 1946, jolloin sen miesurheilijat voittivat 11 kultaa 24 mahdollisesta. Tämän jälkeen menestys kääntyi heikommaksi ja neljissä seuraavissa kisoissa vain yksi urheilija kussakin voitti kultaa. Budapestissa 1966 maa jäi kokonaan ilman mitaleja ja pistesijoillekin pääsivät vain kuudenneksi 5 000 metrin juoksussa sijoittunut Bengt Nåjde sekä kahdeksanneksi sijoittuneet 110 metrin aitajuoksija Bo Forssander ja korkeushyppääjä Kjell-Åke Nilsson. Vuosina 1966–1998 Ruotsi saavutti yhteensä vain yhden kultamitalin, jonka toi vuoden 1982 kisoista maan ensimmäinen naispuolinen Euroopan-mestari, 400 metrin aitajuoksija Ann-Louise Skoglund. Vasta 2000-luvulla maan yleisurheilumenestys kääntyi nousuun ja kaksinkertaisten Euroopan-mestarien Carolina Klüftin ja Christian Olssonin lisäksi kultamitaliin ylsivät korkeushyppääjä Kajsa Bergqvist ja pika-aitajuoksija Susanna Kallur. Vuoden 2010 kisoissa mitaleille ylsivät korkeushypyn hopeamitalisti Emma Green ja maratonilla kärkikaksikon dopinghylkäysten jäljiltä pronssille noussut Isabellah Andersson. Helsingissä 2012 kultaa voitti 400 metrin juoksija Moa Hjelmer, minkä lisäksi kaksi ruotsalaista ylsi pronssimitalille. Zürichissä 2014 kultaa voitti eritrealaissyntyinen Meraf Bahta 5 000 metrin juoksussa ja hopealle päätyivät etiopialaissyntyinen Abeba Aregawi 1 500 metrin juoksussa sekä Charlotta Fougberg 3 000 metrin estejuoksussa. Amsterdamissa 2016 hopeaa saivat Michel Tornéus pituushypyssä, Meraf Bahta 5 000 metrin juoksussa ja pronssia saivat Lovisa Lindh 800 metrin juoksussa ja Angelica Bengtsson seiväshypyssä. Berliinissä 2018 kultaa sai Armand Duplantis seiväshypyssä, hopeaa saivat Andreas Kramer 800 metrin juoksussa ja Daniel Ståhl kiekonheitossa ja pronssia sai Meraf Bahta 10 000 metrin juoksussa.
| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 Torino | 1 | 4 | 3 | 8 | 5. |
| 1938 Pariisi / Wien | 3 | 4 | 6 | 13 | 4. |
| 1946 Oslo | 11 | 5 | 6 | 22 | 1. |
| 1950 Bryssel | 1 | 4 | 7 | 12 | 8. |
| 1954 Bern | 1 | 2 | 0 | 3 | 7. |
| 1958 Tukholma | 1 | 2 | 3 | 6 | 5. |
| 1962 Belgrad | 1 | 1 | 0 | 2 | 12. |
| 1966 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1969 Ateena | 0 | 2 | 0 | 2 | 12. |
| 1971 Helsinki | 0 | 2 | 0 | 2 | 14. |
| 1974 Rooma | 0 | 1 | 1 | 2 | 15. |
| 1978 Praha | 0 | 1 | 0 | 1 | 15. |
| 1982 Ateena | 1 | 0 | 1 | 2 | 12. |
| 1986 Stuttgart | 0 | 1 | 2 | 3 | 13. |
| 1990 Split | 0 | 1 | 3 | 4 | 13. |
| 1994 Helsinki | 0 | 2 | 0 | 2 | 15. |
| 1998 Budapest | 0 | 1 | 0 | 1 | 19. |
| 2002 München | 3 | 1 | 1 | 5 | 7. |
| 2006 Göteborg | 3 | 1 | 2 | 6 | 6. |
| 2010 Barcelona | 0 | 1 | 1 | 2 | 19. |
| 2012 Helsinki | 1 | 0 | 2 | 3 | 16. |
| 2014 Zürich | 1 | 2 | 0 | 3 | 11. |
| 2016 Amsterdam | 0 | 2 | 2 | 4 | 22. |
| 2018 Berliini | 1 | 2 | 1 | 4 | 14. |
| Yhteensä | 29 | 42 | 41 | 112 | 10. |
Ruotsin menestyneimmät EM-kisaurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olle Laessker | 2 | 0 | 0 | 2 | 1946 | pituushyppy, 4 × 100 metriä |
| Carolina Klüft | 2 | 0 | 0 | 2 | 2002–2006 | seitsenottelu |
| Christian Olsson | 2 | 0 | 0 | 2 | 2002–2006 | kolmiloikka |
| Ragnar Lundberg | 1 | 2 | 0 | 3 | 1950–1954 | 110 metrin aidat, seiväshyppy |
| Meraf Bahta | 1 | 1 | 1 | 3 | 2014–2018 | 5 000 metriä, 10 000 metriä |
| Håkan Lidman | 1 | 1 | 0 | 2 | 1938–1946 | 110 metrin aidat |
| John Ljunggren | 1 | 1 | 0 | 2 | 1946–1950 | 50 kilometrin kävely |
| John Mikaelsson | 1 | 0 | 1 | 2 | 1946–1950 | 10 kilometrin kävely |
| Kajsa Bergqvist | 1 | 0 | 1 | 2 | 2002–2006 | korkeushyppy |
| Harald Andersson | 1 | 0 | 0 | 1 | 1934 | kiekonheitto |
| Olle Bexell | 1 | 0 | 0 | 1 | 1938 | kymmenottelu |
| Lars Larsson | 1 | 0 | 0 | 1 | 1938 | 3 000 metrin esteet |
| Kurt Lundqvist | 1 | 0 | 0 | 1 | 1938 | korkeushyppy |
| Lennart Atterwall | 1 | 0 | 0 | 1 | 1946 | keihäänheitto |
| Anton Bolinder | 1 | 0 | 0 | 1 | 1946 | korkeushyppy |
| Stig Danielsson | 1 | 0 | 0 | 1 | 1946 | 4 × 100 metriä |
| Bo Ericsson | 1 | 0 | 0 | 1 | 1946 | moukarinheitto |
| Rune Gustafsson | 1 | 0 | 0 | 1 | 1946 | 800 metriä |
| Stig Håkansson | 1 | 0 | 0 | 1 | 1946 | 4 × 100 metriä |
| Allan Lindberg | 1 | 0 | 0 | 1 | 1946 | seiväshyppy |
| Inge Nilsson | 1 | 0 | 0 | 1 | 1946 | 4 × 100 metriä |
| Lennart Strand | 1 | 0 | 0 | 1 | 1946 | 1 500 metriä |
| Bengt Nilsson | 1 | 0 | 0 | 1 | 1954 | korkeushyppy |
| Richard Dahl | 1 | 0 | 0 | 1 | 1958 | korkeushyppy |
| Owe Jonsson | 1 | 0 | 0 | 1 | 1962 | 200 metriä |
| Ann-Louise Skoglund | 1 | 0 | 0 | 1 | 1982 | 400 metrin aidat |
| Susanna Kallur | 1 | 0 | 0 | 1 | 2006 | 100 metrin aitajuoksu |
| Moa Hjelmer | 1 | 0 | 0 | 1 | 2012 | 400 metriä |
| Armand Duplantis | 1 | 0 | 0 | 1 | 2018 | seiväshyppy |
| Sven Nylander | 0 | 2 | 1 | 3 | 1986–1994 | 400 metrin aidat |
| Bo Ljungberg | 0 | 2 | 0 | 2 | 1934–1938 | seiväshyppy |
| Kjell Isaksson | 0 | 2 | 0 | 2 | 1969–1971 | seiväshyppy |
| Lennart Strandberg | 0 | 1 | 1 | 2 | 1938 | 100 metriä, 4 × 100 metriä |
| Arne Åhman | 0 | 1 | 1 | 2 | 1946–1950 | korkeushyppy, kolmiloikka |
| Stig Pettersson | 0 | 1 | 1 | 2 | 1958–1962 | korkeushyppy |
| Rickard Bruch | 0 | 1 | 1 | 2 | 1969–1974 | kiekonheitto |
| Stefan Holm | 0 | 1 | 1 | 2 | 2002–2006 | korkeushyppy |
| Emma Green Tregaro | 0 | 1 | 1 | 2 | 2010–2012 | korkeushyppy |
| Michel Tornéus | 0 | 1 | 1 | 2 | 2012–2016 | pituushyppy |
Aiheesta muualla

Svenskar på EM (Arkistoitu – Internet Archive), friidrott.se, Ruotsin yleisurheiluliitto (ruotsiksi)
Succès Masra

| Succès Masra |
| --- | --- |
 2024
Tšadin pääministeri
 1. tammikuuta – 20. toukokuuta 2024  
Edeltäjä:  Saleh Kebzabo
Seuraaja:  Allamaye Halina
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1983 (ikä 41)
Ammatti:  ekonomisti
Tiedot
Puolue:  Les Transformateurs
Koulutus:  taloustieteen tohtori
Tutkinnot:  Sorbonne
Aiheesta muualla
Kotisivu
Succès Masra (s. 30. syyskuuta 1983) on tšadilainen ekonomisti ja poliitikko, joka toimi maan pääministerinä vuoden 2024 alussa ja oli ehdokkaana vuoden 2024 presidentinvaaaleissa.
Masra suoritti tohtorin tutkinnon taloustieteessä Paris 1 Panthéon-Sorbonnen yliopistosta. Hän on suorittanut myös johtamisen opintoja Lillen katolisessa yliopistossa, Harvard Kennedy School of Governmentissa ja Oxfordin yliopistossa. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli  johtavana ekonomistina Afrikan kehityspankissa (AfDB) ja vanhempana konsulttina Ernst & Young Global Limitedissä ja BNP Paribas Bank Groupissa.
30. lokakuuta 2023 asti Masra oli näkyvä presidentti Mahamat Débyn vastustaja. Hänen henkeään uhattiin useasti, ja vuoden 2022 lopulla hän pakeni Yhdysvaltoihin, jossa hän asui noin vuoden.
Masran poliittisen puolueen "Les Transformateurs" hyväksyminen oli pitkä prosessi. Vuoden 2022 lopulla puolueen toiminta keskeytettiin useiden kuukausien ajan mellakoiden yllyttämisen vuoksi. Déby antoi hänestä kansainvälisen pidätysmääräyksen kesäkuussa 2023, jossa hän syytti Masraa kapinasta ja kansallisen turvallisuuden uhkaamisesta. Pitkien neuvottelujen jälkeen Masra palasi Tšadiin marraskuussa 2023.
Masralla on suuri tuki poliittisen eliitin keskuudessa sekä Yhdysvalloissa että Ranskassa. Hän tuki Débyn MPS-puoluetta 17. joulukuuta 2023 pidetyssä kansanäänestyksessä uudesta perustuslaista, joka sallisi väliaikaisen presidentin Débyn asettua ehdokkaaksi tulevissa presidentinvaaleissa. Kiitokseksi tuesta Déby nimitti hänet pääministeriksi 1. tammikuuta 2024, ja hänen puolueensa pääsi hallitukseen. Hänen hallituksensa, hän mukaan lukien, erosi 22. toukokuuta 2024, kun Masra sai vain 18 prosenttia äänistä 6. toukokuuta pidetyissä presidentinvaaleissa. Masra väitti, että vaalituloksia oli manipuloitu ja että hän itse oli saanut yli 50 prosenttia äänistä, mutta hänen kanteluaan ei tutkittu.
Delwa Kassiré Koumakoye

Nouradine Delwa Kassiré Koumakoye (s. 1949) on tšadilainen poliitikko. Hän on ollut Tšadin pääministeri kahteen otteeseen, ensin 6. marraskuuta 1993 – 8. huhtikuuta 1995, jolloin häntä edelsi virassa Fidèle Moungar ja seurasi Koibla Djimasta. Toisen kerran hän aloitti pääministerinä 26. helmikuuta 2007, muutama päivä Pascal Yoadimnadjin kuoleman jälkeen, ja jatkoi tehtävässä 15. huhtikuuta 2008 asti, jolloin häntä seurasi Youssouf Saleh Abbas.
Italia yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. | 41 | 43 | 43 | 127 |
Italia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Sen urheilijat ovat yksittäisissä EM-kisoissa saavuttaneet nollasta viiteen kultamitalia. Vain vuoden 1958 kisoissa maa on jäänyt ilman kultamitaleja. Yksittäisten kisojen mitalitilastoissa se on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi vuosina 1978 ja 1990. Koko EM-kisahistoriassa se on kerännyt kahdeksanneksi eniten kultamitaleja. EM-kilpailujen isäntämaana Italia toimi vuosina 1934 ja 1974. Ensimmäisellä kerralla kisakaupunkina oli Torino ja toisella kerralla Rooma.
Italialaisten voittamista Euroopan-mestaruuksista kaksikymmentäkahdeksan on peräisin juoksulajeista ja kuusi kävelyistä. Kenttälajeissa italialaiset ovat vieneet mestaruuden kolmasti miesten kiekonheitossa sekä kerran miesten korkeushypyssä, miesten pituushypyssä, miesten kolmiloikassa ja naisten korkeushypyssä. Ensimmäinen italialainen Euroopan-mestari oli 1 500 metrin juoksun Torinossa 1934 voittanut Luigi Beccali. Maan ensimmäinen Euroopan-mestaruuden saavuttanut nainen oli 80 metrin aitajuoksun vuonna 1938 voittanut Claudia Testoni. Kolminkertaisia Euroopan-mestareita ovat kiekonheittäjä Adolfo Consolini sekä pikajuoksija Pietro Mennea.
Italian EM-mitalit kisoittain

| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 Torino | 1 | 2 | 2 | 5 | 7. |
| 1938 Pariisi / Wien | 1 | 4 | 3 | 8 | 7. |
| 1946 Oslo | 1 | 1 | 2 | 4 | 8. |
| 1950 Bryssel | 3 | 5 | 1 | 9 | 5. |
| 1954 Bern | 1 | 1 | 1 | 3 | 8. |
| 1958 Tukholma | 0 | 1 | 0 | 1 | 11. |
| 1962 Belgrad | 2 | 1 | 1 | 4 | 6. |
| 1966 Budapest | 3 | 0 | 0 | 3 | 5. |
| 1969 Ateena | 1 | 0 | 3 | 4 | 9. |
| 1971 Helsinki | 1 | 1 | 3 | 5 | 9. |
| 1974 Rooma | 1 | 2 | 2 | 5 | 8. |
| 1978 Praha | 4 | 1 | 0 | 5 | 4. |
| 1982 Ateena | 1 | 2 | 2 | 5 | 6. |
| 1986 Stuttgart | 2 | 6 | 2 | 10 | 5. |
| 1990 Split | 5 | 2 | 5 | 12 | 4. |
| 1994 Helsinki | 2 | 3 | 3 | 8 | 8. |
| 1998 Budapest | 2 | 4 | 3 | 9 | 7. |
| 2002 München | 1 | 0 | 3 | 4 | 16. |
| 2006 Göteborg | 2 | 0 | 1 | 3 | 10. |
| 2010 Barcelona | 2 | 3 | 2 | 7 | 8. |
| 2012 Helsinki | 1 | 1 | 1 | 3 | 12. |
| 2014 Zürich | 2 | 1 | 0 | 3 | 9. |
| 2016 Amsterdam | 2 | 2 | 3 | 7 | 9. |
| Yhteensä | 41 | 43 | 43 | 127 | 8. |
Italian menestyneimmät EM-kisaurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pietro Mennea | 3 | 2 | 1 | 6 | 1971–1978 | 100 metriä, 200 metriä, 4 × 100 metriä |
| Adolfo Consolini | 3 | 0 | 0 | 3 | 1946–1954 | kiekonheitto |
| Abdon Pamich | 2 | 1 | 0 | 3 | 1958–1966 | 50 kilometrin kävely |
| Annarita Sidoti | 2 | 1 | 0 | 3 | 1990–1998 | 10 kilometrin kävely |
| Salvatore Antibo | 2 | 0 | 1 | 3 | 1986–1990 | 5 000 metriä, 10 000 metriä |
| Libania Grenot | 2 | 0 | 2 | 4 | 2010–2016 | 400 metriä, 4 × 400 metrin viesti |
| Eddy Ottoz | 2 | 0 | 0 | 2 | 1966–1969 | 110 metrin aitajuoksu |
| Gelindo Bordin | 2 | 0 | 0 | 2 | 1986–1990 | maraton |
| Stefano Baldini | 2 | 0 | 0 | 2 | 1998–2006 | maraton |
| Daniele Meucci | 1 | 1 | 2 | 4 | 2010–2016 | 10 000 metriä, puolimaraton, maraton |
| Stefano Mei | 1 | 1 | 1 | 3 | 1986–1990 | 5 000 metriä, 10 000 metriä |
| Alessandro Lambruschini | 1 | 1 | 1 | 3 | 1990–1998 | 3 000 metrin esteet |
| Armando Filiput | 1 | 1 | 0 | 2 | 1950 | 400 metrin aidat, 4 × 400 metriä |
| Venanzio Ortis | 1 | 1 | 0 | 2 | 1978 | 5 000 metriä, 10 000 metriä |
| Alberto Cova | 1 | 1 | 0 | 2 | 1982–1986 | 10 000 metriä |
| Francesco Panetta | 1 | 1 | 0 | 2 | 1986–1990 | 3 000 metrin esteet |
| Sara Simeoni | 1 | 0 | 2 | 3 | 1974–1982 | korkeushyppy |
| Luigi Beccali | 1 | 0 | 1 | 2 | 1934–1938 | 1 500 metriä |
| Claudia Testoni | 1 | 0 | 0 | 1 | 1938 | 80 metrin aidat |
| Giuseppe Dordoni | 1 | 0 | 0 | 1 | 1950 | 50 kilometrin kävely |
| Salvatore Morale | 1 | 0 | 0 | 1 | 1962 | 400 metrin aidat |
| Roberto Frinolli | 1 | 0 | 0 | 1 | 1966 | 400 metrin aidat |
| Francesco Arese | 1 | 0 | 0 | 1 | 1971 | 1 500 metriä |
| Andrea Benvenuti | 1 | 0 | 0 | 1 | 1994 | 800 metriä |
| Maria Guida | 1 | 0 | 0 | 1 | 2002 | maraton |
| Andrew Howe | 1 | 0 | 0 | 1 | 2006 | pituushyppy |
| Anna Incerti | 1 | 0 | 0 | 1 | 2010 | maraton |
| Alex Schwazer | 1 | 0 | 0 | 1 | 2010 | 20 kilometrin kävely |
| Fabrizio Donato | 1 | 0 | 0 | 1 | 2012 | kolmiloikka |
| Gianmarco Tamberi | 1 | 0 | 0 | 1 | 2016 | korkeushyppy |
| Giuseppe Tosi | 0 | 3 | 0 | 3 | 1946–1954 | kiekonheitto |
Moussa Faki

Moussa Faki, 2023
Moussa Faki Mahamat (s. 21. kesäkuuta 1960 Biltinelähde?) oli Tšadin pääministeri vuosina 2003–2005.
Faki syntyi Biltinessä, Itä-Tšadissa, ja opiskeli Kongon tasavallassa lakia. Palattuaan Tšadiin hänet nimettiin oikeustieteen professoriksi N’Djamenassa sijaitsevaan Tšadin yliopistoon. Faki nimitettiin maansa pääministeriksi 24. kesäkuuta 2003, mutta hän erosi virastaan 4. helmikuuta 2005. Hänen seuraajakseen valittiin Pascal Yoadimnadji.
Fakista tuli Tšadin ulkoministeri vuonna 2008. Vuonna 2017 hänet valittiin Afrikan unionin komission puheenjohtajaksi.
Koibla Djimasta

Koibla Djimasta (31. joulukuuta 1949 – 30. tammikuuta 2007) oli tšadilainen poliitikko. Hänet nimitettiin maansa pääministeriksi 8. huhtikuuta 1995. Hän kuitenkin erosi virastaan 17. toukokuuta 1997.
Djimasta oli kotoisin Etelä-Tšadista. Hänen edeltäjänsä oli Delwa Kassiré Koumakoye ja seuraajansa Nassour Guelendouksia Ouaido.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9. | 35 | 29 | 41 | 105 |
Suomi on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Myös erillisinä järjestetyissä ensimmäisissä naisten EM-kilpailuissa vuonna 1938 oli mukana yksi suomalaisedustaja. Kolmissa ensimmäisissä kisoissa vuosina 1934–1946 Suomi oli kisojen menestyneimpiä maita mutta 1990-luvulta lähtien se on saavuttanut yksittäisissä kisoissa 1–3 mitalia, lukuun ottamatta vuoden 2018 mitalittomia ja vuoden 2022 neljän mitalin kisoja, ja sijoittunut mitalitilastossa yhdeksännen ja kuudennentoista sijan väliin sekä pohjanoteerauksina jaetulle 24. sijalle vuonna 2010, jaetulle 26. sijalle kotikisoissa vuonna 2012 ja jaetulle 27. sijalle 2016. EM-kilpailujen kaikkien aikojen mitalitilastossa maa on yhdeksäntenä kerättyään 105 mitalia, joista 35 on kultaisia. Ilman mitaleja Suomi on jäänyt vain Budapestissä 1966 ja Berliinissä 2018. EM-kilpailujen isäntämaana se on toiminut kolmesti: Helsinki oli kisakaupunkina vuosina 1971, 1994 ja 2012.
Yleisurheilun kaikkien aikojen ensimmäinen Euroopan-mestari oli Suomea edustanut korkeushyppääjä Kalevi Kotkas. Suomalaisurheilijoista Euroopan-mestaruuden on voittanut 26 mies- ja viisi naisurheilijaa. Maan ainoat kaksinkertaiset Euroopan-mestarit ovat 1930-luvulta kestävyysjuoksija Ilmari Salminen ja keihäänheittäjä Matti Järvinen, 1950-luvulta seiväshyppääjä Eeles Landström sekä vuoden 1971 kotikisoissa kaksi kultamitalia voittanut kestävyysjuoksija Juha Väätäinen.