stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaliforniankampela

| Kaliforniankampela |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kampelakalat Pleuronectiformes
Heimo::  Sukakampelat Paralichthyidae
Suku::  Paralichthys
Laji::  californicus
Kaksiosainen nimi
 Paralichthys californicus  (Ayres, 1859) 
Katso myös
   Kaliforniankampela Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaliforniankampela (Paralichthys californicus) on sukakampeloiden heimoon kuuluva Tyynenmeren kalalaji. William Orville Ayres kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1859. Kaliforniankampela on peräisin Quillayute-joesta, Washingtonista. Kaliforniankampelat painavat yleensä noin 3-23 kilogrammaa.
Elintavat

Kaliforniankampelat syövät pääasiassa pieniä kaloja sekä kalmareita. Lajin suurimmat herkut ovat sardellit. Lähes kaikki yksilöt syövät rannan läheisyydessä hiekkaan sulautuen.
John Marvin LeVoir

John Marvin LeVoir (s. 7. helmikuuta 1946 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Saint Paul and Minneapolisin arkkihippakuntaan John Robert Roach 30. toukokuuta 1981. Hänet nimitettiin New Ulmin hiippakunnan johtoon 14. heinäkuuta 2008, ja piispaksi vihkiminen seurasi 15. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Clayton Nienstedt, jota avustivat Frederick Francis Campbell ja Peter Forsyth Christensen.
Jyrki Tenni

Jyrki Tenni on suomalainen säestäjä, pianisti ja oppikirjailija, joka on erikoistunut vapaaseen säestykseen ja sen opettamisen kehittämiseen. Hän on kirjoittanut Ralph Abeleinin kanssa säestyksestä oppikirjan nimeltä Vapaan säestyksen käsikirja, joka pohjautuu v. 2004 ilmestyneeseen Vapaa säestys ja improvisointi -kirjaan. Kirja on alun perin ilmestynyt saksaksi vuonna 2013 nimellä Liedbegleitung und Klavierimprovisation. Lisäksi Tenni on tehnyt F-kustannukselle Pianohitit – Komppaa itse -sarjaa, jossa kappaleisiin on liitetty tyylinmukaiset säestysehdotukset.
Tenni on soittanut yhtyeissä (muun muassa Tuomisalonkiorkesteri, Juuso Salowaara Sextet, Makea Elämä, Sweet Life) ja teattereissa (esimerkiksi Pieni Suomi ja Kouvolan teatteri) sekä opettanut eri oppilaitoksissa.
Teokset

Vapaa säestys ja improvisointi (Otava 2004)
Vapaan säestyksen käsikirja (Helsingin Studiopalvelut 2016)
Pianohitit 1 – Komppaa itse! (F-kustannus 2011)
Pianohitit 2 – Komppaa itse (F-kustannus 2012)
Pianohitit – Poppia ja balladeja (F-kustannus, 2013)
Joulun klassikot ja hitit (F-kustannus, 2014)
Ekat Pianohitit  (F-kustannus, 2015)
Pianohitit: Lastenlauluja (F-kustannus, 2015)
Keyboard Accompaniment and Improvisation - A Handbook of Practical Piano Skills (Helbing Verlag, 2017)
Aiheesta muualla

Jyrki Tennin kotisivut
Kalifornianhevoskastanja

| Kalifornianhevoskastanja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Alakaari::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Alaheimo::  Hippocastanoideae
Suku::  Hevoskastanjat Aesculus
Laji::  californica
Kaksiosainen nimi
 Aesculus californica  (Spach) Nutt. 
Katso myös
   Kalifornianhevoskastanja Wikispeciesissä   Kalifornianhevoskastanja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalifornianhevoskastanjan hedelmiä ja siemeniä
Kalifornianhevoskastanja (Aesculus californica) on saippuamarjakasvien (Sapindaceae) heimoon, hevoskastanjoiden (Aesculus) sukuun kuuluva kasvilaji. Se voi kasvaa joko suureksi pensaaksi tai pieneksi puuksi. Luonnossa laji kasvaa pensasmaisena yleensä noin 4,5 metriä korkeaksi ja puumaisena noin 9 metriä korkeaksi. Lajia kasvatetaan myös koristekasvina.
Kalifornianhevoskastanjan runko on yleensä lyhyt ja rungon kuori on sileä ja hopeanharmaa. Laji on kausivihanta ja sen latvus levittäytyy yleensä laakeaksi. Talvisilmut ovat tahmeita. Lehtiasento on vastakkainen ja lehdet ovat sormilehdykkäisiä. Kussakin lehdessä on neljästä seitsemään lehdykkää, tavallisesti viisi. Lehdykät ovat enintään 15 cm pitkiä, tummanvihreitä, kiiltäväpintaisia ja hienosahalaitaisia. Kukinnot ovat 10–30 cm pitkiä terttuja ja niissä on lukuisia hauraita kukkia. Kukkien väri vaihtelee kermanvalkoisesta vaaleanpunertavaan ja kussakin kukassa on neljä tai viisi terälehteä. Hedelmät ovat piikittömiä, enintään 8 cm halkaisijaltaan olevia kotia, jotka halkeavat siementen kypsyessä. Kussakin hedelmässä on yksi tai kaksi tummanruskeaa, pähkinämäistä siementä, jotka ovat halkaisijaltaan enintään 2,5 cm.
Kalifornianhevoskastanja kasvaa luontaisena Kalifornian rannikon rinteillä ja laaksoissa sekä Tehachapin ja Sierra Nevadan vuoristoissa alle 1300 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan tavallisesti kuivilta rinteiltä, kanjoneista sekä vesiuomien varsilta.
Kasvatettuna kalifornianhevoskastanja kasvaa parhaiten keskikosteassa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Laji suosii välimerenilmastontyyppistä ilmastoa, jossa talvet ovat kosteita ja kesät kuivia. Kuumuuden ja kuivuuden myötä laji pudottaa lehtensä ja laji on tyypillisesti ison osan vuodesta lehdetön. Lehdet pysyvät kasvissa kuitenkin pidempään, mikäli maaperässä on kesällä riittävästi kosteutta.
Aiheesta muualla

Trees and Shrubs Online: Aesculus californica (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Aesculus californica (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Aesculus californica (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Aesculus californica (englanniksi)
John Maxwell

John Maxwell -nimisiä henkilöitä ovat:
John Maxwell (1871–1906), yhdysvaltalainen golfaaja
John Maxwell (1879–1940), brittiläinen elokuvatuottaja
John Maxwell (s. 1951), australialainen ampumaurheilija
John C. Maxwell (s. 1947), yhdysvaltalainen kirjailija, puhuja ja pastori.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”John Maxwell”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juhannusruusu

| Juhannusruusu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Ruusut Rosa
Laji::  spinosissima pimpinellaruusu
Lajike::  'Plena'
Synonyymit
 Rosa pimpinellifolia 'Plena' 
Katso myös
   Juhannusruusu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juhannusruusu (Rosa spinosissima 'Plena') on pimpinellaruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista Suomessa juhannuksen aikaan aukeavat, puolikerrannaiset, kermanvalkoiset kukat.
Juhannusruusua on viljelty Suomessa 1800-luvun alkupuolelta lähtien ja se kuuluu Suomen historiallisiin ruusuihin. Suomessa juhannusruusu on hyvin yleinen, ja sen kasvuvyöhyke yltää Lappiin saakka. Muualla maailmassa juhannusruusu on harvinainen. Juhannusruusun ruotsinkielisiä nimiä ovat fylld pimpinellros tai Finlands vita ros ja englanninkielinen nimi Finnish White Rose.
Alkuperä

Juhannusruusun alkuperää ei tunneta, mutta sen on arveltu kulkeutuneen Suomeen Venäjältä. Kerrannaisia kukkia lukuun ottamatta juhannusruusu muistuttaa luonnonvaraista pimpinellaruusua. Juhannusruususta on olemassa Suomessa useita eri kantoja, jotka poikkeavat hiukan toisistaan.
Luonnonvaraisen pimpinellaruusun päälevinneisyysalue on Länsi-, Keski- ja Etelä-Euroopassa, mutta pohjoisimmillaan sitä kasvaa Norjassa ja Islannissa saakka. Idässä sen levinneisyysalue ulottuu Länsi-Siperiaan ja etelässä Algeriaan ja Iraniin.
Luonnonvaraisten pimpinellaruusujen jalostus alkoi Skotlannissa noin vuonna 1790. Pimpinellaruusujen kutsuminen skotlantilaisiksi ruusuiksi (Scotch rose) juontaa juurensa tältä ajalta. Perthistä kotoisin ollut puutarhuri Robert Brown risteytti luonnonvaraisen pimpinellaruusun useiden tuon ajan viljeltyjen ruusujen kanssa. Viljellyt lajikkeet olivat pääosin pimpinellaruusulle läheisiä Rosa foetidan, Rosa hugoniksen, Rosa primulan ja Rosa sericean risteymiä, mutta joukossa oli myös syysdamaskonruusun lajikkeita. Pimpinellaruusuja jalostettiin myös Ranskassa ja Pietarissa Venäjällä, jossa tsaarin puutarhuri Karl-August Freundlich jalosti niistä useita kauniita kerrannaiskukkaisia lajikkeita.
Kuvaus

Juhannusruusu kasvaa 1,5–2 metriä korkeaksi versoiltaan ja oksiltaan pystyksi pensaaksi. Versot ovat tiheäpiikkiset. Vanhetessaan versot muuttuvat tummanruskeiksi. Lehdet ovat pienikokoiset, himmeän vihreät. Lehdyköitä niissä on 7–9 kpl. Kukinta alkaa juhannuksen tienoilla ja kestää pari viikkoa. Kukat ovat puolikerrannaisia, kermanvalkoisia, keskeltä kellertäviä, halkaisijaltaan 5–8 cm. Heteet ovat keltaisen ruskeat. Ruusu kukkii toisen vuoden versoilla. Kukinta on runsas erityisesti aurinkoisella paikalla. Vasta-auenneen kukan tuoksu on voimakas ja miellyttävä, makea ruusun tuoksu. Kiulukat ovat muodoltaan pallomaiset, halkaisijaltaan 1–1,5 cm, kypsinä himmeän mustia. Juhannusruusu kasvattaa runsaasti juurivesoja.
Juhannusruusu viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisalla kasvupaikalla, tuoreessa, runsasmultaisessa, vettä läpäisevässä maaperässä. Lajike menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–VII.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Rosa spinosissima ’Plena’ – pimpinellaruusu, juhannusruusu
Kansallinen rintama (Etelä-Afrikka)

| Kansallinen rintama> Front Nasionaal Front National |
| --- | --- |
Perustettu:  joulukuussa 2013
Johto:   Hannes Engelbrecht 
Ideologia:   etnonationalismi  arvokonservatismi 
Poliittinen kirjo:  oikeisto-äärioikeisto
Toimisto:  Pretoria
Parlamentti:  0
Nuorisojärjestö:  Front Nationaal Jeug / Front National Youth
Kotisivu:  frontnasionaal.net
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kansallinen rintama on eteläafrikkalainen oikeistopuolue, joka perustettiin 7. joulukuuta 2013. Puolue perustettiin Federale Vryheidspartyn seuraajaksi. Puolue tukee afrikaanereitten itsemäärämisoikeutta.
Hannes Engelbrecht on puolueen johtaja.
Kansallinen rintama

Kansallinen Rintama tarkoittaa seuraavia:
Suomen Kansan Sinivalkoiset, entinen Kansallinen Rintama, suomalainen puolue
Kansallinen Rintama, Isänmaallisen Oikeiston julkaisema lehti
Front national, suomeksi Kansallinen rintama, ranskalainen puolue
Kansallinen rintama,  afrikaansiksi  Front Nasionaal, eteläafrikkalainen puolue
National Front, suomeksi Kansallinen rintama, brittiläinen puolue
Kansallinen rintama, saksaksi Nationale Front, itäsaksalaisten puolueiden muodostama järjestö.
Kansallinen rintama, tšekiksi Národní fronta Čechů a Slováků, slovakiksi Národný front Čechov a Slovákov, tšekkoslovakialaisten puolueiden muodostama järjestö.
Kansallinen rintama, Afganistanin kommunistisen puolueen kattojärjestö
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kansallinen rintama”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juha Rautaheimo

Juha "Hermo" Rautaheimo (s. 1952) on suomalainen poliisi (rikosylikomisario) ja kirjailija.
Elämä > Varhaiset vaiheet ja ura poliisina

Rautaheimon isä oli rannikkotykistön aktiiviupseeri Suomenlinnassa. Rautaheimo suunnitteli aluksi sotilasuraa merivoimien palveluksessa, mutta luopui ajatuksesta sittemmin. Hän suoritti varusmiespalveluksen Kajaanissa ja reserviupseerikurssin Haminassa.
Rautaheimo aloitti poliisiuransa Helsingin poliisilaitoksella helmikuussa 1975 ja pääsi rikospoliisin silloisen väkivaltatoimiston tutkijaksi saman vuoden heinäkuussa. Alun perin hänen erikoistumisalueenaan oli palonsyyntutkinta, mutta sittemmin hän loi uran väkivalta- ja henkirikostutkinnan piirissä. Rautaheimo teki tuhopolttajia koskeneen tutkielmatyön. Henkirikostutkimuksia, joihin hän osallistui, kertyi vuosikymmenten varrella satoja. Vuonna 1989 Rautaheimosta tuli väkivaltarikosyksikössä tutkinnanjohtaja ja vuonna 2014 sen virkaa tekevä johtaja. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2015.
Rautaheimo toimi urallaan tutkinnanjohtajana muiden muassa sellaisissa tapauksissa kuin 8-vuotiaan Eerikan surma, Lahden taksimurha ja Turun sieppaus. 8-vuotiaan Eerikan surman Rautaheimo on nostanut esiin uraltaan erityisen raskaana tapauksena.
Poliisiuransa aikana Rautaheimo antoi myös opetusta Poliisiopistossa ja työskenteli Helsingin väkivaltarikostutkijat -yhdistyksen Murharyhmä-lehden päätoimittajana (1997–2014).
Elämä > Kirjallinen ura

Vuonna 2019 kirjankustantamo Siltalan kautta julkaistiin Rautaheimon omaelämäkerrallinen teos Hermo – Murharyhmän mies. Teoksessa Rautaheimo kuvaa työvuosiensa mieleenpainuvimpiin rikostapauksiin liittyneitä selvittelytöitä ja tutkintatapoja. Teos oli Elisa Kirjan Vuoden kotimainen tietokirja/elämäkerta 2020 -ehdokas.
Syksyllä 2021 ilmestyi rikosromaani Vainajat eivät vaikene, jonka Rautaheimo oli laatinut yhdessä Hermo – Murharyhmän mies -kirjan kustannustoimittajana toimineen Sari Rainion kanssa. Kirja aloitti heidän Mortui non silent -dekkarisarjansa. Nimimerkkiä R & R käyttävien kirjailijoiden toinen yhteisteos oli Vaeltavat vainajat.
Elämä > Yksityiselämä

Rautaheimolla on vaimo, kolme lasta ja kolme lastenlasta (2021).
Rautaheimo asuu Kalevassa, Keravalla. Hän on harrastanut veneilyä ja laulamista Keravan mieslaulajissa.
Teokset

Hermo – Murharyhmän mies (Siltala, 2019)
Vainajat eivät vaikene (Sari Rainion kanssa; Siltala, 2021)
Vaeltavat vainajat (Sari Rainion kanssa; Siltala, 2022)
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1910

| SM-kilpailun kausi 1910 |
| --- | --- |
Ajankohta:  15.syyskuuta 1910- 9.lokakuuta 1910
Mestari:  Åbo IFK
Toinen sija:  Viipurin Reipas
  ← 1909 :  1911 → 
Jalkapallon SM-kilpailu 1910, oli järjestyksessään kolmas Suomen mestaruuskilpailu. Kilpailuun osallistui kaikkiaan kuusi joukkuetta. Suomen-mestaruuden voitti Åbo IFK, joka osallistui ensimmäistä kertaa SM-kilpailuihin.
Alkuerät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 18.9. | HIFK | 1–2 (0-0) | HJK |
Polyteknikkojen Urheiluseuran oli tarkoitus 15.9. kohdata Kronohagens IF, mutta PUS ja Sportklubben Unitas peruivat osanottonsa SM-kilpailuun ennen sen alkamista. Unitaksen oli tarkoitus kohdata 19.9. jompikumpi em. otteluiden voittajista.
Puolivälierä

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 23.9. | HJK | 4–3 (4-2) | Kronohagens IF |
Välierä

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 25.9. | Viipurin Reipas | 6–2 (3-0) | Viipurin Ponteva |
| 25.9. | HJK | 1–3 (0-0) | Åbo IFK |
Loppuottelu

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Kenttä | Yleisömäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9.10. | Åbo IFK | 4–2 (2-2) | Viipurin Reipas | Eläintarhan kenttä, Helsinki | 800 |
Suomen mestarit

Maalivahti: Kosti Nieminen, Puolustajat: Fjalar Bergroth, David Henning, Tukimiehet: Sigfrid Österlund, Knut Dammert, Karl Streckert, Hyökkääjät: Levi Koskinen, Sten von Troil, Bruno Österlund, Harry Silander, Magnus Sjöholm. Knut Österlund ei pelannut loppuottelussa. K. von Troil mainitaan lehtijutussa.
Aiheesta muualla

Suomen pääsarjatason sarjataulukot RSSSF:n sivuilla
Jälkisuiset

| Jälkisuiset |
| --- | --- |
 Punameritähti (Asterias rubens)
 Kambrikausi - Nykyaika (Holoseeni) 540–0  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Alakunta::  Eumetazoa
Yläpääjakso::  Jälkisuiset Deuterostomia  Grobben, 1908
Alaryhmät
 Selkäjänteiset Chordata  Esiselkäjänteiset Hemichordata  Piikkinahkaiset Echinodermata  †Saccorhytida 
Katso myös
   Jälkisuiset Wikispeciesissä   Jälkisuiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jälkisuiset eli deuterostomit (Deuterostomia) on eläinkuntaan kuuluva yläjakso. Jälkisuiset on alkusuisten eli protostomien sisarryhmä kaksikylkissymmetristen eläinten (Bilateria) joukossa.
Jälkisuisten ja alkusuisten perimmäinen erottelu perustuu alkionkehitykseen. Molemmissa ryhmissä hedelmöittynyt munasolu ensin kehittyy ontoksi solupalloksi, blastulaksi. Alkusuisilla ensimmäinen tähän palloon muodostuva ruumiinaukko (blastopori) kehittyy eläimen suuksi. Jälkisuisilla siitä tulee peräaukko, ja suu muodostuu sekundäärisesti alkusuolen muodostamasta toisesta aukosta.
Jälkisuisiin kuuluu kolme nykyisin elävää pääjaksoa:
Selkäjänteiset (Chordata) (mm. selkärankaiset, suikulaiset, vaippaeläimet)
Piikkinahkaiset (Echinodermata) (meritähdet, merisiilit, merimakkarat ym.)
Esiselkäjänteiset (Hemichordata) (terhomadot, mahdollisesti (fossiiliset) graptoliitit)
Valtaosa eläinkunnan pääjaksoista on alkusuisia.
Aiheesta muualla

ITIS: Deuterostomia (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Deuterostomia, deuterostomes (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Deuterostomia, taxonomy (englanniksi)
Alkusuisten ja jälkisuisten eroja[vanhentunut linkki] selventävä kuva
Jalkapallon seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut 2017

Vuoden 2017 seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa 6. – 16. joulukuuta 2017 välisenä aikana ja ne olivat järjestykseltään 14. Turnaukseen osallistui jokaisen kuuden maanosaliiton mestarijoukkue sekä isäntämaan kansallisen sarjan voittaja eli yhteensä seitsemän joukkuetta.
Real Madrid osallistui turnaukseen hallitsevana mestarina. Madridilaisseura varmisti paikkansa turnauksessa voittamalla kauden 2016–2017 Mestarien liigan ja tulee olemaan näin ensimmäinen joukkue kilpailun historiassa, joka pääsee puolustamaan mestaruuttaan.
Järjestelyt

Hakuprosessi turnausten järjestämiselle, voittaja isännöi turnausta kaksi vuotta peräkkäin, kausille 2015–2016 ja 2017–2018 alkoi helmikuussa 2014. Turnauksen järjestämisestä kiinnostuneiden maiden hakuanomukset tuli olla jätettyinä 30. maaliskuuta 2014 mennessä ja täydellisen selvityksen dokumentteineen tuli olla toimitettuina viimeistään 25. elokuuta 2014. FIFAn johtokomitean oli tarkoitus valita isäntämaat Marokossa järjestetyssä kokouksessa joulukuussa 2014. Päätöksenteko siirtyi kuitenkin vuodelle 2015.
Seuraavat maat olivat kiinnostuneita turnauksen isännöimisestä:
Brasilia
Intia
Japani
Yhdistyneet arabiemiraatit
Yhdistyneet arabiemiirikunnat vahvistettiin isännöimään vuosien 2017 ja 2018 turnauksia 21. toukokuuta 2015.
Osallistujat

| Joukkue> Liittyvät mukaan välierissä | Maanosaliitto> Liittyvät mukaan välierissä | Turnaus> Liittyvät mukaan välierissä | Osallistumiskerta> Liittyvät mukaan välierissä |
| --- | --- | --- | --- |
|  Grêmio | CONMEBOL | Copa Libertadoresin voittaja kaudelta 2017 | Ensimmäinen |
|  Real Madrid | UEFA | Mestarien liigan voittaja kaudelta 2016–2017 | Neljäs (Edelliset: 2000, 2014, 2016) |
Liittyvät mukaan puolivälierissä
|  Urawa Red Diamonds | AFC | AFC:n Mestarien liigan voittaja kaudelta 2017 | Toinen (Edelliset: 2007) |
|  Wydad Casablanca | CAF | CAF:n Mestarien liigan voittaja kaudelta 2017 | Ensimmäinen |
|  Pachuca | CONCACAF | CONCACAF:n Mestarien liigan voittaja 2016–2017 | Neljäs (Edelliset: 2007, 2008, 2010) |
Pelaavat karsintaottelun
|  Auckland City | OFC | OFC:n Mestarien liigan voittaja 2017 | Yhdeksäs (Edelliset: 2006, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016) |
|  Al Jazira | AFC (Isäntä) | UAE Arabian Gulf Leaguen voittaja kaudelta 2016–2017 | Ensimmäinen |
Pelipaikat

Kilpailussa käytetyt kaksi stadionia sijaitsevat Abu Dhabissa ja Al-Ainissa.
| Abu Dhabi | Al-Ain |
| --- | --- |
Zayed Sports City Stadium: Hazza Bin Zayed Stadium
Kapasiteetti: 43 000: Kapasiteetti: 22 717
Tuomarit

Lopullinen kuuden tuomarin sekä heidän avustavien tuomariensa lista julkaistiin 7. marraskuuta 2017. Tuomareita on mukana kaikista kuudesta maanosaliitosta.
Ottelut

Jos ottelu päättyy tasatulokseen normaalin peliajan jälkeen:
Pudotuspeleissä normaalin peliajan jälkeen pelataan jatkoaika. Mikäli ratkaisua ei ole syntynyt vielä jatkoajan jälkeenkään, seuraa rangaistuspotkukilpailu, jossa voittaja selvitetään.
Viidennen sekä kolmannen sijoituksien otteluissa jatkoaikaa ei pelata, vaan otteluissa siirrytään normaalin peliajan jälkeen suoraan rangaistuspotkukilpailuun.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jalkapallon seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut
Brasilia 2000
Japani 2005
Japani 2006
Japani 2007
Japani 2008
Arabiemiirikunnat 2009
Arabiemiirikunnat 2010
Japani 2011
Japani 2012
Marokko 2013
Marokko 2014
Japani 2015
Japani 2016
Arabiemiirikunnat 2017
Arabiemiirikunnat 2018
Joanne Whalley

| Joanne Whalley> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. elokuuta 1964 (ikä 60) Salford, Manchester, Iso-Britannia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Val Kilmer (1988–1996)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Joanne Whalley-Kilmer
Aktiivisena:  1975–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Joanne Whalley (s. 25. elokuuta 1964 Salford, Manchester, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista Pimeyden ytimessä, Laulava salapoliisi ja Emmerdale.
Yksityiselämä

Whalley oli naimisissa näyttelijä Val Kilmerin kanssa vuosina 1988–1996. Pari tapasi fantasiaseikkailuelokuva Willow’n kuvauksissa. Heillä on kaksi lasta, vuonna 1991 syntynyt tytär, Mercedes Kilmer ja vuonna 1995 syntynyt poika, Jack Kilmer.
Kai Setälä

Kai Setälä
Kai Martin Edvard Setälä (13. syyskuuta 1913 Pori – 12. toukokuuta 2005) oli lääkäri ja Helsingin yliopiston patologisen anatomian professori.
Elämä

Setälän vanhemmat olivat apteekkari Emil Eino Fredrik Setälä ja Helmi Emilia Snellman ja puoliso vuodesta 1942 Inger Maria Torsdotter Ekman. Setälä tuli ylioppilaaksi Nurmeksen yhteiskoulusta 1933 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1941, jolloin hän myös väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Röntgentutkimuksen ja -hoidon erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1946 ja syöpätautien sädehoidon erikoispätevyyden 1949. Setälä oli Helsingin yliopiston radioterapian dosentti vuodesta 1948 vuoteen 1953, jolloin hänestä tuli professori. Sitä ennen hän oli toiminut sekä yliopiston että useiden eri sairaaloiden palveluksessa. Setälällä oli lukuisia koti- ja ulkomaisia luottamustehtäviä, hän oli muun muassa Syöpäsäätiön perustajajäsen ja varapuheenjohtaja 1940-luvun lopussa.
1960-luvulla Setälä toi markkinoille Antiscal-nimisen valmisteen kaljuuntumisen hoitoon.
Setälä oli presidentti Alexander Stubbin isoisä. Stubbin äiti oli Setälän tytär Christel Riitta Marianne (1943–2008).
Aiheesta muualla

Kai Setälän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa