Valkoiset ruusut
Juoni

Valkoisen ruusut sisältää useita elliptisiä siirtymiä, joten se kattaa ajallisesti varsin pitkän jakson 1900-luvun alkupuolelta. Juonen ytimenä on tarinan miespäähenkilön Arvon tietämättömyys keskushenkilö Aulin motiiveista. Tarina kerrotaan Aulin näkökulmasta.
Tapahtumat alkavat Helsingissä 1900-luvun taitteessa. Kirjailija Arvo Helavalta on saanut kymmenen vuoden ajan joka syntymäpäivänään valkoisia ruusuja salaperäiseltä ihailijalta. Kun koittaa hänen 50-vuotispäivänsä ruusuja ei tule. Sen sijaan hänen palvelijansa Severi ojentaa hänelle päiväkirjan, jonka omistuskirjoituksena on ”Sinulle, joka et koskaan tuntenut minua”. Siinä salaperäinen ihailija kertoo Arvolle tarinansa haudan takaa.
Elokuva palaa ajassa vuosia taaksepäin. Nuori ja lumoavasilmäinen Auli Ranta ihailee suunnattomasti kirjailija Helavaltaa. Hän ahmii Helavallan siirappisia rakkausromaaneja salaa äidiltään. Koulussa Aulin luokkatoverit naureskelevat hänen lemmenkipeydelleen. Vain Ilona Enne asettuu puolustamaan Aulia muita vastaan. Auli asuu leskiäitinsä Alman kanssa Eirassa Siimeskatu 7:ssä pienen jugendkerrostalon alakerrassa. Eräänä päivänä Helavalta muuttaa saman talon yläkertaan. Auli alkaa vakoilla hänen elämäänsä, jopa kurkkii postiluukusta, kun Helavalta pitää juhlat kotonaan. Tytölle käy selväksi, että kirjailijan elämään kuuluu alati uudistuva naisvalikoima. Auli ja Helavalta kohtaavat toisensa usein talon porraskäytävässä, mutta muuten heidän elämänsä poikkeavat toisistaan täysin. Auli joutuu pian muuttamaan äitinsä mukana Koskelan kartanoon, sillä Alma avioituu Antti Koskelan kanssa. Ensi alkuun tyttö vastustaa muuttoa kaupungista, mutta suostuu lopulta. Aulin elämänvaihetta Koskelassa ei kuvata, vaan hypätään ajassa eteenpäin.
Auli on nyt nuori nainen. Hän on palannut Helsinkiin ja käy Eirassa vanhan kotitalonsa kulmilla. Hänen ystävättärensä Ilona asuu talonmiesisänsä kanssa edelleen Siimeskatu 7:ssä, jossa myös Helavalta asuu. Aulilla on työpaikka kukkakaupassa, ja tuo lähettinä kerran kukkia Helavallalle. Kirjailija ei kuitenkaan muista Aulia. Hän kutsuu Aulin ravintolaan iltaa viettämään. Ravintolan orkesterin soittama sävelmä tuo Aulille muistoja mieleen, ja hän kysyy Arvolta, muistaako tämä sävelmän. Miehelle sävelmä ei merkitse mitään, mutta taitavana naistenmiehenä hän tajuaa teeskennellä muistavansa. Näin hän saa avattua tien kohti lemmenyötä Aulin kanssa. Yön sylissä Auli tarinoi syvällisiä mietteitään rakkaudesta. Arvolle Auli on kuitenkin vain yksi uusi valloitus. Arvo kutsuu Aulia viettämään kanssaan ihanan lemmenloman piilopirttiinsä Saksaan. Kaikki vaikuttaa olevan täydellistä, kuin kauniista alppisadusta. Auli huomaa pian, että piilopirtissä on vieraillut Arvon naisystäviä aiemminkin, mutta kirjailija vakuuttaa, että nuo entiset eivät merkitsee enää mitään. Pilvilinna kuitenkin haihtuu Helavallan kiireisiin. Loma pitää keskeyttää, ja Suomessa Arvo unohtaa Aulin, onhan hänellä naisia joka sormelle, kuten unelmissaan viihtyvä Aulikin saa huomata. Auli ei kuitenkaan unohda Arvoa, varsinkaan kun on raskaana. Hän pyytää Arvoa kirjoittamaan hänelle postilokeroon 275. Vuodenajat vaihtuvat, mutta kirjeitä ei kuulu. Eirassa Auli tapaa vanhan ystävänsä Ilonan, joka tekee kuolemaa. Hän ei ole halunnut synnyttää aviotonta lasta, ja nyt hän menehtyy abortin jälkiseurauksiin.
Siirrytään jälleen muutama vuosi eteenpäin. Auli on synnyttänyt pojan, jonka isä Arvo on. Auli ei kuitenkaan ole kertonut Arvolle pojasta. Auli poikineen viettää yläluokkaista elämää. Vuosien ajan hän on lähettänyt Arvolle valkoisia ruusuja tämän syntymäpäivänä, mutta nimettömästi. Takaumana näytetään, kuinka Arvo kohtaa poikansa Talvipuutarhassa, mutta ei huomaa yhdennäköisyyttä. Muuan Mauno Kallio on ihastunut Auliin, mutta Auli kieltäytyy Maunon kosinnasta. Eräissä seurapiirijuhlissa Auli ja Arvo tapaavat, eikä kirjailija tälläkään kertaa tunne Aulia. Intohimoinen yö päättyy katkeraan totuuteen: Arvo luulee Aulia maksulliseksi naiseksi. Hän pyytää Aulilta: ”Älä unohda minua”, johon katkeroitunut Auli vastaa ivallisesti ”Minä?!...En koskaan!”. Edes maksettu yö ei kuitenkaan loukkaa Aulia niin paljon, että hänen rakkautensa Arvoon kuihtuisi. Lähtönsä yhteydessä Auli kohtaa Severin, joka tunnistaa naisen. Auli kuitenkin pyytää Severiä vaikenemaan.
Tarinan lopulla on jälleen siirrytty ajassa eteenpäin. Auli asuu laitakaupungilla ja elättää itsensä ja poikansa ruumiillisella työllä. Mutta lapsi on vakavasti sairas ja kuolee. Palataan elokuvan alkuhetkeen, Arvon 50-vuotispäiviin. Kirjailija on lukenut Aulin kirjeen ja tajuaa vasta nyt kaiken. Hän saa tietää lapsestaan ja tämän kohtalosta. Severi on ollut koko ajan tilanteen tasalla, ja nyt hän auttaa herraansa avaamaan silmänsä. Arvo peruu syntymäpäivään liittyvät tapaamiset ja pyytää Severiä tilaamaan kimpun valkoisia ruusuja. Loppukuvassa näytetään valkoisten ruusujen maljakko tyhjänä.