Kai Takin lentoasema
Historia > Nousu kansainväliseksi solmukohdaksi

Sodan jälkeen vuonna 1945 lentoliikenteestä sotilaiden, rahdin ja luvan saaneiden matkustajien kuljettamiseksi vastasi aluksi kuninkaalliset ilmavoimat, joka lensi Kai Takista Intiaan, Kiinaan, Singaporeen, Australiaan ja Tokioon Sunderland-lentoveneillä ja Dakota-kuljetuskoneilla. Kai Tak jaettiin sotaa edeltäneen ajan tapaan niin, että lentoaseman itäpuoli oli sotilasilmailun ja länsipuoli kaupallisen lentoliikenteen käytössä. Koska japanilaiset olivat purkaneet kaikki länsipuolen rakennukset kentän laajennustöiden tieltä, Kai Takin siviilipuolen hallinto sekä tulli- ja maahanmuuttoviranomaiset sijoitettiin aluksi väliaikaisiin telttoihin. Ilmavoimat tuki alkuun siviililiikennettä tarjomalla välineistöä ja majoitustiloja. Ensimmäiset kaupalliset lennot Kai Takiin saatiinkin käyntiin jo syyskuun 1945 aikana, kun China National Aviation Corporation aloitti liikenteen Hongkongista Chungkingiin ja Kweiliniin. Moni ennen sotaa siviili-ilmailun johtotehtävien parissa työskennellyt palasi sodan jälkeen kehittämään ja johtamaan Kai Takin lentoasemaa, heidän joukossaan Hongkongin lentoliikenteen päälliköksi vuonna 1946 nimitetty A. J. R. Moss, lentoliikenteen apulaispäällikkö Max Oxford ja lentoaseman apulaisjohtaja O. F. Hamilton. Kai Takin lentoasema siirtyi 1. toukokuuta 1946 ilmavoimilta samana päivänä perustetun Hongkongin siviili-ilmailuviraston (Civil Aviation Department) hallintaan. Lentoaseman aukioloa jouduttiin vaihdoksen yhteydessä väliaikaisesti rajoittamaan, sillä sotilaiden vetäydyttyä alueelta ei sinne jäänyt riittävästi koulutettua siviilihenkilöstöä.
Kai Tak oli käynyt uusille sodan aikana kehitetyille konetyypeille pieneksi, ja sitä suunniteltiin korvattavaksi Uusille territorioille sijoitetulla uudella lentoasemalla. Valmistelutyöt 1 800 metriä pitkän kiitotien rakentamiseksi aloitettiin Ping Shanissa loppuvuodesta 1945, mutta työt päättyivät huhtikuussa 1946, kun paikalla vieraillut Yhdistyneen kuningaskunnan kansallisen lentoyhtiön, BOAC:n, valtuuskunta totesi paikan sopimattomaksi. Kaavaillun kiitotien lähestymisreitti etelästä oli liian kapea, kun taas pohjoinen lähestymisreitti olisi vienyt lentokoneet poliittisesti epävakaan Manner-Kiinan ilmatilaan. Lisäksi paikka oli kaukana keskustasta eikä sinne ollut sieltä liikenneyhteyksiä. Seuraavana vuonna Britannian siviili-ilmailuministeriö tarkasteli mahdollista paikkaa Deep Bayssä kohtalaisen lähellä Ping Shania, mutta ongelmaksi nousi jälleen etäisyys keskustasta ja sen lisäksi liian suuret rakentamiskustannukset. Muutamaa muutakin paikkaa harkittiin, mutta lopulta todettiin Kai Takin olevan edelleen paras vaihtoehto lentoaseman paikaksi. Sen kehittäminen oli uutta lentoasemaa harkittaessa jäänyt jälkeen nopeasti kasvaneista matkustajamääristä. Niinpä sinne päätettiin pystyttää muun muassa lennonjohtotorni, toimistotiloja, tilat lentosää- ja yhteyspalveluille, lentokonehalli ja väliaikaiset teltat korvannut terminaali, joka avattiin 10. kesäkuuta 1947. Se sijaitsi lentoveneiden käyttämän laiturin vieressä, ja siellä oli maahanmuutto-, tulli- ja lääkintäviranomaisten tilojen lisäksi lentoyhtiöiden toimistoja, ruokasali, odotushuone ja käymälöitä.
Uusi terminaali kävi lähes heti pieneksi matkustajamäärien kasvaessa, ja se oli ajoittain äärimmäisen ruuhkainen. Kai Takista tuli vuoteen 1949 mennessä Aasian vilkkain lentoasema. Sen vuosittainen matkustajamäärä oli kolmessa vuodessa noussut 25 000:sta 320 000:een. Sieltä liikennöi 16 lentoyhtiötä, jotka lensivät vilkkaimpina päivinä 250 lentoa. Myös rahdin ja postin määrä kasvoi vastaavaa vauhtia. Victoria Peakille asennettiin lentoliikenteen käyttöön suunnistuslaitteita, mahdollisia yöaikaan tapahtuvia hätälaskuja varten lentoasemalle asennettiin kiitotievalot ja lentoaseman käyttömaksuja nostettiin ensimmäisen kerran sitten vuoden 1937. Liikenteen kasvu kuitenkin päättyi äkisti lokakuussa 1949, kun kommunistijoukot valtasivat Kantonin ja Kunmingin ja lennot Hongkongin ja Manner-Kiinan välillä keskeytettiin. Kai Takiin saapuneista matkustajista 75 prosenttia oli sitä ennen jatkanut matkaansa Manner-Kiinaan, ja vuonna 1950 matkustajia olikin enää 75 000. Vaikka matkustajamäärät pian lähtivät taas nousuun lentoliikenteen kysynnän kasvaessa, vuoden 1949 matkustajamäärä ylitettiin seuraavan kerran vasta vuonna 1960. Vähentyneistä matkustajamääristä huolimatta terminaali kaipasi edelleen laajennusta. Ensimmäinen laajennusosa avattiin vuonna 1951, ja sen jälkeen terminaalia laajennettiin säännöllisesti matkustajamäärien kasvaessa. Vuonna 1955 terminaaliin avattiin ensimmäiset kaksi kauppaa. Seuraavana vuonna Kai Takiin rakennettiin erillinen VIP-rakennus tarjoamaan turvallisuutta ja mukavuutta arvovaltaisille matkustajille. Sen ensimmäinen käyttäjä marraskuussa 1956 oli Etiopian keisari Haile Selassie.