stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Campus Martialis

| Campus Martialis |
| --- | --- |
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Rooma, Latium
Historia
Tyyppi:  alue
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Kaupunki:  Rooma
Campus Martialis oli avoin alue Caelius-kukkulalla antiikin Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi todennäköisesti juuri Serviuksen muurin ulkopuolella.
Campus Martialiksella vietettiin Equirria-juhlaa silloin, kun Campus Martius oli Tiberin tulvavesien alla. Paikan nimi saattoi säilyä keskiajalla olemassa olleen San Gregorio in Martio -kirkon nimessä.
Campus Martialis saattoi olla sama kuin Campus Caelemontanus, joka tunnetaan yhdestä piirtokirjoituksesta. Joskus Campus Martialis on yritetty yhdistää Catulluksen mainitsemaan Campus minoriin ja sijoitettu Porta Capenan ulkopuolelle, mutta tämä on virheellinen tulkinta.
Prata Flaminia

| Prata Flaminia |
| --- | --- |
Koordinaatit:  41°53′34″N, 12°28′39″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Rooma, Latium
Historia
Tyyppi:  alue
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Kaupunki:  Rooma
Prata Flaminia oli alue antiikin Rooman kaupungissa Italiassa. Liviuksen mukaan se oli aiempi nimi alueelle, joka sijaitsi välittömästi Capitolium-kukkulan länsipuolella ja jota myöhemmin kutsuttiin siellä sijainneen Circus Flaminiuksen mukaan. Ennen kuin julkiset rakennukset levisivät pohjoiseen varsinaiselle Campus Martiukselle, tämä alue oli jo tiheästi rakennettu. Prata Flaminia vastasi ilmeisesti Campus Flaminiusta, mutta nimen alkuperä on kiistanalainen, vaikka se todennäköisesti liittyy Flaminiusten sukuun.
Bill Watterson

| Bill Watterson |
| --- | --- |
 Wattersonin omakuva albumista Lassi ja Leevi (1988).
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1958 (ikä 66) Washington
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  sarjakuvataiteilija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Aikakausi:  1985–1995
Tyylilajit:  strippisarjakuva
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 vuoden sarjakuvapiirtäjä (Reuben-palkinto) 1986 ja 1988 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
William Boyd ”Bill” Watterson II (s. 5. heinäkuuta 1958 Washington) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan Lassi ja Leevi -sarjakuvan (1985–1995) piirtäjänä ja käsikirjoittajana.
Watterson aloitti uransa poliittisena pilapiirtäjänä 1970-luvun lopulla. Hän yritti pitkään myydä myös sarjakuviaan syndikaattien kautta lehtiin, kunnes onnistui saamaan julkaisusopimuksen Lassi ja Leevi -sarjakuvalleen vuonna 1985. Strippisarjasta tuli nopeasti hyvin suosittu ja arvostettu, ja se toi Wattersonille useita sarjakuva-alan palkintoja. Watterson lopetti sarjakuvansa vuoden 1995 lopussa, jolloin sitä julkaistiin yli 2 400 lehdessä.
Lopetettuaan Lassin ja Leevin Watterson on kartellut julkisuutta eikä ole julkaissut uutta materiaalia kuin satunnaisesti. Watterson on vastustanut sarjakuvahahmojen hyödyntämistä oheistuotteiden markkinoinnissa ja arvostellut sanomalehtisarjakuvien syndikaatteja taloudellisesta hyödyntavoittelusta taiteellisen näkökulman kustannuksella.
Elämä > Lapsuus

William Boyd Watterson syntyi Washingtonissa 5. heinäkuuta 1958. Hänen isänsä James oli patenttiasianajaja. Vuonna 1960 perheeseen syntyi pikkuveli Thomas. Perhe asui Alexandriassa Virginiassa, mutta Billin ollessa kuusivuotias he muuttivat takaisin juurilleen Ohioon Chagrin Fallsiin Clevelandin lähistölle yksikerroksiseen omakotitaloon, jossa Billin vanhemmat yhä asuvat.
Vanhempiensa mukaan Bill oli rauhallinen lapsi ja luonteeltaan täysin erilainen kuin sarjakuvan riehakas Lassi. Heitä yhdisti kuitenkin kiinnostus lumikelkkailuun, jota perheen takapihan kukkulalla sai talvisin harrastaa. Ystäviensä mukaan Bill oli lapsena hyvin suosittu, sillä hän osasi piirtää.
Bill sai ensikosketuksensa sarjakuviin isänsä Tenavat-kokoelman kautta ja osti itsekin Tenavia opetellakseen niiden avulla piirtämistä. Neljännellä luokalla Bill kirjoitti ihailijakirjeen Tenavien piirtäjälle Charles M. Schulzille ja sai tältä vastauksen. Innostuneena Bill kirjoitti Schulzille uuden kirjeen ja sai yllätyksekseen saman vakiovastauskirjeen. Vähän myöhemmin Bill löysi Walt Kellyn Pogo-sarjakuvan, josta tuli hänen toinen suosikkinsa.
Watterson päätti jo kouluikäisenä ryhtyä sarjakuvapiirtäjäksi ja alkoikin käyttää paljon aikaa piirtämisen opetteluun. Vanhemmat ostivat hänelle piirustuspöydän, ja äiti antoi Billille palautetta tämän tuotoksista. Nuoren Billin sarjakuvat käsittelivät hänelle läheisiä asioita kuten Batmania, pikkuveljeä ja opettajia. Eräässä hänen varhaisessa supersankarisarjakuvassaan esiintyy ”Avaruusmies Rolf”, joka oli eräänlainen Lassi ja Leevi -sarjakuvan Avaruusmies Spiffin esikuva.
Elämä > Kouluaika ja perhe

Wattersonin koulukaverien mukaan Bill oli seurallinen mutta melko varautunut eikä pitänyt huomiosta. Hän kuului Moosers-nimiseen kaveripiiriin, jolle Watterson myöhemmin omisti yhden Lassi ja Leevi -kirjoistaan. Opettajiensa mukaan Bill oli hiljainen, mukava ja hiukan ujo, ja hän sai koulussa hyviä arvosanoja. Hän teki piirroksia paikalliseen sanomalehteen ja lukionsa lehteen, mukaan lukien piirroksen koulunsa maskottitiikeristä. Lukion viimeisenä vuotenaan Bill teki piirroksia koulun vuosikirjaan, jossa hänet nimettiin vuosikurssin taiteellisimmaksi oppilaaksi. Hän esiintyi myös koulun näytelmäkerhon näytelmissä.
Lukion jälkeen Watterson suoritti Kenyon Collegessa valtio-opin tutkinnon, jonka hän arveli hyödyttävän häntä pilapiirtäjän urallaan. Hän piirsi opiskeluaikoinaan pilapiirroksia lehtiin sekä sarjakuvaa nimeltä Mewkis and Fester. Siinä seikkali kaksi huonetoveria, jotka muistuttivat luonteiltaan ja tavoiltaan jo hiukan Lassia ja Leeviä. Koulun taideopettaja muistaa Wattersonin itsepäisenä oppilaana, joka halusi aluksi piirtää vain pilakuvia. Hänestä tuli kuitenkin opintojen myötä myös taitava perinteinen piirtäjä.
Vuonna 1978 Wattersonia haastateltiin Sun Heraldiin, jolle hän teki pilapiirroksia. Haastattelussa Watterson kuvaili työntekoaan ja sanoi: ”Ideoiden löytäminen on tuskallista, mutta piirtäminen hauskaa.” Viimeisenä vuonnaan collegessa Watterson maalasi suurella vaivalla Michelangelon Aatamin luomisen huoneensa kattoon. Hän joutui kuitenkin maalaamaan sen peittoon lukuvuoden lopussa.
Lukiosta valmistumisensa aikoihin Watterson seurusteli koulun apulaisrehtorin tyttären Melissa Richmondin kanssa. He menivät naimisiin 8. lokakuuta 1983. Wattersonin uran loppumisen jälkeen he adoptoivat tyttären nimeltä Violet.
Elämä > Ura > Pilapiirtäjänä

Watterson solmi collegen jälkeen määräaikaisen työsuhteen The Cincinnati Post -lehden poliittisena pilapiirtäjänä. Kokematon Watterson ei kuitenkaan tuntenut Cincinnatin paikallispolitiikkaa eikä miellyttämisen halustaan huolimatta sopeutunut suuren lehden rajoituksiin, joten epäonnista ja lannistavaa työsuhdetta ei jatkettu. Kokemuksen jälkeen Watterson ymmärsi, että hänestä ei ollut poliittiseksi pilapiirtäjäksi. Vuoden 1980 heinäkuun 17. päivänä julkaistu piirros oli sikäli huomionarvoinen, että siinä esiintyi ensimmäisen kerran Lassin näköinen, piikkitukkainen pikkupoika.
The Cincinnati Postin työsuhdetta seuranneiden viiden vuoden aikana Watterson työskenteli sekalaisissa graafisissa töissä sekä teki piirroksia, kansikuvia ja juttuja muun muassa Mark Twain Journal -lehteen ja pilapiirtämisen historiasta kertovaan The Puck Papers -lehteen (sittemmin nimeltään Target).
Elämä > Ura > Menestystä hakevana sarjakuvapiirtäjänä

Watterson teki vapaa-ajallaan myös sarjakuvia ja yritti saada niitä myydyksi syndikaateille ja sitä kautta lehtiin. Hänen ensimmäinen sarjakuvansa oli avaruusseikkailuparodia, jossa seikkailivat Avaruusmies Spiff ja hänen hömelö avustajansa Fargle. Päähahmo perustui Wattersonin kouluaikoina luomaan Avaruusmies Rolfiin. Vaikka sillä olikin sama nimi kuin myöhemmin Lassissa ja Leevissä seikkailleella hahmolla, se oli sikareita polttelevana kääpiönä varsin erilainen. Kaikki syndikaatit torjuivat sarjakuvan, eikä niitä ole koskaan julkaistu. Toinen Wattersonin sarjakuva kertoi nuoresta toimittajasta ja kolmas murmelista ja sammakosta, jotka asuivat metsässä. Myöskään nämä yritykset eivät kiinnostaneet, ja Wattersonia itseäänkin ne ovat myöhemmin vain nolottaneet. Hän teki myös Critters-nimistä sarjakuvaa hyönteisistä, sekä nuorukaisesta ensimmäisessä työssään ja omassa asunnossaan. Watterson on julkaissut Crittersistä yhden ruudun myöhemmissä kokoelmissaan.
Toistuva torjutuksi tuleminen masensi Wattersonin. Jälkeenpäin hän on ollut kiitollinen siitä, että hänen ei annettu jatkaa puutteellisia yritelmiään. Watterson on sanonut näkevänsä varhaisissa sarjakuvissaan jälkeenpäin paljon vikoja. Niissä oli yleensä yksi hyvä hahmo, jota ympäröi joukko latteita ja kliseisiä hahmoja ja ympäristöjä. Hän totesi oppineensa tuolloin piirtämällä ja kokeilemalla ja hyötyneensä siitä, että sai piirtää vapaasti ilman lukijoita.
Elämä > Ura > Lassin ja Leevin syntyminen

Wattersonin viides yritys oli In the Dog House, jonka hän lähetti syndikaateille maaliskuussa 1982. Siinä seikkaili parikymppinen Sam ja hänen ystävänsä Fester, jonka Watterson oli tuonut vanhasta Mewkis and Fester -sarjakuvastaan. Samin pikkuveli oli nimeltään Marvin, jolla oli täytetty tiikeri Hobbes, joka näyttäytyi ajoittain elävänä. Tämäkin sarjakuva torjuttiin, mutta United Features -syndikaatti piti sitä lupaavana, ja myös Wattersonin arvostamat piirtäjäkollegat pitivät siitä. Watterson otti neuvoista vaarin ja karsi ahtaaksi moititusta sarjakuvastaan kaiken ylimääräisen. Sarjakuvan uusi versio oli nimeltään Fernbusterville. United Featuresin sarjakuvajohtajan Sarah Gillespien mielestä yhä liian sekavan sarjakuvan tähdet olivat Marvin ja Hobbes, joten Watterson keskittyi heihin.
Watterson huomasi nopeasti, että Marviniin ja Hobbesiin keskittyminen helpotti kirjoittamista, sillä hahmojen persoonallisuuden ansiosta Watterson saattoi sijoittaa heidät luontevasti mihin tahansa tilanteeseen. Watterson muutti Marvinin nimen Calviniksi vuonna 1983, sillä edellisenä vuonna oli alkanut ilmestyä Tom Armstrongin sarjakuva Marvin. Watterson kertoi vuonna 1987 nimien Calvin ja Hobbes olevan vitsikäs kunnianosoitus Kenyon Collegen valtio-opin yksikölle: Calvin sai nimensä 1500-luvun protestanttisesta teologista Jean Calvinista ja Hobbes 1600-luvun filosofista Thomas Hobbesista. Calvinilla oli alun perin silmät peittävä otsatukka, mutta Watterson poisti sen juuri ennen sarjakuvan julkaisua vuonna 1985.
Watterson sai United Featuresilta yhden kuukauden harjoittelusopimuksen vuonna 1983. Calvin and Hobbes ei saanut koeyleisöltä kuitenkaan riittävän hyvää palautetta, joten United ei julkaissut sitä. Wattersonille tarjottiin sen sijaan Robotman-nimisen leluhahmon sijoittamista sarjakuvaansa, mutta Watterson kieltäytyi. Vuonna 1984 Watterson lähetti sarjakuvansa Universal Press -syndikaatille. Sen editori Lee Salem ihastui sarjakuvaan ja Watterson allekirjoitti sopimuksen syndikaatin kanssa maaliskuussa 1985.
Vaikutteet ja arvostuksen kohteet

Watterson on kertonut aina halunneensa piirtää sarjakuvia. Hänen suosikkinsa ja innoituksensa lähteet olivat Tenavat, Pogo ja Krazy Kat, joiden hän kertoo toimivan monilla tasoilla. Lapsuutensa suosikkia, Charles M. Schulzin Tenavia, Watterson arvostaa strippisarjakuvan edelläkävijänä sekä sen yksinkertaisesta mutta ilmeikkäästä tyylistä ja syvällisyydestä. Pogoa Watterson arvostaa sen runsaasta piirrosjäljestä, vuoropuhelusta ja kerronnasta. Krazy Kat teki Wattersoniin vaikutuksen eriskummallisuudellaan ja ohuen juonen mahdollistamalla kuvallisella ja kielellisellä estottomuudellaan. Wattersonin mielestä parhaat sarjakuvat auttavat näkemään elämän uusin silmin ja ymmärtämään tai arvostamaan sen outouksia paremmin.
Wattersonin ja Charles Schulzin keskinäinen arvostus oli molemminpuolista. He eivät koskaan tavanneet kasvotusten, mutta he kirjoittelivat toisilleen 1980-luvun lopulla, ja Schulz kirjoitti johdannon yhteen Lassi ja Leevi -kokoelmaan.
Uudesta sarjakuvasta Watterson kertoi nauraneensa Gary Larsonin Kaukana poissa -strippisarjalle enemmän kuin muille lukemilleen stripeille.
Sarjakuvan ulkopuolelta Watterson on kertonut arvostavansa saksalaisia ekspressionisteja kuten Brücke-ryhmää ja Lyonel Feiningeria sekä Egon Schielea.
Tyyli, työtapa ja sanoma

Watterson kertoi olleensa hyvin itsekriittinen piirtäessään. Hän heitti useita valmiita strippejä pois, jos ne eivät hänen mielestään olleet tarpeeksi hyviä. Selviytyäkseen määräajoistaan hänellä olikin aina useita strippejä valmiina varastossa. Hän näytti luonnoksia vaimolleen, joka saattoi ehdottaa niihin muutoksia. Lopuksi Watterson valitsi parhaat stripit ja piirsi ne puhtaaksi. Ensin hän kirjoitti vuoropuhelun 2H-kovuisella lyijykynällä ja sitten luonnosteli hahmot. Lopuksi hän piirsi stripin puhtaaksi soopelinkarvasiveltimellä ja Rapidograph-mustekynällä. Värilliset sunnuntaistripit hän maalasi viivapiirrosten päälle läpinäkyvälle kalvolle käyttäen 64:ää sanomalehdissä käytettävissä olevaa väriä. Hän lähetti valmiit stripit syndikaattiin, missä toimittaja Lee Salem tarkisti ne.
Watterson hyödynsi Lassissa ja Leevissä useita piirrostyylejä lapsenomaisesta luonnostelusta neokubismiin. Hän myös laittoi Lassin erilaisiin hahmoihin ja ympäristöihin, joissa hän saattoi hyödyntää monipuolista kuvallista osaamistaan.
Frazz-sarjakuvan luoja Jef Mallett on ylistänyt Wattersonin piirrosjälkeä sen luonnollisuudesta:
»Lassi ja Leevi on aitoa. Se ei vaikuta tuotetulta; se on hyvin elävää. Tapa jolla Watterson sai hahmonsa liikkumaan oli nerokas. Hahmot ovat lihaa ja verta, ja ne reagoivat painovoimaan, tuuleen, tasapainonvaihteluun sekä kaikkiin luonnonvoimiin ja fysiikan lakeihin. Hänen hahmonsa eivät näytä puhalletuilta paraatinukeilta; ne ovat todenmukaisia hahmoja.» 
(Jef Mallett)
Sarjakuvat ovat Wattersonille taidemuoto ja itseilmaisun muoto, eikä hän siksi koskaan palkannut avustajia tai kaupallistanut sarjakuvaansa.
Watterson on sanonut yrittäneensä kertoa vitsiensä takaa elämästä vakavasti: ”En näe sarjakuvia vain viihteenä. Sadoille miljoonille ihmisille puhuminen on etuoikeus, enkä halua tuhlata sitä turhaan löpinään. Siinä avautuu tilaisuus puhua elämän todellisista aiheista herkkyydellä, lämmöllä ja huumorilla.”
Mielipiteitä sarjakuva-alasta

Watterson kertoi Ohiossa sarjakuvajuhlilla pitämässään puheessaan vuonna 1989 pitävänsä lehtisarjakuvaa taantuvana alana ja entisaikojen sarjakuvantekijöitä kekseliäämpinä kuin nykyisiä. Hän arvosteli oman aikansa sarjakuvaa huonosta piirrosjäljestä, yksinkertaisuudesta, kaupallisuudesta, samankaltaisuudesta sekä siitä että sarjakuvia tehdään työryhmissä ja jatketaan liian pitkään alkuperäisten tekijöiden jo lopetettua. Watterson syytti strippisarjakuvan alennustilasta taloudellisen näkökulman korostumista taiteellisen näkökulman kustannuksella ja syndikaattien valtaa tekijään nähden. Hän on myös arvostellut sarjakuvien oheistuotteistamista siitä, että ne yksinkertaistavat ja latistavat sarjakuvien sanoman ja tekevät niistä epäaitoja. Wattersonin mielestä myös lehdet huonontavat tilannetta pienentämällä sarjakuvien tilaa ja kokoa.
Wattersonin arvostelu sarjakuvateollisuutta ja -piirtäjiä kohtaan pahoitti monen hänen kollegansa mielen ja vieraannutti hänet pysyvästi sarjakuvapiirtäjien yhteisöstä. Watterson jatkoi taiteen kaupallistumisen arvosteluaan Lassin suulla vuonna 1992: ”Tulevaisuus on kaupallisen taiteen massamarkkinoissa. Se on sitä paitsi ainoa tapaa tehdä kunnolla rahaa, ja sehän taiteilijana olemisessa on tärkeintä.”
Watterson ei koskaan antanut lupaa oheistuotteiden tekemiseen sarjakuvastaan – erityisen vastenmielinen hänelle omien sanojensa mukaan oli ajatus Leevi-nukesta. Watterson antoi luvan ainoastaan yhteen Lassi-aiheiseen T-paitaan, jolla mainostettiin Yhdysvaltain sarjakuvista kertovaa näyttelyä vuonna 1991. Lassi ja Leevi -piraattituotteita, etenkin T-paitoja, on kuitenkin runsaasti markkinoilla.
Palkinnot

Watterson sai urallaan useita palkintoja, kuten arvostetun Reuben-palkinnon vuoden sarjakuvapiirtäjänä vuosina 1986 ja 1988.
Kirjallisuutta

Watterson, Bill: Lassi ja Leevi: juhlakirja 4: 10-vuotisjuhlakirja. Tampere: Semic, 1996. ISBN 951-876-461-1.
Aiheesta muualla

Wattersonin Helmiä sioille -stripit
Read: Here’s an excerpt from Bill Watterson’s rare new ‘Calvin and Hobbes’ interview Washington Post. 10.3.2015.
Mikko Juuti: Lassin ja Leevin luoja piirsi viimeisen sarjakuvansa 1995 – sen jälkeen hän katosi julkisuudesta lähes kokonaan. Ilta-Sanomat 29.12.2017
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Näkymä ohiolaisesta Chagrin Fallsin pikkukaupungista, jossa Watterson on asunut suuren osan elämästään.
Näkymä Kenyon Collegesta, jossa Watterson opiskeli 1970-luvun lopulla.
Sucusa

| Sucusa |
| --- | --- |
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Rooma, Latium
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa?
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Kaupunki:  Rooma
Sucusa (myös Succusa) oli paikka antiikin ajan Rooman kaupungissa Italiassa. Sen on oletettu liittyvän toisaalta paikkaan nimeltä Succusanus pagus (Pagus Succusanus) ja toisaalta Suburaan, mutta näiden kolmen paikan välinen suhde ja kahden ensin mainitun sijainti on epäselvä.
Nimi Suc(c)usa esiintyy Festuksen tekstiin tehtynä tekstikorjauksena Suburan paikalla, kohdassa, jossa Antistius Labeo mainitaan lähteenä luettelolle Septimontiumiin kuuluneista paikoista, joita on kahdeksan odotetun seitsemän sijasta. Tämä tekstikorjaus perustuu Succusanus paguksen olemassaoloon. Se oli alue, joka oli varhaisen Rooman kaupungin rajojen ulkopuolella, ja mainitaan kahdessa lähteessä:
Varro: De lingua Latina 5.48: ”mutta [minä pidän todennäköisempänä], että [Subura] on saanut nimensä pikemminkin Succusanus paguksesta. Succusanus kirjoitetaan nykyään kolmantena kirjaimena C, ei B. Pagus Succusanus, koska se sijaitsee Carinaen alapuolella.” (”sed [ego a] pago potius Succusano dictam [i.e. Suburam] puto. Succusanus nunc scribitur tertia littera C non B. Pagus Succusanus quod succurrit Carinis”).
Festus: De verborum significatione 309: ”Verrius sanoo, että Subura on saanut nimensä Succusanus paguksesta – – ja että sekä kaupungin alue [Suburana] että tribus [Suburana] saivat tämän nimen pysyvästä varuskunnasta, joka oli tapana lähettää apuun Esquilinukselle, kun gabiilaiset uhkasivat tuota osaa kaupungista.” (”Suburam Verrius a pago Succusano dictam ait – – ita appellatam et regionem urbis et tribum a stativo praesidio quod solitum sit succurrere Esquiliis infestantibus eam partem urbis Gabinis”).
Ne, jotka hyväksyvät tämän korjauksen, sijoittavat Sucusan Caeliukselle, Ceroniaen kaakkoispuolelle, juuri Serviuksen muurin Porta Caelimontanan sisäpuolelle, ja Succusanus paguksen vielä kauemmas itään, alueelle, joka ulottui koilliseen Lateraanilta. Tämä Succusanus paguksen sijainti vastaa Festuksen mainintaa, mutta ei Varron kuvausta siitä, että se olisi sijainnut lähellä Carinaeta.
Django il bastardo

| Django il bastardo |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sergio Garrone
Käsikirjoittaja:  Antonio de Teffé Sergio Garrone
Tuottaja:  Pino de Martino Herman Cohen Antonio de Teffé
Säveltäjä:  Vasili Kojucharov
Kuvaaja:  Gino Santini
Leikkaaja:  Cesare Bianchini
Pukusuunnittelija:  Herman Cohen
Pääosat:  Anthony Steffen Paolo Gozlino Luciano Rossi Rada Rassimov
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Società Europea Produzioni Associate Cinematografiche (SEPAC)
Levittäjä:  New Line Cinema
Ensi-ilta:  1969
Kesto:  99 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Django il bastardo on vuonna 1969 julkaistu spagettiwestern. Elokuvan ohjasi Sergio Garrone, joka myös käsikirjoitti elokuvan yhdessä pääosan näyttelijän, Anthony Steffenin, kanssa. Elokuvaa ei koskaan ole julkaistu Suomessa, mutta elokuva on esimerkiksi dubattu englanninkieliselle yleisölle nimellä Django the Bastard. Yhdysvalloissa elokuva on myös julkaistu nimellä The Stranger’s Gundown.
Tarina

Tummiin pukeutunut, mystinen ja kostonhaluinen muukalainen saapuu Desert Cityyn vuonna 1881 ja tappaa Sam Hawkinsin, yhden kaupungin aatelistoon kuuluvista miehistä. Hawkinsin ystävät, Howard Ross ja Rod Murdock, tunnistavat muukalaisen Djangoksi, jonka he olettivat kuolleen Yhdysvaltain sisällissodassa 16 vuotta sitten, kun upseerikolmikko (Hawkins, Ross ja Murdock) petti yksikkönsä paljastamalla heidän sijaintinsa vastustajille rahasummaa vastaan.
Django herättää pelkoa ympäri kaupunkia, sillä kukaan ei tiedä onko hän sittenkään elävä vai pikemminkin kummitus, ja ihmisiä alkaa kuolla, kun Django toteuttaa kostosuunnitelmaansa. Djangon perässä on aateliston kätyreiden lisäksi Murdockin psykoottinen pikkuveli, Luke, joka haluaa tehdä vaikutuksensa isoveljeensä tappamalla Djangon. Luken vaimo, Alida, puolestaan rakastuu Djangoon ja haluaa tarjota tälle rahaa, jotta he voivat paeta yhdessä.
Teemat ja yhteydet muihin spagettiwesterneihin

Django il bastardossa on monia italialaisille lännenelokuville tyypillisiä piirteitä: Päähenkilö on ilmeetön revolverimies ja muukalainen, tapahtumat ja ympäristö ovat fiktiivisiä, mutta realistisia ja kaunistelemattomia sekä päähenkilö ei ole selvästi vain hyvä tai paha.
Elokuvan päähenkilön nimi tulee Sergio Corbuccin vuoden 1966 elokuvasta Django – kostaja. Corbuccin Django nousi hyvin tunnetuksi spagettiwesterniksi, ja siispä elokuvan suosiota käytettiin hyväksi tekemällä lisää Django-elokuvia.
Django il bastardoa ja Django – kostajaa yhdistää se, että molemmissa elokuvissa päähenkilön nimi on Django, heillä on päällään tummat vaatteet ja he molemmat olivat sotilaita Yhdysvaltain sisällissodassa, vaikkakin eri puolilla: Corbuccin Django oli Yhdysvaltain unionin sotilas, kun taas Garronen Django soti Konfederaation puolella. Elokuvia yhdistää myös se, että molemmissa kosto on keskeinen teema.
Rooleissa

Anthony Steffen …        Django  
Paolo Gozlino 	…	 Majuri Rod Murdock  
Luciano Rossi 	…	 Luke Murdock  
Rada Rassimov 	…	 Alida Murdock
Teodoro Corrà 	…	 Williams  
Jean Louis 	…	 Kapteeni Howard Ross  
Victoriano Gazzarra …	 Luutnantti Sam Hawkins  
Thomas Rudy 	…	 Rowland  
Carlo Gaddi 	…	 Brett
Vastaanotto

Django il bastardo on saanut sekä hyviä että huonoja arvosteluja vuosien varrella, mutta yleisesti elokuvasta pidetään. Katsojia ja kriitikoita kiehtoo elokuvan ainutlaatuisuus ja se, että elokuvassa on kauhuelokuvan elementtejä. Sen lisäksi päähenkilön identiteettiin liittyy mysteeri, koska elokuvassa ei suoraan kerrota, onko hän kostaja haudan takaa vai selvisikö hän sittenkin vuosien takaisen verilöylyn hengissä.
Aiheesta muualla

Elokuvan saksankielinen traileri