Fiat
Historia > 1899 – 1929: Alkutaival

Lokakuussa 1898 torinolainen Giovanni Battista Ceirano perusti, hänen polkupyöriä valmistaneessa yrityksessään työskennelleen nuoremman veljensä Matteon kanssa, Ceirano Giovanni Battista & C. -nimisen yhtiön. Alkuvuodesta 1899 heidän yhtiönsä oli tarkoitus alkaa valmistaa insinööri Aristide Facciolin suunnittelemaa kevyttä kaksipaikkaista autoa, joka oli varustettu Aristiden itsensä suunnittelemalla 3,5 hv:n, 663 cm³:n kaksisylinterisellä moottorilla ja kaksinopeuksisella vaihteistolla. Giovanni Battistan ja Matteon autolle annettiin nimi "Welleyes" heidän valmistamiensa polkupyörien nimen mukaisesti, ja sille oli odotettavissa kaupallista menestystä, mutta heidän tuotantotilojensa rajallinen koko ei mahdollistanut laajamuotoisemman autojen valmistuksen aloittamista, joten he päättivät myydä autonsa patenttioikeudet torinolaiselle liikemieskonsortiolle, joka perusti auton valmistamista varten "Fabbrica Italiana Automobili Torino" (F.I.A.T.) -nimisen yhtiön. Neljä kuukautta kaupan jälkeen markkinoille tulee Fiatin ensimmäinen henkilöauto, Ceiranon veljesten Welleyes-patenttiin perustuva "FIAT 3 ½ HP".
Ensimmäistä mallia valmistettiin vuosina 1899 – 1900 n. 20 kappaletta. Vuonna 1900 markkinoille tuotiin tehokkaampi Fiat 6 HP, jonka vuotta myöhemmin korvasivat Fiat 8 HP sekä suurempi 10 HP. Vuosituotanto kasvoi 134 autoon ja yhtiö aloitti tuotteidensa viennin Ranskaan ja Britanniaan sekä Yhdysvaltoihin. Viimeksi mainittuun Fiat perusti vuonna 1908 autoja valmistaneen tytäryhtiön. American F.I.A.T. Automobile Company oli toiminnassa vuosien 1910 – 1918 välisenä aikana.
Vuonna 1908 markkinoille tuotu Tipo 1 oli yhtiön ensimmäinen massatuotantomalli. Fiatin ensimmäinen kilpa-auto oli vuoden 1914 Ranskan Grand Prix -kilpailua varten valmistettu S 57/14. Autossa oli 135-hevosvoimainen, 4,5-litrainen moottori. Ensimmäisen maailmansodan mentyä ohi, yhtiö jatkoi toimintaa myös autokilpailujen saralla.. Ensimmäinen täysin uusi, sodan jälkeinen malli oli vuoden '19 Fiat 501. Mallissa oli 1,45-litrainen nelisylinterinen sivuventtiilimoottori, joka perusversiossa antoi tehoa 23 hv. Tehokkaimman 501 SS:n teho oli 30 hv. Mallista tuli yhtiön ensimmäinen suurmenestys, vuoden 1926 loppuun mennessä mallia oli eri koriversioina myyty lähes 70 000 kappaletta.
Fiatin ensimmäinen uusi, sodan jälkeinen kilpamalli, oli vuoden 1920 Fiat 801. Vuonna 1921 yhtiöltä tuli markkinoille loistokas, 6,8-litraisella V12-moottorilla varustettu 502 eli "Superfiat". Vuonna 1922 Grand Prix -radoille tuotiin malli 804. Mallin voimanlähteenä toimi 2,0-litrainen kuusisylinterinen rivimoottori ja sillä otettiin kärkisija vuoden 1922 Ranskan- ja Italian Grand Prix'ssä. Vuonna 1923 sen korvasi ahdetulla 8-sylinterisellä rivimoottorilla varustettu 805. Vuonna 1924 englantilainen kilpa-ajaja Ernest Eldridge saavutti vuoden 1908 SB4:n perustalle rakennetulla Fiat Mefistofelella maanopeusennätyksen. Auton huippunopeudeksi kirjattiin 234,980 km/h.
Vuonna 1925 Fiat toi markkinoille mallin 509, jota valmistettiin neljän vuoden aikana yli 92 000 kappaletta. Malli oli kevyt ja taloudellinen; voimanlähteenä siinä oli 1,0-litrainen nelisylinterinen rivimoottori. Kauden 1927 GP-radoille esiteltiin monoposto-korilla varustettu malli 806, jonka 1500-kuutioinen V12-moottori kehitti tehoa 187 hv @ 8500 r/min. Autolla otettiin voitto vuoden 1927 Milanon Grand Prix'ssa. Tämän kilpailun jälkeen Fiat vetäytyi autourheilusta ja keskitti voimavaransa autojen massatuotantoon.