stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miniahvenet
Levinneisyys ja elintavat

Miniahvenia tavataan ainoastaan Yhdysvaltain kaakkoisosista. Niitä tavataan Pohjois-Carolinan osavaltiosta etelään Floridan osavaltioon ja länteen Texasin ja Illinoisin osavaltioihin asti.. Ne elävät tyypillisesti suolammikoissa sekä lähteissä, joskus myös joissa. Lajien ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet, kuten hyönteiset ja äyriäiset sekä nilviäiset. Ne ovat melko lyhytikäisiä ja elävät korkeintaan muutaman vuoden ajan. Kalat kutevat vesikasvuston sekaan ja koiras vartioi munia.
MIPS-luku

MIPS on ekotehokkuuden mittayksikkö, joka kertoo kuinka paljon luonnonvaroja (materiaalia) tarvitaan yhden palveluyksikön tuottamiseen. Kirjainyhdistelmä tulee englannin kielen sanoista Material input per unit of service, eli materiaalipanos tuotettua palvelua kohden. MIPS on saksalaisen ympäristötutkimukseen keskittyneen Wuppertal-instituutin keksimä materiaalitehokkuuden mittari.
Normaalisti materiaalitehokkuudessa tarkastellaan sitä, kuinka paljon luonnonvaroja kuluu yhden tavaran tuottamiseen. MIPS -näkökulma vie tarkastelun astetta syvällisemmäksi. Siinä tuotannon tavoite ei ole tavara, vaan tavaratuotannon mahdollistama palvelu. Ottamalla materiaalitehokkuuden lähtökohdaksi tuotettu palvelu voidaan vertailla hyvin eri tavoin tuotettujen toimintojen materiaalitehokkuutta.
Olennainen osa MIPS-luvun laskemista on materiaalikertoimien käyttö, joilla lasketaan erilaisten kuluneiden materiaalien vaatimat luonnonvarat. Periaatteessa kaikki luonnonvarojen kulutus voitaisiin ynnätä yhdeksi niiden massaa kuvaavaksi luvuksi. MIPS-laskuissa kuitenkin erotellaan näiden erojen vuoksi erilaiset luonnonvarat: muun muassa bioottiset eli uusiutuvat raaka-aineet, abioottiset eli uusiutumattomat raaka-aineet, maa-aines, vesi ja ilma.
Kun MIPS-arvosta otetaan käänteisarvo, saadaan luonnonvaratuottavuus. Se kertoo kuinka paljon hyötyä tietty määrä luonnonvaroja tarjoaa.
Näkökulman heikkoutena voi pitää sitä, ettei se erottele lopputuotteena syntyvien aineiden haitallisuutta.
Esimerkki

Autojen tuotanto tapahtuu niiden tarjoaman kuljetuspalvelun vuoksi. Elinkaarensa aikana auto kuljettaa (ihmisiä ja tavaroita) tietyn kilometrimäärän. Palveluyksiköksi voidaan valita vaikka yksi kilometri kuljetusta. Lasketaan siis auton kaikki luonnonvarojen kulutus tuotannossa, tankkauksessa, ylläpidossa ja jätehuollossa ja jaetaan se auton elinkaaren aikana tuotetulla kilometrimäärällä. Saatua MIPS-lukua voidaan verrata muilla tavoin tuotettujen kuljetuspalveluiden MIPS-lukuun.
Kirjallisuutta

Schmidt-Bleek, Friedrich: Luonnon uusi laskuoppi: Ekotehokkuuden mittari MIPS.  (Pohjautuu julkaisuihin Wieviel Umwelt brauhcht der Mensch? ja Das MIPS-Konzept. Toimittanut, valikoiden suomentanut sekä esipuheella varustanut Michael Lettenmeier)  Helsinki:  Gaudeamus, 2000.  ISBN 951-662-814-1
Mitä on filosofia?

| Mitä on filosofia? |
| --- | --- |

Kirjailija:  Henrik Rydenfelt ja Heikki A. Kovalainen
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2010
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mitä on filosofia? on vuonna 2010 ilmestynyt artikkelikokoelma, joka esittelee filosofiaa. Sen ovat toimittaneet Henrik Rydenfelt ja Heikki A. Kovalainen ja kustantanut Gaudeamus.
Mirjam (Raamattu)

Mirjam. Anselm Feuerbachin maalaus.
Mooses kaislaveneessä. Mirjam vartioi Moosesta tämän ollessa vielä aivan pieni lapsi. Paul Delarochen maalaus.
Mirjam (hepr. ‏מִרְיָם‎) oli Vanhan testamentin kertomuksissa yksi israelilaisten kolmesta johtajasta israelilaisten erä­maa­vaelluksen aikana.
Mirjam syntyi Egyptissä heprealaisten orjien perheeseen. Hän oli Amramin ja Jookebedin tytär ja Mooseksen ja Aaronin sisar. Juutalaisen perimätiedon mukaan Mirjam oli se Mooseksen isosisko, joka mainitaan 1. Mooseksen kirjan 2. luvussa puhuttelemassa faaraon tytärtä, joka oli adoptoinut Mooseksen.
Mirjamista kerrotaan Raamatussa vähemmän kuin veljistään. Häntä kutsutaan profeetaksi, mutta hänen profetioistaan ei kerrota.
Raamatun mukaan Jumala nimitti Mirjamin, Mooseksen ja Aaronin johdattamaan israelilaiset pois Egyptistä. Kun israelilaiset olivat ylittäneet Punaisenmeren ihmeen kaupalla, Mirjam johti tamburiininsa kanssa naisten laulua samalla kun Mooses lauloi miesten mukana.
Juutalaisessa perimätiedossa Mirjamia pidetään Kaalebin vaimona ja Hurin äitinä. Hurin lapsenlapsi Bezalel suunnitteli Salomon temppelin. Jotkut rabbit uskovat myös kuningas Daavidin polveutuneen Mirjamista.
Yhdessä vaiheessa Mirjam haastoi veljensä Aaronin kanssa Mooseksen johtajuuden israelilaisten korpivaelluksen aikana, koska Mooses oli ottanut nubialaisen vaimon. Mirjam ja Aaron kyseenalaistivat myös sen, että Jumala puhuisi vain Mooseksen kautta. Jumala puhutteli kaikkia kolmea suoraan ja kertoi puhuvansa kasvokkain vain Mooseksen kanssa, muille unien ja näkyjen kautta. Kun Jumala oli vihastunut Mirjamille ja Aaronille näiden vaiettua Jumalan asettaman kysymyksen edessä, ja lähtenyt pois, Mirjam sairastui spitaaliin ja kalpeni. Mooses pyysi Jumalaa parantamaan Mirjamin, mutta Jumala ei tähän suostunut, vaan määräsi Mirjamin karkotettavaksi leiristä seitsemäksi päiväksi.
Mirjam kuoli Kadesissa, jonne hänet myös haudattiin. Juutalaisen perimätiedon mukaan hän kuoli veljiensä tapaan Jumalan suudelmasta, sillä kuoleman enkelillä ei ollut häneen valtaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mirjam (Raamattu) Wikimedia Commonsissa
Mius

| Mius (Миус) |
| --- | --- |

Alkulähde:  Ukrainan Donetskin alueen ja Luhanskin alueen raja, noin 48.277°N, 38.556°E
Laskupaikka:  Miusin estuaari, Asovanmeri, noin 47.277°N, 38.809°E
Maat:  Ukraina ja Venäjä
Pituus:  258 km
Virtaama:  12,1 m³/s
Valuma-alue:  6680  km²
Mius (ukr. Міу́с, ven. Миус) on Itä-Euroopassa Etelä-Venäjän ja Itä-Ukrainan alueella virtaava 258 km:n pituinen joki. Keskivirtaus on 12,1 m3/s, kun 65 kilometriä suuaukosta yläjuoksulle olevassa mittauspisteessä. Joki saa alkunsa Ukrainassa Donetskin alueen ja Luhanskin alueen rajaseudulta, virtaa halki Krasnyi Lutšin kaupungin lounaispuolelta (Miusynsk) ja jatkaa sitten Venäjän puolelle Rostovin alueelle. Joki laskee Asovanmerestä lahtena erkanevaan Miusinsuistoon (Miusski liman) Taganrogin kaupungin länsipuolella.
Toisen maailmansodan aikana saksalaiset linnoittautuivat joen varteen Mius-linjalle, jossa käytiin Rostovin taistelun yhteydessä kiivaita taisteluita. Myös suomalaisella Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonalla oli oma rintamakaistansa Mius-joella ja pataljoona osallistui siellä torjuntataisteluihin aina kesään 1942 asti, jolloin saksalaiset aloittivat laajan hyökkäyksen Kaukasukselle. Elokuussa 1943 neuvostojoukot valtasivat seudun uudelleen.
Mizuno Tadamasa

Mizuno Tadamasa (1493 – 12. heinäkuuta 1543) oli Kariyan linnaa hallinnut japanilainen samurai, joka eli Sengoku-kaudella. Vuonna 1541 hän sopi tyttärensä Dai-no-katan avioliitosta Matsudaira-klaanin johtajan Matsudaira Hirotadan kanssa.
Tadamasa menehtyi vuonna 1543, ja klaanin johtoon nousi hänen poikansa Nobumoto. Tämä liittoutui Oda-klaanin kanssa, minkä seurauksena Odan kanssa sotinut Hirotada mitätöi avioliiton, ja lähetti Dai-no-katan takaisin klaaninsa luo. Parin suhteesta syntyi Tokugawa Ieyasu, joka sittemmin perusti Tokugawa-shōgunaatin.
Minoa

| Minoa> Μίνωα |
| --- | --- |
 Minoan arkeologinen alue.
Sijainti
 Minoa
Koordinaatit:  36°49′19″N, 25°51′40″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Katápola, Amorgós, Náxos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  neoliittinen kulttuuri kykladinen kulttuuri mykeneläinen kulttuuri antiikki
Aiheesta muualla
  Minoa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Minoa (m.kreik. Μίνωα, myös Minyia, Μινυΐα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Amorgoksen (nyk. Amorgós) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee kukkulalla lähellä saaren pohjoisrannikkoa, noin kilometrin etelälounaaseen nykyisestä Katápolan kylästä.
Historia

Minoan paikka on ollut asuttu myöhäiseltä neoliittiselta kaudelta 3000-luvulta eaa. lähtien ja tämän jälkeen varhaisella kykladisella kaudella. Tuon ajan asutus oli kukkulan huipulla. Keskisellä ja myöhäisellä kykladisella tai mykeneläisellä kaudella asutus siirtyi lähemmäksi merta lähelle nykyistä Xylokeratídin kylää. Kaupungin sanotaan saaneen nimensä siitä, että paikallisen perinteen mukaan kukkula olisi ollut kuningas Minoksen hautapaikka. Perinne voi kertoa yhteyksistä minolaiseen kulttuuriin, mutta yleensä antiikin kreikkalaiset sijoittivat kyseisen haudan Kreetalle.
Asutus palasi kukkulan alueelle Kreikan pimeinä vuosisatoina protogeometrisen kauden alussa noin 1000 eaa. Tuolloin Minoasta tuli Samoksen siirtokunta, ja uudet asukkaat olivat joonialaisia. Antiikin ajalla Minoa oli yksi Amorgoksen kolmesta kaupungista Aigialen ja Arkesinen ohella. Asutus linnoitettiin 700-luvun loppupuolella eaa. Minoa säilyi asuttuna läpi hellenistisen ja roomalaisen kauden. Roomalaisella kaudella saari toimi karkotuspaikkana. Tuolla ajalla asutuksen painopiste siirtyi jälleen lähemmäksi merenrantaa. Kaupunki hylättiin 300-luvulla jaa.
Minoan löysi Ludwig Ross vuonna 1837. Alueen pienimuotoiset arkeologiset kaivaukset aloitti École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu vuonna 1888. Järjestelmällisemmät kaivaukset alkoivat vuonna 1981 Evangelía ”Líla” Maragkoún (Marangoún) johdolla.
Rakennukset ja löydökset

Minoan arkeologinen alue sijaitsee Katápolan kylän yläpuolella kukkulan etelärinteessä. Kukkulan korkeus on noin 255 metriä merenpinnasta laskettuna.
Minoan esihistoriallinen asutus on yksi Kykladien parhaiten säilyneitä. Kykladisella kaudella osa kukkulan luolista toimi ilmeisesti pyhäköinä. Esihistoriallisen ajan esinelöytöihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, kykladisia idoleita, savisia pienoisfiguriineja ja obsidiaanista tehtyjä nuolenkärkiä ja muita esineitä.
Antiikin ajan kaupungin linnoitusmuurit kulkivat erityisesti kukkulan itäpuolella ja alarinteessä, missä kukkula ei tarjonnut luonnonlinnoitusta. Muurit oli varustettu tornein. Muuria on säilynyt kukkulan itärinteessä noin 40 metrin matkalta ja jopa yli kolmen korkeudelta.
Arkaaiselta ja klassiselta kaudelta kaupungista on löydetty suhteellisen vähän rakennusjäänteitä. Rakennuksia on enemmän hellenistiseltä kaudelta. Tuolloin kaupungissa oli marmorinen temppeli, joka rakennettiin 200-luvulla eaa. Se oletetaan kuvapatsaan, joskin päättömän, perusteella Apollonin temppeliksi. Toinen löydetty pyhäkkö oletetaan esinelöytöjen perusteella Dionysokselle omistetuksi. Roomalaisella kaudella tämä yhdistettiin paikalla Serapikseen.
Hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta on löydetty myös muita julkisia rakennuksia, kuten 300-luvulla eaa. rakennettu gymnasion sekä roomalaisaikainen marmorinen monumentaaliportti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Minoa Wikimedia Commonsissa
Kykladisen kauden pyhäkön paikka.
Hellenistisen ja roomalaisen kauden raunioita.
Oletetun Apollonin temppelin rauniot hellenistiseltä kaudelta.
Isa Miranda

Isa Miranda vuonna 1948.
Isa Miranda (oikealta nimeltään Ines Isabella Sampietro, 5. heinäkuuta 1905 Milano – 8. heinäkuuta 1982 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Miranda opiskeli Virglio Tallin näyttelijäkoulussa, josta hän valmistui vuonna 1930. Hän työskenteli teatterinäyttelijänä ja esitti sivurooleja muutamissa elokuvissa. Mirandan elokuvaura käynnistyi varsinaisesti pääosasta Max Ophülsin elokuvassa Kaikkien nainen (La signora di tutti, 1934). 1930-luvun loppupuolella hän oli yksi Italian suosituimmista elokuvanäyttelijöistä ja teki muutaman elokuvan myös Yhdysvalloissa. Palattuaan kotimaahan Miranda näytteli pääosia Mario Soldatin Malombrassa ja Renato Castellanin Zazàssa (1942), joita pidetään hänen parhaina elokuvinaan.
Toisen maailmansodan jälkeen Miranda palasi teatterilavalle, mutta jatkoi samalla myös työtään elokuvanäyttelijänä. Hän sai Cannesin elokuvajuhlilla parhaan naisnäyttelijän palkinnon René Clémentin elokuvasta Mies tuli mereltä (Le mura di Malapaga, 1949). 1950-luvulta lähtien Miranda työskenteli myös televisiossa ja sai tunnustusta runoilijana.
Elokuvia

Scipio Africanus, Afrikan valloittaja, 1937
Yöportieri, 1974
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Internet Movie Database: Isa Miranda (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Mitsunobu-reaktio

Mitsunobu-reaktiolla voidaan valmistaa muun muassa estereitä alkoholeista.
Mitsunobu-reaktio on kemiallinen reaktio jossa alkoholien hydroksyyliryhmä korvautuu jollain nukleofiilisella ryhmällä. Reaktiossa käytetään aktivoivia reagensseja, joita ovat trifenyylifosfiini ja dietyyliatsodikarboksylaatti tai heksaklooriasetoni. Reaktio on saanut nimensä japanilaisen kemistin Oyo Mitsunobun mukaan.
Reagenssit ja mekanismi

Mitsunobu-reaktion substraattina toimivat useat alkoholit. Erityisen hyvin se soveltuu allyylisille alkoholeille, joista esimerkiksi allyylikloridien valmistaminen selektiivisesti on muuten vaikeaa. Aktivoivina reagensseina käytetään trifenyylifosfiinia ja dietyyliatsodikarboksylaattia tai heksaklooriasetonia. Dietyyliatsodikarboksylaatti voi olla räjähdysherkkää ja reaktiossa muodostuu stoikiometrinen määrä jätteeksi päätyvää trifenyylifosfiinioksidia. Tämän vuoksi on kehitetty polymeereihin sidottuja atsokarboksylaatti- ja fosfonikatalyyttejä. Mitsunobu-reaktioon soveltuvien nukleofiilien kirjo on laaja. Käytettäessä Karboksyylihappoja muodostuu estereitä, alokoholeista muodostuu eettereitä, vetyhalogenideja käyttällä muodostuu halogenoituja johdannaisia, amiineista muodostuu alkyloituja amiineja, amideista muodostuu alkyloituja amideja, atsideista muodostuu orgaanisia atsideja ja fosfiiteista fosfiittiestereitä.
Mitsunobu-reaktion ensimmäisessä vaiheessa trifenyylifosfiini reagoi dietyyliatsodikarboksylaatin tai heksaklooriasetonin kanssa. Mekanismit poikkeavat hieman toisistaan, mutta molempiin sisältyy nukleofiilinen substituutio fosforiatomiin. Käytettäessä dietyylisiatsokarboksylaattia trifenyylifosfiini muodostaa additiotuotteen atsokarboksylaatin atsoryhmän kanssa. Tässä muodostuu välituotteena typpianioni, joka on riittävän emäksinen poistamaan protonin alkoholilta ja alkoholista muodostuu alkoksidi. Seuraavassa vaiheessa nukleofiilinen alkoksidi-ioni reagoi nukleofiilisella substituutiolla Fosfiiniryhmän fosforiatomin kanssa ja lähtevänä ryhmänä on anioni, jossa on typellä negatiivinen varaus. Toinen tuote on fosfoniumioni. Typpianioni reagoi nukleofiilinen kanssa poistaen tältä protonin ja siten edelleen parantaen nukleofiilisuutta. Tämä näin muodostunut nukleofiili reagoi nukelofiilisella SN2 reaktiolla fosfoniumsuolan hiiliatomin kanssa ja lähtevä ryhmä on trifenyylifosfiinioksidi.
Koska Mitsunobu-reaktio on SN2-reaktio mekanismiltaan, tapahtuu kiraalisten alkoholien ollessa substraatteina stereokemian inversio. Tämä tarkoittaa sitä, että R-enantiomeeri tuottaa S-enantiomeerin tuotteeksi ja S-alkoholi muodostaa R-konfiguraation omaavan tuotteen.
Light Ages

| Light Ages Wigwam |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : talvella 1992-93
 Studio : Finnvox-studiot, Helsinki
 Julkaistu: 1993
 Formaatti: LP-levy (WISH 46)   C-kasetti (WISHC 46)   CD-levy (WISHCD 46)
 Tuottaja(t): Wigwam   T. T. Oksala
 Tyylilaji: progressiivinen rock, poprock, rock
 Kesto: 01.08.04
 Levy-yhtiö: Polarvox Music Publishing
 Levymerkki: Polarvox
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Listasijoitukset
  Suomi: 27. (huhtikuu 1993)
Wigwamin muut studioalbumit
| Dark Album 1977 | Light Ages 1993 | Titans Wheel 2002 |
Singlet albumilta Light Ages
 ”Borders to Be Crossed” / ”Planetstar” Julkaistu: 1993 (HOPE-71)
Light Ages on suomalaisen rockyhtye Wigwamin kahdeksas studioalbumi vuodelta 1993. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen studiolevy yli viiteentoista vuoteen. Vuonna 1980 menehtyneen rumpali Ronnie Österbergin korvasi Jan Noponen ja yhtyeeseen liittyi myös kosketinsoittaja Mikko Rintanen.
Levy sisältää muun muassa uuden version kappaleesta ”Tombstone Valentine”, joka julkaistiin alun perin samannimisellä albumilla vuonna 1970.
Albumi julkaistiin Polarvox-levymerkillä tupla-LP-levynä, CD-levynä ja C-kasettina. Vuonna 2004 Warner Music Finland julkaisi levyn uudelleen remasteroituna CD-painoksena. Syyskuussa 2018 Svart Records julkaisi albumista kaksi uutta painosta LP-levyinä; 300 kappaleen rajoitettu painos tavallisella mustalla vinyylillä ja 200 kappaleen rajoitettu painos sinisellä värivinyylillä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Jim Pembroke, ellei toisin mainita. Kaikki kappaleet sovittanut Wigwam.
Kappaleet > A-puoli

Borders to Be Crossed – 4.34
Talking Brought Me Here – 5.57 (säv. ja san. Mats Huldén / Jim Pembroke)
Hard Top Lincoln – 3.38
Kappaleet > B-puoli

Absalom – 7.14 (säv. Pekka Rechardt)
The Next Breakfast – 6.23 (säv. Pekka Rechardt)
No New Games – 6.31
Kappaleet > C-puoli

False Alarm – 3.53
Crystal Ball – 6.36 (säv. Pekka Rechardt)
Skyscraper – 5.02 (säv. Pekka Rechardt)
Tombstone Valentine – 3.43
Kappaleet > D-puoli

Planetstar – 4.30 (säv. Pekka Rechardt)
Pleasure Street – 5.26
Friend from the Fields – 4.37
Kokoonpano > Muusikot > Wigwam

Jim Pembroke – laulu, flyygeli, alkustinen kitara (1, 7, 12)
Mikko Rintanen – urut; Hammond C3 (1-7, 9-13), kosketinsoittimet; Roland D 70, Hammond XP2, Yamaha TX802 -syntetisaattorit, Kurzweil 100 PX, taustalaulu (1-7, 9-10)
Pekka ”Rekku” Rechardt – sähkökitara, slide-kitara (3, 8), 12-kielinen akustinen kitara (5), kosketinsoittimet (5)
Måns ”Måsse” Groundstroem – bassokitara
Jan Noponen – rummut, shaker (1, 12), samplatut gongat (1, 9), tamburiini (7), sorminapsutus (12)
Kokoonpano > Muusikot > Vierailevat muusikot

Heikki Keskinen – tenorisaksofoni (1, 11-12)
Mikko-Ville Luojalan-Mikkola – viulu (1, 10)
Pedro Hietanen – harmonikka (10)
Maarit Hurmerinta – taustalaulut (11-12)
Stiina Tarvonen – taustalaulut (11-12)
T. T. Oksala – bassosyntetisaattori F#-sävellajissa (13)
Kokoonpano > Tuotanto

Wigwam – tuotanto
T. T. Oksala – tuotanto, äänitys ja miksaus (Finnvox-studiot, Helsinki talvella 1992-93)
Juha-Pekka Laakio – yhtyevalokuvat
Kari ”Space” Riipinen – taide ja kollaasit
Svante Forsbäck – vuoden 2004 CD-painoksen 24-bittinen digitaalinen remasterointi (Swan Sound, Attic Mastering)
Svart Records – vuoden 2018 uusintapainoksen tuotanto
Jaakko ”Jaska” Riihimaa – vuoden 2018 painoksen tuotanto, liitteen haastattelu kesäkuussa 2018
Jamie Gomez Arellano – vuoden 2018 painoksen masterointi (Orgone Studios)
Ville Angervuori – vuoden 2018 painoksen ulkoasu
Arvioita

Rumba-lehden Ari Korpi kuvasi lokakuun 1993 arvostelussaan ”yhtyeen luottavan sävellyksiin ennen maailmankatsomuksellista julistusta”. Hänen mukaan yhtyeen comeback kuulostaa ”leikkisältä ja vaivattomalta”, vaikkakin sävellysten keskinäinen suhde on hieman sekava.  Korven mukaan uusi versio ”Tombstone Valentine”-kappaleesta kuulostaa ”paljon alkuperäistä raikkaammalta ja ”Pleasure Street” tuo mieleen Kojon debyyttialbumin So Mean (1979).
Soundin Petri Silas kuvaili kesäkuun 1993 arvostelussaan yhtyeen uudelleen tulon olevan Suomen musiikkihistoriaa ja kehuu uusien jäsenten Rintasen ja Noposen sopeutumista vanhojen jäsenten joukkoon. Kiitosta saa myös tuottaja T. T. Oksala, joka on ”pitänyt huolen äänimattojen kutomisesta”.
Aiheesta muualla

Albumi Suomen äänitetietokannassa
Wigwam
| --- | --- |
Studioalbumit:  Hard N’ Horny | Tombstone Valentine | Fairyport | Being | Nuclear Nightclub | Lucky Golden Stripes and Starpose | Dark Album | Light Ages | Titans Wheel | Some Several Moons
Livealbumit:  Live Music from the Twilight Zone | Wigwam Plays Wigwam – Live |  Pop-Liisa 3 – Wigwam 1973 |  Live at Töölönranta 1975 | Live at Provinssirock 1991
Kokoelmat:  Wigwam | Rumours on the Rebound | Classics – The Rarest | Highlights | Fresh Garbage – Rarities 1969–1977  | Parhaat | 28 Songs from the Twilight Zone
Minas Geraes -luokka

| Minas Geraes -luokka |
| --- | --- |
 Minas Geraes

Tekniset tiedot
Uppouma:  19281 t (tyhjä) 21200 t (kuormattu)
Pituus:  165,5 m (kokonaispituus) 161,5 m (vesiraja)
Leveys:  25,3 m
Syväys:  7,6 m
Koneteho:  23500 shp
Nopeus:  21 solmua (39 km/h)
Miehistöä:  900
Aseistus
Meritorjunta:  12 12"/L45 Elswick Pattern L tykkiä kaksoistorneissa 22 4,7" BL Armstrong 50cal tykkiä yksiputkisina Elswick Pattern asennuksina 8 kolminaulaista QF tykkiä
Ilmatorjunta:  4 konekivääriä
Minas Geraes -luokan taistelulaivat olivat Brasilian laivaston kahden dreadnought tyyppisen taistelulaivan muodostama alusluokka. Alukset tilattiin Yhdistyneestä kuningaskunnasta Armstrong Whitworthilta ja ne nimettiin Brasilian osavaltioiden mukaan.
Taustaa

Vuoden 1889 vallankumoukseensa saakka Brasilialla oli Etelä-Amerikan suurin ja nykyaikaisin laivasto, mutta seuranneiden kymmenen vuoden aikana Chile ja Argentiina ohittivat sen. Maalla oli 1900 ainoastaan pari 9,2 tuuman tykein varustettua rannikkopanssarilaivaa ja pari risteilijää.
Maa aloitti marraskuussa 1903 keskustelut mahdollisten telakoiden kanssa vanhentuneiden alustensa korvaamiseksi. Brasilian kongressi vahvisti lokakuussa 1904 kunnianhimoisen laivasto-ohjelman, johon kuului kolme 13300 tonnin taistelulaivaa, kolme 9700 tonnin risteilijää, kuusi 400 tonnin hävittäjää, kuusi 130 tonnin torpedovenettä, kuusi 50 tonnin torpedovenettä sekä mahdollisuuden sukellusveneaseen hankkimiseksi. Suunnitelman tarkoituksena oli palauttaa maan laivasto jälleen alueen vahvimmaksi.
Brasilia allekirjoitti 23. heinäkuuta 1906 sopimuksen kolmen taistelulaivan toimittamisesta Armstrongin telakan kanssa. Pankkiiri Rotschildin Brasilialle takaaman lainan ehtona oli tilauksen tekeminen brittiläisen telakan kanssa.
Suunnittelu

Alusten suunnitteluun ja tilaamiseen kului kaksi vuotta, jona aikana suunnitelmissa oli Norjan laivaston KNM Norgen kaltainen sekä Chilen laivastolle alun perin suunnitellun HMS Triumphin kaltainen alus. Lopullisen suunnitelman mukaan 13000 tonnin aluksessa piti olla kaksitoista 10 tuuman tykkiä kaksoistorneissa ja sen voimanlähteenä piti olla koneisto, jonka avulla sen nopeus olisi 19 solmua. Sen suojana piti olla yhdeksän tuuman panssarivyö ja kannen paksuuden 1,5 tuumaa.
Armstrong siirsi Sao Paulon rungon ja kaikkien alusten koneiden valmistuksen Vickers-Maximille Barrow-in-Furnessiin HMS Dreadnoughtin valmistumisen mullistaessa taistelulaivojen suunnittelun joulukuussa 1906. Se muutti tehdyt suunnitelmat vanhentuneiksi yhdessä yössä, vaikka alusten valmistus oli vasta aloitettu.Niiden valmistus keskeytettiin ja niihin varatut materiaalit varastoitiin, kunnes uudet suunnitelmat valmistuisivat.
Suunnitelmien valmistuttua allekirjoitettiin uusi tilaus 20. helmikuuta 1907, jonka mukaan alusten uppouma kasvoi 4500 tonnilla. Niiden aseistuksena oli kaksitoista 12 tuuman tykkiä ja niiden nopeus kasvoi 21 solmuun. Muutosten seurauksena kyettiin kuitenkin tilaamaan ainoastaan kaksi alusta ja kolmannen Rio de Janeiron valmistus voisi alkaa vasta ensimmäisen vesille laskun jälkeen.
Brasilian kolmen dreadnought tyyppisen aluksen hankinta oli järkytys muille valtioille etenkin Argentiinalle, mutta sen lisäksi myös suurille merivalloille niiden huomatessa alusten suuren taistelutehon. Alusten valmistumista yritettiin viivyttää erilaisin poliittisin keinoin, jotta Brasilia peruuttaisi tai siirtäisi kolmannen aluksensa tilausta. Siitä huolimatta aluksen köli laskettiin maaliskuussa 1910 Elswickin telakalla. Poliittisista, sotilaallisista ja taloudellisista syistä valmisteilla ollut alus myytiin Turkille 1,2 miljoonasta punnasta. Siirto toteutettiin virallisesti 29. joulukuuta 1913, jolloin se nimettiin Sultan Osman I:ksi. Alus päätyi lopulta Britannian kuninkaalliseen laivastoon nimettynä HMS Agincourtiksi.
Voimanlähde

Alusten voimanlähteenä kaksi Vickersin toimittamaa VTE moottoria, joihin kytkettiin kahdeksantoista Babcock and Wilcox kattilaa. Aluksella oli normaalisti polttoaineeksi 800 tonnia hiiltä ja maksimissaan 2305 tonnia.
Alukset

Minas Geraes
Sao Paulo
Rio de Janeiro