stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dumle
Historia

Dumle julkaistiin alun perin tikkukaramellina Ruotsissa vuonna 1945, jossa sitä valmistettiin Malmössä Mazettin tehtaalla. Suomeen tikkukaramelli tuli vuonna 1985 tuotenimellä Tikkis. Vuonna 1987 julkaistiin Dumle-makeispussi, joka sisälsi pehmeitä toffeemakeisia. Ensimmäinen makuvariaatio oli 1980-luvun lopulla markkinoille tullut Dumle Mint. Vuosien mittaan Dumle-makuja ovat olleet lakritsi, banaani, omena, appelsiini-mango, tumma suklaa, mansikka, piparkakku, vanilja, vadelma, lime ja kola. Vuonna 2013 Dumle Mix -pussiin kuuluivat Dumle Original, Dumle Lakritsi ja Dumle Dark.
Helmikuussa 2021 Fazer ilmoitti lopettavansa Dumle-tikkarin valmistuksen, koska vanhentunutta tuotantolinjaa oli vaikea huoltaa ja korjata. Dumle-tikkari kuitenkin teki paluun kauppoihin syyskuussa 2022.
Tuoteperhe

Tuotemerkistä on tehty myöhemmin lukuisia erilaisia tuotteita, muun muassa snacks-tuotteet, suklaapatukka, jäätelö, suklaa-joulukalenteri ja maitokaakaojauhe. Dumle-jäätelö lanseerattiin vuonna 2005 yhteistyössä Nestlén kanssa. Helmikuussa 2013 Dumle hyppäsi leivonnaistuotteisiin, suklaakuorrute ja toffeesydän löytyvät donitseista ja -muffinsseista.
Aiheesta muualla

Dumlen suomalaiset sivut
Mona-Liisa Nousiainen

| Mona-Liisa Nousiainen |
| --- | --- |
 Mona-Liisa Malvalehto vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1983 Rovaniemi
Kuollut: 29. heinäkuuta 2019 (36 vuotta) Kouvola
Uran tiedot
Seura:  Kouvolan Hiihtoseura
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2005–2018
Paras sijoitus:  1.
Voitot:  1
Palkintokorokkeella:  1
 Tietolaatikko päivitetty 30. heinäkuuta 2019 
Mona-Liisa Nousiainen (o.s. Malvalehto, 20. heinäkuuta 1983 Rovaniemi – 29. heinäkuuta 2019 Kouvola) oli suomalainen maastohiihtäjä ja harmonikansoittaja. Hän voitti hiihdossa kolme nuorten maailmanmestaruutta ja maailmancupissa yhden henkilökohtaisen kilpailun. Hän oli parhaimmillaan perinteisen tyylin sprintissä ja sijoittui MM-kilpailuissa kahdesti seitsemänneksi. Musiikin puolella hän voitti muun muassa Kultainen Harmonikka -kilpailun vuonna 1999.
Maailmancupin henkilökohtaisissa osakilpailuissa Nousiainen sijoittui 18 kertaa kymmenen parhaan joukkoon ja voitti yhden osakilpailun, Liberecin perinteisen sprintin tammikuussa 2013. Nousiainen voitti helmikuussa 2013 parisprintin maailmancupin osakilpailun Sotšissa, jossa hänen parinaan hiihti Anne Kyllönen.
Hiihdossa Nousiainen edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa, Lahden Hiihtoseuraa ja Kouvolan Hiihtoseuraa. Nousiaista valmensivat muun muassa Ville Nousiainen, Niclas Grön, Reijo Jylhä, Ismo Hämäläinen ja Toni Roponen.
Nousiainen lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2018.
Urheilu-ura > Juniorivuodet

Nousiainen ylsi juniorina valtakunnallisissa Hopeasompa-hiihdoissa kärkikolmikkoon. Hän seurasi kaksi vuotta vanhempaa isosiskoaan Rosa-Mariaa tämän ystävän, Pirjo Mannisen Jorma-isän valmennukseen. Kaikki kolme tyttöä kilpailivat myös yleisurheilussa ja olivat voittamassa alle 18-vuotiaiden 4 × 400 metrin viestijuoksussa Suomen-mestaruutta vuonna 1997. Mona-Liisa menestyi henkilökohtaisista matkoista parhaiten aitajuoksussa ja oli vielä vuonna 1999 alle 18-vuotiaiden SM-pronssilla 300 metrin aitajuoksussa.
Mona-Liisa Nousiainen siirtyi yläasteelta Ounasvaaran urheilulukioon. Hän kilpaili nuorten MM-kilpailuissa ensi kerran helmikuussa 2001 Puolassa 17-vuotiaana. Hän sijoittui seitsemänneksi perinteisen tyylin 5 kilometrillä ja pääsi vapaan tyylin sprintissä loppukilpailuun, jossa hän sijoittui neljänneksi. Viestissä hän voitti kultaa Heidi Sundbergin, Riikka Sarasojan ja sprintin voittaneen Pirjo Mannisen kanssa. Vuoden 2002 nuorten MM-kilpailuissa Schonachissa Nousiainen saavutti perinteisen tyylin 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa pronssia ja jäi vapaan tyylin 5 kilometrillä 43:nneksi. Vapaan tyylin sprintissä hän oli karsinnan nopein ja voitti niin alku- kuin välieränkin ja loppukilpailussa kultaa niukasti ennen Saksan Nicole Fesseliä. Viestikilpailu peruttiin huonon sään vuoksi.
Vuoden 2003 nuorten MM-kilpailut kilpailtiin Ruotsin Sollefteåssa, ja Nousiainen kiirehti sinne suoraan yleisen sarjan SM-kilpailuista, joissa hän oli voittamassa Ounasvaaran Hiihtoseuralle viestimestaruutta. Sollefteåssa hän sijoittui yhdeksänneksi vapaan tyylin 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa mutta voitti kultaa perinteisen tyylin 5 kilometrin kilpailussa ylivoimaisesti. Vapaan hiihtotavan sprintissä hän oli karsinnan nopein mutta jäi B-finaaliin ja sijoittui kokonaistuloksissa seitsemänneksi. Viestissä hän saavutti hopeaa. Maaliskuun 2003 lopulla Nousiainen voitti Nita Tennilän kanssa ensimmäisen naisten sprinttiviestin Suomen-mestaruuden.
Urheilu-ura > Kilpailutauon kautta maailmancupvoittajaksi

Nousiaisen hiihto ei kulkenut hvyin kauden 2009–2010 alussa, ja tammikuussa hän jäi kilpailutauolle. Hän synnytti tyttären marraskuussa 2010. Ville Nousiainen sai vuoden 2009 MM-kilpailujen pronssimitalien johdosta Kouvolan kaupungilta palkintotontin, ja sille alettiin rakentaa perheelle omakotitaloa. Mona-Liisa Nousiainen palasi kilpailuihin Keuruulla helmikuussa 2011 ja osallistui lopputalvella vielä Salpausselän maailmancupin ja Kuopion SM-kilpailujen sprintteihin. Aiemmin hän oli hiihtänyt Madshusin ja Rossignolin suksilla, mutta paluuhiihtoihinsa hän sai sukset Peltoselta. Valmennusvastuun otti puoliso Ville Nousiainen, jota valmentavalta Jukka Pätäriltä Mona-Liisa oli jo saanut valmennusohjeita.
Kaudella 2011–2012 Nousiainen pääsi jälleen maajoukkueeseen. Maailmancupissa hän sijoittui joulukuussa Düsseldorfissa vapaan tyylin sprintissä seitsemänneksi sekä perinteisellä tyylillä tammikuussa Otepäässä kuudenneksi ja maaliskuussa Drammenissa yhdeksänneksi. Nousiainen vietti paljon aikaa sairaalassa synnynnäisen sydänvaivan vuoksi usein sairaalahoidossa olleen tyttärensä seurana ja lähti kilpailumatkoillekin suoraan sairaalasta, mitä hän ei tuolloin julkisuuteen kertonut. Kaudella 2012–2013 tytär otettiin mukaan valmennusleireille niin koti- kuin ulkomaillakin. Maajoukkueessa päävalmentaja Magnar Dalenin avukseen pestaama ruotsalainen Niclas Grön toi uusia ideoita sprinttivalmennukseen.
Nousiainen kilpaili joulukuussa 2012 Kanadassa Anne Kyllösen kanssa. Nousiainen oli Quebecin maailmancupkilpailussa vapaan tyylin sprintin karsinnan nopein ja sijoittui loppukilpailussa viidenneksi. Sama sijoitus oli tuloksena Kyllösen kanssa parisprintissä. Tammikuussa Liberecin perinteisen hiihtotavan sprintissä Nousiainen saavutti uransa ainoan henkilökohtaisen maailmancupvoiton. Hän oli karsinnan nopein ja voitti alku- ja välierän sekä loppukilpailun vaikka kaatuikin alkueränsä lähdössä. Pari viikkoa myöhemmin hän voitti Jämijärvellä perinteisen tyylin sprintin Suomen-mestaruuden. Helmikuun alussa Sotšissa kilpailtiin maailmancupiin kuuluvat olympialaisten esikisat. Nousiainen oli vapaan tyylin sprintin karsinnassa kolmanneksi nopein, mutta alkuerässä ruotsalaisen Stina Nilssonin kanssa tulleen kontaktitilanteen seurauksena hänet pudotettiin tuloksissa sijalle 30. Kaksi päivää myöhemmin hän voitti Anne Kyllösen kanssa perinteisen hiihtotavan parisprintin; hiihtojärjestys oli se, että Nousiainen hiihti ensimmäisenä ja Kyllönen jälkimmäiset osuudet. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa sprintit olivat ensimmäinen kilpailutapahtuma. Nousiainen oli perinteisen tyylin sprintin karsinnan nopein, mutta suomalaishiihtäjien suksien voitelu ei onnistunut ja lopputuloksissa Nousiainen oli parhaana suomalaisena seitsemäs karsiuduttuaan välierissä. Lehdistössä Nousiaista haukuttiin huonoksi häviäjäksi hänen kerrottuaan mielipiteensä voitelun epäonnistumisesta ja saatuaan sillä huoltopäällikkö Stefan Storvallin närkästymään. Maaliskuussa Nousiainen sai nimiinsä epävirallisen maailmanennätyksen, kun hän Oslon kutsukilpailussa hiihti 100 metriä ajassa 12,98 sekuntia.
Urheilu-ura > Hiihtouran viimeiset vuodet

Kaudella 2013–2014 Nousiainen sijoittui maailmancupin henkilökohtaisissa sprinttikilpailuissa parhaimmillaan yhdeksänneksi joulukuussa Asiagossa perinteisellä tyylillä ja kymmenenneksi tammikuussa Nové Městossa vapaalla tyylillä. Nové Měston perinteisen tyylin parisprintissä hän sijoittui Aino-Kaisa Saarisen kanssa toiseksi. Vantaan SM-kilpailujen sprintissä Nousiainen ei yltänyt loppukilpailuun ja sijoittui tuloksissa seitsemänneksi. SM-kilpailujen jälkeen hän sairastui flunssaan, josta hän toipui viikko ennen lähtöä Sotšin olympialaisiin. Hän lähti Sotšiin kolme päivää ennen olympialaisten sprinttikilpailua eikä majoittunut 1 500 metrin korkeudella sijaitsevaan kisakylään vaan jäi Sotšin kaupunkiin ja nousi sieltä kisapaikalle vasta kilpailupäivän aamuna. Hän kilpaili puolisonsa testaamilla suksilla ja oli vapaan hiihtotavan sprintin karsinnassa 27:s. Hän ei päässyt alkueristä jatkoon ja sijoittui lopputuloksissa 28:nneksi.
Kaudella 2014–2015 Nousiaisen henkilökohtaisena valmentajana toimi maajoukkuetehtävät Magnar Dalenin kanssa jättänyt Niclas Grön. Maailmancupin sprinteissä Nousiainen pääsi yleensä karsinnasta helposti jatkoon, mutta erävaiheessa ei kulkenut enää yhtä hyvin. Kauden parhaaksi maailmancupsijoitukseksi jäi marraskuun lopulla Rukan perinteisen tyylin kilpailusta otettu kymmenes sija. Jämijärven SM-kilpailujen sprintissä hän saavutti Anne Kyllösen jäljessä hopeaa, ja hänet valittiin vielä kerran MM-kilpailuihin. Viikko ennen MM-kilpailuja hän oli Östersundissa perinteisen tyylin sprintin karsinnassa neljäs mutta jäi niukasti ulos välieristä. Falunin MM-kilpailujen sprinttiradalla oli Östersundin rataa jyrkempiä nousuja ja ladutkin olivat lämpimään sään pehmentämiä. Nousiainen jäi karsinnassa 22:nneksi, eikä päässyt alkueriä pidemmälle. Hänen loppusijoituksensa oli 22:s, joka parani 21:nneksi myöhempien dopingtuomioiden myötä. Nousiaiset viettivät hiihtokauden jälkeen lomiaan usein Yhdysvaltojen Floridan Orlandossa, mutta keväällä 2015 perhe matkusti Las Vegasiin, jossa Mona-Liisa ja Ville Nousiainen avioituivat.
Nousiainen jatkoi hiihtouraansa vuoteen 2018 saakka mutta ei enää vuoden 2015 jälkeen ollut mukana arvokilpailuissa.
Urheilu-ura > Saavutuksia

Nuorten MM-kilpailut
2001 viestikulta 4 × 5 km
2002 sprinttikulta, 15 km P pronssia
2003 5 km P kultaa, viestihopea 4 × 5 km
Maailmancup
2013 sprintti P voitto, Liberec
2013 sprinttiviesti P voitto, Sotši
Musiikillinen ura

Nousiainen voitti Kultainen Harmonikka -kilpailun vuonna 1999 ja Hopeisen Harmonikan vuonna 1993. Yhteensä hänellä on viisi harmonikansoiton Suomen mestaruutta. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuodesta 2004.
Keväällä 2011 Nousiainen osallistui Yle TV1:n Maestro – tikusta asiaa -sarjaan, jossa julkisuuden henkilöt opettelivat johtamaan orkesteria. Hän voitti kilpailun.
Yksityiselämä

Mona-Liisa Nousiaisen äiti, Ilmajoelta kotoisin ollut Maria-Liisa (o.s. Jalonen) saavutti yleisurheilussa sisäratojen SM-hopeaa 800 metrin juoksussa vuonna 1974. Kolarista lähtöisin ollut isä Jukka Malvalehto saavutti myöhemmin ikämiesten hiihdossa MM-mitalin. He tapasivat Helsingissä Eläintarhan kentällä vuonna 1974 ja muuttivat yhteen Rovaniemelle. He saivat kolme tytärtä, joista Mona-Liisa oli iältään keskimmäinen.
Mona-Liisa Nousiaisen puoliso oli hiihtäjä Ville Nousiainen. He avioituivat keväällä 2015. Pariskunnalla on vuonna 2010 syntynyt tytär.
Nousiainen kuoli vatsasyöpään heinäkuussa 2019. Hänet on haudattu Valkealan hautausmaalle Kouvolaan.
Toimittaja Laura Arffman kirjoitti Nousiaisen elämäkerran Mona-Liisa – urheilija, muusikko, ihminen, joka julkaistiin syyskuussa 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mona-Liisa Nousiainen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Taivassalon kirkko

| Taivassalon kirkko Tövsala kyrka |
| --- | --- |

Sijainti:  Keskustie 2, Taivassalo
Koordinaatit:  60°33′47.5″N, 021°36′27.0″E
Rakentamisvuosi:  noin 1425–1440
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Taivassalon kirkko, sankarihaudat
Isänmaan puolesta 1939 - 1944
Pyhän Ristin kirkko (ruots. Heliga Korsets kyrka) on Taivassalossa sijaitseva keskiaikainen harmaakivikirkko. Kirkko on uusimman tutkimuksen mukaan rakennettu todennäköisesti vuosien 1425 ja 1440 välillä. Kirkko on säilynyt melko hyvin keskiaikaisessa asussaan. Seurakunnan ensimmäinen puukirkko rakennettu melko varmasti jo 1200-luvulla, vaikka ensimmäinen tieto seurakunnasta on vuodelta 1350. Keskiaikaisesta sisustuksesta on säilynyt alttarikaappi ja viisi puuveistosta, jotka on lahjoitettu Kansallismuseolle krusifiksia lukuun ottamatta. 1300-luvun alkuun ajoitettu krusifiksi on arvioitu Liedon mestarin koulukunnan työksi tekotavan ja laadun perusteella. Kirkon seinillä on kalkkimaalauksia, joista varhaisimmat on tehty kirkon valmistuttua. Kuoriholvin piirteiden vuoksi pidetään mahdollisena, että kirkon rakennustöissä on ollut mukana sama Pernajan mestari, joka suunnitteli useita Uudenmaan ja Kymenlaakson kirkkoja.
Taivassalon kirkko ja siitä puoli kilometriä luoteeseen sijaitsevat Taivassalon vanha pappila vuodelta 1756 ja uusi pappila vuodelta 1823 on Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kirkon sankaripatsas on kuvanveistäjä Jussi Vikaisen pronssiveistos vuodelta 1952.lähde?
Aiheesta muualla

Taivassalon kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Taivassalon kirkko (Q11896089)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Taivassalo
katuosoite: Pappilan kylä
koordinaatit: 60°33′47″N 21°36′27″E﻿ / ﻿60.563194°N 21.6075°E﻿ / 60.563194; 21.6075
Alankomaat Eurovision laulukilpailussa

| Alankomaat |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  AVROTROS
Toiminut isäntämaana:  1958, 1970, 1976, 1980, 2021
Esiintymiset
Esiintymiskerrat:  64
Ensiesiintyminen:  1956
Paras sijoitus:  1. (1957, 1959, 1969, 1975, 2019)
Huonoin sijoitus:  19. (SF 2011)
Paras pistemäärä:  498 (2019)
Huonoin pistemäärä:  0
Viimeinen sija:  4 (1958, 1962, 1963, 1968)
Ilman pisteitä:  2 (1962, 1963)
Alankomaat osallistui Eurovision laulukilpailuun ensimmäistä kertaa vuonna 1956, joten se on yksi sen alkuperäisistä osallistujamaista. Alankomaat on voittanut kilpailut viisi kertaa: 1957, 1959, 1969, 1975 ja 2019.
Alankomaat on esittänyt kappaleensa perinteisesti hollannin kielellä. Vuoden 1975 voittokappale laulettiin kuitenkin englanniksi kielisäännön ollessa hetkellisesti poissa käytöstä. Englanniksi laulettiin lisäksi 1974 ja 1976. Kielisäännön lopullisen vapauttamisen jälkeen hollanniksi on laulettu vasta vuonna 2010. Vuonna 2006 Alankomaat käytti englannin lisäksi itse keksittyä kieltä kappaleessaan.
Alankomaat karsiutui euroviisujen finaalista vuosina 2005–2012 ja omaa näin kaikista euroviisumaista pisimmän yhtäjaksoisen karsiutumisputken.
Vuonna 2024 Alankomaiden edustaja Joost Klein pääsi finaaliin ja oli yksi ennakkosuosikeista, mutta hän oli medioiden mukaan osana välikohtausta, ja näin hän joutui syrjään finaalista.
Kappaleet

Vuosien 1956–1974 pisteet
ole vertailukelpoisia vuodesta 1974 eteenpäin olevien pisteiden kanssa erilaisten pisteytysjärjestelmien vuoksi.
Vuosien 1975–2015 pisteet eivät ole vertailukelpoisia vuodesta 2016 eteenpäin olevien pisteiden kanssa erilaisen pisteytysjärjestelmän vuoksi.
Kappaleet > Vanha pistejärjestelmä

| Vuosi | Artisti | Kappale | Sijoitus | Pisteet | Pisteytysjärjestelmä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956 | Jetty Paerl | "De vogels van Holland" | - | - | Kullakin televisioyhtiöllä oli kaksi tuomaria kilpailupaikalla. Äänestystapa on tuntematon. |
| 1956 | Corry Brokken | "Voorgoed voorbij" | - | - | Kullakin televisioyhtiöllä oli kaksi tuomaria kilpailupaikalla. Äänestystapa on tuntematon. |
| 1957 | Corry Brokken | "Net als toen" | 1 | 31 | Kunkin televisioyhtiön tuomaristossa oli 10 jäsentä. Jokainen antoi 1 pisteen parhaimmaksi katsomalleen laululle. |
| 1958 | Corry Brokken | "Heel de wereld" | 9 | 1 | Sama kuin vuonna 1957. |
| 1959 | Teddy Scholten | "Een beetje" | 1 | 21 | Sama kuin vuosina 1957 ja 1958. |
| 1960 | Rudi Carrell | "Wat een geluk" | 12 | 2 | Sama kuin vuosina 1957, 1958 ja 1959. |
| 1961 | Greetje Kauffeld | "Wat een dag" | 10 | 6 | Sama kuin vuosina 1957, 1958, 1959 ja 1960. |
| 1962 | De Spelbrekers | "Katinka" | 13 | 0 | Kullakin televisioyhtiöllä käytössään pisteet 3-2-1 kolmelle parhaimmaksi katsomalleen laululle. |
| 1963 | Annie Palmen | "Een speeldoos" | 13 | 0 | Kunkin televisioyhtiön tuomaristolla oli käytössään pisteet 5-4-3-2-1. |
| 1964 | Anneke Grönloh | "Jij bent mijn leven" | 10 | 2 | 10-henkisten tuomaristojen käytössä olivat pisteet 5-3-1. |
| 1965 | Conny Vandenbos | "'t Is genoeg" | 11 | 5 | Sama kuin vuonna 1964. |
| 1966 | Milly Scott | "Fernando en Filippo" | 15 | 2 | Sama kuin vuosina 1964 ja 1965. |
| 1967 | Thérèse Steinmetz | "Ring-dinge-ding" | 14 | 2 | Kullakin televisioyhtiöllä käytössään vapaavalintaisesti 10 pistettä. Tästä vuodesta alkaen tuomaristoissa piti olla puolet alle ja puolet yli 30-vuotiaita. |
| 1968 | Ronnie Tober | "Morgen" | 16 | 1 | Sama kuin vuonna 1967. |
| 1969 | Lenny Kuhr | "De troubadour" | 1 | 18 | Sama kuin vuosina 1967 ja 1968. |
| 1970 | Hearts of Soul | "Waterman" | 7 | 7 | Sama kuin vuosina 1957, 1958, 1959, 1960 ja 1961. |
| 1971 | Saskia & Serge | "Tijd" | 6 | 85 | Kunkin televisioyhtiön kahden tuomarin oli annettava jokaiselle laululle pisteitä arvosteluasteikolla 5-1. |
| 1972 | Sandra & Andres | "Als het om de liefde gaat" | 4 | 106 | Sama kuin vuonna 1971. |
| 1973 | Ben Cramer | "De oude muzikant" | 14 | 69 | Sama kuin vuosina 1971 ja 1972. |
| 1974 | Mouth & MacNeal | "I See A Star" | 3 | 15 | Kullakin televisioyhtiöllä oli käytössään yhteensä 10 pistettä. Minimi oli 1, maksimi 5. |
Kappaleet > Nykyinen pistejärjestelmä

Vuonna 1975 kehitettiin uusi äänestyskäytäntö. Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle. Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1.
| Vuosi | Artisti | Kappale | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Teach-In | "Ding-A-Dong" | 1 | 152 |
| 1976 | Sandra Reemer | "The Party’s Over" | 9 | 56 |
| 1977 | Heddy Lester | "De mallemolen" | 12 | 35 |
| 1978 | Harmony | "'t Is OK" | 13 | 37 |
| 1979 | Xandra | "Colorado" | 12 | 51 |
| 1980 | Maggie MacNeal | "Amsterdam" | 5 | 93 |
| 1981 | Linda Williams | "Het is een wonder" | 9 | 51 |
| 1982 | Bill van Dijk | "Jij en ik" | 16 | 8 |
| 1983 | Bernadette | "Sing Me a Song" | 7 | 66 |
| 1984 | Maribelle | "Ik hou van jou" | 13 | 34 |
| 1986 | Frizzle Sizzle | "Alles heeft ritme" | 13 | 40 |
| 1987 | Marcha | "Rechtop in de wind" | 5 | 83 |
| 1988 | Gerard Joling | "Shangri-La" | 9 | 70 |
| 1989 | Justine Pelmelay | "Blijf zoals je bent" | 15 | 45 |
| 1990 | Maywood | "Ik wil alles met je delen" | 15 | 25 |
| 1992 | Humphrey Campbell | "Wijs me de weg" | 9 | 67 |
| 1993 | Ruth Jacott | "Vrede" | 6 | 92 |
| 1994 | Willeke Alberti | "Waar is de zon?" | 23 | 4 |
| 1996 | Maxine & Franklin Brown | "De eerste keer" | 7 | 78 |
| 1997 | Mrs. Einstein | "Niemand heeft nog tijd" | 22 | 5 |
| 1998 | Edsilia Rombley | "Hemel en aarde" | 4 | 150 |
| 1999 | Marlayne | "One Good Reason" | 8 | 71 |
| 2000 | Linda Wagenmakers | "No Goodbyes" | 13 | 40 |
| 2001 | Michelle | "Out On My Own" | 18 | 16 |
| 2003 | Esther Hart | "One More Night" | 13 | 45 |
Kappaleet > Nykyinen pistejärjestelmä > Kaksivaiheinen loppukilpailu

Vuonna 2003 EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta. Semifinaali ja finaali käytiin kahtena eri päivänä ja laulukilpailuun voi osallistua korkeintaan 40 valtiota. Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on edellisenä vuonna 10 parhaiten menestyneellä valtiolla sekä suurimmilla laulukilpailun rahoittajamailla Saksalla, Ranskalla, Espanjalla ja Isolla-Britannialla. Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. 10 parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Esittäjä | Laulu | Finaali | Finaali | Semifinaali | Semifinaali |
| Vuosi | Esittäjä | Laulu | Sijoitus | Pisteet | Sijoitus | Pisteet |
| 2004 | Re-Union | "Without You" | 20 | 11 | 6 | 146 |
| 2005 | Glennis Grace | "My Impossible Dream" | X | X | 14 | 53 |
| 2006 | Treble | "Amambanda" | X | X | 20 | 23 |
| 2007 | Edsilia Rombley | "On Top of the World" | X | X | 21 | 38 |
Kappaleet > Nykyinen pistejärjestelmä > Kaksi semifinaalia

Vuonna 2008 päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä, jossa suurimmat rahoittajamaat ja edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot kilpailevat finaalipaikasta kahdessa semifinaalissa, joista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata. Vuosina 2004–2010 Espanja, Iso-Britannia, Ranska ja Saksa pääsivät automaattisesti finaaliin. Italia palasi kisoihin vuonna 2011 ja isona rahoittajamaana on automaattisesti finaalissa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Esittäjä | Laulu | Finaali | Finaali | Semifinaali | Semifinaali |
| Vuosi | Esittäjä | Laulu | Sijoitus | Pisteet | Sijoitus | Pisteet |
| 2008 | Hind | "Your Heart Belongs to Me" | X | X | 13 | 27 |
| 2009 | De Toppers | "Shine" | X | X | 17 | 11 |
| 2010 | Sieneke | "Ik ben verliefd (Sha-la-lie)" | X | X | 14 | 29 |
| 2011 | 3JS | "Never Alone" | X | X | 19 | 13 |
| 2012 | Joan Franka | "You and Me" | X | X | 15 | 35 |
| 2013 | Anouk | "Birds" | 9 | 114 | 6 | 75 |
| 2014 | The Common Linnets | "Calm After the Storm" | 2 | 238 | 1 | 150 |
| 2015 | Trijntje Oosterhuis | "Walk Along" | X | X | 14 | 33 |
Kappaleet > Nykyinen pistejärjestelmä > Uusi pisteidenlaskujärjestelmä

Vuonna 2016 otettiin käyttöön uusi pisteidenlaskujärjestelmä, jolla halutaan pitää jännitys loppuun asti. Ennen vuotta 2016 voittaja saattoi selvitä jo hyvin varhaisessa vaiheessa pisteidenlaskua. Tämän ja usein moititun pisteiden vääristymisen takia haluttiin antaa molemmille äänestysryhmille täysin oma valta, joten pisteet jaettiin. Uudessa systeemissä jokaisen osallistujamaan raadit antavat pisteet 1-8, 10 ja 12. Sen jälkeen puhelinäänet julistetaan könttäsummina. Näin ollen voittaja selviää vasta kun eniten puhelinääniä saanut maa saa pisteet.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Esittäjä | Laulu | Finaali | Finaali | Semifinaali | Semifinaali | Huom. |
| Vuosi | Esittäjä | Laulu | Sijoitus | Pisteet | Sijoitus | Pisteet | Huom. |
| 2016 | Douwe Bob | "Slow Down" | 11 | 153 | 5 | 197 |  |
| 2017 | O'G3NE | "Lights and Shadows" | 11 | 150 | 4 | 200 |  |
| 2018 | Waylon | "Outlaw in 'Em" | 18 | 121 | 7 | 174 |  |
| 2019 | Duncan Laurence | "Arcade" | 1 | 498 | 1 | 280 | Voittaja |
| 2020 | Jeangu Macrooy | "Grow" | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. |
| 2021 | Jeangu Macrooy | "Birth of a New Age" | 23 | 11 | – | – | Suora finaalipaikka vuoden 2019 voiton ansiosta. |
| 2022 | S10 | "De diepte" | 11 | 171 | 2 | 221 |  |
| 2023 | Mia Nicolai & Dion Cooper | "Burning Daylight" | X | X | 13 | 7 |  |
| 2024 | Joost Klein | "Europapa" | X | X | 2 | 182 | Pääsi jatkoon semifinaalissa, mutta maa diskattiin ennen finaalia. |
| 2025 | Claude |  |  |  |  |  |  |