stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vital Bjalinski

| Vital Bjalinski |
| --- | --- |
 Vital Bjalinski Junost Minskin maalilla
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. marraskuuta 1989 (ikä 34)  Minsk
Kansalaisuus:   Valko-Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  oikea
Pituus:  175 cm
Paino:  75 kg
Seura
Seura:  KHK Crvena Zvezda
Sarja:  Srb HL
Pelinumero:  1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–
Aik. seurat:   Šynnik (BLR)  Vitsebsk (BLR)   Junost Minsk (BLR)   Dinamo Maladzetšna (BLR)
Vital Uladzimiravitš Bjalinski (valkoven. Віталь Уладзіміравіч Бялінскі, ven. Виталий Владимирович Белинский, Vitali Vladimirovitš Belinski, 27. marraskuuta 1989 Minsk, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa Serbian jääkiekkoliigassa pelaavaa KHK Crvena Zvezdaa.
Bjalinski on edustanut suurimman osan urastaan kasvattajaseuraansa Junost Minskiä, jonka riveissä hän on voittanut Valko-Venäjän mestaruuden kausina 2009–2010 ja 2010–2011. Kaudella 2008–2009 hän edusti kuitenkin saman liigan Šynnik Babruiskia ja kaudella 2011–2012 kolmen ottelun verran H’K Vitsebskia. Hän oli myös Junost Minskin mukana pelaamssa Venäjän VHL-liigaa kaudella 2012–2013.
Bjalinski pelasi ensimmäisen miesten arvoturnauksen vuoden 2013 MM-kisoissa, jossa hän vartioi Valko-Venäjän maalia viidessä ottelussa. Hänet valittiin Aleh Haroškan ja Kanstantsin Kaltsoun kanssa joukkueen parhaiksi pelaajiksi.
Vital Komenan Yao

Vital Komenan Yao (1938 – 22. syyskuuta 2006) oli norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bouakén hiippakuntaan 19. joulukuuta 1964 ja nimitettiin sen johtoon 17. toukokuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi André-Pierre Duirat, jota avustivat Auguste Nobou ja Laurent Yapi.
19. joulukuuta 1994 Bouaké korotettiin arkkihiippakunnaksi, ja Yao jatkoi sen johtamista arkkipiispana, kunnes kuoli virassa. Yaon edeltäjä oli André-Pierre Duirat, ja hänen seuraajakseen tuli koadjuuttoriarkkipiispa Paul-Siméon Ahouanan Djro.
Wash

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Wash tai The Wash voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
The Wash, Pohjanmeren lahti Englannin itärannikolla
Mä ja mun pomo (The Wash), komediaelokuva vuodelta 2001
Martha Wash, yhdysvaltalainen laulaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Wash”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vital Julian Frey

Vital Julian Frey
Vital Julian Frey (s. 26. tammikuuta 1979) on sveitsiläinen cembalisti.
Frey syntyi vanhempiensa kolmanneksi pojaksi ja sai Genevessä kaksikielisen kasvatuksen saksaksi ja ranskaksi. Vuonna 1989 hän muutti perheineen Steffisburgiin. Vuonna 1998 hän sai lukiodiplominsa Thunissa. Frey kiinnostui lapsena cembalosta Johann Sebastian Bachin instrumentille säveltämien konserttojen myötävaikutuksella. Hän opiskeli musiikkiakatemioissa Freiburg im Breisgaussa ja Münchenissä opettajinaan Robert Hill ja Christine Schornsheim. Muuta opetusta hän sai Christophe Rousset'lta, Gustav Leonhardtilta, Kenneth Gilbertiltä, Christiane Jaccottet'lta ja Andreas Staierilta.
Frey on esiintynyt muun muassa Bambergin sinfoniaorkesterin solistina. Hän on pitänyt resitaaleja lukuisten konserttisarjojen ja festivaalien, kuten Bachfest Leipzigin ja Luzernin festivaalin yhteydessä. Hänen yhteistyökumppaneihinsa kamarimusiikin alalla ovat kuuluneet Kristin von der Goltz, José Vázquez, Christine Schornsheim, Fiorenza de Donatis, Sabrina Frei, Sergio Azzolini ja Reinhard Goebel. Frey liittyi vuonna 2015 Camerata Bernin jäseneksi.
VHL-kausi 2020–2021

| VHL-kausi 2020–2021 |
| --- | --- |
Laji:  jääkiekko
Järjestyksessä oleva kausi:  11
Maa:   Venäjä
Joukkueiden määrä:  26
Sarja alkoi:  4. syyskuuta 2020
Sarja päättyi:  24. huhtikuuta 2021
Runkosarjan voittaja:  Jugra Hanty-Mansijsk
Mestari:  Jugra Hanty-Mansijsk
Pistepörssin voittaja:  Kirill Pilipenko
Pudotuspelien arvokkain pelaaja:  Kirill Pilipenko
  ← 2019–2020 :  2021–2022 → 
VHL-kausi 2020–2021 oli Venäjän jääkiekon toiseksi korkeimman sarjatason yhdestoista kausi. Kausi alkoi 4. syyskuuta 2020 ja sarjan mestaruus ratkesi 24. huhtikuuta 2021. Runkosarjan voittanut Jugra Hanty-Mansijsk voitti myös mestaruuden.
Koronaviruspandemian vuoksi kaikki ulkomaalaiset joukkueet (Humo Taškent, KRS-Peking, ORG-Peking, Tsen Tou Jilin, Nomad Nur-Sultan, Torpedo Ust-Kamenogorsk ja HK Saryarka Karaganda), sekä Torpedo-Gorki Nižni Novgorod jättivät kauden väliin. Sarjaan osallistui siis 26 venäläistä joukkuetta.
Joukkueet

| Joukkue | Kaupunki | Kotihalli | Perustettu | Liittynyt |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Bars Kazan | Kazan | Dvorets Sporta | 2009 | 2014 |
|  Buran Voronež | Voronež | Voronežin Jubileinyi-halli | 1977 | 2012 |
|  Dinamo Krasnogorsk | Krasnogorsk | Krasnogorsk Arena | 2010 | 2019 |
|  Dinamo Pietari | Pietari | Jubileinyi-urheilukeskus | 2013 | 2016 |
|  Dizel Penza | Penza | Dizel Arena | 1955 | 2004 |
|  Gornjak Utšaly | Utšaly | Gornjak Arena | 2012 | 2017 |
|  HK Rjazan | Rjazan | Rjazanin urheilupalatsi | 1955 | 2007 |
|  HK Rostov | Rostov-na-Donu | Ais Arena | 2013 | 2019 |
|  HK Tambov | Tambov | Kristall-halli | 1981 | 2018 |
|  Himik Voskresensk | Voskresensk | Podmoskovje | 2005 | 2015 |
|  Ižstal Iževsk | Iževsk | Ižstalin urheilupalatsi | 1949 | 2006 |
|  Jermak Angarsk | Angarsk | Jermak Stadium | 1958 | 2007 |
|  Jugra Hanty-Mansijsk | Hanty-Mansijsk | Arena Jugra | 2006 | 2018 |
|  Južnyi Ural Orsk | Orsk | Rostošin jääpalatsi | 1958 | 2006 |
|  Lada Toljatti | Toljatti | Lada Arena | 1976 | 2018 |
|  Metallurg Novokuznetsk | Novokuznetsk | Kuznetskin metallurgien urheilupalatsi | 1949 | 2017 |
|  Molot-Prikamje Perm | Perm | Molotin yleinen urheilupalatsi | 1948 | 2006 |
|  Neftjanik Almetjevsk | Almetjevsk | Almetjevskin Jubileinyi-urheilupalatsi | 1965 | 2001 |
|  Rubin Tjumen | Tjumen | Tjumenin urheilupalatsi | 1959 | 2000 |
|  SKA Neva | Pietari | Hokkeinyi gorod -jäähalli | 2008 | 2008 |
|  Sokol Krasnojarsk | Krasnojarsk | Platinum Arena | 1977 | 2011 |
|  Toros Neftekamsk | Neftekamsk | Neftekamskin jääpalatsi | 1988 | 2006 |
|  Tšelmet Tšeljabinsk | Tšeljabinsk | Urheilupalatsi Junost | 1948 | 2003 |
|  TsSK VVS Samara | Samara | TsSK VVS-urheilupalatsi | 1950 | 2017 |
|  Zauralje Kurgan | Kurgan | Mostovik | 1994 | 2003 |
|  Zvezda Moskova | Moskova | TsSKA-jääurheilupalatsi | 2015 | 2015 |
Runkosarja

Runkosarjan 16 parasta joukkuetta eteni pudotuspeleihin.
|  | Joukkue | O | V | JV | VV | VH | JH | H | TM-PM | Pist |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jugra Hanty-Mansijsk | 50 | 35 | 1 | 3 | 2 | 4 | 5 | 162-88 | 84 |
| 2 | Neftjanik Almetjevsk | 50 | 28 | 4 | 2 | 4 | 3 | 9 | 158-101 | 75 |
| 3 | Dizel Penza | 50 | 26 | 3 | 5 | 1 | 3 | 12 | 156−114 | 72 |
| 4 | Gornjak Utšaly | 50 | 24 | 2 | 7 | 2 | 3 | 12 | 145−109 | 71 |
| 5 | Rubin Tjumen | 50 | 27 | 3 | 2 | 1 | 5 | 12 | 141-105 | 70 |
| 6 | Metallurg Novokuznetsk | 50 | 23 | 5 | 3 | 6 | 1 | 12 | 150−115 | 69 |
| 7 | Dinamo Pietari | 50 | 26 | 4 | 1 | 4 | 0 | 15 | 135−92 | 66 |
| 8 | Himik Voskresensk | 50 | 18 | 6 | 6 | 4 | 1 | 15 | 128-107 | 65 |
| 9 | Tšelmet Tšeljabinsk | 50 | 15 | 4 | 7 | 6 | 4 | 14 | 124−107 | 62 |
| 10 | Bars Kazan | 50 | 19 | 3 | 4 | 5 | 3 | 16 | 145−123 | 60 |
| 11 | Zvezda Moskova | 50 | 23 | 1 | 3 | 2 | 3 | 18 | 117−112 | 59 |
| 12 | Toros Neftekamsk | 50 | 19 | 3 | 4 | 4 | 2 | 18 | 153−143 | 58 |
| 13 | HK Tambov | 50 | 19 | 3 | 3 | 4 | 4 | 17 | 143−151 | 58 |
| 14 | HK Rostov | 50 | 17 | 5 | 2 | 5 | 4 | 17 | 120−116 | 57 |
| 15 | HK Rjazan | 50 | 18 | 4 | 3 | 3 | 4 | 18 | 125−132 | 57 |
| 16 | Dinamo Krasnogorsk | 50 | 17 | 5 | 4 | 2 | 2 | 20 | 121−141 | 56 |
| 17 | SKA Neva | 50 | 16 | 6 | 1 | 4 | 5 | 18 | 111−116 | 55 |
| 18 | Lada Toljatti | 50 | 17 | 4 | 2 | 6 | 1 | 20 | 134−136 | 53 |
| 19 | Sokol Krasnojarsk | 50 | 14 | 4 | 5 | 1 | 4 | 22 | 113−126 | 51 |
| 20 | Zauralje Kurgan | 50 | 15 | 1 | 3 | 6 | 3 | 22 | 98−127 | 47 |
| 21 | TsSK VVS Samara | 50 | 14 | 3 | 2 | 6 | 2 | 23 | 113−137 | 46 |
| 22 | Južnyi Ural Orsk | 50 | 13 | 1 | 5 | 0 | 4 | 27 | 123−165 | 42 |
| 23 | Jermak Angarsk | 50 | 11 | 3 | 3 | 1 | 4 | 28 | 115−182 | 39 |
| 24 | Buran Voronež | 50 | 9 | 4 | 1 | 4 | 5 | 27 | 99−148 | 37 |
| 25 | Molot-Prikamje Perm | 50 | 10 | 0 | 4 | 1 | 5 | 30 | 85−137 | 34 |
| 26 | Ižstal Iževsk | 50 | 8 | 1 | 1 | 2 | 4 | 34 | 80−164 | 26 |
Vihollisen keskellä

| Vihollisen keskellä> Behind Enemy Lines |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  John Moore
Käsikirjoittaja:  Jim Thomas
Tuottaja:  John Davis
Säveltäjä:  Don Davis
Kuvaaja:  Brendan Galvin
Leikkaaja:  Paul Martin Smith
Lavastaja:  Nathan Crowley
Pääosat:  Owen Wilson   Gene Hackman   Vladimir Mashkov   Joaquim de Almeida   David Keith   Olek Krupa
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  InterCom Netflix Disney+
Ensi-ilta:  Yhdysvallat} 30. marraskuuta 2001   Suomi 18. tammikuuta 2002
Kesto:  106 min
Alkuperäiskieli:  englanti   serbokroaatti   espanja   tšekki
Budjetti:  40 000 000 dollaria
Seuraaja:  Vihollisen keskellä 2: Pahuuden akseli
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihollisen keskellä (engl. Behind Enemy Lines) on John Mooren ohjaama yhdysvaltalainen trillerielokuva vuodelta 2001. Elokuvan jatko-osat ovat Vihollisen keskellä 2: Pahuuden akseli vuodelta 2006 ja Vihollisen keskellä: Kolumbia vuodelta 2009.
Juoni

Yhdysvaltalainen hävittäjä ammutaan alas Bosnian sodan aikana. Serbit teloittavat lentäjän, mutta navigoija onnistuu pakenemaan ja pelkää joutuvansa vangiksi. Kun aika on valumassa vähiin, hänen päällikkönsä aloittaa dramaattisen pelastusoperaation, joka sotii Nato-direktiivejä vastaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Owen Wilson  | … |  Lt. Chris Burnett   |
|  Gene Hackman  | … |  Amiraali Leslie McMahon Reigart   |
|  Gabriel Macht  | … |  Stackhouse   |
|  Charles Malik Whitfield  | … |  Kapt. Rodway, USMC   |
|  David Keith  | … |  Master Chief Tom O'Malley   |
|  Olek Krupa  | … |  Miroslav Lokar   |
|  Joaquim de Almeida  | … |  Admiral Piquet   |
|  Vladimir Mashkov  | … |  Sasha   |
|  Marko Igonda  | … |  Bazda   |
|  Eyal Podell  | … |  Petty Officer Kennedy   |
|  Geoff Pierson  | … |  Amiraali Donnelly   |
|  Aernout Van Lynden  | … |  Aernout Van Lynden   |
Soundtrack

Feeder: "Buck Rogers"
Ryan Adams: "The Rescue Blues"
Fluke: "Atom Bomb"
Ray Charles: "What'd I Say"
Dion: "The Wanderer"
Orion: "That's all right"
Moby: "My Weakness"
Kuvauspaikat

Bratislava, Slovakia
USS Carl Vinson, Yhdysvallat
USS Constellation, Yhdysvallat
Aiheesta muualla

Vihollisen keskellä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vihollisen keskellä Elonet.
Washilly Tshibasu

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 25. helmikuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Kinshasa, Zaire
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 183 cm
Seura
Seura: KPV
Junioriseurat
: KFC Schoten
: Royal Antwerp
2008–2009: Mouscron
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2010 | Feyenoord | 0 | (0) |
| 2010 | Royal Antwerp | 3 | (0) |
| 2013 | OPS | 6 | (0) |
| 2013–2014 | KPV | 34 | (5) |
| 2015 | PS Kemi | 12 | (3) |
| 2015– | KPV | 38 | (22) |
| Yhteensä | Yhteensä | 93 | (41) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. elokuuta 2017.
Kalala Washilly Tshibasu  (s. 25. helmikuuta 1990 Kinshasa, Zaire) on kongolais-belgialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Kokkolan Pallo-Veikkoja. Hänen pelipaikkansa on keskikenttäpelaaja.
Tshibasu pelasi juniorina eri joukkueissa Belgiassa. Hän on edustanut myös Feyenoordin reservijoukkuetta. Kaudeksi 2010–2011 Tshibasu siirtyi Belgian toisen sarjatason Royal Antwerp FC:hen.
Keväällä 2013 Ykkösessä pelannut Oulun Palloseura testasi Tshibasua ja teki hänen kanssaan sopimuksen. Seura purki sopimuksen kuitenkin jo kesäkuussa 2013. Tämän jälkeen Tshibasu siirtyi Kakkosessa pelanneen Kokkolan Pallo-Veikkojen riveihin, jossa hän pelasi syyskuuhun 2014 asti. Kaudeksi 2015 Tshibasu siirtyi Ykköseen nousseen PS Kemi Kingsin riveihin, mutta sopimus purettiin jo elokuussa 2015. Hän palasi sarjatasoa alempana pelanneeseen KPV:hen ja oli loppukaudesta mukana varmistaessa joukkueen lohkovoittoa. Tsibasu on ollut KPV:ssä sen Ykkösen kausina 2016 ja 2017 runkopelaajia. Hänet valittiin mm. kaudella 2016 kesäkuun Ykkösen pelaajaksi.
Viron passi

Viron passi vuodelta 2021.
Viron passi on matkustusasiakirja, joka voidaan myöntää Viron kansalaiselle. Henley Passport Indexin mukaan Viron passilla pääsi vuonna 2023 matkustamaan 184 maahan ilman etukäteen myönnettyä viisumia. Osa näistä maista kuitenkin vaatii sähköisen matkustuslupajärjestelmän käyttöä tai myöntää viisumin vasta rajalla. Kun koko maailman passeja vertailtiin sen suhteen, moneenko maahan niillä pääsee matkustamaan ilman viisumia, Viron passi oli vuonna 2023 sijalla 10.
Passin hakeminen

Aikuisen passi on voimassa 10 vuotta. Siihen kuuluu kopio passin haltijan sormenjäljestä, passikuva ja allekirjoitusnäyte. Sormenjälkinäyte on voimassa 6 vuotta. Passikuvan voi ottaa joko itse, kuva-automaatissa tai teettää sen valokuvaajalla. Alle 12-vuotiailta lapsilta sormenjälkiä ei tarvita. Lapsen passi on voimassa viisi vuotta.
Ulkomailla Viron passeja myöntävät Viron ulkomaan edustustot. Passia voi myös hakea verkossa itsepalveluna. Ulkomaille myönnetty passi lähetetään joko hakijan valitsemaan Viron ulkomaan edustustoon tai kuriiriyrityksen välityksellä suoraan hakijalle. Yli 12-vuotias voi tarvittaessa saada yhden vuoden voimassa olevan passin ilman sormenjälkinäytettä, jos hänellä on aiemmin ollut virolainen passi tai henkilökortti ja hän oleilee ulkomailla sellaisessa paikassa, jossa ei ole Viron ulkomaan edustustoa tai jossa edustustoon olisi turhan vaikea matkustaa. Yhden vuoden passia varten hakijan on tehtävä lisäksi erillinen hakemus, jossa hän perustelee tarpeensa passille.
War Pigs

| ”War Pigs” Black Sabbath |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Paranoid
 Julkaistu: 18. syyskuuta 1970
 Tuottaja(t): Rodger Bain
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 07.57
 Levy-yhtiö:  Vertigo Records    Warner Bros. Records
Paranoidin muut kappaleet
|   | ”War Pigs” (1.) | ”Paranoid” (2.) |
War Pigs on avauskappale Black Sabbath -yhtyeen toisella albumilla Paranoid vuodelta 1970. Kappaleen piti olla levyn nimiraita, mutta levy-yhtiön tahdosta albumin nimi vaihdettiin – ”War Pigs” viittasi liikaa käynnissä olleeseen Vietnamin sotaan. Kappale on yksi Black Sabbathin tunnetuimpia varsinkin sen kuuluisan kitarariffin takia. Sävellys on yhtyeen yhteinen, sanoitus on basisti Geezer Butlerin.
Kappaleen alkuperäinen nimi oli ”Walpurgis”, joka viittasi samannimiseen vapun aikaan vietettyyn noitasapattiin. Laulusolisti Ozzy Osbourne julkaisi tuon version soolouransa aikana kokoelmalla The Ozzman Cometh (1997). Black Sabbath sai idean lopullisen version aiheeseen kuultuaan sotatarinoita Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohdassa, jossa se esiintyi.
Rakenne ja sanoma

Kappale alkaa raskaalla riffillä, johon sekaantuu nopeasti ilmahälytyssireenien nouseva ja laskeva ulvonta. Ensimmäinen säkeistö kulkee raskaalla poljennolla, valssimaisen hitaasti ja katkonaisesti; nopeita tahteja seuraa vain yksitoikkoisen hi-hat -kompin säestämä laulu, jota katkovat terävät raskaammat osiot. Sanoitus on iskevän kolkko. Keskiosuus etenee vauhdilla; se kertoo poliitikoista, jotka kohtelevat ihmisiä kuin shakkinappuloita, huvittelevat aloittamalla sotia, joita käymään he lähettävät tavallisia ihmisiä.
Loppuosa kulkee samalla vuorotahdilla kuin alkukin.
Kappale voidaan siis sanoa asettuvan enemmän sodanlietsojia (War Pigs) vastaan kuin itse sotaa instituutiona. Paranoid-albumin kansi, epäselvästi kuvattu miekkamies pimeydessä, esittää juuri ”sotasikaa”, sotaa lietsovaa poliitikkoa). Bill Wardin sanoin:
»”War Pigs” oli kuitenkin rankka kuin mikä: se tunki sanomansa kurkusta alas ja iski suoraan!»
Kappaleen persoonallisuus teki siitä oman lukunsa 1970-luvun Vietnamin sodan vastaisessa hengessä.
Aiheesta muualla

Black Sabbath "War Pigs" Live at Ozzfest 2005 YouTubessa
William Edwin Franklin

William Edwin Franklin (s. 3. toukokuuta 1930) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Dubuquen arkkihiippakuntaan 4. helmikuuta 1956 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Suristan titulaaripiispaksi 29. tammikuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Daniel William Kucera, jota avustivat James Joseph Byrne ja Francis John Dunn.
Franklin sai 12. marraskuuta 1993 nimityksen Davenportin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 20. tammikuuta 1994. Hän jäi eläkkeelle 12. lokakuuta 2006.
War In Middle Earth

| War In Middle Earth |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Synergistic Software
Julkaisija:  Melbourne House
Suunnittelija:  Mike Singleton
Julkaistu:   1989
Lajityyppi:  reaaliaikainen strategiapeli (en)
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  ZX Spectrum, DOS, Amiga, Atari ST, Commodore 64, Amstrad CPC ja Apple IIGS
Jakelumuoto:  Levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
War In Middle Earth (myös nimellä J.R.R. Tolkien's War in Middle Earth) on Synergistic Softwaren kehittämä ja Melbourne Housen julkaisema strategiapeli, joka sijoittuu J. R. R. Tolkienin Keski-Maahan. Peli on julkaistu vuonna 1989 Amigalle, Apple II:lle, Atari ST:lle ja DOS:lle sekä Amstrad CPC:lle, Commodore 64:lle, MSX:lle ja ZX Spectrumille.
Vastaanotto

Peli on saanut ST Amiga Format lehden arvostelussa arvosanaksi 91/100.
Peli on saanut CU Amiga lehden arvostelussa arvosanaksi 89/100.
Aiheesta muualla

War In Middle Earth Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
jrr-tolkiens-war-in-middle-earth_ War In Middle Earth MobyGamesissa (englanniksi)
J.R.R. Tolkien's War in Middle Earth MobyGamesissa (englanniksi)
War In Middle Earth Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Valtion taideteostoimikunta

Terhi Ekebom ja Jenni Rope, Pienet maailmat, 2012 on Helsingin yliopiston kirjaston Kaisa-talon kolmannessa kerroksessa. Teos on valmistunut Valtion taideteostoimikunnan tilaustyönä ja kuuluu valtion taidekokoelmaan.
Valtion taideteostoimikunnan tehtävänä on hankkia taidetta valtion kiinteistöihin ja valtion käytössä oleviin rakennuksiin sekä huolehtia valtion taidekokoelman hoidosta.
Toiminta ja kokoelma

Taideteostoimikunnan toiminta alkoi vuonna 1956. Vuoden 2011 alusta toimikunta siirtyi Taiteen keskustoimikunnan yhteydestä Valtion taidemuseon (vuodesta 2014 Suomen Kansallisgalleria) yhteyteen. Vuonna 2017 valtion julkisten rakennusten taidehankintoihin ja valtion taidekokoelman hoitoon oli käytettävissä 1 044 000 euroa.
Valtion taidekokoelma on Suomen suurimpia taidekokoelmia, johon kuuluu noin 13 600 teosta taiteen eri alueilta. Kokoelma on Suomen valtion omaisuutta ja Suomen kansallisomaisuutta.
Valtion taideteostoimikunnan periaatteena on ollut hankkia taiteilijoiden ajankohtaisinta tuotantoa, ”aikalaistaidetta”. Teokset hankitaan tilaamalla joko suoraan taiteilijoilta, järjestämällä kilpailuja tai ostamalla.
Kokoonpano > 2017–2019

Valtio taideteostoimikunnan puheenjohtaja 2017–2019 oli arkkitehti Jari Auer ja jäseninä kuvanveistäjä ja lasitaiteilija Riikka Latva-Somppi, konservaattori Siukku Nurminen, taidemaalari Paavo Paunu, kuvataiteilija Tuomo Rainio, kuvanveistäjä Nora Tapper, erityisasiantuntija Henri Terho sekä kuvataiteilija, professori Annu Vertanen.
Kokoonpano > 2020–2022

Vuosina 2020–2022 puheenjohtajana toimii Taiteen edistämiskeskuksen erityisasiantuntija Henri Terho. Arkkitehti Jari Auer, kuvanveistäjä Nora Tapper ja taidemaalari Paavo Paunu jatkuvat toimikunnan jäsenenä. Uusina jäseninä ovat paperikonservaattori Liisa Kantanen, valokuvataiteilija, videotaiteilija ja elokuvaohjaaja Marja Helander, muotoilujohtaja Kirsti Saarikorpi ja taidegraafikko Ari Pelkonen.
Aiheesta muualla

Valtion taideteostoimikunnan taidekokoelmat verkossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Valtion taideteostoimikunnan hankinnat 2010-luvulla (Arkistoitu – Internet Archive)
W. Turunen

Sulo Wieno Anders Turunen (25. kesäkuuta 1880 Tampere – 8. helmikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen mekaanikko, joka kirjoitti nimellä W. Turunen useita sähköalan oppikirjoja.
Turusen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Turunen ja Hilma Sofia Gabriella Jack. Vanhempien kuoltua hän muutti Tampereelle 1895. Turunen oli 1900-luvun alussa venäläisten viranomaisten järjestämiä asevelvollisuuskutsuntoja paossa Ruotsissa ja toimi Sundbybergissä Tukholman lähellä mekaanikkona Carl Richard Nybergin (1858–1939) omistamssa tehtaassa. Hän osallistui tällöin Nybergin kehittämän höyrykonetta voimanlähteenä käyttäneen Flugan-lentokoneen rakentamiseen.
Kansanedustaja Atte Pakkanen oli Turusen sisarenpoika.
Teoksia

Nimellä W. Turunen:
Miten dynamokone lasketaan ja rakennetaan. Tietoja sähköalalta; 1. Tekijä, Helsinki 1912, 2. korjattu painos WSOY 1921
Akkumulaattorit, niiden toiminta, hoito, vikojen korjaus, vaikutusasteen laskeminen y. m.. Tietoja sähköalalta; 2. Otava 1913, 2. painos WSOY 1922
Sähkökoneet : viat, hoito, kytkeminen ja tehon laskeminen. Tietoja sähköalalta; 3. Tekijä, Helsinki 1913, 2. painos WSOY 1920
Sarja- sivuvirtakoneitten kytkintaulu. Ote kirjasta Sähkökoneet. Tekijä, Helsinki 1913, 2. painos WSOY 1919
Sähkön mittauskoneet ja kytkinopas. Tietoja sähköalalta; 4. Tekijä, Helsinki 1915, WSOY 1922
Johtoverkko : ulko- ja sisäjohdot. Tietoja sähköalalta; 5. WSOY 1919, 2. painos 1921
Taulut sähköjohdoille. WSOY 1921
Maaseutu-sähkölaitokset. Tietoja sähköalalta; 6. WSOY 1922
Maamiehen sähköopas. Ammattienedistämislaitoksen ammattikirjoja n:o 10. Otava 1930
Kytkinlaitteet ja niissä käytettävät aineet sekä erikoismääräykset niille. Tietoja sähköalalta; 7. WSOY 1930
Sähkömoottorien kytkentäopas. Turusen sähköliike, Helsinki 1948
Viljo Forssell

Juho Viljo Reino Forssell (24. heinäkuuta 1878 Vaasa – 30. joulukuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen eversti, ratsastaja ja ratsastuksen sekä hippologian opettaja.
Henkilöhistoria

Viljo Forssellin vanhemmat olivat kollega Kristian Oskar Forssell ja Wendla (Vendla) Katarina Berglund. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1919–1922 oli Marusja Alexandra Mgebrova ja toinen vuodesta 1923 Kyllikki Nylund-Linnove. Näyttelijä Kyllikki Forssell on Forssellin tytär toisesta avioliitosta.
Forssell tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1899 ja kävi Haminan kadettikoulun 1899–1902, Pietarin ratsuväenupseerien sotakorkeakoulun hän suoritti 1905–1907 ja Orienbaumin konekiväärikoulun 1909. Forssell palveli 1. pietarilaisessa ulaanirykmentissä 1902–1917 ja toimi Tverin ratsuväen upseerikoulun opettajana 1908–1916.
Ensimmäisessä maailmansodassa Forssell osallistui yli 30 taisteluun ja haavoittui neljä kertaa. Forssell sai henkilökohtaisesta urhoollisuudesta Annan IV luokan ritarimerkin sekä Pyhän Yrjön kultaisen sapelin. Hän ylenni sodan aikana aliratsumestarista everstiksi.
Suomen sisällissotaan Forssell osallistui valkoisten riveissä, hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja everstiksi 1917. Forssell oli Vaasan poliisimestari 1918–1920 ja Suomen puolustusvoimien palveluksessa 1924–1938, toimien hippologian ja ratsastuksen opettajana vuodesta 1924. Hän oli Espanjan noninterventiokomitean jäsen Ranskassa 1938–1939 ja palveli sotien aikana muun muassa II Armeijakunnan esikunnassa, VI Armeijakunnan Syvärin lohkon huoltopäällikkönä sekä varuskuntien päällikkönä Helsingissä, Aunuksessa ja Sortavalassa. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi 1944, mutta toimi vielä senkin jälkeen ratsastuksen ja hippologian opettajana. Suomen ratsastusseuran varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana sekä Suomen Ratsastajainliiton varapuheenjohtajana ja työvaliokunnan puheenjohtajana kilparatsastusta ja ratsastuksen kehittämistä harrastanut Forssell toimi 1920-luvulla.
Julkaisuja

Ratsastajan käsikirja, 1922
Miten hankin itselleni hyvän hevosen: lyhyt selostus hevosen ulkomuodosta, 1925 Yrjö Hippius, Viljo Forssell