stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirkniemen kartano

Kirkniemen kartanon päärakennus Signe Branderin valokuvaamana vuonna 1910.
Kirkniemen kartano (ruots. Gerknäs gård) on kartano Lohjan Kirkniemessä, Lohjanjärven ja Pikkujärven välisellä kannaksella. Sen omistajiin on 1500–1900-luvuilla kuulunut monia merkittäviä ylhäisaatelin edustajia ja varsinkin Suomen sotahistoriasta tunnettuja henkilöitä.
Kartano on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Omistushistoria

Kirkniemen kartano on saanut alkunsa vanhasta rälssitilasta. Paikalla on ollut jo keskiajalla aatelin omistuksessa ollut tila. Ensimmäinen asiakirjamaininta siitä on vuodelta 1455, jolloin sen omisti Birgitta-niminen nainen. Tila sai 1500-luvulla säterivapauden, mutta menetti sen vuonna 1695, jolloin se muutettiin kaksinkertaiseksi säteriratsutilaksi. Kirkniemen omistajasukuja ovat olleet muun muassa Hästesko, Tott (1597–1666), Fleming (1669–1745) ja Forbes af Lund (1777–1805). Tunnettuja omistajia Ruotsin vallan aikana olivat muun muassa valtaneuvokset Tönne Erikinpoika Tott ja Jaakko Henrikinpoika Hästesko, Ruotsin prinsessa Sigrid Vaasa (omistaja 1603–1633), sotamarsalkat Åke ja Klaus Tott, amiraali Lorentz Creutz, Suomen kenraalikuvernööri Herman Klaunpoika Fleming sekä kreivi Augustin Ehrensvärd.
Vuosina 1805–1812 kartanon omisti kenraali Carl Johan Adlercreutz, vuosina 1813–1845 maaherra Gustaf Wilhelm Conradi, vuosina 1845–1916 von Christiersson -suku ja vuosina 1928–1945 insinööri Uno Donner. Rudolf Steinerin oppeja kannattaneet Donner ja hänen vaimonsa Olly ottivat Kirkniemessä agronomi Henrik Wärnhjelmin avustuksella käyttöön biodynaamisen viljelyn, ensimmäisinä Suomessa laajemmassa mittakaavassa. Donner myi kartanon vuonna 1945 tasavallan presidentti Carl Gustaf Emil Mannerheimille. Mannerheim oli saanut Suomen valtiolta eduskunnan päätöksellä 75-vuotissyntymäpäivälahjana 12 miljoonaa markkaa, joilla hän päätti ostaa itselleen eläkeasunnon. Hän osti Kirkniemen Kenraali Gustaf Mannerheimin kansallisrahaston nimiin 28,3 miljoonaa markalla. Kohteen valinnassa ja kauppaa seuranneissa kartanon kunnostustöissä auttoi vuorineuvos Petter Forsström. Mannerheim vietti eläkevuotensa pääosin ulkomailla ja käytti Kirkniemeä vain Suomessa vieraillessaan.
Mannerheimin kuoltua kartanon omisti vuosina 1951–1988 Mannerheim-säätiö, joka myi sen lopulta vuorineuvos Aarne J. Aarniolle. Vuonna 2000 kartanon osti metsäteollisuusyhtiö M-real Oyj, joka on käyttänyt sitä edustustilanaan.
Päärakennus ja puisto

Kirkniemen kartanon kaksikerroksinen hirsinen päärakennus on eräs varhaisimpia uusklassisen arkkitehtuurin edustajia Suomessa. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1796, jolloin kartanon omisti Alexander Forbes af Lund. Vuoteen 1800 mennessä asuttavaan kuntoon oli valmistunut vain muutama ensimmäisen kerroksen huone. Rakennustyöt saatettiin loppuun maaherra Conradin omistajakaudella vuoden 1812 jälkeen. Tuolloin rakennusta myös korotettiin hieman, jotta ullakolle voitiin lisätä ikkunat. Toisen kerroksen parvekkeet lisättiin vuonna 1916 tehtyjen muutostöiden yhteydessä. Vuorineuvos Aarnio teetti päärakennuksen kunnostuksen, joka valmistui vuonna 1992.
Päärakennusta ympäröi kartanon puisto, jonka vanhimmat osat saattavat olla jo 1500-luvulta. Geometrinen puutarha on maaherra Conradin ajalta. Vesiallas ja nykyiset portaat sekä kiviterassit on lisätty 1930-luvulla, mahdollisesti silloisen omistajan Uno Donnerin suunnittelemina. Kartanon pihalle johtaa kilometrin pituinen jalopuukuja. Lähistöllä on kartanon 1890-luvulla rakennuttama koulutalo.
Kirjallisuutta

Veikko Kallio: Kirkniemi – marsalkkojen kartano. Edita, Helsinki 1996.
Kirjavaras (romaani)

| Kirjavaras> The Book Thief |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Markus Zusak
Kieli:  englanti, saksa
Genre:  fiktio
Kustantaja:  Picador
Julkaistu:  2005
Sivumäärä:  500
ISBN:  978-0-375-84220-7
Suomennos
Suomentaja:  Pirkko Biström
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2008
ISBN:  9789511263449
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjavaras (engl. The Book Thief) on australialaisen Markus Zusakin vuonna 2005 julkaistu romaani. Kirja on ollut myynti- ja arvostelumenestys ja se on saanut lukuisia kirjallisuusalan palkintoja. Teos on käännetty yli 40 kielelle, ja suomeksi se ilmestyi vuonna 2008 Pirkko Biströmin kääntämänä.
Kirjasta on tehty saman niminen elokuva (engl. The Book Thief) vuonna 2013. Sen on ohjannut Brian Percival ja pääosia näyttelevät Sophie Nelisse, Geoffrey Rush ja Emily Watson.
Juoni

Kirja sijoittuu natsi-Saksaan toisen maailmansodan aikana. Äiti joutuu antamaan yhdeksänvuotiaan Liesel-tytön kasvattityttäreksi Hubermannin perheeseen lähelle Müncheniä. Liesel ei aluksi osaa lukea, mutta on kiinnostunut kirjoista ja päätyy loppujen lopuksi lukemaan ääneen sodan aikana pommisuojassa oleville ihmisille. Kirja kertoo ystävyydestä, kirjoista, sanojen mahdista, juutalaisvainosta ja natseista.
Korkeusvakain

Kaavakuva lentokoneen pyrstöstä, johon on merkitty korkeusvakaimet (horizontal stabilisers) ja sivuvakain (vertical fin).
Korkeusvakain eli korkeusvakaaja on lentokoneen pyrstön vaakasuora osa. Se on pieni nostetta tuottava taso, jonka avulla lentokoneeseen vaikuttavan nosteen keskipistettä on mahdollista säätää. Tämä mahdollistaa koneen vakaana pitämisen. Lisäksi korkeusvakaimessa on yleensä myös korkeusperäsin, jolla koneen nokkaa voidaan nostaa tai laskea.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korkeusvakain Wikimedia Commonsissa
Kelmien kerho

| Kelmien Kerho> Hustle |
| --- | --- |
Tyyli:  Draama
Kestoaika:  60 minuuttia
Luoja(t):  Tony Jordan
Pääosissa:  Adrian Lester Robert Glenister Robert Vaughn Kelly Adams Matt Di Angelo Rob Jarvis Jaime Murray Marc Warren Ashley Walters
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  BBC One
Esitetty:  24. helmikuuta 2004 – 17. helmikuuta 2012
Tuotantokausia:  8
Jaksoja:  48
Aiheesta muualla
IMDb 
Kelmien kerho (Hustle) on Tony Jordanin luoma brittiläinen draamasarja. Jordan on myös vastannut monien jaksojen käsikirjoituksesta. Sarjassa seurataan Lontoossa toimivaa huijariryhmää, joka huijaa rahaa uhreiltaan. Kopla huijaa vain niiltä, jotka ansaitsevat heidän mielestään tulla huijatuksi. Huijaamisen ensimmäinen sääntö onkin: Rehellistä miestä ei voi huijata, sillä rehellinen mies ei halua ansaitsematonta hyötyä.
Sarjan on BBC Onelle tuottanut Kudos Film & Television. Suomessa sarjaa ovat esittäneet MTV3 ja Sub. Kelmien kerhon tunnusmusiikin on säveltänyt Simon Rogers. Sarjasta on olemassa myös dokumenttipohjainen spin-off-sarja Mestarihuijarit (engl. The Real Hustle), jota Suomessa on esittänyt TV2 ja Discovery Channel.
Juoni

Sarja kertoo huijariryhmästä, joka huijaa rahaa ihmisiltä, jotka ovat tehneet jotain moraalisesti väärin. Usein huijauksen kohteeksi valitaan joku, joka on aiheuttanut ongelmia ryhmäläisille tai heidän ystävilleen. Jokaisella ryhmän jäsenellä on oma tehtävänsä huijauksessa. Yksi etsii uhrin ja lyöttäytyy hänen ystäväkseen. Sillä aikaa muut valmistelevat huijauksen teknistä puolta, kuten tekevät Internet-sivuston tai toimiston keksitylle yritykselle. Lopulta osa ryhmästä käyttää hyväkseen näyttelijäntaitojaan ja saa uhrin lopullisesti lankaan.
Vaikka perusjuoni on aina sama, on jokaisen jakson käsikirjoitus usein monipuolinen ja joukkoon on saatu mahtumaan useita yllättäviä käänteitä. Sarjassa on pyritty myös tiettyyn vuorovaikutukseen katsojien kanssa. Näyttelijät saattavat sanoa jotain kameralle tai keskeisiä tapahtumia näytetään monesta kuvakulmasta, jolloin katsoja tajuaa miten tarkasti jokainen huijaus on suunniteltu. Mitään ei koskaan jätetä epäselväksi, vaan viimeistään onnistuneen keikan jälkeen katsojalle paljastetaan mitä todella tapahtui.
Kuvakulmat ja kuvauspaikat ovat tarkoin valittuja, myös värimaailmaan on kiinnitetty paljon huomiota. Sarja sijoittuu Lontooseen, joten usein taustalla näkyy tunnettuja nähtävyyksiä ja kaupunkimaisemia.
DVD-julkaisut

Kaudet 1–8 on julkaistu DVD:llä. Vain ensimmäinen tuotantokausi on julkaistu Suomessa.
Aiheesta muualla

Hustle TV.com-tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Kivisalo

Kivisalo on suomenkielinen sukunimi.
Tunnettuja Kivisaloja ovat muun muassa:
Bruno Kivisalo (1904–1993), Teknillisen korkeakoulun sillanrakennusopin professori
Otto Kivisalo (1875–1945), runoilija
Väinö Kivisalo (vuoteen 1903 Paavi, 1882–1953), sosialidemokraattinen kansanedustaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kivisenoja

Kivisenoja on kylä Punkalaitumen kunnan itäosassa Urjalan vastaisella rajalla. Kivisenojan naapurikyliä ovat Punkalaitumen puolella Oriniemi pohjoisessa ja lännessä, Koskioinen lounaassa, Urjalan puolella Tursa ja Puolimatka etelässä, Urjalankylä, Vahonen, Pappilankylä idässä ja Halkivaha koillisessa.
Kivisenojan eteläosan kautta virtaa Punkalaitumenjokeen laskeva Kivisenoja. Kivisenojan länsiosan kautta kulkee maantie 12757 Oriniemestä Tursaan ja kylän eteläosan kautta maantie 13703 Tursasta Vahosiin.
Kivisenojan kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1902 ja alakoulu aloitti toimintansa 1928. Kivisenojan koulu lakkautettiin vuonna 1968 ja kylän lapset kuljetetaan nykyisin Oriniemessä sijaitsevaan Pohjoisseudun kouluun. Kivisenojalla toimi 1900-luvulla kaksi osuuskauppaa. SOK:lainen Tursankankaan Osuuskauppa perusti sivumyymälän kylään vuonna 1929 ja Punkalaitumen Osuuskauppa vuonna 1939. Kivisenojalla on toiminut aiemmin myös meijeri. Kivisenojan pienviljelijäyhdistys on perustettu vuonna 1924.
Tunnettuihin kivisenojalaisiin kuuluu siellä syntynyt, myöhemmin Urjalassa kauppiaana ja Nummella maanviljelijänä toiminut valtiopäivämies Kaarle Ojanen (1851—1927), jonka kotitalo oli Kivisenojan Tuorre.
Kirjavarkaat

| Kirjavarkaat Natsi-Saksa kirjoitetun kulttuurin tuhoajana> Boktjuvarna Jakten på de försvunna biblioteken |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Anders Rydell
Kansitaiteilija:  Pär Wickholm
Kieli:  ruotsi
Kustantaja:  Norstedts
Julkaistu:  2015
ISBN:  978-91-1-306532-8
Suomennos
Suomentaja:  Pekka Marjamäki
Kuvittaja:  arkistokuvitus
Kansitaiteilija:  Pär Wickholm
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  2016
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  474
ISBN:  978-951-24-0362-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjavarkaat: Natsi-Saksa kirjoitetun kulttuurin tuhoajana (Boktjuvarna. Jakten på de försvunna biblioteken) on ruotsalaisen toimittajan Anders Rydellin kirjoittama kirja, jossa hän kertoo, miten saksalaiset natsivallan aikana ryöstivät ja tuhosivat eurooppalaisia kirjastoja.
Kirja on toinen osa trilogiaksi suunnitellusta kokonaisuudesta, joka kertoo toisen maailmansodan aikaisesta kulttuurirosvouksesta. Aiemmin Rydell on kirjoittanut natsien taidevarkauksista August-palkintoehdokkaana olleen kirjan Plundrarna.
Kirjan aineistoa kootessaan Rydell kiersi ympäri Eurooppaa selvittämässä kirjojen ja kirjastojen kohtaloita. Ryöstelyn ja tuhotyön kohteeksi joutui erityisesti juutalaisten kirjastoja, mutta myös muita, kuten Pariisissa sijaitseva Turgenev-emigranttikirjasto, jonka tuhon sitten viimeisteli neuvostoarmeija ja lopulta neuvostoviranomaiset. Tuhotyön pääorganisaattoreina ja toteuttajina olivat Heinrich Himmler ja Alfred Rosenberg, jotka kilpailivat kirjoista ja muusta aineistosta. Kirjojen tuhoamisen lähtölaukaus oli saksalaisen opiskelijaliittojen kattojärjestön Deutsche Studentenschaftin vuonna 1933 organisoima kirjarovio, jossa paloi parikymmentätuhatta kirjaa..
Rydell on sanonut: "Kirjavarkauksien tutkiminen kosketti minua paljon enemmän kuin taideryöstöjen selvittely." Kirjassa hän kirjoittaa, että natseilla oli tavoitteena hävittää kirjavarkauksilla Euroopan kirjallinen perintö.
Kirjan lopussa on hakemistoksi nimetty luettelo, jossa on lyhyt kuvaus kirjassa mainituista henkilöistä, ja sen jälkeen on viiteluettelo. Kirjassa on parikymmentä aiheeseen liittyvää mustavalkoista kuvaa.
Arviot

Helsingin Sanomien kriitikko Jukka Petäjä luonnehti arviossaan Rydellin Kirjavarkaat-teosta "äärimmäisen mielenkiintoiseksi". Teos on kirjoitettu kevyehköön reportaasityyliin, mutta se sisältää hyvin paljon asiaa, kuten Raija Hakala sanoo (Aamulehti). Se on Hakalan mukaan "hurja ja kiehtova kulttuurihistoriallinen aikamatka Goethen Saksasta natsien Saksaan ja sen tuhoon".
Kivisalmen kanava

Kivisalmen kanavan läntinen, lyhyempi osa ja sen ylittävä silta kuvattuna Oravisalosta.
Kivisalmen kanava on Rääkkylän Oravisalossa Joensuuhun johtavalla väylällä sijaitseva kaksiosainen avokanava joka rakennettiin alun perin 1908–1910 ja uusittiin 1972. Kanava on pituudeltaan 400 + 1200 metriä ja sen kautta kulkevien alusten suurin leveys voi olla 11,8 metriä, syväys 2,4 metriä ja mastonkorkeus 8,5 metriä. Kivisalmen kanavan rakennustöiden aikana vuonna 1908 löytyi kuparimalmilohkare jonka avulla löydettiin vuonna 1910 Outokummun kuparimalmiesiintymä. Kanavan eteläpuolella sijaitsee vuonna 2011 pystytetty malmikiven muistopaasi.
Kirjavatolppa

| Kirjavatolppa |
| --- | --- |
 Kirjavantolppa kesällä 2013.
Kaupunki:  Hyvinkää
Kaupunginosa nro:  7
Pinta-ala:  2 km² 
Postinumero(t):  05830, 05860
Kirjavatolppa on kaupunginosa Hyvinkäällä. Nimi Kirjavatolppa tulee nykyisen Hyvinkäänkadun kohdalla sijainneesta luonnonpuusta kulmikkaaksi muotoillusta tolpasta, johon oli kiinnitetty runsaasti ilmoituksia. Se oli olemassa jo 1900-luvun alussa. Tolppa toimi viittapaaluna kohdassa, josta käännyttiin tielle kohti Kytäjää. Vuonna 1977 tehtiin entisen tolpan tilalle toinen joka on valmistettu betonista, samalla tolppa siirrettiin Kalevankadun keskikaistalle. Uusi tolppa on sinivalkoinen, jossa valkoista tolpaa kiertää sininen maalattu raita.
Kaupunginosassa on Puolimatkan koulu jossa on alakoulu, yläkoulu ja kuntouttava luokka 7-9. Puolimatkan hautausmaa ja kappeli sijaitsevat koulun pohjoispuolella.
Aiheesta muualla

Hoitosuunnitelma – A15 Hiiltomon teollisuusalue Hyvinkään kaupunki. Viitattu 15.12.2020.
Kirkniemen paperitehdas

Kirkniemen paperitehdas elokuussa 2016. Etualalla pääportti.
Kirkniemen paperitehdas on Sappi Limited-konserniin kuuluva paperitehdas Lohjan Jönsbölen kaupunginosassa. Tehtaan perusti Metsäliiton Teollisuus Oy ja vuonna 1966 käynnistyi ensimmäinen paperikone. Sappi Limited osti tehtaan vuonna 2009 M-real-yhtymältä. Tehtaalla on kolme paperikonetta, jotka kaikki valmistavat päällystettyä aikakauslehtipaperia. Tehdas on viimeisin Suomessa rakennettu täysin uusi paperitehdas, ja voimalaitokselle rakennettiin vuonna 2015 uusi kiertoleijupetikattila, jolla biomassan osuus polttoaineista voidaan nostaa 100 prosenttiin.
Tehtaan koneet

Tehtaalla on kolme paperikonelinjaa, voimalaitos, vedenpuhdistamo sekä mekaanisen massan valmistus. Paperikoneiden yhteinen vuosituotantokapasiteetti on 740 000 t. Paperikonelinjoilla on yhteensä 7 superkalanteria, 1 mattakalanteri ja 5 pituusleikkuria. Tehtaassa työskentelee noin 550 henkilöä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Paperikone PK1 | Valmet | 1966– (uusittu 1968, 1982 (täysin), 1994) |  ? | 7 100 mm |  ? | 1 300 m/min (Alkuper. 1000 m/min) | 185 000 t/a, LWC-paperi (aiemmin Sanomalehti- ja SC-paperi) |  ? |
| Paperikone PK2 | Valmet | 1971 (uusittu 1989) |  ? | 7 100 mm |  ? | 1 100 m/min (Alkuper. 1 000 m/min) | 185 000 t/a, LWC-paperi |  ? |
| Paperikone PK3, Galerie Queen | Valmet | 1996 |  ? | 8 280 mm |  ? | 1 500 m/min | 370 000 t/a, MWC-paperi |  ? |
Tehtaan rautatiekalusto

Tehtaalla on omaa rautatiekalustoa tehdasalueen sisäistä vaihtotyötä varten.
Otso 4 (Saalasti 119/1981, hankittu Kirkniemeen 2008), aik. Pankakosken kartonkitehdas ja Simpeleen paperitehdas
Kisko-Kalle (pienveturi), ei käytössä
Aiemmin tehtaalla on ollut käytössä myös:
Otso 2 (Saalasti 48/1962) aik. Ab. J. W. Enqvist Oy Lielahti (11.12.1962) ja Kankaan paperitehdas Jyväskylä, Kirkniemeen 1987, Myyty Teräspyörä Oy:lle Kuusankoskelle kesällä 2008
Aiheesta muualla

Sappi Limited, Kirkniemen paperitehdas
Kirkniemen paperitehdas Kukkumäen laelta kuvattuna.
Ilmakuva tehtaasta.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 1946

Koripallon naisten SM-sarjakaudella 1946 Eiran Kisa-Veikot Helsingistä voitti seuran toisen perättäisen Suomen mestaruuden. Hopeaa voitti Turun Urheiluliitto ja pronssia Helsingin Kiri-Veikot.
Runkosarja

| # | Joukkue | O | V | T | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Eiran Kisa-Veikot | 3 | 3 | 0 | 6 |
| 2 | Turun Urheiluliitto | 3 | 2 | 1 | 4 |
| 3 | Kiri-Veikot | 3 | 1 | 2 | 2 |
| 4 | Helsingin Tarmo | 3 | 0 | 3 | 0 |
Kim (vuoden 1901 kirja)

| Kim |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Rudyard Kipling
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Macmillan Publishers
Julkaistu:  1901
Sivumäärä:  368
Suomennos
Suomentaja:  Hannes Leiviskä Eeva Heikkinen Tuikku Ljungberg
Kustantaja:  Karisto WSOY Delfiini kirjat
Julkaistu:  1917, 1971, 2009
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kim on Rudyard Kiplingin vakoiluromaani vuodelta 1901.
Teoksen tapahtumat sijoittuvat 1881 päättyneen toisen Afganistanin sodan jälkeiseen aikaan, ja sen taustana on Suuri peli eli Venäjän ja Britannian kiista Keski-Aasian hallinnasta.
Suomennokset

Kim: koko maailman pikku ystävä, suom. Hannes Leiviskä. Karisto, 1917
Kim, Suom. Eeva Heikkinen. WSOY, 1971
Kim: koko maailman ystävä, suom. Tuikku Ljungberg, Delfiini kirjat, 2009
Aiheesta muualla

Kim Gutenbergissä
Kosmetiikkaneuvoja

Kosmetiikkaneuvoja on kosmetologiaan erikoistunut ammattilainen. Hius- ja kauneudenhoitoalan perustutkinnon suorittaneet osaavat palvella asiakkaita ja myydä hius- ja kauneudenhoitoalan tuotteita ja palveluja. Ammatin ydintaitoihin kuuluu asiakaspalvelutaitojen lisäksi hyvä tuotetuntemus sekä työ- ja asiakasturvallisuudesta huolehtiminen. Kosmetiikkaneuvojat osaavat ohjata ja neuvoa asiakkaita ihon ja hiusten hoidossa ja erilaisten tuotteiden käytössä.
Aiheesta muualla

Kosmetiikkaneuovoja-koulutuksia Opintopolussa (Arkistoitu – Internet Archive)
Koripallon naisten SM-sarjakausi 1947

Koripallon naisten SM-sarjakaudella 1947 Turun Urheiluliitto voitti mestaruuden. Hopeaa voitti Kotkan Kolmio ja pronssia Eiran Kisa-Veikot. Kausi oli epävirallinen, eikä Koripalloliitto laske sitä mukaan virallisiin mitalitaulukoihin.
Runkosarja

| # | Joukkue | korit | P |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kotkan Kolmio | 93–62 | 8 |
| 2 | Turun Urheiluliitto | 66–39 | 8 |
| 3 | Eiran Kisa-Veikot | 64–51 | 7 |
| 4 | Kilven Urheilijat | 64–71 | 4 |
| 5 | Helsingin Kiri-Veikot | 44–53 | 3 |
| 6 | Kotkan Koritytöt | 54–109 | 0 |
Loppuottelu
Turun Urheiluliitto - Kotkan Kolmio 11–3
Työväen Urheiluliiton mestaruusottelu
Porin Veto - Helsingin Tarmo 12–11
Korkeusmittari

Lentokoneen korkeusmittari
Korkeusmittarilla mitataan korkeutta haluttuun referenssitasoon verrattuna. Tyypillinen referenssitaso on keskimääräinen merenpinnan korkeus.
Mittauksen tekniikkaa

2000-luvulla korkeusmittarin toimintaperiaatteita on kolme. Mukana kuljetettavat laitteet perustuvat joko ilmanpaineen mittaamiseen, GPS-paikannukseen tai näiden yhdistelmään. Kolmas, vanhin, menetelmä perustuu teodoliitteihin ja trigonometriaan, jossa kolmion yksi sivu voidaan laskea toisen sivun ja kulmien avulla. Tätä käytetään perinteisesti maanmittauksessa, esimerkiksi tielinjojen suunnittelussa ja arkeologisten kohteiden kartoituksessa. Teodoliitin rinnalla käytetään myös takymetria ja vaaituslaitteita.
Erittäin lyhyitä korkeuksia voidaan mitata lähettämällä gammasäteilyä ja mittaamalla takaisin päin heijastuva sironta. Tätä tekniikkaa on käytetty Sojuz-avaruusaluksissa laskeutumisrakettien laukaisemiseen oikealla korkeudella.
On tyypillistä, että absoluuttinen korkeus (esimerkiksi juoksulenkin lähtöpiste) määritetään GPS:n avulla ja muutos tähän painemittauksen avulla.
Lentokoneen korkeusmittari

Ilmailussa voidaan korkeutta mitata paineen avulla
keskimääräiseen merenpinnan korkeuteen (lentokoneen korkeusmittarin QNH-asetus, Yhdysvalloissa siviililiikenteelle vain altimeter maan luovuttua QFE-korkeudenmittauksesta 1970-luvulla),
lentokoneen lähtö- tai kohdekentän pinnan korkeuteen (QFE-asetus, mitataan joko lentopaikan korkeimmasta kohdasta tai kiitotien kosketuskohdasta) tai
standardi-ilmakehän alarajan paineeseen 1013,25 hPa verrattuna (QNE-asetus eli painekorkeus).
Paineen mittauselementtinä on yleensä aneroidianturi. Digitaaliset painemittarit ovat kuitenkin yleistymässä ilmailussakin.
Matalalla lentävissä ilma-aluksissa ja risteilyohjuksissa on käytetty tutkakorkeusmittareita, joka mittaa korkeuden siten, että ilmanpaine ja ilman lämpötila ei aiheuta virheitä mitattuun korkeuteen. Nopeasti matalalla lentävät lentokoneet ovat 1960-luvultä lähtien käyttäneen "maastoa seuraavia tutkia" (terrain-following radar).
Konstantin Kiseleff

Kiseleff vuonna 1877. Kuva: Daniel Nyblin.
Kiseleff & Heikelin suunnittelema talo Mannerheimintie 16:ssa Helsingissä.
Constantin (Konstantin) Kiseleff (5. tammikuuta 1834 Helsinki – 25. tammikuuta 1888 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Tehtailija ja liikemies Fjodor Kiseleffin poika kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1852 ja pääsi seuraavana vuonna oppilaaksi intendentinkonttoriin. Hän opiskeli ulkomailla vuosina 1856–1863, muun muassa Italiassa, Pariisissa sekä Münchenissä. Konstantin Kiseleff toimi vapaana arkkitehtina vuoteen 1869, jolloin hänet palkattiin yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräiseksi arkkitehdiksi. Vuosina 1875–1886 hän oli viraston 1. arkkitehti. Myöhemmin hän työskenteli rakennusmestari Elia Heikelin kanssa yhteisessä Kiseleff & Heikel -arkkitehtitoimistossa. Konstantin Kiseleffin suunnittelemia rakennuksia on Helsingissä, Jyväskylässä, Uudessakaarlepyyssä, Kuopiossa, Lopella ja Sortavalassa. Hän myös johti 1870-luvulla Olavinlinnan restaurointitöitä ollessaan Mikkelin lääninrakennuskonttorin esimiehenä vuodesta 1871 alkaen.
Konstantin Kiseleffin puoliso vuodesta 1861 oli Sofia Julia Rosa Rüdinger. Kukka-akvarelleihin erikoistunut taidemaalari Marga Kiseleff (1862–1924) oli heidän tyttärensä.
Rakennuksia

Rahapajankatu 1, Helsinki 1880
Eerikinkatu 5, Helsinki 1881
Ruoholahden villat, Lastenkodinkatu 2–10, Helsinki 1881
Vironkatu 1, Helsinki 1884
Iso Roobertinkatu 3–5–7, Helsinki 1885
Eerikinkatu 14, Helsinki 1886
Iso Roobertinkatu 9, Helsinki 1887
Mannerheimintie 12, Helsinki 1887
Liisankatu 19, Helsinki 1888
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstantin Kiseleff Wikimedia Commonsissa
Korttelit.fi (Arkistoitu – Internet Archive), kuvia Kiseleffin suunnittelemista rakennuksista Helsingissä.
Kultakuume

Kultakuume voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
kultaryntäys, laajamittainen kullanetsijöiden muuttoliike
Kultakuume, Yle Radio 1:n kulttuuriohjelma iltapäivisin maanantaista perjantaihin
Kultakuume, Charlie Chaplinin elokuva vuodelta 1925
Kultakuume, suomalainen tekstiseikkailupeli Amigalle vuodelta 1986
Kultakuume, suomalainen yhtye
Kultakuume, yhtyeen albumi vuodelta 1990
Kultakuume, Aku-Palat-albumisarjan numero 4 vuodelta 1999
Kummeli Kultakuume, elokuva vuodelta 1997
Kultakuume.com, suomalainen televisiosarja vuodelta 2001
Kultakuume, yhdysvaltalainen vuodesta 2010 esitetty televisiosarja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kultakuume”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.