stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karinainen
Historiaa

Karinaisten alueelta on löydetty kaksi arviolta 4 000–4 500 vuotta vanhaa kourutalttaa, jotka on talletettu Kansallismuseon kokoelmiin. Karinaisten emäpitäjä Marttila mainittiin asiakirjoissa vuonna 1409, ja siihen kuului keskiajalta lähtien muun muassa Kyrön yökunta. Hallinnollisissa asioissa oli tapana puhua Marttilan pitäjän Alastaron kolmanneksesta, johon kuuluivat Karinaisten lisäksi myöhemmän Tarvasjoen alue. Karinaisten nimi esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1513. Vuoden 1540 maakirjassa luetelluissa seitsemässä kylässä oli yhteensä 29 taloa.
Paikkakunnan vanhimpaan keskukseen, Kyrön kylään rakennettiin 1620-luvulla saarnahuone, mutta jo vuonna 1657 sellainen tehtiin myös Karinaisiin. Jälkimmäisestä tuli pysyvä seurakunnan keskuspaikka, sillä Karinaisten saarnahuone purettiin vuonna 1764 ja sen tilalle rakennettiin nykyistä kirkkoa edeltänyt kappeli. Tästä on muistona vuonna 1768 rakennettu kellotapuli. Marttilan saarnahuonekuntana ollut Karinainen sai kappelin oikeudet vuonna 1901, ja vuonna 1908 siitä tuli itsenäinen seurakunta.
Uusi kunnallishallinto järjestettiin vuonna 1869 yhteiseksi Marttilan ja Karinaisten pitäjille, mutta jo kolme vuotta myöhemmin Karinainen erosi omaksi kunnakseen. Karinaisten ensimmäinen kansakoulu valmistui vuonna 1882.
Jatkosodan jälkeen Karinaisiin asutettiin siirtoväkeä Simpeleen kunnan Neuvostoliitolle jääneeltä alueelta.
Kylät ja kulmakunnat

Karinaisten vanhoja kyliä ovat Karinainen, Kiukainen, Kyrö, Mäenpää, Närppi, Suutarla ja Tilkanen. Rahkio muodostettiin kyläksi useiden kylien yhteisniitystä 1830-luvulla. Muihin kulmakuntiin kuuluu muiden muassa Heikinsuo.
Suurin kyläkeskus on varsinkin teollisuustyöpaikkoja tarjoava Kyrön taajama, jonka rautatieasemalla myös matkustajajunat pysähtyivät vuosina 1876–1990. Siellä toimii osana Pöytyän kunnan koululaitosta Elisenvaaran yhtenäiskoulu, joka on Kurkijoella Laatokan Karjalassa toimineen Elisenvaaran yhteiskoulun toiminnan jatkaja.
Liikenne

Karinaisten halki kulkee vuonna 1876 käyttöön otettu Toijala–Turku-rata, jonka varrella sijaitsevalla Kyrön rautatieasemalla matkustajaliikenne lopetettiin vuonna 1990. Entisen kunnan luoteisrajaa sivuaa valtatie 9, ja muutaman kilometrin päässä kaakkoisrajalta kulkee valtatie 10. Lähin kaupallisen liikenteen lentoasema on Turussa.
Liikenne > Etäisyyksiä Karinaisista

Forssa 50 km
Helsinki 150 km
Hämeenlinna 105 km
Loimaa 25 km
Salo 40 km
Tampere 115 km
Turku 40 km
Kulttuuriympäristö

Museoviraston vuonna 2009 määrittelemiä valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä Karinaisissa ovat Kyrön rautatieasema ja Mäenpään kylä.
Kulttuuri > Murre

Karinaisten alueella puhutun kielen perustana on Turun ylämaan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään. Karinaisten murteelle tyypillinen piirre on Lounais-Suomen erikoisgeminaation ja yleisgeminaation välinen tyyppi p,t,k,s-konsonanteissa.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Karinaisten pitäjäruoaksi valittiin 1980-luvulla perunasoseesta ja ohrajauhosta keitetty pastanttipuuro.
Kuuluisia karinaislaisia

Wäinö Aaltonen (1894–1966), kuvanveistäjä, syntyi Karinaisissa
Jalmari Eskola (1886–1958), kestävyysjuoksija, olympiamitalisti, syntyi Karinaisissa
Väinö Helke (vuoteen 1906 Helenius, 1893–1958), juristi, virkamies ja pankinjohtaja, syntyi Karinaisissa
Ossi Räikkä (1935–2004), näyttelijä ja teatteriohjaaja, syntyi Karinaisissa
Elsa Tilkanen (1896–2006), eläessään vanhin suomalainen, asui aikuisikänsä Karinaisissa
Lauri Tilkanen (s. 1987), näyttelijä, syntynyt Karinaisissa
Vilho Tilkanen (1885–1945), kilpapyöräilijä, syntyi Karinaisissa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Karinaisten kirkko Rakennusperintörekisteri. Museovirasto. Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 21.6.2009.
Karinaisten kulttuuriympäristöohjelma[vanhentunut linkki] Viitattu 20.6.2009.
Karinaisten historia Aulis Oja. Karinaisten seurakunta ja kunta Forssan kirjapaino v.1957
Aiheesta muualla > Karttoja

Senaatin kartasto  1:21 000. XI.19.  Kansallisarkisto, Maanmittaushallituksen historiallinen kartta-arkisto, 1880.  Kartan verkkoversio Kansallisarkiston digitaaliarkistossa (viitattu 23.7.2011).
Suomen taloudellinen kartta  1:100 000. III:4 Loimaa.  Helsinki:  Maanmittaushallitus, 1927.  Kartan verkkoversio Kansallisarkiston digitaaliarkistossa (viitattu 23.7.2011).
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Karinaisten kylät vuonna 1927:
1-Tilkanen, 2-Mäenpää, 3-Närppi, 4-Suutarla, 5-Karinainen, 6-Kiukainen, 7-Kyrö, 8-Rahkion jakokunta. Vaaleankeltaiset kunnan ulkopuolisten kylien alueita.
Espoon ruotsalainen seurakunta

| Espoon ruotsalainen seurakunta Esbo svenska församling |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Espoon tuomiokirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Rovastikunta:  Keski-Uudenmaan rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Espoon seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Espoon tuomiokirkko
Perustettu:  1950
Jäsenmäärä:  13 943 (2023)
– Osuus asukkaista:  68,5 %
Kirkollisvero:  1,00 %
Kirkkoherra:  Kira Ertman
Espoon ruotsalainen seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Espoon ruotsalainen seurakunta (ruots. Esbo svenska församling) on Espoossa toimiva ruotsinkielinen seurakunta, joka kuuluu ruotsinkieliseen Porvoon hiippakuntaan ja Espoon seurakuntayhtymään. Vuoden 2023 lopussa Espoon ruotsalaiseen seurakuntaan kuului 13 943 jäsentä eli 68,5 % Espoon ruotsinkielisistä asukkaista. Espoon ruotsalainen seurakunta on Suomen suurin ruotsinkielinen seurakunta. Sen kirkkoherra on Kira Ertman.
Seurakunta käyttää pääkirkkonaan Espoon tuomiokirkkoa. Sen lisäksi se pitää jumalanpalveluksia mm. Olarin ja Tapiolan kirkoissa.
Espoossa oli yksi kaksikielinen seurakunta vuoteen 1950, jolloin se jaettiin kahtia Espoon suomen- ja ruotsinkieliseen seurakuntaan. Sen jälkeen suomalainen seurakunta on jaettu edelleen, joten nyt Espoossa toimii kuusi seurakuntaa, joista ruotsinkielinen on pienin. Esbo svenska församling huolehtii yhä Espoon kirkonkirjoista, jotka ovat jakamattoman seurakunnan ajalta.
Kirkkoherrat

1950–1962: Thure af Björksten
1962–1974: Helge Bäck
1974–1990: Harry Wahlsberg
1991–2004: Carl-Gustav Henricson
2004–2019: Roger Rönnberg
2019–: Kira Ertman
Aiheesta muualla

Esbo svenska församling Espoon seurakuntayhtymä
| n k Keski-Uudenmaan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Espoo (ruot.)  Kauniainen (ruot.)  Kirkkonummi (ruot.)  Tampere (ruot.)  Vantaa (ruot.)  |  |
| Entiset seurakunnat |  Espoo  Helsingin pitäjä  Kirkkonummi  |  |
Porvoon hiippakunta
Vladimir Adlerberg

Vladimir Adlerberg, Franz Krügerin maalaama muotokuva (1851).
Vladimir Fjodorovitš Adlerberg (alk. Eduard Ferdinand Woldemar Adlerberg; ven. Влади́мир Фёдорович А́длерберг; 29. marraskuuta (J: 18. marraskuuta) 1791 Pietari – 20. maaliskuuta (J: 8. maaliskuuta) 1884 Pietari) oli venäläinen kreivi, jalkaväenkenraali ja ministeri.
Vladimir Adlerberg kuului ruotsalaisperäiseen Adlerberg-aatelissukuun. Hänen isoisänsä isoisä oli Ruotsin arkkipiispa Olaus Swebilius, jonka lapset aateloitiin vuonna 1684 nimellä Adlerberg. Vladimir Adlerbergin isoisä Erik Adlerberg jäi asumaan Viroon sen tultua liitetyksi Venäjän keisarikuntaan ja hänen isänsä Gustav Friedrich Adlerberg oli venäläisen jalkaväkirykmentin komentajana Viipurissa. Adlerbergin äiti Julia Adlerberg (o.s. von Baggehufwudt) oli Smolnan instituutin johtaja ja keisarinna Maria Fjodorovnan ystävä.
Adlerberg valmistui Pietarin paašikoulusta vuonna 1811 ja osallistui upseerina Napoleonin sotiin vuosina 1812–1814, muun muassa Borodinon taisteluun. Vuodesta 1817 hän oli suuriruhtinas Nikolai Pavlovitšin eli myöhemmän keisari Nikolai I:n adjutantti. Hän pysyi Nikolai I:n läheisenä ystävänä tämän hallitsijakaudella. Adlerberg oli vuodesta 1828 kenraaliadjutantti, vuosina 1828–1832 pääesikunnan päällikön kanslian johtaja ja vuodesta 1832 sotaneuvoston sekä vuodesta 1842 valtakunnanneuvoston jäsen.
Adlerberg oli keisarillisen postilaitoksen päällikkönä vuosina 1842–1857, minä aikana Venäjällä otettiin käyttöön postimerkit. Vuosina 1852–1870 hän oli Venäjän hoviministeri. Hän sai jalkaväenkenraalin sotilasarvon vuonna 1843 ja kreivin arvon vuonna 1847. Hän kääntyi luterilaisesta ortodoksiksi.
Adlerbergin puoliso oli Marija Vasiljevna Nelidova. Heidän pojistaan Nikolai Adlerberg toimi muun muassa Suomen kenraalikuvernöörinä ja Aleksandr Adlerberg hoviministerinä isänsä jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vladimir Adlerberg Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Tomi

| Tomi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  21. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Tomppa
Vastineita eri kielissä:  Tom, Tommy
Nimen alkuperä:  Thoma (kaksonen)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tomi on suomalainen miehen etunimi.
Tomin nimipäivä on 21. joulukuuta, mikä on myös Tommin, Tuomaksen ja Tuomon nimipäivä. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä syntynyt noin 16 910 Tomia.
Ulkomailla Tomi voi olla myös naisen nimi, muun muassa japanilainen näyttelijätär Tomi Taira sekä amerikkalainen poliitikko Tomi Lahren ovat naisia.
Kuvitteellisia Tomeja

Tomi Karhu, televisiosarjan Uusi Päivä henkilö
Tomi Laiho, televisiosarjan Salatut elämät henkilö
Tomi Oksa, Poika ja ilves -elokuvan päähenkilö
Tomi Traktori, piirrossarjan traktorihahmo
Jääkiekon II-divisioona

| II-divisioona |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Jääkiekon II-divisioona 2024–2025 

Laji:  jääkiekko
Maa(t):  Suomi
Joukkueita:  56
Sarjataso:  4
Ylempi taso:  Suomi-sarja
Alempi taso:  III-divisioona
TV:  Leijonat.tv
Sivusto:  Suomen jääkiekkoliitto
II-divisioona (joskus myös Rautaliiga) on Suomen jääkiekon neljänneksi korkein sarjataso. Sarja on jaettu maantieteellisesti kuuteen lohkoon. Ensimmäistä kertaa vuonna 2008 ratkaistiin II-divisioonan virallinen mestari ja mestaruuden voitti Lohjan Ankat. Ankat nousivat Suomi-sarjaan.
Ennen Suomi-sarjan perustamista vuosina 1975–1999 II-divisioona oli kolmanneksi korkein sarjataso.
Sarjajärjestelmä

Pelataan alueiden järjestämänä kuudessa lohkossa (1. Etelä, 2. Häme, 3. Pohjanmaa, 4. Savo-Karjala, 5. Pohjois-Suomi, 6. Länsirannikko). Suomi-sarjan karsintaan pääsevät ne lohkojen voittajat, jotka ovat halukkuutensa nousuun ilmoittaneet.
Alkusarjan lohkojaot 2024–2025 > Lohko 1 - Etelä

| --- | --- |
Nimi: Paikkakunta
EVU: Vantaa
GrIFK: Kauniainen
HAKI: Lohja
Jää-Ahmat: Hyvinkää
KelA: Tuusula
Kurra HT: Nurmijärvi
TuusKi: Tuusula
Viikingit: Helsinki
Wolfpack: Tuusula
Alkusarjan lohkojaot 2024–2025 > Lohko 2 - Häme

| --- | --- |
Nimi: Paikkakunta
HiHo: Tampere
Hokkarit: Hämeenkyrö
K-Ahma: Valkeakoski
Kisa-Eagles: Kangasala
KJK: Kankaanpää
KOOVEE: Tampere
KPK: Mänttä-Vilppula
Nikkarit: Riihimäki
Pyry Team: Nokia
Uplakers: Ylöjärvi
Alkusarjan lohkojaot 2024–2025 > Lohko 3 - Keskimaa

| --- | --- |
Nimi: Paikkakunta
APV: Alavus
He-Ki: Kauhava
Highsticks HT: Pietarsaari
IFK Lepplax: Pedersöre
IKK: Kruunupyy
JPK: Alajärvi
Kraft: Närpiö
KuRy: Kurikka
MIF: Maalahti
Alkusarjan lohkojaot 2024–2025 > Lohko 4 - Savo-Karjala

| --- | --- |
Nimi: Paikkakunta
Gladiators HT: Laukaa
LeKi-75: Leppävirta
Parru HT: Lappeenranta
Peliitat: Heinola
Pelikaanit: Jyväskylä
Pesä: Imatra
SuKiKa: Suonenjoki
Urho: Äänekoski
Warkis: Varkaus
Alkusarjan lohkojaot 2024–2025 > Lohko 5 - Pohjoinen

| --- | --- |
Nimi: Paikkakunta
Ahmat: Oulu
Cowboys: Nivala
Et-Po: Ylitornio
KeKi: Kemijärvi
Kiva HT: Kuhmo
Laser HT: Oulu
LiKi: Liminka
TIHC: Tornio
UU: Utajärvi
YJK: Ylivieska
Alkusarjan lohkojaot 2024–2025 > Lohko 6 - Länsirannikko

| --- | --- |
Nimi: Paikkakunta
Chiefs: Turku
Haka: Paimio
Kiekkohait: Salo
KuKi: Harjavalta
LaJy: Laitila
LuKi-82: Eurajoki
RNK Hoci: Raisio
Tigers: Rauma
VG-62: Naantali
Ljapis Trubetskoi

| Ljapis Trubetskoi |
| --- | --- |
 Ljapis Trubetskoi (2008)
Tiedot
Toiminnassa:  1990–2014
Kotipaikka:   Minsk, Valko-Venäjä
Laulukieli:  venäjä, valkovenäjä, englanti
Levy-yhtiö:  mm. Nikitin, Sojuz, Internet  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ljapis Trubetskoi (ven. Ля́пис Трубецко́й, valkoven. Ляпіс Трубяцкой) oli suosittu valkovenäläinen rockyhtye. Yhtye perustettiin 1990 Minskissä, silloisessa Valko-Venäjän sosialistisessa neuvostotasavallassa. Yhtye lopetti toimintansa alkuperäisellä nimellä 1. syyskuuta 2014.
Yhtye toimi esittävän taiteen vapauden puolesta kotimaassaan Valko-Venäjällä ja on valtionjohdon epävirallisella mustalla listalla. Ljapis Trubetskoi esiintyi ja yhtyeen musiikkia soitetaan yhä laajalti esimerkiksi Ukrainassa ja Venäjällä, muttei Valko-Venäjän valtiollisilla radiokanavilla. Myöskään yhtyeen uudempia julkaisuja ei myydä yhtyeen kotimaassa julkisesti.
Venäjällä peruttiin ja kiellettiin alkuvuonna 2014 yllättäen ainakin kaksi Ljapis Trubetskoin konserttia, mm. Pihkovaan suunniteltu. Yhtye oli talvella 2013-2014 tukenut yhtenäistä Ukrainaa mm. Kiovan Maidanilla ja arvostellut jo useana vuotena totalitaristisia hallintoja.
Ljapis Trubetskoi esiintyi pääasiassa venäjäksi, jossain määrin myös valkovenäjän kielellä. Suomessa ainakin venäjänkielinen radiokanava Radio Sputnik on soittanut yhtyeen kappaleita.
Kesäkuun 2014 lopussa kotimaassaan kielletty yhtye tiedotti neljän konsertin jäähyväiskiertueesta elokuussa 2014 (Vilna, Moskova, Pietari, Kiova). Kokoonpano oli tarkoitus purkaa syyskuun alussa 2014. Rockyhtyeen pääosa jatkoi tämän jälkeen nimellä Trubetskoy.
Albumit

1995  (Любови капец! – Live '95)
1996  (Ранетое сердце)
1997  (Смяротнае вяселле)
1998  (Ты кинула)
1998  (Любови капец: архивные записи 1992–1995 (kokoelma))
1999  (Красота)
1999  (Ляписденс)
2000  (Всем девчонкам нравится)
2000  (Тяжкий)
2001  (Юность)
2001  (Ляписденс - 2)
2003  (Чырвоны кальсоны (maxi-single))
2004  (Золотые яйцы)
2004  (Аргентина)
2006  (Мужчины не плачут (soundtrack))
2007 Kapital (Капитал)
2008 Manifest
2009 Kultprosvet (Культпросвет)
2010 Agitpop (kokoelma)
2011 Vesjolyje kartinki (Весёлые картинки)
2012 Rabkor (Рабкор)
2013 Grai (Грай)
2014 Matrjoška (Матрешка)
Ljapis Trubetskoi julkaisee melko runsaasti myös musiikkivideoita. Osalla kappaleista - kuten Kapital, Belarus Freedom tai Bronenosets (Ty ni pri tšjom?) - yhtye osallistuu nykyään varsin suoraan keskusteluun politiikasta tai sananvapaudesta. Yhtye on palkittu levy- ja videojulkaisuistaan muun muassa Portugalissa, Valko-Venäjällä ja Venäjällä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (lyapis.com)
Ljapis Trubetskoi (venäjäksi) (lastfm.ru)
Belarus: Longing for change (6 May 2012) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (freemuse.org)
Ljapis Trubetskoin "Ja Verju" (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (lyapis.com) "Ja Verju" (HQ-video, 2. versio) (youtube.com)
Video: Bez Bileta named best Belarusian band at Rock Coronation 2009 rock awards:  Lyapis Trubetskoi won the best song award (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (belapan.by)
Video: Rock Coronation 2008 awards: Lyapis Trubetskoi was named best Belarusian band (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (belapan.by)
Heikki von Hertzen

Heikki von Hertzen ja Jorma Aaltonen muuraamassa Tapiolan Cityn peruskiveä joulukuussa 1958.
Heikki Olavi Frithiof von Hertzen (21. marraskuuta 1913 Viipuri – 10. huhtikuuta 1985 Fuengirola, Espanja) oli Väestöliiton toiminnanjohtaja ja asuntopoliittinen vaikuttaja, joka oli luomassa Espoon Tapiolan puutarhakaupunkia. Hertzen myös ehdotti vuonna 1948 hallitukselle Aravan perustamista ja oli mukana ideoimassa Asuntosäätiötä, jonka pitkäaikaisena hallituksen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1951–1976. Koulutukseltaan von Hertzen oli juristi; hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1940 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1947.
Vaikutus rakentamiseen ja yhdyskuntasuunnitteluun > Aravan synty

Sotien jälkeen asuntopulan ollessa pahimmillaan von Hertzen laski Vuokralaisten keskusliiton pääsihteerin Väinö Pitkäsen kanssa tarvittavan 60 000 uutta asuntoa. He ehdottivat vuonna 1948 hallitukselle asuntorahoitusta hoitamaan Aravan perustamista korjaamaan vaikeaa asuntotilannetta. Hertzen valittiin aravalainsäädäntöä valmistelevaan kolmimiehiseen komiteaan, joka nopealla aikataululla, vain kolmessa kuukaudessa laati seuraavana vuonna voimaan tulleen lainsäädännön.
Vaikutus rakentamiseen ja yhdyskuntasuunnitteluun > Ajatukset kaupunkirakentamisesta

Väestöliitto perustettiin 1941 ja von Hertzen aloitti sen toiminnanjohtajana vuonna 1943. Tätä ennen hän toimi Tampereella pankin pienen sivukonttorin johtajana. Väestöliitossa von Hertzen tutustui teollisuusneuvos Yrjö Laine-Juvaan, joka istui liiton hallituksessa. Hertzen ja Laine-Juva tutkivat järjestelmällisesti Helsingin ympäristöä selvittääkseen rakentamiselle parhaat alueet. Myöhemmin ryhmään liittyivät Kaupunkiliiton toimitusjohtaja Yrjö Harvia, arkkitehti Otto-Iivari Meurman ja Väestöliiton hallituksen puheenjohtaja V. J. Sukselainen. Ryhmä ideoi uuden tyyppistä asuntotuotantoa ja yhdyskuntarakennetta.
Suomalainen puutarhakaupunki-idea on von Hertzenin luomus. Hän tiivisti ajatuksensa kaupunkirakentamisesta vuonna 1946 Väestöliiton julkaisemassa pamfletissa Koti vaiko kasarmi lapsillemme. Kirja oli poleeminen kuvakertomus, joka tunteisiin vetoavasti esitti ihanteellisen asuntoalueen kootut teesit. Hertzen arvosteli kovin sanoin Helsingin umpikortteleita ja esitteli englantilaisia puutarhakaupunkeja ja uusia ruotsalaisia asuinalueita. Pamflettia jaettiin tuhat kappaletta asuntopolitiikan päättäjille ja suunnittelijoille, mutta pienestä painosmäärästä huolimatta sen merkitys oli huomattava. Kirja herätti suurta huomiota ja aloitti vilkkaan keskustelun.
Vaikutus rakentamiseen ja yhdyskuntasuunnitteluun > Asuntosäätiö ja Tapiolan puutarhakaupunki

Vuonna 1950 Väestöliitto ryhtyi neuvottelemaan suuresta maakaupasta Espoossa, Hagalundin kartanon maista. Alueelle oli O-I. Meurman jo laatinut 12 000 asukkaan asemakaavan, joka oli huomattavasti suurempi kuin Väestöliiton neuvottelema 230 hehtaarin alue. Meurmanin suunnitelma oli tehty Hagalundin kartanonomistajan Arne Grahnin toimeksiannosta ja se oli vahvistettu Uudenmaan lääninhallituksessa vuonna 1947. Suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut ja vuonna 1951 alueen pienempi ydinonsa tuli myyntiin. Von Hertzen yritti neuvotella kaupalle rahoitusta useilta tahoilta siinä onnistumatta, kunnes lopulta lainoittajaksi tuli Veikkaustoimisto Oy. Kauppa 230 hehtaarin maa-alueesta tehtiin kesällä 1951, kauppasumma oli 180 miljoonaa markkaa. Von Hertzenin hankki yhteistyökumppanikseen Vuokralaisten keskusliiton, Suomen siviili- ja asevelvollisuusinvalidien liiton  (nyk. Invalidiliitto) SAK:n, Virkamiesliiton ja Mannerheimin lastensuojeluliiton, joiden kanssa Väestöliitto perusti Asuntosäätiön toteuttamaan uuden kaupungin rakentamisen. Von Hertzen valittiin säätiön toiminnanjohtajaksi. Ensimmäinen rakennusvaihe, pääosin 1950-luvun alkupuolella rakennettu Itäinen lähiö loi suomalaisen kaupunkisuunnittelun maailmanmaineen. Väestöliiton nimikilpailu tuotti alueelle uuden nimen: Tapiola.
Vaikutus rakentamiseen ja yhdyskuntasuunnitteluun > Uudenmaan satelliittikaupungit

Väestöliitto laaditutti 1960-luvun alussa von Hertzenin ajatusten pohjalta myös laajemman Uusimaa 2010-suunnitelman. Von Hertzenin pyrkimyksenä oli saada Helsingille seitsemän itsenäistä satelliittikaupunkia.
Vaikutus rakentamiseen ja yhdyskuntasuunnitteluun > Tunnustukset

Heikki von Hertzen sai professorin arvonimen vuonna 1974, ja hänet vihittiin samana vuonna tekniikan kunniatohtoriksi Teknillisessä korkeakoulussa.
Aiheesta muualla

Lukkarinen, Päivi: Tapiolan puutarhakaupunki. Suomen rakennustaiteen museo.
Holmila, Paula: Puutarhakaupunkien rivitaloista haluttiin unelmien koti Helsingin Sanomat.  3.5.2015.
Hertzen, Heikki von hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Aleksandr Bezborodko

Aleksandr Bezborodko, Johann Baptist Lampi vanhemman maalaama muotokuva.
Aleksandr Andrejevitš Bezborodko (ven. Алекса́ндр Андре́евич Безборо́дко; 25. maaliskuuta (J: 14. maaliskuuta) 1747 Gluhov, Ukraina – 17. huhtikuuta (J: 6. huhtikuuta) 1799 Pietari) oli venäläinen ruhtinas ja yksi Venäjän keisarikunnan ulkopolitiikan johtajista 1700-luvun lopulla.
Bezborodko palveli Venäjän–Turkin sodassa 1768–1774 kreivi Pjotr Rumjantsevin alaisena, ja Rumjantsev suositteli häntä myöhemmin keisarinna Katariina Suurelle. Katariina nimitti hänet vuonna 1775 anomussihteeriksi. Myöhemmin Bezborodkosta tuli valtakunnan postilaitoksen johtaja ja ulkoministeriön täysivaltainen neuvottelija. Hänet nimitettiin 1786 senaattiin. Bezborodko toimi Katariinan oikeana kätenä tämän diplomaattisissa hankkeissa ja tuki keisarinnan suunnitelmaa Ottomaanien valtakunnan kukistamisesta ja Bysantin valtakunnan uudelleenperustamisesta sekä Katariinan pojanpojan Konstantinin asettamisesta sen hallitsijaksi. Bezborodko allekirjoitti vuonna 1792 Venäjän puolesta turkkilaisten kanssa Jassyn rauhansopimuksen, jolla Venäjä sai lisäalueita Mustanmeren rannalta. Hän toimi myös Katariinan neuvonantajana Puolan toisen ja kolmannen jaon yhteydessä vuosina 1793 ja 1795.
Katariinan seuraajaksi vuonna 1796 tullut Paavali I korotti Bezborodkon ruhtinaaksi ja nimitti hänet valtakunnankansleriksi. Hän kuitenkin kuoli vain pari vuotta myöhemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandr Bezborodko Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC