stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lilli Suburg
Elämä > Perhe, lapsuus ja nuoruus

Lilli Suburg syntyi Rõusan kartanossa, missä hänen isänsä Toomas työskenteli ”aittamiehenä” (aidamees) eli työkaluja ja muonaa hallinnoivana luottopalvelijana ja äiti Eeva kartanon vanhimman tyttären kamarineitona. Vanhemmat olivat kartanonherra von Ditmarin kanssa hyvissä väleissä, esikoistytär sai nimen Caroline kartanon tyttären mukaan, ja von Ditmarit olivat Toomaksen ja Eevan lasten kummeina. Pian Lillin synnyttyä vanhemmat muuttivat Vana-Vändran kartanoon, missä isä työskenteli pehtorina ja äiti meijerikkönä. Vaurastuvat vanhemmat saivat lopulta vuokratuksi koko Vana-Vändran kartanon itselleen. Yhteiskunnallisen nousun myötä perhe alkoi elää saksankielisten säätyläisten elämää, ja tytär Lilli, joka oli von Ditmarien lasten leikkitoveri ja opiskellut heidän kanssaan kotiopettajan johdolla, lähetettiin 11-vuotiaana Pärnuun kouluun.
Pärnun saksankielisessä tyttökoulussa Lilli Suburgilla oli luokkatoverinaan tuleva kansallisrunoilija Lydia Jannsen (Koidula). Tytöt olivat ystävyksiä ja istuivat samassa pulpetissa, mutta sittemmin heidän välinsä jostain syystä rikkoutuivat, ja Lillin kerrottiin syyttäneen Lydiaa varastelusta. Suburg koki myös yksinäisyyttä ja ulkopuolisuutta. Hänellä oli kasvoissaan jonkinlainen vamma tai arpi, eri arvelujen mukaan kasvaimen poiston tai ihosairauden jäljiltä. Sen vuoksi hän käytti aina leukansa ympärillä valkoista huivia, koki itsensä erilaiseksi ja rumaksi eikä uskaltanut aloittaa seurustelusuhdetta ihastuksensa kanssa.
Tyttökoulu jäi Lilli Suburgilta kesken terveyssyistä. Hänellä oli jokin sairaus, joka ilmeni pitkinä kuukautisvuotoina ja piti hänet välillä vuoteenomana jopa vuosikausia. Hän muutti vanhempiensa luokse, jotka olivat tällä välin hankkineet entistä isomman tilan, auttoi heitä taloudenhoidossa, opetti nuorempia sisaruksiaan ja luki paljon. Lähistöllä vaikutti Massun kartanon isäntänä entinen kotiopettaja Johann Bolz, joka piti eräänlaista kirjallista salonkia. Siellä Lilli Suburg vieraili usein ja sai paitsi kulttuurivirikkeitä myös kasvatusopillisia ohjeita. Vuonna 1869 hän suoritti alkeiskoulunopettajan ja kotiopettajan tutkinnon.
Lilli Suburg ei koskaan mennyt naimisiin, mutta vuonna 1867 hän otti kasvatikseen orvoksi jääneen pienen tytön (Anna Wiegandt-Lammas), joka sittemmin teki elämäntyönsä opettajana.
Elämä > Yhteiskunnalliseksi vaikuttajaksi

Ratkaisevan käänteen Lilli Suburgin elämään toi tutustuminen Carl Robert Jakobsoniin, Viron kansallisen heräämisen johtohahmoon, joka oli 1872 muuttanut Vändraan ja alkanut vierailla myös Suburgien kodissa. Jakobsonin kannustamana Lilli Suburg löysi virolaisen kansallisuusaatteen ja kirjoitti vuonna 1873 ensimmäisen kirjansa, pienoisromaanin Liina, joka ilmestyi 1877. Se on omaelämäkerrallisia aineksia sisältävä kertomus nuoren virolaisnaisen taistelusta koulun ja yhteiskunnan saksalaistavaa vaikutusta vastaan. Kirja herätti huomiota ja sai kiivasta kritiikkiä baltiansaksalaisissa piireissä. Vuonna 1873 Lilli Suburgista tuli myös Viron kirjallisuusseuran (Eesti Kirjameeste Selts) ensimmäinen naisjäsen. Liina julkaistiin suomeksi Lilli Liliuksen kääntämänä vuonna 1892.
Vuonna 1878 Lilli Suburgille tarjottiin Perno Postimees -lehden päätoimittajan paikkaa. Jakobsonin suosituksesta hän otti sen vastaan ja yritti päätoimittajuutensa aikana ohjata konservatiivista lehteä edistysmielisemmälle linjalle, Jakobsonin Sakala-lehden suuntaan. Samaan aikaan Suburgin perhettä koettelivat taloudelliset vaikeudet ja riidat, joihin syynä oli isän alkoholiongelma. Vuonna 1880 tilasta myytiin suuri osa, Lilli Suburg kasvattityttärineen muutti Pärnuun ja toimi siellä aluksi yksityisopettajana.
Elämä > Koulunjohtajana ja lehtinaisena

Vuonna 1882 Lilli Suburg perusti Pärnuun yksityisen tyttökoulun, joka vuonna 1885 siirtyi Viljandiin sikäläisten varakkaampien perheiden aloitteesta. Viljandissa koulu menestyi ja kasvoi, sen yhteyteen perustettiin asuntola ja siitä tuli Viron ensimmäinen korkeamman asteen tyttökoulu. Opetuskielenä oli saksa, mutta toimintaa leimasi virolainen kansallisuusaate. Useat Viron 1900-luvun alkupuolen kulttuurielämän naisvaikuttajat olivat tämän koulun kasvatteja. Vuonna 1892 Baltian venäläistämistoimien vuoksi koulu joutui vaihtamaan opetuskieleksi venäjän, ja Suburg luovutti koulun johtamisen kasvattityttärelleen Anna Wiegandtille, jonka johdolla koulu toimi vielä kuuden vuoden ajan.
Koulurakennuksen toisessa päässä Lilli Suburg teki omia kirjallisia töitään ja käynnisti vuonna 1887 Viron ensimmäisen naisille tarkoitetun aikakauslehden Linda, joka ilmestyi vuoteen 1894 asti. Vastoin aikansa odotuksia lehti ei julkaissut kodinhoito-ohjeita vaan pyrki sivistämään naisia ja laajentamaan heidän näköpiiriään. Yhteiskunnallisten, etenkin naisasiaa mutta myös esimerkiksi raittiutta käsittelevien ja yleissivistävien kirjoitusten ohella Lindassa ilmestyi myös kaunokirjallisia tekstejä. Linda-lehden tilaajamäärä jäi kuitenkin vähäiseksi, ja talousvaikeuksien takia Suburg luopui lehdestä vuonna 1895.
Elämä > Viimeiset vuodet

Vuodesta 1899 alkaen Lilli Suburg asui nykyisen Latvian puolella rajaa Oomulissa (Ērģeme) kasvattityttärensä ja tämän miehen luona, opettaen lähiseudun virolaisia lapsia ja jatkaen kirjallisia töitään. Hänen viimeinen pitempi kertomuksensa ”Linda, rahva tütar” (’Linda, kansan tytär’) ilmestyi Postimees-lehdessä 1900. Sittemmin hän kirjoitti omaelämäkerrallisia tekstejä ja muisteluksia, joista merkittävin on vuosina 1923–24 ilmestynyt ”Suburgide perekond” (’Suburgien perhe’). Välillä hän vieraili sisariensa luona Valgassa, missä kuoli 8. helmikuuta 1923.
Muisto ja jälkimaine

Lilli Suburgin kuoltua 1923 hänen muistoaan kunnioitettiin lehtikirjoituksissa ja juhlapuheissa kautta maan. Sittemmin hän on jäänyt jossain määrin unohduksiin. Kirjallisuudentutkija Eve Annukin mukaan osasyynä on ollut se, että hänen kirjallinen tuotantonsa nähtiin pelkästään omaelämäkerrallisena eikä sen kaunokirjallista ja yhteiskunnallista merkitystä täysin ymmärretty. Suburgin jälkimainetta on mustannut myös hänen suhteensa kouluaikaiseen luokkatoveriin Lydia Koidulaan: Suburg on muistettu kateellisena ja katkerana ihmisenä, joka ei koskaan antanut anteeksi sitä, että Koidula oli häntä parempi kirjailija.
Kortepohjan kirjasto

| Kortepohjan kirjasto> Kortepohjan lähikirjasto |
| --- | --- |
 Kortepohjan kirjaston sisäänkäynti Kortetalossa.
Sijainti:  Kartanonkuja 4, 40740 Jyväskylä
Koordinaatit:  62.2498°N, 25.70942°E
Tyyppi:  yleinen kirjasto, Jyväskylän kaupunginkirjaston lähikirjasto
Kortepohjan lähikirjasto, Jyväskylä: Kortepohjan lähikirjasto
Kortepohjan kirjasto on Jyväskylän kaupungin Kortepohjan kaupunginosassa toimiva yleinen kirjasto, joka toimii Jyväskylän kaupunginkirjaston lähikirjastona. Alkuperäisen huhtikuussa 1972 valmistuneen kirjaston suunnitteli kaupunginarkkitehti Erkki Kantonen ja sisustuksen suunnitteli sisustusarkkitehti Hannu Asunta. Suunnitteluun osallistui myös seitsemän kirjastonhoitajaa. Vuonna 2022 kirjasto muutti tuolloin valmistuneeseen Kortetaloon.
Osana Jyväskylän kaupunginkirjastoa Kortepohjan kirjasto on vuodesta 2013 lähtien kuulunut Keski-Suomen maakunnan kirjastojen muodostamaan kirjastokimppaan eli Keski-kirjastoihin, jonka kokoelmat ja palvelut ovat Keski-kirjastojen jäsenkuntien asukkaiden käytettävissä.
Vanha kirjastorakennus marraskuussa 2024.
Beit Liqya

| Beit Liqya |
| --- | --- |

 Beit Liqya
 Koordinaatit: 31°52′09″N, 35°04′01″E 
Valtio:  Palestiina
Kuvernementti:  Ramallah ja al-Bireh
Väkiluku (2024)  (arvio):  10 679
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Beit Liqya (arab. بيت لقيا‎, Bayt Liqyā) on pikkukaupunki Palestiinan Länsirannalla Ramallahista lounaaseen lähellä Israelin rajaa. Sen asukasluku oli vuonna 2024 arviolta 10 679.
Maantiede

Beit Liqya sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Ramallah’n kuvernementissa noin 13,5 km Ramallah’n kaupungista lounaaseen. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 289 metriä. Sen naapuripaikkakuntia ovat Beit Anan ja Beit Ur al-Foqa idässä, Kharbatha al-Misbah pohjoisessa, sekä Beit Sira ja Beit Nuba lännessä. Lähellä kulkee Israelin Länsirannan turva-aita, joka kulkee osittain myös kaupungin maiden poikki.
Keskimääräinen vuotuinen sadanta paikalla on 579,4 mm. Vuoden keskilämpötila on 18 °C.
Historia

Beit Liqyan nimen merkityksestä on esitetty useita teorioita. Kirjaimellisesti se tarkoittaa kokoontumistaloa. Tämä on liitetty esimerkikis tarinaan paikasta islamilaisten armeijoiden komentajien kokoontumispaikkana. Toisaalta sen on sanottu myös viitanneen henkilönnimeen al-Liqyani.
Palestine Exploration Fundin 1880-luvulla julkaisema Survey of Western Palestine kuvaili paikkaa pienenä kylänä kukkulan juurella. Se mainitsee myös sen nimen viittaavan mahdollisesti Vanhan testamentin Elteken kaupunkiin.
Oslon rauhanprosessin yhteydessä vuonna 1995 kaupunki jaettiin alueisiin B ja C. Ensimmäisellä siviiliasioista vastaa palestiinalaishallinto ja Beit Liqyassa se käsittää suurimman osan kaupungin rakennetusta alueesta. Suurin osa kaupungin maa-alueesta on kuitenkin aluetta C, jota hallitsee Israel.
Väestö

Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan Beit Liqyan asukasluku oli vuonna 2024 10 679. Vuonna 2007 asukasluku oli 7 247.
Cory Quirk

| Cory Quirk> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1986 (ikä 38) Brockton, MA, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  Albany River Rats (AHL) Worcester Sharks (AHL) Starbulls Rosenheim (2. BL) JYP (SML) Hannover Scorpions (DEL) SønderjyskE (Tanska) Fischtown Pinguins (DEL)
Cory Quirk (s. 3. heinäkuuta 1986 Brockton, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Quirkin vahvuuksiin kuuluu luistelu, pelinlukutaito ja työmoraali. Hänen heikkouksiinsa kuuluu pieni koko ja kaksinkamppailut.
Ura

Quirk pelasi kauden 2004–2005 USHL-joukkue Waterloo Black Hawksissa, jonka paras syöttäjä hän oli 26 syötöllään. Vuodet 2005–2009 Quirk kävi Massachusetts-Amherstin yliopistoa. Hänet valittiin ensimmäisen kautensa 2005–2006 päätteeksi Hockey Eastin akateemiseen tähdistökentälliseen. Quirk ylsi joukkueensa sisäisen maalipörssin kärkeen kausina 2006–2007 ja 2007–2008, joista jälkimmäisellä kaudella hän nousi UMass-Amherstin varakapteeniksi. Viimeisellä kaudellaan 2008–2009 Quirkista tuli joukkueen kapteeni. Saman kauden lopulla hän pelasi 11 AHL-ottelua Albany River Ratsissa.
Kaudeksi 2009–2010 NHL-varaamaton Quirk siirtyi San Jose Sharksin organisaatioon. Hän pelasi koko kauden kuitenkin sen farmijoukkue Worcester Sharksissa. Heinäkuussa 2010 Quirk teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kahden Worcesterissa vietetyn kauden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2011–2012 Eurooppaan ja Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa pelaavaan Starbulls Rosenheimiin. Quirk oli tehoilla 18+42=60 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä. Hän sijoittui koko sarjan pistepörssissä neljänneksi ja syöttöpörssissä toiseksi. Quirk oli Rosenheimin paras pistemies ja syöttäjä myös kevään 2012 pudotuspeleissä tehoilla 10+14=24 ja hän jakoi myös joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Patrick Asselinin kanssa. Rosenheim eteni 2. Bundesligan finaaleihin saakka, mutta hävisi Landshut Cannibalsille.
Huhtikuussa 2012 Quirk teki kaksivuotisen sopimuksen SM-liigajoukkue JYPin kanssa. Hän jäi kuitenkin vähälle peliajalle osaksi NHL:n työsulun takia ja teki 25 ottelussa tehot 1+6=7. Quirk haki pelituntumaa myös yhdeksän Mestis-ottelun verran JYP-Akatemiasta. Tammikuussa 2013 hän purki yhteisymmärryksessä sopimuksensa JYPin kanssa ja siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella Saksan DEL-liigassa pelaavaan Hannover Scorpionsiin.
Quirk jatkoi kaudella 2013–2014 pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan AL-Bank Ligaenin SønderjyskE Ishockeyssa. Hän jakoi tehoilla 25+31=56 koko liigan pistepörssin toisen sijan joukkuetoverinsa Brent Waltonin kanssa. Quirk sijoittui myös kevään 2014 pudotuspelien pistepörssissä toiseksi tehoilla 10+8=18. Hän voitti kauden päätteeksi Tanskan-mestaruuden ja valittiin Metal Ligaenin tähdistökentälliseen. Toukokuussa 2014 Quirk teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen SønderjyskE:n kanssa. Kaudella 2014–2015 hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja oli tehoilla 27+31=58 SønderjyskE:n paras pistemies ja maalintekijä. Quirk sijoittui koko Metal Ligaenin maalipörssissä neljänneksi ja pistepörssissä viidenneksi. Hän voitti myös kevään 2015 pudotuspelien tehotilaston lukemalla +20. Quirk voitti kauden päätteeksi taas Tanskan-mestaruuden ja valittiin tähdistökentälliseen.
Muuta

Quirkin pikkuveli Ryan on pelannut myös jääkiekkoa.
Vesangan kirjasto

| Vesangan kirjasto |
| --- | --- |
Sijainti:  Rientolantie 40, 41940 Vesanka
Koordinaatit:  62.26979°N, 25.57214°E
Tyyppi:  yleinen kirjasto, Jyväskylän kaupunginkirjaston lähikirjasto
Vesangan lähikirjasto
Vesangan kirjasto on Jyväskylän kaupungin Vesangan kylässä toimiva yleinen kirjasto. Vesangan kirjasto sai alkunsa vuonna 1895. Nykyisin kirjasto toimii Vesankatalossa.
Osana Jyväskylän kaupunginkirjastoa Vesangan kirjasto on vuodesta 2013 lähtien kuulunut Keski-Suomen maakunnan kirjastojen muodostamaan kirjastokimppaan eli Keski-kirjastoihin, jonka kokoelmat ja palvelut ovat Keski-kirjastojen jäsenkuntien asukkaiden käytettävissä.
Vilma Mäki

Vilma Iida Ottilia Mäki (s. 8. helmikuuta 2002 Alavus) on suomalainen pika-aitajuoksija. Hän edustaa Kuortaneen Kuntoa ja häntä valmentaa Mikael Ylöstalo. Vuoteen 2024 asti hän edusti Alavuden Urheilijoita. Aiemmin häntä ovat valmentaneet Olga Hämäläinen (vuosina 2012–2023) ja Antti Haapakoski (2023–2024). Mäki on pituudeltaan 168-senttimetrinen.
Mäki karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 ja Espoon alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2023 sijoittuen 100 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Parhaimmillaan hän on ollut maaottelussa toinen Bærumin Pohjoismaisen hallimaaottelun 60 metrin aitajuoksussa 2024.
Mäki on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuissa pronssia 60 metrin aitajuoksussa 2024.
Mäki juoksi 100 metrin aitajuoksuennätyksensä 13,07 Kuortaneella 22. kesäkuuta 2024. Hallissa hän on juossut 60 metrin aidat parhaimmillaan aikaan 8,17 Tampereella 6. helmikuuta 2025.
Uppsalan hiippakunta

| Uppsalan hiippakunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Uskontokunta:  Ruotsin kirkko
Piispanistuin:  Uppsala
Tuomiokirkko:  Uppsalan tuomiokirkko
Arkkipiispa Piispa:  Antje Jackelén Karin Johannesson
Perustettu:  1130-luku tai 1164
 
 Svenska kyrkan - Uppsala stift 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uppsalan hiippakunta (ruots. Uppsala stift, vuoteen 1973 saakka Uppsalan arkkihiippakunta ruots. Uppsala ärkestift) on yksi Ruotsin kirkon hiippakunta.
Hiippakunnan historiaa

Ruotsin liittäminen kristinuskon piiriin sai alkunsa Ansgarin toiminnasta Birkan saarella vuonna 829. Ruotsin ensimmäinen piispa oli nimeltään Gauzberg, 840-luvulla. Lähetystyö kärsi kuitenkin takaiskuja, ja vasta 1000-luvulla Ruotsin kristillistäminen pääsi toteutumaan englantilaisten lähetyspiispojen, kuten pyhän Sigfridin, toimesta. Kuningas Sverker vanhemman aikana (noin 1135–1156) Vanha Uppsala muodostui Uplannin piispanistuimeksi. Siihen saakka keskuspaikkana oli Sigtuna.
Pohjoismaiden ensimmäinen arkkipiispanistuin perustettiin Lundiin vuonna 1104, mutta Lund kuului silloin Tanskaan. Vuonna 1164 Alvastran luostarin munkki Stefan vihittiin arkkipiispaksi Uppsalaan, ja siten Ruotsi sai oman arkkipiispan, vaikka Lundin arkkipiispa säilyi Pohjoismaiden kirkkojen priimaksena. Vuonna 1273 arkkipiispa siirtyi Vanhasta Uppsalasta Östra Arokseen, nykyiseen Uppsalaan. Uppsalan arkkipiispa riitaantui 1340-luvulla Turun piispan kanssa hiippakuntien rajoista. Vuonna 1346 päädyttiin siihen, että Kaakamojoki oli sopiva rajalinja. Uppsalan hiippakunta käsitti vuoteen 1647 Uplannin, Gästriklandin ja Hälsinglandin maakuntien lisäksi koko Norrlannin Lappia myöten, jolloin hiippakunnan pohjoisosa erotettiin Härnösandin hiippakunnaksi.
Hiippakunta

Hiippakunnan alueella on noin 200 kirkkoa. Vuonna 2018 Uppsalan hiippakuntaan kuului 126 seurakuntaa, joista 101 kuului yhteensä 27 pastoraattiin. Hiippakunnan alueella asui tuolloin 810 947 ihmistä, ja 59,2 prosenttia kuului Ruotsin kirkkoon.
Uppsalan hiippakunnassa on vuodesta 1990 alkaen kaksi piispaa. Arkkipiispalla on erityisiä kokonaiskirkkoa koskevia tehtäviä ja hänen kaitsentavastuullaan hiippakunnassa on Uppsalan rovastikunta. Uppsalan piispa vastaa hiippakunnan muista osista ja toimii tuomiokapitulissa arkkipiispan sijaisena sekä on hiippakuntahallituksen puheenjohtaja.
Hiippakunnan tuomiokirkko on Uppsalan tuomiokirkko. Sen rakennustyöt aloitettiin, kun arkkihiippakunta muutti 1287 pois Vanhasta Uppsalasta. Kirkon vihki käyttöön 1435 arkkipiispa Olaus Laurentii, mutta kirkko ei kuitenkaan vielä ollut täysin valmis. Kirkko pyhitettiin Pyhälle Laurentiukselle, Eerik Pyhälle sekä Pyhälle Olaville.
Hiippakunta käsittää Uppsalan läänin ja Gävleborgin läänin sekä osia Tukholman läänistä ja Västmanlandin läänistä. Hiippakuntaan kuuluu 169 seurakuntaa, jotka on jaettu 85 pastoraattiin.
Uppsalan nykyinen arkkipiispa on Martin Modéus (joulukuusta 2022 lähtien) ja piispa Karin Johannesson (maaliskuusta 2019 lähtien).
Rovastikunnat

Uppsalan hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Uppsalan rovastikunta
Upplannin eteläinen rovastikunta
Upplannin läntinen rovastikunta
Upplannin pohjoinen rovastikunta
Gästriklandin rovastikunta
Hälsinglandin eteläinen rovastikunta
Hälsinglandin pohjoinen rovastikunta
Piispat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Uppsalan hiippakunnan piispoina:
1990–2000: Tord Harlin
2000–2019: Ragnar Harsenius
2019– Karin Johannesson
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uppsala stift (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
| n k Ruotsin kirkon hiippakunnat |
| --- | --- | --- |
| Hiippakunnat |  Uppsala  Linköping  Skara  Strängnäs  Västerås  Växjö  Lund  Göteborg  Karlstad  Härnösand  Luulaja  Visby  Tukholma  |  |
Upsalan tuomiokirkko
Gertrude Mongella

| Gertrude Mongella |
| --- | --- |

Panafrikkalaisen parlamentin puheenjohtaja
 2004–2009  
Seuraaja:  Idriss Ndele Moussa
Maan, luonnonvarojen ja matkailun ministeri
 1985–1987  
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1945 (ikä 79) Ukerewe, Tanganjika
Tiedot
Puolue:  Chama Cha Mapinduzi
Tutkinnot:  Itä-Afrikan yliopisto
Gertrude Ibengwé Mongella (s. 13. syyskuuta 1945 Ukerewe, Tanganjika) on tansanialainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi 2004–2009 Afrikan unionin panafrikkalaisen parlamentin ensimmäisenä puheenjohtajana. Lisäksi Mongellalla on ollut useita ministerin tehtäviä, ja hän istui Tansanian parlamentissa 1980–1993. YK:ssa Mongella on edistänyt naisten asemaa useissa eri tehtävissä. Hän on toiminut muun muassa YK:n kansainvälisen tutkimus- ja koulutusinstituutin naisten aseman parantemiseksi johtokunnassa ja vuonna 1995 järjestetyn neljännen Naisten maailmankonferenssin puheenjohtajana.
Elämä > Nuoruus, opiskelu ja opetustehtävät

Gertrude Mongella syntyi vuonna 1945 Victorianjärven saarella Britannian Tanganjikan mandaattialueella. Hänen isänsä rikkoi vanhoja perinteitä ja lähetti kaikki lapsensa kouluun ja kannusti näitä myös koulunkäynnissä. Gertrude lähti saarelta 12-vuotiaana satojen kilometrien päähän Morogoroon. Siellä hän kävi nunnien pitämää toisen asteen oppikoulua.
Mongella valmistui vuonna 1970 Dar es Salaamissa Itä-Afrikan yliopistosta. Valmistuttuaan hän toimi neljän vuoden ajan tutorina Dar es Salaamin opettajainkoulutuslaitoksessa. Koulutusinstituutin opetussuunnitelman kehittäjä hän oli 1974–1978 ja koulutarkastaja vuosina 1978–1982.
Elämä > Poliittinen ura

Mongella liittyi 1970-luvulla Tansanian valtapuolueeseen, Chama Cha Mapinduziin (CCM). Hän oli yksi puolueen harvoista naisjäsenistä. Mongellan poliittinen ura alkoi varsinaisesti vuonna 1975, kun hänet nimettiin Itä-Afrikan yhteisö lakiasäätävään elimeen. CCM:n keskuskomiteaan Mongella valittiin vuonna 1977 ja Tansanian parlamenttiin vuonna 1980. Keskuskomiteassa hän toimi vuoteen 1992 ja parlamentissa vuoteen 1993.
Mongellasta tuli vuonna 1982 apulaisministeri, jonka vastuulla oli muun muassa naisasiat. Maan, luonnonvarojen ja matkailun ministeri hän oli vuodet 1985–1987. Hän oli salkuton ministeri vuosina 1987–1990. Hän edusti 1980-luvulla Tansaniaa useissa kansainvälisissä konferensseissa, joista monet käsitteleivät naisten oikeuksia. Hän oli vuoden 1985 YK:n naisten vuosikymmenen saavutuksia arvioineen maailmankonferensin varapuheenjohtaja.
Mongella nimettiin vuonna 1991 Tansanian Intian-edustajaksi. Hän toimi 1990-luvulla YK:ssa muutamissa diplomaattisissa tehtävissä. Hän oli YK:n kansainvälisen tutkimus- ja koulutusinstituutin naisten aseman parantemiseksi johtokunnassa, ja vuonna 1992 hänet valittiin johtamaa vuonna 1995 järjestettyä neljättä Naisten maailmankonferenssia. Pekingissä järjestetyn konferenssin ansiosta Mongella on sittemmin kutsuttu myös nimellä ”Mama Beijing”. Hän oli vuosina 1996–1997 YK:n pääsihteerin naisten asioiden erityislähettiläs.
Afrikan unionin panafrikkalaisen parlamentin ensimmäisessä kokouksessa maaliskuussa 2004 Mongella valittiin parlamentin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän sai 166 ääntä 202:sta, ja toimi puheenjohtajana viisvuotisen kauden.
Akrotíri ja Dekéleia

| Akrotíri ja Dekéleia Περιοχές Κυρίαρχων Βάσεων Ακρωτηρίου και Δεκέλειας The Sovereign Base Areas of Akrotiri and Dhekelia |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Kyproksen kartta, jossa Akrotíri ja Dekéleia on merkitty punaisella.
 Koordinaatit: 34°35′0″N, 32°59′0″E ja 34°59′41″N, 33°44′22″E 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta, Britannian merentakaiset alueet
Perustettu:  1960
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Episkopí
Pinta-ala:  253,8 km²
Väkiluku:  15 700
Kielet:  englanti, kreikka yms.
Akrotíri (kreik. Ακρωτήρι) ja Dekéleia (kreik. Δεκέλεια, engl. Dhekelia), virallisesti Suvereenit tukikohta-alueet Akrotíri ja Dekéleia (kreik. Περιοχές Κυρίαρχων Βάσεων Ακρωτηρίου και Δεκέλειας, Periochés Kyríarchon Váseon Akrotiríou kai Dekéleias, engl. The Sovereign Base Areas of Akrotiri and Dhekelia) on Kyproksen saarella sijaitseva Britannian merentakainen alue, jolla on kaksi tukikohta-aluetta (SBA, Sovereign Base Area), Akrotíri ja Dekéleia. Tukikohtien yhteenlaskettu pinta-ala on noin 253,8 km² eli noin 2,7 % saaren pinta-alasta, ja väkiluku noin 15 700. Akrotírin pinta-ala on 123 km² ja Dekéleian 130,8 km².
Maantiede ja luonto

Tukikohta-alueet on erotettu sopimuksella Kyproksen tasavallan alueesta. Akrotíri sijaitsee Akrotírin niemimaalla saaren eteläosassa Limassolin kaupungin lähellä ja Dekéleia kaakossa Lárnakan lähellä. Akrotírissa toimii Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentotukikohta. Molemmilla alueilla on sotilastukikohtien lisäksi myös asunto- ja maanviljelyalueita; Akrotírin alueella sijaitsee muun muassa Akrotírin kylä. Akrotíri on kokonaan Kyproksen tasavallan hallitseman alueen ympäröimä ja sillä on rajaa sen kanssa 48 kilometriä, mutta Dekéleialla on rajaa myös YK:n valvomalle vyöhykkeelle ja turkkilaisten itsenäiseksi julistaman pohjoisosan eli Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kanssa, yhteensä 108 kilometriä.
Akrotírin niemimaalla on Ramsarin sopimukseen kuuluva alue ja kansainvälisesti tärkeä lintualue (IBA), jolla on kosteikkoja sekä garrigue- ja macchiakasvillisuutta. Alueella on muun muassa Limassolin suolajärvi, soita, lampia, rannikkodyynejä sekä hiekkaisia ja kiviä rannikoita. Akrotírin IBA on Kyproksen tärkein kosteikko, ja siellä on tavattu yli 200 lintulajia ja sitä kautta muuttaa yli 160 lintulajia keväisin ja syksyisin.
| --- | --- |
Akrotírin alueen kartta.: Dekéleian alueen kartta.