stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Slipknot
Sivuprojektit ja yhteistyöt muiden artistien kanssa

Slipknotin jäsenillä on paljon sivuprojekteja.
Stone Sour (Corey Taylor)
Murderdolls (Joey Jordison)
To My Surprise (Shawn Crahan, Brandon Darner)
On A Pale Horse (Josh Brainard)
DJ Starscream (Sid Wilson)
F.O.R. (Paul Gray)
Closure (Corey Taylor, Mick Thomson)
Painface (Josh Brainard)
The Rejects (Joey Jordison)
Project-X (Corey Taylor, Shawn Crahan, Anders Colsefni)
Thunderbolt Gasoline (Chris Fehn)
Dum Fux (Corey Taylor)
SPC (Sid Wilson)
Body Pit (Mick Thomson, Josh Brainard)
Rock The Nation (Quan Nong,Shawn Crahan)
Roadrunner United (Joey Jordison, James Root, Corey Taylor, Paul Gray)
Anal Blast (Joey Jordison, Paul Gray, Mick Thomson)
Korn (Joey Jordison)
Ministry (Joey Jordison)
Rob Zombie (Joey Jordison)
Satyricon (Joey Jordison)
Scar The Martyr (Joey Jordison)
Steel Panther (Corey Taylor)
Apocalyptica (Corey Taylor)
Metallica (Joey Jordison)
Soulfly (Corey Taylor)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Slipknot Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Roadrunner Records -levy-yhtiön sivu (englanniksi)
Slipknot Myspacessa (englanniksi)
Slipknot Last.fm:ssä (englanniksi)
Pulse Of The Finnish Maggots Suomalainen Slipknot aiheinen uutissivusto.
SlipknotHistory.com Laaja tietopankki Slipknotin maskeista ja asuista. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef 
Slipknot
|  Sid Wilson  James Root  Craig "133" Jones  Shawn "Clown" Crahan  Mick Thomson  Corey Taylor  Alessandro Venturella  Jay Weinberg  ”Tortilla Man” >  Anders Colsefni   Donnie Steele   Josh Brainard  Paul Gray  Joey Jordison  Greg "Cuddles" Welts  Chris Fehn  |
| --- | --- |
Albumit:  Slipknot  Iowa  Vol. 3: The Subliminal Verses  All Hope Is Gone  .5: The Gray Chapter  We Are Not Your Kind  The End, So Far 
Muut julkaisut:  9.0: Live  Luettelo Slipknotin demoista 
Katso myös:  Stone Sour  Murderdolls  DJ Starscream  Roadrunner United  Korn  Ministry 
Shawn Crahan ja Sid Wilson esiintyvät Mayhem-festivaaleilla.
133:n ”naulamaski”.
Thunder Bay

| Thunder Bay (City of Thunder Bay) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Thunder Bay
 Koordinaatit: 48°24′25″N, 089°14′44″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Ontario
Perustettu:  1679 (Fort Caministigoyan)
Kaupunkiliitos:  1. tammikuuta 1970
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Thunder Bayn kaupunginvaltuusto
 – Pormestari:  Lynn Peterson
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  448 km²
 – Maa:  329 km²
 – Josta vettä:  119 km² (27 %)
 – Metropolialue:  2 550 km²
Korkeus:  183 m
Väkiluku (2006):  109 140
 – Väestötiheys:  332 as./km²
 – Metropolialue:  122 907
 – Väestötiheys metropolialue:  48 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC−5
 – Kesäaika:  UTC−4
Postinumero:  P7A–P7G, P7J, P7K
Suuntanumero(t):  807
Lempinimi::  (The) Lakehead, TBay, The Bay
Motto::  Superior by Nature
 
 thunderbay.ca 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thunder Bay on noin 110 000 asukkaan satamakaupunki, joka sijaitsee Yläjärven rannalla Ontarion provinssissa Kanadassa. Se syntyi vuonna 1970 kahden kaupungin, Fort Williamin ja Port Arthurin yhteenliittymän seurauksena. Kaupungissa on metsäteollisuutta sekä vuonna 1965 perustettu yliopisto. Thunder Bayn talousalueella asuu kaikkiaan noin 123 000 asukasta ja siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: Thunder Bayn kaupunki, Oliver Paipoonge, Neebing, Shuniah, Conmee, O’Connor, Gillies ja Fort William First Nations.
Thunder Bay on suurin suomalaiskeskus Kanadassa kaupungin väkilukuun suhteutettuna (12 825) ja toiseksi suurin lukumääräisesti Toronton (14 750) jälkeen. Thunder Bayn asukkaista arviolta kymmenen prosenttia on suomalaista alkuperää; joko Suomesta siirtolaisiksi sinne lähteneitä tai heidän jälkeläisiään. Suomalaisuus näkyy Thunder Bayn katukuvassa, sillä siellä on mm. ostoskeskus nimeltä Keskus, suosittu suomalainen ravintola The Hoito sekä yleinen suomalainen sauna. Myös suomenkielisiä lehtiä voi tilata. Suomalaisjuuriset ihmiset puhuvat amerikansuomea, suomen ja englannin sekoitusta. Sanoja on syntynyt ääntämällä englanninkieliset sanat suomalaisittain. Thunder Bay on ollut Seinäjoen ystävyyskaupunki vuodesta 1974 lähtien.
Thunder Bay avaruudesta nähtynä.
Thunder Bayssa järjestettiin hiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1995. Lisäksi siellä on järjestetty maailmancupin osakilpailuita maastohiihdossa, mäkihypyssä ja yhdistetyssä.
Ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset olivat ranskalaisia turkiskauppiaita, jotka perustivat leirinsä Kaministiquiajoen varrelle.
Kaupungin satama on tärkeä kuljetusväylä Länsi-Kanadaan Suurilta järviltä ja kauempaa itärannikolta ja pitkin Saint Lawrence Seawaytä. Kaupungissa on myös Thunder Bayn kansainvälinen lentoasema, josta on yhteyksiä muualle Kanadaan. Merkittäviä elinkeinoja ovat metsätalous ja valmistustekniikka mutta viime vuosina näiden alojen taannuttua tietoyhteiskunnan palvelut ovat nousseet tärkeäksi kaupungille.
Kaupunki sai nimensä suuresta lahdesta Yläjärven päässä, joka oli tunnettu 1700-luvulla ranskalaisissa kartoissa nimellä Baie du Tonnerre. Kaupunkia on usein kutsuttu myös nimillä Lakehead ja Canadian Lakehead johtuen sen sijainnista Suurten järvien vesiväylän päässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thunder Bay Wikimedia Commonsissa
Thunder Bayn kaupunki
Thunder and Lightning (Thin Lizzyn albumi)

| Thunder and Lightning Thin Lizzy |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1982
 Julkaistu: 4. maaliskuuta 1983
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Chris Tsangarides
 Tyylilaji: hard rock heavy metal
 Kesto: 40.28
 Levy-yhtiö: Vertigo Records (UK) Warner Bros (US)
Listasijoitukset
  4.  10.  12.  29.  159.
Thin Lizzyn muut julkaisut
| Renegade 1981 | Thunder and Lightning 1983 | Life 1983 |
Thunder and Lightning on Thin Lizzyn 12. ja viimeinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1983. Renegade-albumin huono menestys ja sooloura vaikuttivat Phil Lynottin päätökseen lopettaa yhtye vuoden 1983 kiertueen jälkeen.
Snowy Whiten tilalle tuli Tygers of Pan Tang -yhtyeen nuori kitaristi John Sykes. Hänen mukaantulonsa myötä yhtyeen musiikki suuntautui entistä enemmän heavy metalin suuntaan. Thunder and Lightning oli edeltäjäänsä huomattavasti menestyksekkäämpi albumi nousten top 5:een Britannian albumilistalla. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat "Cold Sweat" ja "The Sun Goes Down".
Kappaleet

"Thunder and Lightning" (Brian Downey, Phil Lynott) – 4:55
"This Is the One" (Lynott, Darren Wharton) – 4:02
"The Sun Goes Down" (Lynott, Wharton) – 6:18
"The Holy War" (Lynott) – 5:13
"Cold Sweat" (Lynott, John Sykes) – 3:06
"Someday She Is Going to Hit Back" (Downey, Lynott, Wharton) – 4:05
"Baby Please Don’t Go" (Lynott) – 5:11
"Bad Habits" (Scott Gorham, Lynott) – 4:05
"Heart Attack" (Gorham, Lynott, Wharton) – 3:38
Albumista julkaistiin myös rajoitettu painos, joka sisälsi seuraavat live-kappaleet (kitarassa Snowy White):
"Emerald" (Gorham, Brian Robertson, Downey, Lynott)
"Killer on the Loose" (Lynott)
"The Boys Are Back in Town" (Lynott)
"Hollywood (Down on Your Luck)" (Gorham, Lynott)
Muusikot

Phil Lynott - basso, laulu
Scott Gorham - kitara, taustalaulu
John Sykes - kitara, taustalaulu
Darren Wharton - kosketinsoittimet, taustalaulu
Brian Downey - rummut, perkussiot
Thunderclap Newman

Thunderclap Newman oli Isosta-Britanniasta Lontoosta kotoisin ollut yhtye. Kokoonpano toimi vuosina 1969–1970. Ainoa menestyskappale oli heinäkuussa 1969 Britannian listan 1. sijan saavuttanut "Something In The Air".
Kokoonpano ei aluksi ollut oikea yhtye vaan studioon nauhoitusta varten koottu ryhmä. Rumpali ja laulaja John "Speedy" Keene oli saanut sävellyksensä "Armenia City in the Sky" The Who -yhtyeen The Who Sell Out -albumille. Tehtyään kappaleen "Something in the Air" hän esitti toistuvia pyyntöjä The Who -yhtyeen Pete Townshendille saada levyttää se yhtyeen perustamalle Track-levymerkille.
Townshend pyysi studioon muusikoita, jotka olivat kitaristi Jimmy McCulloch ja kosketinsoittaja Andy "Thunderclap" Newman.  Keene soitti rummut ja lauloi.  Session tuotti Townshend ja hän soitti nimettömänä basso-osuudet nauhoituksessa. Kokoonpano nimettiin kosketinsoittajan lisänimen mukaan.
"Something In The Air" nousi yllättävästi Ison-Britannian single-myyntilistojen ykköseksi heinäkuussa 1969. Yhdysvalloissa se nousi sijalle 37. Esiintymisiä varten kokoonpanoon otettiin basisti Jim Avery sekä rumpali Jack McCulloch. Townshend tunsi McCullochin veljekset näiden One In A Million -yhtyeen oltua The Who -yhtyeen konserttien avaajana. Speedy Keene siirtyi laulajaksi.
Yhtye ei kuitenkaan hioutunut kunnolla yhteen ja konsertit eivät onnistuneet parhaalla tavalla. Hittikappaletta ei myöskään osattu hyödyntää oikein. Thunderclap Newman teki albumin Hollywood Dream, jonka materiaalin sävelsi suurelta osin Keene. Yhtye hajosi 1970.
"Something In The Air" on ollut elokuvissa The Magic Christian ja Strawberry Statement.
Diskografia > Albumit

Hollywood Dream (1970)
Beyond Hollywood (studio/live) (2010)
Diskografia > Singlet

"Something in the Air" / "Wilhelmina"  (1969)
"Accidents" / "I See It All" (1970)
"The Reason" / "Stormy Petrel" (1970)
"Wild Country" / "Hollywood Dream" (1970)
Thüringit

Thüringit olivat germaaniheimo, joka oli alun perin lähtöisin Itämeren etelärannikolta. He perustivat 300-luvun puolivälissä valtakunnan Harzvuoriston ja Tonavan väliselle alueelle. He joutuivat hunnien alaisiksi 400-luvulla, mutta hunnien kukistuttua thüringit perustivat kuningaskuntansa uudelleen 400-luvun lopulla. Frankit kukistivat Thüringenin kuninkaan Erminfredin vuonna 531, ja thüringien kuningaskunta liitettiin herttuakuntana osaksi frankkien valtakuntaa. Herttuakunta hajotettiin 700-luvun alussa joukoksi kreivikuntia. Samoihin aikoihin thüringit kääntyivät kristinuskoon.
Finnair
Omistus

Finnair on julkinen osakeyhtiö, jonka osakekannasta Suomen valtio omistaa enemmistön (56 %). Yhtiö on näin ollen valtionyhtiö. Muut osakkeet jakautuvat vakuutusyhtiöiden, muiden yritysten sekä yksityisten kesken. Hallintarekisterissä osakkeista on 8,6 prosenttia. Osake on listattu Helsingin pörssissä, jonne yhtiö listautui vuonna 1989.
Finnairin kotipaikka on Helsinki, mutta sen pääkonttori sijaitsee Vantaalla.
Tytäryhtiöt

Finnairin tytäryhtiöitä ovat muun muassa Aurinkomatkat, Finnair Cargo, Finnair Kitchen, Finnair Flight Academy ja Finnair Technical Services. Finnair hankki syksyllä 2003 omistukseensa ruotsalaisen Nordic Airlink -lentoyhtiön, josta se muokkasi FlyNordic-halpalentoyhtiön. Kesäkuussa 2007 Finnair myi ruotsalaisen tytäryhtiönsä FlyNordicin norjalaiselle Norwegian Air Shuttle -halpalentoyhtiölle. Kauppa toteutettiin osakevaihtona. Kaupan seurauksena Finnairista tuli Norwegianin toiseksi suurin omistaja. Finnair myi huhtikuussa 2013 koko 1 649 862 osakkeen omistuksensa eli 4,69 prosenttia Norwegianin osakekannasta. Osakkeet myytiin noin 53 miljoonalla eurolla, josta Finnair sai voittoa 34 miljoonaa euroa. Syyskuussa 2010 yhtiö osti vähemmistöosuuden Finncomm Airlinesista ja hankki samalla omistukseensa Finncommin kaikki 12 ATR-lentokonetta.
Historia

Aero Osakeyhtiön perustamiskirja allekirjoitettiin Helsingissä 12. syyskuuta 1923. Yhtiökokouksessa saman vuoden marraskuun 1. päivänä päätettiin lentotoiminnan aloittamisesta. Yhtiö merkittiin kaupparekisteriin 11. joulukuuta 1923, joskin joidenkin lähteiden mukaan tämä tapahtui jo 9. lokakuuta. Yhtiön osakkeista 50 prosenttia oli saksalaisen lentokonevalmistajan Junkersin hallussa.
Yhtiön ensimmäinen lento lähti 20. maaliskuuta 1924 kello 15.40 Helsingistä. Lento Tallinnaan tehtiin Junkers F-13 -lentokoneella. A. T. Virkkusen mukaan ensimmäinen lento olisi lennetty 11. helmikuuta 1924. Aeron käyttämät lentokoneet olivat kaikki vesilentokoneita, jotka lähtivät Katajanokalta. Talvella koneet lensivät merijäältä suksivarustuksessa. Lentoliikenne suuntautui vain Tallinnaan ja Tukholmaan yhteistoiminnassa ruotsalaisen Aerotransport-yhtiön (ABA) kanssa. Aero Oy:n Junkers F-13 koneille tapahtui kaksi onnettomuutta 1927 ja yksi 1928. K-SALA ja K-SALB tuhoutuivat, matkustajat loukkaantuivat. K-SALD katosi lennolla Tallinnaan, miehistö ja kaksi matkustajaa kuolivat.
Historia > 1930-luku

Vuonna 1935 Aero Oy:n Junkers F-13 tuhoutui Tallinnan lähistöllä. Kapteeni, mekaanikko ja neljä matkustajaa saivat surmansa. Vuonna 1936 valmistuivat Helsingin Malmin ja Turun Artukaisten kansainväliset lentokentät, jotka olivat Suomen siviililentoliikenteen ensimmäiset maakentät. Aero osti kaksi de Havilland Dragon Rapide -konetta, jotka saivat nimet ”Salama” ja ”Lappi”. Niillä aloitettiin kotimaanliikenne vuonna 1937 reiteillä Helsinki–Viipuri ja Helsinki–Tampere. Viipurin Suur-Merijoen lentokentälle ulottunut reitti piteni vuonna 1938 Imatralle. Pohjoiseen suuntautunut reitti piteni vuonna 1938 Vaasaan, 1939 Kemiin ja 1940 Petsamoon. Kotimaan liikenne toimi vain kesäisin. Yhtiö siirtyi suurempien Junkers-koneiden käyttöön 1930-luvulla, jolloin sillä oli käytössä Ju-52-koneet ”Sampo”, ”Kaleva” ja ”Karjala”. Vuonna 1938 Aero avasi reitin Berliiniin. Puolalainen LOT-yhtiö mahdollisti liikenteen Helsingistä Varsovaan. Vuoden 1939 alussa Aero tilasi kaksi nelimoottorista Focke-Wulf Fw 200 Condor -matkustajakonetta, joita ei kuitenkaan koskaan saatu käyttöön.
Kesäkuussa 1939 yhtiön virallinen nimi Aero Osakeyhtiö lyhennettiin muotoon Aero O/Y.
Historia > 1940-luku

Talvisodan aikana lentotoiminta Helsingistä oli liian vaarallista siviilikoneille. Aeron tilapäiset ulkomaanreitit, lähinnä diplomaattiliikenteen käyttämät lennot, suuntautuivat Vaasasta Sundsvallin kautta Tukholmaan.
Talvisodan päätyttyä lennot Helsingistä alkoivat uudestaan. Välirauhan aikana 14. kesäkuuta 1940 kaksi neuvostoliittolaista Tupolev SB-2 -pommikonetta ampui alas Aeron Junkers Ju52-3/mge -lentokoneen (OH-ALL Kaleva) Suomenlahden yllä Tallinnan edustalla. Vuonna 1941 yhtiö osti kaksi Douglas DC-2 -konetta, jotka saivat nimet ”Sisu” ja ”Voima”.
Jatkosodan aikana Aero lensi muun muassa Tallinnaan, Tukholmaan ja Berliiniin. Osa yhtiön koneista oli otettu Suomen ilmavoimien käyttöön.
Moskovan välirauhansopimus keskeytti lentoliikenteen Suomessa 21. syyskuuta 1944. Liikennöinnin osittainen jatkaminen alkoi keväällä 1945. Helsinki-Malmin lentoasema oli kuitenkin liittoutuneiden valvontakomission käytössä. Aeron toiminnot siirrettiin Hyvinkään lentokentälle.
Sodan jälkeen Aero hankki Yhdysvaltain ilmavoimilta sen Eurooppaan jättämistä ylijäämäkoneita käyttöönsä Douglas C-47 (DC-3) -lentokoneita. Niiden avulla avattiin lentoliikenne Tukholmaan ja Kööpenhaminaan. Vuonna 1946 Aeron osake-enemmistö siirtyi Suomen valtiolle. Loput 30 prosenttia osakkeista jakoivat yksityiset osakkeenomistajat, jotka olivat lähinnä yrityksiä.
Historia > 1950-luku

Helsinki-Vantaan lentoaseman, silloisen Helsingin lentoaseman, valmistuttua vuonna 1952 siitä tuli Aeron kotikenttä.
Vuonna 1953 otettiin käyttöön Finnair yhtiön markkinointinimenä, ja Yhdysvaltain armeijalta perityt Dakotat korvattiin Convair 340- ja 440 -koneilla. Aero sai käyttöönsä uuden lentokonehallin Seutulassa marraskuussa 1955. Halliin, jonka pituus oli 150 metriä, leveys 50 metriä ja ovien korkeus 10,5 metriä, mahtui 12 Convair Metropolitan -konetta. Vanhan puisen kolmen koneen hallin sai käyttöönsä Veljekset Karhumäki -yhtiö. Vuonna 1956 Aero avasi reitin Moskovaan, ja jo seuraavana vuonna lisäsi valikoimaan Frankfurtin, Kölnin, Baselin ja Geneven.
Historia > 1960-luku

Vuonna 1960 Aero siirtyi suihkukonekauteen, kun se otti käyttöön ensimmäisen Sud SE-210 Caravelle -koneensa. 3. tammikuuta 1961 tapahtui  kuolonuhreja vaatinut lento-onnettomuus, kun DC-3 (OH-LCC) syöksyi maahan Koivulahdessa. Tapausta tutkineen lautakunnan raportin mukaan onnettomuuden todennäköisin syy oli ohjausvirhe, johon myötävaikutti ohjaajan ja perämiehen onnettomuutta edeltävänä iltana ja yönä nauttimat alkoholijuomat sekä valvominen. Toinen kuolonuhreja vaatinut lento-onnettomuus tapahtui 8. marraskuuta 1963: Aeron DC-3 (OH-LCA) syöksyi maahan Maarianhaminassa. Onnettomuuden syntyyn vaikuttivat muun muassa huono näkyvyys ja viallinen korkeusmittari. Vuonna 1963 perustettiin konserniin kuuluva matkanjärjestäjäyhtiö Aurinkomatkat, ja samoihin aikoihin Aero otti haltuunsa myös vaikeuksiin joutuneen Veljekset Karhumäen lentotoiminnan. Vuonna 1964 perustettiin Finnairin ilmailuopisto, ja vuonna 1968 virallistettiin aiemmin ainoastaan markkinointitarkoituksissa käytetty Finnair-nimi muotoon Finnair Oy. Vuonna 1969 Finnair otti käyttöönsä ensimmäisen pitkän matkan suihkukoneensa, Douglas DC-8:n. Uutta konetyyppiä käytettiin pääasiassa lennoilla Yhdysvaltoihin, mutta niiden ohessa myös lähinnä Välimerelle ja Kanariansaarille lennetyillä charter-lennoilla. lähde?
Historia > 1970-luku

Vuonna 1975 Finnair otti käyttöön ensimmäisen laajarunkokoneensa, McDonnell Douglas DC-10-30:n. Tokion lisäksi konetyyppiä käytettiin erityisesti New Yorkiin ja Yhdysvaltain länsirannikolle suuntautuneilla reiteillä. Finnairin ensimmäiset DC-9-koneet otettiin käyttöön vuodesta 1971 alkaen, ja niillä korvattiin asteittain Caravelle-laivasto. Ensimmäisenä saapui "tumppiysinä"  tunnetun DC-9-14-sarjan yksilöitä alkaen rekisteristä OH-LYA. Finnair operoi historiansa aikana malleja DC-9-14, DC-9-40 ja DC-9-51, eli kaikkia paitsi sarjan perusmallina pidettyä DC-9-30-mallia ja vain SAS:lle erikoispyynnöstä valmistettua DC-9-20-mallia.
Historia > 1970-luku > Oulun lentokonekaappaus

30. syyskuuta 1978 liikemies Aarno Lamminparras kaappasi Finnairin matkustajakoneen matkalla Oulusta Helsinkiin. Helsingissä hän vapautti suurimman osan panttivangeista. Seuraavaksi kone lensi jälleen Ouluun, jossa vaaditut lunnasrahat toimitettiin kaappaajalle. Sitten kone lensi takaisin Helsinkiin, jossa loput matkustajat vapautettiin. Lamminparras pakotti koneen lentämään Amsterdamiin, jossa tankattiin. Sieltä kone palasi Helsinkiin ja edelleen Ouluun. Siellä kaappaaja poistui lentokoneesta ja lupasi antautua 2. lokakuuta viranomaisille. Epäillessään miehen antautumislupausta poliisi päätti suorittaa äkkirynnäkön miehen asuntoon 1. lokakuuta, ja hän antautui välittömästi. Kaappausdraamassa ei loukkaantunut kukaan.
Historia > 1980-luku

1980-luvun alussa Finnair otti käyttöönsä ensimmäiset MD-80-sarjan koneensa. Vuonna 1983 yhtiö aloitti välilaskuttomat Helsinki–Tokio-lennot DC-10-30ER-koneella. Samalla siitä tuli maailman ensimmäinen lentoyhtiö, joka lensi ilman välilaskua Länsi-Euroopasta Japaniin. Helsinki–Tokio oli pitkään maailman pisin DC-10:llä lennetty reitti. Finnairin viimeinen aikataulunmukainen Caravelle-lento operoitiin 30. huhtikuuta 1983, päällikkönä oli Oulun lentokonekaappauksenkin kokenut Tauno Rajakangas välillä Monastir–Helsinki koneena OH-LSD "Oulu". Rajakangas oli yhtiön kokenein Caravelle-lentäjä, vuoteen 1983 mennessä tunteja koneella kertyi yli 9 000. 1980-luvun loppupuolella yhtiö otti käyttöön ATR 42 ja 72-potkuriturbiinikoneet sekä vuosiksi 1980-88 Fokker F27-koneet.
Vuonna 1987 Neuvostoliitto ampui Tokiosta tulossa ollutta Finnairin lento AY 915:tä kohti ohjuksen, joka räjähti vain alle puoli minuuttia siitä, kun se olisi osunut koneeseen. Koneessa oli 201 matkustajaa ja 18 miehistön jäsentä. Tapausta ei tuolloin raportoitu, ja se tuli julkisuuteen vasta vuonna 2014.
Vuonna 1988 Finnair aloitti lennot Helsinki–Peking-reitillä, jolloin Finnairista tuli ensimmäinen länsieurooppalainen suoraan Euroopasta Kiinaan lentänyt lentoyhtiö. lähde?
Vuonna 1980 yhtiö alkoi julkaisemaan matkustamolehteä Blue Wings.
Historia > 1990-luku

Finnairin 1990-luku alkoi uuden konetyypin siivittämänä laajarunkoisen McDonnell Douglas MD-11 -mallin astuttua yhtiön laivastoon joulukuussa 1990. 1990-luvun alun taloudellinen lama ja juuri alkanut Persianlahden sota vähensivät lentomatkustusta huomattavasti, mikä aiheutti Finnairille taloudellisia vaikeuksia. DC-10 poistui 21 palvelusvuoden jälkeen Finnairin laivastosta toukokuussa 1996, ja tytäryhtiöt Karair ja Finnaviation fuusioitiin Finnair-emoyhtiöön saman vuoden syksyllä. Yhtiön viralliseksi nimeksi tuli 25. syyskuuta 1997 Finnair Oyj. Samassa yhteydessä Finnair otti käyttöön uuden ulkoasun koneilleen uuden Boeing 757 -tyypin myötä. B757:n myötä tämän lähinnä lomalentokäyttöön hankitun konetyypin operointi eriytettiin omalle Finnair Lomalennot-nimiselle yksikölleen. Finnair vastaanotti yhteensä 5 B757-2QB-konetta, joiden rekisteritunnukset OH-LBO, -R, -T, -S ja -U annettiin aakkosjärjestyksestä poiketen ensimmäisen B757-ryhmäpäällikön Jouko "Ortsu" Ortamalan lempinimen mukaan. Koneilla operoitiin epäsäännöllisesti lomalentojen lisäksi myös kaukoreittejä, esimerkiksi New York ja Toronto.
Tupakointi kiellettiin useimmilla Finnairin lennoilla keväällä 1997, tosin kotimaan lennoilla ja lyhyillä Pohjoismaiden sisäisillä lennoilla tupakointi kiellettiin jo 1980-luvulla. Viimeisenä savuttomiksi muuttuivat Japanin lennot 28. maaliskuuta 1999.
Osakeyhtiölain muutoksen myötä Finnairista tuli syyskuussa 1997 julkinen osakeyhtiö, ja sen toiminimi muutettiin muotoon Finnair Oyj.
Vuonna 1999 Finnair liittyi Oneworld-allianssiin ja aloitti merkittävän kalustouudistuksen korvaten DC-9-varianttejaan Airbus A320 -sarjan malleilla. Vuoden 1999 alussa asennettiin jäljellä oleviin DC-9-51-koneisiin amerikkalaisen Trimblen toimittamat Trimble 2101 I/O Approach Plus-malliset GPS- vastaanottimet sekä Stage 3-määräysten mukaiset äänenvaimentimet, mikä jatkoi niiden käyttöikää Suomen ottaessa käyttöön satelliittipohjaiset mittarilentoväylärakenteet vuosituhannen vaihteessa.
Historia > 2020-luku

2020-luvun alussa Finnairin strategia perustui pitkälle Aasian-liikenteeseen. Lentäessään Venäjän ilmatilan yli Finnairilla oli kilpailijoitaan lyhyemmät reitit moniin Aasian kohteisiin. Koneet pystyivät lentämään edestakaisin yhden vuorokauden aikana, mikä piti koneiden ja henkilökunnan käyttöasteet ja tehokkuuden korkeina. Samalla Aasiasta tuotiin asiakkaita Finnairin Euroopan-lennoille. Tältä strategialta ja kilpailuedulta putosi pohja, kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan ja lentoliikenne Venäjän yli loppui. Venäjän ilmatilan sulkeutumisen takia esimerkiksi Helsingin ja Tokion välinen suora lento piteni yhdeksästä yli 13 tuntiin. Sen jälkeen Finnair alkoi myydä kapasiteettiaan muille yhtiöille ("wet lease"). Finnair myös ryhtyi yhteistyöhön Qatar Airwaysin kanssa. Finnair sopi aloittavansa päivittäiset lennot Helsingistä, Kööpenhaminasta ja Tukholmasta Qatar Airwaysin kotikentälle Dohaan. Qatar Airways puolestaan lopettanee omat lentonsa Pohjoismaisiin pääkaupunkeihin. Qatar Airwaysin omistaa Qatarin hallinto, joka on ollut esillä ihmisoikeusloukkauksista, joita se on kohdistanut mm. maassaan työskentelevään siirtotyövoimaan.  Finnair lopetti reittilennot Helsingistä Tampereelle ja Turkuun toukokuussa 2023. Reitit ovat olleet 2020-luvulla aiemminkin tauolla, ja loppuaikoina kumpaankin kohteeseen lennettiin vain kaksi vuoroa päivässä. Vielä 2000-luvulla kumpaakin reittiä on operoitu jopa suihkukonekalustolla.
Pääjohtajat ja toimitusjohtajat

1923–1929 Bruno Lucander
1929–1945 Gunnar Ståhle
1946–1947 vt. pääjohtajat C. J. Ehrnrooth ja Uolevi Raade
1947–1960 Leonard Grandell
1960–1987 Gunnar Korhonen, toimitusjohtaja, sitten hallituksen päätoiminen puheenjohtaja
1985–1990 Risto Ojanen, toimitusjohtaja
1987–1998 Antti Potila, pääjohtaja
1999–2005 Keijo Suila, pääjohtaja
2006–2010 Jukka Hienonen, toimitusjohtaja
2010–2013 Mika Vehviläinen
2013–2018 Pekka Vauramo
2019–2024 Topi Manner
2024–     Turkka Kuusisto