stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leväslampi (Pertunmaa)

| Leväslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju (Pertunmaa)
Koordinaatit:  61°32′59″N, 26°34′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ylä-Suonteen valuma-alue (14.85)
Laskuoja:  oja Pieneen Aitjärveen 
Järvinumero:  14.854.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102,9 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  170 m  
Rantaviiva:  1,002 km  
Pinta-ala:  5,11 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLeväslampi 
Leväslampi  on Etelä-Savossa Pertunmaalla  Noitin lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 410 metriä pitkä, 170 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 5,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Ylä-Suonteen valuma-alueella (14.85), jonka Sahinojan valuma-alueeseen (14.854) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,9 metriä mpy.
Kutulampi (Pertunmaa)

| Kutulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju (Pertunmaa)
Koordinaatit:  61°33′23″N, 26°24′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskuoja:  oja Pienveteen 
Järvinumero:  14.917.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,2 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,693 km  
Pinta-ala:  2,188 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKutulampi 
Kutulampi  on Etelä-Savossa Pertunmaalla  Joutsjärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 300 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Pieniveden valuma-alueeseen (14.917) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 120,2 metriä mpy.
Oranssi II

| Oranssi II |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Natrium-4-[(2-hydroksi-1-naftyyli)atso]bentseenisulfonaatti
CAS-numero:  633-96-5
PubChem CID:  135442941 ja 101667999
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C=CC(=C2N=N C3=CC=C(C=C3)S(=O)(=O)[O-])O.[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H11SN2O4Na
Moolimassa:  350,328 g/mol
Sulamispiste:  164 °C
Tiheys:  1,525 g/cm3
Liukoisuus veteen:  26,83 g/l (20 °C)
Oranssi II (C16H11SN2O4Na) eli Acid Orange 7 on atsoväreihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa oranssi II on oranssia kiteistä ainetta. Siitä tunnetaan lisäksi kidevedellinen pentahydraatti. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja hieman etanoliin. Oranssi II on pH-indikaattori. Sen liuosten väri muuttuu ruskehtavasta oranssiksi pH-alueella 7,4–8,6 ja oranssista punaiseksi pH-alueella 10,2–11,8.
Oranssi II:a valmistetaan 2-naftolin ja sulfaniilihapon diatsoniumsuolan atsokytkentäreaktiolla. Reaktio-olot tehdään emäksisiksi natriumhydroksidilla ja -karbonaatilla.
Oranssi II:a käytetään mikroskopiassa soluliman vastavärjäykseen kontrastin lisäämiseksi. Se on myös osa eräitä mikroskopiassa käytettäviä polykromiväriaineita. Yhdisteellä voidaan värjätä paperia, tekstiilejä, nahkaa, kosmetiikkaa ja musteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oranssi II Wikimedia Commonsissa
HMS Ocean (R68)

| HMS Ocean |
| --- | --- |
 Puolustusministeri Harold Alexander tarkastaa 1952 Koreassa HMS Oceanin.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Alexander Stephen and Sons, Glasgow
Kölinlasku:  8. marraskuuta 1942
Laskettu vesille:  8. heinäkuuta 1944
Palveluskäyttöön:  8. elokuuta 1945
Poistui palveluskäytöstä:  1960
Loppuvaihe:  romutettu 1962
Tekniset tiedot
Uppouma:  13 190 t (standardi)
Pituus:  190 m
Leveys:  24 m
Syväys:  5,6 m
Koneteho:  40 000 shp
Propulsio:  2-akselinen, 2 × Parsons-höyryturbiinia 4 × Admiralty kolmivaihekattilaa
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  1 300
Aseistus
Aseistus:  6 × kaksiputkista Bofors 40 mm 16 × yksiputkista Bofors 40 mm 42 × lentokonetta
HMS Ocean (viirinumero R68) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Colossus-luokan lentotukialus, mutta aiemmin valmistuneista sisaraluksistaan poiketen se ei ollut palveluskelpoinen ennen toisen maailmansodan päättymistä. Australian hallitus esitti maaliskuussa 1944 ostavansa kevyen lentotukialuksen, jona esitettiin Oceania. Esitys hylättiin varhain kesäkuussa 1945 ja alus otettiin palvelukseen kuninkaallisessa laivastossa.
Erik Brownin Oceanille lentämä de Havilland Vampire oli ensimmäinen lentotukialukselta laskeutunut ja noussut suihkukone 3. joulukuuta 1945.
Valmistus

Alus tilattiin Alexander Stephen and Sonsilta Glasgowista, missä köli laskettiin 8. marraskuuta 1942 telakkanumerolla 598. Vaikka telakalla oli jatkuva pula osaavista työntekijöistä ja tarvikkeista, alus kyettiin laskemaan vesille lauantaina 8. heinäkuuta 1944 nousuveden ollessa korkeimmillaan. Aluksen pituus ylitti suurimpana mahdollisena pidetyn noin 182,88 metriä lähes 30,48 metrillä. Rajoittavana tekijänä pidettiin Clyde-joen leveyttä, mutta sotatilan vaatimuksesta näin suuri alus otettiin valmistettavaksi. Kaikki käytettävissä olleet hinaajat kytkettiin vesille laskettavaan alukseen hidastamaan sen liukua, jolloin kaikkia meni niin kuin pitikin ja alus saatiin kytkettyä varustettavaksi. Aluksen kummina oli Lady Olive Willis, joka sen lisäksi, että oli toisen merilordin vara-amiraali Sir Algernon Williksen puoliso oli myös St John's Ambulance Servicen johtaja.
Lähes valmiin aluksen ensimmäinen päällikkö Caspar John otti aluksensa vastaan toukokuussa 1945. Alus otettiin palvelukseen muutamaa viikkoa myöhemmin lauantaina 30. kesäkuuta, jolloin sillä oli ainoastaan etukomennuskunta. Aluksen miehistön pääosa 58 upseeria ja 346 miestä saapuivat junalla Chathamista vielä samana päivänä. Vaikeasta miehistötilanteesta johtuen aluksen miehistö oli supistettu minimiin. Seuraavina päivinä aluksen miehistöä täydennettiin mahdollisuuksien mukaan.
Aiheesta muualla

Maritimequest HMS Oceanin kuvagalleria (englanniksi)
Colossus-luokan lentotukialukset
Alus varustettavana Glasgow'ssa
Alus ankkurissa merellä 1945.
de Havilland Vampire laskeutuu alukselle joulukuussa 1945.
Ocean Maltan aluevesillä vuonna 1948.
RFA Wave Sovereign, HMCS Nootka ja HMS Ocean Korean rannikolla vuonna 1952
Knalli ja sateenvarjo

| Knalli ja sateenvarjo |
| --- | --- |
Aihealue:  kuunnelma
Jaksojen määrä:  170
Kieli:  suomi
Knalli ja sateenvarjo on Yleisradion tuottama suomalainen versio Edward Taylorin ja John Grahamin kirjoittamasta englantilaisesta kuunnelmasarjasta The Men from the Ministry. Alkuperäinen sarja pyöri BBC:llä vuosina 1962–1977, ja suomalaista versiota tehtiin 1979–2008 ja esitettiin vuoteen 2010 saakka. Valtion virkamiesten ja byrokratian kustannuksella pilaileva sarja kuuluu Yleisradion kuunnelmaklassikoihin. Jaksoja on tehty 170 kappaletta ja niiden pituus vaihtelee lyhimmän kuunnelman 25 minuutista pisimmän kuunnelman 48 minuuttiin saakka. Knallista ja sateenvarjosta on tehty versiot myös Etelä-Afrikassa ja Ruotsissa. Sarjasta on lisäksi tehty VHS-sarja, joka on nykyään vaikeasti saatavissa ja jota ei ole esitetty televisiossa. Sarjassa ovat mukana alkuperäiset suomalaiset näyttelijät.
Kuvaus

Sarja sijoittuu Lontoon hallintokaupunginosaan Whitehalliin – liituraitapukuihin, knalleihin ja sateenvarjoihin sonnustautuneiden valtion virkamiesten valtakuntaan. Siellä toimii ”Ministeriön erikoisosasto”, jonka tehtävänä on tehdä muiden osastojen töitä näiden ollessa ylikuormitettuja – ja joka myös saa kaikki hanttihommat, jotka eivät muille kelpaa. Osaston henkilökunnan muodostavat laiska ja työnsä alaisillaan teettävä vanhempi virkamies Hannibal Hamilton-Jones (myöhemmissä jaksoissa Derrick Lennox-Brown), ylienerginen ja neuroottinen nuorempi virkamies Richard Lamm sekä blondahtava sihteeri Mildred Murfin. Osaston esimies on tyrannimainen, konekirjoittajattaria jahtaava alivaltiosihteeri Sir Henry Pitkin (myöhemmissä jaksoissa Sir Clive Swift).
Sarjan keskeinen teema on byrokratian ja valtiokoneiston tehottomuuden kustannuksella pilailu ja väärinymmärrykset viestinnässä. Erikoisosaston väki on laiskaa ja epäpätevää joukkoa, joka tekee vain ne työt, joita ei onnistu millään konstilla välttelemään, ja tekee nekin säännönmukaisesti päin honkia. Ongelmia aiheuttavat sekä Hamilton-Jonesin ja Lammin hölmöys että heidän itsepintainen takertumisensa byrokraattisiin koukeroihin. Tavallinen Knalli ja sateenvarjo -jakso rakentuu yhden tai kahden Erikoisosaston saaman työtehtävän ympärille, ja kuuntelijat saavat seurata, miten nämä tehtävät menevät pieleen tai sekaantuvat toisiinsa. Tehtävät vaihtelevat viraston sisäisistä ongelmista aina suurvaltapoliittisiin selkkauksiin asti. Lopputuloksena kaikki on tavallisesti kaaoksen vallassa, ja sir Henry uhkaa lähettää koko Erikoisosaston ”arkistotehtäviin Ulko-Hebrideille”
. Usein asiat kuitenkin kääntyvät jakson lopussa parhain päin, joko onnekkaan sattuman tai virkamiesten oveluuden avulla – Erikoisosaston väki kun on itse aiheutettujen ongelmien ratkomisessa huomattavasti kekseliäämpi kuin varsinaisessa työnteossa.
Teemamusiikki

Kuunnelman aluksi soivat Lontoon Big Benin kellot. Knallin ja sateenvarjon teemamusiikki BBC:n lähetyksiin on peräisin Ivor Slaneyn  säveltämästä kappaleesta ”Top Dog” vuonna 1960. Hilversumin radio-orkesterin soittama äänitys taltioitiin De Wolfelle.
Suomalaiseen versioon musiikin on säveltänyt Jani Uhlenius.
Julkaisut

Kuunnelmasarjan jaksoja on julkaistu Yle Tallennemyynnin julkaisemina kirjastotallenteina. Jaksoja on julkaistu myös yksityiseen kotikäyttöön CD-levyinä, jotka sisältävät tavallisesti kaksi sekalaisesti valittua jaksoa. Vuonna 2017 Yle julkaisi kymmenen Knallin ja sateenvarjon jaksoa Yle Areena -verkkopalvelussa, minkä jälkeen palveluun on tullut kuunneltavaksi 30 uutta jaksoa vuosittain. Kukin jakso on vuoden ajan julkaisupäivänsä jälkeen kuunneltavissa verkossa ja useimmat myös ladattavissa MP3-tiedostona.
Suomalainen työryhmä > Tekninen toteutus

ohjaajat – Rauni Ranta ja Lars Svedberg
suomentaja – Kersti Juva (14 ensimmäisen jakson suomentaja Rauni Ranta, myöhemmin yksittäisiä jaksoja suomentaneet Ilkka Kortesniemi ja Kristiina Drews)
musiikki – Jani Uhlenius
lavastus – Thomas Gripenberg (vuoden 1994 videoelokuvassa)
Suomalainen työryhmä > Päähahmot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kauko Helovirta  | … |  vanhempi virkamies Hannibal Herodotos Hamilton-Jones (1979–1997)   |
|  Heikki Nousiainen  | … |  vanhempi virkamies Roland Derrick Lennox-Brown (1997–2008)    |
|  Pekka Autiovuori  | … |  nuorempi virkamies Richard Hieronymus George Canterbury Valentino Lamm   |
|  Aila  Svedberg  | … |  sihteeri Mildred Murfin   |
|  Yrjö Järvinen  | … |  alivaltiosihteeri sir Henry Longfellow Pitkin (1979–2001)   |
|  Esa Saario  | … |  alivaltiosihteeri sir Henry Longfellow Pitkin (vuoden 1994 videoelokuvassa)   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  alivaltiosihteeri sir Clive Swift (2001–2008)   |
|  Asko Sarkola  | … |  kertoja   |
Suomalainen työryhmä > Sivuhahmoja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tuomas Mattila  | … |  uutistenlukija   |
|  Seppo Laine  | … |  uutisreportteri Forth Robinson   |
|  Seppo Kolehmainen / Heikki Nousiainen  | … |  naapurihuoneen ”Vinku-Wilkins”   |
|  Ismo Kallio  | … |  lordi ”Bongo” Stilton, sir Henryn esimies   |
|  Jukka Puotila  | … |  Bernard, Mildredin poikaystävä   |
|  Tiina Rinne / Karin Pacius  | … |  konekirjoittamon miss Daphne Bentwater, sir Henryn rakastajatar   |
|  Antti Litja / Esko Nikkari / Olavi Ahonen / Leo Riuttu / Vesa Mäkelä  | … |  eteisvahtimestari Matthews   |
|  Elli Castrén  | … |  miss Paris Stilton, sir Cliven rakastajatar  |
|  Yrjö Parjanne  | … |  Mr. Rudge, myös ministeriössä työskentelevä virkamies   |
Lukuisia vaihtelevia sivurooleja sarjassa näyttelivät muun muassa Esa Saario, Olavi Ahonen, Pia Hattara, Keijo Komppa, Jarkko Rantanen, Topi Reinikka, Risto Aaltonen, Kalle Juurela, Martti Järvinen, Jouko Keskinen, Antti Litja, Risto Mäkelä, Juhani Mäkinen, Heikki Määttänen, Tuula Nyman, Pirkka-Pekka Petelius, Maija-Liisa Peuhu, Jukka Puotila, Matti Ranin, Marjatta Raita, Tommi Rinne, Leo Riuttu, Leif Wager, Jukka Voutilainen ja Jussi Jurkka.
Mrs. Bradby, Richard Lammin vuokraemäntä, joka mainitaan sarjassa usein, muttei koskaan ole mukana tapahtumissa
Kirjallisuutta

Sjöblom, Simo ja Robert: Kaksikymmentä vuotta Knalli ja sateenvarjo -kuunnelmia.  (3. korjattu painos. Seaflower’s mini-bibliography n:o 17)  Helsinki:  Seaflower, 2000.  ISBN 952-444-156-X
Aiheesta muualla

Knalli ja sateenvarjon jaksokuvauksia.
Knalli ja sateenvarjo -videoelokuva. Imdb.com.
Knalli ja sateenvarjo hittinä vuosikymmeniä. Yle Uutiset Etelä-Karjala 9.4.2010.
Ääniteknikotkin räjähtelivät nauruun – Knallin ja sateenvarjon tarina. Yle Elävä arkisto.
Knalli ja sateenvarjo -kuunnelma Yle Areenassa
Mikael Salo

| Mikael Salo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. elokuuta 1971 (ikä 53) Jokioinen
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1995–
Sotilasarvo:  prikaatikenraali
Kunniamerkit:  SL K sotilasansiomitali
Ylennykset:  eversti 2021 prikaatikenraali 2025
Aiheesta muualla
CV
    
Mikael Salo (s. 8. elokuuta 1971 Jokioinen) on suomalainen prikaatikenraali. Hän on toiminut koulutuspäällikkönä sotilasliitto Naton Joint Force Command Norfolk -operaatiokeskuksessa Yhdysvalloissa vuodesta 2025.
Aikaisemmin Salo on toiminut muun muassa Reserviupseerikoulun johtajana 2022–2024, suomalaisen kriisinhallintajoukon komentajana Irakissa 2022 ja Puolustusvoimain komentajan erityisavustajana 2019–2021.
Salo on myös Maanpuolustuskorkeakoulun dosentti. Hän on koulutukseltaan yleisesikuntaupseeri, valtiotieteiden tohtori, filosofian tohtori ja kasvatustieteen lisensiaatti.
Alko

| Alko |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  5. huhtikuuta 1932
Toimitusjohtaja:  Leena Laitinen
Puheenjohtaja:  Laura Raitio
Avainhenkilöt:   Kirsi Varhila (vpj)  Carolina Bade  Mikko Forsell  Antti Koivula  Pekka Perttula  Ulrika Romantschuk 
Kotipaikka:  Arkadiankatu 2 Helsinki, Suomi
Toimiala:  Alkoholi- ja muiden juomien vähittäiskauppa
Liikevaihto:  1,2 mrd. € (2023)
Liikevoitto:  42,7 milj. € (2023)
Henkilöstö:  2 398
Omistaja:  Suomen valtio (STM)
Kotisivu:  www.alko.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alko Oy on Suomen valtion omistama monopoliyritys, jolla on yksinoikeus yli kahdeksanprosenttisten käymisteitse valmistettujen alkoholijuomien sekä yli 5,5-prosenttisten tislattua alkoholia sisältävien alkoholijuomien vähittäismyyntiin Suomessa, pois lukien pienpanimoiden oluet sekä muista hedelmistä ja marjoista kuin rypäleistä valmistetut tilaviinit.
Alkon toiminnasta määrätään alkoholilaissa ja -asetuksessa ja se kuuluu sosiaali- ja terveysministeriön hallintoon ja valvontaan. Alkon pääkonttori sijaitsee Alkon lippulaivamyymälän Arkadian yläkerrassa Helsingin Kampissa. Alkon toimitusjohtaja on Leena Laitinen, joka aloitti tehtävässä syksyllä 2017.
Alko perustettiin vuonna 1932 hoitamaan kieltolain päätyttyä yksinoikeudella alkoholin valmistusta, maahantuontia ja myyntiä. Alkon lakisääteiset tehtävät ovat muuttuneet historian aikana, samoin kuten kansalaisten suhtautuminen siihen. Vuonna 2023 laaditussa kyselyssä jo useampi suomalainen kannattaa Alkon monopoliaseman purkamista, kuin vastustaa sitä. Vuonna 2024 valtioneuvosto käynnisti selvityksen enintään 15 prosenttia alkoholia sisältävien viinien myynnin vapauttamisesta päivittäistavarakauppoihin, ja tätä kannattaa myös suurin osa suomalaisista.
Historia > Kieltolain kumoamisesta 1950-luvulle

Suomessa oli voimassa vuosina 1919–1932 kieltolaki, joka kumottiin neuvoa-antavan kansanäänestyksen jälkeen. Eduskunta sääti 25. tammikuuta 1932 väkijuomalain, joka antoi alkoholin valmistuksen, myynnin ja maahantuonnin Oy Alkoholiliike Ab:n yksinoikeudeksi. Alko avasi ensimmäiset 48 myymälänsä tiistaina 5. huhtikuuta 1932 klo 10. Päivämäärän muistamista auttaa Suomen historian tunnetuimpiin kuuluva lukusarja 543210.
Pääosakkaana vuonna 1932 oli Suomen valtio, jonka lisäksi muodollisina osakkaina olivat silloinen valtiovarainministeri Kyösti Järvinen ja oikeusministeri T. M. Kivimäki. Järvinen ja Kivimäki merkitsivät kumpikin yhden osakkeen ja valtio 29 998 kappaletta 1 000 markan osakkeita. Osakeyhtiölaki muuttui 1990-luvulla, jolloin osakkaita ei enää tarvittu yhtä enempää, ja molemmat osakkeet ostettiin Järvisen ja Kivimäen perikunnilta. Liikkeen perustamisen yhteydessä alkoholiliikkeelle asetettiin myös seitsenhenkinen hallintoneuvosto. Suomen valtioneuvoston nimeämän hallintoneuvoston tehtävänä on valvoa yhtiön hallintoa ja toimintaa.
Talvisodan syttymisen jälkeen Alko ryhtyi valmistamaan Rajamäen tehtaalla panssarintorjunta-aseiksi polttopulloja, joita kutsuttiin Molotovin cocktaileiksi Neuvostoliiton ulkoministerin mukaan. Pulloja valmistettiin sodan aikana yhteensä 542 194 kappaletta. Jatkosodan aikana vuonna 1944 myymälät olivat lopulta suljettuina ja Suomen puolustusvoimien toiveesta Suomessa vallitsi alkoholin myymisen ja anniskelun suhteen täyskielto. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1944 Suomessa otettiin käyttöön viinakortti, joka piti esittää myyjälle alkoholijuomia ostaessa. Vuoteen 1947 mennessä viinakortteja oli 1,2 miljoonaa.
1940- ja 1950-lukujen taitteessa pullot asetettiin hyllyihin pystyyn niin, että ne näkyivät asiakkaille. Alkoholin kulutusta aloitettiin ohjaamaan väkevistä alkoholijuomista mietoihin, jonka johdosta miedot viinit poistettiin viinakortin alaisuudesta vuonna 1949. Olympiavuonna 1952 Alkon tuotevalikoima kasvoi huikeasti, sillä vuoden 1952 kevätkauden hinnastossa tuotteita oli jo 515 artikkelia. Olympiavuonna myyntiin tuli viinejä sekä lonkeroa. Aiemmin Alkon tuotevalikoima oli koostunut pääosin väkevistä viinoista ja oluista. Alkon sadas myymälä avattiin Turun Eerikinkadulle vuonna 1957. 1950-luvun lopussa Alko aloitti mietoja viinejä ja oluita koskeneen kampanjan, avasi olutmyymälöitä sekä laajensi myymäläverkostoaan myös kaupunkien ulkopuolelle.
Historia > 1960–90-luvut

Alkon ensimmäinen itsepalvelumyymälä avattiin Helsingin Pohjoisesplanadille vuonna 1962, sitä ennen kaikissa liikkeissä tuotteet olivat tiskin takana. Viimeinen tiskimyymälä (ennen vuotta 2017) sijaitsi Helsingin Kruununhaassa, ja se suljettiin vuonna 1998. Alkon asiakaslehti Viinipostin, nykyisen Etiketin, julkaisu aloitettiin vuonna 1965.
Vuonna 1969 yhtiön nimi muutettiin muotoon Oy Alko Ab. Samana vuonna keskiolutlaki antoi oikeuden myydä III-veroluokan olutta elintarvikeliikkeissä. Vuonna 1970 valmistui Alkon koulutuskeskus Vuoranta Helsingin Meri-Rastilaan. Viinakortti poistui käytöstä vuoden 1971 alussa. Vuonna 1977 avattiin Alkon kahdessadas myymälä yhtiön tehdaspaikkakunnalle Nurmijärven Rajamäelle.
Vuonna 1995 asema alkoholielinkeinoa hallinnoivana viranomaisena siirrettiin Alkolta sosiaali- ja terveydenhuollon tuotevalvontakeskukselle. Oy Alko Ab:stä erotettiin samana vuonna alkoholijuomien valmistus ja markkinointi Primalco Oy:ksi, ja hotelli- sekä ravintolatoiminta jatkoi omana Arctia Oy:nä. Alko Oy:hyn jäi tällöin alkoholijuomien vähittäis- ja tukkukauppa. Näiden yhtiöiden emoyhtiöksi perustettiin Alko-Yhtiöt Oy. Konserniin tuli vuonna 1996 uusi yhtiö, alkoholijuomien tukkumyyntiä ja jakelua hoitava Havistra Oy. Alko Oy erotettiin Alko-Yhtiöt-konsernista vuonna 1999 ja siirrettiin sosiaali- ja terveysministeriön alaisuuteen. Primalco ja Havistra yhdistettiin myöhemmin Oy Altia Ab:ksi.
Suomen vähittäiskauppaa kartoittaneen Heikki Peltolan mielestä Alko koki 1990-luvulla harvinaisen nopean ja onnistuneen muodonmuutoksen valtion virastomaisesta monopolista yhdeksi maailman parhaisiin kuuluvista alkoholin myyntiketjuista.
Historia > 2000-luku

Alkon 300. myymälä avattiin Turun Kupittaalle vuonna 2003. Alko uusi logonsa ja visuaalisen ilmeensä 75-juhlavuotenaan vuonna 2007. Marraskuussa 2016 Alko alkoi myydä tuotteitaan myös verkkokaupassa, joka on auki ympäri vuorokauden. Ostajan ikä ja henkilöllisyys tarkistetaan tuotetta noudettaessa. Jakelun tilaajille hoitaa Posti ja yritysasiakkaille juomat toimitetaan myös yritysosoitteisiin. Vuonna 2022 Alkon verkkokaupassa tehtiin 172 000 tilausta. Vuonna 2017 Alko avasi Helsingin Töölöntorille vanhanmallisen tiskimyymälän 85-vuotisjuhlansa kunniaksi. Samana vuonna lanseerattiin nykyinen, kolmesta eri myymälätyypistä koostuva, myymäläkonsepti.
Historia > Alko-konsernin ravintolat ja hotellit

Ruotsin valtion alkoholiyhtiön esimerkkiä seuraten Alko avasi syksyllä 1933 Helsingin Siltasaaressa kansanravintola Alkon. Vuonna 1935 Alko perusti tytäryhtiökseen Alkon Kansanravintolat Oy:n ja alkoi satsata myös hotellitoimintaan. Hotelli Pohjanhovi avattiin Rovaniemellä syksyllä 1936 ja Hotelli Aulanko Hämeenlinnassa vuoden 1939 alussa. Sotien jälkeisinä vuosikymmeninä Alkon Kansanravintolat Oy:llä, vuodesta 1954 Oy Yhtyneet Ravintolat Ab:llä, oli useita ravintoloita ja hotelleja ympäri Suomea, kuten myös Alkon toisella tytäryhtiöllä, vuonna 1962 perustetulla Kantaravintolat Oy:llä.
Nykyisyys

Vuoden 2018 alkoholilain uudistuksessa elintarvikeliikkeissä myytävän alkoholin sallittu prosenttiraja nostettiin 4,7 %:sta 5,5 %:n ja samalla poistui myös valmistustaparajoite, jossa alkoholin tuli olla valmistettu käymisteitse. Helsingin Sanomien toukokuussa 2018 teettämässä mielipidemittauksessa 1024:stä vastaajasta 60 prosenttia sallisi yli 5,5-prosenttisten juomien vähittäismyynnin myös muualla kuin Alkossa. Kielteisesti suhtautui 34 prosenttia. Kysymyksessä ei eritelty, haluttaisiinko ruokakauppoihin vain viinit vai myös väkevät viinat. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tammikuussa 2018 teettämässä mielipidemittauksessa noin tuhannesta vastaajasta 50 prosenttia hyväksyisi viinien myynnin ruokakaupoissa ja 85 prosenttia vastaajista pitäisi väkevät alkoholijuomat Alkossa. 60 prosenttia vastaajista oli sitä mieltä että Alkon monopoli on hyvä tapa rajoittaa alkoholihaittoja. Sittemmin Alkon monopolin purkamista on ehdotettu sekä Kokoomuksen poliitikkojen että kahden tutkijan taholta.
Vuonna 2020 Alkolla oli 364 myymälää. Lisäksi Alkolla oli 126 noutopistettä sellaisilla paikkakunnilla, joilla ei ole Alkon myymälää. 1. syyskuuta 2023 tuli voimaan käytäntö, jossa henkilöllisyyden voi todistaa ainoastaan voimassa olevalla henkilöllisyystodistuksella.
Myydyimmät tuotteet > 2018

Alkon 20 litramäärältään myydyintä tuotetta vuonna 2018:
| Sija | Tuote | Kategoria | Litraa | Lähtömaa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Leijona Viina | viina | 2 990 531 |  Suomi |
| 2. | Koskenkorva Viina | viina | 2 509 630 |  Suomi |
| 3. | Suomi Viina | viina | 2 047 999 |  Ranska |
| 4. | Original Long Drink | juomasekoitus | 1 313 830 |  Suomi |
| 5. | Olvi Tuplapukki | olut | 1 046 156 |  Suomi |
| 6. | Tapio Viina | viina | 905 977 |  Ranska |
| 7. | Gato Negro Sauvignon Blanc | valkoviini | 850 917 |  Chile |
| 8. | Pearly Bay Dry White | valkoviini | 796 268 |  Etelä-Afrikka |
| 9. | Jaloviina | maustettu viina | 578 808 |  Suomi |
| 10. | Koskenkorva Viina 30% | viina | 566 564 |  Suomi |
| 11. | Gato Negro Cabernet Sauvignon | punaviini | 556 546 |  Chile |
| 12. | Viña Maipo Chardonnay | valkoviini | 513 618 |  Chile |
| 13. | St. Elmo Village | valkoviini | 509 083 |  Yhdysvallat |
| 14. | Viña Maipo Cabernet Sauvignon | punaviini | 506 527 |  Chile |
| 15. | Magyar Fehér Bor | valkoviini | 495 979 |  Unkari |
| 16. | Original Long Drink Strong | juomasekoitus | 472 158 |  Suomi |
| 17. | Karhu 5,3 | olut | 442 083 |  Suomi |
| 18. | 2u Duas Uvas | punaviini | 421 630 |  Portugali |
| 19. | JP. Chenet Cabernet Syrah | punaviini | 400 440 |  Ranska |
| 20. | Espíritu de Chile Cabernet Carmenère | punaviini | 375 703 |  Chile |