stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
3-MeO-PCP
Vaikutukset

Tavanomaisen fensyklidiini:n vaikutukset kuvaillaan tutkimuskirjallisuudessa seuraavasti. Keskushermostovaikutuksina aistien heikentymistä ja aistiassosiaatioratojen häiriintymistä, makuaisti häiriintyy vähiten (ICD F44.6). Dissosiatiivisia kouristuksia (ICD F44.5). Dissosiatiivisia sulkutiloja. Lukinkalvonalaista verenvuotoa (harvinainen, ICD I60). Äkillistä näönmenetystä (hetkellistä sokeutta (ICD G45.3).
Lihasjäykkyys yhdessä kiihtyneisyyden kanssa saattavat johtaa rabdomyolyysiin ja myoglobinuriseen munuaisvaurioon (harvinainen), vain 25 tuhannesta (ICD N19).
Ekstrapyramidaalioireina lihasnykimistä (myoklonia ICD G25.3) ja tanssitautia athetoosiksella (Huntingtonin tauti ICD G25.4, R25.8). Dystonisina oireina vartalon kaartumista taaksepäin kaarelle selkälihasten voimakkaan supistustilan vuoksi (opistotonus ICD R29.3) ja kiertokaulaa (torticollis ICD M43.6) saattaa esiintyä.
Kolinergiset vaikutukset sisältävät hikoilua, mustuaisen pistemäisyyttä, sileiden lihasten supistumista keuhkoputken ympärillä, syljeneritystä. Antikolinergisinä vaikutuksina voi esiintyä kuumetta, sydämen tiheälyöntisyyttä, mustuaisen laajentumista ja virtsaumpea.
Keskushermostoa kiihdyttävät ja lamaavat, kolinergiset ja antikolinergiset sekä adrenergiset vaikutukset esiintyvät yleensä erilaisina yhdistelminä. Tavanomaisimmin fyysisiä oireita ovat dissosiatiivinen silmävärve ja kohonnut verenpaine. Hengitysmuutoksia voi myös esiintyä. Joillakuilla esiintyy silmävärvettä, ataksiaa, lihaskordinaation menetystä ja vitaaliparametrien poikkeamia ilman selkeitä viitteitä tajunnan muutoksiin.
Mortaliteetti liittyy pääasiassa käyttäytymiseen. Kiputunnottomuus ja lihaskordinaation puute saattavat johtaa hukkumiseen tai vakavaan tapaturmaan. Ei-tapaturmaisina kuolinsyinä sydänkohtaus epilepsiakohtauksen jälkeen, hengityslama ja kallonsisäinen verenvuoto.
Viisivuotiailla ja nuoremmilla lapsilla sairaalloista horrosta, vakavaa tajunnantilan muutosta, ataksiaa, silmävärvettä ja kaukaisuuteen tuijottelua. Myös apneaa, kouristuksia, opistotonusta, koreaa ja mioosista saattaa esiintyä. Muilla vanhemmilla lapsilla esiintyy oireina selittämätön sulkutila tai kooma, kouristelut, ataksia, silmävärve, omintakeinen käytös, kaukaisuuteen tuijottelu tai epätavanomaiset asennot.
3-MeO-PCP:n Ruotsissa sairaalahoitoa vaatineissa yliannostustapauksissa on esiintynyt kliinisinä sydänoireina:
1) Kohonnutta verenpainetta (hypertensio ≥ 140 mmHg).
2) Tiheälyöntisyyttä (takykardia ≥ 100/min).
Muuntuneen tajunnantilan oireina:
sekavuustilaa (konfuusiota; tajunnan häiriö, jolle on ominaista häiriintynyt orientaatio aikaan, paikkaan ja/tai henkilöön nähden ICD R41.0).
Desorientaatiota (ajan ja paikan tajun hämärtymä, tietämättömyys ajankohdasta ja paikasta sekä omasta suhteesta ympäristön ihmisiin ICD R41.0).
Dissosiaatiota (kyvyttömyys yhdistää tietoisuudessaan ajatuksia, tunteita, havaintoja tai muistoja mielekkääksi kokonaisuudeksi).
Ja joskus aistiharhaoja (hallusinaatio).
Kirjallisuutta

Koulu, Mervaala (2022), Farmakologia & Toksikologia (Arkistoitu – Internet Archive) 11 p. Kuopio:Medicina. ISBN 978-951-97316-4-3
Hardman JG, Limbird LE, Gilman AG. (2001). Goodman & Gilman's The Pharmacological Basis of Therapeutics (Arkistoitu – Internet Archive) 10 p. New York: McGraw-Hill. DOI:10.1036/0071422803. ISBN 0-07-135469-7.
Thomas L. Lemke, David A. Williams, ur. (2007). Foye's Principles of Medicinal Chemistry 6 p. Baltimore: Lippincott Willams & Wilkins. ISBN 0-7817-6879-9.
Alice Coltrane
Diskografia

A Monastic Trio (1968)
Huntington Ashram Monastery (1969)
Ptah, the El Daoud (1970)
Journey in Satchidananda (1970)
Universal Consciousness (1971)
World Galaxy (1972)
Lord of Lords (1973)
John Coltrane: Infinity (1973)
Reflection on Creation and Space (a Five Year View) (1973)
Illuminations (1974) mukana Carlos Santana
Eternity (1975)
Radha-Krisna Nama Sankirtana (1976)
Transcendence (1977)
Transfiguration (1978)
Turiya Sings (1982)
Divine Songs (1987)
Infinite Chants (1990)
The Music of Alice Coltrane: Astral Meditations (1999)
Translinear Light (2004)
The Impulse Story (2006)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Alice Coltrane sivustolla All About Jazz
Alice Coltranen diskografia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Ajokaluseppä

Ajokaluseppä raudoitti hevosajoneuvojen, kuten kärryjen ja rekien puuosia.
Raudoittamisella vahvistettiin puuosia, parannettiin kestävyyttä ja vähennettiin kulumista käytössä. Vaativin sepäntyö oli akselin ja kapan laakerin valmistus sekä vanteen asentaminen puisen pyörän ympärille. Liian löysäksi jäädessään vanne kahisi ja saattoi irrota käytössä. Seppä takoi myös linjaarit eli jouset kärryihin. Kärryjen aisat vahvistettiin altapäin ja aisojen päihin taivutettiin lenkki tamppi- eli silavaljaan kiinnitykselle. Kärryjen särmi vahvistettiin edestä raudoituksella, lisättiin lyhdyn kiinnikkeet ja kahvat kärryyn nousun helpottamiseksi. Särmi tuettiin vielä tukevasti aisaan tukiraudalla. Astinraudan seppä valmisti oman mallinsa mukaan. Esimerkiksi Kurpan seppä käytti teerenpyrstön muotoa ja siitä myös tuli hänen "suojelusmerkkinsä" eli tavaramerkkinsä, joka myöhemmin esiintyi myös kärryjen särmissä.
Reen raudoittaminen vahvisti reen rakenteita, tosin se saattoi tehdä siitä myös raskaamman käytössä. Muinaisaikainen lyly jalaksen pohjassa korvattiin lattaraudalla. Aisojen kiinnitystä varten seppä muotoili "sorsan" ja siitä saattoi tulla varsinainen taideteos siipineen. Reen etuosaan jalasten väliin kiinnitettiin potkurauta ja taakse sänkelin päälle tukiraudat istuinta varten.
Ilmajoen Nopankylän ajokalusepät

Ilmajoen Nopankylässä kehittyi vuoden 1840 jälkeen Suomen suurin hevosajokalujen kotiteollinen valmistus. Kylässä lopulta laskettiin olleen yli 30 sepänpajaa, jossa ajokalusepät valmistivat kärryjen ja rekien rautaosia ja raudoittivat niitä. Laurila vanhempi (s.1821) teki 1840 lähtien sepäntyötä Nopankylässä. Laurila osasi tehdä Könnin palkeet mallia, häkkikärryjä, lojonenäästä rekeä ja työrekiä. Lojonenä-reki oli Nopankylän ykköstuote 1860 luvun käsiteollisuudessa. 1870 alkaen valmistettiin "turkulaasta" kiesimallia jonka papiston apulainen G. A. Rydman toi Turusta 1869. Rekimalli vaihtui 1870 alkaen "vääränenäiseen" rekimalliin joka valmistettiin flankku- krinni- ja rauskaperäisenä mallina.
Ajokaluja myytiin markkinoilla ja rautateitse. Noppalaisia ajokaluja toimitettiin Tornion, Rovaniemen, Jyväskylän ja Tampereen asemille paikallisille markkinoille. Tilaustyönä maasepät valmistivat ajokaluja ja kulkukauppaa tehtiin maakuntiin.
Kuuluisimpia seppiä olivat
Riemunseppä, Jaakko Frigård eli Friikooli (1865-1944) Frigård muutti Nopankylään 1890 luvulla.
Kurpan sepät; Juha Laurila vanhempi (1821-1905)  Juha Laurila nuorempi (1862-1937) ja Rikhard Laurila (1889-1968)  Laurilan suvussa oli parikymmentä elämäntyökseen ajokaluja rakentaneita. Näistä tusinan verran maineikkaita ajokaluseppiä. Lisäksi viidennen sukupolven 1920 luvulla isäänsä pajassa avustaneet pojat avioonsa 1940-1950 saakka jolloin autot syrjäyttivät ajokalujen kotimyynti valmistuksen. Laurila vanhempi otti käyttöön teerenpyrstön tavaramerkikseen 1870 luvulla. Kolme sukupolvea Laurilan sukua käytti teerenpyrstöä tavaramerkkinään. Teerenpyrstöä saattoi käyttää joku muukin Laurilan koulukuntaan kuulunut.
Jaakko Saari, (1866-1933) jolta hevosajokaluja tilasivat erityisesti pohjoisen mustalaiset
Eino Saari
Hermanni Teemu
Arvo Hautamäki (1903-1975)  (Laurilan sukua) oli Nopankylän viimeinen ajokaluseppä. Hänen pajansa sulki viimeisenä ovensa vuonna 1975, mutta Hautamäki teki rekiä 1950 luvun loppuun jolloin ajokalujen kotiteollisen valmistuksen aika ajokalu-historiassa Nopankylässä päättyi. Arvo Hautamäki teki sitten pienoismalleja pajassaan ja oli maanviljelijä. Arvo Hautamäen paja on museopajana Ilmajoen Nopankylässä. Arvo Hautamäki oli seppä Laurila vanhemman tyttären ja seppä Iisakki Hautamäen jälkeläisiä. Arvon veljet Juha, Eino, Eero ja Lauri rakensivat ajokaluja metalli- ja puuseppinä sekä puunikkareina.
Muualla Suomessa ajokaluseppiä työskenteli ainakin Uskelassa, Lapväärtissä, Ilmajoen Könnillä, Kurikassa, Valkjärvellä, Tuuloksessa ja Hauholla sekä kaupunkien vaunumaakareilla mm. Turussa ja Helsingissä.
Kirjallisuutta

Virrankoski, Pentti: Kärryseppiä ja rekinikkareita: Ilmajoen ajokaluteollisuuden historia.  Ilmajoki:  Ilmajoki-seura, 1981.
Aulis J. Alanen: Ilmajoki Vuoden 1809 jälkeen. Ilmajoki: Ilmajoen historiatoimikunta, 1953
Lauri Kauppila: Tuuloksen Ajokaluteollisuus. Hämeen Heimoliiton julkaisuja. Tuulos: Tuulos-seura, 2009 (2. p., näköispainos) ISBN 978-952-92-5733-1
Aiheesta muualla

Martti Lahden Eteläpohojalaaset hevosajokalut -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Jari Laurila: Nopankylän hevosajokalu-historiikki
Lyhyt-filmi sepän työstä Rikhard Laurilan (1889-1968) aidosta pajasta vuodelta 1966. Filmi SM-palkittu 1967. http://www.youtube.com/watch?v=BABMv_Kw0To
Jari Laurilan sukualbumi/ kurpansepät: http://jarinhotelli.blogspot.com/2011/05/sukuvalokuvia-vanhoista-albumeista.html
Cangon luolat

Tippukivejä luolassa.
Cangon luolat ovat Etelä-Afrikassa Garden Routen rannikolla sijaitseva luolasto. Luolasto sijaitsee keskellä kalkkikivkalliota, joka on peräisin prekambriselta ajalta. Luolat ovat syntyneet tihkuvan veden vaikutuksen myötä. Luolasto on 5 kilometriä pitkä luolaverkosto ja laajin luola on 107 metriä pitkä ja 16 metriä korkea. Luolissa on pylväsmäisiä ja puikkomaisia tippukivimuodostumia, sahamaisia kuvioita sisältävää kalkkikiveä ja verhonmuotoisia kivimuodostumia. Lisäksi luolissa on neulanmuotoisia kalsiittisia ja argoniittisia kivimuodostumia. Lämpötila luolastossa on enimmillään 18°C.
Huuto

| Huuto |
| --- | --- |

Nimi:  Huuto
Tekijä:  Edvard Munch
Valmistumisvuosi:  1893
Taiteenlaji:  maalaus
Teostyyppi:  group of paintings (käännä suomeksi) ja taideteos
Korkeus:  91 cm
Leveys:  73,5 cm
Kokoelma:  Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design
Sijainti:  Kansallisgalleria
Koordinaatit:  59°54′58″N 10°44′15″E﻿ / ﻿59.9161°N 10.7375°E﻿ / 59.9161; 10.7375
Huuto (norj. Skrik, alun perin Epätoivo, 1893–1910) on norjalaisen ekspressionistisen taidemaalarin Edvard Munchin kuuluisa maalaus. Sitä pidetään Munchin merkittävimpänä teoksena ja yhtenä Norjan tärkeimmistä kulttuuriaarteista. Maalaus symboloi eksistentiaalista ahdistusta. Taustalla on Oslon kaupunki, verenpunainen taivas ja kävelytie, jolla hahmo seisoo. Hahmon on tulkittu joko peittävän korvansa kuulemiltaan huudoilta tai huutavan itse.
Munch kirjoitti:
Tutkijoiden mukaan Munchin kuvailema tilanne saattoi tapahtua talvella 1883–1884, jolloin Krakataun tulivuorenpurkauksesta syntyneet tuhkapilvet saivat auringonlaskut näyttämään poikkeuksellisen punaisilta aina Euroopassa saakka. Maalauksessa esiintyvä hahmo on saattanut saada innoituksensa perulaisesta muumiosta, jonka Munch oli aiemmin nähnyt Pariisin maailmannäyttelyssä 1889.
Edvard Munch teki Huuto-aiheesta useita versioita eri tekniikoilla. Oslon Munch-museossa on kahdesta maalatusta versiosta jälkimmäinen (1910) ja yksi pastellimaalaus. Varhaisempi maalatuista versioista (1893) on Norjan Kansallisgalleriassa. Pastelliversio vuodelta 1895 on yksityisomistuksessa. Munch teki samasta aiheesta myös litografian (1895), ja lisäksi aiheesta on olemassa Munchin luonnoksia.
"Huudon" versioita
1893
1893
1895
1910
Tauluvarkaudet

Kansallisgallerian Huuto varastettiin 12. helmikuuta 1994 Lillehammerin talviolympialaisten avajaispäivänä, mutta saatiin takaisin saman vuoden toukokuussa. Munch-museon Huuto puolestaan varastettiin 22. elokuuta 2004. Samalla varastettiin myös toinen Munchin maalaus, Madonna.
Norjalainen uutislehti Dagbladet kertoi 28. huhtikuuta 2005, että Munch-museon Huuto ja Madonna olisi tuhottu polttamalla. 31. elokuuta 2006 Norjan poliisi kuitenkin ilmoitti löytäneensä maalaukset ”odotettua paremmassa kunnossa”. Madonna saatiin restauroitua ennalleen, mutta Huutoa ei voitu täysin palauttaa kärsimistään vaurioista.
Huudon ja Madonnan konservointi perustui vaurioituneista kuvista tehtyyn kattavaan arviointiin. Maalaukset tutkittiin perusteellisesti käyttämällä mikroskooppia sekä röntgen-, ultravioletti- ja infrapunamenetelmiä. Pigmenttien ja sidosaineiden näytteitä lähetettiin ulkoisiin laboratorioihin analyysejä varten. Kuvien teknisestä ja kemiallisesta koostumuksesta kerättiin paljon tietoa. Nykyisin käytettävät konservointimenetelmät perustuvat näiden kokeiden ja raporttien tuloksiin sekä menetelmien yksityiskohtaiseen valintaan. Neuvotteluja käytiin myös kansainvälisten konservointialan taidekonservointiasiantuntijoiden kanssa. Työn tulokset esitettiin Oslon Munch-museossa vuonna 2008.
Myynti 2012

Norjalainen Petter Olsen omisti erään Huudon pastelliversion. Se myytiin Sothebyssa vuoden 2012 toukokuussa 91,3 miljoonalla eurolla, mikä on huutokaupan kautta myytyjen taideteosten kaikkien aikojen ennätys. Olsen aikoi käyttää maalauksesta tulevat rahat taidekeskukseen, museoon ja hotelliin, jotka hän perustaa maatilalleen. The Wall Street Journal kertoi kesällä 2012, että ostaja oli yhdysvaltalainen miljardööri Leon Black. Black ei kommentoinut väitettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huuto Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Tøjner, Poul Erik – Gundersen, Bjarne Riis: Skrik: Historien om et bilde.  Oslo:  Forlaget Press, 2013.  ISBN 978-82-7547-320-0  (norjaksi)
Huuto (1895) esillä New Yorkin MoMAssa
KKK

KKK tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Ku Klux Klan.
keskuskauppakamari
konekiväärikomppania
Kalkkimaan rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Kkk, lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomessa
Kauppakorkeakoulu
Katipunan (Kataastaasan Kagalang-galang na Katipunan ng mga Anak ng Bayan), Filippiineillä 1890-luvulla toiminut separatistinen salaseura
Katolisen kirkon katekismus
kylmä, koho, kompressio, aiemmin suositeltu ohje urheiluvammojen hoitoon
KKK-supermarket, K-supermarketin entinen markkinointinimi
saksalainen turboahtimien valmistaja (Kühnle, Kopp & Kausch AG), nykyinen BorgWarner Turbo Systems GmbH
KKK eli Kannuksen korvenkävijät (partiolippukunta Kannuksesta)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”KKK”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Idän pikajunan arvoitus (vuoden 2017 elokuva)

| Idän pikajunan arvoitus> Murder on the Orient Express |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Kenneth Branagh
Käsikirjoittaja:  Michael Green
Perustuu:  Agatha Christien romaaniin Idän pikajunan arvoitus
Tuottaja:   Ridley Scott  Mark Gordon  Simon Kinberg  Kenneth Branagh  Judy Hofflund  Michael Schäfer 
Säveltäjä:  Patrick Doyle
Kuvaaja:  Haris Zambarloukos
Leikkaaja:  Mick Audsley
Pukusuunnittelija:  Alexandra Byrne
Pääosat:   Kenneth Branagh  Penélope Cruz  Willem Dafoe  Judi Dench  Johnny Depp  Josh Gad  Derek Jacobi  Leslie Odom Jr.  Michelle Pfeiffer  Daisy Ridley 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:   Kinberg Genre  The Mark Gordon Company  Scott Free Productions  TSG Entertainment 
Levittäjä:  20th Century Fox
Ensi-ilta:   2017-11-022. marraskuuta 2017 (Royal Albert Hall)  2017-11-1010. marraskuuta 2017 (Yhdysvallat)  2017-11-2424. marraskuuta 2017 (Suomi)  
Kesto:  114 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  55 miljoonaa $
Tuotto:  352,8 miljoonaa $
Seuraaja:  Kuolema Niilillä
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idän pikajunan arvoitus (engl. Murder on the Orient Express) on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut Kenneth Branaghin ohjaama ja Michael Greenin käsikirjoittama mysteerielokuva. Elokuva perustuu Agatha Christien vuonna 1934 julkaistuun samannimiseen romaaniin. Elokuvan levittäjä on 20th Century Fox. Branagh esittää pääosassa etsivä Hercule Poirot’a. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Penélope Cruz, Willem Dafoe, Judi Dench, Johnny Depp, Josh Gad, Derek Jacobi, Leslie Odom Jr., Michelle Pfeiffer ja Daisy Ridley.
Elokuvan maailmanensi-ilta oli Royal Albert Hallissa, Lontoossa 2. marraskuuta 2017. Elokuvateattereihin se ilmestyi Yhdysvalloissa 10. marraskuuta 2017 ja Suomessa 24. marraskuuta 2017.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kenneth Branagh  | … |  Hercule Poirot   |
|  Penélope Cruz  | … |  Pilar Estravados   |
|  Willem Dafoe  | … |  Cyrus Bethman Hardman / Gerhard Hardman   |
|  Judi Dench  | … |  Prinsessa Natalia Dragomiroff   |
|  Johnny Depp  | … |  John Cassetti / Edward Ratchett   |
|  Josh Gad  | … |  Hector MacQueen   |
|  Derek Jacobi  | … |  Edward Masterman   |
|  Leslie Odom Jr.  | … |  John Arbuthnot   |
|  Michelle Pfeiffer  | … |  Linda Arden / Caroline Hubbard   |
|  Daisy Ridley  | … |  Mary Debenham   |
|  Lucy Boynton  | … |  Kreivitär Helena Andrenyi   |
|  Sergei Polunin  | … |  Kreivi Rudolph Andrenyi   |
|  Marwan Kenzari  | … |  Pierre Michel   |
|  Olivia Colman  | … |  Hildegarde Schmidt   |
|  Manuel Garcia-Rulfo  | … |  Biniamino Marquez   |
|  Tom Bateman  | … |  Bouc   |
|  Miranda Raison  | … |  Sonia Armstrong   |
|  Phil Dunster  | … |  eversti John Armstrong   |
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Miska Rantanen: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl:
Aiheesta muualla

Idän pikajunan arvoitus Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Kenneth Branagh’n ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
Elokuvat:  Murha menneisyydestä (1991)  Peterin ystävät (1992)  Paljon melua tyhjästä (1993)  Mary Shelleyn Frankenstein (1994)  In the Bleak Midwinter (1995)  Hamlet (1996)  Turhaa lemmen touhua (2000)  Kuten haluatte (2006)  Taikahuilu (2006)  Pirullista peliä (2007)  Thor (2011)  Jack Ryan: Shadow Recruit (2014)  Cinderella – Tuhkimon tarina (2015)  Idän pikajunan arvoitus (2017)  All Is True (2018)  Artemis Fowl (2020)  Belfast (2021)  Kuolema Niilillä (2022)  Venetsian aaveet (2023) 
Lyhytelokuvat:  Swan Song (1992)  Listening (2003) 
Televisioelokuvat: Twelfth Night, or What You Will (1988)
Pasi Laurén

| Pasi Laurén |
| --- | --- |
 Pasi Laurén vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1968 (ikä 56) Oulu
Uran tiedot
Paino:  60–65 kg
Laji:  judo
Seura:  Oulun Judokerho
Pasi Jari Laurén (s. 14. joulukuuta 1968 Oulu) on suomalainen judoka.
Ura

Laurénin paras sijoitus kansainvälisissä arvokilpailuissa on seitsemäs sija EM-kilpailuiden alle 65-kilogramman sarjassa vuonna 1995. Hän edusti Suomea myös vuoden 1996 olympialaisissa. Hän saavutti yhden voiton ja tappion sijoittuen jaetulle 21. sijalle. Maailmancupin Baselin osakilpailussa hän sijoittui vuonna 1993 kolmanneksi alle 60 kg:n ja toiseksi alle 65-kg:n sarjassa vuonna 1995. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa hän saavutti alle 65 kg:n sarjassa pronssia vuonna 1994.
Laurén edusti Oulun Judoseuraa ja Oulun Judokerhoa. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1990, 1992 ja 1994 alle 60 kg:n sekä 65-kg:n sarjassa vuosina 1991 ja 1993. Hän saavutti alle 60 kg:n painoluokassa lisäksi SM-hopeaa 1987 sekä pronssia 1988 ja 1989.
Koulutukseltaan Laurén on lääketieteen lisensiaatti. Aktiiviurheilu-uransa jälkeen hän on esiintynyt tangotaiteilijana. lähde?
Riihimäen Ilves

Riihimäen Ilves (RIlves) oli Riihimäen Palloseuran (RiPS) farmiseuraksi vuonna 1970 perustettu riihimäkeläinen jalkapalloseura. RIlves peri vuonna 1928 perustetun Riihimäen Palloseuran kakkosjoukkueen sarjapaikan vuonna 2001 RiPS:n luovuttua urheilutoiminnastaan talousvaikeuksista johtuen. RIlves ehti edustaa kaupunkia yhteensä 10 vuotta. Kaudelle 2011 päätettiin Riihimäellä muuttaa edustusseuran nimi takaisin alkuperäiseksi. Riihimäen Ilveksen hallituksessa päätettiin nimenmuutoksesta  15.12.2010 ja edustusjoukkue sekä muut Ilveksen joukkueet pelasivat jo kevätkaudella 2011 Palloseuran raitapaidoissa.
RIlves pelasi vuoden 2001 jälkeen suurimman osan kausistaan (8 kpl) Kolmosessa. Toimintaa lopetettaessa vuonna 2010 seuralla oli jäseniä yhteensä 250, yhteensä 13 joukkuetta.
Historia

Riihimäen Ilves perustettiin Riihimäen Palloseuran sisarseuraksi 18.1.1970. Ilveksen ensimmäinen puheenjohtaja oli Sakari Harjanne. Seuran johtokunta oli aluksi yhteinen RiPS:n kanssa. RiPS pyöritti tuolloin jalkapallotoiminnan lisäksi (kuten teki siis myös johtokuntakin) käsipallotoimintaa.
Ensimmäisellä kaudellaan seura nousi heti piirisarjasta 4. divisioonaan. 4. divisioonasta seura oli heti ensimmäisellä kaudellaan lähellä sarjanousua 3. divisioonaan, mutta jäi lohkossaan toiseksi pisteen erolla sarjanousijaan. Seuran tähti oli kuitenkin 70 -luvun osalta laskeva ja vuonna 1977 RIlves luopui sarjapaikastaan Nelosessa.
Nousu Neloseen tapahtui uudelleen vuonna 1981. Vuosina 1982 ja 1983 seura pyöritti Riihimäen juniorijalkapalloa. Kaupungin "kakkosjoukkue" Ilves (ks. "ykkösjoukkue" Riihimäen Palloseura) kamppaili 1980 -luvulla paikasta Nelosessa pudoten ajoittain piirisarjaan.
1986 toiminta lakkasi ja vasta vuonna 1993 kasattiin uusi joukkue Neloseen. Ilves putosi ranskalaisen visiittinsä jälkeen Nelosesta jälleen 1994. Ilveksen toiminnalle ei nähty edellytyksiä, kun RiPS teki nousuaan aina Ykköseen asti 1990 -luvun lopussa ja RiNS organisoi kaupungin juniorityön. Seura lopetti urheilutoimintansa taas seitsemäksi vuodeksi.
Vuonna 2001 Riihimäen Ilves herätettiin kuitenkin uudelleen henkiin, RiPS:n luovuttaessa sarjapaikkansa talousvaikeuksiin nojaten. RiPS:n edustusjoukkue oli pahasti sillassa, mutta seuran kakkosjoukkueen RiPS II:n sarjapaikka Uudenmaan piirin Viitosessa päätettiin luovuttaa Riihimäen jalkapallon ainoalle toivolle Riihimäen Ilvekselle. Riihimäen Ilvekselle koottiin osaava johtokunta Kari Lindholmin johdolla ja johtokunnan muodostivat lopulta Torsti Sulander, Timo Tuohioja, Sami Anttila, Jorma Tiainen, Tapio Henriksson, Esko Leppä, Sirpa Leppä, Pentti Lindholm, Jorma Siitonen ja Harri Jokela.
Tulosta alkoi heti tulla ja vuonna 2001 saavutettiin nousu Neloseen ja heti seuraavana vuonna (2002) RIlves nousi Kolmoseen.
Kauden 2008 päätteeksi RIlves putosi Neloseen. Samana vuonna seura sai myös käyttöönsä uuden jalkapallohallin, joka paransi lajin harrastusmahdollisuuksia myös talviaikaan. Parantuneet olosuhteet poikivat kaudella 2009 riihimäkeläisille jonkin verran menestystä juniorisarjoissa, sekä johtivat Ilveksen edustusjoukkueen paraatimarssiin takaisin Kolmoseen murskaavalla piste-erolla lohkon toiseksi parhaaseen.
Gaius (lainoppinut)

Gaiusta esittävä patsas
Gaius oli roomalainen lainoppinut.
Gaiuksen elämästä ei ole juuri säilynyt tietoja. Hän eli 100-luvulla Hadrianuksen, Antoninus Piuksen, Marcus Aureliuksen ja Commoduksen aikana. Hän toimi ilmeisesti lähinnä vain opettajana eikä käytännön juristina. Edes hänen koko nimeään ei tunneta, sillä Gaius on pelkkä praenomen.
Gaiuksen pääteos oli neliosainen roomalaisen oikeuden oppikirja Institutiones noin vuodelta 160. Hän jakoi teoksessaan roomalaisen oikeuden henkilöitä (lat. personae) koskevaan, esineitä (lat. res) koskevaan ja kanteita (lat. actiones) koskevaan osaan. Gaius kirjoitti myös kommentaarin kahdentoista taulun laeista.
Gaiuksen kirjoitukset nousivat suureen arvoon vasta Rooman keisariajan loppupuolella, jolloin niiden tiiviimpi sisältö vastasi hyvin ajan juristien tarpeita. Vuonna 426 keisari Theodosius II nimesi Gaiuksen yhdessä Papinianuksen, Pauluksen, Ulpianuksen ja Modestinuksen kanssa yhdeksi viidestä juristista, joiden mielipiteillä oli oikeudellisen auktoriteetin asema. 500-luvulla keisari Justinianus I:n aloitteesta laaditun Corpus iuris civilis -lakikoelman Institutiones-osa perustuu Gaiuksen Institutiones-teokseen. Gaiuksen teoksessaan esittämällä jaottelulla on myös ollut suuri vaikutus myöhempään oikeustieteeseen.
Gaiuksen Institutiones löydettiin Veronasta vuonna 1816. Se on ainoa kokonaisena säilynyt klassisen roomalaisen juridiikan teos.