stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kakamigahara

| Kakamigahara (各務原市) |
| --- | --- |
 Kakamigaharan ilmailu- ja avaruusmuseo
 lippu:  symboli
 Kakamigaharan sijainti Gifun prefektuurissa
 Kakamigahara
 Koordinaatit: 35°23′56″N, 136°50′54″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Gifun prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  87,81 km²
Väkiluku (05/2020):  147 421
 – Väestötiheys:  1 678,9 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Mänty
 – Kukka:  Atsalea
 – Kukkiva puu:  Kirsikka
 
 http://www.city.kakamigahara.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kakamigahara (jap. 各務原市, Kakamigahara-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kisojoen varrella. Kaupunki on rakentunut joen pohjoispuoliselle Kakamigaharan ylängölle, jolta se on saanut nimensä. Etelässä se rajautuu Aichin prefektuuriin. Kakamigaharassa on 147 421 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 87,81 neliökilometriä.
Kakamigaharan kaupunki perustettiin vuonna 1963 liittämällä yhteen Inaban, Nakan, Soharan ja Unuman maaseutukaupungit. Alue oli vanhastaan viljelyyn huonosti sopivaa. 1870-luvulla osa siitä otettiin käyttöön keisarillisen Japanin armeijan harjoitus- ja myöhemmin lentokentäksi. Toisen maailmansodan jälkeen sinne sijoittui Yhdysvaltain armeija ja nykyisin siellä toimii Japanin itsepuolustusilmavoimien tukikohta. Kakamigaharaan syntyi jo 1920-luvulla lentokoneteollisuutta, ja siellä toimii edelleenkin Kawasakin ilmailuun keskittynyt tehdas. Lisäksi kaupungissa on muuta kone-, metalli- ja muoviteollisuutta. Maaseutumaiset alueet tunnetaan etenkin porkkanoiden viljelystä. Kakamigahara on kasvanut voimakkaasti myös viereisen Gifun asuinlähiönä. Vuonna 2004 Kakamigaharaan liitettiin Kawashiman maaseutukaupunki.
Kakamigaharan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu esimerkiksi Murakuni-jinjan šintolainen pyhäkkö, jonka alueella sijaitsee myös vanha Murakuni-zan kabukiteatteri. Kisojoen maisemiltaan kaunis osuus, jota kutsutaan ”Japanin Reiniksi”, ulottuu kaupungin alueelle. Osa kaupungista kuuluukin Hida-Kisogawan puolikansallispuistoon. Kakamigaharaa palvelevat JR Tōkain Takayama-päälinja ja Nagoya-rautateiden Kakamigahara-linja.
Kuvia

Aqua Totto Gifu -akvaario
Näkymä Kakamigaharaan Kisojoen yli, Butsugan-inin temppeli
Japanin Reinin kesäfestivaali
Unuma-jukun rakennuksia
Gifun lentotukikohta Kinkavuorelta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kakamigahara Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Kaitajärvi (Mäntyharju, Ketunkylä)

| Kaitajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°35′03″N, 26°37′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ylä-Suonteen valuma-alue (14.85)
Laskuoja:  oja Patajärveen 
Järvinumero:  14.853.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96 m  
Pituus:  1 km  
Leveys:  400 m  
Rantaviiva:  3,017 km  
Pinta-ala:  15,837 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaitajärvi 
Kaitajärvi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Ketunkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,0 kilometriä pitkä, 400 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 15,8 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Ylä-Suonteen valuma-alueella (14.85), jonka Salasjoen valuma-alueeseen (14.853) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96 metriä mpy.
Kalamashaka

Kalamashaka on kenialainen raptrio. Se perustettiin vuonna 1995. Yhtyeellä on sekä englannin- että swahilinkielisiä kappaleita. Kalamashakan ensimmäinen albumi, Ni Wakati julkaistiin vuonna 2001.
Jäsenet

Johnny (oikea nimi Vitu Mbaya)
Kamau (oikea nimi Githingithia)
Robert (oikea nimi Otero)
Aiheesta muualla

Kalamashakan kotisivut
Kalvön

| Kalvön> Maantiede |
| --- | --- |
Saariryhmä:  Porvoon saaristo
Merialue:  Suomenlahti
Pinta-ala:  2,25 km²
Korkein kohta:  n. 33 m
Valtio
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Kunta:  Porvoo
Väestö
Väkiluku:  3
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalvön on Emäsalon länsipuolella sijaitseva saari, joka kuuluu Porvoon kaupunkiin. Sen pinta-ala on 225 hehtaaria, pituus 2 500 metriä ja leveys 1 300 metriä. Saaren korkein kohta kohoaa noin 33 metriä meren pinnan yläpuolelle. Se sijaitsee saaren kaakkoisosassa. Kalvönillä asui vuonna 2009 kolme vakituista asukasta. Samana vuonna siellä oli yli 120 vapaa-ajan asuntoa ja yli 480 vapaa-ajan asukasta.
Kalle Komulainen

Kalle Eenokki Komulainen (28. tammikuuta 1917 Kuhmo – 18. syyskuuta 1984) oli suomalainen runoilija.
Teoksia

Kaamoksen lauluja. Tekijä, Salmijärvi 1974
Kallithéa (Sámos)

| Kallithéa Καλλιθέα |
| --- | --- |
 Kallithéa
 Koordinaatit: 37°43′59″N, 26°34′57″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Pohjois-Egean saaret
Alueyksikkö:  Sámos
Kunta:  Dytikí Sámos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  5601030201
Korkeus:  300 m
Väkiluku (2011):  136
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kallithéa (kreik. Καλλιθέα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Dytikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 136 (vuonna 2011).
Kallithéan kylä sijaitsee Sámoksen länsipäässä noin 64 kilometriä länteen saaren keskuksesta Sámoksen kaupungista ja noin 22 kilometriä länsiluoteeseen Marathókampoksesta. Se on rakennettu noin 300 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä on syntynyt 1700-luvun alkupuolella. Sen vanha nimi oli Prinías (Πρινίας). Sámoksen ruhtinaskunnan aikana se muodosti yhdessä Drakaíoin kylän kanssa kyläyhdyskunnan nimeltä Kalampaktásion (Καλαμπακτάσιον), joka tuli myöhemmin Priníaksen nimeksi. Kylän nimeksi vaihdettiin Kallithéa vuonna 1950. Kallithéan pääkirkko on omistettu Pyhälle Georgiokselle (Ágios Geórgios).
Kallithéa muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Καλλιθέας, Topikí Koinótita Kallithéas). Aiemmin kylä kuului Marathókampoksen kuntaan, vuodesta 2011 Sámoksen kuntaan ja Marathókampoksen kunnallisyksikköön, ja vuodesta 2019 lähtien Dytikí Sámoksen kuntaan.
Kallitechnoúpoli

| Kallitechnoúpoli Καλλιτεχνούπολη |
| --- | --- |

 Kallitechnoúpoli
 Koordinaatit: 38°1′39″N, 23°57′20″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Itä-Attika
Kunta:  Rafína-Pikérmi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  4910010102
Väkiluku (2011):  923
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kallitechnoúpoli (kreik. Καλλιτεχνούπολη) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ateenan metropolialueella. Se kuuluu hallinnollisesti Rafína-Pikérmin kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 923 (vuonna 2011).
Kallitechnoúpolin kylä, suomeksi ”Taiteilijakaupunki", sijaitsee noin 20 kilometriä itäkoilliseen Ateenasta. Se on osa Rafínan kaupunkiyhdyskuntaa. Kallitechnoúpoli perustettiin nimensä mukaisesti taiteilijayhdyskuntana vuonna 1964, ja sen perustajiin kuului monia Kreikassa tuolloin tunnettuja taiteilijoita. Kylän pinta-ala on noin 75 hehtaaria.
Aiemmin kylä kuului Rafínan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Rafína-Pikérmin kunnan Rafínan kunnallisyksikköön.
Kaksi sydäntä tahdissa

| Kaksi sydäntä tahdissa> Walking My Baby Back Home |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lloyd Bacon
Käsikirjoittaja:  Oscar Brodney Don McGuire
Tuottaja:  Leonard Goldstein Ted Richmond
Säveltäjä:  Henry Mancini
Kuvaaja:  Irving Glassberg
Pääosat:  Donald O’Connor Janet Leigh Buddy Hackett
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:   6. joulukuuta 1953  23. heinäkuuta 1954
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaksi sydäntä tahdissa (engl. Walking My Baby Back Home) on Lloyd Baconin ohjaama yhdysvaltalainen Technicolor-menetelmällä kuvattu musikaalikomediaelokuva vuodelta 1953. Kaksi sydäntä tahdissa -elokuvan pääosissa ovat Donald O’Connor, Janet Leigh ja Buddy Hackett elokuvadebyytissään.
Elokuvan käsikirjoituksen laativat Oscar Brodney ja Don McGuire. Elokuvan tuottajina toimivat Leonard Goldstein ja Ted Richmond Universal Picturesille. Henry Mancini sävelsi elokuvaan musiikin. Kaksi sydäntä tahdissa sai ensi-iltansa 6. joulukuuta vuonna 1953 Yhdysvalloissa. Kalifornian Los Angelesin ensi-ilta oli 30. joulukuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 23. heinäkuuta vuonna 1954.
Kaksi sydäntä tahdissa -elokuvan otoksia käytettiin Columbon jaksossa "Sammunut tähti" vuonna 1975. Jaksossa vanhentunut Janet Leigh näyttelee eläköitynyttä Hollywood-tanssija ja -laulajaa, joka katselee haikeana Kaksi sydäntä tahdissa -elokuvaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Donald O’Connor  | … |  Clarence "Jigger" Miller   |
|  Janet Leigh  | … |  Chris Hall   |
|  Buddy Hackett  | … |  Blimp Edwards   |
|  Lori Nelson  | … |  Claire Millard   |
|  Scatman Crothers  | … |  "Smiley" Gordon   |
|  Kathleen Lockhart  | … |  Rouva Millard   |
|  George Cleveland  | … |  Eversti Dan Wallace   |
|  John Hubbard  | … |  Rodney Millard   |
|  Norman Abbott  | … |  Doc   |
|  Phil Garris  | … |  Hank   |
|  Walter Kingsford  | … |  Henry Hall   |
|  Sidney Miller  | … |  Walter Thomas   |
Aiheesta muualla

Kaksi sydäntä tahdissa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kaksi sydäntä tahdissa Elonet.
Kaksi sydäntä tahdissa AllMoviessa. (englanniksi)
Kaksi sydäntä tahdissa TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Kakait

Kakait on nimitys Ahl-i Haqq-uskonnon eli jarsanismin harjoittajille Irakissa. Uskon harjoittajia asuu myös Iranin puolella, jossa heitä kutsutaan kuitenkin nimellä Yaresan.
Asuinalue ja lukumäärä

Kakaita asuu eri puolilla Irakin Kurdistania, sekä Iranin Azerbaidžanissa Irakin ja Iranin rajan toisella puolella. Iranissa heistä käytetään kuitenkin nimeä Yaresan. Yhteensä kakaita on noin 75 000–200 000. Pakolaisuuden takia kakaita asuu nykyisin myös Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Historia

Kakaiden alkuperästä on useita eri teorioita. Heidän uskontonsa on liitetty ennen islamin tuloa harjoitettuihin paikallisiin uskomuksiin, mutta ryhmän on esitetty myös muodostuneen mongolien hyökkäyksien jälkeen 1200-luvulla tai Osmanien ja Safavidien välisten kiistojen aikana 1500-luvulla. Toisen tarinan mukaan ryhmän perusti Sayyid Ishaq, joka tunnettiin sittemmin nimellä Sultan Sohak, Hawramanissa 1300-luvulla. Saddam Husseinin Irakissa kakait joutuivat muiden kurdien tapaan maan hallituksen arabialaistamispolitiikan kohteeksi, jolloin heidän perinteisesti asuttamilleen alueille siirrettiin arabeja maan muista osista. Isis-järjestön otettua haltuunsa alueita Irakissa myös kakai-kyliä päätyi sen vallan alle ja he joutuivat muiden uskonnollisten vähemmistöjen tapaan vainon kohteiksi. Osa heistä on liittynyt Isisiä vastaan taisteleviin asejoukkoihin.
Kulttuuri

Kakaiden uskonnon tyypillinen piirre on sen salassa pitäminen. Uskon piirteiden salassa pitäminen liittyy pelkoihin vainoista pääosin islamin uskontoa harjoittavan valtaväestön taholta. Kakaiden uskonnossa on piirteitä islamin ohella myös vanhemmista mesopotamialaisista uskonnoista. Šiialaisten tapaan he korostavat Muhammadin ottopojan ja serkun Ali ibn Abi Talibin tärkeyttä. Jesidien tapaan he uskovat myös jälleensyntymiseen. Muslimien tapaan kakait viettävät paastoa, mutta ramadanin sijaan paastoaika on vain kolmipäiväinen. Kakaiden pyhä kirja on nimeltään Zanur. Kakait tunnistaa usein suurista viiksistä, joita muslimit pitävät kakaista poiketan tavallisesti lyhyinä.
Etnisesti kakait mieltävät itsensä kurdeiksi, mutta ovat ajaneet myös omaa erillistä poliittista asemaansa. Irakin tai Irakin Kurdistanin perustuslaissa heitä ei mainita omana erillisenä ryhmänään. Heillä on kuitenkin yksi kiintiöpaikka Halabjan maakunnan valtuustossa. Kakait puhuvat kieltä nimeltä macho, joka määritellään vaihtelevasti joko kurdin tai guranin murteeksi.
Kolme kakaimiestä Sulaimaniyyassa, Irakin Kurdistanissa.
Kaitajärvi (Lempäälä)

| Kaitajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Lempäälä
Koordinaatit:  61°24′45″N, 23°41′20″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue‎ (35.21)
Laskuoja:  Kaitajärvenoja 
Järvinumero:  35.217.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125,7 m 
Rantaviiva:  1,193 km 
Pinta-ala:  0,04995 km² 
 fiKaitajärvi 
Kaitajärvi  on Pirkanmaalla Lempäälässä  sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Kaitajärvi on osa Sikojoen valuma-aluetta.
Maantietoa

Järvi on 550 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,0 hehtaaria. Se sijaitsee Lempäälän pohjoisosissa olevan korkean Multivuoren pohjoispuolella. Järvi sijaitsee siellä soistuneella alanteella, joka on kevyesti ojitettu. Järveen on johdettu seitsemän suo-ojaa, joista yksi tuo koillispäähän kuusi metriä korkeammalla olevan Matojärven laskuvedet. Järven lounaispäästä lähtee Kaitajärvenoja, joka on sen 1,4 kilometriä pitkä laskuoja ja joka laskee Ylinenjärveen. Järvien vedenpinnoilla on 24 metriä korkeuseroa. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Järvi on muuten autio, mutta se on Birgitan polulla ja sen kaakkoisrannalla on kaminalla lämmitettävä kota. Sinne johtaa myös polut läheisiltä metsäautoteiltä, joille pääsee Pirkkalan Keskisenkylältä tai Lempäälän Asemakylältä.
Historiaa

Järvi on ollut varsin pitkään koskemattomana erämaajärvenä. Vuoden 1975 peruskartassa näkyvät suo-oja ovat ensimmäiset yritykset parantaa metsänkasvua järven ympäristössä.
Kankaanperä

Kankaanperä on suomalainen sukunimi. Kankaanperä-nimisiä henkilöitä:
Ari Kankaanperä (s. 1955), jääkiekkopuolustaja
Markus Kankaanperä (s. 1980), jääkiekkopuolustaja, Ari Kankaanperän poika
Mikko Kankaanperä (s. 1982), jääkiekkohyökkääjä, Ari Kankaanperän poika
Risto Kankaanperä (s. 1958), jääkiekkohyökkääjä, Ari Kankaanperän veli
Samuli Kankaanperä (s. 1992), jääkiekkopuolustaja, Ari Kankaanperän poika.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kaiku

Kaiku tarkoittaa signaalin, esimerkiksi äänen, kuulemista tai radiosignaalin vastaanottamista  alkuperäisen signaalin viivästyneenä kopiona.  Kaiun aiheuttaa tavallisimmin signaalin heijastuminen kahden aineen tai faasin rajapinnasta, kuten rakennusten seinistä, metsän reunasta tai kahden eritiheyksisen väliaineen, esimerkiksi kahden ilmakerroksen rajalta.
Kaiun synty

Tyypillisesti ääni etenee ilmassa joka suuntaan kulkevina palloaaltoina. Siten kuulija kuulee ensin ne ääniaallot, jotka ovat tulleet hänen korvaansa suoraan äänilähteestä. Myöhemmin hän voi kuulla myös muuhun suuntaan lähteneen mutta jostakin rajapinnasta heijastuneen äänen, kaiun.
Ääni noudattaa yleisiä heijastuslakeja. Jos heijastuspinta on kohtisuorassa äänen etenemissuuntaa vastaan, puhuja voi kuulla omat sanansa kaikuna. Tällöin heijastuspinnan on kuitenkin oltava niin etäällä, että sana on lausuttu loppuun äänen palatessa. Jos tähän tarvitaan noin 50 millisekuntia ja kun äänen nopeus ilmassa on noin 340 metriä sekunnissa, voidaan laskea, että pienin tällainen etäisyys on noin 17 metriä tavua kohti. Siten kaiku vaikuttaa pienillä etäisyyksillä ääntä vahvistavasti, suuremmissa huoneissa taas häiritsee kuulemista, koska puhutut tavut kaksinkertaistuvat.
Hyötykäyttö

Kaikuja voidaan käyttää hyväksi etäisyyden ja nopeuden mittauksessa, esimerkiksi kaikuluotauksessa, ultraäänikuvauksessa ja tutkassa. Heijastavan kohteen etäisyys voidaan mitata lähetetystä signaalista havaitun kaiun saapumisajan perusteella ja kohteen nopeus havaitaan Dopplerin ilmiön avulla kaikusignaalin taajuuden muuttumisena.
Kaikutyyppejä

Analogisissa puhelinyhteyksissä voi esiintyä kaikuja, jos päätelaitteen vastaanottama signaali heijastuu takaisin vastakkaiseen suuntaan.  Ilmiö on selvästi havaittavissa satelliittiyhteyksillä, joissa radioaaltojen edestakainen kulkuaika geostationaarisen satelliitin kautta on noin puoli sekuntia.
Musiikissa käytettävä kaikulaite lisää signaaliin tarkoituksellista kaikua. Kaikulaite voi hyödyntää nauhasilmukkaa, tai laite voi olla kokonaan elektroninen.
Analogisissa ääninauhoituksissa saattaa esiintyä kaikuja, jotka aiheutuvat signaalin kopioitumisesta nauhakelalla vierekkäisiin nauhakerroksiin.
Digitaalisessa äänen pakkauksessa saattaa syntyä niin sanottuja esikaikuja, jotka aiheutuvat siitä, että signaalin käsittely levittää signaalia aikatasossa.
Kokonaan oma kaikulajinsa on ydinmagneettisessa resonanssissa (NMR) esiintyvä spin-kaiku.
Kaiku mytologiassa

Mytologiassa kaiku henkilöitiin. Kreikkalaisessa tarustossa tunnettiin Ekho ja suomalaisessa Kaiutar.
János Zsigmond

János Zsigmond, tuntematon taiteilija n. 1570
János Zsigmond Szapolyai (unk. Szapolyai János Zsigmond); (15. heinäkuuta 1540 Buda – 14. maaliskuuta 1571 Gyulafehérvár, Transylvania nyk. Alba Iulia, Romania) oli Unkarin kuningas vuosina 1540–1571.
Suku

Hänen isänsä oli Unkarin kuningas János Szapolyai ja äitinsä Sigismund I:n ja Bona Sforzan vanhin tytär Isabella Jagellonica (1519–1559).
Kuningas

János Zsigmond valittiin kuninkaaksi alle vuoden ikäisenä isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1540. Kuninkuus oli kiistelty, sillä samaan aikaan myös Ferdinand I Habsburg katsoi olevansa oikeutettu Unkarin kruunuun. Osmanien sulttaani Suleiman Suuri esiintyi pienen János Zsigmondin suojelijana ja valloitti maan keski- ja eteläosat jättäen Ferdinandille vain maan länsiosat.
Suleiman antoi Tiszajoen itäpuoliset osat ja Transilvanian János Zsigmondin ja leskikuningatar Isabellan hallintaan, ja niistä muodostettiin Transilvanian ruhtinaskunta.
Äitinsä Isabellan kuollessa János Zsigmond oli 19-vuotias, oppinut mutta heiveröinen. Hän oli tukeutunut valtakautensa ajan äitiinsä ja neuvonantajiinsa. Ferdinand I hyökkäsi Transilvaniaan vuonna 1561 vaatien itselleen Partiumiksi kutsuttua rajaseutua. János Zsigmond oli valmis antautumaan, mutta kenraali Stefan Batory taivutteli hänet luopumaan ajatuksesta. Osmanien avustuksella solmittiin aselepo vuonna 1563. Ferdinand kuoli seuraavana vuonna, ja Batory hyökkäsi joukkoineen Habsburgien armeijan kimppuun, mutta heidät torjuttiin. Vuonna 1565 solmitussa rauhassa Habsburgit saivat lähes koko Partiumin, János Zsigmond suostui tunnustamaan Maksimilian II:n Unkarin kuninkaaksi ja Transilvanian aseman Unkarin alusmaana.
Stefan Batory avioitui Maksimilian II:n sisaren eli Sigismund I:n ja Bona Sforzan tyttären, János Zsigmondin tädin, Anna Jagellonican (1523–1596) kanssa ja tunnusti Habsburgien perintöoikeuden Transilvanian kruunuun. Suleiman Suuri ei pitänyt järjestelystä ja vaati Transilvanian tunnustamista myös Osmanien vasallivaltioksi. Hän aloitti hyökkäyssodan vuonna 1566 Maksimiliania ja János Zsigmondia vastaan. Sota jatkui vuoteen 1570 saakka.
Perintö

János Zsigmond kuoli 30-vuotiaana maaliskuussa 1571 naimattomana ja ilman perillisiä. Habsburgien piti periä Transilvania, mutta paikallinen aatelisto äänesti Suleiman Suuren tuella Stefan Batoryn ruhtinaakseen.
Suleiman Suuri ottaa vastaan sijaishallitsija, leskikuningatar Isabella Jagellonican ja 1-vuotiaan János Zsigmondin Budassa 29. elokuuta 1541
Partium Regni Hungaria vuonna 1570
János Zsigmond osoittaa kunnioitustaan Suleiman Suurelle vuonna 1556
Jukka Sipilä

| Jukka Sipilä |
| --- | --- |
 Yleisradion ohjaaja Jukka Sipilä elokuussa 1966.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jukka Ensio Sipilä
Syntynyt: 12. toukokuuta 1936 Kivijärvi
Kuollut: 7. elokuuta 2004 (68 vuotta) Helsinki
Näyttelijä
Aktiivisena:  vuodesta 1965 (valmistuminen Suomen teatterikoulusta)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jukka Ensio Sipilä (12. toukokuuta 1936 Kivijärvi – 7. elokuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen teatteri- ja televisio-ohjaaja sekä näyttelijä.
Ura

Sipilä opiskeli Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa, Yhteiskunnallisen korkeakoulun draamastudiossa ja valmistui Suomen Teatterikoulun ohjaajalinjalta 1965. Opiskeluaikoina hän oli mukana Ylioppilasteatterissa 1958–1960 sekä ohjaajana Tesvisiossa 1960–1964. Valmistuttuaan hän aloitti televisio-ohjaajana Yle TV2:ssa mutta siirtyi jo 1968 TV1:n Televisioteatteriin. Hänen ohjauksistaan muistetaan erityisesti Aliisa (1970), joka on aikalaiskuvaus Helsingistä ja vanhan naisen köyhyydestä. Nimiroolin esitti sairauden jo runtelema Siiri Angerkoski viimeisenä elokuvatyönään. Mittavin ponnistus ohjaajana oli kuitenkin Eino Säisän samannimiseen romaanisarjaan perustuva televisiosarja Kukkivat roudan maat (1981). Ohjauksistaan Sipilä sai kaikkiaan kolme elokuvataiteen valtionpalkintoa. Vuonna 1996 Sipilälle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki ja vuonna 1999 valtion journalistipalkinto.
Näyttelijänä Sipilä esiintyi enimmäkseen humoristisissa sivuosissa. Hänellä oli useita rooleja Mikko Niskasen ja Jörn Donnerin elokuvissa sekä Risto Jarvan uran päättäneissä kolmessa komediassa. Sipilän harvoja pääosia on Kiljusen herrasväen isä Matti Kuorttin ohjaamissa elokuvissa Kiljusen herrasväki (1981) ja Kiljusen herrasväen uudet seikkailut (1990). Hukkaputki-satiirisarjan sketseissä Sipilän esittämiä hahmoja katsoi parhaimmillaan yli kolme miljoonaa katsojaa.
Sipilä vieraili ohjaajana myös radioteatterissa ja näyttämöillä. Taiteellisen uransa lisäksi Sipilä myös opetti muun muassa Teatterikorkeakoulussa.
Sipilä kuoli 68-vuotiaana Helsingissä vaikeaan sairauteen. Sipilän tuhkat on siroteltu Hietaniemen hautausmaan uurnalehdon muistolehtoon.
Televisioelokuvaohjauksia

Aliisa (1970)
Hiekkakuningas (1972)
Kukunor (1973)
Kuolleista herännyt (1975)
Kukkivat roudan maat (1981, televisiosarja)
Vihreäreppuinen mies (1990) lyhyt
Korpirastas (1992) lyhyt
Tuomas Murasen rikos (1994)
Päärooli (1996)
Filmografia

| --- | --- |
 Don Quijote ja Sancho Panza Jätkäsaaressa, 1965  Käpy selän alla, 1966  Lapualaismorsian, 1967  Täällä Pohjantähden alla, 1968  Leikkikalugangsteri, 1969  Sixtynine 69, 1969  Ystävykset, 1969  Naisenkuvia, 1970  Lampaansyöjät, 1972  Hellyys, 1972  Pohjantähti, 1973  Mies, joka ei osannut sanoa ei, 1975  Loma, 1976  Jäniksen vuosi, 1977  Ihmemies, 1979 :  Tullivapaa avioliitto, 1980  Kiljusen herrasväki, 1981  Kuningas jolla ei ollut sydäntä, 1982  Ramses ja unet, 1982  Agentti 000 ja kuoleman kurvit, 1983  Uuno Turhapuro muuttaa maalle, 1986  Kiljusen herrasväen uudet seikkailut, 1990  Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet, 1991  Viimeiset siemenperunat, 1993  Onnellinen hääpäivä, 1993  Lipton Cockton in the Shadows of Sodoma, 1995  Pikkusisar, 1999  Pieni pala Jumalaa, 1999  Raid,  2000  Seitsemän, 2001  Kotikatu, 2001  Hovimäki, 2003  Pahat pojat, 2003
Dubbauksia

Lumikki ja seitsemän kääpiötä (1937) – Unelias (vuoden 1962 dubbaus)
Aiheesta muualla

Jukka Sipilän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Jukka Sipilä Hukkaputki-tv-ohjelmassa (Yle Elävä arkisto)
Kalvåg

| Kalvåg |
| --- | --- |
 Kalvågin satama.
 Kalvåg
 Koordinaatit: 61°45′58″N, 4°52′30″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Vestland
Kunta:  Bremanger
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,4 km²
Väkiluku (2022):  418
 – Väestötiheys:  1 045 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kalvåg on taajama Bremangerin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 418 vuonna 2022. Kalvåg on alueensa kalastuselinkeinon keskus ja merkittävä kauppapaikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalvåg Wikimedia Commonsissa