stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eritrean ilmavoimat
Kalusto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lentokone | Valmistusmaa | Tyyppi | Versio | Lukumäärä | Muuta |

| Aermacchi M-290 RediGO | |  Suomi | koulukone | L-90TP | 8 |  |
| Aermacchi MB-339 |  Italia | rynnäkkökone | MB-339C | 6 |  |
| Antonov An-12 |  Venäjä | kuljetuskone | An-12 | 6 |  |
| Harbin Y-12 |  Kiina | kuljetushelikopteri | Y-12 | 3 |  |
| IAI Astra |  Israel | VIP-kuljetuskone | IAI Astra 1125 | 1 |  |
| Mikojan-Gurevitš MiG-29 |  Venäjä | hävittäjä koulukone | MiG-29 MiG-29UB | 5 2 |  |
| Mil Mi-8 |  Venäjä | kuljetushelikopteri | Mi-8 Mi-17 | 2 1 |  |
| Mil Mi-24 |  Venäjä | taisteluhelikopteri | Mi-24D Mi-35 | 10 5 |  |
| Suhoi Su-25 |  Venäjä | rynnäkkökone | Su-25 | 6 |  |
| Suhoi Su-27 |  Venäjä | hävittäjä | Su-27SK Su-27UB | 8 |  |
Redigot kulkevat italialaisella tyyppimerkinnällä, mutta ilmeisesti Kuorevedellä rakennettuja. Suomen ilmavoimien ensimmäisen koneen lahjoittaja kreivi Eric von Rosenin poika Carl Gustav von Rosen oli Etiopian ilmavoimien, joista Eritrean ilmavoimat sittemmin syntyivät, perustaja.
FC Oulu

| FC Oulu |
| --- | --- |

Perustettu:  1992
Lakkautettu:  1994
Kaupunki:  Oulu
Infobox OKNimi-testi OK: 
FC Oulu oli suomalainen jalkapalloseura. Seura perustettiin vuonna 1992 Veikkausliigan OTP:n ja I divisioonassa pelanneen OLS:n yhdistymisen tuloksena. Päävalmentajaksi uuteen fuusioseuraan tuli Heikki Suhonen Turusta. Seuran paras sijoitus oli kaudella 1992 saavutettu 11. sija Veikkausliigassa, vaikkakin kauden lopuksi joukkue putosi karsinnoissa Finnairin Palloilijoiden pudottamina I divisioonaan. Joukkueen pelipaita oli punakeltainen pystyraita.
Kaudelle 1993 Juha Malinen palasi kotikaupunkiinsa aloittaen FC Oulun päävalmentajana nostaen joukkueen Veikkausliigaan kaudeksi 1994. Jani Pylkäs, Marko Harju ja vikkeläkinttuinen Rauli Turunen heiluttivat maaliverkkoa hanakimmin vastaten kahdesta kolmasosasta FC Oulun kauden maaleista. Puolustuksen peliä ohjaili Ukrainasta hankittu Andrei Telesnenko.
Kaudeksi 1994 Malinen siirtyi Turkuun TPS:n valmentajaksi ottaen Pylkäksen mukaansa. Harju puolestaan siirtyi Kajaanin Hakaan. 1994 valmentajaksi tuli oululainen Timo Salmi. Kauden 1994 jälkeen FC Oulu putosi toistamiseen Ykköseen ja kaatui velkoihinsa tehden konkurssin. FC Oulun lopettamisen jälkeen perustettu Oulun Jalkapalloklubi sai seuran farmijoukkueen FC 1991:n paikan kaudeksi 1995 Kakkosessa. Oulun Jalkapalloklubi muutti nimensä takaisin OTP:ksi vuonna 1996.[lähde? ]
Pronssimedestäjä

| Pronssimedestäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Medestäjät Nectarinia
Laji::  kilimensis
Kaksiosainen nimi
 Nectarinia kilimensis  Shelley, 1884 
Katso myös
   Pronssimedestäjä Wikispeciesissä   Pronssimedestäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pronssimedestäjä (Nectarinia kilimensis) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Pronssimedestäjää tavataan Angolassa, Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Ruandassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elsa Lystad

| Elsa Lystad |
| --- | --- |
 Lystad vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1930 Oslo, Norja
Kuollut: 26. joulukuuta 2023 (93 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1957–?
Palkinnot
 Amanda Kunniapalkinto 2014 Gullruten Paras naisnäyttelijä 2014 Kuninkaan ansiomitali 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Elsa Lystad (9. heinäkuuta 1930 Oslo – 26. joulukuuta 2023) oli norjalainen näyttelijä, joka näytteli niin teatterissa kuin televisiosarjoissa ja elokuvissakin. Hän teki läpimurtonsa 1960-luvulla, jolloin hän teki yhteistyötä muun muassa Rolv Wesenlundin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elsa Lystad Wikimedia Commonsissa
Pronssikausi Turussa

Esihistoria
Kivikausi
Pronssikausi
Rautakausi
Keskiaika
1200-luku
1300-luku
1400-luku
Uusi aika
1500-luku
1600-luku
1700-luku
Uusin aika
1800-luku
1900-luku
Osa artikkelisarjaa
Pronssikausi alkoi Turussa ilmeisesti noin 1500 eaa., kun Suomeen tuli uutta väestöä lännestä. Tällöin alkoi myös tapa haudata vainajat suuriin kiviröykkiöihin. Paikallinen väestö omaksui nopeasti uudenlaisen kulttuurin. Turun seutu ei kuitenkaan lukeutunut pronssikauden keskeisiin asutusalueisiin, vaikka Liedon Kotokalliossa onkin tutkittu varhaispronssikautinen hauta.
Läntiseen Suomeen pronssia ja siitä tehtyjä esineitä tuotiin Skandinaviasta ja Keski-Euroopasta. Myöhemmin Suomen asukkaat oppivat itsekin valamaan pronssia, kun vanhoista rikkoutuneista esineistä tehtiin uusia. Pienet peltotilkut ja kotieläimet olivat pilkahdus uudesta aikakaudesta, mutta pronssi tai maatalouden kehittyminen eivät muuttanut suuremmin tavanomaista elämää, vaan metsästys ja kalastus säilyivät edelleen tärkeimpänä elantomuotona suurissa erämaissa asuville ihmisille.
Pronssikauden aikaisia löytöjä on tehty Turusta kivikautisia vähemmän ja löydöt tehtiin suhteellisen myöhään, pääasiassa vasta 1950-luvulta lähtien. Vielä vuonna 1931 arkeologi A. M. Tallgren totesi, että tuntuu kuin koko Aurajoen laakso olisi kokonaisuudessaan autioitunut kivikauden päättyessä, mutta myöhemmät tutkimukset ovat osoittaneet tämän ajatuksen virheelliseksi ja samantapainen löytöniukkuus vallitsee koko Suomessa. Kaivauksissa rannikkoalueen Hiidenkiuasvyöhykkeessä näyttää tässä vaiheessa olevan katkos, eikä asuinpaikoista ole juurikaan viitteitä tai edes hajalöytöjä. Ilmasto oli kuitenkin pronssikaudella asuttamisen kannalta suotuisa ja Aurajokilaakson asutus lisääntyi pronssikauden kuluessa. Saaristo-olosuhteista johtuen laajempaa asutusta ei Turussa vielä syntynyt ja pääosin Turun tienoilla olevia saaria käytettiin ilmeisesti tilapäisinä metsästyksen ja kalastuksen tukikohtina.
Kärsämäestä, josta on löydetty laaja kivikautinen asuinpaikka, on löydetty myös pronssikautista keramiikkaa, mutta niin pieniä määriä, ettei sen perusteella voida sanoa onko paikalla sijainnut pysyvää asutusta pronssikaudella. Aurajoen-Jaaninojan alueella ensimmäiset viitteet kiinteästä asutuksesta ovat Halisista aivan kivikauden lopusta tai pronssikauden alusta.
Hiidenkiukaat

Pronssikautisia asuinpaikkoja enemmän Turusta ja sen lähiseuduilta on löydetty pronssikautisia hiidenkiukaita, eli hautaröykkiöitä. Liedon Vanhalinnan alueelta on löydetty hiidenkiuas Kotokallio-nimisen kallion korkeimmalta kohdalta, josta on laaja näkymä länteen ja lounaaseen. Kaivauslöydöt osoittivat röykkiön olleen pronssikautinen, ja kyseisen hiidenkiukaan avulla voitiin muitakin Turun seudun hiidenkiukaita ajoittaa pronssikaudelle. Kakskerran saarella sijaitsevat kaksi hiidenkiuasta ovat samantyyppisiä kuin Kotokallion hiidenkiuas. Toinen niistä sijaitsee Prinkkalan Nunnavuorella saaren koillispäässä, toinen Raustvuoren Vennävuorella. Molemmissa on käytetty rakennusaineena ainoastaan kiviä, molemmat sijaitsevat kallioilla syrjässä myöhemmästä rautakauden asutuksesta.
Turun Kakskerran ja Liedon Vanhalinnan lisäksi Turun seudulta on löydetty hiidenkiukaita Kaarinan Voivalasta. Näiden löytöjen perusteella Turku on kuulunut pronssikaudella tiiviisti hiidenkiuasvyöhykkeeseen, joka kulkee sarajana Suomen rannikkoa pitkin Virolahdelta Varsinais-Suomeen ja edelleen Pohjanmaan kautta Ruotsin rajalle saakka. Myös Ruotsin puolelta Pohjanlahtea on löydetty samantapaisia ainoastaan kivistä rakennettuja hautaröykkiöitä.
Punnus

Punnusvalikoima
Punnus on punnituksessa käytettävä massaltaan tunnettu kappale, johon punnittavan kappaleen painoa verrataan tasapainovaa’an avulla.  Punnus voi tarkoittaa myös kaappi-, heiluri- tai seinäkellon punnusta, jonka potentiaalienergiasta kello saa käyntiin tarvitsemansa energian.
Käytännön punnitsemista varten on punnussarjoja, joista yhdistelemällä saadaan erikokoisia vertailupainoja.  Tasapainovaa’assa keskenään eri kokoisia punnuksia voidaan sijoittaa myös eri vaakakuppeihin ja eri etäisyyksille tasapainoakselista.  Punnitusaluetta voidaan laajentaa myös erilaisten vipujen ja välitysten avulla, joiden avulla punnuksen aiheuttamaa vääntömomenttia voidaan säätää.
Punnukset kalibroidaan tai vaaitaan vertaamalla niiden painoa mittanormaaliin.
Punolan kaivos

Punolan kaivos on Vampulassa toimiva Nordkalkin kalkkikivikaivos joka on avattu 1983. Nordkalkilla on Vampulassa Punolan kaivoksen lisäksi Matkusjoen kaivos ja kalkkikiven jauhatuslaitos. Punolan kaivoksesta louhitaan kalsiittia ja Matkusjoelta taas magnesiumpitoista kalkkikiveä. Malmi jauhetaan ja siitä erotetaan sivukivi Nordkalkin Punolaan vuonna 1983 perustamassa jauhatuslaitoksessa. Kalkki käytetään maanparannuskalkkina.
Punolan kaivoksen avolouhos on noin 80 metriä syvä ja sen pohjalle on aina kertyneenä vettä.
Port Huron Icehawks

Port Huron Icehawks oli yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka oli kotoisin Michiganin Port Huronista. Vuonna 2007 perustettu seura pelasi kolmen kauden ajan, vuoteen 2010 asti, International Hockey League -sarjassa. Se teki yhteistyötä NHL-seura Detroit Red Wingsin kanssa.
Elsa Myllykoski

Elsa Myllykoski, o. s. Kauppinen (28. elokuuta 1917 Sammatti – 5. joulukuuta 1994) oli suomalainen kirjailija joka on käyttänyt kirjailijanimiä Leena Ojamo, Elsa Kaarto ja Kaarina Manner.
Teoksia

Nimellä Leena Ojamo:
Kaksi maailmaa : romaani. Karisto 1946
Malja rakkaudelle : romaani. Kirja-Sampo, Turku 1946
Hehkuva henki. Karisto 1948
Tyttö ilman sydäntä : romaani. Perjantai, Oulu 1955
Sonja mustalaistyttö. Perjantai, Oulu 1958
Taistelu miehestä : romaani. Perjantai, Oulu 1960
Nimellä Elsa Kaarto:
Unelmien prinssi : romaani. Perjantai, Oulu 1954
Yhtyviä teitä : romaani. Perjantai, Oulu 1955
Suuntolan valtiattaret : romaani. Perjantai, Oulu 1957
Linnea : romaani. Perjantai, Oulu 1958
Huimapää-Diana : romaani. Perjantai, Oulu 1959
Projekti 56

| Projekti 56 |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 662 t (standardi) 3 230 t (kuormattu)
Pituus:  126,1 m
Leveys:  12,7 m
Syväys:  4,19 m
Koneteho:  72 000 shp
Nopeus:  38 solmua
Miehistöä:  284
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 130 mm/58 tykkiä 10 × torpedoputkea 6 × syvyyspomminheitintä 2 &times syvyyspommikisko 50 × miina
Ilmatorjunta:  16 ×45 mm ilmatorjuntatykkiä
Projekti 56 Spokoinyi (ven. Спокойный, Nato-raportointinimi Kotlin) oli Neuvostoliiton laivaston 27 hävittäjän muodostama alusluokka, jonka alukset rakennettiin  vuosina 1954–1961. Se oli viimeisiä ainoastaan tykein, torpedoin ja syvyyspommein varustettu hävittäjäluokka. Myöhemmin osaan aluksista lisättiin ilmatorjuntaohjusaseistus. Edelleenkehitetystä projektista 56M tuli ohjushävittäjiä.
Suunnittelu

Alusten aseistuksena oli neljä 130 mm/58 tykkiä asennettuna kahteen torniin. Ilmatorjunta-aseistuksena oli neljä neliputkista 45 mm SM-20 tornia ja neljä 25 mm tykkiä. Lisäksi aluksella oli kymmenen 533 millimetrin torpedoputkea ja kuusi syvyyspomminheitintä ja kaksi kiskoa, joissa oli yhteensä 48 syvyyspommia. Myöhemmin 11 alusta modernisoitiin sukellusveneentorjuntaan korvaamalla syvyyspomminheittimet RBU-6000-heittimellä. Kansipainon keventämiseksi poistettiin puolet torpedoista (Projekti 56PLO, Nato-raportointinimi Kotlin Mod).
Vuonna 1962 yhteen alukseen asennettiin kokeellinen meriversio S-125-ilmatorjuntaohjuksesta (Nato-raportointinimi SA-N-1 Goa), joka asennettiin toisen tykkitornin paikalle. Samalla aluksen muuta ilmatorjuntatykkiaseistusta vähennettiin. Kaikkiaan yhdeksän alusta modernisoitiin ilmatorjuntaohjuksilla (Projekti 56A, Nato-raportointinimi Kotlin SAM).
Planeetta 51

| Planeetta 51> Planet 51 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jorge Blanco
Käsikirjoittaja:  Joe Stillman
Säveltäjä:  James Seymour Brett
Leikkaaja:  Alex Rodríguez
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Espanja, Kanada, Iso-Britannia, Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Skydance Animation Madrid (käännä suomeksi) HandMade Films (käännä suomeksi) TriStar Pictures
Levittäjä:  TriStar Pictures Sony Pictures Entertainment Disney+
Ensi-ilta:   20. marraskuuta 2009  1. tammikuuta 2010
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  englanti espanja
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Planeetta 51 on Jorge Blancon ohjaama ja Joe Stillmanin kirjoittama espanjalais-kanadalais-brittiläis-yhdysvaltalainen animaatioelokuva. Planeetta 51 sai maailmanensi-iltansa 20. marraskuuta 2009. Alun perin nimeksi aiottiin Planet One (”Planeetta Yksi”), mutta nimi muutettiin muotoon Planeetta 51. Se on kallein Espanjassa tuotettu elokuva.[lähde? ]
Juoni

Planeetta 51 alkaa siitä, kun Lem ja hänen kaverinsa ovat elokuvateatterissa. Kylässä on täydellinen rauha ja kaikki on toistaiseksi hyvin. Lem on ihastunut Neeraan ja on töissä observatoriossa. Yhtäkkiä Outo muukalainen laskeutuu Planeetalle. Hän paljastuu Kapteeni Charles Bakeriksi, eli hän on ihminen. Hän tuo mukanaan robottikoiran, jonka päässä on kamera. Charles aikoo palata kotiin. Hänen aluksensa on vallattu ja häntä pelätään kaupungissa. Onneksi Lem suostuu auttamaan häntä. Samalla kun Lem auttaa Charlesia, hän yrittää hurmata Neeraa. Ensimmäisellä kerralla hän ei onnistu, mutta kolmannella kerralla Neera jo myöntyy. Planeetan armeijan kenraali aikoo tuhota Charlesin, sillä hän haluaa muukalaisista eroon. Lem, Neera, Skiff ja Neeran pikkuveli Eckle auttavat Charlesin pois. Ennen kuin maanalainen käytävästö räjähtää, Charles pelastaa kenraalin, ja he lentävät kohti avaruutta pakoon räjähdystä.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Justin Long | Jasper Pääkkönen | Lem Kerplog |
| Dwayne Johnson | Jaakko Saariluoma | Chuck Baker |
| Freddie Benedict | Pekko Kauppila | Eckle |
| Seann William Scott | Reino Nordin | Skiff |
| Jessica Biel | Elli Haloo | Neera |
| Alan D Mariott | Tommi Salmelainen | Glar |
| Gary Oldman | Petteri Summanen | Kenraali Kuri |
| John Cleese | Simo Frangén | Professori Kimple |
| ? | Antti Pääkkönen | Toimittaja |
| Mathew Horne | Kari Ketonen | Sotamies Vasurinen |
| James Corden | Ville Myllyrinne | Sotamies Vemppa |
Ääninäyttelijät > Suomenkielinen versio

| --- | --- |
Dubbausstudio:: Tuotantotalo Werne Oy
Ohjaus:: Annimari Metsävainio
Käännös:: Aki Heinlahti/Mediaplant
Lisäksi:: Pasi Ruohonen Markus Blom Katja Sirkiä Jarmo Mäkinen Taisto Oksanen Markus Degerman Patrik Carlson Rinna Paatso Werne Walla
Äänitys:: Magnus Axberg Markus Degerman
Järjestelyt:: Jaana Hovinen
Tuotannon johto:: Birgitte Hall/Smartdub
Tuottaja:: Diresh Mirchandani/Smartdub
Aiheesta muualla

Official site
Planeetta 51 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Rotten Tomatoes
Official PC Online Game (MMORPG) site (Arkistoitu – Internet Archive)
James Seymour Brett
Box Office Mojo
The Art of Planet 51 (Some pictures from the book)
Aleksi Salonen: Planeetta 51  30.12.2009. Filmgoer.fi. Arkistoitu 21.1.2010. Viitattu 30.12.2009.
Emotional Playground

| Emotional Playground Stone |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1991
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Mikko Karmila & Stone
 Tyylilaji: thrash metal, speed metal, progressiivinen metalli
 Kesto: 46.03 57.54 (uusintapainos)
 Levy-yhtiö: Megamania
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 30.
Stonen muut julkaisut
| Colours 1990 | Emotional Playground 1991 | Free 1992 |
Singlet albumilta Emotional Playground
 ”Mad Hatter’s Den / Emotional Playground” Julkaistu: 1991
Emotional Playground on keravalaisen Stone-yhtyeen viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio 2003.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 30, ja se pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Janne Joutsenniemi sekä sovittanut Stone.
Kappaleet > Alkuperäinen vinyylipainos

A-puoli
Small Tales – 5.25 (säv. Janne Joutsenniemi)
Home Base – 6.49 (säv. Janne Joutsenniemi)
Last Chance – 4.44 (säv. Janne Joutsenniemi, Roope Latvala)
Above the Grey Sky – 6.16 (säv. Janne Joutsenniemi)
B-puoli
Mad Hatter's Den – 2.40 (säv. Janne Joutsenniemi)
Adrift – 1.45 (säv. Roope Latvala)
Haven – 4.45 (säv. Janne Joutsenniemi, Roope Latvala)
Years After – 5.05 (säv. Janne Joutsenniemi, Roope Latvala)
Missionary of Charity – 4.52 (säv. Janne Joutsenniemi)
Emotional Playground – 3.42 (säv. Janne Joutsenniemi)
Kappaleet > Vuoden 2003 CD-painos

Small Tales – 5.25
Home Base – 6.49
Last Chance – 4.44
Above the Gray Sky – 6.16
Mad Hatters Den – 2.40
Dead End – 6.01 (säv. Roope Latvala)
Adrift – 1.45
Haven – 4.45
Years After – 5.05
Time Dive – 5.47 (säv. Janne Joutsenniemi, Markku Niiranen)
Missionary of Charity – 4.52
Emotional Playground – 3.42
Kokoonpano

Janne Joutsenniemi – laulu, basso
Markku Niiranen – kitara
Roope Latvala – kitara
Pekka Kasari – rummut
Aiheesta muualla

Soundi (remasteroidun version arvostelu) Linkki korjattu 5.7.2017
http://www.johannakustannus.fi/katalogi/198 (Arkistoitu – Internet Archive)
Emotional Playground Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Emotional Playground Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Stone
| --- | --- |
Studioalbumit:   Stone  No Anaesthesia!  Colours  Emotional Playground 
Kokoelmat:   Stoneage  Stoneage 2.0 
Livealbumit:  Free
Singlet:   Real Delusion  Back to the Stone Age  Empty Suit / Friends 
DVD:t:  Get Stoned, Stay Stoned
Port Moresbyn taistelu

Port Moresbyn taistelu oli liittoutuneiden ja Japanin välinen taistelu Port Moresbyn kaupungin hallinnasta Papua-Uudessa-Guineassa toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin pääosin ilmassa Japanin maa- ja merivoimien lentojoukkojen ja Australian kuninkaallisten ilmavoimien ja Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien välillä. Japanilaiset pommittivat kaupungin satamaa ensimmäisen kerran 3. helmikuuta 1942. Ensimmäinen japanilaisten suunnitelma kaupungin valtaamiseksi, Operaatio MO, joka toteutettiin toukokuussa 1942 meritse, epäonnistui Korallimeren taistelun päätyttyä ratkaisemattomana. Toinen yritys kaupungin valtaamiseksi maitse epäonnistui elokuussa 1942 liittoutuneiden torjuttua japanilaisten hyökkäyksen Kokodantien taisteluissa. Kaupungin viimeiset pommitukset tapahtuivat 17. elokuuta 1943 päättäen Port Moresbyn taistelun.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Port Moresby
Merkinnän syy: tapahtumat kuvaamatta
Eve of Destruction (kappale)

Eve of Destruction on P. F. Sloanin tekemä protestilaulu. Se on toinen hänen kahdesta tunnetuimmasta kappaleestaan. Sloan teki kappaleen 19-vuotiaana vuonna 1964. Heinäkuun 26. päivänä vuonna 1964 julkaistussa kappaleessa luetellaan yhteiskunnallisia epäkohtia ja varoitetaan ydintuhosta, jos muutos ei tule pian. Barry McGuire levytti kappaleen vuonna 1965, ja se nousi Yhdysvaltojen musiikkilistojen kärkeen muutamassa viikossa. Monet radioasemat Yhdysvalloissa laittoivat kappaleen soittokieltoon.
Pikkuapila

| Pikkuapila |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Apilat Trifolium
Laji::  dubium
Kaksiosainen nimi
 Trifolium dubium  (Desv.) Sibth. 
Katso myös
   Pikkuapila Wikispeciesissä   Pikkuapila Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkuapila (Trifolium dubium, syn. T. filiforme, T. minus, T. procumbens ssp. filiforme, Chryaspis dubia) on pienikokoinen, eurooppalainen apilalaji.
Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen pikkupila kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Ohut varsi on rento tai pysty ja karvainen. Lehdet ovat kolmisormisia. Lehdykät ovat 0,6–1 cm pitkiä ja vastapuikeita, ainoastaan keskilehdykkä on ruodillinen. Korvakkeet ovat lehtiruodin pituisia ja pitkälti ruodin kanssa yhdiskasvuisia. Pienikokoinen kukinto on harsuhko ja 3–15-kukkainen. Kukinnon perä on sen tukilehteä pitempi. Vaaleankeltaisesta kellanruskeaksi muuttuva teriö on tyveltä yhdislehtinen. Kukan purje on poimuton. Pikkuapila kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät verhiön sisään jäävässä palossa.
Pikkuapila muistuttaa jonkin verran toista pienikokoista apilalajia, rentoapilaa (T. campestre).
Levinneisyys

Pikkuapilan päälevinneisyysalue ulottuu Pyreneiden niemimaalta Länsi-Romaniaan ja -Ukrainaan, etelässä Keski-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan sekä pohjoisessa Britteinsaarille sekä Etelä-Norjaan ja -Ruotsiin. Satunnaisemmin lajia tavataan Turkissa, Keski-Ruotsissa, Etelä- ja Keski-Suomessa, Etelä-Baltiassa, Länsi-Venäjällä ja Marokossa. Laji on levinnyt ihmisen mukana laajalle alueelle Pohjois-Amerikkaan, varsinkin mantereen itärannikolle. Suomessa pikkuapila on uustulokas, joka on Suomessa vakiintunut ainoastaan Ahvenanmaalle. Muualta maasta lajia tavattiin aikaisemmin lähinnä satamakaupungeissa laivojen mukana tulleena tulokkaana. Nykyään sitä saattaa tavata nurmikoilta varsinkin eteläisimmästä Suomesta.
Elinympäristö

Pikkuapilaa tavataan Suomessa satamien lastaus- ja painolastipaikoilla sekä kylvönurmikoilla. Päälevinneisyysalueellaan laji kasvaa avoimilla paikoilla, kuten niityillä, laidunmailla, rinteillä ja pientareilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Pikkuapila (Trifolium dubium)
Kasviatlas 2021: Pikkuapilan (Trifolium dubium) levinneisyys Suomessa.
LuontoPortti: Pikkuapila (Trifolium dubium)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Trifolium dubium (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Trifolium dubium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Trifolium dubium (englanniksi)
Flora of China: Trifolium dubium (englanniksi)
Pikkuapilakasvusto.
Pistoolisankari

| ”Pistoolisankari” Dingo |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Nimeni on Dingo
 Julkaistu: 1984
 Tuottaja(t): Pave Maijanen
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Fazer Finnlevy
Dingon muut singlet
| ”Levoton Tuhkimo” 1984 | ”Pistoolisankari” 1984 | ”Autiotalo” 1984 |
Pistoolisankari on Dingon singlejulkaisu vuodelta 1984.
Kappaleet > Finnlevy KRÄKS-versio

Pistoolisankari
Huumeita Japaniin
Kappaleet > Finnlevy KRÄKS RAY-versio

Pistoolisankari
Apinatarhaan
Kokoonpano

Pertti Neumann ‎– laulu
Jonttu Virta ‎– kitara
Jarkko Eve – basso, laulu
Pete Nuotio ‎– koskettimet
Juha Seittonen ‎– rummut
Luettelo Venäjän piireistä

Kartta Venäjän piireistä (ven. район, raion).
Tämä artikkeli on luettelo Venäjän piireistä. Tiedot perustuvat vuoden 2010 väestönlaskentaan, jolloin Venäjällä oli 516 kaupunkipiiriä ja 1 825 (kunnallis)piiriä. Moskovan kaupungin ja Moskovan alueen osalta on huomioitu 1.7.2012 tapahtunut aluesiirto.
Kaupunkipiirit ja (kunnallis)piirit on esitetty luettelossa liittovaltiosubjekteittain. Ensimmäisenä ovat tasavallat, toisena aluepiirit, kolmantena alueet, neljäntenä autonominen alue, viidentenä autonomiset piirikunnat ja kuudentena federaatiokaupungit.
Tasavallat > Adygeia

Adygeian tasavallassa on 2 kaupunkipiiriä ja 7 piiriä.
Adygeisk
Maikop
Giaginskajan piiri
Košehablin piiri
Krasnogvardeiskojen piiri
Maikopin piiri
Šovgenovin piiri
Tahtamukain piiri
Teutšežin piiri
Tasavallat > Altai

Altain tasavallassa on 1 kaupunkipiiri ja 10 piiriä.
Gorno-Altaisk
Koš-Agatšin piiri
Maiman piiri
Ongudain piiri
Šebalinon piiri
Tšemalin piiri
Tšojan piiri
Turotšakin piiri
Ulaganin piiri
Ust-Kanin piiri
Ust-Koksan piiri