stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eustathios Thessalonikelainen
Elämä

Eustathios oli kotoisin Konstantinopolista ja eli 1100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Hän opiskeli Pyhän Eufemian luostarissa ja toimi sitten munkkina pyhän Floruksen luostarissa. Nimi Eustathios oli ilmeisesti hänen munkkinimensä, eikä hänen oikeaa nimeään tunneta. Eustathios sai taidoillaan Komnenosten keisarisuvun suosion, ja hänet nimitettiin ensin keisarillisen hovin ylimmäksi anomusten käsittelijäksi (ἐωὶα τῶν δεήσεων, eōia tōn deēseōn) ja myöhemmin retoriikan opettajaksi (μαΐστωρ ῥητόρων, maistōr rhētorōn, vuoden 1166 jälkeen) sekä diakoniksi Hagia Sofian kirkkoon.
Konstantinopolin kaudellaan Eustathios kirjoitti kommentaarinsa, joista tärkeimmät käsittelivät Homeroksen eepoksia. Ne liittyivät keisarillisessa hovissa tuohon aikaan vallinneeseen eräänlaiseen Homeros-renessanssiin, joka näkyy myös muun muassa Anna Komnenan kirjoittamassa Aleksias-eepoksessa (1148). Eustathios kirjoitti kommentaarinsa auttaakseen oppilaitaan uralla hovissa tai kirkossa.
Myöhemmin Eustathios valittiin Myran piispaksi. Jo pian tämän jälkeen hänet korotettiin Thessaloniken arkkipiispaksi noin vuonna 1178. Eustathios toimi arkkipiispana aina kuolemaansa vuonna 1195 (tai 1198) saakka. Mikhael Khoniateen ja Euthymios Neopatrialaisen hänen hautajaisissaan pitämät puheet ovat säilyneet käsikirjoituksessa, joka on Bodleian Libraryssä Oxfordissa. Eustathiosta ylistää myös Mikhael Psellos.
Teokset

Eustathioksen teoksiin lukeutuu antiikin kreikkalaisten runoilijoiden teosten kommentaareja sekä teologisia tutkielmia, saarnoja ja kirjeitä. Tärkeimpiä ovat kommentaarit, jotka antavat hänestä kuvan yhtenä aikansa oppineimmista henkilöistä. Hän tunsi laajasti kreikkalaista kirjallisuutta varhaisimmista ajoista aina omaan aikaansa saakka. Muut teokset antavat hänestä kuvan taitavana puhujana.
Merkittävimmät teokset ovat:
Kommentaarit Homeroksen Iliaaseen ja Odysseiaan (Παρεκβολαὶ εἰς τὴν Ὁμήρου Ἰλιάδα κσὶ Ὀδυσσείαν, Parekbolai eis tēn Homērū Iliada kai Odysseian, lat. Commentarii in Iliadem et Odysseam; myös erillisinä, lat. Commentarii ad Homeri Iliadem ja Commentarii ad Homeri Odysseam) – Kommentaarit Homeroksen eepoksiin Ilias ja Odysseia. Pääasiassa kokoelmia aiemmilta kommentaattoreilta, ja arvokkaita siksi, että useimmat niiden lähteenä olleet teokset ovat sittemmin kadonneet.
Kommentaari Dionysios Periegeteehen (lat. Commentarii ad Dionysium periegetem tai Commentarium in Dionysii periegetae orbis descriptionem) – Kommentaari Dionysios Periegeteen kirjoittamaan heksametrimuotoiseen maanpiirin kuvaukseen.
Kommentaari Pindarokseen – Kommentaari Pindaroksen oodeihin. Säilynyt ainoastaan alun johdanto-osa (lat. Prooemium commentariorum Pindaricorum).
Kertomus Thessalonikin valloituksesta (lat. De capta Thessalonica narratio) – Perustuu normannien tekemään Thessaloniken valloitukseen vuonna 1185 ja kritisoi aikakauden politiikkaa.
Kirjeet (lat. Epistulae) – Eustathiokselta säilyneiden 75 kirjeen kokoelma.
Ensimmäinen painettu laitos eli editio princeps jostakin Eustathioksen teoksesta oli Iliaan ja Odysseian kommentaareista vuosina 1542–1550 (Rooma, 4 osaa, fol.). Kommentaari Dionysios Periegeteehen painettiin ensimmäisen kerran osana Robertus Stephanuksen laitosta Dionysioksen teoksesta (Pariisi, 1547, 4to.) ja uudestaan Henricus Stephanuksen laitoksessa (Pariisi, 1577, 4to.). Säilynyt johdanto Pindaros-kommentaariin painettiin ensimmäisen kerran osana Gottlieb L. Tafelin laitosta Eustathii Thessalonicensis Opuscula (Frankfurt, 1832, 4to.).
Kirjallisuutta

Eustathii Thessalonicensis Opuscula.  (accedunt Trapezuntinae historiae scriptores Panaretus et Eugenicus. Hrsg. von Gottlieb L. Tafel)  Frankfurt:  sumptibus Sigismundi Schmerber, 1832.  Teoksen verkkoversio. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Eustathius: Opera omnia. Teoksessa Migne, Jacques Paul: Patrologia Graeca. Tom. CXXXV. col. 517; CXXXVI. col. 764. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Pontani, Filippomaria et al.: Reading Eustathios of Thessalonike.  (Trends in Classics – Supplementary Volumes. Volume 46)  De Gruyter, 2017.  ISBN 978-3-11-052221-1  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eustathios Thessalonikelainen Wikimedia Commonsissa
Eustatios Tessalonikilainen. Ortodoksi.net
Eustathioksen omakätistä käsikirjoitusta kommentaariin Iliaasta. Biblioteca Laurenziana, Plut. 59.2, fol. 1r.
Jalal ad-Din Muhammad Balkhi-Rumi

| Mawlānā Jalāl ad-Dīn Muḥammad Balkhī مولانا جلال‌الدین محمد بلخی |
| --- | --- |
 Rumia esittävä patsas İzmirissä, Turkissa
Henkilötiedot
Muut nimet:  Mevlânâ, Mawlānā, Mevlevî, Mawlawī
Syntynyt: 1207 Vahš
Kuollut: 17. joulukuuta 1273 (ikä 65–66) Konya
Kansalaisuus:  persialainen
Ammatti:  mystikko
Arvonimi: mawla (käännä suomeksi)
Ottomaaniaikainen käsikirjoituskuva Rumin ja Shams-i-Tabrīzīn kohtaamisesta.
Jalāl ad-Dīn Muhammad Rūmī (pers. ‏جلال‌الدین محمد رومی‎ 1207–1273) oli persialainen runoilija, islamilainen teologi, lainoppinut ja suufimystikko. Hänet tunnetaan ulkomaisissa yhteyksissä usein lyhyesti nimellä ”Rumi”. Toinen hänestä usein käytetty nimitys on Mawlana tai Mevlana (pers. ‏مولانا‎, ”mestarimme”).
Jalal ad-Din Muhammad syntyi Balkhin kaupungissa nykyisessä Afganistanissa. Jalalin isä oli oppinut Baha’addin Valad, joka päätti muuttaa perheensä kanssa Khorasanista länteen, Konyan kaupunkiin nykyisen Turkin alueella. Siellä Jalal asui lähes koko elämänsä, ja kirjoitti runoja modernilla persian kielellä. Niinpä sekä afganistanilaiset, turkkilaiset että iranilaiset pitävät häntä omana kansallisena runoilijanaan.
Konyassa Jalal ad-Din Muhammad tutustui Faridaddin Attarin töihin ja hänestä kasvoi tämän veroinen suufilainen mystikko. Hänet muistetaan rakkauden ja rauhan lähettiläänä ja pyörivien derviššien liikkeen perustajana. Jalal ad-Din Muhammadin elämän käännekohta oli tutustuminen mystikko Shams-i Tabriziin 1244. Tämä sai Jalal ad-Dinin ryhtymään askeetikoksi ja kirjoittamaan runokokoelman Divan-i Shams-i Tabrizi kuvaamaan rakkauttaan Shams-iin ja murhettaan hänen katoamisestaan vuonna 1248.
Rumin mausoleumi Konyassa on nähtävyys ja pyhiinvaelluskohde. Siellä käy vuosittain yli kaksi miljoonaa vierasta.
Elokuva

Rumista ollaan tekemässä Hollywood-elokuvaa. Projekti aiheutti kohun kesäkuussa 2016, kun käsikirjoittaja David Franzoni sanoi haluavansa Leonardo DiCaprion esittävän Rumia. Vastustajien mielestä valkoinen DiCaprio ei voi esittää persialaista runoilijaa.
Kirjallisuutta

Rumi, Dzalaladdin: Ruokopillin tarinoita. Kertomuksia Dzalaladdin Rumin Masnavista.  ((Masnavi, valikoima.) Persiasta suomentanut Jaakko Hämeen-Anttila)  Helsinki:  Basam Books, 1995.  ISBN 952-9842-08-2
Rumi, Dzalaladdin: Rakkaus on musta leijona.  ((Divan-i Shams-i Tabrizi, valikoima.) Suomentanut Jaakko Hämeen-Anttila)  Helsinki:  Basam Books, 2002.  ISBN 952-9842-55-4
Rumi, Dzalaladdin: Kalebassin veistämisen taito. Runokertomuksia.  (Englannin kielestä kääntänyt Anni Sumari)  Tampere:  Sanasato, 2015.  ISBN 978-952-5804-92-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
World of Tasawwuf (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Seppälä, Serafim: Tanssia auringossa joka muistaa tanssijan. Niin & näin 2/2003. (PDF)
Simonen, Katri: Rumin kauneus (Arkistoitu – Internet Archive). Kirkko ja kaupunki 19.11.2012.
Toikka, Pekka: Rakkauden mystikko johdattaa kulttuurin ymmärrykseen. Kiiltomato.net 19.6.2002.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 2  3  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi
Hosokawa Fujitaka

Hosokawa Fujitaka esitettynä maalauksessa.
Hosokawa Fujitaka (jap. 細川 藤孝, 3. kesäkuuta 1534 – 6. lokakuuta 1610) oli japanilainen Sengoku-kauden daimio. Hänet tunnettiin myös pätevänä wakarunoilijana. Fujitaka toimi alkujaan Ashikaga-shōgunaatin palvelijana, ja sittemmin siirtyi Oda Nobunagan palvelukseen. Hän sai Nobunagalta hallittavakseen Tangon läänityksen, ja hänen poikansa Hosokawa Tadaoki nousi kenraaliksi Odan armeijassa.
Vuonna 1582 Akechi Mitsuhide pakotti Nobunagan itsemurhaan Honnō-jin temppelissä, ja yritti saada Nobunagan tukijat puolelleen valtaannousussa. Fujitaka ei suostunut seuraamaan Akechia siitä huolimatta, että hänen poikansa oli naimisissa Akechin tyttären, Hosokawa Gracian, kanssa. Tapahtumien myötä Fujitaka siirsi läänityksensä pojalleen ja alkoi buddhalaiseksi munkiksi. Hän kuitenkin pysyi yhä aktiivisena politiikassa, ja toimi sekä Toyotomi Hideyoshin että Tokugawa Ieyasun avustajana.
Kun Tokugawan ja Ishida Mitsunarin välille syttyi sota, Mitsunari pyysi Fujitakaa liittymään Länsi-Japanin liittoumaan. Fujitaka kuitenkin kieltäytyi, koska hänen lapsenlapsensa ja Gracia olivat menehtyneet Mitsunarin yritettyä ottaa heidät panttivangeiksi. Sen sijaan Fujitaka toimi kenraalina Ieyasun johtamassa Itä-Japanin liittoumassa, ja hallitsi Tanaben linnaa sekä 500 sotilaan armeijaa. Vuonna 1600 linna joutui Länsi-Japanin joukkojen piirittämäksi, minkä seurauksena Fujitaka ei päässyt osallistumaan ratkaisevaan Sekigaharan taisteluun.
Fujitaka on haudattu Kiotoon, mutta hänelle on myös omistettu toinen hauta Kumamotossa.
Think Twice

Think Twice (suom. Mieti kahdesti) oli  suomalainen gospelyhtye.
Think Twice perustettiin vuonna 1994 Porvoossa. Yhtyeen perustajajäseniä olivat kitaristi-laulaja Jami Suhonen (s. 1973), kitaristi-laulaja Anssi Tiittanen (s. 1979) ja basisti Joona Ryödi (s. 1978). Myöhemmin yhtyeeseen liittyivät rumpali Ilari Roihuvuo (s. 1978) ja  kosketinsoittaja Osku Louhelainen (s. 1976).
Yhtyeen musiikki on tyyliltään modernia pohjoismaista  pop-rockia.
Yhtye lopetti toimintansa helluntaiherätyksen  Juhannuskonferenssissa 2008. Jäähyväiskonserttiin 20.6.2008 kokoontui noin 10 000 kuulijaa.
Diskografia > Albumit

Taivas (1998)
[Hanki] Elämä (2002)
Kaksi maailmaa (2006)
1994–2014 (2014)
Aiheesta muualla

Videotaltiointi yhtyeen esiintymisestä Majakka-seurakunnassa[vanhentunut linkki]
Neil Jordan

Neil Jordan
Neil Patrick Jordan (s. 25. helmikuuta 1950 Sligon kreivikunta, Irlanti) on irlantilainen elokuvantekijä ja kirjailija.
Jordan on opiskellut Irlannin historiaa ja englantilaista kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen työnsä elokuvien parissa oli käsikirjoituskonsulttina John Boormanin elokuvassa Excalibur – sankarin miekka. Hänen ensimmäinen oma elokuvansa Angel sai ensi-iltansa 1982.
Saatuaan kuuluisuutta ensimmäisillä teoksillaan Jordan siirtyi ohjaamaan Hollywoodiin, jossa hän ohjasi elokuvat Haamuhotelli ja Emme ole enkeleitä, joista kumpikaan ei menestynyt. Hän palasi kotimaahansa ohjaamaan The Crying Gamen. Se sai kuusi Oscar-ehdokkuutta vuonna 1992 ja voitti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarin. Hän palasi jälleen Yhdysvaltoihin ja ohjasi Anne Ricen kirjaan perustuvan elokuvan Veren vangit.
Jordan on myös kirjoittanut useita kirjoja. Hän sai The Guardian -lehden parhaan kaunokirjallisen teoksen palkinnon novellikokoelmastaan Night in Tunisia vuonna 1978.
Filmografia

Angel (Angel, 1982)
Sudet tulevat (The Company of Wolves, 1984)
Mona Lisa (Mona Lisa, 1986)
Haamuhotelli (High Spirits, 1988)
Emme ole enkeleitä (We're No Angels, 1989)
The Miracle  (The Miracle, 1991)
The Crying Game (The Crying Game, 1992)
Veren vangit (Interview with the Vampire, 1994)
Michael Collins (Michael Collins, 1996)
Pikku teurastaja (The Butcher Boy, 1997)
Painajaisissa (In Dreams, 1999)
Jutun loppu (The End of the Affair, 1999)
The Good Thief (The Good Thief, 2002)
Aamiainen Plutolla (Breakfast on Pluto, 2005)
Stranger in You (The Brave One, 2007)
Ondine (Ondine, 2009)
Byzantium (Byzantium, 2012)
Suomennetut teokset

Ilmetty.  (Mistaken, 2011)  Suomentanut Tarja Kontro. Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0665-2
Aiheesta muualla

Neil Jordan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jordanin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Neil Jordan Allmoviessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Giulio Leoni

Giulio Leoni (s. 12. elokuuta 1951) on italialainen, tarkemmin roomalainen professori, akateemikko ja historiantutkija. Professori Leoni tunnetaan historiallisista romaaneistaan, jotka ovat saavuttaneet suosiota Italiassa ja muuallakin. Vuonna 2006 Otava julkaisi häneltä ensimmäisen suomennetun teoksen, Dante-mysteeri-sarjaan kuuluvan Mosaiikkimurhan. Kirjan julkaisi Otava. Kirjasarjan päähenkilönä on runoilija Dante Alighieri 1300-luvun Italiassa ja Firenzessä.
Leoni tunnetaan myös kirjailijanimellä J. P. Rylan.
Teoksia

Dante-trilogia:
Dante Alighieri e i delitti della Medusa, 2000
Mosaiikkimurha (alkuteos I delitti del mosaico, 2004)
Valon salaisuus (alkuteosI delitti della luce, 2005)
Muita romaaneita:
La donna sulla Luna, 2001
E trentuno con la morte..., 2003
Il trionfo della volontà, 2005
Il deserto degli spettri, 2006
Bernard (jalkapalloilija)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Bernard Anício Caldeira Duarte
Syntymäaika: 8. syyskuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Belo Horizonte, Brasilia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 164 cm
Seura
Seura: Everton
Pelinumero: 20
Junioriseurat
1997–2006: Comercial EC do Barreiro
2006–2011: Atlético Mineiro
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2013 | Atlético Mineiro | 62 | (12) |
| 2010 | → Democrata (laina) | 0 | (0) |
| 2013–2018 | Šah’tar Donetsk | 96 | (14) |
| 2018– | Everton | 51 | (4) |
Maajoukkue
| 2011– | Brasilia | 14 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. helmikuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. joulukuuta 2019.
Bernard Anício Caldeira Duarte, joka tunnetaan paremmin nimellä Bernard (s. 8. syyskuuta 1992 Belo Horizonte, Minas Geraisin osavaltio, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän siirtyi elokuussa 2018 Englannin Valioliigan Evertoniin. Hän edusti viiden vuoden ajan Ukrainan valioliigan Šah’tar Donetskia. Tätä ennen hän edusti Campeonato Brasileiro Série A:n Atlético Mineiroa.
Bernard pelasi Brasilian maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2012 Argentiinaa vastaan. Maanosaliittojen cupissa 2013 hän pelasi kaksi ottelua ja MM-kilpailuissa 2014 kolme ottelua, muun muassa kokonaan murskatappioon 1–7 päättyneen välieräottelun Saksaa vastaan, mikä onkin hänen viimeisin maaottelunsa. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt marraskuussa 2013 ystävyysottelussa Hondurasia vastaan.
Mestaruudet

Campeonato Mineiro 2012, 2013
Copa Libertadores 2013
Ukrainan mestaruus 2014, 2017, 2018
Ukrainan cup 2016, 2017, 2018
Maanosaliittojen cup 2013
Mika Häkkisen aukio

| Mika Häkkisen aukio |
| --- | --- |
 Mika Häkkisen aukio ja merkkipaalu vuonna 2015. Paalussa lukee Mika Häkkisen aukio, Mika Häkkinens plats ja kolmannella sivulla mestaruustiedot. Sittemmin merkkipaalu on viety Martinlaaksosta Kiilaan.
Sijainti:  Vantaa
Kaupunginosa:  Martinlaakso
Perustettu:  1. kesäkuuta 1999
Omistettu:  Mika Häkkinen
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mika Häkkisen aukio on aukio Vantaan Martinlaaksossa uimahallin ja Martinlaakson koulun vieressä Martinlaaksonkujan ja Martinlaaksonpolun risteyksessä. Se on nimetty Mika Häkkisen kunniaksi ja sen juhlalliset avajaiset olivat 1. kesäkuuta 1999.
Vaatimattomana ja ränsistyneenä pidettyä aukiota remontoidaan Martinkeskuksen uudistamisen yhteydessä. Aukiolle on tarkoitus tulla muuri, ”Mika Häkkisen taideseinä”.
Merkkipaalu

Mika Häkkisen aukiolla sijainnut merkkipaalu on Paalupaikka-niminen kolmemetrinen teräksestä tehty taideteos. Se on tehty neljästä yhteenliitetystä putkesta. Paalun kahdella sivulla on aukion nimi suomeksi ja ruotsiksi. Kolmannelle sivulle on merkitty Häkkisen mestaruusvuodet 1998 ja 1999, paalun huipussa on ruutulippukuvio. Punakivinen aukio on rajattu nurkistaan noin puolimetrisillä terästolpilla. Paalun aikoinaan suunnitellut mieshenkilö ei halua nimeään julki, mutta sanoo, että se tehtiin säästöbudjetilla ja korkeus puolitettiin.
Paalun poistumisesta uutisoitiin vuonna 2015. Se sijaitsee nykyään Vantaan kartingradalla Kiilassa, Helsinki-Vantaan lentoaseman pohjoispuolella.
Mestaruusvuodet
Ruutulippu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mika Häkkisen aukio Wikimedia Commonsissa
Jäänmurtaja Murtaja

Jäänmurtaja Murtaja oli Suomen ensimmäinen varsinaisesti jäänmurtajaksi rakennettu alus.
Suunnittelu ja rakentaminen

Alus tilattiin ruotsalaiselta Bergsunds Mekaniska verkstad Ab:lta ja se valmistui keväällä 1890. Sen mitat olivat pituus 47,6 metriä, leveys 11 metriä ja syväys 5,5 metriä. Aluksessa oli 1 600 hevosvoiman höyryhiilikoneisto. Keulan kaltevuuskulma oli 33 astetta. Aluksessa oli ajan tavan mukaan myös purjeet, jotka poistettiin korjauksessa 1920-luvulla.
Alusta suunniteltaessa siihen pyrittiin saamaan mahdollisimman hyvin jäähän pystyvä rakenne: keulaan ehdotettiin monenlaisia sahoja ja moukareita, mutta lopulta valittiin alaspäin murtava ns. lusikkakeula. Luovutustarkastuksessa todettiin aluksen olevan syväykseltään noin puoli metriä sovittua suurempi, mutta sen katsottiin jopa parantavan ominaisuuksia.
Käyttöhistoria

Alus saapui Helsinkiin huhtikuussa 1890. Sitä vastassa oli suuri joukko ihmisiä, ja suurta ihmetystä herätti aluksen kuuden solmun vauhti halki Kruunuvuorenselän jo hauraiden kevätjäiden. Suuri ihme oli myös sähkövalaistus, kun aluksen päällikkö merikapteeni Gustaf Rein antoi suuritehoisen valokaarella toimivan valonheittimensä keilan pyyhkiä laitureita ja katuja. Aluksessa oli sen koko toiminta-ajan vanhanaikainen avoin komentosilta. Joulukuussa 1890 alkoi varsinainen jäänmurtotyö. Murtaja osoittautui toivottua heikommaksi, ja se särki useita kertoja ainoan potkurinsa ahtojäissä. Korjaaminen oli hidasta ja vaikeata. Se helpottui vasta paljon myöhemmin, kun alukseen saatiin uudentyyppinen kotimainen vaihtolapapotkuri ja kypäräsukeltajia vaihtotyötä tekemään. Kun uusi ja tehokkaampi Sampo otettiin käyttöön, Murtaja sai osalleen helpoimmat työt. Sitä tarvittiin kuitenkin välttämättömästi, koska jäänmurtajista oli kova puute.
Sisällissodan aikana Murtaja oli punaisten hallussa. Maaliskuun lopussa käydyn Korppoon taistelun jälkeen alus haki punaisille vahvistuksia Utööstä. Nauvon taistelun jälkeen 5. huhtikuuta punaiset lähtivät vetäytymään Murtajalla kohti Turkua luotsi Eliel Mickelssonin avustamana. Saksalainen risteilijä Kolberg kohtasi Murtajan Kuggön saaren edustalla ja pakotti sen antautumaan. Tämän jälkeen Murtaja avusti saksalaisia Hangon maihinnousussa ja se palautettiin suomalaisille rauhan tultua.
Murtaja oli käytössä vielä toisen maailmansodan jälkeenkin. Koskaan siihen ei kuitenkaan asennettu tuhkaejektoria eikä kattiloita muutettu öljylämmitteisiksi. Lopulta vuonna 1958 jäänmurtaja Karhun valmistuessa alus todettiin niin huonokuntoiseksi, että sille annettiin romutustuomio.
Toinen Murtaja

Vuosi romuttamisen jälkeen palvelukseen astui uusi Karhu-luokan jäänmurtaja, joka sai nimen Murtaja. Se palveli Suomen merenkulkua yli kaksi vuosikymmentä, kunnes romutettiin.
Murtaja (1894)
Ugo Falena

Salomé (1910)
Il ratto delle Sabine (1910)
Romeo e Giulietta (1912)
Ugo Falena (25. huhtikuuta 1875 Rooma – 20. syyskuuta 1931 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja.
Falena työskenteli 1900-luvun alussa näytelmäkirjailijana, teatterinjohtajana ja kriitikkona. Hänen sentimentaalisista komedioistaan tunnetuimpia ovat Il signor Principe (1911), Romeo e Giuletta (1912), L’ultimo lord (1925) ja Vendetta di Demostene (1930). Vuonna 1909 Falenasta tuli Film d’Arte Italianan taiteellinen johtaja. Hän ohjasi muun muassa elokuvat Salomé ja Francesca da Rimini (molemmat 1910) ja houkutteli elokuva-alalle tunnettuja teatterinäyttelijöitä kuten Ermete Novelli, Maria Jacobini ja Francesca Bertini. Myöhemmin Falena työskenteli muun muassa Tespi Filmillä ja Galatea Filmillä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Internet Movie Database: Ugo Falena (englanniksi)
(italiaksi) Sisto Sallusti: Falena, Ugo Treccani.it/.  1994.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Tšekki  Portugali  Vatikaani 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Elonet
Herodotos

| Herodotos> Ἡρόδοτος |
| --- | --- |
 Herodotos. Rintakuva 100-luvulta jaa., roomalainen kopio kreikkalaisesta alkuperäisteoksesta. Antiikin Agoran museo, Ateena.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 484 eaa. Halikarnassos
Kuollut: n. 425 eaa. Thurioi tai Ateena
Ammatti:  historioitsija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (joonialainen)
Aikakausi:  antiikki
Pääteokset:  Historiateos
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Herodotos (m.kreik. Ἡρόδοτος, Hērodotos, lat. Herodotus; noin 484–425 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija. Hän oli kotoisin Halikarnassoksesta, mutta ilmeisesti asettui lopulta Ateenaan. Herodotoksen elämäntyö oli hänen Historiateoksensa, ja sen ansiosta häntä pidetään koko historiankirjoituksen isänä.
Herodotos oli ensimmäinen, joka kirjoitti historiasta muuten kuin eepos- tai kronikkamuodossa, ja lisäksi hän oli tiettävästi ensimmäinen historiankirjoittaja, joka pyrki selittämään historiallisia tapahtumia esittäen erilaisia versioita ja vertaillen näiden tapahtumien todenperäisyyttä. Hän matkusti paljon ja kuunteli ihmisten tarinoita, joiden avulla hän kirjoitti sitten historiaa. Toisaalta Herodotosta syytettiin jo antiikissa liiasta ateenalaismyönteisyydestä, eikä hänen historiankirjoitustaan voida pitää objektiivisena nykyisellä mittapuulla. Herodotos sai ”historian isän” kunnianimen jo vanhalla ajalla. Toisaalta hänen arvostelijansa ovat lähes yhtä kauan nimittäneet häntä ”valheiden isäksi”.