stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jumalan olemassaolo
Väitteitä Jumalan olemassaolemattomuuden puolesta > Luonnontieteelliset perustelut

Teoreettinen fyysikko ja kosmologi Stephen Hawking katsoi, että kaikkeus on syntynyt alkuräjähdyksessä ilman jumalaa luonnollisin seurauksin fysiikan laeista. Hänen mukaansa painovoimalain vuoksi ainetta voi syntyä tyhjästä.
Väitteitä Jumalan olemassaolemattomuuden puolesta > Luonnontieteelliset perustelut > Arvostelu

Fysiikan neljän peruvuorovaikutuksen suuruudet eroavat toisistaan valtavasti, mutta niiden tulee olla tarkassa suhteessa toisiinsa, jotta elämä olisi mahdollista. Myös pimeän energian arvon tulee vastata tarkasti sen havaittua arvoa, jottei universumi laajene liian nopeasti elämän kannalta. Lisäksi syntyvän universumin paikan täytyi sijaita tavattoman tarkasti  (1:10^{10^{\overset {123}{}}}) faasiavaruudessa. Näitä seikkoja on pidetty viittauksena kosmiseen hienosäätöön.
Väitteitä Jumalan olemassaolemattomuuden puolesta > Psykologiset perustelut

Uskontopsykologiassa on esitetty, että ihmisten psykologiset tarpeet ovat johtaneet jumalauskon syntyyn. Nämä huomiot eivät pyri suoraan kumoamaan jumalten olemassaolon mahdollisuutta vaan ainoastaan horjuttamaan sen todennäköisyyttä.
William James tähdensi ihmisen sisäistä kamppailua ja transsin merkitystä. Sigmund Freudin mukaan ihminen kaipaa aikuisena vanhempainsa kaltaista vahvaa, suojelevaa hahmoa, ja Jumalan mielikuva on luotu vanhempien mielikuvan pohjalta. Hän käsitteli myös uskonnollisten rituaalien pakonomaista luonnetta: ne auttavat sitomaan ahdistusta.
Pascal Boyerin mukaan ihmisen aivot pyrkivät tunnistamaan toimijuutta (ns. mielen teoria) ja saattavat löytää tavoitteikkaan toimijan myös sieltä, missä sellaista ei ole (esimerkiksi kuvitellaan, että yliluonnollinen olento ohjailee luonnonilmiöitä). Toimijuuden tunnistamista voidaan pitää evoluution aikaansaannoksena ja uskontoja tuon kyvyn sivutuotteina.
Kirjallisuutta

Murray, Michael J. & Rea, Michael: An introduction to the philosophy of religion.  (Cambridge introductions to philosophy)  Cambridge New York:  Cambridge University Press, 2008.  ISBN 9780521853699  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Byrne, Peter: Moral Arguments for the Existence of God The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Himma, Kenneth Einar: Ontological Argument The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Oppy, Graham: Ontological Arguments The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Ratzsch, Del: Teleological Arguments for God's Existence The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Reichenbach, Bruce: Cosmological Argument The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Selin, Risto: Jumalan olemassaolo Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja. Skepsis.
Toner, Patrick: The Existence of God Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Orange Bowl

| Orange Bowl |
| --- | --- |
Paikkakunta:  Miami, Florida
Maa:  Yhdysvallat
Lajit:  yliopistojalkapallo
Sivusto:  https://www.orangebowl.org/
Orange Bowl on amerikkalaisen yliopistojalkapallon ottelu, joka pelataan uudenvuodenaattona tai -päivänä Miamissa, Floridassa. Ottelu on yksi kuudesta Bowl-ottelusta, jotka vuorotellen isännöivät yliopistojalkapallon puolivälieriä ja välieriä, joissa ratkaistaan NCAA:n I-divisioonan kansalliset mestarit. Muut Bowl-ottelut ovat Cotton Bowl, Fiesta Bowl, Peach Bowl, Rose Bowl ja Sugar Bowl.
Fiesta Bowl

| Fiesta Bowl |
| --- | --- |
Paikkakunta:  Glendale, Arizona
Maa:  Yhdysvallat
Lajit:  yliopistojalkapallo
Sivusto:  https://www.fiestabowl.org/
Fiesta Bowl on amerikkalaisen yliopistojalkapallon ottelu, joka pelataan uudenvuodenaattona tai -päivänä Glendalessa, Arizonassa. Ottelu on yksi kuudesta Bowl-ottelusta, jotka vuorotellen isännöivät yliopistojalkapallon puolivälieriä ja välieriä, joissa ratkaistaan NCAA:n I-divisioonan kansalliset mestarit. Muut Bowl-ottelut ovat Cotton Bowl, Orange Bowl, Peach Bowl, Rose Bowl ja Sugar Bowl.
Luettelo Venäjän liittovaltiosubjektien lipuista

Kartta Venäjän liittovaltiosubjekteista
Tämä on Luettelo Venäjän liittovaltiosubjektien lipuista.
Tasavallat

Adygeian lippu
Altain tasavallan lippu
Baškortostanin lippu
Burjatian lippu
Dagestanin lippu
Hakassian lippu
Ingušian lippu
Kabardi-Balkarian lippu
Jakutian lippu
Kalmukian lippu
Karatšai-Tšerkessian lippu
Karjalan tasavallan lippu
Komin tasavallan lippu
Marin tasavallan lippu
Mordvan lippu
Pohjois-Ossetia-Alanian lippu
Tatarstanin lippu
Tšetšenian lippu
Tšuvassian lippu
Tuvan lippu
Udmurtian lippu
Aluepiirit

Altain aluepiirin lippu
Habarovskin aluepiirin lippu
Kamtšatkan aluepiirin lippu
Krasnodarin aluepiirin lippu
Krasnojarskin aluepiirin lippu
Permin aluepiirin lippu
Primorjen aluepiirin lippu
Stavropolin aluepiirin lippu
Zabaikalskin aluepiirin lippu
Alueet

Amurin alueen lippu
Arkangelin alueen lippu
Astrahanin alueen lippu
Belgorodin alueen lippu
Brjanskin alueen lippu
Irkutskin alueen lippu
Ivanovon alueen lippu
Jaroslavlin alueen lippu
Kaliningradin alueen lippu
Kalugan alueen lippu
Kemerovon alueen lippu
Kirovin alueen lippu
Kostroman alueen lippu
Kurganin alueen lippu
Kurskin alueen lippu
Leningradin alueen lippu
Lipetskin alueen lippu
Magadanin alueen lippu
Moskovan alueen lippu
Murmanskin alueen lippu
Nižni Novgorodin alueen lippu
Novgorodin alueen lippu
Novosibirskin alueen lippu
Omskin alueen lippu
Orenburgin alueen lippu
Orjolin alueen lippu
Penzan alueen lippu
Rjazanin alueen lippu
Rostovin alueen lippu
Sahalinin alueen lippu
Samaran alueen lippu
Saratovin alueen lippu
Smolenskin alueen lippu
Sverdlovskin alueen lippu
Tambovin alueen lippu
Tjumenin alueen lippu
Tomskin alueen lippu
Tšeljabinskin alueen lippu
Tverin alueen lippu
Tulan alueen lippu
Uljanovskin alueen lippu
Vladimirin alueen lippu
Volgogradin alueen lippu
Vologdan alueen lippu
Voronežin alueen lippu
Pihkovan alueella ei ole lippua.
Liittovaltiokaupungit

Moskovan lippu
Pietarin lippu
Autonominen oblasti

Juutalaisten autonomisen alueen lippu
Autonomiset piirikunnat

Hanti-Mansian lippu
Jamalin Nenetsian lippu
Nenetsian lippu
Tšukotkan lippu
Muut liput

Agin-Burjatian lippu
Evenkian lippu
Kamtšatkan alueen lippu
Korjakian lippu
Permin alueen lippu
Permin Komin piirikunnan lippu
Taimyrin lippu
Tšitan alueen lippu
Ust-Ordan Burjatian lippu
Ristikkosilta

Halikonjoen rautatiesilta Salossa.
Murjoen ylittävä ristikkosilta Kroatiassa.
Ristikkosilta tai ansassilta on siltatyyppi, jossa kantavana rakenteena ovat vinot ja pystysuorat tangot. Ristikkorakenne jakaa kuormitusta laajemmalle ja tekee sillasta kantavamman. Ristikkosiltaa on luonnehdittu myös vahvistetuksi palkkisillaksi. Siltatyyppi on yleinen rautatiesilloissa ja parhaimmillaan jännemitaltaan lyhyissä, alle satametrisissä silloissa; pidemmät sillat ovat sen sijaan usein riippusiltoja tai vinoköysisiltoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ristikkosilta Wikimedia Commonsissa
Peach Bowl

| Peach Bowl |
| --- | --- |
Paikkakunta:  Atlanta, Georgia
Maa:  Yhdysvallat
Lajit:  yliopistojalkapallo
Sivusto:  https://chick-fil-apeachbowl.com/
Peach Bowl on amerikkalaisen yliopistojalkapallon ottelu, joka pelataan uudenvuodenaattona tai -päivänä Atlantassa, Georgiassa. Ottelu on yksi kuudesta Bowl-ottelusta, jotka vuorotellen isännöivät yliopistojalkapallon puolivälieriä ja välieriä, joissa ratkaistaan NCAA:n I-divisioonan kansalliset mestarit. Muut Bowl-ottelut ovat Cotton Bowl, Fiesta Bowl, Orange Bowl, Rose Bowl ja Sugar Bowl.
Sirkus

Georges Seurat, Sirkus 1891.
Sirkus on esittävän taiteen ja viihteen muoto, joka voi yhdistellä useita eri sirkuslajeja. Perinteisessä muodossaan sirkusesitys koostuu akrobaattinumeroista, jongleerausesityksistä, eläinnumeroista ja klovneriaosuuksista. Sirkuksen perinteinen esiintymispaikka on sirkusteltta, jonka keskellä sijaitsee areena eli maneesi. Sirkusta voidaan esittää myös teattereissa, kasinoissa, kaduilla ja festivaaleilla.
Tärkeässä roolissa perinteisessä sirkusesityksessä artistien lisäksi ovat juontaja eli sirkustirehtööri sekä orkesteri, joka myötäilee kaikkia ohjelmanumeroita. Toisaalta nykyään monissa sirkuksissa ei käytetä enää live-orkestereita.
Perinteisen sirkuksen rinnalle on 1970-luvulta alkaen noussut nykysirkus, joka yhdistelee näyttämötaiteita melko vapaasti.
Historiaa > Antiikin Rooma

Sanan alkujuuret ovat kreikan kielessä, jossa kirkos merkitsee pyöreää. Sana sirkus nykyisessä merkityksessään on peräisin latinan kielestä, jossa termiä circus käytettiin kuvaamaan pyöreää esiintymisaluetta, sirkusareenaa, erityisesti kilpa-ajorataa. Sirkuksissa esitettiin yleisölle valjakkokilpailuja, gladiaattoritaisteluita, eläinten kesytystä ja vankien teloituksia järjestettiin lähinnä amfiteatterissa. Tuolta ajalta on peräisin myös Juvenaliksen lentävä lause "leipää ja sirkushuveja", sillä valjakkoajot olivat usein varsinkin Roomassa Rooman valtakunnan keisarin tai poliitikkojen järjestämiä tapahtumia, jolla pyrittiin pitämään kansa tyytyväisenä, vaikka maassa olikin inflaatiota ja muita ongelmia. Keisarit jakoivat myös leipää ihmisten hengenpitimiksi (annona). Rooman valtakunnan hajotessa silloinen sirkusperinne katosi Länsi-Euroopasta lähes kokonaan, ja vain rippeet ja muistikuvat jäivät elämään. Idässä Bysantissa kilpa-ajot jatkuivat. Roomalainen sirkus on kenties jättänyt jälkensä muun muassa espanjalaiseen härkätaisteluun.
Historiaa > Keskiaika

Keskiajalla kiertävät viihdyttäjät, trubaduurit, tarinankertojat, nuorallatanssijat ja akrobaatit kiertelivät kaupungista ja kylästä toiseen, tuoden mukanaan uutisia. Heidät miellettiin myös harmia tuottavina kiertolaisina. Vuosituhannen vaihtuessa jonglööri tuli mukaan kiertelevään joukkoon.
Historiaa > Uusi aika

Varsinaista sirkusta saatiin kuitenkin odottaa 1700-luvun loppupuoliskolle, jolloin Philip Astley aloitti toimintansa. Vuonna 1769 hän osti kiinteistön Lontoosta läheltä Westminsterin siltaa ja rakensi sille ensimmäisen sirkusrakennuksen, jonka nimeksi tuli The New British School or Amphitheater Riding Ring. Ensimmäinen esitys tapahtui vuonna 1770, ja siitä tuli pian niin suosittu, että amfiteatteri katettiin vuoteen 1779 mennessä. Näin oli syntynyt nykyaikainen sirkus, vaikkei Astleyn esitystä siksi kutsuttukaan ennen kuin vasta 1782.
Yhdysvalloissa sirkuksesta tuli 1800-luvulla suurten kansanjoukkojen suosittu ajanviete. Sirkuksia oli paljon, ja ne kilpailivat keskenään. 1800-luvun loppupuolella toistensa kanssa kilpailleet P. T. Barnum, James Anthony Bailey ja Ringlingin veljekset kehittivät sirkuksen viihdemuotona huippuunsa. Yhdysvalloissa sirkuksesta tuli näyttävä ja monimuotoinen spektaakkeli, ja esityksiä järjestettiin valtavissa teltoissa, joihin mahtui tuhansia katsojia ja useita rinnakkaisia areenoita. Ringlingit ostivat lopulta kilpailijansa 1900-luvun alussa ja vuonna 1919 syntyi Ringling Bros. and Barnum & Bailey Circus, joka oli lähes sadan vuoden ajan maailman huomattavimpia sirkuksia.
Muodot > Perinteinen sirkus

Perinteisessä sirkuksessa esitys koostuu erillisistä numeroista, jotka edustavat sirkustaiteen eri lajeja. Esiintyjäjoukko on usein monikansallinen. Esityksiin kuuluu myös eläinnumeroita, joissa voi esiintyä esimerkiksi sirkusnorsuja.
Perinteinen sirkusesitys tapahtuu pyöreässä, halkaisijaltaan noin 13-metrisessä maneesissa, jota ympäröi nouseva katsomo. Sirkustelttaan voi mahtua noin 1200–2000 katsojaa.
Perinteiseen sirkukseen kuuluvat Pohjoismaissa hevos-, merileijona-, kissa,- ja koiranumerot. Keski-Euroopassa ja Amerikassa saa vielämilloin? esittää villieläinnumeroita kuten leijonan kesytystä sekä elefanttinumeroita.
Tyypilliseen perinteiseen sirkusesitykseen kuuluu ilma-akrobatiaa (trapetsi-, köysi- tai kangastaiteilijoita jne.), akrobatiaa (kuten permanto- tai notkeusakrobaatteja). Myös hyppyjä ponnahduslaudalta tai trampoliinilta nähdään yksin ja ryhmässä sekä erilaisia ihmispyramideja. On myös jongleerausta eri välineillä (pallot, pomppupallot, keilat, renkaat, devil's stickit, diabolo), tikarinheittoesityksiä, taikureita sekä tasapainoilijoita (yksipyöräisellä ajajia, käsilläseisojia, nuorallatanssijoita jne.). Klovnien tehtävänä on yleisön hauskuuttamisen lisäksi nivoa eri numerot toisiinsa yhdessä sirkustirehtöörin ja orkesterin kanssa.lähde?
Perinteisistä sirkuksista tunnettuja ovat mm. Circus Krone, Circus Knie, Cirque Medrano, Cirque Arlette Gruss, Gran Circo Mundial sekä kotimainen Sirkus Finlandia.
Muodot > Nykysirkus

Uusi sirkus alkoi kehittyä 1970-luvulla Yhdysvalloissa ja Ranskassa, ja siitä syntyi 1990-luvulla nykysirkukseksi kutsuttu tyyli. Nykysirkus yhdistelee perinteiseen sirkukseen eri näyttämötaiteita kuten tanssia, teatteria ja nukketeatteria, ja joskus sen esityksillä voi olla vain vähän tekemistä perinteisen sirkuksen kanssa. Eläinnumerot ovat nykysirkuksessa harvinaisia.
Uuden sirkuksen tunnetuin edustaja on kanadalainen Cirque du Soleil, jolla on useita kiertäviä sekä pysyviä esityksiä maailmanlaajuisesti. Myös muut kanadalaiset ryhmät kuten Seven Fingers ja Cirque Eloize ovat viitoittaneet tietä. Ruotsalainen Cirkus Cirkör edustaa pohjoismaista tyylisuuntaa ja Ranskassa monet pienet ryhmät kiertävät kulttuuritalojen ohjelmistoissa. Saksassa sekä perinteinen sirkus- että varieteekulttuuri ovat voimissaan. Suomalaisia tunnettuja nykysirkusryhmiä ovat mm. WHS, Race Horse Company ja Kallo Collective.
Sirkus Suomessa

Suomen asema sirkusmaana on vaihdellut maan valtapoliittisen tilanteen mukaan. Suuressa määrin se oli aikoinaan riippuvainen Pietarin vetovoimasta, sillä Venäjä oli erityisen hyvä esiintymispaikka pääsiäisjuhlallisuuksiin liittyvän paaston aikaan. Taiteilijat tulivat sinne sankoin joukoin yleensä Suomen kautta. Teatteriseurueet saapuivat Suomeen vasta Pietarin perustamisen jälkeen, vuonna 1737.
Kieltolain ja huviveron kourissa sirkus koki kovia itsenäistymisen jälkeen. Sirkus näivettyi, eikä korkeasuhdanne koskaan palautunut entisenlaiseksi.
Olennainen osa suomalaista sirkushistoriaa ovat 1900-luvun alussa toimineet kiertävät tivolit ja niiden ohjelmatarjonta. Ne olivat ympäristöltä suljettuja alueita, missä viihdetarjonta painottui ajolaitteisiin ja pelitelttoihin, mutta ennen kaikkea esitettävään ohjelmaan.
1970-luvulla käynnistyi sirkuksen uusi tuleminen, jolloin perustettiin muun muassa nuorisosirkuksia.
Vanhin suomalainen nuorisosirkus on Haminan Teinisirkus.
Ammattisirkuksen kehittäminen on perinteisesti ollut perhedynastioiden asia. Suomalaisesta sirkusta edusti ja kehitti myös tivolisuku Sariola. Jernströmin perheen Sirkus Finlandia kiertää joka vuosi täysimittaisen sirkuskiertueen Suomessa. Suomen kansallissirkus on vuodesta 1976 toiminut, paljon kansainvälisiä esiintyjiä käyttävä Sirkus Finlandia, joka on Jernströmien perheyritys. Suomessa ovat kiertäneet 2000-luvulla telttoineen myös Sirkus Caliba, Sirkus Florentino, Sirkus Tähti ja Sirkus Valentino.
Suomessa sirkustaide tunnustettiin taidemuodoksi 2000-luvun käänteessä. Suomessa tuotetaan kansainvälisesti kiinnostavaa ja korkeatasoista nykysirkusta. Myös perinteinen kiertävä sirkus on säilynyt elinvoimaisena ja sirkusharrastamisen suosio on kasvaa kaikissa ikäluokissa. Suomi on lisäksi yksi sosiaalisen sirkuksen kärkimaista.
Suomalainen sirkuskulttuuri sisältää sekä kiertävää sirkustoimintaa eläimineen ja telttoineen, nykysirkustoimintaa että harrastustoimintaa. 1970-luvulla alkanut sirkusharrastustoiminta on johtanut ainutlaatuisen nykysirkuskulttuurin kehittymiseen Suomessa ja samalla tämän rinnalla kiertävä telttasirkus kannattelee maan perinteistä sirkuskulttuuria elinvoimaisena. Nykysirkus vie sirkustaidetta uusille estradeille ja uusiin muotoihin.
Sirkuskulttuuri otettiin mukaan Unescon aineettoman kulttuuriperinnön yleisopimukseen liittyvään kansalliseen luetteloon Suomessa vuonna 2017.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sirkuksen tiedotuskeskus
Suomalaisen sirkuksen tietokanta Sirkuksen tiedotuskeskuksen sivuilla esittelee sirkustaiteilijoita ja -opettajia, sirkusryhmiä ja teoksia
Ajankohtaisia sirkusesityksiä Suomessa löytyy esityskalenterista Sirkuksen tiedotuskeskuksen sivuilta.
Kansainvälisesti sirkustutkimusta ja tutkijoita kokoaa yhteen sivusto https://circusartsresearchplatform.com/
Euroopan perinteisten sirkusten kattojärjestö Fédération Mondiale du Cirque
Sirkusteltta-blogi
Sirkus Caliba
Sirkus Tähti
Sirkusteltta
Barnum & Bailey -sirkuksen mainosjuliste vuodelta 1899.
No Prayer for the Dying

| No Prayer for the Dying Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Barnyard Studios Essex, Englanti ja The Rolling Stones Mobile Studio kesäkuu 1990 – syyskuu 1990
 Julkaistu: 1. lokakuuta 1990
 Formaatti: LP, CD, MC
 Tuottaja(t): Martin Birch
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock
 Kesto: 44.25
 Levy-yhtiö: EMI (maailmanlaajuinen) Epic Records (Yhdysvallat)
Muut kannet
   Vinyyliversion takakansi.    Vuoden 1998 remasteroitu CD-versio.
Iron Maidenin muut julkaisut
| Seventh Son of a Seventh Son 1988 | No Prayer for the Dying 1990 | Fear of the Dark 1992 |
Singlet albumilta No Prayer for the Dying
 ”Holy Smoke” Julkaistu: 10. syyskuuta 1990  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter” Julkaistu: 24. joulukuuta 1990
No Prayer for the Dying on brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 1. lokakuuta 1990 ja sen on tuottanut Martin Birch. Albumi sai melko negatiivisen vastaanoton niin taiteellisesti kuin kaupallisestikin. Levyä esimerkiksi myytiin vähemmän kuin muita Bruce Dickinsonin laulamia Iron Maiden -albumeja.
No Prayer for the Dyingilla Iron Maiden teki täyskäännöksen musiikillisessa suuntauksessaan vieden sitä paljon yksinkertaisempaan ja rockimpaan suuntaan kuin kahdella edellisellä albumillaan. Uudelta levyltä puuttuivat edellislevyjen progressiiviset vaikutteet ja myös syntetisaattoreita kuultiin huomattavasti vähemmän. No Prayer for the Dying oli myös Iron Maidenin ensimmäinen albumi, jolla soitti yhtyeen nykyinen kitaristi Janick Gers, joka korvasi Adrian Smithin.
Albumin kappaleista ”Holy Smoke” ja ”Bring Your Daughter... to the Slaughter” julkaistiin singlet. ”Bring Your Daughter ... to the Slaughter” on toistaiseksi yhtyeen ainoa single, joka on noussut Britannian listaykköseksi.
Työstö

Yhtyeen kaksi edellistä studioalbumia, vuoden 1986 Somewhere in Time ja vuoden 1988 Seventh Son of a Seventh Son, olivat lähennelleet progressiivista rockmusiikkia ja sisältäneet myös koskettimia ja syntetisaattoreita. No Prayer for the Dyingin oli määrä palauttaa yhtye musiikillisesti takaisin juurille suoraviivaisella tyylillä. Yhtyeen pitkäaikainen kitaristi Adrian Smith oli jättänyt yhtyeen edellisen studioalbumin jälkeen, sillä hän ei ollut pitänyt kappalemateriaalin muuttumisesta yksinkertaisempaan suuntaan. Smithin korvaajaksi hankittiin muun muassa yhtyeen laulaja Bruce Dickinsonin soolotuotannolla vaikuttanut Janick Gers. Smith tosin palasi yhtyeeseen vuonna 1999. Koska yhtye halusi tuottaa albumista ”musiikillisesti roisimman”, yhtye päätyi nauhoittamaan albumin bassokitaristi Steve Harrisin Essexissä sijainneen kodin ladossa.
Yhtyeen suunnitelmana oli viettää kolme kuukautta Harrisin kartanossa ja kirjoittaa materiaali valmiiksi rauhassa, mutta muutamien viikkojen kuluttua yhtye hankki käyttöönsä The Rolling Stonesin omistaman liikuteltavan studion ja aloitti nauhoitukset.. Bruce Dickinson on myöhemmin sanonut, että “albumia ei olisi pitänyt nauhoittaa ladossa kyseisillä menetelmillä, sillä se pilasi albumin äänimaailman”. Dickinson käytti projektista termiä ”Maiden made in heinälato”.
Musiikki ja teemat

Albumin musiikissa on voimakkaita kaikuja yhtyeen varhaisista vaikutteista, kuten Deep Purplen, Freen, Led Zeppelinin ja The Whon kaltaisilta yhtyeiltä. Musiikki on aiempaa suorempaa hard rockia ilman progressiivisuutta. Vaikutteita haettiin myös alkuaikojen NWOBHM-tyylistä. Yhtyeelle epätyypillisesti albumilla ei ole yhtäkään yli kuusiminuuttista kappaletta. Myös syntetisaattoreiden osuus pidettiin minimaalisena, minkä lisäksi Bruce Dickinsonin laulu oli miksattu aiempaa enemmän taka-alalle.
»No Prayer for the Dying -levylle syntyi rock ’n’ roll -fiilis, ja kun se yhdistyi [Dickinsonin] lauluun – siitä tuli vähemmän teatteria ja enemmän sitä, mitä kutsun rockiksi.» 
(Janick Gers, kitaristi)
Albumi poikkesi edeltäjistään myös sanoituksellisesti. Yhtyeen edellisten albumien sanoitukset käsittelivät lähinnä kirjallisuuteen perustuvia myyttejä ja fantasioita, mutta No Prayer for the Dyingin materiaalissa sanoitusten aihepiireihin lukeutuivat muun muassa uskonnolliset ja sosiaaliset aiheet. Esimerkiksi albumin kakkosraita ”Holy Smoke” käsittelee televisiosaarnaajien tekopyhyyttä ja ahneutta, kun taas neljäs raita ”Public Enema Number One” käsittelee yhteiskunnan sosiaalisia huolenaiheita.. Lisäksi kappaleella "Run Silent Run Deep" on lainattu Led Zeppelin -yhtyeen kappaletta "Kashmir".. ”Tailgunner” sijoittuu toisen maailmansodan ilmataisteluun Britanniasta ja on Iron Maidenin toinen kappale samasta aiheesta vuoden 1984 ”Aces High’n” jälkeen. Myös Hiroshimaan atomipommin kuljettanut Enola Gay mainitaan kappaleessa. Itse kappaleen nimi oli kuitenkin peräisin samannimisestä pornoelokuvasta.  Albumin viimeinen raita ”Mother Russia” kertoo nimensä mukaisesti Venäjästä. Kappale yhdistelee rockia ja slaavilaista kansanlaulua.
Julkaisu ja vastaanotto

Levy-yhtiön vaihdoksen johdosta Epic Records vastasi albumin levittämisestä Yhdysvalloissa, ja EMI vastasi albumin levittämisestä Yhdysvaltain ulkopuolella. Vaikka No Prayer for the Dying saavutti useassa maassa korkean listasijoituksen, sijoittuen esimerkiksi yhtyeen kotimaassa Britanniassa toiseksi, albumi on toistaiseksi viimeisin yhtyeen studioalbumi, joka on saavuttanut kultalevystatuksen Yhdysvalloissa. Tästä huolimatta albumi myi vähemmän kuin muut Bruce Dickinsonin laulamat Iron Maiden -albumit.
Vaikka albumi ei ollut yhtä ylistetty teos kuin edeltäjänsä, pysyi yhtyeen singlemenestys silti vankalla pohjalla: Dickinsonin soolotuotannosta poimittu "Bring Your Daughter... to the Slaughter" nousi listaykköseksi pysyen kärjessä kolmen viikon ajan, ja "Holy Smoke" sijoittui Britanniassa kolmanneksi vuoden 1990 loppuvaiheilla. Tähän päiväänmilloin? mentäessä "Bring Your Daughter… to the Slaughter" on edelleen yhtyeen ainoa listaykköseksi Britanniassa sijoittunut singlejulkaisu.
Albumi julkaistiin ilmestysmisvuotenaan vinyylilevynä, CD-levynä ja C-kasettina. CD:stä otettiin ensimmäinen uusintapainos vuonna 1995, jolloin mukana tuli ylimääräinen levy, joka sisälsi bonusmateriaalia. Sen sijaan vinyylistä ei ole otettu virallista uusintapainosta.
Albumia seurannut maailmankiertue No Prayer on the Road kattoi yhteensä 106 esiintymistä ympäri maailmaa, ja kiertue poikkesi myös Suomessa yhtyeen esiintyessä Helsingissä 12. marraskuuta 1990.