stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin Palloseura
Muut joukkueet

Helsingin Palloseuran miesten kakkosjoukkue pelaa kaudella 2019 Nelosessa ja Jägers-niminen joukkue Kutosessa. Seuralla on myös 35-vuotiaiden ikämiesjoukkue ja Knights-niminen harrastejoukkue juniorijoukkueiden lasten isille. Naisten kakkosjoukkue pelaa Naisten Kakkosessa, kolmosjoukkue Naisten Nelosessa ja nelosjoukkue Naisten Vitosessa. Lisäksi HPS:llä on naisten harrastejoukkue Queens.
HPS:llä on lukuisia juniorijoukkueita. Pojissa nuorimpia ovat 6-vuotiaat, jotka muodostavat P12–13-joukkueen, ja vanhimpia A-juoniorit. Tytöissä nuorimmat muodostavat 8-vuotiaiden T10–11-joukkueen, ja vanhimmat 17–18-vuotiaiden GPSB (00–02) -joukkueen. Ensimmäinen tyttöjoukkue aloitti vuonna 1983.
Stadion

HPS:n joukkueet pelaavat kotiottelunsa Paloheinän tekonurmella. Kenttä valmistui toukokuussa 2014, ja sen rakentaminen toteutettiin HPS:n ja Helsingin kaupungin liikuntaviraston yhteisprojektina, jossa aiempi Sokkarin hiekkakenttä korvattiin jalkapallonurmikentällä. Alusta sisältää täysimittaisen jalkapallokentän, ja lisäksi siinä on mahdollisuus pelata poikittain kahdella pienemmällä kentällä juniorien pelejä. Tekonurmi uusittiin kesällä 2022.Täysimittaisen kentän lisäksi vieressä sijaitsee pienempi tekonurmi harjoituksia ja junnupelejä varten.
Kentän yhteydessä sijaitsee HPS-kahvila. Kenttää kehitettiin kesällä 2021, jolloin kentän yhteyteen valmistui HPS-talo, johon sijoitettiin uudet pukutilat sekä toimisto seuran työntekijöille. Samalla kenttä täytti Kansallisen liigan kriteerit, jolloin HPS:n naisten edustusjoukkue siirtyi sinne pelaamaan kotiottelunsa.
Seuran harjoitukset järjestetään kesäkausilla pääsääntöisesti Paloheinän tekonurmella sekä HPS-juniorikentällä Namika Areenan (ennen Pakilan yläasteen) vieressä. HPS-juniorikentän ohessa sijaitsee myös HPS-halli.
Muu toiminta

Helsingin Palloseura järjestää lisäksi lapsille jalkapallokoulua, leirejä ja kerhoja. ”Lapsi-vanhempi futiksessa” lapset harjoittelevat yhdessä vanhemman kanssa jalkapallotaitoja sekä yleisiä liikunnallisia perustaitoja.
Seura julkaisee vuosittain Vihreät Jääkärit -nimisen seurajulkaisun, joka jaetaan jokaiseen asuntoon Paloheinässä, Pakilassa ja Torpparinmäessä. Sitä jaetaan myös joukkueiden tapahtumissa ja paikallisissa liikkeissä.
Organisaatio

Seuran taustayhdistys on vuonna 1979 perustettu Helsingin Palloseura ry.
Johtokunta 2024:
Jarmo Santala, puheenjohtaja
Hanna Patosalmi, varapuheenjohtaja
Toni Asikainen, jäsen
Riku Autio, jäsen
Matti Harvala, jäsen
Joonas Kiiminki, jäsen
Jukka Laine, jäsen
Taru Nyman, jäsen
Stina Pasanen, jäsen
Jani Peltonen, jäsen
Markus Pettinen, jäsen
Aki Pousar, jäsen
Jens Öhman, jäsen
Marco Suvanto, varajäsen
Jussi Vatanen, varajäsen
Muut lajit > Jääkiekko

HPS pelasi jääkiekkoa vuosina 1928–1969 ja sijoittui hopealle vuosina 1929, 1932 ja 1934.lähde? Jääkiekko eli silloinen jäähockey tuli seuraan uutena talvilajina vuonna 1928. Cup-muotoisen SM-kilpailun loppuotteluun HPS ylsi ensimmäisen kerran vuonna 1929, jolloin se hävisi HJK:lle 1–5.
Vuonna 1937 HPS:n pelaajat suivaantuivat erotuomarin heidän mielestään virheellisesti hyväksymästä maalista piirisarjan ottelussa Kiffenin joukkuetta vastaan. Toisessa erässä syntyi kaksi kyseenalaista maalia. Ensimmäisessä kiekko käväisi Kiffenin pelaajan mailasta maalin varjossa ja toinen meni reiän kautta verkkoon. Kun ottelun tuomari hyväksyi maalit komensi HPS:n kapteeni Max Viinioksa pelaajat kentältä ja Kiffen sai luovutusvoiton . HPS:n jääkiekkotoiminta ei päättynyt tähän episodiin vaan kiekkoa pelattiin seurassa aina 1960-luvun lopulle asti.lähde? Jääkiekon SM-sarjan maratontaulukossa HPS on erikoisuus vain yhdellä tappiollaan.
Muut lajit > Jääpallo

HPS:n jääpallojoukkue pelasi koko seuran ensimmäisen virallisen ottelun 26. tammikuuta 1918 HIFK:ta vastaan, jolle se hävisi 1–2. HPS selvisi jääpallon SM-loppuotteluun jo vuonna 1920, mutta hävisi kuitenkin sen Viipurin WBJS:lle eli Susille maalein 3–8. Varsinaiseen SM-sarjaan seura osallistui 1931, 1936, 1939, 1941, 1946, 1947, 1948 ja 1950.
Saavutukset > Jalkapallo

Miehet
Suomen mestaruus (9): 1921, 1922, 1926, 1927, 1929, 1932 1934, 1935, 1957
SM-hopea (6): 1920, 1924, 1931, 1936, 1945, 1958
SM-pronssi (2): 1930, 1948
Suomen Cupin voitto (1): 1962
Suomen Cupin hopea (1): 1955
Naiset
Naisten Kakkosen voitto (1): 2016
Nuoret
A-juniorien SM-hopea (1): 1942
A-juniorien SM-pronssi (1): 1963
B-tyttöjen I divisioonan mestaruus (1): 1988
Saavutukset > Jääpallo

SM-hopea (1): 1920
B-sarjan voitto (1): 1938
A-juniorien mestaruus (1): 1945
A-juniorien SM-hopea (1): 1947
Saavutukset > Jääkiekko

SM-hopea (3): 1929, 1932, 1934
Saavutukset > Koripallo

A-sarjan voitto, pikasarjan voitto, Cup-turnauksen voitto, ulkokenttäsarjan voitto (1): 1942
Aiheesta muualla

Kotisivut: HPS.fi
| n k Jalkapallon Suomen-mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1908: Unitas  1909: PUS  1910: ÅIFK  1911: HJK  1912: HJK  1913: KIF  1914: ei pelattu  1915: KIF  1916: KIF  1917: HJK  1918: HJK  1919: HJK  1920: ÅIFK  1921: HPS  1922: HPS  1923: HJK  1924: ÅIFK  1925: HJK  1926: HPS  1927: HPS  1928: TPS  1929: HPS  1930: HIFK  1931: HIFK  1932: HPS  1933: HIFK  1934: HPS  1935: HPS  1936: HJK  1937: HIFK  1938: HJK  1939: TPS  1940: järjestettiin cup-kilpailu  1941: TPS  1942: HT  1943: ei pelattu  1944: VIFK  1945: VPS  1946: VIFK  1947: HIFK  1948: VPS  1949: TPS  1950: I-Kissat  1951: KTP  1952: KTP  1953: VIFK  1954: Pyrkivä  1955: KIF  1956: KuPS  1957: HPS  1958: KuPS  1959: HIFK  1960: Haka  1961: HIFK  1962: Haka  1963: Reipas  1964: HJK  1965: Haka  1966: KuPS  1967: Reipas  1968: TPS  1969: KPV  1970: Reipas  1971: TPS  1972: TPS  1973: HJK  1974: KuPS  1975: TPS  1976: KuPS  1977: Haka  1978: HJK  1979: OPS  1980: OPS  1981: HJK  1982: Kuusysi  1983: Ilves  1984: Kuusysi  1985: HJK  1986: Kuusysi  1987: HJK  1988: HJK  1989: Kuusysi  1990: HJK  1991: Kuusysi  1992: HJK  1993: Jazz  1994: TPV  1995: Haka  1996: Jazz  1997: HJK  1998: Haka  1999: Haka  2000: Haka  2001: TamU  2002: HJK  2003: HJK  2004: Haka  2005: MyPa  2006: TamU  2007: TamU  2008: FC Inter  2009: HJK  2010: HJK  2011: HJK  2012: HJK  2013: HJK  2014: HJK  2015: SJK  2016: IFK Mariehamn  2017: HJK  2018: HJK  2019: KuPS  2020: HJK  2021: HJK  2022: HJK  2023: HJK  2024: KuPS 
Jalkapallomestaruuden 1927 voittanut HPS:n joukkue.
Paloheinän tekonurmi elokuussa 2017.
Nikolai Kavaleff

Nikolai Kavaleff (14. helmikuuta 1876 Espoo – 30. syyskuuta 1952 Siuntio) oli suomenruotsalainen talousneuvos, agronomi ja tilanomistaja.
Kavaleff oli Vanhan-Mankkaan kartanon omistaja. Hän lahjoitti Mankkaan uudelle koululle tontin johon rakennettiin uusi koulurakennus vuonna 1901.
Nikolai Kavaleff opiskeli Helsingissä ruotsinkielisessä lukiossa. Hän jatkoi opintojaan ja valmistui oikeustieteen ylioppilaaksi vuonna 1897. Samana vuonna hän suoritti agronomin tutkinnon Mustialassa. Vuosina 1897–1901 Nikolai toimi Mäkkylän ja Mankkaan kartanoiden tilanhoitajana sekä opettajana Mellunmäen Uudenmaan kansanopistossa. Vuodesta 1901 vuoteen 1908 hän omisti Mankkaan kartanon. Nikolai toimi maanviljelyn maitokeskuksen johtajana Helsingissä vuosina 1907–1914. Tämän jälkeen hän oli meijeriliikkeen johtaja ja omistaja Helsingissä sekä kartanonomistaja Siuntiossa. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi vuonna 1936.
Hän kuului Kavaleffin kauppiaissukuun. Hän oli naimisissa ensin vuosina 1909-1933 Alice Maria Kavaleff os. Nybergin kanssa. He erosivat, ja vuonna 1935 hän meni uudelleen naimisiin Margit Linnea Kavaleff os. Forsblomin kanssa.  Hänen isänsä oli Nikolai Kavaleff (1830–1902) ja äitinsä Ida Augusta Uggla (1839–1894).
Kirkkokonsertti

| Kirkkokonsertti Vesa-Matti Loiri |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 2000
 Julkaistu: 16. lokakuuta 2000
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Vesa-Matti Loirin muut julkaisut
| Lauluja rakastamisen vaikeudesta 1999 | Kirkkokonsertti 2000 | Eino Leino 4 – Päivän laskiessa 2001 |
Kirkkokonsertti on 16. lokakuuta 2000 julkaistu Vesa-Matti Loirin live-albumi.
Kappaleet

"Laulajan laulu" – 4.22
"Enkeli taivaan" – 2.40
"Laulu on iloni ja työni" – 6.09
"Oi, muistatko vielä sen virren" – 4.48
"Vaiennut viulu" – 5.04
"Arkihuolesi kaikki heitä" – 2.53
"Varpunen jouluaamuna" – 3.51
"Höyhensaaret" – 7.11
"Sydämeeni joulun teen" – 4.11
"Lapin kesä" – 5.35
"Silti niin joululta tuntuu" – 3.00
"Itkevä huilu" – 8.48
"Nocturne" – 3.14
Kokoonpano

Vesa-Matti Loiri - laulu, poikkihuilu ja nokkahuilu
Peter Lerche - kitara
Kicke Bergholm - basso
Maria Kalaniemi - harmonikka
| n k Vesa-Matti Loiri |
| --- | --- |
 Hahmot: Jean-Pierre Kusela  Nasse-setä  Uuno Turhapuro  Tyyne 
Albumit:  4+20 (1971)  Vesku Suomesta (1972)  Veskunoita (1973)  Merirosvokapteeni Ynjevi Lavankopoksahdus (1974)  Vesku Helismaasta (1977)  Eino Leino (1978)  Ennen viimeistä maljaa (1980)  Eino Leino 2 (1980)  Vesa-Matti Loiri tulkitsee Oskar Merikannon lauluja (1981)  Täällä Pohjantähden alla (1983)  Lasihelmipeli (1984)  Eino Leino 3 (1985)  Naurava kulkuri (1986)  Voi hyvä tavaton (1987)  Pim peli pom (1988)  Sydämeeni joulun teen (1988)  Unelmia (1989)  Seitsemän kertaa (1990)  Vesa-Matti Loiri (1994)  Kaksin (1995)  Uuno Kailas (1995)  Rurja (1997)  Sydämeeni joulun teen (1998)  Kirkkokonsertti (2000)  Eino Leino 4 – Päivän laskiessa (2001)  Ystävän laulut (2003)  Ystävän laulut II (2004)  Ivalo (2006)  Inari (2007)  Kasari (2008)  Hyvää puuta (2009)  Skarabee (2010)  Tuomittuna kulkemaan (2013)  Pyhät tekstit (2016) 
Livealbumit:  Kolmastoista huhtikuuta (2024) 
Kokoelmat:  Laulu on iloni ja työni (1973)  Lankon tanko (ja muita askelmia) (1977)  Vesa-Matti Loiri – Parhaat palat (1980)  Lapin kesä (1992)  20 suosikkia – Lapin kesä (1996)  20 suosikkia – Saiskos pluvan (1996)  Lauluja rakastamisen vaikeudesta (1999)  Vesku Suomesta – Parhaat (2001)  Naurava Kulkuri – Huumorinkukkia (2008)  Lauluni aiheet I (2012)  Lauluni aiheet II (2012)  Lauluni aiheet III (2012)  Kaikkien aikojen Loiri (2014) 
Singlet:  Nauravan kulkurin paluu (1995)  Lapin kesä & Robin (2015) 
 kappaleet  diskografia  filmografia ja esiintymiset
Wollastoninkellopuu

| Wollastoninkellopuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Kellokasvit Campanulaceae
Suku::  Kellopuut Musschia
Laji::  wollastonii
Kaksiosainen nimi
 Musschia wollastonii  Lowe 
Katso myös
   Wollastoninkellopuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wollastoninkellopuu (Musschia wollastonii) on Madeiralla kasvava puumainen, harvinainen kellokasvilaji. Se luokitellaan erittäin uhanalaiseksi, sillä lajia on jäljellä alle 250 yksilöä ja elinympäristöt saattavat olla vaarassa vieraslajien leviämisen vuoksi. Wollastoninkellopuu kasvaa luonnossa hajanaisesti lähinnä Madeiran saaren pohjoisrannikon tuntumassa 400–900 metrin korkeudella. Se kasvaa varjoisten, kosteiden laaksojen laurisilva-metsissä kanarianviherlaakerin kanssa, mesityräkin luonnehtimassa kasvillisuudessa.
Suomen Maatalous-Osake-Pankki

Suomen Maatalous-Osake-Pankki (SMOP) oli vuonna 1916 perustettu liikepankki.
Pankki syntyi palvelemaan maatalouden luotto- ja sijoitustarpeita. Pankki perustettiin, kun kaivattiin ruotsinkielistä Landmannabankenia vastaavaa pankkia, joka toimisi suomenkielisten hyväksi. Perustamisessa puuhamiehenä oli P. J. Helsingius. Perustajien joukossa oli entisiä valtiopäivämiehiä ja kansanedustajia lähinnä nuorsuomalaisten ja maalaisliittolaisten piiristä. Toimintansa pankki aloitti alkuvuodesta 1917. Osakepääoma oli 5 miljoonaa markkaa.
Maatalous-Osake-Pankki ajautui vaikeuksiin vuonna 1924. Se tarvitsi takaajaa talletuksilleen. Pankki pelastettiin Suomen Pankin, Helsingin Osakepankin ja Yhdyspankin tukirahoituksella.
Pankin pääkonttori oli vuoteen 1927 saakka Tampereella ja sen jälkeen Helsingissä Eteläesplanadi 24:ssä. Pankilla oli 32 sivukonttoria.
Maatalous-Osake-Pankki fuusioitiin Kansallis-Osake-Pankkiin vuonna 1958.
Pörssihistoria

Maatalous-Osake-Pankin osakkeet noteerattiin Helsingin pörssissä kahteen eri otteeseen. Ensimmäinen jakso kesti vuodesta 1922 vuoteen 1933. Tuolloin osakkeet vedettiin pois pörssilistalta yhtiön pyynnöstä. Yhtiö palasi pörssiin vuonna 1942.
Pääjohtajat

Onni Markula (1917–1933)
Kyyros Suomalainen (1933–1945)
Olavi Talas (1946–1958)
Floda (Gagnef)

| Floda |
| --- | --- |

 Floda
 Koordinaatit: 60°29′54″N, 14°47′42″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Taalainmaan lääni
Maakunta:  Taalainmaa
Kunta:  Gagnef
Väkiluku (2021):  659
Floda on taajama Gagnefin kunnassa Taalainmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 659 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Floda (Gagnef) Wikimedia Commonsissa
Yhtymälevät

| Yhtymälevät> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Vihreät kasvit Viridiplantae
Kaari::  Näkinpartaislevät Charophyta
Luokka::  Yhtymälevät Conjugatophyceae  Engler
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yhtymälevät (Conjugatophyceaee, syn. Zygnemophyceae) on näkinpartaisleviin kuuluva luokka. Siihen kuuluvia leviä esiintyy enimmäkseen makeassa vedessä. Luokkaan kuuluvia lahkoja ovat Zygnematales ja Desmidiales.
Sähköauto
Sähköauton tulevaisuus

Sähköauton laajamittaisen käyttöönoton teknisenä esteenä on aiemmin pidetty akkujen painosta johtuvaa hyötykuorman menetystä, rajattua toimintamatkaa, latauspisteverkoston puutetta, akkujen latausaikoja ja akkujen uusimisen kustannuksia. 2010-luvun puolivälin jälkeinen tekninen kehitys on parantanut akkukäyttöisen sähköauton kilpailukykyä verrattuna polttomoottori-, hybridi- tai polttokennoilla tuotettua sähköä käyttävään vetyautoon. AlixPartnersin tutkimuksessa on arvioitu, että autovalmistajat yhteensä investoivat vuoteen 2023 mennessä 255 miljardia dollaria sähköautojen tutkimukseen ja tuotekehitykseen, ja 207 sähköautomallia tulee markkinoille vuoteen 2022 mennessä..
Suurella, noin 100 kWh akkukapasiteetilla varustetut sähköautomallit kykenevät 500–600 kilometrin ajoon yhdellä akkulatauksella ja akut ovat entistä pitempikestoisempia, sekä nopeammin ladattavia. Lucid Airilla on tähän mennessä markkinoiden pisin todennettu (EPA-mittaustapa) toimintasäde, 532 mailia eli noin 832 kilometriä yhdellä latauksella. Joskin pian tämän jälkeen Tesla julkisti Model S -mallistaan uuden version, jolle on luvattu jopa 840 kilometrin toimintamatka.
Sähköautojen laajamittainen tulo liikenteeseen voi olla totta jo lähitulevaisuudessa. Esimerkiksi Ruotsin valtion sähköyhtymä Vattenfallin konsernijohtaja Lars G. Josefsson uskoi 2000-luvun lopussa, että autoteollisuus suuntautuisi vahvasti ja nopeasti kohti sähkö- ja hybridiautoja, niin että vuonna 2020 maailman uusista autoista joka kymmenes tulisi olemaan sähköauto. Sähköauton akuston hinnan ennustettiin laskevan vuoteen 2020 mennessä noin 100 euroon kilowattitunnilta. 50 kWh akun hinta olisi silloin 5 000 euroa, mikä on vielä kaksinkertainen hinta verrattuna bensa-auton voimapaketin autotehtaalle tuomaan kustannukseen.
Teslan Model 3:n akkukennojen hinta oli vuonna 2018 111 dollaria/kWh, ja hinnan odotetaan laskevan edelleen. Vuonna 2020 Battery Dayksi nimitetyssä osakkeenomistajien julkistustilaisuudessa Tesla ilmoitti uudesta akkukennostaan ja -tehtaastaan, joiden tavoitteena on laskea akkujen hintaa 56 % (sekä lisätä toimintamatkaa 54 %). Tavoitteessa onnistuessaan Tesla toisi akkujen hinnan reilusti alle 100 $/kWh -rajapyykin, jota on perinteisesti pidetty rajana, jonka jälkeen sähköautot olisivat samassa hintaluokassa polttomoottoriverrokkiautonsa kanssa.
Hybridiautot mahdollistavat askelen kohti täysin sähköllä kulkevaa autoa, etenkin jos rinnakkaishybrideistä siirrytään sarjahybrideihin. Sarjahybridissä – kuten General Motorsin Chevrolet Voltissa – auton liikevoiman tuottaa pelkkä sähkömoottori ja polttomoottori käyttää akkuja lataavaa sähkögeneraattoria.
Jotkut merkittävät autovalmistajat (esim. Toyota) ovat aiemmin olleet sitä mieltä, että täyssähköautoista ei ole haastamaan bensiini- ja dieseltekniikkaa, vaan panostivat vedyllä toimivan polttokennoauton kehitykseen. Toyota on muuttanut 2010-luvun lopulla päätöstään, ja palauttanut sähköautot sekä niiden kehityksen osaksi liiketoimintastrategiaa, sekä myöntänyt, että täyssähköautojen myynti on syönyt hybridiautojen myyntiä.
Akut

Sähköautoissa käytettäviä akkuja ovat muun muassa LiFePO4-litiumakku, litiumioniakku, litiumionipolymeeriakku sekä hieman harvinaisemmat sinkki-ilma- ja sulasuola-akut. Käytöstä pois jäämässä ovat jo lyijyakku, nikkelikadmiumakku (NiCd), nikkelimetallihydridiakku (NiMH).
Sähköautokäytössä yleisimpiä litiumioniakkuja ovat koboltittomat LFP, LMO ja LTO -akut sekä kobolttia sisältävät NCA ja NMC -akut.
Tesla käyttää autoissaan NCA-akkuja, mutta on aikeissa siirtyä käyttämään myös LFP-akkuja. Ensimmäisen sukupolven Nissan Leafissa käytettiin LMO-akkuja ja myöhemmissä sukupolvissa NMC-akkuja.
Suomalainen sähköbussivalmistaja Linkker Oy käyttää litiumtitanaattiakkuja (LTO).
1990-luvun loppupuolelta alkaen ovat akkuteknologiat kehittyneet, sillä etenkin matkapuhelimien ja kannettavien tietokoneiden valmistukseen on tarvittu entistä parempia akkuja. Litium-ioniakkujen energiatiheys kolminkertaistui vuosien 1990-2020 välillä.
Akut > Lataaminen

Sähköautojen lataamiselle on useita vaihtoehtoja, jotka yleensä jaetaan kahteen: vaihtovirtalataus ja tasavirtalataus. Tavallisesta pistorasiasta lataaminen vaihtovirralla käyttää auton sisälle asennettua auton omaa laturia, joka muuntaa virran tasavirraksi akkuun. Tällainen lataaminen 100 km ajomatkaa varten kestää noin 1–10 tuntia. Autoa voidaan ladata ihan tavallisesta suko-pistorasiasta tai esimerkiksi punaisesta voimavirtapistokkeesta, eli kolmivaihepistokkeesta. Kiinteästi asennettuja latauslaitteita käyttäen latausaika on yleensä lyhyempi. Syksyllä 2016 voimaan astunut standardi edellyttää, että tavalliseen suko-pistorasiaan kytkettävien sähköauton latausjohtojen latausvirta pitkäkestoisessa latauksessa on enintään 8 ampeeria. Tällä maksimivirralla ja 230 voltin jänniteellä voi ladata 1,84 kW sähköteholla eli tunnissa 1,84 kWh. 150 km ajomatkaa lupaavassa edullisemmassa Nissan Leaf autossa on 24 kWh akku, jolloin tyhjästä täyteen lataaminen kestää 13 tuntia standardin mukaisella virralla. Tehokkain sisäinen laturi, jota sähköautoista löytyy, on 22 kW, joka mahdollistaa Renault Zoen tapauksessa nollasta täyteen lataamisen kolmessa tunnissa.
Tasavirtaa käyttävä pikalatausasema ohittaa sähköauton oman laturin ja syöttää virtaa suoraan akkuun. Latausteho riippuu auton akun varaustasosta, akun lämmöstä, auton kyvystä ottaa vastaan virtaa ja latausaseman kyvystä syöttää virtaa, joten lataustehot voivat vaihdella hyvin paljonkin eri tilanteissa, olosuhteissa ja autoilla. Parhaimmillaan voidaan ladata jopa 1600 kilometrin verran toimintamatkaa tunnissa (26,6 km/min). Suomessa yleisimpiä pikalatureita ovat 50 kW pikalatausasemat, jotka mahdollistavat noin 200 km/h latausnopeuden, eli useimmiten ajoreissulla vain puolen tunnin tauko riittää jatkamaan matkaa. Myös nopeammat 150 kW, ja sitä tehokkaammat, laturit yleistyvät koko ajan. 150 kW latausteho mahdollistaa noin 300 km/h latausnopeuden, jolloin vain parinkymmenen minuutin taukokin saattaa riittää.
Akut > Vaihtaminen

Akun käyttöiän pidentäminen ja lataamisen nopeuttaminen ovat olleet oleellisia ratkaistavia haasteita sähköautojen yleistymisen tiellä, mutta tähän on myös vaihtoehtoinen ratkaisu. Sähköauton akku ei ole suoraan verrattavissa polttomoottorisen auton polttoainesäiliöön, sillä akku ikääntyy ja sen kapasiteetti vähenee käyttöiän loppua kohti. Pienemmissä akkukäyttöisissä laitteissa akun nopea vaihdettavuus on ollut normaali käytäntö jo pitkään. Toisaalta esimerkiksi Tesla on todennut akkujen pikavaihdon pikalataukseen verrattuna kannattamattomaksi vaihtoehdoksi, koska pikalataus korvaa akun vaihdon tarpeen.
Akun vaihtoa on suunniteltu jo 1890-luvulta alkaen ja vaihtojärjestelmä olikin käytössä Yhdysvalloissa aina vuoteen 1924, jolloin sähköautojen heikkenevä kysyntä ja standardoinnin puute tekivät siitä lopun. Better Place yritti toteuttaa akkujen vaihtoa vuosina 2007–2013, mutta yritys kaatui kuluttajien ja valmistajien kiinnostuksen puutteeseen. Tesla kokeili akkujen vaihtoa vuosina 2013–15, mutta luopui siitä.
Kiinassa sikäläiset autonvalmistajat Nio ja Geely rakentavat valtion tuella 24 000 latausaseman verkostoa. Nio on kehittänyt akunvaihtoaseman, jossa robotti vaihtaa tyhjän akun täyteen parissa minuutissa. Geelyltä samaan kuluu 90 sekuntia. Palvelu on ollut tarjolla vuodesta 2018 lähtien ja  akunvaihtoasemia on rakennettu 1 300 kappaletta. Eurooppaankin Nion vaihtoasemia on rakennettu parisenkymmentä.
Akkujen vaihto on yleistä sähköskoottereissa ja sähköpolkupyörissä, mutta standardointipyrkimykset ovat kohdanneet vastustusta.
Akut > Toimintamatka eli ajomatka yhdellä latauksella

Sähköautojen toimintamatkojen ilmoitustyyli vaihtelee. Nissan Leafille ilmoitetaan toimintamatkaksi 122–199 km olosuhteista riippuen (199 km NEDC) ja Citroën C-Zerolle 150 km NECD. Monet valmistajat ilmoittavat auton toimintamatkan NEDC testin mukaisesti, testi pyrkii simuloimaan tavallista ajoa ja siinä keskinopeus on 33 km/h eikä se sisällä nopeita kiihdytyksiä. Testiä on moitittu vanhentuneeksi, sillä käytännössä autoilla ajetaan nykyisin nopeammin. Tästä seuraa että valmistajan ilmoittama auton toimintamatka on pidempi kuin auton saavuttama toimintamatka, jos ajetaan samaa nopeutta muun liikenteen kanssa. Liechtensteiniläinen NanoFlowcell väittää ratkaisseensa toimintasädeongelman virtauskennoakulla, ja että yrityksen prototyyppiauto saavutti 1 000 km toimintasäteen yhdellä latauksella.
Ruotsalaisen TSS testasi alkutalvesta 2014 markkinoilla olevien sähköautojen, Nissan Leaf, Citroën C-Zero, Renault Kangoo, Volvo C30 ja Tesla Roadster, akun kestoa talvisissa olosuhteissa. Testin mukaan -20 asteen lämpötilassa autojen toimintamatka lyheni huomattavasti. Lämmityslaitetta käytettäessä näistä autoista vain Tesla Roadster eteni yli 100 km:n matkan 90 km/h nopeudella ajettaessa. Esimerkiksi Nissan Leafista akku tyhjeni jo 58 km ajolla ajettaessa 100 km/h.
Facebook-ryhmään perustuvan nimettömän blogin mukaan autot ovat kuitenkin viidessä vuodessa kehittyneet huimasti ja nykyään toimintamatka tippuu enää maltilliset 10–30 % kylmällä säällä.
Sähköauto olisi toimintasäteeltään monelle autoilijalle riittävä arkikäytössä, sillä esimerkiksi Suomessa keskimääräinen itse ajettu työmatka on 16 kilometriä ja päivittäin autoilla ajetaan keskimäärin 50 kilometriä. Keskimääräinen mökkimatka on 93 kilometriä, jolloin takaisin pääseminen edullisemmillakin sähköautoilla on mahdollista 10 tunnin kotitaloussähköllä lataamisella tai 10–20 minuutin tauolla pikalatausasemalla. Mökkeilyä ajatellen valitettavaa on, että vain harvoihin täyssähköautoihin saa peräkärryn. Ladattavissa hybridiautoissa vetokoukku on saatavilla useisiin malleihin.