stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Casa Milà

Casa Milà iltahämärässä
Arkkitehtuuria rakennuksen katolla
Casa Milà on Antoni Gaudín suunnittelema rakennus Barcelonan Eixamplen kaupunginosassa. Se rakennettiin vuosina 1906–1912, jonka jälkeen Gaudí omistautui Sagrada Familia -katedraalin toteutukselle.
Casa Milàn rakennutti Rosario Segimón, joka oli vaurastunut perittyään ensimmäisen miehensä omaisuuden. Nimensä rakennus sai Rosarion toisen miehen Pere Milàn mukaan. Heidän tarkoituksena oli asua talossa ja vuokrata loput asunnoista. Rakennustyöt käynnistyivät vuoden 1906 alussa. Rakennus oli suurempi kuin mitä rakennusluvassa oli määritelty. Jottei  rakennuksen ullakkoa tarvinnut purkaa, rakennuttajan täytyi maksaa 100 000 pesetan sakot. Lisäksi rakennusbudjetti ylittyi. Vastoinkäymiset huononsivat Gaudín ja Milàn välejä. Rakennus valmistui 1912, Segimón ja Milà olivat muuttaneet jo edellisenä vuonna asumaan rakennukseen.
Rakennus erottuu naapuritaloista erikoisen, aaltomaisen julkisivunsa sekä Kuun maisemaa muistuttavan kattonsa vuoksi. Nykyisin Casa Milàa pidetään modernin arkkitehtuurin merkkiteoksena, mutta aikalaiset pitivät taloa poikkeuksellisen rumana ja pilailivat sen kustannuksella. He muun muassa antoivat talolle halventavan kutsumanimen "La Pedrera" (kivilouhos). Rakennuksesta tehtiin myös valituksia rakennusvaiheessa, kun yksi julkisivun pylväistä oli kadun puolella. Milà kuoli vuonna 1940 ja kuusi vuotta myöhemmin Segimón myi rakennuksen, mutta jäi asumaan siihen kuolemaansa asti vuoteen 1964.
Casa Milà on kuulunut UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuodesta 1984 lähtien. Casa Milàa peruskorjattiin 1987–1996, jolloin rakennus palautettiin alkuperäiseen asuun edellisten remonttien jäljiltä. Sen jälkeen Casa Milà avattiin yleisölle.
Sen omistaa Fundació Catalunya-La Pedrera, jonka toimitilat sijaitsevat rakennuksessa. Vuosittain Casa Milàssa vierailee yli miljoona ihmistä. Osa asunnoista on vieläkin vuokralla, ja rakennuksessa on tilat erilaisille näyttelyille ja tapahtumille.
Šar tip

| Šar tip> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Pohjois-Makedonia
Määrä:  Suomessa tuntematon
Rodun syntyaika:  vanha
Alkuperäinen käyttö:  laumanvartija, vartioiva paimenkoira
Nykyinen käyttö:  rajavartio- ja laviinikoira
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  vähintään 50 kg
Säkäkorkeus:  uros 68–80 cm narttu 65–75 cm
Väritys:  ruskea tai raudanharmaa
Šar tip on pohjoismakedonialainen koirarotu.
Ulkomuoto

Šar tip muistuttaa kovasti sarplaninacia, mutta on tätä kookkaampi ja voimakkaampi. Sen silmät ovat mantelinmuotoiset ja tummat ja korvat riippuvat ja pienet. Sapelimainen häntä on keskipitkä. Noin 10 cm pitkä karvapeite voi olla väriltään joko ruskea tai raudanharmaa. Uroksen säkäkorkeus on 68–80 cm ja nartun 65–75 cm. Vähimmäispaino on 50 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on vakavaluonteinen ja karjaa puolustaessaan rohkea. Se on omistajaansa kohtaan uskollinen ja tottelevainen, mutta vieraita kohtaan varautunut.
Alkuperä

Šar tip on sarplaninacin lähisukulainen. Sitä käytetään nykyään rajavartio- ja laviinikoirana eikä se sovi pelkäksi seurakoiraksi.
Brunei kesäolympialaisissa 2016

Brunei osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti kolme urheilijaa kahdessa lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi pikajuoksija Mohamed Fakhri Ismail.
Joukkue > Sulkapallo

Jaspar Yu Woon – miesten kaksinpeli
Joukkue > Yleisurheilu

Mohamed Fakhri Ismail – miesten 100 m
Maizurah Abdul Rahim – naisten 200 m
Böningh

| Von Böningh |
| --- | --- |
 Von Böningh suvun aatelisvaakuna
Alkuperä:  Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Aateloitu:  3. tammikuuta 1839
Kantaisä:  Gustav Fredrik Böning
 Suomen ritarihuone
Introdusoitu:  8. toukokuuta 1840
Arvo:  aatelinen
Numero:  205
† Sammunut Suomessa
Sammunut:  11. toukokuuta 1891
Viimeinen mies:  Reinhold Brix von Böningh
Böningh tai Böning on vanha (uradel) saksalainen aatelissuku Westfalenista tai Pommerista. Yksi suvun haaroista aateloitiin Suomen ritarihuoneeseen numerolla 205 nimellä von Böningh. Suomessa aateloitu sukuhaara sammui 11. toukokuuta 1891.
Historiaa

Rykmentinmajoitusmestari Brix Böningh naturalisoitiin Ruotsin Ritarihuoneeseen 21. heinäkuuta 1652, mutta häntä ei introdusoitu. Hän kuoli neljä vuotta myöhemmin ilman miespuolisia perillisiä. Saksalaistaustainen suku saapui Suomeen Liivinmaan kautta. Yksi suvun haaroista lisättiin Suomen ritarihuoneeseen numerolla 205, kun Tallinnan kauppa-asiamies Gustav Fredrik Böning pyysi aateluutensa uudistamista, johon sisältyi hänen naturalisoimisensa ja introduktionsa Suomen Ritarihuoneeseen. Hänen pyyntönsä hylättiin, mutta samalla korostettiin, että hänet voidaan ylentää aatelisarvoon suomalaisen aatelistaustansa ja muut ansionsa huomioiden. Böning aateloitiin 3. tammikuuta 1839, ja hänet otettiin virallisesti Suomen Ritarihuoneen jäseneksi 8. toukokuuta 1840 von Böningh -nimellä.
Suomalainen aatelissukuhaara sammui 11. toukokuuta 1891 Gustav Fredrik (von) Böninghin pojan kollegioneuvos Reinhold Brix von Böningh kuoltua.
Suvun jäseniä

Gustav Fredrik (von) Böningh (1790–1866), aatelinen, konsuli suomalais-virolaisten suhteiden varhaisimpia aktivisteja.
Reinhold Brix von Böningh (1818–1891), aatelinen, kollegioneuvos.
Reinhold Johan Böning (1753–1821), kristillinen kirjailija ja sotarovasti.
Gotthard Georg von Böning (1687–1742), Vänrikki Uudenmaan jalkaväkirykmentissä.
Bönen

| Bönen |
| --- | --- |

 vaakuna
 Bönen
 Koordinaatit: 51°36′N, 7°46′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Arnsberg
Piirikunta:  Unna
Hallinto:  
 – Pormestari:  Stephan Rotering
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  38,04 km²
Korkeus:  72 m
Väkiluku (31.12.2022):  18 438
 – Väestötiheys:  485 as./km²
 
 www.boenen.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bönen on kunta Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Unnan piirikunnassa. Kunnassa oli 18 438 asukasta vuoden 2022 lopussa, ja sen pinta-ala on 38 neliökilometriä. Kunnan pormestarina toimii Stephan Rotering.
Historia

Brukterien germaaniheimo asettui Lippen ja Ruhrin väliselle alueelle ensimmäisellä vuosisadalla jKr. Pysyvä asutus alkoi vasta 600- tai 700-luvulla. Ensimmäinen maininta alueesta löytyy 800-luvulta peräisin olevasta Pyhä Ludgerin elämästä, jossa sitä kutsutaan nimellä villa Flethriki. Kristillinen lähetystyö alueella alkoi Kaarle Suuren aikana. Kunnan vanhin rakennus on Bönenin kirkon torni, joka on rakennettu todennäköisesti 1100-luvun puolessavälissä. Katolisuus vaihtui protestantismiin vuoden 1570 tienoilla.
Vuonna 1690 Markin kreivikunta, johon myös Bönenin alue kuului, joutui osaksi Brandenburg-Preussia. Vuonna 1806 Napoleon valloitti alueen ja siitä tuli osa Bergin suurherttuakuntaa. Ranskan valtakauden jälkeen alueesta tuli Preussin Westfalenin provinssi, jossa vanha hallintorakenne säilyi. Suurempi hallintomuutos tapahtui vasta vuonna 1929. Paikallinen itsehallinto päättyi äkillisesti, kun kansallissosialistit tulivat valtaan.
Uusi Bönenin kunta muodostettiin 1. tammikuuta 1968 aiemmin Pelkumin piirikuntaan kuuluneista Altenbögge-Bönenin, Nordböggen, Westerbönenin ja Osterbönenin kunnista, sekä Rhynernin piirikuntaan kuuluneista Flierichin ja Bramey-Lenningsenin kunnista. Ensimmäinen pormestari oli Fritz Böckmann, josta tuli myöhemmin Unnan piirin hallintojohtaja. Vuonna 1992 alue sai nykyisen kuntakeskuksensa.
Aiheesta muualla

Bönenin kunnan verkkosivut (saksaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bönen Wikimedia Commonsissa
Bézu-la-Forêt

| Bézu-la-Forêt |
| --- | --- |
 Château de la Fontaine-du-Houx
 Bézu-la-Forêt
 Koordinaatit: 49°24′08″N, 1°37′52″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Normandia
Departementti:  Eure
Arrondissementti:  Les Andelys
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,0 km²
Väkiluku (2015):  296 
 – Väestötiheys:  33 as./km²
Kunnan numero:  27066
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bézu-la-Forêt on kunta Pohjois-Ranskassa Euren departementissa Normandian alueella. Se sijaitsee noin 100 kilometriä Pariisista luoteeseen.
Nähtävyydet

Kunnan kuuluisin nähtävyys on linna Château de la Fontaine-du-Houx. Se on ollut aikanaan Ranskan kuninkaiden asuinpaikka, missä ovat asuneet niin merovingit kuin karolingitkin. Linna tuhoutui satavuotisessa sodassa, mutta se rakennettiin uudelleen 1500-luvun ja 1700-luvun välisenä aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bézu-la-Forêt Wikimedia Commonsissa
Celebesinsuokana

| Celebesinsuokana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Suokanat Amaurornis
Laji::  isabellina
Kaksiosainen nimi
 Amaurornis isabellina  (Schlegel, 1865) 
Katso myös
   Celebesinsuokana Wikispeciesissä   Celebesinsuokana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Celebesinsuokana (Amaurornis isabellina), myös A. isabellinus, on Indonesian kotoperäinen rantakana. Se elää ainoastaan Sulawesin saarella. Hermann Schlegel kuvaili lajin holotyypin Sulawesin Gorontalosta vuonna 1865.
Castricum

| Castricum |
| --- | --- |
 Asuinalue Castricumissa
 lippu:  vaakuna
 Castricum
 Koordinaatit: 52°33′00″N, 04°40′00″E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Pohjois-Hollanti
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  49,67 km²
Väkiluku (2016):  34 604
 – Väestötiheys:  696,7 as./km²
 
 www.castricum.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Castricum on kunta ja paikkakunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Siellä on arviolta 34 604 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 49,67 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Castricum Wikimedia Commonsissa
Kartta Castricumin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Carl David Anderson

| Carl David Anderson |
| --- | --- |
 Carl David Anderson (1937)
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1905 New York, yhdysvallat
Kuollut: 11. tammikuuta 1991 (85 vuotta) Los Angeles, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  California Institute of Technology
Väitöstyön ohjaaja:  William B. Smythe ja Robert Andrews Millikan
Instituutti:  California Institute of Technology
Oppilaat:  Donald Arthur Glaser
Tutkimusalue:  Fysiikka
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1936)
Carl David Anderson (3. syyskuuta 1905 – 11. tammikuuta 1991) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka todisti positronin olemassaolon vahvistaen siten Paul Diracin teorian. Hän sai löydöstä Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1936. Palkinto oli jaettu kosmisen säteilyn alkuperän osoittaneen Victor F. Hessin kanssa.
Andersonin vanhemmat olivat ruotsalaista alkuperää, mutta Anderson syntyi New Yorkissa ja asui suurimman osan elämästään Yhdysvalloissa. Hän opiskeli fysiikkaa ja tekniikkaa Caltechissä suorittaen maisterintutkinnon 1927 ja tohtorintutkinnon 1930. Tohtorinväitöskirjassaan hän tutki röntgensäteilyllä tuotettujen fotoelektronien avaruudellista jakaumaa.
Vuonna 1930 Anderson aloitti myös kosmisen säteilyn tutkimisen sumukammiokokeilla professori Robert A. Millikanin kanssa. Tämä johti positronin löytämiseen 1932, mistä Andersonille myönnettiin Nobelin palkinto. Vuonna 1937 Anderson ja hänen jatko-opiskelijansa Seth Neddermeyer löysivät myonin lähes yhtäaikaisesti Harvardin yliopiston J.C. Streetin ja E.C. Stevensonin kanssa. Aluksi he luulivat hiukkasta  pioniksi, jonka Hideki Yukawa oli ennustanut teoriassaan vahvasta vuorovaikutuksesta vuonna 1935. Pionin löysi kuitenkin vasta kymmenisen vuotta myöhemmin Cecil Powell tutkimusryhmänsä kanssa.
Anderson meni naimisiin 1946 Lorraine Bergmanin kanssa ja he saivat kaksi poikaa.
Merkittäviä julkaisuja

C.D. Anderson: The Positive Electron. Phys. Rev., 1933, nro 43, s. 491.  (englanniksi)
Carl D. Anderson ja Seth H. Neddermeyer: Cloud Chamber Observations of Cosmic Rays at 4300 Meters Elevation and Near Sea-Level. Phys. Rev., 1936, nro 50, s. 263–271.  (englanniksi)
Seth H. Neddermeyer ja Carl D. Anderson: Note on the Nature of Cosmic-Ray Particles. Phys. Rev., 1937, nro 51, s. 884–886.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl David Anderson Wikimedia Commonsissa
Casa Verdi

La casa di riposo per musicisti Milanossa
Casa Verdi, Casa di Riposo per Musicisti (suom. muusikoiden vanhainkoti), on säveltäjä Giuseppe Verdin innoituksesta rakennettu vanhainkoti, joka sijaitsee Milanossa Michelangelo Buonarroti -aukiolla.
Rakennus valmistui 16. joulukuuta 1899, ja sen suunnitteli arkkitehti Camillo Boito. Tyyliltään rakennus on uusgoottilainen. Se oli aluksi kaksikerroksinen, mutta vuonna 1930 siihen lisättiin kolmas kerros.
Verdin itsensä toiveiden mukaisesti siihen ei sijoitettu asukkaita ennen hänen omaa kuolemaansa, joka tapahtui vuonna 1901. Syynä toiveeseen oli, että kenenkään ei tulisi tuntea olevansa säveltäjälle kiitollisuudenvelassa.
Ensimmäiset asukkaat, viisi miestä ja neljä naista, muuttivat taloon 10. lokakuuta 1902. Nykyisin talossa asuu 65 henkilöä. Heistä 20 on nuoria, jotka opiskelevat musiikkia vanhempien taiteilijoiden johdolla.
Talon sisustuksessa on runsaasti Verdille kuuluneita huonekaluja, esimerkiksi Kairossa vuonna 1871 tapahtuneen Verdin oopperan Aidan esityksen johdosta hänen Egyptin hallitsijalta saamansa huonekalut. Joukossa on myös Érard-piano, jota Arturo Toscanini käytti vuonna 1898.
Talon toiminta rahoitettiin aluksi Verdin tekijänoikeustuloilla, jotka sille oli määrätty toukokuussa 1900. Vuodesta 1962 rahoituksesta ovat vastanneet Italian valtio ja muut tukijat.
Verdi itse ja hänen puolisonsa Giuseppina Strepponi on haudattu talon kappeliin.
Aiheesta muualla

Casa Verdin sivusto
Yung Berg

| Christian Ward |
| --- | --- |
 Yung Berg Chicagossa vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1986 (ikä 38) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Muusikko
Taiteilijanimi:  Yung Berg, Y.B., Yung Boss, Yungin, Iceberg
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2001–
Tyylilajit:  rap
Levy-yhtiöt:  Yung Boss/Epic/Koch (2007–2009) Young Fly/TBA (2011–)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Yung Berg (oikealta nimeltään Christian Ward, s. 9. syyskuuta 1986 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rap-artisti.
Diskografia > Albumit

2008: Look What You Made Me
Diskografia > Mixtapet

2007: Almost Famous
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | Sija> U.S. 100 | Sija> U.S. R&B | Sija> U.S. Rap | Sija> U.S. Pop 100 | Albumilta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | "Sexy Lady" (feat. Junior) | 18 | 16 | 6 | 31 | Look What You Made Me |
| 2008 | "Do That There" (feat. Dude 'n' Nem) | — | 124 | — | — | Look What You Made Me |
| 2008 | "The Business" (feat. Casha) | 33 | 6 | 5 | 72 | Look What You Made Me |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Yung Berg MySpace -sivustolla
Chai

| Chai> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Ofra Haza
Euroviisutiedot
Vuosi:  1983
Maa:  Israel
Kieli:  heprea
Sijoitus:  2.
Pisteet:  136
Chai (engl. Live, hepr. ‏חַי‎) on vuoden 1983 Israelin edustuskappale Eurovision laulukilpailussa. Laulu sai 136 pistettä ja sijoittui sillä toiseksi, kuusi pistettä voittaneen Luxemburgin Corinne Hermesin perässä.  Kilpailu oli tiukka, sillä myös Ruotsin ja Jugoslavian edustajat olivat aivan tuntumassa. Voittaja Luxemburg sai kuusi kertaa täydet pisteet, Israel kahdesti, Ruotsi niin ikään kahdesti ja Jugoslavia viidesti. Ofra Hazan esityksestä pitivät eritoten Alankomaat ja Itävalta. Sen sijaan Turkilta ja Kyprokselta ei pisteitä herunut lainkaan.
Breaza (täsmennyssivu)

Breaza tarkoittaa seuraavia:
Breaza, kaupunki Prahovan piirikunnassa Romaniassa.
Breaza, kunta Buzăun piirikunnassa Romaniassa.
Breaza, kunta Mureșin piirikunnassa Romaniassa.
Breaza, kunta Suceavan piirikunnassa Romaniassa.
Breaza, kylä Bârgăuanin kunnassa Neamțin piirikunnassa Romaniassa.
Breaza, kylä Lisan kunnassa Brașovin piirikunnassa Romaniassa.
Breaza, kylä Negrileștin kunnassa Bistrița-Năsăudin piirikunnassa Romaniassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Breaza”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Buona Vistan metroasema

Buona Vista on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Queenstownissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin East West Linen asemana 12. maaliskuuta 1988. Vaihtoyhteys Circle Linelle avautui 8. lokakuuta 2011.
Junat

| Pääteasema | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Viimeinen juna |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ma – la |  | su & yleinen vapaa |  | joka päivä |  |  |
East West Line
| EW1 Pasir Ris | 5:43 |  | 6:11 |  | 23:53 |  |  |
| EW33 Tuas Link | 6:16 |  | 6:42 |  | 0:15 |  |  |
Circle Line
| CC1 Dhoby Ghaut | 5:39 |  | 6:00 |  | 23:19 |  |  |
| CC7 Mountbatten | – |  | – |  | 23:56 |  |  |
| CC12 Bartley | – |  | – |  | 0:19 |  |  |
| CC29 HarbourFront | 5:39 |  | 6:03 |  | 23:34 |  |  |
| CC26 Pasir Panjang | – |  | – |  | 0:04 |  |  |
| CC23 one-north | – |  | – |  | 0:20 |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buona Vistan metroasema Wikimedia Commonsissa
Buona Vistan metroasema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: Commonwealth | East West Line | Seuraava asema: Dover |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: one-north | Circle Line | Seuraava asema: Holland Village |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Buona Vista MRT Station
Käännös suomeksi
Carl Davis

Carl Davis
Carl Davis (28. lokakuuta 1936 New York Yhdysvallat – 3. elokuuta 2023) oli yhdysvaltalainen kapellimestari ja säveltäjä, joka asui Britanniassa vuodesta 1961. Hän oli naimisissa brittiläisen näyttelijän Jean Bohtin kanssa. Davis kuoli aivoverenvuotoon 86-vuotiaana.
Musiikillinen tuotanto

Davis sävelsi musiikkia yli sataan televisio-ohjelmaan, mutta parhaiten hänet tunnetaan mykkäelokuviin luodusta musiikista. Hän avusti myös Paul McCartneyn sinfonisten sävellysten orkestroinnissa. Davis sävelsi muun muassa BBC:n Ylpeys ja ennakkoluulo -televisiosarjan ja Ranskalaisen luutnantin nainen -elokuvan tunnusmelodiat. Lisäksi Davis sävelsi paljon nykytanssi- ja balettimusiikkia Englannin kansallisbaletin, Skotlannin baletin ja Birminghamin kuninkaallisen baletin näytäntöihin.
Muu toiminta

Davis toimi taiteellisena johtajana ja kapellimestarina Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin Summer Pops -konserttisarjassa. BBC Proms -festivaalilla hän johti elokuvamusiikkikonsertin 1999 ja yhteistyö festivaalin kanssa jatkui siitä lähtien. Davis levytti omaa tuotantoaan ja muiden elokuvamusiikkia useiden brittiläisten orkestereiden kanssa, kuten Lontoon kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Lontoon filharmonikoiden, Englantilaisen kamariorkesterin ja Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa.
Suomessa Davis johti lokakuussa 2007 Radion sinfoniaorkesteria, joka soitti hänen sovittamansa musiikin Charlie Chaplinin Kaupungin valot -elokuvan esityksen taustamusiikiksi.
Palkinnot

Vuonna 2003 Davis sai arvostetun BAFTA-palkinnon elämäntyöstään elokuvamusiikin alalla, ja 2005 kuningatar Elisabet II myönsi hänelle korkea-arvoisen kunnianosoituksen (CBE honorary) hänen ansioistaan säveltäjänä ja kapellimestarina.
Bunraku

Bunraku-teatterin nuken liikuttajia.
Bunraku on perinteinen japanilainen nukketeatterin muoto. Bunraku kehittyi Japanin Edo-kaudella 1600-luvulla yhdistäen nukketeatterin jōruriin eli musikaaliseen kertomaperinteeseen. Bunrakua esittävät kertoja eli tayū ja nukkejen liikuttajat, ja esitystä säestää shamisenin soittaja. Bunraku on kuulunut vuodesta 2008 Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Historia

Bunraku sai alkunsa Japanin historian Edo-kaudella. Nukketeatterilla on japanissa bunrakua pidempi historia. Se levisi Japaniin mahdollisesti jo 1000-luvun paikkeilla Keski-Aasiasta. Bunraku kehittyi 1600-luvulla, jolloin nukketeatteriin liitettiin jōrurin musikaalinen kertomaperinne. Huomattava vaikutus bunrakun syntymiseen oli Tōdō-killan sokeilla muusikoilla. Shamisenin soittamiseen erikoistunut muusikko Sawazumi Kengyō alkoi esittää Jōruri hime monogataria shamisenilla vanhemman biwan sijaan. Tästä sai alkunsa suosituksi tullut jōruri, jota esitettiin maksavalle yleisölle.
Kuuntelijoiden houkuttelemiseksi taidemuotoa vietiin edelleen eteenpäin, ja lopulta sen esityksiin alettiin lisätä visuaalisena elementtinä nukkeja. Näin syntynyttä ningyō jōruria kehittivät edelleen omaksi teatterityypikseen näytelmäkirjailija Chikamatsu Monzaemon ja shamisenin soittaja Takemoto Gidayū. Takemoto loi jōruri-musiikin pohjalle uuden musiikinlajinsa, joka sai nimen gidayūbushi. Japanin historian ensimmäisten näytelmäkirjailijoiden joukkoon lukeutuva Chikamatsu vakiinnutti bunraku-teatterin käytännöt. Hänen sentimentaaliset tarinansa tulivat suosituksi, ja bunrakusta oli jo 1700-luvulla suosittua japanilaista näyttämötaidetta.
Bunraku kehittyi edelleen nykyiseen muotoonsa eri teatterien kilpaillessa keskenään katsojista. Osakassa Takemoto-teatterin kanssa kilpaili Toyotake Wakatayūn Toyotake-teatteri. Alun perin varsin yksinkertaiset nuket ja lavatekniikka muuttuivat monimutkaiseksi kokonaisuudeksi. 1700-luvun jälkeen bunraku taantui jonkin verran taitavien näytelmäkirjailijoiden puutteessa. Kiinnostus bunrakuun kasvoi kuitenkin uudestaan 1900-luvulla. Vuonna 1963 kaksi kilpailevaa bunraku-teatteriryhmää perustivat bunraku-seuran Asahi-zan bunraku-teatterilla Osakassa. Nykyisin bunrakua esitetään esimerkiksi Osakan Kokuritsu Bunraku Gekijō -teatterilla. Tokiossa on oma ryhmänsä ja heitä esiintyy ympäri Japania. Awajin saarella on oma bunrakun perinteensä, jossa käytetään hieman muita suurempia nukkeja. Vuonna 2008 bunraku lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Piirteet

Bunraku-esityksessä tarinallisesta sisällöstä vastaa kertoja eli tayū, joka esittää näytelmän vuorosanat ja kertoo lavan tapahtumat kolmannessa persoonassa. Tayū eläytyy eri hahmoihin eri äänillä ja puhetavoilla laulaen ja resitoiden eri tyyleillä ja äänialoilla. Äänen käytöllä on kolme yleistä tapaa, laulaminen (ji), puhe (kotoba) ja resitoiminen (iro). Tayū seuraa nukkejen liikuttajia, joita voi olla yhdellä nukella kolme. Nuken käsillä ja jaloilla on omat liikuttajansa. Nukkejen liikuttajat ovat nykyisin esillä lavalla. Päätä ja oikeaa kättä liikuttava nuken pääliikuttaja pukeutuu perinteiseen 1700-luvun asuun, kun taas kaksi vasenta kättä ja jalkoja liikuttavaa apulaista pukeutuvat kokonaan mustaan. Kerrontaa säestää shamisenin soittaja, joka valitsee musiikkinsa dramaattisuuden tai melodisuuden näytelmän tapahtumista riippuen.
Bunraku-näytelmät kertovat usein arkipäiväisistä asioista ja tragedioista. Tyypillinen näytelmä kertoo chōninista, joka ajautuu rakkauden takia ongelmiin yhteiskunnan tai virkavallan kanssa. Usein tarina päättyy rakastavaisten kaksoisitsemurhaan (shinjū). Arkipäiväisistä tarinoista käytetään nimeä sewamono. Bunraku-nätelmät voivat olla myös Edo-kauden historiallisia teemoja käsitteleviä jidaimono-näytelmiä, joissa esiintyvät samurait ja yläluokka. Jidaimono päättyy tavallisesti joko onnelliseen loppuun tai katastrofiin. Sewamono koostuu rakenteeltaan kolmesta näytöksestä ja jidaimono viidestä. Näytelmän kliimaksi on usein jo esityksen keskivaiheilla. Sen jälkeen on tanssillinen välisoitto ja lopulta tarinan kehittely loppuunsa. Edo-kauden kaikkiaan 700 bunraku-näytelmästä 160 kuuluu edelleen esitettävien näytelmien joukkoon. Bunrakun musiikissa painottuu etenkin melodisuus. Shamisenin soittaja soittaa melko vapaasti koko ajan laulua ja kerrontaa säestäen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bunraku Wikimedia Commonsissa
Nuken pää.
Bunraku Gekijō Osakassa.
Tayū ja shamisenin soittaja.