stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Inka Lampinen

| Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten salibandy.MM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Naisten salibandy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Uppsala 2021 |  |  |
Inka Lampinen helmikuussa 2020
Inka Lampinen (s. 17. heinäkuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa puolustajana Porvoon Salibandyseurassa ja on toiminut joukkueen kapteenina.
Lampisen kasvattajaseura on Joutsenon Kataja. Kaudesta 2007–2008 alkaen hän pelasi Salibandyliigaa kymmenen kautta lappeenrantalaisessa NST:ssä. Kaudesta 2017–2018 lähtien hän on yhtä ulkomailla viettämäänsä vuotta lukuun ottamatta pelannut PSS:ssä. Kauden 2021–2022 runkosarjan loppuun mennessä hän on pelannut Salibandyliigan runkosarjassa 251 ottelua pistein 42 + 91 = 133 ja pudotuspeleissä 82 ottelua pistein 9 + 21 = 30. Hän on voittanut kultaa kaudella 2015–2016 NST:n joukkueessa  ja saavuttanut SM-hopeaa kausina 2010–2011 ja 2018–2019 sekä viidesti SM-pronssia kausina 2007–2008, 2008–2009, 2009–2010, 2011–2012 ja 2014–2015. Kaudella 2020–2021 Lampinen pelasi Ruotsissa Malmö FBC:n joukkueessa.
Suomen maajoukkueessa Lampinen on pelannut 30 ottelua pistein 3 + 2 = 5. Hän saavutti MM-hopeaa vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Inka Lampisen pelaajakortti NST:n sivustolla
Inka Lampisen pelaajakortti Kansainvälisen salibandyliiton sivustolla
Suomen joukkue – Salibandyn naisten MM-kilpailut 2021
3 Piispa |
4 Mettälä |
5 Eskelinen |
6 S. Nieminen |
8 Rantanen |
9 Westerlund |
11 Manninen |
13 Höynälä |
18 Homi |
21 Sundström |
26 Kylmäluoma |
27 O. Kauppi |
28 V. Kauppi |
32 Lampinen |
35 Siltanen |
80 Kippilä |
82 Niemelä |
88 K. Nieminen |
89 Saario |
96 Leino |
Valmentaja Kurronen
Istumalentopallo

Istumalentopallo on lentopallosta kehitetty vammaisurheilulaji.
Laji on periaatteiltaan täysin normaalin lentopallon kaltainen, mutta sitä voivat pelata myös amputoidut ja muut alaraajavammaiset, joilta tavallisen lentopallon pelaaminen ei onnistu. Lentopalloon verrattuna kenttä on pienempi (10 x 6 metriä) ja verkko matalammalla (miehillä 115 cm, naisilla 105 cm). Aloitussyötön saa torjua. Palloa voi koskettaa millä tahansa ruumiinosalla, mutta lyönnin aikana pelaajan tulee koskettaa lattiaa jollain olkapäiden ja pakaroiden välisellä ruumiinosallaan. Seisomaan nouseminen, käveleminen ja muunkinlainen vartalon nostaminen on lajissa kielletty.
Ensimmäisen kerran nykyisenkaltaista istumalentopalloa pelattiin Alankomaissa vuonna 1956, ja vuonna 1967 järjestettiin lajin ensimmäiset kansainväliset kilpailut. Paralympialaisten ohjelmassa istumalentopallo on ollut vuodesta 1980 (naisilla 2004).
Istumalentopalloa voivat pelata myös vammattomat henkilöt tai esimerkiksi entiset lentopalloilijat, jotka eivät loukkaantumisten takia pysty tavallista lentopalloa pelaamaan. Muun muassa SM-sarjaa voivat pelata myös vammattomat. Kuitenkin muun muassa paralympialaisissa pelaajat luokitellaan täysivammaisiksi (VS1) ja minimivammaisiksi (VS2). Joukkueessa saa olla kaksi minimivammaista, joista vain toinen kerrallaan kentällä.
Menestyneimpiä istumalentopallomaita ovat Iran sekä Bosnia ja Hertsegovina, jonka pelaajisto koostuu Bosnian sodan invalideista.[lähde? ]
Istumalentopallon kansainvälistä toimintaa organisoi The World Organisation Volleyball for Disabled (WOVD). Euroopassa WOVD:n alaisesta toiminnasta vastaa European Committee Volleysball for Disabled (ECVD).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kansainvälinen istumalentopalloliitto WOVD
Euroopan Vammaislentopallo komitea ECVD (Arkistoitu – Internet Archive)
Istumalentopallo Paralympia.fi-sivustolla
Istumalentopallo.info
Gustaf Julius Ferdinand Nummelin

Gustaf Julius Ferdinand Nummelin (3. huhtikuuta 1845 Pori – 8. toukokuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos.
Nummelinin vanhemmat olivat kauppias Klas Johan Nummelin ja Fredrika Wahlbäck. Hän pääsi ylioppilaaksi 1863 Turun lukiosta ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1866 ja tuomarintutkinnon 1867. Nummelin sai varatuomarin arvon 1869.
Nummelin oli Turun hovioikeudessa kanslistina 1872–1875, ylimääräisenä viskaalina 1875–1878, notaarina 1878–1885, varakanneviskaalina 1885–1886, asessorina 1886–1897 ja hovioikeudenneuvoksena 1897–1900. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1900–1901 ja uudelleen 1906–1909 jouduttuaan poliittisista syistä erotetuksi 1901.
Nummelin oli kirkolliskokouksen jäsenenä 1898, Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1892–1901 ja siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan valtuutettujen puheenjohtajana 1909–1927.
Nummelin oli naimisissa vuodesta 1888 Anna Emilia Souranderin kanssa. Heidän poikansa oli lähetystöneuvos Ragnar Numelin.
Ivan Pavlov (juristi)

Ivan Pavlov 2000.
Ivan Pavlov on venäläinen juristi. Hän on edustanut oppositiojohtaja Aleksei Navalnyin järjestöjä ja yleisesti erikoistunut puolustamaan syytettyjä, joihin kohdistuvat syytteet liittyvät valtiolliseen turvallisuuteen, kuten maanpetokseen ja vakoiluun. Häntä itseään vastaan on käynnistetty rikostutkinta salaisten tietojen paljastamisesta entisen toimittajan Ivan Safronovin tapauksen yhteydessä. Hän johti ihmisoikeusjuristien ryhmää Komanda 29:ä, joka lakkautettiin heinäkuussa 2021.
Pavlov siirtyi syyskuussa 2021 Georgiaan maanpakoon, sillä hänen työnsä tuli mahdottomaksi erilaisten rajoitustoimien vuoksi. Matkustamista ulkomaille ei kuitenkaan kielletty, eikä häntä estetty lähtemästä, vaikka hänellä oli vain menolippu. Vangitseminenkin oli kuitenkin lähellä.
Inkeri Harri

Inkeri Harri (o.s. Turunen, myös nimillä Inkeri Heikenen ja Ingrid Heikenen, 12. lokakuuta 1914 Pielisjärvi – 14. elokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen kampaamonomistaja, jonka yritys oli ensimmäisiä julkkiskampaamoja Suomessa.
Inkeri Turunen lähti 13-vuotiaana Pohjois-Karjalasta kampaajan oppiin viipurilaiseen Sihvosen kampaamoon. Siellä hän huolehti myös siivouksesta ja ruoanlaitosta ja sai palkkioksi asua kampaamon takahuoneessa. Avioliiton myötä hän muutti 1930-luvulla Viipurista Helsinkiin ja työskenteli aluksi muiden palveluksessa, kunnes vuonna 1948 perusti oman kampaamon Töölön Museokadulle. Muita toimipisteitä olivat myöhemmin Espoon Heikintori (1968), Mikonkadun Aikatalo ja Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo (1980). Suurimmillaan hänen yhtiönsä työllisti noin 60 ihmistä..
Harri on kouluttanut paljon kampaajia oppisopimuksella. Hän aloitti 1940-luvulla Suomessa kampaamoalan tukkuliiketoiminnan, ja 1970-luvun taitteessa hänellä oli myös peruukkiliike.
Inkeri Harrin kuoltua yritystä jatkoi hänen tyttärensä Arja Harri. Perustajansa nimeä käyttää yhä Espoon Tapiolassa (osoitteessa Tapiontori 3A) toimiva kampaamo Salon Inkeri Harri. Inkeri Harrin perilliset ovat jatkaneet myös kauneudenhoitoalan tukkukauppatoimintaa Sky Group -yrityksessään.
Inkeri Harrin yritys on huolehtinut kampauksista muun muassa elokuvissa Virtaset ja Lahtiset (1959) ja Leikkikalugangsteri (1969).
Ivan Perrillat Boiteux

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sotši 2014 | 4×10 km viesti |  |
Ivan Perrillat Boiteux (s. 28. joulukuuta 1985 Annecy) on ranskalainen maastohiihtäjä. Hän osallistui ensimmäiseen kilpailuunsa maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2008. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on kahdeskymmenes sija kolmenkymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa Davosissa joulukuussa 2013. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Perrillat Boiteux hiihti ankkuriosuuden Ranskan yhdeksänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Sotšin olympialaisissa 2014 Perrillat Boiteux hiihti ankkuriosuuden Ranskan pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa ja oli kolmastoista 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa.
Hänen pituutensa on 172 senttimetriä ja painonsa 65 kiloa.[lähde? ]
Heikan koulu

Koulun sijainti Forssan kartalla
Heikan koulu (aiemmin Heikan ala-aste) on noin 200 oppilaan ala-aste Forssassa. Koulussa on 1.-6. luokat. Heikan koulu sijaitsee Heikan rinteen äärellä.
Intersputnik

Intersputnik International Organization of Space Communications eli Intersputnik on kansainvälinen satelliittitietoliikenteen organisaatio.
Se perustettiin 15. marraskuuta 1975 Neuvostoliitossa SEV-maiden, Mongolian ja Kuuban kesken. Sen toiminta vastasi Yhdysvallat-vetoisen Intelsatin toimintaa.
Vuonna 2008 organisaatioon kuului 25 maata. Organisaatio operoi 12 satelliittia ja 41 transponderia. Kesäkuussa 1997 Intersputnik perusti Lockheed Martin Intersputnik (LMI) yhteisyrityksen. Yhtiö on vuoden 2010 lopulla tilaamassa kaksi tietoliikennesatelliittia asemiin 16 astetta läntistä ja 68 astetta itäistä pituutta, satelliittien tarve on vuonna 2015.
Aiheesta muualla

http://www.intersputnik.com
http://www.satnews.com/intersputnik/intersputnik.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://english.pravda.ru/region/2001/11/28/22211.html
http://www.un.org/events/unispace3/speeches/20sput.htm
http://www.mlesat.com/Archive2.html
http://www.dlr.de/archiv/geschichte.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Ivan Petrov

Ivan Mihailovitš Petrov (ven. Ива́н Миха́йлович Петро́в, 15. lokakuuta 1914 Yllönen – 20. maaliskuuta 1985 Petroskoi) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko ja kirjastonjohtaja.
Ivan Petrov syntyi karjalaiseen talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Petroskoin maatalousopistosta vuonna 1935 ja työskenteli sen jälkeen maanparantajana.
Petrov työskenteli Komsomolin Aunuksen piirikomitean sihteerinä vuosina 1939–1940 ja Komsomolin Karjalan keskuskomitean sihteerinä vuosina 1940–1944. Vuonna 1944 hänet nimitettiin Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön sihteeriksi. Opiskeltuaan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean puoluekorkeakoulussa Petrov työskenteli Karjalais-suomalaisen SNT:n ministerineuvoston kanslianhoitajana vuosina 1949–1950, tasavallan sovhoosiministerinä vuosina 1950–1952, KSSNT:n kommunistisen puolueen keskuskomitean toisena sihteerinä vuosina 1952–1956 ja tasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön varapuheenjohtajana vuonna 1956. Vuosina 1956–1959 Petrov oli Karjalan autonomisen tasavallan kulttuuriministeri. Vuodesta 1959 lähtien hän toimi neljännesvuosisadan ajan tasavallan pääkirjaston johtajana.
Petrov sai Karjalan ASNT:n ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen vuonna 1974. Hänelle myönnettiin kansojen ystävyyden kunniamerkki vuonna 1981.
Heidi Puurula

Heidi Puurula
Heidi Susanna Puurula (o.s. Vahakallio, s. 13. lokakuuta 1971 Helsinki) on suomalainen laulaja ja laulujen sanoittaja. Koulutukseltaan hän on 
filosofian maisteri (FM).  Hän lauloi Aikakone-yhtyeessä taiteilijanimellä Vera vuodesta 1994 alkuvuoteen 2013.
Kesällä 2013 Puurula julkaisi tiedon, että on perustanut uuden Kuulas-yhtyeen, jossa hänen lisäkseen ovat Emilia Takayama ja Susanna Jyllinmaa.
Aikakoneessa hän toimi pääosin taustalaulajana, mutta lauloi myös sooloja kappaleissa Toiseen maailmaan, Maapallon tie, Tulisitko ja Venetsia. Aikakone-yhtyeessä toimimisen lisäksi hän on sanoittanut monia kappaleita. Esimerkiksi Kirka, Laura Voutilainen, Heidi Kyrö ja Sani ovat tulkinneet hänen sanoituksiaan. Laura Voutilaiselle hän sanoitti muun muassa kappaleet "Palaa" ja "Timanttinen tähti".
Puurula oli naimisissa muusikko Jukka Puurulan kanssa vuosina 2001–2019 ja heillä on kaksi poikaa.
Kuulas julkaisi debyyttialbuminsa Kuupuutarha keväällä 2016. Puurulalla on nykyään (2020) myös NovaBossa-niminen yhtye, jonka on määrä julkaista ensimmäinen single ja musiikkivideo "Käärmeet" heinäkuussa 2020 ja NovaBossa-niminen ep loppukesällä 2020.päivitettävä
Aiheesta muualla

Heidi Puurulan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Wikman, Lasse: Heidi Puurula matkalla (Arkistoitu – Internet Archive). Selvis 4/2010.
Lisäluettelo Heidi Puurulan uusimmista sanoituksista, ks. YLE:n fono.fi-tietokanta:  http://www.fono.fi/TekijaHakutulos.aspx?tekija=Puurula+Heidi
Heijastusnäyttö

F/A-18C:n heijastusnäyttö
Heijastusnäyttö (engl. Heads-up display, HUD) on yleisesti sotilaslentokoneissa, sittemmin myös siviilikoneissa käytetty näyttö, joka heijastaa lentäjän silmien eteen ja mittaritaulun yläpuolelle sijoitettuun läpinäkyvään levyyn kulloinkin tarvittavat tiedot esimerkiksi suunnistamista tai asejärjestelmien käyttöä varten.
Heijastusnäytön etuna on lentäjän työmäärän vähentyminen, sillä lentoarvotietoja ei tarvitse erikseen katsoa mittareista, koska ne on heijastettu näyttöön. Tämä helpottaa erityisesti mittarilentoa. Tästä syystä HUD-näytöt ovat 2000-luvulla tehneet tuloaan myös liikenne- ja liikelentokoneisiin. Esimerkiksi Air Canadan Boeing 737 MAX -koneissa on ensimmäisenä MAX-operaattorina maailmassa heijastusnäyttö kummallekin ohjaajalle erikseen. Boeingin nimitys ratkaisulle on Heads-Up Guidance System (HGS), ja se sallii esimerkiksi ilman autopilottia lennetyt erittäin matalan näkyvyyden lähestymiset. Boeingin koneista laitteet otettiin ensimmäisenä käyttöön Alaska Airlinesin 727-laivastossa vuonna 1986. Myös osassa Finnairin MD-80-laivastoa oli HUD-näytöt, mikä oli 1980–1990-luvuilla hyvin harvinaista.
Heijastusnäytöt ovat alkaneet yleistyä myös autoissa.
Vastaavaa tekniikka käytetään myös kypäränäytöissä kuten Eurofighter Typhoonin HMSS.
HMSS-kypäränäyttö.
Ivan Pereverzev

| Ivan Pereverzev> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1745 ehkä Kurskin alue, Venäjä
Kuollut: 1796 (50–51 vuotta) Harkova
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  ukrainalaisuus
Ivan Pereverzev (ven. Иван Переверзев, ukr. Іван Переверзєв, Ivan Pereverzjev; 1745 ehkä Kurskin alue, Venäjä – kesällä 1796 Harkova) oli venäläissyntyinen opettaja ja tutkija. Hän valmistui Harkovan kollegiosta 1769 ja opetti siellä vuoteen 1775 historiaa ja maantiedettä. Sen jälkeen hän opetti 13 vuotta ortodoksisessa pappisseminaarissa Voronežissa alueella, jonka väestö oli osittain venäläistä, osittain ukrainalaista. Vuodesta 1780 hän työskenteli jälleen Harkovassa, jossa hän johti alueen kansanopetusjärjestelmää.
Vaikka Pereverzev oli isovenäläistä syntyperää, hän suhtautui myötämielisesti ukrainalaisiin. Hän esitti kiinnostavan kuvauksen paikallisesta väestöstä teoksessaan Topografitšeskoje opisanije Harkovskogo namestnitšestva (’Harkovan käskynhaltijakunnan topografinen kuvaus’; julkaistu Moskovassa 1788, useita uusintajulkaisuja, muun muassa Kiova 1991, Moskova 2012), johon sisältyy arvokasta tietoa seudun historiasta, maantieteestä, demografiasta ja taloudesta.
Pereverzev käytti nimeä Ukraina alueesta, josta nykyisin käytetään nimeä Sloboda-Ukraina, ja vähävenäläisiksi hän nimitti niitä ihmisiä, jotka asuivat Donin ja Zbrutšin välisellä alueella ja joita historiallisesti on nimitetty ruteeneiksi (rusyny).
Pereverzevin mukaan vähävenäläisten asuma-alueiden pitkä eristys Iso-Venäjän alueista aiheutti täydellisen muutoksen väestössä. Siitä tuli ”eräänlainen vieras kansa”, joka puhui erityistä kieltä, jota on pidettävä ”yhtenä slaavilaisen rodun kielenä”. Siten hän teki selvän eron isovenäläisten kieleen ja sanoi, että niiden ero johtuu vieraiden vallanpitäjien, kuten tataarien, liettualaisten, puolalaisten ja unkarilaisten, aiheuttamista ympäristöeroista. Toisaalta hän havaitsi ne erot, joita on helposti havaittavissa kahdesta suuresta murrevyöhykkeestä, pohjoisesta ja eteläisestä, muodostuvassa vähävenäläisessä kielessä. Niinpä hänen mukaan ukrainan kieli eli Sloboda-Ukrainassa puhuttu kieli kuului eteläiseen, vähävenäläiseen vyöhykkeeseen.
Pereverzev julkaisi paikallisten oppilaiden käyttöön kielen käsikirjan, joka on myöhemmin julkaistu esimerkiksi Pariisissa 2010. Vaikka Pereverzevin teoksen vaikutuksen tosiasiallista laajuutta on vaikea arvioida, on hyvä havaita, että esimerkiksi Hryhori Skovoroda otti sen huomioon kirjoittaessaan 1780-luvun jälkipuolella uudestaan dialoginsa Silenus Alcibiadis käsikirjoitusta.
Heijastussumu

Heijastussumu on tähtienvälisen aineen keskittymä, joka heijastaa lähitähtien valoa. Esimerkiksi Plejadeissa on heijastussumu avoimen tähtijoukon sisällä. Taivaan rikkain heijastussumuesiintymä on Antareksen lähistöllä. Heijastussumuja tunnnetaan ainakin satoja. Heijastuksen aiheuttaa pilvessä oleva pöly. Heijastussumujen olemassaolon todisti sitovasti sveitsiläissyntyinen astronomi Robert Julius Trümpler vuonna 1930, mutta jo Edwin Hubble oli aiemmin tutkinut niitä. Otto Struve apulaisineen tutki sumujen väriä ja polarisaatiota. Heijastussumujen valo on yleensä huomattavan polarisoitunutta. Värin suhteen on merkittävää, että tähteä lähempänä sijaitsevat sumut ovat sinisempiä ja kaukana sijaitsevat punaisempia kuin itse tähti.
Ivan Penelov

| Ivan Penelov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. toukokuuta 1948 (ikä 76)
Kansalaisuus:   Bulgaria
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  172 cm
Paino:  75 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1969–1970
Seurat:  TsSKA Sofia (Bulgaria)
Ivan Penelov (bulg. Иван Пенелов, s. 18. toukokuuta 1948) on bulgarialainen jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Hän pelasi Bulgarian jääkiekkoliigassa kaudella 1969–1970 TsSKA Sofian joukkueessa.
Penelov kuului Bulgarian joukkueeseen Innsbruckin talviolympialaisissa 1976, joissa hän pelasi kaikissa kuudessa ottelussa tehopistein 1+1=2. Penelov edusti Bulgariaa myös B-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 1976 sekä C-sarjan MM-kilpailuissa neljästi.
Ian Paice

| Ian Paice |
| --- | --- |
 Ian Paice Arrow-festivaaleilla Deep Purplen rumpalina
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1948 (ikä 76)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  hard rock, heavy metal, blues rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  The Shindigs, The Maze, Deep Purple, Whitesnake, Gary Moore
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ian Anderson Paice (s. 29. kesäkuuta 1948 Nottingham, Englanti) on brittiläinen muusikko. Hän opiskeli viulunsoittoa, mutta vaihtoi instrumenttinsa sittemmin rumpuihin. 1960-luvun loppupuolella Paice soitti lukuisissa rock-yhtyeissä, kuten The Mazessa ja The Shindigsissä. Vuoden 1968 tienoilla hän perusti muutamien ystäviensä kanssa Deep Purple -yhtyeen, jonka nimi tosin vielä tuohon aikaan oli Roundabout. Nykyisin hän on Deep Purplen ainoa alkuperäisjäsen. Ian käyttää Pearlin rumpuja ja Paisten symbaaleja.
Paice on myös soittanut Whitesnakessa.
Diskografia > The Shindigs

1965 One Little Letter/What You Gonna Do (single)
1965 A Little While Back/Why Say Goodbye (single)
Diskografia > MI5 & The Maze

1966 You'll Never Stop Me Loving You/Only Time Will Tell (single)
1966 Hello Stranger/Telephone  (single)
1967 Aria Del Sud/Non Fatemio Odiare (single)
1967 Harlem Shuffle/What Now/The Trap/I'm So Glad (EP)
1967 Catteri, Catteri/Easy Street (single)
Diskografia > Whitesnake

1980 Ready an' Willing
1980 Live...In the Heart of the City
1981 Come an' Get It
1982 Saints & Sinners
2004 The Early Years (kokoelma)
Diskografia > Gary Moore Band

1982 Corridors of Power
1982 Live at the Marquee (EP)
1983 Falling in Love with You (EP)
1983 Rockin' Every Night - Live in Japan
1983 Victims of the Future
1984 We Want Moore!
Diskografia > Soololevytykset

2002 Not for the Pro's (DVD + CD)
2005 Chad Smith & Ian Paice – Live Performances, Interviews, Tech Talk and Soundcheck (DVD)
2006 Modern Drummer Festival 2005 (DVD)
2007 Ian Paice and Friends Live In Reading 2006 (DVD)
Diskografia > Vierailevana artistina

1967 Do Your Own Thing/Goodbye Baby Goodbye (Soul Brothers, single)
1968 I Shall Be Released/Down In The Flood (Boz Burrell, single)
1968 I Feel Fine/Let Me Love You (Tony Wilson, single)
1971 Natural Magic (Green Bullfrog)
1971 In My Time (Mike Hurst)
1972 Gemini Suite (Jon Lord)
1972 Home is Where You Find It (Eddie Hardin)
1972 The Pete York Percussion Band (The Pete York Percussion Band)
1972 Squeeze (Velvet Underground)
1973 Bump & Grind (Jackson Heights)
1974 E.H. in the UK – The Eddie Harrin London Sessions (Eddie Hardin)
1974 First of the Big Bands (Tony Ashton & Jon Lord)
1975 Funkist (Bobby Harrison)
1977 You Can't Teach An Old Dog New Tricks (Eddie Hardin)
1978 Composition (Kirby)
1980 And About Time Too (Bernie Marsden)
1981 Look At Me Now (Bernie Marsden)
1981 Free Spirit (Ken Hensley)
1982 Before I Forget (Jon Lord)
1983 Arrested – The Royal Philharmonic Orchestra & Friends Tribute to Police
1987 Super Drumming (Pete York & Friends)
1989 Best of Dark Horse 1976-89 (George Harrison)
1990 Jump the Gun (Pretty Maids)
1993 BBC Radio 1 Live in Concert '74 (Tony Ashton & Jon Lord)
1994 From Time To Time (Ken Hensley)
1999 Run Devil Run (Paul McCartney)
1999 Live at the Cavern (Paul McCartney, DVD)
2001 Living on the Outside (Jim Capaldi)
2001 Twister (Max Magagni)
2003 E-Thnik (Mario Fasciano)
2003 Dal Vero (Tolo Marton)
2006 Gillan's Inn (Ian Gillan)
2006 Time To Take A Stand (Moonstone Project)
2007 Little Hard Blues (Andrea Ranfagni)
2009 Rebel On The Run (Moonstone Project, kappaleessa "Halfway To Heaven")
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ian Paice Wikimedia Commonsissa
Heikberg

Heikberg on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee Särkisalon mantereen puoleisessa osassa aivan Perniön rajan tuntumassa.
Heikberg ulottuu Makarlanjärveltä itään Krapuojalle. Kylän itälaidan läpi kulkee Särkisalontie. Heikberg muodostuu Heikbergin maatilasta ja siitä lohkotuista pientiloista. Kylän alue on pääasiassa peltoa, mutta länsilaidalla kohoaa metsäinen mäkialue Isometsä. Makarlajärvi on Heikbergin alueella suojeltu ja sen rannat ovat ruovittuneet. Kylän naapurikylät ovat Hinkkala, Hirvilahti ja Seppälänmäki.
Kaksi tilaa muodostivat Heikbergin kylän aina 1800-luvun alkuun saakka, jolloin ne yhdistyivät yhdeksi tilaksi. Heikbergistä on itsenäistynyt kolme torppaa ja lisäksi kylään syntyi sotien jälkeen yksi siirtolaistila. Kylään on syntynyt vähän myös uudempaa asutusta.
Ionuț Țăran

Ionuț Dorin Țăran (s. 8. huhtikuuta 1987 Sărmaș) on romanialainen ohjaskelkkailija. Hän kilpailee erityisesti kaksikoissa.
Țăran aloitti ohjaskelkkailun vuonna 1999. Hän oli kaudella 2005–2006 maailmancupin kokonaiskilpailun 23. ja sijoittui EM-kisoissa 2006 kahdeksanneksitoista. Țăran kilpaili vuoden 2006 olympialaisissa kaksikossa Cosmin Chetroiun kanssa ja sijoittui 18:nneksi eli viimeiseksi. Hän oli MM-kisoissa 25. vuonna 2007 ja 17. sekä vuonna 2008 että 2009. Țăran oli jälleen seitsemästoista Vancouverin olympialaisissa 2010, joissa hänen parinsa oli jälleen Chetroiu. Hän oli maailmancupissa 23. kaudella 2011–2012.
Fontainebleaun metsä

| Fontainebleaun metsä> Forêt de Fontainebleau |
| --- | --- |
 Metsä Franchardin rotkosta nähtynä
Sijainti:  Seine-et-Marne, Ranska
Lähin kaupunki:  Fontainebleau
Koordinaatit:  48°23′49″N, 2°41′23″E
Korkeus:  42–144 m
Kotisivut
Fontainebleaun metsä (ransk. Forêt de Fontainebleau, aikaisemmin nimeltään Forêt de Bière on 25 000 hehtaarin laajuinen metsäalue Fontainebleaun kaupungin ympärillä Seine-et-Marnen departementissa Ranskassa, vajaat 60 kilometriä Pariisista kaakkoon. Suurimman osan eli 21 600 hehtaaria omistaa Ranskan valtio. Alueen korkeus merenpinnasta vaihtelee 42 metristä Bois-Le-Roissa Seinen varrella 144 metriin Carrefour du Banc du Roissa Fontainebleaun pohjoispuolella. Fontainebleaun metsää halkovat vuonna 1964 valmistunut moottoritie A6 ja Ranskan valtatiet 6 ja 7 sekä Pariisin ja Lyonin välinen rautatie. Metsässä käy joka vuosi useita miljoonia ulkoilijoita.
Fontainebleaun metsän ovat tehneet maailmankuuluksi 1800-luvulla sieltä innoituksensa saaneet maalaustaiteilijat, varsinkin impressionistit ja Barbizonin koulukunta, sekä valokuvaajat, kirjailijat ja runoilijat. Metsästä 2 350 hehtaaria on luonnonsuojelualueita, joista vanhimmat rauhoitettiin jo vuonna 1853. Osassa niistä ei sitä ennenkään ollut suoritettu hakkuita ainakaan vuoden 1372 jälkeen.[lähde? ]