stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hormuzd Rassam
Elämäkerta > Nuoruus

Hormuzd Rassam syntyi Mosulissa nykyisessä Irakissa vuonna 1826. Hänen perheensä oli assyrialainen ja kaldealaiskatolinen. Hormuzd  oli perheensä kahdeksas lapsi ja sen nuorin poika. Perheen isä Antun Rassam oli paikallisen kirkon arkkidiakoni ja perheen äiti oli Theresa Rassam. Hormuzdin vanhempi veli  Christian Anthony Rassam sai koulutuksen Britanniassa ja työskenteli kääntäjänä. Hormuzd itse puhui lapsuudessaan kahta eri syyrian kielen murretta, sekä arabiaa. Rassam oli jo pienenä anglofiili ja oppi englantia vanhemman veljensä vaimon Matilda Badgerin äidiltä Maria Badgerilta. Rassam kääntyi tämän vaikutuksesta myös protestanttiseen kirkkoon. Vuonna 1842 Hormuzd tapasi vierailulla veljensä kotona Austen Layardin, joka oli tuolloin matkalla Konstantinopolista Persiaan. Hormuzd Rassam ja Layard ystävystyivät. Kolme vuotta myöhemmin Layard oli suuntaamassa kaivauksille Nimrudissa ja Ninivessä (Kuyunjik), jonne hän pyysi veljensä sihteerinä tuolloin työskennellyttä Hormuzdia mukaansa.
Elämäkerta > Uran alku

Lokakuusta 1845 kesäkuuhun 1847 saakka kestäneiden kaivauksien jälkeen Rassam matkusti Layardin kanssa Britanniaan. Hän vietti jonkin aikaa Oxfordissa valmistellen opintoja Magdalen Collegessa. Hänen matkansa rahoittanut veljensä taivutteli kuitenkin hänet palaamaan Mosuliin syyskuussa 1849 ennen opintojen alkamista. Rassam työskenteli jälleen Layardin kaivauksilla muinaisen Assyrian ja Babylonian alueilla. Layard ja Hormuzd palasivat Lontooseen keväällä 1851 ja Hormuzdin veli Christian jäi johtamaan Niniven kaivauksia.
Lontoossa Layard siirtyi politiikkaan ja British Museum palkkasi Rassamin hänen tilalleen kahden vuoden sopimuksella nimellisesti Henry Rawlinsonin alaisuudessa. Rassamin ura itsenäisenä arkeologina alkoi näin elokuussa 1852. Rassam teki kaivauksia Nimrudissa ja Niniessä löytäen esimerkiksi Assurbanipalin pohjoisen palatsin ja nuolenpääkirjoituksia. Elokuussa 1854 Rassam palasi jälleen Britanniaan, jossa James Outram palkkasi hänet arabian tulkiksi Adeniin. Outramin alaisuudessa Rassamista tuli brittien avustava poliittinen edustaja. Rassam työskenteli esimerkiksi paikallisten arabiheimojen parissa aikana, jolloin Adenia hallinnutta Brittiläistä Intiaa koetteli sepoy-kapina. Rassam palkittiin työstään ja sai uusia hallinnollisia tehtäviä. Vuosina 1860 ja 1861 Rassam oli Omanin Musqatissa, jossa hän sovitteli maan hallitsijan ja tämän veljen Sansibarin sulttaanin välejä.
Elämäkerta > Etiopia

Työ Etelä-Arabiassa johti uuteen vaarallisena pidettyyn tehtävään. Etiopian keisari Teodoros II oli pidätyttänyt brittiläisen konsuli Charles Duncan Cameronin sekä joukon lähetyssaarnaajia ja näiden perheitä. Rassam sai tehtäväkseen näiden vapautuksesta neuvottelemisen. Rassam saapui tuolloin Egyptin hallitsemaan Massawaan heinäkuussa 1864 ja suuntasi Etiopian ylängölle seuraavana vuonna. Pitkäån ja vaikean matkan jälkeen Rassam saapui keisarin leirille Damotissa ja antoi tälle kirjeen kuningatar Viktorialta. Neuvottelut vankien vapauttamisesta näyttivät aluksi sujuvan hyvin ja heidän oli tarkoitus lähteä maasta Rassamin mukana. Teodoros päätti kuitenkin yhtäkkiä pidätyttää Rassamin ja hänen mukanaan olleet britit, jotka vietiin vankeina Magdalan linnoitukselle. Huhtikuussa 1868 heidät vapautti Robert Napierin johtama brittiläinen sotaretki.
Etiopian jälkeen Rassam palasi ensin Adeniin ja kesäkuussa 1868 Lontooseen. Rassam palkittiin koettelemuksistaan Etiopiassa ja vuoden 1869 lopussa hän jäi eläkkeelle Brittiläisen Intian virkamiehistöstä. 8. kesäkuuta 1869 hän meni naimisiin Anne Elizan kanssa, ja pari sai viisi tytärtä ja yhden pojan. Rassam julkaisi kaksiosaisen teoksen Narrative of the British Mission to Theodore, King of Abyssinia ja matkusteli Britanniassa ja Lähi-idässä, kunnes hän asettui ensin Twickenhamiin ja myöhemmin Isleworthiin Middlesexissä.
Elämäkerta > Kaivauksia Mesopotamiassa

George Smithin kuoltua vuonna 1876 British Museum palkkasi jälleen Rassamin jatkamaan Smithin löytämien nuolenpääkirjoitusten tutkimusta Mesopotamiassa. Kiinnostus alaan oli jälleen kasvanut Smithin yhdistettyä kääntämiään kirjoituksia Vanhan testamentin vedenpaisumuskertomukseen. Matkalla Mesopotamiaan Rassam tapasi Konstantinopolissa vanhan ystävänsä Layardin, joka hankki Rassamille luvat kaivauksille Aleppon, Vanin ja Bagdadin maakunnissa. Hän teki jonkin aikaa tutkimusta Vähä-Aasian kristittyjen vöähemmistöjen parissa, kunnes hän saapui Mosuliin tammikuussa 1878. Rassam palasi välillä Lontooseen ja harkitsi eläkkeelle jäämistä, mutta British Museum taivutteli hänet jatkamaan töitään. Kaivauksia tehtiin useilla eri paikoilla osissa nykyistä Syyriaa, Irakia ja Turkkia. Joihinkin Rassamin löytöihin lukeutuivat esimerkiksi Balawatin pronssiportit, Kyyroksen Babylonin valtauksesta kertova Kyyroksen sylinteri, Sipparin muinainen kaupunki ja raamatullinen Sefarvaim. Jälkimmäisestä löytyi tuhansia nuolenpääkirjoituksia. Kaikkiaan Rassam löysi noin 134 000 nuolenpääkirjoitusta sisältänyttä savitaulua, jotka päätyivät British Museumin kokoelmiin. Rassam kirjoitti kaivauksistaan teoksen Asshur and the Land of Nimrud, joka julkaistiin vuonna 1894 New Yorkissa.
Elämäkerta > Uran loppuvaiheet

Rassamista tuli Royal Geographical Society -järjestön jäsen vuonna 1868, ja hän sai Britannian kansalaisuuden 12. lokakuuta 1870. Vuoden 1882  jälkeen hän asui Brightonissa ja Hovessa julkaisten Assyriaa, Babyloniaa ja Lähi-idän kristittyjä käsitteleviä artikkeleja. Rassamin maine oli kärsinyt kritiikistä häntä kohtaan. Vähintään osa tästä kritiikistä johtui hänen ulkomaalaisesta taustastaan. Kunnia osasta hänen löydöistään annettiin muille tutkijoille. Ehkä haitallisinta olivat Rassamista ja hänen sukulaisistaan levitetyt huhut, joiden mukaan he varastivat löytöjä. Näitä tarinoita levitti etenkin British Museumille töitä tehnyt Wallis Budge. Rassam voitti oikeudenkäynnin Budgea vastaan, joka joutui maksamaan Rassamille 50 puntaa kunnianloukkauksesta. Oikeudenkäynnin aikana Rassamia puolustivat vanha ystävä Henry Layard ja tuolloin Britannian johtava assyriologi Theophilus Pinches. Uransa loppupuolella Rassam kärsi joka tapauksensa huomattavasta mainevahingosta.
Rassam kuoli kotonaan Hovessa 15. syyskuuta 1910. Hänet haudattiin Brightoniin ja hänen vaimonsa jäi leskeksi. Rassam oli valmistellut omaelämäkertaa, jonka käsikirjoitus kuitenkin katosi.
Teodoros II:n vankeja, Rassam keskirivillä vasemmalla.
Kyyroksen sylinteri.
Kirjonaamanapsija

| Kirjonaamanapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Napsijat Pipromorphidae
Suku::  Korvanapsijat Pogonotriccus
Laji::  ophthalmicus 
Kaksiosainen nimi
 Pogonotriccus ophthalmicus  Taczanowski, 1874 
Synonyymit
 Phylloscartes ophthalmicus 

Alalajit
 P. o. ophthalmicus  P. o. ottonis  P. o. purus 
Katso myös
   Kirjonaamanapsija Wikispeciesissä   Kirjonaamanapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjonaamanapsija (Pogonotriccus ophthalmicus) on napsijoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Kirjonaamanapsija on melko pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 11–12 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Kirjonaamanapsijan pää on tuhkanharmaan ja valkoisen kirjava. Lajin rinta on vihreä ja vatsa kellertävä. Linnun selkä on väriltään oliivinvihreä ja siivissä on kaksi keltaista heikosti erottuvaa raitaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kirjonaamanapsija elää laikuttaisesti alueella, joka ulottuu Venezuelasta Boliviaan. Lajin elinympäristöä ovat Andien itäpuolisten kosteieden vuoristometsien keskikerrokset. Lintu liikkuu useimmiten pareittain tai pieninä ryhminä ja liittyy sekaparviin. Kirjonaamanapsijan ravintoa ovat hyönteiset, joita se pyydystää kasvien  lehdiltä. Kirjonaamanapsija rakentaa sammalista kuppimaisen pesän oksanhaarukkaan.
Pohjois-Haagan veljeshauta

Pohjois-Haagan veljeshauta.
Pohjois-Haagan veljeshauta on Helsingin Lassilassa lähellä Pohjois-Haagan rautatieasemaa sijaitseva sisällissodan aikainen joukkohauta. Paikalle on tiettävästi haudattu noin 28 saksalaisten joukkojen teloittamaa punakaartilaista ja siviiliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjois-Haagan veljeshauta Wikimedia Commonsissa
Punakaartilaisten hauta Haagan metsässä, valokuva vuodelta 1927 (www.arjenhistoria.fi)
Kunniakäynti haudalla, valokuva vuodelta 1947 (www.arjenhistoria.fi)
Haagan toverihauta, valokuva 1950-luvulta (www.arjenhistoria.fi)
Seppeleenlasku haudalla, valokuva vuodelta 1968 (www.arjenhistoria.fi
Pohjois-Haagan veljeshauta.
Bjarne Lindgren

Bjarne Lindgren (5. marraskuuta 1929 – 23. syyskuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Lindgren aloitti uransa 2. divisioonan Arsenalissa 1948. Hän siirtyi Kiffeniin 1949 ja pelasi seurassa koko loppu-uransa aina vuoteen 1960 asti. Lindgren voitti Kiffenissä Suomen mestaruuden 1955 ja kolme SM-pronssia. Kaikkiaan Lindgren pelasi kymmenen kauden aikana 159 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 22 maalia.
Lindgren pelasi maajoukkueessa vuosina 1955–1956 kaksi maaottelua.
Lindgren pelasi jalkapallon lisäksi myös jääkiekkoa SM-sarjassa kahden kauden ajan, 1948-1949 Arsenalissa ja 1951-1952 KIF:ssä.
Fluoksetiini

| --- | --- |


Fluoksetiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(RS)-N-metyyli-3-fenyyli- 3-[4-(trifluorimetyyli)fenoksi]- propan-1-amiini
Tunnisteet
CAS-numero: 54910-89-3
ATC-koodi: N06AB03
PubChem CID: 3386
DrugBank: APRD00530
Kemialliset tiedot
Kaava: C17H18NF3O 
Moolimassa: 309,3 (345,8 hydrokloridina)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 72 % huippu 6-8 tunnissa
Proteiinisitoutuminen: 94,5 %
Metabolia: maksassa (enimmäkseen CYP2D6)
Puoliintumisaika: 1–3 päivää (akuutti); 4–6 päivää (krooninen); Aktiivinen metaboliitti norfluokseetiini 4–16 päivää (akuutti ja krooninen)
Ekskreetio: munuaiset 80 %, suolisto 15 %
Terapeuttiset näkökohdat
Lupatiedot:  EU US
Raskauskategoria:  C(US) 
Reseptiluokitus:  reseptivalmiste (FI)  
Antotapa: suun kautta
Fluoksetiiniin perustuvia lääkkeitä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fluoksetiini on SSRI-lääke, jolla hoidetaan masennusta, dysmorfista ruumiinkuvan häiriötä, pakko-oireista häiriötä, bulimiaa, premenstruaalista dysforista häiriötä (premenstruaalisen oireyhtymän vakavampi muoto), hypokondriaa sekä paniikkihäiriötä.
Fluoksetiini on todettu ainoaksi merkittävää vastetta antavaksi SSRI-lääkkeeksi nuorten vakavan masennuksen hoidossa. Fluoksetiini on myös ainut SSRI-lääke, joka vähentää itsetuhoisuusriskiä (~50%), vertailun vuoksi esimerkiksi venlafaksiini nostaa itsetuhoisuusriskiä huomattavasti (~60% tai enemmän).lähde?
Fluoksetiinin käyttö saattaa aiheuttaa ihottumaa ja allergisia oireita. Seksuaalitoimintojen häiriöitä esiintyy yli puolella käyttäjistä. Harvinaisempia sivuvaikutuksia on muun muassa joillakin potilailla tavattu vaarallinen serotoniinioireyhtymä.
Suomessa fluoksetiinia myydään reseptilääkkeenä muun muassa valmistenimillä Seronil ja Seromex. Ensimmäisen markkinoille tulleen valmisteen nimi oli Prozac. Fluoksetiinia on saatavilla 10, 15, 20, 40, 60 ja 90 mg kapseleina ja 10 mg, 20 mg ja 60 mg tabletteina.
Historiaa

Fluoksetiinin kehitti yhdysvaltalainen lääkeyhtiö Eli Lilly and Company vuonna 1972. Lääkettä kokeiltiin aluksi vakavaa  masennusta sairastavien hoidossa, mutta se ei lievittänyt vaan päin vastoin pahensi masennusta. Sen jälkeen fluoksetiinia kokeiltiin lievästä masennuksesta kärsiville viidelle koehenkilölle, jotka piristyivät kokeen aikana. Yhdysvaltojen johtava tuotebrändäysyhtiö Interbrand sai tehtäväkseen suunnitella Prozacin markkinointia. Maanlaajuiset mainoskampanjat varoittivat yleislääkäreitä ja suurta yleisöä masennuksen vaaroista.  Prozacia markkinoitiin samalla täysin haitattomana ihmelääkkeenä muun muassa julisteiden ja esitevihkosten avulla. Yhdysvaltain lääkevirasto FDA fluoksetiinin masennuksen hoitoon vuonna 1987. Sittemmin lääkkeen patentti on vanhentunut ja markkinoille on tullut eri valmistajien rinnakkaisvalmisteita. Fluoksetiinia pidetään laajalti ensimmäisen sukupolven "onnellisuuslääkkeenä", vaikka se ei ole ensimmäinen markkinoille saapunut SSRI-lääke.
Yliannostus

Fluoksetiinin määritelty vuorokausiannos (DDD-yksikkönä) suhteessa väestöön on 20 mg.
Yliannostus ei yleensä ole vaarallinen, ja pelkän fluoksetiinin aiheuttamia kuolemantapauksia ilmenee hyvin harvoin. Tyypillisiä yliannostuksen oireita ovat takykardia, väsymys, oksentaminen, yleinen pahoinvointi ja vapina. Joillakin saattaa esiintyä kouristelua ja QT-ajan pitenemistä, vaikkakin nämä ovat melko harvoin tavattuja yliannostusoireita. Käytännössä pidentynyt QT-aika merkitsee sydämen liian tiheän sykkeen liian hidasta palautumista, mikä altistaa vakaville, jopa henkeä uhkaaville rytmihäiriöille.
Oireet riippuvat otetun lääkkeen määrästä ja käyvät vakavammiksi vasta syödyn lääkkeen määrän ylittäessä noin 1 500 mg. Koska kyseessä on myrkytystilojen kannalta melko turvallinen lääke, monille riittää sydämen toiminnan ja hengityksen tarkkailu. Joskus vatsahuuhtelu ja lääkehiili ovat tarpeen.
Farmakologia > Farmakodynamiikka

Fluoksetiini on selektiivinen serotoniinin takaisinoton estäjä (SSRI), eikä se estä merkittävästi noradrenaliinin ja dopamiinin takaisinottoa terapeuttisilla annoksilla. Se kuitenkin viivästyttää serotoniinin takaisinottoa, mikä johtaa serotoniinin säilymiseen pidempään, kun se vapautuu. Rotilla annettujen suurten annosten on osoitettu aiheuttavan merkittävää synaptisen, noradrenaliinin ja dopamiinin lisääntymistä. Siten dopamiini ja noradrenaliini voivat edistää fluoksetiinin masennuslääkevaikutusta ihmisillä supraterapeuttisilla annoksilla (60–80 mg). Tätä vaikutusta voivat välittää 5-HT2C-reseptorit, joita estävät fluoksetiinin suuremmat pitoisuudet.
Fluoksetiini lisää verenkierrossa olevan allopregnanolonin, voimakkaan GABAA-reseptorin positiivisen allosteerisen modulaattorin, pitoisuutta aivoissa. Norfluoksetiini, fluoksetiinin ensisijainen aktiivinen metaboliitti, tuottaa samanlaisen vaikutuksen allopregnanolonitasoihin hiirien aivoissa. Lisäksi sekä fluoksetiini että norfluoksetiini ovat itse tällaisia modulaattoreita, jotka voivat olla kliinisesti merkityksellisiä.
Farmakologia > Farmakokinetiikka

Fluoksetiini ja norfluoksetiini ovat voimakkaita CYP2D6-estäjiä.
Kirjallisuutta

Pharmaca Fennica (2004)
Koulu, Tuomisto (toim.) 2001: Farmakologia ja toksikologia, s. 382.
Aiheesta muualla

Medicina.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Antidepressantit
| Valikoivat takaisinoton estäjät ja/tai reseptorimodulaattorit |
| --- | --- |
SSRI:t:   essitalopraami  fluoksetiini  fluvoksamiini  paroksetiini  sertraliini  sitalopraami  tsimelidiini‡ 
SNRI:t:   desvenlafaksiini*  duloksetiini  levomilnasipraani*  milnasipraani  tofenasiini*  venlafaksiini 
NRI:t:   atomoksetiini  reboksetiini  viloksatsiini* 
SARI:t:   etoperidoni‡  nefatsodoni‡  tratsodoni 
SMS:t:   vilatsodoni  vortioksetiini 
Muut:   agomelatiini  alfaetyylitryptamiini‡  alfametyylitryptamiini‡  amisulpridi  bupropioni  dekstrometorfaani/bupropioni*  esketamiini†  flupentiksoli  indeloksaksiini*  ketamiini†  medifoksamiini‡  nomifensiini‡  pivagabiini‡  tandospironi*  teniloksaksiini* 
| Trisykliset masennuslääkkeet |
| --- | --- |
Trisykliset masennuslääkkeet:   amineptiini‡  amitriptyliini  amitriptyliiniioksidi  butriptyliini  desipramiini  dibentsepiini  dosulepiini  doksepiini  imipramiini  imipramiinioksidi‡  iprindoli‡  klomipramiini  lofepramiini  melitraseeni  metapramiini‡  nortriptyliini  noksiptiliini  opipramoli  pipofetsiini  propitsepiini  protriptyliini  tianeptiini  tiatsesiimi‡  trimipramiini 
Tetrasykliset masennuslääkkeet:   amoksapiini*  maprotiliini‡  mianseriini  mirtatsapiini  setiptiliini* 
| Monoamiinioksidaasiestäjät |
| --- | --- |
Ei-selektiiviset:   feneltsiini*  iproniatsidi‡  isokarboksatsidi  isoniatsidi‡  linetsolidi  nialamidi  teditsolidi  tranyylisypromiini* 
MAOA-selektiiviset:   bifemelaani  eprobemidi  metralindoli†  minapriini‡  moklobemidi  pirlindoli*  tetrindoli†  toloksatooni 
MAOB-selektiiviset:  selegiliini
‡ markkinoilta poistettu lääke, † kokeellinen lääke,* ei myynnissä Suomessa
Holger Granström

| Holger Granström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. joulukuuta 1917 Ruokolahti, Suomi
Kuollut: 22. heinäkuuta 1941 (23 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Sarja:  SM-sarja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1935–1941
Seurat:  KIF
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 25. joulukuuta 1917
Syntymäpaikka: Ruokolahti, Suomi
Kuolinpaikka: Espoo, Suomi
Pelipaikka: Jalkapallo / Keskikenttä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1935–1941 | KIF |  |
Maajoukkue
| 1938–1940 | Suomi | 12 (2) |
Holger Granström (25. joulukuuta 1917 Ruokolahti – 22. heinäkuuta 1941 Espoo) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jalkapalloilija. Sarjatasolla Granström edusti Kiffeniä niin jääkiekossa kuin jalkapallossa. Jääkiekkoa Granström pelasi hyökkääjänä. Nuorena menehtynyt Granström ehti voittaa SM-kultaa ja hopeaa kahdesti sekä kerran pronssia. Granström edusti maajoukkuetta 12 kertaa ja pelasi yhdet MM-kisat. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Granströmin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla neljä.
Granström pelasi jalkapalloa Kiffenin edustusjoukkueessa vuodesta 1935 lähtien. Pääsarjatasolla hän ehti pelata yhden kauden, jolla hän viimeisteli 11 maalia 13 ottelussa. Granström edusti myös jalkapallon A-maajoukkuetta 12 ottelussa, joissa hän teki kaksi maalia.  Sivulajina Granström pelasi jääpalloa, missä myöskin edusti Kiffeniä.
Granström osallistui jatkosotaan, jossa hän palveli 1. rannikkoprikaatissa. Hän kaatui Espoolle kuuluvassa Miessaaressa alikersanttina heinäkuussa 1941.
Saavutukset

2 SM-kultaa (1939, 1941)
2 SM-hopeaa
1 SM-pronssi
SM-sarjan paras maalintekijä (1939, 1941)
12 maaottelua
Jääkiekkoleijona #4
12 maaottelua, 2 maalia
Pernajan mestari

Pernajan Pyhän Mikaelin kirkko on Pernajan mestarin ensimmäinen kirkko Suomessa.
Pyhtään Pyhän Henrikin kirkko on Pernajan mestarin suunnittelema. Se on kalkittu päätykoristeluita myöten.
Pernajan mestari on tuntemattomaksi jäänyt kirkonrakentaja, ilmeisesti saksalainen rakennusmestari, jonka suunnittelemia kirkkoja ovat Porvoon tuomiokirkko, Pernajan kirkko, Sipoon vanha kirkko ja Vantaan Pyhän Laurin kirkko Uudellamaalla sekä Pyhtään kirkko ja ulkomuodoltaan täysin muuttunut Haminan Marian kirkko, entinen Vehkalahden kirkko Kymenlaaksossa. Hän työskenteli 1430-luvulta 1460-luvulle. Ensimmäisen suunnitelmansa, Pernajan kirkon, hän teki Turun hiippakuntaa varten laaditun kirkkomallin pohjalta. Suunnitelmaa hän muokkasi muiden Itä-Uudenmaan kirkkojen tarpeiden mukaiseksi. Näin kirkkojen ulkonäkö on suhteellisen yhdenmukainen.
Itä-Uudenmaan ja Kymenlaakson kirkkojen lisäksi on mahdollista, että Pernajan mestari olisi ollut mukana myös ainakin Taivassalon kirkon rakennustöissä, sillä kuoriholvin 28-jakoisessa muodossa on nähtävissä samoja piirteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pernajan mestari Wikimedia Commonsissa
Oliivikoukkunapsija

| Oliivikoukkunapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Napsijat Pipromorphidae
Suku::  Koukkunapsijat Oncostoma
Laji::  olivaceum
Kaksiosainen nimi
 Oncostoma olivaceum  (Lawrence, 1862) 

Katso myös
   Oliivikoukkunapsija Wikispeciesissä   Oliivikoukkunapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Oliivikoukkunapsija (Oncostoma olivaceum) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava napsijoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan oliivikoukkunapsija on noin 9 cm. Selästään laji on väriltään oliivinruskea ja siivet ovat hieman tummemmat ja niissä on kaksi keltaista juovaa. Oliivikoukkunapsijan nokka on paksu ja alaspäin taipunut. Vatsastaan lintu on väriltään vaalean ruskehtavan keltainen. Ulkonäöltään oliivikoukkunapsija muistuttaa koukkunapsijaa (Oncostoma cinereigulare), joka kuitenkin eroaa harmaan kurkkunsa perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö

Oliivikoukkunapsijaa tavataan Panaman keskiosista Pohjois-Kolumbiaan. Linnun elinympäristöä ovat metsien pohjakerrosten tiheiköt ja pensaikkoiset metsien reunamaat. Laji elää melko piilottelevaa elämää yksin tai pareittain eikä liity sekaparviin.
Oliivikoukkunapsijan pesä on pallomainen rakennelma, joka sijaitsee puussa oksiin tuettuna.
Helsingin Allianssi

Helsingin Allianssi oli vuosina 1956–1965 toiminut helsinkiläisten jalkapalloseurojen yhteenliittymä. Seurayhtymässä oli aluksi mukana Helsingin Jalkapalloklubi, Helsingin Palloseura ja Kiffen. HIFK korvasi HPS:n 1959.
Historia

Seurayhtymä syntyi Aulis Rytkösen ja Kalevi Lehtovirran lomaillessa Suomessa kesällä 1956. Tuolloin ammattilaiset eivät pelanneet maajoukkueessa ja päätettiin järjestää näytösottelu Suomessa vierailulla ollutta IFK Västeråsia vastaan. Ammattilaispelaajien rinnalle koottiin joukkue Helsingin Jalkapalloklubin, Helsingin Palloseuran ja Kiffenin pelaajista. 12–2-voiton ja hyvän taloudellisen menestyksen johdosta seurat päättivät perustaa Helsingin Allianssin. Vuonna 1959 HPS:n tilalle tuli HIFK, sillä HPS rikkoi seurojen välillä ollutta värväyskieltoa.
Allianssi järjesti lukuisia huippuotteluita olemassaolonsa aikana. Joukkue muodostettiin taustalla olleiden seurojen parhaista pelaajista ja seurat jakoivat taloudellisen riskin. Allianssista muodostui merkittävä tulonlähde yhtymän seuroille. Allianssin vieraana kävivät muun muassa brasilialaiset Fluminense, Canto do Rio, Flamengo ja Vasco da Gama, saksalainen Kaiserslautern sekä englantilaiset Stoke City ja Rotherham. Lisäksi se pelasi useita ruotsalaisia seuroja vastaan ja kohtasi kerran maajoukkueen.
Toiminta hiipui 1960-luvun alussa ja loppui 1965, kun mielenkiintoisia vastustajia ei enää löytynyt ja HIFK:n sekä Kiffenin joukkueet eivät enää olleet yhtä hyviä kuin ennen.
Kaikkiaan Allianssi pelasi 29 ottelua, joista suurimman osan Helsingissä. Kotiotteluita kävi seuraamassa noin 125 000 katsojaa ja useat otteluista myös televisioitiin.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Brassitaiturit olivat Stadionin vuotuinen nähtävyys
Seppo Mäkinen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Soul 1978 | 25 m isopistooli |  |
|  Kultaa | Soul 1978 | 10 m ilmapistooli, joukkue |  |
|  Kultaa | Soul 1978 | 25 m isopistooli, joukkue |  |
|  Kultaa | Soul 1978 | 25 m vakiopistooli, joukkue |  |
|  Kultaa | Milano 1994 | 25 m vakiopistooli, joukkue |  |
|  Hopeaa | Phoenix 1970 | 25 m isopistooli |  |
|  Hopeaa | Phoenix 1970 | 10 m ilmapistooli, joukkue |  |
|  Hopeaa | Moskova 1990 | 25 m isopistooli, joukkue |  |
|  Pronssia | Bern/Thun 1974 | 25 m isopistooli, joukkue |  |
|  Pronssia | Caracas 1982 | 25 m isopistooli, joukkue |  |
|  Pronssia | Suhl 1986 | 25 m vakiopistooli, joukkue |  |
|  Pronssia | Milano 1994 | 25 m vakiopistooli |  |
Seppo Ilmari Mäkinen (s. 28. helmikuuta 1941) on suomalainen pistooliampuja.
Seppo Mäkinen on saavuttanut lukuisia MM-mitaleita. Näistä kirkkain on 25 m isopistoolin maailmanmestaruus Soulissa 1978. Lisäksi hän on saavuttanut henkilökohtaisisa mitaleita Phoenixista 1970 hopeaa 25 m isopistoolissa ja Milanossa 1994 pronssia 25 m vakiopistoolissa.