stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustavuori

Mustavuori voi tarkoittaa seuraavia:
Mustavuori, Helsingin Vuosaaren osa-alue
Mustavuoren suojelualue, Mustavuoren lehto ja Östersundomin lintuvedet, luonnonsuojelualue Itä-Helsingissä, osittain Mustavuoren osa-alueella
Mustavuori, hiihtokeskus Tampereella
Mustavuoren rautatietunneli, vanha ja uusi rautatietunneli Pieksämäen–Kuopion rataosalla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mustavuori”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Moíra

| --- | --- |
Sijainti:  35°27′19″N, 27°10′46″E, Kárpathos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,036 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Moíra (kreik. Μοίρα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kárpathoksen saaren eteläpään itärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,036 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Moíra kuuluu Kárpathoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
The Cardigans

| The Cardigans |
| --- | --- |
 The Cardigans esiintymässä Belo Horizontessa 2006.
Tiedot
Toiminnassa:  1992–
Tyylilaji:  vaihtoehtorock, indie rock, poprock
Kotipaikka:  Ruotsi
Laulukieli:  englanti, ruotsi
Jäsenet:  Lars-Olof Johansson   Peter Svensson   Bengt Lagerberg   Nina Persson   Magnus Sveningsson  
Levy-yhtiö:  MCA   Mercury Records   Stockholm Records   Universal Music  
Aiheesta muualla
www.cardigans.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Cardigans on Jönköpingistä, Etelä-Ruotsista lähtöisin oleva yhtye. Se perustettiin lokakuussa 1992, kun Peter Svensson (kitara) ja Magnus Sveningsson (basso) keskeyttivät heavy metal -vaiheensa ja päättivät tulla yhtä hyviksi kuin The Beatles. Yhtyeessä soittivat Svenssonin ja Sveningssonin lisäksi Bengt Lagerberg (rummut) sekä Matthias Alfheim (kitara), jonka pian korvasi Lars-Olof Johansson (kitara ja koskettimet). Naisvokalisti Nina Persson liittyi pian yhtyeeseen.
Kokoonpano

Peter Svensson, kitara (s. 18. lokakuuta 1974)
Magnus Sveningsson, basso (s. 4. huhtikuuta 1972, Falköping)
Bengt Fredrik Arvid Lagerberg, rummut (s. 5. heinäkuuta 1973)
Lars-Olof Johansson, kitara ja koskettimet (s. 23. helmikuuta 1973, Huskvarna)
Nina Persson, laulu (s. 6. syyskuuta 1974, Örebro)
Diskografia > Albumit

Emmerdale (1994)
Life (1995)
First Band On The Moon (1996)
Gran Turismo (1998)
Long Gone Before Daylight (2003)
Super Extra Gravity (2005)
Diskografia > Kokoelmat

The Other Side of the Moo (1997)
iTunes Originals (2005)
Best Of (2008)
Diskografia > Singlet

Sick & Tired (1994)
Rise & Shine (1994)
Black Letter Day (1994)
Carnival (1995)
Hey!Get Out Of My Way (1995)
Your New Cuckoo (1997)
Lovefool (1997)
Been It (1997)
My Favourite Game (1998)
Erase/Rewind (1999)
Hanging Around (1999)
For What It’s Worth (2003)
You’re The Storm (2003)
Live And Learn (2003)
I Need Some Fine Wine And You, You Need To Be Nicer (2005)
Don't Blame Your Daughter (Diamonds) (2006)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Cardigans Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu. (englanniksi)
The Casualties

| The Casualties |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1990–
Tyylilaji:  Hardcore punk, street punk
Kotipaikka:  New York City, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jorge Herrera, laulu (1990–)  Jake Kolatis, kitara (1993–)   Rick Lopez, basso (1998–)   Marc "Meggers" Eggers, rummut (1995–)  
Entiset jäsenet:  Colin Wolf, laulu (1990–1994)  Hank, kitara (1990–1991)   Fred, kitara (1991–1993)   Mark Yoshitomi, basso (1990–1993)   Mike Roberts, basso (1993–1997)   Johnny Rosado, basso (1997–1998)   Yureesh Hooker, rummut (1990–1994)   Shawn, rummut (1994–1995)  
Levy-yhtiö:  Season of Mist, SideOneDummy
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Casualties on yhdysvaltalainen vuonna 1990 New York Cityssä perustettu street punk -yhtye, jonka ainoa vielä nykyisin samassa yhtyeessä vaikuttava muusikko on laulaja Jorge Herrera. Yhtyeen kokoonpano ei ole muuttunut vuoden 1998 jälkeen.
The Casualties perustettiin vuonna 1990 tarkoituksena synnyttää uudelleen street punkin kulta-ajan henki 1980-luvun yhtyeiden The Exploited ja Charged GBH vaikutteilla. Yhtyeen alkuaikoina kokoonpano vaihteli jatkuvasti ennen kahden ensimmäisen albumin julkaisua. The Casualties on esiintynyt samoilla kiertueilla muun muassa The Exploitedin, Cockney Rejectsin ja UK Subsin kanssa.
Julkaisut > Studioalbumit

1997: For the Punx
1998: Underground Army
2000: Stay Out of Order
2001: Die Hards
2004: On the Front Line
2005: En la Línea del Frente
2006: Under Attack
2009: We Are All We Have
2012: Resistance
2016: Chaos Sound
2018: Written In Blood
Julkaisut > EP:t

1992: 40 Oz. Casualty
1995: A Fuckin' Way of Life
2000: Who's in Control?
Julkaisut > Kokoelma-albumit

2001: The Early Years: 1990–1995
2010: For the Casualties Army
Julkaisut > Livealbumit

1999: Live at the Fireside Bowl
2003: More at the Fireside Bowl
2007: Made in NYC
Julkaisut > Musiikkivideot

1998: Live At NewCastle Riverside
1998: Underground Army World Tour
2000: Nightmare
2001: Get Off My Back
2004: Tomorrow Belongs To Us
2006: Can't Stop Us
2006: On City Streets
2009: War Is Business
2009: We Are All We Have
2013: My Blood. My Life. Always Forward.
2015: Corazones Intoxicados
2016: Chaos Sound
2016: Running Through The Night
2017: Brothers and Sisters
2018: 1312
2019: Ya Basta
2019: Fucking Hate You
The Commitments

| The Commitments |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alan Parker
Käsikirjoittaja:  Dick Clement Ian La Frenais Roddy Doyle
Perustuu:  Roddy Doylen romaaniin The Commitments
Tuottaja:  Lynda Myles Roger Randall-Cutler
Säveltäjä:  Wilson Pickett
Kuvaaja:  Gale Tattersall
Leikkaaja:  Gerry Hambling
Pääosat:  Robert Arkins Colm Meaney Andrew Strong Maria Doyle
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Irlanti, Iso-Britannia, Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox (Yhdysvallat)
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  14. elokuuta 1991
Kesto:  118 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Commitments on Alan Parkerin ohjaama elokuva vuodelta 1991. Se perustuu Roddy Doylen samannimiseen romaaniin. Suurin osa näyttelijöistä oli tuntemattomia, ja heitä valittaessa painotettiin enemmän musikaalisuutta kuin näyttelemistä.
Osa yhtyeen jäsenistä perusti elokuvan jälkeen yhtyeen nimeltä The Commitments. Elokuva toi rhythm and bluesin uuden sukupolven tietoisuuteen samalla tavalla kuin The Blues Brothers oli tehnyt 1980-luvulla.
Vuonna 2005 The Commitments äänestettiin kaikkien aikojen parhaaksi irlantilaiseksi elokuvaksi. Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä se äänestettiin kaikkien aikojen 38. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista.
Juoni

Jimmy Rabbitte haluaa maailman parhaan yhtyeen manageriksi, ja hänellä on mielessään vain yhdenlainen musiikki: soul. Kyllästyneenä irlantilaisen musiikin tasoon hän kokoaa vanhanaikaisen dublinilaisen soul-yhtyeen Otis Reddingin, Aretha Franklinin ja Wilson Pickettin perinteen mukaan. Jimmy pitää koelaulut vanhempiensa talossa ja kerää pian yhteen joukon nuoria muusikoita. Ainoan muusikkoveteraanin Joey ”The Lips” Faganin avulla Jimmy alkaa koulia yhtyeen jäsenistä esiintymiskelpoisia.
Yhtyeen jäsenet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Andrew Strong   | … |   Declan ”Deco” Cuffe, päälaulaja   |
|   Bronagh Gallagher   | … |   Bernie McGloughlin, taustalaulaja   |
|   Angeline Ball   | … |   Imelda Quirke, taustalaulaja   |
|   Maria Doyle Kennedy   | … |   Natalie Murphy, taustalaulaja   |
|   Glen Hansard   | … |   Outspan Foster, kitara   |
|   Kenneth McCluskey   | … |   Derek ”Meatman” Scully, bassokitara   |
|   Johnny Murphy   | … |   Joey ”The Lips” Fagan, trumpetti   |
|   Félim Gormley   | … |   Dean Fay, saksofoni   |
|   Michael Aherne   | … |   Steven ”Soul Surgeon” Clifford, piano   |
|   Dave Finnegan   | … |   Mickah ”Don’t F*ck With Me” Wallace, rummut   |
|   Dick Massey   | … |   Billy ”The Animal” Mooney, rummut   |
|   Robert Arkins   | … |   Jimmy Rabbitte, manageri   |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
DVD:n viralliset sivut
Tiergärtnertor

Nürnbergin Tiergärtnertor
Tiergärtnertor (suom. eläintarhan portti) on 1200-luvulla rakennettu, nelikulmainen porttitorni ja Nürnbergin vanhankaupungin kaupunginportti. Torni on nykyään suosittu turistikohde. Aukiolta lähtee neljä kujaa alas kukkulalta. Alue on ympäröity puusta ja hiekkakivestä tehdyillä taloilla, joihin kuuluvat muun muassa Albrecht Dürerin talo ja Pilatushaus. Se sijaitsee Nürnbergin linnasta etelään ja kuuluu Nürnbergin historialliseen mailiin.
Historia

Tiergärtnertor pystytettiin 1200-luvun jälkipuoliskolla. Kulkuvälineiden kasvaessa se jäi ajan myötä liian pieneksi. Portti muurattiin umpeen vuonna 1545 ja lähelle rakennettiin uusi, isompi portti. Portti sai nimensä vallihaudan lähellä sijainneen linnankreivin riista-aitauksen mukaan. Germanisches Nationalmuseum käytti tornia ensimmäisenä näyttelypaikkanaan vuonna 1852.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tiergärtnertor Wikimedia Commonsissa
Valokuvia
Nürnbergin historiallinen maili
Stadtbefestigung
Marthakirche
Klarakirche
Mauthalle
Lorenzkirche
Nassauer Haus
Heilig-Geist-Spital
Synagogendenkmal
Schuldturm
Katharinenruine
Frauenkirche
Hauptmarkt
Schöner Brunnen
Raatihuone
Fembohaus
Tucherschloss
Pellerhaus
Sieben Zeilen
Kaiserburg
Felsenberg
Käsityöläiskortteli
Pilatushaus
Tiergärtnertor
Johannisfriedhof
Hesperidengärten
Adam-Kraft-Kreuzweg
Albrecht Dürerin talo
Historischer Kunstbunker
Krämersgassen
Unterirdische Felsengänge
Schürstabhaus
Sebalduskirche
Sebalder Pfarrhof
Hallersches Haus
Weißgerbergasse
Kettensteg
Weinstadel
Unschlittplatz
Unschlitthaus
Henkersteg
An den Fleischbänken
The Last Temptation

| The Last Temptation Alice Cooper |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994
 Julkaistu: Heinäkuu 1994
 Tuottaja(t): Alice Cooper
 Tyylilaji: Rock, hard rock, heavy metal
 Kesto: 50.48
 Levy-yhtiö: Epic Records
Alice Cooperin muut julkaisut
| Hey Stoopid! 1991 | The Last Temptation 1994 | Classicks 1995 |
The Last Temptation on Alice Cooperin albumi vuodelta 1994. Levy on konseptialbumi ja se pyörii paljolti kristillisten teemojen ympärillä. Albumi kertoo Steven-nimisestä pojasta ja mysteerisestä showmiehestä.
Kappaleet

Sideshow – 6.39
Nothing's Free – 5.01
Lost in America – 3.54
Bad Place Alone – 5.04
You're My Temptation – 5.09
Stolen Prayer – 5.37
Unholy War – 4.10
Lullaby – 4.28
It's Me – 4.39
Cleansed By Fire – 6.12
Kokoonpano

Alice Cooper - laulu
Stef Burns - kitara
Greg Smith - basso
Derek Sherinian - koskettimet
David Uosikkinen - rummut
Chris Cornell - laulu kappaleissa "Stolen Prayer" ja "Unholy War"
Don Wexler – kitara kappaleessa "Lost In America"
John Purdell – koskettimet kappaleissa: "You're My Temptation", "Lullaby" ja "It's Me"
Alice Cooper
| --- | --- |
Studioalbumit:   Pretties for You  Easy Action  Love It to Death  Killer  School's Out  Billion Dollar Babies  Muscle of Love  Welcome To My Nightmare  Alice Cooper Goes to Hell  Lace and Whiskey  From the Inside  Flush the Fashion  Special Forces  Zipper Catches Skin  DaDa  Constrictor  Raise Your Fist and Yell  Trash  Hey Stoopid!  The Last Temptation  Brutal Planet  Dragontown  The Eyes of Alice Cooper  Dirty Diamonds  Along Came a Spider  Welcome 2 My Nightmare  Paranormal  Detroit Stories  Road 
Kokoelmat:   Greatest Hits  Freak Out Song  I Never Cry  You and me  Beast of Alice Cooper  Classicks  The Life and Crimes of Alice Cooper  Super Hits  The Definitive Alice Cooper  School’s Out and Other Hits  Collections  Pick Up the Bones  Poison: The Best of Alice Cooper  Old School: 1964–1974 
Livealbumit:   The Alice Cooper Show  Fistful of Alice  Brutally Live  Live at Cabo Wado '96  Live At Montreux  Theatre of Death  No More Mr Nice Guy: Live  Raise the Dead: Live from Wacken  A Paranormal Evening at the Olympia Paris 
EP:t:   Alice Does Alice  Live  Nobody Likes Me  School`s Out/Gutter Cat [Digital 45]  Painting a Picture  Rhino Hi-Five: Alice Cooper  The Breadcrumbs EP 
Singlet:   Reflected  Shoe Salesman  I'm Eighteen  Caught in a Dream  Under My Wheels  Be My Lover  School's Out  Elected  Hello Hooray  No More Mr. Nice Guy  Billion Dollar Babies  Halo of Flies  Teenage Lament '74  I'm Eighteen (remix)  Only Women Bleed  Department of Youth  Welcome to My Nightmare  I Never Cry  You and Me  (No More) Love at Your Convenience  School's Out (live)  How You Gonna See Me Now  From the Inside  Clones (We're All)  Talk Talk  You Want It, You Got It  Seven and Seven Is  For Britain Only  I Am the Future  I Love America  He's Back (The Man Behind the Mask)  Teenage Frankenstein  Freedom  Poison  Bed of Nails  House of Fire  Only My Heart Talkin  Hey Stoopid  Love's a Loaded Gun  Feed My Frankenstein  Lost in America  It's Me  School's Out (live)  Gimme  Keepin' Halloween Alive  I'll Bite Your Face Off  Live from the Astroturf (live)  Paranoiac Personality  The Sound of A  Don't Give Up  Rock N Roll  Our Love Will Change the World  Social Debris  I’m Alice  White Line Frankenstein  Welcome to the Show 
Videografia:   Good to See You Again, Alice Cooper  Welcome to My Nightmare  Alice Cooper and Friends  The Strange Case of Alice Cooper  The Nightmare Returns  Video Trash  Alice Cooper Trashes The World  Prime Cuts: The Alice Cooper Story  British Rock Symphony  Brutally Live  Live at Montreux 2005  Theatre Of Death: Live At Hammersmith 2009  Raise the Dead: Live from Wacken
The Flesh Prevails

| The Flesh Prevails Fallujah |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Castle Ultimate Studios Oakland, Kalifornia
 Julkaistu: 22. heinäkuuta 2014
 Tuottaja(t): Zach Ohren
 Tyylilaji: progressiivinen metalli, death metal
 Kesto: 41.32
 Levy-yhtiö: Unique Leader
Fallujahin muut julkaisut
| Nomadic (EP) 2013 | The Flesh Prevails 2014 | Dreamless 2016 |
The Flesh Prevails on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Fallujahin toinen studioalbumi. Se julkaistiin 22. heinäkuuta 2014 levymerkillä Unique Leader Records.
Kappaleet

Starlit Path – 5.273
Carved from Stone – 4.23
The Night Reveals – 4.173
The Flesh Prevails – 3.223
Levitation – 5.293
Alone with You – 3.23
Allure – 4.08 (instrumentaali)
Sapphire – 5.303
Chemical Cave – 5.543
Kokoonpano

Alex Hofmann ‎– laulu
Scott Carstairs ‎– kitara
Brian James (Deebs) ‎– kitara
Rob Morey ‎– bassokitara
Andrew Baird ‎– rummut
Roniit Alkayam ‎– laulu
Christian Münzner ‎– soolokitara
Zack Ohren ‎– äänittäjä, miksaaja, masteroija
Tomasz Alen Kopera ‎– grafiikka
Alex Hofmann ‎– grafiikka
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi: 9/10
Kaaoszine: 7 ½ /10
Metal Storm: 9.1/10
Metalsucks:
Sputnikmusic: 3.7/5
Aiheesta muualla

Albumi The Flesh Prevails Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
The Flesh Prevails discogs.com -sivustolla
Muhammad Iqbal

Muhammad Iqbal
Muhammad Iqbal (علامہ محمد اقبال, ʿAlāma Muḥammad Iqbāl; 9. marraskuuta 1877 – 21. huhtikuuta 1938) oli runoilija, uskonnonfilosofi ja poliitikko. Iqbal kirjoitti teoksensa persian ja urdun kielillä.
Iqbal syntyi brittiläisessä Intiassa Sialkotin kaupungissa, joka on nykyään Pakistanin alueella. Hänen isänsä oli kashmirilainen räätäli. Iqbal opiskeli vuosia Englannissa Trinity Collegessa Cambridgen yliopistossa sekä Münchenin ja Heidelbergin yliopistoissa.
Iqbal tunnetaan filosofis-runollisista teoksistaan, Asrar-e-Khudi-teoksen kunniaksi hänet lyötiin ritariksi. Muita teoksia ovat muun muassa Rumuz-e-Bekhudi ja Bang-e-Dara.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
The Apocalyptic Triumphator

| The Apocalyptic Triumphator Archgoat |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Temple of Black Moon
 Julkaistu: 26. tammikuuta 2015
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 41.17
 Levy-yhtiö: Debemur Morti Productions
Listasijoitukset
  6.
Archgoatin muut julkaisut
| Heavenly Vulva (Christ’s Last Rites) 2011 | The Apocalyptic Triumphator 2015 | The Luciferian Crown 2018 |
The Apocalyptic Triumphator on Archgoatin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 26. tammikuuta 2015. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.
Albumin kansitaiteen on toteuttanut Chris Moyen.
Kappaleet

Intro (Left Hand Path) – 0.57
Nuns, Cunts and Darkness – 3.41
The Apocalyptic Triumphator – 3.43
Phallic Desecrator of Sacred Gates – 2.10
Grand Luciferian Theophany – 4.54
Those Below (Who Dwell in Hell) – 5.14
Intro (Right Hand Path) – 0.35 (instrumentaali)
Congregation of Circumcised – 2.42
Sado-Magical Portal – 4.04
Light of Phosphorus – 4.44
Profanator of the 1st Commandment – 3.34
Funeral Pyre of Trinity – 4.59
Kokoonpano

Lord Angelslayer – bassokitara, laulu
Ritual Butcherer – kitara
Sinisterror – rummut
Arvostelut

Imperiumi.net: 7.5/10
Kaaoszine.fi: 10/10
Metalliluola: 7+/10
Aiheesta muualla

The Apocalyptic Triumphator Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Apocalyptic Triumphator Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Tauno Pylkkänen

| Tauno Pylkkänen |
| --- | --- |
 Tauno Pylkkänen flyygelin ääressä.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tauno Kullervo Pylkkänen
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1918 Helsinki
Kuollut: 13. maaliskuuta 1980 (61 vuotta) Helsinki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tauno Kullervo Pylkkänen (synt. Pakarinen; 22. maaliskuuta 1918 Helsinki – 13. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikkiarvostelija, joka toimi muun muassa Kansallisoopperan taiteellisena johtajana. Pylkkänen erikoistui oopperoiden säveltämiseen, ja veristisen sävellystyylinsä vuoksi häntä on kutsuttu ”Pohjolan Pucciniksi”.
Henkilöhistoria

Pylkkänen oli sisällissodan aikana syntynyt punaorpo, jonka näyttelijä Hilma Rantanen ja konttoripäällikkö Väinö Veikko Pylkkänen ottivat lehti-ilmoituksen perusteella kasvattipojakseen. Hänen oikea isänsä, vasten tahtoaan punakaartiin joutunut Heikki Pakarinen kuoli Hämeenlinnan vankileirillä elokuussa 1918. Pylkkänen tuli ylioppilaaksi 1937 ja opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa Leevi Madetojan ja Selim Palmgrenin johdolla. Sävellysdiplomin Pylkkänen suoritti vuonna 1941, mutta samanaikaisesti hän opiskeli myös Helsingin yliopistossa, josta hän  valmistui filosofian kandidaatiksi 1940. Terveyssyistä Pylkkänen ei joutunut sotavuosina rintamalle, vaan suoritti asepalveluksena esikuntatehtävissä, mikä jätti hänelle aikaa säveltämiseen. Ensimmäisen sävellyskonserttinsa Pylkkänen piti Helsingissä 1942. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1952. Vuosina 1960–1969 Pylkkänen toimi Suomen Kansallisoopperan taiteellisena johtajana. Hänen on tosin sanottu jääneen lujatahtoisen pääjohtajan Alfons Almin varjoon.
Pylkkänen hoiti useita luottamustehtäviä: Hän oli Suomen Säveltaiteilijain Liiton sihteeri vuosina 1943–1956 ja puheenjohtaja vuosina 1959–1970 sekä valtion säveltaidelautakunnan jäsen vuodesta 1960. Pylkkänen oli Yleisradion äänilevyosaston ohjelmatoimittaja vuosina 1943–1961 ja Musiikki-lehden päätoimittaja 1947–1950. Hän kirjoitti musiikkiarvosteluja Ylioppilaslehteen vuosina 1937–1945, Uuteen Suomeen 1943–1974 ja Suomalaiseen Suomeen 1944–1951. Hän esiintyi myös orkesterinjohtajana.
Pylkkäselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1971. Sibelius-Akatemian tukisäätiöllä on hänen mukaansa nimetty Tauno Pylkkäsen rahasto.
Tuotanto

Pylkkänen oli erityisen merkittävä oopperasäveltäjänä; ensi kosketuksensa teatteriin hän sai äitinsä Hilma Rantasen kautta, kun taas isä oli innokas laulaja.
Tuotanto > Oopperasävellyksiä

Pylkkänen sävelsi ensimmäisen oopperansa Jaakko Ilkka jo alle 20-vuotiaana. Läpimurtoteos oli Mare ja hänen poikansa (1945), joka perusti Aino Kallaksen näytelmään. Kolmas ooppera Simo Hurtta tilattiin vuonna 1948 Suomalaisen Oopperan 75-vuotisjuhlaoopperaksi. Esikoisteoksestaan alkaen Pylkkänen osasi käsitellä lauluääntä luontevasti. Pylkkästä verrattiin aiheellisesti italialais-amerikkalaiseen Gian Carlo Menottiin. 1950- ja 1960-luvulla Pylkkänen oli ainoa suomalainen säveltäjä, joka keskittyi oopperoihin. Tuon kauden oopperoita ovat mm. Opri ja Oleksi, Vangit ja Varjo. Radio-oopperalla Sudenmorsian Tauno Pylkkänen voitti vuonna 1950 Prix Italian. Pylkkäsen sai viimeisellä oopperallaan Tuntematon sotilas (Väinö Linnan romaanin pohjalta) kiittäviä arvioita. Vuonna 1967 kantaesitetty ooppera sai uudeksi oopperaksi ennätyksellisen paljon katsojia, mutta sen esitykset ovat jääneet vähiin. Pylkkäsen oopperoista on levytetty Mare ja hänen poikansa. Kaikkiaan Pylkkänen sävelsi kymmenen oopperaa.
Tuotanto > Soitin- ja laulusävellyksiä

Pylkkäsen soitinsävellyksiin kuuluvat Divertimento (1940), Sinfonietta (1943), sinfonia (1945), sävelrunoelma Ultima Thule (1949),  sellokonsertto (1950) ja baletti Kaarina Maununtytär (1961). Hän sävelsi myös runsaasti laulumusiikkia, mm. balladin Räikkö Räähkä (1941) mieskuorolle, solisteille ja orkesterille, sekä kuoro- ja yksinlauluja. Pylkkänen sävelsi myös elokuvamusiikkia.
Tuotanto > Levytyksiä

Mare ja hänen poikansa. Kapellimestari Hannu Lintu. Ondine 2005.
Lauluja. Sopraano Hedvig Paulig, mezzosopraano Melis Jaatinen ym. Fuga 2019.
Yksityiselämä

Pylkkänen oli homoseksuaali, mikä ei ollut julkisesti tiedossa hänen elinaikanaan. Hänen ystävänsä, apulaisprofessori Saara Lilja paljasti asian vuonna 2000 ilmestyneessä muistelmateoksessaan. Joulukuussa 1948 Pylkkänen jäi kiinni ”homoseksuaalien kohtauspaikkaan” tehdyssä poliisin ratsiassa ja joutui oikeuteen (homoseksuaalisuus oli Suomessa rikos vuoteen 1971), mutta hän sai vapauttavan tuomion eikä tapaus päässyt julkisuuteen. Myöhemmin Pylkkänen kärsi alkoholismista, masennuksesta ja muistihäiriöistä. Hänen työkykynsä hiipui pian Tuntemattoman sotilaan valmistumisen jälkeen, joten hän lopetti säveltämisen 49-vuotiaana ja jäi virkavapaalle Kansallisoopperasta toukokuussa 1968. Hänen viimeinen merkittävä työnsä oli kesken jäänyt Suomen Kansallisoopperan historian käsikirjoitus. Viimeiset vuotensa hän vietti hiljaiseloa Helsingin Taiteilijakoti Lallukassa.
Oopperat

Jaakko Ilkka, 1937
Bathseba Saarenmaalla, 1940 (uudistettu 1958)
Mare ja hänen poikansa, 1942–1943
Simo Hurtta, 1948
Sudenmorsian, 1950 (radio-ooppera)
Varjo, 1952
Opri ja Oleksi, 1958
Ikaros, 1956/1960
Vangit, 1965 (televisio-ooppera)
Tuntematon sotilas, 1967
Kirjallisia teoksia

Naura pajatso...: Oopperakirja (yhdessä Alvar Andströmin ja Veikko Helasvuon kanssa, Lehtiyhtymä 1947)
Oopperavaeltaja: Esseitä ja pakinoita oopperan maailmasta (WSOY 1953)
Satavuotiaan oopperamme vaiheita: 100 vuotta oopperaa 21.11.1973 (Suomen kansallisooppera 1974)
Aiheesta muualla

Tauno Pylkkänen Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen sivuilla.
Pylkkänen, Tauno hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Münchenin S-Bahn

| S-Bahn München |
| --- | --- |

 S-Bahn Hackerbrücken asemalla
Tyyppi:  paikallisjuna
Sijainti:  München, Saksa
Avattu:  28. toukokuuta 1972
Pituus:  434 km
Asemia:  150
Linjoja:  8
Liikennöitsijä(t):  Münchner Verkehrs- und Tarifverbund
Matkoja vuodessa:  2 000 000+
  
Münchenin S-Bahn (saks. S-Bahn München) on S-Bahn-paikallisjunajärjestelmä Münchenin kaupungissa Saksassa. S-Bahn avattiin liikenteelle vuonna 1972. Nykyisin järjestelmän pituus on 434 kilometriä, linjoja on kahdeksan ja asemia 150.
S8-linjan juna
Marienplatzin asema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Münchenin S-Bahn Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Munich S-Bahn
Käännös suomeksi