stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pimeää keskellä päivää

| Pimeää keskellä päivää> (Sonnenfinsternis) Darkness at Noon.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Arthur Koestler
Kieli:  saksa/englanti
Julkaistu:  1940
Suomennos
Suomentaja:  Tauno Tainio
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1958
Sivumäärä:  223

Edeltävä:  Die Gladiatoren
Seuraava:  Tuomion päivä
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pimeää keskellä päivää (engl. Darkness at Noon, saks. Sonnenfinsternis) on Arthur Koestlerin romaani vuodelta 1940. Sen on suomentanut englanninkielisestä käännöksestä Tauno Tainio, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 1958 Tammi.
Teoksen saksankielinen käsikirjoitus oli kateissa vuoteen 2015. Teoksen ensimmäinen julkaistu versio oli englanninkielinen käännös. Käännökset muihin kieliin, myös saksankielinen versio, jonka Koestler teki itse, ovat perustuneet englanninkieliseen käännökseen, jonka taas teki vuonna 1940 Koestlerin kumppani, kuvanveistäjä Daphne Hardy. Alkuperäiskäsikirjoituksen luultiin kadonneen, kun Koestler ja Hardy pakenivat toukokuussa 1940 Pariisista, jossa he asuivat tuolloin. Alkuperäiskäsikirjoituksen löysi vuonna 2015 eräs väitöskirjantekijä Zürichin keskuskirjastosta. Se poikkeaa hyvin paljon siitä versiosta, jonka Koesler teki. Hän oli siirtynyt kirjoittamaan englanniksi ja vieraantunut saksan kielestä, ja kustantaja joutui tarkentamaan monia kohtia, mutta käsikirjoitusta muokkasi myös Koestlerin saksankielinen ystävä. Myös teoksen Die Gladiatoren alkuperäiskäsikirjoitus on löytynyt, nimittäin eräästä venäläisestä arkistosta, josta löytäjä, brittiläinen kirjailija ja kääntäjä Michael Scammell, ei kuitenkaan saanut kopioida sitä.
Alkuperäiskäsikirjoitukseen perustuva saksankielinen teos ilmestyy syksyllä 2017. Siihen on alkusanat kirjoittanut Michael Scammell ja jälkisanat käsikirjoituksen löytäjä Matthias Weßel.
Teos kertoo vanhasta bolsevikista Rubašovista, joka pidätetään, joutuu vankilaan ja tuomitaan maanpetoksesta. Sen tapahtuma-aika on 1938, jolloin Neuvostoliitossa olivat meneillään Stalinin puhdistukset. Kirjassa ei mainita todellisia nimiä, vaan ihmisistä ja kaikesta muustakin käytetään kiertoilmaisuja. Teos on trilogian toinen osa, jonka muut osat ovat Die Gladiatoren (ei suomennettu) ja Tuomion päivä.
Saska Saarikoski kirjoittaa kolumnissaan, että Koestler esittää kirjassa teorian ihmiskunnan kehityksestä. Kehitys menee eteenpäin kuin jokilaiva kanavassa sulku kerrallaan. Demokratia vahvistuu tasaisina aikoina, mutta kun sulut aukeavat tekniikan harppauksissa, tulee mullistus. Tätä hän käyttää kuvaamaan kolumninsa kirjoitushetken maailmantilaa.
Aiheesta muualla

Petri Liukkonen: Arthur Koestler, Authors Calendar (englanniksi)
Perunalimppu

Perunalimppu on tavallisesti hapanimelä eli happamaksi ja makeaksi maustettu leipä, jonka yhtenä ainesosana on soseutetut jauhoiset perunat. Hiivalla kohotettavassa limpussa käytetään nesteenä vettä ja esimerkiksi kermaviiliä tai niiden sijasta piimää. Vehnä- tai hiivaleipäjauhojen eli tummien vehnäjauhojen lisäksi leivän raaka-aineena käytetään ruisjauhoja tai ruissihtijauhoja ja joskus myös ohrajauhoja. Maltaiden ja siirapin lisäksi sekaan voidaan laittaa myös hapanleipäpaloja. Paistamisen loppuvaiheessa perunalimput voi halutessaan voidella veden ja siirapin seoksella. Limput säilyvät sellaisenaan useita päiviä, mutta ne voidaan myös pakastaa.
Philippe Muller

Philippe Muller vuonna 2016.
Philippe Muller (s. 1946 Alsace) on ranskalainen sellisti.
Muller kasvoi Alsacessa sekä ranskalaisten että saksalaisten musiikkitraditioiden piirissä. Hän perusti vuonna 1970 pianotrion Jacques Rouvierin ja Jean-Jacques Kantorowin kanssa. Seitsemän vuoden ajan hän työskenteli Pierre Boulezin perustaman Ensemble Intercontemporainin kanssa. Vuonna 1979 hän seurasi omaa opettajaansa André Navarraa Pariisin konservatorion sellonsoiton opettajana. Hänen muita opettajiaan olivat aikoinaan Paul Tortelier ja Mstislav Rostropovitš. Toimittuaan 35 vuoden ajan Pariisin konservatorion henkilökunnassa Muller siirtyi professorina Manhattan School of Musiciin. Mestarikursseja hän on pitänyt muun muassa Kiotossa. Hän on esiintynyt enimmäkseen Euroopassa, mutta myös Kanadassa, Yhdysvalloissa, Latinalaisessa Amerikassa, Japanissa ja Koreassa.
Mullerin ohjelmistoon ovat kuuluneet Johann Sebastian Bachin kaikki sellosarjat sekä musiikkia sellaisilta säveltäjiltä kuin Antonio Vivaldi, Ludwig van Beethoven, Johannes Brahms, Gabriel Fauré, Maurice Ravel, Bohuslav Martinů, Ivo Malec ja Michel Merlet. Mullerin soittama instrumentti on vuoden 1756 Gennaro Gagliano -sello.
Oppilaita

Mullerin johdolla opiskelleita muusikoita:
Sophia Bacelar
Emmanuelle Bertrand
Gautier Capuçon
Marc Coppey
Bruno Delepelaire
Henri Demarquette
Katharina Deserno
Ophelie Gaillard
Alexander Gebert
Friedrich Kleinhapl
Christian-Pierre La Marca
Yan Levionnois
Hee Young-lim
Dimitri Maslennikov
Edgar Moreau
Pablo de Naverán
Aurelien Pascal
Jérôme Pernoo
Xavier Phillips
Raphaël Pidoux
François Salque
Camille Thomas
Sung-won Yang
Aiheesta muualla

AllMusic: Philippe Muller (englanniksi)
Pikkueleniat

| Pikkueleniat |
| --- | --- |
 Jamaikanelenia (Myiopagis cotta)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Pikkueleniat Myiopagis  Salvin & Godman 1888
Katso myös
   Pikkueleniat Wikispeciesissä   Pikkueleniat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkueleniat (Myiopagis) on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku.
Pikkuelenioihin (Myiopagis) kuuluvia lajeja

Andienpikkuelenia (Myiopagis olallai)
Harmaapikkuelenia (Myiopagis caniceps)
Jamaikanelenia (Myiopagis cotta)
Pikkuelenia (Myiopagis gaimardii)
Savannipikkuelenia (Myiopagis subplacens)
Viherpikkuelenia (Myiopagis viridicata)
Viidakkoelenia (Myiopagis flavivertex)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Myiopagis (englanniksi)
Petteri Pietikäinen

Petteri Pietikäinen (s. 9. syyskuuta 1964 Oulu, Suomi) on suomalainen historiantutkija ja Oulun yliopiston aate- ja oppihistorian professori. Hän on myös Helsingin yliopiston yleisen historian dosentti. Pietikäisen tutkimusintressit liittyvät 1800- ja 1900-lukujen aatehistorian alaan. Hän on tutkinut muun muassa utopioiden, psykoanalyysin ja psykiatrian historiaa.
Lokakuussa 2013 Pietikäisen tietokirja Hulluuden historia (2013) voitti Kanava-lehden ja Otavan kirjasäätiön myöntämän 10 000 euron arvoisen Kanava-palkinnon.
Julkaisuja

P.P., C.G. Jung and the Psychology of Symbolic Forms, Helsinki: Finnish Academy of Science and Letters, 1999
Philippe Moureaux

| Philippe Moureaux |
| --- | --- |

Ministeripresidentti (Belgian ranskankielinen yhteisö)
 1. kausi 22.12.1981–9.12.1985, 2. kausi 12.2.1988–9.5.1988  
Edeltäjä:  1. kaudella ei edeltäjää , 2. kauden jälkeen Philippe Monfils
Seuraaja:  1. kauden jälkeen Philippe Monfils, 2. kauden jälkeen Valmy Feaux
Belgian sisäministeri
 18.5.1980–22.10.1980  
Pääministeri:  Wilfried Martens
oikeusministeri
 22.10.1980–17.12.1981  
Pääministeri:  Wilfried Martens jota seurasi Mark Eyskens
Molenbeek-Saint-Jeanin pormestari
 1992–2012  
Edeltäjä:  Léon Spiegels
Seuraaja:  Françoise Schepmans
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1939 Etterbeek
Kuollut: 15. joulukuuta 2018 (79 vuotta) Bryssel
Puoliso:  1. vaimo tuntematon,  2. Françoise Dupuis (–2010),  3. Latifa Benaicha (26.6.2010–)
Tiedot
Puolue:  Parti socialiste (Belgia)
Philippe Moureaux ['muro:] (12. huhtikuuta 1939 Etterbeek – 15. joulukuuta 2018 Bryssel) oli belgialainen poliitikko. Hän on kansanedustaja ja on toiminut Brysselin alueen kunnan, Molenbeek-Saint-Jeanin pormestarina (1992–2012). Hän on taloushistorian professori Brysselin vapaassa yliopistossa. Hänellä on valtioneuvoksen arvonimi ja hän on Leopoldin sekä Leopold II:n ritarikuntien jäsen.
Ensimmäisenä hallitustehtävänään hän toimi sisäministerinä ja vastasi perustuslain uudistamisesta Wilfried Martensin hallituksessa (Martens III) vuonna 1980. Toimiessaan oikeusministerinä Moureaux esitteli rasismin ja muukalaisvihan vastaisen lain 30. heinäkuuta 1981. Hän on toiminut muun muassa varapääministerinä.
Hän erosi sosiaaliministerin tehtävästä 4.5.1993 siirtyäkseen Molenbeekin pormestariksi vuoden 1992 kunnallisvaalivoiton seurauksena. Molenbeekin kaupunginvaltuutetuksi hän oli tullut jo vuonna 1983. 1992 kunnallisvaaleista lähtien keskeinen osa Moureaux’n vaalikampanjaa oli etnisten vähemmistöjen osallistuminen hänen kampanjoihinsa. Vuonna 2004 Moureaux sai kansanedustajana aikaan lain, jolla ulkomaalaisille myönnettiin oikeus äänestää kunnallisvaaleissa.
Toiminta Molenbeekin pormestarina

Moureaux’n pyrkimykset elvyttää Molenbeekin talous epäonnistui. Esimerkkinä tästä oli amerikkalaisen mainostoimisto BBDO:n toiminnan lopettaminen kaupungissa kesäkuussa 2011. Moureaux’lle osoitetussa avoimessa kirjeessä yhtiön kymmenen työntekijää mainitsi pääsyyksi lopettamiselle paikallisten asukkaiden tekemät yli 150 hyökkäystä. Seurauksena kaupunginjohtaja Moureaux’n hallinto kyseenalaistettiin.
Moureaux on saanut osakseen voimakasta kritiikkiä pormestariudestaan, koska Pariisin vuoden 2015 ja Brysselin vuoden 2016 iskujen terroristeilla oli merkittäviä kytköksiä Molenbeekiin.
Yksityiselämä

Philippe Moureaux’n isä Charles Moureaux oli liberaalipuolueen ministeri. Philippen äiti oli rakennusalan yrittäjäsukuun kuulunut Madeleine Blaton.
Moureaux on kolmatta kertaa naimisissa. Ensimmäisestä avioliitostaan hänellä on kaksi lasta. Toisesta avioliitostaan ministerinä ja parlamentin puhemiehenä toimineen Françoise Dupuis’n kanssa hänellä on myös kaksi yhteistä lasta, joista toinen on belgialainen kansanedustaja. Hän erosi Dupuis’stä vuoden 2010 alussa avioituen samana vuonna 35 vuotta itseään nuoremman marokkolaisen muslimin, Latifa Benaichan kanssa. Islamia myötäilevän Marokon lain mukaan musliminainen ei saa avioitua ei-muslimin kanssa.
Pikkuenkelikolibri

| Pikkuenkelikolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Enkelikolibrit Heliangelus
Laji::  micraster
Kaksiosainen nimi
 Heliangelus micraster  Gould, 1872 
Katso myös
   Pikkuenkelikolibri Wikispeciesissä   Pikkuenkelikolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkuenkelikolibri (Heliangelus micraster) on eteläamerikkalainen kolibri. Lajin nimesi John Gould 1872.
Koko ja ulkonäkö

Pienikokoinen kolibri, jonka höyhenpuku on vihreän ja sinertävän kirjava. Koiraan kurkussa on loistavan punaoranssi laikku, joka välkähtelee valonsäteiden tulokulman muuttuessa.
Laji kuuluu enkelikolibrien (Heliangelus) sukuun, jossa on 8 lajia, joista enkelikolibri Heliangelus zusii on todennäköisesti kuollut sukupuuttoon.
Lajista tunnetaan 2 alalajia, pohjoinen nimialalaji micraster Kaakkois-Ecuadorissa ja cutervensis Koillis-Perussa. Jälkimmäisen erottaa edellisestä koiraan kurkun punaoranssi kimallus ja vaaleamman vihreä yleisväritys.
Esiintyminen

Laji elää Perun ja Ecuadorin kosteissa vuoristometsissä 2 300–3 400 metrin korkeudella. Lajin kanta on elinvoimainen.
Pimikkökuoriaismaiset

| Pimikkökuoriaismaiset |
| --- | --- |
 Mylabris pustulata
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Pimikkökuoriaismaiset Tenebrionoidea  Latreille, 1802
Heimot
 Katso teksti 
Katso myös
   Pimikkökuoriaismaiset Wikispeciesissä   Pimikkökuoriaismaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pimikkökuoriaismaiset (Tenebrionoidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Lytta magister
Heimoja

| --- | --- |
 Aatukaiset Aderidae, Winkler, 1927  Antikaiset Anthicidae, Latreille, 1819  Archeocrypticidae, Kaszab, 1964  Lahokapot Boridae, C. G. Thomson, 1859  Chalcodryidae, Watt, 1974  Kääpiäiset Ciidae / Cisidae, Leach, 1819  Melandryidae, Leach, 1815  Toukohärät Meloidae, Gyllenhal, 1810  Syöksykkäät Mordellidae, Latreille, 1802  Karvasieniäiset Mycetophagidae, Leach, 1815  Mycteridae, Blanchard, 1845  Viherkeijut Oedemeridae, Latreille, 1810  Perimylopidae, St. George, 1939  Prostomidae, C. G. Thomson, 1859:  Pterogeniidae, Crowson, 1953  Helokuoriaiset Pyrochroidae, Latreille, 1807  Kolvakuoriaiset Pythidae, Solier, 1834  Loisikat Ripiphoridae / Rhipiphoridae, Gemminger and Harold, 1870  Jahkiaiset Salpingidae, Leach, 1815  Scraptiidae, Mulsant, 1856  Kallokkaat Stenotrachelidae / Cephaloidae, C. G. Thomson, 1859  Synchroidae, Lacordaire, 1859  Pimikkökuoriaiset Tenebrionidae, Latreille, 1802  Valekääpiäiset Tetratomidae, Billberg, 1820  Trachelostenidae, Lacordaire, 1859  Trictenotomidae, Blanchard, 1845  Ulodidae, Pascoe, 1869  Kätkökuoriaiset Zopheridae, Solier, 1834
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pimikkökuoriaismaiset (Tenebrionoidea)
ITIS: Tenebrionoidea (englanniksi)
Pierre Patau

Pierre Patau (4. toukokuuta 1864 Bolquère – 6. maaliskuuta 1941) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Perpignan-Elnen hiippakuntaan vuonna 1888 ja nimitettiin saman hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Toronen titulaaripiispaksi 1. toukokuuta 1925. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Martin-Jérôme Izart, jota avustivat Gabriel-Roch de Llobet ja Jean-Justin-Michel Girbeau.
Patau erosi tehtävistään vihkipiispana 29. joulukuuta 1932.
Peter Gould

| Peter Gould |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1962 
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  käsikirjoittaja, ohjaaja, tuottaja
Peter Gould on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan televisiosarjan Breaking Bad käsikirjoittajana ja sen spin-offin Better Call Saulin toisena luojana. Gould työskenteli Breaking Badissa vuosina 2008–2013 ja käsikirjoitti yhteensä 11 sarjan jaksoa, joista hän ohjasi kaksi.
Filmografia

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Suomenkielinen nimi | Televisiosarjat> Alkuperäinen nimi | Televisiosarjat> Käsikirjoittajana | Televisiosarjat> Ohjaajana | Televisiosarjat> Tuottajana | Televisiosarjat> Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008–2013 | Breaking Bad | Breaking Bad |  |  |  | 11 jaksoa |
| 2011 | Talousmahti murtuu | Too Big to Fail |  |  |  | TV-elokuva |
| 2015– | Better Call Saul | Better Call Saul |  |  |  | Tekijä |
Filmografia > Gouldin käsikirjoittamat televisiojaksot

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Sarja | Televisiosarjat> Kausi | Televisiosarjat> Numero | Televisiosarjat> Jakso | Televisiosarjat> Suomeksi | Televisiosarjat> Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Breaking Bad | 1 | 7 | A No-Rough-Stuff-Type Deal | Hellät kaupat |  |
| 2009 | Breaking Bad | 2 | 3 | Bit by a Dead Bee | Selityksiä |  |
| 2009 | Breaking Bad | 2 | 7 | Better Call Saul | Soita Saulille |  |
| 2010 | Breaking Bad | 3 | 2 | Caballo sin Nombre | Rahalla saa |  |
| 2010 | Breaking Bad | 3 | 9 | Kafkaesque | Kortit pöydälle | George Mastrasin kanssa |
| 2010 | Breaking Bad | 3 | 12 | Half Measures | Koston kierre | Sam Catlinin kanssa |
| 2011 | Breaking Bad | 4 | 7 | Problem Dog | Neuvonpitoa | myös ohjaus |
| 2011 | Breaking Bad | 4 | 10 | Salud | Meksikossa | Gennifer Hutchisonin kanssa |
| 2012 | Breaking Bad | 5 | 3 | Hazard Pay | Riskilisä |  |
| 2013 | Breaking Bad | 5 | 9 | Blood Money | Verirahat |  |
| 2013 | Breaking Bad | 5 | 15 | Granite State | Piilossa | myös ohjaus |
| 2015 | Better Call Saul | 1 | 1 | Uno | — | Vince Gilliganin kanssa |
| 2015 | Better Call Saul | 1 | 2 | Mijo | — |  |
| 2015 | Better Call Saul | 1 | 10 | Marco | — | myös ohjaus |
Phantasy Star Online

| Phantasy Star Online |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sonic Team
Julkaisija:  Sega
Ohjaaja:  Takao Miyoshi
Tuottaja:  Yuji Naka
Säveltäjä:  Hideaki Kobayashi
Pelisarja:  Phantasy Star
Julkaistu:  21. joulukuuta 2000
Lajityyppi:  toimintaroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12  USK 12 
Alusta:  Sega Dreamcast, Nintendo GameCube, Xbox ja Microsoft Windows
Jakelumuoto:  CD-ROM-levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Phantasy Star Online on Sonic Teamin kehittämä ja Segan julkaisema toimintaroolipeli. Peli julkaistiin vuonna 2000 Sega Dreamcastille. Pelistä on tehty myöhempiä julkaisuja GameCubelle, Xboxille ja Windowsille.
Pelaaminen

Pelin alussa pelaaja valitsee useasta hahmoluokan ja rodun yhdistelmästä. Hahmoluokat on jaettu kolmeen kategoriaan: Hunterit, Rangerit ja Forcet. Hunterit ovat erikoistuneet lähitaisteluun, Rangerit kiväärien sekä muiden raskaiden aseiden käyttöön ja Forcet tekniikoihin eli taikuuteen. Hahmoluokan valittuaan pelaaja voi muokata hahmonsa ulkonäköä rajallisesti.
Peliä voi pelata kerrallaan yhdestä neljään pelaajaa. Pelaajat voivat joko seikkailla vapaasti valitsemallaan alueella vihollisia kukistaen tai suorittaa erilaisia tehtäviä. Jokaisen alueen lopussa pelaajat taistelevat alueen pomovihollista vastaan. Pelaajien on mahdollista kommunikoida keskenään joko kirjoittaen, automaattisesti käännetyistä fraaseista valiten tai symboliviestein.
Taisteleminen tapahtuu hyökkäysnappia painamalla. Useimmilla aseilla on mahdollista tehdä kolmen hyökkäyksen sarja, mikäli hyökkäysnappia painetaan oikeassa rytmissä. Kaikki hahmot paitsi Castit eli robotit voivat lisäksi käyttää tekniikoita. Tekniikat voidaan jakaa hyökkäys- ja tukitekniikoihin. Vain Forcet kykenevät oppimaan vahvimmat tekniikat. Hirviöitä kukistaessaan hahmot keräävät kokemuspisteitä, löytävät rahaa ja uusia varusteita ja muuttuvat vahvemmiksi tasonnousujen myötä. Pelissä on useita vaikeustasoja, joista korkeammilla voi pelata vain tietyn tason saavutettuaan.
Jokaisella hahmolla kulkee mukanaan Mag, eräänlainen lemmikki, joka seuraa pelaajaa vierellä leijuen. Magille voi syöttää erilaisia esineitä, joista kukin nostaa sen tiettyjä ominaisuuksia. Mageille kertyy tasoja, ja ne muuttavat välillä muotoaan sen mukaisesti, mitä ominaisuuksia niille on kertynyt. Vahvistuessaan Magit nostavat pelaajahahmon ominaisuuksia ja antavat toisinaan myös mahdollisuuden Photon Blast -erikoishyökkäysten käyttöön.
Juoni

Phantasy Star Online sijoittuu nimeämättömään tähtijärjestelmään, jossa Pioneer 1 -avaruusaluksen miehistö on rakentamassa ihmiskunnalle siirtokuntaa Ragolin planeetalle. Pioneer 2 -aluksen ottaessa yhteyttä Ragoliin siirtokunnassa sattuu yhtäkkiä tuhoisa räjähdys. Avaruusalukselta lähetetään tutkimusryhmä selvittämään, mitä on tapahtunut.
Julkaisut

Pelin alkuperäisversio julkaistiin vuonna 2000 Sega Dreamcastille. Vuonna 2001 samalle konsolille julkaistiin päivitetty versio. Nintendo GameCubelle ja Xboxille vuonna 2003 julkaistussa Episode I & II -julkaisussa on lisäksi mukana jatko-osa uusine alueineen.
Episode III: C.A.R.D. Revolution -niminen jatko-osa julkaistiin vuonna 2004 GameCubelle. Peli on muusta Phantasy Star Onlinen sisällöstä erillinen, ja sitä pelatakseen pelaajan on luotava uusi hahmo. C.A.R.D. Revolution on pelin aiemmista osista poiketen vuoropohjainen strategiapeli.
Vuonna 2004 peli julkaistiin Windowsille nimellä Phantasy Star Online: Blue Burst. Tämä pelin viimeiseksi jäänyt julkaisu sisältää C.A.R.D. Revolutionia lukuun ottamatta kaikkien edellisten versioiden sisällön ja lisäksi kokonaan uutta sisältöä.
Vastaanotto

Phantasy Star Online sai suotuisan vastaanoton Metacritic-verkkosivuston mukaan. Arvostelijat pitivät moninpeliä koukuttavana, mutta kritisoivat yksinpeliä, pelin tarinaa ja kameraongelmia.
Palvelinten nykytila

Phantasy Star Onlinen viimeinen virallinen palvelin suljettiin vuonna 2004. Pelillä on harrastelijoiden ylläpitämiä epävirallisia palvelimia, joista jotkut ovat edelleen aktiivisia.
Pierre Laval

| Pierre Laval |
| --- | --- |
 Pierre Laval vuonna 1931
Ranskan pääministeri
 18. huhtikuuta 1942 – 20. elokuuta 1944  
Edeltäjä:  Philippe Pétain
Seuraaja:  Charles de Gaulle
Ranskan varapääministeri (vt.)
 11. heinäkuuta 1940 – 13. joulukuuta 1940  
Edeltäjä:  Philippe Pétain
Seuraaja:  Pierre Étienne Flandin
Ministerineuvoston puheenjohtaja
 7. kesäkuuta 1935 – 24. tammikuuta 1936  
Edeltäjä:  Fernand Bouisson
Seuraaja:  Albert Sarraut
Ministerineuvoston puheenjohtaja
 27. tammikuuta 1931 – 20. helmikuuta 1932  
Edeltäjä:  Théodore Steeg
Seuraaja:  André Tardieu
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1883 Châteldon
Kuollut: 15. lokakuuta 1945 (ikä 62) Fresnes
Ammatti:  lakimies
Tiedot
Puolue:  sosialisti (1903-1920)  sitoutumaton (1920-1945)
 Nimikirjoitus
Pierre Laval (28. kesäkuuta 1883 – 15. lokakuuta 1945) oli kolmesti Ranskan pääministeri, viimeisen kerran Vichyn hallituksen aikana. Hänet tuomittiin tästä syystä maanpetturuudesta ja teloitettiin sodan jälkeen.
Poliittinen ura

Laval oli syntyisin Châteldonista Puy-de-Dômen departementista Auvergnen alueelta. Hän valmistui lakimieheksi 1907 ja työskenteli Pariisissa. Hänet valittiin sosialistien (SFIO) edustajana edustajainkamariin 1914. Laval vaati rauhanneuvotteluja ensimmäisen maailmansodan lopettamiseksi. Häntä ei valittu edustajainkamariin uudelleen sodan jälkeen, ja hän erosi sosialistipuolueesta. Hänestä tuli Aubervilliersin pormestari 1923, ja hänet valittiin senaattiin 1927.
Laval oli useissa hallituksissa 1930-luvulla. Hän toimi pääministerinä André Tardieun jälkeen 27. tammikuuta 1931 – 6. helmikuuta 1932 ja uudelleen 7. kesäkuuta 1935 – 24. tammikuuta 1936.
Toisena pääministerikautenaan hän neuvotteli Britannian ulkoministerin Samuel Hoaren kanssa Abessinian kriisiin ratkaisua, jossa suuri osa hedelmällisestä Pohjois-Abessiniasta oli tarkoitus luovuttaa Italian siirtomaaksi. Kassakaappisopimus paljastui joulukuussa 1935. Sitä pidettiin myönnytyksenä Benito Mussolinille, ja Laval ja Hoare joutuivat eroamaan.
Yhteistoiminta Hitlerin Saksan kanssa

Laval palasi liiketoimiensa pariin ja loi mittavan mediaimperiumin lehdillään ja radiokanavillaan. Vuosien 1936–1938 vasemmistolainen kansanrintamahallitus oli hänen lehtiensä hyökkäysten kohteena. Kun Saksa valloitti Pohjois-Ranskan keväällä 1940, Lavalin media kampanjoi vanhaa hallitusta vastaan ja tuki marsalkka Pétainia. 12. heinäkuuta 1940 Lavalista tuli Pétainin hallituksen varapäämies.
Laval oli innokkaan natsimyönteinen, hänen vaatimuksensa Ranskan ja Saksan sotilasliitosta johtivat hänen erottamiseensa ja pidätykseensä 13. joulukuuta 1940. Saksan Ranskan-lähettiläs Otto Abetz järjesti kuitenkin hänet vapaaksi ja saksalaisten hallussa olevaan Pariisiin. Laval haavoittui murhayrityksessä 27. elokuuta 1941 Légion des Volontaires Français'in tarkastuksessa mutta toipui ja kutsuttiin uudelleen Vichyn hallitukseen 18. huhtikuuta 1942. Hänestä tuli Hitlerin vaatimuksesta pääministeri ja Vichyn kakkosmies amiraali François Darlanin sijaan, mikä heikensi hallituksen päämiehen Pétainin vallan nimelliseksi keulakuvaksi. Lavalia on pidetty syyllisenä juutalaisvastaisten toimien voimistumiseen ja päätökseen lähettää ranskalaisia työskentelemään Saksan hyväksi. Myös Vichyn salaisen poliisin Milicen luominen tammikuussa 1943 on luettu Lavalin ansioksi.
Tuomio ja teloitus

Liittoutuneiden noustua maihin Ranskaan hallitus siirtyi Vichystä Belfortiin ja myöhemmin Saksan Sigmaringeniin elokuussa 1944. Toukokuussa 1945 Laval pakeni aluksi Espanjaan mutta karkotettiin, ja hän joutui kiinni Innsbruckissa Itävallassa, mistä hänet luovutettiin Ranskaan 30. heinäkuuta 1945.
Laval tuomittiin myrskyisässä oikeudenkäynnissä kuolemaan maanpetturuudesta ja valtion turvallisuuden vaarantamisesta. Kolme tuntia kestäneessä puolustuspuheessaan Laval puolusti politiikkaansa väittäen toimineensa koko ajan Ranskan tasavallan säilyttämisen puolesta. Laval yritti itsemurhaa syanidilla, mutta teloitusryhmä ampui hänet puolitajuttomana Fresnesin vankilassa lähellä Pariisia.