stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jimi Junkkari
Ura > Seuraura

Junkkari on Pelicansin kasvatti. Hän toimi kaudella 2021–2022 seuran U18-joukkueen varakapteenina. Kesällä 2022 Junkkari nousi Pelicansin SM-liigarinkiin, mutta hän ei tehnyt liigadebyyttiään vielä kaudella 2022–2023, vaan Junkkari pelasi sen kokonaan U20-joukkueessa.
Kesäkuussa 2023 Junkkari teki Pelicansin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Hän teki kaudella 2023–2024 miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan avauskierroksella 2. syyskuuta 2023 vieraissa ranskalaista Dragons de Rouenia vastaan. Junkkari merkittiin Pelicansin nelospuolustajapariin Saku Salmisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.14 minuuttia ja Junkkarille merkittiin Pelicansin 3–8-voittoon päättyneessä ottelussa teholukema +2. Hän pelasi CHL:ssä kolme ottelua ilman tehopisteitä. Ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa Junkkari pelasi runkosarjan kahdeksannella kierroksella 30. syyskuuta 2023 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan, kun Michal Jordán joutui pelikieltoon. Junkkari merkittiin heti Pelicansin ykköspuolustajapariin Petteri Riihisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.14 minuuttia ja Junkkarille merkittiin teholukema +1. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin vielä Pelicansin U20-joukkueessa. Heinäkuussa 2024 Junkkari teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Hlinka Gretzky Cup  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Hlinka Gretzky Cup  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Hlinka Gretzky Cup  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Red Deer 2022 | jääkiekko |  |
Junkkari pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2023. Hänet valittiin myös Suomen alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2022 turnaukseen, mutta Junkkari kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Hän pelasi myös Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2022, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Junkkari on pelannut kymmenen nuorten ja 33 poikien maaottelua.
Juan Camilo Zúñiga

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Juan Camilo Zúñiga
Syntymäaika: 14. joulukuuta 1985 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Chigorodó, Kolumbia
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 172 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2008 2008–2009 2009–2018 2016 2016–2017 2018 | Atlético Nacional Siena Napoli → Bologna → Watford Atlético Nacional | 123 (9) 28 (0) 90 (4) 0 (0)   |
Maajoukkue
| 2005–2015 | Kolumbia | 61 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. joulukuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. heinäkuuta 2019.
Juan Camilo Zúñiga (s. 14. joulukuuta 1985 Chigorodó, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän pelasi pitkään Italiassa muun muassa Napolin joukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja tai -linkki.
Seurajoukkueura

Zúñiga siirtyi kotimaansa Atlético Nacionalista vuonna 2008 italialaiseen Sienaan. 9. heinäkuuta 2009 hän teki viisivuotisen sopimuksen Napolin kanssa. Hän pelasi joukkueessa ajoittain myös vasempana laitalinkkinä, sen käyttäessä muodostelmaa 3-5-2.
Tammikuussa 2010 Andrea Dossenan saavuttua joukkueeseen Zúñiga menetti aloituskokoonpanopaikkansa ja on sen jälkeen pelannut laitalinkkinä myös kentän oikealla laidalla tarvittaessa.
Zúñiga teki ensimmäisen maalinsa Italian pääsarjassa 20. helmikuuta 2011 ottelussa Cataniaa vastaan.
Maajoukkueura

Zúñiga teki ensiesiintymisensä Kolumbian maajoukkueessa 9. maaliskuuta 2005 ottelussa Yhdysvaltoja vastaan.
6. kesäkuuta 2011 Kolumbian päävalmentaja Hernán Darío Gómez valitsi Zúñigan vuoden 2011 Copa Américaan osallistuvaan joukkueeseen.
Aiheesta muualla

Juan Camilo Zúñigan esittely Napolin virallisella sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Juan Camilo Zúñigan tilastot National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
Kolumbian joukkue – Copa América 2011
1 N. Ramos |
2 Zapata |
3 Yepes |
4 Bolívar |
5 Anchico |
6 Sánchez |
7 Armero |
8 Aguilar |
9 Falcao |
10 Cuadrado |
11 Rodallega |
12 N. Martínez |
13 Guarín |
14 Perea |
15 Valencia |
16 Soto |
17 Moreno |
18 Zúñiga |
19 Gutiérrez |
20 A. Ramos |
21 J. Martínez |
22 Mosquera |
23 Castillo |
Valmentaja Gómez
Kolumbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Ospina |
2 Zapata |
3 Yepes |
4 Arias |
5 Carbonero |
6 Sánchez |
7 Armero |
8 Aguilar |
9 Gutiérrez |
10 James |
11 Cuadrado |
12 Vargas |
13 Guarín |
14 Ibarbo |
15 Mejía |
16 Balanta |
17 Bacca |
18 Zúñiga |
19 Ramos |
20 Quintero |
21 Martínez |
22 Mondragón |
23 Valdés |
Valmentaja Pekerman
Kolumbian joukkue – Copa América 2015
1 Ospina |
2 Zapata |
3 Franco |
4 Arias |
5 Andrade |
6 Sánchez |
7 Armero |
8 Cardona |
9 Falcao |
10 James |
11 Cuadrado |
12 Vargas |
13 Valdés |
14 Ibarbo |
15 Mejía |
16 Valencia |
17 Bacca |
18 Zúñiga |
19 Gutiérrez |
20 Muriel |
21 Martínez |
22 Bonilla |
23 Murillo |
Valmentaja Pekerman
James Michener

| James A>  Michener |
| --- | --- |
 James A. Michener vuonna 1991.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1907 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 16. lokakuuta 1997 (90 vuotta) Austin, Texas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  opettaja, kustannustoimittaja, kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  historiallinen romaani
Esikoisteos:  Tales of the South Pacific (1947)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
James Albert Michener (3. helmikuuta 1907 New York, Yhdysvallat – 16. lokakuuta 1997 Austin, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka kirjoja on myyty maailmanlaajuisesti miljoonia kappaletta. Hän kirjoitti noin 50 kirjaa, usein historiallisia saagoja maantieteellisistä paikoista. Hän oli tunnettu perusteellisesta tutkimustyöstään romaaniensa taustalla. Hänen esikoisteoksensa Tales of the South Pacific palkittiin Pulitzer-palkinnolla vuonna 1948.
Tausta

Michener syntyi New Yorkissa. Ennen kuin hän täytti kymmenen vuotta perhe muutti kuitenkin Doylestowniin Pennsylvaniaan, jota pidetään hänen kotipaikkanaan. Hän toimi kirjavissa ammateissa ja 20-vuotiaana hän oli jo käynyt kolmea lukuun ottamatta kaikissa Yhdysvaltojen osavaltioissa.
James Michener opiskeli Swarthmore Collegessa stipendin turvin ja valmistui parhain arvosanoin. Hän siirtyi St Andrewsin yliopistoon Skotlantiin, josta hän palasi opettajaksi Bucks Countyn George Schooliin. Opettajatoimensa jälkeen hän toimi opettajakouluttajana Coloradon osavaltion opettajakorkeakoulussa ja sittemmin vierailevana historian apulaisprofessorina Harvardin yliopistossa. Ennen toista maailmansotaa hän ehti vielä toimia kirjankustantamon toimituksessa. Sodan sytyttyä hän liittyi Yhdysvaltain laivastoon.
Kirjailija

Laivasto vei Michenerin Tyynellemerelle, ja hänen ensimmäinen kirjansa Tales of the South Pacific perustuu hänen kokemuksiinsa Salomonsaarilta. Hän lähetti sen aluksi nimettömänä entiselle kirjankustantajatyönantajalleen. Kirja sai Pulitzer-palkinnon ja siitä tehtiin Broadway-musikaali South Pacific heti seuraavalle tuotantokaudelle.
Vuonna 1949 Michener muutti Honoluluun Havaijille, jossa hän otti osaa politiikkaan. Kymmenen vuotta myöhemmin hän julkaisi bestseller-kirjan Havaiji, jonka valmistelu oli vaatinut neljän vuoden tutkimustyön ja kolmen vuoden kirjoittamisen. Kirja valmistui samana päivänä, kun Yhdysvaltain kongressi äänesti Havaijin osavaltioksi.
Muutoinkin Michenerin tuotannolle oli tunnusomaista laaja matkustelu ja perusteellinen tutkimustyö kirjojen taustalla. Hän kirjoitti noin viisikymmentä kirjaa, joista viisi taidekirjaa. Kirjoja on käännetty useille kielille ja myyty miljoonittain.
Poliitikko

Kirjailijauransa lisäksi Michener oli aktiivinen politiikassa ja julkishallinnossa. Hän pyrki kongressiin 1962 liberaalina demokraattina, mutta hävisi konservatiivisen alueensa vaalit. Vuonna 1968 hän toimi Pennsylvanian perustuslakivaliokunnan sihteerinä ja vuosina 1979–1983 NASAn neuvoa-antavassa johtokunnassa. Myös toimet Yhdysvaltojen kulttuurilähettiläänä useissa maissa, Yhdysvaltojen postin johtokunnassa sekä International Broadcasting Boardissa olivat osa hänen uraansa.
Palkinnot

Michener oli viiden alueen kunniatohtori. Hän sai myös maansa korkeimman siviileille myönnettävän tunnustuksen, Medal of Freedomin, sekä vuonna 1983 Yhdysvaltain presidentin myöntämän palkinnon pitkäaikaisesta toiminnasta maansa kulttuurin hyväksi.
Yksityiselämä

James Michener oli naimisissa 39 vuotta Mari Yoriko Sabusawan kanssa. Hän oli toisen polven japanilais-amerikkalainen, joka kuoli 1994. Michener kuoli Texasin yliopistossa Austinissa 90-vuotiaana 1997.
Suomennokset

Australia, (From return to paradise). (Finnish edition). Otava, 1968.
Havaiji, romaani. 1-2, suom. Erkki Haglund. Otava, 1961.
Kohtauspaikka Torremolinos, suom. Anja Haglund. Otava, 1972
Masurkka, romaani Puolasta, suom. Heikki Kaskimies. W&G, 1986.
Matka Klondikeen, suom. Annika Eräpuro, runojen suom.: Tarmo Haarala, Viihdeviikarit, 1989
Sayonara, romaani, suom. Kyllikki Hämäläinen. Otava, 1955.
Aiheesta muualla

Michenerin biografia ja kuvia (englanniksi)
Intohimo (vuoden 1982 elokuva)

| Intohimo> Passion |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Luc Godard
Käsikirjoittaja:   Jean-Luc Godard  Jean-Claude Carrière 
Tuottaja:   Armand Barbault  Catherine Lapoujade  Martine Marignac  Alain Sarde 
Säveltäjä:  Ludwig van Beethoven
Kuvaaja:  Raoul Coutard
Leikkaaja:  Jean-Luc Godard
Pukusuunnittelija:  Christian Gasc Rosalie Varda
Pääosat:   Isabelle Huppert  Hanna Schygulla  Michel Piccoli  Jerzy Radziwilowicz 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Sveitsi 
Tuotantoyhtiö:   Sara Films (Ranska)  Sonimage (Ranska)  Films A2 (Ranska)  Film et Vidéo Productions (Sveitsi)  Société suisse de radiodiffusion et télévision (SSR) (Sveitsi) 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   1982-5-2626. toukokuuta 1982 (Ranska)  
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:   ranska  (esiintyy myös saksaa ja puolaa) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Intohimo (ransk. Passion) on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut Jean-Luc Godardin ohjaama, käsikirjoittama ja leikkaama ranskalais-sveitsiläinen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert, Hanna Schygulla, Michel Piccoli ja Jerzy Radziwilowicz. Jean-Luc Godard käsikirjoitti elokuvan Jean-Claude Carrièren kanssa. Elokuvan tuottajina olivat Armand Barbault, Catherine Lapoujade, Martine Marignac ja Alain Sarde. Intohimo kilpaili vuoden 1982 Cannesin elokuvajuhlilla, missä Jean-Luc Godard oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva oli ehdolla myös muun muassa kolmen Césarin saajaksi.
Juoni

Jerzy (Jerzy Radziwilowicz) on puolalainen elokuvantekijä, jolla on ongelmia uusimman elokuvansa kanssa. Elokuvanteon aikana Jerzy tutustuu kahteen paikalliseen naiseen, tehdastyöntekijä Isabelleen (Isabelle Huppert) ja hotellinomistaja Hannaan (Hanna Schygulla), jonka aviomies Michel Boulard (Michel Piccoli) omistaa tehtaan, missä Isabelle on töissä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Isabelle Huppert  | … |  Isabelle   |
|  Hanna Schygulla  | … |  Hanna   |
|  Michel Piccoli  | … |  Michel Boulard   |
|  Jerzy Radziwilowicz  | … |  Jerzy   |
|  László Szabó  | … |  László   |
|  Patrick Bonnel  | … |  Bonnel   |
|  Magali Campos  | … |  Magali   |
|  Myriem Roussel  | … |  Myriem   |
|  Sarah Cohen-Sali  | … |  Sarah   |
|  Jean-François Stévenin  | … |  koneenkäyttäjä   |
Julkaisu ja vastaanotto

Intohimo sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 26. toukokuuta 1982 ja oli Parafrance Filmsin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 207 294 katsojaa. Suomessa Intohimo ei saanut teatteriensi-iltaa, mutta televisioensi-iltansa se sai Yle TV1 -kanavalla 30. toukokuuta 1990.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 67% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,2/10 keskiarvolla. Keräys perustuu kuuteen arviointiin. 787 käyttäjästä 61% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,5/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 1 807 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,2/10.
Intohimo julkaistiin Ranskassa DVD:lle 9. marraskuuta 2005.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Ehdokas | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| César | Paras elokuva | Jean-Luc Godard | Ehdokkuus |
| César | Paras ohjaus | Jean-Luc Godard | Ehdokkuus |
| César | Paras kuvaus | Raoul Coutard | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien Vulcan-palkinto | Elokuvaus | Raoul Coutard | Voitto |
| Cannesin elokuvajuhlien Kultainen palmu | Paras elokuva | Jean-Luc Godard | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix | Paras elokuva (2. sija) | Jean-Luc Godard | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinto | Paras ohjaaja | Jean-Luc Godard | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien universaalin tuomariston palkinto | Paras elokuva | Jean-Luc Godard | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien nuorisopalkinto | Paras elokuva | Jean-Luc Godard | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien palkinto parhaasta taiteellisesta työpanoksesta | Cannesin elokuvajuhlien palkinto parhaasta taiteellisesta työpanoksesta | Jean-Luc Godard | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Intohimo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Intohimo Elonet.
Intohimo AllMoviessa. (englanniksi)
Intohimo AlloCinéssä (ranskaksi)
Intohimo UniFrancessa (ranskaksi)
Intohimo Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
John Davidson (näyttelijä)

John Davidson (25. joulukuuta 1886 New York, New York – 16. tammikuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi kaikkiaan noin 150:ssä elokuvassa vuosina 1915–1963.
Elokuvia

The Brand of Cowardice (1916)
No Woman Knows (1921)
Fool's Paradise (1921)
Saturday Night (1922)
Under Two Flags (1922)
Monsieur Beaucaire (1924)
The Rescue (1929)
Queen of the Night Clubs (1929)
The Thirteenth Chair (1929)
The Time, the Place and the Girl (1929)
The Life of the Party (1930)
Docks of San Francisco (1932)
Murder of Trinidad (1934)
The Moonstone (1934)
Giljotiinin varjossa (1935)
Death from a Distance (1935)
Jungle Menace (1937)
Mr. Moto pitää lomaa (1939)
Duel Personalities (1939)
Adventures of Captain Marvel (1941)
Dick Tracy vs. Crime Inc. (1941)
Perils of Nyoka (1942)
Captain America (1944)
The Purple Monster Strikes (1945)
Bungalow 13 (1948)
Aiheesta muualla

John Davidson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Internet Broadway Database: John Davidson
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Davidson (actor)
Käännös suomeksi
Jhumpa Lahiri

| Jhumpa Lahiri |
| --- | --- |
 Jhumpa Lahiri Mantovassa 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nilanjana Sudeshna Lahiri
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1967 (ikä 57) Lontoo
Kirjailija
Äidinkieli: bengali 
Tuotannon kieli: italia 
Aiheesta muualla
www.jhumpalahiri.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nilanjana Sudeshna ”Jhumpa” Lahiri (s. 11. heinäkuuta 1967 Lontoo) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Lahiri syntyi Intiasta muuttaneille vanhemmille Lontoossa. Hänen isänsä oli kirjastonhoitaja ja äiti opettaja. Perhe muutti Yhdysvaltoihin ja asettui Rhode Islandiin Lahirin ollessa nuori. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon englanninkielisestä kirjallisuudesta Barnard Collegessa 1989 ja maisterin tutkinnon Bostonin yliopistossa englannista, luovasta kirjoittamisesta ja vertailevasta kirjallisuustieteestä 1990-luvulla. Lisäksi hän on väitellyt tohtoriksi (PhD) renessanssin kulttuurihistoriasta (Renaissance Studies).
Vuonna 1999 ilmestyi Lahirin esikoisteos, novellikokoelma Interpreter of Maladies (suom. Tämä siunattu koti, 2001). Teos sai Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinnon ja PEN/Hemingway Awardin vuonna 2000. Lahirin esikoisromaani The Namesake (suom. Kaima, 2005) ilmestyi vuonna 2003. Sen pohjalta tehty Mira Nairin ohjaama samanniminen elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2006. Lahirin toinen novellikokoelma Unaccustomed Earth (suom. Tuore maa, 2008) ilmestyi vuonna 2008 ja toinen romaani The Lowlands (suom. Tulvaniitty, 2014) vuonna 2013.
Kirjoissaan Lahiri kuvaa intialaissiirtolaisten elämää Yhdysvalloissa ja vaikeuksia, joita uuteen kulttuuriin sopeutuminen aiheuttaa.
Lahiri asuu Roomassa.
Tuotanto > Novellikokoelmat

Tämä siunattu koti.  (Interpreter of Maladies, 1999)  Suomentanut Kersti Juva. Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2067-8.
Tuore maa.  (Unaccustomed Earth, 2008)  Suomentanut Kersti Juva. Tammi, 2008.  ISBN 9789513143022.
Tuotanto > Romaanit

Kaima.  (The Namesake, 2003)  Suomentanut Kersti Juva. Tammi, 2005.  ISBN 978-951-31-3022-0.
Tulvaniitty.  (The Lowland, 2013)  Suomentanut Sari Karhulahti. Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7640-2. ￼￼
￼￼in altre parole (In other words)
Aiheesta muualla

Jhumpa Lahirin virallinen sivusto (englanniksi)
Nyqvist, Sanna: Tämä siunattu koti -teoksen arvostelu Kiiltomato.netissä 24.10.2001.
Reinikka, Kirsi: Kaima-teoksen arvostelu Kiiltomato.netissä 27.12.2005.
Ahola, Suvi: Kirjailija Jhumpa Lahirille lapsuuden turvallisin paikka oli kirjaston lastenosasto HS.fi.  26.4.2014.
Intel Xeon

Intel Xeon DP 1,7 GHz
Intel Xeon on tavaramerkki, jolla Intel myy palvelin- ja työasemakäyttöön tarkoitettuja suorittimia.
Pentium II Xeon

Ensimmäinen Xeon-suoritin oli vuonna 1998 julkaistu Intel Pentium II:een perustunut Pentium II Xeon. Se oli tarkoitettu Intel Pentium Pro:n korvaajaksi. Suoritin sisälsi saman suoritinpiirin kuin Pentium II, mutta käytti kalliimpia täydellä nopeudella toimivia L2-välimuistipiirejä, joiden koko oli 512 kilotavua, 1 megatavu tai 2 megatavua. Suoritin käytti 100 megahertsin väylää. Väyläprotokolla oli sama kuin Pentium Pro:ssa ja Pentium II:ssa, mutta fyysinen kanta oli eri tyyppiä kuin kummassakaan, Slot 2.
Pentium III Xeon

Intel Pentium III:een perustunut Pentium III Xeon julkaistiin vuonna 1999. Ensimmäinen versio, Tanner, erosi Pentium II Xeonista vain siten, että SSE-käskyt (SSE2) oli lisätty ja välimuistiohjainta oli parannettu. Myöhemmin julkaistiin toinen versio, Cascades, joka oli käytännössä aivan sama suoritin kuin Coppermine-pohjainen Pentium III, mutta vain Xeon-tyyppisellä liitännällä. Tämä Cascades-malli oli valmistettu uudemmalla 0,18 um:n valmistustekniikalla, se käytti 133 megahertsin väylää, sisälsi 256 kilotavua L2-välimuistia itse prosessoripiirillä ja toimi maksimissaan kahden suorittimen kokoonpanoissa.
Myöhemmin tuotiin markkinoille myös "oikeat" isommalla 1 tai 2 mebitavun välimuistilla varustetut ja useamman suorittimen kokoonpanoissa toimivat versiot Cascadeksesta. Väylän nopeus oli näissä vain 100 MHz.
Xeon ja Xeon MP

Vuonna 2001 Intel julkaisi Intel Pentium 4:ään eli NetBurst-ytimeen pohjautuneen Xeon-suorittimen. Samalla suorittimen nimi muutettiin Pentium Xeonista pelkäksi Xeoniksi. Foster-ydin ei menestynyt markkinoilla kovinkaan hyvin, sillä sen nopeus ei ollut Pentium III Xeonin eikä AMD Athlon MP:n tasolla. Tämän lisäksi suorittimen kanssa oli käytettävä kallista RDRAM-muistia. Foster-suorittimet tukivat vain kahden suorittimen samanaikaista käyttöä. Intel julkaisikin Foster MP -mallin, jota pystyi käyttämään useamman suorittimen tietokoneissa. Foster MP:n yhden megatavun suuruinen L3-välimuisti auttoi suorituskykyä, mutta suorittimen korkean hinnan takia sekään ei menestynyt.
Vuonna 2002 Intel julkaisi 130 nanometrin prosessilla valmistetun Xeonin, Prestonian. Prestoniassa oli 512 kilotavun L2-välimuisti ja se tuki Hyper-Threading-tekniikkaa. Kun hieman myöhemmin suorittimen käyttämä väylänopeus nostettiin 533 megahertsiin, Prestonia nousi nopeasti suosituimmaksi palvelinsuorittimeksi, sillä sen suorituskyky oli tällä kertaa paljon parempi kuin edeltäjillään tai Athlon MP:llä. Prestonian MP-malli, Gallatin, sisälsi joko yhden tai kahden megatavun L3-välimuistin. Myöhemmin Intel julkaisi myös neljän megatavun L3-välimuistilla varustetun Gallatin-suorittimen.
64-bittiset Xeon ja Xeon MP

90 nanometrin prosessilla valmistettu Xeon, Nocona, julkaistiin vuonna 2004. Koska Intel Itanium ei menestynyt markkinoilla hyvin, Intel päätti lisätä Noconaan AMD64-tuen (kutsuen sitä nimellä EM64T), jolloin se tuki 64-bittisiä käskyjä. AMD Opteron oli kuitenkin yleisesti ottaen Noconaa nopeampi, joten Intel julkaisi alkuvuonna 2005 laajennetulla L2-välimuistilla julkistetun suorittimen, Irwindalen. Irwindale osasi myös pudottaa kellotaajuuttaan, jos sen täyttä tehoa ei tarvita.
Woodcrest

Kesällä 2006 Intel julkaisi uudet Woodcrest-ytimeen pohjautuvat Xeon-suorittimet.
Woodcrest-ydin pohjautuu Intelin uuteen Core-nimellä kulkevaan suoritinarkkitehtuuriin, ja se tarjoaa selvästi paremman suorituskyvyn sekä huomattavasti paremman suorituskyky-virrankulutus-suhteen kuin aiemmat Pentium 4 -pohjaiset Xeonit.
Kaikki Woodcrest-pohjaiset Xeonit ovat tuplaydinprosessoreita, eli niissä on kaksi suoritinta yhdellä piirillä.
Woodcrest-pohjaiset Xeonit ovat aluksi saatavilla vain kahden suorittimen (eli neljän ytimen) kokoonpanoihin. Neljän suorittimen (kahdeksan ytimen) ja sitä suuremman suoritinmäärän mahdollistavat Xeon MP:t pohjaavat edelleen Pentium 4:ään.
Clovertown

Clovertown on neljäytiminen versio Woodcrestistä, ja se koostuu itse asiassa kahdesta kaksiytimisestä Woodcrest-piilastusta, jotka on paketoitu saman kotelon sisään.
Molemmilla piilastuilla on 4 MiB L2-välimuistia eli sitä on yhteensä 8 MiB.
Clovertownin pienitehoisimmat mallit käyttävät Woodcrestin tapaan 1 066 MT/s väylää ja nopeammat 1 333 MT/s väylää. Malleina E5310, E5320, E5345 ja X5355, nopeuksina 1,6–2,67 GHz.
Nehalem-EX

Nehalem-EX:t ovat Nehalem suoritinarkkitehtuuriin perustuvia palvelinprosessoreita. Nehalem-EX:n koodinimi on Beckton. Nehalen-EX:t tullaan valmistamaan  45 nanometrin prosessilla ja siinä on 2,3 miljardia transistoria. Suorittimessa on neljä QuickPath linkkiä  joiden välityksellä prosessori keskustelee muiden suorittimien ja laitteiston kanssa. Prosessorissa on myös integroitu nelikanavainen muistiohjain  ja sen suoritinkanta on Socket 1567.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intel Xeon Wikimedia Commonsissa
Intelin suorittimet
| --- | --- |
Aikaisemmat:   4004  4040  8008  8080  8085  8086  8088  80186  80188  80286  80386  80486  Pentium  Pentium Pro  Pentium II  Pentium III  Pentium Extreme Edition  Pentium M  Pentium D  Pentium 4 
Nykyiset:   Core  Pentium Dual-Core  Core 2  Celeron  A100  Xeon  Atom  Core i7 
ARM:   XScale  StrongARM 
IA-64:   Itanium  Itanium 2 
RISC:   i860  i960 
Muut:   iAPX 432 
GPU:   Intel GMA  Intel HD Graphics  Intel Iris Graphics
Juhani Hintikka

Kari Juhani Hintikka (s. 1966) on suomalainen yritysjohtaja. Hintikka nimitettiin F-Securen toimitusjohtajaksi lokakuussa 2020. Hän toimi WithSecuren toimitusjohtajana vuosina 2022–2024. Hintikka työskenteli vuodesta 2011 Comptelin toimitusjohtajana. Helmikuussa 2018 hän ei enää ollut Nokian palveluksessa, kun häntä epäiltiin sisäpiiritiedon väärinkäytöstä syksyn 2014 osakekaupoissa.
Rikostuomio

Rikostuomio keväällä 2024 sisäpiiritiedon väärinkäytöstä johti hänen eroamiseensa WithSecuren toimitusjohtajan tehtävästä.