stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lilja (heraldiikka)
Fleur de lis nykymaailmassa > Partiomerkki

Fleur de lis in useimpien partiojärjestöjen logojen pääaihe. Se edustaa partiolaisuuden tärkeää teemaa: ulkoilmaelämää ja vapaata luontoa. Kolme terälehteä tai lehteä edustavat partiolupauksen kolmijakoa: velvollisuus Jumalaa ja esivaltaa kohti, auttaa toisia ja noudattaa partiosääntöjä.
Sama symboli on kompassiruusussa pohjoisen merkkinä Flavio Giojan aloittaman perinteen mukaisesti. Partioliikkeen perustaja, Robert Baden-Powell, selitti partiolaisten omaksuneen fleur de lis -merkin sen vuoksi, että se ei poikkea suunnasta oikeaan tai vasempaan, tai vie taaksepäin, vaan johtaa oikeaan suuntaan (ja ylös).
Ranskanlilja kirjallisuudessa

Ranskanlilja esiintyy nykyfiktiossa historiallisissa ja myyttisissä yhteyksissä, kuten Dan Brownin romaanissa Da Vinci -koodi ja muissa teoksissa, jotka käsittelevät kuvitteellista Siionin luostaria. Se esiintyy myös vanhemmassa kirjallisuudessa. Tunnetuin on varmaankin henkilöhahmo Fleur de Lys Victor Hugon teoksessa Pariisin Notre-Dame: Fleur-de-Lys de Gondelaurier on aatelisperheen silkkiin ja samettiin puettu tytär. Dumas viittaa teoksessaan Kolme muskettisoturia vanhaan tapaan merkitä rikollisia lilja-raudalla. 1500-luvun englantilaisessa kirjallisuudessa fleur de lis on yleinen nimitys iiriksestä, mutta sanakirjamääritelmän mukaan toisinaan tarkoittaa liljoja tai muita kukkia.
Elina Vaaran suomennoksessa Jumalaisesta näytelmästä Dante mainitsee Ranskan liljan Kiirastulen seitsemännessä laulussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heraldinen lilja Wikimedia Commonsissa
heraldica.org
Kelttien keihäänkärki ja Triesten vaakuna.
France ancien, Ranskan vanha liljavaakuna eli Azure, Semé de fleurs de lys Or tai "Semé de France".
France moderne, Ranskan vaakuna vuoden 1376 jälkeen eli Azure, trois fleurs de lys Or
1403 uudistettu Englannin kuninkaan vaakuna.
Skotlannin kuninkaallinen vaakuna, reunus on tressure flory-counterflory.
Firenzen lilja. Firenzen liljaan blasonoidaan heteet mukaan
Serbian vaakuna
Acadianan lippu.
Syyrialainen lääkeruukku 14. vuosisadan alkupuolelta, Fleur-de-lis -kuvio keskellä.
Partiopoikien Maailmanjärjestön tunnuksessa näkyvät aiheet, joita käytetään useimpien kansallisten partiojärjestöjen merkeissä.
Šarkauštšyna

| Šarkauštšyna, Šarkovštšina (Шаркоўшчына, Шарковщина) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Šarkauštšyna, Šarkovštšina
 Koordinaatit: 55°21′55″N, 27°27′54″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Vitsebskin alue
Korkeus:  noin 115–130 m
Väkiluku (10/2009):  6 934
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 sharkovshchina.vitebsk-region.gov.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Šarkauštšyna (valkoven. Шаркоўшчына) eli Šarkovštšina (ven. Шарковщина) on kaupunkityyppinen taajama ja maaseutuvaltainen hallintopiiri (ven. Шарковщинский район, Šarkovštšinski raion) Valko-Venäjän Vitsebskin maakunnan länsiosassa. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Šarkauštšynan kaupunkimaisessa taajamassa asui 6 934 ja koko piirissä 18 620 ihmistä.
Maantieyhteyksistä tärkeimpiä ovat kantatiet P3 (Latvian raja–Braslau–Šarkauštšyna–Hlybokaje–Dokšytsy–Lahoisk) ja P18 (Venäjän raja–Verh’njadzvinsk–Mjory–Šarkauštšyna). Valko-Venäjän rautateiden rataverkon sivuraide ulottuu hallintopiiriin. Väinäjoen sivuhaara Disna laskee keskustaajaman kautta.
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus taajamasta (englanniksi) (BYcity.org)
Шарковщинский район - Lyhyet artikkelit kaupunkimaisista taajamasta ja hallintopiiristä (venäjäksi) (dorogiby.info)
Bešankovitšyn keskustan kartta (venäjäksi) (BYcity.org)
Taajaman katukartta (venäjäksi) (emaps-online.com)
WikiMapia karttalinkki taajamasta ympäristöineen, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa 1:100 000 ja 1:200 000 alueesta (venäjäksi)
Piirin perustietoja ja kartta (venäjäksi) (emaps-online.com)
Kuvia hallintopiirin rakennuksista (venäjäksi) (globus.tut.by)
Kuvia hallintopiirin rakennuksista ja raunioista (englanniksi),(puolaksi),(valkovenäjäksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Anneli Sarhimaa

Anneli Sarhimaa (s. 1962 Lappeenranta) on kielitieteen professori. Hän on opettanut pohjoiseurooppalaisia ja balttilaisia kieliä ja kulttuuria  Mainzin yliopistossa Saksassa vuodesta 2002.
Henkilöhistoria

Anneli Sarhimaan isä on päätoimittaja Lauri Sarhimaa. Anneli Sarhimaa väitteli Helsingin yliopistosta vuonna 1999, minkä jälkeen hän sai vuonna 2002 itämerensuomalaisten kielten dosentuurin. Sarhimaa on työskennellyt Suomessa, Venäjällä, Alankomaissa ja Saksassa. Hänen tutkimuksensa keskittyy karjalan kieleen ja Suomen ja Euroopan väliseen kielipolitiikkaan.
Teoksia

Syntactic transfer, contact-induced change, and the evolution of bilingual mixed codes: Focus on Karelian-Russian language alternation. Studia Fennica Linguistica 9. Helsinki, 1999.
Vaietut ja vaiennetut – Karjalankieliset karjalaiset Suomessa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2017, ISBN 978-952-222-890-1
Lipposen I hallitus

| Lipposen I hallitus |
| --- | --- |
  Suomen tasavallan 66. valtioneuvosto
 Pääministeri Paavo Lipponen
Toimikausi alkoi:  13. huhtikuuta 1995
Toimikausi päättyi:  15. huhtikuuta 1999
Valtionpäämies:   Martti Ahtisaari 
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Paavo Lipponen
Hallituksen varajohtaja:  Sauli Niinistö
Ministerien lukumäärä:  17
Hallituspuolueet:   SDP  Kokoomus  RKP  Vasemmistoliitto  Vihreät 
Hallituksen asema:  enemmistöhallitus 145 / 200
Oppositiopuolueet:   Keskusta  Kristillinen Liitto  SMP  Nuorsuomalaiset  EPV 
Historia
Vaalit:  Eduskuntavaalit 1995
Edellinen:  Ahon hallitus
Seuraava:  Lipposen II hallitus
Lipposen I hallitus oli Suomen tasavallan 66. hallitus. Hallitus oli pohjaltaan sateenkaarihallitus, ja sen muodostivat SDP, kokoomus, RKP, vasemmistoliitto sekä vihreät.
Vuoden 1995 eduskuntavaalien tuloksen perusteella muodostettu hallitus toimi 13. huhtikuuta 1995 – 15. huhtikuuta 1999. Hallitus toimi 1 464 päivää, pidempään kuin mikään hallitus siihen mennessä. Myös Lipposen II hallitus pysyi vallassa saman ajan. Myöhemmin ne menettivät asemansa pitkäikäisimpinä hallituksina Sipilän hallitukselle.
Lipposen I hallitus teki päätöksen Suomen liittymisestä Euroopan talous- ja rahaliittoon (EMU) lähde?.
Hallitusohjelma

Lipposen hallitus julistautui "työllisyyden ja yhteisvastuun hallitukseksi". Kaikki hallituspuolueet sitoutuivat 20 miljardin markan budjettisäästöihin vaalikauden 1995–1999 aikana. Lisäksi hallitusohjelmassa korostettiin voimakkaasti tietotekniikkaa ja uusia työpaikkoja luovaa yrittäjyyttä. Hallituspuolueiden puheenjohtajat vakuuttivat halunsa säilyttää hyvinvointiyhteiskunta ja sen peruspalvelut huolimatta tulonsiirtoihin – kuten opintotukiin, lapsilisiin ja eläkkeisiin – tulossa olleista leikkauksista. Ylivoimaisesti vaikeinta hallitukseen osallistuminen oli Vasemmistoliitolle, jonka eduskuntaryhmä hajosi jo hallitusohjelmaa käsiteltäessä. Puheenjohtaja Claes Anderssonilla olikin täysi työ saada puolueensa hyväksymään ohjelma. Myös SDP:ssä ja Vihreässä liitossa oli pieni hallitukseen osallistumista vastustava vähemmistö.
Vasemmistoliiton osalta hallitusyhteistyö joutui koetukselle jo kesäkuussa 1995, kun puolueen kansanedustajat Mikko Kuoppa, Veijo Puhjo ja Esko-Juhani Tennilä äänestivät hallituksen esittämiä opintotukien ja lapsilisien leikkauksia sekä työttömyysturvan indeksikorotuksen perumista vastaan. Tämän vuoksi heidät erotettiin puolueen eduskuntaryhmästä.
Ministerinvaihdokset

Lipposen hallituksen eniten huomiota herättänyt ministerinvaihdos tapahtui helmikuun alussa 1996, kun valtiovarainministeri Iiro Viinanen erosi hallituksesta – ja samalla eduskunnasta – siirtyessään Pohjola-yhtiöiden pääjohtajaksi. Uudeksi valtiovarainministeriksi nimitettiin oikeusministeri Sauli Niinistö ja uudeksi oikeusministeriksi kansanedustaja Kari Häkämies. Häkämies puolestaan siirtyi Kuopion kaupunginjohtajaksi maaliskuussa 1998 ja hänen tilalleen hallitukseen tuli Suomen Yrittäjien toimitusjohtaja, puolueisiin sitoutumaton Jussi Järventaus.
Liikenneministeri Tuula Linnainmaa erosi hallituksesta huhtikuun alussa 1997 tultuaan nimitetyksi uuden Etelä-Suomen läänin maaherraksi ja hänen tilalleen tuli kansanedustaja Matti Aura. Aura puolestaan erosi hallituksesta valtion teleyhtiön Soneran yksityistämismenettelystä syntyneen kohun yhteydessä tammikuussa 1999 ja liikenneministeriksi hallituksen toimikauden loppuun saakka tuli kansanedustaja Kimmo Sasi.
Toinen valtiovarainministeri Arja Alho erosi hallituksesta STS-Pankin entiselle pääjohtajalle Ulf Sundqvistille määrättyjen vahingonkorvausten alentamisesta nousseen kohun vuoksi lokakuussa 1997 ja hänen tilalleen ministeriksi tuli kansanedustaja Jouko Skinnari.
Kulttuuriministeri Claes Andersson erosi hallituksesta syyskuussa 1998 ja hänen tilalleen tuli Vasemmistoliiton puheenjohtajaksi edellisessä kesäkuussa valittu kansanedustaja Suvi-Anne Siimes.
Lipetskin alue

| Lipetskin alue Ли́пецкая о́бласть |
| --- | --- |
 Venäjän kulttuuriperintökohteisiin kuuluva, Neitsyt Marian mukaan nimetty kirkko Usmanissa
 Lippu:  Vaakuna
 Alueen sijainti Venäjällä
 Koordinaatit: 52°37′N, 39°37′E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiopiiri:  Keskinen
Piiritasoisia kaupunkeja:  8
Piirejä:  18
Perustettu:  6. tammikuuta 1954
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Lipetsk
 – kuvernööri:  Oleg Koroljov
Pinta-ala:  24 041 km²
Väkiluku (2010):  1 173 513
 – väestötiheys:  50,48 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  RU-LIP
 
Lipetskin alueen internetsivut
 Aikavyöhyke UTC+3 (MSK) 
Lipetskin alue (ven. Ли́пецкая о́бласть, Lipetskaja oblast) on hallinnollinen alue Venäjällä Itä-Euroopassa.
Maantiede

Se rajoittuu pohjoisessa Rjazanin alueeseen, idässä Tambovin alueeseen, etelässä Voronežin alueeseen, lounaassa Kurskin alueeseen, lännessä Orjolin alueeseen ja luoteessa Tulan alueeseen.
Lipetskin alueen länsiosa kuuluu Keski-Venäjän ylänköön ja itäosa Itä-Euroopan tasankoon. Alueen merkittävimmät joet ovat Don ja siihen laskeva Voronež.
Historia

Toisessa maailmansodassa alue oli Saksan miehittämä 1941–43. Lipetskin alue perustettiin 6. tammikuuta 1954.
Väestö

Lipetskin alueen suurimmat kaupungit ovat Lipetsk (508 887 as.), Jelets (108 404 as.) ja Grjazi (46 807 as.). Alueella on 1 173 513 asukasta (vuonna 2010).
Hallinto

Lipetskin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Lipetsk. Alue on jaettu hallinnollisesti 18 piiriin ja 8 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat aluehallinnon päämies ja edustajaneuvosto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lipetskin alue Wikimedia Commonsissa
| n k Keskinen federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Moskova
|  Belgorod  Brjansk  Ivanovo  Kaluga  Kostroma  Kursk  Lipetsk  Moskova Alue  Orjol  Rjazan  Smolensk  Tambov  Tver  Tula  Jaroslavl  Vladimir  Voronež  |  Belgorod  Brjansk  Ivanovo  Kaluga  Kostroma  Kursk  Lipetsk  Moskova Alue  Orjol  Rjazan  Smolensk  Tambov  Tver  Tula  Jaroslavl  Vladimir  Voronež  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Arkkitehti Vladimir Šuhovin suunnittelema maailman 1. hyberboloidirakenne Polibinossa Lipetskin alueella.
Tapio Saramäki

| Tapio Antero Saramäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1953 (ikä 71) 
Kansalaisuus:  Suomi 
Ammatti:  professori emeritus 
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tampereen teknillinen korkeakoulu DI 1978, TkT 1981 
Instituutti:  Tampereen teknillinen korkeakoulu 
Tutkimusalue:  digitaalinen signaalinkäsittely (DSP) 
Palkinnot:  IEEE Fellow 
Tapio Antero Saramäki (12. kesäkuuta 1953 Orivesi ) on suomalaisen digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) uranuurtaja Tampereen teknillisessä korkeakoulussa (TTKK) 1970-luvulta saakka. Hänen diplomityönsä (1978) ja väitöskirjansa (1981) ovat digitaalisen signaalinkäsittelyn alalla ensimmäiset Tampereen teknillisessä korkeakoulussa.
Virkaanastujaisesitelmä

Tampereen teknillisessä korkeakoulussa Festian juhlasalissa perjantaina 17. syyskuuta 1999 Digitaalinen signaalinkäsittely – teoriasta työkaluksi.
Kansainvälisiä palkintoja ja tunnustuksia

Circuits and Systems Society’s Guillemin-Cauer Award (1988)
IEEE Fellow (2002)
The Best Paper Award (2003)
The 80th Honorary Member (Fellow) of the Russian A. S. Popov Society for Radio Engineering, Electronics and Communications (2004)
Circuits and Systems Society’s Guillemin-Cauer Award (2006)
Teokset

Wanhammar, Lars & Saramäki, Tapio: Digital Filters Using MATLAB. Springer, 2020. 798 sivua. ISBN 978-3-030-24062-2, 978-3-030-24063-9 (eBook).
Saramäki, Tapio: Finite impulse response filter design, Chapter 4 in Handbook for Digital Signal Processing, edited by S. K. Mitra and J. F. Kaiser, John Wiley and Sons, New York, 1993, pp. 155–277. ISBN 978-0471619956.
Saramäki, Tapio: Digitaalisen suodattimen siirtofunktion analyyttinen määrääminen. Tampereen teknillinen korkakoulu. 1978.  (Diplomityö)
Saramäki, Tapio: Design of Digital Filters Requiring a Small Number of Arithmetic Operations. Tampereen teknillinen korkakoulu, julkaisuja 12, 226 sivua. 1981. ISBN 951-720-578-3. (Väitöskirja)
Linuxin historia

Linuxin historia on Linux-ytimen ja sitä käyttävien Linux-käyttöjärjestelmien syntyyn ja kehitykseen johtaneita tapahtumia, tekoja ja ratkaisuja. Linus Torvalds kehitti Linux-ytimen muiden ohjelmoijien kanssa ja tätä seurasi Linux-ydintä ja GNU-ohjelmistoja käyttäviä jakelupaketteja (distroja). Linux on julkaistu ilmaiseksi, mutta lisäksi on syntynyt Linuxia käyttäviä ja ylläpitäviä kaupallisia yrityksiä. Linuxin laajasta levinneisyydestä huolimatta Microsoftin Windows on vielä yleisin tavallisessa koti- ja toimistokäytössä.
Tausta

Alkuperäinen Unix alkoi levitä 1970-luvulla Bell Labsin ulkopuolelle, jota seurasi useita siihen perustuvia käyttöjärjestelmiä. Unixista tuli pian suosituin käyttöjärjestelmä yliopistojen keskustietokoneilla ja minitietokoneilla. Lisäksi Unixia käytettiin 1980-luvulla syntyneessä tietokoneluokassa, jota kutsutaan työasemaksi ja usein perustui Motorola 68000 -sarjan mikroprosessoriin. Unixin lähdekoodi oli aluksi kenen tahansa saatavilla ja siihen voitiin tehdä omia parannuksia, jolloin syntyi BSD. Useiden eri toteutuksien myötä syntyi pyrkimykset standardoida rajapinnat jolloin syntyi X/Open-standardit. AT&T:n pilkkomisen myötä se osallistui muuhun liiketoimintaan ja aloitti kaupallisen Unixit (System III ja System V) eikä sen lähdekoodi ollut enää vapaasti saatavilla.
Henkilökohtaiset tietokoneet yleistyivät 1980-luvulla mikrotietokoneiden kehityksen myötä. IBM PS/2:n myötä myös IBM PC-yhteensopivissa otettiin käyttöön Intel 386 -prosessori, jolla pystyi käyttämään Unixin kaltaista käyttöjärjestelmää. Professori Andrew Tanenbaum oli kehittänyt 1984–1987 opetustarkoituksiin oman Unix-tyyppisen käyttöjärjestelmänsä, Minixin. Minix oli halpa ja maksoi alle 70 dollaria, mutta lähdekoodit eivät olleet vapaita. Tanenbaum ei halunnut laajentaa Minixiä sähköpostista tulleiden korjausehdotusten mukana. Tanenbaum ei halunnut suurta, sekavaa koodia opetuskäyttöön.. 
Australialainen Bruce Enavs kirjoitti alkuperäiseen 286-minixiin muutoksen, jonka ansiosta se toimi 386-koneessa  .
Miksi Linux voitti BSD:n

Alussa Linuxin kanssa kilpaili vuonna 1991 PC-pohjaisen Unix-tyyppisen käyttöjärjestelmän piirissä 386BSD.. Torvalds on sanonut että olisi liittynyt 386BSD:n kehitykseen jos olisi tiennyt siitä ennen Linuxin aloittamista. 386BSD tuli lähdekoodin kanssa, mutta sisälsi rajoittavan tekijänoikeuden ja maksoi myös paljon (lähtöhinta 995 dollaria). Torvalds hyväksyi muutokset Linuxiin.. Samaan aikaan AT&T nosti oikeuskiistan BSD:n lähdekoodista. Niinpä 386BSD menetti suosiotaan Unixista kiinnostuneiden parissa ja Torvaldsin johtama kehittäjäyhteisö pystyi kiilaamaan 386BSD:n ohi. 386BSD hajosi vuonna 1993 kahteen projektiin, jotka ovat NetBSD ja OpenBSD.  Linux toimi alusta asti samalla kiintolevyllä DOS:n ja Windowsin kanssa. Syy tähän oli se, että Torvalds pelasi DOS:issa pyörivää Prince of Persia -peliä, ja ratkaistuaan sen halusi silti jättää sille tilaa.
Kun lisäksi ilmestyi kolmas BSD, kehitystyö hajaantui pahasti. Mutta Linux-ytimen kehittäjätiimi pysyi yhtenäisenä. Linux kehittyi nopeasti, koska Linux hyväksyi joustavasti ja avoimesti Linuxiin uutta laitteisto- ja ohjelmistotukea. Internet auttoi levittämään Linuxia asiasta kiinnostuneille ohjelmoijille. 386 BSD:n lisäksi oli tekeillä GNU/Hurd, jossa oli vakavia vikoja.lähde?
X

Vuonna 1992 Orest Zborowski alkoi siirtää X Window Systemiä GNU/Linuxiin .
GNU ja Stallman

Amerikkalaisen Richard Stallmanin Free Software Foundation (FSF) taas on työstänyt käyttöjärjestelmän GNU-osia 1980-luvun puolivälistä lähtien. MIT:n tekoälylaboratoriossa työskennelleen Stallmanin päämääränä oli koota kokonainen vapaa käyttöjärjestelmä, jolla hän antoi nimen GNU (engl. GNU's Not Unix, suom. GNU ei ole Unix). GNU-projekti oli käynnistynyt jo vuonna 1983, ja sen rakentajat olivat koonneet vapaista GNU-työkaluista ja kirjastoista miltei valmiin käyttöjärjestelmän, ainoastaan käyttöjärjestelmän ydin eli kerneli puuttui. Ydin on välttämätön käyttöjärjestelmän toiminnan kannalta, joten GNU-yhteisö kehitteli omaa Hurd-nimistä ydintä. Ennen tämän valmistumista Torvalds alkoi kehittää omaa ydintään, josta syntyikin Linux. Hurdin kehitys hidastui Linuxin otettua sen paikan.
Stallmanin ideologian taustalla on ohjelmien vapaus. Hän alkoi puhua vapaista ohjelmista, joita kuka tahansa saa vapaasti käyttää, muokata ja levittää, ja kehitti ajatuksensa peruskiveksi GNU GPL -lisenssin. Lisenssi takaa, että kenellä tahansa on oikeus tehdä ohjelmaan muutoksia ja levittää muunneltua versiota haluamallaan tavalla, kunhan samat oikeudet säilyvät myös uudessa versiossa. Ohjelman julkaisun ohessa pitää tarjota saataville myös lähdekoodi, jonka avulla toisten ohjelmoijien on helppo lähteä tekemään muutoksia. Myös Torvalds julkaisi Linux-ytimen GNU GPL -lisenssillä, mikä mahdollistaa sen, että myös kaupalliset yritykset ovat voineet kehittää Linux-jakeluita ja myydä niitä eteenpäin.
Kosti Sartti

Kosti Emil Sartti, vuoteen 1943 Ström (16. kesäkuuta 1910 Savonlinna – 21. syyskuuta 1986 Kotka), oli suomalainen taidemaalari, graafikko ja kuvanveistäjä. Hän on maalannut lukuisia muotokuvia sekä veistänut useita muistopatsaita.
Kosti Sartti: Reliefi Hilda Käkikosken muistomerkissä, Lapinjärvi, 1941.
Hirvenhiihtäjät, 1956, Ylöjärvi.
Sartti opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1928–1934, Vapaassa taidekoulussa 1937–1939 ja kävi Aukusti Tuhkan taidegrafiikan kurssin 1947–1948. Hän on toiminut myös opettajana. Hänen vanhempansa olivat merikapteeni Karl Emil Ström ja kotirouva Elna o.s. Maléen. Sartin ensimmäinen puoliso oli kanslisti Irma  o.s. Blom. Avioeron jälkeen toinen vaimo oli lentoemäntä Airi o.s. Virtanen, josta hän myös erosi. Avioliitoista on kaksi lasta, tytär Seija Aulikki (s. 1945) ja poika Kalevi Tapio (s. 1948).
Jaakko Sarlin-Lappeteläinen

Jaakko Juhani Lappeteläinen (aiemmin Sarlin; 16. joulukuuta 1937 – 26. kesäkuuta 1993 Tukholma, Ruotsi)  oli suomalainen judokouluttaja ja 1950-luvulla Ranskan muukalaislegioonassa palvellut sotilas.
Turusta kotoisin ollut Sarlin-Lappeteläinen liittyi legioonaan Pariisissa huhtikuussa 1954 vain 16-vuotiaana väärennettyään syntymäaikansa henkilöpapereihin. Hän sai jalkaväkikoulutuksen Algeriassa Mascaran koulutuskeskuksessa ja palveli sitten aluksi Orleansvillen autokomppaniassa. Sarlin-Lappeteläinen oli legioonassa vuoteen 1959 saakka ja hän osallistui sinä aikana Algerian sodan taisteluihin. Palattuaan Suomeen hän joutui vielä suorittamaan asevelvollisuutensa Sirkkalan kasarmilla 2. erillisessä autokomppaniassa.
1960-luvun alussa Sarlin-Lappeteläinen oli käynnistämässä judoharrastusta Turun seudulla. Hän toimi kouluttajana ja laati tammikuussa 1962 Johdantoa itsepuolustusjärjestelmälle (J.G.J) nimisen yleiskuvauksen opettamistaan tekniikoista. Näihin kuuluivat Jiu-Jitsu, Glous-Gombat-lähitaistelutekniikka ja judo. Jaakko Sarlinin isä Onni Sarlin toimi kesällä 1962 perustetun Turun Judoseura ry:n ensimmäisenä puheenjohtajana. Jaakko Sarlin jatkoi judokouluttajana ensin Turun Judoseurassa ja sitten 1964 perustetussa Turun Akateemisessa Judokerhossa.
Heli Santavuori tutustui Tukholmassa asuneeseen ja silloin jo alkoholisoituneeseen Sarlin-Lappeteläiseen 1980-luvun lopulla.  Santavuori tallensi kuukausien ajan Sarlin-Lappeteläisen legioonamuistelmia yhteensä 80 kasetille. Useamman vuoden kestäneiden Sarlin-Lappeteläisen haastattelujen ja yksityiskohtien tarkistusten tukemana Santavuori kirjoitti aineiston pohjalta kirjan Legioonan sotilas Suomalainen muukalaislegioonalainen Algerian sodassa 1954-59 (Readme.fi, 2010). Sarlin-Lappeteläisen oma ohje muistelmien kirjoittajalle oli ollut "totuutta, ei mitään Ramboa".
Lappeteläisen puoliso oli Suomessa syntynyt Seija Kyllikki Lappeteläinen vuodesta 1968. Seija Lappeteläinen kuoli Solnassa Tukholman läänissä vuonna 1978. Jaakko Lappeteläinen oli kuollessaan kirjoilla Götevessä Falköpingin kunnassa Ruotsissa.
Aiheesta muualla

Katkelmia Sarlin-Lappeteläisen muistelmista (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Santa Catalina Island

Satelliittikuva
| --- | --- |
Muut nimet:  Catalina
Sijainti:  Los Angeles, Kalifornia Yhdysvallat
Saariryhmä:  Channel Islands
Vesialue:  Tyynimeri 
Korkein kohta:  639 m
Pinta-ala:  194,2 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  3696 (2000)
Suurin kaupunki:  Avalon
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Santa Catalina Island, usein Catalina Island tai pelkkä Catalina, on kallioinen saari Kalifornian rannikolla. Saari on 35 kilometriä pitkä ja enimmillään 13 kilometriä leveä. Se sijaitsee noin 35 kilometrin päässä Los Angelesista. Saaren korkein kohta on Mt. Orizaba -vuoren huippu 639 metrissä.
Catalina osana Kalifornian Channel Islands -saaristoa kuuluu Los Angelesin piirikuntaan. Suurinta osaa saaresta hallinnoi Catalina Island Conservancy.
Lähes 85 prosenttia saaren asukkaista asuu Avalonissa. Asukkaita kaupungissa on 3728 (2010) ja se on saaren ainoa erillinen paikallishallinto. Toinen asutuskeskus on Two Harborsin kylä pohjoisessa, jossa on 298 asukasta. Saaren asukastiheys on 19,03/km2.