stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edvard Kairela
Opinnot

Hän kävi viisi luokkaa Uudenkaupungin yhteislyseota ja siirtyi työskentelemään apteekkialalle. Hän suoritti farmaseuttitutkinnon vuonna 1908 ja suoritti kahdeksannen luokan yksityisesti Kuopion yhteiskoulussa vuonna 1922 sekä suoritti proviisoritutkinnon vuonna 1932. Hyökkäysvaunukurssin hän suoritti Hämeenlinnassa vuonna 1922 ja teki opintomatkan Puolaan tutustumaan sen armeijan 1. tankkirykmenttiin vuonna 1923. Sotakorkeakoulun ensimmäisen vuosikurssin hän suoritti vuosina 1924–1925 ja komentajakurssin vuosina 1925–1926.
Jääkärikausi

Kumlin toimi farmaseuttina Suomessa ja Saksassa ennen kuin liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 27. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin 7. lokakuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin Berliiniin sotasensuurilaitokseen sekä helmikuussa 1917 pataljoonan etappimieheksi Sassnitziin. Takaisin pioneerikomppaniaan hän palasi 7. marraskuuta 1917. Joulukuussa vuonna 1917 hänet komennettiin Kuresaareen suunnitellulle jääkärietappiasemalle, missä hän toimi tammikuuhun 1918 saakka.
Suomen sisällissota

Kumlin saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäripioneeripataljoonaan, josta muodostettiin myöhemmin 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoona. Hän toimi aluksi pataljoonan lähettiupseerina ja myöhemmin adjutanttina, kunnes 28. maaliskuuta 1918 hänestä tehtiin pataljoonan komentajaksi. Kumlin otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa, missä hän haavoittui taistelussa 23. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kumlin palveli sisällissodan jälkeen eri komppanioiden päällikkönä 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2. Porin jalkaväkirykmentistä hänet siirrettiin 20. lokakuuta 1918 alkaen komentajaksi Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:n 1. pataljoonaan (rykmentti tunnettiin myöhemmin nimellä Pohjois-Savon rykmentti), josta hänet siirrettiin edelleen 24. tammikuuta 1923 alkaen Hyökkäysvaunurykmentin 1. patteriston komentajaksi. Rykmentin komentajaksi hänet nimitettiin 5. heinäkuuta 1923, josta hänet siirrettiin 16. syyskuuta 1926 alkaen 1. Divisioonan esikuntapäälliköksi ja 20. elokuuta 1928 alkaen Polkupyöräpataljoona 3:n komentajaksi. Armeijasta Kumlin erosi 5. kesäkuuta 1929 ja matkusti vuodeksi Brasiliaan ja Argentiinaan tutkimaan kemiallisteknillisen alan kaupallisia sovellutuksia ja palattuaan kirjoitti aikakauslehtiin artikkeleita kokemuksistaan. Myöhemmin hän palveli Helsingin 1. apteekin proviisorina vuosina 1933–1935. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Luottamustoimet

Kairela toimi 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1922–1923.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 8. joulukuuta 1915  Gruppenführer 1. maaliskuuta 1916  Yliluutnantti (Kapteeni) 11. helmikuuta 1918  Majuri 16. toukokuuta 1920  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1926 |    |  Vapaudenristi 3. lk  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Victor Ostrovsky

Victor John Ostrovsky (s. 28. marraskuuta 1949 Alberta, Kanada) oli vuoteen 1990 Israelin salaisen palvelun Mossadin agentti, nykyään   kirjailija ja taiteilija. Hänen vaimonsa Bella Ostrovsky on taiteilija.
Petoksen kautta

Ostrovsky on julkaissut Israelin salaisesta palvelusta kertovan kirjan By Way of Deception (suom. Petoksen kautta). Ostrovsky oli alun perin Israelin armeijan upseeri ja palveli ennen Mossadia sotilaspoliisissa ja laivastossa. Vuonna 1982 Ostrovsky värvättiin Mossadiin. Ostrovskyn kohukirja By Way of Deception oli bestseller, jonka myynnin Israelin tiedustelupalvelu yritti keskeyttää.
Ostrovsky kertoo teoksessaan muun muassa koulutuksestaan Mossadin kenttävirkailijaksi "katsaksi". Kirjan julkaiseminen oli mahdollista Yhdysvalloissa, koska Ostrovsky pakeni Israelista. Ostrovsky erosi Mossadista, koska epäonnistui joidenkin PLO:n johtajien sieppaamisessa. Ostrovskyn mielestä Mossad oli terrorismin vastaisessa sodassaan liian julma, teki pahoja virheitä ja raportoi operaatioistaan Israelin johdolle epätarkasti. Mossad oli hänen mielestään osin tehoton, eikä hallitus valvonut sitä kyllin tarkasti.
Ostrovskyn kirjoittama teos on saanut osakseen ristiriitaisen vastaanoton ja on joidenkin arvostelijoiden mielestä ainakin osin kuvitteellinen. Arvostelijoiden mukaan Ostrovsky ei olisi kyennyt pääsemään käsiksi niin laajaan salaisen tiedon määrään. Ostrovskyn mukaan katsa-opiskelijoilla oli oikeus käyttää laajaa kirjastoa ja muita tietolähteitä. Joidenkin mielestä Mossad vaaransi joidenkin sen agenttien turvallisuuden, kun kirja paljasti niin yksityskohtaisia tietoja.
Teokset

Claire Hoy ja Victor Ostrovsky, By Way of Deception: The making and unmaking of a Mossad Officer , 1990
Suomeksi nimellä Petoksen kautta: Sisäpiirin hätkähdyttävä raportti Mossadista, Suomentanut Jorma-Veikko Sappinen, Book Studio, Hyvinkää, 1991 ISBN 951-611-399-0
The Other Side of Deception: A Rogue Agent Exposes the Mossad's Secret Agenda, 1995
Lion of Judah, 1993
Black Ghosts, 1999
Aiheesta muualla

Victor's art gallery (Arkistoitu – Internet Archive)
Victor's description of what happened after writing the books
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Victor Ostrovsky
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:By Way of Deception
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Oxford (kangas)

Oxford-kangasta.
Oxford on panama- tai palttinasidoksista paksuhkoa puuvillakangasta. Sitä on käytetty paitoihin ja ulkoiluvaatteisiin.
Ostroh

| Ostroh (Остро́г) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kiovan alue Ukrainassa, alla Ostrohin sijainti alueella.
 Ostroh
 Koordinaatit: 50.32900°N, 26.52018°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Rivnen alue
Piiri:  Rivnen piiri
Historiallinen maininta:  1100
Kaupunkioikeudet:  1528
Väkiluku (2024):  13 800 lähde?
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  35800–35807
Suuntanumero(t):  +380 3654
 
 ostroh.rv.ua/ 
 Kaupungin kotisivut (ukrainaksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ostroh (ukr. Остро́г, Ostroh) on läntisessä Ukrainassa Rivnen alueen eteläosissa sijaitseva historiallisesti merkittävä kaupunki. Se sijaitsee pohjoiseen laskevan Horynjoen varrella, joka on Dneprin tärkeän sivuhaaran Pripetin merkittävä haarauma.
Historiaa

Paikkakunta mainitaan historiallisissa kronikoissa jo vuonna 1100. Paikkakunta siirtyi 1300-luvun jälkipuoliskolla Liettuan suuriruhtinaskunnan osaksi. Kaupunki on saanut nimensä ortodoksisesta Ostrozkin (Ostrogski) ruhtinassuvusta, joka rakennutti sinne linnan ja luostarin. Kaupungista tuli tärkeä kulttuurin, uskonnon ja talouden keskus. Kaupunkioikeudet paikkakunta sai 1528. Kaupunkiin perustettiin 1570-luvulla ortodoksinen Ostrohin akatemia ja kirjapaino, jossa kirjanpainaja Ivan Fjodorovin (ukr. Іван Федорович, Ivan Fedorovytš, ven. Ива́н Фёдоров) johdolla painettiin muun muassa 1581 ensimmäinen sekä Vanhan että Uuden testamentin sisältänyt Raamattu kirkkoslaavilla (Ostrohin Raamattu). Kaupunki menetti kuitenkin seuraavan vuosisadan aikana keskeisen asemansa maan uskonnollisessa ja kulttuurielämässä valtakunnan eliitin puolalaistumisen ja katolistumisen myötä.
1600-luvun puolivälissä kaupungin linnoitus ja kirkko tuhottiin taisteluissa. Puolan vuoden 1793 jaossa paikkakunta siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa.
Nykyään kaupungissa toimii muun muassa meijeri, olutpanimo, asvalttiasema ja tiilitehdas sekä ratakiskojen korjauspaja. Korkea-asteen opetus aloitettiin uudelleen vuonna 1994, ja kaupungissa on nykyään yksi Ukrainan yliopisto-opetusta antavista oppilaitoksista.
Hallinto ja väestö

Ostroh on hallinnollisesti suoraan aluehallinnon alainen. Asukasluvuksi arvioitiin vuoden 2011 alussa 15 528. Ostroh oli aiemman, maaseutuvaltaisen Ostrohin piirin (88 938 as.) hallintokeskus. Kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa, jossa Ukrainan piirien lukumäärää karsittiin, Ostrohin kaupunki ja Ostrohin piiri liitettiin osaksi laajempaa Rivnen piiriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ostroh Wikimedia Commonsissa
Ostrohin linnan historiaa (ukrainaksi) (castles.com.ua)
Kaupungin historiaa yms (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (ostrog.rv.ua)
Topografiakarttoja kaupungista ympäristöineen (venäjäksi)
Rivnen alueen eteläosien topografiakartta 1:200 000 vuodelta 2006 (jpg) (Arkistoitu – Internet Archive)
Muurein suojattu luostarialue on Ostrohin tärkeimpiä historiallisia rakennuskohteita.
Ostrohin linnan jäänteitä.
Ostrohin Raamatun nimilehti (vuodelta 1581).
Oulujoen vesistö

| Oulujoen vesistö  (Suomen päävesistö: 59) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Pohjanmaa, Kainuu, Karjalan tasavalta
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Oulujoen vesistö (59)
Vesistöjako:  Ala-Oulujoen alue (59.1), Ylä-Oulujoen alue (59.2), Oulujärven alue (59.3), Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4), Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5), Vuokkijärven reitin valuma-alue (59.6), Luvanjoen valuma-alue (59.7), Nuasjärven−Kiimasjärven alue (59.8), Ontojärven−Lentuan valuma−alue (59.9)
Laskujoki:  Oulujoki
Laskupaikka:  Oulu, Oulunselkä, Perämeri 
Koordinaatit:  65°01′08″N, 25°26′42″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  22 841,4 km²  
Järvisyys:  11,47 % 
Alueen pituus:  265 km  
Alueen leveys:  215 km  
Keskiylivirtaama:  489 m³/s  
Keskivirtaama:  246 m³/s  
Keskialivirtaama:  59,5 m³/s  
 fiJoki laskee Perämereen Oulunselällä Oulussa. 
Oulujoen vesistö (vesistöaluetunnus 59) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Oulujoki laskee Perämereen. Se käsittää Oulujoen ja Oulujärven lisäksi Hyrynsalmen reitin sekä Sotkamon reitin järvet ja joet. Vesistöalueen valuma-alueen pinta-ala on 22 841,4 neliökilometriä, josta 22 509 neliökilometriä kuuluu Suomelle ja 332 neliökilometriä Venäjälle. Valuma-alueen järvisyys on 11,47 %. Vesistöalueella on 18 vesivoimalaa.
Vesistöalueen ensimmäisessä jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Ala-Oulujoen alue (59.1)
Ylä-Oulujoen alue (59.2)
Oulujärven alue (59.3)
Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4)
Luvanjoen valuma-alue (59.7)
Vuokkijärven reitin valuma-alue (59.6)
Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5)
Nuasjärven–Kiimasjärven alue (59.8)
Ontojärven–Lentuan valuma-alue (59.9)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulujoen vesistö Wikimedia Commonsissa
Vesistöennusteet: Oulujoen vesistö, vesi.fi
Toivo Ovaska

Toivo Ovaska
Toivo Johannes Ovaska (25. toukokuuta 1920 Kirvu – 6. joulukuuta 1996 Orimattila) oli Mannerheim-ristin ritari numero 89. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli kersantti.
Lady Ostapeck

| Lady Ostapeck |
| --- | --- |
 Lady Ostapeck vuonna 2011.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Alma Kaukinen Alma Ostapeck
Syntynyt: 22. helmikuuta 1918 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 2. helmikuuta 2017 (98 vuotta) Herkimer, New York
Ammatti:  valokuvaaja
Alma Ostapeck (o.s. Kaukinen, 22. helmikuuta 1918 New York, Yhdysvallat – 2. helmikuuta 2017 Herkimer, New York) oli amerikansuomalainen valokuvaaja, joka käytti taiteilijanimeä Lady Ostapeck. Hänen työskentelytapansa muistutti voimauttavan valokuvaamisen menetelmää. Ostapeck halusi ottaa ihmisistä muotokuvia, joissa nämä näyttäytyivät kauniina ja positiivisessa valossa. Hän yhdisti kuvissaan nykyhetken, menneisyyden ja fantasian elementtejä.
Varhaislapsuus ja nuoruus

Ostapeck, alkuperäiseltä nimeltään Alma Kaukinen, syntyi Brooklynin Finntownissa. Hänellä oli suomalaiset vanhemmat. Alman ollessa vielä vauva hänen äitinsä kuoli ja isä muutti töiden perässä toiselle paikkakunnalle. Alma pääsi hoitoon äitinsä sisaren luokse Connecticutiin, mutta myös tämä hänen tätinsä kuoli yllättäen, henkirikoksen uhrina. Kierrettyään kasvatuskodista toiseen Alma sai lopulta turvallisen kodin New Jerseystä erään suomalaissiirtolaisen luota.
Alma Kaukinen opiskeli pukusuunnittelua ja teki jonkin aikaa alan töitä. Hän meni nuorena naimisiin ukrainalaissyntyisen Peter Ostapeckin kanssa, ja he saivat lapsen vuonna 1940. Avioliitto päättyi kuitenkin pian eroon. Alma ei ollut kiinnostunut perinteisestä kotiäidin roolista, vaan haaveili taiteilijan urasta.
Elämäntyö valokuvien parissa

Myöhemmin Ostapeck työskenteli parikymmentä vuotta Manhattanin studioilla valokuvien retusoijana. Hän käsitteli tilauksesta kuvia muun muassa suurelle New York Times -lehdelle.
Noin 50-vuotiaana Ostapeck päätti jättää kiireisen työnsä ja muuttaa kaupungista maaseudun rauhaan. Hän asettui asumaan Fly Creek -nimiseen kylään, joka sijaitsi satojen kilometrien päässä New Yorkista. Ostapeckin itsenäinen elämäntyyli herätti huomiota, ja kyläläiset ryhtyivät kutsumaan häntä ”Ladyksi”. Näin sai alkunsa hänen taiteilijanimensä.
Ostapeck ei ollut aikaisemmin itse valokuvannut, mutta 1960-luvulla hän innostui kokeilemaan sitä. Hän löysi kirpputorilta 1900-luvun alun kameran ja alkoi ottaa sillä tunnelmallisia muotokuvia, joiden rekvisiittana hän hyödynsi keräämiään vanhoja vaatteita ja muita esineitä. Hän antoi kuvattavien itse valita, minkä aikakauden asua kuvassa käytettiin. Ostapeck jatkoi valokuvaamista vuosikymmeniä, aina 2000-luvulle asti. Suuren osan muotokuvista hän kuvasi kotitalossaan Fly Creekissä. 1970-luvulla hän kiersi Etelä-Karjalaa ja kuvasi paikallisia heidän kansallispuvuissaan.
Näyttelyt

Lady Ostapeckin muotokuvia on ollut esillä lukuisissa näyttelyissä Yhdysvalloissa ja Suomessa. Vuosina 2011–2012 Tampereen Vapriikissa järjestettiin ”Ladyn tyyli” -niminen näyttely, jossa esiteltiin valokuvien lisäksi Ostapeckin pukukokoelmaa.
Kirjallisuutta

Ladyn tyyli. Muotokuvaaja Lady Ostapeckin Amerikan pukuja ja potretteja. Tampere: Museokeskus Vapriikki, 2011. ISBN 978-951-609-496-3.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Grigori Orlov

Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Grigori Grigorjevitš Orlov (ven. Григо́рий Григо́рьевич Орло́в); (17. lokakuuta (J: 6. lokakuuta) 1734 Ljutkinon kylä, Bežetskin alue, Tverin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 24. huhtikuuta (J: 13. huhtikuuta) 1783 Neskutšnojen maatila, lähellä Moskovaa, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kreivi, hovimies ja kenttämarsalkka, joka oli keisarinna Katariina Suuren suosikki ja rakastaja tämän hallitsijakauden alkuvuosina.
Kreivi Grigori Grigorjevitš Orlov, Fjodor Rokotov 1762-1763. Tretjakovin galleria, Moskova.
Suku ja koulutus

Grigori Grigorjevitš Orlov syntyi vuonna 1734 sukunsa maatilalla Ljutkinon kylässä, lähellä Bezetskiä, Tverin kuvernementissa. Hänen vanhempansa olivat Novgorodin kuvernööri Grigori Ivanovitš Orlov (1685-1746) ja Lukeria Ivanovna Zinovieva, ja hänen veljiään olivat Ivan Grigorjevitš Orlov (1733–1791), Aleksei Grigorjevitš Orlov, Fjodor Grigorjevitš Orlov ja Vladimir Grigorjevitš Orlov (1743–1831).
Grigori vietti lapsuutensa Moskovassa ja sai alkeisopetuksensa kotona. Hän sai koulutuksensa kadettikoulussa Pietarissa, palveli 15-vuotiaasta alkaen Semjonovskin rykmentin henkivartiokaartissa ja aloitti sotilasuransa seitsenvuotisessa sodassa ja haavoittui kolmesti Zorndorfin taistelussa jättämättä taistelukenttää, mistä hän sai mainetta.
Sotilasura

Grigori Orlov palveli vuodesta 1759 lähtien Pietarissa tykistöupseerina. Vuonna 1760 Orlov herätti kenttämarsalkka, kreivi Pjotr Ivanovitš Šuvalovín huomion, joka otti hänet adjutantikseen. Pitkä, äärimmäisen voimakas ja komea, rohkeisiin ja riskialttiisiin seikkailuihin altis Orlov saavutti pian itselleen mainetta Don Juanina Pietarissa. Hänen romanssinsa kreivi Šuvalovin rakastajattaren, naimisissa olevan ruhtinatar Jelena Stepanovna Kurakinan kanssa johti hänen erottamiseensa adjutantin virasta ja siirtymiseen krenatööri kiväärirykmenttiin, mikä vain lisäsi Orlovin suosiota Pietarin seurapiireissä.
Juuri kapteeniksi ylennetty Orlov kiinnostui saksalaisesta prinsessasta, suuriruhtinatar Jekatarina Aleksejevnasta ja halusi tavata tämän. Nimittämällä Orlovin tykistön päämajan ja linnoituksen toimiston rahastonhoitajaksi, tällä oli hyvät mahdollisuudet olla lähellä suuriruhtinatarta ilman epäilyksiä sekä hänellä oli käytössään tarpeeksi rahavaroja. Hän järjesti Aleksei-veljensä kanssa vuonna 1762 vallankaappauksen, jolla Jekatarina Aleksejevnan aviomies, keisari Pietari III syrjäytettiin. Noustuaan valtaistuimelle vallankaappauksen jälkeen keisarinna Katariina II korotti Grigori Orlovin kreiviksi ja nimitti tämän adjutantikseen, pioneerijoukkojen komentajaksi sekä armeijan ylimmäksi upseeriksi.
Sotilasura > Yksityiselämä

Heidän avioton poikansa Aleksei syntyi 11. huhtikuuta 1762, useita kuukausia ennen kuin suuriruhtinatar Jekaterina Aleksejevnasta tuli virallisesti keisarinna Katariina II. Hän salasi raskautensa ja salajuonen avulla sai aviomiehensä Pietari III:n poistumaan, jotta pystyi synnyttämään lapsen. Lapsi annettiin välittömästi pois ja hän kasvoi keisarinnan vaatevaraston ylihoitajan Vasili Grigorjevitš Škurinin perheessä vuoteen 1774 asti. Hänet lähetettiin 8-vuotiaana Škurinin muitten poikien kanssa kouluun Lübeckiin eikä hänen koskaan sallittu asettua asumaan Pietariin. Poika sai sukunimensä asuinpaikkansa Bobrikin kylän mukaan vuonna 1775 ja häntä kasvatti Katariinan yksityissihteeri Ivan Betskoi. Aleksei Bobriski vietti elämänsä Tallinnassa ja Liettuassa, mutta tapasi hänet vuonna 1781 kirjeessään tunnustaneen äitinsä Pietarissa kerran, kun tuli esittelemään tälle morsiamensa, paronitar Anna Dorotea von Ungern-Sternbergin (1769–1846). Hänen velipuolensa keisari Paavali I myösi hänelle kreivin arvonimen vuonna 1796 välittömästi keisariksi tultuaan ja ylensi hänen myöhemmin myös kenraalimajuriksi. Kreivi Aleksei Bobrinski kuoli vuonna 1813. Hänestä alkaa Bobrinskin kreivien suku, jonka jälkeläiset jatkuvat tähän päivään asti.
Keisarinnan suosikki

Grigori Orlovin vaikutus kasvoi vieläkin merkittävämmäksi hänen paljastettuaan koko Orlov-sukua vastaan punotun Kitrovon juonen. Keisarinna oli jopa aikeissa avioitua suosikkinsa kanssa, mutta hänen vaikutusvaltainen avustajansa Nikita Panin päätti toisin. He elivät yhdessä 15 vuotta.
Grigori Orlov ei ollut varsinainen valtiomies, mutta osasi arvioida tapahtumia ja oli hyödyllinen ja läheinen neuvonantaja Katariinan hallintokauden alkuajan. Hän halusi isänmaallisista ja taloudellisista syistä parantaa maaorjien asemaa ja jopa osittain vapauttaa heidät. Orlov oli myös vuoden 1767 kariutuneen lakiuudistussuunnitelman vankka kannattaja, tosin hän halusi pääasiassa myötäillä keisarinnaa, joka alkuvuosinaan oli hyvin vapaamielinen. Orlov sai Katariinalta vuonna 1760 lahjaksi maata Hatsinan kaupungista, jonne hän rakennutti valtavan Hatsinan palatsin vuosina 1766-1781. Vuonna 1765 Katariina lahjoitti hänelle Ligovon kartanon maat läheltä Pietaria Suomelahden rannnalta ja siihen kuuluvat kuusi kylää.
Orlov oli yksi varhaisimmista slavofiilisen suuntauksen kannattajista. Hän kannatti kristittyjen vapauttamista turkkilaisten osmanien ikeen alta. Vuonna 1771 hän oli Venäjän edustaja Focșanin rauhanneuvotteluissa, jotka kuitenkin epäonnistuivat turkkilaisten uppiniskaisuuden ja Orlovin julkeuden vuoksi. Palattuaan ilmoittamatta Pietariin vuonna 1772 hän huomasi nuoren aristokraatin Aleksandr Vasiltšikovin (1746–1813) päässeen keisarinnan suosioon hänen adjutanttinaan.
Keisarinna suosion menetys

Saavuttaakseen uudelleen Katariinan huomion Orlov lahjoitti hänelle yhden maailman suurimmista timanteista, joka nykyisin tunnetaan nimellä Orlov-timantti. Hän palasi takaisin Pietariin lahjaksi saamaansa Marmoripalatsiin ilman lupaa.
Kun Grigori Potjomkin seurasi Vasiltšikovia keisarinnan suosikkina vuonna 1774, Orlov lähti muutamiksi vuosiksi ulkomaille. Hän avioitui 18-vuotiaan serkkunsa Jekaterina Zinovjevnan kanssa vuonna 1777 ollessaan itse 43-vuotias, mutta pari ei ehtinyt saada lapsia ennen vaimon kuolemaa keuhkotautiin 22-vuotiaana Lausannessa vuonna 1782.
Orlov palasi Venäjälle muutamia kuukausia ennen kuin hän kuoli maatilallaan Moskovan lähellä vuonna 1783. Vähän ennen kuolemaansa hän menetti ajattelu- ja puhekykynsä ja oli todennäköisesti dementoinut. Hänet on haudattu uudelleen vuonna 1823 Jurjevin luostariin Novgorodiin veljiensä viereen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grigori Orlov Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Grigori Grigorjevitš Orlov, A. I. Tsurnui, 1770-luku. Eremitaašin taidemuseo, Pietari
Orlov-timantti kuvattuna venäläiseen 22 ruplan postimerkkiin vuodelta 2017.
Paul Otlet
Kirjoja

Otlet'n itsensä kirjoittamia:
Otlet, Paul: Traité de documentation, Bruxelles, Mundaneum, Palais Mondial, 1934. (ranskaksi) Koko teksti Wikiaineistossa
Otlet, Paul: Monde, essai d'universalisme, Bruxelles, Mundaneum, 1935. (ranskaksi) Koko teksti Wikiaineistossa
Muiden kirjoittamia:
Alex Wright: Cataloging the World: Paul Otlet and the Birth of the Information Age. Oxford University Press, 2014. ISBN 978-0199915149
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia 2  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Matti Otala

Matti Niilo Tapani Otala, vuoteen 1963 saakka Lehto, (26. joulukuuta 1939 – 9. elokuuta 2015 Helsinki) toimi Oulun yliopiston elektroniikan professorina, VTT:n tutkimuslaboratorion johtajana, useiden eri yritysten  johtotehtävissä sekä TTKK:n tuotantotalouden emeritusprofessorina.
Henkilötiedot ja opinnot

Matti Lehto syntyi Oulussa 1939. Hänen sukunimensä oli vuoteen 1963 asti Lehto, mutta hän muutti sen Otalaksi. Hän valmistui ylioppilaaksi Arkadian yhteislyseosta Helsingistä vuonna 1958, diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) vuonna 1963, tekniikan lisensiaatiksi TKK:sta vuonna 1967 ja tekniikan tohtoriksi Oulun yliopistosta vuonna 1969. Lisäksi hän opiskeli insinööriksi Lontoossa vuonna 1983 ja on valantehnyt kielenkääntäjä. Jatko-opintoja ulkomailla Otala harjoitti Eindhovenissa Hollannissa 1970-luvun alussa, Pariisissa 1974, Lausannessa Sveitsissä 1982 ja MIT:ssä Yhdysvalloissa vuonna 1988.