stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adam and the Ants

| Adam & the Ants |
| --- | --- |
 Adam Ant
Tiedot
Toiminnassa:  1977–1982
Tyylilaji:  Uusi aalto punkrock post-punk glam punk New Romantic
Kotipaikka:  Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Adam Ant   Marco Pirroni   Gary Tibbs   Terry Lee Miall   Chris Hughes  
Levy-yhtiö:  Do It Records   CBS Records  
Aiheesta muualla
adam-ant.net
Infobox OKNimi-testi OK: 
Adam & the Ants oli englantilainen uuden aallon yhtye, joka vaikutti 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Adam & The Ants on yksi niistä yhtyeistä, joiden musiikki merkitsi muutosta 1970-luvun punk-aikakaudesta uuden aallon post-punk-aikakauteen.
Diskografia > Albumit

| Vuosi | Albumi | UK | USA |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | Dirk Wears White Sox | 16 | - |
| 1980 | Kings of the Wild Frontier | 1 | 44 |
| 1981 | Prince Charming | 2 | 94 |
Diskografia > EP:t

| Vuosi | EP | UK | USA |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | Antmusic EP | 46 | - |
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Kappale | UK | USA |
| --- | --- | --- | --- |
| 1978 | "Young Parisians" / "Lady" | - | - |
| 1979 | "Zerox" / "Whip in My Valise" | 45 | - |
| 1980 | "Cartrouble" / "Kick!" | - | - |
| 1980 | "Kings Of the Wild Frontier" / "Press Darlings" | 48 | - |
| 1980 | "Dog Eat Dog" / "Physical (You're So)" | 4 | - |
| 1980 | "Antmusic" / "Fall In" | 2 | - |
| 1980 | "Young Parisians" / "Lady" | 9 | - |
| 1981 | "Cartrouble" / "Kick!" | 33 | - |
| 1981 | "Kings Of the Wild Frontier" / "Press Darlings" | 2 | - |
| 1981 | "Stand and Deliver" / "Beat My Guest" | 1 | - |
| 1981 | "Prince Charming" / "Christian D'or" | 1 | - |
| 1981 | "Ant Rap" / "Friends" | 3 | - |
| 1982 | "The B-Sides" | 46 | - |
| 1982 | "Deutscher Girls" / "Plastic Surgery" | 13 | - |
Aiheesta muualla

Adam Antin viralliset sivut (englanniksi)
California State Capitol

| California State Capitol |
| --- | --- |

Sijainti:  Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat
Valmistumisvuosi:  1874
Omistaja:  Kalifornian osavaltio
Käyttäjä:  Kalifornian lainsäädäntöelin
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
California State Capitol on Yhdysvaltain Kalifornian osavaltion lainsäädäntörakennus Sacramentossa. Rakennuksessa toimii Kalifornian lainsäädäntöelin ja siellä sijaitsee myös kuvernöörin toimisto. Se on rakennettu vuosien 1861 ja 1874 välillä ja edustaa uusklassista arkkitehtuuria. Rakennuksen suunnittelusta on vastannut Frederick Butler. Rakennus on listattu Yhdysvaltain historiallisten kohteiden kansallisrekisterissä (National Register of Historic Places, NRHP). Se lisättiin rekisteriin vuonna 1973.
Kuvia

40-jäsenisen ylähuoneen eli senaatin istuntosali.
Kalifornian osavaltion alahuoneen istuntosali.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Runsaasti kuvia California State Capitolista
Kenzō Tange

Kenzō Tange
Hiroshiman rauhanmuseo
Yoyogin urheiluhalli
Pyhän Marian katedraali
Tokion metropolin hallintorakennus
Fuji-television pääkonttori Tokion Odaibassa
Kenzō Tange (jap. 丹下健三, Tange Kenzō, 4. syyskuuta 1913 Osaka – 22. maaliskuuta 2005 Tokio) oli japanilainen arkkitehti. Hän oli yksi toisen maailmansodan jälkeisten vuosikymmenien merkittävimmistä modernisteista. Hänelle myönnettiin arvostettu Pritzker-palkinto vuonna 1987.
Elämä ja työt > Nuoruus ja opinnot

Tange syntyi Osakassa, mutta vietti lapsuutensa Imabarin kaupungissa Shikokulla. Hän ei alun perin voinut kuvitella ryhtyvänsä arkkitehdiksi, mutta innostui Le Corbusierin töistä ja pääsi opiskelemaan Tokion keisarilliseen yliopistoon vuonna 1935. Valmistuttuaan vuonna 1938 hän aloitti työt Kunio Maekawan toimistossa: Maekawa oli vuorostaan työskennellyt aiemmin Le Corbusierille. Toisen maailmansodan aikana Tange jatkoi opiskelujaan Tokiossa ja toimi sodan jälkeen vuodesta 1946 lähtien yliopistossa professorina; hänen oppilaisiinsa kuuluivat muiden muassa Fumihiko Maki, Arata Isozaki ja Kishō Kurokawa.
Elämä ja työt > Varhaiset työt

Tangen ensimmäinen merkittävä työ oli Hiroshiman kaupungin jälleenrakennussuunnitelma atomipommin pudottamisen jälkeen. Hän suunnitteli kaupungin sydämeen rauhanpuiston museoineen: Hiroshiman rauhanmuseo valmistui vuonna 1952 ja on yksi Tangen merkittävimmistä varhaistöistä. Rakennus on nostettu Le Corbusierin tyyliin betonipilareille, ja sen edessä olevassa muistomerkissä yhdistyvät uusi betonirakennustekniikka ja haniwa-hautakummut; vanhan ja uuden fuusio edusti hyvin uutta, sodanjälkeiseen tulevaisuuteen katsovaa Japania. Seuraavan vuosikymmenen aikana Tange suunnitteli useita merkittäviä julkisia rakennuksia, kuten Tokion metropolin entisen hallintorakennuksen (1957), Kurayoshin (1957) ja Kurashikin (1960) kaupungintalot sekä Shizuokan kokouskeskuksen (1957). Niiden lisäksi erityisesti Kagawan prefektuurin hallintorakennusta on pidetty hienona esimerkkinä perinteisen japanilaisen arkkitehtuurin ja modernin arkkitehtuurin liitosta.
Tange työskenteli koko uransa ajan myös kaupunkisuunnittelun parissa. Maailmanlaajuista huomiota sai vuoden 1960 visio Tokion uudelleenjärjestelystä: Tangen suunnitelmassa kaupunki olisi laajentunut Tokionlahdelle keinotekoisten saarien, siltojen ja muiden massiivisten betonirakenteiden avulla. Tavoitteina oli vastata urbanisaation aiheuttamiin ongelmiin rakenteella, joka sallisi kasvun ja muutoksen. Tällaisten suunnitelmien kautta Tange liitettiin myös metabolisteihin, mutta hän pysytteli ryhmästä hiukan erillään. Vaikka suunnitelmaa ei toteutettu, sillä oli suuri vaikutus muun muassa brittiläisiin arkkitehteihin, jotka käyttivät paljasta betonia ja joita alettiin kutsua brutalisteiksi. Tangen brutalismia edustavista rakennuksista merkittävimpiin kuuluu Yamanashin lehdistö- ja lähetyskeskus (1966) Kōfussa. Rakennus on tahallaan jätetty keskeneräiseksi, että sitä voitaisiin tarvittaessa laajentaa tulevaisuudessa. Sitä luonnehtivat 16 massiivista betonitornia, joihin Tange sijoitti aputoimintoja; niiden väliin jäävistä kerroksista osa on tyhjiä, ja niitä käytetään nykyisin terasseina tai puutarhoina.
Tangen varhaisille töille luonteenomaista ovat suorakulmaiset muodot, mutta 1960-luvulta lähtien hän alkoi suunnitella rohkeampia ja dramaattisempia betonirakennuksia, joissa käytettiin innovatiivisia rakennustekniikoita. Niistä huomattavimpiin kuuluu Tokion olympialaisia vuonna 1964 varten suunnitelut Yoyogin urheiluhallit. Ellipsimäisillä rakennuksilla on riippukatot, joita kannattelevat teräskaapelit. Tokion Pyhän Marian katedraali (1964) on myös ”voimakas historiallisten ja nykyaikaisten muotojen ja rakenteiden kohtaaminen”, jota varten Tange vieraili useissa keskiaikaisissa katedraaleissa. Ristinmuotoisella betonirakennuksella on jyrkkä ja korkea teräskatto.
Elämä ja työt > Myöhemmät työt ja merkitys

1960- ja 1970-luvuilla Tange suunnitteli lukuisia rakennuksia, kuten suurlähetystöjä ja yliopistoja, myös ulkomaille. Hän laati myös Osakan maailmannäyttelyn yleissuunnitelman (1966–1970). Hänen myöhempiä töitään luonnehtivat pienemmät geometriset muodot, jotka oli yhdistetty suuremmiksi epäsäännöllisiksi, mutta funktionaalisiksi kokonaisuuksiksi. Tangen 1900-luvun viimeisten vuosikymmenten merkittäviin töihin lukeutuvat esimerkiksi maamerkiksi noussut Akasaka Prince Hotel (1982) Tokiossa, Overseas Union Bank (1986) Singaporessa, Fuji-television pääkonttori (1996) Tokiossa, Singaporen kansalliskirjasto (1998), Tokyo Dome Hotel (2000) sekä 1990-luvun alussa valmistunut Tokion metropolin hallintorakennus. Näiden hankkeiden mittakaava oli usein valtava, ja Tangen toimiston myöhempiä suurhankkeita onkin usein kritisoitu. 1980- ja 1990-lukujen postmodernismiin Tange suhtautu epäillen ja piti sen tuottamia rakennuksia ”väliaikaisina arkkitehtuuri-ilmauksina”.
Tangea voidaan pitää Japanin sodanjälkeisen arkkitehtuurin vaikutusvaltaisimpana hahmona. Hän oli sodan tuhojen jälkeen vastavalmistunut arkkitehti ja ”täydellisessä asemassa ohjata maan jälleenrakenusta modernististen periaatteiden mukaan”. Hänen saavutuksensa oli tuoda kansainväliseen tyylin yleismaailmallisuuteen japanilaisia vaikutteita. Tangen arkkitehtuurilla oli hallitseva vaikutus häntä seuranneeseen sukupolveen. Jos hänen varhaisten suunnitelmiensa voidaan nähdä imitoineen Le Corbusieria, hänen myöhemmät työnsä olivat omaperäisiä, ja niissä yhdistyivät moderni rakennustekniikka ja perinteiset japanilaiset muodot. Tadao Andō kertoo toimistoonsa vaeltaneesta akita-koirasta:
»Aluksi ajattelin kutsua sitä Kenzō Tangeksi, mutta tajusin, etten voinut potkia Kenzō Tangea. Kutsuinkin sitä sen sijaan Le Corbusieriksi.»
Tange toimi paitsi arkkitehtina ja kaupunkisuunnittelijana myös opettajana, kirjailijana, tutkijana ja historioitsijana. Hän eli yli 90-vuotiaaksi ja oli naimisissa kaksi kertaa. Hän sai pojan ja tyttären. Hänen poikansa on myös arkkitehti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kenzō Tange Wikimedia Commonsissa
Tange Associates (japaniksi) (englanniksi)
Kenzō Tangen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Heidi Pruikkonen: Kenzo Tange ja japanilaisen arkkitehtuurin ikuinen muutos
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  KulturNav  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Structurae  Trove 
Muut:  SNAC 2  IdRef
Cycleurope-konserni

Cycleuropen logo
Cycleurope-konserni on polkupyöräalan yritys. Konsernin tuotemerkkeihin kuuluvat Bianchi, Crescent, Monark sekä Spectra.
Cycleurope on Pohjois-Euroopan suurin polku- ja sähköpyörävalmistaja. Se tuottaa vuodessa 100 000 polkupyörää.
Cycleurope on nykyisin kansainvälinen ja sen juuret ulottuvat 1950-luvulle saakka. Alusta lähtien Cycleuropen tuotteisiin lukeutuivat polkupyörät sekä polkupyörätarvikkeet ja varaosat.
Aiheesta muualla

Cycleurope Finland OY (Arkistoitu – Internet Archive)
Romaldo Giurgola

Aldo Giurgolan suunnittelema Thomas Aquinas -talo
Thomas Aquinasin sisäkuva
Romaldo Aldo Giurgola (2. syyskuuta 1920 Rooma – 16. toukokuuta 2016 Canberra, Australia) oli italialaissyntyinen arkkitehti.
Giurgola syntyi Roomassa ja aloitti opintonsa kotikaupunkinsa La Sapienza -yliopistossa. Siirryttyään Yhdysvaltoihin hän sai maisterinarvon Columbian yliopistosta ja toimi myöhemmin itse professorina Cornellin, Pennsylvanian ja Columbian yliopistoissa.
Giurgolan kansainvälisesti tunnetuimpia töitä on Australian uusi parlamenttitalo Canberrassa. Se avattiin 9. toukokuuta 1988.
Uuden parlamenttitalon valmistuttua Giurgola muutti vakituisesti Australiaan, jonka kansalaisuuden hän sai tammikuussa 2000. Hän oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1977, ja hänelle myönnettiin vuonna 1982 AIA Gold Medal.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Romaldo Giurgola Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Muut:  SNAC  IdRef
Luettelo vuonna 1939 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1939 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
* Kaatui toisessa maailmansodassa. ** Toisen maailmansodan siviiliuhri.
Tammikuu

9. tammikuuta – Urbanus Koistinen, suomalainen tehtailija, käsityöläinen ja valtiopäivämies (s. 1854)
26. tammikuuta – Valfrid Ahonen, suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1893)
31. tammikuuta – Eino Björn, suomalainen pienviljelijä ja maastohiihtäjä (s. 1884)
Maaliskuu

21. maaliskuuta – Evald Aav, virolainen säveltäjä (s. 1900)
22. maaliskuuta – Otto Dahlqvist, suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja lavastaja (s. 1884)
maaliskuussa – Fernand Vandérem (oik. Fernand-Henri Vanderheym), ranskalainen kirjailija ja toimittaja (s. 1864)
Huhtikuu

2. huhtikuuta – Jalmari Virtanen, suomalainen työmies ja runoilija (s. 1889)
8. huhtikuuta – Juho Hirvelä, suomalainen urkuharmonitaiteilija (s. 1861)
16. huhtikuuta – Axel Rosendahl, suomalainen filosofian tohtori, lyseon lehtori ja oppi- ja sanakirjojen tekijä (s. 1868)
24. huhtikuuta – Jakov Grigošin, ersämordvalainen kirjailija (s. 1888)
Toukokuu

14. toukokuuta – Alfred Webster Anthony, yhdysvaltalainen ornitologi (s. 1865)
15. toukokuuta – Anna Sterky, tanskalais-ruotsalainen ammattiyhdistysjohtaja, sosiaalidemokraattinen poliitikko ja feministi (s. 1856)
16. toukokuuta – Anders Lindstedt, ruotsalainen matemaatikko, professori ja virkamies (s. 1854)
Kesäkuu

8. kesäkuuta – Alfred Lovén, suomalainen seppä ja sisällissodan rykmentinkomentaja (s. 1874)
Heinäkuu

13. heinäkuuta – Eivind Nielsen, norjalainen taidemaalari ja kuvittaja (s. 1864)
17. heinäkuuta – Oskar Braaten, norjalainen kirjailija (s. 1881)
Elokuu

3. elokuuta – August Enna, tanskalainen säveltäjä (s. 1859)
9. elokuuta – Einar Ossian Schauman, suomalainen varatuomari ja valtiopäivämies (s. 1874)
30. elokuuta – Jutte Alopaeus, suomalainen lennätinteknikko ja kirjailija (s. 1870)
Syyskuu

15. syyskuuta – Jens Bratlie, Norjan pääministeri 1912–1913 (s. 1856)
Lokakuu

1. lokakuuta – Kaarlo Angerkoski, suomalainen näyttelijä (s. 1906)
12. lokakuuta – Matti Airola, suomalainen poliitikko, kansanedustaja (SDP), toimittaja ja asianajaja (s. 1882)
17. lokakuuta – Arvo Ahti, suomalainen näyttelijä (s. 1891)
20. lokakuuta – Olli Kuurna, suomalainen lentäjä ja kirjailija (s. 1912)
29. tai 31. lokakuuta – Albrecht, Württembergin herttua ja Saksan armeijan sotamarsalkka ja komentaja ensimmäisessä maailmansodassa (s. 1865)
Marraskuu

3. tai 4. marraskuuta – Charles Tournemire, ranskalainen säveltäjä ja urkuri (s. 1870)
10. marraskuuta – Einar von Bonsdorff, suomalainen juristi, hallitussihteeri, Postisäästöpankin toimitusjohtaja ja varatuomari (s. 1882)
12. marraskuuta – Holger Nohrström, suomalainen kirjastonhoitaja ja kirjallisuuden ruotsintaja (s. 1885)
20. marraskuuta – Borghild Langaard, norjalainen oopperalaulaja (s. 1883)
30. marraskuuta tai 1. joulukuuta – Jalo Ant-Wuorinen, suomalainen kemisti, diplomi-insinööri, lehtori ja patenttiasiamies (s. 1888)
Joulukuu

1. joulukuuta – Nataly von Eschstruth (oik. Natalie (Nataly) Auguste Karoline Amalie Hermine von Knobelsdorff-Brenkenhoff), saksalainen romaanikirjailija (s. 1860)
4. joulukuuta – Sigurd Johan Normann, norjalainen teologi ja piispa (s. 1879)
12. joulukuuta – Juho Aitamurto, suomalainen maastohiihtäjä (s. 1864)
12. joulukuuta – Olaf Amundsen, norjalainen poliitikko (s. 1876)
17. joulukuuta – Einar Billing, ruotsalainen teologi, virsirunoilija, professori ja Västeråsin piispa 1920–1939 (s. 1871)
19. joulukuuta – Alvah Meyer, yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti (s. 1888)
29. joulukuuta – Johannes Irgens, norjalainen poliitikko (s. 1869)
31. joulukuuta – Uno Albrecht, suomalainen insinööri ja mekaanisen teknologian professori (s. 1866)
Tuntematon päivämäärä

Einar H. Kvaran, islantilainen kirjailija (s. 1859)
Vladimir Lebedev, venäläinen kirjailija ja toimittaja (s. 1869)
Final Fantasy VI

| Final Fantasy VI |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Square
Julkaisija:  Super Nintendo  Square PlayStation JP Square NA Square Electronic Arts EU SCE Europe Game Boy Advance JP Square Enix NA Nintendo EU Nintendo
Jakelija:  Steam, Humble Store, Google Play, App Store ja PlayStation Store
Ohjaaja:  Hironobu Sakaguchi
Tuottaja:  Hironobu Sakaguchi
Säveltäjä:  Nobuo Uematsu
Pelisarja:  Final Fantasy
Julkaistu:  Super NintendoJP 2. huhtikuuta 1994NA 11. lokakuuta 1994 PlayStationJP 11. maaliskuuta 1999NA 30. syyskuuta 1999EU 1. maaliskuuta 2002 Game Boy AdvanceJP 30. marraskuuta 2006NA 5. helmikuuta 2007EU 29. kesäkuuta 2007AndroidWW 15. tammikuuta 2014iOSWW 5. helmikuuta 2014Microsoft WindowsWW 16. joulukuuta 2015
Lajityyppi:  roolipeli
Pelimuoto:  Yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 7  USK 12 ja USK 6 
Alusta:  Super Nintendo Entertainment System, PlayStation, Game Boy Advance, Android, iOS, Microsoft Windows
Jakelumuoto:  Super Nintendo: pelimoduuli PlayStation: CD-ROM Game Boy Advance: pelimoduuli Android, iOS & PC: digitaalinen lataus
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Final Fantasy VI (jap. ファイナルファンタジーVI) on Squaren (nyk. Square Enix) kehittämä ja julkaisema Final Fantasy-sarjan roolipeli. Peli julkaistiin alun perin vuonna 1994 Super Nintendo Entertainment Systemille.
Peli on kuudes osa Square Enixin omistamassa Final Fantasy -sarjassa ja ensimmäinen muun kuin sarjan luoneen Hironobu Sakaguchin ohjaama osa. Sen tarina rakentuu esper-olentojen avustaman kapinallisliiton yritykseen kumota maailmaa koettelevan imperiumin ylivalta.
Pohjois-Amerikassa Final Fantasy VI julkaistiin Super Nintendolle nimellä Final Fantasy III, sillä peli oli kolmas mantereella ilmestynyt sarjansa osa. Alkuperäinen järjestysnumero otettiin käyttöön myöhemmissä versioissa, jotka julkaistiin PlayStationille ja Game Boy Advancelle.
Final Fantasy VI on saanut huomiota epälineaarisesta rakenteestaan ja kattavasta hahmovalikoimastaan. Peli on alustansa myydyimpiä nimikkeitä, ja monet arvostelijat antoivat sille kiittävän arvion. Final Fantasy VI:n laajuutta, juonta ja musiikkia on pidetty erityisesti arvossa.
Pelaaminen

Aikansa muista roolipeleistä Final Fantasy VI:n on sanottu eroavan siten, että pelaajalle annetaan useita eri vaihtoehtoja edetä pelissä. Pääjuonen lisäksi suoritettavana on lukuisia sivutehtäviä, jotka antavat lisätietoa päähenkilöiden taustasta. Tarinan etenemiseen tarvittavaa informaatiota saadaan hahmojen välisistä dialogeista.
Pelin ylhäältä kuvatut liikkuma-alueet jakautuvat maailmankarttaan, kaupunkeihin ja muihin asutettuihin alueisiin sekä luolastoihin. Maailmankarttaa käytetään yksittäisten paikkojen välisenä reittinä, jolla voidaan liikkua joko jalan tai kahdenlaisella kulkuneuvolla, chocobolla ja ilmalaivalla. Kaupungeissa on mahdollista kerätä tietoa NPC-hahmoilta, parantaa pelihahmoja majataloissa lepäämällä ja ostaa taisteluissa hyödynnettäviä esineitä. Luolasto-osuuksissa voidaan taas etsiä harvinaisia esineitä tai jotain tarinan kannalta merkityksellistä kohdetta, jonka löytäminen vie pelin tapahtumia eteenpäin. Pelin tallentaminen on mahdollista maailmankartalla ja tallennuspisteissä.
Hahmonkehitys perustuu Final Fantasy VI:ssa tasopohjaiseen järjestelmään, jossa hahmot voimistuvat korottaessaan tasoaan taisteluista karttuvilla kokemuspisteillä. Tasojen parantamat ominaisuudet, kuten osumapisteet, vahvuus ja kestävyys, painottuvat eri lailla hahmojen kesken. Tasojen yläraja on 99. Hahmon kehittämisen lisäksi tämän ominaisuuksia voidaan parantaa erilaisilla varusteilla, jotka liitetään valikon kautta. Hyökkäyksiä on mahdollista tehostaa aseilla ja puolustusta taas suojuksilla, jotka jakautuvat kilpiin, päähineisiin ja vartalosuojiin. Muita varusteita ovat taikoja opettavat magicite-kivet sekä reliikkeinä tunnetut asusteet, jotka antavat hahmolle jonkin erikoiskyvyn, kuten uuden taistelukomennon tai immuniteetin jotain heikentävää vaivaa vastaan. Kun hahmo yhdistetään magiciteen, tämä saa taisteluista taikapisteitä, joita tarvitaan loitsujen vakituiseen oppimiseen. Toisin kuin muut pelihahmot, Terra ja Celes omaksuvat muutamia loitsuja pelkästään tasoaan kasvattamalla.
Valikolla on hahmojen varustamisen ohella useita muita tehtäviä. Sen kautta voidaan käyttää esineitä ja taikoja lisäämään hahmojen vähentyneitä osumapisteitä tai parantamaan poikkeava terveydentila. "Status"-alavalikosta voidaan tarkkailla hahmojen ominaisuuksien numeerisia arvoja sekä seuraavaan tasonnostoon vaadittuja kokemuspisteitä. Muita toimintoja ovat peliasetusten säätäminen ja pelin tallentaminen.
Pelaaminen > Taistelut

Kuten muissa Super Nintendolle kehitetyssä Final Fantasy -peleissä, Final Fantasy VI:n taisteluissa käytetään Active Time Battle -järjestelmää: kullakin pelihahmolla on oman nopeuden perusteella etenevä mittari, jonka täyttyessä voidaan valita haluttu komento näyttöön ilmestyvästä ikkunasta. Peruskomentoja ovat fyysinen isku, vihollisen hyökkäystä lieventävä puolustus, hahmon siirtäminen etu- tai takariviin, varusteen vaihtaminen sekä omat alavalikkonsa muodostavat esineet ja taiat. Pelin loitsut on jaettu parantavaan valkoiseen, vahingoittavaan mustaan sekä hahmon statusta muuttavaan harmaaseen magiaan. Taikavalikon kautta voidaan käyttää myös sen esperin hyökkäystä, joka hahmolle on sillä hetkellä valittu, mutta vain kerran taistelua kohden. Mainittujen vaihtoehtojen lisäksi valittavana on hahmokohtainen erityiskomento. Jos hahmon osumapisteet ovat alhaiset, tämä saattaa käyttää tavallista voimakkaampaa hyökkäystä.
Taisteluja esiintyy maailmankartalla ja luolastoissa. Niihin voi kerralla osallistua enintään neljä hahmoa, ja tietylle pelin henkilölle puhumalla pelaaja voi muodostaa haluamansa ryhmän. Hahmot voidaan taistelun ajaksi laittaa joko etu- tai takariviin. Järjestys vaikuttaa heidän hyökkäys- ja puolustuskykyynsä: edessä olevat hahmot tekevät vihollisille enemmän vahinkoa, kun taas taakse asetetut suojautuvat vastustajien hyökkäyksiltä paremmin. Kun ryhmä voittaa taistelun, kertyy tälle kokemus- ja taikapisteiden ohella rahaa. Pelihahmojen osumapisteiden ehtyessä taistelu hävitään, ja peli on aloitettava viimeisimmästä tallennuspaikasta.