stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Springfield (Florida)

| Springfield |
| --- | --- |

 Koordinaatit: 30°9′56″N, 85°36′38″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Florida
Piirikunta:  Bay
Hallinto:  
 – Pormestari:  Robert Walker
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  10,7 km²
 – Josta vettä:  0,4 km² (4,2 %)
Korkeus:  26 m
Väkiluku (2005):  8 810
 – Väestötiheys:  823,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC–6 (kesäaika UTC–5)
 
 http://www.springfieldfl.org/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Springfield on kaupunki Floridassa, Yhdysvalloissa.
Maantiede

Kaupungin pinta-ala on 10,7 neliökilometriä, josta 10,3 on maata ja 0,4 vettä.
Väestö

Vuonna 2000 kaupungissa asui 8 810 ihmistä. Kaupungissa oli 3427 kotitaloutta ja 2350 perhettä.
Väestöstä noin 21,5 prosenttia elää köyhyysrajan alapuolella.
Aiheesta muualla

Kaupungin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Springfield, Florida
Käännös suomeksi
Stillwater (Minnesota)

| Stillwater |
| --- | --- |
 Stillwaterin satama-aluetta
 Stillwater sijainti Minnesotassa
 Koordinaatit: 45°3′23.40″N, 92°49′19.83″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Minnesota
Piirikunta:  Washington
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18.9 km²
 – Maa:  16.8 km²
 – Josta vettä:  2.1 km² (11.4 %)
Korkeus:  212 m
Väkiluku (2010):  18 225
Aikavyöhyke:  UTC-6
 – Kesäaika:  UTC-5
ZIP Code:  55082, 33083
Suuntanumero(t):  651
Lempinimi::  The Birthplace of Minnesota
Motto::  The Birthplace of Minnesota ("Minnesotan synnyinpaikka")
 
 http://www.ci.stillwater.mn.us/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stillwater on kaupunki Minnesotassa, Yhdysvalloissa. Se on Washingtonin piirikunnan keskus. Stillwaterissa on 18 225 asukasta (2010) Pinta-alaltaan kaupunki on 18,9 neliökilometriä ja se kuuluu Minneapolis-Saint Paulin suurkaupunkialueeseen.
Stillwater on yksi Minnesotan vanhimmista asutuskeskuksista. Se perustettiin vuonna 1843 ja kaupunginoikeudet se sai vuonna 1854. Stillwater oli alkuaikoinaan menestyvä metsäteollisuuskaupunki. Stillwaterissa pidettiin vuonna 1848 kokous, joka johti Minnesotan osavaltion perustamiseen.
Stillwaterin sijainti lähellä Minneapolisin ja Saint Paulin kaupunkeja on auttanut turismin kasvuun. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat St. Croixin joenvarsialue, Washingonin piirikunnan museo ja monet historialliset rakennukset kaupungin varhaisesta menestyksestä.
Elokuvan Rohto (The Cure) tapahtumat sijoittuvat pääosin Stillwaterin kaupunkiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stillwater (Minnesota) Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Stillwaterin turismisivut (englanniksi)
Minnesotan osavaltio
| --- | --- |
Alueet:   Arrowhead  Boundary Waters  Buffalo Ridge  Central  Coulee Region  Greater Minnesota  Iron Range  Minnesota River Valley  North Shore  Northwest Angle  Pipestone  Red River Valley  Southeast  Twin Cities metropolitan area 
Huomattavat kaupungit:   Bloomington  Duluth  Minneapolis  Rochester  Saint Cloud  Albert Lea  Alexandria  Andover  Anoka  Apple Valley  Austin  Bemidji  Blaine  Brainerd  Brooklyn Center  Brooklyn Park  Buffalo  Burnsville  Champlin  Chanhassen  Chaska  Cloquet  Columbia Heights  Coon Rapids  Cottage Grove  Crystal  Eagan  East Bethel  Eden Prairie  Edina  Elk River  Fairmont  Faribault  Farmington  Fergus Falls  Forest Lake  Fridley  Golden Valley  Ham Lake  Hastings  Hibbing  Hopkins  Hutchinson  Inver Grove Heights  Lakeville  Lino Lakes  Mankato  Maple Grove  Maplewood  Marshall  Mendota Heights  Minnetonka  Moorhead  Mounds View  New Brighton  New Hope  New Ulm  Northfield  North Mankato  North St. Paul  Oakdale  Owatonna  Plymouth  Prior Lake  Ramsey  Red Wing  Richfield  Robbinsdale  Rosemount  Roseville  Saint Paul (pääkaupunki)  St. Louis Park  St. Peter  Sartell  Sauk Rapids  Savage  Shakopee  Shoreview  South St. Paul  Stillwater  Vadnais Heights  West St. Paul  White Bear Lake  Willmar  Winona  Woodbury  Worthington 
Piirikunnat:   Aitkin  Anoka  Becker  Beltrami  Benton  Big Stone  Blue Earth  Brown  Carlton  Carver  Cass  Chippewa  Chisago  Clay  Clearwater  Cook  Cottonwood  Crow Wing  Dakota  Dodge  Douglas  Faribault  Fillmore  Freeborn  Goodhue  Grant  Hennepin  Houston  Hubbard  Isanti  Itasca  Jackson  Kanabec  Kandiyohi  Kittson  Koochiching  Lac qui Parle  Lake  Lake of the Woods  Le Sueur  Lincoln  Lyon  McLeod  Mahnomen  Marshall  Martin  Meeker  Mille Lacs  Morrison  Mower  Murray  Nicollet  Nobles  Norman  Olmsted  Otter Tail  Pennington  Pine  Pipestone  Polk  Pope  Ramsey  Red Lake  Redwood  Renville  Rice  Rock  Roseau  St. Louis  Scott  Sherburne  Sibley  Stearns  Steele  Stevens  Swift  Todd  Traverse  Wabasha  Wadena  Waseca  Washington  Watonwan  Wilkin  Winona  Wright  Yellow Medicine
Seventh Avenue

| Seventh Avenue |
| --- | --- |
 Seventh Avenue Elements of Rock 2008 -tapahtumassa Sveitsissä
Tiedot
Toiminnassa:  1989–
Tyylilaji:  power metal, speed metal, heavy metal
Kotipaikka:  Saksa, Wolfsburg
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Herbie Langhans,  kitara, laulu   Mike Pflüger,  rummut   Florian Gottsleben,  kitara   Markus Beck,  basso  
Levy-yhtiö:  Massacre Records, 2000–  
Aiheesta muualla
www.seventh-avenue.de
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seventh Avenue on saksalainen power metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1989 Wolfsburgissa. Yhtye on julkaissut 6 albumia ja ep:n. Kitaristi-laulaja Herbie Langhansista, kitaristi Florian Gottslebenista, basisti Markus Beckista ja rumpali Mike Pflügerista koostuva Seventh Avenue yhdistää musiikissaan vaikutteita perinteisestä, melodisesta heavy metalista, speed metalista sekä progressiivisesta metallista. Yhtyeen vuoden 1996 albumi, Tales Of Tales, meni sijalle 18 Japanin metallimusiikin listoilla. Vuoden 1998 albumi, Southgate, lisensoitiin Megahard Recordsin kautta Brasiliassa, jossa yhtye teki useasti kiertueita saamansa suosion ansiosta.
Historia

Vuonna 1989 muutamat heavy metalista innostuneet nuoret perustivat yhtyeen. Kaksi vuotta myöhemmin laulaja jätti yhtyeen, ja tuolloin 17-vuotias kitaristi Herbie Langhans otti laulajan paikan. Kokoonpanomuutoksen takia yhtye päätti vaihtaa nimekseen "Seventh Avenue".
Vuonna 1993 yhtye julkaisi demon nimeltä First Strike. Siitä tuli suosittu, ja yhtye soitti pian useita konsertteja.
Vuotta myöhemmin 1994 yhtye alkoi työstää esikoisalbumiaan Rainbowlands. Kokoonpanomuutosten takia julkaisu kuitenkin viivästi: tuolloinen toinen kitaristi jätti yhtyeen. Herbie alkoi jälleen soittaa myös kitaraa, ja lopulta kahden kuukauden päästä albumi julkaistiin. Rainbowlands oli menestys, ja vuonna 1996 yhtye allekirjoitti kahden albumin sopimuksen Treasure Hunt Recordsin kanssa. Seventh Avenue alkoi äänittää toista studioalbumia nimeltä Tales of Tales. Tällä albumilla yhtye saavutti sijan 18 Japanin metallimusiikin listoilla. Vuonna 1997 rumpali Louis Schock jätti yhtyeen. Mike Pflüger tuli hänen tilalleensa. Andi Gutjahr soitti vierailevana muusikkona albumilla Southgate, joka julkaistiin vuonna 1998.
Vuonna 1999 William Hieb jätti myös yhtyeen, ja Seventh Avenue koostui tuolloin vain  Herbiestä ja Mikestä. Vähän myöhemmin yhtyeeseen liittyivät uusi basisti ja kitaristi, nimittäin Geronimo Stade ja Florian Gottsleben. Lyhyen ajan kuluttua yhtye alkoi taas äänittää ja soittaa konsertteja. Yhtyeestä tuli huomattavan suosittu Brasiliassa sen jälkeen, kun Mega Hard Records hankki yhtyeen tuotannon lisenssioikeudet Etelä-Amerikkaan, jotta albumit olisivat siellä saatavilla. Seventh Avenue esiintyi usein Brasiliassa jälkeenpäin.
Vuoden 2001 lopulla Seventh Avenue alkoi äänittää albumia Between the Worlds. Syyskuussa 2002 yhtye teki kiertueen Brasiliassa, jossa Seventh Avenue soitti Mega Hard Recordsin järjestämiä konsertteja. Palattuaan Saksaan Seventh Avenue allekirjoitti sopimuksen Massacre Recordsin kanssa, ja vuonna 2003 Between the Worlds sekä sitä seuraava vuoden 2004 albumi Eternals julkaistiin tällä levymerkillä.Basisti Geronimo jätti yhtyeen, ja Markus Beck tuli hänen tilalleensa.
Kuudes albumi Terium, yhtyeen ensimmäinen konseptialbumi, julkaistiin 28. huhtikuuta 2008 Massacre Recordsilla.
Musiikkityyli

Seventh Avenuen musiikki painottuu perinteisiin metallimusiikin tyyleihin, soittaen speed ja power metalin yhdistelmää, jossa on vaikutteita progressiivisesta metallista. Seventh Avenuen musiikki koostuu tyypillisesti nopeasta tuplabasarirumpusoitosta, melodisista ja eeppisistä soolokitaroista ja NWOBHM-yhtyeille tyypillisistä tuplakitarahyökkäyksistä sekä mahtipontisesta laulusta. Yhtye hyödyntää nykyisin harvemmin koskettimia, jotka olivat yleisempiä Seventh Avenuen varhaisemmassa tuotannossa.
Seventh Avenueta nimitetään toisinaan white metaliksi, sillä sanoituksissa on tavallisesti aiheita Raamatusta.
Jäsenet

Herbie Langhans - kitara, laulu
Mike Pflüger - rummut
Florian Gottsleben - kitara
Markus Beck - basso
Diskografia

Rainbowland (1995)
Children (single) (1995)
Tales of Tales (1996)
Southgate (1998)
Goodbye EP (1999)
Between the Worlds (2003)
Eternals (2004)
Terium (2008)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seventh Avenuen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Seventh Avenue Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Seventh Avenue Myspacessa (englanniksi)
Kitaristi Florian Gottsleben (oikealla).
Basisti Markus Beckk (vas.) ja kitaristi Florian Gottsleben (oik.)
Skyrunners

| Skyrunners |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ralph Hemecker
Käsikirjoittaja:  Richard C. Okie
Säveltäjä:  Greg Edmonson
Kuvaaja:  Rob Marsh
Leikkaaja:  Lisa Hough
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  Disney-ABC Domestic Television Disney+
Ensi-ilta:  27. marraskuuta 2009
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skyrunners on Disney XD -kanavan ensimmäinen televisioelokuva, jonka ensi-ilta oli 27. marraskuuta 2009. Elokuva on lajityypiltään tieteisseikkailu.
Juoni

Teiniveljekset Nick ja Tyler löytävät UFOn läheltä kotikaupunkiaan. Pojat yrittävät salailla asiaa piilottaen UFOn, mutta pian Tylerillä ilmenee rajuja fyysisiä muutoksia ja supervoimia. Nick ei ota asiaa vakavasti eikä usko Tyleriä, sillä hänellä on kiireitä jahdatessaan ihastuksen kohdettaan Julie Gunnia. Epätoivoinen Tyler päättää kääntyä hallituksen edustavan agentin Armstrongin puoleen, jolla on muutenkin ollut vihiä asioista. Armstong selittää Tylerille fyysiset muutokset ja supervoimat, mutta selviääkin, että hän on itse naamioitunut avaruusolento - hän paljastaa avaruusolentojen suunnitelmat tuhota kaikki ihmiset maapallolta. Armstrong sieppaa Tylerin ja Nickin kuokkavieraillessa Darrylin valmistujaisbileissä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joey Pollari  | … |  Tyler Burns   |
|  Kelly Blatz  | … |  Nick Burns   |
|  Linda Kash  | … |  Robin Burns   |
|  Conrad Coates  | … |  Agentti Armstrong   |
|  Jacqueline MacInnes Wood  | … |  Julie Gunn   |
|  Nathan Stephenson  | … |  Darryl Butler   |
|  Aisha Dee  | … |  Katie Wallace   |
|  Thomas Stoneman  | … |  Hubert   |
Aiheesta muualla

Skyrunners Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Skinless

Skinless on 1992 New Yorkissa perustettu death-grind-yhtye. Yhtye hajosi vuonna 2011, mutta aloitti toimintansa uudelleen vuonna 2013.
Jäsenet

Noah Carpenter - kitara
Sherwood "Thunder Wheel" Webber IV - laulu
Joe Keyser - basso
Bob Beaulac - rummut
Dave Matthews - kitara
Dan Bell – laulu (1992)
Ted Monsour – basso, laulu (1992–1994)
Ryan Wade – laulu, rummut (1992–1996)
Jeff Vanloan – basso (1993)
Mike Levy – laulu (1993–1994)
Martin Oprencak – laulu (1994)
Adam Lewis – basso (1995–1997)
Joe Clark – rummut (1996)
George Torres – rummut (2002)
John Longstreth – rummut (2003)
Jason Keyser – laulu (2005–2009)
Chris Mahar – rummut (2006–2009)
Historia

Yhtyeen perustivat Ryan Wade ja Noah Carpenter New Yorkissa.
Levytykset

1998 - Progression Towards Evil
2001 - Foreshadowing Our Demise (Relapse Records)
2003 - From Sacrifice to Survival (Relapse Records)
2006 - Trample the Weak, Hurdle the Dead (Relapse Records)
2015 - Only the Ruthless Remains (Relapse Records)
2018 - Savagery
Stockholm Waterfront

Stockholm Waterfront
Stockholm Waterfront on kongressikeskuksena ja hotellina toimiva rakennus Tukholman Norrmalmilla Barnhusvikenin rannalla, lähellä keskusrautatieasemaa. Se rakennettiin vuosina 2008–2011, ja sen on suunnittelut arkkitehtitoimisto White.
Rakennuskompleksi muodostuu kolmesta osasta: 11-kerroksisesta toimistotalosta, hotelliosasta sekä matalasta ja veistoksellisesta kongressitalosta. Kongressihalliin mahtuu 3 000 vierasta. Stockholm Waterfrontin tieltä purettiin 1970-luvulla rakennettu postiterminaali. Uudisrakennus herätti paljon keskustelua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stockholm Waterfront Wikimedia Commonsissa
Kotisivu (ruotsiksi)
Suomen hauskin mies

| Suomen hauskin mies |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Heikki Kujanpää
Käsikirjoittaja:   Heikki Kujanpää  Mikko Reitala 
Tuottaja:  Klaus Heydemann
Säveltäjä:  Timo Hietala
Kuvaaja:  Heikki Färm
Leikkaaja:  Jussi Rautaniemi
Lavastaja:  Kaisa Mäkinen
Pääosat:   Martti Suosalo  Jani Volanen  Leena Pöysti  Paavo Kinnunen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:   2018-03-1616. maaliskuuta 2018  
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  58 304
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen hauskin mies on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut mustan huumorin sävyttämä draamaelokuva, jonka on ohjannut Heikki Kujanpää. Se kertoo Suomen sisällissodan aikaisesta Isosaaren punavankileiristä, jonne tuodut vangitut punaiset teatterinäyttelijät saavat jäädä teloittamatta, mikäli kehittävät saksalaista komentajaa hauskuuttavan näytelmän. Suomen hauskin mies sai ensi-iltansa 16. maaliskuuta 2018.
Elokuva pohjautuu Kujanpään kirjoittamaan samannimiseen näytelmään, jonka ensi-ilta oli Helsingin Kaupunginteatterissa vuonna 2017. Näytelmä puolestaan on saanut innoituksensa toimittaja Vihtori Huhdan johdolla Suomenlinnan vankileirillä tehdystä pilkkanäytelmästä, jossa käsiteltiin Suomen kuningaskuntahanketta. Elokuvan päähenkilö on Martti Suosalon esittämä näyttelijä Toivo Parikka, jonka henkilöhahmoon on Huhdan ohella otettu piirteitä Jalmari Parikasta ja Aarne Orjatsalosta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Martti Suosalo  | … |  Toivo Parikka   |
|  Jani Volanen  | … |  kapteeni Hjalmar Kalm   |
|  Leena Pöysti  | … |  Helen Kalm   |
|  Paavo Kinnunen  | … |  varavääpeli Alfred Nyborg   |
|  Vesa Vierikko  | … |  Johansson   |
|  Jussi Lehtonen  | … |  Hannula   |
|  Jussi Nikkilä  | … |  Aulis   |
|  Tommi Eronen  | … |  Elo   |
|  Panu Vauhkonen  | … |  vartija Rautio   |
|  Karri Miettinen  | … |  vartija Äimälä   |
|  Rüdiger Klink  | … |  kenraali Rüdiger von der Goltz   |
|  Marcus Hägg  | … |  Ramcke   |
|  Petteri Kaukoranta  | … |  räätäli Siikander   |
|  Eero Herranen  | … |  lyhytkasvuinen vanki   |
|  Sami Ristiniemi  | … |  luutnantti Winge   |
|  Jarmo Kääriäinen  | … |  valtionhoitaja P. E. Svinhufvud   |
|  Jari Lippo  | … |  majuri Juvelius   |
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Aamulehti Janne Kaakko: 
Episodi Jesse Raatikainen: 
Helsingin Sanomat Leena Virtanen: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl: 
Ilta-Sanomat Tarmo Poussu:
Tampereen Pyrintö (naisten koripallo)

Tampereen Pyrintö on samannimisen tamperelaisen urheiluseuran naisten koripallon edustusjoukkue. Se pelaa kaudella 2020–2021 Naisten Korisliigassa. Seura on Suomen menestyneimpiä kahdeksalla Suomen mestaruudellaan ja yhteensä 12 SM-mitalillaan. Suomen cupin Pyrintö on voittanut kerran. Pyrintö pelaa kotiottelunsa Pyynikin palloiluhallissa.
Seura on nostanut kattoon Pyrinnön naiskoripalloilijoista Seija Leinon pelipaidan. Hänen lisäkseen seurassa ovat pelanneet muun muassa Brita Lindberg, Eila Tähtinen, Maire Tähtinen, Anne Mäkelä, Satu Saarteinen ja Reija Vesa.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1950, 1953, 1955, 1957, 1958, 1983, 1984, 1986
SM-hopeaa 1956, 1959
SM-pronssia 1954, 1960
Suomen cupin voitto 1983
Joukkue > Tilastot

Tampereen Pyrinnön naisten edustusjoukkueen tilastohistorian kymmenen parasta Suomen pääsarjan runkosarjassa. Huomionarvoista on, että naisten koripallon tilastointi alkaa kaudesta 1973–1974, osaa kategorioista alettiin tilastoida 1980-luvulla ja että ottelukohtainen tilastointi aloitettiin vasta kaudella 1995–1996. Lihavoidut pelaajat ovat aktiivipelaajia. Tilastot päivitetty 12. heinäkuuta 2016.
Joukkue > Henkilökohtaiset palkinnot

Naisten Korisliigan vuoden tulokas
Heli Roukanoja – 1994
Tiia Huuhka – 2006
Joukkue > Kunnioitetut pelaajat

Pyrintö nosti ensimmäiset koripallolegendojensa pelipaidat Pyynikin palloiluhallin kattoon 7. helmikuuta 2014 ennen sarjaottelun alkua. Paidat nostettiin kunnianosoituksena pelaajille ja esikuvaksi sekä kertomaan seuran perinteistä tuleville sukupolville. Kunnioitettujen pelaajien pelinumeroita ei ole "jäädytetty", vaan ne pysyvät käytössä. Kunnian sai neljä pyrintöläistä.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Pyrinnön kattoon nostamat pelipaidat
| Nro | Pelaaja | Pyrinnössä |  |
| 5 | Arvo Jantunen | kts. Tampereen Pyrintö (koripallo) |  |
| 7 | Olavi Ahonen | kts. Tampereen Pyrintö (koripallo) |  |
| 10 | Seija Leino | Pelaajana  1982–1985, 1987–1988 SM-kultaa 1983 ja 1984, Suomen cup 1984 |  |
| 15 | Kalevi Tuominen | kts. Tampereen Pyrintö (koripallo) |  |
Joukkue > Päävalmentajat pääsarjassa

| --- | --- |
  Teuvo Tuominen (1950, 1953–1957)   Terttu Aarnivala (1958)   Eero Jarmas (1959)   Raimo Eskelinen (1960)   Auvo Vainio (1962)   Eero Laitala (1962–1963)   Seppo Lahtinen (1963–1965)   Kari Sievers (1965–1966)   Rauno Mäkelä (1982–1987)   Antero Leino (1987–1989) :   Heino Enden (1990–1991)   Ilpo Rantanen (1993–1996)   Miikka Sopanen (1996–1997)   Kari Luontila (1997–1998)   Pieti Poikola (1998–1999)   Ilpo Rantanen (2004–2005)   Antti Hyvärinen (2005–2006)   Ilpo Rantanen (2014–2015)   Roope Tähkä (2015–2016)   Juri Heinämäki (2020–)
Organisaatio

Pyrinnön koripallojaoston taustalla on yleisseura Tampereen Pyrintö. Pyrinnön koripallojaosto on keskittynyt toimintansa kehittämiseen ja pelaajakasvatukseen eikä tavoittele menestystä vuosittain muun toiminnan kustannuksella. Pyrinnön koripallon naisten edustusjoukkueen runko muodostuu pääasiassa pirkanmaalaisista nuorista ja paikkakunnalle opiskelemaan muuttaneista pelaajista.
Organisaatio > Juniori- ja harrastetoiminta

Pyrinnössä on molemmat sukupuolet huomioiden yli 500 koripallojunioria ja yli 55 valmentajaa, ja se on Suomen suurimpia ja menestyneimpiä juniorikoripalloseuroja. Seura pyrkii kehittämään kasvattejaan kilpatasolle aina ulkomaille ja maajoukkueeseen saakka. Seuran koripallon junioritoiminta on viime aikoina ollut erittäin suosittua, ja salivuorojen puute on toistaiseksi rajoittanut junioritoiminnan laajentamista.
Juniorijoukkueita Pyrinnössä on tytöissä supermikro-, mikro- ja kahdessa mini-ikäluokassa sekä C-, B- ja A-tyttöjen tasolla. Varttuneemmille seurassa toimii naisten edustusjoukkueen lisäksi II-divisioonajoukkue ja kuntosarjajoukkue. Lisäksi seura järjestää erilaisia koripallokouluja.
Organisaatio > Areena

Pyrintö pelaa kotiottelunsa vuonna 1977 valmistuneessa Pyynikin palloiluhallissa. Hallin katsojakapasiteetti on 1 000–1 400 henkeä, mutta erikoisjärjestelyin katsojia on kirjattu esimerkiksi miesten vuoden 2010 finaaliottelussa 1 896 kappaletta. Hallin katsomo-osien laajentamista on suunniteltu.
Yleisseura Tampereen Pyrinnön toimisto sijaitsee Klingendahlilla Pyhäjärvenkadulla.
Organisaatio > Talous

Kaudella 2014–2015 Pyrinnön naisten edustusjoukkueen budjetti oli 50 000 euroa, mikä oli pääsarjaa pelanneista kymmenestä joukkueesta pienin. Yli 100 000 euron budjetti oli kuitenkin vain kolmella joukkueella. Koska Koripalloliiton päätös Pyrinnön sarjapaikasta tuli myöhään, joukkue teki paluukaudellaan pääsarjaan odotusten mukaisen, noin 10 000 euron tappion. Yleisseurana Pyrinnön naisten ja miesten koripallon edustusjoukkueet eivät maksa erillisiä toimistokustannuksia, mikä pienentää niiden budjetteja. Kaudeksi 2015–2016 joukkueen budjetti nousi 65 000 euroon ollen silti sarjan pienin.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Pyynikin palloiluhalli.
Luettelo Yhdysvaltain Neitsytsaarten kaloista

Luettelo Yhdysvaltain Neitsytsaarten kaloista, katso:
Luettelo Yhdysvaltain Neitsytsaarten makeanveden kaloista
Luettelo Yhdysvaltain Neitsytsaarten merikaloista
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Luettelo Yhdysvaltain Neitsytsaarten kaloista”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Seventh Swamphony

| Seventh Swamphony Kalmah |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammi–helmikuu 2013 Tico Tico Studio, Kemi
 Julkaistu: 14. kesäkuuta 2013
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Kalmah
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 41.17
 Levy-yhtiö: Spinefarm
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 15.
Kalmahin muut julkaisut
| 12 Gauge 2010 | Seventh Swamphony 2013 | Palo 2018 |
Seventh Swamphony on suomalaisen melodisen death metalin yhtye Kalmahin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 14. kesäkuuta levymerkillä Spinefarm Records.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 15.
Vastaanotto

Soundin Eero Kettunen antoi albumille neljä tähteä viidestä, kehuen albumia epätyypillisen ehjäksi kokonaisuudeksi. Kaaoszinen Lassi Hinttala antoi albumille kuusi pistettä kymmenestä, sanoen albumin olevan yhtyeen mielikuvituksettomin sekä sisältävän täytemateriaalia, vaikka albumi ei varsinaisesti olekaan huono. Myös Imperiumin arviossa albumia pidetään lievänä pettymyksenä mutta annetaan sille kuitenkin kokonaisarvioksi ”hyvä”.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Pekka Kokko.
Seventh Swamphony – 5.10 (säv. Antti Kokko)
Deadfall – 3.52 (säv. Antti Kokko)
Pikemaster – 5.04 (säv. Pekka Kokko)
Hollo – 7.20 (säv. Antti Kokko)
Windlake Tale – 4.28 (säv. Antti Kokko)
Wolves on the Throne – 4.36 (säv. Veli-Matti Kananen)
Black Marten's Trace – 4.45 (säv. Pekka Kokko)
The Trapper – 6.02 (säv. Pekka Kokko)
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Pekka Kokko – laulu, kitara  Antti Kokko – kitara  Timo Lehtinen – basso  Janne Kusmin – rummut  Veli-Matti Kananen – kosketinsoitin :  Tuotanto Ahti Kortelainen – äänittäjä  Jens Bogren – miksaaja, masteroija  Juuso Laatio – valokuvat  Juha Vuorma – kansikuva  Janne Peltonen – layout
Arvostelut

Angry Metal Guy:
Exclaim!: 9/10
Imperiumi.net:
Kaaoszine: 6/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Albumi Seventh Swamphony Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Seventh Swamphony discogs.com -sivustolla
Kalmah
| --- | --- |
Studioalbumit:   Swamplord  They Will Return  Swampsong  The Black Waltz  For the Revolution  12 Gauge  Seventh Swamphony  Palo  Kalmah 
Demot:  Svieri Obraza