stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nigerian luterilainen kirkko

| The Lutheran Church of Nigeria (LCN)  Nigerian luterilainen kirkko |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Johtaja:  arkkipiispa Christian Ekong
Yhteistyötahoja:  Kansainvälinen luterilainen neuvosto
Toiminta-alue:  Nigeria
Perustettu:  1936
Hiippakuntia:  38
Seurakuntia:  339
Jäseniä:  yli 80 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nigerian luterilainen kirkko (engl. The Lutheran Church of Nigeria (LCN)) on luterilainen kirkko, joka toimii Nigeriassa. Kirkon jäsenmäärä on yli 80 000.
Historia

Kirkko on perustettu vuonna 1936 maaseudulla eläneen Ibesikpo-klaanin keskuudessa. Perustajaisänä toimi Jonathan Udo Ekong. Kirkkoon kuului aluksi 16 seurakuntaa.
Nykytilanne

Kirkolla on nykyään 38 aluetta, joihin kuuluu 338 seurakuntaa 15 Nigerian osavaltion alueella. Seurakuntiin kuuluu yli 80 000 jäsentä. Seurakunnissa käytetään monia eri kieliä, mutta kirkon yhteisenä kielenä käytetään englantia. Kirkko kuuluu Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon. Kirkolla on oma teologinen oppilaitos, Jonathan Ekong Memorial Lutheran Seminary.
Niko Juntunen

Niko Juntunen (s. 25. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen entinen koripallovalmentaja.
Koko pääsarjauransa HNMKY:n ja Pussihukkien valmentajana viettänyt Juntunen aloitti valmennusuransa vuonna 1987 Sykki ry:n junioreden valmentajana. Hän pääsi kansalliselle tasolle Helsingin NMKY:n miesten edustusjoukkueen valmentajaksi vuonna 1998. Kaudella 1998–1999 Juntunen valmensi HNMKY:n miesten edustusjoukkueen 1. divisioonan voittoon ja karsintojen kautta koripallon mestaruussarjaan.. Mestaruussarjaura päävalmentajana päättyi seuraavan (1999–2000) kauden 6–26 saldoon ja taustayhtiön konkurssiin. 
Tämän jälkeen Juntunen valmensi vielä seura joukkuetta 1. divisioonassa kolmeen otteeseen, saavutti kerran divisioonan kakkostilan sekä toimi kahteen otteeseen Pussihukkien apuvalmentajana miesten SM-sarjassa.
Valmentajaura

1998-1999 HNMKY miehet - päävalmentaja (1. divisioona)
1999-2000 HNMKY miehet - päävalmentaja (mestaruussarja)
2000-2001 Pussihukat miehet - apuvalmentaja (mestaruussarja) - päävalmentajana Pekka Salminen
2001-2002 HNMKY miehet - päävalmentaja (2. divisioona)
2002-2003 HNMKY miehet - päävalmentaja (1. divisioona)
2003-2004 HNMKY miehet - päävalmentaja (1. divisioona)
2004-2005 HNMKY miehet - päävalmentaja (1. divisioona)
2005-2006 Pussihukat miehet - apuvalmentaja (mestaruussarja) - päävalmentajana Antti Papinaho
Nigerian liittovaltio

Nigerian liittovaltio (engl. Federation of Nigeria) oli nykyisen Nigerian liittotasavallan edeltäjä. Liittovaltio oli olemassa 1. lokakuuta 1960 – 1. lokakuuta 1963 välisenä aikana. Britannian vallan päättyessä vuonna 1960 Nigerian siirtomaa ja protektoraatti muutettiin itsenäiseksi Commonwealth realmiksi Nigeria Independence Act 1960:n mukaisesti.
Hallinto

Nigerian ollessa liittovaltiona Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki Elisabet II toimi maan kuningattarena ja täten myös maan valtionpäämiehenä. Valtionpäämiestä Nigeriassa edusti Nigerian kenraalikuvernööri. Nigerian liittovaltion olemassaolon aikana kaksi kenraalikuvernööriä edusti kuningatar Elisabetia:
Sir James Wilson Robertson (lokakuu 1960 – 16. marraskuuta 1960)
Nnamdi Azikiwe (16. marraskuuta 1960 – 1. lokakuuta 1963)
Abubakar Tafawa Balewa toimi maan pääministerinä ja täten myös maan hallituksen päämiehenä.
Nigerian liittovaltiosta Nigerian liittotasavallaksi

Nigerian liittotasavalta syntyi 1. lokakuuta 1963. Tällöin monarkia lakkautettiin ja entisestä kenraalikuvernööristä Nnamdi Azikiwestä tuli Nigerian ensimmäinen presidentti.
Nike Örbrink

| Nike Örbrink |
| --- | --- |

Ruotsin valtiopäivien jäsen
 18. lokakuuta 2022–  
Kansanedustaja
Vaalipiiri:  Tukholman vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. helmikuuta 1997 (ikä 27)  Bromma, Ruotsi
Kansalaisuus:   ruotsalainen
Tiedot
Puolue:  Kristillisdemokraatit
Nike Örbrink (1. helmikuuta 1997) on ruotsalainen kristillisdemokraattinen poliitikko ja nykyinen kansanedustaja. Hän aloitti kansanedustajana 18. lokakuuta 2022. Örbrink on toiminut kristillisdemokraattisen nuorisoliiton (KDU) puheenjohtajana vuodesta 2020. Ennen puheenjohtajuuttaan hän toimi KDU:n varapuheenjohtajana.
Nikolai Daurkin

Nikolai Ivanovitš Daurkin ven. Николай Иванович Дауркин, tšuktšiksi Tangitan (1730 Tšukotka, Venäjän kaukoitä – 1792) oli löytöretkeilijä ja tulkki. Hän oli venäläistynyt tšuktši.
Ote Daurkinin laatimasta kartasta vuodelta 1765, jossa näkyvät Dežnjovinniemi, Diomedesaaret ja Alaska.
Daurkin otettiin lapsena vanhemmiltaan venäläisten haltuun, kastettiin ja koulutettiin. Siperian kuvernööri Fedor Soimonov palkkasi hänet parantamaan venäläisten ja tšuktšien välejä.
Daurkin työskenteli 1760-luvun alkupuolella Friedrich Plenisnerin kanssa tehtävänä tutkia Tšuktšien niemimaata ja sen lähimeriä. Plenisner lähetti matkaan retkikunnan, ja 1763–1764 Daurkin ja geodeettikersantti Stepan Andrejev tutkivat Medvežsaaria ja Tšuktšien niemimaata. Matka St. Lawrence Islandille tehtiin kajakilla (baidarka). Siltä retkeltä on peräisin tieto, että "Tšuktšien niemimaan kohdalla on maata sekä Koluanmeren (nyk. Itä-Siperian meri) pohjoispuolella että Anadyrinmeren (nyk. Beringinmeri) itäpuolella". Daurkinin kuvaukset tosin olivat hyvin mielikuvituksellisia, Andrejev puolestaan käytti maltillisempaa kieltä. Tiedot kuitenkin levisivät tieteilijöiden luettavaksi, ja osa jopa merkitsi alueita karttoihin. Daurkin kuvaili Norton Soundissa tapaamiaan asukkaita, jotka kuvauksen perusteella voi tunnistaa ortodokseiksi ja siten venäläisiksi. Tarinoiden mukaan he olisivat olleet haaksirikkoutuneiden venäläisten jälkeläisiä,.
Daurkin liittyi 1787 Joseph Billingsin retkikuntaan yhdessä Ivan Kobelevin kanssa. Hän toimi oppaana ja tulkkina valmisteltaessa venäläisten käyntiä tšuktšien luona. Vuoden 1791 alkupuolen Daurkin and Kobelev oleilivat Amerikan rannikolla Alaskasta Kheuveren Riverillä saakka. Venäläisasutukselle ei löytynyt sillä matkalla vahvistusta, mutta tarina "kadonneesta Novgorodin siirtokunnasta" jäi elämään, ja se osoitettiin vasta 1940-luvulla sepitteelliseksi.
Nerkoon lentokenttä

Nerkoon lentokenttä oli talvisodan alussa Lapinlahden kunnan Nerkoon kylään rakennettu sotilaslentokenttä. Kenttä toimi noin vuoteen 1952 asti, jonka jälkeen se luovutettiin takaisin alueen maanviljelijöille ja on nykyään peltoa.
Aiheesta muualla

Nerkoon lentokentän sijainti nykyisin[vanhentunut linkki]
Tarinaa Nerkoon lentokentästä
Lapinlahti.net: Nerkoon lentokenttä (Arkistoitu – Internet Archive)
Nermin Haskić

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Nermin Haskić
Syntymäaika: 27. kesäkuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Banovići, Bosnia ja Hertsegovina
Kansalaisuus:  Bosnia ja Hertsegovina
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 187 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2008–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2015 2015–2017 2017 2017–2018 2018–2019 2020– | FK Budućnost Banovići FK Sarajevo FK Voždovac FC VSS Košice MŠK Žilina Podbeskidzie Bielsko-Biała MFK Ružomberok FK Radnički Niš Omiya Ardija | 29 (9) 30 (8) 29 (9) 63 (17) 30 (13) 12 (3) 26 (7) 52 (31) 25 (5) |
Maajoukkue
| 2011 | Bosnia ja Hertsegovina | 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Nermin Haskić (s. 27. kesäkuuta 1989 Banovići) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Haskić debytoi Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa joulukuussa 2011.
Nauravat nakit

Nauravat nakit on iskelmäyhtye, jonka kokoonpanoon kuuluvat Hannu-Nakki, Ari-Nakki sekä Timo-Nakki.
Diskografia > Albumit

Aikuisviihdettä (2011)
Diskografia > Singlet

Pamela Andersson (2007)
Tartu tiukasti hanuriin (2008)
Hiltoniin (2009)
Lady Gaga (2010)
Joulunumero (2010)
Rihanna (2011)
David Hasselhoff (2011)
Madonna (2011) [lähde? ]
Victoria ja Madeleine (2011) [lähde? ]
Jääkone (2012)
Aiheesta muualla

Nauravat Nakit Finnassa
Nauravat Nakit Discogsissa
Nikean toinen kirkolliskokous

Seitsemännen ekumeenisen kirkolliskokouksen ikoni
Seitsemäs ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" tunnustetun kirkon piispojen kirkolliskokous pidettiin vuonna 787 Nikeassa ja Konstantinopolissa nykyisen Turkin alueella.
Tämä kirkolliskokous oli kutsuttu koolle kuvienraastajia vastaan.
Koolla oli noin 300–350 piispaa ja muuta kirkonmiestä sekä kirkon itäisestä että läntisestä osasta.
Puheenjohtajana oli Tarasios Konstantinopolilainen sekä keisarinna Irene, jonka aloitteesta kirkolliskokous oli kutsuttu koolle.
Kirkolliskokouksessa hyväksyttiin kuvien kunnioittamista koskeva dogmi ja annettiin 22 kanonia eli sääntöä. Itäisissä sääntökokoelmissa ovat kaikki 22 sääntöä sekä kirkolliskokouksen lähetyskirje simoniasta paavi Hadrianukselle.
Nicky Hofs

Nicky Hofs
Nick ”Nicky” Hofs (s. 17. toukokuuta 1983 Arnhem, Gelderland) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa pääsarjassa, Eredivisiessä, 240 ottelua ja teki niissä 49 maalia. Hän edusti pääsarjassa Vitesse Arnhemia, Feyenoordia ja uransa lopulla kauden 2012–2013 jälkipuoliskolla lainasopimuksella Arnhemista Willem II:ta. Kaudella 2010–2011 hän pelasi Kyproksella AEL Limassolin joukkueessa. Hofsin pelipaikka oli keskikentän oikealla laidalla. Hän on pituudeltaan 170-senttimetrinen.
Hofs pelasi junioreissa Arnhemse Boysissa ja Vitesse 1892:ssa ennen kuin siirtyi vuonna 1995 Vitesse Arnhemin junioreihin. Hän voitti Alankomaiden cupin Feyenoordin joukkueessa vuonna 2008 mutta ei pelannut välierässä eikä loppuottelussa.
Hofs voitti Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ikäluokan Euroopan-mestaruuden 2006. Hän teki lopputurnauksessa kolme maalia: välierässä Ranskaa vastaan alkuminuuteilla 1–0-johtomaalin ja jatkoajalla 3–2-voittomaalin sekä loppuottelussa Ukrainaa vastaan ottelun viimeiseksi jääneen 3–0-maalin. Alankomaiden A-maajoukkueessa Hofs pelasi vain yhden ottelun: hän pääsi 61. minuutilla vaihdosta kentälle maaliskuussa 2006 pelatussa ystävyysottelussa Ecuadoria vastaan.
Nicklas Nielsen

Nicklas Nielsen Silverstonen 4 tunnin kilpailussa vuonna 2019.
Nicklas Nielsen (s. 6. helmikuuta 1997 Hørning, Keski-Jyllannin alue, Tanska) on tanskalainen autourheilija ja Ferrarin GT-luokkien tehdaskilpa-kuljettaja.
Ura

Nielsen aloitti kilpauran Karting-sarjoissa ollessaan 4-vuotias vuonna 2001. Hän voitti kymmenen eri Karting-luokan mestaruutta uransa aikana.
Vuonna 2016 Nielsen aloitti kilpauransa ajamalla Saksan ADAC Formula 4 -sarjassa. Hän saavutti kolme palkintosijoitusta ja oli sarjapisteissä kahdeksas. Samana vuonna hän ajoi Audi Sport TT Cup -sarjaa, voitti yhden kilpailun, saavutti yhden paalupaikan ja seitsemän palkintosijoitusta sijoittuen sarjassa kolmanneksi. Vuonna 2017 Nielsen jatkoi ADAC F4 -sarjassa ja sijoittui sarjassa kuudenneksi.
Vuodesta 2017 lähtien Nielsen on ajanut GT-sarjoissa. Hän ajoi ensimmäiset kilpailunsa Ferrari Challenge Europe -sarjassa ajaen kaksi kilpailua ja saavutti niistä voitot ja palkintosijoitukset. Loppupisteissä hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 2018 Nielsen ajoi täyden kauden Ferrari Challenge Europe -sarjassa saavuttaen kymmenen voittoa, kahdeksan paalupaikkaa ja 14 palkintosijoitusta voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2019 Nielsen siirtyi European Le Mans Series -sarjaan ajaen Ferrarilla Luzich Racing -tallissa. Nielsenin autokunta voitti luokkansa mestaruuden voittaen kuudesta osakilpailusta neljä.
Kaudella 2019-20 Nielsen ajoi FIA World Endurance Championship -sarjassa Ferrarin AF Corse -tallissa GTE Am -luokassa ja voittivat sarjan mestaruuden.
Vuonna 2020 Nielsen ajoi GT World Challenge Europe Endurance Cup ja Intercontinental GT Challenge -sarjoissa. Vuonna 2021 Nielsen jatkoi GT World Challenge Europe Endurance Cup -sarjassa Iron Lynx -tallissa ja voittivat koko sarjan mestaruuden tallikavereidensa Alessandro Pier Guidin ja Côme Ledogarin kanssa. Samana vuonna Nielsen voitti myös toiseen kertaan FIA World Endurance Championship - GTE Am -luokan mestaruuden yhdessä François Perrodon ja Alessio Roveran kanssa. He voittivat kauden aikana muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajon.
Lisäksi Nielsen on ajanut IMSA SportsCar Championship -sarjaa ja ajanut muun muassa Daytonan 24 tunnin ajoa.
Nigerian laivasto

| Nigerian laivasto Nigerian Navy |
| --- | --- |
 Tunnus
  Konetunnus 

Toiminnassa:  1964 –
Valtio:   Nigeria
Puolustushaarat:  merivoimat
Rooli:  puolustushaara
Motto:  Onward Together (”Yhdessä eteenpäin”)
Komentajat
Nykyinen komentaja:  presidentti Bola Tinubu kenraali Christopher Gwabin Musa vara-amiraali Emmanuel Ogalla (Chief of the Naval Staff)
Nigerian laivasto (engl. The Nigerian Navy, NN) on yksi Nigerian puolustusvoimien kolmesta puolustushaarasta maavoimien ja ilmavoimien ohella. Laivasto perustettiin vuonna 1956 ja se on osallistunut lukuisiin rauhanturvatehtäviin. Nigerian laivastoon kuuluu yli 75 sotalaivaa ja se on kansainvälisessä vertailussa Afrikan viidenneksin vahvin merivoima.
Historia

Vuonna 1959 Nigerian merivoimat muutettiin täysimittaiseksi laivastoksi, kun kuningatar Elizabeth II myönsi niille luvan käyttää nimitystä "Nigerian kuninkaallinen laivasto". Nimi muutettiin Nigerian laivastoksi vuonna 1963 sen jälkeen, kun Nigeriasta tuli itsenäinen tasavalta.
Merivoimien aluksia

NNS Aradu (F89)
NNS Thunder (F90)
NNS Okpabana (F93)
NNS Centenary (F91)
NNS Unity (F92)
NNS Ohue (M371)
NNS Barama (M372)
NNS Andoni (P100)
NNS Karaduwa (P102)
NNS Oji (P275)
NNS SDBIV
NNS SDBV
NNS Ekpe (P178)
NNS Damisa (P179)
NNS Agu (P180)
NNS Dorina (P101)
NNS Siri (P181)
NNS Ayam (P182)
NNS Ekun (P183)
NNS Nguru
NNS Ekulu
NNS Aba
NNS Sokoto
NNS Sagbama
TBD
NNS Zaria (P173)
NNS Burutu (P174)
NNS Kyanwa (A 501)
NNS Ologbo (A 502)
NNS Nwamba (A 503)
NNS Obula (A 504)
5 Shaldag MK2-class fast patrol boat
22 Manta-class patrol boat
15 Defender-class boat (RB-S)
9 Cedric-class patrol boat
30 Epenal security patrol boat
NNS Amariya
NNS Argungu (P 165)
NNS Yola (P 166)
NNS Brass (P 169)
NNS Epe (P 170)
NNS Makurdi (P 167)
NNS Hadejia (P 168)
NNS Jebba (P 171)
NNS Oguta (P 172)
NNS Prosperity
NNS Okpoku (P175)
NNS Bomadi (P176)
NNS Badagry (P177)
NNS Shiroro (P185)
NNS Ose (P186)
NNS Gongola (P189)
NNS Calabar (P190)
NNS Osun
NNS Lana (A499)
NNS Kada
3 Westland Lynx
12 AgustaWestland AW109
2 AW139
4 AR-500B
Nigerian laivaston erikoisosaston jäsen.
Mopo

Perinteistä runkogeometriaa ja suunnittelua edustava kaksitahtinen Tomos-mopedi.
Mopo tai mopedi on kevyt moottoriajoneuvo, jonka iskutilavuutta ja rakenteellista nopeutta on rajoitettu laissa. Lajityyppi kehittyi alun perin apumoottorilla varustetuista polkupyöristä, joita saattoi tarvittaessa polkea ilman moottorivetoa tavallisten polkupyörien lailla.
Nykyaikainen mopo on usein skootterimallinen, mutta myös isompia esikuviaan muistuttavia supermotoja ja enduroja on olemassa. Voimanlähde voi olla ilma- tai nestejäähdytteinen polttomoottori tai sähkömoottori. Polttomoottori on yhä useammin kaksitahtisen asemasta nelitahtinen. Jotkin mopot ovat hyvin tehokkaita, jopa neljä kilowattia eli viisi hevosvoimaa.[lähde? ]
Suomessa oli vuonna 2007 rekisteröitynä 170 000 mopoa.
Nimitys

Helkama antoi vuonna 1955 eräälle mopedimallilleen nimen Mopo. Nimi tuli sanasta moottoripolkupyörä. Mopedi taas on laina ruotsista (moped).[lähde? ]
Moposta tuli nopeasti yleisnimi mopedeille. Vuonna 1959 Helkama luovutti nimen käyttöoikeuden Polkupyöräteollisuusyhdistykselle.
Nykyään kutsutaan koko ajoneuvoluokkaa virallisesti mopoksi.[lähde? ]
Mopot ajoneuvoluokkana ja tehorajoitukset

Mopo on kaksi- tai kolmipyöräinen ajoneuvo, jonka moottoriteho, huippunopeus ja usein myös koko on moottoripyörää pienempi. Suomen ajoneuvolain mukaan mopon eli ajoneuvoluokkiin L1e ja L2e kuuluvan moottorikäyttöisen ajoneuvon suurin sallittu rakenteellinen nopeus saa olla enintään 45 km/h.
Kaksipyöräisen eli luokkaan L1e kuuluvan mopon polttomoottorin iskutilavuus saa olla enintään 50 cm³ ja sähkömoottorin nettoteho saa olla enintään 4 kW.päivitettävä
Kolmipyöräisen mopon (luokka L2e) ottomoottorin tilavuus saa olla enintään 50 cm³, muun polttomoottorin tai sähkömoottorin teho saa olla enintään 4 kW.
Luokkaan L1e-A, moottoroitu polkupyörä, kuuluu niin sanottu pienitehoinen mopo. Se on polkimilla varustettu kaksipyöräinen ajoneuvo, jonka moottoriteho on alle 1 kW ja suurin rakenteellinen nopeus alle 25 km/h. Pienitehoista mopoa saa 15 vuotta täyttänyt kuljettaja ajaa ilman mopokorttia, eikä sitä tarvitse myöskään rekisteröidä tai katsastaa, mutta moottoriajoneuvona se vaatii liikennevakuutuksen. Poikkeuksena luokassa ovat useimmat sähköpolkupyörät, jotka erillinen laki määrittää moottorittomiksi ajoneuvoiksi.[lähde? ]
Niin sanotutuilla viritetyillä mopoilla ajelun seuraukset liittyvät kuljettajan ajokorttiluokan riittävyyteen, ajoneuvon katsastamattomuuteen tai muutoskatsastuksen puutteeseen. Moottoripyöräksi viritetyllä mopolla ajamisesta on myös vero- ja vakuutusmaksuseurauksia.
Ennen vuotta 1985 syntyneet ovat saaneet mopon ajo-oikeuden täytettyään 15 vuotta, ilman ajotutkintoa tai -lupaa. Nykyään vaatimuksena on Suomessa 15 vuoden ikä ja hyväksytty kirjallinen tutkinto, josta saa todisteeksi AM120-luokan ajokortin. Pakollinen opetus otettiin Suomessa käyttöön 1.6.2011. Teoriakokeen lisäksi on suoritettava ajo- ja käsittelykoe. Euroopan unionin alueella ikävaatimukset vaihtelevat. Joissakin maissa kuljettajalta vaaditaan 16 vuoden ikä.[lähde? ]
Mopolla saa ajaa tien oikeassa laidassa tai pientareella. Mopoille on oma mopokaista vuodesta 2004 asti uudistetun tieliikennelain mukaan. Vuodesta 2004 eteenpäin valmistetuissa mopoissa tulee olla tieliikennekäytössä sivuheijastimet ja kuljettajan vasemmanpuoleinen peili. Moposta ei kanneta Suomessa autoveroa. Joissakin maissa mopoja ei tarvitse rekisteröidä.[lähde? ]
Vuoden 2005 syyskuusta lähtien on kaksipaikkaiseksi rekisteröidyllä mopolla saanut kuljettaa matkustajaa, matkustajan iästä riippumatta. Muuten kaksipyöräisellä mopolla saa kuljettaa yhtä enintään kymmenvuotiasta lasta, mikäli lasta varten on tarkoituksenmukainen istuin ja tarpeelliset jalkojen suojukset.
Mopojen liikenneonnettomuudet Suomessa

Tietoon tulleita ja tilastoituja loukkaantumiseen tai kuolemaan johtaneita mopo-onnettomuuksia tapahtui Suomessa vuoden 2011 aikana 1 110, joista aiheutui yhdeksän kuolemantapausta. Vuonna 2011 kuolleista viisi kuoli elokuussa. Liikenneturvakeskuksen mukaan suuressa osassa onnettomuuksia mopoilijat ovat syyllisiä. Mopo-onnettomuuden todennäköisin tapahtumakuukausi on heinäkuu.
| vuosi | lukumäärä | kuolleita |
| --- | --- | --- |
| 2009 |  | 7  |
| 2010 |  | 7  |
| 2011 | 1 110 | 9 |
| 2012 |  | 1 Varkaus  |
Mopon historia Suomessa > Moottoripolkupyörät

Ensimmäiset mopedit olivat polkupyöriä, joissa oli pieni apumoottori. Vauhtia näille moottoripolkupyörille kertyi parhaimmillaan noin 20 km/h ja suurin osa energiasta tuli yhä kuljettajan jalkalihaksista.[lähde? ]
Apumoottori lisälaitteena polkimien lisäksi polkupyörään on ilmaantunut alun perin noin vuoden 1900 vaiheilla. Silloin käytetyn polttomoottorin teho on ollut 3/4 — 1 hevosvoima. Tavallisimmin moottori oli hihnavälityksellä kiinnitetty takapyörään. Nimen omaan ylämäissä on pitänyt käyttää sekä polkimia että moottoria riittävän tehon saavuttamiseksi. Tällainen viritys lienee ollut mopon esiaste. Varsinaisia moottoripyöriähän on valmistettu jo 1800-luvun puolella.[lähde? ]
Mopon historia Suomessa > Tuontimopot

1950-luvun lopussa Suomen ensimmäiset mopot alkoivat tulla markkinoille. Näissä mopedeissa oli kaksi käsikäyttöistä vaihdetta ja polkimet sekä levyrunko. Suomessa kuuluisia alkuvuosien mopoja olivat saksalainen Zündapp-mopo, ruotsalainen Monark-mopo. Saksalaisia ja ruotsalaisia mopoja halvempi vaihtoehto 1960-luvulle tultaessa oli Jawa-mopo, jota alettiin tuoda maahan uudestaan uudenmallisena 1980-luvullakin. Vuonna 1995 Suomen liityttyä Euroopan unioniin, Suomen laista poistettiin mopoja koskenut painorajapykälä, jonka mukaan mopo ei saanut painaa yli 50 kg.[lähde? ]
Mopon historia Suomessa > Suomalaiset mopot

Myös Suomessa alettiin valmistaa mopoja, kuten turkulaisen Oy Rautateollisuus Ab Pyrkijän Pyrkijä, ensimmäinen sarjavalmisteinen suomalainen, tamperelaisen Kone ja Terä Oy:n Jaguar, Helkaman Hopeasauma - Mopo, Tunturi, Suomen Polkupyörä- ja Konetehtaan Supo ja Solifer.
Näistä ehkä maaseudun suosituimmaksi 1950- ja 1960-luvun mopoksi tuli Tunturi, jonka suosituinta tyyppiä kutsuttiin Pappa-Tunturiksi siksi, että se oli ikääntyvien, maatilastaan ja traktoristaan perillisten hyväksi luopuneiden miesten kulkuneuvo. Pappa-Tunturi oli kuitenkin myös suosittu aktiiviväestön keskuudessa maaseudulla esimerkiksi metsätyömaiden työmatkaliikenneajoneuvona, jota käytettiin myös talvella.
Mopojen suosio kasvoi merkittävästi vuodesta 1957 alkaen, jolloin ajokorttipakko poistettiin alle 50-kuutioisilta ajokeilta, joiden rakenteellinen nopeus oli korkeintaan 35 kilometriä tunnissa.
Entisaikoina ei mopon kuljettajalta vaadittu kypärää, vaan erityisesti talvella suosittiin nahkaista päähinettä, jollaista käyttivät myös moottoripyöräilijät ennen kuin moottoripyöräkypärästä tuli pakollinen ajovaruste.
Mopoa haluttiin lainsäädännöllä pitää pitkään moottoripolkupyöränä, joka edelleen etäisesti muistutti polkupyörää ja jossa oli poljettavat polkimet polkupyörän tapaan. Poljinpakko poistui vasta 1970.
Käytännössä kuitenkaan ei mopoa jaksanut polkea, koska sen massa oli sentään yleensä lähellä lainsäädännön rajoittamaa viittäkymmentä kiloa. Polkimilla olikin ajateltu lähinnä autettavan heikkotehoisena pidettyä moottoria mäissä. Ehkäpä oli helpompi siirtyä polkupyörän käytöstä mopolla ajamiseen, kun jalat olivat tutuilla polkimilla. Toisessa vaiheessa poljettavien polkimien vaatimuksesta luovuttiin. Mopoihin saatettiin ottaa automaattivaihteet, mikä joissain mopomalleissa näkyi "Automatic"-merkintänä.
1970-luvun alussa mopoista, varsinkin nuorisomopoista, vaikka perinteisiäkin mopoja myytiin, tuli kevytmoottoripyörän näköisiä. Niissä, Tunturi Sportissa ja myöhemmin Tunturi Super Sportissa samoin kuin 1974 valmistamaan aletussa Solifer SM:ssä sekä Helkaman Raisussa olivat kiinteät jalkatapit, kuten moottoripyörissä ja vasemmalla jalalla toimiva ensin kolmivaihteinen, sitten nelivaihteinen jalkavaihde aikaisemman käsikahvasta vaijerilla toimivan vaihteiston sijaan.
Mopon historia Suomessa > Moottorien ja vaihteiston kehittyminen

Moottori oli usein puhallinjäähdytteinen. 1960–1970-lukujen taitteessa yleistyi ajoviimajäähdytteinen moottori ja vuonna 1970 tehdyn lakiuudistuksen jälkeen yleistyivät jalkavaihteet ja syrjäyttivät yhdessä jalkatappien kanssa käsivaihteet ja polkimet.[lähde? ]
Vaihteiden määrä kasvoi yhdellä jo 60-luvun puolella, kun urheilumopot yleistyivät. 1970-luvulla mopoissa oli jo yleisesti neliportainen vaihteisto.[lähde? ]
Erilaiset mopot

Mopot jaetaan useisiin alaryhmiin. Näistä vanhimmat ovat ns. pappamopoja. Näiden seuraajina ilmestyivät urheilumopot, joiden nimitys on sittemmin vaihtunut sanaan isopyöräiset erotuksena minimopoista. Enduromopot valtasivat markkinoita 90-luvun taitteessa. Viimeisen kymmenen vuoden aikana ovat skootterimopot yleistyneet huomattavasti. Uusin ilmiö ovat täyskatetut sporttimopot, sekä "minimotot", jotka ovat pienipyöräisten mopojen kokoisia replikoita sportti- tai maastomoottoripyöristä. Lisäksi käytetään suomimopot-termiä, jotta erotetaan Suomessa valmistetut vanhemmat mopot uusista ulkomaisista. Muita nimityksiä tämänkaltaiseen erotteluun ovat esim. "uusenska" ts. "uusenduro". -Ajan hengen mukainen (skootteri)mopokäsite on kiinamopo.[lähde? ]