stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen euroviisukarsinta 1985
Palanneet artistit

Sijoitukset euroviisukarsinnoissa on merkitty mustalla tekstillä ja interviisukarsinnoissa punaisella tekstillä.
| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Sonja Lumme | 1984 (5., 6., 11., yksi kappale karsiutui semifinaalissa) | - |
| Riki Sorsa | 1981 (1.) | 1981 (16.) |
| Tapani Kansa | 1975 (karsiutui semifinaalissa) 1978 (7.) 1980 (molemmat kappaleet karsiutuivat semifinaalissa) 1981 (6.) 1982 (7., 8., 9., 10.) 1983 (3., 4.) | - |
| Ami Aspelund | 1975 (karsiutui semifinaalissa) 1982 (2., 5., 6.) 1983 (1., 10.) | 1983 (jaettu 11.) |
Aiheesta muualla

Voittoesitys Ylen Elävässä arkistossa
Koko karsintafinaali Ylen Elävässä arkistossa
Suomen euroviisukarsinta 1985 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen euroviisukarsinnat (1961–2011) ja Uuden Musiikin Kilpailu (2012–)
| --- | --- |
1960–:  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969 
1970–:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980–:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990–:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000–:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010–:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020–:  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Suomen euroviisukarsinta 1979

| Eurovision laulukilpailu 1979>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |

Päivämäärä:  10. helmikuuta 1979
Tapahtumapaikka:  Kulttuuritalo, Helsinki
Juontaja(t):  Marjatta Leppänen
Kapellimestari:  Ossi Runne
Valintamenetelmä:  30-jäseninen raati
Kilpailumenetelmä:  Avoin sävellyskilpailu
Voittaja:  Katri Helena ”Katson sineen taivaan”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1978  1980 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1979 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1979 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu käytiin jälleen avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetetyistä noin 300 kappaleesta kuusi parasta valittiin karsinnan finaaliin, joka pidettiin lauantaina 10. helmikuuta Helsingin Kulttuuritalolla. Lähetys nähtiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.20 alkaen, uutisten kohdalla olleen tauon jälkeen tullut tuloslähetys alkoi kello 21.25. Samassa tapahtumassa valittiin myös Suomen edustaja Intervision laulukilpailuun. Karsinnan voittajan valitsi 30-jäseninen raati.
Euroviisukarsinnan tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Katri Helena | Katson sineen taivaan | Matti Siitonen (säv.), Vexi Salmi (san.) | 140 p. |
| 2. | Yvonne Gräsbeck | Hyvästi ystäväin | Lasse Mirsch (säv. & san.) | 113 p. |
| 3. | Pepe Willberg | Päivä tuskin päättyis kauniimmin | Pepe Willberg (säv.), Markku Johansson (säv.), Juha Vainio (san.) | 110 p. |
| 4. | Kirka, Anna & Muska | Aikuiset anteeksi antaa | Eero Lupari (säv. & san.) | 95 p. |
| 5. | Markku Aro | Sano Susanne | Esa Nieminen (säv.), Juha Vainio (san.) | 94 p. |
| 6. | Seidat | Hei tännepäin | Eeva Kiviharju (säv. & san.) | 78 p. |
Interviisukarsinnan tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Ritva Oksanen | Tuulessa soitto sousi | Jukka Siikavire (säv.), Erkki Mäkinen (san.) | 132 p. |
| 2. | Maarit | Pieni niin oon | Esa Nieminen (säv.), Juha Vainio (san.) | 124 p. |
| 3. | Eero Lupari | Hiiltynyt rakkaus | Eero Lupari (säv. & san.) | 104 p. |
| 4. | Taiska | Tule | Kim Kuusi (säv.), Juha Vainio (san.) | 101 p. |
| 5. | Greger | Sain kauniin maan | Antti Hyvärinen (säv.), Pertti Reponen (san.) | 98 p. |
| 6. | Paula Koivuniemi | Viime kesää ken unohtaa | Jori Sivonen (säv.), Pertti Reponen (san.) | 71 p. |
Palanneet artistit

Sijoitukset euroviisukarsinnoissa on merkitty mustalla tekstillä ja interviisukarsinnoissa punaisella tekstillä.
| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Katri Helena | 1965 (3.) 1969 (2.) 1972 (2.) 1978 (jaettu 2.) | - |
| Pepe Willberg | 1971 (5.) 1974 (3.) 1975 (4.) | - |
| Kirka (Annan ja Muskan kanssa) | 1972 (3.) 1974 (2. semifinaalin 5.) 1975 (5.) 1976 (4.) | - |
| Muska (Kirkan ja Annan kanssa) | 1974 (6.) | - |
| Markku Aro | 1969 (5.) 1971 (1.) 1974 (8.) | 1971 (8.) |
| Ritva Oksanen | 1974 (2.) 1975 (karsiutui semifinaalissa) | - |
| Maarit | 1973 (3., jaettu 6.) 1975 (8.) | - |
| Taiska | 1978 (1.) | - |
| Paula Koivuniemi | 1976 (9.) | - |
Aiheesta muualla

Voittoesitys Ylen Elävässä arkistossa
Koko karsintafinaali Ylen Elävässä arkistossa
Suomen euroviisukarsinta 1979 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen euroviisukarsinnat (1961–2011) ja Uuden Musiikin Kilpailu (2012–)
| --- | --- |
1960–:  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969 
1970–:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980–:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990–:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000–:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010–:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020–:  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Havaijisaaret

Havaijisaaret.
Saariryhmän pääsaarten sijainti. Pääsaari Havaiji punaisella.
Havaijisaaret on saariryhmä pohjoisella  Tyynellämerellä. Se kuuluu Yhdysvaltojen Havaijin osavaltioon, lukuun ottamatta Midwaysaarten atollia, joka kuuluu Yhdysvaltain pieniin erillissaariin.
Havaijisaarten kahdeksan pääsaarta ovat kaakosta luoteeseen Havaiji (Big Island), Maui, Kahoolawe, Lanai, Molokai, Oahu, Kauai ja Niihau. Havaijisaaret voidaan jakaa Luoteisiin Havaijisaariin eli Leewardsaariin sekä Kaakkoisiin Havaijisaariin eli Windwardsaariin.
Havaijisaaret ovat tuliperäisiä ja koralliriuttojen reunustamia. Havaijin saari eli Big Island on geologisesti nuorin ja pinta-alaltaan lähes kaksi kertaa suurempi kuin muut saaret yhteensä.
Havaijisaaret ovat syntyneet Tyynenmeren laatan liikkuessa luoteeseen niin sanotun kuuman pisteen yli. Kuuman pisteen kohdalla muodostuu tulivuori, joka ajan myötä nousee merenpinnan yläpuolelle synnyttäen saaren. Mannerlaatan liikkuessa vuosimiljoonien kuluessa tulivuoret ovat liikkuneet pois kuumasta kohdasta luoteeseen, sammuneet ja eroosion vaikutuksesta pienentyneet. 35 kilometriä Havaijin saaresta etelään on syntymässä uusi saari, Loihi. Havaijin tunnetuimpia tulivuoria ovat Mauin Haleakala ja Havaijin saaren Mauna Kea, Mauna Loa ja Kilauea, joista kaksi viimeisintä ovat edelleen aktiivisia.
Havaijisaaret ovat erittäin vuoristoisia: 50 % saarten maa-alasta sijaitsee yli 600 metrin korkeudessa ja 10 % yli 2 000 metrin korkeudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Havaijisaaret Wikimedia Commonsissa
Airokala

| Airokala |
| --- | --- |
 Airokala näytteillä Wienin museossa
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kiiltolahnakalat Lampridiformes
Heimo::  Airokalat Regalecidae
Suku::  Regalecus
Laji::  glesne
Kaksiosainen nimi
 Regalecus glesne  Ascanius, 1772 
Katso myös
   Airokala Wikispeciesissä   Airokala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Airokala (Regalecus glesne) 6–8 metrin pituinen ja ruumiltaan litteän nauhamainen syvänmeren kala. Se on yksi maailman pisimmäksi kasvavista kalalajeista.
Ulkonäkö ja koko

Airokala on aikuisena tavallisesti 6–8 metrin pituinen ja ruumiltaan litteän nauhamainen syvänmeren kala. Suurimmat dokumentoidut yksilöt ovat olleet 11 metrin ja 272 kilogramman kokoisia, mutta jopa 17 metrin pituisia yksilöitä on löydetty.
Airokalan muutama ensimmäinen selkäruoto on pidentynyt silmiinpistäväksi harjaksi, ja sen punainen selkäevä on lähes ruumiin pituinen. Rintaevät ovat myös nauhamaisesti pidentyneet. Kalan ruumis on hopeansinenhohtoinen, tummien täplien ja mustien viirujen kirjoma.
Levinneisyys

Airokala esiintyy kaikissa lämpimissä merissä, myös Välimeressä.
Sen arvioidaan elävän 20–200 metrin syvyydessä.
Elintavat

Lajin elintavoista tiedetään niukasti. Tiedot perustuvat lähinnä rantaan ajautuneisiin yksilöihin.  Ruokavalio koostuu pienistä kaloista, kalmareista ja äyriäisistä. Airokalan on havaittu syövän pystyasennossa, pää pintaa kohti. Tällä tavoin kala oletettavasti havaitsee saaliinsa ääriviivat. Ruokaillessa se liikkuu vertikaalisesti, ruumis suorassa, muodostamalla selkäevällä aaltomaista liikettä.
Airokalan tiedetään pystyvän tarvittaessa autotomiaan eli itsetypistykseen, jossa osa ruumiin takaosasta irrotetaan. Tämä voi tapahtua useita kertoja kalan elinaikana, eikä se ilmeisesti vahingoita tärkeitä sisäelimiä.
Heinäkuussa 2008 tutkijat onnistuivat luultavasti ensimmäistä kertaa kuvaamaan elävää yksilöä kauko-ohjattavia sukellusaluksia käyttämällä. Yksilön arvioitiin olevan noin 5–10 metriä pitkä.
Monella kielellä airokalaa kutsutaan ”sillikuninkaaksi”. Suomeksi sillikuningas tarkoittaa kuitenkin kokonaan toista kalalajia.
Airokalan mittasuhteet. Kuvassa vuonna 1996 Kaliforniassa rannalle ajautunut yksilö.
Saksanmetsästysterrieri

| Saksanmetsästysterrieri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Saksa
Määrä:  Suomessa rekisteröity 6 133
Rodun syntyaika:  1900-luku
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Elinikä:  10–12 vuotta
Muita nimityksiä:  saku, Deutscher Jagdterrier, German Hunting Terrier, terrier de chasse allemand, terrier cazador alemán, saksa jahiterjer
FCI-luokitus:  ryhmä 3 Terrierit alaryhmä 1 Isot ja keskikokoiset terrierit #103
Ulkonäkö
Paino:  uros 9–10 kg narttu 7,5–8,5 kg
Säkäkorkeus:  33–40cm
Väritys:  musta, ruskea tai mustanharmaa, joissa punakeltaisia värimerkkejä
Saksanmetsästysterrieri (saks. Deutscher Jagdterrier) on monenlaiseen metsästykseen käytetty saksalainen terrierirotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 3.
Ulkonäkö

Yleisvaikutelmaltaan saksanmetsästysterrieri on pienehkö, tiivis ja sopusuhtainen metsästyskoira. Runko hieman säkäkorkeutta pidempi. Pää on pitkänomainen, korvat korkealle kiinnittyneet taittokorvat. Rintakehä on syvä. Hännästä typistetään noin yksi kolmasosa (lukuun ottamatta maat, joissa typistyskielto). Karva on pinnanmyötäistä ja tiheää, laadultaan kovaa karkeakarvaista tai karkeaa sileäkarvaista. Värit musta, tummanruskea tai mustien ja harmaiden karvojen sekoitus, joissa punakeltaisia värimerkkejä. Säkäkorkeus uroksilla ja nartuilla 33–40 cm. Paino uroksilla 9–10 kg ja nartuilla 7,5–8,5 kg
Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan saksanmetsästysterrieri on rohkea ja kova, mutta myös seurallinen. Se on metsästäessään kestävä ja kiihkeä, mutta kotioloissa se on helppohoitoinen ja useimmiten se myös pitää lapsista. Saksanmetsästysterrieri on yhteistyönhaluinen ja puolustaa laumaansa vaaran uhatessa. Terrierin tavoin sillä on temperamenttia kertoa mielipiteensä vastapuolen kokoon katsomatta. Tästä syystä se vaatii johdonmukaisen kasvatuksen. Vieraisiin saksanmetsästysterrieri voi suhtautua pidättyväisesti.
Alkuperä

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen oli metsästäjiä, jotka halusivat kettuterrierin sijaan rodun pelkästään metsästyskäyttöön. Metsästäjä-kynologit Rudolf Friess, Walter Zangenberg ja Carl-Erich Grünewald aloittivat mustaruskeiden luolakoirien kasvatuksen. Walter Zangenbergille lahjoitettiin neljä mustanruskeaa kettuterrieriä, joista alkoi saksanmetsästysterriereiden jalostus. Ahkeran työn tuloksena onnistuttiin monen vuoden jälkeen vakiinnuttamaan rodunomainen ulkomuoto. Näiden vuosien aikana tehtiin risteytyksiä vanhan englantilaisen karkeakarvaisen terrierin ja walesinterrierin kanssa. Suurin paino jalostuksessa oli käyttöominaisuudet: jalostettavien koirien tuli olla monipuolisia, kovia, hyvin riistaa haukkuvia ja vesityöskentelystä pitäviä, metsästysintoisia ja koulutettavissa.
Saksanmetsästysterrierikerho perustettiin Saksassa vuonna 1926. Mikkelissä perustettiin Saksanmetsästysterrierit ry vuonna 1986 edistämään rodun jalostusta ja FCI hyväksyi saksanmetsästysterrierin rotumääritelmän vuonna 1996.
Käyttötarkoitus

Saksanmetsästysterrieri on monipuolinen metsästyskoira. Niitä käytetään muun muassa turkis-, vesilintu-, kyyhkys-, jänis-, ja hirvijahdissa. Saksanmetsästysterrieri toimii vesilintujahdissa noutajana. Yleisimmin sitä käytetään luolametsästyksessä ja karkottavana koirana.
Terveys

Saksanmetsästysterrierin yleisimmät perinnölliset sairaudet ovat silmäsairauksia. Suomessa on diagnosoitu muutamia silmäsairaustapauksia. Saksassa ja Ruotsissa on todettuja paljon enemmän, sillä seuranta on tiukempi. Kaikki koirat tarkistetaan silmäsairauksilta ennen jalostusta ja taudin kantajia ei saa käyttää jalostukseen. Suomessa osat ovat siirtyneet tarkastamaan koiransa polvet ja silmät. Saksanmetsästysterriereillä on myös jonkin verran hammaspuutoksia.
Hoito

Saksanmetsästysterriereillä on monentyyppistä karvaa yksilöstä riippuen. Pitempikarvaiset koirat on nypittävä sormin 1–2 kuukautta ennen näyttelyä. Yleisesti turkki on hyvä nyppiä parisen kertaa vuodessa.
Saksanmetsästysterrieri romanialaisessa postimerkissä.
Donin kasakat

Maalaus Donin kasakoista vuodelta 1877.
Donin kasakat ovat Don-joen varrella elävien kasakoiden muodostama yhteisö, joka alkujaan muodostui 1500-luvun jälkipuolella pääasiassa isovenäläisistä talonpojista, mutta heihin kuului myös tataareita. Joidenkin mukaan ensimmäiset kasakat olisivat paljolti olleetkin ”turkkilaistaustaisia”. (qaz = ”vaeltaja, soturi, vapaa, itsenäinen”).
Donin kasakat olivat osa suurempaa kasakkaväestöä (muita olivat Asovan, Dneprin ja Zaporozjen kasakat eli zaporogit). Kukin kasakkaryhmä pyrki olemaan toisista riippumaton valitsemalla oman hetmanin. Donin kasakka-armeija (ven. донско́е каза́чье во́йско, donskoje kazatše voisko) muodostettiin Venäjän keisarikunnan aikana vuonna 1570. Vuonna 1870 muodostettu Donin kasakoiden alue on nykyisen Rostovin alueen tietämillä.
Kasakoiden vapaus ja tasa-arvoisuus

Kasakoiden elämää ihannoidaan nykyäänkin sen tasa-arvoisuuden ja vapauden takia. Väestö kokoontui säännöllisesti kansankokouksiin, joissa käsiteltiin myös laki- ja rikosasiat. Ne myös valitsivat ylipäällikön (atamaani, hetmani). Elämä ei ollut yhtä tiukasti turpeeseen sidottua kuin muilla väestöryhmillä, sillä sotiminen oli sen keskeinen sisältö. Sodan aikana kasakkavapaus oli suurimmillaan, mutta ylipäällikköä oli toteltava ehdottomasti. Tasa-arvo oli käytännössä kuitenkin kaukana, sillä johtavat kasakkasuvut olivat etuoikeutettuja ja vauraita. Köyhempien keskuudessa sota tarkoitti usein ryöstelyä. Sodassa kasakoiden heikkoutena oli järjestelmällisen taktiikan puute ja sen halveksiminen.
Stenka Razinin kapina

Kuuluisin Donin kasakka oli kapinapäällikkö Stenka Razin. Hän asettui vuonna 1667 noin tuhannen tyytymättömän kasakan johtajaksi. He hyökkäsivät ensin Iranin puolelle, sitten vuonna 1670 Volgan suunnalle. Liike sai talonpoikaiskapinan piirteitä, kun joukkoon liittyi yhä uusia väestöryhmiä. Razinilla ei ollut kuitenkaan selviä uudistustavoitteita. Kapina päättyi Razinin vangitsemiseen ja teloitukseen vuonna 1671.
Kasakat taiteessa

Donin kasakoiden elämästä vuosina 1917–1918 sisällissodan aikoina kertoo Mihail Šolohovin romaani Hiljaa virtaa Don. Tutkimuskirjallisuus tukee romaanin esittämiä tapahtumia, jossa kasakat alussa jakaantuivat kahtia valkoisten ja punaisten kannattajiksi, mutta lopulta kääntyivät joukolla bolševikkeja vastaan. Venäjän kirjallisuudessa ja taiteessa kasakka-aiheet ovat olleet keskeisiä.
Tataarikasakat

Historijoitsija Alimžan Orlov on tuonut esiin teorian, että kasakat muodostuivat nomadielämään tottuneiden turkkilaisten keskuudessa. (казак, kazak, vapaa mies, kulkija). Hän väittääkin, että alun perin Donin kasakat olivat paljolti "Meštšera-tataareja", joista nykyiset Mišäärit myös polveutuisivat. Kyseisten kasakoiden merkittävin aikakausi olisi ollut 1500-1600 aikana, mutta heistä väitetysti löytyisi mainintoja jo 1300-1400-luvuilta. Orlovin mukaan heitä käytettiin paljon Siperian valloituksessa. Orlov vielä tarkentaa; ”Donin kasakat muodostuivat Kiptšak-ympäristössä."
A. V. Mirtov esitti samankaltaista; Donin kasakoiden, erityisesti ratsastuskasakoiden elämään ja kieleen vaikutti voimakkaasti "Meštšerasta" tulleet tataarit. Saksalainen historijoitsija G. Shtekl kirjoitti: "Ensimmäiset venäläiset kasakat oli venäläistettyjä tataareja".
V. N. Tatishev ottaa kantaa Donin kasakoiden alkuperään seuraavasti: "Jotkut heistä asuivat Meštšeran pienissä kaupungeissa, ja heidän pääkaupunkinsa Donskoy oli Donin rannalla, missä Donskoin luostari on nykyään."
A. A. Gordeyev yhdisti kasakoiden muodostumisen Kultaisen ordan aikakauteen. Hänen mukaansa he "eivät joutuneet Ordan kaanien alaiseksi, eivät hyväksyneet maaorjuutta, kokivat tuskallisesti kaikenlaisen sosiaalisen epäoikeudenmukaisuuden, ja kapinoivat feodaalihallintoa vastaan".
Tutkijan Salavat Ishakovin mukaan misääritataareja talonpoikia otti osaa Razinin kapinassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Donin kasakat Wikimedia Commonsissa
Lindén

Lindén tai Linden on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aki Lindén (s. 1953), erikoislääkäri ja sosiaalidemokraattinen poliitikko ja kansanedustaja
Andy Linden (1922–1987), yhdysvaltalainen autourheilija
Arvo Lindén, myöh. Arvo Linko (1887–1941), suomalainen painija ja uimahyppääjä
Dolf van der Linden (1915–1999), alankomaalainen kapellimestari
Eeva Lindén (1896–1992), suomalainen kielitieteilijä
Erkki Lindén (1921–1942), koripalloilija
Gurli Lindén (s. 1940), suomenruotsalainen kirjailija
Haakon Lindén (1891–1939), suomalainen arkkitehti
Heidi Lindén, suomalainen näyttelijä, tuottaja, ohjaaja ja muusikko
Jenny Lindén Urnes (s. 1971), ruotsalainen yritysjohtaja
Johan Axel Lindén (1853–1932), suomenruotsalainen runoilija
Kaj Lindén (1931–2013), suomalainen televisiotoimittaja, Kymmenen uutisten uutisankkuri
Kalle Linden (1872–1918), suomalainen punakaartilaispäällikkö
Leena Lindén, suomalainen televisiokuuluttaja
Lena Ringbom Lindén (1914–1965), suomenruotsalainen kirjailija
Maria Lindén (o.s. Annala; s. 1980), suomalainen politiikan tutkija, toimittaja ja tietokirjailija
Mariella Lindén (s. 1950), suomalainen kulttuurityöntekijä ja kirjailija
Miisa Lindén (s. 1957), suomalainen ohjaaja, dramaturgi, käsikirjoittaja ja näyttelijä
Mikael Lindén (1853–1929), suomalainen opettaja, pankinjohtaja ja valtiopäivämies
Olavi Lindén (s. 1946), suomalainen insinööri ja muotoilija
Raija Lindén (s. 1939), suomalainen näytelmäkirjailija
Raimo Lindén (1943–2023), suomalainen moukarinheittäjä
Suvi Lindén (s. 1962), suomalainen kansanedustaja ja ministeri
Trevor Linden (s. 1970), kanadalainen jääkiekkoilija
Tuija Lindén (s. 1959), Pelit-lehden päätoimittaja
Vilho Lindén (1897–1970), suomalainen jääkärieverstiluutnantti
Väinö Lindén (1889–1987), suomalainen lääkäri, sotaväen ylilääkäri
Zinaida Lindén (s. 1963), suomenruotsalainen kirjailija
Laiva

Linden, ahvenanmaalainen 1992 valmistunut kuunari
Paikkakuntia

Linden, kaupunki Hessenissä Saksassa
Linden-Limmer, kaupungin osa-alue Hannoverissa Saksassa
Linden, kaupunki Alabamassa Yhdysvalloissa
Linden, kaupunki New Jerseyssä Yhdysvalloissa
Linden, kaupunki Texasissa Yhdysvalloissa
Linden, kaupunki Guyanassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Linden”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Anderson (jalkapalloilija)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Anderson Luís de Abreu Oliveira
Syntymäaika: 13. huhtikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka:  Porto Alegre, Brasilia
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 176 senttimetriä
Seura
Seura: Internacional
Pelinumero: 8
Junioriseurat
1993–2004: Grêmio
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2006 | Grêmio | 19 | (6) |
| 2006–2007 | Porto | 18 | (2) |
| 2007–2015 | Manchester United | 105 | (5) |
| 2014 | → Fiorentina (laina) | 7 | (0) |
| 2014 | Internacional | 30 | (0) |
Maajoukkue
| 2007–2008 | Brasilia | 8 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. toukokuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 4. marraskuuta 2015.
| Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Brasilia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2008 | jalkapallo |  |
Anderson Luís De Abreu Oliveira, tunnetaan parhaiten nimellä Anderson (s. 13. huhtikuuta 1988 Porto Alegre) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa brasilialaista Internacionalia.
Pelaajaura > Grêmio & FC Porto

Anderson pelasi junioriaikoinaan Grêmiossa. Edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 2004. 5 ottelua pelannut ja yhden maalin Gremiossa tehnyt brasilialainen oli auttamassa joukkuetta takaisin pääsarjaan.
Anderson liittyi Porton riveihin joulukuussa 2005 vain viiden Gremio-ottelun jälkeen. Hän debytoi joukkueessa 5. maaliskuuta 2006 ja juhli kauden päätteeksi Portugalin Superliigan mestaruutta. Seuraavalla kaudella hän teki mestarien liigan debyyttinsä alkulohkon pelissä CSKA Moskovaa vastaan.
Pelaajaura > Manchester United

30. toukokuuta 2007 Manchester United ilmoitti verkkosivuillaan hankkineensa Andersonin 25 miljoonalla eurolla. United hankki myös portugalilaisen Nanin ja seura odottaakin heistä kahdesta tulevan Ryan Giggsin ja Paul Scholesin täsmäkorvaajia.
Anderson teki liigadebyyttinsä ManUssa 1. syyskuuta 2007 kun punaiset paholaiset kohtasivat Sunderlandin. Avauspuoliajan pelannut brassi sai antaa tilaa loukkantumista kärsineelle, mutta pirteästi pelanneelle Louis Sahalle, joka teki 1-0 päättyneen ottelun ainoan maalin. Scholesin loukkaannuttua Anderson on saanut useita näyttöpaikkoja ja on osoittautunutkin lupaavaksi pelimieheksi: osoituksena mm. ottelun parhaaksi valinta mestarien liigan alkulohkon ottelussa FK Dynamo Kiovaa vastaan.
Kausi 2007/08 oli Manchester Unitedin kannalta menestyksekäs ja Andersonkin esitti hyviä otteita vaikka ensimmäinen maali jäikin puuttumaan vielä. Mestarien liigan loppuottelussa Moskovassa Anderson vaihdettiin kentälle Wes Brownin tilalle jatkoajan aivan viimeisillä minuuteilla. Rangaistuslaukauskilpailuun venyneessä finaalissa Chelseaa vastaan brasilialainen onnistui tekemään maalin rangaistuspotkusta ja ManU juhli voittoa. Manchesterilaisilla pyyhki hyvin myös kotimaan kentillä, tuloksena Valioliigan voitto. Anderson pelasi kauden aikana 24 liigaottelua ja yhteensä kaikki kilpailut mukaan lukien 38 ottelua. Seuraavallakin mestaruuskaudella (2008/09) Anderson pelasi yhteensä 38 ottelua (17) liigassa, mutta jäi edelleen ilman osumia. Ensimmäisen liigamaalinsa brassi teki vihdoin 12. syyskuuta 2009 ottelussa Tottenhamia vastaan.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Anderson kuului Brasilian maajoukkueeseen alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2005, kun Perun voittamassa turnauksessa Brasilia sijoittui toiseksi. Anderson valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Anderson teki aikuisten maajoukkue debyyttinsä 27. kesäkuuta 2007 Copa Américan ottelussa Meksikoa vastaan. 2-0 Brasilian tappioon päättyneessä ottelussa Anderson pelasi 45 minuuttia.
Ensimmäistä kertaa aloituksessa hän oli 1. heinäkuuta 2007 3-0 voitossa Chilea vastaan.
Saavutukset

Mestarien liiga: 2007/08
Englannin Valioliigan mestaruus: 2007/08 ja 2008/09
Portugalin mestaruus: 2005/06 ja 2006/07
Portugalin cup: 2005/06
SuperCup Cândido de Oliveira: 2006/07
Campeonato Brasileiro Série B: 2005, Grêmio