stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
William H. Dana

| William Harvey Dana |
| --- | --- |
 William H. Dana poseeraamassa X-15-koneen edessä vuonna 1967.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1930 Pasadena, Kalifornia
Kuollut: 6. toukokuuta 2014 (83 vuotta) Phoenix, Arizona
Kansalaisuus:  Yhdysvaltalainen
Ammatti:  koelentäjä
Ura
Tyyppi:  NASAn astronautti
Lennot

 :  X-15 lento 197
 
William Harvey ”Bill” Dana (3. marraskuuta 1930 Pasadena, Kalifornia – 6. toukokuuta 2014 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen koelentäjä. Hän palveli neljä vuotta lentäjänä Yhdysvaltain ilmavoimissa. Dana liittyi NASAan saatuaan filosofian maisterin tutkinnon teknisessä ilmailusuunnittelussa Etelä-Kalifornian yliopistossa 1958.
Käännös suomeksi
Vörösmarty térin metroasema

Vörösmarty tér on Budapestin metron linjan 1 eteläinen pääteasema Pestin puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa. Asema on maanalainen ja se on avattu vuonna 1896. Vörösmarty térin asema ja samanniminen aukio, jonka alla asema sijaitsee, on nimetty runoilija Mihály Vörösmartyn mukaan.
William Grut

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Grut saapumassa maaliin voittajana Lontoon olympiakisoissa 1948. |  Grut saapumassa maaliin voittajana Lontoon olympiakisoissa 1948. |  Grut saapumassa maaliin voittajana Lontoon olympiakisoissa 1948. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten nykyaikainen viisiottelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | yksilökilpailu |  |
William Oscar Guernesey ”Wille” Grut (17. syyskuuta 1914 Tukholma – 20. marraskuuta 2012 Östersund) oli ruotsalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja.
Grut voitti miesten yksilökilpailussa olympiakultaa Lontoossa 1948. Hän sai vuonna 1948 myös Svenska Dagbladetin kultamitalin. Rooman kesäolympialaisissa 1960 Grut toimi Ruotsin lipunkantajana kisojen avajaisissa.
Grutin isä oli arkkitehti Torben Grut, ja hänen äitinsä Margit oli norjalaisen oopperalaulaja Olefine Moen tytär. Isä menetti omaisuuden Kreuger-romahduksessa, ja poika, joka oli haaveillut lääkärin urasta ja saanut jo paikan Cambridgen Pembroke Collegesta, päättikin valita uran armeijassa. Hänestä tuli everstiluutnantti.[lähde? ]
Vuoden 1948 talviolympialaisissa oli näytöslajina mukana talviviisiottelu, jossa Grut sai hopeaa. Hän myös voitti Ruotsin-mestaruuksia nykyaikaisessa viisiottelussa, uinnissa ja vesipallossa.
Grut kuoli Östersundissa 20. marraskuuta 2012, 98-vuotiaana.
Vulcano, figlio di Giove

| Vulcano, figlio di Giove |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Emimmo Salvi
Käsikirjoittaja:  Ambrogio Molteni, Gino Stafford, Benito Ilforte, Emimmo Salvi
Tuottaja:  Ambrogio Molteni
Säveltäjä:  Marcello Giombini
Kuvaaja:  Mario Parapetti
Leikkaaja:  Otello Colangeli
Lavastaja:  Angelo De Amicis
Pääosat:  Iloosh Khoshabe, Gordon Mitchell, Bella Cortez
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Juno Produzione
Ensi-ilta:  17. maaliskuuta 1962 (Italia)
Kesto:  80 min.
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Tuotto:  275 887 983 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vulcano, figlio di Giove (”Vulcanus, Juppiterin poika”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Emimmo Salvi. Sen päähenkilöä Vulcanusta (kreikkalaisessa mytologiassa Hefaistos) esittää iranilainen kehonrakentaja Iloosh Khoshabe alias Rod Flash Ilush alias Richard Lloyd.
Juoni

Tyttärensä Venuksen seikkailuihin kyllästynyt Juppiter päättää naittaa hänet joko sodan jumalalle Marsille tai aseseppä Vulcanukselle. Nämä ajautuvat riitaan, ja Juppiter karkottaa kaikki kolme Olymposvuorelta maan päälle. Mars hakeutuu Venuksen kanssa Traakian kuninkaan luokse ja alkaa suunnitella Juppiterin kukistamista. Pluton juonittelun takia mereen pudonnut Vulcanus rakastuu Neptunuksen tyttäreen Aetnaan ja tekee monien seikkailujen jälkeen Marsin suunnitelmat tyhjäksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Iloosh Khoshabe  | … |  Vulcanus   |
|  Gordon Mitchell  | … |  Pluto   |
|  Bella Cortez  | … |  Aetna   |
|  Roger Browne  | … |  Mars   |
|  Annie Gorassini  | … |  Venus   |
|  Furio Meniconi  | … |  Juppiter   |
|  Omero Gargano  | … |  Neptunus   |
|  Isarco Ravaioli  | … |  Mercurius   |
|  Salvatore Furnari  | … |  kääpiö   |
|  Yvonne Sire  | … |  Juno, Juppiterin vaimo   |
|  Ugo Sabetta  | … |  Milos, Traakian kuningas   |
|  Edda Ferronao  | … |  Erida, riidan jumalatar   |
Tuotanto

Emimmo Salvin ensimmäinen ohjaustyö edustaa camp-henkistä peplum-hulluutta aidoimmillaan. Pikkurahalla tehdyn elokuvan juoni on kummallinen ja sekava, näyttelijäsuoritukset amatöörimäisiä ja kulissit pahvista. Sen kliseisiin kuuluvat vähäpukuiset naiset, keskenään nahistelevat muskelimiehet, naurettavat hirviöt sekä humoristinen kääpiö. Lähes ilmeettömän Iloosh Khoshaben vastapainona toimii roimasti ylinäyttelevä Gordon Mitchell. Annie Gorassini on silmiään pyörittelevä lunttu ja Bella Cortez testosteronipurkauksia aiheuttava seksipommi. Absurdin mielikuvituksen ja huonosti motivoidun toiminnan ystäviin vetoavan elokuvan ulkokohtaukset on kuvattu Iranissa.
Julkaisut

Elokuvasta on liikkeellä surkea yhdysvaltalainen public domain -kopio, jonka värit ovat kauhtuneet lähes kokonaan. Kirkasväristä laajakangasversiota on esitetty ainakin Espanjan televisiossa.
Aiheesta muualla

Vulcano, figlio di Giove Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Wesley Moodie

| Wesley Moodie |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1979  Durban 
Tennispelaaja
Pituus:  196  cm
Paino:  91 kg
Kätisyys:  oikeakätisyys
Ammattilaisena:  2000–
Palkintorahat:  2 455 112 USD
Kaksinpeli
Voitot/tappiot:  58–70
Nelinpeli
Voitot/tappiot:  170–133
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Wesley Arthur Moodie (s. 14. helmikuuta 1979 Durban, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen tennispelaaja. Hänen paras sijoituksensa ATP-rankinglistalla on ollut kaksinpelissä 57:s (lokakuussa 2005) ja nelinpelissä kahdeksas (elokuussa 2009).
Nuorempana Moodie oli kiinnostunut lukuisista urheilulajeista kuten uinnista, juoksusta ja kriketistä. Lukioiässä hän valitsi päälajikseen tenniksen ja helmikuussa 1996 hän voitti Etelä-Afrikan juniorimestaruuden.
Moodie on syöttövolley-tyylin spesialisti, joka on kehittänyt myös takakenttäpeliään paremmaksi. Hänen voimakas syöttönsä lähtee korkealta – Moodiella on pituutta 195 senttimetriä – ja on tehokas varsinkin nurmikentillä.
Moodie pelasi collegetennistä Yhdysvalloissa tammikuusta 1997 toukokuuhun 2000 asti. Kesäkuussa 2000 hän siirtyi ammattilaiseksi.
Ensimmäisen kerran Moodie nousi suuremman yleisön tietoisuuteen vuoden 2003 Wimbledonin turnauksessa, jossa hän selvisi kolmannelle kierrokselle, kunnes hävisi Ranskan Sébastien Grosjeanille. Ensimmäisen turnausvoittonsa Moodie hankki vuonna 2005 Japanin avoimissa, kun hän voitti loppuottelussa Kroatian Mario Ančićin eräluvuin 1–6, 7–6, 6–4.
Wesley Moodiesta ja Stephen Hussista tuli vuonna 2005 ensimmäinen pari, joka karsintojen kautta pääsarjaan selviydyttyään voitti Wimbledonin miesten nelinpelin. Tämän jälkeen Moodien nelinpeliparina on pelannut muun muassa Intian Mahesh Bhupathi, aikanaan maailman ykköseksi rankattu nelinpelaaja.
Moodie voitti ammattilaisurallaan yhden kaksinpeliturnauksen ja viisi nelinpeliturnausta, viimeisimmän kesäkuussa 2009.
Moodie lopetti uransa vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wesley Moodie Wikimedia Commonsissa
Wesley Moodie ATP:n sivuilla (englanniksi)
Wallisin kieli

| Wallis |
| --- | --- |
Oma nimi:  Faka'uvea
Tiedot
Alue:   Wallis (Wallis ja Futuna)
Puhujia:  7300
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen kirjaimisto
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Austronesialaiset kielet
Kieliryhmä:  Malaijilais-polynesialaiset kielet
ISO 639-3:  wls
 Ohje 
Wallis (omakielinen Faka'uvea) tai itä-uvea on polynesialainen kieli, jota puhutaan Ranskalle kuuluvalla Wallisin saarella, joka puolestaan kuuluu Wallis ja Futunaan. Kieli on hyvin lähellä futunan kieltä. Wallisin ei katsota olevan uhanalainen kieli.. Vuonna 2008 tehdyssä kyselyssä 86,1% Wallisin saaren asukkaista ilmoitti puhuvansa kieltä kotona, kun taas 12,1%:lla ensisijainen kotikieli oli ranska.
Kielellä on noin 7300 puhujaa.
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Alveolaari | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n | ŋ |  |
| Klusiili | p | b | t | d | k | g | ʔ |
| Frikatiivi | f | v | s |  |  |
| Yksitavuinen tremulantti |  | ɾ |  |  |
| Lateraali |  | l |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Avoin |  | a |  |
Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä pitkinä että lyhyinä.
Lähde:
William Dieterle

| William Dieterle |
| --- | --- |
 Dieterle vuonna 1946.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Wilhelm Dieterle
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1893 Ludwigshafen am Rhein, Saksa
Kuollut: 9. joulukuuta 1972 (79 vuotta) Ottobrunn
Ammatti:  näyttelijä ja elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
William Dieterle (15. heinäkuuta 1893 Ludwigshafen am Rhein, Saksa – 9. joulukuuta 1972 Ottobrunn) oli saksalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän aloitti teatterinäyttelijänä Saksassa ja Sveitsissä ja suoritti elokuvadebyyttinsä vuonna 1913. Dieterle näytteli muun muassa Paul Lenin ohjaamassa elokuvassa Das Wachsfigurenkabinett (1924) ja  F. W. Murnaun Faustissa (1926). Dieterle aloitti elokuvien ohjaamisen Saksassa ollessaan ja siirtyi Hollywoodiin, Yhdysvaltoihin vuonna 1930. Hänen Yhdysvalloissa ohjaamiaan elokuvia ovat muun muassa Kesäyön unelma (1935), Emile Zolan elämä (1937) ja Notre Damen kellonsoittaja (1939). Dieterle palasi Eurooppaan 1950-luvun lopulla ja ohjasi elokuvia Saksassa ja Italiassa.
William Demarest

| William Demarest |
| --- | --- |
 Demarest elokuvan When Willie Comes Marching Home trailerissa (1950) .
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1892 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat
Kuollut: 28. joulukuuta 1983 (91 vuotta) Palm Springs, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
William Demarest (27. helmikuuta 1892 Saint Paul, Minnesota – 28. joulukuuta 1983 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi yhteensä 140 elokuvassa vuodesta 1926 aina 1970-luvun loppupuolelle asti. Hän oli Oscar-ehdokkaana parhaasta miessivuosasta vuonna 1946 elokuvasta Al Jolson. Sitä ennen hän teki rooleja kaikkiaan kymmenessä Preston Sturgesin komediassa 1940-luvulla, muun muassa elokuvissa Hurraa valloittajasankarille (1944) ja Haikara herättää huomiota (1944). Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat muun muassa Ziegfeld, naisten kuningas (1936), Meidän iloinen joukkomme (1943), Mieletön, mieletön maailma (1963) ja Viva Las Vegas (1964).
Demarest on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yrjö Salovartio

Yrjö Ensio Salovartio, sukunimi aik. Siitonen (11. kesäkuuta 1926 Sortavala – 4. tammikuuta 2004 Liperi) oli suomalainen toimitusjohtaja ja nuortenkirjailija.
Salovartion vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Yrjö Väinö Salovartio (Siitonen) ja Elisabeth (Liisa) Salminen. Salovartio pääsi ylioppilaaksi 1947 Kuopion lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1947–1954. Salovartio toimi talousjohtajana Nuorten suomalaisten liitossa ja järjestösihteerinä Raittiuden ystävät yhdistyksessä. Hän oli varatoimitusjohtajana Vakuutus-ARA yhtiössä 1961–1964 ja toimitusjohtajana vuodesta 1964 lähtien. Salovartio oli Seis lehden päätoimittaja 1971–1973.
Salovartion puoliso oli Irja Lise-Maj (o.s. Heinonen) vuodesta 1953.
Teoksia

Musta salama : raisun ratsukon seikkailuja. Valistus, Helsinki 1958
Vulgar Display of Power

| Vulgar Display of Power Pantera |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1991–1992
 Julkaistu: 25. helmikuuta 1992
 Tuottaja(t): Terry Date, Vinnie Paul
 Tyylilaji: groove metal, thrash metal
 Kesto: 52.45
 Levy-yhtiö: ATCO
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 5.  Billboard 200: 44.
Panteran muut julkaisut
| Cowboys from Hell 1990 | Vulgar Display of Power 1992 | Far Beyond Driven 1994 |
Singlet albumilta Vulgar Display of Power
 ”Mouth for War” Julkaistu: 1992  ”This Love” Julkaistu: 1992  ”Hollow” Julkaistu: 1992  ”Walk” Julkaistu: 1992  ”Piss” Julkaistu: 12. huhtikuuta 2012
Vulgar Display of Power on vuonna 1992 julkaistu metallimusiikkiyhtye Panteran kuudes studioalbumi. Albumin julkaisijana toimi ATCO Records ja tuottajina Terry Date ja Vinnie Paul. Albumia pidetään yleisesti yhtyeen menestyneimpänä sekä yhtenä 90-luvun vaikutusvaltaisimmista metallijulkaisuista. Se sijoitettiin mm. Loudwiren listoilla "Top 11 Metal Albums of the 1990s" sekä "Top 10 Albums of 1992" sijalle yksi. Albumin tunnetuin kappale on "Walk", jonka ohella myös kappaleet "Mouth for War", "This Love" ja "Fucking Hostile" ovat hyvin suosittuja. Kappaleille "Walk", "Mouth for War" ja "This Love" on tehty lisäksi omat musiikkivideot.
Kappaleet

Mouth for War – 3.56 (Pantera)
A New Level – 3.57 (Pantera)
Walk – 5.15 (Pantera)
Fucking Hostile – 2.49 (Pantera)
This Love – 6.32 (Pantera)
Rise – 4.36 (Pantera)
No Good (Attack the Radical) – 4.50 (Pantera)
Live in a Hole – 4.59 (Pantera)
Regular People (Conceit) – 5.27 (Pantera)
By Demons Be Driven – 4.39 (Pantera)
Hollow – 5.45 (Pantera)
Kokoonpano

Philip Anselmo – laulu
Dimebag Darrell – kitara
Rex Brown – basso
Vinnie Paul – rummut
Arvostelut

Allmusic:
The Austin Chronicle:
Entertainment Weekly: A
Kaaoszine.fi: ylistävä
Q:
Record Collector:
Saavutukset > RIAA:n sertifikaatit

| RIAA:n sertifikaatti | Myöntämispäivä  |
| --- | --- |
Kulta: 9. helmikuuta 1993
Platina: 7. marraskuuta 1997
Tupla-platina: 7. heinäkuuta 2004
Saavutukset > Listasijoitukset ja muut maininnat

| Lista / muu | Sija | Lisätietoja |
| --- | --- | --- |
| UK Singles Chart | 35. | Kappaleella Walk |
| UK Albums Chart | 64. |  |
| Billboard 200 albums | 44. |  |
| Q Magazine | "50 Heaviest Albums of All-Time" | Vuonna 2001 |
Aiheesta muualla

Vulgar Display of Power Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Vulgar Display of Power Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Pantera
| --- | --- |
Studioalbumit::   Metal Magic  Projects in the Jungle  I Am the Night  Power Metal  Cowboys from Hell  Vulgar Display of Power  Far Beyond Driven  The Great Southern Trendkill  Reinventing the Steel 
Muut julkaisut:  Official Live: 101 Proof (live) - The Best of Pantera - Reinventing Hell (kokoelma)
Wesley Koivumäki

Wesley Koivumäki
Wesley Koivumäki on porvoolainen trubaduuri ja laulaja, joka on julkaissut yhden pitkäsoiton Okay-levymerkin alla.
Diskografia

Det finns så många skäl (2005)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wesley Koivumäki Wikimedia Commonsissa
William Gregor

William Gregor
William Gregor (1761–1817) oli cornwallilainen pastori ja kemisti ja alkuaineen titaani löytäjä.
Vuonna 1791 hän tutki ilmeniittimalmia, ja kun hän poisti siitä suolahapon avulla raudan ja liuotti jäljelle jääneen osan rikkihappoon, syntyi titaanidioksidia.
Aiheesta muualla

https://www.samaterials.com/content/when-titanium-was-discovered.html
Will Durant

Will Durant (1967)
Will James Durant (5. marraskuuta 1885 North Adams, Massachusetts, Yhdysvallat – 7. marraskuuta 1981 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, opettaja ja historioitsija. Hänen tunnetuin teoksensa on yhdessä vaimonsa Ariel Durantin kanssa kirjoittama The Story of Civilization. Durantit saivat Pulitzerin tietokirjallisuuspalkinnon vuonna 1968 ja Presidential Medal of Freedomin vuonna 1977.
Will Durant toimi opettajana Ferrer Modern Schoolissa.
Suomennetut teokset

Kreikan kulttuuri : Kreetan esihistoriasta roomalaisvalloitukseen saakka, alkuteos The life of Greece, suom. Antero Manninen. WSOY, 1951.
Suuria ajattelijoita, alkuteos: The story of philosophy : the lives and opinions of the greater philosophers, suom. J. A. Hollo, WSOY, 1956.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Story of Civilization Internet Archivessa (englanniksi)
Viktor Vasnetsov

Viktor Vasnetsov: Omakuva, 1873, Tretjakovin galleria
Viktor Mihailovitš Vasnetsov (ven. Ви́ктор Миха́йлович Васнецо́в; 15. toukokuuta (J: 3. toukokuuta) 1848 Vjatkan läänin Lopjalin kylä – 23. heinäkuuta 1926 Moskova) oli venäläinen taidemaalari, jonka päätyö on Kiovan Vladimirin basilikan suurisuuntainen koristaminen bysanttilaistyylisillä freskoilla. Muita tunnettuja maalauksia ovat muun muassa Lentävä taikamatto (1880), Iivana tsaarinpoika Susihukan selässä (1889), Iivana Julma (1897), Haikea Aljonuška (1881) ja Mahtipontiset urhot (1898).
Elämäkerta > Lapsuus (1848–1858)

Viktor Vasnetsov syntyi Lopjalin kylässä Vjatkan kuvernementissä vuonna 1848 toisena kuudesta lapsesta. Hänen isänsä Mihail Vasiljevitš Vasnetsov oli kyläpappi, ja kiinnostunut luonnontieteistä, astronomiasta ja maalauksesta. Vasnetsovin isoisä oli ikonimaalari. Kahdesta Mihail Vasnetsovin pojasta, Viktorista ja Apollinarista, tuli taiteilijoita ja kolmannesta opettaja. Viktor alkoi maalata Lopjalin kylässä, etupäässä maisemia ja kylänäkymiä. Kirjeessään Vladimir Stasoville hän kertoi lapsuudestaan, että hän ”eli talonpoikaislasten kanssa ja piti heistä ystävänä, ei narodnikkina”.
Elämäkerta > Vjatka (1858–1867)

Kymmenvuotiaana Viktor aloitti opinnot pappisseminaarissa Vjatkassa. Joka kesä hän muutti perheensä kanssa rikkaaseen Rjabovon kauppiaskylään. Seminaarivuosinaan hän työskenteli paikallisen ikonikauppiaan palveluksessa. Hän myös auttoi karkotettua puolalaista taiteilijaa Michał Elwiro Andriollia toteuttamaan Vjatkan Aleksanteri Nevskin katedraalin freskot. Seminaarista valmistuttuaan Vasnetsov päätti muuttaa Pietariin opiskelemaan taidetta. Hän huutokauppasi teoksensa Elonkorjaajatar ja Maitotyttö (molemmat 1867) saadakseen rahaa matkaansa Venäjän pääkaupunkiin varten.
Elämäkerta > Pietari (1867–1876)

Elokuussa 1867 Vasnetsov ilmoittautui Keisarilliseen taidekouluun. Kolme vuotta myöhemmin realististen maalareiden Vaeltajat-ryhmä kapinoi akateemista maalauskoulukuntaa vastaan. Vasnetsov ystävystyi heidän johtajansa Ivan Kramskoin kanssa, jota hän sanoi opettajakseen. Hänestä tuli myös opiskelutoverinsa Ilja Repinin läheinen ystävä.
1870-luvun alkupuolella hän teki puupiirroksia modernista elämästä. Kaksi niistä (Provinssin kirjakauppias, 1870, ja Poika vodkapullon kanssa, 1872) toivat taiteilijalle pronssimitalin Lontoon maailmannäyttelyssä vuonna 1874. Samoihin aikoihin hän alkoi maalata laatukuvia öljyväreillä. Sellaiset maalaukset kuten, Talonpoikaislaulaja ja Muutto, otettiin lämpimästi vastaan Venäjän demokraattipiireissä.
Elämäkerta > Pariisi (1876–1877)

Vuonna 1876 Repin kutsui Vasnetsovin liittymään Pariisin Vaeltajien taiteilijasiirtokuntaan. Ranskassa asuessaan Vasnetsov tutki klassisia ja nykyaikaisia maalauksia, kuten myös akateemisia ja impressionistisia. Tänä aikana hän maalasi teoksen Akrobaatit, teki vedoksia ja asetti näytteille teoksiaan Pariisin salongissa. Pariisissa Vasnetsov kiinnostui satuaiheista ja alkoi maalata teoksia Iivana tsaarinpoika Susihukan selässä ja Tulilintu. Vasnetsov toimi Sadkon mallina Repinille teoksessa Sadko vedenalaisessa valtakunnassa. Hän palasi Moskovaan vuonna 1877.
Elämäkerta > Moskova (1877–1884)

1870-luvun loppupuolella Vasnetsov keskittyi kuvittamaan venäläisiä satuja ja bylinoita ja teki tuolloin eräitä parhaimmista töistään: Ritari tienristeyksessä (1878), Prinssi Igorin taistelukenttä (1878), Maanalaisen valtakunnan kolme valtiatarta (1879–1881), Lentävä taikamatto (1880) ja Aljonuška (1881). Työt eivät saaneet osakseen arvostusta valmistumisaikanaan. Monet radikaalit kriitikot sivuuttivat ne, koska ne horjuttivat Vaeltajien realistisia periaatteita. Jopa niinkin huomattava taiteentuntija kuin Pavel Tretjakov kieltäytyi ostamasta niitä. Vasnetsovin maalaukset tulivat muodikkaiksi 1880-luvulla, kun hän kiinnostui uskonnollisista aiheista ja teki ikonisarjan suojelijansa Savva Mamontovin maatilalle Abramtsevoon.
Elämäkerta > Kiova 1884–1889

Vuosina 1884–1889 Vasnetsovilta tilattiin freskot Kiovan Pyhän Vladimirin katedraaliin. Tämä oli haastava työ, joka oli ristiriidassa niin venäläisen kuin länsimaisen uskonnollisen maalauksen traditioiden kanssa. Vaikutusvaltainen taidekriitikko Vladimir Stasov leimasi ne Venäjän kansan uskonnollisia tunteita rienaaviksi. Toinen suosittu kriitikko Dmitri Filosofov katsoi freskojen olevan ”ensimmäinen silta yli 200-vuotisen Venäjän eri yhteiskuntaluokkia erottavan kuilun välillä”. Kiovassa asuessaan Vasnetsov ystävystyi Mihail Vrubelin kanssa, joka myös oli kutsuttu koristelemaan katedraalia. Heidän työskennellessään yhdessä Vasnetsov toimi nuoremman Vrubelin oppimestarina. Kiovassa Vasnetsov sai viimein viimeistellyksi teoksensa Iivana tsaarinpoika Susihukan selässä ja aloitti kuuluisimman teoksensa Bogatyrit. Vuonna 1885 hän matkusti Italiaan. Samana vuonna häneltä tilattiin lavasteet Nikolai Rimski-Korsakovin oopperaan Lumityttö.
Elämäkerta > Myöhemmät vuodet (1890–1926)

Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana Vasnetsov oli tuottelias taiteilija, mutta useimpia hänen myöhäiskautensa teoksia pidetään vähempiarvoisina. Hän kiinnostui tänä aikana yhä enemmän muista taiteenaloista. Vuonna 1897 hän työskenteli yhdessä veljensä Apollinarin kanssa Rimski-Korsakovin oopperan Sadkon lavasteiden kanssa.
Vuosisadan vaihteessa Vasnetsov kehitti tunnusmerkikseen muodostuneen satutyylinsä uusvenäläisessä  arkkitehtuurissa. Hänen ensimmäinen kehuttu työnsä oli kirkko Abramtsevossa (1882), jonka hän toteutti yhdessä Vasili Polenovin kanssa vuonna 1898. Lopulta vuonna 1904 Vasnetsov suunnitteli parhaiten tunnetun saturakennuksensa Tretjakovin gallerian.
Vuosina 1906–1911 Vasnetsov työskenteli Varsovan Aleksanteri Nevskin katedraalin mosaiikkien kanssa ja osallistui myös Moskovan Aleksandr Nevskin katedraalin suunnittelussa. Keisari Nikolai II myönsi hänelle vuonna 1912 aateliarvon. Vuonna 1914 hän suunnitteli leimamerkin, jonka tarkoituksena oli vapaaehtoinen rahankeruu ensimmäisen maailmansodan uhreille.
Jo ennen Venäjän vallankumousta vuonna 1917 Vasnetsov toimi Tretjakovin gallerian sijaisjohtajana. Hän myös antoi merkittävän osan tuloistaan Valtion historialliselle museolle, jonka kokoelmista iso osa on hankittu juuri Vasnetsovin rahoilla. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän edisti uskonnollisten maalausten (erityisesti Aleksandr Ivanovin) siirtämisessä kirkoista Tretjakovin galleriaan.
Vuonna 1918 Vasnetsov osallistui vastaperustetun puna-armeijan univormujen suunnittelukilpailuun. Vasnetsovia pidetään budjonnovkan suunnittelijana. Budjonnovka on sotilashattu, joka muistuttaa Kiovan rusien kartiomaista kypärää.
Teosgalleria

Arhip Kuindži
1869
Ritari tienristeyksessä
 1878
Maanalaisen valtakunnan kolme valtiatarta
1879
Lentävä taikamatto
1880
Haikea Aljonuška
 1881
Sergei Radonežilainen 
 1882
Ilmestyskirja 
 1887
Iivana tsaarinpoika Susihukan selässä
 1889
Ikoni
1896
Lumityttö 
 1899
Bogatyrit
 1898
Tretjakovin gallerian 
Vanhan Tretjakov -rakennuksen
julkisivupiirros, 1900
Ilja Muromets 
 1914
Hymytön tsaaritar (Nesmejana)
 1916–1926
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Muutto, 1876
Aljonuška
Sammakkoprinsessa, 1918
.pt

.pt on Portugalin Internet-maatunnus, jota ylläpitää Fundação para a Computação Científica Nacional (FCCN). .com.pt-tunnukselle ei ole rekisteröintirajoituksia, muille on omansa. Tunnus otettiin käyttöön 1988.