stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomenhevosten Derby
Suomenhevosten Derbyn voittajat 1975–2024

| Vuosi | Voittaja | Ohjastaja | Voittoaika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Jytä-Raketti | Leo Räisänen | 32,9a |
| 1976 | Vekku-Lento | Tuomo Mäkelä | 30,7a |
| 1977 | Sukkula | Markku Hietanen | 31,6a |
| 1978 | Vipaus | Esa-Pekka Kuivinen | 31,3a |
| 1979 | Ero-Ralli | Risto Tupamäki | 32,7a |
| 1980 | Pelimies | Jukka Tammi | 30,5a |
| 1981 | Ilon-Tähti | Jukka Hannunen | 30,5a |
| 1982 | Puntari | Pekka Roiha | 28,5a |
| 1983 | Luonto-Hilkka | Matti Kuitunen | 30,6a |
| 1984 | Vinkaus | Veikko Okkola | 28,0a |
| 1985 | Liikku | Raineri Puikkonen | 26,8a |
| 1986 | Patrik | Risto Lanki | 28,0a |
| 1987 | Viulan-Vilaus | Tapio Perttunen | 28,1a |
| 1988 | Javin Hilu | Terho Rautiainen | 29,6a |
| 1989 | Turo | Seppo Sarkola | 29,2a |
| 1990 | V.T. Valtteri | Risto Tupamäki | 32,0a |
| 1991 | Ventteri | Heikki Torvinen | 28,4a |
| 1992 | Vispok | Erkki Kauppinen | 27,3a |
| 1993 | Suikun Ero | Heikki Torvinen | 27,6a |
| 1994 | Vokkerin Prinssi | Markku Nieminen | 27,3a |
| 1995 | Kihin Hiski | Ahti Antti-Roiko | 27,5a |
| 1996 | Hovi-Ari | Olavi Nisonen | 26,9a |
| 1997 | K.M. Nopsa | Aki Antti-Roiko | 27,0a |
| 1998 | Piirron Sopu | Matti Mikkonen | 27,2a |
| 1999 | Liising | Ari Moilanen | 26,3a |
| 2000 | Cameron | Ari Moilanen | 25,9a |
| 2001 | Totemi-Rok | Antti Teivainen | 25,1a |
| 2002 | Suikun Sisu | Seppo Ristimäki | 27,3a |
| 2003 | Villiari | Reino Salmela | 28,9a |
| 2004 | I.P. Vipotiina | Heikki Torvinen | 27,1a |
| 2005 | Artture | Ari Moilanen | 25,7a |
| 2006 | Frans | Juha Utala | 27,9a |
| 2007 | Calle Dahlia | Jukka-Pekka Kauhanen | 26,4a |
| 2008 | Valtraus | Akseli Lahtinen | 26,0a |
| 2009 | Linkori | Markku Hietanen | 25,5a |
| 2010 | Pihlajan Aaroni | Akseli Lahtinen | 24,6a |
| 2011 | Sörkän Sälli | Tero E. Mäenpää | 25,9a |
| 2012 | Ekoloki | Heikki Mikkonen | 25,0a |
| 2013 | Jokivarren Kunkku | Ari Moilanen | 24,1a |
| 2014 | Koivikon Kalle | Tuomas Pakkanen | 26,6a |
| 2015 | Vitter | Mika Forss | 24,4a |
| 2016 | Äänestäjä | Harri Kotilainen | 25,0a |
| 2017 | Humiro | Janne Haapiainen | 24,4a |
| 2018 | Herra Heinämies | Antti Ojanperä | 25,7a |
| 2019 | Landen Paukku | Jani Suonperä | 24,1a |
| 2020 | Parvelan Retu | Hannu Torvinen | 24,6a |
| 2021 | Ville Kalle | Ari Moilanen | 26,2a |
| 2022 | V.G.Voitto | Ari Moilanen | 25,6a |
| 2023 | Wertti | Jani Ruotsalainen | 24,3a |
| 2024 | Paavolan Hurmos | Jani Ruotsalainen | 23,9a |
Karen Lachmann

| Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Naisten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | floretti |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | floretti |  |
Karen Vilhelmine Lachmann (30. toukokuuta 1916 Peking, Kiinan tasavalta – 30. syyskuuta 1962 Gentofte) oli tanskalainen miekkailija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Lachmann osallistui naisten floretin yksilökilpailussa neljiin kesäolympialaisiin voittaen hopeaa Lontoosta 1948 ja pronssia Helsingistä 1952. Berliinissä 1936 hän sijoittui viidenneksi ja Melbournessa 1956 kuudenneksi. Lachmann voitti myös useita MM-mitaleja.
Katajapunavarpunen

| Katajapunavarpunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Punavarpuset Carpodacus
Laji::  thura
Kaksiosainen nimi
 Carpodacus thura  Bonaparte & Schlegel, 1850 
Katso myös
   Katajapunavarpunen Wikispeciesissä   Katajapunavarpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Katajapunavarpunen (Carpodacus thura) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Katajapunavarpusta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa, Nepalissa ja Pakistanissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suuri junaryöstö

Suuri junaryöstö voi viitata seuraaviin asioihin:
Suuri junaryöstö, Englannissa vuonna 1963 tapahtunut junaryöstö
Suuri junaryöstö, vuoden 1903 lyhyt mykkäelokuva
Suuri junaryöstö, Francis D. Lyonin ohjaama vuoden 1956 yhdysvaltalainen elokuva
Kultajuna (televisioesityksessä Suuri junaryöstö), Michael Crichtonin ohjaama vuoden 1978 brittiläinen elokuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Suuri junaryöstö”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jyrki Melartin

| Jyrki Kaarlo Melartin |
| --- | --- |
 Provinssirock  2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1954 (ikä 70)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1973–
Tyylilajit:  suomirock
Soittimet:  basso
Yhtyeet:  Popeda (1981–1990, 1995–2021) Topi Sorsakoski & Kulkukoirat (2002–2003) The Neropats (1990–) Kontra (1977–1980) Moog Konttinen & Kokoonpano (2000) Irwin Goodmanin taustayhtye (1984–1990) Sammy Babitzinin taustayhtye (1973)
Levy-yhtiöt:  Poko Rekords Love Records Topi Sorsakoski Oy Flamingo Records useita muita
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jyrki Kaarlo Melartin (s. 2. huhtikuuta 1954) on suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Popedan pitkäaikaisimpana basistina. Melartin soitti Popedassa vuosina 1981–1990 ja vuodesta 1996 vuoteen 2021.  Hän on kokenut muusikko ja ollut aktiivisena 1970-luvulta vuoteen 2021 saakka. Melartin käyttää Fenderin Jazz Bass -bassoja sekä Ampegin vahvistimia ja kaappeja. Melartinin suosikkialbumi Popedalta on vuoden 1987 Ei oo valoo. Syyksi hän on kertonut, että sessio oli mukavin Popedan levyjen nauhoituksista.
Ennen Popedaan liittymistään Melartin soitti Kontra-yhtyeessä. Melartin erosi Popedasta vuonna 1990, kun hän alkoi kaivata yhtyeen lisäksi muutakin elämää. Tuolloin hän myös myi suuren osan soitintarvikkeistaan. Melartin kuitenkin palasi Popedaan vuonna 1996 ja korvasi silloisen basistin Markku Petanderin. Melartin erosi Popedasta toisen kerran perhesyiden takia 22. marraskuuta 2021.
Melartin on harrastanut perhokalastusta ja kerännyt suomalaista kalastusperinnettä.
Diskografia > Popeda

Raakaa voimaa (1981, live)
Mustat enkelit (1982)
Kaasua... (1983)
Harasoo (1984)
Pohjantähden alla (1986)
Huilut suorina (1986, live)
15 GT Golden Turpo (1986, kokoelma)
Ei oo valoo (1987)
Poko klassikot (Popeda) (1987, kokoelma)
Hallelujaa (1988)
Kans'an Popeda (1990)
500 cc (1997)
Hittejä, kersantti Karoliina! (1997, kokoelma)
Vieraissa (1999, coveralbumi)
Just! (2001)
Pelkkää juhlaa – 25v. Juhlakokoelma (2002, kokoelma)
Häkää! (2005)
30-vuotinen sota 1977–2007 (2007, kokoelma)
Täydelliset miehet (2008)
Pitkä kuuma kesä 2010 - live
Voitto (2011)
Museorekisterissä (2013, kokoelma)
Haista Popeda! (2017)
Diskografia > The Neropats

Chainsaw Buzzin (2000)
Diskografia > Topi Sorsakoski & Kulkukoirat

Luotu lähtemään (2002)
Diskografia > Irwin Goodman

Härmäläinen perusjuntti (1984)
Dirly dirly dee (1985)
Rentun ruusu (1988)
Vuosikerta -89 (1989)
Hurraa! Me teemme laivoja (1990)
Diskografia > Moog Konttinen

Rock'n'roll vuonna 0 (2000)
Diskografia > Sammy Babitzin

Sammy (1973)
20 suosikkia – Daa-da, daa-da (1998)
Kuin tuhka tuuleen – kaikki levytykset 1966–1973 (2006)
Diskografia > Kontra

Ei kontrollia (1977)
Kontran toinen puoli (1978)
Mieto levy (1979, CD:nä 2005)
Suurimmat iskut (1996, kokoelma)
Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2003

Suomen jääkiekkomaajoukkue vuoden 2003 maailmanmestaruuskisoissa jotka järjestettiin Suomessa.
Kokoonpano

Päävalmentaja:  Hannu Aravirta
| Pelipaikka | Num>  | Pelaaja | Joukkue (2002-2003) |
| --- | --- | --- | --- |
| MV | 30 | Jani Hurme |  Florida Panthers |
| MV | 31 | Pasi Nurminen |  Atlanta Thrashers |
| MV | 34 | Kari Lehtonen |  Jokerit |
| P | 2 | Marko Kiprusoff |  Kloten Flyers |
| P | 3 | Petteri Nummelin |  HC Lugano |
| P | 4 | Kimmo Timonen |  Nashville Predators |
| P | 6 | Ossi Väänänen |  Phoenix Coyotes |
| P | 7 | Aki-Petteri Berg |  Toronto Maple Leafs |
| P | 9 | Toni Lydman |  Calgary Flames |
| P | 44 | Janne Niinimaa |  New York Islanders |
| P | 5 | Sami Helenius |  Chicago Blackhawks |
| H | 8 | Teemu Selänne |  San Jose Sharks |
| H | 10 | Esa Pirnes |  Tampereen Tappara |
| H | 11 | Saku Koivu |  Montreal Canadiens |
| H | 12 | Olli Jokinen |  Florida Panthers |
| H | 14 | Niklas Hagman |  Florida Panthers |
| H | 16 | Ville Peltonen |  Jokerit |
| H | 17 | Tomi Kallio |  Västra Frölunda HC |
| H | 18 | Tony Virta |  Södertälje SK |
| H | 20 | Antti Miettinen |  HPK |
| H | 22 | Mikko Eloranta |  Los Angeles Kings |
| H | 23 | Tommi Santala |  HPK |
| H | 29 | Lasse Pirjetä |  Columbus Blue Jackets |
| H | 32 | Kimmo Rintanen |  Kloten Flyers |
| H | 36 | Juha Ylönen |  Blues |
Katajanokkavarpunen

| Katajanokkavarpunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Himalajannokkavarpuset Mycerobas
Laji::  carnipes
Kaksiosainen nimi
 Mycerobas carnipes  (Hodgson, 1836) 
Katso myös
   Katajanokkavarpunen Wikispeciesissä   Katajanokkavarpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Katajanokkavarpunen (Mycerobas carnipes) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Katajanokkavarpusta tavataan laajalla alueella Aasian keskiosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kangasjärvi (Kangasala)

| Kangasjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala
Koordinaatit:  61°35′30″N, 24°05′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vesijärven valuma-alue (35.73)
Laskujoki:  oja Palasjärveen 
Järvinumero:  35.733.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  167,1 m  
Rantaviiva:  0,572 km  
Pinta-ala:  1,905 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKangasjärvi 
Kangasjärvi  on Pirkanmaalla Kangasalan Suinulassa Säynäjärven luoteispuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee 3,5 kilometriä Säynäjärveltä luoteeseen pienellä kallioisella ylängöllä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat soistunutta metsämaata. Järvelle ei tule tietä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Säynäjärven-Myllyojan valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 167,1 metriä mpy. Siihen on johdettu kymmenen suo-ojaa ja niistä vähintäin yksi toimii samalla laskuojana. Vedet johtuvat eteläpuolella sijaitsevaan Palasjärveen, josta alkava vesireitti johtaa Joutsenenpesän kautta Haukijärveen.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi mainitaan nimeltä laajan suoksi merkityn metsäalueen itäreunassa. Järvelle ei ole kartassa merkitty laskuojaa . Vuoden 1954 ja 1964 peruskartoissa järvi sijaitsi ojittamattomalla suolla, mutta vuoden 1975 kartassa ojia oli suolla runsaasti.
Steffi Nerius
Aiheesta muualla

Neriuksen viralliset sivut
Naisten keihäänheiton maailmanmestarit
Karl Åkerman

Karl Erik Ossian Åkerman (s. 20. toukokuuta 1950 Helsinki) on suomalainen biokemisti ja lääkäri. Hän oli Åbo Akademin biokemian ja farmaseuttisen kemian professori vuosina 1984–1997, Upsalan yliopiston solufysiologian professorina vuosina 1998–2000 ja vuodesta 2000 lähtien Kuopion yliopiston solubiologian professorina.
Stuart (suku)

Stuart oli Skotlannin hallitsijasuku, joka myöhemmin nousi hallitsemaan myös Englantia ja lopulta Isoa-Britanniaa.
Stuartit hallitsivat Skotlannin kuningaskuntaa 336 vuotta vuosina 1371–1707. Tudor-suvun viimeisen monarkin, Elisabet I:n, jälkeen Stuartit saivat vallan myös Englannin ja Irlannin kuningaskunnissa. Stuart-suku hallitsi kaikkia kolmea, personaaliunioniin liittynyttä kuningaskuntaa vuodesta 1603 vuoteen 1707, jolloin perustettiin unionisopimuksella Ison-Britannian kuningaskunta. Heidän jälkeensä valtaan astui Hannover-suku.
Taustaa

Suvun nimi oli alun perin Stewart. Maria I alkoi käyttää Stuart-nimeä oleskellessaan Ranskassa, koska halusi että nimi lausuttaisiin siellä samalla tavalla kuin skotin kielessä. Stewart-nimi tuli perinnöllisestä tittelistä ”High Steward of Scotland”, jonka suvun edustajat saivat 1100-luvulla (titteli on nykyisin prinssi Williamilla).
Kuudes High Steward -titteliä kantanut, Walter Stewart (1293–1326) oli nainut Skotlannin kuninkaan Robert Brucen tyttären ja esitti tärkeää osaa Bannockburnin taistelussa. Heidän poikansa Robert peri kruunun, kun Robert Brucen poika David II kuoli lapsettomana 1371.
Vuonna 1503 Jaakko IV pyrki solmimaan rauhan Englannin kanssa naimalla Henrik VII:n tyttären Margaret Tudorin. Heidän poikansa, myöhemmän Skotlannin Jaakko V:n syntymä yhdisti Tudor ja Stuart-suvut. Hänen tyttärensä Maria I vaati itselleen Englannin valtaistuinta väittäen Elisabet I:n olevan laiton valtaistuimelle vanhempiensa eron takia. Elisabet I kuitenkin määräsi Marian vankilaan ja myöhemmin teloitettavaksi tämän tultua Englantiin. Elisabet I kuoli ilman perillistä, mikä oikeutti myöhemmin Marian pojan Jaakko VI:n nousun Englannin kuninkaaksi, jolloin Englanti ja Skotlanti saivat yhteisen hallitsijan.
Hallitsijasuku sammui Annan kuoltua lapsettomana 1714. Parlamentti valitsi uudeksi kuninkaaksi Hannoverin vaaliruhtinaan Yrjön, jonka läheisin sukulaisside Stuart-sukuun kulki hänen äidinäitinsä Elisabet Stuartin kautta. Tämä oli Jaakko I:n tytär ja Kaarle I:n sisar.
Stuart-sukuiset hallitsijat

Stuartien tapa hallita kehittyi Skotlannissa, missä eri suvut kilpailivat kuninkaanvallasta keskenään. Stuart-sukuisille hallitsijoille oli luonteenomaista, että hallitsijasuvun kunnia oli etusijalla maan kunniaan verrattuna.
Stuart-sukuiset hallitsijat > Skotlannin hallitsijat

Robert II (1371–1390)
Robert III (1390–1406)
Jaakko I (1406–1437)
Jaakko II (1437–1460)
Jaakko III (1460–1488)
Jaakko IV (1488–1513)
Jaakko V (1513–1542)
Maria I (1542–1567)
Jaakko VI (1567–1625)
Stuart-sukuiset hallitsijat > Skotlannin, Englannin ja Irlannin hallitsijat

Jaakko VI (Skotlanti) eli Englannin Jaakko I (1603–1625)
Kaarle I (1625–1649)
Kaarle I:n ja Kaarle II:n hallituskauden välillä Englantia hallitsivat lordiprotektorit Oliver Cromwell ja Richard Cromwell.
Kaarle II (1660–1685)
Jaakko II (Englanti) eli Skotlannin Jaakko VII (1685–1688)
Maria II (1689–1694)
Stuart-sukuiset hallitsijat > Britannian hallitsijat

Anna (1702–1714)
Kanelisapelikolibri

| Kanelisapelikolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Sapelisiipikolibrit Campylopterus
Laji::  hyperythrus
Kaksiosainen nimi
 Campylopterus hyperythrus  Cabanis, 1848 
Katso myös
   Kanelisapelikolibri Wikispeciesissä   Kanelisapelikolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanelisapelikolibri (Campylopterus hyperythrus) on eteläamerikkalainen sapelisiipikolibrien sukuun kuuluva kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää vaikeakulkuiset pöytävuoret Venezuelan kaakkoisosassa ja läheiset alueet Guyanassa ja Brasiliassa. Jean Cabanis kuvaili lajin holotyypin Monte Roraimalta vuonna 1848.
Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2016

Suomen joukkue palkintojenjakotilaisuudessa Valko-Venäjää vastaan käydyssä alkulohkon ottelussa.
Suomen jääkiekkomaajoukkue Venäjällä järjestetyissä vuoden 2016 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Kokoonpano

Päävalmentaja:  Kari Jalonen
| Pelipaikka | Num>  | Pelaaja | Joukkue (2015-2016) |
| --- | --- | --- | --- |
| MV | 1 | Juuse Saros |  Milwaukee Admirals (AHL) |
| MV | 19 | Mikko Koskinen |  SKA Pietari |
| MV | 32 | Niklas Bäckström |  Calgary Flames |
| P | 2 | Ville Pokka |  Rockford IceHogs (AHL) |
| P | 4 | Tommi Kivistö |  Avtomobilist Jekaterinburg |
| P | 5 | Lasse Kukkonen |  Kärpät |
| P | 6 | Topi Jaakola |  Jokerit (KHL) |
| P | 7 | Esa Lindell |  Texas Stars (AHL) |
| P | 28 | Anssi Salmela |  Brynäs IF |
| P | 38 | Juuso Hietanen |  Dynamo Moskova |
| P | 55 | Atte Ohtamaa |  Jokerit (KHL) |
| H | 9 | Mikko Koivu |  Minnesota Wild |
| H | 20 | Sebastian Aho |  Oulun Kärpät |
| H | 24 | Jani Lajunen |  Tappara |
| H | 29 | Patrik Laine |  Tappara |
| H | 36 | Jussi Jokinen |  Florida Panthers |
| H | 37 | Mika Pyörälä |  Kärpät |
| H | 40 | Jarno Koskiranta |  SKA Pietari |
| H | 41 | Antti Pihlström |  TsSKA Moskova |
| H | 51 | Tomi Sallinen |  Djurgårdens IF |
| H | 56 | Teemu Pulkkinen |  Detroit Red Wings |
| H | 61 | Aleksander Barkov |  Florida Panthers |
| H | 64 | Mikael Granlund |  Minnesota Wild |
| H | 71 | Leo Komarov |  Toronto Maple Leafs |
| H | 96 | Mikko Rantanen |  San Antonio Rampage (AHL) |
Karl von Stürgkh

Karl von Stürgkh.
Karl von Stürgkh (30. lokakuuta 1859 Graz – 21. lokakuuta 1916 Wien) oli itävaltalainen kreivi ja poliitikko, joka toimi Itävalta-Unkarin itävaltalaisen osan pääministerinä vuosina 1911–1916. Hänen hallintonsa oli hyvin konservatiivinen ja autoritaarinen. Stürgkh kuoli salamurhan uhrina.
Kreivi Stürgkh kuului ikivanhaan steiermarkilaiseen aatelissukuun. Hän valmistui vuonna 1881 lakimieheksi Grazin yliopistosta ja työskenteli sen jälkeen Grazissa hallintovirkamiehenä. Hän siirtyi 1886 Itävallan opetusministeriöön, jossa yleni 1894 ministerineuvokseksi. Hänet valittiin 1891 valtakunnanneuvoston (reichsrat) alahuoneeseen eli edustajainkamariin, jossa hän kuului Verfassungstreuer Grossgrundbesitz -nimiseen suurmaanomistajien äärikonservatiiviseen puolueeseen. Stürgkh luopui virastaan ja edustajanpaikastaan 1895 protestina hallituksen päätökselle muuttaa Cillin saksalainen lukio sloveeninkieliseksi. Hän kuitenkin palasi edustajainkamariin jo 1897. Hän vastusti jyrkästi vuoden 1907 äänioikeusreformia.
Stürgkh nimitettiin helmikuussa 1909 opetusministeriksi Richard von Bienerthin hallitukseen ja hän jatkoi tässä tehtävässä, kunnes hänet nimitettiin itse pääministeriksi 3. marraskuuta 1911. Hän kokosi hallituksensa virkamiehistä ja puolueettomista asiantuntijoista, joten varmistaakseen enemmistön tuen valtakunnanneuvostossa hän joutui tekemään lehmänkauppoja eri puolueryhmien kanssa. Stürgkhin hallitus sai vuosina 1912–1913 vietyä läpi asevoimien uudistusohjelman ja eräitä muita uudistuksia, mutta pääministerin suhteet parlamenttiin heikkenivät pian. Stürgkh ei kyennyt ratkaisemaan valtakunnan kansallisuusristiriitoja parlamentaarisin keinoin, joten hän hajotti parlamentin useita kertoja. Hän hajotti Böömin maapäivät pysyvästi vuonna 1913 ja koko valtakunnanneuvoston maaliskuussa 1914, minkä jälkeen hän johti Itävaltaa poikkeussäädösten turvin.
Stürgkh kannatti heinäkuussa 1914 sodan aloittamista Serbiaa vastaan ja kieltäytyi kutsumasta parlamenttia uudelleen koolle. Varsinkin maailmansodan aikana hän sai paljon vihollisia vähemmistökansallisuuksien edustajista ja sensuurin vastustajista. Häntä syytettiin myös kotirintaman elintarvikepulasta ja hänestä tuli monien silmissä tehottoman autoritaarisen hallinnon kasvot. Sosiaalidemokraattinen poliitikko Friedrich Adler ampui Stürgkhin hotelli Meissl und Schadnin ruokasalissa Wienissä 21. lokakuuta 1916. Murhaaja oli Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajan Victor Adlerin poika. Adler sai kuolemantuomion, joka lievennettiin armahduksella 18 vuoden vankeudeksi, ja hänet armahdettiin kokonaan sodan päätyttyä.
Karen Joy Fowler

Karen Joy Fowler vuonna 2013.
Karen Joy Fowler (s. 7. helmikuuta 1950 Bloomington, Indiana) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Fowler syntyi ja vietti lapsuutensa akateemisessa perheessä Indianan Bloomingtonissa. Hän on opiskellut Etelä-Aasian tutkimusta Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Fowlerin tuotantoon kuuluu useita bestsellereitä niin romaanien kuin novellikokoelmienkin saralla. Hänen kirjallinen tuotantonsa kattaa kirjallisuuden, tieteiskirjallisuuden ja fantasian genrejä. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat muun muassa Sarah Canaryn salaisuus, Sister Noon ja Jane Austen -lukupiiri, josta tehtiin myöhemmin myös elokuva. Fowlerin teos Olimme ihan suunniltamme voitti vuoden 2014 PEN/Faulkner -palkinnon ja oli ehdolla Booker-palkinnon saajaksi. Hänen viimeisin romaaninsa Booth oli myös ehdolla vuoden 2022 Booker-palkinnon saajaksi.
Fowler toimii myös James Tiptree, Jr. -palkinnon ja Clarion-säätiön (tunnetaan myös nimellä Clarion San Diego) nykyisenä puheenjohtajana.
Fowlerilla on aviomiehensä kanssa kaksi lasta ja seitsemän lastenlasta.
Suomennetut teokset

Sarah Canaryn salaisuus.  (Sarah Canary, 1991)  Suomentanut Arja Kantele. Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-33105-7.
Jane Austen -lukupiiri.  (The Jane Austen Book Club, 2004)  Suomentanut Arja Kantele. Johnny Kniga, 2005.  ISBN 951-0-30578-2.
Olimme ihan suunniltamme.  (We Are All Completely Beside Ourselves, 2013)  Suomentanut Sari Karhulahti. Johnny Kniga, 2015.  ISBN 978-951-31-8537-4.
Kallistuvakorinen juna

JR Hokkaido -rautatieyhtiön KiHa 283 -sarjan kallistuvakorinen dieseljuna voi kallistua jopa 8°.
Kallistuvakorinen juna on juna, jonka runko kallistuu radan kaarteessa. Tämä mahdollistaa suuremmat ajonopeudet. Kallistuvakorisia junia käytetään perinteisillä ja suurnopeusradoilla. Vaikka suurnopeusradoilla raiteita onkin kallistettu normaaleja rautateitä enemmän, junien kallistus mahdollistaa vielä suuremmat nopeudet kaarteissa. Kallistuvia suurnopeusjunia ovat esimerkiksi Saksan ICE 3 -juna ja Japanin Shinkansen.
Rungon kallistamisella pyritään kumoamaan kaarteessa junaan kohdistuvaa poikittaiskiihtyvyyttä, joka rajoittaa kaarteessa sallittavaa enimmäisnopeutta. Myös itse rataa kallistetaan kaarteissa, mutta sekaliikenneradoilla kallistuksen määrää joudutaan sopeuttamaan myös hitaan liikenteen tarpeisiin, ja siksi junaan rakennetulla kallistuksella voidaan kasvattaa kallistuskulmaa ja mahdollistaa korkeammat nopeudet poikittaiskiihtyvyyden kasvamatta liikaa.
Ensimmäisiä koeajoja kallistuvakorisilla junilla tehtiin 1930-luvulta lähtien passiivisilla kallistusjärjestelmillä, joissa kallistusliikkeen vapaasti riippuvaan koriin saa aikaan painovoima. Kaupallisessa liikenteessä näitä käytettiin 1970-luvulla. Aktiiviset kallistusjärjestelmät ovat pääosin syrjäyttäneet passiiviset 1990-luvulta lähtien kaupallisessa liikenteessä, sillä niillä koria voidaan kallistaa enemmän ja siten hyödyntää kallistuksen tuomia etuja täysimääräisesti.
Kallistuvakorisuuden arvioitu matka-aikasäästö vaihtelee, mutta esimerkiksi Ruotsissa sen on arvioitu olevan 15–25 %. Toisaalta kallistusjärjestelmä on sekä investointi- että huoltokustannuksiltaan kallis, verrattain vikaherkkä ja aiheuttaa joillekin matkustajille matkapahoinvointia. Lisäksi matka-aikasäästö on käytännössä jäänyt joissakin tapauksissa vähäiseksi.