stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sammakko

| Sammakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Sammakot ja konnat Anura
Heimo::  Aitosammakot Ranidae
Suku::  Ruskosammakot Rana
Laji::  temporaria
Kaksiosainen nimi
 Rana temporaria  Linnaeus, 1758 
 Sammakon levinneisyyskartta.
Katso myös
   Sammakko Wikispeciesissä   Sammakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sammakko eli ruskosammakko tai tavallinen sammakko (Rana temporaria) on aitosammakoihin kuuluva yleinen sammakkolaji.
Alalajit

Sammakon alalajit ovat R.t. temporaria, R.t. honnorati (esiintyy Alppien juurella) ja R.t. parvipalmata (esiintyy Espanjassa ja Pyreneillä).
Tuntomerkit

Sammakot ovat yleensä 7,5–8 senttimetriä pitkiä ja painavat keskimäärin 23 grammaa. Naaraat ovat hiukan koiraita suurempia: koiras voi kasvaa kahdeksan sentin mittaiseksi ja naaras yhdeksän sentin mittaiseksi.
Sammakon selkäpuoli voi olla väriltään ruskehtavan punertava, harmahtava, vihertävä tai kellertävä. Kyljet ovat laikukkaat tai juovikkaa, ja vatsapuoli vaalea, harmahtava, kellertävä tai oranssiin vivahtava. Selkäpuolella voi olla tummia laikkuja, hartioiden välissä tumma kiilan muotoinen kuvio, ja kasvoissa tumma naamari. Vatsapuolella on harmaampia läikkiä tai juovia, ja kurkku on vaalea, kutevilla koirailla sinertävä. Kutevan koiraan etujalkojen sisäpinnalla on mustia ja karheita kutukyhmyjä.
Sammakko muistuttaa muuten viitasammakkoa, mutta sillä on pyöreämpi kuono sekä pieni ja vaalea metatarsaalikyhmy lyhimmän varpaan tyvessä.
Liikkuminen

Hämärä on sammakon aktiivista aikaa, mutta se voi liikkua myös päivänvalossa sateen jälkeen. Myös loppukesällä nuoret yksilöt liikkuvat joskus päiväsaikaan.
Kesällä sammakko liikkuu pääasiassa maalla, mutta keväisin kutuaikaan ne kerääntyvät kutulammikolle ja viettävät vedessä muutaman viikon. Maalla sammakko liikkuu hyppien tai kävellen. Vedessä se ui sammakkomaisesti potkien.
Ääntely

Lisääntymisaikana sammakko kurnuttaa kumeasti. Veden alla kurnuttavan koiraan ääni kuuluu vaimeana.
Levinneisyys

Ruskosammakko on Suomen ja Euroopan laajimmalle levinnyt sammakkoeläinlaji, ja monella seudulla se on myös yleisin. Sitä tavataan koko Suomessa pohjoisin Lappi mukaan luettuna. Runsaimmillaan se on Etelä- ja Keski-Suomessa.
Elinympäristöt

Sammakkoja elää monenlaisissa elinympäristöissä, joista löytyy päiväksi varjoisa ja kostea piilopaikka. Yleisiä elinympäristöjä ovat puutarhat, metsät, niityt ja suot.
Ravinto

Sammakon ruokaa ovat pienet selkärangattomat, kuten hyönteiset, hämähäkit, kastemadot ja etanat. Aikuiset sammakot syövät vain maalla. Toukat syövät vedessä kasvavaa kasviperäistä ravintoa. Lisääntymisaikana sammakot eivät syö mitään.
Elinkaari

Sammakko talvehtii Suomessa syksystä kevääseen veden pohjamudassa, maakolossa tai kivien alla.
Sammakko tulee sukukypsäksi noin kolmen vuoden iässä. Talven jälkeen koiraat saapuvat synnyinlampeensa ja alkavat houkutella naaraita kurnuttamalla.
Naaras kutee ilmojen lämmetessä. Se laskee kutunsa reheväkasvuiseen, runsasvetiseen lammikkoon tai pienempään lätäkköön, rauhallisesti virtaavaan ojaan tai järven lahdelmaan. Kutu muodostaa suuren ryppään, jossa on noin 1500 munaa. Kutu nousee veden pinnalle kellumaan parissa päivässä.
Nuijapäät eli toukat alkavat kuoriutua 30–40 päivän kuluttua. Ne kuoriutuvat vajaan sentin mittaisina ja kasvavat nelisenttisiksi. Väriltään ne ovat tummanruskeita. Muodonvaihdos toukasta aikuiseksi tapahtuu Etelä-Suomessa kesällä tai loppukesällä.
Sammakko voi elää luonnossa jopa kahdeksanvuotiaaksi.
Sammakko ja sammakon kutu ovat Suomessa rauhoitettuja.
Kirjallisuutta

Markku Lappalainen ja Päivi Sirkiä, Suomalainen sammakkokirja, Kustannus oy Sammakko, 2009 96 s., ISBN 978-952-483-104-8
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ruskosammakko (sammakko) (Rana temporaria)
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Sammakko ja sen kehitys Yle Oppiminen. 3.6.2005 / päiv. 28.4.2016. Viitattu 19.4.2021.
Niina & Joonas Gustafsson: Sammakkoeläimet Sammakkolampi. Arkistoitu 19.4.2021. Viitattu 19.4.2021.
Euroopan sammakkoeläinten ja matelijoiden suomalaiset nimet. (pdf) Matelijoiden ja sammakkoeläinten nimistötoimikunta – Herpetomania.fi. Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 19.4.2021.
Lehto, Harry: Sammakoiden ääniä Users.utu.fi. 13.6.2009. Viitattu 19.4.2021.
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Rana temporaria (TSN 173444) itis.gov. Viitattu 19.4.2021. (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Rana temporaria (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Rana temporaria (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Rana temporaria (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Rana temporaria, the European brown frog (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q27465  Wikispecies: Rana temporaria  AmphibiaWeb: 5168  ASW: Rana-temporaria  BioLib: 330  BOLD: 174046  CoL: 6WR99  EoL: 331133  EPPO: RANSTE  Fauna Europaea: 177921  Fauna Europaea (new): 38b6cb30-d827-4977-8799-2038969e2826  GBIF: 2426805  GISD: 2026  iNaturalist: 25591  IRMNG: 10195901  ITIS: 173444  IUCN: 58734  NBN: NBNSYS0000005060  NCBI: 8407  Observation.org: 440  OBIS: 1488291  Open Tree of Life: 14718  Paleobiology Database: 288767  Paleobiology Database: 288767  TSA: 15417  Xeno-canto: Rana-temporaria  ZooBank: 68D50A17-D285-4F47-B45D-E11CA1349203  Laji.fi: MX.37623 
Parittelevia sammakoita.
Kutua.
Lin Yutang

Lin Yutang
Lin Yutang, myös Lin Jutang (10. lokakuuta 1895 – 26. maaliskuuta 1976) oli kiinalainen kirjailija, joka kirjoitti sekä kiinaksi että englanniksi. Hänen tuotantonsa käsittää mietekirjoja, romanttisesti Kiinaa kuvaavia romaaneja ja Kiinaa käsitteleviä kirjoja. Hän myös käänsi klassisia kiinalaisia tekstejä englanniksi.
Linin merkittävimmpiä teoksia on vuonna 1937 ilmestynyt Maallinen onni. Siitä oli Linin kuollessa otettu englanniksi yli 40 painosta, ja se oli silloin käännetty ainakin 15 kielelle.
Lin toimi Singaporen yliopiston ensimmäisenä rehtorina. Hän erosi huhtikuussa 1955, koska hänen kommunismin vastaista vakaumustaan oli arvosteltu.
Taiwanin hallitus tarjosi Linille useita kertoja korkeaa hallinnollista asemaa, mutta Lin kieltäytyi. Hän vietti elämänsä loppupuolen vuoroin Hongkongissa ja Taiwanissa. Hän kuoli Hongkongissa Queen Maryn sairaalassa vuonna 1976.
Lin oli naimisissa, ja pariskunnalla oli kaksi tytärtä.
Suomennetut teokset

Juniper Loa, romaani, 1965
Keisarinna Wu, romaani, 1967
Kuuluisia kiinalaisia tarinoita, 1955, 2. p 1988
Lehti tuulessa, romaani, 1964
Leski, nunna ja kurtisaani, kolme kiinalaista tarinaa, 1953, 4. p. 1964
Lootus puhkeaa kukkaan, romaani Nyky-Kiinan elämästä : 1–2, 1946
Maallinen onni (The importance of living), suomentanut Sakari Saarikivi. WSOY 1948, 10. p. 1992 ISBN 951-0-12271-8
Maani ja kansani, 1942, 2. p., 1954
Pakanasta kristityksi, 1961
Punainen pioni, 1962, 5. p. 1986
Punainen portti romaani kaukaisesta maasta (The vermilion gate: a novel of a far land), suomentanut J. A. Hollo. WSOY 1954, 3. p. WSOY 1998 ISBN 951-0-22350-6
Vastavirran ilot, 1963
Viattomien pakomatka, 1966
Ymmärtämisen taito, valikoima kiinalaista kirjallisuutta, 1962
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Lin Yutang Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  SNAC  IdRef
Jussi Lindgren

Jussi Lindgren (s. 1982) on suomalainen virkamies, koulutukseltaan tekniikan tohtori ja valtiotieteiden maisteri. Hän on ollut vuodesta 2023 valtiovarainministeri Riikka Purran (ps) talouspoliittinen erityisavustaja. Toimittaja Teemu Luukan mukaan hän on monien mielestä pääministeri Petteri Orpon avustajien ohella hallituksen vaikutusvaltaisimpia avustajia, ja Luukan sanoin hänellä voi sanoa olevan valtaa enemmän kuin keskivertoministerillä. Silti hän on julkisuudessa ollut tuntematon nimi.
Lindgren on ollut puoluesidonnaisuudeltaan ensin kokoomuslainen, sitten sosialidemokraattien kuntavaaliehdokas ja vuodesta 2023 puolueeseen liityttyään perussuomalainen.
Julkaisut

Ohjaustalous vai näkymätön käsi? : Euroopan talouspoliittiset valinnat kriisin jälkeen, Vastapaino 2024 ISBN 978-952-397-164-6
The principle of least action and stochastic dynamic optimal control : applications to economic, financial and physical systems (Väitöskirja) Aalto University 2021 ISBN 978-952-64-0537-7
Likusterit

| Likusterit |
| --- | --- |
 Aitalikusteri (Ligustrum vulgare)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Oliivikasvit Oleaceae
Suku::  Likusterit Ligustrum  L.
Katso myös
   Likusterit Wikispeciesissä   Likusterit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Likusterit (Ligustrum) on oliivikasvien eli öljypuukasvien (Oleaceae) heimoon kuuluva suku, jossa on noin 40–50 lajia. Näistä osa on ainavihantia, osa puoliainavihantia, osa lehtensä pudottavia pensaita ja pieniä puita. Lajit ovat lähtöisin Euroopasta, Pohjois-Afrikasta, Aasiasta ja Australaasiasta. Monimuotoisimmillaan ne esiintyvät Kiinassa, Himalajalla, Japanissa ja Taiwanissa. Suomessa suvun lajeista on kasvatettu lähinnä aitalikusteria, joka luonnonvaraisena menestyy Etelä-Ruotsin korkeudelle saakka.
Likusterien pienikokoiset ja voimakastuoksuiset kukat sijaitsevat kukinnoissa. Niissä on neljä terälehteä ja kaksi korkeaa hedettä, joissa on keltaisia ja punaisia ponsia sekä näiden välissä matala emi. Terälehdet ja kukinnot putoavat kukan hedelmöityttyä. Tällöin emi jää verhiön sisään. Kukinta alkaa, kun kasvukauden astepäiväluku on 330. Terttuina kasvavat pienikokoiset hedelmät ovat tyypiltään luumarjoja, väriltään lilasta mustaan. Joidenkin lajien hedelmä on ihmiselle lievästi myrkyllinen.
Lajeja

Ligustrum japonicum – japaninlikusteri
Ligustrum lucidum – kiiltolikusteri eli kiiltolehtilikusteri
Ligustrum ovalifolium – soikkolikusteri eli leveälehtilikusteri
Ligustrum sinense – kiinanlikusteri
Ligustrum tschonoskii – neidonlikusteri
Ligustrum vulgare – aitalikusteri
Ligustrum obtusifolium – idänlikusteri
Ekologia

Suotuisissa kasvuoloissa yksittäinen pensas saattaa tuottaa tuhansia hedelmiä, joita linnut mielellään käyttävät ravinnokseen.
Likustereita käyttävät ravintonaan myös monien perhosten toukat.
Ongelmia

Monien muiden kasvien tavoin likusterit ovat myrkyllisiä hevoselle. Seuduilla, joiden luontaiseen kasvistoon likusterit eivät kuulu, näistä on tullut rikkakasveja, jotka korvaavat luontaisia lajeja levittäytymällä erämaa-alueille. Erityinen ongelma tämä on ollut Pohjois-Amerikassa, missä ei luontaisesti esiinny yhtään tämän suvun lajia. Uudessa-Seelannissa likusterien kasvatus ja viljely on kokonaan kielletty niiden aiheuttamien terveyshaittojen takia – likusterien siitepöly on tunnettu astman ja ihottuman aiheuttaja. Siellä likusterien hävittämiseen riittää ilmoitus viranomaisille niiden sijainnista. Ligustrum robustum -likusterilaji luetaan sadan haitallisimman vieraslajin joukkoon.
Isossa-Britanniassa tehdyssä tutkimuksessa 36 prosenttia puutarhureista ilmoitti, että jättäisi likusterien takia kiinteistön hankkimatta.lähde?
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ligustrum
Suomen Lajitietokeskus: Likusterit – Ligustrum
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q753099  Wikispecies: Ligustrum  APDB: 192146  APNI: 91332  BioLib: 40420  CoL: 8VYWY  eFloraSA: Ligustrum  EPPO: 1LIGG  FloraBase: 31893  FNA: 118549  FoC: 118549  GBIF: 3172289  GRIN: 6825  iNaturalist: 69819  IPA: 11311  IPNI: 328108-2  IRMNG: 1039127  ITIS: 32973  NBN: NHMSYS0000460334  NCBI: 13596  NZOR: 92ada6fc-0cb7-4f3f-bf61-6bd22d4bf8b3  Open Tree of Life: 597438  PLANTS: LIGUS2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:328108-2  Tropicos: 40006682  VASCAN: 1341  VicFlora: b155ec53-c9e9-4842-827c-f846469aee63  WFO: wfo-4000021729
Jarl Lindfors

Jarl Gustav Viking Lindfors (1. lokakuuta 1898 Vaasa – 28. heinäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja metsäneuvos. Hän oli Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton metsäosaston päällikkö 1945–1961. Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvon hän sai 1958. Hän toimi erityisesti teollisuusyhtiöiden metsien hoidon edistämiseksi.
Jarl Lindforsin tytär oli muotitaiteilija Maj Kuhlefelt.
Aiheesta muualla

Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Jarl Lindfors (1898–1976). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Linja-autoliikenne Veikko Viitanen

Linja-autoliikenne Veikko Viitanen Oy (nimi vuoteen 1965 Lauri Viitanen Oy) oli suomalainen Tampereella 1923–1985 toiminut linja-autoyritys.
Yritys sai alkunsa vuonna 1923 kun Lauri Viitanen alkoi liikennöidä isänsä rakentamalla linja-autolla Luopioisista vuoropäivin Hämeenlinnaan ja Tampereelle. Saman vuoden syksyllä teiden huonon kunnon estettyä ajojen jatkamisen Luopioisiin hän muutti Tampereelle ja aloitti liikenteen Vuohenojan ja Keskustorin välisellä linjalla. Vuonna 1928 Lauri Viitanen alkoi ajaa Uusikylä–Keskustori -linjaa. Kun tämä linja siirtyi 1957 Tampereen kaupungin liikennelaitokselle Viitanen siirtyi liikennöimään Tampereen ja Ylöjärven Siivikkalan väliä. Säännöllisen linjaliikenteen harjoittaminen oli tuolloin välttämätöntä, jotta myös tilausajojen suorittaminen oli mahdollista. Tällöin Viitasella oli 11 linja-autoa, joista jo puolet oli varusteltu tilausajoihin sopiviksi.
Viitanen aloitti tilausajojen ajamisen jo 1950-luvulla yhteistyössä Kalevi Keihäsen kanssa aina Etelä-Eurooppaa myöten, mutta erikoistui pian ajamaan tilausajoja pääasiassa yrityksille ja urheiluseuroille. Yhtiön nimeksi muuttui 1965 Veikko Viitanen Oy Lauri Viitasen pojan mukaan.
Veikko Viitanen myi yhtiön 1985 Länsilinjoille. Kauppaan kuului kahdeksan linja-autoa. Länsilinjat yhdisti Viitasen ajaman Siivikkala–Tampere linjan toisen ostamansa yrityksen E. Myllymäki Oy:n ajamaan Tampere–Höytämö-linjaan.
Katja Lindroos

Katja Lindroos (s. 1969) on suomalainen toimittaja, tutkija ja yrittäjä. Lindroos on työskennellyt muun muassa Imagen toimituspäällikkönä ja Muoto-lehden päätoimittajana. Koulutukseltaan Lindroos on taiteen maisteri ja on kuratoinut ja opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa sekä vetänyt ideointityöpajoja.
Lindroos on toimittanut ja kirjoittanut teokset 50-, 60- ja 70-luvun kerros- ja rivitaloista, elämänhallinnasta, brändeistä, designista ja flamencosta, sekä tehnyt Amsterdamin matkaoppaan.
Teokset

MOMO – Koti elementissään, Katja Lindroos, kuvat Riikka Kantinkoski ja Niclas Warius, Siltala 2013
Ravistettava, omskakas – toisinajattelijan käsikirja, Saku Tuominen, Katja Lindroos, Tammi 2009 ISBN 978-951-31-5029-7
Kirkas brandi, Satu Lindroos, Göte Nyman, Katja Lindroos, WSOY 2005 ISBN 951-0-29660-0
Finnish Design Yearbook 2006, toim. Katja Lindroos, Pekka Toivanen; Design Forum Finland 2006 ISBN 952-5627-02-0
Amsterdam, Katja Lindroos, Antti Helin, Image, 2005 ISBN 952-99247-4-7
Flamenco, Katja Lindroos ym., Like, 1999 ISBN 951-578-643-6
Riitta Lindegren

Riitta Lindegren (s. 17. syyskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli aikakauslehti Glorian päätoimittajana 1987–2010.
Lindgren aloitti journalistinnuransa Me Naiset -lehdessä ja on sen jälkeen työskennellyt toimittajana useissa suomalaisissa aikakauslehdissä ja päätoimittajana Glorian lisäksi nuortenlehdessä Seitsemäntoista ja Primassa. Päälehti Glorian ympärille Lindegren loi laajemman Gloria-lehtiperheen.
Uransa alussa Lindgren työskenteli myös radiolle ja televisiolle ja kirjoitti näytelmän Joku Isola se oli. 1970-luvun taitteessa hän oli mukana tekemässä Yle TV1:n nuortenohjelmaa Laajakulma. Vuonna 2011 ilmestyi hänen omaelämäkertansa Minä, toimittaja. Päätoimittajana Lindegren luonnehtii itseään kovaksi ja vaativaksi.
Teokset

Riitta Lindegren – Minä, toimittaja, Otava 2011,  ISBN 978-951-1-23885-0
Lindegren, Riitta & Sourander, Riitta: Royal Family: Kertomus helsinkiläisistä huippuravintoloista ja niiden ihmisistä. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013. ISBN 978-952-222-458-3
Lindegren, Riitta: Isä minun: mies jota en muista. [Helsinki]: Emeriitta Oy, 2019. ISBN 978-952-94-2316-3
Palkinnot ja tunnustukset

Julius-palkinto (Suomen päätoimittajien yhdistys) 1989
J. V. Snellman -mitali 2000
Katja Lindroos (professori)

| Katja Lindroos> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. helmikuuta 1976 (ikä 49) Sipoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kauppaoikeuden professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Åbo Akademi (2000), Turun yliopisto (OTK 2002, OTT 2011), Chicago-Kent College of Law/Illinois Institute of Technology (LL.M. 2007)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  kaupankäynnin muuttuva sääntelykehys kansallisella ja kansainvälisellä tasolla
Aiheesta muualla
Kotisivu
Katja Gabriella Lindroos (os. Weckström, 10. helmikuuta 1976 Sipoo) on suomalainen oikeustieteen tohtori, joka työskentelee Itä-Suomen yliopiston Joensuun kampuksella kauppaoikeuden, erityisesti kansainvälisen kauppaoikeuden ja immateriaalioikeuden professorina.
Lindroos valmistui oikeusnotaariksi Åbo Akademista vuonna 2000 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 2002. Hän suoritti yhdysvaltalaisessa Illinois Institute of Technologyn lakitieteellistä osastoa vastaavassa collegessa (Chicago-Kent College of Law) toisen maisteritason oikeustieteellisen tutkintonsa (LL.M., Master of International and Comparative Law, 2006). Oikeustieteen tohtoriksi Lindroos valmistui Turun yliopistosta vuonna 2011. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2011) oli otsikoitu A contextual approach to limits in EU trade mark law.
Työurallaan hän on toiminut erilaisissa tehtävissä ja loppuvaiheessa tutkijatohtorina Turun yliopistossa (9/2004–12/2013). Hän oli kauppaoikeuden yliopisto-opettaja Åbo Akademissa (3/2012–7/2013). Kauppaoikeuden, erityisesti kansainvälisen ja immateriaalioikeuden professorina Lindroos on työskennellyt aluksi määräaikaisesti elokuusta 2013 lähtien, syyskuusta 2014 varsinaiseen tehtävään nimitettynä.
Aiheesta muualla

Katja Weckströmin julkaisuprofiili Google Scholarissa (englanniksi) (google.com)
Katja Lindroos Weckström. University of Eastern Finland (UEF), Law School. Professor (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Tieteilijät:  Google Scholar
Linderin ryhmä

Ernst Linder
Linderin ryhmä oli valkoisten länsiarmeijaan kuuluva ryhmä Suomen sisällissodassa.
Komentaja: kenraalimajuri Ernst Linder
Esikunta

Esikuntapäällikkö: maaherra K. J. M. Collan
Ylimajoitusmestari: Helge Malmberg
Tiedusteluosaston päällikkö: eläinlääkäri tohtori J. E. Engdahl
Toimituspäällikkö: eläinlääkäri tohtori Nyman
Komendantti Kankaanpäässä ja myöhemmin Mouhijärvellä: konttoristi Pettersson
Ryhmän lääkäri: tohtori Yrjö Meurman
Rahastonhoitaja: kauppaneuvos Alfred Viljanen
Adjutantit: maisteri Lars Runeberg, insinööri Grandel sekä herrat Olsoni, Roos ja Tornberg.
Esikunnassa työskennelleitä Saksassa koulutuksen saaneita jääkäreitä: jääkäri Johan Jacob Mikael Gieschke.
Joukko-osastot

N:o 8. Porin rykmentti
Komentaja: everstiluutnantti A. Bergh
N:o 4. Pohjois-Pohjanmaan rykmentti
Komentaja: v.t. päälliköt majuri W. von Gerich, hyöhemmin majuri W. Stjernschantz
Varsinais-Suomen rykmentti
Komentaja: kapteeni vapaaherra R. M. Carpelan
Tykistöosasto
päällikkö: majuri Nils Palme
7. patteri (entinen 13. eli ahvenanmaan patteri)
8. patteri (ent. 31. patteri)
1/2 patteri
2. räjähdyskomennuskunta
3. räjähdyskomennuskunta
Panssarijuna
Kristina Lindström

| Kristina Lindström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. tammikuuta 1954 (ikä 71) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kestävän kehityksen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (MMT 1985)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
researchportal.helsinki.fi/en/persons/56d4d5a5-9653-46d9-8824-db12d92a3031
Anna Kristina Lindström (o.s. Lindqvist, s. 20. tammikuuta 1954, Helsinki) on suomalainen mikrobiologi ja Helsingin yliopiston kestävän kehityksen professori (5/2013–).
Lindström valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi (mikrobiologia) vuonna 1985. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1985) oli otsikoitu Ecological studies of symbiotic nitrogen fixation in temperate forage legumes. Hän sai Helsingin yliopistossa mikrobiologian dosentin pätevyyden vuonna 1986.
Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2009.
Aiheesta muualla

Kristina Lindström. Hållbar utveckling/Helsingfors universitet (ruotsiksi) (youtube.com)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID
Erik Lindström (näyttelijä)

Lindström 1930-luvun alussa.
Erik Fritiof Lindström (9. marraskuuta 1906 Helsinki – 27. syyskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa (Svenska Teatern) vuodesta 1926 alkaen.
Työssään Lindström oli poikkeuksellisen muuntautumiskykyinen, älyllinen ja elinvoimainen. Häntä pidettiin myös lahjakkaana komedianäyttelijänä. Hänen taiteellisiin voittoihinsa lukeutuvat muun muassa Faust, Peer Gynt sekä useat William Shakespearen luomat hahmot, kuten Hamlet, Petrucchio ja Macbeth. Lindström tulkitsi mieleenpainuvasti myös Luigi Pirandellon Henrik IV:n sekä August Strindbergin näytelmien pääosat. Valkokankaalla hänet nähtiin Hannu Lemisen vuonna 1946 ohjaamassa valistuselokuvassa Synd, joka on ruotsinkielinen versio saman ohjaajan elokuvasta Synnin jäljet. Erik Lindströmin aviopuoliso oli näyttelijä Kerstin Nylander.
Lindström palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1947. Vuonna 1959 hänelle myönnettiin Stockholms-Tidningenin suomenruotsalainen kulttuuripalkinto.
Aiheesta muualla

Erik Lindström Elonetissä.
Lindström, Erik (1906–1974) . Biografiskt lexikon för Finland.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland
Erkki Lindfors

| Erkki Lindfors |
| --- | --- |
 Erkki Lindfors.
Tampereen kaupunginjohtaja
 1957–1969  
Edeltäjä:  Sulo Typpö
Seuraaja:  Pekka Paavola
Henkilötiedot
Koko nimi:  Erkki Napoleon Lindfors
Syntynyt: 10. marraskuuta 1913 Tampere
Kuollut: 11. tammikuuta 1969 (55 vuotta) Tampere
Erkki Napoleon Lindfors (10. marraskuuta 1913 Tampere – 11. tammikuuta 1969 Tampere) oli suomalainen poliitikko (SDP), pitkäaikainen tamperelainen kunnallisvaikuttaja, kaupunginjohtaja 1957–1969 ja II sosiaaliministeri von Fieandtin hallituksessa 1957–1958. Lindforsia ja kokoomuslaista kunnallisneuvos Lauri Santamäkeä pidetään tamperelaisen, vuosikymmeniä kaupungin kehitykseen vaikuttaneen aseveliakselin luojina.
Lindforsin aikana Tampereelle valmistui keskussairaala, jäähalli ja yliopisto. Näsinneula ei ehtinyt valmiiksi ennen hänen kuolemaansa. Lindfors oli myös suuresti vaikuttamassa Hervannan kaupunginosan suunnitteluun, ja Hervannan Lindforsinkatu onkin nimetty hänen mukaansa.
Vuonna 1960 hän sai ystävyyskaupunki Łódźista kaksi leijonanpentua, joiden innoituksesta rakennettiin 1964–1972 toiminut Tampereen eläintarha entisen teurastamolaitoksen tilalle. Valoviikkojen idean Lindfors keksi Essenistä.
Kirjallisuutta

Raimo Seppälä: Tampereen Napoleon. Helsinki: Otava, 1983. ISBN 951-1-07568-3.