stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taavi Tainio
Teoksia

Juoppouden syitä. Ammattilaisten kirjapaino, Turku 1904, Suomal. Sosialistinen Kustannusyhtiö, Fitchburg, Massachusetts 1905
Työväen katkismus : 1. Pääoma ja työ ; 2. Kansan asema ; 3. Mitä sosialismi tahtoo. Työväen sanomalehti-oy., Helsinki 1903, 1906
Sosialistinen katkismus : ulkomaisista lähteistä mukailtu ; sisältö 1. Pääoma ja työ ; 2. Kansan asema ; 3. Mitä sosialismi tahtoo. A. Lempinen, Fitchburg, Massachusetts 1904
Valtiokirkko säilytettävä! : kirjotelmia uskontokysymyksistä : sakramentin pyhyyttä miettiessään. Kustannusliike Aika, Turku 1910
Punainen kaartiko vai sosialidemokraattinen puolue? : anarkistiset ainekset pois puolueesta : sosialistien puolueagitatsioni ja porvarilliset ; kirj. Evert Huttunen ja Taavi Tainio ja Theodor Homén. Kansan ystävät, Helsinki 1918
Puheita ja kirjoituksia : elämäkerrallisilla piirrelmillä varustettu muistojulkaisu. Kansanvalta, Helsinki 1929
Suomennoksia

Sananen palveliattariemme asemasta : lyhyempi työaika, parempi palkka, kunnolliset asunnot : esitelmä, pitänyt naislääkäri Nissen ; suom. Taavi Tainio. Tainio, Turku 1899, 1902
Minkätähden perustetaan ammattiyhdistyksiä?. Lentokirjasia työväestölle 2. Työväen kustannus-osakeyhtiö, Turku 1901
Richert Gerhard Halfred von Koch : Työmiesten kulutusyhdistyksistä Englannissa. Yhteiskunnallisia kysymyksiä 16. Otava, Helsinki 1901
Wilhelm Liebknecht : Hyökkäystä ja puolustusta ; suomentanut T. T. Lentokirjasia työväestölle 5. Työväen kustannus-osakeyhtiö, Turku 1903, 3. painos 1907, Suom. sos. kustannusyhtiö, Fitchburg, Massachusetts 1911
J. J. Lachmann : Kristinusko ja sosialismi : Malmön työväenyhdistyksessä 12/IX 1899 pidetty esitelmä ; suom. Taavi Tainio. Lentokirjasia työväestölle 6. Työväen kustannus-osakeyhtiö, Turku 1903
Ranskan sisällinen tila ennen vallankumousta 1789. Kirjapaino "Kotka", Kotka 1905
Jack London : Hänen isäinsä Jumala y. m. kertomuksia. Matti Vuolukka, Tampere 1914
DVI

| DVI |
| --- | --- |
 DVI-liitin.
Kehittäjä:  Digital Display Working Group
Eri DVI-liitinversiot
DVI-liitäntä (Digital Visual Interface) on Digital Display Working Group -yhteenliittymän kehittämä standardi kuvasignaalin siirtämiseksi digitaaliseksi. Liitintä käytetään pääasiassa tietokoneen ja näytön välillä. Liitäntä esiteltiin 1999 VGA-liittimen seuraajaksi.
Se oli käytössä lähinnä 2000-luvun alkuvuosina, sillä jo joulukuussa 2002 esiteltiin myös digitaalinen HDMI-liitäntä, ja toukokuussa 2006 VESA:n kehittämä DisplayPort tietokoneita varten.
Vaikka DVI on kehitetty pääasiassa tietokoneita varten sitä käytetään myös muun muassa televisioissa ja DVD-soittimissa.
DVI-liitintyyppejä

DVI-A (DVI-Analog) siirtää vain analogisignaalia.
DVI-D (DVI-Digital) siirtää vain digitaalisignaalia.
DVI-I (DVI-Integrated) siirtää sekä analogi- että digitaalisignaalia.
DVI-I-liitännällä olevaan näytönohjaimeen voi siis liittää myös VGA-monitorin.
Digitaalinen DVI näyttää olevan jollain tasolla HDMI-yhteensopiva ja liitettävissä televisioon adapterilla.
Umedalenin patsaspuisto

| Umedalenin patsaspuisto> Umedalen Skulptur |
| --- | --- |
 Ernst Billgrenin suunnittelema pronssinen patsas Umedalenin patsaspuistossa.
Tyyppi:  veistospuisto
Sijainti:  Uumaja, Ruotsi
Koordinaatit:  63°50′52″N, 20°10′7″E
Perustettu:  1994
Vierailijoita vuodessa:  20 000
Kotisivut
Umedalenin patsaspuisto (ruots. Umedalen Skulptur, Umedalens skulpturpark) on veistospuisto Uumajassa, Ruotsissa. Se sijaitsee Uumajanjoen rannalla, ja siellä on esillä merkittävien ruotsalaisten sekä kansainvälisten taiteilijoiden, kuten Louise Bourgeoisen, Anthony Gormleyn, Tony Craggin ja Anish Kapoorin teoksia.
Serge Spitzerín Umeå Prototype.
Historia

Umedalenin alue toimi 1930-luvulla mielisairaalana, mutta se lopetti ja lääninvaltuusto myi alueen vuonna 1987 kiinteistöyhtiö Balticgruppenille. He päättivät muuttaa entisen hoitolaitoksen moderniksi ja houkuttelevaksi paikaksi eri yrityksille. Osa tätä visiota oli muuttaa alueen maine. Tämä saavutettiin yhteistyössä Galleri Andersson/Sandströmin ja taideprojekti Umedalen Skulpturin kanssa. Galleria on vastuussa taiteellisesta sisällöstä ja Balticgruppen vastaa rahoituksesta.
Taidenäyttely järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1994 ja nykyään se on pysyvä näyttely veistospuistossa. Puisto sijaitsee viiden kilometrin päässä Uumajan keskustasta. Vuonna 1994 avatussa puistossa on 44 pysyvää veistosta. Siellä on ollut esillä vuosien saatossa veistoksia 190 eri taiteilijalta. Siellä vierailee vuosittain yli 20 000 kävijää, jolla se on yksi läänin suosituimmista nähtävyyksistä. Se on saavuttanut myös useita palkintoja. Se on auki kaikkina vuodenaikoina. Taidenäyttely järjestettiin joka vuosi vuoteen 2000 saakka, ja siitä lähtien se on järjestetty joka toinen vuosi. Joka toinen vuosi järjestettävässä erillisessä taidenäyttelytapahtumassa on esillä niin pysyviä kuin vain taidenäyttelyn ajan esillä olevia taideteoksia.
Puiston pysyvät veistokset

Vuonna 2010 puistossa oli seuraavat 35 pysyvää veistosta:
55m long-line of double boulders (1997) – tekijä: Richard Nonas
Alliansring (2000) – tekijä: Anna Renström
Another Time VIII (2007) – tekijä: Antony Gormley
Arch (1995) – tekijä: Claes Hake
Beam Walk (1996) – tekijä: Cristos Gianakos
Black, Grey, Broken Sky and Palest Blue (2010) – tekijä: Astrid Sylwan
Concrete and Leaves (1996) – tekijä: Mirosław Bałka
Den sjuka flickan (2004) – tekijä: Jacob Dahlgren
Dysfunctional Outdoor Gym (2004) – tekijä: Torgny Nilsson
Eye Benches II (1996–1997) – tekijä: Louise Bourgeois
Flip (2006) – tekijä: Mats Bergqvist
Forest Hill (1997) – tekijä: Buky Schwartz
Hardback (2000) – tekijä: Nina Saunders
Homestead (2004) – tekijä: Clay Ketter
Kastenhaus 1166 (2000) – tekijä: Winter & Hörbelt
Koma-Amok (1997) – tekijä: Bigert & Bergström
Mor och Barn (1958) – tekijä: David Wretling
Nimetön (1994) – tekijä: Carina Gunnars
Nimetön (1998) – tekijä: Roland Persson
Nimetön (2001) – tekijä: Bård Breivik
Nimetön (2002) – tekijä: Anne-Karin Furunes
Nosotros (2008) – tekijä: Jaume Plensa
Out (2004) – tekijä: Charlotte Gyllenhammar
Pillar of Light (1991) – tekijä: Anish Kapoor
Räddningsplats (2008) – tekijä: Gunilla Samberg
She leaves the lights on and forgerts the room (1998) – tekijä: Meta Isaeus-Berlin
Skogsdunge (2002) – tekijä: Kari Cavén
Social Meeting (1997) – tekijä: Raffael Reinsberg
Stevensson (Early Forms) (1999) – tekijä: Tony Cragg
Still Running (1990–1993) – tekijä: Antony Gormley
The most lonesome story ever told (1998) – tekijä: Jonas Kjellgren
Tillåtet (1990-2006) – tekijä: Mikael Richter
Trajan's shadow (2001) – tekijä: Sean Henry
Umeå Prototype (1999–2000) – tekijä: Serge Spitzer
Vegetation Room VII (2000) – tekijä: Cristina Iglesias
Puiston saavuttamat palkinnot

2000: Ruotsin journalistipalkinto Paras taidetapahtuma Ruotsissa vuonna 2000
2004: English Arts and Business Awards
2005: Boverketin palkinto Ruotsin paras puisto 2005
2007: Uumajan alueen turismipalkinto 2007
Galleria

55 meter long double-line of double-boulders – Richard Nonas
Untitled – Bård Breivik
Trajan's Shadow – Sean Henry
Tillåtet – Mikael Richter
Mor och Barn – David Wretling
Still Running – Antony Gormley
Pillar of light, 1991, – Anish Kapoor
Dysfunctional Outdoor Gym – Torgny Nilsson
12 Resin and Bronze Powder Panels – Cristina Iglesias
Utan titel – Anne-Karin Furunes
Another time VIII – Antony Gormley
Utan titel – Roland Persson
Concrete and leaves – Mirosław Bałka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Umedalenin patsaspuisto Wikimedia Commonsissa
Umedalenin patsaspuisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Louise Bourgeoisin Eye Benches II.
Kari Cavénin Klassresa.
Raffael Rheinsbergin Social Meeting.
Iisakki Vahe

Isak (Iisakki) Vahe (14. heinäkuuta 1860 Eura – 3. tammikuuta 1929 Haapavesi) oli suomalainen maanviljelijä ja kunnallisneuvos joka oli Suomalaisen puolueen kansanedustajana.
Vaheen vanhemmat olivat rusthollari Johan Vähävahe ja Karolina Vilhelmina Isakintytär. Hän toimi maanviljelijänä Eurassa 1881–1885, Pöytyällä 1885–1895 ja vuodesta 1895 Haapavedellä. Vahe sai kunnallisneuvoksen arvon 1928.
Vahe oli kansanedustajana 1907–1909 ja 1910–1917 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Haapaveden kuntakokouksen puheenjohtajana ja kuului Haapaveden kansanopiston johtokuntaan.
Iisakki Vahe oli naimisissa kolme kertaa: 1885–1890 Amanda Maria Lukkolan kanssa (jäi leskeksi), 1895–1913 Miili Sarénin kanssa (jäi leskeksi) ja vuodesta 1914 Emma Loviisa Järven kanssa.
The Quireboys

| The Quireboys |
| --- | --- |
 Yhtye Hammersmith Odeonissa huhtikuussa 1993.
Tiedot
Toiminnassa:  1984–1993, 1995, 2002–
Tyylilaji:  hard rock
Kotipaikka:  Lontoo, Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Spike, laulu   Guy Griffin, kitara   Paul Guerin, kitara   Keith Weir, koskettimet  
Levy-yhtiö:  EMI   Sanctuary   Survival Records   Jerkin' Crocus   Off Yer Rocka  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Quireboys on englantilainen hard rock -yhtye, joka on perustettu Lontoossa vuonna 1984. Yhtyeen perustamishetkellä nimi oli The Choirboys ja yhtye on tunnettu koko uransa ajan Yhdysvalloissa nimellä London Quireboys.
Yhtye nautti suurinta suosiota 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa. Heidän debyyttialbuminsa A Bit of What You Fancy sijoittuikin Ison-Britannian albumilistalla sijalle 2. Levyn suurin hitti Hey You sijoittui singlelistan sijalle 14. Vuonna 1993 laulaja Spike hajotti yhtyeen, sillä hän ajatteli heidän edustamansa musiikkityylin menneen pois muodista ja kuolleen kokonaan. The Quireboys perustettiin uudelleen vuonna 1995 muutamaa esiintymistä varten, mutta varsinainen paluu tapahtui vuonna 2001, kun laulaja Spike, kitaristi Guy Griffin ja basisti Nigel Mogg perustivat uuden kokoonpanon. Yhtye on nykyäänkin toiminnassa tuottaen uutta materiaalia ja esiintyen.
Yhtye on erityisen tunnettu laulaja Spiken raspiäänestä, jota on verrattu mm. Rod Stewartiin. Yhtye on myös erityisen vahva live-esiintyjä. Tunnetuimpia kappaleita ovat "Hey You", "7 O'Clock", "You Don't Love Me Anymore", C'mon" sekä "King of New York".
Historia

Jonathan Gray (Spike) muutti Newcastlesta Lontooseen kun hän oli vain 17-vuotias. Spike tapasi kitaristi Guy Baileyn baarissa Spiken isosiskon kautta. Heistä tuli kämppiksiä, mutta musiikkia he alkoivat soittaa vasta vuotta myöhemmin coveroiden Chuck Berryn kappaleita.
1980-luvun puolessavälissä kaksikko päätti perustaa rock'n'roll-yhtyeen nimeltä The Choirboys (kuoropojat). Nimi oli otettu samannimisestä elokuvasta, mutta he vaihtoivat melko pian nimen Queerboysiksi. Kokoonpanoon liittyi myös basisti Nigel Mogg, kosketinsoittaja Chris Johnstone sekä rumpali Paul Hornby.
The Queerboys alkoi rakentaa uraa esiintyen The Marquee Clubilla. Yhtyeen rumpali Paul Hornby kuitenkin lähti yhtyeestä perustaakseen Dogs D'Amourin, josta tuli myöhemmin Quireboysin ystäväyhtye. Hornbyn tilalle tuli Nick Connel (Coze). Vuonna 1987 yhtyeen kiistanalainen nimi (Queerboys, homopojat) alkoi haitata heidän uraansa ja aiheutti mm. keikkojen perumisia kun he kiersivät Andy McCoyn yhtyeen kanssa. Kun heidät otettiin Reading Festivaliin esiintymään sillä ehdolla että nimi vaihtuisi, he muuttivat sen The Quireboysiksi.
He julkaisivat singlet Mayfair ja There She Goes Again Survival Recordsin kautta. Tässä vaiheessa yhtyeeseen liittyi komppikitaristiksi Ginger, joka teki ensiesiintymisensä yhtyeen riveissä Hammersmith Odeonissa, jossa yhtye lämmitteli Guns N' Rosesia. Vuoden 1989 lopussa yhtye julkaisi singlen 7 O'Clock, joka nousi Ison-Britannian singlelistalle.
A Bit of What You Fancy

Yhtye pyysi Sharon Osbournea manageriksi ja yhtye kiinnitettiin EMIlle. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa A Bit of What You Fancy, josta tulikin yhtyeen menestynein albumi. Vuonna 1990 komppikitaristi Ginger erotettiin ja hän perusti The Wildheartsin. Ginger korvattiin ex-Cradle Snatchers -kitaristilla Guy Griffinilla. Nauhoituksissa rumpali Cozea tuurasi Ian Wallace, joka on soittanut mm. Bob Dylanin yhtyeessä.
Albumi nousikin Ison-Britannian albumilistan sijalle 2 ja keräsi valtavasti hyviä arvosteluja, joissa yhtyettä verrattiin legendaarisiin brittirockyhtyeisiin sekä esiintyjiin, mm. Rod Stewartiin ja The Facesiin. Levyn äänimiehenä ja toisena tuottajana toimikin Stewartin kitaristi Jim Cregan.
Levyn saaman suosion myötä yhtye kiersikin seuraavan vuoden taukoamatta. Yhtye soittikin Yhdysvalloissa mm. LA Gunsin, Soundgardenin, The Crampsin sekä Iggy Popin kanssa. He soittivat Isossa-Britanniassa muutamia isoja keikkoja. Laulaja Spiken kotikaupungissa Newcastlessa he soittivat Rolling Stonesin lämmittelijänä ja kaksi kuukautta tämän jälkeen Aerosmithin lämmittelijänä 72 000 ihmisen edessä Monsters of Rock -festivaaleilla. Kiertue päättyi Japanissa, missä yhtye soitti uudenvuoden aattona 50 000 ihmiselle Tokyo Domella. Kiertueesta julkaistiin livealbumi "Recorded Around The World".
Bitter Sweet & Twisted

Löydettyään uuden rumpalin Rudy Richmanin, he alkoivat työstää toista albumiaan, Bitter Sweet & Twistediä. Albumi julkaistiin v. 1993, mutta Grungen tullessa muotiin, suosio ei ollut suurta. Jopa Axl Rose kysyi yhtyettä lämmittelijäksi Guns N' Rosesin Use Your Illusion Tourille, mutta he tunsivat että heidän musiikkinsa oli pois muodista ja he päättivät hajottaa yhtyeen.
The Quireboysin paluu

Yhtye perustettiin uudelleen soittamaan muutamia pieniä keikkoja 1990-luvun puolessavälissä, mutta varsinainen uusi kokoonpano tuli vasta 2002, jolloin yhtye julkaisi levyn "This Is Rock N' Roll".  2004 julkaistun Well Oiled albumin aikoihin yhtyeeseen liittyneen kitaristi Paul Guerinin myötä kokoonpano onkin pysynyt liki stabiilina. Nigel Moggin jäätyä sivuun seuraavan albumin, Homewreckers & Heartbreakers, aikoihin on Quireboysin bassossa nähty keikkamuusikkona useimmiten Nick Mailing. Myös aiemmin melko tiuhaan vaihtunut rumpalin paikka on viime vuosina ollut, keikkapohjalta myöskin, The Union yhtyeessäkin soittavan Dave McCluskeyn miehittämä. Quireboysin viimeisin albumi, Black Eyed Sons julkaistiin kesäkuussa 2014, ja se sisältää itse albumin lisäksi myös 2013 livetallenteet Sweden Rockista sekä Lontoon Islington Academysta.
Maaliskuussa 2022 yhtye erotti laulajansa Jonathan ”Spike” Grayn,  ja jatkaa toimintaansa viisihenkisenä.
Jäsenet

Guy Griffin - kitara
Paul Guerin - kitara
Keith Weir - koskettimet
Nick Mailing - kiertuebasisti
Dave McCluskey - kiertuerumpali
Jäsenet > Entiset jäsenet

Guy Bailey - kitara
Paul Hornby - rummut
Chris Johnstone - basso, piano
Nick "Coze" Connel - rummut
Ginger - kitara
Rudy Richman - rummut
Tim Bewlay - kiertuebasisti
Guy Hansen - kiertuerumpali
Luke Bossendorfer - kitara
Martin Henderson - rummut
Kevin Savigar - kosketinsoittimet
Nigel Mogg - basso
Pip Mailing - rummut
Spike - laulu
Diskografia > Albumit

A Bit of What You Fancy (1990)
Bitter, Sweet & Twisted (1993)
This Is Rock N' Roll (2001)
Well Oiled (2004)
Homewreckers & Heartbreakers (2008)
Halfpenny Dancer (2009)
Beautiful Curse (2013)
Black Eyed Sons (2014)
St. Cecilia and the Gypsy Soul (2015)
Twisted Love (2016)
White Trash Blues (2017)
Amazing Disgrace (2019)
Diskografia > Livealbumit

Recorded Around the World, (1990)
Lost in Space, (2000)
100% Live, (2002)
Quireboys Live, (2006)
Halfpenny Live (2010) rajoitettu 1000 kpl painos
Live In Glasgow (2010) myynnissä ainoastaan keikoilla
Diskografia > Kokoelmat

From Tooting to Barking, (1995)
Double Album (A Bit of What You Fancy / Bitter, Sweet & Twisted),Uudelleenjulkaisu extrojen kera(1990)
Rock Champions (EMI - 2001)
Masters of Rock - The Quireboys EMI - 2002)
Best of The Quireboys (2008)
Diskografia > Singlet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Nimi | Julkaisuvuosi | Sijoitus Englannin singlelistalla |
| Mayfair | 1987 | #95 |
| There She Goes Again | 1988 | #87 |
| 7 O'Clock | 1989 | #36 |
| Hey You | 1989 | #14 |
| I Don't Love You Anymore | 1990 | #24 |
| There She Goes Again | 1990 | #37 |
| Tramps & Thieves | 1992 | #41 |
| Brother Louie | 1992 | #32 |
| Last Time (Japan only release) | 1992 |  |
| Tears in Heaven | 2005 |  |
| Blyth Spartans | 2008 |  |

| Biking for Bobby | 2012 |  |

| Too Much of a Good Thing | 2013 |  |

| Diamonds and Dirty Stones | 2013 |  |

| Gracie B | 2015 |  |
Diskografia > Videot

A Bit Of What You Fancy, (1990) VHS, Live at Wembley Arena, London
Live At The Mean Fiddler, (2007)
Aiheesta muualla

The Quireboysin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
The Quireboys Last.fm:ssä (englanniksi)
The Quireboys Myspacessa (englanniksi)
Juhani Raattamaa

| Juhani Raattamaa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. syyskuuta 1811 Kaaresuvanto
Kuollut: 7. maaliskuuta 1899 (87 vuotta) Saivomuotka
Ammatti:  maallikkosaarnaaja, kirjailija
Vanhemmat:  Juhani Raattamaa ja Anna Gunnari
Puoliso:  I Eeva Kätkäsuvanto  II Karoliina Lassintytär
Juhani (Johan) Raattamaa (12. syyskuuta 1811 Kaaresuvanto – 7. maaliskuuta 1899 Saivomuotka) oli lestadiolaisuuden ensimmäisiä maallikkosaarnaajia ja Lars Levi Laestadiuksen läheinen työtoveri.
Lapsuus ja nuoruus

Juhani Raattamaa syntyi Ruotsissa Kaaresuvannon pitäjässä 12. syyskuuta 1811. Vanhemmat olivat pienviljelijöitä. Heidän perheeseensä syntyi kuusi lasta. Veljeksistä Pekasta, Juhanista ja Erkistä tuli myöhemmin lestadiolaissaarnaajia.
Juhani Raattamaa asui samalla paikkakunnalla, jolla Lars Levi Laestadius toimi pappina, ja tutustui tähän ollessaan 18-vuotias. Hän kävi Laestadiuksen pitämillä ehtoollisilla. Laestadius valitsi Raattamaan katekeetaksi vuonna 1830 pitämään katekismuskoulua lapsille. Laestadius kirjoittaa uudesta katekeetastaan näin: "Jollei tuota kirottua viinaa olisi ollut saatavissa, niin olisi Raattamaa jo siihen aikaan ollut koko Lapinmaan etevin katekeetta. Mutta mainittu myrkky pilasi kokonaan miehen". Raattamaa kirjoittaakin myöhemmin ikävuosien 24:stä  30:een olleen "häpeällisten töiden sumentamaa aikaa".
Omantunnon herätys ja parannuksen armo

Raattamaan omatunto koki uuden herätyksen jouluna 1844 samaan aikaan Laestadiuksen hengellisen murroksen aikoihin. Hän löysi maantieltä lompakon, jonka palautti omistajalleen. Hän kuitenkin vaati kolmasosaa löydetyn rahamäärän arvosta, mihin lompakon omistaja ei suostunut. Lompakon omistaja väitti osan rahoista kadonneen. Raattamaa kertoi tapauksesta Laestadiukselle, joka läksytti tätä ahneudesta ja itserakkaudesta.
Laestadius oli opettanut heränneitä rukoilemaan "armonmerkkiä" eli kokemusta siitä, että Jumala on heille armollinen ja antaa synnit anteeksi. Raattamaa koki anteeksiantamuksen vuonna 1846 kirkossa kuunnellessaan Laestadiuksen saarnaa. Hän kirjoittaa omaelämäkerrassaan tapauksesta seuraavaa:
»Mutta kun sain uskossa ja hengessä katsella veripunaista, orjantappuroilla kruunattua kuningasta, silloin voima läksi Hänestä ja Kristuksen kärsiminen vaikutti sielussani elävän voiman. Minä uskoin synnit anteeksi vuotaneessa ja priiskuvaisessa veressä, josta myös seurasi ylösnousseen ja elävän Herran Jeesuksen tunteminen. Se, jota etsin kaukaa, se olikin läsnä ja vaikutti ilon ja rauhan sielussani. Olin ennenkin mielestäni uskonut, että Jeesus on kuollut ja kuolleista ylösnoussut, mutta nyt häpesin epäuskoani ja havaitsin, etten olekaan ennen sydämestäni uskonut.»
Opettajaksi ja saarnamieheksi

Herätysten alettua 1840-luvun jälkipuoliskolla Ruotsissa oli voimassa konventikkeliplakaatti, joka kielsi maallikkojen pitämät hengelliset kokoukset. Konventikkeliplakaattia kierrettiin seurakunnan lähetyskoulujen ja pyhärukousten avulla. Raattamaa ei aluksi opettanut aikuisia, vaan piti lapsille katekismuskoulua eli lähetyskoulua, jonka jälkeen hän illalla puhui myös koulutalolle kokoontuneille vanhemmille. Pyhärukous oli paikallisseurakunnan "sanajumalanpalvelus", jollaisia vietettiin maallikkovoimin kirkosta kaukana olevissa kylissä. Seurakunta asetti pyhärukousten pitäjät, joiden vastuulla rukousten pitäminen oli. Näin lestadiolaisuus lähti leviämään laajemmalle.
Myöhemmin Raattamaa vapautettiin koulunopettajan toimesta ja ylennettiin koulumestariksi, ja hän alkoi saarnata ympäri Lappia. Hän saarnasi koulumestarin ominaisuudessa yhteistyössä Laestadiuksen kanssa ja kävi tämän luona noin kahdesti vuodessa kertomassa toiminnastaan. Raattamaa vietti koulumestarin matkoilla viikkoja ja jopa useita kuukausia. Hänestä tulikin varsin tunnettu saarnaaja lestadiolaisten keskuudessa. Juhani Raattamaata on kutsuttu Peräpohjolan Paavaliksi ja Pohjolan suurimmaksi maallikkosaarnaajaksi. Raattamaa kirjoitti paljon kirjeitä heränneille, ja Laestadiuksen kuoleman jälkeen häneltä kysyttiin neuvoja erilaisiin asioihin. Hän osasi Raamattua hyvin. Kirjeitä häneltä on säilynyt runsaat 300.
Raattamaa käytti paljon niin sanottuja taivaan valtakunnan avaimia, joiden merkitystä lestadiolaisuudessa korostetaan edelleen. Hän suositteli niiden käyttöä myös Laestadiukselle, joka kuitenkin käytti niitä paljon varovammin, koska pelkäsi armovarkaita.
Lestadiolaisuuden hajaantumista estämässä

Raattamaa yritti estää turhaan viimeisinä elinvuosinaan jo alkanutta hajaantumiskehitystä. Lestadiolaisuus hajaantui hänen viimeisinä vuosinaan esikoisryhmään ja vanhoillislestadiolaiseen ryhmään. Raattamaan opetus ja toiminta on ollut niin moniselitteistä, että useampi lestadiolaisryhmä voi katsoa noudattavansa hänen näkemyksiään. Raattamaan auktoriteettiasemasta Erkki-Antti Juhonpietin mielessä on osoituksena hänen kirjeensä. Erkki Antti Juhonpieti varoittaa kirjeessään Norjaan ottamasta vastaan saarnaajia, jotka eivät ole yhteistyössä Juhani Raattamaan ja muiden lestadiolaissaarnaajien kanssa: "Älkää ottako muukalaisia ääniä vastaan, vaikkapa kuinka kauniilta kuulostaisit, sillä te tiedätte, että Juhani Raattamaa on jälkeen Laestadiuksen säilyttäny puhtaan opin hänen työkumppaneittensa kanssa." Näitä lestadiolaisuudessa yleisesti hyväksyttyjä seurakuntavanhimpia olivat Raattamaan lisäksi Erkki Antti Juhonpieti, Antin-Pieti, Ies-Pieti, Isak Poromaa, Paulus Palovaara, Henrik Parkajoki (Parka-Heikki), Pekka Raattamaa, Iisakki Huhtasaari ja Joonas Purnu.
Viimeiset hetket

Juhani Raattamaa kuoli Saivomuotkassa 7. maaliskuuta 1899. Hänen vaimonsa Karoliina Raattamaa kuvasi viimeisiä hetkiä ennen kuolemaa seuraavasti:
»Hän oli sängyssä yli viikon. Viimeisenä yönä kysyin häneltä: "minne sinua sattuu?" Hän vastasi: "Minulla ei ole kipuja missään, voin hyvin." Hänen viimeisinä tunteinaan luin hänelle kirjeitä ja terveisiä kristityiltä ja hän sanoi kuulevansa ne ja pyysi vastaamaan heille: "Herra siunatkoon heitä kaikkia". Sitten hän nukahti ihanaan uneen.»
Raattamaan hautajaissaattueen kerrotaan olleen noin kahden kilometrin pituinen. Raattamaan hautakiveen kirjoitettiin: "Ensimmäinen saarnaaja hengellisestä liikkeestä".
Julkaisuja

Juhani Raattamaan toinen kanssapuhe kristilliselle seurakunnalle w. 1854, sekä waroituksia huolimattomille. Kustantaja tuntematon, 1854.
Kirjeitä wirwoitukseksi köyhille matkustajille elämän tiellä. 1 osa. Kirjoittaneet Juhani Raattamaa, Erkki Antti y.m. y.m. Toimittanut Leonard Typpö. L. Typpö ja P. Raattamaa, 1907. Uusi painos: SRK:n [Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen] työvaliokunta, 1969.
Kirjeet ja kirjoitukset 1847-1881. Toimittanut Pekka Raittila. Akateeminen kustannusliike, 1973.
Kirjeet ja kirjoitukset. Täydennetty laitos. Toimittanut Pekka Raittila. Akateeminen kustannusliike, 1976.
Aiheesta muualla

Jouko Talonen: / Raattamaa, Juhani (1811–1899) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  28.2.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Latvia 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Juhani Raattamaan hauta vuonna 2020.