stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nikolai Konstantinovitš Romanov
Tieteellinen ja liiketoiminta, kastelujärjestelmien kehittäminen

Nikolai Konstantinovitš asui useita vuosia jatkuvan valvonnan alaisena Taškentin ympäristössä Kaakkois-Venäjän keisarikunnassa (nyk. Uzbekistan) ja antoi suuren panoksen kaupungin hyväksi käyttämällä henkilökohtaista omaisuuttaan paikallisen alueen kehittämiseen. Vuonna 1890 hän rakennutti oman palatsin Taškentiin suuren ja erittäin arvokkaan taidekokoelmansa säilyttämiseen ja esittelemiseen. Keisari Aleksanteri II:lta saamansa 300 000 ruplan avustuksen oman asuinpalatsinsa rakennuttamiseen hän käytti teatterin rakennuttamiseen kaupunkiin. Hän ansaitsi liiketoimillaan 1,5 miljoonaa ruplaa (nykyrahassa n. 25,5 miljoonaa dollaria) vuodessa, suuriruhtinaana hän oli saanut keisarilta 200 000 ruplaa (n. 3,4 miljoonaa dollaria) vuodessa käyttörahaa ennen karkotustaan.
Hän oli tunnettu Taškentissa myös pätevänä insinöörinä ja kastelujärjestelmien kehittäjänä, joka rakennutti kaksi suurta kanavaa: Bukhar-arykin, joka oli huonosti suunnattu ja liettyi pian umpeen ja menestyneemmän Khiva-Arykin, jota myöhemmin laajennettiin keisari Nikolai I -kanavaksi, joka kasteli 12 000 desjatiinaa eli 134 km² maata Mirzachoʻl (ven. Голодная степь) lössitasangolla, joka on osa Kyzylkumin autiomaata, Syrdarjan vasemmalla rannalla Jizzaxin ja Taškentin välillä. Suurin osa tästä alueesta asutettiin slaavilaisilla talonpoikaissiirtolaisilla.
Suuriruhtinas harjoitti erittäin menestyksekästä liiketoimintaa Taškentissa, jonne hän rakennutti komean asuinpalatsin sekä suunnitteli vanhan jokiuoman palauttamista Amudarjasta Kaspianmereen. Vuonna 1886 hän liitti Syrdarjaan kanavan, jonka tarkoituksena oli kastella Taškentin ja Jizzaxin välistä aroaluetta. Kanavan rakentamistyöt maksoivat suuriruhtinaalle yli miljoona ruplaa (nykyrahassa n. 17 miljoonaa dollaria). Koska paikallinen väestö ei ollut kiinnostunut maanviljelyksestä, Nikolai Konstantinovitš houkutteli alueelle Uralin kasakoita, jotka oli karkotettu Turkestaniin vuonna 1875 sekä kastelujärjestelmän rakentajia. Suuriruhtinaan tarkoituksensa oli asuttaa kaikki Keski-Aasian autiomaat venäläisillä ja saada ne tuottaviksi maatalousalueiksi. Vuoteen 1913 mennessä jo 119 venäläistä kylää oli noussut 100 km pitkän Romanovskin kastelukanavan ympärille, mikä herätti henkiin 7 000 ha maata 40 000 ha aroalueella. Kanava avattiin juhlallisesti Romanovien dynastian 300-vuotispäivänä vuonna 1913.
Lokakuun vallankumousta vuonna 1917 Nikolai Konstantinovitš tervehti ilahtuneena nostamalla talonsa katolle punaisen lipun sekä lähetti sosialistipääministeri Aleksandr Kerenskille sähkeen, jossa hän onnitteli entistä naapuriaan, joka oli asunut Taškentissa kymmenen vuotta.
Perintö

Suuriruhtinas Nikolai Konstantinovitš Romanov kuoli keuhkokuumeeseen Taškentissa 26. tammikuuta 1918. Hän oli pitkään kärsinyt astmasta, johon ei saanut lääkitystä eikä hoitoa. Hänet haudattiin Pyhän Yrjön katedraalin hautausmaalle vastapäätä asuinpalatsiaan, kirkko ja hautausmaa tuhottiin neuvostoaikana. Hänen asuinpalatsinsa Taškentissa on edelleen olemassa, paikallinen nähtävyys ja sitä käytetään Uzbekistanin ulkoministeriön edustustilana. Hänen taidekokoelmansa loi perustan Uzbekistanin valtion taidemuseon kokoelmille. Museolla on laajin eurooppalaisen taiteen kokoelma Keski-Aasiassa.
Nikolai Konstantinovitš perusti kymmenen stipendiä Turkestanista tulleille maahanmuuttajille, jotka eivät kyenneet maksamaan opintojaan Venäjän keisarikunnan tärkeimmissä oppilaitoksissa. Testamentissaan hän jakoi miljoona ruplaa vuodessa tuottaneen Kultainen orda -nimisen maatilansa kymmeneen osaan, joista puolet hän siirsi julkisesti käytettäviin varoihin Taškentin kaupungin duumalle käytettäväksi vammautuneille sotaveteraaneille; Turkestanin hallinnolle keinokasteltujen maatilojen ylläpitoon (vaikka vallankumous oli jo tapahtunut eikä Nikolai Konstantinovitš tiennyt, mikä tämä hallintoelin tulisi olemaan); Taškentin yliopistolle ja Turkestanin opettajaseminaarille, jossa koulutettiin opettajia maaseudulle. Hän jakoi loput viisi osaa elossa olevien lastensa kesken.
Nikolai Konstantinovitšin aloittamat ponnistelut olivat muuttamassa Mirzachoʻl-aron autiomaata vähitellen intensiivisesti kastelluksi maatalousalueeksi, joka on nykyään yksi Uzbekistanin suurimmista puuvillan ja viljan tuotantoalueista, jossa viljelyksessä on noin 500 000 hehtaaria kasteltua maata. Kolme 1950- ja 1960-luvuilla rakennettua pääkanavaa tuovat vettä Mirzachoʻl aron kolhoosiin ja sovhoosiin, jotka ovat pohjois-eteläsuuntainen Keski- ja Pohjois-kanava sekä itä-länsi-eteläinen Mirzachoʻl aro-kanava.
Araljärvi on kutistunut 1960-luvulta asti jokien vesien mennessä peltojen kasteluun. Järven pinta-ala on kutistunut 60 %  ja vesimäärä 80 %. Veden suolaisuus on samalla lisääntynyt 45 g / litra entisestä 10 g / litra. Tämä on luonut valtavan ympäristöongelman.
Tammikuussa 2019  suuriruhtinaan palatsin kellarista löydettiin yli miljoonan dollarin arvoinen aarre. Kokoelma sisältää harvinaisia ​​taideteoksia, kulta- ja hopeakolikoita ja -astioita, kaikenlaista antiikkia, maalauksia, ikoneja ja jalometalliesineitä. Arvoesineet otettiin valtion suojelukseen historiallisesti merkittävänä muistomerkkinä ja kuljetettiin museoon. Lähitulevaisuudessa osa niistä on tarkoitus siirtää erityiseen laboratorioon, jossa saksalaiset ja puolalaiset asiantuntijat suorittavat entistämistöitä.
Suuriruhtinas Nikolai Konstantinovitšin palatsi. Rakennettu vuonna 1890, arkkitehti/rakentaja Geintselmanom. Siipirakennusten viimeistelytyöt A. N. Benia. Postikorttikustantajat, I. A. Bek-Nazarov, vuoden 1909 jälkeen
Suuriruhtinas Nikolai Konstantinovitšin asuinpalatsi Taškentissa vuonna 2014. Uzbekistanin ulkoministeriön edustustila.
Carl Olof Rosenius

Carl Olof Rosenius
Carl Olof Rosenius, ”Kalle” (3. helmikuuta 1816 Nysätra, Västerbotten, Ruotsi – 24. helmikuuta 1868) oli ruotsalainen hengellinen vaikuttaja, herätyssaarnaaja ja kirjailija. Rosenius oli tuottelias kristillinen kirjailija. Hänen teoksiaan on julkaistu yli kolme miljoonaa kappaletta. Hänet on mainittu Ruotsin merkittävämpänä maallikkosaarnaajana ja herätysjohtajana.
Elämä ja toiminta

Roseniuksen sukujuurten on arveltu johtavan Suomeen. Hänen vanhempansa olivat Anders Rosenius ja Sara Margareta Norenius. Carl syntyi kolmantena lapsena seitsemästä. Yliopisto-opinnot Rosenius aloitti Uppsalassa 1838, mutta keskeytti opinnot terveydellisistä ja taloudellisista syistä. Isä Anders Rosenius oli pappi. Hän toimi Västerbottenissa Burträskin seurakunnan komministerinä.
Liike, jonka piirissä Rosenius vaikutti, oli vuonna 1856 perustettu Evankelinen isänmaansäätiö (Evangeliska Forsterlandstiftelsen), jota vastaa lähinnä suomalainen vuonna 1873 perustettu Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (SLEY). Suomalainen evankelinen herätysliike sai vaikutteita Roseniukselta, jonka ystävä oli Suomen evankelisen herätysliikkeen isänä tunnettu F. G. Hedberg. Suomen evankeliset ovat saaneet Roseniuksen liikkeeltä laulukirjansa nimeksi Siionin kannel. Suomeksi Roseniuksen teoksia on julkaistu viitisenkymmentä.lähde?
Laulaja Jenny Lind avusti Roseniusta laulujen säveltämisessä ja laulukirjojen kustantamisessa. Rosenius on kirjoittanut myös hengellisiä lauluja. Monet hänen lauluistaan on säveltänyt Oscar Ahnfelt, tunnettu hengellisten laulujen runoilija ja säveltäjä. Ruotsin kirkon virsikirjassa on kolme Roseniuksen kirjoittamaa virttä. Kaikki ne on säveltänyt tai julkaissut Oscar Ahnfelt. Siionin kannel -laulukirjassa on yhdeksän hänen lauluaan.
Suomennetut teokset

Isä meidän: laveampi selitys eli Mitä ja miten rukoilet? Suom. Bernh. Sarlin. Aschan, 1858
Hyvästä paimenesta kolme erinomaisen lohduttavaista tutkistelemusta. Suom. T. S-s. Wilén, 1860
Jumalan kymmenen käskyn selitys. Suom. K. Elis Roos. Aschan, 1861
Kristuksen tunteminen ja uskon osotus elämässä : kehoitus- ja neuvo-sana kristityille Suomessa. Suom. Wilh. Carlsson. Hagelberg, 1869
"Joka voittaa" eli Jumalan kansan sota-elämä maan päällä. Suom. J. Tanskanen. Edlund, 1884
Elämän leipää hengellisesti nälkäisille eli raamatullisia tutkistelemuksia kaikille vuoden päiville, koottuja tekijän kirjoituksista. Suom. B. Sarlin. Wilén, 1887
Isä meidän rukouksen selitys ja tutkistelu. Suom. Lyry. WSOY, 1887
Laki ja sen päätarkoitus. Edlund, 1887
Ihmisen lankeemus ja hyvitys : tutkisteluja: 1 Mos. 1-31. ja Joh. 16: 8-11. Suom. J-s. Edlund, 1888
Etsikko aika : hyvin kehoittava ja hyödyllinen puhe suruttomalle sielulle. Tuuri, 1889
Jumalisuuden suuri salaisuus. Suom. A. Luoma. Herättäjä, 1900
Herran pyhästä ehtoollisesta ja kutka ovat mahdollisia ehtoollisvieraita. Suom. D. K. Wyyryläinen. WSOY, 1901
Jumalan ijankaikkinen liitto poikansa kanssa. Suom. Akseli Skutnabb. C. J. Bergström, 1903
Hänen elämänsä ja vaikutuksensa : 1:nen vihko Länsi-Suomen kristilliset sanomat, 1909
Aika, jolloin sinua etsitään : mietelmä. Isak Julin, 1911
Herran kansan kilvoitus. Suom. Eeva Hakala. Suomen lähetysseura, 1931
Elämän leipää :Tutkisteluja vuoden joka päivälle. 1. osa. WSOY, 1936
Elämän leipää :Tutkisteluja vuoden joka päivälle. 2. osa. WSOY, 1936
Tie rauhaan. Suom. Maija Mikkola. Suomen evankelisluterilainen ylioppilas- ja koululaislähetys, 1973
Jumala on... Suom. Helinä Kuusiola. SLEY, 1975
Vanhurskaana Jeesuksessa. Suom. Helinä Kuusiola. SLEY, 1976
Jumalan Henki ja sana. Suom. Helinä Kuusiola. SLEY, 1977
Jää luoksemme Jeesus. Suom. Helinä Kuusiola. SLEY, 1977
Kristus, meidän elämämme. Otteita Roseniuksen kotihartauskirjasta. Suom. Marianne Kiekara. Sanansaattajat, 1983
Virsiä

Ruotsin kirkon virsikirja
59 Nyt Herralle kiitos (Med Gud och hans vänskap, suom. Emanuel Tamminen 1910, Bengt Jonzon, Per Boreman 1945, uud suom. Pekka Kivekäs 1995)
251 Metsän, laakson, vuorten halki (Var jag går i skogar, suom. 1910, uud. suom. Anna-Mari Kaskinen)
572 Tuskasta, sielu, horteesta nouse (Ängsliga hjärta, upp ur din dvala!, suom. Antti Räty 1853, Johann A. G. Hymander 1874, uud. suom. Pekka Kivekäs 1955)
Siionin kannel
10 Nyt riemuitsen, nyt riemuitsen (Suom. Antti Räty 1853, uud. Anna-Mari Kaskinen)
151 Kun meillä on yhteys (Med Gud och hans vänskap, suom. Emmanuel Tamminen 1910, uud. Lauri Thurén)
185 Aadamin tuottaman tuomion (Suom.1885, uud. Lauri Thurén)
243 Farao hukkuin joukkoineen (Suom. Pietari Kurvinen, uud. Lauri Thurén)
259 Murheinen mieli, murheesta (Ängsliga hjärta, upp ur din dvala!, suom. Antti Räty 1853, Johann August G. Hymander 1874, uud. Eija Harmanen)
264:1 Vaikka missä matkallani (Var jag går i skogar, suom. Antti Pitkänen, uud. Lauri Thurén)
282:5–8 On Isän sydämellä nyt armo. (Suom. Kauko Veikko Tamminen, uud. Lauri Thurén)
359:2–5 Sun lapsesi olen täällä (Suom. Johann August G. Hymander 1872, uud. Lauri Thurén)
486 Maan tiedän muita (Suom. Johann August G. Hymander, uud. Iina Vaarnamo)
Seurakunta laulaa
361 Metsän, laakson, vuorten halki (Var jag går i skogar, suom. 1910, uud. suom. Anna-Mari Kaskinen)
Kirjallisuutta

Uudestisyntyminen C. O. Roseniuksen teologiassa / kirjoittanut Lauri Huovinen.  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1962.  Kansalliskirjasto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Roseniuksen synnyintalo Ånäsetissä.
Rostovin päärautatieasema

| Rostov-Glavnyi Ростов-Главный Rostovin päärautatieasema |
| --- | --- |
 Rostovin päärautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  47°13′06.4″N, 039°41′27.0″E
Osoite:  Privokzalnaja ploštšad 1/2
Kunta:  Rostov-na-Donu
Valtio:  Venäjä
Etäisyydet:  (Kesken, etäisyydet noin:)  Moskova (Kazanin asema) 1223 km, Pietari 1896/1932 km (via Tver/Moskova) Pietari 2149 km (via Smolensk); Petroskoi 2237/2328 km (via Moskova), Murmansk 3281 km (via Moskova); Nižni Novgorod 1556 km, Kazan 1693 km; Ufa  km; Orenburg  km; Saratov 1 974  km, Samara 1441 km, Volgograd 545/575 km; Krasnodar 1 284 km,  Sotši 512 km; Astrahan  km; Tšeljabinsk  km, Omsk  km, Novosibirsk  km, Krasnojarsk  km, Irkutsk  km, Ulan-Ude  km; Harkova 513 km, Odessa 1137 km; Kiova 1033 km; Simferopol 874 km; Smolensk 1406/1457 km, Orša 1794 km (via Smolensk), Minsk 2006 km (via Smolensk), Varsova 2563 km, Berliini 3043 km; Chișinău 1481 km, Bukarest 2073 km, Varna 2429 km, Baku 1286 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Venäjän rautatiet 
Kaukoliikenne:  runsaasti
Lähijunat:  kyllä
Pysäköinti:  Aseman edustalla
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
Rostovin päärautatieasema (ven. Станция Ростов-Главный,  Stantsija Rostov-Glavnyi) on Venäjän Donin Rostovin (Rostov-na-Donun) miljoonakaupungin päärautatieasema Etelä-Venäjällä.  Rostovin päärautatieasema (stantsija) käsittää kaksi asemarakennusta (vokzal), kaukoliikenteen Rostov-Glavnyi, joka uudistettiin 2004, sekä vuonna 2009 korjattu paikallisliikenteen Rostov-Prigorodnyi (Пригородный). lähde? Asema sijaitsee kaupungin ydinkeskustassa, noin 1,1 kilometriä Donista luoteeseen.
Donin Rostovin toinen kaukoliikenteen asema

Vuodesta 2006 lähtien Rostovin länsiosissa on toiminut myös toinen, pienempi kaukoliikenteen asema Rostov-Pervomaiskaja (ven. Ростов-Первомайская, ул. Пескова 1/3) , jonka  kautta pieni osa pikajunista liikennöi. Asemalta liikennöidään esimerkiksi Kaliningradiin ja Kiovaan.
Pohjois-Kaukasian talousalueen rataverkot kuuluvat Venäjän rautateiden paikallisen osan, Pohjois-Kaukasian rautateiden vastulle (ven. Северо-Кавказская железная дорога, Severo-Kavkazskaja železnaja doroga).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rostovin päärautatieasema Wikimedia Commonsissa
Lähijunien aikatauluja Rostovin päärautatieasemalle (rasp.yandex.ru) (venäjäksi)
Aikatauluhaku Rostovin päärautatieaseman kaukojunille (englanniksi) (poezda.net)
John Rosenbröijer

| John Rosenbröijer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  John William Rosenbröijer
Syntynyt: 18. tammikuuta 1887 Shuvalovo
Kuollut: 24. kesäkuuta 1955 (68 vuotta)
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärieverstiluutnantti
John (Jack) William Rosenbröijer (18. tammikuuta 1887 Shuvalovo – 24. kesäkuuta 1955) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat liikennetarkastaja Karl Hjalmar Rosenbröijer ja Sarah Jane Barritt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Freja Irene Maria Havon kanssa.
Opinnot

Rosenbröijer kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1909 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintoja Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1912–1914. Opintojensa jälkeen hän toimi ensin vuosina 1909–1911 virkamiehenä Suomen pankin Vaasan konttorissa ja vuosina 1913–1914 Pohjoismaiden yhdyspankin Helsingin konttorissa.
Jääkäriaika

Rosenbröijer liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään, jossa hänet sijoitettiin 10. syyskuuta 1915 pataljoona 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Rosenbröijer astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hänet siirrettiin edellä mainitun komppanian päälliköksi 23. maaliskuuta 1918.  Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärän aseman seudulla ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Rosenbröijer komennettiin sisällissodan jälkeen Suomen valkoiseen kaartiin, jossa hän toimi 2. konekiväärikomppanian päällikkönä ja samalla rykmentin aseupseerina. Hänet siirrettiin 8. lokakuuta 1919 alkaen silloisen Asevarikko 1:n ja 4. elokuuta 1922 Asevarikko 2:n päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Rosenbröijer toimi talvisodan aikana ampumatarvikevarikko 5:n päällikkönä ja lataamon johtajana Jepualla. Välirauhan aikana hän toimi samoissa tehtävissä, mutta siirrettiin myöhemmin senaikaisen Asevarikko 1:n päälliköksi. Jatkosodassa hänet komennettiin Karjalankannakselle keräämään ja toimittamaan kotirintamalle sotasaalista elokuussa 1941, jonka jälkeen hän palasi Asevarikko 1:n päälliköksi. Vuonna 1943 hänet komennettiin Asekoulun johtajaksi, jossa tehtävässä hän oli aina sodan loppuun saakka, jolloin siirtyi viljelemään maata omistamalleen tilalle Porvoon maalaiskuntaan. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 11. toukokuuta 1916  Gewehrführer 18. heinäkuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1919  Majuri 6. joulukuuta 1922  Everstiluutnantti 1939 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk. (1918 ja 1940)  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan haavittumismerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania.
Akseli Gallen-Kallelan kanssa 1918–1919
Ruandan lippu

Ruandan nykyinen lippu, vuodesta 2001 alkaen.
Ruandan lippu vuosina 1962–2001. Keskellä on iso R-kirjain.
Ruandan lippu on Ruandan kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallishymnin ohella. Se otettiin käyttöön 25. lokakuuta 2001. Lipussa on ylhäällä leveä vaaleansininen raita ja sen alapuolella kapeammat keltainen ja vihreä raita. Vaaleansiniseen raitaan on sijoitettu oikeaan yläkulmaan aurinko. Lipun väreistä sininen kuvaa onnea ja rauhaa, keltainen taloudellista edistystä ja vihreä kansakunnan toivoa tulevasta vauraudesta. Lipun aurinko kuvastaa valistusta ja tietoa. Lipun värit kuvaavat kansallista yhtenäisyyttä, työn ja uutteruuden kunnioitusta ja tulevaisuuden toivoa.lähde?
Lipun on suunnitellut Alphonse Kirimobenecyo.lähde?
Ennen nykyistä lippua Ruandassa oli käytössä lippu, jossa oli pystysuunnassa punainen, keltainen ja vihreä raita. Erotukseksi samankaltaisesta Guinean lipusta keltaisen raidan päälle merkittiin 1962 R-kirjain. Kirjain oli luonnollisesti viittaus maan nimeen Ruanda, mutta se viittasi myös kanonisoituun iskulauseeseen: ”vallankumouksen (revolution) synnyttämä ja kansanäänestyksen (referendum) vahvistama tasavalta (republic).” R:n muotoa tai kokoa ei virallisesti määritelty, mutta sen edellytettiin olevan suuri. Lippu muutettiin nykyisenlaiseksi vuonna 2001, koska entinen muistutti liikaa vuoden 1994 Ruandan kansanmurhasta.lähde?
Arvo Rousi

Sulo Arvo Rousi, sukunimi vuoteen 1942 Brusin (8. elokuuta 1892 – 1987 Jyväskylä) oli suomalainen majuri, pankinjohtaja ja voimisteluopettaja. Hän oli viimeinen elossa ollut kalterijääkäri.
Arvo Rousi kävi 7 luokkaa oppikoulua. Hän toimi pankinprokuristina ja voimisteluopettajana. Rousi asetettiin lakkautuspalkalle suojeluskuntajärjestön alisotilasohjaajan toimesta 1. joulukuuta 1944. Hän oli sittemmin pankin asioimiston esimiehenä Jyväskylässä ja oli Korpilahdella Kansallis-Osake-Pankin konttorinjohtajana.
Arvo Rousin poika oli kasvitieteilijä, professori ja Turun yliopiston rehtori Arne Rousi (1931–2020). Arne Rousi kirjoitti eläkkeelle jäätyään isänsä vaiheista kirjan. Muita Arvo Rousin poikia olivat Sotainvalidien veljesliitossa pitkään toiminut varatuomari Jukka Rousi (1922–2002) ja diplomi-insinööri, ammattikasvatusneuvos Lauri Rousi (1920–2009).
Kirjallisuutta

Arne Rousi : Shpalernajassa ja Suomenlahden jäillä: Suomen itsenäistymisvuodet viimeisen kalterijääkärin kokemina. Tammi 2001 ISBN 951-31-2228-X
Niilo Yli-Vainio

| Niilo Yli-Vainio |
| --- | --- |
 Yli-Vainio alikersanttina jatkosodan lopulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. helmikuuta 1920 Alahärmä, Suomi
Kuollut: 16. marraskuuta 1981 (61 vuotta) Espanja
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Saarnaaja, evankelista, kirjailija
Vanhemmat:  Emil ja Saima
Puoliso:  Linnea (1940–)
Lapset:  Aino, Leevi, Ruut, Antti, Eeva
Uskonnollinen kanta:  Kristitty
Kirjailija
Äidinkieli: Suomi, ruotsi
Tuotannon kieli: Suomi, ruotsi
Kirjallinen suuntaus: Helluntaiherätys
Esikoisteos:  Miten voisin pelastua
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Niilo Antti Johannes Yli-Vainio (23. helmikuuta 1920 Alahärmä – 16. marraskuuta 1981 Espanja) oli suomalainen saarnaaja, kansainvälinen evankelista ja kirjailija. Yli-Vainio oli 1970-luvun ja 1980-luvun alun tunnetuin helluntailainen saarnaaja Suomessa.
Yli-Vainion suurkokoukset alkoivat kesällä 1977, mitä ennen hän oli toiminut 30 vuotta saarnaajana helluntailiikkeen piirissä. Lapuan urheiluhallissa 1977 järjestetyt herätyskokoukset muodostuivat käännekohdaksi. Yli-Vainio herätti huomiota parantumisihmeillä. Tunnusmerkillistä kokouksille oli esirukousjakso, jonka aikana ihmiset kaatuivat rukouksen vaikutuksesta. Kokouksissa Yli-Vainio korosti sanomaa Jumalan rakkaudesta, anteeksiannosta ja henkilökohtaisen uskon elämää muuttavasta vaikutuksesta.
Henkilökohtaisen uskonelämän lisäksi Yli-Vainion liike kosketti myös yhteiskunnallista elämää. Vuonna 1980 Yli-Vainio organisoi "olutmarssin", johon osallistui noin 10 000 mielenosoittajaa. Tavoitteena oli palauttaa keskioluen myynti alkoholiliikkeisiin. Yli-Vainio pettyi luterilaisen kirkon johtoon, joka ei ollut valmis yhteistyöhön tässä hankkeessa.
Yli-Vainion liikkeen vaikutuksesta useat viihdemaailman kuuluisuudet kertoivat kääntymyksestään uskoon. Monet kääntyneistä liittyivät helluntaiseurakuntiin, mutta osa jäi myös luterilaisen kirkon jäseniksi. Yli-Vainio kuoli marraskuussa 1981.