stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prince
Ura > 1990-luku

Uusi Prince-elokuva Graffitti Bridge ilmestyi 20. lokakuuta 1990. Se oli jatko-osa Purple Rainille. Katsojaluvut osoittautuivat pettymykseksi. Samanniminen soundtrack-albumi myi silti hyvin ja tuotti hitin ”Thieves in the Temple”. Graffitti Bridge -levyllä oli Princen esittämien kappaleiden lisäksi myös Tevin Campbellin, Mavis Staplesin ja The Timen esittämiä lauluja, jotka olivat lähes poikkeuksetta Princen käsialaa. Levyllä soitti yhtye The New Power Generation, joka aloitti Princen virallisena taustayhtyeenä seuraavana vuonna.
Diamonds and Pearls -albumi ilmestyi 1. marraskuuta 1991. Se oli ensimmäinen levy, jonka esittäjäksi merkittiin virallisesti ”Prince and the New Power Generation”. Albumi menestyi loistavasti ja tuotti hittisinglet ”Diamonds and Pearls”, ”Cream” ja "”Get Off”. Musiikillisesti Prince alkoi sen myötä siirtymään hiphopin suuntaan, uuden The New Power Generation -yhtyeensä vaikutuksesta. Kappaleessa ”Get Off” on Princen ensimmäinen rap-verse. Selkeä linjanmuutos aiheutti ärtymystä joissakin faneissa. Diamonds and Pearls -kiertue oli maailmanlaajuinen menestys.
13. lokakuuta 1992 ilmestynyt seuraava albumi on nimetty kannessa olevan piirrossymbolin mukaan. Levy tunnetaan epävirallisesti ”Love Symbolina” ja Princen yhtyeen nimellä ”Prince and the New Power Generation”. Kappaleista ”Sexy MF”, ”7” ja ”My Name Is Prince” tuli hittejä. Albumia pidetään usein Princen kultakauden päätöksenä. Love Symbolin jälkeen Princen kaupallinen menestys alkoi heiketä. Se oli pitkään Princen viimeinen kansainvälisesti menestynyt levy. Vuonna 1993 ilmestyivät kokoelmat The Hits/B-sides, Hits 1 ja Hits 2. Ne sisälsivät suurimpien hittien lisäksi singlejen B-puolia ja harvinaisuuksia, ja myivät kohtuullisesti.
Ura > 1990-luku > Nimenmuutos

Prince oli jo pidemmän aikaa riidellyt levy-yhtiönsä kanssa. Prince koki Warnerin yrittävän riistää hänen taiteellista vapauttaan. Vuonna 1978 solmitun levytyssopimuksen mukaan hänellä oli täydellinen vapaus julkaista mitä haluaa, mutta jo 1980-luvun loppupuolelta alkaen Warner oli yrittänyt puuttua Princen musiikkiin ja julkaisuihin. Prince halusi lopettaa yhteistyön, mutta sopimus velvoitti häntä julkaisemaan vielä yhdeksän albumia. 16. elokuuta 1994 Prince julkaisi hätäisesti kokoamansa Come-levyn, joka sisälsi enimmäkseen vanhoja kappaleita. Myös Black Album julkaistiin, jonka oli alun perin pitänyt ilmestyä jo vuonna 1987. Protestiksi Warneria vastaan Prince ryhtyi esiintymään ”slave” (orja) -sana poskeensa kirjoitettuna. Lehdet seurasivat mielenkiinnolla tapahtumien etenemistä. Lopulta erimielisyydet johtivat siihen, että Prince muutti taiteilijanimensä useissa viime levyjensä kansissa olevaksi symboliksi . Hän ei halunnut esiintyä enää Prince-nimellä, sillä se oli hänen syntymänimensä ja hänen mielestään Warner käytti sitä vain rahastusmielessä. ”Olen pelkkä nappula, jonka on tarkoitus tehdä levy-yhtiölle rahaa”, Prince kirjoitti. Tälle uudelle ”nimelle” ei ollut mitään lausuttavaa muotoa. Oprah Winfreyn keskusteluohjelmassa vuonna 1996 Prince kertoi, että symboli on kirjoitettavissa tietokoneella ja merkin kirjoitusasu oli seuraava: O(+>.
Päätöstä seurasi mediakohu, ja lehdet antoivat Princelle pilkkanimen ”The Artist Formerly Known as Prince” (”Artisti joka ennen tunnettiin nimellä Prince”). Jotkut toimittajat luulivat aluksi kyseessä olevan vitsi, mutta kun selvisi, että Prince on tosissaan, keksittiin myös muita nimiä: ”The Artist”, ”Symbol” ja ”The Artist Formerly Known as Princen” lyhennys ”TAFKAP”. Näitä nimityksiä käytettiin säännöllisesti lehdissä ja muissa medioissa 2000-luvun alkuun saakka, jolloin Prince alkoi taas käyttää vanhaa nimeään.
Ura > 2000-luku

2000-luvulla Prince ryhtyi jälleen käyttämään vanhaa nimeään Prince. Ensimmäinen uuden vuosituhannen Prince-julkaisu oli Rave In2 the Joy Fantastic, joka sisälsi remix-versioita vuoden 1999 samannimisestä albumista. Vuonna 2001 Prince kohautti liittymällä Jehovan todistajiin. Samana vuonna ilmestyi albumi Rainbow Children, joka heijasteli vahvasti Jehovan todistajien sanomaa. Se herätti faneissa ristiriitaisia tunteita. Musiikillisesti levyä pidettiin erinomaisena, mutta voimakas uskonnollinen sanoma häiritsi monia kuuntelijoita. Levy ei noussut USA:ssa edes Top-100 listalle. 22. kesäkuuta 2003 ilmestyi instrumentaalialbumi N.E.W.S. Levy oli ehdolla Vuoden Instrumentaali -palkinnon saajaksi Grammy-gaalassa. Ehdokkuus oli Princen ensimmäinen moneen vuoteen.
Vuonna 2002 ilmestyi Princen uran ensimmäinen livealbumi, nimeltään One Nite Alone... Live! Prince esitti samannimisessä konsertissa sekä Rainbow Childrenin materiaalia että vanhoja hittikappaleitaan, kuten ”Raspberry Beret” ja ”Diamonds and Pearls”. Mukana oli useita vierailijoita, muun muassa Alicia Keys, George Clinton ja Norah Jones. 8. helmikuuta 2004 Prince esiintyi Grammy-palkintogaalassa yhdessä Beyoncé Knowlesin kanssa. Prince ja Knowles esittivät vuoden 1984 klassikkokappaleet ”Let’s Go Crazy”, ”Baby I’m A Star” ja ”Purple Rain” sekä Beyoncén tuoreen hitin ”Crazy in Love”. Kuukautta myöhemmin Prince valittiin Rock and Roll Hall of Famen jäseneksi.
Ura > Esiintyminen Suomessa

Prince peruutti ennätykselliset viisi kertaa konserttinsa Suomessa (1988, 1990 ja 2010), mutta esiintyi kuitenkin kerran Helsingin Hartwall Areenalla heinäkuussa 2011.
Yksityiselämä

Prince Rogers Nelson syntyi Minneapolisissa 7. kesäkuuta 1958. Hänen isänsä John Lewis Nelson oli pianisti ja laulunkirjoittaja, ja äiti Mattie Shaw jazzlaulaja. Princen kaksi vuotta nuorempi sisko Tyka Nelson on myös laulaja. Princellä oli myös useita veli- ja sisarpuolia vanhempiensa aiempien suhteiden kautta.
Prince oli kihloissa Susannah Melvoinin kanssa vuonna 1985. Prince avioitui taustalaulaja ja -tanssija Mayte Garcian kanssa ystävänpäivänä 1996, ja heillä oli Boy Gregory -niminen lapsi, joka syntyi 16. lokakuuta 1996, mutta sairasti Pfeifferin syndroomaa ja eli vain viikon. Pari erosi vuonna 1999. Prince avioitui uudestaan vuonna 2001 Manuela Testolinin kanssa, mutta tämäkin liitto päättyi eroon toukokuussa 2006.
Prince tuli 2000-luvun alussa uskoon ja liittyi Jehovan todistajiin.
Prince ehti aloittaa muistelmiensa, työnimeltään The Beautiful Ones, kirjoittamisen vuonna 2016, mutta ehti saada sitä valmiiksi vain noin 50 sivua. Hän oli kasvissyöjä.
Yksityiselämä > Sairastelu ja kuolema

Prince kärsi vuosikymmeniä kovasta kroonisesta lonkkakivusta, minkä vuoksi joutui syömään vahvoja opioideja, käyttämään kävelykeppiä ja lepäämään toisinaan pitkiä kausia vuoteessa. Hänen työtoverinsa epäilivät jatkuvasti pahenevan kivun syyksi liian kovaa työtahtia ja alle 160-senttisen laulajan käyttämiä 10 sentin korkoja. Princen lonkat pääsivät niin huonoon kuntoon, että ne piti vaihtaa tekoniveliin vuonna 2010. Prince viivytteli pitkään leikkausta uskontonsa vuoksi, joka kielsi verensiirrot.
Walgreenin apteekin henkilökunnan mukaan Prince osti apteekista HIV-potilaiden hoidossa käytettävää lääkettä, mutta kuolinsyyselvityksessä ei mainittu HIV:iä.
Opioidivieroitukseen erikoistunut lääkäri Andrew Kornfeld löysi Princen kuolleena tämän Paisley Parkin kodista Minnesotan Chanhassenista, Yhdysvalloissa 21. huhtikuuta 2016. Kornfeld oli tullut konsultoimaan Princeä opioidivieroituksessa. Kuolinsyyksi ilmoitettiin tutkimusten jälkeen tapaturmainen opioideihin kuuluvan kipulääke fentanyylin yliannostus. Prince oli kuollessaan 57-vuotias
Princeä oli hoidettu vain viikkoa ennen kuolemaansa sairaalassa opioidiyliannostuksen takia. Sen jälkeen hän työskenteli tauotta 154 tuntia eli lähes kokonaisen viikon nukkumatta välillä. (Fentanyyli saattaa aiheuttaa unettomuutta.)
Prince tuhkattiin 23. huhtikuuta ja hänen kotonaan järjestettiin perheen ja ystävien kesken muistotilaisuus. Tuhkan laskupaikkaa ei julkistettu. Princelle järjestettiin myös muistokonsertti.
Diskografia > Studioalbumit

For You (1978)
Prince (1979)
Dirty Mind (1980)
Controversy (1981)
1999 (1982)
Around the World in a Day (1985)
Sign o’ the Times (1987)
Lovesexy (1988)
Diamonds and Pearls (1991)
Love Symbol (1992)
Come (1994)
Black Album (1994)
The Gold Experience (1995)
Chaos and Disorder (1996)
Emancipation (1996)
Rave Un2 the Joy Fantastic (1999)
The Rainbow Children (2001)
Musicology (2004)
3121 (2006)
Planet Earth (2007)
Lotus Flow3r (2009)
20Ten (2010)
Plectrumelectrum (2014)
Art Official Age (2014)
HITnRUN Phase One (2015)
HITnRUN Phase Two (2015)
Diskografia > Postuumit albumit

Piano and a Microphone 1983 (2018)
Originals (2019)
Welcome 2 America (2021)
Diskografia > Soundtrack-albumit

Purple Rain (1984)
Parade (1986)
Batman (1989)
Graffitti Bridge (1990)
Girl 6 (1996)
Diskografia > Instrumentaalialbumit

Kamasutra (1998)
Xpectation (2003)
C-NOTE (2003)
N.E.W.S (2003)
Diskografia > Internet-albumit

NPG Music Club Vol. 1–12 (2000)
Rave In2 the Joy Fantastic (2000)
One Nite Alone... (2002)
The Chocolate Invasion (2004)
The Slaughterhouse (2004)
Diskografia > Kokoelmat

The Hits 1 (1993)
The Hits 2 (1993)
The Hits/The B-Sides (1993)
Crystal Ball (1998)
The Vault: Old Friends 4 Sale (1999)
The Very Best of Prince (2001)
Ultimate (2006)
4ever (2016)
Diskografia > EP:t

The Scandalous Sex Suite (1989)
The Beautiful Experience (1994)
1999: The New Master (1999)
Diskografia > Livealbumit

One Nite Alone… Live! (2002)
Indigo Nights (2008)
Filmografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Vuosi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1984 | Purple Rain | The Kid |
| 1986 | Under the Cherry Moon | Christopher Tracy |
| 1987 | Sign o’ the Times | Prince |
| 1990 | Graffiti Bridge | The Kid |
Konserttikiertueet

Prince Tour (1979–1980)
Dirty Mind Tour (1980–1981)
Controversy Tour (1981–1982)
1999 Tour (1982–1983)
Purple Rain Tour (1984–1985)
Hit n Run – Parade Tour (1986)
Sign o’ the Times Tour (1987)
Lovesexy World Tour (1988–1989)
Nude Tour (1990)
Diamonds and Pearls Tour (1992)
Act I Tour (1993)
Act II Tour (1993)
The Ultimate Live Experience (1995)
Gold Tour (1996)
Love 4 One Another Charities Tour (1997)
Jam of the Year Tour (1997–1998)
Newpower Soul Tour/Festival (1998)
Hit + Run Tour (2000–2001)
A Celebration (2001)
One Nite Alone...Tour (2002)
2003-2004 World Tour (2003)
Musicology Tour (2004)
3121 Las Vegas Residency (2006–2007)
Earth Tour (2007)
20Ten Tour (2010)
Welcome 2 America (2010–2011)
Welcome 2 Canada
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prince Wikimedia Commonsissa
Rolling Stonen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive)
Prince.org. Laajin ja pitkäaikaisin Prince-fanisivusto.
Princelyrics.co.uk. Sanoitukset.
Prince Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  3  BnF data 2  3  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz 2  3  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Prince Brysselissä, Hit N Run -kiertueella vuonna 1986.
Prince Coachellassa, Kaliforniassa huhtikuussa 2008.
Prince Lontoon O2-areenalla vuonna 2007.
Kulta-aika (elokuva)

| Kulta-aika> L'Âge d'Or |
| --- | --- |
 Suomalaisjuliste vuodelta 1980
Ohjaaja:  Luis Buñuel
Käsikirjoittaja:  Luis Buñuel Salvador Dalí
Tuottaja:  Vicomte de Noailles
Säveltäjä:  Georges Van Parys
Kuvaaja:  Albert Dubergen
Leikkaaja:  Luis Buñuel
Tuotantosuunnittelija:  Alexandre Trauner
Pääosat:  Gaston Modot 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  28. lokakuuta 1930 Suomi: 29. helmikuuta 1980
Kesto:  62 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kulta-aika (L'Âge d'Or) on Luis Buñuelin ohjaama ranskalainen surrealistinen elokuva vuodelta 1930. Buñuel myös kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen. Vaikka Salvador Dalí mainitaan alkuteksteissä toisena käsikirjoittajana, hänellä ei ollut juurikaan tekemistä elokuvan kanssa.
Kulta-ajan ensi-ilta 28. lokakuuta 1930 aiheutti antisemitistien mellakan, sillä Buñuelin luultiin olevan juutalainen. Elokuvan katsottiin vastustavan liiaksi kirkkoa ja Le Figaro -lehti aloitti painostuskampanjan elokuvan kieltämiseksi. Elokuva kiellettiinkin jo 1. joulukuuta 1930, ja kolmesta esityskopiosta kaksi tuhottiin. Tuottaja Noailles'n varakreivi piilotti kuitenkin elokuvan negatiivit, ja 1933 siitä valmistettiin muutama uusi kopio, joista yksi päätyi MOMAan ja toinen Ranskan elokuva-arkistoon. Ne esittivät sitä silloin tällöin, mutta elokuvakopioiden ja levittäjän puute johti siihen, että se pääsi laajamittaiseen levitykseen vasta 1979.
Lyhyytensä takiaKulta-aika esitetään nykyään usein yhdessä samojen tekijöiden edellisvuonna valmistuneen lyhytelokuvan Andalusialainen koira kanssa.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Kulta-aika oli mukana  heistä kahdentoista listalla. The New York Timesin kriitikot valitsivat Kulta-ajan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gaston Modot  | … |  mies   |
|  Lya Lys  | … |  nainen   |
|  Caridad de Laberdesque  | … |  kamarineito   |
|  Max Ernst  | … |  sissipäällikkö   |
|  Josep Llorens Artigas  | … |  kuvernööri   |
|  Lionel Salem  | … |  Jeesus   |
|  Germaine Noizet  | … |   markiisi X...   |
|  Duchange  | … |  kapellimestari   |
Aiheesta muualla

Kulta-aika Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elokuva Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
Jari Mustonen: Kulta-aika. Elitisti 2.11.2004.
Tiikerikissa (elokuva)

| Tiikerikissa> Il Gattopardo |
| --- | --- |
 Tiikerikissa-elokuvan alkuperäinen juliste.
Ohjaaja:  Luchino Visconti
Käsikirjoittaja:  Suso Cecchi d’Amico Pasquale Festa Campanile Enrico Medioli Massimo Franciosa Luchino Visconti
Perustuu:  Tiikerikissa-romaaniin
Tuottaja:  Goffredo Lombardo
Säveltäjä:  Nino Rota
Kuvaaja:  Giuseppe Rotunno
Leikkaaja:  Mario Serandrei
Tuotantosuunnittelija:  Mario Garbuglia
Pukusuunnittelija:  Piero Tosi
Pääosat:  Claudia Cardinale Alain Delon Burt Lancaster
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia Ranska
Tuotantoyhtiö:  Titanus S.G.C. - Société Générale Cinématographique S.N. Pathé Cinéma
Levittäjä:  Titanus Netflix
Ensi-ilta:  1963
Kesto:  187 min
Alkuperäiskieli:  italia ranska saksa latina
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiikerikissa (ital. Il Gattopardo) on yksi italialaisen elokuvaohjaajan Luchino Viscontin tunnetuimmista elokuvista, joka valmistui ja sai ensi-iltansa vuonna 1963. Elokuva on tehty italialaisen kirjailijan Giuseppe Tomasi di Lampedusan samannimisen romaanin pohjalta.
Elokuva sai Cannesin filmifestivaalien Kultainen palmu -palkinnon vuonna 1963. Vuonna 1979 Tiikerikissa pääsi mukaan suomalaiskriitikoiden kokoamalle sadan tärkeimmän elokuvan listalle. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti Tiikerikissan kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Sisiliaan vuosina 1860–1863 juuri Italian yhdentymisen alkuvaiheisiin. Garibaldin armeija on noussut Sisilian Marsalassa maihin ja ruhtinas Salina lähtee perheineen ja palvelusväkineen kesäresidenssiinsä Donnafugataan.  Ruhtinas oivaltaa, että feodalismin päivät Italiassa ovat luetut ja niin hän sallii veljenpoikansa Tancredin avioitua tavallisen rahvaan edustajan, rikkaan kauppiaan tyttären Angelican kanssa. Elokuva on tullut tunnetuksi upeasta tanssikohtauksestaan ja hitaan raukeasta toiminnasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Burt Lancaster  | … |  Ruhtinas Don Fabrizio Salina   |
|  Claudia Cardinale  | … |  Angelica Sedara / Bertiana   |
|  Alain Delon  | … |  Tancredi Falconeri   |
|  Paolo Stoppa  | … |   Don Calogero Sedara   |
|  Rina Morelli  | … |  ruhtinatar Maria Stella Salina   |
|  Romolo Valli  | … |  isä Pirrone   |
|  Terence Hill  | … |  kreivi Cavriaghi (Mario Girotti)   |
|  Pierre Clémenti  | … |  Francesco Paolo   |
|  Lucilla Morlacchi  | … |  Concetta   |
|  Giuliano Gemma  | … |   Garibaldin kenraali   |
|  Ida Galli  | … |  Carolina   |
|  Ottavia Piccolo  | … |  Caterina   |
|  Carlo Valenzano  | … |  Paolo   |
|  Brook Fuller  | … |  nuori ruhtinas   |
|  Anna Maria Bottini  | … |  neiti Dombreuil, kotiopettajatar   |
Aiheesta muualla

Björkbacka, Hannu: Tiikerikissa 15.9.2011. DVD-Opas.
Cabourg, Jean: Tiikerikissa (1962) (Arkistoitu – Internet Archive) 15.3.1977. Kavi.
Ladybird Ladybird

| Ladybird Ladybird> Ladybird, Ladybird |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ken Loach
Käsikirjoittaja:  Rona Munro
Tuottaja:  Sally Hibbin
Säveltäjä:  George Fenton
Kuvaaja:  Barry Ackroyd
Leikkaaja:  Jonathan Morris
Pääosat:   Crissy Rock  Vladimir Vega  Ray Winstone 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Parallax Pictures Ltd
Levittäjä:  The Samuel Goldwyn Company
Ensi-ilta:  1994, Suomessa 1995
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ladybird Ladybird on Ken Loachin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1994. Rona Munron käsikirjoittamassa tarinassa neljän lapsen yksinhuoltajaäidin mieli alkaa järkkyä hänen yrittäessään saada tulipalon jälkeen huostaanotetut lapsensa takaisin ja aloittaakseen uuden elämän kerrankin kunnolliselta vaikuttavan miehen, paraguaylaisen poliittisen pakolaisen Jorgen kanssa.
Juoni

Elokuva näyttää päähenkilö Maggien elämänvaiheita takaumina hänen kertoessaan itsestään juuri tapaamalleen Jorgelle, samalla kun Jorge kertoo vain vähän omasta taustastaan. Itsekin äkkipikainen ja rääväsuinen Maggie on ajautunut väkivaltaisesta suhteesta toiseen ja saanut jokaisen lapsensa eri miehen kanssa. Maggie ja Jorge muuttavat yhteen ja saavat tyttären, mutta sekin otetaan heiltä pois, koska sosiaaliviranomaiset ovat luokitelleet Maggien epävakaaksi ja älyltään vajavaiseksi äidiksi. Myös seuraava tytär otetaan pois, ja katkeroituneen pariskunnan välit alkavat rakoilla. Elokuvan lopun teksti kuitenkin kertoo heidän saavan vielä kolme lasta, jotka he saavat pitää, mutta kahta ensimmäistä tytärtä he eivät saa tavata.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Crissy Rock voitti Maggien roolistaan parhaan naispääosan palkinnon Berliinin elokuvajuhlilla. The New York Timesin kriitikot valitsivat Ladybirdin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Ladybird Ladybird Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ladybird Ladybird Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ladybird Ladybird (film)
Käännös suomeksi
Nauru kahleitten takana

| Nauru kahleitten takana> Sullivan’s Travels |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Preston Sturges
Käsikirjoittaja:  Preston Sturges
Tuottaja:  Paul Jones Buddy DeSylva Preston Sturges
Säveltäjä:  Leo Shuken
Kuvaaja:  John F. Seitz
Leikkaaja:  Stuart Gilmore
Tuotantosuunnittelija:  Hans Dreier
Pukusuunnittelija:  Edith Head
Pääosat:  Joel McCrea Veronica Lake
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  1941
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nauru kahleitten takana (tai Nauru kahleitten talossa, alkuperäisnimi Sullivan’s Travels) on Preston Sturgesin käsikirjoittama ja ohjaama komediaelokuva vuodelta 1941.
Elokuva on Sturgesin 1940-luvun alkupuolen komediasarjan tunnetuin teos, ja sen aiheena on Hollywood itse. Siinä viihdekaupunkiin kyllästynyt ohjaaja John Lloyd Sullivan (Joel McCrea) tekeytyy kulkuriksi ja haluaa tehdä vakavan elokuvan nimeltä ”O Brother, Where Art Thou?”. Innoitusta kerätäkseen hän lähtee etsimään oikeita ihmisiä ja tarinoita lama-ajan Yhdysvalloista. Matkakumppanikseen hän saa toisen Hollywoodiin kyllästyneen, nuoren naisen jota esittää Veronica Lake. Sullivanin vaimoa esittää Jan Buckingham ja kovaotteista vankileirin vartijaa Al Bridge.
Nauru kahleitten takana sekoittaa useita koomisia ja dramaattisia elokuvan lajityyppejä: nopeaa screwball-konekivääridialogia, mykkäelokuvamaista toimintakaaosta, Hollywood-satiiria, romanttisia aineksia ja usean minuutin mittaisen vakavan ja dialogittoman jakson, jossa kuvataan köyhän väestönosan elämää.
Elokuva valittiin vuonna 1990 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Naurun kahleitten takana kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Reuben, Reuben

| Reuben, Reuben |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Ellis Miller
Käsikirjoittaja:  Julius J. Epstein
Perustuu:  Peter De Vriesin romaaniin
Tuottaja:  Julius J. Epstein Walter Shenson
Säveltäjä:  Billy Goldenberg
Kuvaaja:  Peter Stein
Pääosat:  Tom Conti, Kelly McGillis, Roberts Bossom
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Saltair Productions
Levittäjä:  20th Century Studios
Ensi-ilta:  1983, Suomessa 1985
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Reuben, Reuben on Robert Ellis Millerin ohjaama yhdysvaltalainen musta komediaelokuva  vuodelta 1983. Julius J. Epstein sovitti sen käsikirjoituksen Herman Shumlinin näytelmästä Spofford, joka puolestaan perustuu Peter De Vriesin romaaniin Reuben, Reuben.
Juoni

Viinaan ja naisiin menevä, runosuonensa ehdyttänyt skotlantilainen runoilijarenttu Gowan McGland (Tom Conti) viettää aikaa Yhdysvaltojen vauraassa Connecticutissa. Hän esiintyy varakkaiden naisten kirjallisuuskerhoissa.ja yläluokan päivällisillä etsien niistä tilapäistä ja vaihtuvaa seuraa itselleen. Muuan hammaslääkäri käyttää ammattitaitoaan kostaakseen McGlandille saatuaan tietää tämän muhinoineen vaimonsa kanssa. Lähijunassa matkalla New Yorkista mies joutuu pulaan lipuntarkastajan kanssa, kunnes nuori naisopiskelija Geneva Spofford (Kelly McGillis esikoisroolissaan) tunnistaa hänet ja lupaa maksaa hänen matkalippunsa. He rakastuvat, ja tytöllä on suhteessa vain hävittävää.
Vastaanotto

Reuben, Reuben tuotti Oscar-ehdokkuudet käsikirjoituksestaan ja Tom Contin miespääosasta. Se sai myös Golden Globe -ehdokkuudet vastaavissa sarjoissa sekä parhaan draamaelokuvan sarjassa. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Reuben, Reuben Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Reuben, Reuben Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Reuben, Reuben
Käännös suomeksi