stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wilderness (laskettelurinne)

| Wilderness |
| --- | --- |
Paikkakunta::  Wilmington, New York, Yhdysvallat
Talviurheilukeskus:: Whiteface Mountain
Vuori:: Little Whiteface
Rinneluokitus:: Musta
Korkeusero:: 302,5 m
Pituus:: 1 900 m
Keskijyrkkyys:: 15,9 %
Hissi
Hissi:: Mountain Run Lift
Tyyppi:: 2-hengen tuolihissi
Kapasiteetti:: 1 200 henkilöä/h
Kumparelasku
Pituus:: 230 m
Keskijyrkkyys:: 26°
MM-kilpailu:: 13.–14.2.1991
1. MC-kilpailu:: 18.1.1985
Wilderness on laskettelurinne Whiteface Mountainissa Wilmingtonissa New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Wilderness-rinteeseen tehdyllä kumpareikolla laskettiin kumparelaskun MM-kilpailut 1991, lisäksi siinä järjestetään melko säännöllisesti freestylehiihdon maailmancupin kumparelaskukilpailuja. Viereisellä Mountain Run -rinteellä laskettiin Lake Placidin talviolympialaisten 1980 alppihiihdon pujottelukilpailut.
Danny Jacobs

| Danny Jacobs> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1968 (ikä 56)  Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Ammatti:  Näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2007–2014
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Daniel Charles "Danny" Jacobs, Jr. (s. 7. heinäkuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa ääniroolista piirroselokuvassa The Penguins of Madagascar.
Aiheesta muualla

Danny Jacobs Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Walde Hyry

Waldemar (Walde) Engelbert Hyry (26. marraskuuta 1894 Kuivaniemi – 1. lokakuuta 1985 Oulu) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Hyryn vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Hyry ja Maria Liisa Haarakoski ja puoliso 1925–1970 Anna Liisa Hellemaa, aiemmin Hellman. Hyry kävi Oulun kauppakoulun 1913 ja teki opintomatkoja Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Hän oli Uleå-yhtiön pääkonttorin kirjanpitäjä Oulussa 1913–1917, Oulun Pyrinnön taloudenhoitaja ja puheenjohtaja 1917–1920, Villa ja Kone -yhtiön toimitusjohtaja 1920–1922 ja Oulun Villatehdas -yhtiön isännöitsijä 1922–1934 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1934–1963. Hyry omisti myös lammastilan Oulunsalossa. Hän oli Oulun kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen ja hänellä oli useita muitakin luottamustehtäviä. Oulun suojeluskunnan esikuntaan kuulunut Hyry oli sotilasarvoltaan reservin vääpeli. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1946.
Vanhainkoti

Utajärven entinen kunnalliskoti ja vanhainkoti Roinila.
Vanhainkoti tai hoivakoti tai tehostetun palveluasumisen yksikkö on palvelulaitos, joka tarjoaa hoitopalveluita sellaisille vanhuksille, jotka eivät selviydy kotona tai palvelutalossa. Hoivakodin toiminta on laitoshoitoa, mutta toiminnan tavoitteena on luoda mahdollisimman kodinomaiset olosuhteet. Tehostetussa palveluasumisessa vanhuksen tukena ja apuna on kuitenkin hoitohenkilökuntaa ympäri vuorokauden.
Yleistä

Suomessa hoivakotipalveluita tuotetaan sekä julkisesti että yksityisesti ostopalveluina. Koukkuniemen vanhainkoti Tampereella on esimerkki julkisesta suuresta hoivakotiyksiköstä. Koukkuniemen hoivakodissa on 23 osastoa, joilla asukkaat asuvat 1–2 hengen huoneissa.
Yleistä > Suurimmat alan yritykset

Kolme eniten hoivakotiyksikköjä Suomessa omistavaa yksityistä yritystä olivat vuonna 2019 Attendo, Esperi ja Mehiläinen. Kaikkien näiden kolmen yksityisen suurimman toimijan toiminnassa havaittiin muun muassa hoitajamitoituksen riittämättömyydestä johtuvia puutteita Ylen selvityksessä tammikuussa 2019.  Ylen haastattelemien asiantuntijoiden mukaan julkisen puolen hoivakodeista tehdään selvästi vähemmän toiminnan ongelmiin liittyviä ilmoituksia.
Yleistä > Muissa pohjoismaissa vahvempi rahoitus

Muissa pohjoismaissa vanhusten palveluihin käytetään selvästi enemmän rahaa kuin Suomessa, ja Suomen vanhuspalveluissa on pitkään ollut liian vähän työntekijöitä. Jyväskylän yliopiston yhteiskuntapolitiikan professori Teppo Krögerin mukaan Suomen nostaminen muiden Pohjoismaiden keskitasolle vaatisi noin miljardin euron lisäpanostuksen.
Yleistä > Hoitajamäärä

Hoitajien määrän kirjaamisesta lakiin käytiin eduskuntavaalien 2019 alla laajaa poliittista keskustelua, ja kaikki oppositiopuolueet vaativat aluksi lakiin kirjattavaksi mitoitusta 0,7 hoitajaa asukasta kohti. Tähän asti käytössä oli ollut vain minimisuositus toimijoille, mutta ei velvoitetta. Melko pian myös hallituspuolueet siniset ja keskusta muuttivat aiempaa kielteistä linjaustaan ja ryhtyivät tukemaan kirjausta. Noin viikkoa muita puolueita myöhemmin kirjausta julkisuudessa vastustanut kolmas hallituspuolue kokoomus muutti kantaansa, jolloin kaikki eduskuntapuolueet olivat lopulta valmiita kirjaamaan sitovan hoitajamitoituksen lakiin. Tosin kokoomuksen kanta juuri 0,7-hoitajamitoitukseen tai ylipäätään sitovaan lukuun jäi vielä epäselväksi myöhempien ulostulojen valossa. Perhe- ja peruspalveluministeri Annika Saarikko (kesk) ilmoitti 5. helmikuuta 2019 laittavansa käyntiin lainvalmistelutyön muutoksesta, mutta arvioi, ettei eduskunta ehtisi päättää asiasta enää samalla vaalikaudella ennen huhtikuun eduskuntavaaleja.
Tuolloinen suositus, 0,5 hoitajaa vuorokauden aikana eri työvuorot yhteen laskien suhteessa hoidettaviin, toteutui 95 % hoivapaikoista alkuvuonna 2019. Keskimääräinen hoitajamitoitus oli julkisella puolella 0,66 ja yksityisellä 0,64. Eduskuntapuolueet ehdottivat hoitajamitoitukseksi 0,7:n minimiä, jonka kustannusvaikutukseksi Kuntaliitto arvioi 200–250 miljoonaa euroa.
Rinteen ja Marinin hallitukset nostivat hoitajamitoitusta vuodesta 2020 alkaen mutta lykkäsivät jatkuvasti tavoitettaan 0,70, koska hoitajapula oli liian paha.
Vuonna 2024 Orpon hallitus pudotti mitoituksen 0,65:stä 0,6:een osana miljardisäästöjä ja veronkorotuksia EU:n taloussääntöjen noudattamiseksi.
THL:n johtava tutkija Liina-Kaisa Tynkkynen totesi liian korkean hoitajamitoituksen toimineen tavoitettaan vastaan: sitä kierrettiin tai osastoja suljettiin, koska hoitajia ei ollut tarpeeksi. Siksi Tynkkynen odotti, että hallitus olisi keventänyt mitoitusta pienemmäksi kuin 0,6. Tynkkysen mukaan ei pitäisi miettiä hoitajamitoitusta vaan sitä, mitkä palvelut ja millainen hoiva kansalaisille luvataan.
Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueen johtaja Sanna Svahnin mukaan hoitajamitoitus estää kehitystä. Palveluasumista pitäisi tehostaa hyödyntämällä teknologiaa, mutta hoitajamitoitus on estänyt kehittämisen. Svahn toteaa, että sääntelyä pitäisikin purkaa ja voida korvata hoitajia muilla ammattiryhmillä, koska muuten hoitajat eivät riitä. Eihän omaishoitajillakaan ole mitään koulutusta.
Yleistä > Hoitajamäärä > Hoitajamitoituksen laskeminen

Hoitajamitoitukseen lasketaan myös vapaalla olevat hoitajat. Esimerkiksi 0,5:n hoitajamitoituksella 15 hoitajaa huolehtii 30:sta hoidettavasta siten että hoitajia on aamuvuorossa 6, illassa 4 ja yöllä 1. Vapaalla on 4 hoitajaa.
Hoitomuodot

Vanhainkodit voivat järjestää lyhyt- tai pitkäaikaista hoitoa sekä esimerkiksi päiväkeskustoimintaa. Pitkäaikainen hoito tarkoittaa jatkuvaa asumista vanhainkodissa. Lyhytaikainen hoito on tarkoitettu esimerkiksi omaishoitajan loman ajaksi. Päiväkeskustoiminta on tarkoitettu kotonaan asuville vanhuksille.
Omistusmuodot ja maksullisuus

Vanhainkoti voi olla kaupungin, kunnan, säätiön tai yksityisen yrityksen omistuksessa. Yksityisiltä kaupungit ja kunnat ostavat vanhainkotipalveluita ostopalvelusopimuksilla.
Asukkaiden hoidon, ruuan, lääkkeet ja tilat kustantaa kunta. Pitkäaikaishoitopäätöksen saaneelta peritään hoitomaksua enintään 80 % hänen tuloistaan, mutta ei hoidon kustannuksia enempää. Puolisoiden yhteenlasketuista tuloista hoitomaksu on enintään 40 %. Lisäksi on säädetty asukkaan käteen jäävästä kuukausittaisesta vähimmäisrahasummasta.
Omistusmuodot ja maksullisuus > Toiminnan ulkoistamisen syyt

Kunnat ovat usein ja kasvavissa määrin ulkoistaneet hoivakotipalveluja kilpailutuksen myötä yksityisille toimijoille.
Yksityisen merkittävänä kilpailuvalttina alalla toimivat huonommat työehdot, kuten yleinen matalampi hoitajille maksettava palkkataso sekä muun muassa siivouksen ja ruuanlaiton tehtävien sisällyttäminen hoitotehtävien yhteyteen.
Merkittävimpänä yksityisen hoivakodin kuluja alentavana tekijänä pidetään kuitenkin uusia, hyvin soveltuvia toimintakiinteistöjä, joihin yksityisen on julkista helpompi investoida. Julkisen sektorin isoja kertainvestointeja vältellään säästöpaineiden vuoksi.
Palvelujen laadun ongelmat

Geriatrian professori Jaakko Valvanne arvioi vuonna 2016, että asiakkaiden kaltoinkohtelu vanhainkodeissa on Suomessa melkein päivittäistä ja että lievä kaltoinkohtelu on osa hoitokulttuuria, vaikka vakavat ongelmat ovat harvinaisia.
Yleinen kaltoinkohtelun muoto on etenkin ihmisoikeuksiin kuuluvan liikkumisvapauden rajoittaminen yöllä tai jopa sen estäminen sitomalla asiakas sänkyyn. Toinen ongelma on työntekijöiden asiaton käytös, joka ilmenee esimerkiksi siten, ettei henkilöä avusteta vessaan, vaan käsketään ulostamaan tai virtsaamaan vaippoihin.
Palvelujen laadun ongelmat > Valviran selvitys 2016

Valvira selvitti keväällä 2016 vanhusten kaltoinkohtelun eli hyvinvointia, terveyttä tai turvallisuutta vaarantavan toiminnan yleisyyttä sosiaalihuollon julkisissa ja yksityisissä ympärivuorokautisissa yksiköissä. 93 % kyselyyn vastanneesta 7 406:sta hoitajasta oli havainnut vanhusten kaltoinkohtelua.
51 % vastaajista havaitsi vähintään kerran kuussa asukkaiden ulkoilun laiminlyöntiä; heistä 18 % vähintään kerran viikossa.
33 % vastaajista havaitsi, että henkilökunnalla ei ollut aikaa kohdella asukkaita yksilöllisesti.
25 % oli havainnut vähintään kerran kuussa epäasiallista tai lapsenomaista kielenkäyttöä,
20 % määräilyä, rankaisemista tai moittimista,
20 % yksin jättämistä,
19 % asukkaan toiveiden ja tahdon huomioimattomuutta,
17 % liikkumisen estämistä,
11 % märissä vaipoissa kauan pitämistä,
9 % hoito-ohjeiden rikkomista,
8 % kovakouraisuutta,
8 % avun kieltämistä,
8 % yli- tai alilääkitsemistä,
6 % fyysistä väkivaltaa,
5 % aliravitsemusta tai nestehukkaa,
5 % henkistä väkivaltaa kuten väkivallalla uhkailua,
4 % hygienian kuten pesujen laiminlyöntiä,
3 % ruokailun, pukemisen tai muiden rutiinien laiminlyöntiä,
2,4 % seksuaalista häirintää,
1,2 % asukkaiden välistä seksuaalista kaltoinkohtelua,
0,7 % rahan tai tavaroiden varastamista,
0,4 % lääkkeiden varastamista ja
0,1 % eli 11 henkilöä seksuaalista hyväksikäyttöä.
73 % ilmoitti kaltoinkohtelijaksi toisen työntekijän ja 54 % jonkun asukkaista. Kaltoinkohtelua lisäsivät kiire ja henkilökunnan puute. 55 % uskoi tuntevansa alan eettiset ohjeet erittäin hyvin. 58 % ilmoitti, että yksikössä puututaan kaltoinkohtelutapauksiin aina. Puuttuminen oli todennäköisempää, jos tilanteiden varalle oli olemassa ohjeet. 56 % kuitenkin ilmoitti, ettei yksikössä ole ohjeistusta, tai ettei vastaaja ollut sellaisista tietoinen. 43 % vastaajista ei tiennyt tai osannut selittää, että työntekijöillä on ollut vuoden 2016 alkaen velvollisuus ilmoittaa toiminnasta vastaavalle henkilölle, jos he havaitsevat epäkohtia.
Sisustus

Asunnot ovat useimmiten[lähde? ] yhden tai kahden hengen huoneita tai huoneistoja, joiden lisäksi hoivakoteihin kuuluu yhteisiä tiloja, kuten ruokailu- ja oleskelutiloja ja joskus myös sauna. Hoivakodin asukkaat voivat hoivakodista riippuen tuoda asuntoihinsa kotoaan omia huonekalujansa ja muita henkilökohtaisia tavaroitaan.
Vanhusten hoidon historia

Kunnalliskodin varhaisin muoto oli vaivaistupa, jollaisen vuoden 1571 kirkkolaki määräsi seurakunnat rakentamaan vanhuksia, sairaita ja kerjuulla eläviä varten. Vaivaistupia ei silti vielä ollut kaikissa seurakunnissa vuoteen 1852 mennessä. Vuoden 1852 vaivaistenholhousjulistus oli Suomen ensimmäinen yhtenäinen sosiaalihuoltoa käsittelevä laki. Siinä näkyivät jo liberalismin aatteeseen liittyvät yksilön oikeudet. Yritettiin määritellä, mikä on yhteiskunnan velvollisuus huollettavia kohtaan. Näitä täsmennettiin vuoden 1879 asetuksella.
1800-luvun lopussa alettiin luoda Suomeen uudenaikaista köyhäin- ja vanhustenhoitoa. Sen uranuurtaja oli vaivaishoidon tarkastaja Gustaf Helsingius, joka sai lopetetuksi epäinhimilliset kylänkiertojärjestelmän ja eläkehoitojärjestelmän ja synnytettyä niiden tilalle kunnalliskodit. Ne olivat vanhainkotien edeltäjiä, joita nimitettiin 1920-luvulle asti virallisestikin vaivaistaloiksi. Kunnalliskoteihin sijoitettiin vanhusten lisäksi mielisairaat ja muuten pitkäaikaissairaat hoidokit sekä muut, jotka eivät syystä tai toisesta kyenneet itse huolehtimaan itsestään tai voineet turvautua lähiomaisiin.
Kunnalliskodeille tyypillisiä olivat suuret yhteishuoneet, joissa asui eri-ikäisiä ja fyysisesti ja psyykkisesti erikuntoisia hoidokkeja. Varsinkin maaseudulla kunnalliskodit olivat usein maatiloja, joiden töihin hoidokit ottivat palkatta osaa voimiensa mukaan ja korvasivat näin saamansa hoidon. 1920-luvulta lähtien velvoitettiin jokainen kunta rakentamaan kunnalliskoti tai liittymään osakkaaksi kahden tai useamman kunnan yhteiseen kunnalliskotiin. Tästä lähtien pyrittiin myös sijoittamaan mielisairaat erilleen muista hoidokeista sekä järjestämään kunnalliskoteihin erityiset sairasosastot.
Vanhat kunnalliskodit alkoivat hävitä 1950- ja 1960-luvuilla, jolloin alettiin pyrkiä eroon laitosmaisuudesta ja kiinnittää entistä enemmän huomiota vanhusten yksilöllisiin tarpeisiin sekä asuntojen viihtyisyyteen ja turvallisuuteen. Esimerkiksi Joensuun Vanhainkotiyhdistyksen Linnunlahden vanhainkodissa, jota pidettiin valmistuessaan vuonna 1967 Suomen nykyaikaisimpana, asukkailla oli omat huoneet ja ne sai sisustaa omilla huonekaluilla. Monet uudet vanhainkodit rakennettiin terveyskeskusten läheisyyteen tai yhteyteen. Joitakin vanhanaikaisia kunnalliskoteja, vaikkakin niitä kutsuttiin jo vanhainkodeiksi, oli silti käytössä vielä 1980-luvulla.
Aiheesta muualla

Koukkuniemen vanhainkoti - Tampereen kaupunki
Laitoshuolto
Vanhainkodit - Hämeenlinnan kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
Paasivaara, Leena 2002. Tavoitteet ja tosiasiallinen toiminta: Suomalaisen vanhusten hoitotyön muotoutuminen monitasotarkastelussa 1930-luvulta 2000-luvulle. Väitöskirja, Hoitotieteen ja terveyshallinnon laitos, Oulun yliopisto
Vanhustenhuollon skandaali alkoi jo vuosikymmeniä sitten, sanoo professori Marja Vaarama – Kokeneen asiantuntijan mukaan tutkijoita on painostettu ja heidän neuvonsa sivuutettu HS.fi 3.2.2019 (tilaajille)
William Seiling

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten köydenveto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten köydenveto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten köydenveto. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten köydenveto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | joukkuekilpailu |  |
William Bernard Seiling (28. toukokuuta 1864 Saint Louis, Missouri – 5. tammikuuta 1951 Saint Louis, Missouri) oli yhdysvaltalainen köydenvetäjä ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen Southwest Turnverein 1 -joukkueeseen. Seiling oli myös paikallisesti tunnettu voimamies. Myöhemmin hän avasi huonekalukaupan.
Werl

| Werl |
| --- | --- |

 vaakuna
 Werl
 Koordinaatit: 51°33′N, 7°55′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Piirikunta:  Soest
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  76,35 km²
Korkeus:  90 m
Väkiluku (2021):  30 647
 – Väestötiheys:  401 as./km²
Postinumero:  59457
Suuntanumero(t):  02922, 02928
 
 www.werl.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Werlin sijainti Soestin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Werl on kaupunki Soestin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se on yksi historiallisista Hansakaupungeista. Werl on ollut vuodesta 2015 virallinen Wallfahrtsstadt eli pyhiinvaelluskaupunki.
Maantiede

Werl sijaitsee Ruhrin alueen tuntumassa noin 30 kilometriä Dortmundista itään. Kaupungin korkein kohta on 228 metriä mpy ja matalin 73 metriä mpy.
Werl kuuluu Arnsbergin hallintopiiriin, joka kattaa Nordrhein-Westfalenin keski- ja kaakkoisosat. Soestin piirikunta puolestaan kattaa hallintopiirin koillisosan. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee verraten harvaanasuttu Sauerland ja pohjoispuolella Münsterland. Historiallinen kauppareitti Hellweg kulkee Werlin alueella.
Werliin liitettiin heinäkuussa 1969 maalaiskunnat Blumenthal, Budberg, Büderich, Holtum, Mawicke, Niederbergstraße, Oberbergstraße, Sönnern ja Westönnen. Tammikuussa 1975 kaupunkiin liitettiin maalaiskunta Hilbeck. Kantakaupunki Werl sijaitsee keskellä kaupungin hallinnollista aluetta, ja liitoskunnilla on omat pienet keskuksensa.
Historia

Werl alkoi kehittyä Hellwegin varrelle, jonne joukko Westfalenin kreivejä rakennutti Burg Werl -nimisen linnoituksen. He alkoivat kutsua itseään Werlin kreiveiksi. Varhaisin asiakirjamaininta Werlistä on vuodelta 1024 muodossa Werla. Kölnin arkkipiista Engelbert I kohotti Werlin kaupungiksi 1218. Vuonna 1272 Werl sai uudet kaupunkioikeudet, jotka tunnetaan nimellä Rüthener Recht. Keskiajan kuluessa ja uuden ajan alussa Werl kärsi valtataisteluista (muun muassa Soester Fehde 1444–1449), kulkutaudeista (1518, 1528, 1580) ja suurpaloista (1548). Johann Götzin joukot ryöstelivät kaupunkia kolmikymmenvuotisen sodan aikana ja levittivät ruttoa. Werlistä tuli osa Preussia 1816. Saman vuosisadan aikana kaupunki teollistui. 1930- ja 1940-luvuilla Werl koki kansallissosialismin ja toisen maailmansodan kauhut. Sodan jälkeen se kuului brittien miehitysvyöhykkeeseen. Vuonna 1969 tehtiin laajoja kunnallishallinnollisia uudistuksia, joiden myötä syntyi nykyinen Werl.
Werlin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa St. Walburga ja Wallfahrtsbasilika Mariä Heimsuchung.
Talous ja liikenne

Werlissä toimii useita logistiikka-alan yrityksiä. Merkittävä teollinen toimija on Standard-Metallwerke GmbH. Historiallisesti mainittava yritys on urkuja valmistava Gebrüder Stockmann.
Werlin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Dortmund–Soest. Moottoritie BAB 44 kulkee Werlin eteläpuolitse ja BAB 445 länsipuolitse.
Aiheesta muualla

Werl, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Werl
Wallfahrtsbasilika Mariä Heimsuchung
Käännös suomeksi
David Jacobs

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  David Jacobs |  David Jacobs |  David Jacobs |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 4 × 100 m |  |
David Henry Jacobs (30. huhtikuuta 1888 Cardiff – 6. kesäkuuta 1976 Llandudno) oli brittiläinen yleisurheilija.
Tukholman olympialaisissa vuonna 1912 Jacobs juoksi avausosuuden olympiakultaa ajalla 42,4 voittaneessa Britannian 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Jacobs juoksi myös 100 metriä ja 200 metriä, mutta molemmissa taival jäi välieriin.
Danny John-Jules

Danny John-Jules
Daniel "Danny" John-Jules (s. 16. syyskuuta 1960 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan varsinkin rooleistaan televisiosarjoissa Red Dwarf ja Murha paratiisissa. Sen lisäksi hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Maid Marian and her Merry Men. Hänet tunnetaan myös elokuvista ja teatterista.
John-Jules on paitsi näyttelijä, myös osaava tanssija ja laulaja. Hänet pidätettiin helmikuussa 2008 samuraimiekalla uhkailusta epäiltynä.
Aiheesta muualla

Danny John-Jules Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Child in Time

| ”Child in Time” Deep Purple |
| --- | --- | --- |

Belgiassa vuonna 1972 julkaistun singlen kansikuva.
Kappaleen tiedot
 Albumilta: Deep Purple in Rock
 Julkaistu: 3. kesäkuuta 1970
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, progressiivinen rock
 Kesto: 10.14
 Levy-yhtiö:  Harvest Records    Warner Bros.
Muut kannet
 Hollantilainen single vuodelta 1989.
Deep Purple in Rockin muut kappaleet
| ”Bloodsucker” 2. | ”Child in Time” 3. | ”Flight of the Rat” 4. |
Child in Time on englantilaisen hard rock -yhtye Deep Purplen sodanvastainen kappale. Koko yhtyeen kirjoittamaksi merkitty kappale tehtiin 1969, ja se julkaistiin ensi kerran yhtyeen neljännellä studioalbumilla Deep Purple in Rock vuonna 1970. Yhtye oli kuitenkin esittänyt kappaletta konserteissa jo aiemmin.
”Child in Time” on yhtyeen pisimpiä kappaleita ja se kestää yli kymmenen minuuttia. Kylmästä sodasta kertova kappale on kuuluisa varsinkin laulaja Ian Gillanin poikkeuksellisen korkeasta laulusta ja Ritchie Blackmoren kitarasooloista. Kappaleen sävellys on osin plagiaatti It’s a Beautiful Day -yhtyeen kappaleesta ”Bombay Calling”.
Taustaa

Deep Purplen toinen kokoonpano (Mark II) syntyi basisti Roger Gloverin ja laulaja Ian Gillanin liityttyä yhtyeeseen kesällä 1969. ”Child in Time” oli ensimmäisiä uuden kokoonpanon kappaleita yhdessä ”Speed Kingin” kanssa ja selvästi yhtyeen aiempaa tyyliä raskaampi.
”Child in Time” syntyi kosketinsoittaja Jon Lordin tapaillessa It’s a Beautiful Day -yhtyeen uutta kappaletta ”Bombay Calling”. Muu orkesteri yhtyi Lordin soittoon ja muutteli kappaletta joistain kohdista. Pääriffi säilyi kuitenkin samana, vaikka It’s a Beautiful Dayn versio onkin paljon nopeampi ja riffi soitetaan siinä jousisoittimilla. Gillan lauloi ydinsodasta kertovan sanoituksen spontaanisti: meneillään ollut kylmä sota ja sen tuoma uhka inspiroi häntä, joten sodanvastaisen kappaleen sanat syntyivät helposti.
Kaikki jäsenet pitivät lopputulosta onnistuneena ja kokoonpanon aloitettua esiintymiset heinäkuussa myös tämä kappale otettiin mukaan soittolistalle. Konserteissa kappale hioutui valmiiksi. Kappale esitettiin myös Concerto for Group and Orchestran ensiesityksessä 1969, jolloin Deep Purple esitti kolmen kappaleen setin ennen kuin yhtye yhdessä sinfoniaorkesterin kanssa soitti itse konserton. Kappaletta ei kuitenkaan vielä julkaistu Concerton konserttitallenteella, vaan ainoastaan konsertto itse. Konserttikiertueilla ”Child in Timesta” tuli ohjelmiston vakionumero, ja studioversio julkaistiin yhtyeen neljännellä albumilla Deep Purple in Rock vuonna 1970.
Kuvaus kappaleesta

Musiikkinäytteet
Näyte Blackmoren useita minuutteja kestävästä kitarasoolosta.
Kappaleen finaalia hallitsee Gillanin voimakas falsettilaulu.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
»The story of a loser — it could be you. (suom. Häviäjän tarina – se voisit olla sinä.)» 
(Deep Purple in Rockin sisäkansissa oleva kuvaus kappaleesta.)
Society of Rock -sivustolla ”Child in Timea” kuvaillaan ”protestilauluksi, josta lopulta tuli heavy metal -klassikko”. Pete Prown ja Harvey P. Newquist määrittelevät sen taiderockiksi tai progressiiviseksi rockiksi.
Kappale alkaa Jon Lordin rauhallisella Hammond-urkujen soitolla, johon pian liittyvät mukaan Ritchie Blackmoren soittama kitara ja Roger Gloverin soittama basso. Rumpali Ian Paice soittaa myös mukana, mutta aloittaa varsinaisen rumpukompin vasta, kun ensimmäinen säkeistö päättyy ja laulaja Ian Gillan aloittaa korkeat kirkaisut falsetissa. Gillan alkaa kirkua vähä vähältä voimakkaammin ja säröisemmin, ja samalla soitto kehittyy taustalla raskaammaksi. Seuraa Blackmoren pitkä blues-vaikutteinen kitarasoolo, jonka aikana tempo välillä nopeutuu.
Soolon jälkeen kappale alkaa alusta ja etenee samoin kuin ensimmäisellä puoliskolla: Gillan laulaa saman säkeistön uudelleen, mitä seuraa jälleen kiihtyvää falsettilaulua. Uutta soolo-osuutta ei kuitenkaan enää tule, vaan viimeisten kirkaisujen jälkeen kappale loppuu kaoottisiin riitasointuihin.