stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sunnuntairaportti
Vastaanotto

Mainostelevisiota kohtaan usein kriittinen Helsingin Sanomien tv-arvostelija Jukka Kajava kehui vuonna 1981 uutta Sunnuntaitelevisiota muun muassa siitä, että juttujen pituuden annetaan vaihdella aiheen eikä ohjelman oman tuotantokaavan mukaan. Hän piti ohjelman ”katkelmia” epätasaisina, mutta parhaimmillaan tiedoiltaan rakentavina: ”Tulos on usein korkeintaan loivasti ajankohtainen. mutta toisaalta parhaimmillaan alati ajankohtainen, vaikka päivän tapahtumat puuttuvatkin.” Kolme vuotta myöhemmin hän kehui Sunnuntaitelevisiota ruudun odottamattomimmaksi ajankohtaisohjelmaksi, joka osaa välttää esitelmöimistä ja selostamista ja ”on sillä tavoin toista maata kuin esimerkiksi [Ylen] Kotimaan katsaus, jossa tärkeät aiheet kuihtuvat toteutuksen pyhyyteen ja kuivuuteen”. Ohjelman jäädessä tauolle vuoden 1991 lopussa Kajava kirjoitti Sunnuntairaportista: ”Se ei uhoa jättimedian ja tähtitoimittajien ylivoimaa. Tietoinen alivoima on ollut sen salaisuus. Sunnuntairaportissa on osattu olla ihmisen kokoisia, näköisiä ja ihmistä lähellä.”
Sunnuntairaportin syyskuussa 1990 esitetty ympäristöaiheinen Pohjoisnapa-ohjelma palkittiin parhaana video-ohjelmana Italian radio- ja tv-yhtiö RAI:n palkinnolla Trenton 39. filmifestivaaleilla Italiassa 1991.
Septimius Severuksen riemukaari

Septimius Severuksen riemukaari vuonna 2005
Septimius Severuksen riemukaari on riemukaari Roomassa Forum Romanumin luoteiskulmassa. Valkoisesta marmorista valmistettu rakennelma pystytettiin juhlistamaan keisari Septimius Severuksen ja hänen poikiensa Caracallan ja Getan vuonna 202 päättynyttä  parthialaisia vastaan käymää voitollista sotaretkeä. Kaari vihittiin käyttöön vuonna 203, mutta ilmeisesti sen rakentaminen oli aloitettu jo Septimius Severuksen ensimmäisen, kymmenen vuotta aikaisemman Parthian-retken jälkeen.
Kolme kaarta lepäävät pilareilla, joiden edessä on korokkeilla neljä pylvästä molemmin puolin irrallaan itse riemukaaresta. Eroosion takia niin paljon lietettä ja maata oli irronnut läheisiltä kukkuloilta, että riemukaari oli hautautunut pylväiden juureen asti ennen kuin se kaivettiin esiin maasta. Keskiaikaisen ja uuden ajan alun liikenteen aiheuttamia vauriota voi yhä havaita pylväiden jalustoissa.
Pää- ja sivukaaria yhdistävä pieni portti.
Alun perin kaari oli rakennettu jalustalle ja sitä lähestyttiin nousemalla portaat Forumin antiikin aikaiselta tasolta. Runsaasti koristellusta pääkaariholvista aukeavat portit sivukaariin – tyyli, jota on jäljitelty monissa uudemmissa riemukaarissa. Eteläpilarissa olevat portaat vievät monumentin huipulle, jossa seisoi keisarin ja hänen poikiensa patsaat nelivaljakon vetämissä vaunuissa sotilaiden ympäröiminä.
Septimius Severuksen kuoleman jälkeen vuonna 211 Caracalla antoi murhauttaa Getan ja poistatti hänet asiakirjoista ja muistomerkeistä. Getan nimi ja kuvat poistettiin tällöin myös riemukaaresta (damnatio memoriae).
Kaari seisoo lähellä Capitolium-kukkulan juurta. Alun perin kaarelle johti pieni portaikko, kuten Trajanuksen riemukaaressa Anconassa. Jo 400-luvulle tultaessa eroosio oli nostanut maantasoa niin paljon, että kaaren läpi laitettiin ensimmäistä kertaa kulkemaan tie. Keskiajalla toistuvat tulvat toivat niin paljon mutaa ja sedimenttejä matalalle alueelle, jossa Forum sijaitsee, että kaaresta oli enää puolet näkyvissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arch of Septimius Severus Kuvia ja virtuaalivideo. (englanniksi)
Arch of Septimius Severus (englanniksi)
Riemukaaren yksityiskohtia (englanniksi)
Riemukaaren tietokonemallinnus (Arkistoitu – Internet Archive)(ranskaksi)
Tommi Niemelä

| Tommi Niemelä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1983 (ikä 41) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Maila:  vasen
Hanska:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Ilves
Sarja:  SM-liiga
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–2008
Seurat:  Jokerit (SML)  Hyvinkään Ahmat (Mestis)  Kiekko-Vantaa (Mestis)  Forssan Palloseura (Mestis)  KooKoo (Mestis)  SV Caldaro (Italia Serie A2)  Gislaved SK (Ruotsi Div. 1)  SønderjyskE (Tanskan Elite-league)  Nijmegen Hatulek Emperors (Hollannin Eredivisie) EHF Passau Black Hawks (Oberliga)
Valmennusura
Vuodet:   2009–2011  2011–2013  2013–2015  2015–2016  2016–2017  2016–2017  2017–2018  2018–2020  2020–2024  2024– 
Seurat:   Pelicans U16  Pelicans U18  Pelicans U20  Suomi U16  Suomi U17  Suomi U20 (apuv.)  Suomi U18  Lausanne HC (apuv.)  Pelicans  Ilves 
Tommi Niemelä (s. 17. kesäkuuta 1983 Helsinki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Pelaajaura

Niemelä on Helsingin IFK:n kasvatteja, joka siirtyi A-juniori-ikäisenä paikallisvastustaja Jokereihin. Jokereissa tilille kertyi yhteensä kahdeksan ottelua SM-liigassa kaudella 2002–2003, joista yhdessä Niemelä pääsi maaliin. Jokereiden lisäksi Niemelä on edustanut Suomessa Mestiksessä Hyvinkään Ahmoja, Kiekko-Vantaata, Forssan Palloseuraa sekä Kouvolan KooKoota kausina 2003–2007. Ulkomailla Niemelä pelasi Ruotsin, Tanskan, Hollannin, Italian ja Saksan eri sarjoissa ennen kuin loukkaantuminen päätti hänen pelaajauransa.
Valmentajaura

Kausina 2009–2015 Niemelä toimi kuuden kauden ajan Pelicansin organisaatiossa eri huippuvaiheen ikäluokkien päävalmentajana. Niemelä toimi kaudet 2015–2017 alle 17- ja alle 16-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana. Hän oli osa myös alle 20-vuotiaiden maajoukkueen johtoryhmää vuoden 2017 MM-kisoissa Montrealissa. Niemelä oli päävalmentajana Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueen voittaessa MM-kultaa vuonna 2018. Kaudeksi 2018–2019 Niemelä siirtyi Lausanne HC:n apuvalmentajaksi.
Syksyllä 2020 Niemelä valittiin Pelicansin päävalmentajaksi 2+2-vuotisella sopimuksella. Kaudella 2022–2023 Niemelä johdatti Pelicansin loppuottelusarjaan, jossa se taipui kuitenkin Tapparalle. Hänet valittiin kauden päätteeksi vuoden valmentajaksi. Seuraavalla kaudella Niemelä ja Pelicans toistivat saavutuksensa etenemällä jälleen loppuottelusarjaan Tapparaa vastaan, mutta hävisivät uudelleen.
Toukokuussa 2024 Ilves tiedotti Niemelän siirtyvän joukkueen uudeksi päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella.
Lapis niger

Lapis Niger Forum Romanumin alla.
Vanhimmat tunnetut latinalaiset kirjoitukset, löydetty Lapis Nigeristä
Lapis niger (latinaa, ”musta kivi”) on musta marmorikiveys Forum Romanumilla Roomassa Curia Julian edustalla. Kiveyksen alta on löytynyt monumentti, johon kuului alttari, jalusta ja kivipaasi, jossa on piirtokirjoitus.
Lapis niger mainitaan useissa Forum Romanumin kuvauksissa Rooman tasavallan ja varhaisen keisarikauden ajoilta. Pyhäkkö on Forumin ja Comitiumin välissä. Lapis niger jäi maan alle osittain keisariaikaisen rakennustoiminnan takia, osittain Rooman valtakunnan sortumisen aiheuttaman kaaoksen seurauksena, ja sen löysi uudelleen 1900-luvulla italialainen arkeologi Giacomo Boni. Pyhäkön steelassa oleva piirtokirjoitus kuuluu vanhimpiin tunnettuihin latinankielisiin teksteihin.
Pyhäkkö on peräisin joko Rooman kuningasajalta, sillä piirtokirjoituksessa mainitaan kuningas (rex), tai sitten varhaisen tasavallan ajoilta, sillä rex saattaa tarkoittaa myös rex sacrorumia, korkeaa uskonnollista virkamiestä. Jossain vaiheessa roomalaiset unohtivat pyhäkön alkuperäisen tarkoituksen, mistä johtuvat useat ristiriitaiset tarinat pyhäköstä. Roomalaiset uskoivat, että Lapis niger oli Rooman ensimmäisen kuninkaan, Romuluksen hautamonumentti; tai Romuluksen sotapäällikön Hostus Hostiliuksen, kuningas Tullus Hostiliuksen isän hauta; tai paikka, jossa Faustulus, Romuluksen kasvatti-isä kaatui taistelussa.
Pyhäkön kuvaus

Lapis niger rakennettiin kaksi kertaa. Ensimmäinen pyhäkkö oli perinteisen tyylinen, ja se purettiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Paikka päällystettiin mustalla marmorilla ja päälle rakennettiin toinen pyhäkkö.
Alkuperäinen versio pyhäköstä koostui ensinnäkin mustasta marmorista tehdystä steelasta, johon oli kirjoitettu vanhoja latinalaisia kirjoituksia, joilla pyhäkkö omistettiin rexille, kuninkaalle, ja langetettiin kirouksia niille, jotka uskaltaisivat häiritä pyhäkköä. Toiseksi pyhäkköön kuului alttari, jonka edessä oli kaksi jalustaa, joilla oli leijona-patsaat.
Steelassa olevassa piirtokirjoituksessa on useita mielenkiintoisia piirteitä. Aakkoset ovat vielä suhteellisen lähellä kreikkalaista kirjaimistoa, sillä teksti on ajallisesti lähellä sitä hetkeä, jolloin roomalaiset alun perin omaksuivat aakkoset kreikkalaisista siirtokunnista. Lisäksi piirtokirjoitus on kirjoitettu bustrofedon-tyylillä, eli vuorotellen oikealta vasemmalle ja vasemmalta oikealle. Monet vanhimmista latinalaisista kirjoituksista on kirjoitettu tällä tyylillä.
Arkeologiset kaivaukset osoittavat, että ensimmäiseen pyhäkköön oli sijoitettu lukuisia votiiviesineitä vaaseista patsaisiin. Kaikki esineet ovat erittäin varhaisen Rooman ajoilta, 600–400-luvuilta eaa.
Toinen pyhäkkö, joka rakennettiin puretun pyhäkön päälle ensimmäisellä vuosisadalla eaa., on paljon yksinkertaisempi. Alkuperäinen pyhäkkö peitettiin marmorilla ja ympärille rakennettiin matala valkoinen muuri. Pyhäkkö ei voinut viedä paljoa tilaa, sillä Forum Romanum oli kasvanut merkittävästi.
Käännös suomeksi
Bob Ross

| Bob Ross> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Robert Norman Ross
Syntynyt: 29. lokakuuta 1942
Kuollut: 4. heinäkuuta 1995 (52 vuotta)
Taiteilija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.bobross.com
Robert Norman "Bob" Ross (29. lokakuuta 1942 – 4. heinäkuuta 1995) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja televisiojuontaja. Hänet muistetaan parhaiten maalausohjelma The Joy of Paintingin isäntänä. Ohjelmaa tehtiin 11 vuotta, vuodesta 1983 vuoteen 1994.
Yksityiselämä

Bob Ross varttui Orlandossa, Floridassa velipuolensa Jimin kanssa, jonka hän mainitsi ohimennen ohjelmassaan.
Ross liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin 18-vuotiaana jättäen koulun kesken yhdeksännellä luokalla. Ilmavoimissa hänen komennuspaikakseen määrättiin Eielsonin lentotukikohta Alaskassa, missä hän myös näki ensimmäistä kertaa lunta ja vuoria, joista tuli myöhemmin toistuvia aiheita hänen tauluihinsa. Hän harjoitteli alla prima -tekniikkaa voidakseen tuottaa myytäviä maalauksia työtauoillaan. Sotilasarvonsa vuoksi hänen tuli olla "kovaluontoinen" ja "ilkeä", mutta erottuaan palveluksesta hän teki lupauksen olla enää ikinä huutamatta.
Ross myös huomasi pian tienaavansa paremmin maalauksillaan kuin työskentelemällä ilmavoimissa, minkä johdosta hän ryhtyi oppilaaksi jo ennestään kuuluisalle maalari William Alexanderille, joka veti omaa maalausohjelmaansa The Magic World of Oil Painting vuosina 1970–1982.
Rossilla oli poika Steven ensimmäisestä avioliitostaan Vivian Ridgen kanssa. Steven esiintyi ajoittain isänsä ohjelmassa ja on ”Bob Ross –sertifioitu” taideopettaja. Rossin ja Brownin liitto päätyi avioeroon 1981. Toinen vaimo Jane Ross kuoli syöpään 1993. Ross kärsi lymfoomasta viimeiset vuotensa lopettaen alkuvuodesta 1994 The Joy of Paintingin taudin takia. Ross kuoli lopulta 4. heinäkuuta 1995 kotonaan. Hänet on haudattu Floridan Gothassa sijaitsevaan Woodlawn Memorial Parkiin.
The Joy of Painting

Ross toimi ohjelman isäntänä tammikuulta 1983 aina toukokuulle 1994. Ohjelmaa esitetään edelleen uusintoina ja siitä otetut videopätkät ovat suosittuja YouTubessa. Ohjelman kaikki jaksot esitettiin Twitch-suoratoistopalvelussa marraskuussa 2015. Suoratoistomaratonia seurasi 5,6 miljoonaa katsojaa. Jokaisessa puolituntisessa ohjelmassa Ross esitteli katsojalle öljyvärimaalausta käyttäen alla prima -tekniikkaa. Värivalikoima koostui pienestä määrästä värejä, jotta ensi kertaa maalaavat oppisivat tekniikan helposti, ja jotta kustannukset eivät nousisi liian korkeiksi. Väripalettina käytettiin erityisen suurta pleksistä palettia, joka oli hiottu hiomapaperilla himmeäksi, jotta se ei heijastaisi kirkasta studiovalaistusta. Kriitikko Mira Schor vertasi Bob Rossia toiseen televisioisäntään, Fred Rogersiin, verraten kummankin pehmeää ääntä ja rauhallista puhetapaa. Äänen syynä oli Rossin antama lupaus olla enää koskaan huutamatta.
Ross perusti oman brändin, joka myy edelleen maalausvälineitä ja opaskirjoja, ja tarjosi kursseja, joilla oppi maalaamaan ”Bob Ross-tyylillä”. Yhtiö kasvoi lopulta 15 miljoonan dollarin vuosibisnekseksi. Ohjelmassaan maalaamat taulut Ross lahjoitti ohjelmaa esittäneelle PBS-yhtiölle.
Ross maalasi 381 jaksossa ohjelman 403:sta jaksosta (lopuissa oli vieras). Ross maalasi ohjelmaan arviolta yli 1 000 taulua.
Maalaustapa

Ross käytti töissään alla prima -tekniikkaa. Ohjelman ensimmäisestä jaksosta lähtien väline- ja värivalikoima pyrittiin pitämään yksinkertaisena, jotta ensikertalaisten ei tarvitsisi ostaa kallista maalaussettiä. Maalinohentimena ja siveltimien pesuun käytettiin hajutonta lakkaspriitä. Välineinä käytettiin pitkälti viuhka-, ja filbertsiveltimiä, yhden- ja kahden tuuman luonnonharjaksisia siveltimiä sekä viistoteräistä maalausveistä. Näillä välineillä Ross kykeni maalaamaan puita, vettä, pilviä ja vuoria nopeasti. Taulu oli monesti ennen maalausta käsitelty ohuelti nestemäisellä valkoisella maalilla, joka helpotti maalin levitystä ja edesauttoi värien sekoittumista luoden samalla unenomaisen tunnelman. Taulun maalaus alkoi ohjelman joka jaksossa siveltimenvedoilla, joiden tuloksena näytti lähinnä olevan väriläikkiä. Mitä pidemmälle jaksossa päästiin, sitä yksityiskohtaisempi maalauksesta tuli.
Sarjan toisen kauden alussa Ross omisti jakson William Alexanderille antaen selitykseksi, että ”vuosia sitten Bill opetti minulle tämän mahtavan maalaustekniikan, joka on ollut minulle niin suuri lahja, että haluan jakaa sen teidän [katsojien] kanssa.”
Hänen arvioidaan tehneen noin 30 000 maalausta elinaikanaan.
Filosofia

Rossin maalausten aiheina olivat monesti vuoret, järvet, puut, lumi ja mökit. Aiheiden taustalla olivat Rossin ilmavoimien palveluksessa Alaskassa viettämät nuoruusvuodet. Hän rohkaisi toistuvasti katsojia kokeilemaan ja harjoittelemaan maalaamista, sillä hänen mielestään jokainen henkilö on taiteilija, joka tarvitsee vain harjoitusta. Omatkin virheensä hän kuittasi sanomalla ”Ei ole virheitä, vain iloisia sattumia.” Ross oli eläinrakas persoona, joka hoiti hylättyjä ja loukkaantuneita pieneläimiä, kuten oravia ja pöllönpoikasia. Näitä eläimiä myös aika ajoin esiteltiin ohjelmassa.
Ross käytti runsaasti lausahduksia, joiden kantava teema oli iloisuus, kuten ”iloiset pikku puut”. Suuressa osassa jaksoista hilpeyttä jaksoi myös tuottaa siveltimien puhdistus, jota hän sanoi pitävänsä suosikkiosuutenaan maalaamisessa. Varsinkin siveltimen nopea kuivaus pieksemällä maalaustelineen jalkaa vasten nauratti Rossia. Joka jakson lopussa Ross sanoi: ”Haluaisin toivottaa täältä kaikkien puolesta iloisia maalaushetkiä ja Jumalan siunausta”.
Kysyttäessä miksi kaikki asiat Rossin maailmassa olivat iloisia, hän totesi: ”Totta kai, juuri sen takia maalaan. Koska sen avulla voin luoda sellaisen maailman kuin haluan, ja tehdä siitä niin iloisen kuin haluan.”
Käännös suomeksi
Basilica Aemilia

Basilica Aemilian rauniot.
Basilica Aemilian ennallistuspiirros.
Basilica Aemilia on raunio Forum Romanumin alueella Roomassa. Basilica Aemilia rakennettiin 179 eaa. Sen toisena rakennuttaja oli konsuli Aemilius , josta basilika on saanut nimensä. Basilica Aemilia toimi oikeussalina ja kauppapaikkana. Se oli kaksikerroksinen ja 102 metriä pitkä. Tulipalo vahingoitti 200-luvulla jaa. rakennusta mittavasti, jolloin se entisöitiin alkuperäiseen ulkonäköönsä. Rooman ryöstön yhteydessä sattunut tulipalo aloitti basilikan raunioitumisen 400-luvulla.
Rakennuksen historiaa

Ensimmäisen Basilica Aemilian rakennuttivat konsulit M. Aemilius Lepidus ja Fulvius Nobilo vuonna 179 eaa. Basilica oli rakennettu paikalle, jossa oli ollut lihakauppiaiden ja rahanvaihtajien puoteja 400-luvulta eaa. alkaen.
Se tuhoutui tulipalossa vuonna 14 jaa. Sitä ennen oli Julius Caesar osana rakennusprojektejaan kunnostuttanut basilikaa.
Basilika rakennettiin uudelleen, mutta uusi rakennus paloi vuonna 22 jaa. Tämän jälkeen rakennettiin jälleen uusi basilika.
Kolmannesta basilikasta tuli erittäin hieno rakennus. Se koristeltiin taideteoksilla ja sen pylväikkö edusti toscanalaista tyyliä. Taideteokset esittivät Rooman tasavallan historiallisia tapahtumia ja arkielämää. Sen pohjoissivulla oli luultavimmin sisäänkäynti joka oli koristeltu doorilaisilla pylväillä ja nautakarjaa esittävillä koristeilla. Sisätiloissa käytettiin tuhlailevasti marmoria. Sisätilan pylväät veistettiin kuviollisesta marmorista, jota ei esiinny Italian alueella.
Augustuksen aikana sen eteen rakennettiin myöhemmin purettu porttirakennus. Se oli omistettu Augustuksen pojanpojille Gaiukselle ja Luciukselle. Rakennuksen etuosassa oli pieniä myymälöitä ja sisätilojen suuressa hallissa pidettiin oikeudenkäyntejä ja liikemiehet pitivät kokouksiaan.
Kansainvaellusten aikana visigoottien kuningas Alarik hyökkäsi joukkoineen Roomaan vuonna 410. Gootit ryöstelivät kaupunkia ja ryöstelyn yhteydessä Basilica Aemilia syttyi tuleen. Basilikan raunioissa on lattian jäännöksiä joissa on yhä jälkiä tulipalon yhteydessä sulaineista kolikoista. Tulipalossa tuhoutui basilikan puinen katto ja osa julkisivusta romahti.
Basilca Aemilia rakennettiin osittain uudelleen 420-luvulla. Sen lattiaa uudistettiin ja sen eteen rakennettiin graniittipylväikkö. Osa pylväistä nostettiin takaisin paikoilleen kaivausten yhteydessä. Lopullinen tuho rakennusta kohtasi vuoden 847 maanjäristyksessä. Romahtaneen rakennuksen kiviainesta käytettiin rakennusmateriaalina. Siitä oli vielä jonkin verran seiniä pystyssä aina 1480-luvulle asti, jonka jälkeen sen seinistä otettiin kiviä Palazzo Giraud Torlonian rakentamiseen.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Basilica Aemilia Wikimedia Commonsissa
Taide ja Arkkitehtuuri Rooma. Brigitte Hintzen-Bohlen, Könemann 2006
http://www.vitruvius.be/aemilia.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Giuliano da Sangallon piirros Basilica Aemilian raunioista vuodelta 1480
Käännös suomeksi
Key Ensemble

Key Ensemble on turkulainen kamarikuoro, joka on perustettu vuonna 2005. Kuoron taiteellisena johtajana on toiminut elokuusta 2022 alkaen kapellimestari, laulaja ja kuoronjohtaja Jutta Seppinen.
Kuoron aiempia taitteellisia johtajia ovat olleet Ulf Långbacka (2005–2008) ja Teemu Honkanen (2009–2021).
Menestystä kotimaassa ja ulkomailla

Key Ensemble on saavuttanut kansainvälistä menestystä ja se on tullut tunnetuksi etenkin innovatiivisista konserttiohjelmistaanlähde?. Kuoron ensimmäinen levytys Missa Baltica valittiin Suomessa vuoden 2011 kuorolevyksi ja Yhdysvalloissa parhaaksi klassiseksi albumiksi Contemporary A Cappella Recording Award (CARA) 2012 -äänitekilpailussalähde?.
Lokakuussa 2013 Key Ensemble voitti Luxemburgissa kansainvälisen Let the Peoples Sing -kuorokilpailun, jonka järjestää  Euroopan yleisradiounioni EBUlähde?. CARA-palkinnon Key Ensemble voitti jo toistamiseen, kun sen toinen levy Ave Maria – Aurora Borealis valittiin vuoden klassiseksi albumiksi Contemporary A Cappella Recording Award 2014-äänitekilpailussalähde?.
Kesällä 2014 brittiläinen taidemusiikkia käsittelevä  Gramophone-lehti puolestaan nosti kuoron All-Night Vigil -albumin yhdeksi parhaista levytyksistä, joita Sergei Rahmaninovin Vigiliasta on koskaan tehty ja Suomessa levy valittiin vuoden 2014 suomalaiseksi kuorolevyksi.lähde?
Kolmannen Vuoden suomalainen kuorolevy -palkinnon Key Ensemble voitti vuonna 2016 albumillaan Cast into the Sea.lähde?
Kuoron toiminta

Periodeittain työskentelevä ammattilaulajista ja pitkälle kouluttautuneista harrastajista koostuva kuoro muodostuu tällä hetkellämilloin? noin 45 hengen vahvuisesta laulajapankista, josta kootaan kutakin produktiota varten ohjelmiston tarpeiden mukainen laulajisto.
Kuoron ohjelmisto ulottuu renessanssista aina uusimpaan musiikkiin, ja kuoro on tilannut sekä kantaesittänyt useita uusia suomalaisia kuoroteoksia. Omien tuotantojensa lisäksi Key Ensemble on vieraillut kotimaassa mm. Savonlinnan Oopperajuhlilla, Turun, Naantalin, Korsholman ja Kauniaisten Musiikkijuhlilla, Tampereen Sävelessä sekä Urkuyö & Aaria-, VocalEspoo- ja LuostoClassic-festivaaleilla. Yleisradio on ollut Key Ensemblen aktiivisimpia yhteistyökumppaneita jo useamman vuoden ajan ja kuoro on esiintynyt myös Radion sinfoniaorkesterin kanssa Helsingin Musiikkitalossa.lähde?
Helmikuussa 2014 Suomen Kulttuurirahasto myönsi Key Ensemblelle Katapultti-apurahan ammattimaisen kamarikuorotoiminnan vakiinnuttamiseen ja joulukuussa 2015 kuoro sai Koneen Säätiöltä avustuksen ammattikuorohankkeensa runkokuorovaiheen käynnistämiseksi, mikä mahdollisti vakituisten äänenjohtajien palkkaamisen vuonna 2016.lähde?
Vuonna 2017 Suomen Kulttuurirahasto jatkoi tukeaan Key Ensemblelle ja mahdollisti runkokuorotoiminnan jatkumisen jälleen vuodeksi eteenpäin. Taiteen edistämiskeskus myönsi kuorolle viisivuotisen kehittämisapurahan vuosiksi 2020–2024. Kuoron ammattilaistumispyrkimyksissä tämä mahdollisti siirtymisen kaikkien laulajien tuntiperusteiseen palkkaukseen.lähde?
Kuoron kotisäveltäjänä on Mikko Heiniö.
Diskografia

Missa Baltica (2011): Sacred Choral Music Around the Baltic Sea. Sven-David Sandströmin,  Ingvar Lidholmin, Jan Sandströmin, Igor Stravinskyn, Joonas Kokkosen, Krzysztof Pendereckin, Arvo Pärtin,  Einojuhani Rautavaaran, Mikko Heiniön ja Henryk Mikolaj Góreckin tuotantoa.
Ave Maria – Aurora Borealis (2013): Virgin Mary in the Northern Lights. Lauluja kokoelmasta Piae Cantiones sekä  Einojuhani Rautavaaran, Britta Byströmin,  Mikko Heiniön,  Anders Hillborgin,  Knut Nystedtin ja Bror Samuelsonin sävellyksiä.
All-Night Vigil (2014). Sergei Rahmaninovin Vigilia.
Cast Into the Sea (2015): Toivo Kuulan, Lauri Mäntysaaren, Olli Kortekankaan, Osmo Honkasen, Tapio Tuomelan, Ulf Långbackan ja Jaakko Mäntyjärven teoksia.
Ilta-Evening (2016):11 tanssilaulua sekakuorolle, klarinetille ja sellolle. Mikko Heiniö.
Aapine (2017): Atso Almilan säveltämä Aapine Heli Laaksosen lounaismurteellisiin aakkosrunoihin.
Aiheesta muualla

Key Ensemble
Suomen kuoronjohtajayhdistys. Vuoden 2011 suomalainen kuorolevy – Key Ensemble: Missa Baltica (Arkistoitu – Internet Archive).
Suomen kuoronjohtajayhdistys. Vuoden 2014 suomalainen kuorolevy – Key Ensemble: All-Night Vigil (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen kuoronjohtajayhdistys. Vuoden 2016 suomalainen kuorolevy – Key Ensemble: Cast into the Sea
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Kuopion viulukilpailu

Kuopion viulukilpailu on Kuopiossa joka viides vuosi järjestettävä musiikkikilpailu. Ensimmäinen kilpailu oli 1967, ja vuoteen 1985 kilpailtiin noin joka kolmas vuosi.
Kilpailun järjestäjä on Kuopion Musiikinystäväin Yhdistys. Vuonna 2010 kilpailu järjestettiin 11. kerran ja siihen osallistui 31 alle 28-vuotiasta soittajaa. Palkintopotti oli 17 000 euroa, josta ensimmäinen sai 5 500 euroa. Sen  pääasialliset rahoittajat ovat olleet Kuopion kaupunki, Opetusministeriö, Suomen Kulttuurirahasto, Jenny ja Antti Wihurin rahasto, Vilho ja Lahja Koposen sekä Saastamoisen säätiöt.
Kuopion viulukilpailusta on muodostunut valmistava esikilpailu kansainväliseen Jean Sibelius -viulukilpailuun. Sibelius-kilpailun finaaliin asti ovat Kuopion finalisteista edenneet muiden muassa Sini-Maaria Simonen (2005), Pietari Inkinen (2000) ja Pekka Kuusisto (1995).