stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean Giono

| Jean Giono |
| --- | --- |
 Jean Giono
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1895
Kuollut: 8. lokakuuta 1970 (75 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jean Giono (30. maaliskuuta 1895 Manosque, Ranska – 8. lokakuuta 1970 Manosque, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, taustaltaan italialainen.
Giono toimi eri ammateissa, muun muassa pankkivirkailijana. Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana hän joutui lyhyeksi aikaa vankilaan, ja pasifististen mielipiteiden vuoksi myös vastarintaliike karsasti häntä.
Giono julkaisi esikoisrunokokoelmansa 1921 ja kymmenen vuoden kuluttua ensimmäisen monista menestysromaaneistaan, joista useiden pohjalta on tehty elokuvia. Hän kirjoitti myös historiallisia romaaneja ja näytelmiä.
Suomennetut teokset

Maailman laulu (Le chant du monde), suom. Eino Palola, Helsinki: Suomen kirja 1938 – 2. p. WSOY 1983 ISBN 951-0-11124-4
Husaari katolla (Le hussard sur le toit),  suom. Reino Hakamies, WSOY 1955. Sarja: Eurooppa-sarja, kolmas kymmenvalikoima 6
Mies, joka istutti puita (L'homme qui plantait des arbres), suom. ja jälkisanan kirjoittanut Tuukka Kangasluoma, Basam Books 1994 ISBN 952-9842-02-3, 3. uud. p. Basam Books 2014 ISBN 978-952-260-213-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Giono Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Peter Gøtzsche

Peter Gøtzsche vuonna 2018.
Peter Christian Gøtzsche (s. 26. marraskuuta 1949) on tanskalainen lääkäri, tiedemies ja entinen Kööpenhaminan kuninkaallisen sairaalan Nordic Cochrane -keskuksen johtaja. Hän on yksi Cochrane-verkoston perustajista ja lukuisten Cochrane-kirjaston julkaisemien systemaattisten kliinisten tutkimusten arvostelujen kirjoittaja. Yli 70 hänen julkaisuistaan julkaistiin viidessä parhaassa lääketieteellisessä aikakauslehdessä (The Lancet, BMJ, JAMA, Annals of Internal Medicine ja New England Journal of Medicine).
Elämäkerta

Ylioppilastutkinnon jälkeen Gøtzsche opiskeli yliopistossa ja valmistui biologian ja kemian maisteriksi 1974 . Hän työskenteli lyhyen aikaa opettajana. Vuonna 1975 hän aloitti lääketeollisuudessa Astra AB: n myyntiedustajana. muutamaa kuukautta myöhemmin hänestä tuli yrityksen tuotepäällikkö. Vuonna 1977 Gøtzsche sai työpaikan Astra-Syntexissä ja hänestä tuli vastuu kliinisten tutkimusten suorittamisesta. Astra-Syntexissä työskennellessään hän aloitti lääketieteen opinnot ja sai lääketieteen tutkinnon vuonna 1984. Hän työskenteli useissa Kööpenhaminan sairaaloissa vuosina 1984-1995. Yhdessä Sir Ian Chalmersin ja noin 80 muun tutkijan kanssa hän perusti Cochrane Collaborationin vuonna 1993. Samana vuonna Götzsche avasi Skandinavian Cochrane Centerin. Vuonna 2010 Gøtzsche sai Kööpenhaminan yliopiston professorin tittelin kliinisten tutkimusten ja niiden analyysien kehittämisestä. Vuonna 2017 hänet valittiin Cochrane Collaborationin hallintoneuvostoon. Yhteistyön hallintoneuvosto peruutti hänen jäsenyytensä Cochrane Collaborationissa 25. syyskuuta 2018 . Götzsche perusti vuonna 2019 vapaan tieteen instituutin, joka avattiin 9. maaliskuuta Kööpenhaminassa pidetyssä kansainvälisessä symposiumissa .
Tutkimus ja systemaattiset kliinisten tutkimusten katsaukset

Yhdessä tutkimuksessaan Gøztsche paljasti, että lumelääkkeellä on yllättävän heikko vaikutus . Gøtschet havaitsi myös, että monet systemaattiset katsaukset meta-analyysien kliinisiin tutkimuksiin sisältävät alkuperäisen tiedon hankkimiseen liittyviä virheitä  . Gøtsche kritisoi yhdessä avustajien kanssa tutkimusmenetelmiä ja tulosten tulkintaa, joita muut tutkijat käyttivät systemaattisten arvioiden tekemisessä lumelääkkeellä .
Gøtzsche arvosteli kliinisten kokeiden heikkoja systemaattisia katsauksia  ja johtavien lääketieteellisten vertaisarvioitujen lehtien toimituksellisia käytäntöjä  . Hän kirjoitti räätälöityjen lääketieteellisten artikkeleiden, nimeltään ”medical ghostwriting”, ongelmasta ja huomautti, että tällaisten artikkeleiden kirjoittamisen ja julkaisemisen käytäntö on ristiriidassa tieteellisen työn etiikan kanssa . Hän tuomitsi myös masennuslääkkeiden laajan käytön valikoivien serotoniinin takaisinoton estäjien ryhmästä .
Kritiikki mammografian käytöstä syöpäseulonnan diagnostiikassa

Gøtzsche arvosteli ankarasti mammografiaa, jota käytettiin naisten rintasyövän diagnosointiin, väittäen, että tietyn ikäisten naisten seulontaan ei ole syytä . Hänen kriittinen näkemyksensä perustuu hänen järjestelmälliseen katsaukseensa mammografiaseulonnasta, joka julkaistiin lääketieteellisessä lehdessä The Lancet vuonna 2000 otsikossa ”Onko mammografialla seulottu rintasyövän seulonta perusteltua?” vuosi . Götzschet mitätöi järjestelmällisessä katsauksessaan kuusi kahdeksasta kliinisestä tutkimuksesta satunnaistamisen väärinkäytösten vuoksi.
Gøtzschetin artikkeli mammografian seulonnasta julkaistiin vuonna 2006 verkossa European Journal of Cancer -lehdessä ennen tulostamista . Lehti poisti tämän tutkimuksen myöhemmin verkkosivustoltaan ilman muodollista artikkelien palautusmenettelyä . Tanskan Medical Bulletin -lehti julkaisi myöhemmin artikkelin varustettuna päätoimittajan lyhyellä huomautuksella , ja Gøtsche ja hänen avustajansa ilmoittivat, että heidän kanssaan ei ollut sovittu artikkelin poistamisesta lehden verkkosivustolta .
Vuonna 2002 Götzsche julkaisi kirjan “Mammografian seulonta: totuus, valheet ja kiista” .
Ihmisten papilloomavirusrokotteiden systemaattisten arvostelujen kritiikki

Tanskan lääketieteellisten viranomaisten pyynnöstä Euroopan lääkevirasto analysoi tietoja ihmisen papilloomarokotteiden ja harvinaisten komplikaatioiden, kuten monimutkaisen alueellisen kivun oireyhtymän (CRPS) ja posturaalisen ortostaattisen takykardiaoireyhtymän käytöstä naisilla. Euroopan lääkeviraston raportti julkaistiin marraskuussa 2015 ja siinä todettiin, että rokotteiden antamisen ja näiden komplikaatioiden välillä ei ollut yhteyttä . Tanskalainen lääkäri Louise Brinth on julkaissut posturaalisen ortostaattisen takykardian epidemiologisen tutkimuksen ja kritisoinut yksityiskohtaisesti Euroopan lääkeviraston raporttia . Gøtzsche tuki Brinthiä ja lähetti virallisen valituksen Euroopan lääkevirastolle kritisoimalla heidän toukokuun 2018 raporttia .
Götzsche ym. Havaitsivat myös vakavia puutteita vuoden 2018 Cochrane-systemaattisessa katsauksessa ihmisen papilloomavirusrokotteista .
Psykiatrian käyttämien psykotrooppisten lääkkeiden systeeminen kritiikki

Gøtzsche kritisoi vuoden 2015 kirjassaan "Deadly Psychiatry and Corporate Denial" terävästi psykotrooppisia lääkkeitä todisteisiin perustuvan lääketieteen näkökulmasta. Julkistettujen tutkimusten laajan katsauksen perusteella hän päättelee, että nämä lääkkeet ovat tehottomia, mutta erittäin vaarallisia ja että 98 prosenttia mielenterveyden häiriöiden vuoksi niitä käyttävistä tulisi toimeen ilman niitä. Gøtschen mukaan vain harvat potilaat tarvitsevat psykoosilääkkeitä ja bentsodiatsepiinin rauhoittajia, jotka määrätään lyhyeksi ajaksi pahenemisvaiheessa ja jotka peruutetaan vähitellen lääkityksen lopettamisen välttämiseksi. Götzsche kehottaa kansallisia terveysministeriöitä tarkistamaan radikaalisti psykiatrian ja avointen klinikoiden kansallisia kliinisiä ohjeita kaikkialla, missä potilaat, jotka ovat jo vuosia käyttäneet masennuslääkkeitä, piristeitä ja psykoosilääkkeitä, voivat turvallisesti lopettaa niiden käytön vieroitusoireiden välttämiseksi .
Psykiatrian käyttämien psykotrooppisten lääkkeiden systeeminen kritiikki > Etujen liioittelu ja kuolemantapausten piilottaminen

Gøtzschet ilmoittaa, että psykotrooppisten lääkkeiden satunnaistetuissa kliinisissä tutkimuksissa ei voitu arvioida näiden lääkkeiden hyötyjä ja haittoja. Suurin osa heistä on virheellisiä, koska niihin sisältyi potilaita, jotka jo käyttivät toista psykotrooppista lääkettä  . Potilailla, jotka jonkin toisen lääkityksen lopettamisen jälkeen kuuluvat lumelääkeryhmään, “murtuminen” alkaa, ja he kokevat usein vieroitusoireita. Tällainen kliininen tutkimusohjelma liioittelee uuden lääkkeen vaikutuksia ja lisää komplikaatioiden todennäköisyyttä lumelääkeryhmässä. Esimerkiksi antipsykoottisten lääkkeiden tutkimuksissa lumelääkeryhmän skitsofreniapotilaat tekivät itsemurhan vieroitusoireyhtymän vuoksi .
Toinen suuri ongelma on, kuten Gøtzsche kirjoittaa, kuolemien piilottaminen lääkeyhtiöiden rahoittamissa tutkimuksissa. Gøtzsche laski elintarvike- ja lääkehallinnon (FDA) järjestelmällisen katsauksen perusteella, että masennuslääkkeiden käyttäjien todellinen itsemurhien lukumäärä on 10 kertaa suurempi kuin FDA: n virallisessa raportissa.
Erityisesti Gøtzsche laski 14 itsemurhaa 9956 henkilöä kohden, jotka ottivat fluoksetiinia tai paroksetiinia. Samaan aikaan FDA ilmoitti vain viisi itsemurhaa 52 960 henkilöä kohden. Ero selittyy sillä, että FDA jätti analyysinsa ulkopuolelle kaikki itsemurhat vieroitusoireyhtymän aikana, kun potilaat lopettivat masennuslääkkeiden käytön ja yli 24 tuntia kului siitä, kun he lopettivat niiden käytön .
Psykiatrian käyttämien psykotrooppisten lääkkeiden systeeminen kritiikki > Lisääntynyt kuolleisuus psykotrooppisten lääkkeiden vaikutuksesta

Gøtzsche analysoi systemaattisia katsauksia plasebokontrolloiduista antipsykoottisista tutkimuksista seniiliä dementiaa sairastavilla potilailla, koska on epätodennäköistä, että he käyttivät antipsykoottisia lääkkeitä ennen satunnaistamista. Absoluuttinen kokonaiskuolleisuuden riski kasvoi yhdellä prosentilla - toisin sanoen antipsykoottien käyttö johtaa yhden lisäkuoleman sataan hoidettuun sataan .
Götzsche huomauttaa myös, että huolellisesti suunnitellussa kohorttitutkimuksessa bentsodiatsepiineista yli 55-vuotiailla potilailla bentsodiatsepiinit kaksinkertaistivat yleisen kuolleisuuden riskin. Kuten antipsykoottien käyttö, bentsodiatsepiinien käyttö tutkimuksissa aiheutti yhden lisäkuoleman vuodessa sataa potilasta kohden .
Gøtzsche laski psykotrooppisten lääkkeiden vapautumisen Tanskassa tilastoja ja absoluuttisen kuoleman riskin kasvutekijöiden perusteella (1% antipsykoottisilla lääkkeillä, 1% bentsodiatsepiinin rauhoittajilla, 2% masennuslääkkeillä). Nämä kolme ryhmää johtavat Tanskassa 3 693 kuolemaan vuodessa. Hän kertoi nämä luvut Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin väestölle ja toukokuussa 2015 antoi sensaatiomaisen lausunnon avoimessa keskustelussa Lontoon psykiatrian instituutissa (Venäjän psykiatrian, psykologian ja neurotieteen instituutti), jonka mukaan psykotrooppiset lääkkeet ovat vastuullisimpia arviolta 539 000 kuolemaa vuodessa  .
Psykiatrian käyttämien psykotrooppisten lääkkeiden systeeminen kritiikki > Psykotrooppisten lääkkeiden epäilyttävä vaikutus

Gøtzsche väittää, että kaksoissokkoutetut kliiniset tutkimukset ovat epäluotettavia, ei pelkästään alun perin vääristyneen tutkimussuunnitelman aiheuttaman rikkoutumisen vuoksi, vaan myös siksi, että ne eivät olleet todella sokeita. Hän viittaa Cochrane Collaboration -systeemien systemaattiseen katsaukseen trisyklisten masennuslääkkeiden kliinisistä tutkimuksista, joissa atropiinia lisättiin lumelääkkeeseen, jotta potilaat ja tutkijat eivät pystyneet arvaamaan sivuvaikutusten perusteella ketkä olivat kyseisessä ryhmässä. Tässä systemaattisessa katsauksessa ei löytynyt merkittävää kliinistä eroa masennuslääkkeiden ja lumelääkkeen välillä, mikä aiheutti suun kuivumista..
Gøtzsche havaitsi systemaattisessa tutkimuksessa fluoksetiinin ja venlafaksiinin masennuslääkkeitä koskevista tutkimuksista, että Hamilton-asteikolla arvioitu plaseboryhmän kliininen vaikutus oli vain muutama päivä jäljellä masennuslääkeryhmän kliinisestä vaikutuksesta . Götzsche ironistaa, että jos lääkärit olisivat kärsivällisiä ja odottavat pari päivää, he saavat halutun kliinisen tuloksen lumelääkeryhmässä. Itse asiassa Götzschen mukaan tässä ei havaita plaseboa, vaan masennuksen luonnollista kulkua, kun spontaani remissio tapahtuu.
Gøtzsche mainitsee antipsykoottisten lääkkeiden tiedot skitsofrenian hoidossa. Hän huomauttaa, että FDA:n uusissa antipsykoottisten lääkkeiden testausraporteissa PANSS-positiivisten ja negatiivisten oireiden asteikolla mitattu teho on 6 ja että se on selvästi alle PANSS-asteikon kliinisen vähimmäisvaikutuksen, joka on 15 .
Gøtzsche arvostelee myös stimulantteja (amfetamiini, metyylifenidaatti, atomoksetiini) lapsilla ja murrosikäisillä, joilla on ns. Huomiovaje-hyperaktiivisuushäiriö ja joiden osalta yhä kiistellään siitä, onko kyseessä mielenterveyden häiriö vai normaali käyttäytyminen lapsuudessa . Gøtzsche huomauttaa, että piristeiden erittäin epäilyttävät positiiviset vaikutukset menevät päällekkäin todistettujen vakavien komplikaatioiden ja sivuvaikutusten kanssa . Hän muistuttaa, että laboratoriokokeet eläimillä todistavat stimulanttien välittömän vahingollisen vaikutuksen aivojen rakenteisiin .
Sulkeminen pois Cochrane-yhteistyöstä

Gøtzsche, joka valittiin Cochrane-yhteistyön hallintoneuvostoon vuonna 2017 , erotettiin neuvostosta, ja hänen jäsenyytensä Cochrane-yhteistyöhön peruttiin Edinburghin neuvoston vuosikokouksessa syyskuussa 2018. Neuvoston 13:sta jäsenestä kuusi äänesti tämän puolesta . Neuvosto ilmoitti muutosta 26. syyskuuta, ja perusteena Götzschen poissulkemiselle todettiin: ”Jatkuvat, pysyvät esimerkit häiritsevästä ja sopimattomasta käytöksestä ... jotka ovat tapahtuneet vuosien varrella, ovat heikentäneet organisaatiokulttuuriamme ja vahingoittaneet hyväntekeväisyysjärjestön, maineemme ja työntekijöidemme työtä ". Neuvosto järjesti myös oikeudellisen katsauksen Götschen toiminnasta Nordic Cochrane -keskuksen johtajana ja totesi löytäneensä rikkomuksia.
Gøtzsche, joka oli kriittinen arvioidessaan lääkemonopoleja ja niiden vaikutuksia lääketeollisuuteen, ilmaisi huolensa "kasvavasta autoritaarisesta kulttuurista ja kaupallisen mallin asettamisesta" Cochrane Collaborationissa, joka "uhkaa organisaation tieteellisiä, moraalisia ja sosiaalisia tavoitteita" .
Gerd Antes saksalaisen Cochrane Center -keskuksen kommentit nykytilanteesta "johtamiskriisinä" ja kehottaa "tiukkaan suuntautumiseen Cochranin tavoitteisiin ja perusperiaatteisiin" osoittaen, että "tieteellinen tiukeus, tieto vähiten systemaattisista virheistä, suurin luottamus ja jatkuva valppaus estämään kenenkään vaikutusta intressit todistepohjassa ”ovat ensisijaisia tehtäviä .
Aiheesta muualla

Deadly Medicines and Organised Crime official
Institute for Scientific Freedom official
Broken Medical Science official podcast
Peter C. Gøtzsche (Arkistoitu – Internet Archive) official
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Kaj Hagman

Kaj Hagman vuonna 1966.
Kaj Vilhelm Hagman (29. heinäkuuta 1916 Vaasa – 16. syyskuuta 2003 Vaasa) oli suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä K.H. ja Keeper. Hän oli koulutukseltaan opettaja.
Hagman oli toimittajana Vasabladet-lehdessä 1937–1979, ja hän toimi myös kulttuuriaikakauslehti Horisontin toimitussihteerinä ja toimittajana 1954–1979. Kaj Hagmanin isä oli toimittaja Einar Hagman.
Teoksia

Idrottsföreningen Kamraterna, Vasa, 1900-1950: En jubileumsskrift. Vasa 1950.
25 vuotta Oy Vaasa – Umeå ab 1948–1973. Kirjoittajat Jarl Finne ja Kaj Hagman. Varustamo oy Vaasa – Umeå, Vaasa 1973.
Vårt lejon: Kaj Hagman berättar, Raija Aho tecknar. Horisont, Jakobstad 1978.
Toimitteita

Lyrisk horisont: Finlandssvensk diktantologi med österbottnisk bakgrund. Svenska Österbottens litteraturförening, Vasa 1959.
Ung nordisk lyrik 1967: 101 dikter av 44 unga diktare från Färöarna, Danmark, Norge, Sverige, finska Finland, svenska Finland. Horisonts småskrifter 9. Svenska Österbottems litteraturförening, Vasa 1967
Ur dagboken: Krönikor och kåserier skrivna i Vasabladet av signaturen Neger, Einar Hagman. Ett första urval och en presentation gjorda av Kaj Hagman. Kaj Hagman, Vasa 1981.
Jubileumsboken. Idrottsföreningen Kamraterna, Vasa. Vasa 1985.
Palkintoja

Svenska Finlands publicistförbunds pris 1972
Svenska Kulturfondens i Finland stora pris 1979
Svenska Akademiens pris 1979
Taavi Hahl

Taavi Hahl
David (Taavi) Hahl (19. tammikuuta 1847 Mäntyharju – 14. elokuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen maisteri, kuoronjohtaja, laulunopettaja ja tenorilaulaja. Hän käytti nimimerkkejä D. Hahl ja T.H. Hahlin isä Anders Gustaf Hahl (1818–1882) toimi pappina Mäntyharjulla, Lappeenrannassa, Raudussa ja Antreassa. Perheessä oli 14 lasta. Hahlin sisaruksia olivat oopperalaulaja Johannes Hahl (1854–1886), kirjailija ja teatterinjohtaja Jalmari Hahl sekä taidemaalari Bruno Hahl (1874–1953). Hahlin sisaren Hanna Maria Hahlin ja Uno Arthur Granfeltin tytär oli oopperalaulaja Hanna Granfelt. Taavi Hahl oli naimisissa laulajatar Therèse Hahlin, o. s. Decker kanssa
Ura

Hahl toimi Viipurissa laulunopettajana ennen muuttoaan Helsinkiin. Hän johti Helsingissä Akademiska Sångsällskapet -kuoroa, mutta erottuaan kuorosta kielikiistojen vuoksi hän perusti vuonna 1876 Suomalaisen Nuijan laulukunnan. Se jäi kuitenkin lyhytikäiseksi. Hahl julkaisi kaksi laulukokoelmaa: mieskuoroille Ylioppilaslauluja ja sekakuoroille Sävelistö, kaikuja laulustamme. Hahl suomensi näitä kokoelmia varten useita ulkomaisia lauluja. Vuonna 1874 hän julkaisi myös kouluja varten koraalikirjan suomen- ja ruotsinkielisinä versioina. Nuorena ylioppilaana Hahl esitti Rubenin roolin Aleksis Kiven näytelmän Lea kantaesityksessä, joka nähtiin Helsingin Nya Teaternissa 10. toukokuuta 1869. Ensi-iltaa on myöhemmin pidetty suomenkielisen ammattiteatterin syntyhetkenä.
Hahlin vuonna 1871 julkaisema Ylioppilaslaulujen 1. vihko ohjasi Maamme-laulun nykyiseen muotoonsa. Hän liitti nuotteihin runosta vain ensimmäisen ja viimeisen (11.) säkeistön sekä vaihtoi sanan "pohjainen" sanaan "pohjoinen". Samassa vihkossa Hahl julkaisi myös sittemmin vakiintuneen suomennoksen Suomen laulusta (Kuule kuinka soitto kaikuu...).
Hahl keräsi vuonna 1879 aineistoa väitöskirjaansa varten Vatikaanin arkistosta. Hän kuoli kuitenkin seuraavana vuonna ehtimättä saada väitöskirjaansa valmiiksi. Hahl haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Teoksia

Lärobok för den förberedande undervisningen i geografi, sammanställd af D. Hahl.     Finska Litteratur-sällskapets tryckeri, Helsingfors 1874
Maantieteen alkeet : alustavaa opetusta varten.     K. E. Holm, Helsinki 1877, 2. painos 1887
Förberedande kurs i geografi, sammanställd af D. Hahl.    2. painos K. E. Holm, Helsingfors 1877, 3. painos 1882
Ylioppilaslauluja / Studentsånger : Ensimmäinen vihko / Första häftet, kokoelman toimittanut D. Hahl.   K. E. Holm, Helsingfors 1871, 2. painos 1881
Ylioppilaslauluja / Studentsånger : Toinen vihko / Andra häftet, kokoelman toimittanut D. Hahl.   K. E. Holm, Helsingfors 1873, 2. painos 1885
Ylioppilaslauluja / Studentsånger : Kolmasn vihko / Tredje häftet, kokoelman toimittanut D. Hahl.   K. E. Holm, Helsingfors 1876, 2. painos 1894
Satakieli : 2 vihko, toim. Taavi Hahl.    Holm, Helsinki 1879
Sävelistö, kaikuja laulustamme : seka-äänisiä laulelmia : Suomen nuorisolle toimittanut Th. Hahl, vihkot 1–8.   K. E. Holm, Helsinki 1880–1907
Suomennoksia

J. D. H. Temme : Mustalammen mylly. Matka-kirjasto 1.    Holm, Helsinki 1870
Gustaf Robert Ehrnrooth : Lyhykäinen johdatus hevosen kasvattamisessa, hoidossa ja käyttämisessä.   Helsinki 1876
Alexander Edvard Modeen : Oppikirja maantieteessä.  2. korjattu painos Clouberg, Viipuri 1876, 3. lisätty painos 1880
H. L. Melander : Yleisen historian oppikirja : kansakouluja varten.   Holm, Helsinki 1880
Eremitaaši

| Eremitaaši Эрмитаж |
| --- | --- |

 Talvipalatsi Palatsiaukiolta päin
Tyyppi:  taide- ja kulttuurihistoriallinen museo
Sijainti:  Pietari
Perustettu:  1764
Ylläpitäjä:  Venäjän federaatio
Johtaja:  Mihail Pjotrovski 1992–
Kotisivut:  hermitagemuseum.org
Koordinaatit:  59°56′28″N, 30°18′50″E
 fiEremitaaši 
      
Eremitaaši (ven. Эрмитаж, Ermitaž) on Pietarissa Venäjällä sijaitseva maailman suurimpiin kuuluva taide- ja kulttuurihistoriallinen museo.
Eremitaaši koostuu viidestä yhteen liitetystä rakennuksesta – Talvipalatsista, Pienestä Eremitaašista, Vanhasta Eremitaašista, Uudesta Eremitaašista ja Eremitaašin teatterista. Rakennukset rakennettiin vuosien 1754–1851 välisenä aikana.
Eremitaašissa on taidetta kivikaudelta nykyaikaan. Kokoelmiin kuuluu yksi maailman rikkaimmista länsimaisen maalaustaiteen kokoelmista keskiajalta lähtien, mukaan lukien italialaisia renessanssimaalauksia, hollantilaisia, flaamilaisia ja ranskalaisia barokkimaalauksia sekä venäläistä ja aasialaista taidetta.
Etymologia

Yleiskäsitteenä eremitaaši (ransk. ermitage = suom. erakkomaja) on etenkin 1700-luvulla käytetty nimitys puistojen ja puutarhojen yhteyteen rakennetuista huvimajoista.
Historia > Vallankumouksen jälkeen

Venäjän vallankumouksen 1917 jälkeen keisarilliset esikaupunkipalatsit ja aateliston palatsit kansallistettiin ja niiden kokoelmia siirrettiin Eremitaašiin. Siirrettyihin kokoelmiin kuuluivat muun muassa maailmankuulut Jusupovien, Stroganovien, Šeremetjevien, Bobrinskien, Kotsubeitten, Dolgorukien, Paškevitsien ja Šuvalovien kokoelmat, Museoon tuotiin myös arkeologi Mihail Botkinin keskiaikaisten ja renessanssi-esineitten kokoelma, Keisarillisten tallien museon gobeliini- ja vaunu-kokoelmat, Stieglitzsin taidekoulun museon 1400-1500- lukujen huonekalu- ja esinekokoelmat, Taideakatemian ja Taiteiden tukemisseuran museoitten sekä Moskovan Länsimaisen nykytaiteen museon kokoelmat.
Vuosina 1929-1930 myytiin öljypohatta ja taidekeräilijä Galouste Gulbenkianille 325 000 punnalla Dieric Boutsin 1400-luvun maalaus Marian ilmestys, Rubensin Helena Fourmentin muotokuva, Jean-Antoine Houdonin Diana, Rembrandtin Pallas Athene, Tituksen muotokuva ja Vanhan miehen muotokuva, Antoine Watteaun Rakastunut Mezzetino, Gerard ter Borchin Musiikkioppitunti ja Nicolas Lancret'n Uimarit sekä hopea- ja kultaesineitä.
Neuvostoliitto myi vuosina 1930–1931 kokoelmista 21 teosta Yhdysvaltojen valtionvarainministeri Andrew W. Mellonille 6,6 miljoonalla dollarilla: Rafaelin Alba Madonna ja Pyhä Yrjö ja lohikäärme, Tizianin Venus peilin edessä, Jan van Eyckin Marian ilmestys, Botticellin Kuninkaiden kumarrus, Rembrandtin Puolalainen ratsumies, Tyttö luudan kanssa sekä Neilikkaa pitelevä nainen, Pietro Peruginon Ristiinnaulitseminen triptyykki ja Antoon van Dyckin Isabella Brantin muotokuva, Susanna Fourment ja hänen tyttärensä sekä lordi Philip Whartonin muotokuva sekä Frans Halsin Nuoren miehen muotokuva rahoittaakseen ostot lännestä maan teollistumiseksi. Toisen maailmansodan jälkeen kokoelmiin hankittiin paljon 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun eurooppalaista taidetta.
Vuonna 2006 paljastui, että taidevarastoista oli viety 221 kappaletta taide-esineitä, joiden yhteisarvo oli 3,8 miljoonaa euroa.
Museon johtaja on vuodesta 1992 ollut arabiankielen tutkija, historioitsija Mihail Pjotrovski (s. 1944). Hänen edeltäjänsä oli hänen isänsä, orientalisti Boris Pjotrovski (1908–1990).