stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guinness World Records

| Guinness World Records |
| --- | --- |
 Vuoden 2018 painos.
Kieli:  englanti, arabia, bulgaria, espanja, hollanti, heprea, islanti, italia, japani, kreikka, kroatia, latvia, mandariinikiina, norja, portugali, puola, ranska, ruotsi, saksa, suomi, slovenia, slovakia, tanska, tšekki, turkki, unkari, venäjä ja viro.
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Jim Pattison Group
Sivumäärä:  288 (2011, 2012, 2013) 287 (2010) 288 (2003–2009) 289 (2008)
Suomennos
Suomentaja:  Annukka Kolehmainen
Kustantaja:  Otava
Sivumäärä:  288 (2011–2013) 287 (2010) 288 (2003–2009) 289 (2008)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Guinness World Records (lyhennetään GWR; aiemmin nimellä The Guinness Book of Records, tunnettu myös suomeksi nimillä Guinnessin ennätystenkirja ja Guinnessin suuri ennätyskirja) on vuosittain julkaistava tietokirja, jossa esitellään erilaisia ennätystuloksia ja ennätyksellisiä tapahtumia. Ensimmäisen teoksen julkaisi irlantilainen Guinness-panimo vuonna 1955. Guinness World Records on myydyin tekijänoikeudellinen teos.
Guinness World Records sisältää useita eri kategorioita, ja niiden alla on alakategoriat. Esimerkiksi Ihminen -> syntymästä kuolemaan
Ajatus ennätyksiä kokoavan kirjan tarpeesta syntyi eräällä metsästysretkellä Irlannissa vuonna 1951. Panimon johtaja Hugh Beaver oli tähdännyt kapustarintaa kohti, mutta ampunut laukauksensa ohi. Tämän johdosta hän arveli sen olevan Euroopan nopein riistalintu, jolloin seurueen kesken syntyi asiasta väittely. Beaver keksi, että samankaltaisia väittelyitä käytiin varmasti myös pubeissa, jolloin erilaisia ennätyksiä listaava lähdeteos olisi niissä tarpeen.
Beaver sai kirjan julkaisuun apua identtisiltä kaksosilta Ross ja Norris McWhirteriltä, jotka pyörittivät omaa faktantarkistuspalveluaan Dublinissa. Alkuaikoina esimerkiksi seksiin liittyviä ennätyksiä ei lueteltu ja populaarimusiikkiaiheisia ennätyksiä oli vähän, koska Norris ei pitänyt niistä. Ross kuoli vuonna 1975 Irlannin tasavaltalaisarmeijan murhaamana, mutta Norris jatkoi työtään kirjan parissa vuoteen 1996 asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guinness World Records Wikimedia Commonsissa
Kirjan viralliset verkkosivut
Iso-Timonen

| Iso-Timonen |
| --- | --- |
 Järven itärantaa pohjoiseen katsuttuna.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Utajärvi, Juorkuna
Koordinaatit:  65°03′42″N, 26°56′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Timo-oja
Järvinumero:  60.043.1.009 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,8 m
Rantaviiva:  9 km
Pinta-ala:  1,38 km²
 fiIso-Timonen 
Iso-Timonen on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla.
Järvi sijaitsee noin 12 kilometriä pohjoiseen Juorkunan kylästä ja noin 41 kilometriä koilliseen Utajärven keskustaajamasta. Se saa vetensä ympäröiviltä soilta ja laskee itään Marttisjärveen Timo-ojaa pitkin.
Ominaisuudet

Soiden keskellä sijaitseva, melko suuri ja matala järvi on ruskeavetinen. Suoperäisyydestään johtuen se on erittäin humuspitoinen ja rehevä. Pohjoisesta järvelle työntyvä Salmenniemi jakaa järven kahteen altaaseen: suurempaan itäiseen altaaseen sekä pienempään läntiseen Heinäselän altaaseen. Heinäselkää muusta järvestä erottavassa kapeassa salmessa on lapinpadon jäänteet.  Iso-Timonen on myös jossain määrin edustava esimerkki ns. dystrofisesta järvestä, johon tulevalla lähdevedellä on ilmeisesti suuri merkitys järven happipitoisuudelle ja ravinteisuudelle.
Järvimaisema

Järven valuma-alue on pääosin suota, josta on ojitettu noin puolet. Laajin valuma-alueen suo on Kiiskisuo, joka on aapaa. Huomattavimmat järven ympäristön harjumaiset muodostumat ovat pohjoislaidan Viinivaaran eteläosa ja etelän puolen Juurimaa. Järven rannat ovat nevoja ja rämeitä ja ranta-alueen suot ovat pääosin ojittamattomia. Järven laskuoja Timo-oja on hitaasti virtaava ja suorantainen. Viinivaaran pohjavesi purkautuu paljolti Kiiskihetteen lähteeseen, joka on voimakkaasti kiehuva avolähde. Hetteen lähdepuro kulkee kaivetun valtaojan kautta juuri Iso-Timosen järveen.
Harry Potter ja Feeniksin kilta (elokuva)

| Harry Potter ja Feeniksin kilta> Harry Potter and the Order of the Phoenix |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Yates
Käsikirjoittaja:  Michael Goldenberg
Perustuu:  J. K. Rowlingin romaaniin Harry Potter ja Feeniksin kilta
Tuottaja:  David Barron  David Heyman
Säveltäjä:  Nicholas Hooper Teemat: John Williams
Kuvaaja:  Slawomir Idziak
Leikkaaja:  Mark Day
Tuotantosuunnittelija:  Stuart Craig
Pääosat:   Daniel Radcliffe  Rupert Grint  Emma Watson  Ralph Fiennes  Gary Oldman  Tom Felton  Imelda Staunton  Evanna Lynch  Robbie Coltrane  Michael Gambon  Maggie Smith  Alan Rickman  Katie Leung  Matthew Lewis  Bonnie Wright  Oliver Phelps  James Phelps  Devon Murray  Helena Bonham Carter  David Bradley  Mark Williams  Julie Walters 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Heyday Films
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:   11. heinäkuuta 2007  12. heinäkuuta 2007  13. heinäkuuta 2007
Kesto:  132 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  150 000 000 dollaria
Tuotto:  939 885 929 dollaria
Edeltäjä:  Harry Potter ja liekehtivä pikari (2005)
Seuraaja:  Harry Potter ja puoliverinen prinssi (2009)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harry Potter ja Feeniksin kilta (engl. Harry Potter and the Order of the Phoenix) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut J. K. Rowlingin samannimiseen romaaniin perustuva fantasiaelokuva. Se on Harry Potter -elokuvasarjan viides osa. Sen ohjasi David Yates ja käsikirjoitti edellisistä osista poiketen Michael Goldenberg. Elokuvan tuottajina toimivat jälleen David Heyman ja David Barron.
Elokuvan kuvaukset aloitettiin 6. helmikuuta 2006. Elokuva sai ensi-iltansa Isossa-Britanniassa 12. heinäkuuta 2007. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 11. heinäkuuta ja Suomessa 13. heinäkuuta 2007. Elokuvan traileri julkaistiin 17. marraskuuta 2006 elokuvateattereissa ja 20. marraskuuta 2006 internetissä.
Näyttelijät

| Näyttelijä | Rooli |
| --- | --- |
Daniel Radcliffe: Harry Potter
Harry Melling: Dudley Dursley
Jason Boyd: Piers Polkiss
Richard Macklin: Malcolm
Kathryn Hunter: Arabella Figg
Fiona Shaw: Petunia Dursley
Richard Griffiths: Vernon Dursley
Jessica Stevenson: Mafalda Hopkirk (ääni)
Adrian Rawlins: James Potter
Geraldine Somerville: Lily Potter
Robert Pattinson: Cedric Diggory (takauma)
Ralph Fiennes: Lordi Voldemort
Natalia Tena: Nymfadora Tonks
Brendan Gleeson: Alastor "Villisilmä" Vauhkomieli
George Harris: Kingsley Kahlesalpa
Peter Cartwright: Elfias Doze
Bridgette Millar: Emmeline Vance
Gary Oldman: Sirius Musta
Mark Williams: Arthur Weasley
David Thewlis: Remus Lupin
Maggie Smith: Minerva McGarmiwa
Julie Walters: Molly Weasley
Timothy Bateson: Oljo (ääni)
Emma Watson: Hermione Granger
Rupert Grint: Ron Weasley
James Phelps: Fred Weasley
Oliver Phelps: George Weasley
Bonnie Wright: Ginny Weasley
Robert Hardy: Cornelius Toffee
Jason Isaacs: Lucius Malfoy
Chris Rankin: Percy Weasley
Michael Gambon: Albus Dumbledore
Imelda Staunton: Dolores Pimento
Sian Thomas: Amelia Bones
Tom Felton: Draco Malfoy
Jamie Waylett: Vincent Crabbe
Josh Herdman: Gregory Goyle
Katie Leung: Cho Chang
Matthew Lewis: Neville Longbottom
Evanna Lynch: Luna Lovekiva
David Bradley: Argus Voro
Devon Murray: Seamus Finnigan
William Melling: Nigel
Apple Brook: Wilhelmina Matoisa-Lankku
Alan Rickman: Severus Kalkaros
Emma Thompson: Sibylla Punurmio
Alfred Enoch: Dean Thomas
Afshan Azad: Padma Patil
Shefali Chowdhury: Parvati Patil
Warwick Davis: Filius Lipetit
Jim McManus: Aberforth Dumbledore
Nick Shirm: Zacharias Smith
Sam Beazley: Everard
John Atterbury: Phineas
Helena Bonham Carter: Bellatrix Lestrange
Robbie Coltrane: Rubeus Hagrid
Richard Leaf: Aurori Dawlish
Tony Maudsley: Ruaah-jättiläinen (ääni)
Alec Hopkins: Severus Kalkaros (teini-ikäinen)
Robbie Jarvis: James Potter (teini-ikäinen)
James Walters: Sirius Musta (teini-ikäinen)
Charles Hughes: Peter Piskuilan (teini-ikäinen)
James Utechin: Remus Lupin (teini-ikäinen)
Michael Wildman: Magorian-kentauri (ääni)
Jason Piper: Bane-kentauri (ääni)
Richard Cubison: Kuolonsyöjä
Peter Best: Kuolonsyöjä
Tav MacDougall: Kuolonsyöjä
Richard Trinder: Kuolonsyöjä
Tausta

Harry Potter ja feeniksin kilta on viides elokuva seitsenosaisessa Harry Potter -elokuvasarjassa. Kaikki elokuvat perustuvat J. K. Rowlingin luomaan Harry Potter -kirjasarjaan. Ensimmäinen elokuva, Viisasten kivi, valmistui vuonna 2001 ja elokuvasarjan suosion myötä osien teko jatkui aina vuoteen 2011, jolloin Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 sai ensi-iltansa. Muita sarjaan kuuluvia ovat elokuvat Salaisuuksien kammio (2002), Azkabanin vanki (2004), Liekehtivä pikari (2005), Puoliverinen prinssi (2009) ja Kuoleman varjelukset (2010–2011)
Myös kirjasarja on saanut maailmanlaajuisen suosion: sarjan ensimmäistä, toista ja kolmatta osaa oli vuoteen 2005 mennessä myyty 27,6 miljoonaa kappaletta. Rowling olikin ensimmäinen romaanikirjailija, jolla oli New York Timesin bestseller-listalla neljän eniten myydyn joukossa kolme teosta 16 viikon ajan. Neljännestä ja viidennestä kirjasta oli molemmista otettu siihen mennessä suurimmat kirjojen ensipainokset: Liekehtivästä pikarista 4,8 miljoonaa (3,8 miljoonaa USAan, loput Britanniaan) ja Feeniksin killasta 8,5 miljoonaa kappaletta. Esimerkiksi Liekehtivän pikarin painosmäärä oli 40 kertaa enemmän kuin mitä bestseller-listoilla yleensä olevista otetaan ja sitä oltiin varattu etukäteen 5,3 miljoonaa kappaletta. Se olikin sitten myös nopeimmin myyty kirja: pari päivää ilmestymisensä jälkeen 3,8 miljoonan kappaleen painoksesta oli myyty kolme miljoonaa kappaletta.
Soundtrack

Elokuvan soundtrack julkaistiin  11. heinäkuuta 2007.
| Raita | Kappale | Kesto | Säveltäjä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | "Fireworks" | 1:49 | Nicholas Hooper |
| 2. | "Professor Umbridge" | 2:35 | Nicholas Hooper |
| 3. | "Another Story" | 2:41 | Nicholas Hooper |
| 4. | "Dementors in the Underpass" | 1:54 | Nicholas Hooper |
| 5. | "Dumbledore's Army" | 2:42 | Nicholas Hooper |
| 6. | The Hall of Prophecies" | 4:27 | Nicholas Hooper |
| 7. | "Possession" | 3:20 | Nicholas Hooper |
| 8. | "The Room of Requirement" | 6:09 | Nicholas Hooper |
| 9. | "The Kiss" | 1:56 | Nicholas Hooper |
| 10. | "A Journey to Hogwarts" | 2:54 | Nicholas Hooper |
| 11. | "The Sirius Deception" | 2:36 | Nicholas Hooper |
| 12. | "Death of Sirius" | 3:58 | Nicholas Hooper |
| 13. | "Umbridge Spoils a Beautiful Morning" | 2:39 | Nicholas Hooper |
| 14. | "Darkness Takes Over" | 2:58 | Nicholas Hooper |
| 15. | "The Ministry of Magic" | 2:48 | Nicholas Hooper |
| 16. | "The Sacking of Trelawney" | 2:15 | Nicholas Hooper |
| 17. | "Flight of the Order of the Phoenix" | 1:34 | Nicholas Hooper |
| 18. | "Loved Ones and Leaving" | 3:15 | Nicholas Hooper |
Aiheesta muualla

Elokuvan virallinen sivusto. (englanniksi)
Harry Potter ja Feeniksin kilta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Potter kapinallisena. Iltalehti 12.7.2007.
Itkonen, Jesse: Harry Potter ja Feeniksin kilta. Elokuvateatteri.com 6.7.2007.
Laajalahti, Päivi: Harry Potter ja Feeniksin kilta. Episodi 13.7.2007
Lahtonen, Jussi: Isoveli valvoo Tylypahkaakin. Film-o-holic.com 13.7.2007
Topelius, Taneli: Velhokoulun välivuosi. Turun sanomat 13.7.2007.
| n k David Yatesin ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 The Tichborne Claimant (1998)  Harry Potter ja Feeniksin kilta (2007)  Harry Potter ja puoliverinen prinssi (2009)  Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 (2010)  Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 (2011)  Tarzanin legenda (2016)  Ihmeotukset ja niiden olinpaikat (2016)  Ihmeotukset: Grindelwaldin rikokset (2018)  Ihmeotukset: Dumbledoren salaisuudet (2022)
Millard Fillmore

| Millard Fillmore |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 13. presidentti
 9. heinäkuuta 1850 – 4. maaliskuuta 1853  
Varapresidentti:  Ei kukaan
Edeltäjä:  Zachary Taylor
Seuraaja:  Franklin Pierce
Yhdysvaltain 12. varapresidentti
 4. maaliskuuta 1849 – 9. heinäkuuta 1850  
Presidentti:  Zachary Taylor
Edeltäjä:  George M. Dallas
Seuraaja:  William R. King
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1800 Locke, Cayugan piirikunta, New York
Kuollut: 8. maaliskuuta 1874 (74 vuotta) Buffalo,New York
Ammatti:  lakimies
Puoliso:  (1) Abigail PowersFillmore (2) Mrs. CarolineCarmichael McIntosh 
Tiedot
Puolue:  Whig-puolue
Uskonto:  unitaristi
 Nimikirjoitus
Millard Fillmore (7. tammikuuta 1800 Locke, Cayugan piirikunta, New York – 8. maaliskuuta 1874 Buffalo, New York) oli Yhdysvaltain 13. presidentti. Hän toimi ennen presidenttikauttaan pitkään edustajainhuoneessa ja nousi presidentiksi Zachary Taylorin kuoltua kesken kauden. Presidenttinä hänen merkittävimpiä tekoja olivat orjuuskysymyksen väliaikaisesti ratkaissut kompromissi sekä Yhdysvaltain talouden vahvistaminen.
Elämä > Nuoruus

Fillmore syntyi 7. tammikuuta 1800 Cayugan piirikunnassa, New Yorkissa. Hän oli Nathaniel ja Phoebe Millard Fillmoren toiseksi vanhin lapsi ja vanhin poika. Millard Fillmore sai nuorena vain vähän muodollista koulutusta ja hän toimi villankarstaajana ennen kuin aloitti lakiopinnot. Vuonna 1823 hän sai lakimiehen lupakirjan ja kolme vuotta myöhemmin hän meni naimisiin Abigail Powersin kanssa. Pari oli rakastunut jo seitsemän vuotta aiemmin, mutta Fillmore halusi lykätä avioliittoa, kunnes sai opintonsa suoritettua.
Elämä > Ura poliitikkona

Fillmore aloitti poliitikonuransa vuonna 1828, kun hän liittyi vapaamuurareita vastustaneeseen Anti-Masonic-puolueeseen. Myöhemmin samana vuonna hänet valittiin New York State Assemblyyn (osavaltion alahuone), jossa hän palveli vuoteen 1831 saakka. Assemblyssä hän ystävystyi vaikutusvaltaisen Thurlow Weedin kanssa, joka myöhemmin edesauttoi hänen valintaansa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Fillmore nousi edustajainhuoneeseen lopulta vuonna 1833 ja oli siellä aina vuoteen 1845 asti, poikkeuksena yhden kauden mittainen välikausi vuosina 1833–1835.
Fillmore pyrki vuonna 1844 Weedin tukemana New Yorkin kuvernööriksi, mutta hävisi vaaleissa. Neljä vuotta myöhemmin hän pääsi mustana hevosena louisianalaisen orjanomistaja Zachary Taylorin varapresidentiksi. Taylor pyrki pian perustamaan uudet Kalifornian ja New Mexicon osavaltiot. Koska kumpikaan mahdollisista uusista osavaltioista ei todennäköisesti olisi hyväksynyt orjuutta, useat kongressiedustajat vastustivat näiden osavaltioiden perustamista.
Elämä > Nousu presidentiksi

Alkuvuodesta 1850 senaattori Henry Clay teki kompromissiehdotuksen Kalifornian ja New Mexicon ongelman ratkaisemiseksi. Taylor vastusti ehdotusta, mutta hän kuoli yllättäen 9. heinäkuuta, ennen kuin kongressi ehti käsitellä ehdotusta. Taylorin kuoltua Fillmore nousi varapresidentin paikalta hänen tilalleen maan 13. presidentiksi. Taylorin nimittämä hallitus erosi, ja Fillmore nimitti maan ulkoministeriksi Clayn kompromissiehdotusta kannattaneen Daniel Websterin. Websterin sekä kongressiedustaja Stephen Douglasin tuella kompromissiehdotus hyväksyttiin syyskuussa 1850. Kompromissin seurauksena Kaliforniasta tuli orjuudesta vapaa osavaltio, New Mexico pysyi territoriona, Washington D.C.:ssa kiellettiin orjakauppa ja liittovaltion viranomaiset määrättiin Fugitive Slave Actin nojalla ottamaan kiinni kaikki karanneet orjat. Tämä suututti useat pohjoisvaltioissa eläneet orjuuden vastustajat.
Clayn kompromissiehdotuksen lisäksi Fillmoren kaudella Yhdysvaltain taloutta pyrittiin kasvattamaan. Fillmore rakensi presidenttikaudellaan Yhdysvaltoihin rautatieverkostoa, paransi maan heikkoja suhteita Meksikoon ja lisäsi kaupankäyntiä Japanin kanssa. Talouskasvun lisäksi Fillmore asettui Ranskan Napoleon III:a vastaan tämän pyrkiessä valtaamaan Havaijin.
Elämä > Viimeiset vuodet ja kuolema

Fillmoren presidenttikauden päätyttyä vuonna 1852 Whig-puolue nimitti puolueen uudeksi ehdokkaaksi kenraali Winfield Scottin, joka kuitenkin hävisi demokraattien Franklin Piercelle. Pian vaalien jälkeen tuli selväksi, että Fillmoren kaudella hyväksytty kompromissi ei ratkaissut orjakysymystä. Tämän seurauksena Whig-puolue hajosi ja Fillmore liittyi orjuutta vastustaneeseen republikaaniseen puolueeseen. Vuonna 1853 Fillmoren vaimo Abigail kuoli. Kolme vuotta myöhemmin hän suostui lyhytikäisen Know Nothing -puolueen presidenttiehdokkaaksi. Tultuaan vaaleissa vasta kolmanneksi Fillmore vetäytyi kokonaan politiikasta ja avioitui rikkaan lesken Caroline McIntoshin kanssa. Orjuuskiistan erilleen repimien pohjois- ja etelävaltojen välillä puhkesi vuonna 1861 sisällissota, jonka jälkeen Fillmore kuitenkin ryhtyi vastustamaan republikaani Abraham Lincolnin politiikkaa ja kannatti Lincolnin haastajaa, kenraali George McClellania.
Fillmore kuoli 8. maaliskuuta 1874 aivohalvaukseen Buffalossa. Hänet muistetaan parhaiten siitä, että hänen suhtautumisensa orjuuteen oli epävarma eikä hän onnistunut ratkaisemaan orjakysymystä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Millard Fillmore Wikimedia Commonsissa
| n k Yhdysvaltain presidentit |
| --- | --- | --- |
 Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä  Tietoja Yhdysvaltain presidenteistä  Valkoinen talo 
:  Washington  J. Adams  Jefferson  Madison  Monroe  J. Q. Adams  Jackson  Van Buren  W. Harrison  Tyler  Polk  Taylor  Fillmore  Pierce  Buchanan  Lincoln  A. Johnson  Grant  Hayes  Garfield  Arthur  Cleveland  B. Harrison  Cleveland  McKinley  T. Roosevelt  Taft  Wilson  Harding  Coolidge  Hoover  F. Roosevelt  Truman  Eisenhower  Kennedy  L. Johnson  Nixon  Ford  Carter  Reagan  G. H. W. Bush  Clinton  G. W. Bush  Obama  Trump  Biden  Trump 
| n k Yhdysvaltain varapresidentit |
| --- | --- | --- |
:  Adams  Jefferson  Burr  Clinton  Gerry  Tompkins  Calhoun  Van Buren  R. Johnson  Tyler  Dallas  Fillmore  King  Breckinridge  Hamlin  A. Johnson  Colfax  Wilson  Wheeler  Arthur  Hendricks  Morton  Stevenson  Hobart  Roosevelt  Fairbanks  Sherman  Marshall  Coolidge  Dawes  Curtis  Garner  Wallace  Truman  Barkley  Nixon  L. Johnson  Humphrey  Agnew  Ford  Rockefeller  Mondale  Bush  Quayle  Gore  Cheney  Biden  Pence  Harris  Vance 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  US Congress 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef
Franklin Pierce

| Franklin Pierce |
| --- | --- |
 Franklin Pierce.
Yhdysvaltojen 14. presidentti
 1853–1857  
Varapresidentti:  William R. King
Edeltäjä:  Millard Fillmore
Seuraaja:  James Buchanan
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. marraskuuta 1804 New Hampshire
Kuollut: 8. lokakuuta 1869 (64 vuotta) Concord, New Hampshire
Ammatti:  asianajaja, sotilas
Puoliso:  Jane Appleton Pierce
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
Uskonto:  episkopaali
 Nimikirjoitus
Franklin Pierce (23. marraskuuta 1804 – 8. lokakuuta 1869) oli Yhdysvaltain demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltojen 14. presidenttinä vuosina 1853–1857. Ennen virkaansa presidenttinä Pierce palveli edustajainhuoneessa, senaatissa sekä prikaatikenraalina Meksikon–Yhdysvaltain sodassa. Pierce muistetaan presidenttinä erityisesti kyvyttömyydestään hoitaa Kansasissa alkaneet väkivaltaisuudet, jotka veivät maata yhä lähemmäs sisällissotaa. Myöhemmin häntä onkin pidetty yhtenä maan historian huonoimmista presidenteistä.
Elämä > Nuoruus

Franklin Pierce syntyi 23. marraskuuta 1804 Hillsboroughissa, New Hampshiressa. Hänen isänsä oli vapaussodassa ja myöhemmin New Hampshiren kuvernöörinä ansioitunut Benjamin Pierce. Nuorempi Pierce valmistui Bowdoin Collegesta vuonna 1824 ja alkoi opiskella lakia; hän sai lakimiehen lupakirjan kolme vuotta myöhemmin. Ollessaan 24-vuotias hänet valittiin New Hampshiren lainsäädäntöelimeen ja kaksi vuotta myöhemmin hän nousi sen puheenjohtajaksi. Pierce oli puoluekannaltaan demokraatti ja silloisen presidentin Andrew Jacksonin vankka kannattaja.
Elämä > Ura kongressissa ja armeijassa

Pierce valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1833. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin Jane Appletonin kanssa, joka oli Piercen vanhan opinahjon Bowdoin Collegen entisen presidentin tytär. Pierce palveli edustajainhuoneessa kaksi kautta vuoteen 1837 asti ja tämän jälkeen yhden kauden senaatissa. Tänä aikana hänestä tuli suosittu poliitikko Washingtonissa. Monien etelävaltiolaisten ystävänä Pierce oli kuitenkin kärsimätön orjuutta vastustaneiden Uuden-Englannin radikaalien suhteen. Jane sairasteli usein Washingtonissa ollessaan ja tämä oli osasyy siihen, miksi Pierce lähti senaatista ja siirtyi asumaan Concordiin.
Meksikon–Yhdysvaltain sodassa (1846–1848) Pierce palveli upseerina, mutta pysyi pääsääntöisesti poissa julkisuudesta seuraavat kymmenen vuotta. Samalla hän kuitenkin ansaitsi kunnioitusta puolueeltaan muun muassa pitämällä New Hampshiren demokraatit Lewis Cassin ehdokkuuden takana vuoden 1848 presidentinvaaleissa. Vuonna 1851 Pierce asettui itse ehdolle seuraavan vuoden presidentinvaaleihin ja voitti puolueen sisäisen äänestyksen mustana hevosena. Presidentinvaaleissa hänen vastaehdokkaansa oli whig-puolueen kenraali Winfield Scott. Vaaleissa demokraatit ilmoittivat tukevansa täysin kiisteltyä vuoden 1850 kompromissia, kun taas whigien näkemykset olivat hajanaisia. Scottia vihattiin etelävaltioissa, mikä auttoi Piercen niukkaan vaalivoittoon. Scottin vaalitappio oli viimeinen pisara hajallaan olleelle Whig-puolueelle, ja puolue hajosikin kokonaan pian vaalien jälkeen. Kaksi kuukautta ennen kuin Piercen piti astua virkaansa hän kuitenkin joutui vaimonsa ja lastensa kanssa junaonnettomuuteen, jossa heidän 11-vuotias poikansa Bennie kuoli. Bennie oli parin viimeinen hengissä ollut lapsi, eikä Jane toipunut hänen kuolemastaan kunnolla koskaan.
Elämä > Nousu presidentiksi

Piercen astuessa presidentiksi Yhdysvalloilla meni hyvin; maan talous oli hyvässä kunnossa ja vuoden 1850 kompromissi tuntui ratkaisseen orjakysymyksen lopullisesti. Kautensa alussa Pierce ehdotti että Yhdysvallat pyrkisi laajentamaan alueitaan nopeasti. Tämä sai useat pohjoisvalloissa asuneet vihaisiksi, koska he kokivat Piercen pyrkivän lisäämään orjat sallineita osavaltioita. Piercen puheet saivat Ison-Britannian luopumaan kiinnostuksestaan Keski-Amerikkaa kohtaan ja maa yritti houkutella Espanjan myymään Kuuban siirtomaan Yhdysvalloille. Helmikuussa 1854 espanjalaiset viranomaiset kuitenkin kaappasivat Yhdysvalloille kuuluneen Black Warrior-nimisen laivan. Tämän seurauksena Piercen Espanjan, Ranskan ja Britannian ministerit sopivat salaisesta, niin kutsutusta Ostendin manifestista, jossa todettiin että mikäli Yhdysvallat katsoisi Espanjan hallitsevan Kuubaa, olisi sillä oikeus vallata se armeijan avulla. Manifesti tuli ihmisten tietoisuuteen seuraavana syksynä, ja se aiheutti useita protesteja nuorten republikaanien keskuudessa. Toinen merkittävä poliittinen saavutus samana vuonna oli kommodori Matthew Perryn solmima sopimus, joka avasi Japanin kaupankäynnin Yhdysvalloille.
Piercen presidenttikauden merkittävin tapahtumaketju kuitenkin alkoi alkuvuodesta 1854, kun senaattori Stephen Douglas julkaisi Kansas-Nebraska Act -lakiehdotuksen, joka meni läpi kongressissa Piercen tukemana. Ehdotus takasi Kansasille ja Nebraskalle territorioaseman, joka avasi alueet uudisasukkaille ja rautateiden rakentamiselle. Samalla Kansasissa kuitenkin kumottiin Missourin kompromissi vuodelta 1820, joka kielsi alueella orjuuden, ja päätösvalta orjuuden sallimisesta annettiin alueiden asukkaille. Tämä aiheutti sen, että tuhannet orjuuden kannattajat ja vastustajat (niin kutsutut "rajaräyhääjät") muuttivat Kansasiin vain äänestääkseen kansanäänestyksessä maaliskuussa 1855. Kansas ajautui lopulta taistelukentäksi orjuuden kannattajien ja vastustajien välillä. Kun Pierce viivytteli liittovaltion joukkojen lähettämistä alueelle, tilanne räjähti myös Washingtonissa; toukokuussa 1856 Etelä-Carolinan edustaja pahoinpiteli orjuutta vastustaneen senaattori Charles Sumnerin senaatissa. Piercen kyvyttömyys hoitaa tilannetta johti siihen, ettei häntä valittu enää uudestaan presidenttiehdokkaaksi vuoden 1856 vaaleissa.