stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Katarina Nyman
Palkintoja ja tunnustuksia

Elokuva-alan hopeinen ansiomerkki.
CJ’s Top Women In Global Distribution – 2022.
CJ’s Top Women In Global Distribution – 2023 - Celluloid Junkie
Aiheesta muualla

Katarina Nyman Elonetissä.
Haarajärvi (Ylöjärvi)

| Haarajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°51′44″N, 23°38′24″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Suolijärveen 
Järvinumero:  35.312.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  152,2 m  
Rantaviiva:  0,951 km  
Pinta-ala:  2,992 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHaarajärvi 
Haarajärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,0 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vankaveden alueeseen (35.312) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 152,2 metriä mpy.
Kelta-aulio

| Kelta-aulio |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malvales
Heimo::  Malvakasvit Malvaceae
Suku::  Auliot Abutilon
Laji::  theophrasti
Kaksiosainen nimi
 Abutilon theophrasti  Medik. (1787) 
Katso myös
   Kelta-aulio Wikispeciesissä   Kelta-aulio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kelta-aulion hedelmiä.
Kelta-aulio (Abutilon theophrasti) on Kaakkois-Euroopassa ja Aasiassa alkuperäisenä kasvava yksivuotinen malvakasvi.
Kelta-aulio kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pystykasvuinen, hapsi- ja tähtikarvainen. Lehdet ovat muodoltaan herttamaiset, kooltaan 8–15 cm. Ne ovat pitkäruotiset, samettikarvaiset ja laidaltaan hampaiset. Kelta-aulion kukat kasvavat pitkäperäisinä lehtihangoissa. Ne ovat 1–2 cm leveät ja väriltään keltaiset. Verhiö on karvainen.
Pohjoismaissa ja Suomessa kelta-aulio on harvinainen satunnaistulokaskasvi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Kelta-aulion (Abutilon theophrasti) levinneisyys Suomessa.
ITIS: Abutilon theophrasti (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Abutilon theophrasti (englanniksi)
Flora of China: Abutilon theophrasti (englanniksi)
Joutsenon taistelut

Joutsenon taistelut käytiin Suomen sisällissodan aikana helmi–huhtikuussa 1918 silloisten Joutsenon ja Jääsken pitäjien alueella. Ne muodostivat Karjalan rintaman läntisimmän rintamalohkon, joka ulottui Saimaan rannalta Joutsenosta noin 20 kilometriä itään Jääskessä sijaitsevaan Penttilän kylään. Punaisten tarkoituksena oli edetä tuolloin Ruokolahden pitäjään kuuluneeseen Imatran teollisuustaajamaan, josta he olisivat edelleen päässeet strategisesti tärkeälle Karjalan radalle. Myös valkoiset käynnistivät rintamalla useita hyökkäyksiä, mutta molempien osapuolten läpimurtoyritykset torjuttiin ja rintamalinja pysyi paikoillaan aina punaisten huhtikuun lopulla tapahtuneeseen vetäytymiseen saakka. Nykyään taistelupaikat kuuluvat Lappeenrantaan ja Venäjän Lesogorskiin.
Taustaa

Yhteiskunnallisen tilanteen kiristyttyä vuodenvaihteen 1918 jälkeen nähtiin Lappeenrannan seudulla ensimmäinen väkivaltainen yhteenotto 17. tammikuuta, jolloin suojeluskuntalaiset ryöstivät Luumäen rautatieasemalla Mikkeliin matkalla olleen punaisten aselastin. Kaksi päivää myöhemmin Viktor Ripatin johtama Lappeenrannan työväen järjestyskaarti lähti hakemaan aseita takaisin, jolloin Taavetin kahakassa kuoli yksi jääkäri ja yksi järjestyskaartilainen. Lappeenrannan suojeluskuntalaiset jättivät kaupungin 26. tammikuuta, kun 36 suojeluskuntalaista poistui hiihtäen Taavetin kautta Savitaipaleelle, jossa he myöhemmin osallistuivat Savon rintaman taisteluihin. Tämän jälkeen Lappeenrantaa hallitsemaan jäi työväen järjestyskaarti, kunnes se sodan alettua 26. tammikuuta organisoitiin uudelleen punakaartiksi.
Tilanne Joutsenon suunnalla pysyi rauhallisena puolentoista viikon ajan, ja molempien osapuolten hajanaiset joukot liittyivät yhteen, esimerkiksi Lappeenrannasta siirtyi valkoisia Imatralle ja toiseen suuntaan taas liikkui isompia punaisten joukkoja Ensosta ja Jääskestä. Punaisten tarkoituksena oli Lappeenrannan ympäristössä edetä pohjoiseen Savitaipaleen, Taipalsaaren ja Joutsenon suuntaan. Kahdella ensimmäisellä paikkakunnalla käydyt taistelut lasketaan kuitenkin kuuluviksi Savon rintamaan, koska ne olivat irrallaan Joutsenon suunnalla käydyistä taisteluista. Lopulta rintama muodostui punaisten miehitettyä Joutsenon kirkonkylän helmikuun alussa, ja samalla Joutsenon taistelut käynnistyivät.
Joutsenossa taistellutta valkoisten Karjalan ryhmän 3. rykmenttiä johti muun muassa jääkärimajuri Armas Ståhlberg, joka kuitenkin kaatui huhtikuun puolivälissä. Punaisten puolelta taisteluun osallistui paikallisten punakaartilaisten lisäksi runsaasti Helsingistä lähetettyjä joukkoja. Punaisten rintamakomentajana oli aluksi Viktor Ripatti, ja Penttilässä taistelleita joukkoja puolestaan komensi näyttelijä Jalmari Parikka.
Sotatoimet > Taistelut Penttilässä

Jänhiälän siirryttyä valkoisten haltuun taistelujen painopiste siirtyi Joutsenon rintaman itäosiin. Valkoiset aloittivat aamuvarhaisella 10. huhtikuuta hyökkäyksen Joutsenon ja Penttilän välisellä maantiellä sijaitseviin Nevalaan ja Ravattilaan. Nevalan he saivat haltuunsa taisteluitta, mutta Ravattilassa käytiin lyhyt yhteenotto, jonka jälkeen punaiset vetäytyivät kylästä kello 8 mennessä. Ravattilan valtauksen jälkeen valkoisten joukot jaettiin kahtia: toinen osa jatkoi hyökkäystä länteen kohti Joutsenon kirkonkylää ja toinen taas itään Leppälään. Ståhlbegin johtama osasto pääsi etenemään kirkonkylän tuntumaan, mutta joutui kuitenkin illan tullen palaamaan takaisin Imatralle. Valkoiset yrittivät samaan aikaan edetä Joutsenoon myös koillisesta Pätilän ja Karsturannan kautta, mutta puolen yön jälkeen tauonneiden taistelujen jälkeen valkoiset joutuivat palaamaan Imatralle myös tältä suunnalta. Nevalan ja Ravattilan kylien menettämisen johdosta he joutuivat vetäytymään alueelta Saimaan kanavalle saakka, ja samalla suora maantieyhteys Penttilään katkesi.
12. huhtikuuta valkoiset hyökkäsivät rintaman itäosassa Ravattilasta ja Suokumaalta kohti Leppälää, ja kolmas osasto kiersi Penttilän itäpuolelta kohti punaisten hallussa ollutta Konnun kylää. Leppälässä punaisilla oli kuitenkin selkeä miesylivoima, eikä Kontuunkaan tehty hyökkäys tuottanut tulosta. Seuraavana aamuna punaiset aloittivat tykistön tukemana vastahyökkäyksen Suokumaahan. Tarkoitus oli varmistaa Leppälän pysyminen punaisten hallussa, jotta sen kautta pystyttiin jatkossakin huoltamaan Penttilässä olleita joukkoja.
Rintaman viimeinen varsinainen taistelu käytiin kaksi päivää myöhemmin, jolloin punaiset onnistuivat pitämään hallussaan Joutsenon kirkonkylän. Valkoiset hyökkäsivät 14. huhtikuuta kirkonkylän tuntumassa Saimaan rannalla sijaitsevaan Honkalahteen. Punaiset olivat linnoittautuneet viereisessä Kesolassa sijaitsevaan Joutsenon yläpappilaan, jonne valkoiset tekivät uhkarohkean hyökkäyksen kahden kranaatinheittimen tukemana. Jääkärimajuri Ståhlberg määräsi hyökkäyksen, vaikka tiesi punaisten olevan hyvissä puolustusasemissa ja sen aiheuttavan omilleen suuria tappioita. Hjalmar Raatikaisen johtama etujoukko eteni parinsadan metrin päähän pappilasta ja jäi sen jälkeen turhaan odottamaan pääjoukon tukea. Lopulta hyökkääjät joutuivat palaamaan takaisin punaisten tulittaessa kiivaasti heidän peräänsä. Pääjoukon hyökkäys ei milloinkaan käynnistynyt, koska sitä komentanut Armas Ståhlberg oli kaatunut seuratessaan kiikarilla taistelun etenemistä korkealla kivellä seisten. Huhujen mukaan Ståhlberg tapatti itsensä tahallaan, koska oli koulutusvaiheessa Saksassa ampunut jääkäri Sven Saarikosken ja pelkäsi sodan jälkeistä kostoa. Epäonnistuneessa hyökkäyksessä kaatui hänen lisäkseen seitsemän muuta valkoista. Haavoittuneiden joukossa oli muun muassa etujoukkoa komentanut Raatikainen. Ståhlbergin kaaduttua hänen tilalleen tuli jääkäriyliluutnantti Väinö Strömberg, joka kuitenkin vaihdettiin jo muutaman päivän kuluttua jääkärikapteeni Unio Sarliniin.
Sotatoimet > Punaisten vetäytyminen

Honkalahteen tehdyn hyökkäyksen jälkeen Joutsenon rintaman taistelut laantuivat ja muuttuivat jälleen asemasodaksi. Molemmilla osapuolilla alkoi näkyä sotaväsymystä, esimerkiksi Helsingin punakaartilaiset alkoivat vaatia kotilomia, ja heidän keskuudessaan esiintyi jopa tahallista itsensä haavoittamista. Valkoiset puolestaan olivat menettäneet haavoittuneina ja kaatuneina niin paljon vahvuudestaan, ettei heillä ollut enää intoa laajamittaisiin hyökkäysoperaatioihin. Huhtikuun 24. päivään saakka rintamalla ammuttiin lähinnä tykistötulta ja sattui muutama punaisten satunnainen hyökkäysyritys kohti Ravattilaa.
Viktor Ripatti kävi Viipurin esikunnassa vaatimassa punaisille 3 000 miehen lisävoimia, mutta ainoastaan Penttilään lähetettiin pieni osasto epäluotettaviksi osoittautuneita pakko-otettuja. Valkoiset sen sijaan saivat täydennyksiä, niin että komentaja Unio Sarlin saattoi lopulta antaa hyökkäyskäskyn. Suunnitelman mukaan Leppälä saarrettaisiin 25. huhtikuuta ja samalla tehtäisiin suurhyökkäys kohti Penttilää. Heidän tiedustelunsa mukaan Leppälässä piti olla 250 ja Penttilässä noin 1 000 punaista. Viipurin pääesikunta oli kuitenkin jo edellisenä aamuna antanut Joutsenon punaisille käskyn vetäytyä puolustamaan Viipuria. Penttilän suunnalla olleet joukot irrottautuivat asemistaan vielä seuraavan illan aikana ja vetäytyivät suoraan Viipuriin. Joutsenon kirkonkylän joukot puolestaan marssivat 24.–25. huhtikuuta välisenä yönä Lappeenrantaan. Seuraavaan iltapäivään mennessä heidät siirrettiin junalla Viipuriin, jossa taistelu kaupungin hallinnasta oli käynnistynyt jo edellisenä päivänä. Valkoiset aloittivat hyökkäyksensä aamulla kello 5 Penttilään suunnatulla 15 minuutin tykistökeskityksellä, mutta pian he lopulta huomasivat sekä Leppälän että Penttilän kylien olevan tyhjiä.
Terrori

Sotatoimien aikana tapahtuneessa terrorissa kuoli punaisten surmaamana 17 ja valkoisten surmaamana 19 henkilöä. Uhrit olivat suurimmaksi osaksi vakoilijoiksi tai vihollisen avustajiksi epäiltyjä. Huomionarvoista on, että valkoisten surmaamien joukossa oli useita naisia. Lisäksi valkoiset teloittivat Jänhiälässä 5. huhtikuuta käydyn taistelun yhteydessä mahdollisesti jopa useita kymmeniä antautuneita punakaartilaisia. Joissakin lähteissä on tuolloin mainittu kaatuneiden punaisten määräksi jopa 80–90, mikä ei voi selittyä muulla kuin teloituksilla. Suurin osa ammutuista oli Helsingin punakaartin miehiä. Punaiset puolestaan saivat saman taistelun yhteydessä 27 vankia, joista kolme halusi vapaaehtoisesti siirtyä taistelemaan punaisten puolelle. Loput 24 vietiin Lappeenrantaan, jossa heidät ammuttiin juuri ennen punaisten perääntymistä Viipuriin. Vankeja teloitettiin Saimaan jäällä sekä Lappeenrannan rautatieasemalla. Lappeenrannan haltuunoton jälkeen valkoiset aloittivat 26. huhtikuuta talo talolta edenneen puhdistuksen, jonka aikana saatiin noin 400 vankia. Lisäksi punaisia vangittiin kaupungin ympäristöstä, kuten Luumäeltä ja Taavetista. Kolmen seuraavan viikon aikana Lappeenrannassa teloitettiin ainakin 437 punaista tai sellaiseksi epäiltyä. Lappeenrannan vankileirille suljettiin noin 3 000 punavankia, joista kuoli 700.
Kirjallisuutta

Parmanen, Eino I.: Vapaussodan tapahtumat Karjalan armeijakunnan kolmannen rykmentin toiminta-alueella.  Porvoo:  WSOY, 1924.
Parikka, Jalmari: Viimeinen taisto. Punaisen rintamapäällikön muistelmia vuodelta 1918.  Porvoo:  WSOY, 1938.
Vuori, Pertti: Kansalaissota Joutsenossa. Suomi 75 – joutsenolainen juhlakirja.  Joutseno:  Joutsenon kotiseutuyhdistys, 1992.  ISBN 978-951-96686-0-4.
Jänhiälässä kaatunut jääkärimajuri Armas Ståhlberg.
Viktor Ripatti
Jalmari Parikka
Joutsenossa kaatuneiden punaisten sankarihautajaiset Lappeenrannan kauppatorilla huhtikuussa 1918.
Kansainvälinen (albumi)

| Kansainvälinen KOM-teatteri |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1972 (LP)   1996 (CD)
 Formaatti: LP (LRLP 62)   C-kasetti (LRC62)   CD-levy (LRCD 62)
 Tyylilaji: folk rock, työväenmusiikki
 Kesto: 33.32 (LP)
 Levy-yhtiö: Love Records
KOM-teatterin muut julkaisut
| Porvari nukkuu huonosti 1971 | Kansainvälinen 1972 | Torpedo 1973 |
Kansainvälinen on KOM-teatterin vuonna 1972 ilmestynyt järjestyksessään toinen albumi. Se julkaistiin uudelleen CD-muodossa 1996. Uudelleenjulkaisu sisältää myös viisi bonuskappaletta vuoden 1973 Torpedo-albumilta. Levyn kannen on suunnitellut Måns Hedström. Levy sisältää tunnettuja vanhoja työväenlauluja Suomesta ja ulkomailta.
Muusikot

Kaj Chydenius – laulu
Kristiina Halkola – laulu
Markku Huhtamo – laulu
Kaisa Korhonen – laulu
Eriikka Magnusson – laulu
Tytti Oittinen – laulu
Sulevi Peltola – laulu
Marja Pesonen – laulu
Sinikka Sokka – laulu
Tom Wentzel – laulu
Tapani Tamminen – basso
Ari Valtonen – rummut
Eero Ojanen – piano
Kappaleet

A-puoli
Taistelulaulu – 1.45  (säv./san. trad.)
Surumarssi – 2.29  (säv./san. trad.)
Warshavianka – 1.52  (säv./san. trad.)
Sait kärsiä puolesta aatteen – 2.39  (säv./san. trad.)
Työväen marssi – 1.49  (säv. Oskar Merikanto, san. Antti Törneroos)
Köyhälistön marssi – 2.13  (säv./san. trad.)
Punaorvon vala – 3.30  (säv./san. trad.)
B-puoli
Taistojen tiellä – 2.12  (säv. Hannes Konno, san. Knut Kangas)
Pohjolan lumiset kalmiston hongat – 3.30  (säv./san. trad.)
Vapaa Venäjä – 1.19  (säv. Vasili Agapkin, san. trad.)
Partisaanimarssi – 2.02  (säv./san. trad.)
Veli sisko – 3.29  (säv. trad., san. Elsa Rautee)
Nuorison marssi – 2.13  (säv./san. trad.)
Kansainvälinen – 2.33  (säv. Pierre Degeyter, san. Eugène Pottier)
CD-julkaisun bonuskappaleet:
Marseljeesi – 2.28  (säv./san. Claude Joseph Rouget de Lisle)
Barrikadimarssi – 1.43  (säv./san. trad.)
Hyvästi punainen kaarti – 1.51  (säv. Kaj Chydenius, san. Matti Rossi)
Työväen korkea veisu – 1.38  (säv. Kaj Chydenius, san. trad.)
Torpeedo – 6.54  (säv. Kaj Chydenius, san. Otto Wille Kuusinen)
Karoliina Korhonen

| Karoliina Korhonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1986
Taiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Finnish Nightmares
Aiheesta muualla
Kotisivut
Karoliina Korhonen (s. 1986) on suositun Finnish Nightmares -sarjakuvan tekijä ja graafinen suunnittelija. Sarja on saanut suuren suosion Suomessa ja muualla maailmassa, erityisesti Kiinassa. Korhosen perheeseen kuuluu mies ja 2 kissaa.
Finnish Nightmares -sarjakuva on julkaistu englanniksi, suomeksi, kiinaksi, japaniksi ja koreaksi. Sarjakuva on erityisen suosittu nuoremman sukupolven kiinalaisten parissa, jotka tahtovat enemmän yksityisyyttä kuin vanhempansa. Kiinassa on tätä ilmiötä kuvaamaan syntynyt uusi sana, jingfen, henkinen suomalainen.
Elämä ja ura

Korhosella ei ollut lapsena selkeää unelma-ammattia, vaan hän haaveili monesta eri alasta. Hän päätyi graafiseksi suunnittelijaksi pikkuhiljaa. Korhonen on aina pitänyt julisteiden tekemisestä, kuvien muokkaamisesta, logojen suunnittelusta, piirtämisestä ja suunnittelusta. Nykyään hän tekee Finnish Nightmaresin ohella eniten käyttöliittymäsuunnittelua ja käyttäjäkokemussuunnittelua. Korhonen on alun perin kuopiolainen, mutta asuu nykyisin Helsingissä.
Finnish Nightmares -sarjakuva lähti muutamasta piirustuksesta, joihin idean Korhonen kehitti aamukahvilla ja työmatkalla. Hän lähetti ne huvikseen parille kaverillaan ja Facebookiin, jossa ne muodostuivat nopeasti viraaliksi ilmiöksi. Kun Korhoselta kysyttiin, mikä hahmon nimi oli, hän etsi suosituimman suomalaisen miehen nimi. Se oli Kari, mutta ei kuulostanut sopivalta, joten nimeksi tuli toiseksi suosituin nimi, Matti. Matilla on samanlainen hattu kuin Korhosen isällä. Inspiraatiota sarjakuvaan Korhonen saa omasta elämästään sekä myös muiden kokemuksista ja kertomuksista. Idean saatuaan Korhonen luonnostelee sen post-it -lapulle tai kännykälleen. Vaikka sarjakuva kuvaa suomalaisia painajaisia, Korhonen tiedostaa, että kyse on yleismaailmallisista ilmiöistä.
Teokset

Finnish Nightmares. A Different Kind of Social Guide to Finland., 2016
Finnish Nightmares 2. An Even More Different Kind of Social Guide to Finland., 2017
Matti in the Wallet. ”Matti kukkarossa” and other adventures in Finnish Language Nightmares., 2019
Katkenneita lankoja - Tarinoita työuupumuksesta (toimittaja), 2020
Palkinnot

2016 Some Awards Somevaikuttaja
2017 Gaiman Award (Japani)
Harrison Newey

Harrison Newey Saksan ADAC Formula 4 -sarjassa Sachsenringin radalla vuonna 2015.
Harrison Newey (s. 25. heinäkuuta, 1998) on brittiläinen moottoriurheilija. Hänen isänsä on menestynyt Formula 1 -insinööri Adrian Newey.
Ura

Newey aloitti uran Karting-sarjoista vuonna 2009. Vuonna 2014 Newey kilpaili Ranskan Formula 4 -sarjassa ajaen kolme kilpailua saavuttaen kaksi pistettä. Vuonna 2015 Newey siirtyi Britannian BRDC Formula 4 -sarjaan jossa hän saavutti kaksi voittoa, kaksi paalupaikkaa ja 12 palkintosijaa sijoittuen sarjan toiseksi. Samana vuonna hän ajoi Saksan ADAC Formula 4 -sarjassa saavuttaen 42 pistettä. Vuonna 2016 Newey siirtyi kilpailemaan Euroopan Formula 3 -sarjaan.
Harjunpää ja rautahuone

| Harjunpää ja rautahuone |
| --- | --- |

Kirjailija:  Matti Yrjänä Joensuu
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  302
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Harjunpää ja rautahuone  on 2010 ilmestynyt Matti Yrjänä Joensuun viimeiseksi jäänyt romaani.
Juoni

Kirja kertoo kotonaan äitinsä ja "paappansa" luona asuvasta nuorehkosta sairaanhoitajamiehestä, Orvosta, joka saa elantonsa hieromalla. Kotonaan hän yrittää jatkuvasta nöyryyttämisestä huolimatta kärsivällisesti pitää huolta läheisistään ja on tunnustettu sekä pidetty ammattilainen työssään hierojana. Ystävällisen ja miellyttävän Orvon elämällä on kääntöpuolensa. Hän elää iltaisin kaksoiselämää toimimalla salanimillä maksullisena seurana varakkaille naisasiakkaille, toisin sanoen miesprostituoituna.
Tapahtumat alkavat tiivistyä, kun keskeltä Helsinkiä sijaitsevasta asunnosta löydetään kuollut, eläessään hyvin toimeentullut yksinasuva keski-ikäinen nainen. Tutkinnassa käy ilmi, että kuolemaan liittyy erittäin raaka rikos. Rikosylikonstaapeli Harjunpää kollegoineen joutuu lähes epätoivoiselta vaikuttavan haasteen eteen, sillä minkäänlaisia johtolankoja syyllisen löytymiseksi ei kovastakaan yrittämisestä huolimatta tahdo löytyä.
Hiidenmaa (täsmennyssivu)

Hiidenmaa tarkoittaa seuraavia:
Hiidenmaa, saari Virossa
Hiidenmaa, kunta Virossa
Hiidenmaa, maakunta Virossa.
Pirjo Hiidenmaa (s. 1959), suomalainen kielitieteilijä, professori, tieto- ja oppikirjailija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hiidenmaa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hiidenlinna

| Hiidenlinna |
| --- | --- |
 Hiidenlinnan sisäänkäynti
Osoite:  Hiidenharjuntie 61
Sijainti:  Somero
Rakennustyyppi:  asuinrakennus, ateljee
Valmistumisvuosi:  1992
Suunnittelija:  Reino Koivuniemi
Julkisivumateriaali:  kivi, betoni
Kerrosluku:  3
Huoneistoala:  285 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiidenlinna on somerolaisen taiteilija Reino Koivuniemen työskentely- ja näyttelytilakseen rakentama matkailukohde Somerniemellä Somerolla. Luonnonkivestä ja betonista Somerniemen Keltiäisten kylässä sijaitsevan Särkijärven rannalle 1992 valmistuneessa "linnassa" on esillä Koivuniemen omia teoksia, ja siellä on järjestetty vaihtuvia näyttelyitä.
Vuonna 2006 Hiidenlinna oli Varsinais-Suomen yhdenneksitoista suosituin matkailukohde.
Vuodesta 2008 jo eläkeikään tullut Reino Koivuniemi etsi Hiidenlinnalle ostajaa, joka olisi jatkanut näyttelytoimintaa. Vuonna 2013 Hiidenlinnan osti vihtiläisessä Vihti Ski Centerissä rinnekeskusyrittäjänä toimiva Sami Uotila. Hän ilmoitti aikovansa jatkaa linnan toimintaa likimain aiemman konseptin mukaisesti.
Vuonna 2015 Hiidenlinnasta tuli kesäisin toimiva elämyspuisto, johon kuuluu seikkailupuisto, K.i.t.t. Ritari Ässän auto, eläinpuisto ja muita huvittelualueita. Myös Reino Koivuniemen rakentama Hiidenlinna on vierailijoille avoin.
Harjasheinät

| Harjasheinät |
| --- | --- |
 Otaharjasheinä (Cenchrus echinatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Panicoideae
Suku::  Harjasheinät Cenchrus  L.
Katso myös
   Harjasheinät Wikispeciesissä   Harjasheinät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harjasheinät (Cenchrus) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi nykyisin 23 lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu useita lajeja, joista ei olla täysin varmoja, ovatko ne omia lajejaan vai edustavatko ne samaa lajia jonkin jo aiemmin kuvatun lajin kanssa.
Lajeja

Cenchrus agrimonioides
Cenchrus caliculatus
Cenchrus ciliaris – hahtuharjasheinä
Cenchrus echinatus – otaharjasheinä
Cenchrus spinifex – siiliharjasheinä (syn. Cenchrus incertus)
Cenchrus tribuloides
Lisäksi sukuun sijoitetaan toisinaan myös sulkahirssejä, kuten helmisulkahirssi (Pennisetum glaucum, syn. Pennisetum americanum, Cenchrus americanus), elefanttisulkahirssi (Pennisetum purpureum, syn. Cenchrus purpureus), arabiansulkahirssi (Pennisetum setaceum, syn. Cenchrus setaceus) ja afrikansulkahirssi (Pennisetum trachyphyllum, syn. Cenchrus trachyphyllus).
Aiheesta muualla

ITIS: Cenchrus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Cenchrus (englanniksi)
Flora of China: Cenchrus (englanniksi)
Hiidenpata

Hiidenpata voi tarkoittaa seuraavia:
Hiidenpata eli hiidenkirnu, luonnonmuodostelma
Hiidenpata, toinen osa Lloyd Alexanderin fantasiakirjasarjasta Prydainin kronikka
Hiidenpata, Disneyn vuonna 1985 ensi-iltansa saanut elokuva.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hiidenpata”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kergueleninjouhisorsa

| Kergueleninjouhisorsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Sorsat Anas
Laji::  eatoni
Kaksiosainen nimi
 Anas eatoni  (Sharpe, 1875) 
Katso myös
   Kergueleninjouhisorsa Wikispeciesissä   Kergueleninjouhisorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kergueleninjouhisorsa (Anas eatoni) on eteläisellä Intian valtamerellä esiintyvä sorsalaji.
Kergueleninjouhisorsan nimialalajia eatoni tavataan Kerguelenin saaristossa ja alalajia drygalskyi Crozetsaarilla. Vuosina 1980–1982 Crozetsaarten kannaksi arvioitiin 600–700 paria, ja vuosina 1982–1985 Kerguelenin saariston kannaksi 15 000–20 000 paria. Lajin on kuitenkin arveltu vähentyneen saarille päässeiden kissojen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi. Laji pesii marraskuulta tammi- tai helmikuun loppuun ja munii ainakin viisi munaa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kergueleninjouhisorsa (Anas eatoni)
ITIS: Anas eatoni (englanniksi)