stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iiro Küttner
Elämä ja ura

Küttnerin ura lähti nousuun 1990-luvun alussa hänen osallistuttuaan Suomessa järjestettyyn "käsikirjoitus-Finlandiaksi", kutsuttuun elokuvakäsikirjoituskilpailuun. Vaikka Küttner sijoittuikin kilpailussa vasta toiseksi, Juha Lehtovuoren voittaessa kilpailun käsikirjoituksellaan Veturimiehet heiluttaa, Veikko Aaltonen kiinnostui hänen käsikirjoituksestaan ja ohjasi sen pohjalta elokuvan Tuhlaajapoika (1992), joka toi Küttnerille parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnon.
Esikoiselokuvansa jälkeen Küttner jatkoi yhteistyötä Aaltosen kanssa toimien muun muassa dramaturgina ohjaajan itsensä kirjoittamassa elokuvassa Isä meidän (1993) sekä kirjoitti tälle kansainvälisen jännitystrillerin Merisairas (1996), jonka pääosissa nähtiin Bob Peck ja Katrin Cartlidge.
Küttner on toiminut myös käsikirjoituskonsulttina useissa elokuvissa ja kirjoittanut Saara Saarelan esikoiselokuvan Kuningas Hidas (2000). Küttner osallistui myös Antti-Jussi Annilan Jadesoturin (2006) käsikirjoitukseen, mutta lähti projektista, koska katsoi, ettei hänen työtään kunnioitettu tarpeeksi.lähde? Küttner on myös käsikirjoittanut Annilan vuonna 2008 julkaistun kauhuelokuvan Sauna.
Küttner on kirjoittanut myös lastenkirjoja. Vuonna 2000 Küttnerin käsikirjoittama ja Christel Rönnsin kuvittama teos Taljantti, lempeä jättiläinen oli Finlandia Junior -palkintoehdokas. Vuosina 2014–2015 ilmestyi Küttnerin käsikirjoittama ja Ville Tietäväisen kuvittama kolmiosainen kirjasarja Puiden tarinoita. Sen ensimmäinen osa Puuseppä ilmestyi vuonna 2014. Kirjoissa puu kertoo tarinan jostakin ihmisestä. Puuseppä oli ehdolla vuoden 2014 Finlandia Junior -palkinnon saajaksi.
Iiro Küttner on naimisissa näyttelijä Katja Küttnerin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Filmografia

Tuhlaajapoika (käsikirjoitus, 1992)
Kuolema käy kuusi beessä (käsikirjoitus, 1993)
Isä meidän (käsikirjoitus, 1993)
Rondaus (käsikirjoitus ja apulaisohjaaja, 1994)
Ilmakitarat (käsikirjoitus, 1994)
Ruuvimies (dramaturgi ja graafikko, 1995)
Seasick/Merisairas (käsikirjoitus ja sen käännös, 1996)
Yksityisetsivän tytär (ohjaus ja käsikirjoitus, 1999)
Silmä silmästä (käsikirjoituskonsultti, 1999)
Kuningas Hidas (käsikirjoitus, 2000)
Operaatio Interheil (käsikirjoitus, 2002)
Hymypoika (käsikirjoitusanalyytikko, 2003)
Viisi aamua vielä (käsikirjoitus, 2005)
Jadesoturi (tarina, 2006)
Maan mitta (käsikirjoitus, 2007)
Musta jää (dramaturgi, 2007)
Sauna (käsikirjoitus, 2008)
Kalervo Palsa ja kuriton käsi (käsikirjoitus, 2013)
Kirjat

Taljantti, lempeä jättiläinen.  (Kuvitus: Christel Rönns)  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16816-9
Puiden tarinoita: Puuseppä, kuvitus Ville Tietäväinen, Books North, 2014 ISBN 978-952-67980-5-9
Puiden tarinoita: Ritari, kuvitus Ville Tietäväinen, Books North, 2014 ISBN 978-952-67980-9-7
Puiden tarinoita: Merenkulkija, kuvitus Ville Tietäväinen, Books North, 2015 ISBN 978-952-7125-00-7
Harvennus. Piirrokset Ville Tietäväinen. Sarjakuva. Helsinki: WSOY, 2021. ISBN 978-951-0-44590-7
Aiheesta muualla

Iiro Küttner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Käppyräsammalet

| Käppyräsammalet |
| --- | --- |
 Karvakäppyräsammal (Mannia triandra)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Maksasammalet Marchantiopsida
Alaluokka::  Keuhkosammalet Marchantiidae
Lahko::  Keuhkosammalet Marchantiales
Heimo::  Velhonsammalet Aytoniaceae
Suku::  Käppyräsammalet Mannia  Opiz
Katso myös
   Käppyräsammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käppyräsammalet (Mannia) on maksasammaliin kuuluva kasvisuku. Se sisältää kymmenen lajia. Suomessa kasvaa kolme käppyräsammalta, joiden elinympäristöä ovat kuivat ja aurinkoiset kalkkikalliot. Kaikki lajit ovat harvinaisia ja uhanalaisia.
Lajeja

Tuoksukäppyräsammal Mannia fragrans (Balb.) Frye & L. Clark
Karvakäppyräsammal Mannia pilosa (Hornem.) Frye & L. Clark
Idänkäppyräsammal Mannia sibirica (K. Müller) Frye & L. Clark
Aiheesta muualla

ITIS: Mannia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Mannia (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1033013  Wikispecies: Mannia  APDB: 192397  APNI: 129026  BOLD: 418254  ButMoth: 17039.0  CoL: 5KX6  EoL: 73420  EPPO: 1MWNG  FNA: 119626  GBIF: 2688601  GRIN: 25107  iNaturalist: 56290  IPNI: 38211-1  ITIS: 15533  NBN: NHMSYS0000542124  NCBI: 157221  Open Tree of Life: 1048482  PLANTS: MANNI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:38211-1  Tropicos: 35002175  WFO: wfo-4000023051
Kävelevät koneet -sarja

| Kävelevät koneet -sarja> Mortal Engines Quartet.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Philip Reeve
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Julkaistu:  Mortal Engines 2001  Predator's Gold 2003  Infernal Devices 2005  A Darkling Plain 2005
Suomennos
Suomentaja:  Tero Kuittinen
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  Kävelevät koneet 2004 Kadotettu manner 2005 Tuhon aikakirja 2006 Pimenevä maa 2007
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kävelevät koneet -sarja (engl. Mortal Engines Quartet) on englantilaisen Philip Reeven kirjoittama kirjasarja. Sen ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2001.
Sarja sijoittuu post-apokalyptiseen maailmaan, jossa moottorien ja telaketjujen avulla liikkuvat kaupungit vaeltavat erämaaksi muuttuneessa maailmassa taistelleen hupenevista resursseista ja ”syöden” toisiaan. Sarjan päähenkilö on Tom Natsworthy.
Karisto on julkaissut kirjasarjan suomeksi. Sarjan ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 2004. Kirjat on suomentanut Tero Kuittinen.
Kävelevät koneet. (Mortal Engines, 2002) Suom. Tero Kuittinen. Karisto, 2004. ISBN 951-23-4510-2.
Kadotettu manner. (Predator's Gold, 2003) Suom. Tero Kuittinen. Karisto, 2005. ISBN 951-23-4694-X.
Tuhon aikakirja. (Infernal Devices, 2005) Suom. Tero Kuittinen. Karisto, 2006. ISBN 951-23-4813-6.
Pimenevä maa. (A Darkling Plain, 2006) Suom. Tero Kuittinen. Karisto, 2007. ISBN 978-951-23-4923-4.
Christian Riversin ohjaama kirjasarjaan perustuva elokuva Mortal Engines sai ensi-iltansa joulukuussa 2018.
Käyttöarvo

Käyttöarvo on hyötyesineenselvennä arvo käyttäjälle sinänsä tarpeiden tyydyttämiseksi, ei sen arvo myytäessä.
Käyttövapaus

Käyttövapaus tarkoittaa omistajan oikeutta käyttää esinettä ja oikeutta vaatia, etteivät sivulliset estä tai häiritse esineen käyttöä. Omistusoikeuteen kuuluu omistajan kompetenssi, dynaaminen suoja ja omistajanhallintaoikeus, joka muodostuu käyttövapaudesta ja staattisesta suojasta. Käyttövapaus ei voi olla samanaikaisesti usealla henkilöllä tai oikeushenkilöllä, paitsi jos kyseessä on yhteisomistus. Käsitettä käytetään myös muiden kuin esineen omistajan käyttöoikeudesta. Esimerkiksi käyttö- ja vuokraoikeuden haltija saa käyttää esinettä säädösten ja asianomaisten sopimusten määrittämin tavoin.
Käyttövapauden suojaa voidaan saada omistajankanteella, vahingonkorvauskanteella, turvaamistoimilla, virka-avulla ja esittämällä rangaistusvaatimus. Käyttövapauden rajoitukset koskevat tavallisesti kiinteistöjä. Tällaisia rajoittavia säännöksiä sisältyy ympäristö-, kaavoitus- ja rakennuslainsäädäntöön. Kiinteistöjen käyttöä rajoittavat muun muassa maa-aineslaki, metsälainsäädäntö, jätelaki, terveydensuojelulaki, luonnonsuojelulaki ja muinaismuistolaki sekä jokamiehenoikeus.
Käenmintut

| Käenmintut |
| --- | --- |
 Ketokäenminttu (Acinos arvensis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Euphyllophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Käenmintut Acinos  Mill.
Katso myös
   Käenmintut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käenmintut (Acinos) on huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Nimitystä käenmintut on käytetty myös suvuista Calamintha ja Satureja.
Eräiden lajitietokantojen käyttöön ottamassa rajauksessa Acinos-suvun käenminttulajit on siirretty laajasti käsitettyyn mäkiminttujen (Clinopodium) sukuun, jolloin Acinos jää sitä aikaisemmin kuvatun Clinopodium-suvun heterotyyppiseksi synonyymiksi. Esimerkiksi Suomen lajitietokeskuksen mukaan sukuja ei toistaiseksi yhdistetä. Fylogeneettisessä analyysissä Acinos on morfologisista yhteneväisyyksistä huolimatta todettu läheisemmäksi sukulaiseksi suvun Ziziphora kuin Clinopodium kanssa.
Tuntomerkit

Suvun lajit ovat yksivuotisia ruohoja tai puutuvavartisia ainavihantia monivuotiskasveja. Nimi Acinos tulee kreikankielisestä sanasta akinos, joka on pienen aromaattisen kasvin nimi. Kasvit ovat matalia (enintään 20 cm), mätästäviä, pensasmaisia tai suikertavia. Kasvit kukkivat keskikesällä; kukat ovat kaksihuulisia ja putkimaisia, kukinnot pystyjä tähkiä.
Levinneisyys

Käenminttujen luontaista kasvualuetta on Keski- ja Etelä-Eurooppa sekä Länsi-Aasia.
Lajeja

Suvussa on lajeja yhteensä 10.
alppikäenminttu (Acinos alpinus)
ketokäenminttu (Acinos arvensis, syn. Satureja acinos)
Alppikäenminttua käytetään monivuotisena koristekasvina.
Kyyhkyslakkaperiaate

Jos kyyhkysiä on seitsemän ja pesäkoloja yhdeksän, voi jokainen kyyhkynen mennä eri koloon.
Jos kyyhkysiä on kymmenen ja koloja yhdeksän, tulee vähintään yhteen koloon ainakin kaksi kyyhkystä.
Kyyhkyslakkaperiaate (engl. pigeonhole principle) on yksinkertainen menetelmä, jonka avulla voidaan ratkaista monia matemaattisia ongelmia. Sen taustalla on havainto kyyhkyslakkaan lentävästä parvesta: jos parvessa on enemmän kyyhkysiä kuin kyyhkyslakassa pesäkoloja, lentää johonkin pesäkoloon vähintään kaksi kyyhkystä. Kyyhkyslakkaperiaatetta kutsutaan myös lokero-, laatikko- ja pulunkoloperiaatteeksi.
Kyyhkyslakkaperiaatteen ideaa on ilmeisesti käyttänyt ensimmäisenä saksalainen matemaatikko Johann Peter Gustav Lejeune Dirichlet (1805–1859) vuonna 1834, jolloin hän kutsui sitä lokeroperiaatteeksi (saks. Schubfachprinzip). Joissakin kielissä kyyhkyslakkaperiaate on nimetty Dirichlet’n mukaan. Esimerkiksi venäjän kielessä sen nimi on Dirichlet’n laatikkoperiaate (ven. принцип ящиков Дирихле).
Esimerkkejä

Vaikka kyyhkyslakkaperiaate vaikuttaa triviaalilta havainnolta, sen avulla saadaan helposti aikaan hämmästyttäviä tuloksia. Sitä käyttämällä voidaan osoittaa todeksi esimerkiksi seuraava väite: Suomessa on ainakin 25 ihmistä, joilla on täsmälleen yhtä monta hiusta. Ihmisellä on tyypillisesti noin 150 000 hiusta ja enintään noin 200 000 hiusta. Täten tarvitaan 200 000 "laatikkoa", jotka numeroidaan arvoilla 0 – 199 999. Kukin Suomen asukas sijoitetaan siihen laatikkoon, jonka numero on sama kuin hänen hiusmääränsä. Koska Suomessa on yli 5 miljoonaa asukasta ja laatikkoja 200 000, on väistämättä oltava sellainen laatikko, jossa on ainakin 25 ihmistä.
Hiukan monimutkaisempaa on osoittaa oikeaksi seuraava väite: viiden henkilön joukossa on vähintään kaksi henkilöä, joilla on täsmälleen yhtä monta tuttavaa tässä joukossa. Tuttavuus ymmärretään tässä molemminpuoliseksi. Satunnaisesti valitulla henkilöllä voi siten olla 0, 1, 2, 3 tai 4 tuttavaa. Koska tuttavuussuhteiden määristä muodostuu viisi lokeroa, näyttää siltä, että lokerot olisivat jaettavissa tasan viiden henkilön kesken, jolloin kyyhkyslakkaperiaatetta ei päästäisi käyttämään väitteen todistamiseen. Ongelma ratkeaa kuitenkin helposti, kun se jaetaan kahteen erilliseen tapaukseen. Tutkitaan ensin tapausta, jossa joku henkilö on kaikkien tuttava eli hänellä on neljä tuttavaa. Tällöin joukossa ei ole ketään jolla olisi nolla tuttavaa, jolloin lokeroiden määrä vähenee neljään. Jos taasen kukaan henkilöistä ei ole kaikkien muiden tuttava, joukossa ei ole ketään, jolla olisi neljä tuttavaa, jolloin lokeroiden määrä vähenee myös neljään. Kummassakin tapauksessa lokeroita on siis neljä ja henkilöitä viisi, joten kyyhkyslakkaperiaatteen nojalla johonkin lokeroon tulee vähintään kaksi henkilöä. Ongelma voidaan yleistää myös n henkilön tapaukseen, joka ratkeaa samalla menetelmällä.
Matemaattinen esitys

Kyyhkyslakkaperiaate voidaan esittää matemaattisesti seuraavalla tavalla: Jos A ja B ovat äärellisiä joukkoja, #A > #B ja f on kuvaus A → B, niin joukossa A on alkiot x ja y, joille on x ≠ y ja f(x) = f(y). Näin todella on, sillä muutoin f olisi injektio ja olisi #A ≤ #B.
Yleistyksiä

Kyyhkyslakkaperiaate voidaan yleistää seuraavasti: jos n esinettä pannaan m laatikkoon, niin ainakin yhdessä laatikossa on vähintään ⌈n/m⌉ esinettä, missä ⌈...⌉ on kattofunktio.
Todennäköisyyslaskennassa kyyhkyslakkaperiaatteen yleistys on: jos n kyyhkystä pannaan satunnaisesti m koloon todennäköisyydellä 1/m, niin ainakin yhdessä kolossa on enemmän kuin yksi kyyhkynen todennäköisyydellä
missä  m^{\underline {n}} on laskeva kertoma. Kun n = 0 ja n = 1 (m > 0), niin todennäköisyys on nolla. Kun n > m, niin todennäköisyys on yksi, jolloin yleistys palautuu kyyhkyslakkaperiaatteen perusmuotoon.
Kirjallisuus

Grimaldi, Ralph P.: Discrete and Combinatorial Mathematics: an Applied Introduction (4. painos, s. 244–248). 1998. ISBN 0-201-19912-2.
Käyttöoikeus

Käyttöoikeus on oikeudellinen valta käyttää toisen omistamaa kiinteistöä tai irtainta esinettä. Se kuuluu rajoitettujen esineoikeuksien piiriin. Käyttöoikeudet jaetaan kahteen ryhmään, joista toisessa käyttöoikeuteen sisältyy valta hallita esinettä (esimerkiksi vuokraoikeus irtaimeen esineeseen, huoneenvuokraoikeus ja maanvuokraoikeus) ja toiseen tällaista oikeutta ei sisälly (esimerkiksi rasiteoikeus). Käyttöoikeus saadaan joko sopimuksella, testamentilla tai viranomaisen päätöksellä. Käyttöoikeuden haltija ei yleensä voi luovuttaa sitä kolmannelle. Käytön päätyttyä esine on palautettava takaisin omistajalleen olennaisesti alkuperäisessä kunnossa.
Suomen lainsäädännössä on säädelty maanvuokrausta, huoneenvuokrausta, metsästysoikeuden vuokrausta, kalastusoikeuden vuokrausta, testamenttiin perustuvaa käyttöoikeutta ja viranomaisen perustamia rasitteita. Sen sijaan kiinteistöeläkkeestä, metsänhakkuuoikeudesta ja oikeudesta ottaa maa-aineksia toisen alueelta on olemassa pääasiassa oikeuskäytännössä kehittynyttä tapaoikeudellista normistoa.
Viranomaisen valvonnassa tai viranomaisen perustamien käyttöoikeuksien oikeusvaikutukset asianomaisten välillä ja suhteessa kolmansiin sekä käyttöoikeuden voimassaolo, muuttaminen ja lakkaaminen on säännelty laeilla. Sen sijaan sopimukseen perustuvien käyttöoikeuksien kohdalla vallitsee sopimusvapauden periaate. Tällöin oikeudet ja velvollisuudet määritellään sopimuksen perusteella, ellei lainsäädännöstä tai hyvän tavan vaatimuksesta muuta johdu. Käyttöoikeussopimukset ovat vapaamuotoisia, ja ne voivat olla suullisia, kirjallisia tai konkludenttisia, jolloin sitoutumistahto osoitetaan käyttäytymisellä.
Käsnäjalkaiset

| Käsnäjalkaiset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Käsnäjalkaiset Onychophora  Grube, 1853
Luokka::  Udeonychophora  Poinar, 2000
 Nykyisten käsnäjalkaisten levinneisyys. Vihreä: Peripatidae. Punainen: Peripatopsidae.
Alaryhmät
 Lahko: Euonychophora Heimo: Peripatidae Heimo: Peripatopsidae Lahko: †Ontonychophora Heimo: †Helenodoridae Yläheimo: †Tertiapatoidea Heimo: †Tertiapatidae Heimo: †Succinipatopsidae 
Katso myös
   Käsnäjalkaiset Wikispeciesissä   Käsnäjalkaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käsnäjalkaiset (Onychophora) on eläinkunnan pääjakso. Joskus se on luettu myös niveljalkaisten alajaksoksi. Ensimmäinen elävä käsnäjalkainen löydettiin vasta vuonna 1825.
Käsnäjalkaiset ovat matomaisia, 5–150 mm pitkiä eläimiä, ja niillä on 13–43 kynnellistä käsnämäistä (känsämäistä) raajaparia. Lajeja tunnetaan noin 180, ne elävät lähinnä trooppisissa ympäristöissä ja enimmäkseen eteläisellä pallonpuoliskolla. Nykylajisto käsittää kaksi heimoa, Peripatidae ja Peripatopsidae.
Vanhimmat fossiilit ovat jo kambrikaudelta. Näitä eläimiä pidetään "elävinä fossiileina", jotka ovat sukua ensimmäisille käveleville eläimille. Lajit ovat alkeellisesti jaokkeisia: vain pää on jaokkeinen.
Pään ensimmäisessä jaokkeessa on kaksi tuntosarvea ja yleensä silmäpari, toisessa jaokkeessa suu. Ihossa on hieno samettimainen karvoitus. Ruumiinontelo ja muut sisäelimet kuten verta pumppaava sydän ovat kuin niveljalkaisilla. Erityselimet ovat samanlaiset kuin nivelmadoilla. Jaloissa on kitiinikynnet ("kaviot"). Aivot muistuttavat hämähäkkien aivoja, mutta molekyylisystematiikka ei tue sukulaisuutta näihin. Käsnäjalkaiset hengittävät ihon kautta ja tarvitsevat kostean ympäristön, jotteivät kuivuisi.Ne ovat siirtyneet  vedestä maalle luultavasti ordovikikauden aikana. Väriltään ne ovat yleensä sinisiä, mustia, vihreitä tai oransseja.
Käsnäjalkaiset ovat petoja, jotka syövät ravinnokseen pieniä selkärangattomia, kovakuoriaisia, termiittejä ja muita hyönteisiä sekä etanoita ja matoja. Ne voivat käydä jopa useita kertoja itseään suuremman saaliin kimppuun. Jotkin lajit tekevät uhrinsa puolustuskyvyttömiksi ruiskuttamalla näiden päälle tahmeaa limaa. Eläimet lisääntyvät niin, että uros sijoittaa tuntosarvillaan ja eturaajoillaan spermapaketin naaraan peräpäähän.
Käsnäjalkaisia muistuttavia fossiililajeja ovat ehkä myöhäisprekambrinen Xenusion sekä kambrikautiset Aysheaia ja Hallucigenia.
Käsnäjalkaisen raajat
Aiheesta muualla

palaeos.com
peripatus.gen.nz
New Zealand Onychophora Web Site
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q5191  Wikispecies: Onychophora  ADW: Onychophora  AFD: Onychophora  BOLD: 10  EoL: 6927  EPPO: 1ONYCP  GBIF: 62  iNaturalist: 51836  IRMNG: 224  ITIS: 154431  NCBI: 27563  NZOR: e8bf0e6c-7b8d-4804-bc52-2702b40825af  Open Tree of Life: 1072433  Paleobiology Database: 67135
Kääpiökoimaiset

| Kääpiökoimaiset |
| --- | --- |
 Kevätkääpiökoi (Stigmella confusella)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kääpiökoimaiset Nepticuloidea  Stainton, 1854
Heimot
 Kääpiökoit Nepticulidae  Lippakoit Opostegidae 
Katso myös
   Kääpiökoimaiset Wikispeciesissä   Kääpiökoimaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kääpiökoimaiset (Nepticuloidea) on lajirikas Monotrysia-ryhmään kuuluva perhosten yläheimo. Kooltaan yläheimon lajit ovat pieniä tai erittäin pieniä, ja ryhmään kuuluvat maailman pienikokoisimmat perhoset.
Kääpiökoimaiset muodostuu kahdesta heimosta, joilla molemmilla on maailmanlaajuinen levinneisyys, joskin heimot ovat lajimäärältään erisuuret. Yläheimon yhdistävänä piirteenä toukat ovat sopeutuneet erittäin hyvin elämään lehtimiinaajina. Niillä on yleensä vain yksi pari pari pistesilmiä pään sivuilla, leuat ovat suuntautuneet suoraan eteenpäin ja raajat ovat surkastuneet. Pienen kokonsa vuoksi monet lajit voivat viettää koko toukkavaiheensa yhden lehtimiinan sisällä. Aikuisen perhosen tuntosarvien tyvessä näkyy yläheimolle ominainen suomulippa. Lisäksi tuntosarvien aistinelimiin kuuluvat sensilla coeloconicat ovat surkastuneet tai kadonneet kokonaan. Tuntomerkkejä liittyy myös raajojen karvoitukseen ja takasiipien ripsiin.
Kärsäkallat

| Kärsäkallat |
| --- | --- |
 Ruskokärsäkalla (Arisaema triphyllum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Vehkakasvit Araceae
Suku::  Kärsäkallat Arisaema  Mart.
Katso myös
   Kärsäkallat Wikispeciesissä   Kärsäkallat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärsäkallat (Arisaema) on vehkakasveihin kuuluva kasvisuku. Kärsäkalloja on noin 150 lajia. Ne ovat monivuotisia, juurakollisia tai juurimukulallisia ruohokasveja, joista monet kasvavat luonnonvaraisena kosteissa metsissä. Lukuisia kärsäkalloja viljellään puutarhakasvina, perennana. Viljellyt lajit ovat kotoisin Himalajalta, Kiinasta, Japanista ja Pohjois-Amerikasta. Kukinto on muodoltaan vehkakasville tyypillinen. Sitä koristaa usein kirjavan värinen suojuslehti. Kukkapuikelosta kehittyy myöhemmin punaisia ja oransseja marjoja.
Lajeja

Arisaema amurense – amurinkärsäkalla
Arisaema candidissimum – neidonkärsäkalla
Arisaema consanquineum – hurmekärsäkalla
Arisaema dracontium – puikkokärsäkalla
Arisaema erubescens – kiinankärsäkalla
Arisaema flavum – keltakärsäkalla
Arisaema sikokianum – suklaakärsäkalla
Arisaema triphyllum – ruskokärsäkalla
Arisaema galeatum – himalajankärsäkalla
Arisaema nepenthoides – kirjokärsäkalla
Arisaema serratum – idänkärsäkalla
Arisaema thunbergii – japaninkärsäkalla
Arisaema thunbergii var. urashima – siimajapaninkärsäkalla
Arisaema tortuosum – mutkakärsäkalla
Amurinkärsäkalla.
Neidonkärsäkalla.
Puikkokärsäkalla.
Keltakärsäkalla.
Suklaakärsäkalla.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kärsäkallat (Arisaema)
Suomen Lajitietokeskus: Kärsäkallat – Arisaema
ITIS: Arisaema (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Arisaema (englanniksi)
Flora of China: Arisaema (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q133284  Wikispecies: Arisaema  APDB: 188294  BOLD: 121305  CoL: 8VV75  EoL: 39836431  EPPO: 1AAEG  FNA: 102590  FoC: 102590  GBIF: 2866809  GRIN: 963  iNaturalist: 50311  IPNI: 328148-2  IRMNG: 1337124  ITIS: 42524  NCBI: 50230  NZOR: 38ab88e6-1a1e-4729-a939-4b7b9be5d36e  Open Tree of Life: 1027662  PLANTS: ARISA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:328148-2  Tropicos: 40019423  VASCAN: 852  WFO: wfo-4000003046
Kyyrölän seurakunta

Kyyrölän kirkko ennen sotia.
Kyyrölän kirkon rauniot.
Kyyrölän seurakunta oli ortodoksinen seurakunta luovutetussa Karjalassa. Se kuului Viipurin hiippakunnan toiseen valvontapiiriin. Seurakunnan alue käsitti Muolaan, Heinjoen, Äyräpään ja Valkjärven kunnat. Kyyrölän seurakunnan ydinalue muodosti oman Kyyrölän kunnan vuoteen 1934 asti, jolloin se liitettiin Muolaaseen.
Seurakunnan jäsenmäärä

1 986 (1933)
1 880 (1939)
Kirkot

Kyyrölän seurakunnan pääkirkko, Kristuksen temppeliintuomisen kirkko (rakennettu 1898), sijaitsi Kyyrölän kylässä, jossa sijaitsi myös seurakunnan pappila. Lisäksi seurakunnalla oli Kangaspellon kylässä Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko (1921) ja Perkjärven asemakylässä Pyhän Sergei Radonežilaisen kirkko (1901).
Historia > Perustaminen

Kyyrölän ortodoksinen seurakunta perustettiin vuonna 1725, jolloin kreivi Grigori Petrovitš Tšernyšev siirsi lahjoituksena saamilleen ja sodassa autioituneille tiloille Muolaan keskiosaan parisataa venäläistä maaorjaa. Samana vuonna valmistui myös Kyyrölän ensimmäinen kirkko. Oman papin seurakunta sai vuonna 1765.
Historia > Lakkauttaminen

Kyyrölän seurakunta lakkautettiin muiden luovutettujen alueiden seurakuntien tavoin 1940-luvun lopulla. Sotien jälkeen monet kyyrölälaiset sijoitettiin Hämeenlinnan seudulle ja Hämeenlinnan ortodoksinen seurakunta on ylläpitänyt Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan perinteitä.