Siouxit
Historia > Punaisen Pilven sota

1860-luvun alkupuoliskolla koko Missourin alue ja sen sivujokien varret alkoivat täyttyä Yhdysvaltain armeijakuntien varustuksista. Vaikka siouxien eri heimojen alueet pohjoisilla tasangoilla pysyivätkin jonkin aikaa lähinnä uudisasukkaiden läpikulkualueena, niin ongelmilta ei silti onnistuttu välttymään. Kultalöytöjen takia pohjoisten tasankojen arapahot ja cheyennet joutuivat luopumaan osasta maa-alueitaan. Myös siouxien lakota-heimoille uhkasi käydä samoin, kun Yhdysvaltain hallitus päätti avata niin sanotun Bozemanin reitin Wyomingin ja Montanan siouxalueiden läpi. Syynä oli läntisessä Montanassa tehdyt kultalöydöt. Kolme linnaketta kunnostettiin Wyomingin koillisosaan. Linnakkeiden tarkoitus oli suojata kultakentille matkaavia uudisraivaajaperheitä intiaanien mahdollisilta hyökkäyksiltä. Bozemanin reitti kulki suoraan pohjoisten arapahojen ja cheyennien parhaiden metsästysmaiden halki.
Vuonna 1866 useita intiaanipäälliköitä vieraili Fort Laramiessa neuvotellakseen Yhdysvaltain hankkeesta avata Bozemanin reitti. Punainen Pilvi, oglala-siouxien päällikkö sai brule-päällikkö Täplähännän ja muita arvovaltaisia johtajia tukijoikseen.
Neuvottelut Fort Laramiessa eivät johtaneet mihinkään. Yhdysvallat oli jo tehnyt päätöksensä ja halusi avata Bozemanin reitin vaikka pakkokeinoin. Punaisen Pilven käskystä kymmenet päälliköt kokosivat soturinsa ja katkaisivat liikenteen Bozemanin tiellä. Lisäksi intiaanit saartoivat kaikki kolme kunnostettua linnaketta Powder- ja Big Horn-jokien välillä. Yhdysvaltain omat joukot jäivät pahasti alakynteen. Loppukesä vuonna 1866 oli vaikeaa aikaa Bozemanin tien valkoisille puolustajille.
Marraskuussa 1866 Yhdysvallat lähetti taistelukentälle lisäjoukkoja ja kapteeni William J. Fetterman joukkoineen majoittui Fort Phil Kearnyyn, joka oli eräs Bozemanin reitin kolmesta linnakkeesta. Joulukuun lopulla Fetterman ja hänen 80 sotilastaan poistuivat linnakkeen näköpiiristä. Jälkeenpäin selvisi, että he seurasivat todennäköisesti nuoren sioux-soturin Hullun Hevosen johtamia "houkutuslintuja", jotka vetivät sotilaat yli tuhannen siouxin ja cheyennen järjestämään piiritykseen. Myöhemmin, eräänä pakkasaamuna, Fettermanin miehistön jäätyneet ruumiit kannettiin Fort Phil Kearnyyn.
Keväällä ja kesällä 1867 Punainen Pilvi liittolaisineen jatkoi lähes hellittämättä tehostettuja iskujaan. Hullusta Hevosesta kehittyi taitava sissisodan johtaja. Amerikan hallitus piti hätäistuntoja ja monet väsyneet Yhdysvaltain sotilaat olivat valmiita lopettamaan taistelut. 29. huhtikuuta 1868 solmittiinkin Fort Laramiessa sopimus muutaman brule- ja oglalapäällikön kanssa. Lisää intiaanijohtajia oli valmiina neuvottelemaan rauhasta, mikäli heidän vaatimuksiinsa suostuttaisiin. Yhdysvaltain hallitus myöntyi noudattamaan vastapuolen ehdotuksia, joista yksi oli Bozemanin reitin varrella olevien kolmen linnakkeen polttaminen. Päätöksen vahvistukseksi joukko siouxeja ja cheyennejä kävi sytyttämässä linnakkeet tuleen.
Fort Laramien uuden sopimuksen mukaan lakota-siouxit saivat pohjoisilta tasangoilta itselleen suuren maa-alueen, jossa liikkui riittävästi riistaa. Sopimusta kirjoittaessaan Punainen Pilvi totesi, että sodan syynä oli ollut yksinomaan se, että Yhdysvallat oli avannut Bozemanin reitin ilman intiaanien lupaa. Tämä Punaisen Pilven johtama sota jäi historiassa sikäli ainutlaatuiseksi, että se oli yksi niistä harvoista, jonka Yhdysvallat hävisi intiaaneja vastaan.