stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo historiallisista valtioista
Nykyaika (1900-luvulta nykypäivään) > Eurooppa > Etelä-Eurooppa

Kreetan valtio (1898–1913), liittyi Kreikkaan.
Sloveenien, kroaattien ja serbien valtio (1918), yhdistyi Serbian ja Montenegron kuningaskuntien kanssa Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnaksi
Jugoslavian kuningaskunta (1918–1941/1943), vuodesta 1918 vuoteen 1929 nimenä Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta. Saksan, Bulgarian, Italian ja Unkarin valloittama 1941 ja jakama. Kuningaskunta oli kuitenkin olemassa muodollisesti vuoteen 1943 asti jolloin julistettiin Demokraattinen federatiivinen Jugoslavia
Itsenäinen Kroatian valtio (1941–1945), Saksan ja Italian perustama satelliittivaltio, kommunistipartisaanien valloittama ja liittäminen Demokraattiseen federatiiviseen Jugoslaviaan
Serbia (1941–1944), Saksan perustama satelliittivaltio, kommunistipartisaanien valloittama ja liittäminen Demokraattiseen federatiiviseen Jugoslaviaan
Montenegron kuningaskunta (1941–1944), Italian satelliittivaltio vuoteen 1943, jonka jälkeen Saksan satelliittivaltio vuoteen 1944. Kommunistipartisaanien valloittama ja liittäminen Demokraattiseen federatiiviseen Jugoslaviaan.
Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta (1943–1992), vuosina 1943–1945 nimenä Demokraattinen federatiivinen Jugoslavia. Hajosi Slovenian, Kroatian ja Makedonian itsenäistyessä 1991 ja Bosnia-Hertsegovinan 1992, jonka jälkeen jäljelle jääneestä osasta muodostettiin Jugoslavian liittotasavalta 1992.
Krajinan serbitasavalta (1991–1995), Kroatian serbien perustama ja Kroatian valloittama
Jugoslavian liittotasavalta (1992–2003), muodostettiin Serbian ja Montenegron valtioliitoksi
Serbia ja Montenegro (2003–2006), hajosi Montenegron itsenäistyessä
Nykyaika (1900-luvulta nykypäivään) > Aasia > Kaukasia

Transkaukasian federaatio (24. helmikuuta 1918 – 28. toukokuuta 1918), hajosi Georgian, Armenian ja Azerbaidžanin demokraattisiin tasavaltoihin
Georgian demokraattinen tasavalta (1918–1921), muutettiin Neuvosto-Venäjän valloituksen jälkeen Georgian sosialistiseksi neuvostotasavallaksi
Armenian demokraattinen tasavalta (1918–1920), Turkki valloitti länsiosan ja Neuvosto-Venäjä itäosan, jonne perusti Armenian sosialistisen neuvostotasavallan
Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta (1918–1920), muutettiin Neuvosto-Venäjän valloituksen jälkeen Azerbaidžanin sosialistiseksi neuvostotasavallaksi
Georgian sosialistinen neuvostotasavalta (1921–1922), yhdistettiin Armenian ja Azerbaidžanin neuvostotasavaltojen kanssa Transkaukasian sosialistiseksi federatiiviseksi neuvostotasavallaksi
Armenian sosialistinen neuvostotasavalta (1920–1922), yhdistettiin Georgian ja Azerbaidžanin neuvostotasavaltojen kanssa Transkaukasian sosialistiseksi federatiiviseksi neuvostotasavallaksi
Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta (1920–1922), yhdistettiin Armenian ja Georgian neuvostotasavaltojen kanssa Transkaukasian sosialistiseksi federatiiviseksi neuvostotasavallaksi
Abhasian sosialistinen neuvostotasavalta (31. maaliskuuta 1921 – 1931), 16. joulukuuta 1921 liitettiin erityisenä sopimustasavalta Georgian sosialistiseen neuvostotasavaltaan ja liittyi sen mukana Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Alennettiin autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi 1931.
Transkaukasian sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta (1922–1936), liitettiin Neuvostoliittoon loppuvuodesta 1922 ja jaettiin 1936 Gruusian, Armenian ja Azerbaidžanin neuvostotasavaltojen kesken
Nykyaika (1900-luvulta nykypäivään) > Aasia > Lähi-itä

Hijazin kuningaskunta, liitettiin osaksi Saudi-Arabiaa 1926
Jemenin kuningaskunta (1918–1962, vallankaappaus, jonka jälkeen perustettiin Jememin arabitasavalta
Etelä-Arabian federaatio (1962–1967), Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatti, itsenäistyi Jemenin kansantasavallaksi
Jemenin arabitasavalta (1962–1990), yhdistyi Jemenin kansantasavallan kanssa Jemenin tasavallaksi
Jemenin demokraattinen kansantasavalta (1967–1990), yhdistyi Jemenin arabitasavallan kanssa Jemenin tasavallaksi
Nykyaika (1900-luvulta nykypäivään) > Aasia > Keski-Aasia

Buharan kaanikunta (1785–1920), alueesta muodostettiin Buharan sosialistinen kansantasavalta
Hivan kaanikunta (1511–1920), alueesta muodostettiin Horezmin sosialistinen kansantasavalta
Buharan sosialistinen kansantasavalta (1920–1924), jaettiin Uzbekistanin ja Turkmenistanin sosialististen neuvostotasavaltojen kesken
Horezmin sosialistinen kansantasavalta (1920–1924), jaettiin Uzbekistanin ja Turkmenistanin sosialististen neuvostotasavaltojen sekä Neuvostoliittoon kuuluneen Kirgiisien autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kesken
Uzbekistanin sosialistinen neuvostotasavalta (1924–1925), liittyi Neuvostoliittoon
Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta (1924–1925), liittyi Neuvostoliittoon
Urjanhain tasavalta (1912–1914), liitettiin Venäjän keisarikuntaan
Tannu-Tuvan kansantasavalta (1921–1944), vuodesta 1926 nimenä Tuvaanien kansantasavalta, liitettiin Neuvostoliittoon autonomisena alueena
Nykyaika (1900-luvulta nykypäivään) > Aasia > Itä-Aasia

Kaukoidän tasavalta (1920–1922), liittyi Neuvosto-Venäjään
Mantšukuon keisarikunta perustettiin Japanin vasalliksi 1931 Japanin Kiinalta valloittamille alueille. Kiinalaiset kommunistit valloittivat sen takaisin 1945 ja se liitettiin Kiinan kansantasavaltaan 1949
Korea
Nykyaika (1900-luvulta nykypäivään) > Aasia > Etelä-Aasia

Acehin sulttaanikunta (1496–1903), Alankomaiden valloittama
Sikkimin kuningaskunta liitettiin osavaltiona Intiaan 1975
Taiwanin tasavalta julistautui itsenäiseksi 24. toukokuuta 1895, mutta joutui Japanin valloittamaksi lokakuussa samana vuonna.
Tiibet on ollut useaan otteeseen itsenäinen. "Viimeinen" itsenäisyys vuosina 1912–1950 on kiistanalainen, jota yksikään YK:n jäsenvaltio ei ole tunnustanut. Kiina miehitti Tiibetin 1950, jonka jälkeen siitä tuli Kiinan autonominen alue.
Vietnamin tasavalta ja Vietnamin demokraattinen tasavalta yhdistyivät Vietnamin sosialistiseksi tasavallaksi Pohjois-Vietnamin valloitettua etelän Vietnamin sodan päätteeksi 1976
Nykyaika (1900-luvulta nykypäivään) > Afrikka

Yhdistynyt arabitasavalta – Egyptin ja Syyrian liittovaltio (osittain Aasiassa)
Oranjen vapaavaltio (1854–1902)
Transvaalin tasavalta (1857–1881 ja 1877–1900)
Etelä-Afrikan unioni (1910–1962)
Katanga erosi Kongon tasavallasta 1960, liitettiin takaisin 1963
Rhodesian ja Njassamaan liittovaltio (1953–1963), hajosi Pohjois-Rhodesian (nykyinen Sambia) ja Njassamaan (nykyinen Malawi) ja Etelä-Rhodesian itsenäistyessä
Rhodesia, (1965–1980), ei kansainvälisesti tunnustettu, saavutti itsenäisyyden 1980 enemmistövaltaan siirtymisen jälkeen nimellä Zimbabwe
Malin liittovaltio oli Senegalin ja Ranskan Sudanin eli Malin käsittämä vuonna 1959 muodostettu liittovaltio, joka itsenäistyi Ranskasta 20. kesäkuuta 1960 ja hajosi 20. elokuuta, jolloin Malista ja Senegalista tuli omat valtionsa.
Biafran tasavalta – irtautui Nigeriasta 1967 ja liitettiin takaisin 1970 sodan lopputuloksena.
Senegambian konfederaatio oli Senegalin ja Gambian vuosina 1982–1989 muodostama liittovaltio.
Sansibarin sulttaanikunta (1963–1964), itsenäistyi Ison-Britannian siirtomaavallasta, yhdistyi Tanganjikan kanssa Tansaniaksi
Tanganjika (1961–1964), yhdistyi Sansibarin kanssa Tansaniaksi
Nykyaika (1900-luvulta nykypäivään) > Amerikka

Acren tasavalta (1899–1904), liitettiin Brasiliaan.
Länsi-Intian liittovaltio (1958–1962), hajosi ja alueesta muodostettiin Antigua ja Barbuda, Barbados, Dominica, Grenada, Jamaika, Caymansaaret, Turks- ja Caicossaaret, Montserrat, Saint Kitts ja Nevis, Anguilla, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit ja Trinidad ja Tobago
Shang-dynastian aikainen Kiina
Eräitä antiikin Kreikan kaupunkeja 300-luvun eaa. puolivälissä.
Aleksanteri Suuren valtakunta jakaantui aluksi Antigonoksen, Seleukoksen, Ptolemaioksen, Kassandroksen ja Lysimakhoksen perustamiin kuningaskuntiin.
Aasian valtiot noin 400 jaa.
Intian Mahajanapadat eli suuret valtiot 600-luvulla eaa.
Etelä-Arabia ja Aksum noin 230 eaa.
Antiikin aikaisia Kaukasian valtioita
Taistelevien valtioiden aika Kiinassa
Frankkien valtakunta Kaarle Suuren aikaan
Länsi-Balkan 800-luvun alussa.
Neljännen ristiretken jälkeen perustetut valtiot
Ristiretkivaltiot
Azteekkivaltio vuonna 1519
Keski-Afrikan valtioita noin 1750
Itävalta-Unkarin loppu Pariisin rauhansopimuksen jälkeen
Adam Laakkonen

| Adam Laakkonen |
| --- | --- |
 Adam Laakkonen Ruotsissa vuonna 1918.
Kansanedustaja
 2.2.1914–16.5.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Oulun pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1883 Leppävirta
Kuollut: 1. kesäkuuta 1926 (43 vuotta) Ylitornio
Ammatti:  sekatyömies, puoluetoimitsija
Adam Laakkonen (15. tammikuuta 1883 Leppävirta – 1. kesäkuuta 1926 Ylitornio) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914–1918. Sisällissodan jälkeen Laakkonen eli pakolaisena Ruotsissa, josta käsin hän organisoi laittoman SKP:n toimintaa Pohjois-Suomessa.
Elämä

Leppävirran Sorsakoskella syntyneen Laakkosen vanhemmat olivat sahatyömies Adam Heikki Laakkonen ja Ulla Pöllänen. Kansakoulun jälkeen hän työskenteli 13-vuotiaasta lähtien muun muassa tehdastöissä ja rakennuksilla, kunnes aloitti vuonna 1906 SDP:n Oulun läänin pohjoisen vaalipiirin piirisihteerinä Kemissä. Laakkonen toimi myös Kemin työväenyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1909–1914. Kansanedustajaksi hänet valittiin vuoden 1913 eduskuntavaaleissa.
Sisällissodan käynnistyttyä Laakkonen nimitettiin SDP:n puolueneuvoston sekä Vallankumouksellisen ylioikeuden jäseneksi. Lisäksi Laakkonen valittiin Työväen pääneuvostoon, mutta hän ei osallistunut sen toimintaan. Maaliskuun lopussa kansanvaltuuskunta lähetti Laakkosen ja Juho Komun edustajikseen Neuvosto-Venäjän kanssa Petsamossa suoritettavaan rajankäyntiin.
Lokakuussa 1918 Laakkonen matkusti Pietarista Tukholmaan ja haki Ruotsista poliittista turvapaikkaa. Vielä samana syksynä SKP:n Tukholman toimisto lähetti Laakkosen, Vilho Antikaisen ja Väinö Takalan Pohjois-Ruotsiin tehtävänään organisoida puolueen maanalaista toimintaa Kemin ja Tornion seuduilla. Laakkonen perusti Luulajaan etapin, josta käsin hoidettiin yhteyksiä Lapin ja Vuoreijan kautta Murmanskiin. Hän työskenteli myös Luulajassa ilmestyneen Revontulet-sanomalehden toimittajana. Aleksi Tuorilan tultua Laakkosen tilalle hän ryhtyi hoitamaan Haaparannalla toiminutta etappia muun muassa välittämällä suomalaisille kommunisteille rahoitusta sekä kiellettyjä painotuotteita.
Laakkonen kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Ruotsin Ylitorniolla kesäkuussa 1926.
Perhe

Laakkosen puoliso oli Hanna Alviina Törmänen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1908.
Taavi Lindman

David (Taavi) Bernhard Lindman (1. tammikuuta 1891 Viipurin maalaiskunta – 19. heinäkuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen piiriasiamies ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Lindmanin vanhemmat olivat tehtaantyömies Gabriel Lindman ja Augustiina Ruuskanen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli tupakanpakkaajana Viipurissa. Hän oli sittemmin Viipurissa Kansan Työ -lehden toimittajana ja taloudenhoitajana, sos.dem. piirisihteerinä ja Kansaneläkelaitoksen piiriasiamiehenä. Lindman oli myös Viipurin työväen säästöpankin vt. johtajana.
Lindman oli kansanedustajana 1930–1936 ja 1941–1944 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 9. joulukuuta 1941 vankilaan joutuneen sosialidemokraattien "kuutosiin" kuuluneen Väinö Meltin tilalle ja oli kansanedustajana kunnes vankilasta vapautettu Meltti palasi 4. marraskuuta 1944 hoitamaan edustajatointaan. Lindman oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hän oli jäsenenä Viipurin maalaiskunnan kunnanvaltuustossa ja kunnallislautakunnassa, Viipurin kaupunginvaltuustossa ja Helsingin kaupunginvaltuustossa. Lindman kuului myös Viipurin osuusliikkeen edustajistoon ja hallintoneuvostoon sekä Viipurin työväen säästöpankin hallitukseen.
Taavi Lindman oli naimisissa vuodesta 1922 Matilda Sinkkosen kanssa.
Aladdin

Aladdin löytää taikalampun luolasta. Rene Bullin piirros noin vuodelta 1898.
Aladdin (arab. علاء الدين‎, ʿAlāʾ ad-Dīn, ’uskon jalous’, ’uskon oivallisuus’) on Tuhannen ja yhden yön tunnetuimpia sankarihahmoja. Hän on kiinalaispoika, joka lumotun lampun avulla saavuttaa satumaiset rikkaudet. Tarina ei kuulu alkuperäiseen arabiankieliseen kokoelmaan, mutta länsimaissa kertomus on kokoelman suosituimpia.
Aladdin lienee aleppolaisen Hanna Diabin ja ranskalaisen Antoine Gallandin keksintöä. Galland kirjasi Diabin kertomuksen muistiin 1709, ja se julkaistiin 1712. Kaikki arabiankieliset käsikirjoitukset ovat tätä myöhäisempiä ja perustuvat Gallandin versioon. On mahdollista, että kertomus perustuu löyhästi Diabin omiin vaiheisiin. Siinä saattaa olla vaikutteita myös ranskalaisista saduista ja veijariromaaneista.
Kaikki Kiinaan liittyvä oli 1700- ja 1800-lukujen Euroopassa valtavan suosittua. Aladdin oli tapana kuvata samoin kuin Qing-aikakauden kiinalaiset kuvattiin: hänellä oli kaljuksi ajeltu otsa ja pitkä palmikko. Hahmo on ollut suosittu näytelmien ja elokuvien aihe. Tunnetuimman elokuvasovituksen teki Disney vuonna 1992. Viimeistään sen myötä Aladdin siirtyi mielikuvissa Kaukoidästä Lähi-itään.
Tausta > Kirjoittaminen ja julkaisu

Ranskalainen orientalisti Antoine Galland käänsi ja julkaisi Tuhannen ja yhden yön tarinat ranskaksi vuosina 1704–1717. Pääasiallisena lähteenään hän käytti keskiaikaista arabiankielistä käsikirjoitusta. Vuoteen 1709 mennessä Galland oli kääntänyt koko tekstin. Tarinat myivät hyvin, joten kustantaja jatkoi sarjaa liittämällä Tuhannen ja yhden yön kahdeksanteen osaan turkkilaisen tarinakokoelman. Suurteoksensa peukaloinnista tuohtunut Galland päätti itse etsiä lisää tarinoita.
Maaliskuussa 1709 Galland tapasi kollegansa Paul Lucasin kotona parikymppisen aleppolaisen tulkin ja matkaoppaan Hanna Diabin. Diab kertoi Gallandille tuntevansa Tuhannen ja yhden yön tyyppisiä tarinoita. Miehet tapasivat tämän jälkeen kahden kesken useita kertoja, ja Diab kertoi Gallandille yhteensä 14 tarinaa, joista seitsemän julkaistiin Tuhannen ja yhden yön osissa 9–12. Gallandin päiväkirjan mukaan Diab kertoi Aladdinin 8. toukokuuta 1709. Gallandin viimeistelemä Histoire d’Aladdin ou la Lampe merveilleuse (’Aladdinin tarina eli ihmeellinen lamppu’) ilmestyi Tuhannen ja yhden yön osissa IX–X vuonna 1712.
Tuhannen ja yhden yön esipuheessa Galland antoi ymmärtää, että koko kirjasarja oli käännetty yhdestä ja ainoasta alkuperäislähteestä. Aladdinia ei kuitenkaan löydy Tuhannen ja yhden yön arabiankielisestä alkutekstistä. 1800-luvun alussa löytyneet arabiankieliset käsikirjoitukset perustuvat Gallandin versioon ja lienevät rahan ja kunnian toivossa tehtyjä väärennöksiä. Itsenäisiä arabiankielisiä versioita ei tunneta. Gallandin muistiinpanoista ilmenee, että hän teki Diabin kertomuksiin suuria muutoksia ja lisäsi yksityiskohtia. Säilyneiden käsikirjoitusten ja Gallandin käännösten vertailu osoittaa, että Galland eurooppalaisti kertomusten tyyliä ja poisti arabialaiselle retoriikalle ominaista toistoa.
Tausta > Alkuperä

Ei tiedetä, oliko Diab kuullut Aladdinin tarinan joltakulta muulta vai keksikö hän sen itse yhdistelemällä vanhempien kertomusten aineksia. Diab oli matkustellut laajalti Syyriassa, Välimeren ympäristössä ja Ranskassa. On myös mahdollista, että Diab kirjoitti tarinan muistiin tai että hänen hallussaan oli vanhempi käsikirjoitus, jonka pohjalta Galland työskenteli. Jos tällainen käsikirjoitus joskus oli olemassa, se on sittemmin kadonnut. Aladdinin hahmossa ja tarinassa on yhtymäkohtia Diabin omiin elämänvaiheisiin. Kuvaukset Lähi-idän aineellisesta kulttuurista ja köyhien elämästä ovat yksityiskohtaisia. Tiedot saattavat olla peräisin Diabilta tai ne saattavat perustua Gallandin omiin havaintoihin ja kokemuksiin. Tarinassa saattaa olla vaikutteita myös ranskalaisista saduista ja veijariromaaneista.
Tarina > Miljöö

Tarina sijoittuu ”erään Kiinan kuningaskunnan pääkaupunkiin”, ja päähenkilöt ovat kiinalaisia muslimeja. Tapahtumapaikalla ei kuitenkaan ole tarinan kannalta suurempaa merkitystä, ja miljöökuvauksen ja juonen puolesta kertomus voisi sijoittua mihin tahansa arabimaahan.
Saree Makdisi ja Felicity Nussbaum arvelevat, että tarina saattaa sijoittua Xinjiangin maakuntaan. Todennäköisemmin Kiina on kuitenkin vain epämääräinen nimitys kaukaiselle paikalle. Kiinalainen miljöö on linjassa muiden Tuhannen ja yhden yön tapahtumien kanssa, sillä kehystarinan sassanidikuningas Šahriar hallitsee Kiinaa ja Intiaa. Toisaalta arabialaisen kirjallisuuden kuvaukset kaukaisesta, eksoottisesta maasta sijoittuvat muodollisesti usein juuri Kiinaan.
Tarina > Juoni

Monen muun Tuhannen ja yhden yön päähenkilön tapaan Aladdin on vastuuton tyhjäntoimittaja, joka uskomattoman onnen avulla saavuttaa satumaiset rikkaudet. Hän on räätälin poika, josta köyhä leskiäiti huolehtii. Maghreblainen dervišši päättelee astrologian avulla, että Aladdin on ainoa henkilö, joka kykenee hakemaan aarteen eräästä luolasta. Dervišši, joka on myös taikuri, antaa Aladdinille maagisen sormuksen ja kehottaa tätä noutamaan luolaan kätketyn taikalampun. Kun taikuri vaatii lamppua itselleen, Aladdin kieltäytyy antamasta sitä ennen kuin pääsee itse luolasta ulos, jolloin taikuri loihtii luolan suun umpeen.
Hermostuksissaan Aladdin hieroo käsiään ja huomaa, että sormusta sivelemällä hän voi kutsua voimallisen jinnin eli henkiolennon. Kotonaan hän havaitsee, että myös lampun hierominen kutsuu hengen. Ne toteuttavat hänen kaikki toiveensa, ja Aladdinista tulee satumaisen rikas. Hän rakentaa itselleen upean palatsin ja nai sulttaanin kauniin tyttären. Taikuri vihastuu Aladdinille ja koettaa saada lampun itselleen. Myöhemmin samaa koettaa taikurin vieläkin häijympi veli. Velhot jopa loitsivat Aladdinin palatsin ja vaimon Afrikkaan, jolloin Aladdinin on lähdettävä pitkälle pelastusretkelle. Aladdin torjuu kaappausyritykset ja elää vaimonsa kanssa onnellisena ja pitkään. Sulttaanin kuoltua Aladdinista tulee uusi hallitsija, ja hänen jälkeläisistään muodostuu pitkäkestoinen hallitsijasuku.
Tarina > Elämäkerrallisuus

Vatikaanista löydettiin vuonna 1993 Diabin omakätinen selonteko matkoistaan. Sen tapahtumat muistuttavat hieman Aladdinin vaiheita. Aladdinin tavoin myös Diab oli kotoisin köyhistä oloista ja jonkinmoinen tyhjäntoimittaja — teini-ikäinen Diab pääsi Aleppossa erään varakkaan kauppiassuvun oppipojaksi mutta erotettiin, minkä jälkeen hän karkasi kotoa ja päätyi lopulta Paul Lucasin mukana Ranskaan. Kertomuksessa taikuri vie Aladdinin vaatekauppaan ja ostaa hänelle herrasmiehen arvolle sopivat vaatteet; ranskalaiset kannustivat Diabia pukeutumaan stereotyyppisiin itämaisiin vaatteisiin. Aladdinin palatsi ja sen rikkaudet muistuttavat Diabin kuvausta Versailles’sta. Kotiin palattuaan Diab eleli selvästi keskimääräistä aleppolaista mukavammin. Aladdinista poiketen hän ei tosin ollut muslimi vaan maroniitti.
Talvella ja keväällä 1708–1709 Ranskassa oli ruokapulasta johtuvia mellakoita. Ne todennäköisesti koskettivat köyhissä oloissa kasvanutta Diabia syvemmin kuin varakasta Gallandia, mikä saattaa heijastua kuvauksiin Aladdinin perheen kurjuudesta. Gallandin omissa teksteissä nuorilla hahmoilla ei ole samanlaista psykologista syvyyttä kuin Diabin ristiriitaisilla ja elämänsä suuntaa etsivillä nuorukaisilla.
Tarina > Teemat

Jacques Monodin ja Robert Irwinin mukaan ihmisen kohtaloa ja paikkaa käsittelevät tarinat ovat kaikkein mieleenpainuvimpia. Kertomus, jonka alussa ongelma kutsutaan esiin ja jonka lopussa ongelmasta hankkiudutaan eroon, on omiaan rauhoittamaan huolien vaivaamaa henkilöä; sillä on samankaltainen lohdullinen vaikutus kuin uskonnolla. Kaava toistuu kaikissa Tuhannen ja yhden yön kertomuksissa. Vallitsevan tilanteen rikkoo jokin poikkeuksellinen tapahtuma, joka johtaa muihin poikkeuksellisiin tapahtumiin. Pier Paolo Pasolinin mukaan päähenkilö ei ole yksikään ihmishahmoista vaan kohtalo itse.
Aladdinia pidettiin pitkään ranskalaisen orientalismin tuotteena: länsimainen oppinut ihailee ja hämmästelee Lähi-idän stereotyyppistä eksotiikkaa ja ylellisyyttä. Diabin matkakertomuksen löytyminen on kuitenkin nostanut esiin toisen mahdollisuuden: Lähi-idässä kasvanut nuorukainen saapuu Ranskaan ja ihailee ja hämmästelee sen kulttuuria. Kertomus on monikulttuurisen ympäristön tuote. Aleppo oli kansainvälinen kaupunki, jolla oli rikas tarinankerronnan perinne. Lopullisen kertomuksen syntyyn vaikuttivat sekä Lähi-idässä matkustelleet eurooppalaiset että Euroopassa matkustelleet syyrialaiset.
Vastaanotto ja vaikutus > Suosio

Kaikki Kiinaan liittyvä oli 1700- ja 1800-lukujen Euroopassa valtavan suosittua. Kertomus on Tuhannen ja yhden yön aarteenetsintätarinoista tunnetuin, ja sen tietävät maineelta nekin, jotka eivät ole koskaan lukeneet Tuhatta ja yhtä yötä tai tunne juonen yksityiskohtia. Aladdin on mukana lähes kaikissa Tuhannen ja yhden yön laitoksissa — niissäkin, jotka karsivat useimmat Gallandin lisäykset pois. Tieteellinen Tuhat ja yksi yötä -tutkimus keskittyi pitkään muutamaan suosituimpaan tarinaan, joista Aladdin oli yksi. 2000-luvulla tilanne on kuitenkin muuttunut, ja kaikista kokoelman tarinoista on nykyään saatavilla seikkaperäistä tutkimuskirjallisuutta.
Madeleine Dobien mukaan ei ole yllättävää, että juuri Ali Baba ja Aladdin tulivat Euroopassa niin suosituiksi. Molemmat ovat nuoria miehiä, jotka hyveellisyyden ja kekseliäisyyden avulla nousevat köyhyydestä ja tuntemattomuudesta maineeseen ja rikkauteen. Suosiota lienee edistänyt myös se, ettei Aladdinissa monesta muusta Tuhannen ja yhden yön tarinasta poiketen ole seksuaalisia aineksia. Ylipäätään seksittömät tarinat ovat olleet Euroopassa suosituimpia. Robert Irwin huomauttaa, että monimutkaiset kertomukset ovat säilyneet populaarikulttuurissa pitempään kuin yksinkertaiset faabelit tai opettavaiset anekdootit. Myöskään ne kertomukset, joissa islamilaisella kulttuurilla on suuri osuus, eivät ole Euroopassa erityisen tunnettuja.
Robert L. Mackin mukaan taloudelliset ja painotekniset tekijät lienevät kuitenkin tärkein yksittäinen syy sille, miksi tiettyjen Tuhannen ja yhden yön tarinoiden suosio nousi ylitse muiden. Kustantajan oli helpompi ottaa paljon kopioita pienestä joukosta tarinoita kuin vähäinen määrä kopioita suuresta joukosta tarinoita. Aladdinin suosio ei siis välttämättä paljoakaan kerro lukijain tai toimittajien mieltymyksistä.