stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konnu (Jaaman piiri)
Historia

Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä Kontina. 1580-luvun ruotsalaismiehityksen aikana se mainitaan muodoissa Kontela, Kondella, Kondolla, Konndola. Vuosina 1618–1623 laaditussa maakirjassa kylä esiintyy autiona. Ruotsalaisvallan aikana seudulle muutti suomalaisia uudisasukkaita Suomenlahden pohjoispuolelta. Vuonna 1848 Konnulla asui 86 inkerinsuomalaista, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 kylässä oli kymmenen taloa ja 76 asukasta, jotka olivat valtion talonpoikia. Sen alkuperäisiä sukuja olivat Jalonen, Karhu, Koivunen, Seppänen ja Sippo. Vuonna 1899 Konnu kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 180 asukasta olivat kaikki luterilaisia suomalaisia.
Neuvostoaikana Konnu toimi kyläneuvoston keskuksena. Se kuului aluksi Narvusin volostiin, vuodesta 1927 lähtien Kattilan ja vuodesta 1931 Jaaman piiriin. Vuosina 1931–1939 Konnulla oli kansallisen suomalaisen kyläneuvoston status. Siihen kuuluivat myös Hakajan, Hamalan, Kiiskalan ja Kirjamon kylät sekä Priboin ja Syvänojan (ven. Gluboki Rutšei) asutukset. Kyläneuvostoalueella asui 806 suomalaista, 100 muihin vähemmistöihin kuuluvaa (inkerikkoa) ja 10 venäläistä. Kansallisten kyläneuvostojen lakkauttamisen yhteydessä vuonna 1939 Konnuun liitettiin osa Kurkulan kyläneuvostosta. Vuonna 1938 Konnulla oli 227 ja vuonna 1958 89 asukasta.
Seudun pääelinkeinot olivat kalastus sekä vähäisemmässä määrin maanviljely ja karjanhoito. Kylässä oli vuonna 1888 rakennettu rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvun puolivälissä sekä suomenkielinen nelivuotinen koulu, joka muutettiin venäjänkieliseksi vuonna 1938. 1930-luvun lopulla Kurkolanniemelle rakennettiin sotilastukikohta, jonka neuvostoarmeija tuhosi toisen maailmansodan perääntymisvaiheessa vuonna 1941.
Sodan aikana kylään jääneet asukkaat siirrettiin Suomeen. Sen loputtua inkeriläiset palautettiin Neuvostoliittoon, jossa heidät karkotettiin Sisä-Venäjälle. 1950-luvulta lähtien osa konnulaisista pääsi palaamaan kotikyläänsä, jonne oli jo sitä ennen siirretty venäläisiä uudisasukkaita Kalininin alueelta. Konnun kyläneuvosto, jonka keskuspaikka myöhemmin muutettiin Kirjamoon, liitettiin Joenperän kyläneuvostoon vuonna 1974. Kylän kauppa suljettiin lopullisesti 1990-luvun alussa.
Nykypäivä

Nykyään Konnu on vain muutaman vakituisen asukkaan kylä, mutta sen väestö moninkertaistuu kesäaikana. Ainakin vielä 1990-luvulla kylässä oli yhä inkerinsuomalaisia, jotka puhuivat vatjalais- ja inkeroisvaikutteista Narvusin murretta.
Kylää ympäröi Kurkolanniemen rauhoitusalue. Sen kautta kulkee 1930-luvulla sotilaskäyttöön rakennettu mukulakivitie, joka kiertää koko Kurkolannimen ympäri. Lähiseudun luontokohteita ovat Narvanlahti, Konnun pohjoispuolella kohoava Linnamäki (ven. Gora-Gorodok) sekä kylän itäpuolella suon takana sijaitseva Valkeajärvi.
Konnusta on linja-autoyhteys Laukaansuuhun ja Jaamaan. Taloudellista toimintaa edustaa yksityinen maatila. Palveluihin kuuluu kauppa-auto. Kylässä on 1990-luvun alussa avattu luterilainen rukoushuone (entinen kerhotalo). Lähistöllä sijaitsee saksalaisten sodan aikana murhaaman Pantelei Yllön muistomerkki, joka paljastettiin vuonna 2005.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Savijärvi, Ilkka ja Muusa & Heikkinen, Janne: Vot, ihminen tahtoo kotimaalle: Länsi-Inkerin kieltä ja kohtaloita.  Joensuu:  Joensuun yliopisto, humanistinen tiedekunta & Joensuu University Press, 1996.
Mauro Bellugi

Mauro Bellugi vuonna 1973.
Mauro Bellugi (7. helmikuuta 1950 Buonconvento – 20. helmikuuta 2021) oli italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan libero. Hän edusti Italian A-maajoukkuetta MM-kilpailuissa 1974 ja 1978.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mauro Bellugi Wikimedia Commonsissa
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1974
1 Zoff
2 Spinosi
3 Facchetti
4 Benetti
5 Morini
6 Burgnich
7 Mazzola
8 Capello
9 Chinaglia
10 Rivera
11 Riva
12 Albertosi
13 Sabadini
14 Bellugi
15 Wilson
16 Juliano
17 Re Cecconi
18 Causio
19 Anastasi
20 Boninsegna
21 Pulici
22 Castellini
Valmentaja Valcareggi
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1978
1 Zoff |
2 Bellugi |
3 Cabrini |
4 Cuccureddu |
5 Gentile |
6 Maldera |
7 Manfredonia |
8 Scirea |
9 Antognoni |
10 Benetti |
11 Pecci |
12 Conti |
13 P. Sala |
14 Tardelli |
15 Zaccarelli |
16 Causio |
17 C. Sala |
18 Bettega |
19 Graziani |
20 Pulici |
21 Rossi |
22 Bordon |
Valmentaja Bearzot
Glysidoli

| Glysidoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Oksiranyylimetanoli
CAS-numero:  556-52-5
PubChem CID:  11164
SMILES:  C1C(O1)CO
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H6O2
Moolimassa:  74,078 g/mol
Sulamispiste:  –53 °C
Kiehumispiste:  162 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,117 g/cm3 (20 °C)
Liukoisuus veteen:  Liukenee hyvin veteen
Glysidoli eli 2,3-epoksi-1-propanoli (C3H6O2) on sekä epoksideihin että alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Tätä kahta eri funktionaalista ryhmää sisältävää yhdistettä käytetään pääasiassa polymeeriteollisuudessa ja orgaanisissa synteeseissä muiden yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa glysidoli on väritöntä hieman siirappimaista nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja etyyliasetaattiin. Hiilivetyihin se ei kuitenkaan liukene. Glysidoli on hyvin elektrofiilinen yhdiste ja yksi reaktiivisimmista epoksideista. Se dimeroituu helposti itsekseen jo huoneenlämpötilassa glyseroliglysidyylieetteriksi, joka voi polymeroitua edelleen. Polymeroituminen liuoksissa on vähäisempää.
Kuumennettaessa glysidoli reagoi muodostaen hydroksiasetonia ja hydroksyylialdehydiä. Kuumennettaessa glysidolin vesiliuosta muodostuu glyserolia. Yhdiste reagoi myös muiden nukleofiilien kanssa esimerkiksi amiinit ja glysidoli reagoivat aminoglyseroleiksi ja alkoholit glyserolieettereiksi. Monissa glysidolille tyypillisissä reaktioissa yhdisteen epoksidirengas aukeaa.
Glysidoli on optisesti aktiivinen yhdiste, josta tunnetaan raseemisen seoksen lisäksi myös puhtaat R-(+)- ja S-(-)-enantiomeerit.
Valmistus ja käyttö

Raseemista glysidolia voidaan valmistaa hapettamalla allyylialkoholin kakssoisidos peroksidien avulla. Usein käytetty hapetin on vetyperoksidi  tai vetyperoksidin ja urean seos, ja katalyyttinä reaktiossa käytetään joko volframihappoa, natriumvolframaattia tai titanosilikaatteja. Reaktio suoritetaan 45 °C:n lämpötilassa, ja saannot ovat tyypillisesti 82–87 %. Liuottimena reaktiossa voidaan käyttää joko vettä tai ketoneja. Vesiliuoksia käytetään usein silloin, kun glysidoli hydrolysoidaan seuraavassa vaiheessa glyseroliksi. Toinen tapa glysidolin valmistamiseksi on epikloorihydriinin reaktio kaliumasetaatin kanssa.
Optisesti aktiivisten glysidolin enantiomeerien valmistamiseen on myös kehitetty suuren mittakaavan asymmetriseen synteesiin soveltuva menetelmä. Reaktio on Sharpless-epoksidointi, jossa lähtöaineena on allyylialkoholi, hapettimena kumeenihydroperoksidi ja katalyyttinä titaani-isopropoksidi ja di-isopropyylitartraatti. Reaktiolla saavutettava enantioylimäärä on suurimmillaan 90%, ja prosessi soveltuu useiden tuhansien tonnien vuosituotantoon. Muodostuva tuote erotetaan uuttamalla vedellä ja puhdistetaan tislaamalla. Glysidolin ja muiden epoksialkoholien erotus ja puhdistaminen on hankalaa ja reaktiossa reagoimaton kumeenihydroperoksidi tulee pelkistää ennen uuttoa. Prosessin kehittivät Arco Chemicalin tutkijat 1980-luvun lopussa ja prosessi lisensoitiin myöhemmin PPG-Sipsylle.
Glysidolia käytetään monissa reaktioissa elektrofiilisena kolmen hiiliatomin sisältävänä reagenssina. Yhdisteestä voidaan valmistaa muita epoksideja, esimerkiksi polymeeriteollisuudessa käytettäviä epoksiuretaaneja valmistetaan glysidolin ja isosyanaattien välisellä reaktiolla. Aineesta voidaan valmistaa myös glyserolia, glyserolijohdannaisia ja eräitä lääkeaineita kuten propranololia. Polymeeriteollisuudessa glysidolin käyttökohteita ovat luonnonöljyjen ja vinyylimonomeerien stabilointi ja emulsioita hajottavana yhdisteenä.
Turvallisuus

Glysidoli ärsyttää voimakkaasti silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta aiheutuu kurkkukipua ja yskimistä ja nieltynä huonovointisuutta. Silmiin joutuessaan se voi aiheuttaa vakavia näkövaurioita. Glysidolin on osoitettu eläinkokeissa olevan mutageeninen ja todennäköisesti myös ihmiselle karsinogeeninen. Suomessa glysidoli luokitellaan syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi kemikaaliksi.
Topi ja Toivottomat

Aulis Helttunen, Topi ja Toivottomat -yhtyeen laulusolisti vuonna 1988.
Topi ja Toivottomat on suomalainen 1970-luvulla perustettu tanssiyhtye. Se teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1977, jolloin Finnlevy julkaisi kaksi sen kappaletta Humppaorkestereiden SM-loppukilpailut -kokoelmalla. Seuraavana vuonna Topi ja Toivottomat voitti Suomen humppamestaruuden, minkä kunniaksi ensimmäinen albumi nimettiin Suomen humppamestarit 1978. Esikoisalbumi tehtiin PSO:lle, mutta sen jälkeen orkesterin levy-yhtiöksi vaihtui JP-Musiikki, jonka kustantamana ilmestyivät kaksi seuraavaa albumia.
Jäsenet

Aulis Helttunen – laulu
Esko Rantanen – hanuri
Seppo Tuomainen – tenori, klarinetti, huilu
Yrjö Latva – trumpetti
Pentti Räihä – kitara
Matti Pakarinen – basso
Juha Tupasela – rummut
Diskografia > Studioalbumit

Suomen humppamestarit 1978 (1978,  Pohjoismainen Sähkö Oy)
Topi ja Toivottomat (1980,  JP-Musiikki)
Kierrän kehää (1981,  JP-Musiikki)
Se on pienestä kiinni (1984,  Gold Disc)
Samba on samma kuin sex (1988,  Oodi)
Iloinen mies (1995,  Snap Records)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Parhaat (1989,  Overdisc)
Duunarin humppa – Kootut levytykset 1980–1981 (2012,  Rocket Records)
Aiheesta muualla

Topi ja Toivottomien esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
ATF

ATF on lyhenne, joka voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Advanced Tactical Fighter, uuden hävittäjätyypin kehitysohjelma
Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives, Yhdysvaltain oikeusministeriön alainen virasto
American Type Founders (ATF), yhdysvaltalainen kirjasinvalimo
ATF, vuoden 1988 videopeli
ATF Dingo, sotilaskuorma-ajoneuvo
Automaattivaihteistoöljy (engl. Automatic Transmission Fluid)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”ATF”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Luettelo Pälkäneen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Pälkäneen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pälkäneen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Pälkäneeseen on liitetty Luopioisten kunta.
Julkisilta paikoilta poistetut ja tuhoutuneet teokset

| Teos | Aiempi sijainti | Nykyinen sijainti | Tekijä | Paljastettu | Poistettu/ tuhoutunut | Syy | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lentosuukko / Flying kiss | Vesitorni, Väinö Sipilän tie 93 |  | Svetlova, VeraVera Svetlova |  |  | Poistettu |  |  |
| Liikkeellä | Pälkäneen urheilukenttä, Koulutie 3 |  | Toivio, AnittaAnitta Toivio | 2004 |  | Siirretty Kostia-areenan eteen |  |  |
Sitronellaali

| Sitronellaali |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3,7-dimetyyliokt-6-enaali
CAS-numero:  106-23-0
PubChem CID:  7794
SMILES:  CC(CCC=C(C)C)CC=O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H18O
Moolimassa:  154,244 g/mol
Sulamispiste:  201–204 °C
Tiheys:  0,855 g/cm3
Liukoisuus veteen:  70,2 mg/l
Sitronellaali (C10H18O) on tyydyttymätön aldehydi, jota syntyy sitronellolin hapettuessa. Sitronellaali on yksi sitruunamelissaöljyn ainesosista, joita ovat myös muun muassa neraali ja geraniaali.
Teollinen synteesi ja käyttö

Sitronellaalia valmistetaan teollisesti usein sitraalia hydraamalla. Tällä menetelmällä saantoprosentti on hyvin vähäinen. Sitronellaalia voidaan syntetisoida myös etyynistä ja myrseenistä.
Sitronellaalia käytetään hajuste- ja lääkeaineteollisuudessa. Siitä voidaan valmistaa useita eri yhdisteitä. Yksi perinteisimpiä käyttökohteita on mentolisynteesi, jossa sitronellaali isomerisoidaan isopulegoliksi, ja liittämällä vetyä saadaan tuotteena mentolia. Katalyyttinä käytetään sinkkibromidia.
Vaikutukset

Sitronellaali on yksi sitruunamelissaöljyn rauhoittavista aineosista. Sillä on todettu olevan myös bakteereja tappavia ominaisuuksia.
Aiheesta muualla

Liber Herbarum II: Sitronellaalia sisältäviä kasveja
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Citronellal (englanniksi)
ChemBlink: Citronellal (englanniksi)
Sviritsa

Sviritsaa
Sviritsa (ven. Сви́рица, joskus suom. Syvärinsuu)  on maaseututaajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Olhavan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Syvärijoen suuta 176 kilometriä Pietarista koilliseen. Asukkaita on 750 henkeä.
Paikkakunta on syntynyt 1700-luvulla Laatokan kanavan rakentamisen yhteydessä. Se on rakennettu jokien ja kanavien erottamille seitsemälle saarelle. Tärkein työnantaja on jokiliikenne. Palveluja ovat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, ensiapuasema ja posti. Nähtävyyksiin kuuluu Uuden Laatokan kanavan rakennuttajalle Aleksanteri II:lle pystytetty muistomerkki. Taajaman pohjoispuolella sijaitsee Ala-Syvärin luonnonpuisto.
Sviritsa on myös Paksujoen vasemmanpuoleisen suuhaaran nimi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sviritsan kunta Olhavan piirin sivustolla (venäjäksi)
Manuel Castells

| Manuel Castells |
| --- | --- |

Espanjan yliopistoministeri
 13. tammikuuta 2020–20. joulukuuta 2021  
Edeltäjä:  Pedro Duque
Seuraaja:  Joan Subirats
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1942 (ikä 83) Hellín, Albacete, Espanja
Puoliso:  Emma Kiselyova
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Aiheesta muualla
www.manuelcastells.info
Manuel Castells (s. 9. helmikuuta 1942) on espanjalaissyntyinen sosiologi ja tietoyhteiskuntatutkija, joka oli Espanjan yliopistoministeri 2020–2021. Varsinaisen uransa hän on luonut Ranskassa ja asuu nykyisin Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Hän on kirjoittanut noin 20 kirjaa. Vuonna 2001 hän julkaisi yhdessä filosofi Pekka Himasen kanssa teoksen Suomen tietoyhteiskuntamalli. Professori Castells on toiminut EU:n, Unescon, ILOn, UNDP:n ja monien muiden järjestöjen asiantuntijana.
Hän on ollut Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 1994.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Professori Manuel Castellsin CV suomeksi
Tapani Hietaniemi: ”Verkko nousee: Manuel Castells ja informaatioteknologian vallankumous”, Viridis-lehti talvi 1998–1999 (Arkistoitu – Internet Archive)
Eija Kalliala: Suomen tietoyhteiskuntamalli (Arkistoitu – Internet Archive)
Manuel Castellsin viralliset kotisivut Berkeleyn yliopistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Website of professor Manuel Castells scientific work.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  ELMCIP  SNAC  IdRef
Gustaf Åkerhielm

| Gustaf Åkerhielm |
| --- | --- |

Ruotsin 6. pääministeri
 12. lokakuuta 1889 – 10. heinäkuuta 1891  
Monarkki:  Oskar II
Edeltäjä:  Gillis Bildt
Seuraaja:  Erik Gustaf Boström
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1833 Tukholma
Kuollut: 2. huhtikuuta 1900 (66 vuotta) Tukholma
Tiedot
Puolue:  Protestionistinen enemmistöpuolue
Johan Gustaf Nils Samuel Åkerhielm af Margaretelund (24. kesäkuuta 1833 Tukholma – 2. huhtikuuta 1900 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko, vapaaherra, valtiovarainministeri, ulkoasiainministeri ja pääministeri.
Gustaf Åkerhielm oli valtioneuvos Gustaf Fredrik Åkerhielmin ja Elisabeth Sophia Ankerin poika. Hän oli alkuvaiheessa Pietarissa ja Kööpenhaminassa diplomaatin tehtävissä, minkä jälkeen hänestä tuli poliitikko. Hänet valittiin ensimmäiseen kamariin, jossa hän toimi vuosina 1876–1893, toisessa kamarissa hän istui vuosina 1894–1895 ja tämän jälkeen taas ensimmäisessä kamarissa 1895–1900.
Åkerhielm oli myös valtiovarainministeri 1874–1875. Vuonna 1889 hänet nimitettiin ulkoasiainministeriksi Gillis Bildtin hallitukseen. Lokakuussa hänestä tuli pääministeri. Hänen päätehtäviään olivat puolustus- ja verokysymykset. Toisessa kamarissa hän törmäsi vastustuksiin, mutta pystyi hallitsemaan ensimmäisen kamarin avulla. Vuonna 1891 hän joutui kuitenkin eroamaan koska hän oli sanonut että uuden puolustusvoiman avulla voitaisiin puhua ruotsia Norjan kanssa. Tämän lauseen tulkittiin uhaksi Norjaa vastaan.
Ruotsin pääministeri

| Ruotsin pääministeri |
| --- | --- |
 Sveriges statsminister
 
 
 Nykyinen Ulf Kristersson 18. lokakuuta 2022 lähtien
Virka-asunto:  Sagerin talo
Nimittäjä:  Ruotsin valtiopäivät
Kauden pituus:  ei rajoitettu
Perustettu:  20. maaliskuuta 1876
Ensimmäinen:  Louis Gerhard De Geer
Kotisivut:  Sveriges regering: Statsråds­beredningen
Ruotsin pääministeri (ruots. statsminister) on Ruotsin hallituksen päämies. Vuoden 1974 perustuslain jälkeen kuningas on ollut vain muodollinen valtionpäämies. Nykyinen pääministeri Ulf Kristersson astui virkaan 18. lokakuuta 2022.
Ensimmäinen nainen virassa oli Magdalena Andersson, joka nousi pääministeriksi vuonna 2021. Ruotsi oli viimeinen Pohjoismaa, jossa pääministeriksi nousi nainen.
Glyfosaatti

| Glyfosaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N-(fosfonometyyli)glysiini
CAS-numero:  1071-83-6
PubChem CID:  3496 ja 59310676
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H8NO5P
Moolimassa:  169.1 g/mol g/mol
Ulkomuoto:  Värittömiä kiteitä
Sulamispiste:  < 234 °C (hajoaa) (< 507 K)
Tiheys:  1,7 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 1,2 g/100 ml (25 °C)
Glyfosaatti on huoneenlämmössä kiinteä, värittömistä kiteistä muodostuva organofosfaatti, jota käytetään tehoaineena rikkakasvien kemiallisessa torjunnassa. Sen kemiallinen kaava on C3H8NO5P ja rakennekaava on HOOCCH2NHCH2PO(OH)2. Glyfosaatista käytetään myös nimityksiä N-(fosfonimetyyli)glysiini ja N-(fosfonometyyli)glysiini. Se on luonnollisesta aminohaposta glysiinistä tehty fosfonaattijohdannainen. Rikkaruohontorjuntavalmisteissa se esiintyy erilaisina suolamuotoina (esim. isopropyyliamiini- tai kalium-). Glyfosaattia sisältäviä valmisteita myydään muun muassa kauppanimellä Roundup, jonka patentti on rauennut vuonna 2000, sekä Rambo ja Keeper.
Euroopan unionin asettama arviointiryhmä ja Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto totesivat vuonna 2015, ettei glyfosaatti todennäköisesti aiheuta syöpää, vaurioita perimää taikka aiheuta ihmisille muutakaan vaaraa. Kansainvälisen syöväntutkimuslaitoksen (IARC) asettama puolueeton asiantuntijaryhmä päätyi kuitenkin samana vuonna siihen tulokseen, että glyfosaatti aiheuttaa DNA-mutaatioita ja on todennäköisesti myös syöpävaarallista. Ryhmä kävi läpi siihen asti julkaistut tuhat tieteellistä tutkimusta. Glyfosaatin käytön kieltäminen johtaisi Maataloustuottajien keskusliiton mukaan todennäköisesti maatalouden tuottavuuden laskuun.
Glyfosaatilla on EU:n alueella vuoden 2022 loppupuolelle asti voimassa oleva hyväksyntä. Glyfosaattia sisältävä valmisteet vaativat kuitenkin vielä erillisen arvioinnin tai hyväksynnän jäsenmaan tasolla. Osassa EU-maista hyväksytään  vain ammattikäyttöön tarkoitettuja glyfosaattivalmisteita ja esimerkiksi Hollannissa aineen käyttö kotipuutarhoissa on kiellettyä. Myös monet Suomen kunnat ovat alkaneet käyttää rikkakasvien torjunnassa glyfosaatin sijaan esimerkiksi kuumavesipesureita ja liekitystä.
Glyfosaattia myydään Suomessa noin 650 tonnia vuodessa ja se on suosituin rikkakasvien torjunta-aine. Glyfosaattia käytetään Suomessa juolavehnän torjuntaan, jolloin sitä saa ruiskuttaa vain ennen ja jälkeen kasvukauden. Muualla Euroopassa glyfosaattia saa käyttää myös viljan tuleennuttamiseen.
Glyfosaattia ei saa ruiskuttaa Suomessa 30-100 metriä lähempänä talousvesikaivoa, eikä ihmisen tai kotieläinten keuhkoja saa altistaa sille. Myöskään vanhojen hirvieläinten sisäelimiä ei suositella syömään, koska ne syövät myös pellosta. Kuluttajille myytävien glyfosaattituotteiden käyttöön ei tarvita erityissuojaimia, vaan perussuojaus kuten käsineet ja peittävä vaatetus riittävät.
Glyfosaatti voi varautua kuivana sähköstaattisesti, ja se hajoaa kuumentuessaan, jolloin voi muodostua myrkyllisiä höyryjä, jotka sisältävät typen ja fosforin oksideja. Glyfosaatti syövyttää rautaa ja galvanoitua terästä.lähde?
Toimintamekanismi

Glyfosaatti vaikuttaa kasveihin, mikrobeihin ja sieniin, mukaan lukien ihmisen suoliston mikrobit. Glyfosaatti estää kasvavien kasvien kasvun estämällä proteiinisynteesiä. Kasvit tuottavat aromaattisia aminohappoja – fenyylialaniinia, tyrosiinia ja tryptofaania – sekä muita välttämättömiä yhdisteitä sikimaattireitin kautta. Glyfosaatti kiinnittyy entsyymiin nimeltä 5-enolipyruvyylishikimaatti-3-fosfaattisyntaasi (EPSPS), joka katalysoi sikimaatin ja fosfoenolipyruvaatin synteesiä 5-enolipyruvyyli-shikimaatti-3-fosfaatiksi, josta muodostuu defosforylaatiolla korismaattia. Näin käy, koska glyfosaatti muistuttaa kemiallisesti fosfoenolipyruvaattia ja röntgensädekristallografisen kiderakenteen mukaan tukkii sen sitoumiskohdan entsyymissä. Korismaatti on aromaattisten aminohappojen välttämätön lähtöaine, ja niitä ilman kasvi ei voi kasvaa. Ihmisellä, muilla nisäkkäillä ja esimerkiksi mehiläisillä ei ole sikimaattireittiä, mutta osalla niiden suolistobakteereista on kyseinen aineenvaihduntareitti. On havaittu että glyfosaatti vaikuttaa epäsuorasti haitallisesti mehiläisten immuunijärjestelmään niiden suolistobakteerien kautta. Tämä altistaa mehiläiset infektioille ja tappaa niitä. Tutkijat suosittelevat lisätutkimuksia siitä onko glyfosaatilla mikrobiomin haittavaikutuksia myös muille eläimille ja ihmisille.
Glyfosaatti vaurioittaa kaikkia kasvilajeja niiden ollessa alttiissa vaiheessa. Glyfosaatin aiheuttamat vauriot tulevat näkyviin viipeellä, joka kestää muutamasta päivästä muutamaan viikkoon riippuen käsittelytavasta sekä vallitsevista sää- ja muista ympäristötekijöistä.
Rikkakasvit voivat tulla kuitenkin resistenteiksi glyfosaatille seuraavilla tavoilla:
Niiden EPSPS-geenissä tapahtuu mutaatio.
Ne kehittyvät sellaisiksi, että glyfosaatin kuljetus kasvin sisällä on vähäisempää.
Niiden perimään tulee useita kopioita EPSPS:n geenistä, jolloin entsyymin synteesi on runsaampaa.
Geenimuunneltuihin viljelykasveihin on voitu saada resistenssi siirtämällä bakteeriperäinen glyfosaattia hajottavan entsyymin geeni tai bakteeriperäinen EPSPS-geeni (bakteerin EPSPS ei ole herkkä glyfosaatille) tai kasviperäinen EPSPS-mutanttigeeni (ei herkkä glyfosaatille).