stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vilskettä Vesillä

| Vaahtopäät purjehdusleirillä |
| --- | --- |
Kirjailija:  Lissu Suursalmi
Kuvittaja:  Pekka Rahkonen
Genre:  Tietokirjallisuus, Lastenkirjallisuus
Kustantaja:  omakustanne
Julkaistu:  2017
Sivumäärä:  64
ISBN:  978-952-68907-0-8
Sarja: Vilskettä Vesillä
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vilskettä Vesillä (ruots. Ståhej på sjön) on suomeksi ja ruotsiksi ilmestyvä kirjasarja. Alle kouluikäisille ja alakouluikäisille lapsille suunnattujen kirjojen tarkoitus on opettaa liikkumaan turvallisesti vesillä.
Vaahtopäät purjehdusleirillä kertoo kuuden ystävyksen leiriviikosta. Purjehdusleirillä Oliver saa viisi uutta ystävää; pienen Saagan, huolellisen Nupun, hyväruokahaluisen ja myötäilevän Mikon, veikeän ja kaikesta innostuvan Lunan sekä insinööriksi isona aikovan Leon. Heistä tulee Vaahtopäitä, jotka opettelevat Sisun ja Mariannen ohjauksessa jollapurjehduksen alkeita.
Sarjaan kuuluva kaksikielinen Vesiloruja – Vattenramsor on vedestä ja sen eri olomuodoista kertova, alle 6-vuotiaille lapsille suunnattu lorukirja. Päähenkilöitä ovat Sonja ja Oliver.
Kirjojen kieliasu toteutettu yhteistyössä äidinkielenopettajien kanssa. Kirja perustuu Suomen Purjehdus ja Veneilyn ry:n viralliseen opetusmalliin. Kirjan kuvituksen ja ulkoasun on tehnyt kuvittaja ja taittaja Pekka Rahkonen.
Luokkalukukirjahanke

Vilskettä Vesillä -hankkeen tavoite on kattaa Suomen alakoulut vuosien 2021-2024 välillä. Lokakuussa 2022 Vilskettä vesillä -hanke on käynnistynyt 41 kunnassa. Ahvenanmaalla hanke käynnistyi alakoulujen ohella päiväkodeissa.
Vilskettä Vesillä -luokkalukukirjahankkeelle myönnettiin Vuoden Veneilyteko 2021 -tunnustus. Tunnustuksen myöntää Veneilytoimittajat ry.
Aiheesta muualla

vaahtopaat.fi
Vaahtopäät purjehdusleirillä lukunäyte
Thief: The Dark Project

| Thief: The Dark Project |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Looking Glass Studios
Julkaisija:  Eidos Interactive
Jakelija:  Eidos Interactive
Ohjaaja:  Greg LoPiccolo
Tuottaja:  Joseph Gilby
Suunnittelija:  Tim Stellmach
Käsikirjoittaja:  Terri Brosius
Taiteilija:  Mark Lizotte
Säveltäjä:  Eric Brosius
Ohjelmoija:  Tom Leonard
Pelisarja:  Thief
Pelimoottori:  Dark Engine
Julkaistu:  Microsoft Windows NA 30. marraskuuta 1998EU 1. joulukuuta 1998
Lajityyppi:  hiiviskelypeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: M  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 16
Alusta:  Microsoft Windows
Hinnoittelutapa:  kertamaksu
Jakelumuoto:  CD-ROM, digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK       : 
Thief: The Dark Project on Looking Glass Studiosin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema ensimmäisen persoonan hiiviskelypeli, joka on julkaistu vuonna 1998 Microsoft Windowsille. Pelin pääpiste on varjoissa piileskelemisessä ja taisteluiden välttämisessä sekä erilaisten arvoesineiden varastamisessa. Hiiviskelyn ja ryöstelyn ohella pelissä on vaikutteita kauhupeleistä hylättyjen, kummittelevien katedraalien sekä synkkien, hirviöiden asuttamien luolastojen myötä.
Peli sijoittuu synkkään keskiajan Eurooppaa mukailevaan Kaupunkiin, jossa yhdistyvät steampunk-henkinen höyryteknologia sekä fantasiasta ammentava taikuus. Päähenkilö on mystisen salaseuran kouluttama mestarivaras Garrett, joka elättää itsensä Kaupungin varakkaita asukkaita ryöstellen. Tahtomattaan hän ajautuu osaksi pakanajumalan suunnitelmaa palauttaa maailma esiteolliseen, luonnonomaiseen tilaan.
The Dark Project oli ensimmäinen kotitietokoneille julkaistu hiiviskelypeli, joka käytti hyväkseen simulaatiotason valon ja äänen mallinnusta sekä kehittynyttä tekoälyä. Se erosi aikansa toisista ensimmäisen persoonan peleistä keskittymällä piileskelemiseen sekä suorien taistelujen välttämiseen ammuskelun ja toiminnan sijasta. Peli sai ilmestyessään erittäin myönteisen vastaanoton, ja sen kypsää tarinaa, ääninäyttelyä, tunnelmaa sekä äänimaailmaa ja hiiviskelyä ylistettiin laajalti. Sittemmin pelin arvostus on vain kasvanut, ja Thief: The Dark Project katsotaan yleisesti yhdeksi parhaimmista videopeleistä, ja sen vaikutus hiiviskelygenren kehitykseen on laajalti tunnustettu.
Pelin kehitys oli monimutkainen, ja yli kaksivuotisen kehityksensä aikana sen taiteellinen tyylisuuntaus, asetelma, juoni, hahmot sekä pelimekaniikat muuttuivat huomattavasti. Vain muutamaa kuukautta ennen kehityksen päättymistä pelin pääpisteeksi muovautui hiiviskely, ja Thief saatiin valmiiksi juuri ennen sen julkaisua marraskuussa 1998. Peli oli Looking Glassin parhaiten myyneitä, ja sitä seurasi paranneltu versio Thief Gold (1999) sekä jatko-osat Thief II: The Metal Age (2000) sekä Thief: Deadly Shadows (2004). Pelisarja aloitti puhtaalta pöydältä vuoden 2014 pelillä Thief.
Tarina > Maailma ja hahmot

Thief: The Dark Project sijoittuu synkkään Kaupunki-nimiseen metropoliin (engl. the City), joka ammentaa keskiajan Euroopasta, fantasiasta sekä teollisesta vallankumouksesta. Kaupungin teknologia yhdistelee sähköä, taikuutta sekä 1800-luvun höyrykoneita steampunkin hengessä.
Kaupungissa toimii kolme eriävää osapuolta: Keeperien (engl. the Keepers) salaseura sekä kaksi vastakkain asettuvaa uskonnollista ryhmittymää, pakanat (engl. the Pagans) sekä Vasaran ritarikunta (engl. Order of the Hammer). Pakanat edustavat kaaosta ja vasararitarit järjestystä, kun taas keeperit pyrkivät ylläpitämään tasapainoa Kaupungissa. Vasararitarit palvovat Rakentaja-nimistä jumalhahmoa (engl. the Builder) ja he uskovat tieteeseen, kehitykseen sekä hurskauteen. Pakanat taas vastustavat teknologista kehitystä ja palvovat Trickster-nimistä jumalaa, joka edustaa luontoa, alkukantaisuutta ja kaaosta.
Päähenkilö Garrett on pienenä orvoksi jäänyt mies, jonka keepereiden salaseura on kasvattanut ja hiiviskelyyn kouluttanut. Antisankariksi kuvailtu Garrett on sarkastisella huumorilla varustettu ammattilainen, joka haluaa vain keskittyä työhönsä ja olla välittämättä toisten huolista. Eristäytynyt Garrett kuitenkin ottaa vastaan ”työtehtäviä” rikoskumppani Cuttylta ja hän ostaa varusteita Farkus-nimiseltä kauppiaalta.
Kehitys > Alkuperä

Looking Glass Studios perustettiin Cambridgen kaupungissa Massachusettsissa, Yhdysvalloissa vuonna 1990. Yhtiö aloitti huhtikuussa 1996 uuden videopelin kehitystyön. Yritykseen edeltävänä vuonna liittynyt Ken Levine sai ensitöikseen kehittää vielä nimeämättömään toimintaroolipeliin asetelman sekä pelimekaniikat. Levine on kertonut saaneensa innoitusta kahdesta lempipelistään, Castle Wolfensteinista (1981) ja Diablosta (1996). Peliä työstettiin alkuun nimillä School of Wizards, Dark Elves Must Die ja Better Red Than Undead. Viimeiseksi mainittu oli kioskikirjallisuudesta ammentava peli kommunistisista elävistä kuolleista. Kehittäjä Marc LeBlancin mukaan peli sijoittui kylmän sodan aikaiseen Neuvostoliittoon, jossa yksinäinen CIA-agentti joutui taistelemaan miekalla eläviä kuolleita vastaan.
Suunnittelija Doug Churchin mukaan peliä suunniteltiin eriävien osapuolten varaan, joista pelaaja olisi saanut valita mieleisimmän. Pelin tuli alun perin olla ensimmäisen persoonan miekkailusimulaattori, mutta studion markkinointiosasto tyrmäsi ajatuksen. Kun idea oli kuopattu, Levinen mukaan peli kehittyi Dark Camelotiksi.
Kehitys > Dark Camelot

Pelin seuraava vaihe oli Dark Camelot, joka keskittyi edelleen miekkataisteluun. Asetelma oli nurinpäin käännetty kuningas Arthurin legenda. Pelissä pelaajahahmo Mordred oli väärinymmärrety sankari, kuningas Arthur taas tyranni ja Merlin psykopaatti, ja sen tarina keskittyi Graalin maljan salaisuuden selvittämiseen. Doug Churchin mukaan Morgan le Fay toimi pelissä Mordredin avustajana ja Guinevere olisi ollut lesbo, joka pettäisi ritari Lancelotin ja joka auttaisi Mordredia murtautumaan Camelotin linnaan varastamaan Graalin maljan.
Peli kuvattiin ensimmäisestä persoonasta, ja sen mekaniikat sekoittivat toimintaa, roolipelaamista sekä seikkailua. Warren Spectorista tuli Dark Camelotin tuottaja hänen edeltäjänsä lähtiessä. Pelin taiteilija Dan Thronin mukaan kehitys oli pitkään hakoteillä, kunnes joku keksi ajatuksen varastamisesta jatkuvan miekkailun lisäksi. Doug Churchin mukaan hiiviskely oli tässä vaiheessa paljon yksinkertaisempaa: ”Hiiviskelyn perusajatuksena oli varmistaa milloin vartija katsoi poispäin ja juosta sitten ohitse mahdollisimman nopeasti.”
Dark Camelotin kehitys ei koskaan edennyt esituotantoa pidemmälle, ja projekti alkoi muuttua: suunnittelija Paul Neurathin mukaan hiiviskely ja varastaminen olivat pelin mielenkiintoisimmat osa-alueet, ja hän ehdotti sen keskittämistä näiden ympärille.
Kehitys > Ääninäyttely

Ääninäyttelijöiden valinnasta ja ohjaamisesta vastasivat audiovisuaalisen osaston jäsenet, eivätkä he olleet suoraan yhteydessä käsikirjoittajiin. Ääninäyttelijät sekä kehittäjät itse näyttelivät useita eri hahmoja, vaihtaen ääntään sekä korostustaan tarpeen mukaan.
Päähenkilö Garrettia ääninäyttelee Stephen Russell, joka näyttelee myös useaa muuta hahmoa, kuten vasararitareita sekä vartijoita. Russellin tapaan myös pelin kehittäjät näyttelevät useita hahmoja. Käsikirjoittaja Terri Brosius on esimerkiksi aatelisnainen Viktoria ja suunnittelija Randy Smith vasararitari Murus. Pelin taiteilija Dan Thron näyttelee peräti viittä eri hahmoa.
Kehitys > Tarina, hahmot sekä välinäytökset

Valmiin tarinan dialogin käsikirjoitti Terri Brosius, eikä tämä lisännyt juoneen uutta sisältöä, vaan sovitti sen dialogiksi välinäytöksiä varten. Ken Levinen, Terri Brosiuksen ja Dan Thronin mukaan neo-noir rikoselokuva Chinatown (1974) toimi tarinan innoittajana. Juonta innoittivat myös kioskikirjallisuus, kuten Black Mask -lehdissä seikkaillut yksityisetsivä Sam Spade. Levinen mukaan pelissä esiintyy film noirille ja rikolliskirjallisuudelle tyypillisiä arkkityyppejä, kuten femme fatale, rikollispomoja sekä korruptoituneita poliiseja ja rikollisjärjestöjä.
Thiefin juonta kuljetetaan eteenpäin dialogin ohella animoitujen välinäytösten avulla. Animaatiosta vastasivat Dan Thron sekä Josh Randall. Levine elätteli ajatusta elävistä, liikkuvista sarjakuvista joita käytettiin myöhemmin esimerkiksi Max Paynessä (2001). Välinäytökset kuitenkin kehittyivät elokuvamaisiksi. Välinäytökset yhdistelevät animaatiota sekä oikeita näyttelijöitä, joita kuvattiin vihreää taustaa vasten. Animaatiot luotiin pelin kehityksen lomassa, ja pelisuunnittelijat sekä animoijat kehittivät pelin taiteellista tyyliä yhdessä. Välianimaatioiden musiikista ja äänitehosteista vastasi muun pelin tapaan Eric Brosius.
Pelin päähenkilö Garrett poikkesi aikansa miehekkäistä toimintapelisankareista. Terri Brosiuksen mukaan hahmon peruspiirteet olivat paikallaan hänen aloittaessaan käsikirjoittamisen. Garrett suunniteltiin hiljaiseksi, työhönsä keskittyväksi ammattilaiseksi, joka haluaa keskittyä vain omiin huoliinsa. Antisankariksi kuvailtu Garrett on sittemmin äänestetty parhaiden videopelihahmojen joukkoon. Kriitikot ovat kiittäneet tämän kuivaa ja sarkastista huumorintajua sekä moraalia.
Kehitys > Asetelma ja teemat

Ken Levinen hahmotelmissa Thief sijoittui synkkään keskiaikaiseen maailmaan. Dan Thron ja Terri Brosius kehittivät ideaa eteenpäin, ja etenkin Thronin aloitteesta peli siirtyi lähemmäksi teollista vallankumousta ja steampunkia.  Pelin maailmaa innoittivat myös tieteis- ja fantasiamaailmat. Pelin ohjanneen Greg LoPiccolon mukaan Thief sekoittaa keskiajan Eurooppaa, Brazilia (1985) sekä Kadonneiden lasten kaupunkia (1995). Pelimaailman teknologia yhdistelee taikaa, elektroniikkaa sekä teollisen vallankumouksen höyrykoneita, mistä johtuen peliä on kutsuttu steampunkiksi. Thronin mukaan elokuvilla, kuten noir-klassikko Kolmannella miehellä (1949) sekä David Lynchin Elefanttimiehellä (1980) oli suuri vaikutus pelin taiteelliseen tyyliin. Kauhupelien ohella elokuvaohjaaja David Cronenbergin pioneerisoima body horror innoitti pelin välinäytöksiä. Thiefin on myös katsottu olevan yksi ensimmäisistä uuskumma-genren edustajista.
Pelisarjan teemana on uskonnon ja tieteen sekä luonnon ja teknologian välinen kamppailu. The Dark Project keskittyy pakanuuden ja alkukantaisuuden uhkaan. Pakanoiden palvoma luontoa, alkukantaisuutta ja kaaosta edustava Trickster-jumala ammentaa kreikkalaisen mytologian metsien, laidunten ja karjan jumala Panista. Järjestystä, lakia ja hurskautta edustava Vasaran ritarikunta ja heidän jumalhahmonsa Rakentaja taas perustuvat kristinuskolle. Keeperien salaseura pyrkii ylläpitämään maailman tasapainoa kahden uskonnon välillä. Vaikka vasararitarit uskovatkin kehitykseen ja tieteeseen, heidän fanaattisuuttaan tasapainottavat Garrettin ja keeperien edustama järki.
Kehitys > Teknologia

Toisin kuin monet muut ajan pelitalot jotka lisensoivat moottorin yrityksen ulkopuolelta, kehitettiin Thief: The Dark Project Looking Glassin itse suunnittelemalle Dark Engine -pelimoottorille. Moottori kehitettiin pelikehityksen luomassa, mikä johti aikarajoituksiin. Yhtenä pääpisteenä oli fysiikan realistinen mallintaminen, esimerkiksi nuolet lentäisivät kaaressa eivätkä suoraan eteenpäin. Hahmoanimaatioissa käytettiin realismin saavuttamiseksi apuna liikkeenkaappausta. Pelin 3D-grafiikan piirtävän renderöijän kehitti Sean Barrett vuoden 1995 syksyllä. Barrett kuitenkin erosi yrityksestä 1996, mutta jatkoi sen kehittämistä ulkopuolisena palkollisena. Tästä huolimatta renderöijä ei koskaan täysin valmistunut ja oli täten aikaansa hieman jäljessä.
Dark Engine suunniteltiin uudelleenkäytettäväksi ja mahdollisimman helpoksi työkaluksi. Tämä helpotti kehittäjien työn yhdistämistä, ja Marc LeBlancin luoma kehitystyökalu antoi kaikille kehittäjille mahdollisuuden käyttää ja muokata pelinsisäisiä objekteja. Tämän avulla kehitystiimi kykeni muuttamaan pelin elementtejä kirjoittamatta uutta koodia. LeBlancin järjestelmä myös ylläpiti pelin lähdedataa, kuten tekstuureja, kenttiä, 3D-malleja sekä äänitiedostoja. Pelimoottori ja sen järjestelmät toimivat niin hyvin, että suurin osa siitä uudelleenkäytettiin jatko-osassa Thief II: The Metal Age sekä Irrational Gamesin System Shock 2:ssa (1999).
Julkaisu

Eidos Interactive julkaisi Thief: The Dark Projectin Yhdysvalloissa 30. marraskuuta 1998 ja Euroopassa joulukuun ensimmäisenä päivänä. Vuoden 1998 aikana julkaistiin muitakin merkittäviä hiiviskelypelejä, kuten japanilaiset Metal Gear Solid sekä Tenchu: Stealth Assassins. Pohjois-Amerikassa videopeleille ikärajat määräävä ESRB määräsi Thiefin ikärajaksi ”Mature” (M) eli kielletty alle 17-vuotiailta, koska se sisältää verta ja väkivaltaa. Eurooppalaisissa uusintajulkaisuissa pelin ikärajaksi on merkitty PEGI:n mukaan joko 12 tai 16.
Thiefin mainonnassa korostettiin nykyaikaisten aseiden sekä scifihenkisen teknologian puutetta ja keskityttiin nostamaan pelaajan omat ratkaisut ja nokkeluus keskiöön. Pelin kannessa ja lehtimainoksissa korostettiin piileskelyn, varastamisen sekä hiiviskelyn tärkeyttä. Lisäksi huomiota kiinnitettiin pelin grafiikkaan, moottoriin, kehittyneisiin sääefekteihin, fysiikan mallinnukseen ja valaistukseen.
Pelistä julkaistiin vuotta myöhemmin Gold-erikoisversio, joka sisältää kolme uutta tehtävää sekä parannuksia vanhoihin. Thief Goldin mukana tuli myös kenttäeditori, lyhytdokumentti tulevan Thief II:n kehityksestä sekä taustakuvia ja muiden Eidos-julkaisujen demoja. Gold-versio julkaistiin myöhemmin Valve Corporationin Steam-jakelualustalla sekä CD Projektin omistamassa GOG.comissa.
Yhdysvalloissa alkuperäinen peli myi vuoden 1999 aikana yli 88 000 kappaletta, ja se oli yksi Looking Glass Studiosin parhaiten myyneitä. Steam-verkkopalvelussa pelin Gold-versiota on myyty SteamSpy-palvelun mukaan puolesta miljoonasta noin miljoonaan, kun taas Playtracker-sivuston mukaan pelin omistaa yli kolme miljoonaa käyttäjää.
Vastaanotto > Jälkiarviot

Uusioarviossa AllGamen Peter Suciu ylistää pelin tunnelmaa ja keskittymistä hiiviskelyyn ”aivottoman” ammuskelun sijaan. Hänen mukaansa peli tasapainottelee toiminnan, seikkailun ja roolipelaamisen välillä erittäin onnistuneesti. Pelin juoni on mukaansatempaava ja täynnä salaisuuksia, tekoäly realistinen ja sen tehosteet tekevät kokemuksesta erittäin immersiivisen. Hänestä Thief on ”hienovarainen ja kiehtova peli, joka pitää sinut jännityksessä alusta loppuun saakka”.
Pelin retrospektiivissä (2011) Eurogamerin John Walker kiinnittää huomiota erityisesti vaikeustasoihin ja pelaajien omiin valintoihin; ammattipelaaja varastaa esineet, kolkkaa vain vartijat ja jättää siviilit rauhaan. Hänen mukaansa mikään ei voita tarkasti vartioituun rakennukseen murtautumista, varjoissa piileskelemistä sekä ympäristön hyväksikäyttämistä varastaessa. Pelin taustatarina on hienovarainen ja täysin omaa laatuaan: ”peliä yhteen sitova taustatarina on monimutkainen mutta samaan aikaan lähes näkymätön”.
Digital Spyn Mark Langshaw (2014) kutsuu The Dark Projectia vaativaksi peliksi, jossa jokaista valintaa ja päätöstä täytyy harkita tarkkaan. Pelin uraauurtava tekoäly sekä rajoja rikkova äänenkäyttö olivat aikaansa edellä, ja peli vaikutti selvästi tuleviin hiiviskelypeleihin.
Eurogamerin Rick Lane kirjoitti pelille uusioarvion sen 20-vuotispäivänä. Hänen mukaansa viktoriaanista Englantia, keskiaikaista fantasiaa sekä steampunkia yhdistelevä maailma ja sen tunnelma ovat edelleen vertaistaan vailla. Pelin teema, eli luonnon ja tieteen välinen kamppailu kerrotaan luontevasti kenttäsuunnittelun kautta. Päähenkilö Garrett on loistava antisankari, jonka lyhyet ja ytimekkäät letkautukset lisäävät entisestään tunnelmaan. Aikalaisarvioijien tapaan myös Lane kritisoi pelin luolastokohtauksia, mutta hänen mukaansa Thief on silti pelisarjan paras osa. Lanen mukaan pelin tunnelmaa ei voi tekstin tai videon kautta välittää, vaan kokemuksen saa vain itse pelaamalla.
Green Man Gaming -verkkojulkaisun pelisarjaretrospektiivissä (2020) John-Paul Jones kutsuu Thiefiä peliksi, jonka kaltaista ei ollut aikaisemmin nähty. Peli toi hiiviskelyn ensimmäisen persoonan pelien maailmaan ja vaikka hiiviskelyä oli saatavilla jo aikaisemmin, Thief pyrki välttämään kaikin mahdollisin keinoin väkivaltaa ja suoria yhteenottoja.
Perintö ja vaikutus

»Kuin peli itse ja sen monet osat, Thief: The Dark Projectin perintö on varjoihin kätketty. Pelin vaikutusta on vaikea nähdä, mutta vain siksi ettei jotain näe, ei tarkoita etteikö sitä olisi olemassa. Jos tietää mistä etsiä, Thiefin perinnön näkee kaikkialla: Splinter Cellin varjoissa, Amnesian ilmassa sekä Dishonoredin DNA:ssa.» 
(Rick Lane, Eurogamer)
Thief: The Dark Project oli ensimmäinen kolmiulotteinen hiiviskelypeli kotitietokoneille, ja sen tuomat uudistukset hiiviskelyyn innoittivat lajityypin tulevia pelejä. Peli oli ensimmäinen joka käytti valoa ja varjoa osana hiiviskelymekaniikkaa, sekä kehittynyttä ääntä osana pelaamista ja juonenkuljetusta. Pelin pioneerisoiva ääniaaltojen mallinnus innoitti tulevia pelikehittäjiä ja Thiefin vaikutus muihin hiiviskelysarjoihin, kuten Assassin’s Creediin, Hitmaniin, Splinter Celliin sekä Tenchuun on laajalti tunnustettu. Half-Life-pelisarjaa käsikirjoittanut Marc Laidlaw on kutsunut Thiefiä immersiivisimmäksi sekä palkitsevimmaksi peliksi jota hän on koskaan pelannut. Laidlaw kutsuu peliä suosikikseen yhdessä Fallout 3 -kehittäjä Emil Pagliarulon sekä Bethesda Softworksin Michel Sabbaghin kanssa.
Useat julkaisut ovat maininneet The Dark Projectin yhdeksi parhaimmista peleistä. GameSpyn toimittaja Rich Carlson kirjoitti pelistä vuonna 2001: ”Thief palkitsi pelaajiaan hiiviskelystä suoran toiminnan sijaan, vastoin lähes kaikkia aikansa ensimmäisen persoonan pelejä –– peli samalla loi itselleen oman nurkkauksen hiiviskelypelien kasvavassa joukossa, samalla laajentaen toimintapelien määritelmän kattamaan muut kuin pyssyseikkailut.” GameSpotin Greg Kasavinin mukaan Thief on hiiviskelygenren esimerkkiteos, jota ei ole edelleenkään ylitetty. Tähän yhtyy Kotakun Mike Fahey, jonka mukaan nykyajan kolmannen persoonan hiiviskelypelit eivät pääse lähellekään The Dark Projectin tiheää tunnelmaa. Peli lisättiin IGN:n ”Hall of Fame” -listalle parhaimpien videopelien joukkoon vuonna 2009, Time-lehden luetteloidessa Thiefin sadan parhaimman pelin joukkoon vuonna 2012.
Looking Glass Studiosin konkurssin jälkeen pelin fanikunta on pitänyt The Dark Projectia elossa. Fanivoimin sitä varten on luotu tekstuuripakkauksia, uusia tehtäviä sekä bugikorjauksia.
Jatko-osat

Thief: The Dark Projectia seurasi kaksi jatko-osaa, Thief II: The Metal Age (2000) ja Thief: Deadly Shadows (2004). The Metal Age jäi Looking Glass Studiosin viimeiseksi peliksi yrityksen ajautuessa konkurssiin 2000. Deadly Shadowsin kehitti Warren Spectorin johtama austinilainen Ion Storm. Pelisarja aloitti puhtaalta pöydältä vuonna 2009, kun kanadalainen Eidos-Montréal ilmoitti kehittävänsä pelisarjan neljättä osaa. Peli julkaistiin vuonna 2014, ja se sai ristiriitaisen vastaanoton.
Aiheesta muualla

Thief: The Dark Project MobyGamesissa (englanniksi)
Thief: The Dark Project Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Thief GOLD VGMdb-sivustolla (englanniksi)
Dark Camelotin aiemmin julkaisematon traileri. (englanniksi)
The Dark Projectin traileri vuodelta 1997. (englanniksi)
Pelin traileri vuodelta 1997. (englanniksi)
Pelin traileri vuoden 1998 keväältä. (englanniksi)
Pelin traileri vuodelta 1998. (englanniksi)
| --- | --- |
Pelit:   Thief: The Dark Project  II: The Metal Age  Deadly Shadows  Thief 
Yritykset:   Looking Glass Studios  Ion Storm  Square Enix Square Enix Europe  Eidos-Montréal 
Liittyvää:   Garrett (videopelihahmo)  Dark Engine  Robbing the Cradle 
Kuvankaappaus pelin toisesta tehtävästä, jossa Garrett murtautuu lordi Baffordin kartanoon. Alhaalla keskellä on pelaajan näkyvyyttä kuvastava jalokivi. Pelaaja kyyristyy pimeässä, eikä häntä voi nähdä jalokiven ollessa musta. Oikeassa kädessään Garrettilla on pamppu.
Pelin toisen tehtävän Lord Bafford’s Manorin kartta, joka esittelee tehtäväalueen geometrisen muodon, mutta jättää pois yksityiskohtia. Sininen alue kuvastaa aluetta jolla pelaaja on. Kartta on täynnä muistiinpanoja ja vinkkejä.
Kehityksen alkuaikoina Thief sijoittui kuningas Arthurin legendojen maailmaan. Kuvassa Camelotin linna.
Ken Levine suunnitteli pelin alkuperäistä tarinaa ja pelaamista, mutta lähti kesken kehityksen.
Randy Smith toimi yhtenä Thiefin kenttäsuunnittelijoista, ja hän vastasi pelin kauhupainotteisista tehtävistä.
Pakanoiden palvoma Trickster-jumala ammensi kreikkalaisen taruston metsien, laidunten sekä karjan jumala Panista.
Viron kristillisdemokraattien puolue

| Viron kristillisdemokraattien puolue Erakond Eesti Kristlikud Demokraadid |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1998
Johto:   Aldo Vinkel (pj.) 
Toimisto:  Ahtri 12, tuba 204 Tallinna 10151
Kansainväliset jäsenyydet:  Euroopan kristillinen poliittinen liike
Kotisivu:  www.ekd.ee
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viron kristillisdemokraattien puolue (vir. Erakond Eesti Kristlikud Demokraadid) (EEKD) (30. maaliskuuta 2006 asti Viron kristillinen kansanpuolue (EKRP)) on virolainen kristillisdemokraattinen puolue, jolla ei ole edustusta Riigikogussa. Puolueella on 2 167 jäsentä ja sen puheenjohtaja on liikemies Aldo Vinkel.
Aatteeltaan puolue on kristilliskonservatiivinen ja vastustaa Euroopan unionin perustuslakia ja samoin vastusti aikanaan Viron liittymistä Euroopan unioniin. Puolue on Euroopan kristillisen poliittisen liikkeen (EPCM) jäsen.