stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hilma Gripenberg

Hilma Gripenberg
Hilma Johanna Gripenberg, o.s. Lindfors, (7. heinäkuuta 1854 Östersundom – 12. joulukuuta 1936 Helsinki) oli vapaaherratar ja mesenaatti, joka toimi aktiivisesti erilaisissa yhdistyksissä ja johtokunnissa Helsingissä 1900-luvun taitteessa. Hän toimi useita vuosikymmeniä eri tehtävissä Suomen Naisyhdistyksessä ja oli mukana myös esimerkiksi Suomen Käsityön Ystävissä ja perustajajäsenenä Marttaliitossa.
Gripenbergin vanhemmat olivat Östersundomin kartanon omistaja August Benjamin Lindfors (1813–1884) ja Johanna Carolina "Lina" Lohman (1826–1908). Hänen sisarensa Elin Holmberg (1861–1925) oli naisasianainen ja Helsingin ensimmäisiä naispuolisia kaupunginvaltuutettuja. Gripenberg muutti jo nuorena Östersundomista Helsinkiin ja kävi koulua Helsingin ruotsalaisessa tyttökoulussa. Hän oli innokas teatterin ja musiikin ystävä, ja päätettyään opinnot hän oli mukana ensimmäisessa suomalaisen oopperan kuorossa. Tätä kautta hän ystävystyi läheisesti myös Kaarlo ja Emilia Bergbomin kanssa ja heidän kautta hän tutustui tulevaan puolisoonsa senaattori Sebastian Gripenbergiin (1850–1925). He avioituivat vuonna 1880.
Gripenbergeille syntyi kolme lasta: tanssitaiteilija Margarita Maria (Maggie) (1881–1976), laivainsinööri Hans Henrik Sebastian (1882–1966) ja Aili Johanna Elisabet von Freymann (1885–1945).
Muhammad Rafiq Tarar

| Muhammad Rafiq Tarar |
| --- | --- |

Pakistanin presidentti
 1998–2001  
Edeltäjä:  Farooq Leghari
Seuraaja:  Pervez Musharraf
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1929
Kuollut: 7. maaliskuuta 2022 (92 vuotta)
Tiedot
Uskonto:  islam
Muhammad Rafiq Tarar (urduksi ‏محمد رفیق تارڑ‎; 2. marraskuuta 1929 – 7. maaliskuuta 2022) oli pakistanilainen juristi ja Muslimiliiton poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä ennen Pervez Musharrafia vuosina 1998–2001.
Kun Pakistan itsenästyi vuonna 1947, Tarar oli vapaaehtoistyössä leireillä, joita muslimiopiskelijoiden liitto järjesti Intiasta tulleille pakolaisille. Hän valmistui oikeustieteestä vuonna 1951.
Ennen presidentiksi valitsemistaan Tarar toimi Korkeimman oikeuden tuomarina.
Tararin kaudella presidentin asema muuttui yhä seremoniallisemmaksi, ja kun Pervez Musharraf otti vallan käytännössä käsiinsä, Tarar sai jatkaa virassaan vielä kahden vuoden ajan.
Hilma Hagström

Hilma Hagström, o.s. Kalliomäki (6. kesäkuuta 1889 Vähäkyrö – 30. huhtikuuta 1974 Kokkola) oli suomalainen maastohiihtäjä ja Suomen naisten ensimmäinen hiihtomestari.
Hilma Kalliomäki työskenteli 14-vuotiaasta lähtien palvelijana eri puolilla Suomea pääasiassa maalaistaloissa. Asuessaan Pornaisissa vuonna 1911 hän kuului Taimi-nimiseen urheiluseuraan. Kalliomäki voitti naisten 5 kilometrin hiihdossa oman piirinsä mestaruuden ja hän lähti sitten Hämeenlinnassa pidettyihin Suomen hiihtomestaruuskisoihin joissa oli ohjelmassa ensimmäistä kertaa naisten hiihto. Hilma Kalliomäki voitti täällä raskaassa vesikelissä käydyn hiihdon ajalla 22.02, ajan kerrottiin olleen uusi maailmanennätys. Kalliomäki kilpaili tämän jälkeen vielä kolmen vuoden ajan mutta ei enää onnistunut uusimaan mestaruuttaan.
Hilma Kalliomäki muutti vuonna 1914 siirtolaiseksi Kanadaan ja siirtyi sieltä 1915 Yhdysvaltoihin. Hän meni siellä naimisiin 1915 Oulun hiihdon kaksinkertaisen voittajan Elis Hagströmin kanssa. Hagströmit palasivat Suomeen 1923 ja asettuivat asumaan neljän kilometrin päässä Kokkolasta sijaitsevaan Palonkylään. Elis Hagström alkoi uudelleen kilpailemaan ja voitti 11 ikämiesten piirimestaruutta. Vuonna 1926 myös Hilma Hagström osallistui piirin mestaruushiihtoihin ja voitti oman sarjansa.
Hagströmit on haudattu Kokkolaan Elisabethin hautausmaalle.
Himssenyeoja Do Bong-soon

| Himssenyeoja Do Bong-soon> 힘쎈여자 도봉순 |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  70 min
Pääosissa:   Park Bo-young  Park Hyung-sik  Ji Soo 
Alkuperämaa:   Korean tasavalta
Alkuperäiskieli:  korea
Verkko:   JTBC
Esitetty:  24. helmikuuta 2017 – 15. huhtikuuta 2017
Jaksoja:  16
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):   Drama House  JS Pictures 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Himssenyeoja Do Bong-soon (kor. 힘쎈여자 도봉순, engl. Strong Girl Bong Soon) on televisioyhtiö JTBC:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Park Bo-young, Park Hyung-sik ja Ji Soo.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Park Bo-young  | … |  Do Bong-soon   |
|  Park Hyung-sik  | … |  Ahn Min-hyuk   |
|  Ji Soo  | … |  In Guk-doo   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Helmi Heikinheimo

Helmi Maria Heikinheimo, sukunimi vuoteen 1906 Heikel (3. elokuuta 1879 Kittilä – 25. tammikuuta 1968 Nokia) oli suomalainen lähetyslääkäri ja hermo- ja mielitautien erikoislääkäri.
Helmi Heikinheimon vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Karl Abiel Heikel (1846–1919) ja Augusta Hellman (1851–1930). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1899 ja suoritti Helsingin yliopistossa medikofiilitutkinnon 1902, lääketieteen kandidaatin tutkinnon 1905, ja lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1910. Heikinheimo teki opintomatkat Saksaan 1928, Ruotsiin 1935, Tanskaan 1937 ja Norjaan 1938.
Heikinheimo opiskeli Englannissa London School of Tropical Medicinessä 1910–1911 ja hän oli 1911–1916 Suomen Lähetysseuran lääkärilähettinä suomalaisten ja kiinalaisten lääkärinä Pohjois-Hunanissa Kiinassa. Hän hoiti sen ohella yksityispraktiikkaa ulkomaalaisten keskuudessa Kuling-vuoren kesäsiirtolassa ja toimi myös saman paikan kiinalaisen keuhkotautiparantolan lääkärinä. Heikinheimon veli Hannes Heikinheimo oli ollut Suomen Lähetysseuran lääkärilähettiläänä Kiinassa vuosina 1907–1909. Suomeen palattuaan Heikinheimo oli Takaharjun parantolan alilääkärinä 1917–1919 sekä jonkin aikaa saman parantolan v.t. ylilääkärinä. Vuonna 1920 hän toimi Lapinlahden sairaalan v.t. apulaislääkärinä ja oli sitten Pitkäniemen sairaalaassa ensin toisena alilääkärinä 1919-1920 ja sitten ensimmäisenä alilääkärinä 1920–1946. Hän sai hermo- ja mielitautien erikoislääkärin oikeuden 1929.
Heikinheimo toimi opiskeluaikanaan opettajana useissa eri kouluissa: Jyväskylän tyttökoulussa matematiikan ja luonnontieteen v.t. opettajana, terveysopin opettajana Helsingin vanhemmassa suomalaisessa tyttökoulussa, Suomen Lähetysseuran naiskoulussa, Helsingin yliopistoon johtavilla jatkoluokilla ja Helsingin Uudessa yhteiskoulussa. Hän piti luentoja ja esitelmiä eri opistoissa, useilla kursseilla sekä lukuisissa kongresseissa ja kokouksissa sekä julkaisi monissa lehdissä kansantajuisia esityksiä samoista aiheista.
Julkaisuja

Otteita Suomen lähetysseuran Lestadiolaisen haaraosaston Kiinassa työskentelevien lähettein Ida Röngän ja Helmi Heikinheimon kirjeistä, vuosilta 1909, 1910, 1911 ja 1912. Päätoimikunta, Oulu 1913
Sukupuolielämä ja alkoholi. Naisten raittiuskeskuksen julkaisuja, n:o 35. Helsinki 1942
Väkevien voimien pyörteissä: mitä on terve rakkaus- ja sukuelämä?; kirjoittajat Helmi Heikinheimo, Kaarina Kari, Mairi Karvonen, Martta Kasurinen, Irja Kilpeläinen, Hellin Mustala, V. I. Forsman, Ensio Kurki-Suonio, Toivo Laitinen, V. Laurila, Verneri Louhivuori, Turo Niemi. Agricola-seura, Helsinki 1947, 2. painos 1948
Nuoren rakkauden salaisuus: Avointa puhetta rakkaudesta, avioliitosta ja kodista; kirjoittajat Ritva Arvola, Matti Hakkarainen, Helmi Heikinheimo, Matti Joensuu, Kaarina Kari, Martta Kasurinen, Irja Kilpeläinen, Ensio Kurki-Suonio, Sirkka Laaksovirta, Ville Laurila, Verneri Louhivuori, Hellin Mustala, Turo Niemi, Helvi Sipilä, Guy von Weissenberg ; toimitus Matti Hakkarainen, Uriel Kailo. Agricola-seura, Helsinki 1961
Aiheesta muualla

Helmi Heikinheimoa haastattelemassa, Naisten ääni, 14.10.1916, nro 31, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Musta torni I: Revolverimies

| Revolverimies> The Gunslinger |
| --- | --- |
 Uudistetun painoksen kansi (2003)
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kansitaiteilija:  Steve Stone
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, kauhu
Julkaistu:  1982
Suomennos
Suomentaja:  Kari Salminen
Kansitaiteilija:  Michael Whelan
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1992
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  224
ISBN:  951-31-3331-1
Sarja: Musta torni
Seuraava:  Kolme korttia pakasta
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Musta torni I: Revolverimies (engl. The Gunslinger: The Dark Tower I) on Stephen Kingin kahdeksanosaisen Musta torni -sarjan ensimmäinen osa. Revolverimies ilmestyi ensimmäisen kerran suomeksi vuonna 1992, tuolloin pelkästään Musta torni -nimellä. Englanninkielinen alkuteos, alkujaan nimeltään The Dark Tower: The Gunslinger julkaistiin jo 1982. Revolverimiehen lyhyydestä huolimatta Stephen Kingiltä meni kirjan kirjoittamiseen kaksitoista vuotta.
Stephen King aloitti Revolverimiehen kirjoittamisen jo vuonna 1970, jolloin tarina oli aluksi Magazine of Fantasy and Science Fiction -lehdessä julkaistu viisiosainen novellisarja. Kaikki viisi novellia ilmestyivät ensimmäisen kerran vuosina 1978-1981. Näistä lyhyistä kertomuksista muodostui vuonna 1982 ensimmäinen Musta torni -kirja. Vuonna 2003 ilmestyi neljä ensimmäistä Musta torni -kirjaa uudelleen painettuina, joista juuri Revolverimies oli Stephen Kingin kokonaan uudelleenkirjoittama, sillä vuoden 1982 versio Revolverimiehestä oli sisällöltään paikoin ristiriitainen jatko-osiin nähden.
Hyrkäs (Muhos)

Hyrkkään seisakerakennus.
Hyrkäs on kylä Muhoksen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla valtatien 22 ja Oulu–Kontiomäki-rautatien varrella, noin kuusi kilometriä kuntakeskuksesta itään. Hieman kylän pohjoispuolella sijaitseva Hyrkkään seisake rautatien varrella oli toiminnassa vuosina 1927–1986.
Hyrkäs on maatalousvaltainen kylä Muhosjoen varren maatalouskaistalla kuntakeskuksen palveluiden läheisyydessä. Vain 40 kilometrin päässä Oulusta sijaitseva alue on hitaasti kehittymässä omakotitaloalueeksi.[lähde? ]
Hyrrokkin (jättiläinen)

Hyrrokkin. Ludwig Pietschin piirros.
Hyrrokkin tai Hyrrokken (muinaisnorjaksi Hyrrokkinn ’tulen korventama’) on skandinaavisessa mytologiassa suunnattoman vahva naispuolinen jättiläinen, jonka aasajumalat kutsuivat Jotunheimista työntämään Hringhorni-laivan vesille, jotta Balderin hautarovio voitaisiin sytyttää. Gylfaginningissa kerrotaan, että aasat eivät kyenneet työntämään Balderin hautalaivaa merelle, ja kutsuivat siksi Hyrrokkinin apuun.
Hyrrokkin saapui paikalle ratsastaen jättiläissudella, jonka suitset olivat kyitä. Heti kun jättiläinen oli noussut maihin, Odin määräsi neljä berserkkiä huolehtimaan sudesta. Heidän oli kaadettava peto, jotta he pystyisivät pitämään sen paremmin kiinni. Sitten Hyrrokkin astui laivan luo ja tuuppasi sen veteen yhdellä hurjalla töytäisyllä. Liike oli niin raju, että tuli kipinöi laivan alla olleista teloista ja maa järisi. Thor ärsyyntyi tästä, tarttui vasaraansa Mjölniriin ja olisi murskannut Hyrrokkinin kallon, elleivät muut jumalat olisi estäneet häntä. Hyrrokkin mainitaan myös Skáldskaparmálin Nafnaþulurin peikkoemäntien luettelossa.
Horst Bulau

Horst Hardy Bulau (s. 14. elokuuta 1962 Ottawa, Ontario) on kanadalainen kilpauransa päättänyt mäkihyppääjä.
Ura

Vuonna 1979 Bulau voitti nuorten normaalimäen maailmanmestaruuden.
Bulaun ja hänen maanmiehensä Steve Collinsin mäkihyppyurien parhaat vuodet ajoittuvat 1980-luvun alkupuolelle. Bulaun paras sijoitus mäkihypyn maailmancupin kokonaiskilpailusta oli kaudelta 1982–1983, jolloin hän oli yhteispisteissä toinen Matti Nykäsen jälkeen. Kausilla 1980–81 ja 1981–82 hän sijoittui kolmanneksi. Kaikkiaan Bulau saavutti 13 maailmancupin osakilpailuvoittoa.
Maailmancup-menestyksestä huolimatta arvokisoissa Bulaun menestys jäi vaatimattomaksi, eikä hän voittanut niistä yhtään mitalia. Parhaiksi aikuisten arvokisasijoituksiksi jäivät lentomäen MM-kilpailujen 5. sija vuodelta 1981 Oberstdorfissa, Oslon vuoden 1982 MM-kisojen 6. sija normaalimäessä ja 10. sija Sarajevon talviolympialaisten 1984 suurmäestä. Bulau lopetti mäkihyppyuransa vuonna 1992 Albertvillen olympialaisten jälkeen.
Saavutuksia > Maailmancupin osakilpailuvoitot

1. tammikuuta 1981, Garmisch-Partenkirchen, suurmäki
17. maaliskuuta 1981, Bærum, suurmäki
15. tammikuuta 1982, Sapporo, normaalimäki
23. tammikuuta 1982, Thunder Bay, normaalimäki
24. tammikuuta 1982, Thunder Bay, suurmäki
30. joulukuuta 1982, Oberstdorf, suurmäki
22. tammikuuta 1983, Thunder Bay, normaalimäki
26. tammikuuta 1983, St. Moritz, normaalimäki
28. tammikuuta 1983, Gstaad, normaalimäki
25. helmikuuta 1983, Falun, normaalimäki
4. maaliskuuta 1983, Lahti, normaalimäki
6. maaliskuuta 1983, Lahti, suurmäki
10. joulukuuta 1983, Thunder Bay, normaalimäki
Aiheesta muualla

Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) Canadian Ski Museum (englanniksi)
Moi Mobiili

| Moi Mobiili Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Halvempi. Helpompi. Reilumpi. Nopeampi.
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  22.4.2016 
Toimitusjohtaja:  Petri Lahtinen 
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  matkapuhelinviestipalveluiden myynti, markkinointi ja tarjoaminen sekä muun tähän liittyvän toiminnan harjoittaminen.
Liikevaihto:  17,658 milj. euroa (2022)
Liikevoitto:  −3,441 milj. euroa (2022)
Omistaja:  DNA
Kotisivu:  www.moi.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Moi Mobiili Oy on suomalaisen DNA:n omistama palveluoperaattori. Vuonna 2016 perustettu Moi aloitti toimintansa virtuaalioperaattorina, eli sillä ei ollut omaa matkapuhelinverkkoa, vaan se vuokrasi verkon DNA:lta. Moi Mobiilin kohderyhmään kuuluvat ensisijaisesti kuluttajat ja pienet yritykset.
Historia

Moi Mobiili syntyi vuonna 2015, jolloin se alkoi pystyttää tietojärjestelmiään.
Moin perustajiin kuuluivat
toimitusjohtaja Petri Lahtinen, joka  työskenteli muun muassa myyntijohtajana Soneralla ja TeliaSonera Finlandilla (nykyisin Telia Finland) vuosina 1997–2014.
Soneralla työskennellyt Juha Koivuniemi
Nokialla työskennellyt Tore Teir
JP Virtanen
Teemu Mäkitalo
DNA:lla järjestelmiä rakentanut Kalle Vuoristo ja
muun muassa Telian markkinointijohdossa työskennellyt Ulla Koivula.
Kun Moi aloitti liittymiensä myynnin toukokuussa 2016, sen ydintiimiin kuului kaikkiaan noin 20 henkilöä ja sen taustalla oli 30 sijoittajaa, joihin kuului yrityksen toimivan johdon lisäksi suomalaisia bisnesenkeleitä ja pääomasijoittajia. Toimintaa rahoitettiin myös Tekesin (nykyisin Business Finland) lainalla. ja Euroopan Investointipankin ja Finnveran takaamalla pankkilainalla.
Kesäkuussa 2017 operaattori kertoi myyneensä kymmeniä tuhansia liittymiä. Kesäkuun puolivälissä Viestintävirasto myönsi muun muassa Moi Mobiilille poikkeusluvan periä lisämaksuja asiakkaidensa roaming-käytöstä EU- ja ETA-maissa. Yhtiön liikevaihto oli vajaat viisi miljoonaa euroa ja tappiota se teki 733 000 euroa. Vuodessa se oli kahdeksankertaistanut liikevaihtonsa ja nelinkertaistanut liittymiensä määrän: vuoden 2017 lopussa yhtiö oli myynyt 56 000 liittymää.
Brändinrakennukseen oli syksyyn 2018 mennessä käytetty miljoonia euroja. Moi Mobiili -liittymiä oli silloin myyty yli 63 000, joista noin 4 000 oli pienyritysten omistamia. Yritysasiakkaille alettiin tarjota uusia palveluita: jälkilaskutussopimusta ja nopeaa uusien liittymien aktivointia. Työntekijöitä yrityksellä oli seitsemän.
Tammikuussa 2019 DNA ilmoitti ostavansa Moi Mobiilin. Vakavia neuvotteluita Moi Mobiilin myynnistä käytiin suomalaisten ja ulkomaalaisten yritysten kanssa kesästä 2018 lähtien. DNA päätti säilyttää Moi Mobiili -brändin eli tuotteita myydään entiseen tapaan.
Johto

Yrityksen hallitukseen kuuluvat perustajajäsenten Petri Lahtisen, Juha Koivuniemen ja Tore Teirin lisäksi Bo Harald ja Pekka Rantala.
Palvelukonsepti

Moin liittymät toimivat niin sanotulla poolihinnoittelulla, jossa yhdistetään ja jaetaan useamman SIM-kortin datakiintiö. Jos tilillä käytetään esimerkiksi puhelinta ja tablettia, niillä on yhteinen datakiintiö, jonka täyttymistä voi seurata reaaliaikaisesti mobiilisovelluksella. Tilin palveluita voi laajentaa ostamalla lisää SIM-kortteja tai siirtymällä rajattoman datan käyttöön. Puheluista ja tekstiviesteistä laskutetaan erikseen, mutta kullekin liittymälle saa myös ostettua rajattoman puheominaisuuden kiinteään kuukausihintaan. Ulkomailla tapahtuva roaming hinnoitellaan Viestintäviraston ja EU-asetuksen määrittelemän roaming-hinnaston mukaan. Kukin SIM-kortti käyttää eri puhelinnumeroa, ja niillä kaikilla voi soittaa, tekstata ja käyttää nettiä. Moi laskuttaa palveluistaan suoraan kortilta. Liittymät ovat 4G LTE -nopeuksisia.
Moin alkuperäinen liiketoimintamalli oli myydä asiakkaalle liittymän sijaan Moi-tili, josta maksetaan kiinteää kuukausihintaa. Aluksi asiakas sai tilin mukana kolme SIM-korttia, joita voi käyttää samaan aikaan eri laitteilla ja joilla voi siirtää kuukaudessa yhteensä 12 gigatavua dataa. Elokuusta 2016 lähtien asiakas on voinut valita itse SIM-korttien määrän.
Aiheesta muualla

Moi Mobiilin kotisivut
Harvey Mason

| Harvey Mason |
| --- | --- |
 Harvey Mason vuonna 2004
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1947 (ikä 77) Atlantic City, New Jersey
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1970-luku–
Tyylilajit:  jazz, fuusiojazz
Soittimet:  rumpali
Yhtyeet:  Bob James, Chick Corea, The Brecker Brothers, Lee Ritenour, Herbie Hancock's Headhunters, Mizell Brothers, Donald Byrd, Johnny Hammond, Bobbi Humphrey, Gary Bartz
Levy-yhtiöt:  Arista Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Harvey Mason (s. 22. helmikuuta 1947 Atlantic City, New Jersey) on yhdysvaltalainen rumpali ja sessiomuusikko. Hän on soittanut monien jazz- ja fuusiojazzartistien, muun muassa Bob Jamesin, Brecker Brothersin, Lee Ritenourin ja Herbie Hancockin The Headhunters -yhtyeen kanssa sekä lähes kaikilla Mizell Brothersin tuotoksilla Donald Byrdin, Johnny Hammondin, Bobbi Humphreyn ja Gary Bartzin kanssa. Hän vieraili myös George Bensonin albumilla Breezin' vuonna 1976.[lähde? ]
Harvey Masonin poika Harvey Mason Jr. muodostaa Damon Thomasin kanssa The Underdogs -tuotantotiimin, joka on muun muassa tuottanut kappaleita Fantasia Barrinolle, Justin Timberlakelle, Mariah Careylle ja Luther Vandrossille.[lähde? ]
Diskografiaa > Orkesterinjohtajana

Marching In The Street (Arista Records 1975)
Earth Mover (Arista Records 1976)
Funk In A Mason Jar (Arista Records 1977)
Groovin’ You (Arista Records 1979)
M.V.P (Arista Records 1981)
Stone Mason (Atlantic Records 1982)
Chameleon (Concord Records 2014)
Diskografiaa > Sessiomuusikkona

Fourplay
Fourplay (Warner Bros. 1991)
Between the Sheets (Warner Bros. 1993)
Elixir (Warner Bros. 1995)
The Best of Fourplay (Warner Bros. 1997)
4 (Warner Bros. 1998)
Snowbound (Warner Bros. 1999)
Yes, Please! (Warner Bros. 2000)
Heartfelt (Bluebird 2002)
Journey (Bluebird 2004)
X (Bluebird 2006)
Energy (Heads Up 2008)
Let's Touch the Sky (Heads Up 2010)
Herb Alpert
Midnight Sun (A & M, 1992)
Chet Atkins
Street Dreams (Columbia, 1986)
Beck
The Information (Interscope, 2006)
George Benson
Breezin' (Warner Bros., 1976)
Weekend in L.A. (Warner Bros., 1978)
Donald Byrd
Street Lady (Blue Note, 1973)
Stepping into Tomorrow (Blue Note, 1974)
Places and Spaces (Blue Note, 1975)
Caricatures (Blue Note, 1976)
Casiopea
4x4 (Alpha, 1982)
Light and Shadows (Pony Canyon, 1997)
Chick Corea
The Mad Hatter (Polydor, 1978)
Miles Davis & Michel Legrand
Dingo (Warner Bros., 1991)
Charles Earland
Leaving This Planet (Prestige, 1973)
Joe Farrell
Night Dancing (Warner Bros., 1978)
The Headhunters
Survival of the Fittest (Arista, 1975)
Herbie Hancock
Head Hunters (Columbia, 1973)
Man-Child (Columbia, 1975)
Mr. Hands (Columbia, 1978)
Gene Harris
In a Special Way (Blue Note, 1976)
Tone Tantrum (Blue Note, 1977)
Eddie Henderson
Sunburst (Blue Note, 1975)
Freddie Hubbard
High Energy (Columbia, 1974)
Bobbi Humphrey
Blacks and Blues (Blue Note, 1973)
Satin Doll (Blue Note, 1974)
Fancy Dancer (Blue Note, 1975)
Bobby Hutcherson
Montara (Blue Note, 1975)
Yosui Inoue
Nishoku no Koma (Polydor, 1974)
Ahmad Jamal
Genetic Walk (20th Century, 1975)
Carole King
Rhymes and Reasons (Ode, 1972)
Fantasy (Epic, 1973)
Hubert Laws
The San Francisco Concert (CTI, 1975)
Kenny Loggins
Celebrate Me Home (Columbia, 1977)
Wade Marcus
Metamorphosis (ABC, 1976)
Joe Pass
Whitestone (Pablo, 1985)
Bob James
One (1974)
Two (1975)
Three (1976)
Four (1977)
Heads (1977)
Lee Ritenour
Gentle Thoughts (JVC, 1977)
Captain Fingers (Epic, 1977)
Sugar Loaf Express (JVC, 1977)
Earth Run (GRP, 1986)
Rufus
Numbers (ABC, 1979)
Patrice Rushen
Now (Elektra, 1984)
Véronique Sanson
Le Maudit (Warner Bros., 1974)
Moacir Santos
Saudade (Blue Note, 1974)
Carnival of the Spirits (Blue Note, 1975)
Diane Schuur
Midnight (Concord, 2003)
Marlena Shaw
Who Is This Bitch, Anyway? (Blue Note, 1974)
Donna Summer
Donna Summer (Geffen, 1982)
Gábor Szabó
Macho (Salvation, 1975)
Stanley Turrentine
Have You Ever Seen the Rain (Fantasy, 1975)
Wonderland (Blue Note, 1984)
Kazumi Watanabe
Mermaid Boulevard (Alfa, 1978)
Grover Washington, Jr.
A Secret Place (Kudu, 1976)
Mister Magic (Kudu, 1973)
Jimmy Webb
El Mirage (Atlantic, 1977)
Gary Wright
Headin' Home (Warner Bros., 1979)
Aiheesta muualla

Harvey Mason Official Website
Hiljainen huilu

| Hiljainen huilu> Circle of Iron |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Moore
Käsikirjoittaja:  Stirling Silliphant Stanley Mann Bruce Lee James Coburn
Tuottaja:  Sandy Howard Paul Maslansky
Säveltäjä:  Bruce Smeaton
Kuvaaja:  Ronnie Taylor
Leikkaaja:  Ernest Walter
Pääosat:  David Carradine Jeff Cooper Christopher Lee Roddy McDowall Eli Wallach
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Sandy Howard/Richard St. Johns Productions
Levittäjä:  Embassy Pictures Netflix
Ensi-ilta:   25. heinäkuuta 1978  5. tammikuuta 1979  19. tammikuuta 1979
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  4 000 000 USD (arvioitu)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiljainen huilu (videonimikkeenä Hiljainen huilu – voittamaton taistelija; engl. Circle of Iron, myös The Silent Flute) on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut Richard Mooren ohjaama yhdysvaltalainen martial arts-/fantasiaelokuva, jonka pääosissa ovat David Carradine, Jeff Cooper, Christopher Lee, Roddy McDowall ja Eli Wallach.
Juoni

Kaikkein parhaimmat Idän taistelulajien taitajat ovat kerääntyneet yhteen taistellakseen kunniasta lähteä etsimään Kirjaa, joka on salaperäinen viisauden lähde.
Cord (Jeff Cooper) voittaa ja lähtee pitkälle ja vaaralliselle taipaleelle. Matkalla hän kohtaa monia vaaroja, mutta opettajansa, sokean huilunsoittajan (David Carradine) avulla Cord selviytyy ylivoimaisista vastustajista kehittyen samalla viisaudessa ja eri taistelulajien salatuissa taidoissa. Lopulta Cord on valmis kohtaamaan Zetan (Christopher Lee), Kirjan vartijan...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  David Carradine  | … |  Sokea mies / Apinamies / Kuolema / Chang-Sha   |
|  Jeff Cooper  | … |  Cord   |
|  Christopher Lee  | … |  Zetan   |
|  Roddy McDowall  | … |  Valkokaapuinen   |
|  Eli Wallach  | … |  Mies öljyssä   |
|  Anthony De Longis  | … |  Morthond   |
|  Earl Maynard  | … |  Musta jättiläinen   |
|  Erica Creer  | … |  Tara   |
Tuotanto

Bruce Lee, Stirling Silliphant ja James Coburn laativat käsikirjoitusta vuonna 1969 nimellä The Silent Flute. Bruce Leen oli tarkoitus itse näytellä elokuvan päärooli, mutta kuoli ennen elokuvan tuotannon alkua vuonna 1973. Leen kuoleman jälkeen Silliphant ja Stanley Mann laativat käsikirjoituksen loppuun ja Leen rooli annettiin Kung Fu -televisiosarjan tähdelle David Carradinelle.
Hiljainen huilu kuvattiin Israelin Beit She'anissa ja Tel Avivissa 4 000 000 dollarin budjetilla. Sandy Howard ja Paul Maslansky tuottivat elokuvan.
Kuvauksissa taistelukohtauksia kuvatessa David Carradinelta muun muassa nenä murtui kahdesti ja hän satutti polvensa. Jeff Cooperilta tippui hammas taistelukohtauksessa kuvausten ensimmäisenä päivänä.
Julkaisu ja vastaanotto

Hiljainen huilu sai ensimmäisen ensi-iltansa Ranskassa 25. heinäkuuta vuonna 1978. Kotimaan ensi-iltansa elokuva sai 19. tammikuuta vuonna 1979 New Yorkissa. Suomeen elokuva ilmestyi 5. tammikuuta vuonna 1979.
Hiljainen huilu oli vuonna 1980 ehdokkaana parhaan ulkomaalaisen elokuvan Saturn-palkintoon.
Elokuva on julkaistu videolle sekä DVD:lle.