stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kun tuomi kukkii
Arviot

Kriitikko Olavi Veistäjä kiitti Mauno Kuusiston laulua, Kalle Peronkosken kuvausta ja Erkki Melakosken musiikkia. Muuten hän arvioi tarinan viikkolehtitasoiseksi ja totesi, että ”luulisi katselevansa n. 30 vuotta sitten tehtyä kotimaista elokuvaa. Hyvin näyttävät kestävän nuo kuuluisat suomalaisen elokuvan lapsenkengät - aina vaan”.
Aiheesta muualla

Kun tuomi kukkii Elonet.
Marie Hackman

Marie Elisabet Hackman (o.s. Laube; 7. tammikuuta 1776 Viipuri – 2. syyskuuta 1865 Viipuri) oli Johan Friedrich Hackmanin leski. Hän hoiti miehensä kuoleman 1807 jälkeen tämän perustamaa kauppahuonetta ja laajensi sitä uusille aloille. Kauppahuoneesta kehittyi hänen aikanaan Suomen suurin sahatavaran viejä. Vuodesta 1816 yritys toimi nimellä Hackman & Co, ja sen liikekielenä oli saksa. Vuonna 1829 yrityksen johtovastuu siirtyi heidän pojalleen Johan Fredrik Hackmanille, ja siitä tuli Suomen suurin puutavaran viejä.
Kirjallisuutta

Ijäs, Ulla: Talo, kartano, puutarha: Kauppahuoneen omistaja Marie Hackman ja hänen kulutusvalintansa varhaismodernissa Viipurissa.  Diss. Annales Universitatis Turkuensis C 402. Turku:  Turun yliopisto, 2015.  ISBN 978-951-29-6053-8  ISSN 0082-6995  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuisma, Markku: / Hackman, Marie (1776–1865). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 16.9.1997 (päivitetty 7.6.2015). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Final Destination – viimeinen määränpää 2

| Final Destination – viimeinen määränpää 2> Final Destination 2 |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  David R. Ellis
Käsikirjoittaja:  J. Mackye Gruber Eric Bress
Tuottaja:  Warren Zide Craig Perry
Säveltäjä:  Shirley Walker
Kuvaaja:  Gary Capo
Leikkaaja:  Eric Sears
Pääosat:  Ali Larter A. J. Cook Michael Landes
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  New Line Cinema
Levittäjä:  New Line Cinema LaserPacific Netflix
Ensi-ilta:   31. tammikuuta 2003
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  26 000 000 dollaria
Tuotto:  90 426 405 dollaria
Edeltäjä:  Final Destination – viimeinen määränpää
Seuraaja:  Final Destination – viimeinen määränpää 3
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Final Destination – viimeinen määränpää 2 (Final Destination 2) on vuonna 2003 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva, jonka on ohjannut David R. Ellis. Se on jatko-osa vuoden 2000 elokuvalle Final Destination – viimeinen määränpää. Elokuvalle on ilmestynyt jatko-osa Final Destination – viimeinen määränpää 3.
Juoni

On kulunut tasan vuosi siitä, kun Pariisiin Charles de Gaullen lentoasemalle  matkalla ollut Boeing 747-230B kaluston lento 180 Volée Airlines lentokone räjähti heti noustuaan John F. Kennedyn lentoasemalta ilmassa, joka vaati 287 matkustajan hengen, eikä eloonjääneitä ollut ja mukana oli 40 oppilasta ja neljä opettajaa luokkaretkeltä, joista vain muutama joutui jäämään pois lennolta, kun yksi oppilaista näki painajaista ennakkoon Voleé Airlinesin räjähdyksestä ja herättyään unesta pelasti heidät onnettomuudelta. Mutta uudet kuoleman kuviot saavat jatkoa, kun päähenkilö on A. J. Cookin esittämä Kimberly Corman kokee ennenäyn moottoritiellä tapahtuvasta valtavasta liikenneonnettomuudesta. Tukkimalla tielle vievän rampin Corman onnistuu estämään joidenkin autoilijoiden menehtymisen, mutta pian kuolema alkaa taas korjata viivästynyttä satoaan. Kimberly menee mielisairaalalle tapaamaan ensimmäisessä osassa Pariisista eloonjäänyttä Clearia (Ali Larter), kun Alex kuoli Carterin kanssa mainostaulun syöksyttyä heihin päin edellisen elokuvan lopussa ja Clear palasi kotimaahansa, koska hänellä oli vaarana kuolla seuraavaksi ja hänet oli ohjattava mielisairaalan pehmeisiin tiloihin turvapaikkaan. Clear yrittää auttaa Kimberlyä pelastamaan ihmiset Kuoleman tappamissuunnitelmalta.
Juoni > Kuolemat

”Kuoleman” alkuperäisen suunnitelman mukaan lotossa voittanut Evan, Tim, Nora, Kat, Rory, Eugene, Kimberly, Thomas Burke ja Kimberlyn ystävät olisivat kuolleet ketjukolarissa. Kimberlyn ennakkonäky pelasti kaikki muut paitsi Kimberlyn ystävät, jotka olivat farmariauton kyydissä.
Evan: pakenee palavasta rakennuksesta, mutta liukastuu ikkunasta heittämäänsä vanhaan ruokaan ja tikkaat lävistävät hänen päänsä silmän kautta. Kimberly, Clear ja Thomas Burke näkevät hänet kivisen rakennuksen pohjakellarissa krematorio uunin äärellä, jossa tulen liekit roihuavat korkealle ja paikalle saapuu kärryjen kanssa edellisestä osasta tuttu hautausalan ammattilainen ja kuoleman asiantuntija William Bludworth (Tony Todd), joka antaa neuvon, että vain uusi elämä voi voittaa kuoleman samalla, kun hän on työntänyt Evanin koko kehona uuniin ruumiina poltettavaksi.
Tim: putoava lasilevy murskaa hänet
Nora: pää jää hissin ovien väliin ja irtoaa
Kat: putki lävistää pään, kun ratin turvatyyny laukeaa
Rory: räjähdyksen paiskaama piikkilanka viipaloi
Eugene: kuolee sairaalassa kaasuräjähdykseen
Clear: kuolee samaan räjähdykseen
Brian: grilli räjähtää, ja käsi lentää pöydälle
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ali Larter  | … |  Clear Rivers   |
|  A.J. Cook  | … |  Kimberly Corman   |
|  Michael Landes  | … |  Thomas Burke   |
|  David Paetkau  | … |  Evan Lewis   |
|  James Kirk  | … |  Tim Carpenter   |
|  Lynda Boyd  | … |  Nora Carpenter   |
|  Keegan Connor Tracy  | … |  Kat   |
|  Jonathan Cherry  | … |  Rory   |
|  Terrence 'T.C.' Carson  | … |  Eugene Dix (as T.C. Carson)   |
|  Justina Machado  | … |  Isabella Hudson   |
|  Tony Todd  | … |  Bludworth   |
|  Sarah Carter  | … |  Shaina   |
|  Alejandro Rae  | … |  Dano   |
|  Shaun Sipos  | … |  Frankie   |
|  Andrew Airlie  | … |  Corman   |
Aiheesta muualla

Final Destination – viimeinen määränpää 2 Elonet.
Final Destination – viimeinen määränpää 2 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Simpauttaja (elokuva)

| Simpauttaja |
| --- | --- |
 Elokuvan dvd-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Veikko Kerttula
Käsikirjoittaja:  Heikki Turusen romaanin mukaan Matti-Juhani Karila, Veikko Kerttula ja Hannu Tyhtilä
Kuvaaja:  Raimo Väisänen Kauko Nord
Leikkaaja:  Keijo Virtanen
Pääosat:  Ahti Kuoppala Pekka Räty Esko Hukkanen Leni Katajakoski Ahti Jokinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  MTV Oy
Ensi-ilta:  17. helmikuuta 1975
Kesto:  noin 150 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Simpauttaja on suomalainen Veikko Kerttulan ohjaama vuonna 1975 valmistunut televisioelokuva, joka perustuu Heikki Turusen samannimiseen romaaniin. Kerttula sai ohjauksestaan Jussi-palkinnon.
Esitysajat

Simpauttaja esitettiin televisiossa ensi kerran 17.2.1975 Mainostelevisiossa, joka myös tuotti elokuvan. Sen jälkeen elokuva on esitetty uusintana vuosina 1976, 1981, 1985, 1995 ja 2000.
Viimeisimmällä television esityskerralla vuonna 2000 Simpauttaja esitettiin kolmessa osassa. Ensimmäinen ja toinen osa esitettiin lauantaina 15. tammikuuta 2000. Ensimmäisen ja toisen osan välissä esitettiin Kymmenen uutiset ja Tulosruutu. Kolmas osa esitettiin lauantaina 22. tammikuuta 2000.
Julkaisut

Finnkino julkaisi elokuvan DVD-formaatissa 21. elokuuta 2009. Vuonna 2003 Yle Tallennemyynti julkaisi elokuvasta kirjastotallenteen VHS-kasettina.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ahti Kuoppala  | … |  Simpauttaja   |
|  Pekka Räty  | … |  Imppa Ryynänen   |
|  Leni Katajakoski  | … |  Juuli Taivainen   |
|  Esko Hukkanen  | … |  Kuuno Taivainen   |
|  Anna-Maija Kokkinen  | … |  Marketta Willman   |
|  Veikko Tiitinen  | … |  Hilppa Ryynänen   |
|  Rauha Valkonen  | … |  Eeli Ryynänen   |
|  Ahti Jokinen  | … |  Otto Ryynänen   |
|  Risto Salmi  | … |  Jomppa Kaunismäki   |
|  Aapo Vilhunen  | … |  Hemmo Sysmänaho   |
|  Pasi Luukkonen  | … |  Lassi Kaurapelto   |
|  Toivo Herranen  | … |  Tienpään Jeremi   |
|  Reino Kalliolahti  | … |  Jolle Pirtamo   |
|  Mauri Saikkonen  | … |  Jouko Pirtamo   |
|  Eevi Räty  | … |  Pirtamon emäntä   |
|  Matti Räsänen  | … |  Konstaapeli Ruottala   |
|  Arvo Hämäläinen  | … |  Kauppias Nurmi (kreditoimaton)   |
|  Soili Markkanen  | … |  Myyjätär (kreditoimaton)   |
Imppa Ryynäsen rooliin näyttelijä Pekka Rädyn valitsi ohjaaja Veikko Kerttula. Elokuvan kuvausten aikaan Räty oli opiskelemassa näyttelijäksi Tampereen teatterikoulussa. Ohjaaja Kerttula etsi elokuvaan Pohjois-Karjalan murretta puhuvaa miestä. Alussa Räty kieltäytyi osallistumasta elokuvan tekoon, mutta ohjaaja Kerttula sai lopulta hänet ylipuhuttua.
Simpauttajan roolia esittänyt Ahti Kuoppala on kuvaillut suoritustaan "onnenpotkuksi, jota ilman olisi paljon köyhempi myös kokemuksellisesti.". Kuoppala on kuvaillut Kuuno Taivaista esittänyttä Esko Hukkasta, että elokuvan teon aikaan hänen kanssaan oli helppo työskennellä, ja että "hän oli mies parhaimmasta päästä".
Vastaanotto

Veikko Kerttula sai Simpauttajan ohjauksesta Jussi-palkinnon.
Helsingin Sanomien Jukka Kajava muisteli Simpauttajan uusintaesityksen alla uudenvuodenaattona 1994, miten 20 vuotta aiemmin Heikki Turusen tekstistä dramatisoitu elämänolojen ankeus ja tasa-arvon puute osui hyvin ajan henkeen. ”Suomalaisten kehitysalueiden syrjäkylämentaliteetti sekä annettujen mahdollisuuksien minimaalisuus lähetettiin suuren yleisön tietoisuuteen väkevästi ja pätevästi.” Kajava kirjoitti elokuvan olevan pienine virheineenkin television laatuhistoriaa.
Supergirl: Woman of Tomorrow

| Supergirl: Woman of Tomorrow |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Craig Gillespie
Käsikirjoittaja:  Ana Nogueira
Perustuu:  Tom Kingin ja Bilquis Evelyn sarjakuvaan Supergirl: Woman of Tomorrow
Tuottaja:   James Gunn  Peter Safran 
Kuvaaja:  Rob Hardy
Pääosat:   Milly Alcock  Matthias Schoenaerts  Eve Ridley 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  DC Studios
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   2026-6-2626. kesäkuuta 2026  
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Supergirl: Woman of Tomorrow on vuonna 2026 ensi-iltansa saava yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka perustuu DC Comicsin Terästyttö-sarjakuvahahmoon. Elokuvan ohjaa Craig Gillespie ja käsikirjoittaa Ana Nogueira. Pääosissa esiintyvät Milly Alcock, Matthias Schoenaerts ja Eve Ridley.
Supergirl: Woman of Tomorrow saa ensi-iltansa 26. kesäkuuta 2026.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Milly Alcock  | … |  Kara Zor-El / Terästyttö   |
|  Matthias Schoenaerts  | … |  Krem of the Yellow Hills   |
|  Eve Ridley  | … |  Ruthye Marye Knoll   |
|  David Krumholtz  | … |  Zor-El   |
|  Emily Beecham  | … |  Alura    |
|  Jason Momoa  | … |  Lobo   |
Ritchie Valens

| Ritchie Valens |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Richard Steven Valenzuela
Syntynyt: 13. toukokuuta 1941 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 3. helmikuuta 1959 (17 vuotta) Clear Lake, Iowa, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ritchie Valens, Ricky Ricardo, Richard Valenzuela ja Little Richard 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1958–1959
Tyylilajit:  rock and roll
Soittimet:  kitara, laulu
Levy-yhtiöt:  Del-Fi Records
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Buddy Hollyn, Richie Valensin ja J. P. ”The Big Bopper” Richardsonin muistomerkki lento-onnettomuuden tapahtumapaikalla.
Richard Steven Valenzuela, taiteilijanimeltään Ritchie Valens (13. toukokuuta 1941 Los Angeles, Kalifornia – 3. helmikuuta 1959 Clear Lake, Iowa) oli yhdysvaltalainen rockmusiikin pioneeri ja ensimmäinen latinalaisamerikkalainen rocktähti Yhdysvalloissa. Ritchie Valensin ura ammattimuusikkona kesti vain kahdeksan kuukautta, jona aikana hän ehti levyttää 1950-luvun rockin kuuluisimpiin äänityksiin kuuluvat kappaleet ”Come On, Let’s Go”, ”Framed”, ”Donna” ja ”La Bamba”.
Elämäkerta

Richard Steven Valenzuela syntyi Los Angelesin esikaupungissa Pacoimassa. Nuorena hän kuunteli meksikolaista musiikkia sekä mustaa rhythm and bluesia ja rock and rollia. Valens soitti 16-vuotiaana paikallisessa tanssiyhtyeessä nimeltä The Silhouettes.
Valens kävi toukokuussa 1958 koesoitossa Del-Fi-levymerkillä, jonka johtaja Bob Keane tunnisti Valensin kyvyt ja palkkasi tämän. Valensin esikoissingle, menevä rocklaulu ”Come On, Let’s Go” jäi niukasti top-40:n ulkopuolelle. Toisessa levytyssessiossa levytetyt balladi ”Donna” ja meksikolaisen fiestatanssilaulun pohjalta tehty ”La Bamba” nousivat hiteiksi, joista Valens nykyisin muistetaan. ”Donna” nousi listakakkoseksi ja ”La Bamba” sijalle 22. Valens kävi joulukuussa 1958 New Yorkissa promootiokiertueella esiintymässä Dick Clarkin American Bandstandissa ja Alan Freedin joulushow’ssa.
Juuri kun Valensista oli tulossa tähti, hän kuoli vain 17-vuotiaana konserttikiertueellaan 3. helmikuuta 1959 pienkoneen maahansyöksyssä yhdessä Buddy Hollyn ja The Big Bopperin kanssa. Valens pääsi koneeseen voitettuaan kolikonheiton viimeisestä paikasta.
Valens nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2001. Vuonna 1987 valmistui Valensin elämästä kertova elokuva La Bamba.
Diskografia > Albumit

Ritchie Valens (1959)
Ritchie (1959)
In Concert at Pacoima Jr. High (1960)
Diskografia > Singlet

Come On, Let's Go/Framed (1958)
Donna/La Bamba (1958)
Fast Freight/Big Baby Blues (1959)
That's My Little Suzie/In A Turkish Town (1959)
Little Girl/We Belong Together (1959)
Stay Beside Me/Big Baby Blues (1959)
The Paddiwack Song/Cry, Cry, Cry (1960)
La Bamba '87/La Bamba (original version) (1987)
Come On, Let's Go/La Bamba (1998)
Delta-jengi

| Delta-jengi> Animal House |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Landis
Käsikirjoittaja:   Harold Ramis  Douglas Kenney  Chris Miller 
Tuottaja:   Ivan Reitman  Matty Simmons 
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Charles Correll Jr.
Leikkaaja:  George Folsey Jr.
Pääosat:   John Belushi  Tim Matheson  John Vernon  Verna Bloom  Tom Hulce  Donald Sutherland 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Studios
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   1978-7-2828. heinäkuuta 1978 (Yhdysvallat)  1979-4-2020. huhtikuuta 1979 (Suomi)  
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  3 miljoonaa dollaria
Tuotto:  141 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Delta-jengin kuvauksissa käytetty talo sijaitsi Universal Studios Hollywoodin alueella.
Delta-jengi (National Lampoon's Animal House tai lyhyemmin Animal House) on yhdysvaltalainen vuoden 1978 komediaelokuva, jonka on ohjannut John Landis. Sen tuotantoyhtiönä toimi Universal Studios, ja se julkaistiin National Lampoonin nimen alaisuudessa.
Elokuva perustuu Chris Millerin kertomuksiin kokemuksistaan Dartmouth Collegen "Alpha Delta Phi" -opiskelijaveljeskunnassa.
Elokuva sai ilmestymisvuonnaan pääosin positiivisia arvosteluja. Time-lehden ja Roger Ebertin arvoisteluissa sitä sanottiin vuoden parhaaksi elokuvaksi. Tämä on todella hyvin elokuvalta, jonka budjetti oli alle kolme miljoonaa ja tuotti voittoa yli 141 miljoonaa.
Elokuva valittiin vuonna 2001 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Delta-jengin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Belushi  | … |  John Blutarsky   |
|  Tim Matheson  | … |  Eric Stratton   |
|  John Vernon  | … |  dekaani Vernon Wormer   |
|  Verna Bloom  | … |  John Blutarsky   |
|  Tom Hulce  | … |  Larry Kroger   |
|  Donald Sutherland  | … |  Dave Jennings   |
|  Stephen Furst  | … |  Kent Dorfman   |
|  Mark Metcalf  | … |  Doug Neidermeyer   |
|  Mary Louise Weller  | … |  Mandy Pepperidge   |
|  Martha Smith  | … |  Babs Jansen   |
|  James Daughton  | … |  Greg Marmalard   |
|  Kevin Bacon  | … |  Chip Diller   |
Tuotanto

Käsikirjoittaja Harold Ramis on kertonut Universal Studiosin antaneen heille paljon vapauksia.
»Ihan sama, pienen budjetin elokuva saatta tuottaa pari taalaa, jos hyvin käy - antaa heidän tehdä mitä haluavat.» 
(Harold Ramis )
Sisarsarjat

Delta-jengi elokuvan suuren suosion myötä ABC-kanava alkoi tuottamaan tilannekomediasarjaa Delta House. Sitä esitettiin 13 jaksoa vuonna 1979. Delta Housessa esiintyy elokuvasta tuttuja hahmoja, vaikka ainoastaan rehtoria esittänyt John Vernon toisti roolinsa.
CBS halusi oman Delta-jengiin perustuvan tilannekomediasarjan, Co-Ed Fever. Sitä tehtiin kuusi jaksoa, joista vain yksi pääsi levitykseen vuonna 1979.
NBC:llä oli Delta-jengiin perustuva tilannekomediasarjan Brothers and Sisters, jonka kaikki 12 jaksoa esitettiin vuonna 1979.
Delta-jengiin käsikirjoittajat kertoivat suunnittelevansa vuoteen 1967 sijoittuvaa jatko-osaa elokuvalle, mutta Universal perui projektin, koska samantapaisen Svengijengi ’62 -elokuvan jatko-osa Juhlat ovat ohi menestyi todella huonosti.
Tuottaja Matty Simmons alkoi työstää uutta jatko-osaa vuonna 1982, mutta sekään ei saanut tuulta siipien alle.
Aiheesta muualla

Delta-jengi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Delta-jengi Elonet.
Delta-jengi AllMoviessa. (englanniksi)
Animal House Rotten Tomatoes.comissa (englanniksi)
Mertajärvi (Vesanto)

| Mertajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Vesanto
Koordinaatit:  62°55′54″N, 26°20′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kerkonjoen valuma−alue (14.76)
Tulojoki:  Ristijoki Ristijärvestä
Laskupuro:  Myllypuro Ylä-Asinjärveen 
Järvinumero:  14.765.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113 m  
Pituus:  960 m  
Leveys:  450 m  
Rantaviiva:  2,698 km  
Pinta-ala:  24,85 ha  
Suurin syvyys:  5,2 m  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Mertajärvi on Pohjois-Savossa Vesannolla Uusi-Kuhmolan pohjoispuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 960 metriä pitkä, 450 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 25 hehtaaria. Se on selkeäpiirteinen järvi, josta erottuu selvemmin vain etelärannassa sijaitseva Mustalahti. Rannat ovat alavaa metsämaata, jota asuttaa neljä kiinteästi asuttua tilaa ja kaksi vapaa-ajan asuntoa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen syvänne sijaitsee järven keskellä ja se muodostaa 400 metriä pitkästä kolmenmetrisestä painaumasta, jossa on keskellä 5,2 metriä syvää. Järven rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä. Järven eteläpuolella kulkee Vesannon kirkonkylästä alkava seututie 551, josta haarautuu järven länsipuolelta ohittava maantie.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Kerkonjoen valuma-alueella (14.76), jonka Asinjoen valuma-alueeseen (14.765) se kuuluu. Järveen laskee pohjoisesta Ristijärvestä alkava Ristijoki. Järven etelärannasta alkaa kaakkoon päin virtaava Myllypuro, joka muuttuu alempana Asinjoen nimiseksi. Myllypuron alkuosuudella sijaitsee vanha vesimyllyn pato, joka nostaa Myllypuron vedenpintaa pieneksi patojärveksi. Patojärven vedenpinta on lähes samalla tasolla kuin Mertajärvelläkin, minkä vuoksi vesialtaat melkein yhtyvät toisiinsa. Myllypurolla vaikuttaisi olevan kaksi tulouomaa, joista sivu-uoma alkaa Mustalahdesta. Mertajärven vedenpinnan korkeus on 113,0 metriä mpy., joten Myllypuron pudotus Ylä-Asinjärveen mennessä on 6,5 metriä.
Acehin konflikti

Acehin konflikti oli vuonna 1975 alkanut Vapaa Aceh -liikkeen ja Indonesian välinen konflikti. Indoesian vuonna 2003 tekemä suuri hyökkäys ja Intian valtameren maanjäristys vuonna 2004 sai osapuolet suostumaan rauhan­neuvotteluihin. Konflikti päättyi vuonna 2005 Helsingissä solmittuun sopimukseen.
Aikajana > Ensimmäinen vaihe

Hasan di Tiro perusti Vapaa Aceh -liikkeen (GAM) 4 joulukuuta 1976 ja julisti Acehin itsenäiseksi. Syitä olivat acehilaisen kulttuurin ja uskonnon suojeleminen "uus-kolonialistiselta" hallitukselta ja jaavalaisten maahanmuutto Acehiin. GAM:in jäsenet kokivat myös että Acehin luonnonvaroja käytettiin väärin. GAM:in ensimmäinen operaatio oli hyökkäys Mobil-yhtiötä vastaan.
Tuolloin GAM:illa oli hyvin vähän jäseniä. Vaikka acehilaiset tunsivat sympatiaa GAM:ia kohtaan ja olivat tyytymättömiä oloihinsa he eivät viitsineet liittyä sen toimintaan. Di Tiron mukaan vain 70 miestä liittyi GAM:iin ja he tulivat pääasiassa Pidien piiristä ja varsinkin hänen omasta kylästään.
Vuoteen 1979 mennessä Indonesia oli murskannut GAM:in ja tappanut, vanginnut tai karkottanut suurimman osan sen johtajista ja GAM:ista tuli maanalainen.
Aikajana > Toinen vaihe

Vuonna 1985 di Tiro sai tukea Libyalta ja sen johtajalta Muammar Gaddafilta. GAM:in värvääjät kertoivat heillä olleen noin 1 000–2 000 jäsentä kun taas Indonesialaisten mukaan jäseniä olisi ollut 600–800.
Toisen vaiheen välikohtaukset alkoivat kun Libyassa koulutetut taistelijat palasivat maahansa. GAM:in operaatioihin kuului esim. ratsioita, hyökkäyksiä poliisia ja armeijaa vastaan ja salamurhia.
Vaikka GAM ei onnistunut saamaan laajaa kannatusta sen toimet saivat Indonesian käyttämään tukahduttavia toimenpiteitä.
Aikajana > Kolmas vaihe

Vuoden 1999 kaaos jaavalla antoi Vapaa Aceh -liikkeelle edun aloittaen kolmannen vaiheen konfliktissa. GAM onnistui kontrolloimaan 70 prosenttia Acehin maaseudusta.
Aikajana > Rauhansopimus

Acehin rauhansopimus allekirjoitettiin 15. elokuuta 2005 Helsingissä käytyjen rauhanneuvottelujen jälkeen.
Käännös suomeksi
Ikola

Ikola tarkoittaa seuraavia:
Ikola, kylä Karjalankannaksella
Sukunimi

Heikki Ikola (s. 1947), ampumahiihtäjä
Henna Ikola (s. 1998), lumilautailija
Jaakko Ikola (Vaasan Jaakkoo, 1887–1951), toimittaja, kirjailija
Kaisa Ikola (myöh. Viitala, s. 1974), historiantutkija ja kirjailija
Niilo Ikola (vuoteen 1906 Selin, 1883–1971), kielitieteilijä
Osmo Ikola (1918–2016), kielitieteilijä, Turun yliopiston rehtori 1975–1981, Niilo Ikolan poika
Päivi Ikola (o.s. Lähteenmäki, s. 1965), pesäpalloilija
Rinna Ikola-Norrbacka (s. 1973), Asikkalan kunnanjohtaja
Roy Ikola (1927–2007), amerikansuomalainen jääkiekkomaalivahti
Toni Ikola (s. 1976), näyttelijä
Willard Ikola (1932–2025), amerikansuomalainen jääkiekkomaalivahti, Roy Ikolan veli.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Antti Kokkonen (päätoimittaja)

Antti Juhani Kokkonen (s. 19. huhtikuuta 1962 Kuusamo) on suomalainen toimittaja.
Antti Kokkonen syntyi piiri-insinööri Paavo Kokkosen ja farmaseutti Eeva-Liisa Reunasen perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1987–2001 oli professori Hanna Snellman ja toinen vuodesta 2005 on toimitusjohtaja Päivi Tahkokallio. Kokkonen valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 1988.
Kokkonen on ollut Lapin Kansa -lehden päätoimittaja vuoden 2009 alusta. Ennen Lapin Kansan päätoimittajan tehtäviä hän työskenteli Helsingin Sanomien politiikan toimituksen esimiehenä vuodesta 2004 sekä muun muassa sanomalehti  Kalevassa usean vuoden ajan. Lapin Kansan ohella Kokkonen on ollut sanomalehti Kalevan päätoimittaja syyskuusta 2023 Sanna Keskisen jälkeen. Hän päätti työnsä Lapin Kansan päätoimittajana vuoden 2023 lopussa. Vuonna 2023 hänet valittiin Kalevan päätoimittajaksi.