stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
FS Châteaurenault (1898)
Palvelus

Alus lähti 30. lokakuuta 1902 Toulonista Kaukoitään, mistä sen piti vapauttaa D'Entrecasteaux.
Alus vaurioitui 7. marraskuuta 1904 osuttuaan Phan Rangissa kartoittamattomaan kariin. Alus lähti 23. toukokuuta 1905 kotimatkalle korjattavaksi, kun Guichen vapautti sen tehtävistään.
Alus palautettiin palvelukseen 15. tammikuuta 1910 Cherbourgissa liitettynä Välimeren laivueeseen. Matkalla Touloniin alus ajoi 30. tammikuuta huonossa säässä karille Spartelin edustalla. Du Chayla ja kaksi Gibraltarilta saapunutta hinaajaa irrottivat aluksen karilta, minkä jälkeen Victor Hugo hinasi vaurioituneen aluksen Gibraltarilta Touloniin. Alus oli 1911-1913 Atlantin laivueen koulutusdivisioonan lippulaivana.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus palautettiin palvelukseen. Se partioi Englannin kanaalissa ja Välimerellä, kunnes se siirrettiin helmikuussa 1916 Länsi-Afrikkaan etsimään kaappari Möweä. Syyskuusta 1916 alus oli joukkojenkuljetusaluksena kuljettaen sotilaita Salonikaan ja Iteaan. Alus pelasti 5. lokakuuta Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-35 torpedoiman SS Gallian eloonjääneitä kaikkiaan alukselta pelastettiin noin 1 200 miestä. Alukselle asennettiin joulukuussa pelastusvälineistöä ja henkilöstölle suojatiloja.
Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene SM UC-38 havaitsi 14. joulukuuta 1917 Joonianmerellä Cape Ducaton edustalla aluksen ja sitä saattaneet Mameluckin, Rouenin ja Lansquenetin. Sukellusveneen laukaisema torpedo osui Châteaurenaultin keskilaivaan. Aluksella olleet sotilaat evakuoitiin hävittäjiin. Troolari Balsamine liittyi pelastustyöhön yrittäen samalla ottaa vaurioituneen risteilijän hinaukseen. Sukellusvene laukaisi alukseen toisen torpedon, jonka osuttua alus upposi nopeasti. Hävittäjien syvyyspommit pakottivat sukellusveneen pintaan, jolloin miehistö jätti aluksen ennen sen upottamista.
Jörnin rautatieasema

Jörnin rautatieasema (lyh. Jrn, ruots. Jörns järnvägsstation) on rautatieasema Jörnin taajamassa Skellefteån kunnassa Ruotsissa. Liikennepaikka sijaitsee Ruotsin pääratoihin kuuluvan rataosan Bräcke–Boden varrella, ja se on aiemmin ollut myös risteysasema jossa poikkirata Jörn–Arvidsjaur haarautui pääradasta.
Kaksikerroksinen asemarakennus on rakennettu 1893, ja se on saman tyyppinen kuin Mellanselin asemarakennus. Rakennuksen on suunnitellut Statens Järnvägarin pääarkkitehti Adolf W. Edelsvärd. Rakennus remontoitiin kokonaan vuonna 1928 ja modernisoitiin vuonna 1946.
Andrei Nazarov

| Andrei Nazarov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1974 (ikä 50) Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Spaz, (Dirty) Naz,  The Russian Bear (pelaajana), The Russian Keenan (valmentajana)
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  195 cm
Paino:  104 kg
Seura
Seura:  HK Sotši
Sarja:  KHL
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1991–2006
Seurat:  Metšel Tšeljabinsk (USSR-2) Dinamo Moskova (IVY/MHL) Kansas City Blades (IHL) San Jose Sharks (NHL) Kentucky Thoroughblades (AHL) Tampa Bay Lightning (NHL) Calgary Flames (NHL) Mighty Ducks of Anaheim (NHL) Boston Bruins (NHL) Phoenix Coyotes (NHL) Metallurg Novokuznetsk (RSL) Avangard Omsk (RSL) Houston Aeros (AHL) Minnesota Wild (NHL)
NHL-varaus:  10. varaus, 1992 San Jose Sharks
Andrei Viktorovitš Nazarov (ven. Андрей Викторович Назаров; s. 22. toukokuuta 1974 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Hän toimii nykyään KHL-joukkue HK Sotšin ja Kazakstanin A-maajoukkueen päävalmentajana. Nazarov oli pelityyliltään tappelija ja pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Nazarov pelasi urallaan NHL:ssä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 580 ottelua, teki niissä 124 tehopistettä ja sai 1 420 jäähyminuuttia. Hän on runkosarjan 1 409 jäähyminuutilla kaikkien aikojen eniten jäähyminuutteja NHL:ssä kerännyt venäläispelaaja. Nazarov pelasi pääosan urastaan Pohjois-Amerikassa ja edusti vain 82 runkosarjaottelun ajan kotimaansa seuroja. Venäjän maajoukkueessa hän pelasi MM-kilpailuissa 1998.
Pelaajauransa jälkeen Nazarov on valmentanut useita venäläisseuroja ja toiminut Venäjän maajoukkueen apuvalmentajana ja Ukrainan päävalmentajana. Hänet on tunnettu hyvin tulisieluisena valmentajana.
Pelaajaura > Seuraura

Nazarov on Traktor Tšeljabinskin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Metšel Tšeljabinskissa 16-vuotiaana Neuvostoliiton toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa kaudella 1990–1991. Kaudella 1991–1992 Nazarov teki pääsarjadebyyttinsä pelattuaan kaksi ottelua IVY:n mestaruussarjaa Dinamo Moskovassa. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin kaksi sarjatasoa alempana seuran kakkosjoukkueessa. San Jose Sharks varasi Nazarovin NHL:n varaustilaisuuden kymmenentenä pelaajana kesällä 1992. Ensimmäisellä kokonaisella pääsarjakaudellaan 1992–1993 hän teki Kansainvälisessä liigassa 42 runkosarjaottelussa tehot 8+2=10 ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+1=2.
Kaudeksi 1993–1994 Nazarov siirtyi San Jose Sharksin organisaatioon. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan farmijoukkue Kansas City Bladesissa, IHL:ssä ja sai tililleen myös yhden NHL-ottelun. Nazarov palasi kuitenkin kesken kauden vielä takaisin kotimaansa Dinamoon. Kauden 1994–1995 hän pelasi osaksi NHL:n työsulunkin vuoksi Bladesissa. NHL-kauden käynnistyttä tammikuussa 1995 Nazarov pelasi loppukaudella NHL:ssä 26 runkosarja- ja kuusi playoff-ottelua tehopistein 3+5=8. Jäähyminuutteja kertyi yhteensä 103. Kaudella 1995–1996 hän teki NHL:ssä 42 runkosarjaottelussa tehot 7+7=14 ja kaudella 1996–1997 60 runkosarjaottelussa tehot 12+15=27. Nazarov voitti Sharksin sisäisen jäähypörssin 222 minuutillaan.
Kesken kauden 1997–1998, maaliskuussa 1998 Sharks kauppasi Nazarovin ja saman kesän ensimmäisen kierroksen varausvuoron Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Bryan Marchmentiin, David Shaw’hon ja samaisen varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Hän teki kauden aikana vain neljä tehopistettä, mutta keräsi 170 jäähyminuuttia. Kesken kauden 1998–1999, tammikuussa 1999 Lightning kauppasi Nazarovin puolestaan Calgary Flamesiin vaihdossa Michael Nylanderiin. Kaudella 1999–2000 hän teki NHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+22=32. Nazarovin teholukema +3 oli Flamesin vakiokokoonpanon hyökkääjistä ainoana plussan puolella. Syyskuussa 2000 hänet ja kesän 2001 toisen kierroksen varausvuoro kaupattiin Mighty Ducks of Anaheimiin vaihdossa Jordan Leopoldiin. Jo saman vuoden marraskuussa Ducks kuitenkin kauppasi Nazarovin ja Patrick Traversen Boston Bruinsiin vaihdossa Samuel Påhlssoniin. Hän keräsi kauden 2000–2001 aikana NHL:n yhden kauden jäähyennätyksensä 229 minuutillaan, joilla Nazarov sijoittui koko liigan jäähypörssissä neljänneksi.
Tammikuussa 2002 Bruins kauppasi Nazarovin Phoenix Coyotesiin vaihdossa saman kesän viidennen kierroksen varausvuoroon. Hän sijoittui kaudella 2001–2002 NHL:n jäähypörssissä kuudenneksi. Huhtikuussa 2002 Nazarov teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Coyotesin kanssa. Kolmannen sopimuskautensa 2004–2005 hän pelasi kuitenkin kotimaassaan Superliigan Metallurg Novokuznetskissa ja Avangard Omskissa. Nazarov voitti liigan jäähypörssin 173 minuutillaan.
Kaudeksi 2005–2006 Nazarov siirtyi Minnesota Wildiin, mutta hän pelasi kauden aikana loukkaantumisten takia vain kaksi NHL-ottelua ja yhden AHL-ottelun farmijoukkue Houston Aerosissa. Heinäkuussa 2006 Nazarov ilmoitti lopettaneensa pelaajauransa.
Pelaajaura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. EM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Norja 1992 | jääkiekko |  |
Nazarov pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1992, jolloin hän voitti pronssia. Hän edusti Venäjää MM-kilpailuissa vuonna 1998.
Valmentajaura > Uran alku Tšeljabinskissä

Nazarov toimi kaudella 2006–2007 Venäjän superliigassa kasvattajaseuransa Traktor Tšeljabinskin toimitusjohtajana. Kaudella 2007–2008 hän nousi joukkueen päävalmentajaksi. Kahdella seuraavalla kaudella Nazarov valmensi seuraa Superliigan tilalle perustetussa KHL:ssä, mutta hänen kaikki kolme päävalmentajakauttaan Tšeljabinskissa päättyi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella.
Valmentajaura > HK Vitjaz 2010–2012

Lokakuussa 2010 Nazarov pestattiin Vitjaz Tšehovin päävalmentajaksi. Hän toimi joukkueen päävalmentajana myös seuraavalla kaudella 2011–2012. Vitjaz jäi molempina kausina KHL:n pudotuspelien ulkopuolelle. Seura tunnettiin Nazarovinkin aikana KHL:n ”sikajoukkueena”. 6. marraskuuta 2011 vieraspelissä valkovenäläistä Dinamo Minskia vastaan Nazarov sekä Artemi Panarin ja Mihail Anisin yrittivät lyödä mailalla vastustajan kannattajia, jotka provosoivat Nazarovia ennen tätä. Hän sai ottelurangaistuksen, mutta Nazarovin tuomio jäi kuitenkin hänen tekoonsa nähden varsin pieneksi, kun KHL asetti hänelle vain kahden ottelun toimitsijakiellon ja noin 3 000 euron sakot. Artemi Panarin sai samasta tilanteesta yhden ottelun pelikiellon.
Nazarov toimi kaudella 2011–2012 myös Venäjän A-maajoukkueen apuvalmentajana Zinetula Biljaletdinovin johtamassa valmennustiimissä. Hänet kuitenkin erotettiin tehtävästään maaliskuussa 2012, mihin vaikutti Nazarovin käytös seurajoukkueensa Vitjazin päävalmentajana. Kaikki alkoi 17. helmikuuta Atlantia vastaan pelatusta ottelusta, jossa Vitjazin tappelijat Kip Brennan, Jon Mirasty ja Nick Tarnasky mukiloivat muun muassa Venäjän maajoukkueesta tuttuja Atlantin pelaajia. Kanadalaistappelijoiden toiminta hymyilytti Vitjazin vaihtoaitiossa Nazarovia. Atlantin toimitusjohtaja Andrei Verevko vaati hänelle potkuja Venäjän maajoukkueesta ja uhkasi olla päästämättä Atlantin pelaajia maajoukkueeseen. Verevko kommentoi tapahtututta seuran tiedotteessa:
»Maajoukkuevalmentaja hymyilee kaiken kansan nähden vaihtoaitiossa, kun hänen pelaajansa hakkaavat Venäjän maajoukkueen pelaajia Višnevskiä, Zubarevia, Žerdeviä ja muita. Minussa tämä saa aikaan vihaa ja hämmennystä. Häpesin. Sillä hetkellä en voinut tehdä mitään. Olen pahoillani pelaajieni puolesta. Aion taistella, että tällaisia valmentajia ei olisi Venäjän maajoukkueessa! Miten nämä pelaajat voivat olla samassa vaihtoaitiossa tällaisen henkilön kanssa?»
Tämän jälkeen Verevko ilmoitti lähettävänsä tapahtuneesta videomateriaalia Venäjän jääkiekkoliiton puheenjohtaja Vladislav Tretjakille. Maaliskuussa 2012 liitto lopulta vahvisti erottaneena Nazarovin maajoukkueen apuvalmentajan paikalta.
Valmentajaura > Ukrainan ja Kazakstanin KHL-joukkueissa

Kauden 2012–2013 Nazarov valmensi Severstal Tšerepovetsia, joka eteni KHL:n konferenssivälieriin saakka. Kaudella 2013–2014 hän valmensi sekä ukrainalaista Donbass Donetskia että Ukrainan A-maajoukkuetta. Donbass eteni KHL:n konferenssivälieriin saakka. Ukraina puolestaan sijoittui IA-divisioonan MM-kilpailuissa neljänneksi.
Kaudeksi 2014–2015 Nazarov nimettiin KHL:n kazakstanilaisseura Barys Astanan päävalmentajaksi. Nazarov näytti 17. syyskuuta 2014 Admiral Vladivostokia vastaan taas temperamenttinsa, kun hän kritisoi tuomaritoimintaa potkaisemalla ensin kaukaloon pyyhkeen ja heittämällä pian vesipullon perässä. Tämän jälkeen hän esitteli tuomaristolle käsimerkkejä ja elehti voimakkaasti vielä saatuaan ottelurangaistuksen ja kävelleessään kohti pukukoppia. Nazarov sai tilanteesta kuuden ottelun mittaisen toimitsijakiellon. Astana eteni kauden päätteeksi konferenssivälieriin saakka. Nazarov valmensi myös Kazakstanin A-maajoukkuetta, joka voitti IA-divisioonan MM-kultaa ja nousi seuraavaksi vuodeksi A-sarjaan.
Valmentajaura > Pietarin kautta takaisin Astanaan

Kaudeksi 2015–2016 Nazarov siirtyi hallitsevan Gagarin Cup -voittajan SKA Pietarin peräsimeen, kun hänen edeltäjänsä Vjatšeslav Bykov ilmoitti alle viikkoa aikaisemmin jättävänsä tehtävän perhesyihin vedoten. Nazarov nousi otsikoihin taas jo heinäkuussa 2015, kun SKA:n lääkäri Jegor Kozlov väitti Nazarovin pahoinpidelleen hänet seuran toimistolla. Kozlov kertoi Nazarovin lyöneen häntä viidesti päähän ja potkaisseen kerran rintaan. Kozlov joutui sairaalaan, josta hänen vahvistettiin saaneen tilanteesta aivotärähdyksen ja muita päävammoja. Nazarov itse kiisti teon. Hän lopulta selvisi ilman syytteitä, sillä tapauksesta ei löytynyt tarpeeksi todisteita tutkinnan aloittamiseksi.
Syyskaudella 2015–2016 alussa Nazarov joutui erimielisyyksiin mm. SKA:n puolustaja Nikolai Belovin kanssa, joka jätti joukkueen vain kahden pelaamansa ottelun jälkeen. Nazarov teki hänelle kesken vieraspelikiertueen raivoten selväksi, ettei Belovilla ole paikkaa joukkueessa. Suomalaisittain huomiota sai myös SKA:n maalivahti Mikko Koskisen peluutus ja Nazarovin antamat kommentit hänestä mediassa. Mm. 21. syyskuuta 2015 Koskisen torjuttua 36 laukausta ja palkittua SKA:n parhaana pelaajana 3–2-tappiossa Dinamo Moskovaa vastaan Nazarov sanoi hänen "hävinneen taas". 29. syyskuuta 2015 ottelussa Dinamo Riikaa vastaan Nazarov vaihtoi Koskisen maalilta jo vastustajan tehtyä 0–1-maalin ajassa 13.55. Nazarov sanoi Koskisen olleen huono ja huonossa kunnossa. Tämän jälkeen Koskinen joutui useamman ottelun ajaksi aina SKA:n kokoonpanon ulkopuolelle Ilja Ežovin ja Igor Šestjorkinin kolmosmaalivahdiksi. Lokakuun 2015 puolessa välissä seura erotti Nazarovin, kun SKA oli hävinnyt 22 ottelustaan 12. Vain muutamaa päivää myöhemmin hänet pestattiin aiemman seuransa Barys Astanan päävalmentajaksi. Joukkue jäi kuitenkin pudotuspelien ulkopuolelle. Nazarov palasi myös Kazakstanin A-maajoukkueen päävalmentajaksi.
Jérémie Janot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 11. lokakuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Valenciennes, Ranska
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 172 senttimetriä
Junioriseurat
 ?–1996: Valenciennes FC Saint-Étienne
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996–2012 | Saint-Étienne | 254 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jérémie Janot (s. 11. lokakuuta 1977 Valenciennes, Ranska) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Hän pelasi lähes koko uransa Ranskan Ligue 1:ssä Saint-Étiennessä.
Ura

Siirryttyään kotikaupunkinsa junioriseurasta Valenciennesistä Saint-Étienneen suurimmaksi epäilyn kohteeksi joutui hänen pituutensa pelatessaan ensimmäisiä otteluita uudessa seurassaan Ligue 2:ssa kaudella 1998–1999. Ainoastaan 176 senttimetriä pitkä maalivahti osoitti kuitenkin olevansa varsin ketterä ja kimmoisa, jolla hän on korvannut puuttuvat sentit pituudestaan. Ensimmäisen neljä kautta vuodesta 1998 lähtien olivat varsin maltillisia valmentajien peluutettua Janotia varamaalivahtina, kun Saint-Étiennen yrittäessä pysyä Ligue 1:ssä. Kaudella 2002–2003 hän sai tilaisuutensa toimia joukkueensa ykkösmaalivahtina, jonka myötä Saint-Étienne nousi kahden vuoden jälkeen takaisin Ligue 1:n. Todellisen läpimurron Janot teki kaudella 2004–2005, kun hän teki uuden ennätyksen Ligue 1:ssä pitämällä maalinsa puhtaana 1534 minuuttia. Samalla kaudella Janot muistetaan tempauksestaan pitäessään Hämähäkkimiesmäistä peliasua yllään. Kauden jälkeen hän kuulunut sarjan parhaimpiin maalivahteihin, mutta huolimatta siitä Janot ei ole koskaan esiintynyt Ranskan maajoukkueessa.
Saavutukset

Ligue 2 mestaruus: 1999, 2007
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Janot LFP:n sivustolla (ranskaksi)
Transfermarkt[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Weltfussball (saksaksi)
Jérémy Ménez

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jérémy Ménez
Syntymäaika: 7. toukokuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Longjumeau, Ranska
Pelipaikka: laitalinkki, hyökkäävä keskikenttä
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: Bari
Pelinumero: 7
Junioriseurat
1994–1995 1995–2000 2000–2001 2001–2004: CA Vitry CFF Paris CSF Brétigny Sochaux
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2006 2006–2008 2008–2011 2011–2014 2014–2016 2016–2017 2017–2018 2018–2019 2019–2020 2020–2023 2023– | Sochaux Monaco Roma Paris SG Milan Bordeaux Antalyaspor América Paris FC Reggina Bari | 55 (7) 57 (14) 84 (7) 79 (14) 43 (18) 26 (3) 7 (0) 18 (5) 17 (4) 67 (13) 1 (0) |
Maajoukkue
| 2010–2013 | Ranska | 24 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. syyskuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. kesäkuuta 2020.
Jérémy Ménez (s. 7. toukokuuta 1987 Longjumeau, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Italian Serie B:ssä pelaavaa Baria ja on pelipaikaltaan laitalinkki tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Ménez aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004 Sochaux'sta. Hän oli aiemmin pelannut seuran juniorijoukkueissa kolme vuotta. Edustettuaan joukkuetta kahden kauden ajan hän siirtyi Monacoon. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.
Ménez pelasi kahden kauden aikana Monacossa yhteensä 54 sarjaottelua, ja niissä syntyi 14 maalia. Hänen hyvät otteensa kiinnittivät huomiota suuremmissa seuroissa ja lopulta elokuussa 2008 hän siirtyi italialaisseura Romaan 10,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 31. elokuuta 2008 ottelussa Napolia vastaan. Heinäkuussa 2011 Ménez palasi takaisin kotimaahansa Paris SG:n riveihin. Sen jälkeen hän on edustanut muun muassa Italiassa Milania ja kotimaassaan Bordeaux'ta.
Maajoukkueura

Ménez teki ensiesiintymisensä Ranskan maajoukkueessa 11. elokuuta 2010 ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän pelasi kaikkiaan 24 maaottelua ja teki maalin kesäkuussa 2012 ystävyysottelussa Viroa vastaan sekä kymmenen päivää myöhemmin EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan.
Aiheesta muualla

Jérémy Ménezin esittely PSG:n sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Lloris |
2 Debuchy |
3 Evra |
4 Rami |
5 Mexès |
6 Cabaye |
7 Ribéry |
8 Valbuena |
9 Giroud |
10 Benzema |
11 Nasri |
12 Matuidi |
13 Réveillère |
14 Menez |
15 Malouda |
16 Mandanda |
17 M’Vila |
18 Diarra |
19 Martin |
20 Ben Arfa |
21 Koscielny |
22 Clichy |
23 Carrasso |
Valmentaja Blanc
Kosti Heiskanen

| Kosti Heiskanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: huhtikuu 1978 Leningrad
Kansalaisuus:  Venäjä Suomi
Ammatti:  toimittaja
Muut tiedot
Aktiivisena:  2004–
Tyyli:  propaganda
Kosti Mikael Heiskanen (alkujaan Konstantin Mihailovitš Lebedev, ven. Константин Михайлович Лебедев; s. huhtikuu 1978 Leningrad) on venäläinen propagandisti, joka on esiintynyt venäläisissä ja venäläismielisissä tiedotusvälineissä suomalaisena toimittajana. Hänen esivanhempansa olivat Neuvostoliittoon 1930-luvulla loikanneita stalinisteja.
Ura

Heiskanen aloitti mediauransa vuonna 2004, jolloin hän perusti Focus Magazinen. Hän julkaisi varsinkin artikkeleita venäläisten väitetyistä vastoinkäymisistä Suomessa. Hän sai tällöin ainoaksi jääneen lehdistökorttinsa sittemmin lakkautetulta liitolta.
Heiskasesta on tullut Ukrainan sodan (2022) aikana keskeinen venäläismielisen propagandan tekijä, joka on suunnannut viestintänsä sekä Suomen harvalukuiselle venäläismieliselle yleisölle että ennen kaikkea Venäjän sisäiseen käyttöön. Hän on esiintynyt monissa venäläismielisissä tiedotusvälineissä ja esimerkiksi kritisoinut Alexander Stubbin valintaa Suomen presidentiksi Marija Butinan televisio-ohjelmassa. Suomalaiselle yleisölle Heiskanen on tuonut esiin näkemyksiään Venäjän elämänmenon hienoudesta. Venäläiselle yleisölle hän on väittänyt Suomessa elintason romahtaneen, kauppojen ja koulujen tulleen suljetuiksi sekä fasismin ja russofobian levittäydyttyä kaikkialle. Heiskanen on syyttänyt Suomen väitetyistä vaikeuksista osaltaan ukrainalaisia pakolaisia ja on tuonut esiin näkemystä, että vain Vladimir Putin voisi tehdä lopun Euroopan hulluudesta. Venäjällä Heiskanen on esitelty Suomen ja Naton asiantuntijana, jota on väitetty Suomen vapaiden toimittajien liiton kunniajäseneksi. Todellisuudessa "Suomen vapaiden toimittajien liitolla" on viitattu Johan Bäckmanin perustamaan Toimittajaliitto-nimiseen valeversioon Suomen Journalistiliitosta. Heiskanen on tehnyt yhteistyötä Jevgeni Prigožiniin kytkeytyneen Patriot Media Groupin kanssa. Hän on työskennellyt myös Janus Putkoseen, Johan Bäckmaniin ja Ilja Janitskiniin kytkeytyvissä vastamedioissa, kuten uudessa MV-lehdessä (UMV).
Heiskanen vaikutti Janus Putkosen Fennomatkat- ja Fennomaa-projekteissa järjestäen tämän kanssa suomalaisille ystävyysmatkoja Venäjälle. Sittemmin Heiskanen on julkisesti riitaantunut Putkosen kanssa. Hän on Ukrainan sodan aikana raportoinut myös Venäjän miehittämiltä Ukrainan alueilta käsin. The Insider paljasti Heiskasen taustat kesäkuussa 2024 ja kertoi tämän painostaneen Suomen-vierailuillaan Li Anderssonia sekä Sanna Marinia harkitsemaan matkoja Donbassiin. Heiskanen on myös osallistunut toimituksia Ukrainaan tehneeseen näennäiseen "suomalaiseen humanitaariseen aloitteeseen", joka todellisuudessa on venäläinen ja kytköksissä Venäjän asevoimiin.
Anton Salosen lapsikaappausjutun jutun yhteydessä Heiskasen esitettiin auttaneen Paavo Salosta tämän Venäjälle kaapatun lapsen etsinnässä. Heiskasen kertoman mukaan häntä olisi sen takia syytetty Venäjän rajavalvonnassa petturiksi. Tapauksesta vuonna 2011 kertonut Helsingin Sanomat mainitsi Heiskasen Venäjältä Suomeen muuttaneeksi molempien maiden kansalaiseksi.
Risto Paananen

Risto Paananen
Risto Juhani ”Rife” Paananen (s. 1958) on Leevi and the Leavingsissa vaikuttanut muusikko. Hän soitti yhtyeessä muun muassa kitaraa ja bassoa. Paananen kuului Leevi and the Leavingsiin sen perustamisvuodesta 1978 aina vuoteen 2003 saakka, jolloin yhtyeen laulaja ja keulahahmo Gösta Sundqvist kuoli sydänkohtaukseen. Sundqvistin kuoltua Paananen ja Leavingsin muut jäsenet Juha Karastie ja Niklas Nylund päättivät lopettaa yhtyeen, sillä heidän mukaansa Sundqvistin mukana kuoli myös yhtyeen sielu. Paananen vältteli muiden Leevi and the Leavingsin jäsenten tavoin tietoisesti julkisuutta ja halusi pitää yksityiselämänsä täysin omana tietonaan. Vuonna 2011 Karastie, Nylund ja Paananen palasivat julkisuuteen Leavings-Orkesteri-nimisenä yhtyeenä ja julkaisivat Arpapeliä-albumin.
Ennen Leevi and the Leavingsia Paananen soitti muun muassa Let’s Mennään -nimisessä yhtyeessä. Hän julkaisi vuonna 1979 soolosinglen Rakastan/Police special, jonka molemmat kappaleet ovat Paanasen sävellyksiä. Paananen on soittanut myös komppikitaraa Aarne Tenkasen taustayhtyeessä Tempuntekijät.
Juha Karastie

Juha Raimo ”Juppe” Karastie (s. 1956) on Leevi and the Leavings -yhtyeessä soittanut muusikko. Hän soitti yhtyeessä muiden muassa bassoa, banjoa, mandoliinia, oboeta ja kitaraa ja toimi taustalaulajana. Karastie tuli Leavingsiin vuonna 1979. Aluksi hänen oli määrä vain toimia avustavana muusikkona, mutta hän jäi sittemmin yhtyeeseen pysyvästi. Karastie oli ennen Leavings-uraansa soittanut Labyrinth-nimisessä yhtyeessä yhdessä Gösta Sundqvistin kanssa.
Karastie soitti Leevi and the Leavingsissa aina sen lopettamiseen asti, vuoteen 2003. Yhtyeen keulahahmo Gösta Sundqvistin kuoltua sydänkohtaukseen 16. elokuuta 2003 päättivät Karastie, Risto Paananen ja Niklas Nylund lopettaa yhtyeen toiminnan. Vuonna 2011 Karastie, Nylund ja Paananen palasivat julkisuuteen Leavings-Orkesteri-nimisenä yhtyeenä ja julkaisivat Arpapeliä-albumin.
Karastie on ollut mukana myös Salossa vuosittain järjestettävillä lastenlaulukilpailuissa. Hänen sovittamansa kappale ”Hyvää yötä” voitti parhaan lastenlaulun palkinnon vuonna 1992.
Karastie toimii kodinelektroniikkaa maahantuovan yrityksen toimitusjohtajana. Näyttelijä Joona Karastie on Juhan poika.