stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Shirley
Teoksia > Romaaneja

Transmaniacon (1979)
Dracula in Love (1979)
City Come A-Walkin' (1980)
Three-Ring Psychus (1980)
Wetbones (1991)
Silicon Embrace (1996)
Demons (2000, lyhytromaani)
The Other End] (2007)
Alien: Steel Egg] (2007)
Black Glass (2008)
BioShock: Rapture (2011)
Teoksia > Novellikokoelmia

Heatseeker (1989)
New Noir (1993)
The Exploded Heart (1996)
Black Butterflies (1998)
Really, Really, Really, Really Weird Stories (1999)
Darkness Divided (2001)
Living Shadows (2007)
Aiheesta muualla

John Shirley Myspacessa (englanniksi)
John Shirleyn rock-musiikkia
AvPGalaxyn haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
AvPGalaxy haastattelu #2 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
"Is the Internet Good for Writers?" (englanniksi)
Josphat Kiprono Menjo

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Menjo Lappeenrannan Eliittikisoissa 2010. |  Menjo Lappeenrannan Eliittikisoissa 2010. |  Menjo Lappeenrannan Eliittikisoissa 2010. |  |
Maa:  Kenia
Miesten yleisurheilu
| Afrikan kisat  | Afrikan kisat  | Afrikan kisat  |  |
|  Hopeaa | Alger 2007 | 5 000 metriä |  |
Josphat Kiprono Menjo (s. 20. elokuuta 1979) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Menjo sijoittui 10 000 metrillä kahdeksanneksi Osakan MM-kilpailuissa 2007. Yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi vuosina 2006 ja 2008. Vuoden 2007 Afrikan kisoissa hän sijoitti 5 000 metrillä toiseksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä.
Menjo on juossut useilla matkoilla hyviä aikoja soolojuoksuina. Huhtikuussa 2010 hän juoksi Barcelonassa kymmenen kilometrin tiejuoksussa ajan 27.04, joka oli kautta aikain kolmanneksi paras aika ja jäi vain kolme sekuntia silloisesta maailmanennätyksestä 27.01. Menjo johti kilpailua lähdöstä maaliin ja voitti toiseksi tulleen lähes puolentoista minuutin erolla. 18. elokuuta 2010 hän juoksi Turussa 5 000 metriä aikaan 12.55,95 ja 11 päivää myöhemmin 29. elokuuta jälleen Turussa 10 000 metriä aikaan 26.56,74. Molemmat juoksut hän juoksi ilman vetoapua, johtaen koko matkan. Hänen 10 000 metrin aikansa oli vuoden 2010 kärkitulos maailmassa.
Menjo on naimisissa kenialaisen estejuoksijan Eunice Jepkoririn kanssa.
Henkilökohtaiset ennätykset

1 500 metrin juoksu: 3.38,40 (Lappeenranta 2010)
Mailin juoksu: 3.53,62 (Joensuu 2010)
2 000 metrin juoksu: 5.05,25 (Joensuu 2008)
3 000 metrin juoksu: 7.42,6+ (Turku 2010)
Kahden mailin juoksu: 8.18,96 (Hengelo 2007)
5 000 metrin juoksu: 12.55,95 (Turku 2010)
10 000 metrin juoksu: 26.56,74 (Turku 2010)
10 kilometrin tiejuoksu: 27.04 (Barcelona 2010)
15 kilometrin tiejuoksu: 42.50 (Massamagrell 2009)
Puolimaraton: 1.01.42 (Azpeitia 2010)
+ = tulos juoksun väliaika
Ensyklopedia (runoteos)

| Ensyklopedia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Janne Nummela, Tommi Nuopponen, Jukka Viikilä
Kuvittaja:  Timo Salo
Kansitaiteilija:  Antti Kirjalainen, Roy Hopiavuori
Genre:  runous
Kustantaja:  Osuuskunta Poesia
Julkaistu:  2011, 2.p 2012
Sivumäärä:  496
ISBN:  978-952-5954-00-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Runoteos Ensyklopedia on vuonna 2011 ilmestynyt suomalainen runokokoelma, joka on saanut innoituksensa 1700-luvun ranskalaisesta Encyclopédie-tietosanakirjasta. Se koostuu aakkosittain järjestetyistä pienoisesseistä, proosarunoista, moraliteeteista, kaskuista ja käännösfragmenteista, jotka yhdessä muodostavat kaunokirjallisen tietosanakirjan.
Monet teoksen pienoisesseistä kommentoivat alkuperäistä Encyclopédie-tietokirjaa. Esimerkiksi hakusanasta aguaxima todetaan, että määritelmä "kasvi Brasiliassa ja Etelä-Amerikan saarilla" on sellaisenaan täysin turha niille, jotka eivät tiedä asiasta mitään. Ne taas, jotka tuntevat kyseisen kasvin, eivät opi asiasta mitään uutta. Näin lyhyellä määritelmällä halutaan vain miellyttää kyseistä hakusanaa etsivää lukijaa.
Aiheesta muualla

Ensyklopedia. PDF-versio.
Jukka Veltheim

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 18. kesäkuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Lahti, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Junioriseurat
1995–2004: Kuusysi
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005 | HyPS | 2 | (0) |
| 2007 | Stars | 9 | (0) |
| 2008 | New Radiant SC | – | (–) |
| 2008 | City Stars | 7 | (0) |
| 2008–2009 | FC Lahti | 14 | (1) |
| 2010 | KooTeePee | 18 | (3) |
| 2011–2012 | FC Lahti | 33 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 83 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jukka Veltheim (s. 18. kesäkuuta 1984 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura

Veltheim on lahtelaisen Kuusysin kasvatti ja saavutti seurassa A-nuorten Suomen-mestaruuden vuonna 2003.
Vuoden 2008 alussa Veltheim pelasi viisi kuukautta malediivilaisessa New Radiant Sports Clubissa, josta hän palasi Kakkosen City Starsiin alkukesällä. Heinäkuussa Veltheim nousi City Starsin yhteistyöseuran FC Lahden liigajoukkueen kokoonpanoon. Hän debytoi Veikkausliigassa ottelussa KooTeePeetä vastaan 28. heinäkuuta, ja ensimmäisen liigamaalinsa hän teki 11. elokuuta Lahden lyödessä Kuopion Palloseuran numeroin 8–1. Elokuun lopulla Veltheim solmi Lahden kanssa loppukauden 2008 ja kauden 2009 kattaneen sopimuksen, jossa oli myös optio kaudesta 2010. Hän pelasi kauden 2008 aikana 12 liigaottelussa ja saavutti Lahden kanssa SM-pronssia.
Veltheimin toinen ja viimeinen kausi Veikkausliigassa Lahdessa oli loukkaantumisten rikkoma, ja hän pelasi vain kahdessa liigaottelussa. Syksyllä 2008 hän kärsi alavatsavaivoista. Vaivojen syyksi paljastui lantion rasitusmurtuma, minkä vuoksi Veltheim joutui olemaan vuoden 2009 alussa kuukausia toipilaana. 14. toukokuuta 2009 Myllykosken Palloa vastaan pelatussa ottelussa Veltheimin jalasta murtui sekä sääri- että pohjeluu yhteentörmäyksessä vastustajan pelaajan kanssa, mikä päätti hänen kautensa.
Kaudeksi 2010 Veltheim siirtyi Ykkösen KooTeePeehen ja kaudeksi 2011 takaisin FC Lahteen Ykkösessä.
Aiheesta muualla

Veikkausliigan pelaajakortti
Juan Espinoza Jiménez

Juan Espinoza Jiménez vuonna 2021.
Juan Espinosa Jiménez (s. 11. toukokuuta 1965 La Piedad) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Morelian arkkihiippakuntaan 31. tammikuuta 1993 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Arpin titulaaripiispaksi 15. joulukuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 2011. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Suárez Inda, jota avustivat Christophe Pierre ja Carlos Suárez Cázares.
Eliahu Inbal

Eliahu Inbal
Eliahu Inbal (hepr. ‏אליהו ענבל‎; s. 16. helmikuuta 1936 Jerusalem) on israelilainen kapellimestari.
Inbal opiskeli kotimaassaan viulunsoittoa ja sai myös sävellyksen opetusta Paul Ben-Haimilta. Leonard Bernsteinin tukemana hän pääsi stipendillä opiskelemaan orkesterinjohtoa Pariisin konservatorioon. Lisäksi hän osallistui Sergiu Celibidachen ja Franco Ferraran kursseille. Vuonna 1963 hän voitti Novarassa ensimmäisen palkinnon Guido Cantelli -orkesterinjohtokilpailussa.
Useimmat varhaiset esiintymisensä Inbal teki Italiassa, mutta Britannian-debyytti vuonna 1965 Lontoon filharmonikkojen kanssa johti useisiin brittiläisiin kiinnityksiin. Inbal on sittemmin saanut myös Britannian kansalaisuuden.
Vuosina 1974–1990 Inbal toimi Frankfurtin Hr-Sinfonieorchesterin ylikapellimestarina ja levytti sen kanssa useita Brucknerin sinfonioita alkuperäisversioissaan. Hänelle myönnettiin Jahrespreis der deutschen Schallplatten-Kritik. Lisäksi hän on levyttänyt Mahlerin ja Šostakovitšin sinfoniat. Inbal on myös tulkinnut muun muassa oopperaa ja kantaesittänyt nykyteoksia. Hän toimi vuosina 1984–1989 La Fenicen ylikapellimestarina ja sai tammikuussa 2007 nimityksen sen musiikilliseksi johtajaksi.
Inbal toimi vuosina 2001–2006 Konzerthausorchester Berlinin ylikapellimestarina. Vuodesta 2008 hän on ollut Tokion Metropolitan-sinfoniaorkesterin ja vuodesta 2009 Tšekin filharmonisen orkesterin ylikapellimestari.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eliahu Inbal
Erina Ikuta

| Erina Ikuta |
| --- | --- |
 Erina Ikuta vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1997 (ikä 27)
Ammatti:   laulaja  malli  tanssija 
Muusikko
Laulukielet:  japani
Aktiivisena:  2009–
Tyylilajit:  pop
Yhtyeet:  Morning Musume
Levy-yhtiöt:  Zetima 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Erina Ikuta (jap. 生田 衣梨奈, Ikuta Erina, s. 7. heinäkuuta 1997, Fukuokan prefektuuri) on japanilainen poplaulaja, joka liittyi Morning Musumeen Riho Sayashin, Kanon Suzukin ja Mizuki Fukumuran kanssa yhdeksännen sukupolven jäsenenä.
Ed Fornieles

| Ed Fornieles |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1983  Iso-Britannia
Ed Fornieles (s. 1983 Iso-Britannia) on Lontoossa asuva videotaiteilija. Hän opiskeli Oxfordin yliopistossa.
Fornielesin taide hyödyntää internetiä ja sosiaalista mediaa. Hänen teoksensa Bathing on osa Kiasman ARS17+ Online Art -kokoelmaa.
Fornieles seurusteli kymmenen vuotta näyttelijä Felicity Jonesin kanssa, he erosivat vuonna 2013.
Teokset

Bathing (2015)
Climbing (2015)
Falling (2015)
Sitting (2015)
Sleeping (2015)
Swimming (2015)
Aiheesta muualla

Ed Fornielesin kotisivut
Ed Fornieles (Carlos / Ishikawa Gallery)
Erin Wall

Erin Marie Wall (4. marraskuuta 1975 Calgary, Alberta – 8. lokakuuta 2020 Mississauga, Ontario) oli kanadalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
Wall syntyi Yhdysvalloista tulleille muusikkovanhemmille Calgaryssa ja varttui Vancouverissa. Hän kävi lapsena piano- sekä huilutunneilla ja aloitti laulutunnit vasta viimeisenä high school -vuotenaan. Sitten hän opiskeli Western Washington Universityssa ja Texasin Ricen yliopistossa. Wall vietti uransa varhaiset vuodet Chicagon lyyrisessä oopperassa, jossa vuonna 2004 korvasi Karita Mattilan Donna Annan roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin Don Giovannissa. Vuonna 2009 hän teki myös Metropolitan-oopperan-ensiesiintymisensä kyseisessä roolissa. Wall teki Ison-Britannian-debyyttinsä heinäkuussa 2002 Benjamin Brittenin War Requiemin esityksessä Andrew Davisin johdolla. Hän jatkoi uraansa esiintymisillä johtavien orkesterien ja oopperayhtiöiden kanssa Atlantin valtameren molemmilla puolilla. Wall osallistui moniin levytyksiin ja sai vuonna 2010 Grammy-palkinnon.
Vuonna 2011 Wall esiintyi Calgaryn oopperassa Cecilian roolissa Bramwell Toveyn oopperan The Inventor kantaesityksessä. Viimeisen esiintymisensä Isossa-Britanniassa hän teki tammikuussa 2020 Gustav Mahlerin kahdeksannen sinfonian tulkinnassa Mirga Gražinytė-Tylan johtaman Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin kanssa. Wallilla todettiin loppuvuodesta 2017 rintasyöpä, jonka hoitojen aikana hän jatkoi esiintymisiä. Hänen sairautensa uusiutui vuoden 2020 alussa ja hän kuoli siihen sairaalassa Mississaugassa saman vuoden lokakuussa.
Wall oli naimisissa Roberto Mauron kanssa, ja pariskunnalla oli kaksi lasta. Hän oli musiikkiuransa ulkopuolella innokas kestävyysjuoksija ja suoritti New Yorkin maratonin sekä kaksi Chicagon maratonia.
Erineos

Erineos (m.kreik. Ἐρινεός, myös Erineon, Ἐρινεόν, lat. Erineus, Erineum) tai Erineós (kreik. Ερινεός) voi viitata seuraaviin:
Erineos, antiikin aikainen kaupunki Akhaiassa Kreikassa
Erineos, antiikin aikainen kaupunki Doriissa Kreikassa
Erineos, antiikin aikainen kaupunki Thessaliassa Kreikassa
Erineós, Aigiáleian kunnan kunnallisyksikkö ja entinen kunta Akhaian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella Kreikassa
Erineo, antiikin Erineos, joki Sisiliassa Italiassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Erineus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eduardo Martínez Somalo

Eduardo Martínez Somalo.
Eduardo Martínez Somalo (31. maaliskuuta 1927 – 10. elokuuta 2021) oli espanjalainen pappi. Hän toimi muun muassa katolisen kirkon camerlengona vuosina 1993–2007.
Martínez Somalo sai nimityksen kardinaaliksi 28. kesäkuuta 1988.
Ekumeeninen liike

1900-luvun alussa suunniteltu kristillinen lippu.
Ekumeeninen liike on kristittyjen parissa toimiva maailmanlaajuinen suuntaus, joka pyrkii edistämään  kristillisten kirkkokuntien ja yhteisöjen yhteyttä ja maailmanlaajan kirkon näkyvää ykseyttä. Sana ekumeeninen juontuu kreikankielisestä sanasta oikū´menos, joka merkitsee asuttua maailmaa. Sanalla on  kirkollisessa kielenkäytössä alettu tarkoittaa ’koko kristikuntaa koskevaa’, sellaista toimintaa, joka ajaa kirkkojen välisen yhteyden asiaa.
Kirkon keskeisimmät ekumeeniset ongelmat liittyvät kasteen, ehtoollisen ja kirkollisen viran erilaisiin tulkintoihin, eivät niinkään kirkkojen hallinnollisiin kysymyksiin.
Historiaa

Kristuksen kirkko oli lähes 1000 vuoden ajan muodollisesti yhtenäinen. Sen jälkeen se on hajaantunut opillisten erimielisyyksien vuoksi useisiin eri suuntauksiin ja nämä suuntauksetkin usein vielä edelleen.
Kirkkokuntien yhdistäjä

Yhteyspyrkimyksiä varten on perustettu 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alkupuolella muun muassa seuraavat järjestöt:
1804 Britannian ja ulkomaiden raamattuseura
1846 Evankelinen Allianssi
1855 NMKY:n maailmanliitto
1889 Kristillinen liitto kansainvälisen sovinnon edistämiseksi (Christian Union for Promoting International Concord)
1895 Kristillinen Ylioppilasliitto
1910 Britannian ja Saksan kirkkojen liittoneuvostot (Associated Councils of Churches in the British and German Empires for Fostering Friendly Relations between the Two Peoples)
1911 Yhdysvaltain kirkkojen liittoneuvosto (Federal Council of the Churches of Christ in America)
1914 Kirkollinen rauhanliitto (Church Peace Union), jossa protestantit, roomalaiskatoliset ja juutalaiset olivat edustettuina.
1921 Kansainvälinen Lähetysneuvosto (International Missionary Council)
Edellä mainitut järjestöt raivasivat eräänlaisina edelläkävijäliikkeinä tietä kirkkojen väliselle yhteisymmärrykselle. Kirkkojen Maailmanneuvoston juurina olivat varsinaisesti seuraavat kolme syntynyttä liikettä:
1914 muodostettu yleismaailmallinen kirkkojen rauhanliitto (World Alliance for Promoting International Friendship through the Churches), jolla oli päämajansa Genèvessä ja kansallinen toimikuntansa myös Suomessa ja joka oli 1920-luvun varsinainen ekumeeninen liike.
1925 Tukholmassa pidetyssä kirkkojen välisessä kokouksessa, jonka oli kutsunut koolle Uppsalan arkkipiispa Nathan Söderblom, perustettu Elämä ja työ (Life and Work) -niminen ekumeeninen liike. Sen konferensseja ei ole myöhemmin pidetty, koska Kirkkojen Maailmanneuvosto pyrkii samaan päämäärään kuin se.
Amerikassa syntynyt ja Genèvessä 1920 järjestäytynyt sekä sittemmin Lausannessa, Edinburghissa ja viimeksi 1952 Lundissa kokoontunut Usko ja kirkkojärjestys (Fait and Order) -liike, joka Kirkkojen maailmanneuvoston alaisena yhä jatkaa työtään ja tutkii kirkkojen uskon ja tunnustuksen sekä kirkkojärjestyksen ja jumalanpalveluselämän kysymyksiä.
Yhteyspyrkimykset ovat vaikuttaneet myös tunnustuskunnallisten maailmanjärjestöjen, kuten Luterilaisen maailmanliiton perustamiseen vuonna 1947. Kristittyjen välistä hengellistä yhteistoimintaa yksilötasolla ovat harjoittaneet esimerkiksi Evankelinen allianssi, NMKY, NNKY, kristillinen ylioppilasliike ja jotkut lähetysseurat.
Eduardo Koaik

Eduardo Koaik (21. elokuuta 1926 Manaus – 25. elokuuta 2012) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. huhtikuuta 1950 ja nimitettiin São Sebastião do Rio de Janeiron arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Noban titulaaripiispaksi 22. lokakuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1974. Pääkonsekraattorina toimi Eugênio de Araújo Sales, jota avustivat José Alberto Lopes de Castro Pinto ja Waldyr Calheiros Novaes.
30. marraskuuta 1979 Koaik sai nimityksen Piracicaban hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja hänestä tuli sen piispa 11. tammikuuta 1984. Hän toimi hiippakunnan johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 15. toukokuuta 2002.
Joni Hirvikallio

Joni Hirvikallio (s. 11. syyskuuta 1990) on suomalainen suunnistaja. Hirvikallio edustaa seuratasolla Kooveeta. Hänen valmentajanaan toimii Antti Örn. Suunnistuksen EM-kilpailuissa Hirvikallion paras sijoitus on sprintin 35. sija vuodelta 2018. Juniorien MM-kilpailuissa hänen paras sijoituksensa on 32. sija keskimatkan kilpailusta vuodelta 2010. Suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa hänen paras sijoituksensa on 22. sija pitkän matkan kilpailusta vuodelta 2019. Hirvikallio kuului Koveen voittajajoukkueeseen vuoden 2018 Jukolan viestissä.
Hirvikallio on kilpaillut myös maasto- ja maantiejuoksussa. Hän sijoittui maastojuoksun SM-kilpailuissa 2023 pitkällä matkalla viidenneksi ja sai hopeaa sekajoukkuekilpailussa. Puolimaratonin hän on juossut parhaimmillaan aikaan 1.08.45 (Riika, 2023) ja maratonin 2.23.22 (Valencia, 2023).
Ed Case

| Ed Case |
| --- | --- |
 Case kuvattuna vuonna 2018
Edustajainhuoneen jäsen Havaijin 1. vaalipiiri
 9. tammikuuta 2019–  
Edeltäjä:  Colleen Hanabusa
Edustajainhuoneen jäsen Havaijin 2. vaalipiiri
 30.11.2002 – 3.1.2007  
Edeltäjä:  Patsy Mink
Seuraaja:  Mazie Hirono
Havaijin edustajainhuoneen jäsen
 8.11.1994 – 30.11.2002  
Edeltäjä:  Brian Taniguchi
Seuraaja:  Galen Fox
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1952 (ikä 72)  Hilo, Havaiji, USA
Puoliso:  Audrey Nakamura
Lapset:  4
Tiedot
Uskonto:  protestantismi
Aiheesta muualla
www.edcase.com
Edward "Ed" Espenett Case (s. 27. syyskuuta 1952) on havaijilainen asianajaja ja poliitikko, joka on vuodesta 2019 lähtien toiminut osavaltionsa edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneessa. Hän edustaa demokraatteja ja Havaijin 1. vaalipiiriä.
Tausta ja yksityiselämä

Case syntyi Hilon kaupungissa Havaijilla vuonna 1952. High schoolin jälkeen Case muutti mantereelle opiskelemaan. Hän aloitti opintonsa Massachusettsissa Williams Collegessa pääaineenaan psykologia ja valmistui vuonna 1975. Valmistuttuaan Case työskenteli kongressiedustaja Spark Matsunagan laillisena avustajana vuoteen 1978 asti.
Tämän jälkeen hän alkoi kiinnostua politiikasta, ja uskoi lakiopintojen tulevan tarpeeseen mahdollisissa vaaleissa. Case muutti opiskelemaan Kalifornian yliopistoon, josta hän valmistui oikeustieteiden tohtoriksi vuonna 1981.
Case on naimisissa Audrey Nakamuran kanssa. Parilla on neljä lasta ja lapsenlapsia. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Case on protestantti.
Poliittinen ura

Havaijin 1. vaalipiiri kattaa noin puolet O'ahun saaresta: Honolulun kaupungin ja joitakin ympäröiviä kuntia. 2. vaalipiiri kattaa koko muun osavaltion. Case on toiminut molempien vaalipiirien edustajana edustajainhuoneessa. Ensimmäistä kertaa hänet valittiin Havaijin edustajainhuoneeseen vuonna 1994 ja hän istui siellä vuoteen 2002 asti, kunnes nousi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen.
Case alkoi arkistoida materiaalia edustajainurastaan sekä osavaltion että liittovaltion tasolla. Tähän kuuluu myös mm. kampanjamateriaalia Casen epäonnistuneista kuvernööri- ja senaattorikampanjoista. Materiaali lahjoitettiin Havaijin yliopistolle Mānoassa vuonna 2007 ja sen on tarkoitus avautua tutkimusmateriaaliksi vuonna 2037.
Juha Leinonen

Juha Leinonen (s. 1956) on suomalainen säveltäjä.
Juha Leinonen suoritti musiikkiopintonsa Palmgren-opistossa, Tampereen konservatoriossa ja Pirkanmaan ammattikorkeakoulussa. Hän valmistui musiikkipedagogiksi ja säveltäjäksi suuntautumisvaihtoehdon ensimmäisenä opiskelijana tärkeimpänä opettajanaan säveltäjä Jouni Kaipainen. Leinonen on osallistunut useille mestarikursseille, joissa tärkeimpänä vaikuttajana – ja myöhemmin myös mentorina – on ollut säveltäjä Magnus Lindberg.[lähde? ]
Leinosen tuotanto käsittää kattavasti länsimaisen taidemusiikin lajityypit: hän on säveltänyt soolosoitinteoksia, kamarimusiikkia, konserttoja, kamariorkesteri- ja orkesteriteoksia sekä vokaalimusiikkia, liedejä ja kuoroteoksia kaikille kuorotyypeille. Varhaiseen tuotantoon kuuluu myös teatterimusiikkia. Leinosen musiikkia on esitetty Suomessa ja ulkomailla sekä kamari- että orkesterikonserteissa, monilla suomalaisilla festivaaleilla ja Yleisradiossa. Hänellä on ollut myös omia sävellyskonsertteja muun muassa yhteistyössä kamariorkesteri Avanti!:n kanssa.[lähde? ]
Leinonen on tehnyt yhteistyötä usean suomalaisen huippumuusikon kanssa. Hänen musiikkiaan ovat kantaesittäneet muun muassa fagotisti Otto Virtanen, pianisti Joonas Ahonen, huilisti Sami Junnonen, sopraano Sirkka Lamminen sekä klarinetisti Olli Leppäniemi. Leinosen sävellyksiä on palkittu useissa sävellyskilpailuissa, muun muassa Suomen Säveltäjät ry:n ja Kuhmon kamarimusiikin järjestämässä ”Uussävel”-kilpailussa 2002 (Foga), Suomen Säveltäjät ry:n ja Lahden kansainvälisen urkuviikon ”Uussävel”-kilpailussa 2005 (Lux Aeterna) sekä International Chamber Music Seinäjoki 2008 - II Kansainvälisessä kamarimusiikin sävellyskilpailussa 2008 (Frieze), jossa hän voitti jaetun ensimmäisen palkinnon.[lähde? ]
Marraskuussa 2019 Alba Records julkaisi Leinosen kamarimusiikkia sisältävän levyn Juha Leinonen Chamber Music, jossa suomalaiset keskipolven huippumuusikot tulkitsevat hänen kamarimusiikkiaan, ja levy oli arvostelumenestys.[lähde? ] Se oli ehdokkaana Yleisradion vuoden levyksi vuonna 2019.
Leinosen sävellystyötä ovat tukeneet työskentelyapurahoin ja kohdeapurahoin Satakunnan taidetoimikunta, Taiteen edistämiskeskus, Suomen Kulttuurirahaston Satakunnan rahasto, Suomen Kulttuurirahasto, Suomen Säveltäjäin Sibelius-rahasto, Madetoja-säätiö ja Musiikin Edistämiskeskus. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke maaliskuussa 2022. Leinonen on kuitenkin jatkanut sävellystyötään aktiivisesti tämän jälkeenkin.
Aiheesta muualla

Juha Leinosen kotisivut juhaleinonen.fi.
Eput (elokuva)

| Eput |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Kari Lahtinen, 2016.
Ohjaaja:  Saku Pollari
Käsikirjoittaja:  Saku Pollari
Tuottaja:   Ilkka Hynninen  Erna Vuorenmaa 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Aito Media
Levittäjä:  SF Film
Ensi-ilta:   2016-12-022. joulukuuta 2016  
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eput on suomalainen dokumenttielokuva, joka kertoo Eppu Normaali -yhtyeen 40-vuotisesta urasta. Elokuva sai ensi-iltansa joulukuussa 2016.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Aamulehti Kari Salminen: 
Episodi Jussi Huhtala: 
Helsingin Sanomat Miska Rantanen: 
Ilta-Sanomat Taneli Topelius:
Aiheesta muualla

Eput Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ellida (nimi)

| Ellida, Elida |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Elliida, Eliida 
Nimen alkuperä:  mahdollisesti islantilaisperäinen nimi; lähtömuotona Elliði ’pikapurjehtija’
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ellida on Pohjoismaissa käytetty naisen etunimi. Sen rinnakkaismuotona esiintyy nimiasu Elida.
Ellidaa ja Elidaa muistuttavia nimiä tunnetaan useissa kielissä, mutta Skandinaviassa lähtömuotona on pidetty muinaisislantilaista nimeä Elliði, joka merkitsee ’nopeasti purjehtivaa’. Ruotsalaisen Esaias Tegnérin runoteoksessa Frithiofs saga (1825) mainitaan Ellida-niminen laiva, mikä on vaikuttanut nimen leviämiseen.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu 718 Ellida-nimistä ja 369 Elida-nimistä naista.
Nimipäivät

Ellida-nimi sisältyi suomenruotsalaiseen almanakkaan vuosina 1929–1949. Nimipäivä oli 8. lokakuuta.
Norjassa Elidalla on nimipäivä 12. heinäkuuta.
Tunnettuja Ellidoja

Ellida Erling (1869–1952), suomalainen kirjailija
Kuvitteellisia Ellidoja

Ellida Wangel, henkilöhahmo Henrik Ibsenin näytelmässä Merenneito (1888)
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Ellida (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)