stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loch Torridon (parkki)

Nelimastoparkki Loch Torridon
Loch Torridon
Loch Torridon oli suomalainen nelimastoinen rautaparkki, joka oli rakennettu 1881. Parkki oli uusikaupunkilaisen varustamon omistuksessa 1912-1915. Laiva vaurioitui pahoin myrskyssä joulukuussa 1914 Pohjois-Atlantilla ja sen hylky sytytettiin tuleen miehistön poistuttua laivasta tammikuussa 1915.
Parkki Loch Torridonin rakensi Barclay, Curle & Co. Glasgowssa Skotlannissa vuonna 1881 glasgowilaiselle General Shipping Company (Aitken, Lilburn & Co.)-varustamolle villankuljetukseen Australian reitille. Laivan vetoisuus oli 1 999 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 200 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 87,57 metriä, leveys 12,95 metriä ja syväys 7,31 metriä. Laiva oli onnistuneen suunnittelun ansiosta nopea ja helposti ohjattava. Robert Pattman (1851-1912) oli laivan kapteenina 1882-1909 ja hänen johdollaan laiva purjehti 25 kertaa maapallon ympäri ja teki lukuisia nopeusennätyksiä.
Suomeen parkki ostettiin Aitken & Lilburn Co.-varustamolta Glasgowista vuonna 1912. Loch Torridon lähti viimeiselle matkalleen puutavaralastissa Norjan Fredrikstadista kohti Australian Geelongia 11. joulukuuta 1914. Laiva menetti Pohjois-Atlantilla osan rikistään myrskyssä juoulukuun 1914 lopulla ja laivan ruumaan ja kajuuttaan tunkeutui vettä rikkoutneen skailettin kautta. Englantilainen matkustaja-alus S/S Orduna pelasti laivan 23 hengen miehistön 24. tammikuuta 1915 Irlannin länsipuolella. Miehistön poistuttua parkin luukut avattiin ja sen lasti sytytettiin tuleen jotta laivan hylky ei olisi vaaraksi merenkululle. Loch Torridonin sisaralus oli nelimastoparkki Loch Moidart.
Bernard Blier

Bernard Blier italialaiselokuvassa Amici miei (1975).
Bernard Blier (1916 Buenos Aires, Argentiina – 29. maaliskuuta 1989 Saint-Cloud) oli ranskalainen elokuvanäyttelijä, joka näytteli yli 50 vuotta kestäneen uransa aikana noin 150 elokuvassa, ranskalaisfilmien lisäksi noin 30 italialaistuotannossa. Hänen tunnetuimpia roolitöitään ovat Marcel Carnén Hotel du Nord (1938), André Cayatten Ennen vedenpaisumusta (1953), Yves Robertin menestyskomedia Pitkä vaalea mustakenkäinen (1972), oman poikansa Bertrand Blierin ohjaama musta komedia Kylmät alkupalat (1979) ja Andrzej Wajdan Riivatut (1988).
Vähän ennen kuolemaansa 73-vuotiaana vuonna 1989 Bernard Blier sai Ranskan elokuva-akatemialta César-palkinnon elämäntyöstään.
Elokuvia

1938: Elämän aloittelijat
1938: Hotel du Nord
1939: Varjojen yö
1942: Oikkuja
1945: Yön serenadi
1947: Kolmas aste
1948: Valkopukuinen mies
1949: Rakkaus ja valhe
1953: Ennen vedenpaisumusta
1955: Musta kansio
1956: Mies sadetakissa
1957: Kuolleen miehen kosto
1958: Kurjat
1959: Suuri sota
1959: Vapaa elämä
1961: Musta monokkeli
1964: 100000 dollaria auringossa
1964: 5 erittäin salaista asiamiestä
1965: Ilotalon lemmikit
1966: Kuinka presidentti ryöstetään
1966: Pölkkypää Pariisissa
1966: Palkkamurhaaja
1967: Sivullinen
1968: Caroline chérie
1969: Huoleton Benjamin
1970: Menevän miehen makuun
1970: Hän ei juo, ei polta, mutta...
1971: Ruumis huvimajassa
1972: Pitkä vaalea mustakenkäinen
1972: Murhaaja
1979: Kylmät alkupalat
1980: Eugenio
1981: Rakkauden huumaa
1988: Riivatut
1988: Twist Again in Moscow
1989: Kinski Paganini
1994: Seobe
Aiheesta muualla

Bernard Blier Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bernard Blier Elonetissä.
Lochee (parkki)

Lochee oli suomalainen kolmimastoinen rautafregatti (vuodesta 1902 parkki), joka oli rakennettu 1874. Fregatti oli uusikaupunkilaisten laivanvarustajien omistuksessa 1896-1915 ja se oli ensimmäinen Uuteenkaupunkiin hankittu valtameripurjelaiva. Laiva myytiin Englantiin 1915 ja sieltä edelleen Italiaan jossa se nimekseen Elena. Vuonna 1919 laiva myytiin Espanjaan ja sen uudeksi nimeksi tuli Joaquin Pujol. Laiva romutettiin Italiassa 1929.
Fregatti Locheen rakensi Alexander Stephen & Sons Dundeessa Skotlannissa vuonna 1874 saman kaupungin David Bruce & Co.-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 752 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 800 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 80,63 metriä, leveys 11,74 metriä ja syväys 7,20 metriä. Fregatti kuljetti siirtolaisia Englannista Australiaan. Se purjehti myös Intian juuttireitillä Kalkutasta Dundeehin.
Suomeen Lochee ostettiin David Bruce & Co.-varustamolta Dundeesta vuonna 1896. Laiva menetti kaikki purjeensa hirmumyrskyssä eteläisellä Tyynellä merellä 8. toukokuuta 1897 ollessaan matkalla Australian Port Piriesta Swanseaan. 22. maaliskuussa 1901 Pensacolan satamssa Floridassa Locheen ja toisen suomalaislaivan parkkilaiva Liiton kiinnitysköydet katkesivat myrskyssä ja ne törmäsivät toisiinsa jolloin Liitto menetti kaikki mastonsa. Kun Lochee oli 9. toukokuuta 1902 painolastissa matkalla Etelä-Afrikan Port Natalista Australian Newcastleen se kallistui pahoin myrskyssä ja kallistuman oikaisemiseksi laivan mesaanimasto ja isomärssytanko katkaistiin. Laiva pääsi hätäsatamaan Port Adelaideen ja korjausten yhteydessä se muutettiin rikiltään parkiksi. Vuonna 1905 Lochee pelasti Etelä-Atlantilla tuleen syttyneen norjalaisen parkki Avenian miehistön.
Vuosina 1909-1913 Locheen päällikkönä oli merikapteeni, myöhemmin merenkulkuneuvos ja laivanvarustaja Gustaf Erikson. Hänen aikanaan Lochee rikkoi The Flying Finn-nimellä tunnetun fregatti King Edwardin 16 vuotta vanhan nopeusennätyksen. Jättiläisaalto vei 22. lokakuuta 1909 mukanaan laivan pelastusveneen ja yhden matruusin laivan ollessa puutavaralastissa matkalla Norjan Fredrikshaldista Melbourneen. Parkki Lochee myytiin 1915 Englantiin. Sieltä se myytiin edelleen Genovaan Italiaan jossa se sai nimekseen Elena. Vuonna 1919 parkki myytiin Barcelonaan Espanjaan ja nimeksi vaihtui Joaquin Pujol. Parkki romutettiin Savonassa Italiassa vuoden 1929 lopulla.
Bernard Butler

Bernard Butler
Bernard Butler (s. 1. toukokuuta 1970, Lontoo) on brittiläinen muusikko ja musiikkituottaja. Hän toimi vuosina 1991-1994 Sueden kitaristina, mutta jätti yhtyeen Dog Man Star -albumin äänitysten aikana. Hänet korvasi Richard Oakes.
Butler perusti vuonna 1994 yhdessä laulaja David McAlmontin kanssa McAlmont and Butler -nimisen duon. Vuonna 1997 hän toimi lyhytaikaisesti The Verven kitaristina, kun Nick McCabe oli lähtenyt yhtyeestä. Hän oli myös ehdolla Paul Arthursin seuraajaksi Oasiksessa.
Nykyään Butler toimii yhdessä Sueden entisen laulajan Brett Andersonin kanssa yhtyeessä The Tears. Butler on julkaissut myös kaksi sooloalbumia ja tehnyt soundtrackin elokuvaan The James Gang. Hän on tuottanut mm. Sparksin, Edwyn Collinsin, Aimee Mannin, Neneh Cherryn, Tim Boothin, Manic Street Preachersin, Eddi Readerin, Hopperin, Roy Orbisonin, Bert Janschin ja The Libertinesin levyjä. Hän on soittanut livenä The Cranberriesin, Paul Wellerin, Teenage Fanclubin ja Manic Street Preachersin kanssa ja soittanut Velvet Goldminen soundtrackilla (1998).
Sooloalbumit

People Move On (1998)
Friends and Lovers (1999)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Bernard Blaquart

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 16. elokuuta 1957 (ikä 67)
Syntymäpaikka: Roumazières-Loubert, Charente, Ranska
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 174 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1976–1981 |  Bordeaux | 52 | (5) |
| 1978–1979 | →  Toulouse | 23 | (0) |
| 1981–1983 |  Toulon | 14 | (2) |
| 1983–1984 |  Stade Français | 5 | (0) |
| 1984–1987 |  Lunel |  |  |
Valmennusura
1984–1991:  Lunel
1992–1994:  Nord Lozère
1994–1995:  Montluçon
1996–1998:  Perrier Vergèze
1998–2004:  Lunel
2004–2006:  Grenoble Foot II
2006:  Grenoble Foot
2006–2008:  Grenoble Foot II
2012–2013:  Tours
2015–2020:  Nîmes
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Bernard Blaquart (s. 16. elokuuta 1957) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Hän on toiminut viimeksi Nîmes Olympiquen päävalmentajana vuosina 2015–2020.
Ura

Blaquart aloitti jalkapalloilijan uransa Girondins Bordeaux'n paidassa debytoiden kaudella 1976/77. Hän edusti joukkuetta viiden kauden aikana pelaten 52 ottelua edustusjoukkueen paidassa. Kaudella 1978/79 hän haki lisää peliaikaa Toulousesta lainapestillä. Blaquart ei lainapestinsä jälkeenkään onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa Bordeaux-kokoonpanossa ja siirtyi seurasta Division 2:ssa pelanneen Sporting Toulon Varin joukkueeseen kesällä 1981. Vastuu jäi vähäiseksi myös Toulonissa, ja Blaquart edusti vielä Stade Françaisia ja GC Lunelia, kunnes lopetti uransa vuonna 1987.
Valmennusuran Blaquart aloitti GC Lunelin pelaajavalmentajana kaudella 1984/85 ja valmensi seuraa kaikkiaan seitsemän vuotta Ranskan amatöörisarjoissa. Hän työskenteli alempien sarjatasojen joukkueiden peräsimessä vuosien ajan. Kaudeksi 2004/05 hän siirtyi Grenoble Footin organisaatioon reservijoukkueen päävalmentajaksi. Maaliskuussa 2006 hän nousi kevätkauden ajaksi seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi ja onnistui säilyttämään seuran Ligue 2:ssa. Kauden jälkeen hän palasi reservijoukkueen peräsimeen.
Kesäkuussa 2010 Blaquart siirtyi Toursin organisaatioon valmennuskeskuksen johtoon. Hän toimi lyhyen aikaa myös reservijoukkueen valmentajana, kunnes nousi elokuussa 2012 Toursin edustusmiehistön päävalmentajaksi. Blaquartin johdolla Tours sijoittui kauden päätteeksi Ligue 2:n keskikastiin kymmenenneksi. Hän jätti tehtävänsä kauden päätteeksi ja siirtyi Nîmes Olympiquen urheilutoimenjohtajaksi.
Marraskuussa 2015 Blaquartista tuli Nîmes'n päävalmentaja. Blaquartin johdolla joukkue säilytti sarjapaikkansa kauden 2015/16 päätteeksi ja Blaquart jatkoi päävalmentajana. Menestystä tuli heti kaudella 2016/17, kun Nîmes sijoittui Ligue 2:ssa kuudenneksi. Sijoitus oli seurahistorian paras sitten kauden 1993/94 neljännen sijan. Blaquart valittiin France Footballin toimesta vuoden 2016 parhaaksi valmentajaksi Ligue 2:ssa sekä pelaajayhdistys UNFP:n toimesta Ligue 2:n parhaaksi valmentajaksi kaudella 2016/17.
Kaudella 2017/18 Blaquart luotsasi Nîmes Olympiquen Ligue 2:n toiselle sijalle ja joukkue nousi kauden päätteeksi pääsarjatasolle 25 vuoden tauon jälkeen. Blaquartin johdolla Nîmes säilytti sarjapaikkansa ja sijoittui peräti yhdeksänneksi ensimmäisellä pääsarjakaudella 2018/19. Seuraavilla kausilla menestys jäi vaatimattomammaksi ja joukkue sijoittui kahdesti perättäin liigassa sijalle 18 ja säilytti vain niukasti sarjapaikkansa. Blaquart jätti seuran kauden 2019/20 jälkeen luotsattuaan joukkuetta viiden vuoden ajan.
Saavutukset

Ligue 2:n paras valmentaja (UNFP): 2017
Ligue 2:n paras valmentaja (France Football): 2016
Bill McCreary

Bill McCreary (kypärätön) vuonna 2010.
William "Bill" McCreary (s. 17. marraskuuta 1955 Guelph, Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoerotuomari, joka toimi tuomarina NHL:ssä lähes 30 vuotta. Hän ehti viheltää pitkän uransa aikana lähes 1 600 sarjapeliä ja 282 playoff-ottelua. McCreary oli pelaajien keskuudessa suosituin päätuomari. McCreary tuomaroi vuosien 1998, 2002 ja 2010 miesten olympiaturnauksien loppuottelut.
16.11.2014 NHL palkitsi McCrearyn tekemällä hänestä kaikkien aikojen 16. tuomarina Hockey Hall of Famen jäsenen.
Berner Münster

| Berner Münster |
| --- | --- |

Sijainti:  Bern, Sveitsi
Koordinaatit:  46°56′50″N, 7°27′05″E
Kirkkokunta:  Reformoidut kirkot
Rakentamisvuosi:  1421–1500-luku, torni 1893
Suunnittelija:  Matthäus Ensinger
Tyylisuunta:  gotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Berner Münster on tuomiokirkko Sveitsin pääkaupungissa Bernissä. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1421. 1500-luvulla kirkko saatiin muita osin valmiiksi, mutta tornin korkeudeksi tuli vain 50 metriä heikon maaperän takia. Tornin rakentamista jatkettiin myöhemmin ja torni valmistui kokonaan vuonna 1893, jolloin siitä tuli 100 metriä korkea. Kirkontorni on Sveitsin korkein ja itse tuomiokirkko on Sveitsin suurin kirkkorakennus. Kirkon 71-äänikertaiset ja 5 400 pilliä sisältävät pääurut ovat peräisin vuodelta 1726.
Kuvia

Rakennuksen eri osien rakentamisajankohta
Kirkon urut.
Kirkon lasimaalauksia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berner Münster Wikimedia Commonsissa
Berner Münsterin kotisivut
Luettelo Kolumbian kaupungeista

Kolumbian kartta
Tämä on luettelo Kolumbiassa sijaitsevista kaupungeista. Luettelo jakautuu kahteen osaan. Luettelon ensimmäisessä osassa listataan Kolumbian virallisen väestöennusteen mukaiset suurimmat kaupungit (yli 100 000 asukkaan). Luettelon toisen osan muodostaa suppeampi aakkosjärjestykseen järjestetty kaupunkilista.
Kolumbian suurimmat kaupungit

Kolumbiassa on yli 1100 kuntaa. Näille on laadittu vuoden 2005 väestönlaskennan pohjalta vuoteen 2020 ulottuva väestöennuste vuosittaisine kesäkuun lopun väkilukuineen. Oheisessa taulukossa esitetään tämän väestöennusteen mukaiset yli 100 000 asukkaan kunnat kesäkuun lopun 2017 väestöennusteen mukaan. Departementtien hallintokeskukset on esitetty vahvennettuina.
| N> ° | Kaupunki | Departementin lyhenne | Väkiluku (30> 6.2017) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Bogotá | CUN | 8 080 734 |
| 2 | Medellín | ANT | 2 508 452 |
| 3 | Cali | VAC | 2 420 013 |
| 4 | Barranquilla | ATL | 1 228 621 |
| 5 | Cartagena | BOL | 1 025 086 |
| 6 | Cúcuta | NSA | 662 765 |
| 7 | Soledad | ATL | 648 949 |
| 8 | Ibagué | TOL | 564 077 |
| 9 | Soacha | CUN | 533 718 |
| 10 | Bucaramanga | SAN | 528 575 |
| 11 | Villavicencio | MET | 505 996 |
| 12 | Santa Marta | MAG | 499 257 |
| 13 | Pereira | RIS | 474 356 |
| 14 | Bello | ANT | 473 384 |
| 15 | Valledupar | CES | 473 232 |
| 16 | Montería | COR | 454 032 |
| 17 | Pasto | NAR | 450 815 |
| 18 | Buenaventura | VAC | 415 640 |
| 19 | Manizales | CAL | 398 874 |
| 20 | Neiva | HUI | 345 911 |
| 21 | Palmira | VAC | 308 671 |
| 22 | Armenia | QUI | 299 712 |
| 23 | Sincelejo | SUC | 282 833 |
| 24 | Popayán  | CAU | 282 561 |
| 25 | Riohacha | LAG | 277 913 |
| 26 | Itagüí | ANT | 273 944 |
| 27 | Floridablanca | SAN | 266 669 |
| 28 | Envigado | ANT | 232 854 |
| 29 | Tuluá | VAC | 216 604 |
| 30 | Tumaco | NAR | 208 318 |
| 31 | Dosquebradas | RIS | 202 789 |

| 32 | Tunja | BOY | 195 496 |
| 33 | Barrancabermeja | SAN | 191 616 |
| 34 | Girón | SAN | 190 283 |
| 35 | Apartadó | ANT | 189 325 |
| 36 | Uribia | LAG | 186 532 |
| 37 | Florencia | CAQ | 178 449 |
| 38 | Turbo | ANT | 167 886 |
| 39 | Maicao | LAG | 162 118 |
| 40 | Piedecuesta | SAN | 156 167 |
| 41 | Yopal | CAS | 146 204 |
| 42 | Ipiales | NAR | 145 073 |
| 43 | Fusagasugá | CUN | 139 805 |
| 44 | Facatativá | CUN | 136 950 |
| 45 | Cartago | VAC | 133 652 |
| 46 | Chía | CUN | 132 691 |
| 47 | Pitalito | HUI | 130 693 |
| 48 | Zipaquirá | CUN | 126 409 |
| 49 | Malambo | ATL | 125 245 |
| 50 | Jamundí | VAC | 124 586 |
| 51 | Rionegro | ANT | 124 219 |
| 52 | Magangué | BOL | 123 906 |
| 53 | Yumbo | VAC | 122 718 |
| 54 | Lorica | COR | 119 838 |
| 55 | Caucasia | ANT | 117 670 |
| 56 | Quibdó | CHO | 116 087 |
| 57 | Buga | VAC | 114 807 |
| 58 | Duitama | BOY | 113 516 |
| 59 | Sogamoso | BOY | 112 287 |
| 60 | Manaure | LAG | 112 103 |
| 61 | Girardot | CUN | 106 283 |
| 62 | Ciénaga | MAG | 104 897 |
| 63 | Tierralta | COR | 104 817 |
| 64 | Sabanalarga | ATL | 100 328 |
Kolumbian kaupunkeja

Arauca
Armenia
Barrancabermeja
Barranquilla
Bogotá
Bucaramanga
Buenaventura
Cali
Cartagena de Indias
Cúcuta
Florencia
Ibagué
Leticia
Maicao
Manizales
Medellín
Mocoa
Mompós
Montería
Neiva
Pasto
Pereira
Popayán
Quibdó
Riohacha
San José del Guaviare
San Vicente de Caguán
Santa Marta
Sincelejo
Tunja
Valledupar
Villavicencio
Yopal
Käännös suomeksi
Berchtesgaden

| Berchtesgaden |
| --- | --- |
 Berchtesgaden, taustalla Watzmann

 Berchtesgaden
 Koordinaatit: 47°37′53″N, 13°0′15″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Piirikunta:  Berchtesgadener Landin piirikunta
Väkiluku (31.12.2015):  7 888
 
 www.berchtesgaden.de/en/startseite.html 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Berchtesgaden on kunta Baijerissa, Kaakkois-Saksassa lähellä Itävallan rajaa, noin 30 kilometriä Salzburgista etelään ja 180 kilometriä Münchenistä kaakkoon. Se sijaitsee Berchtesgadenin Alpeilla. Baijeriin alue liitettiin vuonna 1810 sen oltua pitkään ruhtinaspiispojen hallinnassa. Kunnassa on noin 7 900 asukasta, ja sen alueella sijaitsee Watzmann, joka on Saksan kolmanneksi korkein vuori (2 713 m). Alueen itäreunalla kohoaa Salzberg eli Suolavuori. Nimi johtuu alueella pitkään harjoitetusta suolakaivostoiminnasta.
Saksan kolmanneksi korkein vuori, Watzmann, sijaitsee Berchtesgadenissa
Historia

Ensimmäisen kerran seutu mainitaan historiassa vuonna 1102 sen runsaiden suolaesiintymien vuoksi. Berchtesgadenin vauraus onkin suurelta osin peräisin juuri suolakaivoksista. Kaupunki oli itsenäinen Berchtesgadenin ruhtinasapottikunta vuoteen 1803. Napoleonin sotien aikaan Berchtesgaden siirtyi hallitsijalta toiselle, muun muassa Salzburgille ja Itävallan keisarikunnalle, ja myös Ranskan joukot miehittivät aluetta jonkin aikaa. Baijeriin Berchtesgaden liitettiin vuonna 1810. Baijerin kuningasperhe alkoi heti suosia sitä, kävi Königsseellä ja piti itse kaupungissa kuninkaallista metsästysmajaa. Seutu alkoi kiinnostaa matkailijoita, ja alueelle muutti taiteilijoita, jotka perustivat Königsseen rannalle yhteisön nimeltä Malereck. Tunnetuin Berchtesgadenissa asunut kirjailija oli Ludwig Ganghofer.
Natsihallinnon keskus

Natsijohtajat varasivat Salzbergin itäpuolella Obersalzbergissä sijaitsevan alueen omaan käyttöönsä, ja alueelle rakennettiin vuonna 1933 yksi Adolf Hitlerin loma-asunnoista, Berghof. Vuonna 1939 kansallissosialistinen puolue rakennutti Hitlerille 50-vuotislahjaksi Berchtesgadenin lähistölle Kehlsteinhaus-nimisen loma-asunnon, joka tunnetaan myös nimellä Kotkanpesä. Hitlerin ohella myös muut tärkeimmät natsijohtajat rakennuttivat alueelle omat talonsa.
Hitler rakasti Obersalzbergiä ja piti sitä kotiseutunaan. Kauniilla säällä hän saattoi katsella Berghofista kauas Itävallan puolelle. Berchtesgadenista tuli suosittu turistikohde jo 1800-luvulta alkaen, ja monet silmäätekevät, kuten Euroopan aateliset, ovat viettäneet siellä aikaansa ja ostaneet sieltä loma-asuntoja. Toisen maailmansodan aikana natsijohtajat neuvottelivat Obersalzbergissä liittolaistensa kanssa, ja alueelta käsin johdettiin Euroopan sotatoimia. Alueen alkuperäiset asukkaat joutuivat myymään talonsa, ja alue jopa suljettiin tavalliselta kansalta.
Toisen maailmansodan lopulla 25. huhtikuuta 1945 Ison-Britannian ja Yhdysvaltain ilmavoimat pommittivat rajusti Berchtesgadenia ja alueella sijaitsevia Saksan armeijan tukikohtia. Obersalzbergin komendantti Bernhard Frank oli jo aikaisemmin lähettänyt pois suuren osan alueen saksalaissotilaista. 4. toukokuuta Yhdysvaltain maavoimat valtasi Berchtesgadenin, joka antautui käytännössä ilman vastarintaa ja joutui yhdysvaltalaisten sekä ranskalaisten ryöstämäksi. Useimmat historialliset rakennelmat on myöhemmin purettu. Paikkakunta ei ylpeile natsihistoriallaan, ja jotkut pelkäävät alueelle syntyvän uusnatsistisen pyhiinvaelluskohteen. Berchtesgaden on kuitenkin merkittävä historiallinen kohde, joka liittyy kiinteästi natsi-Saksan historiaan sen noususta tuhoon. Muun muassa Kotkanpesä on museoitu, ja siellä vierailee vuosittain turisteja kaikkialta maailmasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berchtesgaden Wikimedia Commonsissa
Berchtesgaden - maailmanpolitiikan uusimpia polttopisteitä, Kuva, 28.09.1938, nro 20, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Caspar David Friedrich, Watzmannvuori, noin 1824–1825.
Berchtesgaden panoraamakuvassa (2004) (iso kuva)
Berylliumnitridi

| Berylliumnitridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1304-54-7
SMILES:  [BeH2]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Be3N2
Moolimassa:  55.0499 g/mol
Ulkomuoto:  keltainen, valkoinen tai harmaa jauhe
Sulamispiste:  2 200 °C (2 470 K)
Kiehumispiste:  2 240°C (2 510 K)
Tiheys:  2.71 g/cm3
Berylliumnitridi (Be3N2) on berylliumin ja typen muodostama nitridi, jonka moolimassa on 55.0499 g/mol. Sen sulamispiste on 2 200, ja kiehumispiste 2 400 celsiusastetta, jolloin aine hajoaa. Berylliumnitridiä käytetään muun muassa tulenkestävässä keramiikassa sekä ydinreaktoreissa, jossa se tuottaa radioaktiivista hiiltä. Sitä käytetään myös esimerkiksi puolijohteissa, paristoissa ja materiaalitutkimuksessa.
Bill Mazeroski

Bill Mazeroski 2010.
William Stanley Bill Mazeroski (s. 5. syyskuuta 1936) on yhdysvaltalainen entinen baseballpelaaja.
Mazeroski syntyi Wheelingissä, Länsi-Virginiassa. Hän pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 7. heinäkuuta 1956 ja viimeisensä 4. lokakuuta 1972. Hän vietti koko ammattilaisuransa Pittsburgh Piratesissa.
Mazeroski oli toinen pesämies. Hän oli All Star -pelaajana seitsemään otteeseen ja voitti kahdeksan National Leaguen Gold Glovea sekä vuoden 1960 Babe Ruth Awardin. Hänet valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 2001.
Bill Miller

Bill Miller on australialainen elokuvatuottaja. Hänen veljensä on Oscar-palkittu ohjaaja George Miller. Yleensä Bill Miller on tuottajana veljensä ohjaamissa elokuvissa. Hän on tuottanut muun muassa elokuvat Mad Max, Mad Max 2, Mad Max – ukkosmyrsky, Noidat, Lorenzon öljy, Babe – urhea possu, Babe suurkaupungissa ja Oscar-palkitun animaation Happy Feet.
Bernardo Espinosa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Bernardo José Espinosa Zúñiga
Syntymäaika: 11. heinäkuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Cali, Kolumbia
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 192 senttimetriä
Seura
Seura: Sporting Gijón
Pelinumero: 5
Junioriseurat
2005–2006: Dos Hermanas San Andrés
2006–2008: Sevilla
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2011 | Sevilla B | 79 | (1) |
| 2011–2013 | Sevilla | 1 | (0) |
| 2011–2012 | → Racing Santander (laina) | 25 | (2) |
| 2013 | → Sporting Gijón (laina) | 22 | (2) |
| 2013– | Sporting Gijón | 92 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. tammikuuta 2016.
Bernardo José Espinosa Zúñiga (s. 11. heinäkuuta 1989 Cali, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sporting Gijónia ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

Bernardo nousi Sevillan junioreista seuran reservijoukkueeseen kaudella 2007–2008. Hän pelasi reservijoukkueessa seuraavat kolme kautta ja teki siinä sivussa myös ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 11. toukokuuta 2011 ottelussa Osasunaa vastaan.
Kaudeksi 2011–2012 Bernando siirtyi Racing Santanderiin lainasopimuksella. 7. tammikuuta 2012 hän teki ensimmäisen maalinsa Primera Divisiónissa kotiottelussa Real Zaragozaa vastaan.
Aiheesta muualla

Bernardon esittely Racing Santanderin kotisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Bernardon tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Loch Nessin salaisuus 2

Loch Nessin salaisuus 2 (saks. Das zweite Wunder von Loch Ness, suomeksi myös nimellä Loch Nessin salaisuus jakso 2) on vuonna 2010 valmistunut saksalainen koko perheen seikkailuelokuva, joka on jatkoa elokuvalle Loch Nessin salaisuus. Elokuvan aiheena on Loch Nessin hirviö.
Elokuva kertoo pienestä Tim-pojasta, jonka äiti kuoli autokolarissa, kun hän lähti hakemaan sairastuneelle pojalleen lääkettä. Kun Tim isineen lähtee Skotlantiin, kukaan ei usko Timin isän löytävän Loch Nessin hirviötä mistään. Niinpä Tim lähtee etsimään Nessietä todistaakseen, että hänen isänsä on oikeassa. Juuri samaan aikaan eräs metsästäjäporukka lähti etsimään Loch Nessiä. Heidän apurinsa oli saanut varastettua Timiltä Loch Nessin järvelle vievän kartan, mutta ei aio antaa sitä muille, vaan pitää sen salaperäisesti itsellään Tämä alkaa jo herättää pieniä epäilyksiä muissa miehissä, ja he pitävät apuriaan silmällä.
Tarina huipentuu siihen kun jokainen metsästäjäporukan jäsen saa surmansa salaperäisesti matkan aikana ja viimeisiksi jäävät eräs nainen ja mies, joka oli saanut varastettua kartan. Kun nainen joutuu hengenvaaraan ja hänen henkensä riippuu vain tuosta salaperäisestä miehestä, hän tajuaa että tuo mies oli surmannut muut ja aikoo surmata naisenkin, koska hän haluaa itse Loch Nessin löytöpalkkion. Lopussa kumminkin Tim saa surmautettua miehen ja todistettua Nessien olemassaolon. Palkkioksi hän saa Nessien munan huolehdittavakseen.
Aiheesta muualla

Loch Nessin salaisuus jakso 2[vanhentunut linkki] Telkku.com