stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauttareitti Varna–Tšornomorsk
Terminaalin rakentaminen

Tšornomorskin ja Varnan välistä lauttareittiä palvelevan satamakompleksin rakentaminen aloitettiin Ukrainan puolella 5. lokakuuta 1976. Sinä päivänä satamassa, lähellä Iljitševskin kaupunkia Volkhov-ruoppaaja nosti ensimmäiset kuutiometrit maaperää Sukhyin suiston pohjasta. Samaan aikaan aloitettiin työt myös Mustanmeren rannikolla Bulgariassa lähellä Varnan kaupunkia. Lokakuuhun 1978 mennessä suurin osa ensimmäisen vaiheen rakennustöistä saatiin päätökseen. Joidenkin lähteiden mukaan kahden vuoden aikana rakentajat nostivat Sukhyin pohjukasta yhteensä lähes kolme miljoonaa tonnia maata, asensivat yli 7 000 tonnia teräsrakenteita, 120 000 kuutiometriä betonia ja 72 kilometriä rautatietä. Rannikkorakennukset rakennettiin ennätysajassa eli n. kahdessa vuodessa ja siihen aikaan se oli ensimmäinen laatuaan lauttaterminaali. Tšornomorskissa laituri rakennettiin 250 metrin pituiseksi ja siihen valettiin 19 tuhatta kuutiometriä betonia, mistä 5 tuhatta on sen vedenalaisessa osassa. Sen nähtiin palvelevan 184,5 metrin pituisia ja 26 metrin levyisiä lauttoja, ja tämän hankkeen rakentamisaikaan maailmassa ei ollut vastaavia lauttareittejä missään muualla. Varnassa sijaitsi vaihtoasema, missä vaunujen telit vaihdettiin eli entisen Neuvostoliiton maiden 1 520 millimetrisistä eurooppalaisen raideleveyden mukaisiksi 1 435 millimetrisiksi.
Lautat

Ukrainan neuvostotasavallan operoimat lautat olivat nimeltään "Šipkan sankarit" ja "Plevnan sankarit" ja Bulgarian puolella liikennöivät lautat ”Odessan sankarit" ja "Sevastopolin sankarit". Niiden nimet symboloivat sekä vuosina 1877—1878 käydyn Bulgarian itsenäisyyssodan aikaisia Šipkan solan taistelua Balkanvuorissa ja Plevnan piiritystä että toisen maailmansodan Odessan taistelua ja Sevastopolin piiritystä. Myöhemmin Ukrainan infrastruktuuriministeriö onkin todennut, että lautat "Šipkan sankarit" ja "Plevnan sankarit" on tarkoitettu rautatievaunujen ja muun liikkuvan kaluston kuljettamiseen Mustanmeren satamien välillä ja ne on suunniteltu kansainvälisen SOLAS-74-yleissopimuksen vaatimusten mukaisesti.
Linjalla liikennöivät neljä kolmikerroksista lautta, joissa oli 15 ratakiskoa ja joihin mahtui 108 rahtivaunua. Lautat rakennettiin samaan aikaan vuosina 1977—1978, jolloin Neuvostoliiton lautat valmistuivat Jugoslaviassa ja bulgarialaiset Norjassa. Ukrainan itsenäistyessä vuonna 1992 kävi selväksi, että lauttaliikennöintiä koskeva sopimus oli vanhentunut. Lauttojen "Šipkan sankarit" ja "Plevnan sankarit" omistus oli siirtynyt 18. lokakuuta 1995 perustetulle varustamolle "Ukrferry". Näin ollen Ukrainan ja Bulgarian osapuolet solmivat uuden sopimuksen koskien lauttamatkan yhteistoimintaa. Kahdenvälisiin neuvotteluihin 20. marraskuuta 1995 Sofiassa osallistuivat mm. Ukrzaliznytsian ja laivayhtiön "UkrFerry" edustajat. Sopiminen koski samoja lauttoja ja sopimuksen keskeisinä ehtoina olivat osallistuvien maiden lauttojen yhtäläisyys ja lauttojen vapauttaminen satamamaksuista.
Nykyaika

Nykyisin junalauttakompleksissa on laituri, jossa on kaksi laituripaikkaa 26 ja 27, kummankin pituus on 210 ja syvyys 9,7 metriä. Terminaaliin kuuluu kaksi kiinteää hissillistä yhdyssiltaa, ratajärjestelmä autojen lastaamista varten, valvontapisteet lauttojen lastaus- ja purkuprosesseille, lisätilat päälinja-ajoneuvoilla ja infrastruktuuritilojen rahtitarkastuspiste Ukrainan rajan yli.
Vuoden 2007 jälkeen Ukrferry-yhtiö hankki pienempiä lauttoja ja alukset "Šipkan sankarit" ja "Plevnan sankarit" siirtyivät Ukrainan rautateiden omistukseen ja ankkuroituivat Iljitševskin satamaan. Ukrainan valtionyhtiö Ukrferry alkoi käyttää reiteillä Ukrainasta Bulgariaan, Turkkiin ja Georgiaan sekä Bulgariasta Georgiaan uusia ja nykyaikaisempia junalauttoja. Vuonna 2009 Ukraina kieltäytyi tukemasta Varna—Iljitševsk—Poti/Batumi-rautatien lauttalinjaa. Maailmanlaajuinen talouskriisi, Kaukasuksen poliittisen tilanteen paheneminen, Bulgarian liittyminen Euroopan unioniin, Venäjän öljysataman Kavkaz ja Varnan välisten lauttasatamatoimintojen vilkastuminen ja muutokset bulgarialaisen laivayhtiön omistuksessa olivat pääasialliset syyt, jotka johtivat liikennemäärien merkittävään laskuun vuonna 2009. Erityisen merkittävä lasku tapahtui Iljitševsk—Varna-linjalla johtuen siitä, että Venäjän junalauttareitin Kavkaz—Varna avaamisen myötä maaliskuun alussa 2009 Ukrainan suunta menetti kaiken transitorahtiliikenteen. Vain Georgian ja Venäjän välien pysyessä epäsuotuisina, koko rahtiliikenne tästä Transkaukasian tasavallasta Eurooppaan ohjautui ja kulki edelleen Ukrainan kautta. Vuonna 2017 UkrFerry-yhtiö operoi kolmella 1980-luvun lopulla rakennetulla juna- ja matkustajalautalla, jotka oli suunniteltu kuljettamaan 250 matkustajaa ja samalla noin 50 junavaunua ja 50 raskasta ajoneuvoa. Covid-pandemian levitessä monet reitit kuitenkin pysäytettiin ja syyskuussa vuonna 2020 kerrottiin, että "Sevastopolin sankarit" oli viimeinen alus, joka palveli lauttaliikennettä Varna—Tšornomorsk—Poti-linjalla. Bulgarian valtion omistaman laivayhtiön lauttaa yksikään liikenteenharjoittaja ei halunnut vuokrata huonon markkinatilanteen vuoksi. Molemmat lautat niin ”Odessan sankarit" kuin "Sevastopolin sankarit" poistettiin liikenteestä. Nykyään Tšornomorsk (Iljitševsk)-Varna reitillä lautta ei enää liikennöi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lauttareitti Varna–Tšornomorsk Wikimedia Commonsissa
Les arts florissants (ooppera)

Les arts florissants (H. 487) on ranskalaisen Marc-Antoine Charpentierin säveltämä lyhyt kamariooppera. Tekijän itsensä mukaan se on ”musiikillinen idylli”. Oopperassa on viisi näytöstä.
Historia

Marc-Antoine Charpentier sävelsi Les arts florissantsin vuonna 1685 Guisen herttuattaren palveluksessa olleiden muusikkojen ryhmälle. Herttuatar oli kuningas Ludvig XIV:n serkku, ja musiikki oli tarkoitettu esitettäväksi herttuattaren Pariisin-asunnossa. Oopperan ranskankielisen libreton tekijä on jäänyt tuntemattomaksi. Libretto on luonteeltaan allegoria, ja se käyttää mytologian ja luonnon symboliikkaa — kaikki aiheita, jotka olivat ajan yleisölle tuttuja.
Ooppera on kertomus taiteiden kukoistuksesta Ludvig XIV:n rauhaisan ja taiteita tukevan hallinnon aikana. Taiteet ja joukko sotilaita keskustelevat keskeisten henkilöiden La paix’n (Rauha) ja La discorden (Eripura) kanssa.
Osajako

Les arts florissants on sävelletty seitsemälle äänelle, viisiääniselle kuorolle, kahdelle poikkihuilulle, kolmelle viola da gamballe ja basso continuolle.
Pääosat esiintymisjärjestyksessä, ääniala ja ensimmäisen esityksen esiintyjät[lähde? ]:
La Musique (Musiikki) – sopraano – Jacqueline-Geneviève de Brion
La Poésie (Runous) – sopraano – Antoinette Talon
La Peinture (Maalaustaide) – tenori – Marc-Antoine Charpentier
L’Architecture (Arkkitehtuuri) – mezzosopraano – Marie Guilbault de Grandmaison
La Discorde (Eripura) – basso – Pierre Beaupuis
La Paix (Rauha) – sopraano – Elisabeth ”Isabelle” Thorin
Un Guerrier (sotilas) – baritoni – Germain Carlier
Aiheesta muualla

Edward Peinado: Les Arts Florissants, opera, H. 487 Allmusic Guide. Viitattu 28.8. 2007. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
H. Wiley Hitchcock Edward Peinado: Marc-Antoine Charpentier 1. Life grovemusic.com. Arkistoitu 16.5.2008. Viitattu 28.8. 2007. (englanniksi)
"Les Arts florissans", Marc-Antoine Charpentier: Oeuvres complètes, ser. I vol. 7 (facs.), ed. H. Wiley Hitchcock. Pariisi: Minkoff France, 1996, s. 120–164
Les Ulis

| Les Ulis |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Les Ulis
 Koordinaatit: 48°40′56″N, 2°10′11″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Essonne
Arrondissementti:  Palaiseau
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,2 km²
Väkiluku (2021):  25 253 
 – Väestötiheys:  4 875 as./km²
Kunnan numero:  91692
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Les Ulis on kunta Ranskassa Essonnen departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Pariisista etelään.
Ulisin markkinat
Les Ulis on Ile-de-Francen alueen nuorin kaupunki. Se perustettiin prefektuurin asetuksella 17. helmikuuta 1977. Kaupunki on rakennettu Le Corbusier'n kaupunkisuunnitteluohjeiden mukaan, ja se on ollut laajan kaupunkien kunnostusohjelman kohteena useiden vuosien ajan. Kaupunki hyötyy Courtaboeufin yrityspuistosta, jossa on yli 1 200 yritystä ja 24 000 työntekijää.
Tunnettuja kuntalaisia

Thierry Henry (s. 1977), jalkapalloilija
Patrick Lapeyre (s. 1949), kirjailija
Patrice Evra (s. 1981), jalkapalloilija
Daniel Sangouma (s. 1965), pikajuoksija
Anthony Martial (s. 1995), jalkapalloilija
Moussa Marega (s. 1991), jalkapalloilija
Sinik (1980), rap-muusikko
Brigitte Gapais-Dumont (1944-2018), miekkailija
Firmine Richard (s. 1947), näyttelijä
Jean-Charles Trouabal (s. 1965), pikajuoksija
Noémie Lenoir (s. 1979), malli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Les Ulis Wikimedia Commonsissa
Pariisin esikaupunkialueen kunnat
| Väkiluku | Kunnat |
| --- | --- |
yli 2 000 000: Pariisi
yli 75 000: Argenteuil · Asnières-sur-Seine · Aulnay-sous-Bois · Boulogne-Billancourt · Champigny-sur-Marne · Colombes · Créteil · Montreuil · Nanterre · Rueil-Malmaison · Saint-Denis · Saint-Maur-des-Fossés · Versailles · Vitry-sur-Seine
yli 50 000: Antony · Aubervilliers · Le Blanc-Mesnil · Bondy · Cergy ·  Clichy · Courbevoie · Drancy · Évry · Fontenay-sous-Bois · Issy-les-Moulineaux ·  Ivry-sur-Seine · Levallois-Perret ·  Maisons-Alfort · Neuilly-sur-Seine ·  Noisy-le-Grand ·  Pantin · Sarcelles · Sartrouville
yli 25 000: Alfortville · Athis-Mons · Bagneux · Bagnolet · Bezons · Bobigny · Champs-sur-Marne · Charenton-le-Pont · Châtenay-Malabry · Châtillon · Chatou · Chelles · Le Chesnay · Choisy-le-Roi · Clamart · Clichy-sous-Bois · Conflans-Sainte-Honorine · Corbeil-Essonnes · La Courneuve · Draveil · Élancourt · Épinay-sur-Seine · Ermont · Franconville · Fresnes · Gagny · Garges-lès-Gonesse · Gennevilliers · Goussainville · Guyancourt · L'Haÿ-les-Roses · Houilles · Livry-Gargan · Malakoff · Mantes-la-Jolie · Massy · Meaux · Melun · Meudon · Montigny-le-Bretonneux · Montrouge · Les Mureaux · Neuilly-sur-Marne · Nogent-sur-Marne · Noisy-le-Sec · Palaiseau · Le Perreux-sur-Marne · Pierrefitte-sur-Seine · Plaisir · Poissy · Pontault-Combault · Pontoise · Puteaux · Rosny-sous-Bois · Saint-Cloud · Saint-Germain-en-Laye · Saint-Ouen · Sainte-Geneviève-des-Bois · Sannois · Savigny-sur-Orge · Savigny-le-Temple · Sevran · Stains · Suresnes · Taverny · Thiais · Trappes · Tremblay-en-France · Les Ulis · Vanves · Vigneux-sur-Seine · Villejuif · Villemomble · Villeneuve-Saint-Georges · Villepinte · Villiers-le-Bel · Villiers-sur-Marne · Vincennes · Viry-Châtillon · Yerres
alle 25 000: 1 470 muuta kuntaa, joista merkittävimmät Auvers-sur-Oise · Bougival · Le Bourget · Chantilly · Chessy · Crépy-en-Valois · Écouen · Enghien-les-Bains · Étampes · Fontainebleau · Gisors · Maintenon · Maisons-Laffitte · Marly-le-Roi · Montfermeil · Montmorency · Orly · Orsay · Le Raincy · Rambouillet · Roissy-en-France · Rungis · Saclay · Saint-Cyr-l'École · Sceaux · Sèvres · Le Vésinet
Les Valls de Valira

| Les Valls de Valira |
| --- | --- |
 Arsin kylä kunnassa.
 vaakuna
 Les Valls de Valiran sijainti.
 Les Valls de Valira
 Koordinaatit: 42°22′32.85″N, 1°27′7.19″E 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Katalonia
Maakunta:  Lleida
Comarca:  Alt Urgell
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Pere Artigues Alrich
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  171.2 km²
Korkeus:  740 m
Väkiluku (2009):  832
 – Väestötiheys:  4.9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  25798
 
 vallsvalira.ddl.net 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Les Valls de Valira on kunta Alt Urgellin comarcassa, Lleidan maakunnassa, Katalonian itsehallintoalueella, Espanjassa. Kunnan pinta-ala on 171,2 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 832 (2009). Väestötiheys on 4,9 as./km². Väestöstä 7,5 prosenttia on 0–14-vuotiaita, 73,2 % on 15–64-vuotiaita ja loput 19,4 % yli 65-vuotiaita.
Les Valls de Valiran naapurikunnat ovat El Pont de Bar ja Baixa Cerdanyan comarcaan kuuluva Lles de Cerdanya kaakossa, Estamariu ja La Seu d'Urgell etelässä, Montferrer i Castellbò lännessä sekä Pallars Sobiràn comarcaan kuuluvat Alins ja Farrera luoteessa. Les Valls de Valiran kuntaan kuuluva erillinen Bescaranin alue rajoittuu Estamariun, El Pont de Barin ja Arsèguelin kuntiin. Pohjoisessa kunta rajoittuu Andorraan. Les Valls de Valirasta on matkaa maakunnan pääkaupunkiin Lleidaan 136 kilometriä.
Kunnan alueella sijaitsevia nähtävyyksiä ovat muun muassa kirkot Sant Serní de Tavèrnoles, Sant Martí de Bescaran, Santa Eulàlia d'Asnurri, Santa Eugènia d'Argolell, Sant Martí d'Ars ja Sant Pere d'Os de Civís.
Näkymä Arcavellin kylään.
Os de Civísin kylä.
Kirkko Civísin kylässä.
Nykyinen Les Valls de Valiran kunta syntyi vuonna 1970, kun Anserallin (pinta-alaltaan 21,17 km²), Arsin (35,36 km²), Bescaranin (33,37 km²), Arcavellin (17,51 km²) ja Civísin (63,52 km²) kunnat yhdistyivät.
Asutuskeskukset

Les Valls de Valiran asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
| Nimi | Väkiluku |
| --- | --- |
Anserall: 86
Arcavell: 45
Arduix: 9
Argolell: 52
Ars: 32
Asnurri: 30
Baixos de Calbinyà: 116
Bescaran: 94
Calbinyà: 62
Civís: 40
La Farga de Moles: 32
Os de Civís: 133
Sant Antoni: 53
Sant Joan Fumat: 45
Sant Pere: 46
Lähde:
Väkiluvun kehitys

| Vuosi | Väkiluku | Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | 836 | 2007 | 875 |
| 1981 | 765 | 2009 | 832 |
| 1991 | 819 |  |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Les Valls de Valira Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (katalaaniksi)
Kunta Municatin sivuilla[vanhentunut linkki] (katalaaniksi)
Kunta Idescatin sivuilla (katalaaniksi)
Alt Urgellin kunnat
Alàs i Cerc
Arsèguel
Bassella
Cabó
Cava
Coll de Nargó
Estamariu
Fígols i Alinyà
Josa i Tuixén
Montferrer i Castellbò
Oliana
Organyà
Peramola
El Pont de Bar
Ribera d’Urgellet
La Seu d’Urgell
Les Valls d’Aguilar
Les Valls de Valira
La Vansa i Fórnols
Laurette Spang

| Laurette Spang> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. toukokuuta 1951 (ikä 73) Buffalo, New York
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  John McCook
Näyttelijä
Aktiivisena:  1972–2007
Aiheesta muualla
www.laurettespang.com
IMDb
Laurette Spang-McCook (s. 16. toukokuuta 1951 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Laurette Spang opiskeli näyttelijäksi American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksessa ja aloitti ammattiuransa 1972. Hän näytteli pääasiassa televisiotuotantojen sivuosia. Spangin rooleja ovat muun muassa Arlene Holder ja Denise Hudson komediasarjassa Onnen päivät (1974, 1975), Juanita Havlicek ja Linda draamakomediassa Lemmenlaiva (1976, 1981) ja Marge Atherton / Zelda Fitzgerald rikossarjassa Magnum (1984).
Spangin huomattavin rooli on Cassiopeia televisiosarjassa Taisteluplaneetta Galactica. People-lehti luonnehtii Cassiopeian roolia "intergalaktiseksi Maria Magdalenaksi" ("intergalactic Mary Magdalene").
Laurette Spangin aviopuoliso on näyttelijä John McCook.
Aiheesta muualla

Battlestarwiki: Laurette Spang-McCook (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Laurette Spang
Käännös suomeksi
Lihavuudenvastustamisyhdistys

Lihavuuden vastustamisyhdistys ry. oli suomalainen yhdistys, joka perustettiin 28. tammikuuta 1950 vastavetona sotienjälkeiselle nopeasti kohonneelle elintasolleselvennä. Yhdistyksen perustamisen vauhdittajana olivat etenkin joulunpyhinä 1949 saadut ylensyöntiesimerkitselvennä. Yhdistys oli luonteeltaan ensimmäinen koko maailmassa ja oli Suomessa merkittävä toimija. Sen toiminta hiipui Painonvartijoiden tuloon.
Lihavuudenvastustamisyhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja oli Yrjö Similä. Muita aktiiveja oli professori A. I. Virtanen. Sen hallitukseen kuului puheenjohtajanakin muun muassa Toivo Rautavaara, joka vuonna 1951 julkaisi kirjan Syömällä solakaksi ilman kalorilaskua ja paastoamista. Rautavaara oli yhdistyksen puheenjohtaja toistakymmentä vuotta.
Yhdistys järjesti laihdutuskursseja. Se aloitti neljä kuukautta kestävät kurssit vuonna 1958. Kunkin kurssilaisen paino aleni keskimäärin 10,6 kiloa.
Vuonna 1960 ilmestyi kirja Kuta pitempi vyö, sitä lyhyempi elämä.
Yhdistyksen toimintaa sivutaan Esko Töyrin vuonna 1961 ohjaamassa yhdeksänminuuttisessa filmidokumentissa Paksu juttu, jossa pääosaa esittää Toivo Rautavaaran lisäksi näyttelijä Juhani Kumpulainen. Dokumentti on lisukkeena Matti Kassilan vuonna 1957 valmistuneen Kuriton sukupolvi -elokuvan DVD-julkaisulla vuodelta 2003.
Julkaisut

Kuta pitempi vyö, sitä lyhyempi elämä, 1960
Lihavuuden vastustamisyhdistys r.y. : vuosijulkaisu 1961–1963
LV-lehti : tiedotus- ja neuvontalehti. Julkaistu: Helsinki : Lihavuuden vastustamisyhdistys, 1966–1967.
Kleinspitz

| Kleinspitz |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Saksa
Määrä:  Suomessa rekisteröity 6 774
Rodun syntyaika:  1800-1900-luku
Alkuperäinen käyttö:  piha- ja vahtikoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  keskimäärin 15 vuotta
Muita nimityksiä:  kleini, Small German Spitz, Miniature Spitz, petit spitz, spitz pequeño, saksa väike spits
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 4 Eurooppalaiset pystykorvat #97.4
Ulkonäkö
Paino:  n. 3–5 kg, suhteessa korkeuteen
Säkäkorkeus:  ihanne 26 cm, +/– 3 cm poikkeama hyväksytään
Väritys:  musta, ruskea, oranssi, oranssi-soopeli, kermanvärinen, kerma-soopeli, hopeanharmaa, black & tan, valkoinen tai valkokirjava
Kleinspitz on pienikokoinen Saksasta peräisin oleva koirarotu, joka kuuluu saksanpystykorviin.
Ulkonäkö

Kleinspitz on pieni, runsasturkkinen pystykorva. Karvapeite on kaksinkertainen ja tuuhea ja rodussa esiintyy lukuisia värityksiä mukaan lukien musta, ruskea, oranssi, oranssi-soopeli, kermanvärinen, kerma-soopeli, hopeanharmaa, black & tan, valkoinen tai valkokirjava (valkoinen mustin, ruskein, harmain, oranssein, oranssi-soopelein, kermanvärisin tai kerma-soopelein merkein). Ihannesäkäkorkeus on 26 cm, josta sallitaan kolmen sentin poikkeama molempiin suuntiin. Paino määräytyy koon mukaan ja on keskimäärin 3–5 kg.
Oranssi
Oranssi-soopeli
Ruskea
Musta
Valkoinen
Black & tan
Kirjava
Luonne ja käyttäytyminen

Kleinspitz on yleensä ystävällinen, sisukas, valpas ja vilkas. Se on uskollinen omistajalleen, helppo kouluttaa ja oppii nopeasti. Se ei sovi metsästykseen vietittömyyden takia (tosin poikkeuksiakin löytyy), mutta toiset yksilöt ovat edelleen hyviä vahtikoiria. Kleinspitz ei ole aggressiivinen muille koirille. Vahtimisvietin voimakkuus vaihtelee yksilön mukaan, mutta valppaana ja terhakkaana koirana kleini saattaa olla herkkähaukkuinen. Toimintakykyä ja -halukkuutta rodusta löytyy, mistä todisteena ovat monet luonnetestin erinomaisin pistein läpäisseet yksilöt. Omistajaansa se kiintyy todella usein hyvinkin voimakkaasti. Väärällä koulutuksella sillä on kuitenkin taipumus kehittää hyvinkin aggressiivista käytöstä mm. vieraita ihmisiä kohtaan, kuten Pomeranianillakin.
Alkuperä

Kleinspitzin kantamuoto oli muinainen Canis familiaris palustris[lähde? ]. Aiemmin saksanpystykorvat toimivat pihavahteina, mutta pienimmät niistä alkoivat muuttua seurakoiriksi 1800-luvulla. 1900-luvulla määriteltiin 5 eri kokomuunnosta: keeshond, grosspitz, mittelspitz, kleinspitz ja pomeranian.
Terveys

Kleinspitz on suhteellisen terve rotu.[lähde? ] Sillä on vain vähän perinnöllisiä sairauksia ja polvivikaa esiintyy melko harvoin. Kleinspitzien keskuudessa on esiintynyt jonkin verran hammaspuutoksia -rotumääritelmä tosin sallii muutaman puuttuvan hampaan. Kleinspitziä voidaan pitää myös sangen pitkäikäisenä.
Täällä Pohjantähden alla (vuoden 1968 elokuva)

| Täällä Pohjantähden alla |
| --- | --- |
 Elokuvan DVD-julkaisun kansikuva.
Ohjaaja:  Edvin Laine
Käsikirjoittaja:   Matti Kassila  Edvin Laine  Väinö Linna  Juha Nevalainen 
Tuottaja:  Mauno Mäkelä
Säveltäjä:  Heikki Aaltoila
Kuvaaja:  Olavi Tuomi
Leikkaaja:  Juho Gartz
Lavastaja:  Ensio Suominen
Pääosat:   Aarno Sulkanen  Titta Karakorpi  Risto Taulo  Anja Pohjola  Kalevi Kahra 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fennada-Filmi Yle TV1 / Filmitoimitus (televisioversio)
Ensi-ilta:   1968-09-1313. syyskuuta 1968 (Suomi)  1969-09-2626. syyskuuta 1969 (Ruotsi)  
Kesto:  190 min
Alkuperäiskieli:  suomi, taustalla ruotsi
Katsojat:  1 020 000
Seuraaja:  Akseli ja Elina
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täällä Pohjantähden alla on Edvin Laineen ohjaama suomalainen historiallinen draamaelokuva vuodelta 1968. Se pohjautuu Väinö Linnan romaanitrilogian Täällä Pohjantähden alla kahteen ensimmäiseen osaan. Elokuva oli Suomessa vuoden katsotuin ja on yhä kaikkien aikojen neljänneksi katsotuin kotimainen elokuva 1 020 000 katsojallaan. Vuonna 1970 elokuva sai jatko-osan, Akseli ja Elina, joka perustuu kirjasarjan kolmanteen osaan. Vuonna 1973 edellä mainituista tehtiin kokoomaelokuva Pohjantähti.
Täällä Pohjantähden alla sai vuonna 1969 kolme Jussi-palkintoa: paras ohjaus (Edvin Laine), paras miespääosa (Kalevi Kahra) ja paras lavastus (Ensio Suominen). Lisäksi Väinö Linna palkittiin erikois-Jussilla.
Heikki Aaltoilan säveltämän elokuvan keskeinen musiikillinen teema on ”Akselin ja Elinan häävalssi”, josta on sittemmin tullut suosittu häävalssi Suomessa.
Elokuvassa Täällä Pohjantähden alla on useita samoja näyttelijöitä kuin Laineen Tuntemattomassa sotilaassa (1955), joka perustuu niin ikään Linnan alkuperäistekstiin. Näistä mainittakoon Matti Ranin, Veikko Sinisalo, Leevi Linko, Aarne Laine, Kaarlo Halttunen, Olavi Ahonen, Kosti Klemelä, Mikko Niskanen, Tapio Hämäläinen, Ekke Hämäläinen, Taneli Rinne ja Heikki Heino.
Juonitiivistelmä

Täällä Pohjantähden alla alkaa Koskelan torpan perustamisesta 1880-luvulla ja kertoo kuvitteellisen Pentinkulman ihmisten elämästä noin vuoteen 1920. Keskeinen teema on torpparien epävakaa asema ja heidän tavoitteensa parantaa elinolojaan. Tärkeässä roolissa ovat myös maaseudun yläluokka, kuten papin perhe, ja köyhälistö, jonka sosioekonominen asema on heikompi kuin torpparien. Elokuvan tarina ulottuu aina Suomen sisällissodan loppuun asti. Elokuva on melko uskollinen Linnan alkuperäistekstille. Lopun taistelukohtauksessa kuvataan Syrjäntaan taistelua. [lähde? ]