stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen ruotsalainen kansanpuolue
Merkittäviä poliitikkoja > Puheenjohtajat

Axel Lille (1906–1917)
Eric von Rettig (1917–1934)
Ernst von Born (1934–1945 ja 1955–1956)
Ralf Törngren (1945–1955)
Lars Erik Taxell (1956–1966)
Jan-Magnus Jansson (1966–1973)
Kristian Gestrin (1973–1974)
Carl Olof Tallgren (1974–1977)
Pär Stenbäck (1977–1985)
Christoffer Taxell (1985–1990)
Ole Norrback (1990–1998)
Jan-Erik Enestam (1998–2006)
Stefan Wallin (2006–2012)
Carl Haglund (2012–2016)
Anna-Maja Henriksson (2016–2024)
Anders Adlercreutz (2024–)
Merkittäviä poliitikkoja > Puoluesihteerit

1906–1913: Kristian von Alfthan
1920–1938: Rafael Colliander
1943–1947: Henrik Antell
1957–1971: Patrik Lilius
1971–1976: Henry Olander
1977–1980: Bengt Bergman
1981–1995: Peter Stenlund
1996–2001: Peter Heinström
2002–2005: Berth Sundström
2005–2010: Ulla Achrén
2010–2015: Johan Johansson
2016– Fredrik Guseff
Merkittäviä poliitikkoja > Eduskuntaryhmän puheenjohtajat

Vilhelm Rosenqvist (1907–1909)
Karl Söderholm (1909–1914)
Gösta Stenbäck (1914–1917)
Karl Söderholm (1917)
Ernst Estlander (1917–1924)
Ragnar Furuhjelm (1924–1933)
Ernst von Born (1933–1935)
Ragnar Furuhjelm (1935–1944)
Levi Jern (1944–1945)
John Österholm (1945–1960)
Sven Högström (1960–1964)
Grels Teir (1964–1965)
Kurt Nordfors (1965–1966)
Grels Teir (1966–1968)
Carl Olof Tallgren (1968–1970)
Grels Teir (1970–1972)
Carl Olof Tallgren (1972–1974)
Henrik Westerlund (1974–1983)
Ole Norrback (1983–1987)
Elisabeth Rehn (1987–1990)
Jörn Donner (1990–1991)
Boris Renlund (1991–1995)
Eva Biaudet (1995–1999)
Ulla-Maj Wideroos (1999–2003)
Christina Gestrin (2003–2004, 2004–2007)
Ulla-Maj Wideroos (2007–2011)
Mikaela Nylander (2011–2015)
Anna-Maja Henriksson (2015–2016)
Stefan Wallin (2016–2018)
Thomas Blomqvist (2018–2019)
Anders Adlercreutz (2019–2023)
Otto Andersson (2023–)
Merkittäviä poliitikkoja > Entisiä ministereitä

Eva Biaudet
Gustav Björkstrand
Thomas Blomqvist
Leo Ehrnrooth
Ragnar Granvik
Carl Haglund
Anna-Maja Henriksson
Carl-Olaf Homén
Sven Högström
Ralf Törngren
Bertel Lindh
Nils Meinander
Torsten Nordström
Axel Palmgren
Hjalmar Procopé
August Ramsay
Elisabeth Rehn
Julius Stjernvall
J.O. Söderhjelm
Grels Teir
Astrid Thors
Stefan Wallin
Ulla-Maj Wideroos
Rolf Witting
Merkittäviä poliitikkoja > Nykyisiä poliitikkoja

Anders Adlercreutz (puoluejohtaja, kansanedustaja, opetusministeri, entinen Eurooppa- ja omistajaohjausministeri)
Otto Andersson (kansanedustaja)
Sandra Bergqvist (kansanedustaja, liikunta-, urheilu- ja nuorisoministeri)
Eva Biaudet (kansanedustaja, entinen peruspalveluministeri)
Christoffer Ingo (kansanedustaja)
Anders Norrback (kansanedustaja)
Mikko Ollikainen (kansanedustaja)
Joakim Strand (kansanedustaja, Eurooppa- ja omistajaohjausministeri)
Henrik Wickström (kansanedustaja)
Merkittäviä poliitikkoja > Euroopan parlamentin jäsenet

Elisabeth Rehn (1995–1996)
Astrid Thors (1996–2004)
Henrik Lax (2004–2009)
Carl Haglund (2009–2012)
Nils Torvalds (2012–2024)
Anna-Maja Henriksson (2024–)
Kirjallisuutta

Svenska folkpartiet genom 100 år: 1906–2006 [Siv Sandberg, (red.)] (Schildt, 2007 ) ISBN 951-50-1631-2 (inb.)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen kotisivut
RKP:n ohjelmat (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
Suomalaiset puolueet: Ruotsalainen kansanpuolue (Yle Areena 2011)
RKP:n vanhoja vaalijulisteita (Arkistoitu – Internet Archive) Svenska centralarkivet. Viitattu 7.11.2011.
| n k Ruotsalaisen eduskuntaryhmän kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
RKP (9):  Adlercreutz  Andersson  Bergqvist  Biaudet  Henriksson (2023–2024)1  Ingo (2024–)1  Norrback  Ollikainen  Strand  Wickström 
Ahvenanmaa:  Löfström 
1 Anna-Maja Henriksson siirtyi Euroopan parlamenttiin heinäkuussa 2024, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Christoffer Ingo.
Puolueen puheenjohtajana vuodesta 2024 lähtien toiminut Anders Adlercreutz.
Rkp:n juliste vuoden 1907 eduskuntavaaleista, kuva Alex Federleyn.
Kuntakohtaiset tulokset vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Posthumanismi (kirja)

Posthumanismi on Karoliina Lummaan ja Lea Rojolan toimittama suomenkielinen artikkelikokoelma, jonka julkaisi Eetos vuonna 2014. Teoksessa tarkastellaan luonnon ja kulttuurin rajantekoa ja humanismin perintöä kriittisesti analysoivaa posthumanismin haaraa erityisesti kulttuurintutkimuksen kentällä. Kriittisen posthumanismin lähtökohta on ympäristökriisissä ja sen tuomassa tarpeessa tarkastella uudelleen ihmisen paikkaa maailmassa. Kriittisessä posthumanismissa ihmistä ei koroteta jonkinlaiseksi jumalhahmoksi kuten transhumanismissa, vaan päinvastoin se pyrkii irtautumaan ihmisen erityisasemasta ja tarkastelee ihmistä osana kaikkea elollista. Kriittinen posthumanismi on relationaalista, vuorovaikutussuhteita tarkastelevaa.
Studio Dragon

| Studio Dragon Corporation |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  tytäryhtiö
Toimitusjohtaja:  CK Kang Kim Young-kyu
Kotipaikka:   Soul, Korean tasavalta
Toimiala:  televisiotuotanto
Emoyhtiö:  CJ Group
Omistaja:  CJ ENM
Kotisivu:  studiodragon.net
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Studio Dragon on eteläkorealainen televisiotuotantoyhtiö, joka sijaitsee Soulissa. Studio Dragon on osa CJ ENM -konsernia.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (koreaksi)
Marja Krons

Marja Krons on helsinkiläinen vapaa kirjoittaja ja tuottaja. Hän on toiminut Suomen Lehtiyhtymän Aromi-lehden päätoimittajana ja kirjoittanut artikkeleita, reportaaseja ja kolumneja sanoma- ja aikakauslehtiin sekä tehnyt radio- ja tv-työtä vuodesta 1967 alkaen. TS-talousliitteen kolumnistina ja alihankkijana hän toimi 2002–2011.
Krons on koulutukseltaan ekonomi, kauppatieteen maisteri ja humanisti. Hän on saanut (nimellä Kronström) Rotissöörien Dame de la Chaine -arvonimen 1994. Hän on ollut Uuden Suomen Vapaavuoro-kolumnisti 2011 alkaen.
Kronsin puoliso on professori emeritus Veijo Kauppinen. Yksi heidän tyttäristään on oopperalaulaja, laulunopettaja, kuoronjohtaja [Sofia Kallio]].
Krons on saavuttanut Savonlinnan halkiuinnin voitot sarjoissa naiset 40 v vuonna 2002, naiset vesijuoksu 2010, naiset 60 v. vuonna 2011. 
Krons on Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen vuodesta 1992.
Teoksia ja töitä

Pitokokin parhaat : herkkupöytiä koko vuodeksi / Marja Krons, Aira Viitaniemi, WSOY, 2000. ISBN 951-0-24802-9
Seniorin opas : vinkkejä, palveluja, terveyttä / Marja Krons, Tammi, 2003 ISBN 951-31-2675-7
Tosinaisen tyylikirja / Marja Krons, Tammi, 2005 ISBN 951-31-3231-5
Kaksitoista pakkalaista : merkkimiehiä ja muistikuvia Nummenpakalta / Marja Kallio, Turku-seura, 1982
Portsalaisia : muistelmia Mutavärkiltä Mikaelinkirkolle / [toim.] Marja Kallio, [Turku-seura], 2005,
Herkkuja virolaiseen tapaan: Ruokasilta yli Suomenlahden / Olli Vuori ja Marja Kronström, kuvat Jorma Puusa SR-julkaisut, 1993 ISBN 951-96350-6-8
Vaihteeksi kasvisruokaa / Ritva Haapanen, Marja Kronström, Suurkeittiö & ravintola, 1991 ISBN 951-96350-0-9
Vaihtoehtoherkkuja / toim. Greetta Lamminen ; kasvisruoka: Ritva Haapanen, Marja Kronström, SR-julkaisut, 1994 ISBN 951-96350-9-2
Korhonen 75. Puusepät ja Alvar Aalto Suomen Turussa. Turku 1985. Toinen painos 1997. ISBN 952-90-9359-4
60 ja risat. Osat 1–16. Ohjelmasarja niille, jotka suhtautuvat vanhenemiseen uteliaasti. Turku-TV 2008.
Iloa ja terveyttä infrasaunasta. Saunakeskus/Printhouse 2011. ISBN 978-952-92-7875-6.
Infrasaunojan opas. Artemis Media, Helsinki 2013. ISBN 978-952-93-1227-6
SIRKKA & TAUNO, uimari ja kirjamies. Turbator 2015. ISBN 978-952-7012-26-0
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
3NB Tampere
Kirjallisuutta

Yrjö Raevuori : Tampereen Radio - kymmenvuotisvaiheet. Tampereen Radioyhdistys, Tampere 1933
Aiheesta muualla

Tampereen yleisradio 3NB, Suomen Kuvalehti 01.03.1924, nro 9, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tampereen radion lähetysasema, Suomen Kuvalehti, 03.01.1925, nro 1, s. 43, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tammikuinen kuva Tammerkosken rannalta. Tampereen Radion lähetysasema, 30 m. korkealla kosken pinnasta oleva lähetysantenni ja kosken yli vedetyt vastapainolangat, Suomen Kuvalehti, 21.02.1925, nro 8, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yrjö Raevuori : Suomen vanhimman yleisradioaseman vaiheet. Viisi vuotta kulunut jumalanpalvelusten radioinnin aloittamisesta Tampereella, Aamulehti, 02.02.1930, nro 31, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen radiohistoriaa 1914- 1929
Reija Grönroos : 100 vuotta radiota, Yle 29.10.2023
Leah Jeffries

| Leah Sava Jeffries |
| --- | --- |
 Leah Jeffries heinäkuussa 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 2009 (ikä 15) Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä ja malli
Muut tiedot
Aktiivisena:  2014–
Merkittävät teokset: Annabeth Chase (Percy Jackson ja olymposlaiset)
Leah Sava Jeffries (s. 25. syyskuuta 2009) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Jeffries teki näyttelijädebyyttinsä yhdysvaltalaisessa musiikkidraamassa Empire (2015) ja myöhemmin elokuvadebyyttinsä toimintatrillerissä Beast (2022). Vuonna 2022 Jeffries valittiin Annabeth Chasen rooliin Rick Riordanin fantasiaromaanisarjan Percy Jackson & the Olympians televisiosovituksessa.
Hintholma

Hintholma
| --- | --- |
Sijainti:  Helsinki Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti
Korkein kohta:  15 m
Pinta-ala:  0,03 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hintholma (ruots. Hindholmen) on puolustushallinnon henkilökunnan mökkisaari Santahaminan sotilasalueella Helsingissä, Santahaminasta itään. Saaren pinta-ala on noin kolme hehtaaria ja pituus 330 metriä. Hintholman korkein kohta on noin 15 metriä. Saaressa on vanha kalastajatorppa vuodelta 1900. 1940- ja 1950-luvuilla Urho Kekkonen vieraili usein saaressa ystävättärensä Anne-Marie Snellmanin kesämökillä.
Ted Hughes

| Edward James Hughes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1930 Mytholmroyd, Yorkshire, Englanti
Kuollut: 28. lokakuuta 1998 (68 vuotta) Lontoo, Englanti
Kansalaisuus:  britti
Ammatti:  kirjailija, runoilija, käsikirjoittaja
Puoliso:  Sylvia Plath   Carol Orchar
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  Lasten- ja nuortenkirjallisuus
Esikoisteos:  The Hawk in the Rain
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Edward (Ted) James Hughes (17. elokuuta 1930 – 28. lokakuuta 1998) oli englantilainen runoilija ja lastenkirjailija. Hughes kirjoitti myös kuunnelmia ja teatterille.
Britanniassa Hughesia pidetään yhtenä merkittävimmistä 1960-luvun uuden polven runoilijoista. Omaäänisen Hughesin arvostus nousi uudestaan uran loppupuolella hänen kahden viimeisen kirjansa myötä.
Yksityiselämä ja suhde Sylvia Plathiin

Britannian ulkopuolella Ted Hughes tunnetaan erityisesti avioliitostaan yhdysvaltalaisen runoilijan Sylvia Plathin kanssa vuosina 1956–1963. Avioliitosta syntyi kaksi lasta, Frieda ja Nicholas Hughes. Plathin ja Hughesin liitto päättyi Hughesin aloitettua suhteen Assia Wevillin kanssa.
Hughesia syytettiin etenkin Yhdysvalloissa Sylvia Plathin itsemurhasta vuonna 1963. Plathin itsemurhaan johtaneista syistä käydään keskustelua edelleen. Hughes puhui ensimmäistä kertaa julkisesti monimutkaisesta suhteestaan Sylvia Plathiin viimeiseksi jääneessä vuonna 1998 englanniksi ilmestyneessä runokirjassaan Syntymäpäiväkirjeitä (Birthday Letters). Assia Wevillin tekemästä itsemurhasta Hughes puhui vielä niukemmin.
Teokset > Suomennetut teokset

Syntymäpäiväkirjeitä.  (Birthday Letters)  Suomentanut Alice Martin. WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23368-4
Tarinoita maailman lapsuudesta.  (Tales of the Early World)  Suomentanut Caj Westerberg. WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18865-4
Rautamies.  (The Iron Man)  Suomentanut Sinikka Sajama. Kustannus-Mäkelä, 1993.  ISBN 951-873-267-1
Rautanainen.  (The Iron Woman)  Suomentanut Kristiina Drews. WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20400-5
Sulhasen vaikeudet, (Difficulties of a Bridegroom), suom. Antero Tiusanen. Helsinki: Yleisradio, [1964 (moniste)
Haava (The Wound), suom. Annikki Laaksi. Yleisradio, 1969
Hauki, suom. Simo Vehkasalo Julkaisussa: Parnasso 39 (1989) : 4, s. 237-238.
Runoja, suom. Jouni Inkala. Julkaisussa: Nuori voima 1991 : 3, s. 12-13
Runoja antologiassa: Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Teologia : Ei, ei käärme Eevaa houkutellut omenalle, julkaisussa: Tämän runon haluaisin kuulla 3, Helsinki: Tammi 2000 ISBN 951-31-1781-2
Virtaavan veden äärellä: eurooppalaisen kirjallisuuden antologia , toimittanut Ulla Lappalainen, Opetushallitus 2007 ISBN 978-952-13-3228-9
Rautanainen : (katkelma)
Muotti
"Variksen selonteko". Kaksi runoa kokoelmasta Crow . Suomentanut Jussi Pentikäinen. Parnasso 3/2022 sl. 52-56
Kaksi tarua. I ja II
Variksen selonteko taistelusta
Aiheesta muualla

Ted Hughes (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Liikennepuisto

Hollihaan liikennepuisto Oulussa
Liikennepuisto on lähinnä lapsille ja lapsiperheille suunniteltu puisto, jossa lapsia voidaan tutustuttaa liikenteeseen ja sen toimintaan. Lähes kaikissa Suomen liikennepuistoissa on asfalttipäällysteiset 1/2 kertaa normaalia kapeammat tiet ja pienemmät liikennemerkit. Tieasetelmat vaihtelevat yksinkertaisista radoista realistisen näköisiin korttelijärjestelmiin, joissa usein on liikenneympyröitä, liikennevaloja ja risteyksiä. Ajaminen tapahtuu useimmiten yksinkertaisilla polkuautoilla ja alhaisilla nopeuksilla (n. 5 km/h). Joissakin puistoissa on  myös poliisiauto opastusta ja neuvontaa varten.
Liikennepuistojen rakentamista on perusteltu sillä, että oikeita liikenneväyliä jäljittelevällä alueella voidaan opettaa liikennekäyttäytymistä tehokkaasti, turvallisesti ja lapsia kiinnostavalla tavalla. Monet kasvatusopin ja liikennepsykologian asiantuntijat ovat kuitenkin epäilleet liikennepuistojen merkitystä, koska niiden suurin vahvuus – turvallisuus – on samalla niiden suurin heikkous. Liikennepuistossa ei ole todellisen liikenteen vaaratilanteita, joita lasten pitäisi oppia tunnistamaan ja välttämään. Sen sijaan leikkipaikkoina liikennepuistot ovat suositeltavia.
Joseph Goebbels

| Joseph Goebbels |
| --- | --- |
 Joseph Goebbels vuonna 1942.
Saksan valtakunnankansleri
 30. huhtikuuta 1945 – 1. toukokuuta 1945  
Presidentti:  Karl Dönitz
Edeltäjä:  Adolf Hitler
Seuraaja:  Lutz Schwerin von Krosigk
Saksan kansanvalistus- ja propagandaministeri
 13. maaliskuuta 1933 – 30. huhtikuuta 1945  
Presidentti:  Paul von Hindenburg Adolf Hitler
Seuraaja:  Werner Naumann
Berliinin Gauleiter
 9. marraskuuta 1926 – 1. toukokuuta 1945  
Edeltäjä:  Ernst Schlange
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1897 Rheydt, Saksan keisarikunta
Kuollut: 1. toukokuuta 1945 (47 vuotta) Berliini, natsi-Saksa
Puoliso:  Magda Goebbels
Tiedot
Puolue:  NSDAP
 Nimikirjoitus
Goebbels vuonna 1937
Paul Joseph Goebbels [ˈɡœbəls] (29. lokakuuta 1897 Rheydt – 1. toukokuuta 1945 Berliini) oli eräs kansallissosialistisen Saksan vaikutusvaltaisimmista poliitikoista. Lukuisten korkeiden puoluevirkojen ohella hän toimi Adolf Hitlerin valta-aikana hallituksen kansanvalistus- ja propagandaministerinä. Goebbels tunnettiin loistavasta puhetaidostaan. Toisen maailmansodan päättyessä Saksan tappioon Goebbels teki vaimonsa kanssa itsemurhan heidän surmattuaan sitä ennen lapsensa.
Lapsuus ja nuoruus

Goebbels syntyi Rheydtissä Reininmaalla syvästi roomalaiskatoliseen perheeseen. Hänen isänsä oli työläinen ja myöhemmin kirjanpitäjä Friedrich Goebbels, äiti Katharina (os. Oldenhausen) työskenteli palvelijattarena. Nelivuotiaana Goebbels sairastui luuydintulehdukseen, joka aiheutti hänelle kampurajalan, minkä vuoksi hän ontui lopun ikänsä. Lisäksi hän oli sangen lyhytkasvuinen (163 cm), mikä yhdessä ontumisen kanssa johti koulukiusaamiseen ja huonoon itsetuntoon. Goebbelsista tuli hyvin kunnianhimoinen, ja hän pyrki kompensoimaan ruumiilliset puutteensa älyllään ja oppineisuudellaan. Vuonna 1917 hän valmistui ylioppilaaksi koulunsa parhailla arvosanoilla.
Goebbels halusi liittyä Saksan keisarilliseen armeijaan ja palvella ensimmäisessä maailmansodassa, mutta kampurajalkansa takia hänet katsottiin palvelukseen kelpaamattomaksi. Goebbels, joka oli opiskellut jesuiittakoulussa, halusi katoliseksi papiksi. Hän aloitti kuitenkin kirjallisuuden ja filosofian opinnot Bonnissa ja jatkoi niitä myöhemmin Würzburgissa, Freiburgissa ja Heidelbergissa, muiden muassa suuresti kunnioittamansa juutalaisen kirjallisuudentutkijan, professori Friedrich Gundolfin johdolla. Vuonna 1921 hän väitteli filosofian tohtoriksi kirjallisuustieteestä Heidelbergin yliopistossa juutalaisen professori von Waldbergin johdolla. Opiskeluaikoinaan Goebbels kuului useisiin katolisiin opiskelijajärjestöihin.
Sodan jälkeinen radikalisoituminen

Saksan antautuminen ensimmäisen maailmansodan lopussa oli Goebbelsille kriisi. Tähän kansalliseen murhenäytelmään yhdistyivät myös henkilökohtaiset vastoinkäymiset. Goebbelsin kirjoituksia ei suostuttu julkaisemaan lehdissä ja kustantamoissa. Vasta valmistunut tohtori tunsi olevansa tyhjän päällä. Goebbels tutustui useisiin poliittisiin ääriliikkeisiin sekä oikealla että vasemmalla laidalla. Goebbelsille syntyi näkemys, jonka mukaan demokraattisella parlamentaarisella hallinnolla ei Saksassa ole mahdollisuuksia. Hän toivoi yhteiskunnan mullistumista ja uuden yhteiskuntajärjestyksen syntymistä.
Vuonna 1920 Goebbels joutui taloudellisiin vaikeuksiin, lisäksi hänen ystävättärensä Anka Stalherm jätti hänet. Tämä johti Goebbelsin ajatusten radikalisoitumiseen ja nosti vastustusta rahoitusmaailmaa kohtaan etenkin kun Goebbels menetti vuonna 1923 vain yhdeksän kuukautta aikaisemmin saamansa viran pörssimeklarina. Goebbels omaksui väitteet joiden mukaan juutalaiset johtivat hänen pahana pitämäänsä rahamaailmaa.
Tuohon aikaan Goebbels kirjoitti joitakin näytelmiä sekä romaanin Michael. Ein deutsches Schicksal in Tagebuchblättern (suom. Michael. Saksalainen kohtalo päiväkirjan lehdillä). Teokselle ei kuitenkaan löytänyt kustantajaa ja se julkaistiin vasta vuonna 1929 kansallissosialisteja lähellä olevassa Franz-Eher-Verlag kustantamossa.
Varhaiset vuodet kansallissosialistisessa puolueessa

Goebbels oli liittynyt kansallissosialistiseen puolueeseen jo vuonna 1922 kuultuaan Adolf Hitlerin puhuvan. Hitler vaikuttui Goebbelsin oppineisuudesta ja puhujanlahjoista, ja lähetti hänet tekemään vaali- ja propagandatyötä Reininmaalla ja Westfalenissa. Goebbelsista tuli Gregor Strasserin yksityissihteeri.
Hitler tunsi Goebbelsin ja arvosti tämän puhetaitoja. Hän halusi voittaa tämän takaisin Strasserin veljesten puolelta omalle puolelleen. Niin kutsutun Bambergin puoluepäivän aikana 14. helmikuuta 1926, jolloin Strasserin veljesten vaikutusvalta puolueessa murrettiin, Hitler onnistuikin tässä. Hän näytti Goebbelsille otteita Mein Kampfista, jotka käsittelivät propagandaa ja puoluejärjestöä, ja sai Goebbelsin vakuuttuneeksi. Lisäksi Hitler kutsui Goebbelsin puhumaan puolueen ”vanhoille taistelijoille” Münchenin Bürgerbräukelleriin, joka oli oluttupavallankaappauksen keskuspaikka ja puolueessa kulttimaineen saanut keskuspaikka. Puolueen veteraanit ottivat Goebbelsin vastaan haltioituneesti, ja Goebbels puolestaan tuli vakuuttuneeksi Hitlerin johtoasemasta. Tästä lähtien hän pysyi Hitlerille horjumatta uskollisena aina tämän kuolemaan asti.
Nousu puoluehierarkiassa

Hitler nimitti Goebbelsin kansallissosialistisen puolueen Berlin-Brandenburgin piirijohtajaksi, Gauleiteriksi. Teollisuuskaupunki Berliini oli kommunistien ja sosiaalidemokraattien valta-aluetta, jossa kansallissosialisteilla ei katsottu olevan mahdollisuuksia. Puolueen paikallisosasto oli heikko ja keskinäisten riitojen repimä. Goebbels ymmärsi, että kannatuksen ja jäsenmäärän lisääminen olisi mahdollista käymällä suoraan kommunisteja vastaan. Hän järjesti mielenosoitusmarsseja ja puhetilaisuuksia kommunistien hallitsemissa kaupunginosissa. Kokoukset johtivat usein verisiin välienselvittelyihin natsien Sturmabteilungin ja kommunistien Rotkämpferbundin kanssa. Taisteluita käytiin sekä kokoushuoneistojen että katujen herruudesta. Goebbelsin puheenlahjoillaan esittämä, vasemmistolaisesti painotettulähde? sanoma sai vastakaikua monien työläisten keskuudessa. Kun Berliinin poliisipäällikkö halusi kieltää puolueen toiminnan väkivaltaisuuksiin vedoten, Goebbels esitti itsensä ja puolueensa vääryyttä kärsineinä uhreina. Katumellakoissa kuolleita SA-miehiä Goebbels kunnioitti puolueen ”veritodistajina”.
Heinäkuussa 1927 Goebbels perusti uuden puoluelehden nimeltään Der Angriff (suom. Hyökkäys). Lehti oli muodoltaan työväenlehti. Se tuomitsi kapitalistien ja ennen kaikkea juutalaisten ”riiston” ja esitteli ajatuksia ”kansallissosialismista”. Samalla se tuomitsi ja panetteli natsipuolueen poliittisia vastustajia. Lehdestä tuli Goebbelsin äänitorvi; hän kirjoitti jokaisen numeroon pääkirjoituksen.