stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johannes Kastaja
Historialliset lähteet

Historioitsija Josephus mainitsee Johannes Kastajan teoksessaan Juutalaisten muinaisajat (Antiquitates Judaicae).
Josephuksen mukaan Johannes Kastaja teloitettiin ennen Herodes Antipaan ja Aretas IV:n käymää sotaa vuonna 36, joka yhteenotto alkoi siitä, että Herodes Antipas oli rakastunut velipuolensa Herodes Philippoksen vaimoon Herodiakseen ja oli häneen liittyvien uusien naimakauppojen mukaisesti aikeissa erota edellisestä pitkäaikaisesta vaimostaan, joka oli Aretas IV:n tytär. Josephus mainitsee, että jotkut juutalaiset ajattelivat seljännesruhtinas Herodes Antipaksen sotajoukkojen lähes totaalisen tuhoutumisen kyseisessä sodassa ex-appiukkonsa Aretaksen lähettämiä joukkoja vastaan olleen Jumalan rangaistus Herodes Antipakselle Johannes Kastajan teloittamisesta. Johannes Kastajan pidättäminen ja teloittaminen Kuolleenmeren rannalla sijaitsevassa Marcheruksen linnassa johtui Josephuksen itsensä näkemyksen mukaan siitä, että Herodes Antipas pelkäsi Johannes Kastajan vaikutusvaltaa suurten ihmisjoukkojen kuunnellessa ja totellessa hänen opetuksiaan hartaasti. Raamatun evankeliumeissa Johannes Kastajan teloittamisen motiiviksi puolestaan selitetään hänen arvostelunsa yllä selostetusta naimakaupasta..
Johannes Kastaja eri uskonnoissa > Kristinusko

Monet kristilliset kirkkokunnat viettävät juhannusta Johannes Kastajan syntymäjuhlana. Sen ajankohta on puoli vuotta ennen joulua, koska Luukkaan evankeliumin mukaan Johannes syntyi noin kuusi kuukautta aikaisemmin kuin Jeesus.
Katolinen kirkko ja ortodoksinen kirkko muistavat Johannes Kastajaa 24. kesäkuuta pyhän Johannes Kastajan syntymän juhlapyhänä ja 29. elokuuta pyhän Johannes Kastajan mestauksen muistopäivänä.
Ortodoksinen kirkko muistaa Johannes Kastajaa myös hänen sikiämisensä päivänä 23. syyskuuta, Kristuksen kasteen jälkeisenä päivänä 7. tammikuuta, sekä kahtena muistopäivänä (helmikuun 24. päivä ja toukokuun 25. päivä), jolloin hänen reliikkinsä löytyivät.
Johannes Kastaja eri uskonnoissa > Islam

Johannes Kastaja (arab. يحيى‎, Yahya) on myös Islamin profeetta. Koraani kertoo Johannes Kastajan syntymästä Marian suurassa (19:2–15). Tarina sisältää Markuksen ja Luukkaan evankeliumeista tuttuja yksityiskohtia. Profeetan isä, Sakarias, on jo vanha, kun hän saa ilmestyksen, joka kertoo, että hän saa lapsen. Ilmestyksen takia hän menettää puhekykynsä kolmeksi päiväksi. Saman tarinan Koraani kertoo myös Imranin perheen suurassa (3: 37–41).
Johannes Kastaja oli numismaatikko Volker Poppin mukaan Lähi-itään 600-luvulla syntyneen arabikalifaatin ensimmäinen tunnettu kulttihahmo. Arabihallitsija Muawija I (661–680) otti pääkaupungikseen Damaskoksen ja valtionuskontonsa kulttihahmoksi Johanneksen. Bysantin keisarit olivat hakeneet poliittista suosiota ja arvovaltaa esiintymällä Jerusalemin Pyhän haudan kaitsijoina. Syyriassa ghassanidit olivat suojelleet Sergiuksen jäänteitä Rusafassa. Poppin tulkinnan mukaan näitä esikuvia seuraten Muawija asettui Damaskoksessa sijainneen Johannes Kastajan haudan suojelijaksi. Popp katsoo, että joissakin Muawijan lyömissä rahoissa esiintyi Johannes Kastaja kantamassa omaa irti leikattua päätään relikvaariossa. Johannes Kastajan haudan uskotaan sisältävän hänen pääkallonsa. Muslimit ovat pitäneet Muawijaa ja hänen seuraajiaan väärämielisinä kalifeina, jotka ohittivat Muhammedin opetukset.
Johannes Kastaja eri uskonnoissa > Mandealaisuus

Johannes Kastajan perintö elää mandealaisuuden piirissä nykyisessä Irakissa ja Iranissa. Uskonnon harjoittajia arvioidaan olevan enää runsaat 50 000.
Galleria

Johannes Edelläkävijä, mosaiikki Hagia Sofiasta, 1100-luvulta.
Bysanttilainen ikoni: Johannes Edelläkävijä, erämaan enkeli, keskiajalta.
Theofanes Kreikkalaisen ikoni Johannes Edelläkävijä, vuosien 1375 ja 1415 välisenä aikana.
Johannes Kastaja, kuvitus hetkipalveluskirjasta 1400-luvun puolestavälistä.
Geertgen tot Sint Jans, Pyhä Johannes Kastaja, noin 1490.
Leonardo da Vinci, Pyhä Johannes Kastaja, 1500-luku.
Johannes Kastaja, yksityiskohta Matthias Grünewaldin Issenheimin luostarikirkon alttaritaulusta, noin 1512–1516.
Johannes Kastaja, Andrei Rublevin ikoni 1500-luvulta.
Juan de Juanesin Pyhä Johannes Kastaja, noin 1560.
Pieter Brueghel vanhemman: Johannes Kastajan saarna, 1566.
Cristofano Allorin Johannes Kastaja erämaassa, 1600-luvulta.
Prokopi Tširrinin Pyhä Johannes Kastaja, erämaan enkeli. Stroganovin koulun ikoni 1620-luvulta.
Bartolomé Esteban Murillo, Pyhät lapset simpukan kanssa, noin 1670.
Johannes Kastajan patsas Lateraanikirkossa, Roomassa.
Johannes Edelläkävijän pää, venäläinen ikoni 1800-luvulta.
Johannes Kastajan pää, pyhäinjäännös Roomassa.
Johannes Kastajan patsas vuodelta 1845 Maltalla.
John Everett Millais, Kristus vanhempiensa kotona, noin 1849–1850, Johannes Kastaja kuvattuna oikealla.
Kirjallisuutta

Eusebios Aleksandrialainen: Johannes Edelläkävijän laskeutuminen tuonelaan.  ((Suomennos kokoelmasta Uspenskij sbornik.) Muinaisvenäjästä suomentanut Johannes Seppälä)  Vantaa:  Ortokirja, 1980.  ISBN 951-95564-7-8
Seppälä, Hilkka: Johannes Edelläkävijän ja Kastajan ikonit.  Kuopio:  Ortodoksinen kirkkomuseo, 1976.  ISBN 951-9396-00-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pyhä Johannes Edelläkävijä. Ortodoksi.net.
Josephus Flavius: Antiquities of the Jews, Book XVIII. (englanniksi)
Pierre Puvis de Chavannes, Johannes Kastajan mestaus, noin 1869.
Fresko Gračanican luostarista, noin 1235.
Mattia Preti, Johannes Kastaja saarnaa, noin 1665.
Johannes Kastajan pyhäinjäännösarkku Umaijadikappelissa Damaskoksessa
Huuhkajanpaasisammal

| Huuhkajanpaasisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Alakaari::  Bryophytina
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Kynsisammalet Dicranidae
Lahko::  Kivisammalet Grimmiales
Heimo::  Kivisammalet Grimmiaceae
Suku::  Paasisammalet Schistidium
Laji::  robustum
Kaksiosainen nimi
 Schistidium robustum  (Nees & Hornisch.) H.H.Blom 
Synonyymit
 Schistidium apocarpum var. robustum 
Katso myös
   Huuhkajanpaasisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huuhkajanpaasisammal (Schistidium robustum, (Nees & Hornsch.) H.H. Blom) on lehtisammallaji, joka kuuluu paasisammalten (Schistidium) sukuun ja kivisammalten heimoon (Grimmiaceae). Lajia tavataan maan pohjoisosan lauhkean ja viileän vyöhykkeen mereisillä alueilla. Suomessa laji on harvinainen ja elinvoimainen. Sen kasvupaikkoja tunnetaan 5–6 maakunnasta Varsinais-Suomesta Enontekiön Lappiin. Huuhkajanpaasisammal kasvaa kalkkipitoisilla kallioilla ja lohkareilla, rantakallioilla, metsien kallioilla ja kivillä, joskus myös betonilla.
Hukkasiilikäs

| Hukkasiilikäs |
| --- | --- |
 koiras
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Suku::  Diaphora
Laji::  mendica
Kaksiosainen nimi
 Diaphora mendica  (Clerck, 1759) 
Katso myös
   Hukkasiilikäs Wikispeciesissä   Hukkasiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hukkasiilikäs (Diaphora mendica) on melko yleinen, siilikkäisiin kuuluva yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Ulkonäöltään hukkasiilikäs on selvästi sukupuolidimorfinen perhoslaji.
Naaraat ovat väriltään lähes puhtaan valkoisia. Etusiipien valkeuden rikkoo vain joukko hajalleen sijoittautuneita mustia täpliä, joiden määrä ja näkyvyys vaihtelee yksilöittäin. Jotkin yksilöt ovat käytännössä puhtaanvalkoisia. Etusiiven kärkiosan keskellä on usein siipisuonten väliin sijoittunut yksittäinen musta täplä. Takasiivet ovat niin ikään valkoiset. Naaraiden ruumiin karvoitus on valkoinen, joskin takaruumiin yläpinnalla on mustia täpliä. Naaraat muistuttavat hyvin paljon yleistä tiikerisiilikästä, mutta erovat niistä pienemmän kokonsa ansiosta. Lisäksi hukkasiilikkään takaruumiista puuttuu keltainen väri.
Naaraasta poiketen koiras on pohjaväriltään harmaa tai harmaanruskea. Naaraan tapaan harvojen mustien täplien muodostamalta kuvioinniltaan se muistuttaa naarasta, mutta harmaa pohjaväri riittää erottamaan hukkasiilikäskoiraat paitsi oman lajinsa naaraista, myös muista siilikäslajeista. Takasiivet ovat mustanharmaat. Koirasperhosen ruumis on tasaisen harmaanruskea.
Aikuisen perhosen siipiväli on 28–38 mm. Naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia.
Levinneisyys ja lentoaika

Suomessa lajia esiintyy maan etelä- ja keskiosissa. Se on melko yleinen.
Elinympäristö ja elintavat

Hukkasiilikäs on tyypillisesti kulttuuriympäristöjen laji. Se viihtyy sekä metsiköissä että niityillä, mutta myös metsien aukkopaikoilla kuten voimalinjojen alustoilla sekä puutarhoissa. Laji on esiintymiseltään hieman paikoittainen, mutta esiintyessään yleensä runsas. Erikoisena piirteenä naaraita näyttää olevan selvästi koiraita vähemmän.
Ulkonäön lisäksi myös sukupuolten elintavat eroavat, sillä koiras on yöaktiivinen ja lentää valolle. Päivisin ne lepäävät lehtien alapinnoilla. Naaraat puolestaan liikkuvat vain päivällä. Ne tulevat valolle hyvin harvoin ja silloinkin varhain alkuillasta. Hukkasiilikäs lentää yleensä jonkin verran kasvillisuuden yläpuolella ja tekee ajoittain nopeita pudottautumisia kasvillisuuden joukkoon.
Naaras munii noin 250 munaa, 10–100 munaa kerrallaan ja kuolee heti saatuaan viimeiset munat munittua. Toukat elävät ryhminä piilotellen lehtien alapinnoilla tai käärittyjen lehtien sisällä. Toukat ovat täysikasvuisia elokuussa ja koteloituvat karikkeen joukkoon tai heinämättäisiin.
Ravintokasvi

Toukat elävät monilla kasveilla, esimerkiksi nokkosella (Urtica dioica).
Aiheesta muualla

Hukkasiilikäs (Diaphora mendica)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1543716  Wikispecies: Diaphora mendica  BioLib: 54896  BOLD: 197706  EPPO: SPIMMD  EUNIS: 309200  Fauna Europaea: 446990  Fauna Europaea (new): 54ecdd93-9fd1-4d45-83bd-08e52c044dcf  GBIF: 6097214  iNaturalist: 129156  LoB: 6035  MaBENA: DiaphMend  NBN: NBNSYS0000006149  NCBI: 987922  Observation.org: 1994  Open Tree of Life: 211600  Laji.fi: MX.62272 
Hukkasiilikkään naarasyksilö
Toukka
Remu Aaltonen

| Remu Aaltonen |
| --- | --- |
 Remu Aaltonen vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1948 (ikä 77)
Ammatti:  Muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Remu
Aktiivisena:  1966–
Tyylilajit:  rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Hurriganes (1971–2018)  Remu plays Hurriganes (1993–1998, 2019–) Kalevala (1969–1971)  The Creatures (1966–1967)
Levy-yhtiöt:  Edel Records Finland
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Henry Olavi ”Remu” Aaltonen (s. 10. tammikuuta 1948 Helsinki) on suomalainen muusikko, joka on tullut tunnetuksi erityisesti Hurriganes-yhtyeestään, jossa hän lauloi ja soitti rumpuja. Muita yhtyeitä, joihin hän on kuulunut, ovat olleet muun muassa The Happy Go Fellows, The Steelers, The Creatures, Incense, Kalevala, Remu and His Allstars ja Remu plays Hurriganes. Aaltonen on julkaissut myös soolotuotantoa. Hänen tunnetuimpia soolokappaleitaan ovat ”Paholaisen masurkka” ja ”Täysikuu”.
Aaltonen on tehnyt elämänsä varrella esiintyvänä muusikkona arviolta 4 500 keikkaa. Hän on tehnyt kappaleita soolotuotantonsa sekä Hurriganesin tuotannon lisäksi muun muassa Pertti Koivulalle ja Jasminelle. Aaltoselle myönnettiin vuonna 2018 Suomi-palkinto tunnustuksena merkittävästä taiteellisesta urasta. Hänelle myönnettiin maaliskuussa 2021 taiteilijaeläke.
Musiikkiuransa lisäksi Aaltonen on tullut tunnetuksi huumerikoksistaan ja vankeustuomioistaan, mutta myös muun muassa omaperäisestä puheilmaisustaan ja kiinnostuksestaan antiikkiesineisiin.lähde?
Diskografia

| --- | --- |
 Sooloalbumit No Panic (1978)  Sound of Hurrigane (1981)  Zin-Khan (1982)  Message For You (1983)  Vilkuilevat silmät (1985,  EP)  Live at Café Metropol (1985,  live)  Viittä vaille kaks (1987)  Remu plays Hurriganes: Roadrunner Tour (1994)  In the Spirit of Hurriganes (1995)  Taikakivi (1999)  Sticks and Stones (2004)  Andalusian muistelot (2013)  Remu & Skuugi Darlings: Rocking All Life Long (2021) Muut albumit Ganes-soundtrack (2007)  JuiceRemuDave – Live! (2008)  Remu and His All Stars: Live at Tullikamari (2018) :  Hurriganes Pääartikkeli: Hurriganes Kokoelmat Parhaat (1987)  Collection (1990)  Mad About You (1992)  Suomen Parhaat – Remu (1994)  20 suosikkia – Paholaisen masurkka (1995)  Remu & Hurriganes: Double Trouble (1997)  Legendaarinen Remu (2008)  The Very Best of Remu (2008) Singlejä ”Paholaisen masurkka” (1986)  ”Planeetta” (2009)
Kirjallisuutta

Aaltonen, Remu: Poika varjoiselta kujalta.  (Kirjan muotoon kirjoittanut Markku Salo. Toimittaneet lisäksi Peter von Bagh, Harri Saksala. Kuvat: Ben Kaila ym)  Helsinki:  Love kirjat, 1984.  ISBN 951-835-089-2  (3. painos: WSOY, 2007 ISBN 978-951-0-33300-6)
Ben Kaila: Remu pienellä näyttämöllä (teksti: Remu Aaltonen & Harri Haanpää) (Musta taide, 1994)
Aaltonen, Remu & Honkanen, Nina: Seitsemän ilon kyyneleet.  (Valokuvat: Henrik Schütt)  Helsingissä:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14937-7
Honey Aaltonen, Vesa Kontiainen, Kjell Starck: Hurriganes (Johnny Kniga, 2002; Taskukirja Loisto, 2007)
Ben Kaila (kuvitus), Henrik Schütt (kuvitus), Risto Vuorimies (kuvitus): Ganes. Valokuvia Hurriganesista (Johnny Kniga, 2006)
Annala, Jukka: Remusanakirja.  Helsinki:  Teos, 2008.  ISBN 978-951-851-156-7
Laukka, Petri: Remu ja Hurriganes Kekkoslovakiassa.  Helsinki:  Into, 2014.  ISBN 978-952-264-320-9
Aaltonen, Remu & Salo, Markku: Remu.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2016.  ISBN 978-951-040-529-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Remu Aaltonen Wikimedia Commonsissa
Remu Aaltonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kuusi kuvaa muusikko Remu Aaltosen elämästä Yle Radio 1, 9.10.2022
Hurriganes
|  Remu Aaltonen  Nipa Niilola  Hike Kärppä >  Ile Kallio  Albert Järvinen  Cisse Häkkinen  Janne Louhivuori  Beaver Aitto-oja  Jim Pembroke  Tomi Parkkonen  Rocka Merilahti  Harri Merilahti  Jukka Orma  Mikko Löytty  Juho Pitkänen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Rock and Roll All Night Long  Roadrunner  Crazy Days  Hot Wheels  Tsugu Way  Hanger  Jailbird  10/80  Fortissimo  Rockin’  Seven Days, Seven Nights  Hurrygames  30th Anniversary  Electric Play 
Livealbumit:  Live at Metropol  Live in Stockholm 1977  Live in Hamina 
Kokoelmat:  Sixteen Golden Greats  Hurrigane By The Hurriganes  20 Golden Greats  1978–1984  Rockin’ Tonight – 18 All Time Hits  The Legacy  20 suosikkia – Get On  Double Trouble  25 Golden Greats  20 suosikkia – Muskogee  20 suosikkia – Let's Go Rocking Tonight  Scandia Years 1977–1984  Rock Rock Tonight  30 Golden Greats 
VHS/DVD:  Oowee – Oohla  Rock’n’Roll All Night Long 1973–1988 
Filmografia:  Kuumat kundit  Ganes 
| n k Remu Aaltonen |
| --- | --- |
Studioalbumit:  No Panic  Sound of Hurrigane  Zin-Khan  Message For You  Vilkuilevat silmät  Live at Café Metropol  Viittä vaille kaks  Roadrunner Tour  In the Spirit of Hurriganes  Taikakivi  Sticks and Stones  Andalusian muistelot  Rocking All Life Long 
Muut albumit:  Ganes-soundtrack  JuiceRemuDave – Live!  Live at Tullikamari 
Kokoelmat:  Parhaat  Collection  Mad About You  Suomen Parhaat – Remu  20 suosikkia – Paholaisen masurkka  Double Trouble  Legendaarinen Remu  The Very Best of Remu 
Singlet:  ”Paholaisen masurkka”  ”Planeetta” 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Muut:  IdRef 
The Creatures vuonna 1966. Rummuissa Remu Aaltonen, kitarassa Kirka Babitzin.
Remu Aaltonen kultalevyineen kotonaan Helsingissä vuonna 1978. Kuva: Harri Ahola
Aaltonen Hurriganesin konsertissa Helsingin Kaivopuistossa vuonna 1980.
Alexander von Humboldt

| Alexander von Humboldt |
| --- | --- |
 muotokuva vuodelta 1843, Joseph Karl Stieler
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1769 Berliini, Preussin kuningaskunta
Kuollut: 6. toukokuuta 1859 (89 vuotta) Berliini, Preussin kuningaskunta
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Georg Christoph Lichtenberg
Oppilaat:  Johann Wilhelm Ritter
Tutkimusalue:  kasvimaantiede, talousmaantiede, maantiede, meteorologia, kasvitiede, eläintiede ja fysiikka
Palkinnot:  Copley-mitali (1852)
 Nimikirjoitus
Alexander von Humboldt 89-vuotiaana, taustalla Chimborazo. Julius Schraderin muotokuva vuodelta 1859.
Vapaaherra Friedrich Wilhelm Heinrich Alexander von Humboldt (14. syyskuuta 1769 Berliini – 6. toukokuuta 1859 Berliini) oli preussilainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Elämä

Humboldtin isä oli Alexander Georg von Humboldt, joka oli majuri Preussin armeijassa ja kuului huomattavaan pommerilaiseen sukuun. Alexander von Humboldt avioitui 1766 Maria Elizabeth von Colombin kanssa. Colomb oli paroni von Holweden leski. Perheeseen syntyi kaksi poikaa, joista toinen oli Alexander ja toinen ministeri, filosofi ja kielitieteilijä Wilhelm von Humboldt.
Humboldt opiskeli Frankfurtin ja Göttingenin yliopistoissa sekä Freibergin kaivosakatemiassa. Hänen ajatuksiinsa vaikutti suuresti geologi Abraham Gottlob Werner. Nuorena hän työskenteli Preussin kaivoshuollossa. 1790 hän vieraili Pariisissa Georg Forsterin kanssa. Vuodesta 1796 alkaen hän oli taloudellisesti riippumaton tutkija. Hän jatkoi opintojaan Jenassa ja tapasi muun muassa Goethen ja Schillerin.
Humboldt matkusteli vuosina 1799–1804 Latinalaisessa Amerikassa yhdessä kasvitieteilijä Aimé Bonplandin kanssa ja tutki sekä kuvaili aluetta ensimmäisenä tieteellisestä näkökulmasta. Hän kirjoitti matkaa käsittelevät kuvauksensa valtavaksi kirjasarjaksi 21 vuoden aikana. Hän oli ensimmäisiä, joka ehdotti, että Atlanttia reunustavat maa-alueet ovat aikoinaan olleet yhdessä, etenkin Etelä-Amerikka ja Afrikka. Myöhemmin hän pyrki viisiosaisessa teoksessaan Kosmos yhdistämään eri tiedonaloja. Humboldt oli yhteistyössä muiden tieteilijöiden kanssa, kuten Joseph-Louis Gay-Lussac, Justus von Liebig, Louis Agassiz ja Matthew Fontaine Maury.
Humboldt ei mennyt naimisiin, eikä hänellä tiettävästi ollut lapsia. Koska hän tuhosi kaiken kirjeenvaihtonsa, ei ole varmaa dokumentointia hänen sukupuolisesta suuntautumisestaan, mutta aikalaisten mukaan hän oli homoseksuaali. Hänellä tiedetään olleen vain kaksi rakkaussuhdetta naisen kanssa, ohjaajansa Marcus Herzin vaimoon ja Pauline Wieseliin vuonna 1808 Pariisissa.
Työ

Humboldt oli nykyaikaisen maantieteen uranuurtajia. Hän tutki myös maamagnetismia, meteorologiaa, klimatologiaa ja geologiaa. Humboldtin teos kasvimaantieteestä oli eliömaantieteen perusteoksia.
Humboldt nimesi useita lintulajeja, muun muassa kolumbiankaklattajan (Ortalis garrula) ja rasvakehrääjän (Steatornis caripensis). Kaikista maapallolla eläneistä ihmisistä hänen mukaansa on nimetty eniten maantieteellisiä kohteita. Myös lukuisia eliölajeja on nimetty hänen kunniakseen, mm. perunpingviini (Spheniscus humboldti) sekä humboldtinkalmari (Dosidicus gigas).
Kirjallisuutta

Wulf, Andrea: The Invention of Nature: Alexander von Humboldt's New World, Knopf, 2015, ISBN 9781848548985
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexander von Humboldt Wikimedia Commonsissa
Alexander von Humboldtin teoksia Gutenberg-projektissa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii  Leopoldina  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  ADK  Scientific illustrators  FID  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  RISM  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Hulk Hogan

| Hulk Hogan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. elokuuta 1953 (ikä 71) Augusta, Georgia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Showpainija
Kehänimet:  Hollywood Hulk Hogan Hollywood Hogan Hulk Hogan Mr. America Sterling Golden Terry Boulder The Super Destroyer Hulk Machine
Aktiivisena:  1976–2012
Pituus:  201 cm
Paino:  137 kg
Kouluttajat:  Hiro Matsuda
Aiheesta muualla
hulkhogan.com
Hulk Hogan (oikealta nimeltään Terry Gene Bollea, s. 11. elokuuta 1953 Augusta, Georgia) on yhdysvaltalainen showpainija ja näyttelijä, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen suurimmista painitähdistä.  Hogan on voittanut urallaan 12 maailmanmestaruutta: kuusi WWE:ssä ja kuusi WCW:ssä. Hän on myös voittanut yhden WWE-joukkuemestaruuden Edgen kanssa. Hoganin ansioihin kuuluu lisäksi Royal Rumblen voitto vuosina 1990 ja 1991. WWE Hall of Fameen hänet nimettiin vuonna 2005. Painiuran ohella Hogan on näytellyt useassa elokuvassa ja TV-sarjassa, joista ensimmäinen rooli oli elokuvassa Rocky III vuonna 1982.
Hoganin kooksi ilmoitettiin vuosien 1970–1990 aikana 203 senttimetriä ja 137 kilogrammaa. Nykyään Hogan on 201 cm ja 137 kg. Pituutta ovat lyhentäneet useat polvi- ja selkäleikkaukset sekä pahentunut skolioosi.
Showpainiura > Ennen Hulkamaniaa

Hulk Hogan aloitti showpainiuransa vuonna 1977. Hänet koulutti Hiro Matsuda. 
Hogan otteli ensimmäistä kertaa 25. elokuuta 1977 Don Serranoa vastaan. Tuolloin Hogan käytti nimeä Super Destroyer. Joulukuussa 1979 Sterling Golden -nimen alla Hogan voitti NWA South Eastern Heavyweight -tittelin.
Hogan debytoi vuonna 1980 World Wide Wrestling Federationissa, joka oli World Wrestling Federationin (nyk. World Wrestling Entertainment) edeltäjä. WWWF:n puikoissa oli tuolloin Vince McMahon Sr, nykyisen Vince McMahonin isä. McMahon piti Hoganin suuresta koosta, ja antoi tälle nimen Hulk Hogan. Freddie Blassie toimi Hoganin managerina. Hogan kävi tuolloin merkittävimmät ottelunsa André the Giantia vastaan. Hogan joutui myöhemmin jättämään WWWF:n, sillä Vince McMahon Sr ei pitänyt hänen päätöksestään näytellä Rocky 3 -elokuvassa. Hogan paini tällöin muun muassa Japanissa voittaen IWPG World Heavyweight -tittelin. Hogan paini myös USA:n puolella American Wrestling Associationissa, jossa hän oli ensin heel, mutta Verne Gagnen oli myöhemmin pakko tehdä hänestä face (hyvis), sillä yleisö hurrasi hänelle lähde?.