stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu 2016
Jalkapallo

Suomen miesten maajoukkue hävisi uuden päävalmentajansa, ruotsalaisen Hans Backen johdolla neljä ensimmäistä otteluaan yhteismaalein 0–11 ja teki kolmessa seuraavassa ottelussaan yhteensä yhden maalin, joka toi tasapelin vieraskentällä Belgiaa vastaan. Syyskuussa alkaneissa MM-karsinnoissa Suomi pelasi Turussa Kosovon kanssa tasan 1–1 sekä hävisi vieraskentällä Islannille 3–2, Tampereella Kroatialle 0–1 ja vieraissa Ukrainalle 1–0. Marraskuussa Backe erotettiin tehtävästään ja tilalle valittiin Markku Kanerva.
Suomen naisten maajoukkue jatkoi EM-karsintaansa voittamalla vieraskentällä Montenegron 1–7 ja Valkeakoskella Irlannin 4–1, pelaamalla Helsingissä Portugalin kanssa tasapelin 0–0 sekä häviämällä vieraissa Portugalille 3–2 ja Espanjalle 5–0. Suomi jäi lohkossaan kolmanneksi eikä selviytynyt lopputurnaukseen.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti IFK Mariehamn, hopeaa sai Helsingin Jalkapalloklubi ja pronssille sijoittui Seinäjoen Jalkapallokerho.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti PK-35 Vantaa, hopeaa sai Turun Palloseura ja pronssille sijoittui espoolainen FC Honka.
Jääkiekko

Naisten maailmanmestaruuskilpailuissa 28.3.–4.4. Kanadassa Suomi sijoittui neljänneksi hävittyään välierissä Kanadalle 3–5 ja pronssiottelussa Venäjälle voittolaukauskilpailun jälkeen 0–1.
Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 6.–22.5. Moskovassa ja Pietarissa, Venäjällä Kari Jalosen valmentama Suomi saavutti hopeaa voitettuaan kaikki seitsemän alkulohko-otteluaan sekä puolivälierissä Tanskan 5–1 ja välierissä Venäjän 3–1. Loppuottelussa Suomi hävisi Kanadalle 0–2. Nuorimpana suomalaismiehenä MM-kisoissa pelannut 18-vuotias Patrik Laine oli maalintekijätilaston jaetulla ykkössijalla seitsemällä maalillaan ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja parhaaksi hyökkääjäksi, Suomalaisista tähdistökentälliseen valittiin Laineen lisäksi kisojen parhaana maalivahtina palkittu Mikko Koskinen ja hyökkääjä Mikael Granlund.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 26.12.–5.1. Helsingissä. Jukka Jalosen valmentama Suomi voitti kultaa sijoituttuaan alkulohkossaan toiseksi ja voitettuaan puolivälierissä Kanadan 6–5, välierissä Ruotsin 2–1 ja loppuottelussa Venäjän jatkoerässä 4–3. Loppuottelun voittomaalin teki Kasperi Kapanen. Joukkueen tehokkaassa ykkösketjussa pelasivat Jesse Puljujärvi, Sebastian Aho ja Patrik Laine, ja se sai lempinimen PuLa-Aho.
Olli Määttä oli voittamassa Stanley Cupia Pittsburgh Penguinsin joukkueessa, joka voitti 12.6. päättyneissä loppuotteluissa San Jose Sharksin otteluvoitoin 4–2.
NHL:n varaustilaisuudessa kesäkuussa Buffalossa Winnipeg Jets varasi Patrik Laineen toisella varausvuorolla, Edmonton Oilers Jesse Puljujärven neljäntenä ja Vancouver Canucks Olli Juolevin viidentenä.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Tampereen Tappara, joka voitti loppuotteluissa Helsingin IFK:n voitoin 4–2. Pronssille sijoittui Oulun Kärpät.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti jyväskyläläinen JYP, hopeaa sai Hämeenlinnan Pallokerho ja pronssille sijoittui espoolainen Blues.
Jääpallo

Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 1.–7.2. Uljanovskissa, Venäjällä Suomi saavutti hopeaa voitettuaan välierässä Ruotsin 3–2 mutta hävittyään loppuottelussa Venäjälle 1–6. Alkulohkossa Suomi hävisi selvästi Ruotsille ja Venäjälle sekä niukasti myös Kazakstanille.
Miesten Suomen-mestaruuden vei helsinkiläinen Botnia-69, joka voitti 12.3. Oulunkylän tekojääradalla, Helsingissä pelatussa loppuottelussa Porvoon Akilleksen 3–2. Ottelu jouduttiin välillä keskeyttämään useaksi tunniksi auringon sulatettua jäätä. Pronssille sijoittui Mikkelin Kampparit.
Keilailu

Singlen maailmanmestaruuskilpailuissa 2.–9.12. Dohassa, Qatarissa Joonas Jähi saavutti pronssia.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 9.–18.6. Wienissä, Itävallassa suomalaisten ainoat sijoitukset kymmenen parhaan joukossa ovat seitsemäs sija joukkuekilpailussa, Hannele Impolan, Petra Eriksson-Solan ja Heidi Mannisen yhdeksäs sija triokilpailussa sekä Eriksson-Solan ja Eliisa Hiltusen kymmenes sija parikilpailussa.
Miesten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 17.–28.8. Brysselissä, Belgiassa Joonas Jähi ja Osku Palermaa voittivat kultaa parikilpailussa sekä Juhani Tonterin, Jari Ratian, Sami Lampon ja Perttu Jussilan kanssa.joukkuekilpailussa. Tonteri saavutti hopeaa mastersissa ja Jähi all eventsissä.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden vei neljä loppuottelua viidestä voittanut kouvolalaisseura Kouvot, hopealle sijoittui Tampereen Pyrintö, ja pronssia sai BC Nokia, joka pudotti puolivälierissä runkosarjan voittaneen Joensuun Katajan.
Naisten Suomen-mestaruuden vei kaikki kolme loppuottelua voittanut Catz Lappeenranta, hopealle sijoittui Hyvinkään Ponteva ja pronssia sai Äänekosken Huima. Mestaruus on Catzille viides peräkkäinen ja kaikkiaan kuudes.
Käsipallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti neljännen peräkkäisen kerran Riihimäen Cocks, hopeaa sai kauniaislainen HC West ja pronssille sijoittui helsinkiläisseura Dicken.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Dicken, hopeaa sai Helsingin IFK ja pronssille sijoittui kolmas helsinkiläisseura Sparta IF.
Lentopallo

Maailmanliigassa Suomen miesten maajoukkue pelasi kesä-heinäkuun aikana yhdeksän ottelua, joista se voitti kuusi: Osakassa Etelä-Korean ja Kuuban, Kairossa Egyptin ja Japanin sekä Tampereella Kuuban ja Kanadan. Suomi sijoittui 36 joukkueen liigassa 17:nneksi.
Miesten Suomen-mestaruuden vei kaikki kolme loppuottelua voittanut Kokkolan Tiikerit, hopeaa sai Vammalan Lentopallo, ja pronssille sijoittui Hurrikaani-Loimaa.
Naisten Suomen-mestaruuden vei kolme loppuottelua viidestä voittanut hämeenlinnalainen HPK, hopeaa sai runkosarjan ja seitsemän edellistä mestaruutta voittanut salolainen LP Viesti, ja pronssille sijoittui Oriveden Ponnistus.
Lumilautailu

WSF-liiton maailmanmestaruuskilpailuissa 9.–16.3. Yabulissa, Kiinassa Peetu Piiroinen voitti kultaa big airissa ja Enni Rukajärvi saavutti hopeaa big airissa ja slopestylessa.
Moottoripyöräily

Enduron maailmanmestaruussarjassa Eero Remes voitti kultaa Enduro 1 -luokassa. Naisten sarjassa Sanna Kärkkäinen sijoittui neljänneksi.
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjassa Pekka Päivärinta ja Kirsi Kainulainen voittivat mestaruuden sivuvaunuluokassa. Päivärinnalle mestaruus oli viides ja Kainulaisesta tuli ensimmäinen yleisen luokan maailmanmestaruuden voittanut nainen.
Nyrkkeily

Rio de Janeiron kesäolympialaisissa ainoana suomalaisnyrkkeilijänä mukana ollut Mira Potkonen saavutti alle 60-kiloisten sarjassa pronssia.
Naisten maailmanmestaruuskilpailuissa 19.–27.5. Astanassa, Kazakstanissa Mira Potkonen saavutti pronssia alle 60-kiloisten sarjassa ja Elina Gustafsson alle 69-kiloisissa.
Paini

Rio de Janeiron kesäolympialaisissa Petra Olli sijoittui vapaapainissa alle 58-kiloisten sarjassa kymmenenneksi, ja kreikkalais-roomalaisessa painissa Rami Hietaniemi oli alle 85-kiloisten sarjassa yhdestoista ja Tero Välimäki alle 66-kiloisissa viidestoista.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 8.–13.3. Riiassa, Latviassa Petra Olli voitti kultaa vapaapainin alle 60-kiloisten sarjassa.
Pesäpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Vimpelin Veto, joka voitti loppuotteluissa Sotkamon Jymyn otteluvoitoin 3–2. Pronssille sijoittui Joensuun Maila.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti jyväskyläläinen Kirittäret, joka voitti loppuotteluissa Lapuan Virkiän otteluvoitoin 3–1. Pronssille sijoittui Porin Pesäkarhut.
Itä–Länsi-otteluissa 2.–3.7. Kouvolassa Länsi voitti naisten ottelun 0–2 ja miesten ottelun 0–1. Molemmissa otteluissa voitto oli Lännelle kuudes peräkkäinen.
Pikaluistelu

Matkakohtaisissa maailmanmestaruuskilpailuissa 11.–14.2. Kolomnassa, Venäjällä Mika Poutala sijoittui 500 metrillä neljänneksi 0,006 sekunnin päässä pronssimitalista ja 1 000 metrillä kymmenenneksi.
Sprinttimaailmanmestaruuskilpailuissa 27.–28.2. Soulissa, Etelä-Koreassa Mika Poutala sijoittui yhteispisteissä kuudenneksi.
Purjehdus

Rio de Janeiron kesäolympialaisissa Tuula Tenkanen sijoittui Laser Radial -luokassa viidenneksi ja Tuuli Petäjä-Sirén RS:X-purjelautaluokassa kymmenenneksi.
Pyöräily

Rio de Janeiron kesäolympialaisissa ainoana suomalaispyöräilijänä kilpaillut Lotta Lepistö sijoittui maantieaika-ajossa 17:nneksi ja maantieajossa 51:nneksi.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuissa 9.–16.10. Dohassa, Qatarissa Lotta Lepistö saavutti pronssia 134,1 kilometrin maantieajossa ja saksalaisen Cervélo-Bigla Pro Cycling -joukkueen mukana 40 kilometrin joukkueaika-ajossa. Nämä olivat ensimmäiset suomalaiset maantiepyöräilyn MM-mitalit aikuisten sarjoissa.
Ringette

Maailmanmestaruuskilpailut pelattiin 27.12.2015.–4.1.2016 Helsingissä. Suomi voitti kultaa voitettuaan kahdesta voitosta katkenneessa loppuottelusarjassa Kanadan 8–2, 13–0.
Salibandy

Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 3.–11.12. Riiassa, Latviassa Petri Kettusen valmentama Suomi voitti kultaa voitettuaan välierissä Tšekin 4–3 ja loppuottelussa Ruotsin rangaistuslaukauskilpailun jälkeen 4–3. Peter Kotilainen oli kisojen paras pistemies (10 + 6 = 16) ja hänet valittiin kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Tähdistökentälliseen valittiin suomalaisista Kotilaisen lisäksi puolustajat Krister Savonen ja Tatu Väänänen.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailuissa 20.–28.8. Strömstadissa ja Tanumissa, Ruotsissa Sari Anttonen, Marika Teini ja Merja Rantanen saavuttivat viestiussä pronssia. Saila Kinni sijoittui pitkällä matkalla viidenneksi ja Teini keskimatkalla kuudenneksi. Suomi oli miesten viestissä viides.
Taitoluistelu

Maailmanmestaruuskilpailuissa 28.3.–3.4. Bostonissa, Yhdysvalloissa Viveca Lindfors sijoittui naisten yksinluistelussa 20:nneksi ja pari Cecilia Törn / Jussiville Partanen jäätanssissa 18:nneksi.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 25.–31.1. Bratislavassa, Slovakiassa Viveca Lindfors sijoittui naisten kilpailua kahdeksanneksi, Cecilia Törn / Jussiville Partanen jäätanssissa 15:nneksi ja Valtter Virtanen miesten kilpailun lyhytohjelmassa 26:nneksi.
Tennis

Henri Kontinen voitti vuoden aikana seitsemän ATP-nelinpeliturnausta, joista viisi uuden australialaisparinsa John Peersin kanssa; he voittivat 10.1. Brisbanessa, 1.5. Münchenissä, 17.7. Hampurissa, 6.11. Masters 1000 -turnauksen Pariisissa ja 20.11. ATP-kiertueen finaaliturnauksen Lontoossa. Lisäksi Kontinen voitti ATP-turnauksen 28.8. espanjalaisen Guillermo García-Lópezin kanssa Winston-Salemissa ja 25.9. britti Dominic Inglotin parina Pietarissa. Kauden päätteeksi Kontinen nousi miesten nelinpelin maailmanlistalla seitsemänneksi. Sekanelinpelissä Kontinen voitti 10.7. britti Heather Watsonin kanssa Wimbledonin mestaruuden, mikä oli ensimmäinen suomalainen aikuisten sarjan Grand Slam -turnausvoitto.
Triathlon

Havaijin Ironman-kilpailussa 8.10. kilpailuun ensimmäistä kertaa osallistunut Kaisa Lehtonen sijoittui viidenneksi.
Uinti

Rio de Janeiron kesäolympialaisissa Jenna Laukkanen sijoittui 14:nneksi ja Matti Mattsson 16:nneksi, molemmat 200 metrin rintauinnissa. Naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä Suomi sijoittui 11:nneksi.
Lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa 6.–11.12. Windsorissa, Kanadassa Jenna Laukkanen sijoittui neljänneksi 50 metrin ja 100 metrin rintauinnissa sekä viidenneksi 100 metrin sekauinnissa. Ari-Pekka Liukkonen oli 50 metrin vapaauinnissa viides. Hanna-Maria Seppälä lopetti menestyksekkään uransa näihin kisoihin.
Pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 9.–22.5. Lontoossa, Isossa-Britaniassa Jenna Laukkanen saavutti pronssia 50 metrin rintauinnissa sekä Mimosa Jallowin, Emilia Pikkaraisen ja Hanna-Maria Seppälän kanssa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Yleisurheilu

Rio de Janeiron kesäolympialaisissa Antti Ruuskanen sijoittui keihäänheitossa kuudenneksi, David Söderberg moukarinheitossa kahdeksanneksi ja Kristiina Mäkelä kolmiloikassa 12:nneksi.
Sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 17.–20.3. Oregonissa, Yhdysvalloissa Kristiina Mäkelä sijoittui kolmiloikassa kuudenneksi.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 6.–10.7. Amsterdamissa, Alankomaissa Suomen ainoa mitalisti oli keihäänheitossa pronssia saanut Antti Ruuskanen. Oskari Mörö oli 400 metrin aitajuoksussa neljäs, Kristian Bäck pituushypyssä viides sekä David Söderberg moukarinheitossa ja Wilma Murto seiväshypyssä seitsemäs.
Rio de Janeiron kesäparalympialaisissa Leo-Pekka Tähti voitti kultaa pyörätuolikelauksen T54-luokan 100 metrillä, Marjaana Heikkinen saavutti hopeaa F34-luokan keihäänheitossa ja Henry Manni sai pronssia pyörätuolikelauksen T34-luokan 100 metrillä. Tähdelle paralympiakultamitali oli viides.
Joni Karvinen

| Joni Karvinen |
| --- | --- |
 Joni Karvinen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1994 (ikä 30)  Lahti, Suomi
Uran tiedot
Pituus:  197 cm
Laji:  keihäänheitto
Seura:  Ylöjärven Urheilijat (–2014) Tampereen Pyrintö (2015–2017) Joensuun Kataja (2018–)
Saavutukset
Ennätykset:  Keihäs 800 g: 80,04 m (Raasepori 2016)
 Tietolaatikko päivitetty 20. heinäkuuta 2023 
Joni Jalmari Karvinen (s. 7. helmikuuta 1994 Lahti) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän edusti urheilu-urallaan vuoteen 2014 asti Ylöjärven Urheilijoita, vuosina 2015–2017 Tampereen Pyrintöä ja vuodesta 2018 Joensuun Katajaa. Häntä valmensi uransa aikana Jarmo Pusa (2007–2011), Erkki Helanoja (2009–2011), Kari Ihalainen (2011–2014), Viljo Toivanen (2014–2015) ja vuodesta 2015 Olavi Parjanen. Karvinen lopetti aktiiviuransa kesän 2021 jälkeen.
Karvisella on useita SM-mitaleja nuorten sarjoista. Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 Karvinen oli kuudes tuloksella 74,49 m. Kisojen karsinnassa hän heitti 700-grammaisella keihäällä ennätyksensä 80,05 m. Karvinen oli kuudes myös Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2012 tuloksella 70,90 m. Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 hän oli seitsemäs tuloksella 71,40 m ja Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 kahdeksas tuloksella 74,10 m.
Karvinen voitti keihään Suomen hallimestaruuden 2015 ja 2019.
Karvisen ennätys on 80,04 m, jonka hän heitti 12. kesäkuuta 2016 Karjaalla Raaseporissa.
Karvisen avopuoliso on kolmiloikkaaja Kristiina Mäkelä.
Pappila (Hämeenkyrö)

Pappila on kylä ja virkatalo Hämeenkyrön kunnassa. Virallisen kylännimen sijaan yleisesti puhutaan Hämeenkyrön kirkonkylästä. Kirkonkylä on kunnan historiallinen ja hallinnollinen keskus.
Aiemmin Hämeenkyrön kirkonkylä oli muodosti oman tilastollisen taajamansa. Esimerkiksi väestönlaskennassa 1970 Hämeenkyrössä oli neljä tilastollista taajamaa: Järvenkylä-Kostula (420 as.), Kirkonkylä (1 210 as.), Kyröskoski (2 829 as.) ja Kyröspohja (278 as.). Suomen kuntia esittelevän kirjasarjan vuoden 1984 teoksessa Kirkonkylä mainitaan yhtenä kolmesta Hämeenkyrön taajamasta. Vuoden 1985 väestönlaskennassa nämä tlastolliset taajamat olivat: Järvenkylä-Kostula (304 as.), Kirkonkylä (1 571 as.) ja Kyröskoski (3 014 as.). Sittemmin kirkonkylän taajamarakenne on kasvanut yhteen aiemman Kyröskosken taajaman kanssa; vuoden 1995 lopun taajamatilastossa Hämeenkyrön kirkonkylää ei enää listata taajamaksi, mutta Kyröskosken asukasluku on kasvanut 5 613:een. Vuoden 2023 lopussa kirkonkylänkin sisältävän Kyröskosken tilastollisen taajaman pinta-alaksi kirjattiin 15,66 neliökilometriä ja väkiluvuksi 6 629 asukasta.
Hämeenkyrön kirkokylässä sijaitsevat muun muassa vuonna 1782 rakennettu puinen Hämeenkyrön kirkko, Hämeenkyrön kotiseutumuseo (viljamakasiini vuodelta 1820), Hämeenkyrön pappila (Isopappila vuodelta 1849), Hämeenkyrön vanha hautausmaa (1870-luku) kappeleineen (1895) sekä uudemmista rakennuksista muun muassa Hämeenkyrön sosiaali- ja terveysasema. Hämeenkyrön vanha keskusta on suojeltu kulttuuriympäristö ja listattu Museoviraston ylläpitämään Valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Kirkonkylässä sijaitsevan Hämeenkyrön vanhan kunnantalon lähistölle tai paikalle on jo vuosia hahmoteltu uutta Hämeenkyrötaloa.
Hämeenkyrön kirkko (1782).
Hämeenkyrön pappilan rakennus kirkonkylässä.
Hämeenkyrön vanhan hautausmaan kappeli (1895).
Bullet for My Valentine

| Bullet for My Valentine |
| --- | --- |
 Bullet for My Valentine Rock am Ring- festivaaleilla vuonna 2018
Tiedot
Toiminnassa:  1998–
Tyylilaji:  metalcore, heavy metal, thrash metal
Kotipaikka:  Bridgend, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Matthew ”Matt” Tuck, rytmikitara, laulu   Michael ”Padge” Paget, kitara, taustalaulu   Michael ”Moose” Thomas, rummut   Jamie Mathias, basso  
Entiset jäsenet:  Nick Crandle, basso (1998–2004)  Jason ”Jay” James, basso, taustalaulu (2004–2015) 
Levy-yhtiö:  Columbia    Trustkill   Gun/BMG  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bullet for My Valentine (Bullet' , B4MV, BFMV) on Walesin Bridgendissä vuonna 1998 perustettu brittiläinen metalcore/hardcore-yhtye.
Aluksi yhtye tunnettiin nimellä Jeff Killed John ja se soitti Limp Bizkit-, Metallica- ja Nirvana-covereita. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat "Hand of Blood", "4 Words (To Choke Upon)", "All These Things I Hate (Revolve Around Me)", "Tears Don't Fall", "Suffocating Under Words of Sorrow (What Can I Do)", "Scream Aim Fire", "Hearts Burst Into Fire", "Waking the Demon", "Your Betrayal", "Fever" ja "The Last Fight".
Historia > Alkuajat

Jeff Killed John -yhtyeen perustivat Matthew Tuck (kitara ja laulu), Michael Paget (kitara ja taustalaulu), Nick Crandle (basso) ja Michael Thomas (rummut) vuonna 1998 opiskellessaan musiikkia Bridgendin yliopistossa. He soittivat Metallican ja Nirvanan cover-kappaleita. Yhtye julkaisi vuonna 2002 CD:n jolla olevat kaksi kappaletta "You" ja "Play with Me" tuotti Greg Haver.
Uransa alussa yhtye seurasi nu metal -suuntausta kuten Korn ja Limp Bizkit tavoitteenaan aikaansaada kaupallisesti menestyvää musiikkia. Basisti Crandlen lähtö uhkasi olla yhtyeen loppu, mutta hänet korvattiin Jason Jamesilla, joka oli käynyt samaa koulua Matthew Tuckin kanssa. Nu metal -trendin hiipumisen aikoihin yhtye vaihtoi nimekseen Bullet for My Valentine. Samalla yhtye myös vaihtoi musiikkinsa tyylisuuntaa.
Historia > Levytyssopimus

Bullet For My Valentinen konsertoitua paljon Roadrunner Records -levy-yhtiö kiinnostui yhtyeestä. Levytyssopimus Roadrunner Recordsin kanssa ei kuitenkaan toteutunut, mutta yhtye allekirjoitti pian viiden albumin sopimuksen Sony Music Entertainmentin kanssa. Laulaja Matthew Tuck on sanonut, että Sonyn kanssa yhtyeellä on enemmän mahdollisuuksia ja vaihtoehtoja. Isossa-Britanniassa levy-yhtiönä on Visible Noise.
Omakustanne-EP, Bullet for My Valentine julkaistiin Isossa-Britanniassa 15. marraskuuta 2004 ja Yhdysvalloissa 30. marraskuuta 2004. Tuottajana toimi Colin Richardson (Machine Head, Cradle of Filth, Fear Factory, Napalm Death). EP-levy sisälsi viisi kappaletta ja oli yhtyeen ensimmäinen virallinen julkaisu. Toinen EP-levy Hand of Blood julkaistiin Yhdysvalloissa 22. elokuuta 2005 ja sen julkaisi Trustkill Record. Toiseen EP-levyyn oli lisätty kappale "4 Words (To Choke Upon)".
Historia > The Poison

Yhtyeen esikoisalbumi The Poison julkaistiin Isossa-Britanniassa 3. lokakuuta 2005 ja Yhdysvalloissa 15. helmikuuta, jossa se pääsi Billboard 200 -listan sijalle 128. Marraskuun 15. päivään mennessä albumia oli Yhdysvalloissa myyty 350 000 kappaletta.
Albumin ensimmäinen single "Suffocating Under Words of Sorrow (What Can I Do)" julkaistiin Yhdysvalloissa Trustkill Recordsin levittämänä 19. syyskuuta 2005. Yhteensä singlejä tältä albumilta julkaistiin neljä: "Suffocating Under Words of Sorrow (What Can I Do)", "All These Things I Hate (Revolve Around Me)", "Tears Don't Fall" ja "4 Words (To Choke Upon)". Näistä viimeinen löytyy EA Sportsin peleistä NHL 06 ja Madden 06. "Hand of Blood" -kappaletta on käytetty peleissä Need for Speed: Most Wanted ja Burnout Revenge.
Bullet for My Valentine soitti Download Festivalissa, Donington Parkissa kolmena vuotena peräkkäin. Ensiesiintyminen tässä festivaalissa oli vuonna 2004 Barfly-lavalla. 2005 yhtye oli jo alkanut saavuttaa mainetta soittaessaan Snickers-lavalla. Vuonna 2006 yhtye siirtyi lähelle pääesiintyjän asemaa soittaen sunnuntai-iltana Guns N’ Rosesin ja Funeral for a Friendin kanssa samalla lavalla. Muilla kiertueilla yhtye oli avausyhtyeenä Metallicalle ja Guns N’ Rosesille kesällä 2006. Yhtyeen ensimmäinen live-DVD, The Poison: Live at Brixton, syntyi taltioinnista Lontoon Brixton Academyssa.
Bullet for My Valentinen ollessa kiertueella vuonna 2006 yhdessä Rob Zombien kanssa Matthew Tuck haukkui nettikirjeessään Zombien kiertueryhmineen 17 yhteisen keikan jälkeen. Eniten Tuckia suututti ”lämppäriyhtyeiden saama paskamainen kohtelu”. Yhtye ei ollut tyytyväinen puolen tunnin soittoaikaansa, sound checkiin tai pukuhuoneisiin. Hän syytti Zombieta myös ahneudesta, koska fanien piti pulittaa pelkistä t-paidoista 40 dollaria ja lisäksi keikkojen huono äänenlaatu ei miellyttänyt yleisöä. Huolimatta pian seuranneista anteeksipyynnöistä BFMV pudotettiin kiertueelta jo seuraavana päivänä.
Vuonna 2006 marraskuun aikana yhtye oli kiertueella yhdessä As I Lay Dyingin ja Protest the Heron kanssa. Matt Tuck kärsi kuitenkin tällöin kurkunpään tulehduksesta, joten useita konsertteja jouduttiin siirtämään aikaisintaan tammikuulle. Tuckin nielurisojen poistosta seurannut yli kuukauden mittainen toipumisaika johti muun muassa Metallican lämmittelyn perumiseen Sick of the Studio '07 -kiertueella. Machine Head otti BFMV:n paikan kiertueilla.
Historia > Scream Aim Fire

17. marraskuuta 2007 kuvatun musiikkivideon "Scream Aim Fire" nimi on myös BFMV:n toisen albumin nimi. 11 kappaletta sisältävä albumi on nauhoitettu Sonic Ranch Studiossa ja sen on tuottanut Colin Richardson. Bullet for My Valentine ei pehmentänyt soundiaan toisella levyllään, vaan soitti nyt aiempaa nopeatempoisemmin ja aggressiivisemmin. Myös sanoitukset olivat vahvempia, kuten esimerkiksi levyn nimikappaleessa "Scream Aim Fire". Albumi julkaistiin muissa maissa 28. ja Yhdysvalloissa 29. tammikuuta 2008. Scream Aim Fire pääsi Billboard 200 -listan sijalle 4, Albumia myytiin julkaisuviikollaan pelkästään USA:ssa 53 000 kappaletta ja muissa maissa muutamassa viikossa yli 250 000. Kappale "Scream Aim Fire" on mukana Guitar Hero World Tour-nimisessä pelissä.
Yhtye päätti Taste of Chaos -nimisen Pohjois-Amerikan kiertueen yhdessä Atreyun, Idiot Pilotin, Blessthefallin ja Avenged Sevenfoldin kanssa. He esiintyivät myös Rock am Ring- ja Rock im Park ja Download Festival -festivaaleilla kesäkuussa 2008. Yhtye joutui peruuttamaan osan Kanadan kiertueestaan ja lentämään takaisin kotimaahan tukemaan basisti Jason ”Jay” Jamesia, jonka tytär joutui sairaalaan. Heinäkuussa yhtye lähti pääesiintyjänä No Fear Music Tour:lle Pohjois-Amerikkaan yhdessä Bleeding Throughin, Cancer Batsin ja Black Tiden kanssa.
Yhtye kävi myös Australiassa ja Uudessa-Seelannissa yhdessä Avenged Sevenfoldin ja Atreyun kanssa ja palasi sinne tammi-helmikuussa Big Day Out- festivaaleihin.
Uusi EP Road to Nowhere julkaistiin 9. päivä joulukuuta sisältäen 4 kappaletta, 3 uutta sekä "Ashes of the Innocent". Yhtye oli pääesiintyjänä ensimmäistä kertaa pidettävässä Hammerfestivaaleissa kotikaupungissaan Walesissa.
Historia > Temper Temper

Bullet For My Valentinen neljäs studioalbumi Temper Temper julkaistiin helmikuussa 2013. Fanien mielipiteet albumista vaihtelivat hyvinkin paljon. Albumilla ei ole juuri ollenkaan huutolaulua, ja bändin musiikkityylissä oli tapahtunut jälleen iso harppaus kevyempään suuntaan.
Historia > Raising Hell (Standalone-single)

Bullet For My Valentine julkaisi 2013 vuoden lopussa standalone-singlen nimeltä "Raising Hell". Fanit ottivat kappaleen vastaan erittäin hyvin. Kappaleessa on paljon huutolaulua, mutta myös puhtaita osuuksia ja se voisi hyvinkin olla yksi Scream Aim Fire -levyn kappaleista. Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo.