stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
La finta semplice
Oopperan synty

Mozartin perhe saapui kotoaan Salzburgista Wieniin syyskuussa 1767, mutta 23. lokakuuta he matkustivat Brnoon pakoon Wienissä riehunutta isorokkoepidemiaa. He jatkoivat 26. lokakuuta matkaansa Olomouciin, jossa Mozart sairastui isorokkoon. Mozart toipui 10. marraskuuta, mutta hänen sisarensa Nannerl sairastui samaan tautiin. Jouluna 1767 perhe palasi Brnoon, ja 10. tammikuuta 1768 takaisin Wieniin. Mozarteille myönnettiin 19. tammikuuta Maria Teresian ja keisari Joosef II:n audienssi.
Auttaakseen nuorta Mozartia keisari esitti toiveen saada kuulla hänen säveltämänsä ooppera Wienissä. Laadittiin sopimus, jonka mukaan Mozart lupautui kirjoittamaan oopperan sadan dukaatin korvausta vastaan. Libretoksi valittiin La finta semplice, jonka Wienissä vuodesta 1758 asunut firenzeläinen ”teatterirunoilija” Marco Coltellini sovittaisi Carlo Goldonin alkuperäisestä libretosta. Sävellystyö alkoi huhtikuussa, ja isänsä avulla Mozart sai pian ensimmäisen näytöksen valmiiksi laulajien tyydytykseksi. Huolimatta libretistin aiheuttamista viivästyksistä koko partituuri valmistui määräajassa heinäkuussa 1768.
Hovin musiikkipiirien mielialat kääntyivät kuitenkin Mozarteja vastaan, eikä La finta semplicen kantaesitys Wienissä toteutunut. Todennäköisesti ooppera esitettiin seuraavana vuonna Salzburgissa, ruhtinasarkkipiista Schrattenbachin hoviteatterissa.
Henkilöt

Fracasso, unkarilaisten joukkojen kapteeni – tenori
Rosina, hänen sisarensa, paronitar, teeskentelee yksinkertaista – sopraano
Don Cassandro, Cremonalainen tilanomistaja, saita naistenvihaaja – basso
Don Polidoro, hänen veljensä – tenori
Giacinta, Cassandron ja Polidoron ei-enää-nuori sisar – mezzosopraano
Simone, Fracasson apulainen, rakastunut Ninettaan – basso
Ninetta, Giacintan kamaripalvelijatar – sopraano
Synopsis > Tapahtuma-aika ja -paikka

Oopperan tapahtumat sijoittuvat 1700-luvun puolivälin Cremonaan, poikamiesveljesten Don Cassandron ja Don Polidoron maatilalle, jossa Cremonan alueelle sijoitettujen unkarilaisten joukkojen kapteeni Fracasso ja hänen apulaisensa Simone asustavat.
Synopsis > Ensimmäinen näytös

Fracasso rakastaa Cassandron ja Polidoron sisarta Giacintaa, mutta Cassandro ei lämpene ajatukselle sisarensa avioliitosta. Simone puolestaan on rakastunut Giacintan kamaripalvelijattareen Ninettaan. Kun Fracasson sisar Rosina saapuu maatilalle, laaditaan veljesten päänmenoksi juoni: Rosina teeskentelee yksinkertaista ja kietoo tilan isännät pikkusormensa ympärille.
Synopsis > Toinen näytös

Tunteet kuumenevat maatilalla ja Giacinta pelkää ajautuvansa riitoihin veljiensä kanssa. Simonelle pieni tappelu kyllä maistuisi. Kun veljekset huomaavat tavoittelevansa samaa naista he joutuvat kaksintaisteluun, jonka keskeyttää tieto siitä, että Giacinta on kadonnut veljesten rahojen kanssa.
Synopsis > Kolmas näytös

Lopuksi kaikki paitsi onneton Polidoro löytävät toisensa: Fracasso saa Giacintansa, Simone Ninetan ja Rosina valitsee veljeksistä Cassandron.
La finta semplice Suomessa

Sibelius-akatemian ooppera esitti La finta semplicen Helsingin Kulmakamarilla 1986. Opera Pieno teki vuonna 2006 oopperasta modernisoidun version Kansallisoopperan Alminsaliin nimellä Buenos Airesin Blondi. Oopperan tapahtumapaikka oli muutettu Argentiinan Buenos Airesiin ja tapahtuma-aika 1900-luvun alkuun.
Levytyksiä

W.A. Mozart: La Finta Semplice, Orfeo, 85843
W.A. Mozart: La Finta Semplice, Brillant alias Joan Records, BC 99726 (5 CD)
W.A. Mozart: La Finta Semplice, Philips, 422528-2
Follas novas

Follas novas on galicialaisen Rosalía de Castron runokokoelma vuodelta 1880. Se on hänen toinen ja viimeinen galician kielellä julkaisemansa runokokoelma. Suuri osa kokoelman runoista on kirjoitettu vuosina 1869-1870, kun perhe asui Simancasissa. Kokoelmassa on mukana myös 1870-luvulla kirjoitettuja runoja, joista osa oli julkaistu lehdissä jo ennen kokoelman ilmestymistä. Teosta pidetään yhtenä Galician kirjallisuuden perusteoksena, joka oli käynnistämässä Galician kulttuurin renessanssia.
Kokoelma koostuu viidestä osasta: Vaguedás, Do íntimo, Varia, Da terra sekä As viuvas dos vivos e as viuvas dos mortos.
Kokoelmaa pidetään Rosalía de Castron uran huipentumana. Se on samalla myös siirtymävaihe aikaisemman galiciankielisen kokoelman Cantares gallegos (1863) ja radikaalin En las orillas del Sar välillä. Romanttisen runouden ohella kokoelmassa on sosiaalista sanomaa, kannanottoja etenkin naisten asemasta ja taloudellisten syiden aiheuttama maaltapaon vaikutuksista. Kokoelman viimeinen osa As viuvas dos vivos e as viuvas dos mortos (Elävien ja kuolleiden lesket) kertoo naisista, joiden aviomiehet ovat lähteneet muualle hankkiman toimeentuloa. Useimmat runot on kirjoitettu kotiin jääneiden näkökulmasta, mutta yksi, Que lle igo ? (Mitä kerron hänelle) on keskustelu kahden ulkomaille muuttaneen miehen välillä, joista toinen on lähdössä käymään kotikylässä.
Galician muuttoliikkeen kuvauksena Follas novas on rinnastettu Federico García Lorcan kokoelmaan Seis poemas galegos. Kirjan esipuheessa Castro mainitsee, että Kuubaan muuttaneet galicialaiset ovat osallistuneet kokoelman rahoittamiseen ja levittämiseen.
Francisco Fonseca

Francisco Fonseca
José Francisco Fonseca Gúzman (s. 2. lokakuuta 1979 León, Guanajuaton osavaltio, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija, joka tunnetaan lempinimellä Kikin. Hän pelasi kotimaansa seurojen lisäksi muun muassa portugalilaisseura Benfican riveissä. Hän pelasi Meksikon maajoukkueessa 43 ottelua ja teki 21 maalia vuosina 2004–2008.
Kikin teki debyyttinsä Meksikon 1. divisioonassa La Piedadin joukkueessa vuonna 2001. Hän pelasi La Piedadissa kaksi kautta ennen kuin siirtyi Meksikon pääsarjaan UNAM Pumasiin. Kikinistä tuli suuri tähti Pumasissa, koska hän johdatti joukkueen kahteen mestaruuteen ja teki 81 pelaamassaan ottelussa 23 maalia. Kaudella 2004 Pumasin toisen mestaruuden jälkeen Kikin siirtyi Cruz Azuliin. Kesällä 2006 hän siirtyi Portugalin SuperLigassa pelaavaan Benficaan.
Fonseca valittiin Meksikon MM-kisajoukkueeseen Saksan maailmanmestaruuskisoihin vuonna 2006. Hän pelasi Meksikon kaikissa neljässä MM-kisaottelussa ja teki yhden maalin alkulohko-ottelussa Portugalia vastaan.
Forces alternatives pour le renouveau et l’émergence

Forces alternatives pour le renouveau et l’émergence eli FARE on poliittinen puolue Malissa.
Puolue perustettiin tukemaan entisen pääministerin Modibo Sidibén ehdokkuutta vuoden 2013 presidentinvaaleissa. Sidibé tuli vaalien ensimmäisellä kierroksella neljänneksi saaden viisi prosenttia äänistä. Toisella kierroksella hän tuki Soumaïla Cisséä, kun taas eräät muut FARE:n johtohenkilöt kannattivat Ibrahim Boubacar Keïtaa.
FARE sai vuoden 2013 kansalliskokousvaaleissa kuusi edustajanpaikkaa. Se muodosti parlamenttiryhmän Solidarité africaine pour la démocratie et l’indépendance -puolueen edustajien kanssa. Ryhmä hajosi lokakuussa 2014, jolloin viisi FARE:n edustajaa liittyi Rassemblement pour le Malin ryhmään. Modibo Sidibé osallistui puolueen ehdokkaana vuoden 2018 presidentinvaaleihin saaden 1,4 prosenttia äänistä .
Puolueen puheenjohtaja on vuoden 2014 puoluekokouksessa Alou Keïtan tilalle valittu Modibo Sidibé. Pääsihteerinä toimii Mahamadou Keïta.
Kansakunnan synty

| Kansakunnan synty> The Birth of a Nation |
| --- | --- |
 Erään DVD-julkaisun kansi
Ohjaaja:  D. W. Griffith
Käsikirjoittaja:   Thomas F. Dixon Jr.  Frank E. Woods  D. W. Griffith 
Tuottaja:  D. W. Griffith
Säveltäjä:  Carl Breil
Kuvaaja:   Billy Bitzer  Karl Brown 
Leikkaaja:   James Smith  Rose Smith 
Tuotantosuunnittelija:  D. W. Griffith
Pääosat:   Lillian Gish  Henry B. Walthall  Mae Marsh 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Epoch Film Co.
Levittäjä:  D. W. Griffith Netflix
Ensi-ilta:   3. maaliskuuta 1915    16. huhtikuuta 1922
Kesto:  190 min
Alkuperäiskieli:  mykkä, englanninkieliset välitekstit
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Birth of a Nation
Kansakunnan synty (suomeksi myös Kansakunnan syntyminen, engl. The Birth of a Nation) on D. W. Griffithin ohjaama, vuonna 1915 valmistunut yhdysvaltalainen mykkäelokuva. Sen aiheena on Yhdysvaltain sisällissota ja sitä seurannut Etelävaltioiden uudelleenrakennus ja toipuminen.
Kansakunnan synty lisäsi paljon elokuvan arvostusta viestintävälineenä. Se synnytti myös suuria ristiriitoja, ja siihen liittyi ennennäkemättömän kiihkeitä mielenosoituksia ja sensuurikahakoita. Elokuva kestää peräti kolme tuntia, vaikka tuohon aikaan kokoillan elokuvien tyypillinen kesto oli tunnin paikkeilla. Se on ollut myös kritiikin kohteena valkoisten ylivaltaa korostavan ja Ku Klux Klania ihannoivan rasistisen näkökulmansa vuoksi.
Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 16. huhtikuuta 1922 Edison-elokuvateatterissa nimellä Kansakunnan syntyminen. Silloin esitettiin elokuvan ensimmäinen osa "Yhdysvaltain sisällinen sota". Elokuvan toinen osa "Ku-Klux-Klanin miehet" esitettiin 23. huhtikuuta. Elokuvan uusintaensi-ilta oli 25. syyskuuta 1964, jolloin se esitettiin nimellä Kansankunnan synty. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Kansakunnan synty oli mukana  heistä kahdentoista listalla.
Juoni

Alun perin elokuva esitettiin kahdessa osassa. Ensimmäisessä osassa tapahtumat käsittelevät aikaa ennen sisällissotaa. Alussa esitellään kaksi perhettä, pohjoisosassa asuva Stonemanin perhe ja eteläosassa Cameronien perhe. Stonemanin perheeseen kuuluvat rotuerottelua vastustava kongressinedustaja Austin Stone sekä hänen kaksi poikaansa ja tyttärensä Elsie. Cameronin perheeseen kuuluvat kaksi tytärtä, Margaret ja Flora, ja kolme poikaa.
Stonemanin perheen pojat vierailevat etelässä Piedmontissa Cameronien luona ja Stonemanin vanhin poika rakastuu Margaretiin. Cameronin perheen poika Ben puolestaan on iskenyt silmänsä Elsieen. Kuvissa hymyilevät mustat orjat tekevät työtä ja tanssivat  plantaasi-idyllin vallitessa. Sisällissodan sytyttyä kaikki pojat värväytyvät armeijaan. Ryhmä mustia miliisejä aikoo ryöstää Cameronien talon ja raiskata kaikki talon naiset, mutta etelävaltioiden sotilaat ehtivät väliin. Samaan aikaan Stonemanin nuorin poika ja kaksi Cameronin veljestä saavat surmansa sodassa. Ben haavoittuu Petersburgin taistelussa, ja hänet viedään sairaalaan. Siellä hän tapaa hoitajana työskentelevän Elsien. Ben Cameron saa kuulla, että hänet on tuomittu kuolemaan, ja Cameronin äiti on valmis käyttämään kaikkia keinoja tuomion kumoamiseksi. Hän onnistuu tapaamaan Abraham Lincolnin, joka armahtaa Benin.
Alkaa jälleenrakennuksen aika, ja Phil ja Elsie Stoneman ovat Washingtonissa katsomassa teatteriesitystä. Esityksen aikana John Wilkes Booth ampuu Lincolnin ja huutaa: "Sic semper tyrannis!" (Näin käy aina tyranneille). Phil ja Elsie kyselevät toisiltaan kuinka heidän mahtaa nyt käydä?
Toisessa osassa hyvää tarkoittava mutta harhaanjohdettu Pohjoisen poliitikko Austin Stoneman lähettää mulatti Silas Lynchin hoitamaan asioitaan Piedmontiin. Korruptio ja työnkiertäminen ovat saaneet laajat mittasuhteet orjuuden lakkauttamisen jälkeen. Poliittisissa kokouksissa mustat juovat suoraan pullon suusta ja pitävät jalkoja pöydällä. Laki sallii roturajan ylittävät avioliitot.
Ben keksii keinon voittaa sodan voittaneiden Pohjoisvaltioiden lähettämien vallananastajien ja näiden tukemien vapautettujen mustien ylivalta valkoisia kohtaan perustamalla Ku Klux Klanin, vaikka Elsie ei ajatuksesta innostu. Myöhemmin murhanhimoinen entinen orja Gus kosii Floraa, joka pakenee metsään Gus perässään. Flora heittäytyy jyrkänteeltä alas, koska ei halua joutua mustan miehen raiskaamaksi. Tämän seurauksensa Ku Klux Klan ottaa Gusin kiinni, ja lynkkaa hänet.
Samaan aikaan Silas Lynch yrittää pakottaa Elsien naimaan hänet. Naamioituneet Ku Klux Klanin jäsenet huomaavat tämän ja menevät hakemaan apuvoimia. Vahvistettu klaani ryntää pelastamaan Elsien ja samalla he häätävät kaikki mustat. Lynchin miliisijoukko hyökkää Cameronien piilopaikkaan, mutta klaani pelastaa perheen viime hetkellä. Voiton kunniaksi klaani juhlii kaduilla. Järjestetään uudet, valkoisten dominoimat vaalit. Kansakunnan yhdistyminen saa sinettinsä, kun Cameronien ja Stonemanien kaksinkertaiset perhehäät pidetään.
Tuotanto

D. W. Griffith alkoi vuonna 1914 suunnitella laajaa elokuvaa Yhdysvaltojen sisällissodasta, mitä kukaan ei aikaisemmin ollut tehnyt. Hänen lähtökohtansa oli Thomas Dixonin suosittu romaani The Clansman, josta oli tehty myös näytelmäsovitus. The Clansman kuitenkin käsitteli vain jälleenrakennuksen vaiheita, joten Griffith joutui kirjoittamaan elokuvan ensimmäisen osan kokonaan itse.
Elokuvan kuvaukset alkoivat viimeisenä ensimmäistä maailmansotaa edeltävänä itsenäisyyspäivänä 4. heinäkuuta 1914, ja Griffith hyödynsi kuvausten aikana sekä omia lapsuuden kokemuksiaan että sisällissodan myyttejä ja sen sankareita. Griffith vannotti näyttelijöitään pysymään hiljaa elokuvan työstämisestä, mutta toisaalta hän itse kulki joka paikassa muistiinpanot ja lähdemateriaalit mukanaan. Ohjaajalla ja hänen avustajillaan oli taistelukohtauksissa enimmillään ohjattavinaan 300–400 avustajaa, mutta Griffithillä oli kyky luoda vaikutelma paljon suuremman statistien joukon käytöstä.
Apulaisohjaajina toimivat muun muassa tulevaisuuden merkittävät elokuvantekijät Erich von Stroheim ja Raoul Walsh sekä heidän lisäkseen Jack Conway ja George Siegman. John Fordilla on rooli yhtenä Ku Klux Klanin ratsastajista. Mustien ja mulattien rooleja esittivät ajan teatterista tutun "blackface"-tradition mukaisesti tummaihoiseksi meikatut valkoiset näyttelijät.
Griffithin elokuva maksoi tuolloin ennätykselliset 125 000 dollaria.
Tuotanto > Elokuvalliset uudistukset

Elokuvassa käytettiin useita uraauurtavia kuvausmenetelmiä, jotka otettiin elokuvateollisuudessa myöhemmin yleiseen käyttöön. Näitä olivat muun muassa:
Koristellut välitekstit
Orkesterille sävelletty musiikki
Magnesiumsoihduilla toteutettu yökuvaus
Aitojen maisemien käyttö ulkokuvauksissa
Ottojen kuvaus monista eri kuvakulmista
Elokuvan tapahtuma-aikojen mukaiset rooliasut
Koko ruudun kattavien lähikuvien käyttö ilmeiden kuvaamisessa
Vastaanotto

Ensi-ilta keväällä 1915 oli suorastaan kiihkeä. Karl Brown on kuvannut tilaisuutta: ”Luulisin, että jokainen ihminen tuossa täyteen pakatussa salissa oli tuolla hetkellä pystyssä, hurraten, ei elokuvalle, ei orkesterille, ei Griffithille, vaan ilmaistakseen kiihtymyksensä ja kunnioituksensa yhden miehen rohkeutta kohtaan – miehen joka oli niin ylpeästi uhmakas tappiossaan, ja niin yksin, vain taivaan vallat todistajanaan”
Elokuvasta tuli valtava menestys, jonka suosion ohitti vasta elokuva Tuulen viemää vuonna 1939. Elokuva tuotti jo ensi-iltakierroksella yli 60 miljoonaa dollaria voittoa, ja menestys nosti Griffithin koko elokuva-alan merkittävimmäksi ohjaajaksi. Ohjaaja käytti oman palkkionsa seuraavaan suurelokuvaansa Suvaitsemattomuus. Yhdysvaltojen silloinen presidentti Woodrow Wilson ihaili elokuvaa, ja Kansakunnan synnystä tuli ensimmäinen Valkoisessa talossa esitetty elokuva.
Useat ihmiset kokivat elokuvan katsomisen kansalaisvelvollisuudeksi, ja jos vanhemmat eivät vieneet lapsiaan katsomaan sitä, heitä syytettiin laiminlyönnistä. Kansakunnan synnyn olisi arvioiden mukaan nähnyt 1950-luvun puoliväliin mennessä lähes 200 miljoonaa katsojaa.
Elokuva herätti myös voimakkaita kielteisiä tunteita. Kritiikkiä saivat sekä virheelliset historialliset tapahtumat että tummaihoisten leimaaminen pahoiksi. Griffith loukkaantui kritiikistä ja kiisti olevansa rasisti. Griffith julkaisi elokuvasta vuonna 1921 lyhyemmän ja uudelleen leikatun version, josta puuttuivat viittaukset Ku Klux Klaniin.
Yhteiskunnalliset vaikutukset

Kansakunnan synnyn ensi-illan jälkeen puhkesi mielenosoituksia muun muassa Bostonissa ja Philadelphiassa, ja jotkut vaativat elokuvan sensuroimista. Heistä elokuvassa esiintyvät mustat ja mulatit sekä Etelän näkemyksiä vastustaneet poliitikot olivat karkeita karikatyyrejä. Mustien oikeuksia puolustava NAACP puolestaan yritti tuloksettomasti estää elokuvan levittämisen.
Elokuvan esittäminen kiellettiin monissa kaupungeissa, kuten Chicagossa, Ohiossa ja Pittsburghissa. Elokuvan ensi-illan jälkeen kerrottiin syntyneen noin viisisataa mellakkaa, ja myös Ku Klux Klanin toiminnan todettiin aktivoituneen uudelleen. Järjestö aloitti valtavat rekrytointikampanjat, joiden ansiosta Ku Klux Klaniin liittyi miljoonia ihmisiä.
Elokuvaa käytettiin argumenttina mustien kansalaisoikeuksien rajoittamiseen. Tummaihoisia lynkattiin yleisesti, samoin heitä vastaan suunnattiin mellakoita. Yhdysvaltojen eteläosissa tummaihoisilta evättiin pääsy valkoisten kouluihin, hotelleihin ja ravintoloihin. He menettivät myös äänioikeuden.
Griffith pahoitteli tapahtumia, joita hänen elokuvansa edesauttoi. Hän yritti hälventää syntyneitä ennakkoluuloja elokuvassaan Suvaitsemattomuus, jossa paheksuttiin rasismia. Uusi elokuva ei kuitenkaan saavuttanut samanlaista suosiota kuin Kansakunnan synty.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Henry B. Walthall  | … |  ”pikku eversti” Benjamin Cameron   |
|  Miriam Cooper  | … |  Margaret Cameron   |
|  Mae Marsh  | … |  Flora Cameron   |
|  Josephine Crowell  | … |  rouva Cameron   |
|  Spottiswoode Aitken  | … |  tohtori Cameron   |
|  Ralph Lewis  | … |  Austin Stoneman   |
|  Andre Beranger  | … |  Wade   |
|  Maxfield Stanley  | … |  Duke   |
|  Lillian Gish  | … |  Elsie Stoneman   |
|  Elmer Clifton  | … |  Phil Stoneman   |
|  Robert Harron  | … |  Ted Stoneman   |
|  Mary Alden  | … |  Lydia Brown   |
|  Tom Wilson  | … |  Stonemanien neekeripalvelija   |
|  Sam de Grasse  | … |  senaattori Charles Sumner   |
|  Walter Long  | … |  Gus   |
|  Wallace Reid  | … |  Jeff (seppä)   |
|  Joseph Henabery  | … |  Abraham Lincoln   |
|  Donald Crisp  | … |  kenraali Ulysses S. Grant   |
|  Howard Gaye  | … |  kenraali Robert E. Lee   |
|  Raoul Walsh  | … |  John Wilkes Booth   |
|  George Siegmann  | … |  Silas Lynch   |
|  Erich von Stroheim  | … |  katolta putoava mies   |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansakunnan synty Wikimedia Commonsissa
Katsele/lataa Kansakunnan synty täysversiona Internet Archivessa.
Mykkäelokuvasivusto
Kansakunnan synnyn elokuvajuliste, jossa John Wilkes Booth on hetki sitten ampunut Abraham Lincolnin teatteriesityksessä.
Eräs Kansakunnan synnyssä käytetyistä koristelluista väliteksteistä
Kohtaus, jossa Ku Klux Klanin jäsenet ovat napanneet Gusin. Tämän jälkeen klaanilaiset lynkkaavat hänet. Elokuvassa suoritetut lynkkaukset innostivat valkoisia tappamaan tummaihoisia monissa yhdysvaltalaisissa kaupungeissa
Flowers (The Rolling Stonesin albumi)

| Flowers The Rolling Stones |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 3. joulukuuta 1965 –   13. joulukuuta 1966
 Julkaistu: 26. kesäkuuta 1967
 Formaatti: LP, CD, SACD
 Tuottaja(t): Andrew Loog Oldham
 Tyylilaji: rock poprock
 Kesto: 37.20
 Levy-yhtiö: London Records
Listasijoitukset
  3. (1967)   25. (9. joulukuuta 1967)
The Rolling Stonesin muut kokoelmalevyt
| Big Hits (High Tide and Green Grass) 1966 | Flowers 1967 | Through the Past, Darkly (Big Hits Vol. 2) 1969 |
Flowers on The Rolling Stonesin kesäkuussa 1967 ensisijaisesti Yhdysvalloissa julkaistu albumi. Euroopassa Decca Recordsin julkaisema painos oli niin sanottu export-versio. Britanniassa Flowersia ei ollut saatavilla ennen 1970-luvun puoltaväliä. Albumi oli korkeimmillaan Yhdysvaltain Billboard -listan sijalla 3 ja myi kultaa.
Albumi on eräänlainen kokoelmalevy, joka sisältää yhtyeen vuoden 1967 alkupuoliskon singlet sekä kappaleita kahdelta aikaisemmalta Britanniassa julkaistulta albumilta (Aftermath ja Between the Buttons). Kyseiset albumit oli julkaistu 
Yhdysvalloissa eri kappaleilla kuin Britanniassa ja Flowers -albumi sisältää kappaleita, jotka puuttuivat kyseisten albumien Yhdysvaltain versioista. Lisäksi kolme kappaletta olivat ennenjulkaisemattomia; "My Girl" on albumin Between the Buttons sessioista, "Ride on, Baby" ja "Sittin' on a Fence" ovat albumin Aftermath sessioista.
Myös viimeisimmät singlehitit "Ruby Tuesday", "Let's Spend the Night Together" ja "Have You Seen Your Mother, Baby, Standing in the Shadow?" sisältyvät albumille.
Albumin kannessa Rolling Stonesin jäsenet ovat kuvattuina kukiksi. Toisin kuin muilla jäsenillä, Brian Jonesin kukassa ei ole lainkaan lehtiä. Kyseessä oli Mick Jaggerin ja Keith Richardsin raaka vitsi, joka oli heidän Jonesiin kohdistaman kylmäkiskoisuuden siihenastinen huipentuna. Kukkien kasvokuvat ovat peräisin Aftermath -albumin brittiversion kannesta. Vaikka levyn flower power -tyyppinen kansi onkin tyyliltään ja väritykseltään psykedeelinen, se ei juurikaan edusta albumin sisältöä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Mick Jagger ja Keith Richards, paitsi toisin mainitut.
A-puoli
Ruby Tuesday – 3.17
Tammikuussa 1967 julkaistu single, joka sisältyi myös Between the Buttons -albumin Yhdysvaltain versiolle.
Have You Seen Your Mother, Baby, Standing in the Shadow? – 2.34
Syyskuussa 1966 julkaistu single.
Let’s Spend the Night Together – 3.36
Tammikuussa 1967 julkaistu single, joka sisältyi myös Between the Buttons -albumin Yhdysvaltain versiolle.
Lady Jane – 3.08
Julkaistu alun perin Aftermath-albumin brittiversiolla.
Out of Time – 3.41
Pidempi, yli 5-minuuttinen versio tästä kappaleesta julkaistiin Aftermath-albumin brittiversiolla, tämä versio on siitä lyhennetty ja poikkeaa myös taustalaulujen miksauksen osalta 3. säkeistön jälkeen.
My Girl – 2.38 ( säv. Smokey Robinson/Ronald White )
Ennenjulkaisematon, Between the Buttons -sessioista.
B-puoli
Backstreet Girl – 3.26
Julkaistu alun perin Between the Buttons -albumin brittiversiolla.
Please Go Home – 3.17
Julkaistu alun perin Between the Buttons -albumin brittiversiolla.
Mother’s Little Helper – 2.46
Julkaistu alun perin Aftermath-albumin brittiversiolla.
Take It or Leave It – 2.46
Julkaistu alun perin Aftermath-albumin brittiversiolla.
Ride on, Baby – 2.52
Ennenjulkaisematon, Between the Buttons -sessioista.
Sittin’ on a Fence – 3.03
Ennenjulkaisematon, Aftermath-sessioista.
Kokoonpano > The Rolling Stones

Mick Jagger
Keith Richards
Brian Jones
Charlie Watts
Bill Wyman
Kokoonpano > Tuotanto

Andrew Loog Oldham – tuottaja
The Corporate Head – alkuperäisen suunnitelman toteutus
Lou-in-Adler – tunnus
Guy Webster – valokuvaus
Tom Wilkes – alkuperäiset grafiikat
Arvostelut

Allmusic () linkki
Folkvännen (Pori)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Folkvännen oli Porissa vuonna 1906 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Axel Wilhelm Sohlströmin julkaisema Folkvännen pyrki olemaan puolueeton kansanlehti. Se ilmestyi kerran viikossa vain vajaan vuoden ajan ja lopetettiin ilmeisesti taloudellisesti kannattamattomana.
Aiheesta muualla

Folkvännen digitoituna kansalliskirjastossa
Turo Flink

Turo Flink (27. huhtikuuta 1943 Varkaus – 17. joulukuuta 2012 Jämsä) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Elämä ja urheilu-ura > Pelaajaura

Laitahyökkääjänä pelannut Flink edusti urallaan mestaruussarjassa Kuopion Palloseuraa vuosina 1961–1966 ja Lahden Reipasta vuosina 1967–1970. Reippaan jälkeen hän pelasi vielä 2. divisioonan Jämsänkosken Ilveksessä vuosina 1971–1975. Flink voitti Suomen-mestaruuden Kuopion Palloseurassa 1966 sekä Reippaassa 1967 ja 1970. Kaikkiaan Flink pelasi kymmenen kauden aikana 133 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 21 maalia.
Suomen maajoukkueessa Flink pelasi vuonna 1968 yhden maaottelun, jossa hän teki yhden maalin. Ottelu pelattiin Belgiaa vastaan. Vuonna 1963 hän pelasi sotilasmaaottelun Norjaa vastaan ja teki siinä yhden maalin, joka oli Suomen ainoa.