stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turve Suomen energiantuotannossa
Energiantuotanto > Energiaturve tukipolttoaineena

Suomessa on runsaasti biomassaa muun muassa metsissä. Biomassalla tarkoitetaan uusiutuvia luonnonvaroja, pääosin puita ja peltokasveja. Termiä biomassa käytetään erityisesti silloin, kun kasveista tuotetaan muuta kuin elintarviketta, kuten energiaa, polttoaineita tai muovia. Biomassan saatavuus on hyvä joka puolella Suomea.
Biomassaa saadaan metsistä ja pelloilta sekä perinteisen teollisuuden jäteliemistä. Osa biomassasta hyödynnetään suoraan energiantuotannossa. Luontaisen kosteutensa ansiosta biomassa tarvitsee teknisen tukipolttoaineen, jotta palaminen olisi puhdasta ja energiatehokasta. Yksi teknisesti toimivimmista tukipolttoaineista on energiaturve, jonka käytön avulla biomassa palaa puhtaasti ja esimerkiksi paikalliset hiukkaspäästöt ovat pienet. Hiukkaspäästöt pysyvät pieninä, koska energiaturve sitoo metsähakkeen epäpuhtauksia, kuten alkaleita tehokkaasti. Metsähakkeen ja energiaturpeen yhteiskäyttö parantaa selvästi polttokattilan puhtaana pysymistä, minkä seurauksena kattila ei esimerkiksi kuumene liikaa ja toimii täten tehokkaammin. Kun polttoaineseos on kuivaa, myös sen lämpöarvo on parempi. Tällöin siitä saatu hyötysuhde on parempi, eli samalla polttoainemäärällä saadaan tuotettua enemmän energiaa hyödynnettävässä muodossa. Lisäksi biomassa sisältää klooria, joka on lähtöisin lehtivihreästä. Turpeen sisältämä rikki sitoo biomassasta vapautuvan kloorin ja siten estää kattilan lämpöpintoja syöpymästä kloorin vaikutuksesta. Biomassaa hyödyntävän CHP-tuotannon hyötysuhde voidaan saada lähelle 80 prosenttia.
Energiantuotanto > Energiaturve ja Suomen huoltovarmuus

Huoltovarmuuskeskuksen ja Bioenergia-yhdistyksen mukaan turpeella ei ole merkitystä Suomen huoltovarmuudelle, koska turpeentuotanto on romahtanut 2010-luvulla.
Energiantuotanto > Turvepelletit

Turvetuotanto sisältää myös turvepellettien energiamäärän. Tilastokeskuksen mukaan turvepellettejä valmistettiin 26,9 miljoonaa tonnia vuonna 2004, 29,3 miljoonaa tonnia vuonna 2005 ja 3,5 miljoonaa tonnia vuonna 2006. Suomen turpeen kulutuksesta turvepelletit mukaan lukien 98−99 % käytetään teollisuudessa. Vuonna 2006 kulutuksesta oli noin 30,0 % sähköntuotantoa, 39,5 % kaukolämmön ja sähkön yhteistuotantoa ja 29,5 % muuta teollisuuskäyttöä.
Aiheesta muualla

Peatlands are Quick and Cost-Effective Measure to reduce 10% of greenhouse emissions (Arkistoitu – Internet Archive) UNEP 11.12.2007
Energiateollisuus ry
Turveruukki oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Turveteollisuusliitto ry
Vapo oy
Kuvia turvetuotannosta Haukinevalla (Arkistoitu – Internet Archive)
Turpeen energiakäyttö -kannanotto (Suomalainen Tiedeakatemia)
Suomen turvevarat (Geologinen tutkimuskeskus) (Arkistoitu – Internet Archive)
Puutiosuon turvealue Yli-Iissä kesällä 2007. Takavasemmalla näkyy yksi turveaumoista.
Haapaveden voimalaitos
Haapaniemen voimalaitos
Stora Enson Oulun tehtaat
Veitsiluodon paperitehdas
Mäntän paperitehtaan voimalaitos
Naistenlahden voimalaitos
Kiimassuon voimalaitos
Etelä-Karjalan maakunta

| Etelä-Karjalan maakunta |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Historialliset läänit:  Viipurin ja Savonlinnan lääni (1634–1721) Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni (1721–1747) Viipurin lääni (1812–1945) Kymen lääni (1945–1997) Etelä-Suomen lääni (1997–2009)
Maakuntakeskus:  Lappeenranta
Maakuntajohtaja:  Satu Sikanen
Kokonaispinta-ala:  6 872,13 km² 16:nneksi suurin 2021 
– maa:  5 326,37 km²
– sisävesi:  1 545,76 km²
Väkiluku:  125 129 16:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  23,49 as./km² (31.12.2024)
Maakuntalaulu:  Karjalaisten laulu
Nimikkolajit:   
– järvi:  Saimaa
– kala:  järvilohi
– kasvi:  kangasvuokko
– kivi:  spektroliitti
– lintu:  satakieli
Lyhenne:  FI-02
Etelä-Karjala (ruots. Södra Karelen) on maakunta Kaakkois-Suomessa Etelä-Suomen aluehallintoviraston toimialueella. Etelä-Karjala rajautuu lännessä Kymenlaaksoon, idässä Venäjään ja pohjoisessa Etelä-Savoon sekä Pohjois-Karjalaan. Yhdessä nykyisen Kymenlaakson maakunnan kanssa Etelä-Karjala muodosti vuosina 1945–1997 Kymen läänin.
Etelä-Karjalan maapinta-ala on 5 326,37 km², eli noin 1,75 prosenttia koko Suomen maapinta-alasta. Maakunnan makeavesiala on 1 545,76 km², mikä käsittää noin 4,5 prosenttia Suomen makeavesialasta. Maakunnan väkiluku 2024-12-31 31. joulukuuta 2024 oli 125 129 henkeä. Useampi kuin joka toinen eteläkarjalainen asuu Lappeenrannassa. Etelä-Karjalassa on yhdeksän kuntaa, joista kaksi on kaupunkeja. Lappeenranta on Etelä-Karjalan maakuntakeskus, suurin kaupunki ja merkittävä koulutuksen sekä kaupan keskus. Toinen eteläkarjalainen kaupunki on Imatra.
Etelä-Karjala on nimensä mukaisesti eteläinen osa Suomen puolelle jääneestä osasta vanhaa historiallista Suomen Karjalaa. Kulttuurillisesti ja historiallisesti alue on osaa vanhaa Viipurin lääniä..
Historia

Nykyinen Etelä-Karjala on muodostunut selväpiirteiseksi aluekokonaisuudeksi vasta toisen maailmansodan ja alueluovutusten jälkeen. Sen nimikin vakiintui käyttöön nykyisessä merkityksessään vasta 1950-luvulla, varsinkin sen jälkeen, kun vuonna 1954 perustettiin Etelä-Karjalan maakuntaliitto. Aikaisemmin se on ollut Savon ja Karjalan historiallisten maakuntien raja-aluetta, jossa käsitykset maakuntien välisestä rajasta ovat eri aikoina vaihdelleet.
Nykyistä Etelä-Karjalaa ovat aikoinaan halkoneet luode-kaakko-suunnassa Pähkinäsaaren (1323) ja Täyssinän (1595) rauhojen rajat. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 se joutui kokonaan Ruotsille, mutta vuonna 1721 Uudenkaupungin rauhassa se jaettiin jälleen Ruotsin ja Venäjän kesken, ja vuonna 1743 Turun rauhassa se joutui kokonaisuudessaan Venäjälle osana Vanhaa-Suomea. Kun Vanha-Suomi vuonna 1812 yhdistettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan, siitä muodostettiin Viipurin lääni, johon myös nykyinen Etelä-Karjala kokonaisuudessaan kuului toiseen maailmansotaan saakka. Maakunnallisessa mielessä suuri osa siitä kuitenkin luettiin vielä 1900-luvun alkupuolella yleensä Savoon kuuluvaksi.
Nykyisen Etelä-Karjalan itäisimmät kunnat Simpele, Parikkala, Saari ja Uukuniemi luettiin ennen toista maailmansotaa kuuluviksi Laatokan Karjalaan. Viipurin länsipuolella olevaa aluetta nimitettiin ennen sotaa Lounais-Karjalaksi, mutta siitä jäi sodan jälkeen Suomelle vain pieni osa, josta Etelä-Karjalaan kuuluvat nykyisin lähinnä vain entiset, myöhemmin Lappeenrantaan liitetyt Ylämaan ja Nuijamaan kunnat. Lounais-Karjalaan kuuluivat aikoinaan myös Virolahti ja Miehikkälä, mutta nykyisin ne luetaan Kymenlaaksoon. Muu osa nykyistä Etelä-Karjalaa, muun muassa Lappeenranta ja Imatra, katsottiin 1900-luvun alkupuolella muun muassa hakuteoksissa tavallisesti Savoon kuuluviksi. Tämä johtui pitkälti siitä, että Topelius oli Maamme kirjassaan maininnut koko Saimaan ja Imatran koskenkin sijaitsevan Savossa. Eino Jutikkalan mukaan kyseessä tämä johtui kuitenkin vain historiallisesta väärinkäsityksestä: Uudenkaupungin rauhan rajaa oli alettu pitää maakuntien rajana, vaikka Savon ja Karjalan välisenä heimorajana oli jo 1500-luvulla pidetty silloisten Viipurin ja Savonlinnan linnaläänien välistä rajaa, joka kutakuinkin vastaa nykyistäkin Etelä-Savon ja Etelä-Karjalan välistä maakuntarajaa. Paikalliset asukkaat olivatkin vanhastaan käsittäneet Imatran seudun Karjalaan kuuluvaksi.
Kymenlaakson ja Etelä-Karjalan maakuntien alueet muodostivat Kymen läänin vuosina 1945–1997. Nykyään näiden kahden maakunnan muodostamaa aluetta saatetaan kutsua Kaakkois-Suomeksi. Vanhat Kymen läänin kunnat muodostivat Kymen vaalipiirin, ennen kuin se yhdistettiin Etelä-Savon vaalipiirin kanssa Kaakkois-Suomen vaalipiiriksi vuonna 2015. Kaakkois-Suomi on tämän vuoksi viitteellisenä käsitteenä aiheuttanut sekaannusta. Kaakkois-Suomena kielenkäytössä ja virallisissa yhteyksissä on totuttu kuitenkin pitämään nimenomaan vanhaa Kymen lääniä vastaavaa aluetta.
Aluejako

Etelä-Karjala muodostuu yhdeksästä kunnasta, joista kaksi on kaupunkeja (lihavoituina).
Aluejako > Kartta kunnista

Nykyinen Etelä-Karjalan maakunta kuntakeskuksineen.
Aluejako > Luettelo kunnista

| Nimi | Vaakuna | Kuntamuoto | Väkiluku | Pinta-ala | Väestötiheys | Seutukunta | Perustettu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lappeenranta (ruots. Villmanstrand) |  | maakunnan pääkaupunki | 73 369 | 1 723,57 km² | 51,16 as./km² | Lappeenranta | 1649 |
| Imatra |  | kaupunki | 24 729 | 191,28 km² | 159,55 as./km² | Imatra | 1948 |
| Ruokolahti |  | kunta | 4 730 | 1 219,85 km² | 5,02 as./km² | Imatra | 1868 |
| Parikkala |  | kunta | 4 300 | 760,71 km² | 7,26 as./km² | Imatra | 1635 |
| Taipalsaari |  | kunta | 4 596 | 761,95 km² | 13,33 as./km² | Lappeenranta | 1571 |
| Luumäki |  | kunta | 4 359 | 859,83 km² | 5,81 as./km² | Lappeenranta | 1642 |
| Savitaipale |  | kunta | 3 189 | 690,56 km² | 5,92 as./km² | Lappeenranta | 1639/1867 |
| Rautjärvi |  | kunta | 3 007 | 401,90 km² | 8,56 as./km² | Imatra | 1871 |
| Lemi |  | kunta | 2 850 | 262,48 km² | 13,08 as./km² | Lappeenranta | 1688/1867 |
Aluejako > Entiset kunnat

| --- | --- |
  Joutsenon kaupunki (liitettiin Lappeenrantaan 2009)   Lappee (liitettiin Lappeenrantaan 1967)   Lauritsalan kauppala (liitettiin Lappeenrantaan 1967)   Nuijamaa (liitettiin Lappeenrantaan 1989)   Saari (liitettiin Parikkalaan 2005) :   Simpele (liitettiin Rautjärveen 1973)   Suomenniemi (liitettiin Mikkeliin 2013, siirtyi samalla Etelä-Savon maakuntaan)   Uukuniemi (liitettiin Parikkalaan 2005)   Ylämaa (liitettiin Lappeenrantaan 2010)
Aluejako > Luovutetut kunnat

Talvi- ja jatkosodan seurauksena Suomi luovutti Neuvostoliitolle noin puolet Suomen Karjalan pinta-alasta. Lappeenrannan kaupunginkirjaston ylläpitämän Carelica-kotiseutukokoelman keruualue kattaa seuraavat 33 luovutetun alueen lakkautettua kaupunkia, kauppalaa ja kuntaa. Näiden kuntien perinnevaakunat eivät ole virallisia, vaan luovutettuja alueita edustavien säätiöiden ja seurojen tunnuksia.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antrea  Heinjoki  Hiitola  Johannes  Jääski  Kanneljärvi  Kaukola  Kirvu  Kivennapa  Koiviston kauppala  Koiviston maalaiskunta  |  Kuolemajärvi  Kurkijoki  Käkisalmen kaupunki  Käkisalmen maalaiskunta  Lavansaari  Metsäpirtti  Muolaa  Pyhäjärvi Vpl  Rautu  Räisälä  Sakkola  |  Seiskari  Säkkijärvi  Terijoki  Uusikirkko  Vahviala  Valkjärvi  Viipurin kaupunki  Viipurin maalaiskunta  Vuoksela  Vuoksenranta  Äyräpää  |
Näistä kunnista osa Jääsken, Säkkijärven ja Vahvialan alueista kuuluu edelleen Suomeen, mutta niiden Suomelle jääneet osat liitettiin pian sodan jälkeen muihin kuntiin.
Maantiede ja luonto

Etelä-Karjalan pinta-alasta noin 77,5 prosenttia on maata ja 22,5 prosenttia vettä. Maakunnan suurin järvi on Saimaa, joka ulottuu myös Etelä-Savon, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakuntien alueelle. Muita maakunnan alueella sijaitsevia suhteellisen suuria järviä ovat maakunnan koilliskärjessä sijaitsevat Pyhäjärvi ja Simpelejärvi sekä länsiosassa sijaitseva Kivijärvi. Suuri osa Etelä-Karjalasta kuuluu Vuoksen vesistöalueeseen. Simpelejärven ympäristö kuuluu Hiitolanjoen vesistöalueeseen ja Kivijärven ympäristö Kymijoen vesistöalueeseen. Maakunnan eteläosa koostuu useista pienten jokien vesistöalueista.
Järvien ohella Etelä-Karjalan maisemia hallitsevat metsät ja maalaismaisemat sekä jääkauden seurauksena muodostuneet Salpausselän reunamuodostumat ja harjualueet. Maakunnan maaperä koostuu harjujen ja reunamuodostumien ohella laikuittaisesti sora- ja hiekkamoreenista, kalliomaasta sekä savesta ja siltistä. Turvemaita Etelä-Karjalassa on niukasti, suurimmat suoalueet sijaitsevat Salpausselän kaakkoispuolella. Etelä-Karjalan alueen kallioperä kuuluu maapallon vanhimpiin. Se koostuu maakunnan etelä- ja länsiosissa pääosin rapakivigraniitista, kun taas koillisempana kallioperää luonnehtivat vieläkin vanhemmat biotiittiparagneissi, granodioriitti ja paikoin myös graniitti. Etelä-Karjalan korkein kohta on Ruokolahden ja Rautjärven rajalla sijaitseva Haukkavuori, joka kohoaa 172 metrin korkeuteen.
Kasvillisuuden ja ilmaston osalta Etelä-Karjalan maakunta kuuluu eteläboreaaliseen vyöhykkeeseen. Suurin osa maakunnan maapinta-alasta on metsää. Voimakkaan puunjalostushistorian takia alueen metsät ovat pääosin talousmetsiä, eikä alueella ole laajoja vanhojen metsien alueita. Yli kaksi kolmasosaa Etelä-Karjalan metsistä on mustikka- tai puolukkatyypin kangasmetsiä; Salpausselältä ja harjualueilta löytyy karumpia puolukka- ja kanervatyypin kankaita. Yleisin puulaji on mänty. Etenkin alueen koillisosissa on runsaasti reheviä lehtometsiä sekä kaskitalouden jäänteenä syntyneitä koivuvaltaisia lehtimetsiä. Paikoin esiintyy myös lehmusta ja vaahteraa. Parikkalan Siikalahdella on merkittävä lintukosteikko.
Väestö > Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Etelä-Karjalan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 144 284 | 144 284 |
| 1985 | 1985 |    | 142 292 | 142 292 |
| 1990 | 1990 |    | 140 244 | 140 244 |
| 1995 | 1995 |    | 138 678 | 138 678 |
| 2000 | 2000 |    | 136 299 | 136 299 |
| 2005 | 2005 |    | 134 786 | 134 786 |
| 2010 | 2010 |    | 132 899 | 132 899 |
| 2015 | 2015 |    | 131 155 | 131 155 |
| 2020 | 2020 |    | 127 551 | 127 551 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Suurimmat taajamat

Vuonna 2017 Etelä-Karjalassa sijaitsi 21 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
| # | Taajama | Kunta | Väkiluku (31> 12.2022) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lappeenrannan keskustaajama | Lappeenranta 56 446 Taipalsaari 6 | 56 452 |
| 2 | Imatran keskustaajama | Imatra 24 357 Lappeenranta 1 384 | 26 036 |
| 3 | Joutsenon kirkonkylä | Lappeenranta | 6 601 |
| 4 | Rasila | Ruokolahti | 2 407 |
| 5 | Taavetti | Luumäki | 2 012 |
| 6 | Saimaanharju | Taipalsaari | 1 730 |
| 7 | Savitaipaleen kirkonkylä | Savitaipale | 1 691 |
| 8 | Simpele | Rautjärvi | 1 531 |
| 9 | Parikkalan kirkonkylä | Parikkala | 1 435 |
| 10 | Taipalsaaren kirkonkylä | Taipalsaari | 918 |
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Väestö > Kielet ja murteet

Alla olevassa taulukossa kuvataan Etelä-Karjalan viittä puhutuinta kieltä vuonna 2023.
| Sija | Kieli | Puhujia 2023 | Väestöosuus 2023 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | suomi | 114 453 | 91,44 % |
| 2. | venäjä | 5 506 | 4,40 % |
| 3. | englanti | 440 | 0,35 % |
| 4. | ukraina | 387 | 0,31 % |
| 5. | viro | 364 | 0,29 % |
Suomen kielen kaakkoismurteita puhutaan Etelä-Karjalassa ja Inkerimaalla sekä Kymenlaakson Miehikkälässä ja Virolahdella.
Kristinusko

Etelä-Karjala on evankelioiva herätyskristillisyyden vahvaa tukialuetta. Liikeellä on voimakasta kannatusta Lappeenrannan–Imatran alueella. Kansanlähetyksellä on kannattajaryhmiä myös muualla Saimaan ympäristössä ja maaseudulla. Vanhoista herätysliikkeistä körttiläisyys ja evankelisuus ovat vaikuttaneet maakunnassa. Evankelisella liikkeellä on niin ikään kannatusta Saimaan eteläosissa.
Talous

Bruttokansantuote Etelä-Karjalassa oli 39 453 euroa asukasta kohti vuonna 2018. Se oli noin seitsemän prosenttia vähemmän kuin koko Suomen keskiarvo, 42 364 euroa. Merkittäviä työllistäjiä ovat muun muassa Eksote, Lappeenrannan kaupunki, Imatran kaupunki, sellutehtaat UPM-Kymmene, Stora Enso ja Metsä Fibre, terästehdas Ovako Imatra, Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT ja LAB-ammattikorkeakoulu.
Talous > Liikenne

Etelä-Karjalan merkittäviä tieliikenneväyliä ovat valtatiet 6, 13, 14 ja 26 sekä kantatie 62. Venäjälle on tieyhteys Nuijamaan, Imatran ja erityisluvalla myös Parikkalan raja-aseman kautta. Lappeenrannan lentoasemalta lähtee lentoja joihinkin Euroopan kohteisiin. Lappeenrannan seudun joukkoliikenne eli Jouko järjestää julkisen liikenteen Lappeenrannan ja Imatran kaupunkien alueella. Maakunnasta on myös hyvät junayhteydet muun muassa pääkaupunkiseudulle ja Venäjän puolelle Pietariin. Karjalan rata halkoo koko maakunnan läpi ja Etelä-Karjalan alueella sijaitsee viisi rautatieasemaa; Parikkala, Simpele, Imatra, Joutseno ja Lappeenranta, joista jälkimmäisin on maakunnan vilkkain ja merkittävin rautatieasema sekä matkakeskus. Saimaan kanavan kautta on vesiliikenneyhteys Saimaalta Venäjälle. Saimaata pitkin pääsee vesiteitse muunmuassa Puumalaan, Savonlinnaan, Mikkeliin, Joensuuhun, Varkauteen ja Kuopioon.
Talous > Matkailu

Etelä-Karjalan sijainti Venäjän rajalla antaa maakunnalle kansainvälistä leimaa. Venäläisten matkailijoiden ansiosta tax-free-myynnin määrässä vain Helsinki sijoittui vuonna 2006 Lappeenrannan ja Imatran edelle. Etelä-Karjalan matkailun erityispiirteitä ovat olleet seudun monipuolinen luonto, viisumivapaat risteilyt Venäjälle sekä useat kylpylät, joista uusin on syksyllä 2011 toimintansa aloittanut Holiday Club Saimaan kylpylähotelli. Vielä vuonna 2019 Etelä-Karjalan 1,9 miljoonasta ulkomaalaisesta matkailijasta 96% oli venäläisiä. Vuoden 2022 Venäjän hyökkäyksen Ukrainaan jälkeen venäläisten matkailu on kuitenkin romahtanut hyökkäyksen taloudellisten seurauksien sekä matkailulle asetettujen rajoitusten myötä.
Kulttuuri

Historiallisesti merkittävimpiä eteläkarjalaisia henkilöitä ovat muun muassa kielitieteilijä D. E. D. Europaeus sekä presidentti Pehr Evind Svinhufvud. Tunnetuimpia eteläkarjalaisia kirjailijoita ovat muun muassa Hilja Valtonen ja Laila Hirvisaari, joista jälkimmäinen on kirjoittanut lukuisia alueelle sijoittuvia romaaneja.
Lappeenranta on kulttuurillisesti monipuolinen kaupunki, jossa toimii muun muassa useita teattereita, kuten Lappeenrannan kaupunginteatteri ja Lappeenrannan kesäteatteri. Kaupungissa järjestettäviä kulttuuritapahtumia ovat muun muassa Linnoituksen yö ja Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut. Museoista merkittävimpiä ovat Lappeenrannan linnoituksessa sijaitsevat Etelä-Karjalan museo, Lappeenrannan taidemuseo ja Ratsuväkimuseo. Lappeenrannassa sijaitsee myös Taidekoulu Estradi. Imatralla on muun muassa rajamuseo ja teollisuustyöväen asuntomuseo. Omalaatuisimpia nähtävyyksiä on muun muassa Parikkalan patsaspuisto.
Merkittävimpiä Etelä-Karjalasta lähtöisin olevia musiikkiartisteja ovat muun muassa Pave Maijanen, Taiska, Hanna Pakarinen ja Koop Arponen sekä metalliyhtyeet Kotiteollisuus, Mokoma, Stam1na ja Twilightning. Klassisen musiikin orkestereja ovat muun muassa Lappeenranta Big Band ja Lappeenrannan kaupunginorkesteri.
Etelä-Karjalan ruokakulttuuriin kuuluvat muun muassa karjalanpaisti, karjalanpiirakka ja erilaiset muut piirakat, lihapiirakat vety ja atomi, lammaskaali, rantakala, munavoi, mustikkakukko ja erilaiset kiisselit.
Etelä-Karjalan liitto

Etelä-Karjalan liitto on yksi Suomen 18 maakuntaliitosta. Siihen kuuluvat kaikki Etelä-Karjalan kunnat. Liiton päättävien elinten luottamushenkilöt ovat jäsenkuntien poliittisia vaikuttajia, jotka edustavat kuntalaisia kunnallisvaalien tuloksen mukaisesti.
Liitto ajaa maakunnan, kuntien, väestön ja elinkeinoelämän etuja ja sen tavoitteena on maakunnan henkisen ja aineellisen hyvinvoinnin sekä kulttuurin edistäminen. Sen lakisääteisiä tehtäviä ovat alueiden kehittäminen ja maakuntakaavoitus. Lisäksi liitossa tehdään maakuntaa koskevia tutkimuksia, tilastointia, suunnitelmia ja selvityksiä. Liitto on myös maakunnan vaikuttajien ja sidosryhmien yhteistyöorganisaatio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
eKarjala-maakuntaportaali
Etelä-Karjalan liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
goSaimaa.com-matkailusivusto
Etelä-Karjalan maakunnan seutukunnat
| n k Etelä-Karjalan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Imatra  Lappeenranta  Lemi  Luumäki  Parikkala  Rautjärvi  Ruokolahti  Savitaipale  Taipalsaari 
Entiset kunnat:  Joutseno  Lappee  Lauritsala  Nuijamaa  Saari  Simpele  Suomenniemi  Uukuniemi  Ylämaa 
| n k Suomen maakunnat |
| --- | --- |
Nykyiset maakunnat:  Ahvenanmaa  Etelä-Karjala  Etelä-Pohjanmaa  Etelä-Savo  Kainuu  Kanta-Häme  Keski-Pohjanmaa  Keski-Suomi  Kymenlaakso  Lappi  Pirkanmaa  Pohjanmaa  Pohjois-Karjala  Pohjois-Pohjanmaa  Pohjois-Savo  Päijät-Häme  Satakunta  Uusimaa  Varsinais-Suomi 
Entinen maakunta:  Itä-Uusimaa 
Albert Edelfelt: Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä.
Lappeenrannan maaseutua.
Näkymä Rautjärven Haukkavuorelta.
Lappeenrannan keskustaa.
Vaijeriliukua Imatrankosken yli.
Parikkalan kirkko.
Sellu- ja paperiteollisuus on merkittävä työllistäjä Etelä-Karjalassa. Kuvassa Kaukaan sellu- ja paperitehdas Lappeenrannassa.
Saimaan kanava.
Jouni Hynynen (Kotiteollisuus).
Kotkaniemi, nykyisin kotimuseona toimiva Suomen presidentti P. E. Svinhufvudin pitkäaikaisin koti.
Vaihtoehtoiset faktat

Vaihtoehtoiset faktat (engl. alternative facts) on ilmaus, joka tuli tunnetuksi Donald Trumpin kampanjapäällikkönä toimineen Kellyanne Conwayn 22. tammikuuta 2017 esittämästä toteamuksesta.
NBC:n Meet the Press -ohjelman juontaja Chuck Todd kysyi Kellyanne Conwaylta 22. tammikuuta 2017 Valkoisen talon liioitellusta väitteestä Trumpin virkaanastujaisten osallistujamäärästä. Conwayn mukaan lehdistösihteeri Sean Spicer tarjosi vaihtoehtoisia faktoja. Juontaja kuitenkin piti vaihtoehtoisia faktoja valheina. Conwayn lausunto nousi Yale Law Schoolin vuoden merkittävimpien sitaattien listauksen kärkeen.
Tiedotusvälineissä luonnehdittiin puhetta vaihtoehtoisista faktoista esimerkiksi uuskielestä. Myöhemmin Kellyanne Conway itse tarjosi vaihtoehtoisista faktoista esimerkkejä, jotka kuitenkin olivat erilaisia tulkintoja jaetuista havainnoista (esimerkiksi “lasi on puoliksi täynnä“ ja “lasi on puoliksi tyhjä“). AAAS:n vuosikokouksessa 2018 konsultoija, senaattori Ed Markeyn pitkäaikainen avustaja Mark Bayer totesi, että vaihtoehtoiset faktat eivät ole faktoja vaan sosiaalisesti sanktioituja uskomuksia.
Six4one

Six4one oli Eurovision laulukilpailua 2006 varten perustettu kuusihenkinen sveitsiläisyhtye. Sen kuusi jäsentä valittiin marraskuun 2005 lopulla.
Yhtye eteni Eurovision laulukilpailussa 2006 finaaliin, jossa se sai kappaleellaan "If We All Give A Little" 30 pistettä sijoittuen seitsemänneksitoista. Yhtyeen jäsenet lähtivät finaalin jälkeen omille teilleen.
Jäsenet

Claudia D'Addio
Keith Camilleri
Liel
Andreas Lundstedt
Marco Matias
Tinka Milinović
Aiheesta muualla

Artikkeli yhtyeestä Eurovision laulukilpailun virallisella sivulla
Utin jääkärirykmentti

| Utin jääkärirykmentti |
| --- | --- |
 Utin jääkärirykmentin joukko-osastotunnus
Toiminnassa:  1997–
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Rooli:  helikopteritoiminta, erikoisjoukot
Tukikohta:  Kouvola
Kalusto:  NH90-kuljetushelikopteri, MD500-koulutushelikopteri
Värit:  
Marssi:  Elon taistohon käy
Vuosipäivät:  10. toukokuuta
Komentajat
Nykyinen komentaja:  eversti Kimmo Nordberg 2024–
UtJR:n laskuvarjohyppynäytös. Lappeenranta, 2014.
MD500- ja NH90-helikopterien ylilento. Lappeenranta, 2014.
Polaris-mönkijä ja RG32M-partioajoneuvo. Lappeenranta, 2014.
Utin jääkärirykmentti (UTJR) on Suomen puolustusvoimien erikoisjoukkojen ja helikopterialan joukko-osasto, joka sijaitsee Utissa Kouvolan Valkealassa.