stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsinki Shipyard

| DNY Finland Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Kotipaikka:  Helsinki
Kotisivu:  helsinkishipyard.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helsinki Shipyard, viralliselta nimeltään DNY Finland Oy, on suomalainen laivanrakennusyhtiö, joka syntyi kun Hietalahden telakka siirtyi venäläisomisteisen Algador Holdings Ltd:n omistukseen Arctech Helsinki Shipyard Oy:ltä.
Vuonna 2023 Helsinki Shipyardin uudeksi omistajaksi tuli kanadalainen Chantier Davie Canada.
Aiheesta muualla

Helsinki Shipyardin verkkosivut
Henepola Gunaratana

| Bhante Henepola Gunaratana |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1927 (ikä 96) Henepola
Kansalaisuus:  Sri Lanka
Ammatti:  munkki
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheet:  tietoisuustaito
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Bhante Henepola Gunaratana (7. joulukuuta 1927) on srilankalainen theravadabuddhalainen munkki.
Varhainen elämä

Henepola Gunaratana syntyi Sri Lankalla pienessä Henepolan kylässä vuonna 1927. Hänen syntymänimensä oli Ekanayaka Mudiyanselage Ukkubanda. Hänet vihittiin munkiksi 12-vuotiaana temppelissä Malandeniyan kylässä Kurunegalan piirikunnassa, jossa hänen opettajansa oli kunnianarvoisa Kiribatkumbure Sonuttara Mahathera. Hän sai korkeamman munkkivihkimyksen Kandyssa 20-vuotiaana vuonna 1947. Opintonsa hän suoritti Vidyalankara Collegessa ja Buddhist Missionary Collegessa, Colombossa.
Lähetystyöntekijänä

Valmistuttuaan opinnoistaan hän lähti Maha Bodhi Societyn lähetystyöntekijänä Intiaan. Hän teki lähetystyötä pääasiassa dalitien parissa Sanchissa, Delhissä ja Bombayssä. Hän oli kymmenen vuoden ajan lähetystyössä Malesiassa, jossa hän toimi uskonnollisena neuvonantajana Sasana Abhivurdhiwardhana Society, Buddhist Missionary Society ja Buddhist Youth Federation -järjestöissä. Hän toimi myös Buddhist Institute of Kuala Lumpurin rehtorina.
Yhdysvalloissa

Gunaratana saapui Yhdysvaltoihin vuonna 1968 Sasana Sevaka Societyn kutsumana toimiakseen Buddhist Vihara Society of Washington, D.C. -järjestön pääsihteerinä. Hänet valittiin myöhemmin järjestön puheenjohtajaksi. Toimiessaan Viharassa hän järjesti meditaatioretriittejä ja opetti kursseja buddhalaisuudesta.
Hän väitteli tohtoriksi filosofiassa American Universitysta. Hän on sittemmin opettanut kursseja buddhalaisuudesta American Universityssä, Georgetownin yliopistossa, Bucknell Universityssä, ja Marylandin yliopistossa. Hän on luennoinut ympäri maailmaa mm. Yhdysvalloissa, Kanadassa, Euroopassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Vuonna 1992 Gunaratana julkaisi kirjansa Mindfulness in Plain English, jota on pidetty vaikutusvaltaisena kirjana tietoisuustaidosta (mindfulness). Se on suomennettu nimellä Johdatus tietoiseen läsnäoloon.
Nykyään Gunaratana toimii apottina Bhavana Societyssa, joka on hänen perustamansa meditaatioretriittikeskus ja luostari Shenandoahin laaksossa, High Viewissa, Länsi-Virginiassa.
Aiheesta muualla

Bhavana Societyn kotisivut
Holyoke (Massachusetts)

| Holyoke |
| --- | --- |

 Holyoke
 Koordinaatit: 42°12′15″N, 72°37′00″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Massachusetts
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  59,1 km²
 – Maa:  55,1 km²
 – Josta vettä:  4 km² 
Väkiluku (2010):  39 880
 – Väestötiheys:  1 769 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
 
 www.holyoke.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Holyoke on kaupunki Yhdysvalloissa, Massachusettsin osavaltiossa. Holyoke on 13 kilometrin päässä Springfieldistä. Holyoken väkiluku oli vuonna 2010 arviolta 39 880.
| Holyoken väkiluvun kehitys |
| --- | --- |
1850: 3 245
1860: 4 997
1870: 10 733
1880: 21 915
1890: 35 637
1900: 45 712
1910: 57 730
1920: 60 203
1930: 56 537
1940: 53 750
1950: 54 661
1960: 52 689
1970: 50 112
1980: 44 678
1990: 43 704
2000: 39 808
2010: 39 880
2017: 40 341
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holyoke (Massachusetts) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Holyoke, Massachusetts
Käännös suomeksi
Hervannan valtaväylä

Hervannan valtaväylä on 7 777 metrin pituisena Tampereen pisin katu. Se avattiin käyttöön joulukuussa 1975. Se yhdisti Tampereen keskusta-alueeseen uuden ja nopeasti laajenevan Hervannan alueen, joka sijaitsee noin kymmenen kilometriä Tampereen eteläpuolella. Vuonna 2011 Hervannan valtaväylän liikennemäärä oli lähes 30 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
fi
Tien reitti

Hervannan valtaväylä vie Hervannasta Kalevaan, lähelle Tampereen yliopistollista sairaalaa ja Hakametsän jäähallia. Se ylittää Hervannan kanjonin ja Tampereen itäisen ohitustien, joka on osa valtatie 9:ää. Se johtaa Turtolan kaupunginosan läpi ja sen varrella sijaitsee Turtolan kauppakeskus. Hervannan valtaväylä jatkuu Petsamossa Kekkosentienä, joka on osa valtatie 12:ta.
Hervannan valtaväylän ja Sammon valtatien (kuvaussuuntaan) risteys Tampereella huhtikuussa 2009.
Holyfield–Tyson II

Holyfield–Tyson II oli Mike Tysonin ja Evander Holyfieldin välinen uusintaottelu. Ottelun virallinen nimi on Holyfield-Tyson II, The Sound And The Fury (suom. Ääni ja vimma). Ottelu oli jatkoa miesten Tyson–Holyfield I -ottelulle.
Ottelupaikaksi valittiin MGM Grand Garden Arena Las Vegasissa. Tuomarina toimi Mills Lane, joka valittiin tuomariksi Tysonin leirin protestoitua aikeita valita miesten ensimmäisen ottelun tuomarin Mitch Halpern.
Ottelun kulku

Ottelun alku oli Holyfieldin hallintaa, hän voitti kaksi ensimmäistä erää nimiinsä. Ongelmat alkoivat toisessa erässä Holyfieldin puskiessa Tysonin silmäkulmaa, joka aiheutti suuren haavan Tysonin vasemman silmän lähettyville.
Kolmannen erän alussa Tyson tuli kulmauksestaan pois ilman hammassuojiaan. Tuomari Mills Lane käski Tysonin kulmaukseensa laittamaan suojat paikalleen. Tyson laittoi hammassuojat ja ottelu jatkui. Hetken kuluttua Holyfield sai sidottua Tysonin. Tyson siirsi päänsä Holyfieldin viereen ja tavoitteli hampaillaan vastustajansa vasenta korvaa, saaden siitä pienen palan pois. Holyfield tönäisi Tysonin pois, ja Lane keskeytti ottelun väliaikaisesti. Holyfield käveli kulmaukseensa, jossa Tyson hyökkäsi hänen kimppuunsa tönäisten tämän köysiin. Lane ohjasi Tysonin pois ja auttoi Holyfieldin takaisin tämän kulmaukseen. Ottelu keskeytettiin muutamaksi minuutiksi, ja Lane vähensi Tysonilta kaksi pistettä. Holyfield oli kunnossa jatkaakseen ottelua.
Seuraavassa sidontatilanteessa Tyson puraisi palasen Holyfieldin oikeasta korvalehdestä. Holyfield irrotti välittömästi kätensä Tysonin ympäriltä ja hyppäsi taaksepäin. Lane ei keskeyttänyt ottelua, sillä molemmat miehet jatkoivat iskujenvaihtoa vielä vähän aikaa. Hetken kuluttua molemmat miehet kävelivät kulmauksiinsa ja ottelu keskeytettiin.
Hochiku

Hochikun "suu"
Hochiku huilu
Hotchiku (jap. 法竹, ほっち) (rinnakkainen nimitys jinashi shakuhachi) on bambusta rakennettu japanilainen päästäpuhallettava huilu jossa ei ole liikkuvia osia: Se valmistetaan bambusta. Hochiku on pääsääntöisesti shakuhachia kookkaampi, painavampi ja paksumpi, yksiosainen huilu. Hochikun soittotekniikka muistuttaan shakuhachin soittoa mutta sen ääni on sitä hauraampi. Suomessa hochikun soittoa on tuonut esille Jone Takamäki.
Merkittäviä hochikusoittajia

Watazumi Doso Roshi
Nishimura Koku
Atsuya Okuda
Hagiografiset saagat

Hagiografiset saagat eli ns. ”pyhimyssaagat” (isl. helgisögur) kuvaa terminä niitä keskiajan Islannissa laadittuja saagoja, jotka pohjautuivat kristilliselle pyhimyselämäkertaperinteelle. Ne pitävät sisällään esimerkiksi marttyyrikuoleman kokeneiden pyhimysten kärsimyshistorioita (isl. píslarsögur, lat. passio) ja pyhien ihmisten elämäkertoja (isl. lífssögur, lat. vita), sekä näihin pyhiin liitettyjä ihmekertomuksia (isl. jarteinir, lat. miracula). Valtaosa säilyneistä yhteensä yli sadasta pyhimyssaagasta on nimenomaan käännöksiä latinankielisistä pyhimyselämäkerroista. Ne eivät kuitenkaan välttämättä ole suoria käännöksiä alkuperäisteksteistä vaan mukaelmia, ja yksittäinen saaga on voinut perustua useammallekin teokselle, joiden pohjalta se on laadittu. Suosittuja lähteitä olivat esimerkiksi Vitae patrum, apokryfiset kirjat, Gregorius Suuren Dialogit, Jacobus de Voraginen Kultainen legenda (Legenda aurea) ja Vincent Beauvais'laisen Speculum historiale. Pyhimyssaagoja ei ole suomennettu.
Ajoituksesta

Latinankielisistä lähteistä käännetyt pyhimyselämäkerrat ovat Islantilaisten kirjan ohella varhaisinta säilynyttä kansankielistä kirjallisuutta Islannissa. Niitä alettiin laatia jo 1100-luvulla. Varhaisin maininta kristillisestä kirjallisuudesta on islannin kielen ensimmäisessä kieliopissa (isl. Fyrsta málfræðiritgerðin), joka laadittiin 1100-luvun puolivälin tienoilla. Siinä mainitaan Islannissa olleesta kirjallisuudesta puhuttaessa þýðingar helgar. Ilmaisun on katsottu tarkoittavan käännöksiä latinankielisestä kristillisestä kirjallisuudesta, kuten saarnoista ja pyhimyselämäkerroista, vaikkakin on myös esitetty, että kyse olisi pikemminkin ollut pyhiä tekstejä tulkitsevista kirjoituksista. Runsaasti hagiografista kirjallisuutta käännettiin myös 1200-luvulla. Osa alkuperäisistä käännöksistä oli mahdollisesti peräisin myös Norjasta, vaikka säilyneet käsikirjoitukset ovatkin islantilaisia.
Vanhin säilyneistä pyhimyselämäkertoja sisältävistä käsikirjoituksista (AM 645 4to) on 1200-luvun alusta. Se sisältää esimerkiksi apostoli Paavalista, Pietarista, Jaakobista ja Matteuksesta kertovat saagat. Sen lisäksi on kuitenkin säilynyt myös fragmentteja vanhemmista, 1100-luvulla laadituista käsikirjoituksista, kuten AM 655 IX 4to, joka sisältää osan apostoli Matteuksesta kertovaa saagaa (Matheus saga postola) ja on oletettavasti laadittu ennen vuotta 1150.
Pyhimyssaagat keskiajan Islannissa

Varhaisimmat hagiografiset saagat pohjautuivat apokryfisille teksteille ja Raamattuun. Näitä olivat esimerkiksi Neitsyt Mariasta kertova Maríu saga ja apostoleista kertovat saagat (isl. postola sögur) sekä saagat Raamatusta tunnetuista henkilöistä, kuten arkkienkeli Mikaelista kertova Michaels saga ja Marthe saga ok Marie Magdalene (suom. ”Martan ja Maria Magdalenan saaga”). Saagoja kirjoitettiin myös kirkkoisistä ja näiden aikaisista tapahtumista, kuten tuolloin vaikuttaneista piispoista, paaveista, erakkomunkeista ja marttyyrikuoleman kokeneista pyhistä (esim. pyhästä Augustinuksesta kertova Augustinus saga, Páls saga eremíta, Barbare saaga eli ”pyhän Barbaran saaga”).
Oman joukkonsa käännetyissä pyhimyselämäkerroissa muodostavat myös anglosaksiselle ja irlantilaiselle pyhimysperinteelle pohjautuvat tekstit. Näitä olivat Tuomas Canterburylaisesta kertova Thomas saga erkibiskups, Edvard Tunnustajan saaga Játvarðar saga, pyhästä Dunstan Canterburylaisesta kertova Dunstanus saga sekä Brandanus saga pyhästä Brendanista ja Seljumanna þáttr irlantilaisesta prinsessa Sunnifasta eli pyhästä Sunnivasta (Synnöve).
Pyhimyselämäkertojen kääntäminen jatkui Islannissa useiden vuosisatojen ajan. Yksi oletettavasti viimeisimmistä katoliseen pyhimysperinteeseen liittyvistä käännöksistä on 1500-luvun alusta peräisin oleva käsikirjoitus, joka tunnetaan nimellä Reykjahólabók (Stock. Perg. fol. nr. 3). Sen sisältämien käännösten päälähteenä on ollut keskialasaksankielinen, nimellä Passional/Der Heiligen Leben tunnettu mukaelma Legenda aureasta. Tämän kokoelman vaikutus islantilaiseen kirjallisuuteen jäi kuitenkin reformaation myötä vähäiseksi.
Kotoperäiset saagat pyhinä pidetyistä miehistä

Samalle eurooppalaiselle pyhimyselämäkertaperinteelle pohjautuvat myös saagat islantilaisista piispoista, joista puhutaan piispainsaagoina (isl. biskupasögur), sekä joistain Norjan kuninkaista kuten Pyhästä Olavista kirjoitetut saagat (esim. Ólafs saga hins helga), jotka taas luetaan kuningassaagoihin. Hagiografisesta kirjallisuudesta tehtyjen käännösten vaikutus keskiajan islantilaiseen saagakirjallisuuteen ylipäätään on ollut hyvin suuri. Toisten tutkijoiden mukaan se omalta osaltaan mahdollisti kansankielisen, suulliselle perinteelle pohjautuvan kirjallisuuden synnyn. Yleisesti ottaen edellä mainitut piispainsaagat ja kuningassaagat ovat eurooppalaisiin pyhimyselämäkertoihin verrattuna kuitenkin luonteeltaan realistisempia ja keskittyvät enemmän maallisiin tapahtumiin kuin uskontoon. Osa niistä on laadittu alkujaan latinaksi, mutta pääosa näistäkin on säilynyt vain kansankielisenä käännöksenä (esim. Oddr Snorrasonin saaga Olavi Tryggvenpojasta).
Pyhimyssaagojen editiokokoelmat

Carl Rikard Ungerin toimittamat hagiografisten saagojen editiokokoelmat tunnetaan nimillä Heilagra manna sögur (1877) eli ”pyhien miesten saagat” sekä Postola sögur (1874) eli ”apostolien saagat”, jotka ovat apostolien elämästä ja teoista kertovia tekstejä. Viimeksi mainittu kokoelma sisältää myös Johannes Kastajasta kertovan saagan Jóns saga baptista. Ungerin tekemä jaottelu on lähinnä käytännöllinen, sillä keskiajalla apostoleista kertovia saagoja ei todennäköisesti eroteltu muista pyhistä kertovista teksteistä.
Pyhimyssaagojen editiokokoelmat > Heilagra manna sögur

Pyhien miesten saagojen editioon on sisällytetty kaikki ne pyhimyselämäkerrat, jotka eivät ole kertoneet apostoleista, islantilaisista piispoista tai Neitsyt Mariasta. Niiden lähteinä olivat esimerkiksi apokryfiset kirjat, Gregoriuksen Dialogit, Legenda aurea sekä useat muut pyhimyselämäkerrat. Esimerkiksi Kristuksen laskeutumista tuonelaan käsittelevä Nikodemuksen evankeliumi (Evangelium Nicodemi) oli hyvin suosittu. Se käännettiin Islannissa jo 1100-luvulla ja tunnettiin nimellä Niðrstigningar saga. Heilagra manna sögur I–II sisältää seuraavat pyhimyssaagat:
| --- | --- |
 Heilagra manna sögur I Agathu saga meyjar (pyhästä Agathasta)  Agnesar saga meyjar (pyhästä Agnesista)  Alexis saga (pyhästä Aleksioksesta)  Ambrosius saga (pyhästä Ambrosiuksesta)  Antonius saga (pyhästä Antoniuksesta)  Augustinus saga (kirkkoisä Augustinuksesta)  Barbare saga (pyhästä Barbarasta)  Benedictus Saga (Benedictus Nursialaisesta)  Dialogi Gregorii  Blasius saga (pyhästä Blasiuksesta)  Brandanus saga  Ceciliu saga (pyhästä Ceciliasta)  Crucis Legendæ  Dionysius saga  Dorotheu saga (Dorothea Caesarealaisesta)  Duggals leizla (Visio Tnugdali)  Erasmus saga (Formian pyhästä Erasmuksesta)  Fides, Spes, Caritas (pyhän Sofian (Sapientia) tyttäret eli teologiset hyveet usko, toivo ja rakkaus)  Gregorius saga (Gregorius Suuresta)  Hallvarðs saga (norjalaisesta 1000-l. marttyyrista)  Katerine saga (saaga pyhästä Katariina Aleksandrialaisesta)  Laurentius saga (pyhästä Laurista)  Lucie saga (pyhästä Luciasta)  Malcus saga (Hieronymuksen Vita Malachi pyhästä Malkasta (Malchos))  Viðrœða Likams ok Salar (Ruumiin ja sielun keskustelu):  Margrétar saga (pyhästä Margaretasta)  Maríu saga egipzku (pyhästä Maria Egyptiläisestä)  Marthe saga ok Marie Magdalene  Martinus saga Byskups (pyhästä Martinuksesta)  Mauritius saga (pyhästä Mauritiuksesta)  Máuruss saga (pyhästä Maurus Montecassinolaisesta)  Michaels saga  Heilagra manna sögur II Niðrstigningar saga  Nikuláss saga erkibyskups I (pyhästä Nikolaoksesta)  Nikuláss saga erkibyskups II  Ólafs saga hins helga (pyhästä Olavista)  Páls saga eremíta (Hieronymuksen Vita Pauli)  Placidus saga (pyhästä Eustachiuksesta)  Quadraginta Militum Passio  Remigius saga (Reimsin piispasta pyhästä Remigiuksesta)  Sebastianus saga (pyhästä Sebastianuksesta)  Septem Dormientes (Seitsemän unikekoa)  Sylvesters saga (pyhästä Sylvesteristä)  Stephanus saga (pyhästä Stefanoksesta)  Theodorus saga (pyhästä Theodorus Amasealaisesta)  Thomas saga erkibyskups  Vincencius saga (pyhästä marttyyridiakoni Vincentiuksesta)  Vitus saga (pyhästä Vituksesta)  Vitæ Patrum I  Vitæ Patrum II
Pyhimyssaagojen editiokokoelmat > Postola sögur

Apostoleista kertovia legendoja alkoi syntyä Euroopassa 100-luvulta alkaen. Leukios Kharinos-nimisen oppineen katsotaan koonneen varhaisimmista apostolien (eli Johanneksen, Paavalin, Pietarin, Andreaksen ja Tuomaksen) pyhimyselämäkerroista teoksen Acta apostolorum. Myöhempiin kokoelmiin lisättiin myös muiden apostolien pyhimyselämäkerrat. 500-luvulta alkaen tunnettiin tällainen täydellinen kokoelma nimeltä Historia apostolica/Acta Apostolorum Apocrypha, jota pidettiin alkujaan Babylonin ensimmäisen piispan Abdias Babylonialaisen laatimana. Abdiaksen tekijyys on sittemmin kiistetty, mutta kyseistä "Pseudo-Abdiaksen" teosta pidetään islantilaisten apostolien saagojen päälähteenä. Sen lisäksi lähteenä ovat olleet mm. Petrus Comestorin teos Historia Scholastica, Vincent Beauvais’laisen Speculum historiale, Honorius Autunilaisen (Augustodunensis) Speculum ecclesiae sekä Pseudo-Tilpinuksen kronikka. Edellä mainitun Jóns saga baptistan lähteenä ovat olleet Uuden Testamentin lisäksi Bedan, Petrus Comestorin ja Vincent Beauvais’laisen sekä Augustinuksen, Ambrosiuksen, Gregoriuksen ja Hieronymuksen tekstit.
Nykypäivään on säilynyt saagoja kaikista apostoleista. Osasta apostoleista tunnetaan useampia saagoja. Täydellisin kokoelma apostolien saagoja on Codex Scardensis -nimellä tunnetussa käsikirjoituksessa (isl. Skarðsbók), joka on laadittu vuoden 1360 tienoilla. Se on perustunut jollekin toiselle, sitä hieman vanhemmalle käsikirjoitukselle. Sen sisältämät käännökset on kuitenkin laadittu eri aikoina. Ungerin kokoama Postola sögur -editio sisältää seuraavat saagat:
| --- | --- |
 Andreas saga postola  Bartholomeus saga postola  Jakobs saga postola  Jóns saga postola (”apostoli Johanneksen saaga”)  Matheus saga postola  Matthias saga postola  Páls saga postola (”apostoli Paavalin saaga”) :  Pétrs saga postola (”apostoli Pietarin saaga”)  Philippus saga postola  Thomas saga postola  Tveggja postola saga Simonis ok Judæ (”Kahden apostolin eli Simeonin ja Juudaksen saaga”)  Tveggja postola saga Jóns ok Jakobs  Tveggja postola saga Pétrs ok Páls  Tveggja postola saga Philippus ok Jakobs 
Monesta apostolien saagasta on säilynyt useampia eri versioita. Osa niistä on toisistaan poikkeavia mukaelmia samasta latinankielisestä lähteestä, osa taas käännöksiä eri lähteistä. Esimerkiksi Philippus saga postolasta tunnetaan kolme eri versiota. Kukin niistä pohjautuu eri lähteelle: yksi em. Pseudo-Abdiaksen teokselle, toinen Jacobus de Voraginen Legenda aurealle ja kolmas todennäköisesti jollekin alasaksankieliselle lähteelle.
Pyhimyssaagojen editiokokoelmat > Maríu saga

Maríu saga (suom. ”Marian saaga”) on Neitsyt Marian elämäkerta, josta on säilynyt kaksi versiota. Islantilainen, Hólarin ja Skálholtin piispanistuinten yhteydessä vaikuttanut kirkonmies Kygri-Björn Hjaltason (k. 1238) mainitaan 1300-luvulta peräisin olevassa lähteessä Marian saagan kirjoittajiksi. Saaga on kirjoitettu aikaisintaan vuoden 1215 jälkeen, sillä se sisältää kuvauksen Roomassa tuona vuonna pidetystä neljännestä lateraanikonsiilista, johon myös Kygri-Björn osallistui.
Ei kuitenkaan olla varmoja siitä, onko nykypäivään säilynyt Maríu saga identtinen tuon Kygri-Björnin laatiman version kanssa. Joka tapauksessa tiedetään, että myöhemmin saagaan on lisätty lukuisia ihmekertomuksia, joista on säilynyt parisensataa ja jotka ovat peräisin eri ajoilta. Marian saagan nykyään tunnettujen versioiden varhaisimmat, täydellisenä säilyneet käsikirjoitukset ovat 1300-luvulta. Niiden lisäksi saagasta on säilynyt myös käsikirjoitusfragmentteja 1200-luvun toiselta puoliskolta, ja varhaisimmat Marian ihmekertomuksia sisältäneet käsikirjoitukset ovat 1200-luvun alusta.
Marian saagan kirjoittaja on käyttänyt lähteenään lukuisia teoksia, joita kaikkia ei edes tunneta. Lähteenä on ollut esimerkiksi apokryfisiä evankeliumeja (De nativitate Mariae, Liber de ortu beatae Mariae et infantia salvatoris), Matteuksen ja Luukaksen evankeliumit sekä lukuisat muut Vanhan ja Uuden testamentin auktoriteetit, Flavius Josephuksen teos Juutalaisten muinaisajat (Antiquitates Judaicae), kirkkoisien tekstejä sekä lukuisia teologisia kommentaareja, joiden lähdettä ei tunneta. Marian saaga on ollut myöhäiskeskiajalla hyvin suosittu.
Kirjallisuutta > Käännökset ja editiot

Fella, Christine Elizabeth (toim.). 1963. Dunstanus saga. Copenhagen: Munksgaard
Finnur Jónsson (toim.). 1927. AM 623 4to. Helgensagaer. Køpenhavn.
Larsson, Ludvig (toim.). 1885. Isländska handskriften No. 645 4to i den Arnamagnæanska samlingen på universitetsbiblioteket i København i diplomatariskt aftryck. Lund:
Loth, Agnete (toim.). 1969–1979. Reykjahólabók. Islandske helgenlegender, 1–2. Køpenhavn:
Unger, Carl Rikard (toim.). 1871. Maríu saga: Legender om Jomfru Maria og hendes jertegn, I ja II. Christiania [Oslo]: Brögger & Christie.
Unger, Carl Rikard (toim.). 1869. Thomas saga Erkibyskups. Christiania [Oslo]: Bentzen.
Unger, Carl Rikard (toim.). 1874. Postola sögur. Legendariske fortællinger om apostlernes liv deres kamp for kristendommens udbredelse samt deres martyrdød.  Christiania [Oslo]: Bentzen.
Unger, Carl Rikard (toim.). 1877. Heilagra manna sögur,I ja II. Fortællinger og legender om hellige mænd og kvinder. Christiania [Oslo]: Benzen.
Aiheesta muualla

Heilagra manna sögur muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Fyrsta Málfrœðiritgerðin Old Norse etexts -sivustolla
Moukarinheitto olympialaisissa

| Yleisurheilu olympialaisissa Moukarinheitto  |
| --- | --- |
 John Flanagan on moukarinheiton kolminkertainen olympiavoittaja.
Laji:  Yleisurheilu
Olympialajina:  Miehet 1900– Naiset 2000–
Olympiaennätykset
Miehet:   Sergei Litvinov 84,80 m (1988)
Naiset:   Anita Włodarczyk 82,29 m (2016)
Moukarinheitto on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan miesten kilpailuissa vuodesta 1900 lähtien. Naisten moukari tuli olympialaisten ohjelmaan vuonna 2000. Parhaiten olympialaisten moukarissa ovat menestyneet Yhdysvallat ja Neuvostoliitto. Lajin menestyneimmät olympiaurheilijat ovat miehissä yhdysvaltalainen John Flanagan ja naisissa puolalainen Anita Włodarczyk, joilla molemmilla on kolme olympiavoittoa.
Mitalitaulukot > Naiset

|  Naisten moukarinheiton olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 2000 Sydney tulokset |   Kamila Skolimowska (POL) |   Olga Kuzenkova (RUS) |   Kirsten Münchow (GER) |  |
| 2004 Ateena tulokset |   Olga Kuzenkova (RUS) |   Yipsi Moreno (CUB) |   Yunaika Crawford (CUB) |  |
| 2008 Peking tulokset |   Yipsi Moreno (CUB) |   Zhang Wenxiu (CHN) |   Manuela Montebrun (FRA) |  |
| 2012 Lontoo tulokset |   Anita Wlodarczyk (POL) |   Betty Heidler (GER) |   Zhang Wenxiu (CHN) |  |
| 2016 Rio de Janeiro tulokset |   Anita Włodarczyk (POL) |   Zhang Wenxiu (CHN) |   Sophie Hitchon (GBR) |  |
| 2020 Tokio tulokset |   Anita Włodarczyk (POL) |   Wang Zheng (CHN) |   Malwina Kopron (POL) |  |
| 2024 Pariisi tulokset |   Camryn Rogers (CAN) |   Annette Echikunwoke (USA) |   Zhao Jie (CHN) |  |
  Lähde: Athletics — Hammer Throw, Women Olympedia. Viitattu 7.8.2024. (englanniksi) Olympic Athletics Schedule - Women's Hammer Throw | Paris 2024 olympics.com. Viitattu 7.8.2024. (englanniksi)