stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Orleja (järvi)
Vesistösuhteita

Orleja sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.
Orlejan itärannan tuntumassa on neljä pikkulampea. Sen laskuoja laskee kolmen kilometrin päässä sijaitsevaan Nevedroon, joka on Nevedrjankan lähdejärvi. Siitä oli kaivettu yhdysoja viereiseen Vološnojärveen, joka laskee myös Nevedroon. Järven valuma-alueen koko on 42,3 neliökilometriä.
Huomautuksia

1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
1 2 3  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Орлея (озеро), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
Käännös suomeksi
Paras naissivuosa minisarjassa tai televisioelokuvassa (Primetime Emmy)

Paras naissivuosa minisarjassa tai televisioelokuvassa on yksi Primetime Emmy -palkinnon palkintokategorioista.
Voittajat ja ehdokkaat > 2010-luku

| Vuosi | Voittaja | Ohjelma | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Julia Ormond | Temple Grandin |  Kathy Bates – Alice  Catherine O’Hara – Temple Grandin  Susan Sarandon – You Don't Know Jack  Brenda Vaccaro – You Don't Know Jack |
| 2011 | Maggie Smith | Downton Abbey |  Eileen Atkins – Kahden kerroksen väkeä  Melissa Leo – Mildred Pierce  Mare Winningham – Mildred Pierce  Evan Rachel Wood – Mildred Pierce |
| 2012 | Jessica Lange | American Horror Story |  Frances Conroy – American Horror Story  Judy Davis – Page Eight  Sarah Paulson – Pelin henki  Mare Winningham – Hatfields & McCoys |
| 2013 | Ellen Burstyn | Political Animals |  Sarah Paulson – American Horror Story  Charlotte Rampling – Restless  Imelda Staunton – The Girl  Alfre Woodard – Steel Magnolias |
| 2014 | Kathy Bates | American Horror Story |  Angela Bassett – American Horror Story  Ellen Burstyn – Flowers in the Attic  Frances Conroy – American Horror Story  Julia Roberts – The Normal Heart  Allison Tolman – Fargo |
Peccatum

Peccatum oli vuosina 1999–2006 toiminut norjalainen avant-garde metal -yhtye. Yhtyeen musiikissa oli vaikutteita esimerkiksi black metalista, progressiivisesta metallista, goottimetallista ja monista muista metallin ulkopuolelle sijoittuvista tyyleistä.
Historiaa

Yhtyeen perustivat laulaja Ihriel (oikea nimi Heidi Solberg Tveitan), hänen aviopuolisonsa Ihsahn (tunnetun black metal -yhtye Emperorin jäsen) ja Ihrielin veli Lord PZ. Peccatum julkaisi yhteensä kolme albumia ja kaksi EP:tä. Yhtyeen viimeinen albumi Lost in Reverie joka julkaistiin Lord PZ:n erottua yhtyeestä, muutti Peccatumin musiikkia klassiseen ja kokeelliseen suuntaan.
Yhtye lopetti toimintansa 4. maaliskuuta 2006, jonka jälkeen Ihriel on jatkanut musiikin tekemistä Star of Ash -yhtyeessä ja Ihsahn on keskittynyt soolouraansa.
Diskografia

Studioalbumit
Strangling from Within (1999,  Candlelight Records)
Amor Fati (2000,  Candlelight Records)
Lost in Reverie (2004,  Mnemosyne Productions)
EP:t
Oh, My Regrets (2000,  Candlelight Records)
The Moribund People (2005,  Mnemosyne Productions)
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivu (englanniksi)
Yhtyeen levy-yhtiön kotisivu (englanniksi)
Palijärvi

| Palijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  61°59′23″N, 26°48′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  Saksanjoki Petäiseen 
Järvinumero:  14.931.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118,7 m  
Pituus:  3,8 km  
Leveys:  620 m  
Rantaviiva:  8,322 km  
Pinta-ala:  1,43883 km²   
Saaria:  ei saaria 
 fiPalijärvi 
Palijärvi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Järvenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 3,8 kilometriä pitkä, 620 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 144 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 8,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Rauhajärven alueeseen (14.931) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,7 metriä mpy.
Paras naissivuosa komediasarjassa (Primetime Emmy)

Paras naissivuosa komediasarjassa on yksi Primetime Emmy -palkinnon palkintokategorioista.
Voittajat ja ehdokkaat > 2010-luku

| Vuosi | Voittaja | Ohjelma | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Jane Lynch | Glee |  Julie Bowen – Moderni perhe  Jane Krakowski – 30 Rock  Holland Taylor – Two and a Half Men  Sofía Vergara – Moderni perhe  Kristen Wiig – Saturday Night Live |
| 2011 | Julie Bowen | Moderni perhe |  Jane Krakowski – 30 Rock  Jane Lynch – Glee  Sofía Vergara – Moderni perhe  Betty White – Hot in Cleveland  Kristen Wiig – Saturday Night Live |
| 2012 | Julie Bowen | Moderni perhe |  Mayim Bialik – Rillit huurussa  Kathryn Joosten (postuumisti) – Täydelliset naiset  Sofía Vergara – Moderni perhe  Merritt Wever – Nurse Jackie  Kristen Wiig – Saturday Night Live |
| 2013 | Merritt Wever | Nurse Jackie |  Mayim Bialik – Rillit huurussa  Julie Bowen – Moderni perhe  Anna Chlumsky – Rouva varapresidentti  Jane Krakowski – 30 Rock  Jane Lynch – Glee  Sofía Vergara – Moderni perhe |
| 2014 | Allison Janney | Mutsi |  Mayim Bialik – Rillit huurussa  Julie Bowen – Moderni perhe  Anna Chlumsky – Rouva varapresidentti  Kate McKinnon – Saturday Night Live  Kate Mulgrew – Orange Is the New Black |
| 2015 | Allison Janney | Mutsi |  Mayim Bialik – Rillit huurussa  Julie Bowen – Moderni perhe  Anna Chlumsky – Rouva varapresidentti  Gaby Hoffmann – Transparent  Jane Krakowski – Unbreakable Kimmy Schmidt  Kate McKinnon – Saturday Night Live  Niecy Nash – Getting On |
| 2016 | Kate McKinnon | Saturday Night Live |  Anna Chlumsky – Rouva varapresidentti  Gaby Hoffmann – Transparent  Allison Janney – Mutsi  Judith Light – Transparent  Niecy Nash – Getting On |
| 2017 | Kate McKinnon | Saturday Night Live |  Vanessa Bayer – Saturday Night Live  Anna Chlumsky – Rouva varapresidentti  Kathryn Hahn – Transparent  Leslie Jones – Saturday Night Live  Judith Light – Transparent |
Petri Sirviö

Petri Sirviö (s. 1962 Oulu) on suomalainen kulttuuripersoona, joka on vuonna 1987 toimintansa aloittaneen Mieskuoro Huutajien perustaja ja kuoronjohtaja. Hän toimi runsaan vuoden ajan (2014–2015) Helsingissä sijaitsevien Kaapelitehtaan ja Suvilahden kulttuurikeskusten toimitusjohtajana. Sirviö on työskennellyt myös useiden vuosien ajan erilaisten kulttuurihankkeiden projektipäällikkönä Oulun kaupungilla.
Sirviö valittiin keväällä 2014 Kaapelitehtaan ja Suvilahden toimitusjohtajaksi. Hän seurasi tehtävässä Stuba Nikulaa, joka siirtyi Helsingin kaupungin kulttuurijohtajaksi. Sirviö erosi tehtävästä yllättäen kesäkuussa 2015 jo runsaan vuoden kuluttua valinnastaan. Eron syitä ei kerrottu julkisuudessa, mutta Helsingin Sanomien mukaan yhtiön sisällä oli ilmapiiriongelmia.
Pentti Fagerholm

| Pentti Fagerholm |
| --- | --- |
 Pentti Fagerholm vuonna 1964
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1935 Kuhmoinen
Kuollut: 20. helmikuuta 2015 (80 vuotta) Helsinki
Ammatti:  radiokuuluttaja
Lapset:  Matti Fagerholm (Michael Monroe)
Pentti Johannes Fagerholm (25. tammikuuta 1935 Kuhmoinen – 20. helmikuuta 2015 Helsinki) toimi Yleisradion kuuluttajana 1956–1976, radion lähetystoiminnan esimiehenä 1977–1984 ja pääkuuluttajana 1985–1998. Koulutukseltaan hän oli yhteiskuntatieteen maisteri.
Pentti Fagerholmin ääni tunnetaan myös stereotestistä.
Fagerholmilla on kolme lasta; nuorin poika, Matti, tunnetaan parhaiten taiteilijanimellä Michael Monroe.
Fagerholm kuoli 80-vuotiaana sydänvaivojen uuvuttamana Haartmanin sairaalassa Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yle Elävä Arkisto: Pentti Fagerholm (Arkistoitu – Internet Archive)
Pentti Fagerholmin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
One More Shot

| One More Shot Country Express |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammi–helmikuu 1984, Millbrook Studio, Helsinki
 Julkaistu: 1984
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Ari Oinonen
 Tyylilaji: country, folk
 Kesto: 35.06
 Levy-yhtiö: Sinetti
Country Expressin muut julkaisut
| New Tracks 1980 | One More Shot 1984 | Once Again 1993 |
One More Shot on suomalaisen Country Express -yhtyeen albumi vuodelta 1984.
Kappaleet > A-puoli

Blowin Like a Bandit – 2.29
Do I Ever Cross Your Mind – 3.21
One More Shot of Old Back Home Again – 3.26
Two More Bottles of Wine – 2.56
Tears – 2.22
Only the Heart May Know – 3.48
Kappaleet > B-puoli

You Don't Have Very Far to Go – 2.36
The Hard Way – 2.56
Crazy Blue Eyes – 3.17
Another Texas Song – 2.47
Boney Fingers – 3.51
Blue Bayou – 2.41
Kokoonpano

Jan Björklund – rummut
Guy Laine – sähkökitara
Rolf Löfberg – sähkökitara
Ingmar Grönqvist – basso
Göran Grönqvist – pedal steel-kitara
Börje Björkqvist – akustinen kitara
Benny Törnroos – laulu
Carina Juselius – laulu
Kokoonpano > Muut

Ari Oinonen – piano (kappaleet 9–10)
Aiheesta muualla

Albumi Fono.fi:in tietokannassa
Pearl Carr & Teddy Johnson

Pearl Carr ja Teddy Johnson vuonna 1962
Pearl Lavinia Carr (2. marraskuuta 1921 – 16. helmikuuta 2020) ja Edward Victor "Teddy" Johnson (4. syyskuuta 1919 – 6. kesäkuuta 2018) olivat brittiläinen viihdetaiteilijapariskunta, joka oli suosituimmillaan 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa.
Carr oli kotoisin Exmouthista Devonin kreivikunnasta ja Johnson Surbitonista Kingston upon Thamesista. Carr ja Johnson menivät naimisiin vuonna 1955 tehtyään sitä ennen soolouria. Heidät tunnettiin nimellä Mr. and Mrs. Music ja he esiintyivät lukuisissa viihdeohjelmissa, kutenThe Winifred Atwell Show, Big Night Out, Two of a kind, Sunday night at the London Palladium, The Arthur Haynes Show, Thank your lucky stars ja Blackpool Night Out.
Carr ja Johnson edustivat Yhdistynyttä kuningaskuntaa vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Sing, Little Birdie ja sijoittuivat kilpailussa toiseksi. Carr ja Johnson osallistuivat Yhdistyneen kuningaskunnan euroviisukarsintaan myös vuonna 1960 kappaleilla Pickin' Petals ja When the Tide Turns, mutta eivät tulleet valituksi. Vuonna 1986 he esiintyivät Stephen Sondheimin säveltämässä musikaalissa Follies West End -teatterissa pariskunnan Wally ja Emily Whitman rooleissa.
Molemmat pariskunnan jäsenet asuivat viimeiset vuotensa Brinsworth House -vanhainkodissa Richmond upon Thamesissa.
Teddy Johnsonin veli oli laulaja Bryan Johnson.
Pauli Pitkänen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Suomen joukkueen ensimmäinen vaihto Zakopanen 1939 MM-hiihdoissa. Pauli Pitkänen (vas.) tuo viestiä ja Olavi Alakulppi jatkaa kohti viestikultaa. |  Suomen joukkueen ensimmäinen vaihto Zakopanen 1939 MM-hiihdoissa. Pauli Pitkänen (vas.) tuo viestiä ja Olavi Alakulppi jatkaa kohti viestikultaa. |  Suomen joukkueen ensimmäinen vaihto Zakopanen 1939 MM-hiihdoissa. Pauli Pitkänen (vas.) tuo viestiä ja Olavi Alakulppi jatkaa kohti viestikultaa. |  |
Maa:   Suomi
Miesten hiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 1938 | 18 km |  |
|  Kultaa | Lahti 1938 | 4×10 km |  |
|  Kultaa | Zakopane 1939 | 4×10 km |  |
Paul (Pauli) Einar Pitkänen (2. joulukuuta 1911 Nilsiä – 28. syyskuuta 1941 Siilinjärvi) oli suomalainen maastohiihtäjä ja maailmanmestari.
Pitkänen voitti kolme kultaa hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa, kaksi Lahdessa vuonna 1938 ja yhden Zakopanessa vuonna 1939. Vuoden 1938 kisoissa hän voitti kullat 18 kilometrin matkalla ja 4 × 10 kilometrin viestissä. Vuonna 1939 hän voitti kultaa 4 × 10 kilometrin viestissä yhdessä Olavi Alakulpin, Eino Olkinuoran ja Klaus Karppisen kanssa sekä sijoittui 18 kilometrin matkalla 11:nneksi.
SM-kilpailuissa Pitkänen sijoittui parhaimmillaan neljänneksi 17 kilometrillä vuonna 1937. Hän voitti Puijolla 17 kilometrin hiihdon vuosina 1933, 1934, 1935, 1937 ja 1938 sekä Ounasvaaralla 15 kilometrin kilpailun vuonna 1937. Holmenkollenilla hän sijoittui 17 kilometrillä toiseksi vuonna 1937.
Urallaan Pauli Pitkänen edusti Sänkimäen Hakaa, Savon Sisua ja Puijon Hiihtäjiä. Hänen veljensä Lauri ja Aaro Pitkänen olivat kansallisen tason hiihtäjiä.
Sota-aika

Talvisodassa Pitkänen oli ensin alikersanttina Jalkaväkirykmentti 38:n hiihtojoukoissa, mutta joutui sodan ratkaisupäivinä kiväärimieheksi Laatokan rannoille ja saariin. Petäjäsaaressa hän haavoittui 4. maaliskuuta 1940 saatuaan kranaatinsirpaleen reiteensä. Kaksi päivää myöhemmin Petäjäsaaren epätoivoisessa puolustuksessa kaatui yhden päivän aikana ainakin 117 suomalaista, heistä 46 rantasalmelaisia ja 23 nilsiäläisiä.
Pitkänen ylennettiin taisteluansioistaan kersantiksi ja määrättiin upseerikouluun. Jalkavamma ei kuitenkaan parantunut, ja syksyllä 1940 hän joutui takaisin sairaalaan. Jalka halvaantui, ja hän joutui sittemmin liikkumaan invalidikepin avulla.
Jatkosodan alkaessa kesällä 1941 Pitkänen lähti vapaaehtoisena kotirintaman tehtäviin. Nilsiän suojeluskuntalaiset olivat 18. elokuuta eräässä koulussa järjestelemässä kuntansa kaatuneiden varusteita. Niistä löytyi käsikranaatti, ja sitä käsitellessä Pitkänen huomasi sen syttyvän. Hän aikoi heittää kranaatin ikkunasta ulos, mutta pihalla oli lapsia leikkimässä. Muut ryntäsivät huoneesta ulos, mutta invalidikepin avulla liikkunut Pitkänen ehti vain heittäytyä lattialle makaamaan, ennen kuin kranaatti räjähti. Hän sai vaikeita vammoja ja kuoli sairaalassa kuusi viikkoa myöhemmin 28. syyskuuta 1941.
Aiheesta muualla

Suomi voitti komeasti viestin, Helsingin Sanomat, 25.02.1938, nro 54, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Toinenkin maailmanmestaruus Suomeen. Pauli Pitkänen voitti 18 km:n kireän kilpailun jälkeen, Helsingin Sanomat, 27.02.1938, nro 56, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pearl City

| Pearl City |
| --- | --- |

Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:   Havaiji
Piirikunta:   Honolulu
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25,9 km²
Väkiluku (2020):  45 295
Postinumero:  96782
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pearl City on kaupunki Honolulun piirikunnassa, Havaijilla. Se sijaitsee Pearl Harborin sotilastukikohdan vieressä, joka on myös kaupungin tunnetuin turistikohde johtuen japanilaisten tekemästä yllätyshyökkäyksestä vuonna 1941. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 45 295 henkilöä. Kaupungin pinta-ala on noin 25,9 km2.
Kaupungissa on peruspalveluita kuten postitoimisto, Honolulun poliisin sivutoiminen asema ja muutamia kouluja. Lisäksi kaupungissa sijaitsee Leeward Community College.
Tunnettuja Pearl Cityn asukkaita ovat mm. Havaijin kuvernööri David Ige, varakuvernööri Duke Aiona ja näyttelijä Brook Lee.
Paul Vecchiali

Paul Vecchiali vuonna 2016.
Paul Vecchiali (28. huhtikuuta 1930 Ajaccio, Korsika – tammikuu 2023) oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Hänen teostensa joukossa on La machine (1977). Hän oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1978. Vecchiali kuoli vuonna 2023 tammikuun 17. ja 18. päivän välisenä yönä.
Aiheesta muualla

Paul Vecchiali Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
PQ-2

| PQ-2 Cause For Effect |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 13.–14. marraskuuta 1999 Fantom Studio, Tampere
 Julkaistu: 2001
 Tyylilaji: fuusiojazz
 Kesto: 14.07
 Levy-yhtiö: Dies Irae
Cause For Effectin muut julkaisut
| Fast Material 2000 | PQ-2 2001 | Album 2002 |
PQ-2 on suomalaisen Cause For Effect -yhtyeen ensimmäinen MiniCD. Äänite on myös yhtyeen ensimmäinen basso/rummut duona tehty levy.
Levy on äänitetty kahdessa päivässä marraskuussa 1999. Levyn julkaisi ruotsalainen Ubble-Gubble Records kesällä 2001 painosmäärän ollessa 500 kappaletta. Levy on re-masteroituna julkaistu uudelleen 2001–2004 diskografia CD:llä jonka julkaisi Dies Irae Records (nykyisin Stay Heavy Records) 6. kesäkuuta 2006.
Levyn nimi tulee toisen maailmansodan aikaisista laivasaattueiden koodinimistä jotka matkasivat Britanniasta Neuvostoliiton Murmanskiin.
Levyllä on yhteensä 20 kappaletta ja sen kesto on hieman yli 14 minuuttia.
Kappaleet

Loyal to the New Order – 0.54
Far Beyond Harsh Language – 0.39
Robotic Brute – 0.38
Genetic Beast – 1.03
Fuse – 0.26
Occult and Extreme – 0.42
People of North America Have Decided to Destroy the Earth – 0.39
Patient And Potent – 0.34
Remember, Focus – 0.48
Political Feeling – 0.06
Scrag – 0.48
Full Potential – 0.43
Stern Ballista – 0.32
Saboteur – 0.38
-50 Modification – 0.44
Core Fusion – 0.36
Harsh Written Rule – 0.34
Usability – 0.35
Sto/po – 1.01
Jean Jaurès – 1.27
Kokoonpano

Tuomo – basso, laulu
Ari – rummut
Oiva Paloheimo

Oiva Paloheimo kotipihallaan vuonna 1954. Kuva: U. A. Saarinen.
Oiva Aukusti Paloheimo, vuoteen 1911 Pietilä, (2. syyskuuta 1910 Tampere – 13. kesäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka kirjoitti romaaneja, runoja, novelleja ja aforismeja. Paloheimon tunnetuimpia teoksia on lastenkirja Tirlittan (1953).
Elämä

Oiva Paloheimon vanhemmat olivat liikemies Aukusti Pietilä (myöhemmin Paloheimo) ja 16-vuotias kauppiaantytär Katri Salonen. Paloheimo erotettiin äidistään heti syntymän jälkeen, ja koska hänen isänsä kiersi liiketoimissaan ympäri Suomea, Oiva Paloheimo joutuikin lapsena usein asumaan tätiensä luona. Isän kuoltua espanjantautiin Oivan ollessa kahdeksanvuotias muutti hän isänsä nuoremman veljen Heikki Pietilän kasvattilapseksi Kangasalle.[lähde? ]
Paloheimo kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä Kauppakirja jo yhdeksänvuotiaana ja alkoi kirjoittaa myös runoja ja novelleja. Ensimmäisiä novellejaan hän julkaisi salanimellä Oiva Kaisla eri lehdissä, ja ensimmäinen omalla nimellä julkaistu novelli ilmestyi Aamulehden sunnuntailiitteessä 1926.[lähde? ]
Vuosina 1930–1933 Paloheimo opiskeli jonkin aikaa Yhteiskunnallisen korkeakoulun sanomalehtimieslinjalla. Heikko menestys etenkin kielissä sekä taloudelliset ongelmat keskeyttivät kuitenkin opinnot.[lähde? ] Ensimmäisen kirjansa, runokokoelman Vaeltava laulaja, Paloheimo julkaisi 1935. Seuraavat vuodet hän käytti omaelämäkerrallisen romaaninsa tekemiseen; teos ilmestyi 1942 nimellä Levoton lapsuus.
Paloheimo oli toimittajana Mikkelin Sanomissa ja Länsi-Savossa. Sotien aikana hän toimi rintamakirjeenvaihtajana.[lähde? ]
Vuosina 1946–1952 Paloheimo asui perheineen Vesilahden pappilan piharakennuksessa. Hänen toisen vaimonsa isä Kalle Kahiluoto oli tällöin Vesilahden kirkkoherrana. 2010-luvulla rakennuksessa toimi Paloheimon elämästä kertova taiteilijakoti-museo, jonka perustajiin kuului Vesilahden seurakunnan kirkkoherra Harri Henttinen. Rakennus tuhoutui tulipalossa 29. marraskuuta 2018. Palon jälkeen Henttinen on jatkanut Paloheimo-esitelmien pitämistä pappilan tiloissa.
Vuodesta 1953 Paloheimo asui Helsingissä Oulunkylässä ensin Larin-Kyöstin Suomen Kirjailijaliitolle testamenttaamassa puutalossa Veräjämäessä ja myöhemmin Mäkitorpantie 40:ssä.[lähde? ]
Oiva Paloheimo oli naimisissa kolme kertaa: 1938–1945 Maila Ahvenaisen kanssa, 1945–1953 Sirkka-Liisa Kahiluodon kanssa ja 1956–1969 Anna Sinikka Rädyn kanssa. Ensimmäisestä liitosta Paloheimolla oli kaksi ja toisesta kolme lasta. Ensimmäiset kaksi liittoa päättyivät eroon Paloheimon uskottomuuden ja alkoholin käytön takia. Paloheimolla oli myös taloudellisia vaikeuksia, koska suuri osa hänen tuloistaan meni lasten elatusmaksuihin. Viime elinvuosina myös sairaudet alkoivat haitata Paloheimon elämää. Hänen viimeiseksi teoksekseen jäi vuonna 1962 ilmestynyt runokokoelma Palaa ne linnut vielä.[lähde? ]
Nykyään Paloheimo muistetaan lähinnä Tirlittan-lastenkirjastaan, muu hänen tuotantonsa on painunut paljolti unohduksiin.  Paloheimon runoista ovat tunnetuimpia laulusovitusten kautta "Ontuva Eriksson" ja Ilmo Häkkisen säveltämä "Lähtevien laivojen satama".
Teokset

Vaeltava laulaja, 1935, runokokoelma
Levoton lapsuus, 1942, romaani
Motti-Matti ja Vanja-Katti, toimitti Olli-setä, 1942, lastenkirja
Elopeltojen yli, 1943, runokokoelma
Meidän sakin sankarit Karjalassa, toimitti Olli-setä, 1943, kuvakirja
Punainen lintu, 1945, romaani
Peili, 1946, romaani
Taikakampa : iloisia ja totisia satuja Heponiemestä, 1946, lastenkirja
Pan kuuntelee virttä, 1947, runokokoelma
Tuonen virran tällä puolen, 1948, novellikokoelma
Lepakko, 1949, romaani
Lipin pakinoita, 1950, pakinakokoelma
Ratsastus Eedeniin, 1952, romaani
Ongelmatyttö ja muita pakinoita, 1953, pakinakokoelma
Tirlittan : orpotyttö ihmisten ihmemaassa, 1953, lastenkirja
Runot, 1955, runokokoelma (sisältö: Vaeltava laulaja, Elopeltojen yli, Pan kuuntelee virttä)
Tinaseppä ja seitsemän, 1956, lastenkirja
Patarouva, 1956, romaani
Ei puu yksin pala, 1958, romaani
Valikoima runoja, 1958, runokokoelma
Oivalluksia, 1959, aforismeja
Lapsia ja enkeleitä, 1960
Salonki, 1961, novellikokoelma
Palaa ne linnut vielä, 1962, runokokoelma
Vale-konsulentti : 1-osainen seuranäytelmä, 1943
Juhlaruno Suur-Savon maakuntaliiton maakuntajuhliin 2-3.8.1947 : pyhien kivikirjoitusten maa, 1947
Nuoret runoilijat 1934, toimittanut Mika Waltari.  WSOY 1934. Sisältää Paloheimon runoja: s. 81–95
Palkinnot

Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinto 1936
Valtion kirjallisuuspalkinto 1942, 1946, 1949, 1952, 1953
Kalevi Jäntin palkinto 1944
Pro Finlandia -mitali 1959
Kirjallisuutta

Paloheimo, Matti: Levoton Lippi – Isäni Oiva Paloheimo. Kirjayhtymä 1985.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Oiva Paloheimo Wikisitaateissa
Ylen Elävä arkisto: Oiva Paloheimon haastattelu vuodelta 1956
Veikko Lindroos: Oiva Paloheimon syntymästä 100 vuotta, Tammerkoski-lehti 8/2010
Pentti Eistola

| Pentti Eistola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. syyskuuta 1931 Kristiinankaupunki
Kuollut: 11. tammikuuta 2022 (90 vuotta) Helsinki
Ammatti:  radiologian erikoislääkäri
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Muumimuseon muumitalot (1958, 1976–1979)
Pentti Kalevi Eistola (6. syyskuuta 1931 Kristiinankaupunki – 11. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka tunnetaan rakentamistaan muumitaloista ja -kuvaelmista.
Eistola teki ensimmäisen muumitalon omaksi ilokseen vuonna 1958. Hän oli kiinnostunut pienoismalleista ja keksi rakentaa muumitalon, kun oli lukenut Tove Janssonin Taikatalvi-kirjan. Eistola otti yhteyttä kirjailijaan ja näytti hänelle talon. Jansson piti näkemästään, ja heistä tuli ystäviä. Muumitalo sai myöhemmin ympärilleen pihapiirin, kun Eistola, Jansson, Tuulikki Pietilä ja Signe Hammarsten-Jansson kokoontuivat lauantai-iltaisin rakentamaan sitä yhdessä.
Vuosina 1976–1979 Eistola, Pietilä ja Jansson rakensivat vielä toisen, suuremman muumitalon. Siitä tuli viisikerroksinen ja yli kaksi metriä korkea. Eistola toimi talon pääsuunnittelijana ja sähköasentajana sekä käytävien ja portaiden erityisasiantuntijana. Talo tehtiin kansainvälistä kuvitusbiennaalia varten, ja se oli ensimmäisen kerran esillä Bratislavassa syksyllä 1979. Seuraavina vuosina se kiersi näyttelyissä Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Talon pohjalta syntyi Janssonin viimeinen muumikirja Outo vieras Muumitalossa (1980).
Eistola osallistui muumitalojen lisäksi muutamien kolmiulotteisten muumikuvaelmien tekoon. Pietilä alkoi valmistaa niitä 1970-luvulla muumitalon rakentamisen ohessa. Kuvaelmat perustuivat Janssonin muumikirjoihin ja -sarjakuviin.
Vuosina 1986 ja 1993 Eistola, Pietilä ja Jansson lahjoittivat muumitalot ja -kuvaelmat Tampereen taidemuseolle. Teokset tulivat esille Muumilaakso-museoon, joka avattiin keväällä 1987.
Jansson omisti Eistolalle Nukkekaappi-kirjansa (1978). Siihen sisältyvä ”Nukkekaappi”-novelli kertoo surrealistisen tarinan kolmesta miehestä, jotka rakentavat Muumitaloa.
Aiheesta muualla

Muumimuseo: Pentti Eistola 1931–2022 – ”Ison talon rakentaminen oli huisin hauskaa!”
Helsingin Sanomat, Kuukausiliite 7.8.2021: Näin rakennettiin Muumitalo (maksullinen artikkeli)