stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pioneeritoiminta
Toiminta

Pioneeriaselajin toiminta liittyy aina yhteistoimintaan muiden aselajien kanssa.
Suluttamisella tarkoitetaan sellaista määrätietoista toimintaa, jolla pyritään hidastamaan vihollisen liikettä lisäämällä maaston luontaista estearvoa. Käytännössä pyritään sulkemaan vihollisen mahdolliset kulku-urat. Suluttaminen voidaan jakaa miinoittamiseen, hävittämiseen ja murrostamiseen. Miinoittaminen tarkoittaa erilaisten miinoitteiden tekoa, hävittäminen tarkoittaa esimerkiksi siltojen tuhoamista ja murrostaminen voi olla puiden tai kallioleikkauksien räjäyttämistä kulku-uralle.
Linnoittaminen on vihollisen asevaikutukselta suojaavien rakennelmien tekemistä. Lisääntynyt asevaikutus ja ajoneuvokanta ovat lisänneet linnoittamisen tarvetta. Käytännössä kaikki joukot vastaavat omasta linnoittamisestaan ja pioneeriaselajin alaiset joukot antavat tukea raskaimmissa tehtävissä.
Liikkeen edistämisellä tarkoitetaan omien joukkojen liikkumisen helpottamista. Tällainen toiminta käsittää siltojen rakentamisen (sekä pika- että pysyvät sillat), ponttonilautat ja -sillat, tienrakennuksen, miinoitteiden raivaamisen ja murrosteiden tuhoamisen.
Suojeluala kuuluu pioneeriaselajiin. Suojelupuolustuksen erikoistaistelijat ja suojeluhenkilöstö koulutetaan Porin prikaatiin kuuluvassa Satakunnan pioneeri- ja viestipataljoonan Suojelukomppaniassa Säkylässä.
Taistelijan taitojen lisäksi suojelupioneerit hallitsevat monipuolisen suojelu- ja pelastusalan toiminnan kemiallisten, biologisten ja radiologisten aineiden sekä ydinaseuhkan vaaratilanteiden varalle. Koulutus sisältää suojelutiedustelussa, sammutus- ja pelastustehtävissä sekä puhdistustoiminnassa tarvittavat tiedot ja käytännön taidot. Käytössä on uusin kalusto, muun muassa puhdistus- ja pelastusajoneuvot, puhdistuskontit, suojelutiedusteluajoneuvot sekä henkilökohtaiset sammutus- ja suojapuvut.
Pioneerijoukoilla viitataan usein nimenomaan pioneeriaselajin alahaaraan, taistelupioneereihin, jotka toimivat taistelukentällä usein jalkaväen tehtävissä. Heidän tehtäviinsä kuuluu pioneeritoiminta ns. tulen alla, eli he esimerkiksi avaavat miinoituksiin henkilöille tai ajoneuvoille kulku-uran kokoisen aukon tai rakentavat kalustosillan tai pikaisen kappaletavarasillan. Kun rintamaa on saatu työnnettyä eteenpäin, raivaus- ja siltajoukkueet poistavat koko miinakentän ja rakentavat pysyvämmän sillan. Vastaavasti taistelupioneerit myös tekevät pikasulutteita perääntymisvaiheessa.
Monissa armeijoissa taistelupioneereja on käytetty raskaana jalkaväkenä, esimerkiksi toisessa maailmansodassa Saksan armeijan pioneerit tukivat jalkaväkeä hyökkäyksessä liekinheittimin tai muilla raskailla jalkaväen aseilla. Vaikka nykyajan moottoroiduissa armeijoissa pioneeritoiminta on hienostunut enemmän tekniseen muiden aselajien tukemiseen erikoiskalustolla, on taistelupioneerien tehtävä säilynyt jalkaväen rinnalla sitä tukemassa.
Etymologia

Sana pioneeri (lyhenne pion.) johtaa ranskan kielen sanasta peon, le pion. Se on alun perin shakin sanastoa tarkoittaen sotilasta tai talonpoikaa. Ritariajan armeijoissa sana tarkoitti jalkamiestä. Hänen tehtävänään oli muun muassa auttaa teknillisin keinoin ratsumiestä eteenpäin. Kuvaannollisessa merkityksessä sana pioneeri ja sen vieraskieliset vastineet (saks. Pionier, engl. pioneer, ruots. pionjär) tarkoittavat edelläkävijää, tienraivaajaa ja uranuurtajaa.
Pioneeritoiminta Suomessa

Suomen kieleen sana tuli vuonna 1918 jääkärien mukana Saksasta. Kuninkaalliseen preussilaiseen jääkäripataljoona numero 27:ään perustettiin pioneerikomppania 28. elokuuta 1915. Schmardenin taistelun vuosipäivä 25. heinäkuuta 1916 on Suomen pioneerijoukkojen vuosipäivä.
Nykyinen pioneeri kirjoitettiin ja lausuttiin 18. elokuuta 1921 saakka muodossa pioniiri, sitten pionieeri 3. kesäkuuta 1927 saakka, ja sen jälkeen nykymuodoina pioneeri.  Pioneeriaselajin sotilasopetuksen tasoa valvovana sekä aselajien kehittämisestä ja suorituskyvystä vastaavana korkeimpana upseerina toimii pioneeri- ja suojelutarkastaja, aikaisemmin pioneeritarkastaja. Suojeluala kuului aikaisemmin huoltojoukoille, minkä jälkeen sen siirrettiin pioneerijoukoille, missä on taistelupioneereja, raivauspioneereja ja suojelumiehiä.
Aikaisemmin Korian varuskunta-alueella toiminut Pioneerimuseon ensimmäinen vaihe avattiin 30. heinäkuuta 2006 Miehikkälässä. Toinen vaihe avattiin yleisölle 30. kesäkuuta 2007.  2012 aikana pioneerimuseo siirrettiin Miehikkälästä 1. tammikuuta 2013 avattavaan Museo Militariaan, entisen Suomen tykistömuseon yhteydeen Hämeenlinnan Suomen kasarmille.
Pioneerimuseo on Suomen vanhin aselajimuseo. Toiseksi vanhin aselajimuseo on Ilmatorjuntamuseo ja kolmanneksi vanhin on Panssarimuseo. Osa aselajimuseoista kuuluu puolustusministeriön vahvistamiin sotahistoriallisiin erikoismuseoihin.
Vuonna 1923 aloittanut pioneeriaselajin lehti Hakku on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti ilmestynyt aselaji- ja joukko-osastolehti. Lehdestä ilmestyy neljä numeroa vuosittain. Pioneeriupseeri-lehti on lopettanut ilmestymisensä.
Ennen Talvisotaa pioneerijoukot ja viestijoukot muodostivat yhteisen teknillisen aselajin ranskalaisen mallin mukaan, mutta aselajit erotettiin toisistaan puolustusministeri Juho Niukkasen päätöksellä 18. lokakuuta 1939 hieman ennen sodan syttymistä.
Pioneerijoukkojen joukko- ja perusyksiköitä

| Yksikkö | perustaminen | lakkauttaminen |
| --- | --- | --- |
| Jääkäripataljoona 27:n 4. K (PionK) | 1915-08-28 | 1918-02-25 |
| Keski-Suomen pioneeripataljoona | 1967-07-15 |  |
| Kymen pioneeripataljoona | 1967-07-15 |  |
Pioneeripataljoona 1: 
Pioneeripataljoona 2: 
Pioneeripataljoona 1: 
Pioneeripataljoona 14: 
| Pioneerirykmentti | 1944-12-04 | 1967-07-15 |
| Pioneerirykmentti | 2004-01-01 | 2014-12-31 |
Yhdysvaltalainen pioneeri asettaa räjähdettä toisen maailmansodan aikana.
Kuninkaallisen preussilaisen jääkäripataljoona numero 27:n pioneerikomppania palaamassa paraatista Liepājassa (saks. Libau) 1917
Heckler & Koch HK417

| HK417 |
| --- | --- |

Tyyppi:  taistelukivääri tukiampujan kivääri
Valmistaja:  Heckler & Koch
Valmistusmaa:   Saksa
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  7,62×51 mm NATO
Lipas:  polymeerinen tankolipas
Heckler & Koch HK417 on saksalaisen Heckler & Kochin valmistama kivääri, joka käyttää 7,62×51 mm NATO -patruunaa. Ase ja sen versiot ovat laajassa viranomais- ja sotilaskäytössä ympäri maailmaa.
Suunnittelu

HK417 on ominaisuuksiltaan samankaltainen kuin 5,56×45 mm NATO -kaliiperinen rynnäkkökivääri HK416. Ase perustuu yhdysvaltalaisiin AR-10 ja AR-15 -kivääreihin, mutta se ei ole suorakaasutoiminen vaan lyhytiskuisella kaasumännällä toimiva, kuten G36. Perusmallit pystyvät sekä sarja- että kerta-automaattiseen tuleen. HK417:n käyttämä lipas muistuttaa suurennettua versiota G36:n läpinäkyvästä polymeerilippaasta. Prototyyppimalli käytti G3:n lipasta. Aseissa käytetään yleensä äänenvaimentimia ja kiikaritähtäimiä. Lisävarusteita voi kiinnittää aseen M-LOK-paikkoihin ja Nato-kiskoihin.
Mallit

HK417
HK417A2 – Paranneltu malli, jonka joitakin osia on muun muassa optimoitu paremman tarkkuuden ja toimintavarmuuden saamikseksi. Bundeswehr käyttää nimellä G27.
G28 (HK241) – HK417-pohjainen tukiampujan kivääri, joka kehitettiin Bundeswehrille Afganistanin sotaan. G28 ampuu itselataavaa kertatulta ja sen ylärunko on alumiiniseoksen sijaan terästä. Aseesta on perusmallin lisäksi hieman kevyempi partiomalli.
M110A1 – M110A1 CSASS on Yhdysvaltain maavoimien ja merijalkaväen tilaama versio G28:sta, joka korvaa M110 Semi-Automatic Sniper Systemin kevyen itselataavan tarkkuuskiväärin roolissa. Ase on muun muassa kevyempi kuin G28, esimerkiksi ylärunko on alumiinia. Myös aseen tukiampujamalli M110A1 SDMR tulee käyttöön korvaamaan Mk 14 Enhanced Battle Riflen. Ase tulee jalkaväkiryhmien tukiampujien käyttöön, jossa sen tehtävä on pystyä ampumaan tarkasti tavallisia rynnäkkökiväärejä kauemmaksi.
MR308 – Itselataava siviilimalli.
G28 Afganistanissa
M110A1 Squad Designated Marksman Rifle (SDMR)
Tiurinlinna

| Tiurinlinna |
| --- | --- |
 Tiurinlinnan raunioita kesällä 2007
Sijainti:  Räisälä
Koordinaatit:  60°50′10″N, 29°49′00″E
Rakennustyyppi:  linna
Valmistumisvuosi:  1100- tai 1200-luku
Purkuvuosi:  1411
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hjalmar Appelgrenin havainnekuva Tiurinlinnan raunioista vuodelta 1891.
Tiurinlinna (venäjäksi Tiverski) on muinaislinna Vuoksen rannalla Karjalankannaksella, nykyisellä Venäjällä. Linna rakennettiin Vuoksen kapeimmassa kohdassa sijainneelle saarelle Räisälän kylän etelä-kaakkoispuolelle. Tiurinlinna on ollut asuttu ja paikalta on löydetty 19 kiviperusteisen asumuksen jäänteet, joiden koko vaihteli 4×5 metrin ja 8×7 metrin välillä.[lähde? ] Linnalta on lisäksi löydetty yli 300 neliömetrin kokoisen rakennuksen kiviset perustukset, jonka keskellä on ollut tulisija.
Paikka on ollut linnoitettuna jo pakanuuden aikana ennen kristinuskon saapumista alueelle. Hjalmar Appelgren arvioi linnan olleen löytöjen perusteella käytössä ainakin 1100-luvulla. Varsinaista linnaa on rakennettu Käkisalmen linnan kanssa yhtaikaa 1100- tai 1200-luvulla. Toisten tietojen mukaan linna on rakennettu vasta 1300-luvulla.
Alueella oli asutusta aiemminkin – keramiikkalöydöt viittaavat varhaismetallikauteen ajanlaskun alun tienoille. Vakiintunutta asutusta paikalla oli viimeistään ristiretkiajalla, vaikka aikaa leimasivat myös hämäläisten ja karjalaisten kahakat sekä ruotsalaisten voimakas muutto Karjalankannakselle, mikä ärsytti Novgorodia. Alueella tehty hopea-aarrelöytö ajoittuu juuri tähän aikaan, vaikka osa aarteen rahoista onkin jo viikinkiajalta 900-luvulta.[lähde? ]
Kronikoiden mukaan Novgorod antoi vuonna 1404 Smolenskin ruhtinaalle Ju­rille 13 sivukaupunkia (prigorod), joista yhden on arvioitu olleen Tiurin linnoitettu kaupunki, Tiverski. Ruotsalaiset hävittivät linnan vuonna 1411. Tämä johti Novgorodin ruhtinaan Luvgeni Olgerdovitšin johtamaan kostoretkeen Viipurin seudulle, jossa novgorodilaiset lopulta polttivat Viipurin esikaupungin 26. maaliskuuta 1411. Tässä yhteydessä paloi myös puusta tehty Viipurin vanha tuomiokirkko, joka päätettiin rakentaa uudestaan kivestä 1413.[lähde? ]
Tiurinlinnan aarre Kansallismuseossa.
Linnasaari vallien sisäpuolelta oli 225 metriä pitkä, 44–60 metriä leveä ja 7 metriä korkea. Vuoksen vedenpinnan laskun jälkeen kosken itäinen haara on kuivunut kokonaan.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tiurinlinna Wikimedia Commonsissa
Ilmari Wirkkala: Tiurin linna ja tiurilaiset. Muinaissuomalaisten linnoitustaito, Hakkapeliitta, 22.12.1928, nro 51-52, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pieter Pourbus

Pieter Pourbus: De annunciatie, Goudan museo
Pieter Pourbus (n. 1523 Gouda – 30. tammikuuta 1584 Brugge) oli flaamilainen taidemaalari.
Pourbus vietti suurimman osan elämästään Bruggessa, jossa hänestä tuli taidemaalarikillan jäsen vuonna 1543. Hänestä tuli sukupolvensa johtava taiteilija. Maineen kasvuun vaikutti Pourbusin asema hänen appensa Lancelot de Blondeelin suojattina. Todellisen rakkauden allegoria noin vuodelta 1547 on varhaisin teos, jonka tekijäksi Pourbus on merkitty. Pourbus työskenteli myös maanmittaajana ja kartografina.
Pourbusin poika Frans Pourbus vanhempi ja lapsenlapsi Frans Pourbus nuorempi olivat myös taiteilijoita. Pourbusin taidetta on tutkinut esimerkiksi Paul Huvenne.
Nomofobia

Nomofobia on fobia, jossa henkilö pelkää ilman matkapuhelinta olemista. Termi tulee englannin kielen ilmaisusta no mobile phobia. Matkapuhelimen katoaminen, huono verkko, akun tyhjeneminen, sen sammuttaminen tai puheajan loppuminen saattaa aiheuttaa ahdistusta tai suoranaista pakokauhua.
Uusimman tutkimuksen mukaan ainakin suurimmalle osalle briteistä fobia voi jopa rajoittaa elämää YouGov -tutkimuslaitoksen mukaan.milloin? Noin 10 prosenttia brittiläisistä ahdistuu pelkästään jo siitä, jos joutuu itse laittamaan puhelimensa pois päältä joksikin aikaa.
Aiheesta muualla

Kännykättömyys ahdistaa fobiaksi asti
V. O. Juvelius

V. O. Juvelius 1920-luvun alussa.
Verner Ossian Juvelius (15. marraskuuta 1869 Pyhäjoki – 21. huhtikuuta 1937 Oulu) oli suomalainen vankilanjohtaja.
Ura

Pyhäjoella syntynyt Juvelius suoritti kameraalitutkinnon vuonna 1889 ja ylemmän hallintotukinnon 1895. Hän aloitti vankilauransa Helsingin kuritushuoneen kirjanpitäjänä vuonna 1891 ja työskenteli sen jälkeen asianajajana Oulussa vuodesta 1897 lähtien. Samana vuonna Juvelius nimitettiin Oulun lääninvankilan johtajaksi. Hänet erotettiin tehtävästä toisen sortokauden aikana 1916.
Juvelius sai virkansa takaisin sisällissodan yhteydessä, jolloin hän toimi myös Oulun vankileirin ensimmäisenä johtajana. Leirin huonojen olosuhteiden johdosta Juvelius sai uhkauksia kaupungin asukkailta. Erään suojeluskuntalaisen hänelle toimittaman varoituskirjeen mukaan Juvelius uhattiin ”naulata kielestään sähköpylvääseen”. Hänestä käytettiin Oulussa myös nimitystä ”rosvopäällikkö”.
23. huhtikuuta 1918 Juvelius aloitti punavangeista vastanneen sotavankilaitoksen vankilatoimenosaston johtajana. Hänen tehtäviinsä kuului muun muassa vankileirien sijoituspaikkojen suunnittelu sekä niiden yleisen toiminnan hallinnointi ja kehittäminen. Sisällissodan jälkeen Juvelius toimi Oulun lääninvankilan johtajana aina vuoteen 1936 saakka. Sotilasarvoltaan hän oli majuri.
Perhe

Juveliuksen vanhemmat olivat maanmittari Johan Henrik Juvelius ja Ida Maria Åkerman. Hän avioitui vuonna 1893 Augusta Elisabeth Schreyn kanssa. Heidän poikansa eversti Eero Juva toimi muun muassa rykmentin komentajana jatkosodan aikana.
V. O. Juveliuksella oli seitsemän sisarusta, joista tunnettuja ovat kirjallisuuden tutkija J. W. Juvelius (1863–1927), kirjailija Valter Juva (1865–1922), lähetyssaarnaaja ja diakoni Ester Juvelius (1876–1962), näytelmäkirjialija ja suomentaja Veera Roos (1882–1961) sekä kirjailija Siiri Juva (1886–1974).
Trenton maakunta

Trenton maakunta (ital. Provincia autonoma di Trento) on yksi Italian maakunnista.
Trenton maakunta on Trentino-Etelä-Tirolin autonomisen alueen pääosin italiankielinen eteläosa. Se on vuoristoista aluetta, jonka keskellä kulkee Adigen laakso. Gardajärven pohjoisosa kuuluu Trenton maakuntaan.
Trenton maakunnan pinta-ala on 6 207 km2 ja asukasluku noin 526 000. Maakunta muodostuu 177 kunnasta ja sen pääkaupunki on Trento. Se on myös maakunnan ainoa yli sadantuhannen asukkaan kaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trenton maakunta Wikimedia Commonsissa
Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
Cell (Dragon Ball)

Cell on Akira Toriyaman luoma fiktiivinen mangahahmo, joka esiintyy sarjoissa Dragon Ball Z ja Dragon Ball GT.
Muodot

Cell syntyy Dr. Geron tietokoneen luodessa ja kehittäessä Cellin soluja. Cell on Dr. Geron laboratoriossa nestesäiliössä tiedostamattomassa alkiotilassa. Tämän vaiheen jälkeen Cell muuttuu toukaksi, joka joutuu koteloitumaan munan sisälle.
Ensimmäisessä muodossaan Cell kuoriutuu toukastaan ja hänen voimatasonsa on 30 000 000. Cell pyrkii vahvistumaan absorboimalla energiaa ihmisiltä.
Toisen muodon (epätäydellinen muoto) Cell saavuttaa nielaistuaan androidin 17. Toisessa muodossaan Cell saa ihmismäisiä piirteitä. Hän myös vahvistuu ja hänen nopeutensa kasvaa edelliseen muotoon verrattuna. Tässä muodossa hänen voimatasonsa on arviolta 250 000 000
Täydellisen muotonsa Cell saavuttaa absorboituaan molemmat androidit. Cellin voimat ja varsinkin nopeus kasvavat dramaattisesti  ylittäen jopa yli supersaiyalaisen voimat. Ulkonäkö muuttuu sulavalinjaiseksi ja huomattavasti ihmismäisemmäksi. Tässä muodossa hänen voimatasonsa on 540 000 000.
Ultratäydellisen muodossa Cell on vielä vahvempi kuin edellisessä ja osaa Son Gokun tavoin teleportaation (eng. instant transmission).
Tekniikat

Cell on androidi, joka on tehty muiden soluista, eikä hänellä ole yhtään omaa, ainutlaatuista tekniikkaa absorboimista lukuun ottamatta. Sen sijaan hänellä on niiden henkilöiden kykyjä, joiden soluista hänet luotiin.
muraali Cell:in viimeisestä muodosta
Cell ensimmäisessä muodossaan
Ensio Firearms KAR-21

| KAR-21 |
| --- | --- |
Tyyppi:  rynnäkkökivääri itselataava kivääri
Valmistaja:  Ensio Firearms
Valmistusmaa:   Suomi
Valmistusvuodet:  2021–
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  .223 Remington/5,56×45 mm NATO .308 Winchester/7,62×51 mm NATO
Piipun pituus:  useita saatavilla
Lipas:  Stanag-lipas (.223/5,56)
Ensio Firearms KAR-21 (Käräjämies Automatic Rifle, suom. Käräjämies automaattikivääri) on suomalaisen Ensio Firearmsin valmistama modulaarinen rynnäkkökivääri.
KAR-21:stä on siviilikäyttöön tarkoitettu itselataava malli ja viranomais- sekä sotilaskäyttöön tarkoitettu myös sarjatulta ampuva malli.
Suunnittelu

KAR-21:n on suunnitellut Toni Käräjämies. Ase on itselataava ja sen toimintaperiaate on lyhytiskuinen kaasumäntä pyörähtävällä lukolla. Laukaisukoneisto on alumiinia ja täysin Ensio Firearmsin omaa suunnittelua. Jotkin osat ovat erittäin yleisen AR-15:n kanssa yhteensopivia, vaikka ase onkin toiminnaltaan uniikki. Aseen Picatinny-kiskoihin ja M-LOK -kiinnityspisteisiin voi kiinnittää erilaisia lisävarusteita. Ase painaa itsessään 3,7 kilogrammaa.
KAR-21:n erityispiirre on sen vaihtokaliiperisuus piipun ja muutaman muun osan vaihtamalla. Tällä hetkellä kaliiperivaihtoehtoina ovat .223 Remington (sotilasversio 5,56×45 mm NATO) ja .308 Winchester (sotilasversio 7,62×51 mm NATO). Muutostyö on yksinkertainen ja nopea, joten se voidaan tehdä jopa kenttäolosuhteissa.
Ensio Firearmsin mukaan ase on ainoa tavanomainen automaattikivääri maailmassa, joka pystyy ampumaan sekä lyhyttä että pitkää kivääripatruunaa samaa alarunkoa, ylärunkoa ja luistia käyttämällä. Modulaarisuus mahdollistaa saman aseen käytön rynnäkkökiväärinä, mutta myös esimerkiksi tukiampujan kiväärinä tai muissa tehtävissä, joissa tarvitaan raskaampaa patruunaa. Tämän etuna on, että armeijan tarvitsisi ostaa useiden asemallien sijaan vain yhtä.
Historiallinen Yhdistys

| Historiallinen Yhdistys ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1890
Toimiala:  historiantutkimus
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Puheenjohtaja:  Risto Marjomaa
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Historiallinen Yhdistys on suomalainen yhdistys, jonka tarkoituksena on kehittää ja ylläpitää historiantutkimusta. Yhdistys pitää kokouksia, järjestää esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia, organisoi opintotoimintaa ja toimittaa julkaisuja. Se toimii läheisessä yhteistyössä Helsingin yliopiston kanssa.
Alkuvuosikymmenet

Historiallinen Yhdistys perustettiin lokakuussa 1890. Varsinaisena perustajina olivat Helsingin yliopiston professoreja J. R. Danielson-Kalmari, M. G. Schybergson ja E. G. Palmén ja dosentit C. von Bonsdorff sekä ja Kustavi Grotenfelt. Yhdistys sai yliopiston rehtorin alaisuudessa puolivirallisen statuksen.
Yhdistyksen tarkoitukseksi määriteltiin edistää Helsingin yliopiston opettajien johdolla "yliopiston nuorison historiallisia opintoja ja tutkimuksia". Esikuvaa otettiin Ruotsista ja Saksasta. Aluksi Yhdistys toimi seminaarimuotoisesti, ja se integroitui myös opetukseen. Niinpä esimerkiksi vuoden 1906 yleisen kuten myös Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historian laudatur-vaatimuksissa vaaditaan "osanottoa Historiallisen Yhdistyksen toimintaan".
Yhdistyksen vain suomeksi laaditut säännöt eivät määritelleet sille virallista kieltä. Käytännössä Yhdistys oli kaksikielinen. Käytäntönä oli, että kukin käytti esitelmissään ja puheenvuoroissaan haluamaansa kieltä ja myös sihteerit pitivät pöytäkirjaa äidinkielellään. Vuodesta 1901 Yhdistyksen sihteerit olivat yksinomaan suomenkielisiä. Jäseneksi ei erityisesti hyväksytty, vaan jäsenmaksun suorittaneet saattoivat ainakin kolmannesta toimintavuodesta lähtien kuulua seuraan.
1900-luvulle tultaessa Yhdistyksen rooli varsinaisissa yliopisto-opinnoissa väheni, mutta samaan aikaan ulkomaisten kirjojen ja tutkimustulosten esittelyn osuus kasvoi. Vuonna 1914 yhdistys sai uudet säännöt, jossa sidos yliopistoon on poistunut. Aiempien sääntöjen mukaan yhdistyksen puheenjohtajan tuli olla yliopiston opettaja. 1930-luvulla yhdistys luopui asemastaan rehtorin valvonnan alaisena ylioppilasseurana. Vuonna 1933 hyväksyttiin uudet rekisteröitymisen edellyttämät säännöt.
Mukana ja taustalla monessa

Ensimmäisen kerran ajatus oman, suomenkielisen aikakauskirjan perustamisesta esitettiin jo vuonna 1891. Mutta kun Historiallinen Aikakauskirja perustettiin vuonna 1903, yhdistys ei ollut muodollisesti mukana, sen toimihenkilöt kylläkin.
Vuonna 1932 Eino Jutikkala ehdotti yhdistykselle Paikallishistoriallisen toimiston perustamista. Se on siitä lähtien antanut neuvoja paikallishistorian kirjoittajille ja valvonut näiden työtä. Sen johtokunnan muodostivat alun perin viiden historiallisen järjestön valitsemat jäsenet.
Yhdistyksen piiristä kumpusi myös aloite vuonna 1933 pidettyjen ensimmäisten virolais-suomalaisten historiapäivien järjestämiseksi. Vuonna 1945 perustettiin historian opiskelijoiden ainejärjestö Kronos jonkinlaiseksi Historiallisen Yhdistyksen alaosastoksi, mutta 1950-luvun alussa se irtaantui kokonaan Yhdistyksestä.