stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kash Patel

Kash Patel
Kashyap Pramod Vinod ”Kash” Patel (s. 25. helmikuuta 1980 Garden City, Long Island) on yhdysvaltalainen juristi, jonka Donald Trump nimitti FBI:n johtajaksi toiselle kaudelleen Yhdysvaltain presidenttinä.
Patel syntyi intialaisille maahanmuuttajavanhemmille ja sai hindulaisen kasvatuksen. Hän opiskeli rikosoikeutta ja historiaa Richmondin yliopistosta, josta hän valmistui vuonna 2002. Hän sai oikeustieteellisen oppiarvon Pace Universitysta vuonna 2005. Patel aloitti uransa julkisena asianajajana Floridassa ja työskenteli sitten vuodesta 2013 terrorismirikosten syyttäjänä. Vuonna 2017 hänet palkattiin Devin Nunesin henkilökuntaan. Patel liittyi vuonna 2019 Trumpin kutsusta Yhdysvaltain kansalliseen turvallisuusneuvostoon.
Trumpin hävittyä vuoden 2020 presidentinvaalit Joe Bidenille Patel väitti ilman todisteita vaalituloksen johtuneen laajamittaisesta vaalivilpistä. Trump nimitti vaalien jälkeen Patelin siirtymäkauden puolustusministeri Christopher C. Millerin henkilöstöpäälliköksi. Ensimmäisen presidenttikautensa viimeisinä viikkoina Trump harkitsi Patelin nimittämistä FBI:n tai CIA:n varajohtajaksi, mutta hän perääntyi aikomuksistaan vanhempien virkamiesten vastalauseiden johdosta. Patel pysyi läheisissä väleissä Trumpiin ja istui Truth Socialia ylläpitävän Trump Media & Technology Groupin hallituksessa.
Patel kirjoitti lapsille suunnatun trilogian, jossa hän itse toimii velhona, joka auttaa sankarillista Kuningas Donaldia vihollisten kukistamisessa. Trilogian osat ovat The Plot Against the King (2022), The Plot Against the King: 2,000 Mules (2022) ja The Plot Against the King 3: The Return of the King (2024). Patel esiintyi usein radion puheohjelmissa ja podcasteissa. Hän puhui usein Trumpin heikentämiseksi toimineiden henkilöiden asettamisesta syytteeseen. Patel kertoi Steve Bannonin podcastissa vuonna 2023 aikovansa jäljittää väitettyyn vaalivilppiin osallistuneet salaliittolaiset hallituksessa ja tiedotusvälineissä. Kirjassa Government Gangsters: The Deep State, the Truth, and the Battle for Our Democracy (2023) Patel julkaisi luettelon kuudestakymmenestä henkilöstä, joiden hän uskoi olevan deep staten edustajia. Luetteloon kuului sekä Trumpin ensimmäisen presidenttikauden että Joe Bidenin presidenttikauden aikaisia virkamiehiä.
Tultuaan valituksi toistamiseen presidentiksi vuonna 2024 Trump nimitti Patelin FBI:n johtajaksi. Patel kertoi vuonna 2024 halustaan sulkea FBI:n päämaja ja avata se sitten uudelleen deep state -museona.
Helsinki-päivä

Helsinki-päivä on joka vuosi 12. kesäkuuta järjestettävä juhlapäivä Helsingin kaupungin kunniaksi. Juhlapäivään kuuluvissa tapahtumissa käy vuosittain yli satatuhatta ihmistä. Helsinki-mitali luovutetaan Helsinki-päivänä ansioituneille kaupunkilaisille. Kaupunginhallitus myöntää  mitalit.
Päivää vietetään Helsingin perustamisen muistoksi, sillä Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa antoi 12. kesäkuuta 1550 määräyksen, että Rauman, Ulvilan, Tammisaaren ja Porvoon porvarien oli muutettava uuteen kaupunkiin. Käskyn kaupungin perustamisesta kuningas oli itse asiassa antanut jo aiemmin saman vuoden helmikuussa, mutta Helsingin 400-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 1950 päätettiin juuri porvarien muuttokäskyä pitää kaupungin syntymäpäivänä, koska se sopi paremmin suomalaiseen historiakuvaan ja lisäksi juhlallisuuksia oli miellyttävämpää viettää kesällä kuin talvella. Helsinki-päivää vietettiin ensi kerran vuonna 1959 ylipormestari Lauri Ahon ehdotuksesta. Aloiteen esitteli kaupunginhallitukselle Helsinki-seuran sihteeri Jorma Waronen. Vuonna 1960 kaupunki päätti tehdä juhlapäivästä jokavuotisen.
Helsinki-päivän tilaisuuksissa kävi ensimmäisen kerran yli 10 000 vierailijaa 1960-luvun alkupuolella. Saman vuosikymmenen lopussa päivistä tehtiin viihteellisempiä ja monipuolisempia. Mukaan tulivat päätapahtumat kuten jäähallikonsertit. Suosion kasvaessa Helsinki-päivästä haluttiin tehdä Helsinki-viikko Helsingin kaupunginosayhdistysten liiton aloitteesta 1970-luvun lopulla, mutta kaupunginhallitukselta ei saatu tähän lupaa. Nykyään Helsinki-päivään huipentuva Helsinki-viikko on saatu toteutettua, ja sitä ohjaa Helsingin kaupungin tapahtumayksikkö.
Ohjelma

Helsinki-päivän ohjelmistosta ovat vastanneet 1990-luvulta lähtien kaupungin yksiköt ja erilaiset yhdistykset ja yritykset. Kaivopuiston maksuton Kaivopuiston kesäkonsertti on tapahtumista mahdollisesti parhaiten yleisön tiedossa.
Helsinki-päivien yhteydessä valitaan Stadin Kundi ja Stadin Friidu. Nimityksen jakaa Stadin Slangi ry.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsinki-päivä Wikimedia Commonsissa
Helsinki-päivän virallinen sivu
Illallinen taivaan alla -tapahtuma Pohjoisesplanadilla Helsinki-päivänä 2023.
Tulijalka

| Tulijalka> Firewalker |
| --- | --- |

Ohjaaja:  J. Lee Thompson
Käsikirjoittaja:   Norman Aladjem  Robert Gosnell 
Tuottaja:   Menahem Golan  Yoram Globus 
Säveltäjä:  Gary Chang
Kuvaaja:  Alex Phillips Jr. (käännä suomeksi)
Leikkaaja:  Richard Marx Richard Marks
Pääosat:   Chuck Norris  Louis Gossett Jr. 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films Netflix
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  104 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulijalka (Firewalker) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut toiminta- ja seikkailuelokuva. Elokuvan ohjasi J. Lee Thompson ja pääosassa ovat Chuck Norris ja Louis Gossett Jr.
Juoni

Elokuva kertoo aarteenetsijöistä Max Doniganista ja Leo Porterista. Mutta Maxin ja Leon harrastus ei oikein tuota tulosta, sillä aarteita he eivät ole löytäneet ollenkaan. Parivaljakkoa tulee tapaamaan sähäkkä ja kaunis Patricia Goodwin, joka pyytää Maxilta ja Leolta apua erään aarteen löytämiseen, johon Patricialla on kartta. Max ja Leo tarttuvat oitis tilaisuuteen ja siitä alkaa vaarallinen matka läpi viidakon jossa he kohtaavat mm. intiaaneja.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chuck Norris  | … |  Max Donigan   |
|  Louis Gossett Jr.  | … |  Leo Porter   |
|  Melody Anderson  | … |  Patricia Goodwin   |
|  Will Sampson  | … |  Tall Eagle   |
|  Sonny Landham  | … |  El Coyote   |
|  John Rhys-Davies  | … |  Corky Taylor   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen antaa tälle ”kalkkunaelokuvalle” tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”. VideoHound’s Golden Movie Retriever moittii elokuvan paperimassalavasteita ja leikkauksen monia klaffivirheitä, mutta antaa Tulijalalle sentään yhden tähden neljästä.
Aiheesta muualla

Tulijalka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vaihdetaan vapaalle, Ferris

| Vaihdetaan vapaalle, Ferris> Ferris Bueller’s Day Off |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Hughes
Käsikirjoittaja:  John Hughes
Tuottaja:   John Hughes  Tom Jacobson 
Säveltäjä:  Ira Newborn
Kuvaaja:  Tak Fujimoto
Leikkaaja:  Paul Hirsch
Pääosat:   Matthew Broderick  Alan Ruck  Mia Sara 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaihdetaan vapaalle, Ferris (Ferris Bueller’s Day Off) on John Hughesin tuottama, käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen teinikomedia vuodelta 1986. Elokuvan pääosia näyttelevät Matthew Broderick, Alan Ruck, Jeffrey Jones ja Jennifer Grey. Pienessä sivuosassa on Charlie Sheen.
Juoni

Esikaupungin high schoolia käyvä teräväpäinen teinipoika Ferris Bueller tekeytyy sairaaksi ja lähtee kouluun menon sijasta viettämään vapaa-aikaa läheiseen Chicagoon tyttöystävänsä, parhaan kaverinsa ja tämän isältä lainatun kalliin avo-Ferrarin kanssa. Ferris huiputtaa kaikkia niin sympaattisesti, ettei juuri kukaan nouse häntä vastaan, isosiskoa ja epäluuloista koulukuraattoria lukuun ottamatta. Monissa huijauksissaan Ferris käyttää erilaisia teknisiä kyhäelmiä, joita Hughes sijoitti vielä enemmän myöhempiin Yksin kotona -käsikirjoituksiinsa. Myös koulukuraattorin tunkeutumisyritykset vihaisen rottweilerin vartioimaan Ferrisin kotiin muistuttavat Yksin kotona -elokuvan kohtauksia. Ferris Buellerin hahmo rikkoo usein niin sanottua neljättä seinää eli kertoo ajatuksiaan katsojille suoraan kameraan katsoen. Tarinan vakavana sivujuonena on parhaan ystävän Cameronin vaikea isäsuhde.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matthew Broderick  | … |  Ferris Bueller   |
|  Alan Ruck  | … |  Cameron Frye, paras ystävä   |
|  Mia Sara  | … |  Sloane Peterson, tyttöystävä   |
|  Jeffrey Jones  | … |  Ed Rooney, koulukuraattori   |
|  Jennifer Grey  | … |  Jeanie Bueller, isosisko   |
|  Cindy Pickett  | … |  Katie Bueller, äiti   |
|  Lyman Ward  | … |  Tom Bueller, isä   |
|  Edie McClurg  | … |  Grace, Rooneyn sihteeri   |
|  Charlie Sheen  | … |  poika poliisiasemalla   |
Tuotanto

John Hughes on kertonut halunneensa esitellä elokuvassa kotikaupunkinsa Chicagon itselleen rakkaita paikkoja ja asioita, kuten Art Institute of Chicago -taidemuseon ja vuosittaisen amerikansaksalaisten paraatin, jossa Ferris Bueller varastaa show’n. Chicago esiintyy monissa muissakin Hughesin käsikirjoittamissa elokuvissa.  Elokuvan tapahtumat sijoittuvat myös muun muassa Sears Toweriin, tuolloin maailman korkeimpaan pilvenpiirtäjään, ja Wrigley Field -baseballstadionille.
Elokuvassa käytetty erittäin harvinainen Ferrari 250 GT California Spyder vuodelta 1961 on vain lähikuvissa oikea ja laajoissa kuvissa sekä toimintakohtauksissa replika, joita elokuvan teossa tarvittiin useita.
Vastaanotto

Elokuva sai suuren suosion sekä yleisön että arvostelijoiden keskuudessa, ja sen pohjalta tehtiin Suomessakin nähty tilannekomediasarja Vaihda vapaalle, Ferris Bueller (1990–1991). Broderick oli pääosastaan Golden Globe -ehdokkaana. Elokuva valittiin vuonna 2014 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa John Hughesin parhaana ja antaa sille neljä tähteä viidestä: ”Hersyvien naurukohtausten ja mestarillisen ajoituksen lomaan on saatu ujutettua myös hontelo kasvukertomus.” Myös Helsingin Sanomien Pertti Avola mainitsee elokuvan John Hughesin muistokirjoituksessa tämän parhaana. Saman lehden Petri Immonen kirjoitti poukkoilevan juonen pysyvän koossa käsikirjoittaja-ohjaaja Hughesin elämänmakuisen kerronnan ja huumorintajuisen myötäelämiskyvyn ansiosta. Hän arvosti myös pidättäytymistä alatyylisestä huumorista ja muista mauttomuuksista.
Aiheesta muualla

Vaihdetaan vapaalle, Ferris Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Robert Gabriel Mugaben kansainvälinen lentoasema

Robert Gabriel Mugaben kansainvälinen lentoasema (IATA: HRE, ICAO: FVHA) palvelee Zimbabwen pääkaupunkia Hararea. Lentokentän nimi oli vuosina 1957–1980 Salisburyn lentoasema, ja vuosina 1980–2017 Hararen kansainvälinen lentoasema. Nykyisen nimen lentoasema sai Zimbabwen silloisen presidentin Robert Mugaben mukaan. Se rakennettiin vuonna 1957 ja toimii Air Zimbabwe -lentoyhtiön solmukohtana.
Lentoyhtiöt ja kohteet

Air Namibia (Windhoek)
Air Zimbabwe (Bulawayo, Dar es Salaam, Johannesburg, Victoria Falls, Kariba)
Airlink (Johannesburg)
British Airways (Johannesburg)
Emirates (Dubai, Lusaka)
Ethiopian Airlines (Addis Abeba, Lusaka)
Fastjet Tanzania (Johannesburg, Victoria Falls)
Kenya Airways (Lusaka, Nairobi)
LAM - Linhas Aéreas de Moçambique (Maputo, Beira)
Malawian Airlines (Lilongwe, Blantyre)
RwandAir (Kigali)
South African Airways (Johannesburg)
TAAG Angola Airlines (Luanda)
Leningradin sotilaspiiri

Leningradin sotilaspiirin tunnus
Leningradin sotilaspiiri on Venäjän asevoimien hallinnollinen alue (sotilaspiiri), joka kattaa Venäjän luoteisosat ulottuen Pohjoiselta jäämereltä etelään ja Norjan ja Euroopan unionin rajoilta itään. Sotilaspiiri oli olemassa vuosina 1918–2010 ja on perustettu uudelleen vuonna 2024.
Alue

Maaliskuun alussa 2024 voimaan astuneessa sotilaspiirijaossa mukaan kuuluvat Venäjän Luoteisen federaatiopiirin subjektit (aakkosjärjestyksessä): Arkangelin alue (mukaan luettuna Nenetsien autonominen piiri), Kaliningradin alue, Karjalan tasavalta (eli Itä-Karjala), Komin tasavalta, Leningradin alue, Murmanskin alue, Novgorodin alue, Pietarin liittokaupunki, Pihkovan alue ja Vologdan alue. Kaliningradin aluetta lukuun ottamatta ne kuuluivat Leningradin sotilaspiiriin myös ennen vuoteen 2010 vallinneessa jaossa.
Historia > Perustaminen

Venäjän keisarikunta perusti 1864 ensimmäisen kerran Pietarin sotilaspiirin. Siihen liitettiin vuonna 1905 Suomen suuriruhtinaskunnan alue eli Suomenmaalainen sotilaspiiri. Venäjän vallankumouksen jälkeen Venäjä neuvostotasavallan vallankumouksellinen sotaneuvosto perusti 6. syyskuuta 1918 Puna-armeijan Petrogradin sotilaspiirin, jonka komentajaksi tuli Boris Pozern. Vladimir Leninin kuoltua nimeksi vaihdettiin 1924 Leningradin sotilaspiiri. Sen tärkeimmät tehtävät olivat Kuolan niemimaan sekä Pietarin puolustaminen.
Historia > Venäjän sisällissota

Sota-asiainkansankomissaari Lev Trotskin aloitteesta perustetut vallankumoukselliset sotaneuvostot johtivat kaikkien sotilaspiirien joukkoja eli niiden värväystä, varustelua, huoltoa, koulutusta ja operaatioita. Vallankumouksellisen sotaneuvoston puheenjohtajana oli sotilaspiirin komentaja. Sen jäseninä oli 2–3 poliittista komissaaria ja tarpeen mukaan myös joukko-osastojen komentajia ja komissaareja, kuitenkin yhteensä korkeintaan 7 henkilöä. Pietarin sotilaspiirin vallankumouksellisen sotaneuvoston (Revvojensovjet) alaisista joukoista tärkein oli 7. armeija, joka oli vastuussa Venäjän sisällissodan luoteisrintamasta. Punaupseeri Eino Rahja kuului jäsenenä Pietarin vallankumoukselliseen sotaneuvostoon vuonna 1922.
Itä-Karjalan kansannousun aikana vuoden 1921 lopulla Petrogradin sotilaspiiristä lähetettiin Itä-Karjalaan joukkoja, joiden vahvuus oli yli 20 000 miestä. Joukkojen komentajana toimi Aleksander Sedjakin. Hyökkäys suomalaisia vapaaehtoisia ja kapinallisia karjalaisia vastaan alkoi 26. joulukuuta 1921, ja se johti menestykseen muutamassa päivässä.
Historia > Tiedustelu

Leningradin sotilaspiirin tiedusteluosastoa johti vuosina 1931–1937 latvialainen J. I. Grodis. Tiedusteluosastolla toimi vuosina 1934–1936 Kerttu Nuorteva, jonka tehtävänä oli valehenkilöllisyyksien laatiminen Suomeen lähetettäville vakoilijoille.
Historia > Mekanisoitu armeijakunta

Vuonna 1932 muodostettiin Leningradin sotilaspiirissä ensimmäinen mekanisoitu armeijakunta, jossa oli 2 mekanisoitua prikaatia, yksi jalkaväkiprikaati ja ilmatorjuntapataljoona. Armeijakuntaan kuului yhteensä 500 panssarivaunua ja 200 panssariautoa.
Historia > Talvisota

Leningradin sotilaspiirin esikunta vastasi puna-armeijan hyökkäyksen suunnittelusta ja toimeenpanosta talvisodassa. Sen komentajana toimi 2. luokan armeijankomentaja Kirill Meretskov. Puna-armeijan ohjesäännön mukaan sotilaspiirien esikuntien tehtävä oli johtaa armeijan koulutusta ja valmistaa sotilaspiiriä liikekannallepanoon ja sodankäyntiin. Rajalla sijainneen sotilaspiirin vastuualue muodosti rintaman ja sen tehtävänä oli muodostaa armeija. Sotilaspiirin esikunnan toimeksiantajana oli Neuvostoliiton ylin poliittinen johto. Sotilaspiirillä oli sotaneuvosto, jonka alaisuudessa oli 8 eri hallintoa. Ne käsittelivät samoja asioita kuin puna-armeijan yleisesikunta ja päähallinto eli komissariaatti.
Esikunnalla oli 7 osastoa: 1. operatiivinen ja ilma-kemiapuolustusosasto, 2. kutsunta-, täydennys- ja mobilisointiosasto, 3. sotilaskuljetusosasto, 4. taisteluvalmennuksen, kutsuntaa edeltävän valmennuksen, joukko-osastojen ulkopuolella tapahtuvan valmennuksen ja fyysisen (ruumiillisen kehityksen) valmennuksen osasto, 5. järjestelyosasto (territoriaaliharjoitusten järjestäminen, rivistökirjanpito, menosääntöjen laadinta, valmennuksen ja palveluksen valvonta), 6. päällikköosasto (upseeriston henkilöstökysymykset ja nomenklatuura) ja 7. tiedusteluosasto.
Josif Stalin antoi kesäkuussa 1939 Meretškoville tehtäväksi laatia Suomea vastaan vastahyökkäyssuunnitelman siltä varalta, että Saksa käyttäisi Suomea hyökkäyksensä tukialueena. Vastahyökkäyssuunnitelmassa Meretškov saattoi ottaa huomioon koko Neuvostoliiton voimavarat. 14. syyskuuta 1939 annetulla käskyllä Neuvostoliiton 7. armeija alistettiin operatiivisesti Leningradin sotilaspiirin esikunnalle ja sen siirtäminen Suomen vastaiselle rajalle aloitettiin. Sotilaspiirin alaisuuteen muodostettiin 16. syyskuuta vielä Muurmannin operatiivinen ryhmä, jonka nimeksi tuli myöhemmin 14. armeija. Marsalkka Kliment Vorošilovin 11. marraskuuta antamalla käskyllä perustettiin sotilaspiirissä uusi 106. divisioona, jonka komentajaksi nimitettiin prikaatinkomentaja Akseli Anttila. Divisioonan tuli olla valmiina 24. marraskuuta. Seuraavaksi Vorošilov antoi 17. marraskuuta käskyn Leningradin sotilaspiirin saattamisesta täyteen sotavalmiuteen 20. marraskuuta mennessä. Myös Leningradin sotilaspiirin esikunnan laatima lopullinen operaatiosuunnitelma valmistui 20. marraskuuta 1939.
Eversti P. G. Tihomirov Leningradin sotilaspiiristä toteutti 26. marraskuuta Meretškovin ja politbyroon jäsen Andrei Ždanovin allekirjoittamasta käskystä muodollisen sodan syyn (causa belli) eli provokaation, joka tunnetaan nimellä Mainilan laukaukset. Meretškovin ja Ždanovin allekirjoittama hyökkäyskäsky jaettiin Leningradin sotilaspiirin joukoille 29. marraskuuta. Puna-armeija aloitti sotatoimet Suomea vastaan yhtä aikaa maalla, merellä ja ilmassa 30. marraskuuta kello 8 alueella, joka ulottui Suomenlahdelta Jäämerelle.
Historia > Suuri isänmaallinen sota

Vuoden 1941 alussa Leningradin sotilaspiirin komentajaksi siirrettiin Markian Popov. Syyskuussa hänen tilalleen nimitettiin Kliment Vorošilov.
Historia > Kylmä sota

Kauhun tasapainon oloissa perinteisen asevoiman merkitys alkoi vahvistua. Leningradin sotilaspiirin tehtäviin kuului Helsingin valloittaminen, ja Karjalan kannakselle sijoitetut joukot oli ryhmitetty tätä tehtävää varten Kirvun – Hiitolan ja Kaukjärven – Kiviniemen linjoille. Niitä tukivat Inkerinmaan varuskuntiin sijoitetut joukot. Ryhmitys antoi mahdollisuuden hyökätä Vuoksen molemmilla rantakaistoilla. Kylmän sodan aikana Leningradin sotilaspiirin käytössä oli noin 10 divisioonaa, joista vain pieni osa oli jatkuvasti toimintavalmiina.
Historia > Nyky-Venäjä

Joulukuussa 2010 silloiset Leningradin ja Moskovan sotilaspiirit yhdistettiin Läntiseksi sotilaspiiriksi. Vuonna 2021 perustettiin lyhytaikainen Pohjoisen laivaston sotilaspiiri (2021–2024), johon esimerkiksi Murmanskin alue ja Arkangelin alue kuuluivat. Pohjoisen laivaston sotilaspiiri ja Läntinen sotilaspiiri lakkautettiin helmikuussa 2024 annetulla presidentin asetuksella, jolloin näiden kattamat alueet ryhmiteltiin uudelleen Moskovan sotilaspiiriksi ja Leningradin sotilaspiiriksi.
Historia > Komentajat

Leonid Govorov (1945–1946)
Dmitrii Gusev (1946–1949)
Aleksandr Lutšinski (1949–1953)
Matvei Zaharov (1953–1957)
Nikolai Krylov (1957–1960)
Mihail Kazakov (1960–1965)
Sergei Sokolov (1965–1967)
Ivan Šavrov (1967–1973)
Anatoli Gribkov (1973–1976)
Mihail Sorokin (1976–1981)
Boris Snetkov (1981–1987)
Viktor Jermakov (1987–1990)
Vladimir Samsonov (1990–1991)
Sergei Seleznjov (1991–1996)
Valentin Bobryšev (1996–2005)
Igor Puzanov (2005–2007)
Valeri Gerasimov (2007–2009)
Nikolai Bogdanovski (2009–2010)
Aleksandr Lapin (2024–)
Yksiköitä

45. kaartin moottoroitu jalkaväkidivisioona, Sortavala
Venäjän 138. moottoroitu jalkaväkiprikaati, Sortavala
Venäjän 6. armeijan esikunta, Petroskoi
Venäjän 30. moottoroitu jalkaväkiprikaati, Petroskoi
76. kaartin ilmarynnäkködivisioona, Pihkova
Venäjän 2. spetšnazprikaati, Pihkova
77. kaartin moottoroitu divisioona, Arkangel
Venäjän 200. moottoroitu jalkaväkiprikaati, Murmansk
Venäjän 131. moottoroitu jalkaväkidivisioona, Murmansk
62. kaartin merijalkaväkiprikaati, Petsamo
Venäjän 6. ilma-armeija
Aiheesta muualla

Что такое современная армия России. Kommersant , 2005. Artikkelin verkkoversio. (venäjäksi)
Karttakuva, avaruusjoukkojen karttakuva, karttasymbolit. Lyhenteet selitettynä Kommersantin artikkelin lopussa
Merkinnän syy: malline ja sotilaspiirin merkitys puuttuvat
Jääkiekko

| Jääkiekko |
| --- | --- |

Alkuperämaa:   Kanada
Piirteet
Tyyppi:  mailapeli, joukkuepeli
Pelaajien määrä:  viisi pelaajaa ja maalivahti
Varusteet:  maila, kiekko, luistimet
Pelikenttä:  jääkiekkokaukalo
Pelialue:  56–61 × 26–30 m (kv.)
Peliaika:  60 min
Kilpailutoiminta
Kansainvälinen kattojärjestö:  IIHF
Olympialaisissa:  1920–
MM-kilpailut:  MM-kilpailut
Tärkeimmät kilpailut:  olympialaiset
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jääkiekko on joukkuepeli, jota pelataan jäällä jääkiekkokaukalossa. Kaukalossa pelaa tavallisessa pelitilanteessa toisiaan vastaan kaksi kuusihenkistä joukkuetta.
Yhdestä joukkueesta on tavanomaisessa pelitilanteessa kentällä yksi kentällinen eli yksi maalivahti, kaksi puolustajaa ja kolme hyökkääjää. Joukkueeseen kuuluu yleensä kolmesta neljään kentällistä sekä kaksi maalivahtia. Hyökkäyskolmikkoa kutsutaan nimityksellä hyökkäysketju tai vain ketju.
Molemmilla joukkueilla on kaukalossa oma maali, jonka edustalla on maalialue, joka on merkattu reunasta punaisella viivalla ja sisältä vaalean sinisellä alueella. Maali on metallikehikko, jossa on verkko katossa ja kaikilla muilla sivuilla paitsi etusivulla. Joukkueet yrittävät jääkiekkomailoja käyttäen tehdä maalin eli siirtää pelivälineenä toimivan kumisen kiekon maalivahdin ohi vastustajan maaliin sekä vastaavasti puolustaa omaa maaliaan, jotta vastustaja ei siirrä kiekkoa sinne. Kun peli loppuu, voittaja on enemmän maaleja tehnyt joukkue. Suomessa jääkiekko on joukkuelajeista kaikkein suosituin sekä harrastajamäärältään toiseksi suurin jalkapallon jälkeen.
Historia

Jääkiekko syntyi Kanadassa eurooppalaissiirtolaisten tuomien shintyn, hurlingin ja jääpallon kaltaisten pelien muunnelmana. Ensimmäiset kirjalliset maininnat jäällä pelatuista joukkuepallopeleistä ovat vuoden 1800 tietämiltä. Brittiläiset sotilaat ryhtyivät ensimmäisenä pelaamaan virallisia otteluita Kingstonissa ja Halifaxissa 1800-luvun puolivälissä. Tuolloin pelaajamäärä oli yhdeksän.
Nykymuotoisen jääkiekon syntypaikkana pidetään Kanadan Montrealin McGill-yliopistoa, jossa opiskelijat kehittivät 1870-luvulla lajille uudet säännöt. Kansainvälinen Jääkiekkoliitto julisti Montrealin jääkiekon syntypaikaksi vuonna 2007.
Ensimmäinen tunnettu jääkiekko-ottelu pelattiin 3. maaliskuuta 1874 Montreal Victoria Skating Ringissä, ja tätä päivämäärää pidetään jääkiekon epävirallisena syntymäpäivänä. Alkuaikoina kentällä oli viisitoista ja yhdeksän kenttäpelaajaa per joukkue. Sitten määrä pudotettiin seitsemään ja myöhemmin kuuteen, ja tätä sääntöä noudatetaan yhä. Alkuaikojen jääkiekossa sai syöttää vain taaksepäin. Erona nykyiseen on myös se, että vaihtoja ei käytetty, vaan jäällä olivat samat pelaajat ottelun alusta loppuun saakka.