stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ted Woolsey
Ura

Woolsey opiskeli Washingtonin yliopistossa. Suoritettuaan maisterin tutkinnon japanilaisessa kirjallisuudessa hän päätti hakea työtä Redmondissa toimivalta Square Softilta, joka etsi kääntäjää ensimmäisiä Super Nintendolle ilmestyviä pelejään varten. Ensimmäisenä pelinään Woolsey käänsi SaGa 3:n, ja kesäkuussa 1993 hän sai tehtäväkseen Seiken densetsu 2:n kääntämisen. Pelien lokalisoidut versiot nimettiin Final Fantasy Legend III:ksi ja Secret of Manaksi. Kahden ensimmäisen työvuotensa aikana hän myös tarkisti Tokiossa laaditun Final Fantasy IV -käännöksen, jossa olevat virheet korjattiin. Vaikka Final Fantasy IV ei menestynyt huonosti Yhdysvalloissa, Squaren johdon mielestä amerikkalaiset pelaajat eivät olleet täysin omaksuneet Final Fantasy -sarjan sen aikaista tyyliä. Yhtiö kehitti pelimekaniikaltaan ja juoneltaan pelkistetyn Final Fantasy Mystic Questin, jonka Woolsey käänsi Yoshi Maekawan kanssa.
Woolsey ryhtyi siihen asti suurimpaan työhönsä alkaessaan kääntää noin 1 300-sivuista Final Fantasy VI:n käsikirjoitusta. Woolsey joutui useaan otteeseen lyhentämään käännöstään ja omaksi pettymykseen poistamaan nokkelina pitämiään huumorikohtia. 30 päivässä käännetty peli julkaistiin Pohjois-Amerikassa vuoden 1994 lopulla nimellä Final Fantasy III, sillä aiemmin alueella oli julkaistu vain sarjan ensimmäinen ja neljäs osa.
Kääntämistään peleistä Woolsey on pitänyt yhtenä suosikkinaan Chrono Triggeria, jonka tarinasta ja hahmoista hän erityisesti piti. Hänen viimeinen lokalisointiprojektinsa Squarella oli vuonna 1996 ilmestynyt Super Mario RPG. Vaikka Woolsey oli myös laatinut täyden käännöksen Pohjois-Amerikassa nimellä Final Fantasy Extreme julkaistavalle Final Fantasy V:lle, ei peliä kuitenkaan kelpuutettu amerikkalaisille markkinoille.
Kun Square alkoi valmistautua PlayStation-debyyttinsä Final Fantasy VII:n kääntämistä varten, yhtiön päämaja siirrettiin Los Angelesiin, jonne myös Woolsey muutti perheineen. Pian Woolsey alkoi kuitenkin ikävöidä aiempaa kotikaupunkiaan, ja Redmondiin palatessaan hän perusti Big Rain -pelitalon, jonka Crave Entertainment osti vuonna 1997. Craveyardiksi uudelleen nimetty Big Rain lopetti toimintansa pari vuotta myöhemmin, ja oli sitä ennen ehtinyt kehittää ja julkaista Shadow Madness -pelin. Vuonna 2000 Woolsey siirtyi tietokoneohjelmiin erikoistuneeseen RealNetworksiin.
Aiheesta muualla

Ted Woolsey MobyGamesissa (englanniksi)
Ferdinand (Toscanan kruununprinssi)

Suuriruhtinas Ferdinand, Niccolò Cassanan maalaama muotokuva 1690-luvulta.
Ferdinand (ital. Ferdinando de’ Medici; 6. elokuuta 1663 Firenze – 31. lokakuuta 1713 Firenze) oli Toscanan suurherttuakunnan kruununprinssi ja musiikkia sekä kuvataiteita tukenut mesenaatti.
Suuriruhtinas Ferdinand oli pitkään hallinneen suurherttua Cosimo III:n vanhempi poika, joka kuoli ennen isäänsä eikä siksi koskaan noussut itse valtaan. Hänen äitinsä oli Ranskan prinsessa Marguerite-Louise d’Orléans. Ferdinandin puoliso oli vuodesta 1689 Baijerin herttuatar Violante Beatrice, mutta järjestetty avioliitto oli rakkaudeton ja lapseton. Cosimon seuraajaksi tuli lopulta Ferdinandin nuorempi veli Gian Gastone, joka jäi Medicin suvun viimeiseksi hallitsijaksi.
Cosimo III piti Ferdinandin sivussa hallitusasioista, joten Ferdinand omistautui taiteille, erityisesti musiikille. Hän oli itse lahjakas cembalonsoittaja ja kokosi ympärilleen muusikoita ja soitinrakentajia, jotka saivat kehitellä uusia soitintyyppejä. Yksi Ferdinandin suojateista oli pianon keksijänä pidetty soitinrakentaja Bartolomeo Cristofori, jonka hän kutsui Venetsiasta Toscanan pääkaupunkiin Firenzeen. Ferdinand tuki myös nuorta saksalaista säveltäjää Georg Friedrich Händeliä, jonka ensimmäinen italialainen ooppera Rodrigo kantaesitettiin Firenzessä vuonna 1707. Muita Ferdinandiin yhteydessä olleita säveltäjiä olivat Alessandro Scarlatti, Giacomo Antonio Perti ja Bernardo Pasquini.
Ferdinand suosi myös kuvataiteita ja keräsi suuren henkilökohtaisen taidekokoelman, johon kuului runsaasti vanhojen mestareiden töitä. Hän toimi muun muassa flaamilaisen taidemaalarin Livio Mehusin, saksalaisen Johann Carl Lothin ja venetsialaisen Sebastiano Riccin mesenaattina. Ferdinand kasasi taideteoksia ja teetti tunnetuilla taiteilijoilla seinämaalauksia kesäasuntoonsa Firenzen Palazzo Pittiin ja Medicien vanhaan huvilaan Villa di Poggio a Caianoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferdinand (Toscanan kruununprinssi) Wikimedia Commonsissa
Freddy Maertens

Freddy Maertens vuonna 2008.
Freddy Maertens Ranskan ympäriajossa vuonna 1978.
Freddy Maertens (s. 13. helmikuuta 1952 Nieuwpoort) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä, maailmanmestari ja Espanjan ympäriajon voittaja.
Maertens voitti ammattilaisten maailmanmestaruuden Italian Ostunissa vuonna 1976 ennen italialaisia Francesco Moseria ja Tino Contia. Viisi vuotta myöhemmin hän uusi mestaruutensa Prahassa muiden mitalien mennessä Giuseppe Saronnille ja Bernard Hinault'lle. Maertens oli saanut hopeaa jo vuonna 1973 Felice Gimondin jälkeen.
Maertens voitti Espanjan ympäriajon vuonna 1977 ottamalla ennätykselliset 13 etappivoittoa. Ranskan ympäriajon pistekilpailun hän voitti vuosina 1976, 1978 ja 1981. Vuonna 1976 hän saavutti ennätystä sivuavat kahdeksan etappivoittoa Tour de Francessa ja oli seuraavana vuonna paras seitsemällä etapilla Italian ympäriajossa.
Maertens saavutti ammattilaisurallaan kaikkiaan 221 voittoa.
Saavutuksia

Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut, amatöörit: 1971 hopeaa
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut, ammattilaiset: 1973 hopeaa, 1976 kultaa, 1981 kultaa
Milano–San Remo: 1977 viides
Flanderin ympäriajo: 1972 toinen, 1973 toinen, 1976 viides, 1977 toinen, 1981 kuudes
Pariisi-Roubaix: 1973 viides, 1975 kuudes, 1977 kolmas, 1978 neljäs
Liège-Bastogne-Liège: 1976 toinen, 1977 viides
Lombardian ympäriajo: 1975 viides
Amstel Gold Race: 1974 neljäs, 1975 toinen, 1976 voittaja, 1977 viides, 1978 neljäs
Züri-Metzgete:  1976 voittaja
La Flèche Wallonne: 1974 kuudes, 1975 neljäs, 1976 kolmas
Gent-Wevelgem: 1971 kolmas (amatöörinä), 1973 viides, 1974 kuudes, 1975 voittaja, 1976 voittaja
Pariisi-Brüssel: 1975 voittaja
Grand Prix des Nations: 1976 voittaja
Omloop Het Volk: 1977 ja 1978 voittaja
Belgian maantiepyöräilymestari: 1976
Ranskan ympäriajo
1976 kokonaiskilpailun 8. sija + pistekilpailun sekä prologin ja etappien 1, 3, 7, 18A, 18B, 21 ja 22A voittaja
1978 kokonaiskilpailun 13. sija + pistekilpailun sekä etappien 5 ja 7 voittaja
1981 pistekilpailun sekä etappien 1A, 3, 12A, 13 ja 22 voittaja
Italian ympäriajo
1977 prologin sekä etappien 1, 4, 6A, 6B, 7 ja 8A voittaja
Espanjan ympäriajo
1977 kokonais- ja pistekilpailun sekä prologin ja etappien 1, 2, 5, 6, 7, 8, 9, 11A, 11B, 13, 16 ja 19 voittaja
Pariisi-Nizza
1975: etapin 2 voittaja
1976: pistekilpailun sekä prologin ja etappien 2, 3, 4, 6A ja 6B voittaja
1977: kokonais- ja pistekilpailun sekä prologin ja etappien 1A, 1B, 2 ja 7B voittaja
Sveitsin ympäriajo
1976: pistekilpailun sekä prologin ja etapin 1 voittaja
1977: etapin 1 voittaja
1978: etapin 5 voittaja
Dauphiné Libéré
1975: pistekilpailun sekä etappien 1, 2A, 2B, 3, 4 ja 7B voittaja
1978: etapin 7A voittaja
Katalonian ympäriajo
1977: kokonais- ja pistekilpailun sekä prologin ja etappien 1, 3, 4 ja 7A voittaja
Tour de Romandie
1974: kokonaiskilpailun 3. sija
Setmana Catalana: 1977 voittaja
Belgian ympäriajo: 1974 voittaja, 1975 voittaja, 1976 kolmas, 1978 toinen
Luxemburgin ympäriajo: 1974 voittaja
Dunkerquen neljän päivän ajo: 1973, 1975, 1976 ja 1978 voittaja
Sardinian ympäriajo: 1977 voittaja
Andalusian ympäriajo: 1974 ja 1975 voittaja
Särkijärvi (Ikaalinen, Juhtimäki)

| Särkijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°51′59″N, 23°26′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sipsiönjärven valuma-alue (35.58)
Laskujoki:  Liesijoki 
Järvinumero:  35.582.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  137,5 m 
Rantaviiva:  0,923 km 
Pinta-ala:  0,02407 km² 
 fiSärkijärvi 
Särkijärvi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätön Juhtimäellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Särkijärvi on osa Liesijoen aluetta.
Maantietoa

Järven pituus on 400 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Se sijaitsee Vähä Kalajärven vieressä ja sitä voidaan pitää Liesijoen läpivirtausjärvenä. Järven pohjoispäähän laskee Alaiselta Särkilammelta oleva osuus ja eteläpäästä laskee Petäjäjärvelle päättyvä joen osuus. Siihen ei laske muita ojia. Rantaviivan pituus on 900 metriä. Järven itäranta kuuluu harjujaksoon, joka seuraa Liesijokea useita kilometriä ja jonka päällä kulkee Juhtimäeltä pohjoiseen lähtevä tie. Itärannassa on kiinteistö ja vapaa-ajan asunto.
Virkistys

Liesijoki on Liesijärveltä Kyrösjärvelle ulottuvan melontareitin osa.
Susan Meiselas

| Susan Meiselas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1948 (ikä 76) Baltimore, Maryland, Yhdysvallat
Ammatti:  kuvajournalisti
Muut tiedot
Lempinimet:  1972–
Merkittävät teokset: Nicaragua: June 1978 – July 1979
Tunnustukset:  Robert Capa Gold Medal (1979)   Hasselblad-palkinto (1994)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Susan Meiselas (s. 21. kesäkuuta 1948 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen dokumenttivalokuvaaja, joka on vuodesta 1976 työskennellyt Magnum Photos -kuvatoimiston kanssa. Hän tuli tunnetuksi dokumentoituaan Nicaraguan väkivaltaisuuksia diktaattori Anastasio Somoza Debaylen valtakauden lopussa 1970-luvun lopulla. Meiselas on kuvannut myös muun muassa Manhattanin pikku-Italiaa ja naisten turvakoteja sekä kuratoinut kurdien historiaa käsittelevän kirjan.
Elämäkerta > Uran alku

Susan Meiselas syntyi Marylandissa 1948. Hän suoritti 1970 alemman korkeakoulututkinnon Sarah Lawrence Collegesta, ja maisteriksi hän valmstui 1971 Harvardin yliopistosta.
Meiselasin ensimmäinen valokuvaessee käsitteli Uuden-Englannin paikallismarkkinoiden striptease-esiintyjiä. Hän kuvasi ja haastatteli naisia vuosien 1972–1975 aikana. Hän haastatteli myös tanssijoiden poikaystäviä, managereita ja maksavia asiakkaita. Farrar, Straus and Giroux julkaisi 1976 kuvat kirjassa Carnival Strippers.
Meiselas muutti 1970-luvulla Mott Streetille Manhattanille. Hän asui aivan pikku-Italian laitamilla ja koki olonsa hieman ulkopuoliseksi alueella, jossa oli runsaasti italialaistaustaisia maahanmuttajia. Eräänä päivänä hän kuitenkin törmäsi sattumalta pyöräilessään ryhmään tyttöjä, joita hän alkoi kuvata. Meiseles dokumentoi kuvasarjassaan Prince Street Girls esiteini-ikäisten tyttöjen jokapäiväistä elämää ja tyttöjen keskenäisiä suhteita.
Elämäkerta > Latinalaisessa Amerikassa ja Kurdistanissa

Meiselasista tuli vuonna 1976 Magnum Photosin valokuvaaja. Kansainvälisesti tunnetuksi hän kohosi 1970-luvun lopulla kuvattuaan Nicaraguan vallankumousta. Meiselas oli Nicaraguassa kesäkuusta 1978 heinäkuulle 1979, ja hän pystyi todistamaan diktaattori Anastasio Somoza Debaylen valtakauden väkivaltaista loppua. Pantheon Books julkaisi 1981 monografian Nicaragua: June 1978 – July 1979. Meiselas oli toimittamassa teoksia El Salvador: The Work of Thirty Photographers (1983) ja Chile from within (1991). Ensin mainitussa teoksessa oli myös hänen kuviaan.
Meiselas aloitti 1990-luvun alussa kuusi vuotta kestäneen Kurdistania käsitelleen projektin. Sen seurauksena julkaistiin vuonna 1997 Kurdistan: In the Shadow of History. Meiselas kuratoi satasivuisen Kurdistanin historiaa käsittelevän teoksen, jossa on myös hänen ottamiaan kuvia. Hän keräsi kirjaa varten kurdeilta kollektiivista muistiaineistoa ja suullisia tarinoita sekä työskenteli oikeusantropologien ja historiallisten antropologien kanssa. Hän loi myös verkkosivuston AkaKurdistan.com, joka on tarkoitettu kollektiivisen muistin verkkoarkistoksi.
Elämäkerta > 2000-luvun teokset

Meiselas monografia Pandora’s Box (2001) kuvasi newyorkilaista S&M-klubia ja Encounters with the Dani (2003) papualaista danikansaa. Meiselas halusi kirjassa kuvata sitä, miten eri länsimaalaiset olivat nähneet danit ja toisaalta käydä keskustelua danien kanssa tästä represantaatiosta.
Meiselas palasi 2004 Nicaraguaan 25 vuotta Somozan kukistumisen jälkeen. Hän työskenteli yhdessä paikallisten kanssa projektissa, joka loi Meiselasin kuvien paikalle muraaleita. Meiselas valittiin 2007 Magnum Foundationin johtoon.
Meiselasin 1970-luvulla ottama Prince Street Girls -kuvasarja julkaistiin kirjana 2016. A Room of Their Own julkaistiin puolestaan 2017. Se syntyi osana projektia, johon Multistory oli kutsunut Meiselasin. Meiselas kuvasi Englannin Black Countryn alueella kirjaa varten naisia ja lapsia turvakodeissa. Naiset saivat kertoa oman tarinansa, mutta valokuvissa ei kutienkaan paljastettu mitään ihmisistä eikä turvakodin sijainnista. Tar Beach (2020) on puolestaan Meiselasin arkistomateriaaleista kuratoima kirja Manhattanin pikku-Italian valokuvahistoriasta ja perinteistä. Martin Scorsese kirjoitti teoksen esipuheen.
Tunnustukset

Meiselas on saanut urallaan useita palkintoja sekä muita tunnustuksia. Robert Capa -kultamitalin hän sai 1979 Nicaraguassa tehdystä työstään. Columbian yliopiston Maria Moors Cabot -palkinto meni hänelle 1994 ja Hasselblad-palkinto 1994. Kuvajournalismin Lucie-palkinnolla Meiselas palkittiin 2008.
Aiheesta muualla

Meiselasin kotisivut (englanniksi)
akaKurdistan.com (englanniksi)
Files-11

Files-11, ODS (On-Disk Structure), on OpenVMS-käyttöjärjestelmän tiedostojärjestelmä tai tiedostojärjestelmäperhe. Se tukee muun muassa käyttöoikeuslistoja (ACL, access control list), tietuepohjaista I/O:ta, verkkokäyttöä sekä tiedostojen versionumerointia. Järjestelmää on alun perin käytetty yksinkertaisemmassa muodossa PDP-11-minitietokoneen RSX-11-käyttöjärjestelmässä.
Files-11 koostuu viidestä tasosta eli viidestä eri tiedostojärjestelmästä:
ODS-1: vanhentunut RSX-11:n käyttämä järjestelmä, säilytetty yhteensopivuuden vuoksi
ODS-2: OpenVMS:n normaali tiedostojärjestelmä, edelleen yleisin järjestelmälevyillä (joille itse käyttöjärjestelmä asennetaan)
ODS-3: ISO 9660 -CD-ROM-tiedostojärjestelmä
ODS-4: High Sierra -CD-ROM-tiedostojärjestelmä
ODS-5: ODS-2:n laajennettu versio Alpha- ja IA-64-tietokonearkkitehtuureille.
Filemon (nimi)

Filemon tai Philemon (m.kreik. Φιλήμων, Filēmōn) on kreikkalaista alkuperää oleva miehen etunimi, joka merkitsee "rakastavaa", "ystävällistä." Nimi oli Suomen almanakassa (vaihdellen muodot Filemon ja Philemon) vuosina 1705–1907. Nykyään suomen almanakassa on sen muunnokseksi käsitetty nimi Vilppu, mutta tämä on samalla Filippuksen muoto. Nimen Filemon suosio kasvoi Suomessa hieman vuosituhannen vaihteen tienoilla.
Filemon

Filemon (m.kreik. Φιλήμων, Filēmōn, lat. Philemon) voi viitata seuraaviin:
Filemon, hahmo kreikkalaisessa mytologiassa
Filemon, nimi
Filemon vanhempi (n. 360-262 eaa.), komediakirjailija
Filemon nuorempi (300/200-luku eaa.), komediakirjailija, edellisen poika
Filemon Ateenalainen, grammaatikko
Filemon Kritikos, grammaatikko
Filemon, apostoli, Paavalin työtoveri ja tämän Kirjeen Filemonille vastaanottaja
Filemon, fysiognomi
Filemon, leksikografi
Filemon, maantieteestä kirjoittanut
Filemon, näyttelijä
Filemon, piirtäjä Fredin sarjakuvahahmo
apotit (Philemon), varpuslintujen suku
Symphony X

| Symphony X |
| --- | --- |

 Symphony X San Franciscossa vuonna 2007
Tiedot
Toiminnassa:  1994
Tyylilaji:  progressiivinen metalli, power metal, neoklassinen metalli
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Russell Allen, laulu   Michael Lepond, basso   Michael Pinnella, kosketinsoitin   Michael Romeo, kitara   Jason Rullo, rummut  
Entiset jäsenet:  Thomas Miller, basso (1994–1998)  Rod Tyler, laulu (1994)  Thomas Walling, rummut (1998) 
Levy-yhtiö:  InsideOut, SPV, Nuclear Blast  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Symphony X on yhdysvaltalainen metallimusiikkia esittävä yhtye.
Historia

Yhtyeen perusti Michael Romeo vuonna 1994, jolloin yhtyeeseen kuuluivat Thomas Miller (bassokitara), Rod Tyler (laulu), Jason Rullo (rummut) ja Michael Pinnella (koskettimet). Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä Symphony X samana vuonna. Levy julkaistiin tuolloin vain Japanissa, missä menestys oli hyvää. Pian tämän jälkeen alkuperäinen laulaja Rod Tyler lähti yhtyeestä ja hänen tilalleen tuli nykyinen Russel Allen, joka vaikutti vahvasti yhtyeen kehitykseen. Kuusi kuukautta ensimmäisen levyn jälkeen Symphony X julkaisi toisen albuminsa nimellä The Damnation Game. Levy kasvatti yhtyeen suosiota Japanissa entisestään.
Seuraava albumi, The Divine Wings of Tragedy (1997) löi yhtyeen läpi Euroopassa. Levyn äänipuoli on huomattavasti parempi kuin kahdella ensimmäisellä levyllä, sillä levy oli tuotettu paljon aiempaa paremmin. Levy sisältää tunnettuja Symphony X kappaleita, kuten Sea of Lies, The Accolade ja eeppinen 20-minuuttinen The Divine Wings of Tragedy.
The Divine Wings of Tragedyn levyttämisen jälkeen Jason Rullo lähti yhtyeestä henkilökohtaisten ongelmien vuoksi. Hänen korvaajakseen tuli Thomas Walling. Tällä kokoonpanolla he levyttivät seuraavan levynsä, Twilight in Olympus (1998). Samana vuonna Symphony X aloitti ensimmäisten keikkojensa tekemisen ja lähti kiertueelle. Samoihin aikoihin basisti, Thomas Miller päätti kuitenkin jättää yhtyeen. Syy on edelleen hieman epäselvä. Vuoden lopussa Symphony X julkaisi kokoelmalevyn, Prelude to the Millennium, joka sisältää suosituimpia Symphony X -kappaleita kaikilta siihen asti ilmestyneiltä levyiltä lukuun ottamatta yhtyeen esikoisalbumia. Bonuksena mukana on kuitenkin uudelleen nauhoitettu Masquerade. Prelude to the Millennium on nykyään melko harvinainen. Masqueraden uusi versio on julkaistu myöhemmin myös The Odyssey -levyn limited editionilla.
Seuraava levy, V: The New Mythology Suite julkaistiin vuonna 2000. Jason Rullo oli palannut jälleen takaisin rumpuihin albumin levytykseen. Ensimmäistä kertaa yhtyeen riveissä soitti basisti Michael Lepond. Julkaisun jälkeisellä Euroopan kiertueella yhtye nauhoitti ensimmäisen livealbuminsa, Live on the Edge Forever.
Vuonna 2002 julkaistiin seuraava studioalbumi, The Odyssey.  Levy on rankempi kuin aikaisemmat Symphony X -albumit, mutta ylläpitää yhtyeelle tutun tyylin suoraviivaisemmasta otteesta huolimatta. Tästä seuraava albumi, Paradise Lost ilmestyi kesäkuun 2007 lopulla. Levyn myötä Symphony X saavutti entistä suuremman suosion sekä Euroopassa että kotimaassaan Yhdysvalloissa. Tämä merkitsi myös Symphony X:n debyyttiä Yhdysvaltojen virallisella top 200 -listalla sijalla 123.
Yhtye alkoi työstää uutta studioalbumia keväällä 2010, ja Iconoclast julkaistiin kesäkuussa 2011.
Musiikki

Yhtyeen musiikkia voi kutsua progressiiviseksi metalliksi tai neoklassiseksi metalliksi. Musiikki on saanut paljon vaikutteita klassisesta musiikista (neoklassinen elementti). Musiikin rytmi etenee usein vaihtuvissa tahtilajeissa (progressiivinen elementti). Osan Symphony X:n materiaalista voi myös luokitella powermetalliksi.
Diskografia > Studioalbumit

Symphony X (1994)
The Damnation Game (1995)
The Divine Wings of Tragedy (1997)
Twilight in Olympus (1998)
Prelude to the Millennium (1998)
V: The New Mythology Suite (2000)
The Odyssey (2002)
Paradise Lost (2007)
Iconoclast (2011)
Underworld (2015)
Diskografia > Livealbumit

Live on the Edge of Forever (2001)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Symphony X Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Symphony X:n kotisivu (englanniksi)
Fer

| fer> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Fernando Alvarenga
Syntynyt: 30. lokakuuta 1991 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Brasilia
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  fer
Aktiivisena:  2011–
Nyk. joukkue:  – (kesäkuu 2024)
Rooli:  entry fragger
Peli:  Counter-Strike 2
Mestaruudet:  ESL One Cologne 2016 MLG Columbus 2016
Ammattilaisjoukkueet

 2014–2015 :  KaBuM
 2015 :  Keyd
 2015–2016 :  Luminosity
 2016–2018 :  SK Gaming
 2018–2020 :  MIBR
 2021 :  Imperial
 2021–2022 :  00Nation
 2022 :  Last Dance
 2022–2023 :  Imparial
 2024 :  O PLANO
Palkinnot
 1× HLTV MVP 2× HLTV TOP 20 -sijoitusta 1× Thorin’s TOP 10 -sijoitus 
Fernando ”fer” Alvarenga (s. 30. lokakuuta 1991) on brasilialainen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hän on edustanut viimeisimpänä O PLANO -joukkuetta tammikuusta kesäkuulle 2024. Hänet on valittu HLTV-sivuston toimesta kahdesti maailman 20 parhaan pelaajan joukkoon.
Fer tunnetaan urastaan erityisesti Luminosityssä ja SK Gamingissa. SK Gamingin kanssa hän voitti Esports Championship Series Season 3 - Finals -turnauksen kesäkuussa 2017, ja fer sai turnauksen MVP-tittelin. Hänen turnausratinginsa oli 1,31 ja hän oli sekä semifinaalissa että finaalissa ottelun paras pelaaja. Hän on kaksinkertainen major-voittaja turnauksista ESL One Cologne 2016 ja MLG Columbus 2016. Jälkimmäisen finaalissa Natus Vincereä vastaan fer oli finaalissa selvästi ottelun paras pelaaja 1,49 ratingillaan.
Saavutukset

Sija 15. HLTV TOP 20 Players -arvioinnissa vuonna 2016.
Sija 3. HLTV TOP 20 Players -arvioinnissa vuonna 2017.
Sija 6. Thorin’s TOP 10 Players -arvioinnissa vuonna 2017.
MVP / Esports Championship Series Season 3 - Finals
Feralia Planitia

Avaruuskaukoputki Hubblen Wide Field and Planetary Cameran kuvien tiedoista koottu korkeuserokartta Vestasta. Feralia Planitia näkyy ylempänä vihreänä alueena. Alempana näkyvä sininen ja vihreä alue on Rheasilvia ja Veneneia.
Feralia Planitia on tasanko protoplaneetta-asteroidi Vestan pinnalla. Se on todennäköisesti törmäyskraatteri. Se on nimetty roomalaisen juhlan mukaan.
Ominaisuudet

Feralia Planitia 270 km leveä, ja noin 15 km syvempi kuin ympäröivät alueet, muodostelman sijaitsee Vestan päiväntasaajan tienoilla. Sen keskus on kohdassa 3,03° pohjoista leveyttä. Myöhemmät törmäykset ovat muuttaneet Feralia Planitian muotoa.
George Washington Birthplace National Monument

| George Washington Birthplace National Monument |
| --- | --- |

Nimi:  George Washington Birthplace National Monument
Valmistumisvuosi:  23. tammikuuta 1930
Sijainti:  Westmorelandin piirikunta, Virginia,  Yhdysvallat
George Washington Birthplace National Monument (suom. George Washingtonin synnyinpaikan kansallismonumentti) on Westmorelandin piirikunnassa Virginiassa sijaitseva talo, jossa Yhdysvaltain ensimmäinen presidentti George Washington syntyi.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Tamotaït

| Tamotaït Tamikrest |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu 2016
 Studio : Black Box studio, Noyant-la-Gravoyère Ranska, Echo and Cloud studio, Tokio, Japani
 Julkaistu: 27. maaliskuuta 2020
 Tuottaja(t): David Odlum
 Tyylilaji: maailmanmusiikki
 Levymerkki: Glitterbeat (GBLP 091)
Tamikrestin muut julkaisut
| Kidal 2017 | Tamotaït 2020 |   |
Tamotaït  on malilaisen Tamikrest-yhtyeen albumi, joka julkaistiin vuonna 2020.
Kappaleet

Awnafin – 4.06
Azawad – 4.01
Amzagh – 4.17
Amidinin Tad Adouniya – 3.54
As Sastnan Hidjan – 5.15
Timtarin (feat. Hindi Zahra) – 5.49
Tihoussay – 5.01
Anha Achal Wad Namda – 3.36
Tabsit – 5.15
Kokoonpano

Ousmane Ag Mossa – laulu, kitara
Aghaly Ag Mohamedine – laulu, lyömäsoittimet
Cheikh Ag Tiglia – basso, taustalaulu
Paul Salvagnac – kitara
Nicolas Grupp - rummut
Hindi Zahra – laulu (kappale: 6)
Friday the 13th (NES)

| Friday the 13th |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Atlus
Julkaisija:  LJN
Säveltäjä:  Hirohiko Takayama
Julkaistu:  NA helmikuu 1989
Lajityyppi:  selviytymiskauhu
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Nintendo Entertainment System
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Friday the 13th on LJN:n julkaisema selviytymiskauhupeli Nintendo Entertainment Systemille. Peli perustuu elokuvasarjaan Perjantai 13. päivä. Peli julkaistiin yksinoikeudella Pohjois-Amerikassa helmikuussa 1989, osana LJN:n lisenssiin perustuvia videopelejä.
Peli sai aikoinaan kriitikoilta ja pelaajilta erittäin huonon vastaanoton, ja sitä on yleisesti mielletty yhdeksi huonoimmiksi videopeleiksi ikinä.
Kuvakaappaus pelistä.