stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Placebo

Placebo tai plasebo tarkoittaa seuraavia asioita:
plasebo eli lumelääke
Placebo, rock-yhtye
Placebo, Placebo-yhtyeen albumi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Placebo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Peter August Gödecke

| Peter August Gödecke |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1840
Kuollut: 1890
Ammatti:  kirjailija ja pedagogi
Kirjailija
Salanimi: Finn
Tyylilajit:  proosa
Palkinnot
 Letterstedtin palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Peter August Gödecke, kirjailijanimi Finn, (1840–1890) oli ruotsalainen kirjailija ja pedagogi. Palveltuaan useita vuosia kansanopistonjohtajana hän sai 1880 nimityksen Växjön opettajaseminaarin rehtoriksi. 1860-luvulla Gödecke esiintyi salanimellä Finn runoilijana upsalalaisen kirjailijaliiton Namnlösa sällskapetin kalentereissa. Hän julkaisi myös muutamia kaunokirjallisia proosateoksia ja toimi Aftonbladet-lehden päätoimittajana (1876–1879). Ennen kaikkea hänet kuitenkin tunnetaan onnistuneesta Eddan käännöksestä (1.  p. 1877).
Palkinnot ja tunnustukset

Letterstedtin palkinto Eddan kääntämisestä, 1878
Pedro Pardo de Cela

Pedro Pardo de Cela
Pedro Pardo de Cela (1425 – lokakuussa 1483) oli galicialainen aatelismies ja marsalkka.
Hän oli vuonna 1441 kuninkaan virkamies Mondoñedon kaupungissa ja menossa naimisiin piispan veljentyttären Isabel de Castron kanssa. Piispa järjesti morsiamelle ylenpalttiset myötäjäiset, joihin kuului Frouxeiran linna. Kun piispa-setä neljän vuoden kuluttua kuoli, paljastui, että osa myötäjäisistä oli hiippakunnan omaisuutta. Pariskunta pakeni Viveroon.
Suuressa Irmandiños-sodassa 1467–1469 kapinalliset tuhosivat 130 linnaa, mutta Frouxeiran puolustus piti. Pedro Pardo de Cela sai vuonna 1477 marsalkan arvon, ehkä palkinnoksi osuudestaan Irmandiñosien torjunnassa.
Kuningas Henrik IV kuoli vuonna 1474. Hänen jälkeensä Kastilian valtaistuinta tavoittelivat hänen sisarensa Isabella ja tyttärensä Johanna. Leskikuningatar järjesti nopeasti tyttärensä kihlauksen Portugalin kuninkaan Alfonso V:n kanssa. Sulhanen oli morsiamen eno. Pariskuntaa ei ollut vielä edes vihitty, kun Alfonso julistautui Kastilian ja Leonin kuninkaaksi, ja tästä alkoi sota Isabellaa ja Fernidandia vastaan.
Pedro Pardo de Celan vaimo Isabel de Castro oli sukua vallantavoittelijoille, joten oli aika luonnollista, että Pedro asettui Johannan puolelle. Isabella Katolilaisen kannattajat karkottivat hänet Viverosta ja onnistuivat valtaamaan Frouxeiran linnan. Pedro Pardo de Cela pakeni pohjoiseen, mutta hänet saatiin kiinni, tuomittiin maanpetoksesta ja teloitettiin lokakuussa 1483 Mondoñedon torilla.
Pardo de Celan teloituksen jälkeen Kastilia katsoi saaneensa Galician lopullisesti valtaansa. Kenties siksi hänestä on 1500-luvulta asti kerrottu kansallismielisiä tarinoita. Vuonna 2011 löytynyt Pardo de Celan testamentti paljastaa monia yksityiskohtia, kuten että teloitus tapahtui lokakuussa eikä joulukuussa ja että hänellä oli kahden tyttären lisäksi avioton poika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pedro Pardo de Cela Wikimedia Commonsissa
Carlos Barros, Mitos da historiografía galeguista* h-debate.com (Archive.org) (espanjaksi)
Pietarin neuvosto (1905)

Pietarin vuoden 1905 neuvoston johtajia, keskellä Lev Trotski. Ylärivissä kolmantena vasemmalta neuvoston edellinen puheenjohtaja Georgi Nosar-Hrustaljov ja viidentenä Nikolai Avksentjev.
Pietarin neuvosto oli Pietarin kaupungissa Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana perustettu työväestöä edustanut elin. Se toimi esikuvana vuoden 1917 Venäjän vallankumouksen aikana perustetuille työläisten ja sotilaiden neuvostoille ja kaikille myöhemmille työläisneuvostoille eri maissa.
Kaikkein ensimmäinen työläisneuvosto vuoden 1905 vallankumouksen aikana perustettiin lakkokomiteaksi Ivanovo-Voznesenskiin. Pietarin neuvosto perustettiin vallankumouksellisen yleislakon yhteydessä 26. lokakuuta (J: 13. lokakuuta) 1905. Perustava kokous pidettiin Pietarin teknologisen instituutin tiloissa ja siihen osallistui 40 kaupungin tehtaiden edustajaa. Myöhemmin neuvosto käytti kokouspaikkanaan Vapaan talousseuran tiloja. Marraskuun lopulla neuvostoon kuului jo 562 edustajaa lähes kahdestasadasta tehtaasta. Pääosa oli metallityöläisiä. Enemmistö edustajista oli sosiaalidemokraattisen puolueen kannattajia, mutta mukana oli myös sosialistivallankumouksellisia ja muita vasemmistoryhmiä. Neuvosto toimi työväestön vallankumouksellisena itsehallintoelimenä. Sergei Witten hallitus joutui neuvottelemaan Pietarin neuvoston kanssa erilaisista asioista, koska neuvosto kontrolloi tehtaiden ohella lehtipainoja ja siten sanomalehtien päivittäistä ilmestymistä. Neuvosto päätti muun muassa vastustaa rajatonta sensuuria, vaatia kahdeksantuntista työpäivää ja vannoa solidaarisuutta kapinoiville Kronstadtin merisotilaille ja Puolan työläisille.
Neuvoston ensimmäisenä puheenjohtajana toimi päivän ajan Zborovski-niminen työläinen ja hänen jälkeensä lakkoliikkeen johtajana tunnettu puolueisiin kuulumaton lakimies Georgi Nosar, oikealta nimeltään Pjotr Hrustaljov. Kun Nosar pidätettiin 9. joulukuuta (26. marraskuuta) 1905, puheenjohtajaksi valittiin 26-vuotias menševikki Lev Trotski. Kaikki loputkin neuvoston johtajat pidätettiin sisäministeri Pjotr Durnovon määräyksestä teknologisen instituutin tiloista viikkoa myöhemmin, 16. (3.) joulukuuta, sillä neuvosto oli julkaissut julistuksen, jossa kansalaisia kehotettiin lopettamaan verojen maksu ja vetämään rahansa pankeista. Pidätettyjen tilalle valittiin 23. (10.) joulukuuta uusi johto, jonka puheenjohtajana toimi menševikki Aleksandr Parvus, mutta heidätkin pidätettiin 15. (2.) tammikuuta 1906. Oikeudenkäynti Pietarin neuvoston 51 johtajaa vastaan alkoi lokakuun alussa 1906 ja heidät tuomittiin karkotettaviksi Siperiaan.
Sumuvarjo

Sumuvarjo
Lentokoneen sumuvarjo (värejä on voimistettu useiden renkaiden esiin saamiseksi)
Sumuvarjo eli glooria on ilmakehässä sopivissa sääoloissa havaittava optinen ilmiö. 
Kuten sateenkaarikin, sumuvarjo muodostuu ilmakehässä olevissa vesipisaroissa. Sumuvarjossa valo taittuu ja siroaa takaisin (mie-sironta) tulosuuntaan. 
Sironnan tapahtumiseksi vesipisaroiden pitää olla suhteellisen pieniä ja halkaisijaltaan alle 50 mikrometriä. Sumuvarjon voi nähdä vain silloin, kun auringon valo pääsee paistamaan suhteellisen esteettä esimerkiksi havaitsijan takaa ja havaitsijan varjo puolestaan on sumua vasten. Maan päällä tällaisen tilanteen syntyminen on harvinaista, joten sumuvarjoja näkee helpoimmin lentokoneessa pilviä vasten. Sumuvarjo koostuu eri spektrin väreissä olevista säteittäisistä kehistä varjon ympärillä. Sumuvarjon renkaiden polarisaatio on yhdensuuntainen, kun taas lähellä varjoa polarisaatio on kohtisuora. Sumuvarjo on tietyssä mielessä myös sukua kehälle. Teoreettisesti voidaan tulkita sateenkaari, kehä ja sumuvarjo saman ilmiön eri ilmentymiksi.
Galleria

Glooria kuuman lähteen höyryssä
Glooria helikopterin varjon ympärillä
Vaellusretkellä kuvattu glooria (An Teallach, Skotlanti).
Lentokoneen varjo gloorian keskellä
Golden Gate Bridgellä kuvattu glooria.
Glooria San Franciscossa.
Monirenkainen glooria
Glooria ja pyörre Baja Californian edustalla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sumuvarjo Wikimedia Commonsissa
Simulation of rainbows, coronas, and glories by use of Mie theory[vanhentunut linkki]
Sumuvarjo -video: Sumuvarjo eli glooria (optinen ilmiö)
Soodakattila

Soodakattila on sellun tuotantoprosessin osa, jonka tehtävinä ovat kemikaalien talteenotto ja regenerointi (uudelleen muodostaminen), mustalipeän polttaminen sekä poltossa syntyvän lämmön talteenotto. Lämpö hyötykäytetään prosessihöyrynä ja sähkön tuotannossa. Selluloosantuotannossa syntyvän mustalipeän energiasisältö on niin suuri, että käytettäessä soodakattilaa höyryturbiinivoimalan höyrykattilana tehdas kykenee saavuttamaan energiaomavaraisuuden; monet selluloosatehtaat itse asiassa tuottavat soodakattilan ansiosta enemmän energiaa kuin kuluttavat ja syöttävät sähköä valtakunnanverkkoon.
Mustalipeän synty

Soodakattila käyttää polttoaineenaan selluntuotantoprosessin sivutuotetta, mustalipeää. Korkeaan kuiva-ainepitoisuuteen haihdutettu mustalipeä on huoneenlämmössä kiinteää, pien mustaa, kovaa hartsimaista ainetta, mutta haihdutuksessa ja soodakattilaan syötettäessä se on niin kuumaa, että se esiintyy sulana.
Tehtäessä paperin valmistuksessa tarvittavaa massaa kemiallisella prosessilla (mekaanisen prosessin sijaan) on kemikaalien ja lämmön avulla tarkoitus poistaa puukuituja toisiinsa sitovaa ligniiniä. Vapautuneet kuidut hyödynnetään paperinvalmistuksessa. Nykyisin ns. sulfaattikeitto on ylivoimaisesti yleisin massan valmistustapa.
Mustalipeän synty > Valkolipeästä mustalipeäksi

Keittokemikaaleina käytetään pääosin kahden alkalin, natriumhydroksidin (NaOH) ja natriumsulfidin (Na2S) seosta, valkolipeää. Keittolämpötila on sulfaattikeitossa yleensä 150–170 °C.
Valkolipeä reagoi keitossa puuaineksen kanssa ja muuttuu mustalipeäksi. Musta väri johtuu lipeään liuenneista alkalin värjäämistä ligniiniyhdisteistä. Keittämisen jälkeen massa pestään ja jäteliuos, mustalipeä, johdetaan haihdutuksen kautta soodakattilaan.
Mustalipeän synty > Haihdutus

Haihduttamolla mustalipeästä poistetaan mahdollisimman paljon vettä, jotta sen polttaminen olisi ongelmattomampaa ja jotta maksimoidaan soodakattilan sähköenergiantuotanto. Samalla otetaan talteen puun keitossa syntyviä sivutuotteita, pääasiassa metanolia (CH3OH), tärpättiä ja suopaa. Nykyaikaisessa soodakattilassa poltettavan mustalipeän kuiva-ainepitoisuus nostetaan haihduttamolla yleensä yli 80 %:n.
Soodakattilan tehtävät

Soodakattilan tarkoituksena on:
Keittokemikaalien talteenotto ja regenerointi,
Mustalipeän orgaanisen aineksen poltto sekä
Palamislämmön talteenotto.
Soodakattilassa sellunkeiton kemikaalit, rikki (S) ja natrium (Na) vapautuvat mustalipeästä, ja ne otetaan talteen jatkokäsittelyyn. Soodakattila toimii myös tavanomaisena höyrykattilana, jonka tuottama höyry hyödynnetään lämpönä ja sähköntuotannossa. Soodakattila on siis usein myös voimalaitoksen osa siinä missä sellutehtaankin. Soodakattilassa polttamalla sellutehtaan kemialliset sivutuotteet muuttuvat myrkyttömäksi hiilidioksidiksi (CO2) ja vesihöyryksi ennen ympäristöön päästämistä. Toisaalta polttoaine on puuperäinen, joten syntyvä energia on uusiutuvaa.
Soodakattilan toiminta

Mustalipeä ruiskutetaan tavallisesti pisaroivilla suuttimilla kattilan paloalueelle eli tulipesään. Polttoilman säädöllä tulipesän alaosissa palamiseen on tarjolla vähemmän happea, kuin mustalipeän hiili ja vety vaativat stoikiometrisiin reaktioihin. Tämän vuoksi hiili ja vety ottavat tarvitsemansa hapen mustalipeän sulfaateista, jolloin sulfaatit pelkistyvät sulfidiksi. Osa sulfaateista jää pelkistymättä.
Soodakattilan tulipesän alaosassa on sulakourut, joiden kautta valuu ulos kemikaalisulaa. Sula sisältää natriumsulfidia (Na2S), natriumkarbonaattia (Na2CO3) ja reagoimatta jäänyttä natriumsulfaattia (Na2SO4). Kemikaalisula liuotetaan laihavalkolipeään, jolloin syntyy viherlipeää. Viherlipeä johdetaan kaustistamossa tapahtuvan lisäprosessoinnin jälkeen takaisiin selluprosessiin. Viherlipeästä mitataan reduktioastetta eli reduktioreaktion täydellisyyttä, joka saadaan jakamalla sulfidien ainemäärä sulfaattien ja sulfidien ainemäärien summalla. Tyypillisesti tämä reduktioaste on 90 ja 95 % välillä.
Aiheesta muualla

Suomen soodakattilayhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
Laborantti tutkailee mustalipeäliuosta laboratoriossa
Mustalipeän ruiskuttamiseen käytettävä suutin
Sotilasarvot Venäjän asevoimissa

Venäjän asevoimissa sotilasarvot jaetaan upseereihin ja muihin. Tunnuksia uudistettiin viimeksi vuonna 2020.
Upseerit

| Sotilasarvo (venäjäksi)> Suomeksi | Маршал Maršal> Marsalkka | Генерал армии General armii> Armeijakenraali | Генерал-полковник General-polkovnik> Kenraalieversti | Генерал-лейтенант General-leitenant> Kenraaliluutnantti | Генерал-майор General-major> Kenraalimajuri | Полковник Polkovnik> Eversti | Подполковник Podpolkovnik> Everstiluutnantti | Майор Major> Majuri | Kапитан Kapitan> Kapteeni | Старший лейтенант Starši leitenant> Yliluutnantti | Лейтенант Leitenant> Luutnantti | Mладший лейтенант Mladši leitenant> Aliluutnantti | Курсант Kursant> Kokelas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Armeija: 
| Ilmavoimat | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Sotilasarvo (venäjäksi) | – | Адмирал флота Admiral flota | Адмирал Admiral | Вице-адмирал Vitse-admiral | Контр-адмирал Kontr-admiral | Капитан 1-го ранга Kapitan 1-go ranga | Капитан 2-го ранга Kapitan 2-go ranga | Капитан 3-го ранга Kapitan 3-go ranga | Капитан-лейтенант Kapitan-leitenant | Старший лейтенант Starši leitenant | Лейтенант Leitenant | Mладший лейтенант Mladši leitenant | Курсант Kursant |
| Suomeksi | – | Laivastoamiraali | Amiraali | Vara-amiraali | Kontra-amiraali | 1. luokan kapteeni | 2. luokan kapteeni | 3. luokan kapteeni | Kapteeniluutnantti | Yliluutnantti | Luutnantti | Aliluutnantti | Kokelas |
| Laivasto | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |
Lähde:
Muut

| Sotilasarvo (venäjäksi)> Suomeksi | Старший прапорщик Starši praporštšik> Ylivääpeli | Прапорщик Praporštšik> Vääpeli | Старшина Staršina> Kersanttimajuri | Старший сержант Starši seržant> Ylikersantti | Сержант Seržant> Kersantti | Младший сержант Mladši seržant> Alikersantti | Ефрейтор Jefreitor> Korpraali | Рядовой Rjadovoi> Sotamies |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Armeija: 
Ilmavoimat: 
| Sotilasarvo (venäjäksi) | Старший мичман Starši mitšman | Мичман Mitšman | Главный корабельный старшина Glavnyi korabelnyi staršina | Главный старшина Glavnyi staršina | Старшина 1 статьи Staršina 1 statji | Старшина 2 статьи Staršina 2 statji | Старший матрос Starši matros | Матрос Matros |
| Suomeksi | Ylipursimies | Pursimies | Pääpursikersantti | Pääkersantti | 1. asteen kersantti | 2. asteen kersantti | Ylimatruusi | Matruusi |
Laivasto: 
Lähde:
Sotilasfarssi

Sotilasfarssi on sotilaselämää parodioiva elokuva. Yleensä sotilasfarssissa ollaan varusmiespalveluksessa tai kertausharjoituksissa, harvemmin varsinaisessa sotatilanteessa.
Sotilasfarssi oli 1950-luvulla Suomessa yleinen elokuvatyyppi. Fennada-Filmi valmisti vuosina 1952–1958 seitsemän elokuvan sarjan. Myös Suomen Filmiteollisuus tuotti vuosikymmenien mittaan useita sotilasfarsseja, kuten esimerkiksi Serenaadi sotatorvella ja Majuri maantieltä. Itse asiassa yhtiö tuotti kymmenvuotiskaudella 1949–1959 enemmän sotilasfarsseja kuin Fennada-filmi, mutta tuotanto ei ollut niin säännöllistä, sotilasfarssi vuodessa, vaan välillä oli vuosia, ettei valmistunut yhtään ja jonakin vuonna valmistui kaksi. Sotilaselämän parodiointi oli suosittua myös muissa tuon ajan suomalaisissa elokuvissa. Kasarmiolot ja kantahenkilökuntaan liitetyt stereotypiat olivat tuttuja lähestulkoon jokaiselle miespuoliselle suomalaiselle, ja tästä saattoi ammentaa aiheita moniin elokuviin.
Sotilasfarssien asetelmat olivat eri elokuvissa melko samanlaisia. Lemmenjuonia punottiin oman sosiaaliluokan sisällä. Aliupseeri ja varusmiehet heilastelivat yleensä upseerin kotiapulaisen kanssa, ja usein nokkela varusmies vei voiton tyhmähköstä, savolaisesta vääpelistä. Komentajan tytär sitten sai seuraa nuorista ja komeista upseereista tai koulutetuista, fiksuista rivimiehistä.
Sotilasfarsseissa näyttelivät samat näyttelijät yleensä tietynkaltaisia rooleja. Varusmiesrooleissa olivat useimmiten Lasse Pöysti, Tommi Rinne, Sakari Halonen, Leo Jokela, Seppo Kolehmainen, nuori Spede Pasanen ja "ensimmäisessä aallossa" 1930-luvun lopulla Kaarlo Angerkoski. Aliupseerirooleissa esiintyivät usein Reino Valkama, Pentti Viljanen, Pentti Irjala ja Santeri Karilo. Viljasta lukuun ottamatta he näyttelivät tosin välillä korkeitakin upseereita. Upseerirooleissa näytteli erityisesti Kullervo Kalske, mutta useampia rooleja oli myös Paavo Jänneksellä, Uuno Montosella, Veikko Uusimäellä ja pari myös Tauno Palolla ja Uljas Kandolinilla. Heikki Heino näytteli sekä varusmiestä että upseeria. Kullervo Kalskeen roolit sotilasfarsseissa alkoivat vuonna 1939 ratsumestari (kapteenia vastaava ratsuväen arvo) Kyrön roolissa elokuvassa Punahousut ja päättyivät 27 vuotta myöhemmin kapteeni Halmeen rooliin elokuvassa Johan nyt on markkinat. Hänen upseeriroolinsa sotilasfarsseissa olivat joko kapteenin tai luutnantin rooleja.
Lajityypin uudempia tuotoksia ovat Likainen puolitusina (1982), Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984) sekä viisi Vääpeli Körmy -elokuvaa 1990-luvulla.
Suomalaiset sotilasfarssit

| Vuosi | Elokuva | Ohjaaja | Tuotantoyhtiö |
| --- | --- | --- | --- |
| 1921 | Kun solttu-Juusosta tuli herra | Hjalmar V. Pohjanheimo | Lyyra Filmi |
| 1938 | Rykmentin murheenkryyni | Yrjö Norta, Toivo Särkkä | Suomen Filmiteollisuus |
| 1939 | Rakuuna Kalle Kollola | Kalle Kaarna | Sampo-Filmi |
| 1939 | Punahousut | Ilmari Unho | Suomi-Filmi |
| 1939 | Serenaadi sotatorvella | Toivo Särkkä | Suomen Filmiteollisuus |
| 1940 | Kersantilleko Emma nauroi? | Ilmari Unho | Suomi-Filmi |
| 1941 | Ryhmy ja Romppainen | Risto Orko | Suomi-Filmi |
| 1942 | Niin se on, poijaat! | Ossi Elstelä | Suomen Filmiteollisuus |
| 1943 | Jees ja just | Risto Orko | Suomi-Filmi |
| 1943 | Varuskunnan ”pikku” morsian | Eero Leväluoma | Karhu-Filmi |
| 1949 | Serenaadiluutnantti | Ossi Elstelä | Suomen Filmiteollisuus |
| 1951 | Kenraalin morsian | Ville Salminen | Suomen Filmiteollisuus |
| 1952 | Kaikkien naisten monni | Lasse Pöysti | Fennada-Filmi |
| 1952 | Komppanian neropatit | Matti Oravisto | Suomen Filmiteollisuus |
| 1953 | Miljonäärimonni | Roland af Hällström | Fennada-Filmi |
| 1954 | Kasarmin tytär | Aarne Laine | Suomen Filmiteollisuus |
| 1954 | Laivaston monnit maissa | Ville Salminen | Fennada-Filmi |
| 1954 | Majuri maantieltä | Ossi Elstelä | Suomen Filmiteollisuus |
| 1955 | Sankarialokas | Aarne Tarkas | Fennada-Filmi |
| 1956 | Tyttö lähtee kasarmiin | Aarne Tarkas | Fennada-Filmi |
| 1957 | Vääpeli Mynkhausen | Aarne Laine | Suomen Filmiteollisuus |
| 1957 | Vääpelin kauhu | Esko Töyri | Fennada-Filmi |
| 1958 | Pekka ja Pätkä Suezilla | Armand Lohikoski | Suomen Filmiteollisuus |
| 1958 | Murheenkryynin poika | Aarne Laine | Suomen Filmiteollisuus |
| 1958 | Sotapojan heilat | Aarne Tarkas | Fennada-Filmi |
| 1959 | Vatsa sisään, rinta ulos! | Aarne Tarkas | Suomen Filmiteollisuus |
| 1966 | Johan nyt on markkinat! | Aarne Tarkas | Suomi-Filmi |
| 1982 | Likainen puolitusina | Visa Mäkinen | Tuotanto Visa Mäkinen |
| 1984 | Uuno Turhapuro armeijan leivissä | Ere Kokkonen | Filmituotanto Spede Pasanen |
| 1990 | Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva | Ere Kokkonen | National-Filmi, Finnkino |
| 1991 | Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet | Ere Kokkonen | Ere Kokkonen Oy |
| 1992 | Vääpeli Körmy ja etelän hetelmät | Ere Kokkonen | Ere Kokkonen Oy |
| 1994 | Vääpeli Körmy – taisteluni | Ere Kokkonen | Ere Kokkonen Oy |
| 1997 | Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava | Ere Kokkonen | Ere Kokkonen Oy |
Kirjallisuutta

Laine Kimmo: Murheenkryyneistä miehiä? Suomalainen sotilasfarssi 1930-luvulta 1950-luvulle.  Suomen Elokuvatutkimuksen Seura, 1994.  ISBN 951-96029-3-3.
Pikkukolibrit

| Pikkukolibrit |
| --- | --- |
 Meksikonpikkukolibri
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Pikkukolibrit Atthis  Reichenbach, 1854
Katso myös
   Pikkukolibrit Wikispeciesissä   Pikkukolibrit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkukolibrit (Atthis) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kaksi Keski- ja Pohjois-Amerikassa elävää lajia.
Pikkukolibrilajit

Meksikonpikkukolibri (Atthis heloisa)
Pikkukolibri (Atthis ellioti)
Pieni-Pyöräinen (Konnevesi)

| Pieni-Pyöräinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi
Koordinaatit:  62°42′00″N, 26°10′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Liesveden alue (14.36)
Laskuoja:  oja Ruohojärveen 
Järvinumero:  14.363.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  158,3 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  0,834 km  
Pinta-ala:  3,779 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni-Pyöräinen 
Pieni-Pyöräinen  on Keski-Suomessa Konnevedellä Välimäen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Liesveden alueella (14.36), jonka Pukaran valuma-alueeseen (14.363) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 158,3 metriä mpy.
Pikkukorpraalisieppo

| Pikkukorpraalisieppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pensassiepot Petroicidae
Suku::  Korpraalisiepot Poecilodryas
Laji::  hypoleuca
Kaksiosainen nimi
 Poecilodryas hypoleuca  (Gray, 1859) 
Katso myös
   Pikkukorpraalisieppo Wikispeciesissä   Pikkukorpraalisieppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkukorpraalisieppo (Poecilodryas hypoleuca) on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Pikkukorpraalisieppoa tavataan laajalla alueella Uuden-Guinean saarella. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Perälaatikko

Perälaatikko (en. Headbox) on paperikoneen märänpään eli alkuosan ensimmäinen osa, jonka tehtävänä on sekoittaa massaa ja syöttää se sopivan turbulenssin saattelemana tasaiseksi rainaksi paperikoneen viiraosalle.
Perälaatikkotyypit

Perälaatikoita on periaatteessa kahta eri perustyyppiä eli reikätelaperälaatikko ja hydrauliperälaatikko. Niiden ero on massan sekoitus- ja turbulenssin luomistavassa. Reikätelaperälaatikko toimii siten, että massa virtaa laatikkoon, jossa reiällinen sihdin mallinen tela pyörii kovalla nopeudella sekoittaen massaa ja erottaen kuitukimppuja. Hydrauliperälaatikossa ei sen sijaan ole erillisiä turbulenssielimiä, vaan turbulenssi muodostetaan suppenevan virtauskanavan avulla. Reikätelaperälaatikoita käytetään nykyisin vain vanhoissa hidaskäyntisissä koneissa hienopaperin tai kartongin valmistuksessa.
Perälaatikon toiminta

Perälaatikkoon syötetään oikeaan suhteeseen laimennettua paperimassaa perän pumpun ja neliömassaventtilin kautta, jolla säädetään paperin lopullinen oikea neliömassa. Kun massa pääsee perälaatikkoon, sitä sekoitetaan voimakkaasti, jotta syntyneet kuitukimput saadaan erotettua toisistaan ja massasta saadaan mahdollisimman tasaista. Tämän jälkeen perälaatikko tuottaa mahdollisimman tasaisen, oikeassa suihkusuhteessa (yleensä negatiivinen koneen nopeuteen nähden) olevan suihkun massaa viiralle kahden, "spindeleillä" säädettävän "huuliaukon"  (rainan poikkipinnan tasaisuuden säätö) välistä poikkipinnaltaan ja virtaukseltaan mahdollisimman tasaisen massavirtauksen ja luo viiraosan alkuun turbulenssia, jotta raina syntyisi mahdollisimman tasaiseksi ja kuidut suuntautuisivat rainan kulkusuunnan suuntaisesti.