stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bad Laasphe

| Bad Laasphe |
| --- | --- |
 Näkymä Bad Laaspheen.
 vaakuna
 Bad Laasphe
 Koordinaatit: 50°56′N, 8°25′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Arnsberg
Piirikunta:  Siegen-Wittgenstein
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kaupunki
 – Pormestari:  Torsten Spillmann
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  135,76 km²
Korkeus:  333 m
Väkiluku (31.12.2008):  14 687
 – Väestötiheys:  108 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  57334 Bad Laasphe
 
 www.bad-laasphe.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bad Laasphe [ba:t ˡla:sfə] on kaupunki Saksassa Nordrhein-Westfalenin osavaltion Arnsbergin hallintopiirissä ja Siegen-Wittgensteinin piirikunnassa. Asukkaita Bad Laasphessa oli 31. joulukuuta 2008 14 687, joista naisia oli 7 434 ja miehiä 7 253. Kaupungin pinta-ala on 135,76 km² ja väestötiheys 108 as./km² (31.12.2008). Bad Laasphen pormestari on Torsten Spillmann.
Bad Laasphen naapurikunnat ja -kaupungit ovat Netphen lännessä, Bad Berleburg ja Erndtebrück pohjoisessa, Biedenkopf idässä, Breidenbach kaakossa ja Dietzhölztal etelässä. Kolme viimeisinä mainittua kuuluvat Hessenin osavaltioon. Bad Laasphesta on matkaa Marburgiin noin 25 kilometriä ja Siegeniin noin 30 kilometriä.
Bad Laasphen kartta.
Bad Laasphen rautatieasema.
Feudingenin kaupunginosa ilmasta nähtynä.
Bad Laasphessa toimii kaksi peruskoulua (saks. Grundschule), kaksi lukiota (saks. Gymnasium), Realschule sekä Lachsbach-Schule.
Bad Laasphen ystävyyskaupunkeja ovat Chateauneuf sur Loire Ranskassa (vuodesta 1991), Tamworth Englannissa (vuodesta 1980) ja Löwenberg Brandenburgin osavaltiossa (vuodesta 1990).
Kaupunginosat

Bad Laasphen kaupunki muodostuu 20 kaupunginosasta (saks. Stadtteile):
Amtshausen
Banfe
Bermershausen
Bernshausen
Feudingen
Fischelbach
Großenbach
Herbertshausen
Hesselbach
Holzhausen
Kunst Wittgenstein
Laaspherhütte
Niederlaasphe
Oberndorf
Puderbach
Rückershausen
Rüppershausen
Sohl
Volkholz
Weide
Väkiluvun kehitys

| Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- |
1986: 14 332
1996: 15 574
2006: 14 981
2009: 14 687
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bad Laasphe Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (saksaksi)
Baktšarin piiri

Baktšarin piiri (ven. Бакча́рский райо́н, Baktšarski raion) on kunnallishallintoalue Tomskin alueella Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 24 700 neliökilometriä. Asukkaita on 12 400 henkeä (vuonna 2015).
Baktšarin piiri sijaitsee Tomskin alueen eteläosassa Objoen vasemmalla rannalla. Se rajoittuu lännessä Parabelin, pohjoisessa Kolpaševon ja Tšajan ja Moltšanovon ja idässä Krivošeinon ja Šegarkan piireihin sekä etelässä Novosibirskin alueeseen. Pinta-alasta 67 % on metsää ja suuri osa suota. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rautamalmi ja hietasavi.
Piirin hallinnollinen keskus on Baktšarin kylä. Siihen kuuluu kuusi maalaiskuntaa: Baktšar, Parbig, Plotnikovo, Porotnikovo, Vavilovka ja Vysokij Jar.
Seudun asutus on syntynyt 1800-luvun puolivälissä. Uudisasukkaiden määrä lisääntyi 1900-luvun alussa. Neuvostoaikana piiriin asutettiin karkotettuja kulakkeja ja vähemmistökansallisuuksien edustajia. Vuonna 1963 Baktšarin piiriin liitettiin Parbigin piiri.
Baktšarista on asfaltoitu maantieyhteys Tomskiin. Seudun pääelinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Sen erikoisuutena on vuonna 1934 perustettu pohjoisen puutarhanhoidon tutkimusasema. Paikallislehtenä ilmestyy Naša žizn.
Aiheesta muualla

Baktšarin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Baikalinsimput

| Baikalinsimput |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Baikalinsimput Cottocomephoridae  Berg, 1907
Suvut
 Batrachocottus  Cottocomephorus  Leocottus  Paracottus 
Katso myös
   Baikalinsimput Wikispeciesissä   Baikalinsimput Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Baikalinsimput (Cottocomephoridae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Siperiasta. Toisinaan baikalinsimppujen katsotaan kuuluvan simppujen (Cottidae) heimoon.
Lajit ja anatomia

Baikalinsimppujen heimoon kuuluu 4 sukua ja 9 lajia, muun muassa keltaeväsimppu (Cottocomephorus grewingkii). Kooltaan heimon kalat kasvavat suurimnmillaan noin 18 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri pää ja silmät sekä hyvin kookkaat rintaevät.
Levinneisyys

Baikalinsimppulajeja tavataan Baikal-järvestä sekä eräistä muista lähistön joista ja järvistä.
Baggarat

Baggarat tai baqqarat ovat kansa Lounais-Sudanissa. He polveutuvat arabien ja paikallisten afrikkalaisten seka-avioliitoista. Baggaroita on arviolta noin miljoona ja heidät voidaan jakaa yli 20 alaryhmään. Suurimmat alaryhmät ovat messiryat, habbaniat, reizegat ja humrit. Baggarat puhuvat arabian kielen murretta. Baggaroiden nimitys juontuu arabian kielen nautaa tarkoittavasta sanasta bagar.
Historia

Beduiiniarabit tulivat Pohjois-Afrikkaan 1000-luvulla. 1500-luvulla baggarojen esi-isät muuttivat Itä-Sudaniin ja heihin sekoittui beduiineja. 1700-luvulla he muuttivat jälleen, tällä kertaa Etelä-Sudaniin. Vuonna 1821 Etelä- ja Pohjois-Sudanin välille syntyi kauppareitti 1840-luvulla baggaroista tuli aktiivisia orjakaupassa. Vuonna 1881 Muhammad Ahmad julistautui Mahdiksi, eli henkilöksi, jonka muslimit uskovat tulevan pelastamaan ja vapauttamaan maailman. Ahmad johti tukijoitaan kapinaan egyptiläisiä ja brittejä vastaan, jotka tunkeutuivat maahan vuonna 1882. Vuonna 1885 mahdistit ottivat haltuunsa Khartumin. Britit ja egyptiläiset kukistivat mahdistit vuonna 1898. Vuonna 1955 alkoi Sudanin etelä- ja pohjoisosan välinen sisällissota, ja seuraavana vuonna Sudanista tuli itsenäinen. Sisällissodassa baggarat ovat taistelleet pohjoisen puolella, vaikkakin he asuvat Etelä-Sudanissa. Taisteluja on käyty erityisesti nubien kanssa. Nubia vastaan on taisteltu organisoidusti vuodesta 1984. Baggarat saivat ase-apua Sudanin hallitukselta. Vuonna 1988 perustettiin Popular Defence Force eli PDF. PDF on ottanut osaa etnisiin puhdistuksiin nubia vastaan.
Kulttuuri > Elinkeinot

Suurin osa baggaroista on karjan kasvattajia. Vain miehet voivat omistaa karjaa ja suurimmat laumat voivat olla tuhatpäisiä. Karjaa liikutellaan sadekauden mukana, sillä kuivan kauden aikaan baggaroiden alueet eivät pysty elättämään karjaa. Ongelmana ovat myös tsetsekärpäset ja hyttyset, joita esiintyy runsaasti etenkin sadekauden jälkeen.  Senkin vuoksi karjaa on siirreltävä. Miesten paimentaessa karjaa naiset jäävät kyliin viljelemään maata. Monet baggaramiehet työskentelevät perinteisten elinkeinojen lisäksi muilla toimialoilla muualla Sudanissa. Työstä saatua rahaa käytetään esimerkiksi karjan koon kasvattamiseen ja lasten opiskeluun.
Kulttuuri > Yhteiskunta

Jokaisella baggararyhmällä on johtaja, jota nimitetään nimellä nazir. Suurilla ryhmillä voi olla kaksikin naziria. Jokaisella ryhmällä on myös useampia omda nimellä tunnettuja alempia johtajia, jotka vastaavat jostain tietystä alasta. Omdat keräävät esimerkiksi verot ja vastaavat kiistojen ratkaisuista. Baggara miehillä voi olla useita vaimoja. Naimisiin mentäessä baggaramies antaa vaimonsa vanhemmille karjaa myötäjäislahjana. Ensimmäinen vaimo on yleensä joku miehen serkuista. Suurin osa baggarosita on muslimeja. Monet baggarat tekevät pyhiinvaellusmatkoja Mekkaan, jossa he saattavat myös viipyä muutamien vuosienkin ajan rahaa tienaamassa.
Baggararatsumies vuonna 1918.
Bahama (1783)

| Bahama |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Astillero Real, Havanna
Kölinlasku:  heinäkuu 1777
Laskettu vesille:  11. maaliskuuta 1783
Loppuvaihe:  romutettu 1814
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 750 bm
Pituus:  53,55 m (tykkikansi) 48,06 m (köli)
Leveys:  14,48 m
Syväys:  6,83 m
Miehistöä:  690
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi:28 x 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 30 x 18 naulan tykkiä puolikansi: 14 x 8 naulan tykkiä keulakansi: 4 x 8 naulan tykkiä peräkansi: 4 x 18 naulan karronadia
Bahama eli San Cristóbal oli Espanjan laivaston vuonna 1780 vesille laskettu kaksikantinen 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Mateo Mullánin suunnittelema Francisco Gautierin sistema francésiin perustuva alus tilattiin 28. joulukuuta 1776 Havannasta Kuubasta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1777. Aluksen aliakseksi (esp. advocación määrättiin 20. lokakuuta 1778 San Cristóbal. Materiaalipuutteiden vuoksi työt keskeytettiin huhtikuussa 1780 ja jatkettiin kesäkuussa 1782. Alus laskettiin vesille maaliskuussa 1783.
Baldakiini

Empiretyylinen baldakiini
Baldakiini on valtaistuimen, alttarin, saarnastuolin tai vuoteen suojakatos. Se voi olla kankaasta valmistettu kevyt suojaverho tai pysyvä rakennuksen osa. Baldakiini on alun perin tarkoittanut nelikulmaista silkkiverhoa, jota on kannateltu kulmista tangoilla. Nimitys tulee italiankielisestä sanasta baldacchino, joka merkitsee Baldacchissa eli Bagdadissa kudottua kultabrokadikangasta.
Hienosti verhoiltu baldakiinivuode, jonka katosta kannattivat kierretyt pylväät ja jota verhosivat loistavat brokadit, oli ranskalaisen hovibarokin tärkein kaluste ja kuninkaan coucher-seremonioiden tapahtumapaikka.
Baldakiinia käytetään myös Kristuksen ruumiin juhlassaselvennä. Kun öylättiä kannetaan kulkueessaan, sen kantajan päällä on baldakiini. Kirkoissa saarnastuolin yläpuolella oleva koristeellinen katos on kehittynyt baldakiinista.
Avioliittoa solmittaessa hääparin päiden yläpuolella pidettävä nelikulmainen vaate on nimeltään telta. Tellan katsotaan kuvaavan taivasta, josta Jumalan siunaus ja lapsionni tulevat. Suomessa tellan käyttö on lakannut 1900-luvun alkupuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baldakiini Wikimedia Commonsissa
Bagdadin taistelu (2003)

Bagdadin taistelu käytiin Irakin sodan aikana 5.–10. huhtikuuta 2003 kaupunkiin etenevien amerikkalaisjoukkojen ja sitä puolustavien irakilaisten välillä. Amerikkalaiset olivat edenneet kaupungin laitamille vain kolme viikkoa sodan alkamisen jälkeen ja kaupungin puolustus romahti lopulta nopeasti, vaikka alun perin oli pelätty sen olevan raskaasti linnoitettu.
Tausta

Jo ennen maahyökkäyksen alkamista oletettiin, että Saddam Husseinin kukistaminen vaatisi maahyökkäyksen Irakin pääkaupunki Bagdadiin. Samalla haluttiin kuitenkin välttää kaupunkisotaa, joka väistämättä tuottaisi suuria tuhoja alueen rakennuksille, siviiliväestölle ja taistelijoille molemmin puolin. Ratkaisu kaupungin nopeaksi valtaukseksi oli suunnitelma sen eristämisestä lännessä ja idässä. Joukkojen eristettyä Bagdadin ne tekisivät pistohyökkäyksiä kaupungin puolustajia vastaan toivoen tämän johtavan puolustajien ja Baath-puolueen hallinnon romahtamiseen. Kuten sodankäynnissä on josku tapana tapahtua, alkuperäiset suunnitelmat oli asetettava syrjään. 3. jalkaväkidivisioona saavutti tavoitteensa Bagdadin reunamilla vain kolme viikkoa sodan alkamisen jälkeen. Divisioonan oli tarkoitus alkuperäisen suunnitelman mukaan piirittää Bagdad lännessä, mutta itäosan piirityksestä vastaava 1. merijalkaväendivisioona eteni huomattavasti hitaammin maan keskiosien tiheään asutettujen alueiden läpi, jossa se kohtasi Irakin tasavaltalaiskaartin panssaroituja joukkoja ja ulkomaalasia taistelijoita.
Lähistöllä aikaisemmin käytyjen taistelujen perusteella pääteltiin, että Bagdadin puolustus oli murenemassa. Tiedustelutietojen mukaan kaupunkia ei oltu myöskään linnoitettu raskaasti. Alun perin oli oletettu, että Saddam olisi tehnyt kaupungista raskaasti puolustetun loukun vihollisien joukoille. Todellisuudessa Saddam oli asettanut kaupunkia puolustamaan vain verrattain pienen joukon, joka koostui kolmesta tasavaltalaiskaartin prikaatista ja Fedayeen Saddam -järjestön puolisotilaallisista joukoista. 3. jalkaväkidivisioonaa komentanut kenraalimajuri Buford Blount päätti olla odottamatta merijalkaväen saapumista ja aloitti tiedusteluhyökkäykset kaupunkia vastaan.
Taistelu

Amerikkalaisten ensimmäinen pistohyökkäys kaupunkiin toteutettiin 5. huhtikuuta. Noin 29 M1 Abrams ja 14 M2 Bradley -panssariajoneuvoa hyökkäsi kaupungin keskustan läpi lentokenttää kohti. Etenevää joukkoa tulitettiin käsiasein ja singoin, mutta amerikkalaisten raskas panssarointi kesti vihollisen tulen. Yksi Abrams menetettiin kuitenkin vihollisen onnekkaasta osumasta ja se jouduttiin hylkäämään. Muut hyökkäykseen osallistuneet ajoneuvot tarvitsivat vain pientä huoltoa yhteensä 140 minuuttia kestäneen operaation jälkeen. Hyökkäys vahvisti Bagdadin puolustuksen heikkouden. Seuraavana päivänä amerikkalaiset Tigrisjoen ylittävän maantiesillan ja saman päivän iltana he joutuivat ankaran irakilaisen vastahyökkäyksen kohteeksi. Hyökkäys lamautettiin tykistöllä, suoratulella, sekä Fairchild-Republic A-10 Thunderbolt -lentokoneiden tekemillä rynnäköillä.
7. huhtikuuta aloitettiin toinen pistohyökkäykseksi tarkoitettu isku Bagdadiin. Eversti Dave Perkins johti kolme pataljoonaa kaupungin keskustaan. Tarkoituksena oli, että ne vetäytyisivät lopulta takaisin, mutta Perkin päätti ottaa asemat kaupungista. Puolustusasemat ottaneet joukot joutuivat pieneten irakilaisjoukkojen hyökkäysten kohteeksi, mutta ankarammat taistelut käytiin irakilaisten ja amerikkalaisten huoltoyhteyksiä suojanneen jalkaväen pataljoonan välillä. Pataljoonaa vastaan hyökkäsi Fedayeen Saddamin ja tasavaltalaiskaartin lisäksi Irakiin saapuneet syyrialaiset vapaaehtoiset. Jalkaväenpataljoona kesti kuitenkin taistelun ankarimpiin kuuluneet yhteenotot ja huoltoyhteys kaupungin keskustaan edenneisiin joukkoihin säilytettiin. Samana päivänä myös merijalkaväki oli saapunut Bagdadin liepeille sen murrettua puolustajien asemat Dijalajoella ja eteneminen jatkui Bagdadiin. Vielä 8. huhtikuuta käytiin yhteenottoja puolustajien kanssa, mutta 9. huhtikuuta suurin osa kaupungin puolustajista oli laskenut aseensa ja sulautunut kaupungin siviiliväestön keskuuteen. Bagdadia pidettiin vallattuna 10. huhtikuuta mennessä.
Seuraukset

Amerikkalaisten tappiot jäivät suhteellisen vähäiseksi. He menettivät 34 kaatuneina ja 250 haavoittuneina. Irakilaisten tappioista ei ole varmuutta. Erään arvion mukaan noin 2 300 irakilaista sai surmansa, mutta luku saattaa olla suurempikin. Kaupungissa oleskelleet Saddam Husseinin poikien Udai Husseinin ja Qusai Husseinin onnistui paeta Bagdadista. Väkivaltaisuudet ja ryöstelyt yleistyivät kaupungin valtauksen jälkeen. Esimerkiksi Irakin kansallismuseosta ryöstettiin yli 15 000 esinettä. Osa esineistä saatiin sittemmin takaisin, mutta osa on edelleen kateissa.
Vihollisen ilmavoimien toiminnan vaikeuttamiseksi tuleen sytytettyjä öljylähteitä Bagdadin ympärillä huhtikuun alussa 2003.
Tuhoutunut M1 Abrams -panssarivaunu Bagdadiin johtavan tien varrella 5. huhtikuuta.
Panssarivaunut partioivat Bagdadin kaduilla 14. huhtikuuta 2003.
Gábor Balogh

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten nykyaikainen viisiottelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | Henkilökohtainen |  |
Gábor Balogh (s. 5. elokuuta 1976 Budapest) on unkarilainen nykyaikainen viisiottelija. Hän saavutti Sydneyn olympialaisissa 2000 hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui kahdeksanneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 sijalle 26. Hän voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuosina 1999 ja 2001.
Balaklija

| Balaklija Балаклія |
| --- | --- |
 vaakuna
 Balaklija
 Koordinaatit: 49.4503°N, 36.8410°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Izjumin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  24,17 km²
Väkiluku (2021)  ():  26 921
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Balaklija (ukr. Балаклія; vuosina 1817–1891 Novoserpuh’iv) on kaupunki Harkovan alueella Ukrainassa. Se sijaitsee Donets-joen varrella, maanteitse (eurooppatie 40:n kautta) 94 kilometriä Harkovasta kaakkoon. Vuonna 2021 (2013) kaupungissa oli 26 921 (51 500) asukasta. Vuonna 2001 väkiluku oli 32 408. Tuolloin asukkaista ukrainalaisia oli 72,6 prosenttia, venäläisiä 25,9 prosenttia, valkovenäläisiä 0,7 prosenttia ja muita 0,8 prosenttia.
Asutuksen perustivat vuonna 1663 Donetsin vastarannalta tulleet kasakat. Nimi on peräisin Donetsin Balaklija-sivuhaarasta, joka yhtyy Donetsiin paikkakunnalla. Donetsin varteen rakennettiin linnoitettu varustus. Vuosien saatossa paikkakunnasta muodostui yksi tärkeistä linnakkeista Venäjän keisarikuntaan kohdistuneita, etelästä Krimin suunnalta tulevia tataarien hyökkäyksiä vastaan. Vuosina 1817–1891 paikkakunnan nimenä oli Novoserpuh’iv (sinne sijoitetun Serpuh’ivin rykmentin mukaan). Vuonna 1886 asukkaita oli 3 112. Vuonna 1923 Balaklijasta tuli piirikeskus. Kaupungiksi se nimettiin vuonna 1938.
Kaupunki oli ennen heinäkuun 2020 aluehallinnollista uudistusta Balaklijan piirin keskus. Uudistuksessa tämä piiri liitettiin osaksi aiemmasta laajennettua Izjumin piiriä.
Kaupungin läpi kulkee Harkovasta kaakkoon kohti Lymanin risteysasemaa johtava Ukrainan rautateiden rataosuus.
Balaklijassa on sijainnut suuri asevarikko. 23. maaliskuuta 2017 asevarikolla sattui hyvin mittavia räjähdyksiä. Yksi ihminen kuoli ja viisi loukkaantui. 20 000 ihmistä evakuoitiin räjähtävien ammusten ja niiden kappaleiden sinkouduttua satoja metrejä. Yli puolet asevarikkoon varastoiduista ammuksista tuhoutui. Tapahtuman alkusyystä ei ollut täyttä varmuutta. Vuonna 2015 alueella yritettiin sytyttää tulipalo droneiskun avulla, ja droneiskua pidettiin mahdollisena myös 2017. Tapahtumahetkellä Venäjän tukemat kapinallisjoukot ja Ukrainan asevoimat taistelivat noin 100 kilometrin päässä. Tältä varikolta toimitettiin ammuksia Ukrainan joukoille. Alkuvuodesta 2018 varikolla syttyi ruohikkopalo, jonka alkusyynä pidettiin tutkimuksien pohjalta dronehyökkäystä tai muuta tihutyötä.
Osana hyökkäyssotaansa Venäjä on kohdistanut kaupunkiin vihamielisyyksiä maaliskuussa 2022. Kaupunkia on pommitettu lisäksi esimerkiksi 10. huhtikuuta 2022.
Osia Balaklijasta Donetsin varrella.
Balaklijan rautatieasema.
Kulttuuritalo.
Kotiseutumuseon etnografista kokoelmaa.
Kävelysilta Balaklijajoen yli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Balaklija Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Latvia 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Gloster Gamecock

Gloster Gamecock "J78804" heinäkuussa 1927.
Gloster Gamecock oli Henry Follandin suunnittelema englantilainen kaksitasoinen hävittäjälentokone.
Tausta

Henry Folland suunnitteli Nieuport Nighthawk -hävittäjän, joka perustui hyvin pitkälle Royal Aircraft Factory S.E.5 -koneeseen ja ABC Dragonfly -moottoriin. Kuninkaalliset ilmavoimat tilasivat Nieuportilta vuonna 1917 yhteensä 150 Nighthawkia, joista merkittävä osa piti rakentaa Gloucestershire Aircraft Companyssä. Kolmen prototyypin lisäksi ehti valmistua 70 sarjakonetta ja 54 moottoritonta runkoa, ennen kuin ensimmäinen maailmansota ehti päättyä ja tilaukset peruttiin. Vaikka Nighthawk ei päässyt palveluskäyttöön, koneita käytettiin testikoneina vuosia.
Kehitys

Gloucestershire Aircraft Company (vuodesta 1926 Gloster Aircraft Company) palkkasi Henry Follandin aluksi konsultiksi, myöhemmin pääinsinööriksi ja suunnittelijaksi. Ensimmäinen merkittävä työ oli korvata Nighthawkin epäonnistunut ABC Dragonfly -moottori Napier Lion -moottorilla ja siivet Nieuport Goshawkin siivillä. Syntyi Gloster Mars, jota kutsuttiin myös Bameliksi. Vuonna 1921 kone voitti Air Derbyn uudella Britannian ennätyksellä ja 1922 kone rikkoi voimassa olevan lentokoneiden nopeusennätyksen mutta niin pienellä marginaalilla, että uutta ennätystä ei laskettu uudeksi maailmanennätykseksi. Bamelin menestyksen siivittämänä Gloster päätti varustaa Nighthawkin luotettavana pidetyllä Bentley BR2 -pyörivällä tähtimoottorilla. Tätä Gloster Sparrowhawkiksi nimettyä konetta myytiin vuonna 1921 kolmena versiona 50 kpl Japaniin; lisäksi toimitettiin 40 konetta osina.
Vuonna 1923 Gloster asensi yhteen kaksipaikkaiseen Sparrowhawkiin patentoimansa uudet siivet. Ns. High Lift Biplane -ratkaisussa (HLB) yläsiipi oli paksumpi ja tuotti normaalissa lennossa tarvittavan nostovoiman. Alempi siipi oli ohuempi ja tuotti nostovoiman nousussa. Normaalissa vaakalennossa alempi siipi aiheutti mahdollisimman pienen vastuksen. Uudella siivellä varustettu koekone sai nimen Gloster Grouse ja sen pohjalta suunniteltiin yksipaikkainen Gloster Grebe -hävittäjä. 350-400 -hevosvoimaisella Armstrong-Siddeley Jaguar -moottorilla varustettuja Gloster Grebejä rakennettiin 133 kpl, joista suurin osa Kuninkaallisille Ilmavoimille.
Vuonna 1925 Gloster Grebeen asennettiin Bristol Jupiter -moottori. Moottori oli edeltäjäänsä tehokkaampi, kevyempi, yksinkertaisempi ja helpompi huoltaa. Sekaannuksen välttämiseksi Greben eri versioiden välillä koneelle annettiin nimeksi Gamecock. Kolmen prototyypin jälkeen Kuninkaalliset Ilmavoimat tilasivat aluksi 30 ja myöhemmin 60 Gamecockia. Koneiden toimitukset alkoivat huhtikuussa 1926.  Vuodesta 1928 alkaen koneita muunnettiin II-versioksi lähinnä siipiä muuttamalla. III-versiossa muutettiin siipien sijaintia, pidennettiin runkoa, levennettiin laskutelinettä ja korotettiin pyrstöä. Kaikkiaan Gamecockeja rakennettiin 98 kpl; luvussa eivät ole mukana Suomessa rakennetut Gamecockit.
Käyttö Britanniassa

Ensimmäiset Gamecock I:t luovutettiin 23. ja 43. laivueille, jotka alkoivat vastaan ottaa koneita huhtikuussa 1926. Kaikkiaan kuusi laivuetta käytti Gamecockeja. Niiden käyttö ensilinjan hävittäjänä päättyi syyskuussa 1931, kun 23. laivue otti käyttöön Bristol Bulldogit. Gloster Gamecockin onnettomuustilasto on synkkä. Yksistään vuonna 1927 tuhoutui 18 konetta
Edelleenkehitys

Gloster kehitti Greben ja Gamecockin pohjalta Gloster Gorcock -hävittäjän, joka lensi ensilentonsa 1927. Koneessa oli moottorina 450 hv Napier Lion IV. Kaikkiaan rakennettiin kolme prototyyppiä. Samana vuonna ensilentonsa tehnyt Gloster Goldfinch oli yritys luoda Kuninkaallisten Ilmavoimien Gamecockeille ja Armstrong-Whitworth Siskineille seuraaja. Goldfinch oli aluksi kuin metallirakenteinen Gamecock II. Koneeseen tehtiin kehitystyön myötä kuitenkin lukuisia muutoksia. Gloster hävisi kilpailun Kuninkaallisten Ilmavoimien hankinnoista Bristolin Bulldogille. Vain yksi Goldfinch-prototyyppi rakennettiin ja sekin tuhoutui laskussa lokakuussa 1929.
Gloster Gorcockin pohjalta rakennettiin kaksi Gloster Guan -prototyyppiä turboahdetun moottorin kokeiluja varten. Toinen prototyypeistä lensi ensilentonsa vuonna 1926, toinen seuraavana vuonna. Moottorina toisessa oli 450 hv Napier Lion IV, toisessa 525 hv Napier Lion V. Kolmatta prototyyppiä ei rakennettu valmiiksi. Koneiden käyttö lopetettiin vuonna 1928.
Gloster Gambet rakennettiin Japanin laivaston ilmavoimia varten. Japanin laivaston spesifikaation mukaisella koneella oli tarkoitus korvata Sparrowhawkit sekä Mitsubishi Type 10 -koneet. Gambet lensi ensilentonsa 12.12.1927. Kone oli puurakenteinen ja muistutti suuresti Gamecockia. Siivet ja pyrstö muistuttivat kuitenkin enemmän Guanin vastaavia. Moottoriksi tuli Nakajiman lisenssillä rakentama 520 hv Bristol Jupiter VI. Prototyyppi- ja mallikoneen rakensi Gloster, Nakajima rakensi lisenssillä noin 150 kpl. Gloster Gambet oli Glosterin viimeinen puurakenteinen kone.