stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itävalta kesäolympialaisissa 2020
Joukkue > Uinti

Itävaltalaiset uimarit ovat varmistaneet kaksi paikkaa uintikilpailuihin.
| Urheilija | Matka | Alkuerät> Aika | Alkuerät> Sija | Välierät> Aika | Välierät> Sija | Loppukilpailu> Aika | Loppukilpailu> Sija | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Felix Auböck | Miesten 800 m vapaauinti |  |  |  |  |  |  |  |
| Marlene Kahler | Naisten 1 500 m vapaauinti |  |  |  |  |  |  |  |
Joukkue > Yleisurheilu

Neljä itävaltalaista urheilijaa on rikkonut karsintarajan yleisurheilussa.
| Urheilija | Laji | Alkuerät> Aika | Alkuerät> Sija | Välierät> Aika | Välierät> Sija | Loppukilpailu> Aika | Loppukilpailu> Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Miesten maraton |  |  |  |  |  |  |

| Urheilija | Laji | Karsinta> Tulos | Karsinta> Sija | Loppukilpailu> Tulos | Loppukilpailu> Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Miesten kiekonheitto |  |  |  |  |
|  | Seitsenottelu |  |  |  |  |
|  | Seitsenottelu |  |  |  |  |
Igor Poljakov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | kahdeksikko |  |
Igor Nikolajevitš Poljakov (ven. Игорь Николаевич Поляков; 1. elokuuta 1912 Moskova – 16. toukokuuta 2008 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut soutaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä ja oli siellä mukana saamassa hopeaa miesten kahdeksikossa.
Igor Paškevitš

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Paškevitš vuonna 2010. |  Paškevitš vuonna 2010. |  Paškevitš vuonna 2010. |  |
Maa:   Venäjä
Miesten taitoluistelu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sofia 1996 | yksinluistelu |  |
Igor Anatoljevitš Paškevitš (ven. Игорь Анатольевич Пашкевич, 1. heinäkuuta 1971 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 26. maaliskuuta 2016 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli juniorina Neuvostoliittoa ja aikuisena Venäjää sekä Azerbaidžania edustanut taitoluistelija. Miesten yksinluistelussa kilpaillut Paškevitš voitti EM-hopeaa vuonna 1996 ja osallistui kahdesti talviolympialaisiin.
Paškevitš edusti Neuvostoliittoa voittaessaan nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1990. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hän edusti Venäjää sijoittuen MM-kilpailuissa vuonna 1993 14:nneksi ja vuonna 1994 yhdeksänneksi. Lillehammerin talviolympialaisissa 1994 Paškevitš oli 15:s. Sofian EM-kilpailuissa 1996 hän saavutti hopeaa. Syksystä 1996 lähtien Paškevitš siirtyi edustamaan Azerbaidžania ja sijoittui vuoden 1997 EM-kilpailuissa seitsemänneksi ja saman vuoden MM-kilpailuissa kahdeksanneksi. Naganon talviolympialaisissa 1998 hän oli 16:s.
Kilpauransa jälkeen valmentajana työskennellyt Paškevitš kuoli Yhdysvaltain Miamissa 44-vuotiaana 26. maaliskuuta 2016.
Iban Mayo
Aiheesta muualla

itxaspe.com (Arkistoitu – Internet Archive), sivusto ajajasta (espanjaksi)
Ilselil Larsen

Ilselil Larsen (s. 1. heinäkuuta 1934 Århus, Tanska) on tanskalainen näyttelijä. Hän esiintyi kuudessatoista elokuvassa vuosina 1940–1958.
Elokuvia

Tapaus Birte (1945)
Leni - yksi monista (1949)
Dorte (1951)
Vejrhanen (1952)
Mettisen mainiot mukulat menopäällä (1953)
Cirkus Fandango (1954)
Aiheesta muualla

Ilselil Larsen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ilselil Larsen
Käännös suomeksi
Igor Prins

Igor Prins (s. 21. lokakuuta 1966 Pärnu) on virolainen jalkapallovalmentaja ja entinen maajoukkuetason keskikenttäpelaaja. Hän toimii Viron pääsarjassa pelaavan Tallinnan Levadian päävalmentajana kaudella 2009.
Pelaajaurallaan Prins voitti Neuvosto-Viron mestaruuden Kalakombinaat/MEK Pärnun pelaajana vuosina 1985 ja 1986, ja Viron Meistriliigan mestaruuden Tallinnan Lantalan riveissä vuonna 1998 sekä Levadiassa vuosina 1999 ja 2000. Viron maajoukkueessa hän pelasi urallaan 20 ottelua.
Ennen Levadian päävalmentajaksi siirtymistään Tarmo Rüütlin siirryttyä Floran peräsimeen hän oli ehtinyt toimia seuran apuvalmentajana vuodesta 2003 lähtien.
International Watch Company

IWC Grande Complication
International Watch Co. (tunnetaan myös nimellä IWC tai IWC Schaffhausen) on sveitsiläinen luksuskelloja valmistava yritys. Schaffhausen kaupungissa sijaitseva IWC on ainut suurista kellovalmistajista, joilla on tehdas Itä-Sveitsissä saksankielisellä alueella.
IWC:n perusti amerikkalainen insinööri ja kelloseppä Florentine Ariosto Jones vuonna 1868. Myöhemmin Jonesin tavattua schaffhausenilaisen kellosepän Johann Heinrich Moser, siirsi Jones yrityksensä toiminnan Schaffhauseniin. Johannes Rauschenbach-Vogel osti yrityksen vuonna 1880. Rauschenbachin perhe omisti yrityksen neljän sukupolven ajan, jolloin yritys käytti useita eri nimiä. 1930-luvulla IWC oli ensimmäisiä yrityksiä, jotka valmistivat suuria pilottirannekelloja. Kvartsikellojen valmistuksen yritys aloitti 1969. Kvartsikriisin myötä IWC kuitenkin vältti toiminnan siirtämistä kvartsikellojen rakentamiseen ja keskittyi edelleen mekaanisiin kelloihin, joista se on tunnettu nykypäivänä. Nykyisin IWC työllistää yli 390 työntekijää ja on vuodesta 2000 lähtien kuulunut Richemontiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
International Watch Company - kotisivut
International network of Baltic Church Historians

International network of Baltic Church Historians on lähinnä suomalaisten, virolaisten, latvialaisten ja liettualaisten kirkkohistorioitsijoiden muodostama tieteellinen verkosto. Siihen kuuluu n. 20 enimmäkseen nuoremman polven tutkijaa, jotka ovat järjestäneet tieteellisiä kokouksia vuodesta 2001 lähtien Tallinnassa, Tartossa, Riiassa ja Vilnassa. Suomesta kokouksiin ovat osallistuneet mm. professori Jouko Talonen, dosentti Mikko Ketola ja dosentti Mikko Malkavaara, kaikki heistä Helsingin yliopistosta. Baltian maista mukana ovat olleet mm. professori Riho Altnurme ja teologian maisteri Andrei Sychov Tarton yliopistosta, professori Riho Saard Tallinnasta ja tohtori Arunas Streikus Vilnasta.Ĭ
Aiheesta muualla

Kotisivut
International Wildbird Photographer Awards

IWP eli International Wildbird Competition on vuosittainen valokuvauskilpailu erityisesti lintukuvaajille. Kilpailussa on ammattilaissarjojen lisäksi sarjoja harrastajille. Kilpailu on alan arvostetuimpia.
Aiheesta muualla

IWP: sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Jelena Karleuša

| Jelena Karleuša |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1978 (ikä 46)
Ammatti:  laulaja, muotisuunnittelija
Muusikko
Aktiivisena:  1995–
Tyylilajit:  pop, electropop, turbofolk
Levy-yhtiöt:  City Records, Grand Production, PGP-RTS, Payner ja Virgin 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jelena Karleuša Tošić (serb. Јелена Карлеуша Тошић; s. 17. elokuuta 1978) on serbialainen turbofolk-laulaja. Karleušan esikoisalbumi, Ogledalce, julkaistiin vuonna 1995.
Diskografia > Studioalbumit

Ogledalce (1995)
Ženite se momci (1996)
Veštice, vile (1997)
Jelena Karleuša (1998)
Gili, gili (1999)
Ludača (2001)
Samo za tvoje oči (2002)
Magija (2005)
JK Revolution (2008)
Diva (2012)
Diskografia > Kokoelmat

The Diamond Collection (2009)
Diskografia > Livealbumit

All About Diva (2010)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jelena Karleuša
Käännös suomeksi
Ilmari Perälä

Kaarlo IImari Perälä (24. heinäkuuta 1892 Ylihärmä – 14. maaliskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Perälän vanhemmat olivat opettaja Heikki Perälä ja Fredriikka Sofia Teittinen ja puoliso 1922–1958 Linda Eufrosyne Nopola. Perälä tuli ylioppilaaksi Lapualla vuonna 1912 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1919. Valmistuttuaan hän oli ensin yliopiston palveluksessa assistenttina ja sitten vuodesta 1920 Tapiolla konsulenttina ja lehden toimittajana. Tuomarniemen metsäkoulun metsänhoitajana Perälä toimi 1922–1928 ja sitten Pohjois-Hämeen metsänhoitolautakunnan päämetsänhoitajana.  Hän oli samalla metsänhoidon opettaja Ahlmanin maamies- ja emäntäkoulussa Messukylässä. Sota-aikana Tampereen polttoainepäällikkönä 1941–1942 toiminut Perälä oli Pohjois-Hämeen hankintapiirin päällikkö vuodesta 1943 vuoteen 1945, jolloin hänestä tuli vakuutusyhtiö Metsäpalon toimitusjohtaja. Tehtävää hän hoiti eläkkeelle jäämiseensä saakka, vuoteen 1960. Perälä oli Suomen Metsävakuutusyhdistyksen puheenjohtaja 1953–1960 ja Metsäpalon perustaman Palokärki-yhtiön toimitusjohtaja 1950–1960. Myös useita luottamustehtäviä hoitanut Perälä sai metsäneuvoksen arvonimen vuonna 1952.
Julkaisuja

Pohjois-Hämeen metsänhoitolautakunnan toiminta v. 1938 sekä 10-vuotiskautena 1929–1938, 1939
Myrsky-, metsäntuho-, metsänviljelys-, kulotus- ja puistovakuutus: liittyy Metsäpalovakuutuksen oppaaseen, 1958
Hämeenlinnan rovastikunta

| Hämeenlinnan rovastikunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Jäsenmäärä:  98 089 (2021)
– Osuus asukkaista:  71,0 %
Lääninrovasti:  Tapani Vanhanen
Tampereen hiippakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hämeenlinnan rovastikunta on Kanta-Hämeessä sijaitseva Tampereen hiippakunnan rovastikunta. Hämeenlinnan rovastikunnan lääninrovastina toimii kirkkoherra Tapani Vanhanen.
Seurakunnat

Lista Hämeenlinnan rovastikuntaan kuuluvista seurakunnista:
Hauhon seurakunta
Hausjärven seurakunta
Hattulan seurakunta
Hämeenlinna-Vanajan seurakunta
Janakkalan seurakunta
Lammin seurakunta
Lopen seurakunta
Riihimäen seurakunta
Entiset seurakunnat
Kalvolan seurakunta (Yhdistetty 2023 Hämeenlinna-Vanajan seurakuntaan)
Irina Melešina

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Valencia 2008 | pituushyppy |  |
Irina Aleksejevna Melešina (o.s. Simagina, ven. Ирина Алексеевна Симагина, s. 25. toukokuuta 1982) on venäläinen pituushyppääjä.
Melešina, tuolloin vielä Simagina, hyppäsi 1999 Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa viidenneksi tuloksella 599. Seuraavana vuonna hän oli Santiago de Chilen alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa kuudes hypättyään 621. Hän sijoittui 2002 sisäratojen EM-kisoissa neljänneksi tuloksella 664 ja voitti seuraavana vuonna Universiadit. Kaudella 2004 Melešina voitti Euroopan sisäratojen cupin tuloksella 672 ja ulkoratojen Euroopan cupin tuloksella 691. Hän voitti olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa hypättyään 705 ja voitti kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalin. Vuonna 2005 Melešina voitti Euroopan cupin ja sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemänneksi.
Vuonna 2006 Melešina synnytti lapsen eikä kilpaillut, ja seuraavana vuonna hän ei päässyt arvokisoihin vaikka olikin tuon vuoden maailmantilastossa kolmas tuloksella 711. Maaliskuussa 2008 hän saavutti pronssia sisäratojen MM-kisoissa Valenciassa tuloksella 688. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui loppukilpailusta.
Vuonna 2012 Melešina jäi kiinni dopingin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Henkilökohtaiset ennätykset

Pituushyppy:
Ulkoradat 727 (2004)
Sisäradat 696 (2008)
Ilari Johansson

Harri Ilari Johansson (s. 24. heinäkuuta 1968 Kuopio) on suomalainen freelance-näyttelijä ja stand up -koomikko.
Stand up -lavojen lisäksi Johansson on esiintynyt myös televisiossa. Vuonna 2008 hän toimi vakiopanelistina MTV3:n humoristisessa keskusteluohjelmassa Hyvät naiset ja herrat. Syksyllä 2009 Johansson juonsi visailu-viihdeohjelmaa Totuuden hetki. Sittemmin hän on myös toiminut tuomarina Naurun tasapaino -ohjelmassa. Hän myös näytteli luokanopettaja Karria lasten sarjassa Jotain rajaa, jonka jaksoista koottiin myös elokuva. Sarjassa käsiteltiin kiusaamista useilla eri tavoilla.
Näyttelijän koulutuksensa Johansson on saanut Kööpenhaminan kaksivuotisessa The Commedia Schoolissa, joka on Pohjois-Euroopan vanhin fyysinen teatterikoulu. Näyttelijänä Johansson on työskennellyt muun muassa helsinkiläisessä Koko-teatterissa, minkä lisäksi hän on näytellyt televisiosarjoissa ja elokuvissa. Ylellä vuosina 1999–2000 esitetyssä Hui hai hiisi -sarjassa Johansson esitti Quupeikko-nimistä hahmoa. Televisionäyttelijänä Johansson on nähty myös MTV3:lla esitetyssä Roba-sarjassa, jossa hänen roolihahmonaan on rikosetsivä Markus Uusitalo. Johansson on näytellyt muun muassa elokuvissa Kohta 18 ja Vuonna 85, minkä lisäksi hän on antanut äänensä animaatioelokuviin Kikin lähettipalvelu (1989), Bolt (2008), G-Force – miniagentit (2009), Zootropolis – eläinten kaupunki (2016) ja Vili Vilperi -elokuva (2019).
Jalkapuu

Rantsilan suntio näytää kuinka jalkapuussa istuttiin hänen nuoruudessaan. Kuva vuodelta 1915.
Jalkapuu on vanha, monissa maissa käytetty häpeärangaistuksen väline. Siinä on päällekkäisiä kolottuja hirsiä, joiden väliin laitetaan rangaistavan jalat ja joskus myös kädet. Hirret lukitaan toisiinsa päissä olevilla kiiloilla tai haoilla niin, että tuomittu joutuu paikoillaan kärsimään kunniaansa kohdistetun rangaistuksen. Jalkapuu oli yleensä sijoitettu näkyvälle paikalle, esimerkiksi kirkon eteiseen tai pihalle, tai useimmiten kirkon läheisyyteen, niin että koko kirkkokansa näki rangaistusta kärsivän.
Päätös jalkapuun käyttöönottamisesta Suomen (Turun hiippakunnan) kirkoissa tehtiin Turun pappeinkokouksessa vuonna 1660. Aiemmin jalkapuuta oli käytetty kouluissa oppilaiden kurittamiseen ja kirkko oli käyttänyt häpeärangaistuksena kirkon ovella seisottamista 1–9 sunnuntaina. Jalkapuurangaistus lakkautettiin Suomessa asetuksella 15. toukokuuta 1848. Ruotsissa vastaava asetus annettiin 10. kesäkuuta 1841.
Kirkkokurin väline

Kirkkokurista huolehtivat kirkkoherra ja kirkkoraati. Kurinpidon välineinä olivat nuhtelu, varoitus, kirkolle tehtävä työ, sakko, jalkapuu, häpeäpenkki, julkirippi, ehtoolliselta pois sulkeminen ja seurakunnasta erottaminen. Oikeus kirkolliseen jalkapuurangaistukseen tuomitsemiseen oli rovastilla tai kirkkoherralla yhdessä seurakunnan etevimpien eli kirkkoraadin kanssa. Rangaistukseen sai tuomita vähäisistä rikkomuksista, sellaisista joista laki ei määrännyt rangaistusta, tai jotka olivat liian vähäpätöisiä maalliseen oikeuteen vietäviksi. Tällaisia olivat mm. erilaiset laiminlyönnit,- esimerkiksi ehtoollisella käymättä jättäminen, tai nuorilla katekismuksen lukematta jättäminen, sekä kinkereiltä ja rippikoulusta poisjääminen. Muita syitä saattoi olla esimerkiksi kirkossa juopuneena esiintyminen.
Jalkapuuta säilytettiin pitäjäntuvassa tai muussa varmassa paikassa, etteivät ilkimykset rikkoisi sitä. Kirkolle sen toi aina tarvittaessa kirkonisäntä. Tuomitun asettamisesta jalkapuuhun huolehti suntio ja kirkon kuudennusmiehet, jotka tarvittaessa saivat virka-apua nimismieheltä. Maallisessa oikeudessa jalkapuuhun tuomitun toi pitäjän kruununpalvelija rangaistustaan kärsimään. Ilomantsi, Pälkjärvi ja  Suojärvi palkkasivat 1680-luvun lopulla yhteisen profossin kuljettamaan jalkapuuhun tuomitut määrättynä sunnuntaina kirkolle.
Jalkapuussa istuttiin joko koko jumalanpalveluksen ajan tai vain osan sen kestoa. Tuomiosta riippuen siinä istuttiin yhtenä tai useampana sunnuntaina. Nelimetrisissä hirsissä oli tavallisesti neljä tai viisi lovea. Seitsemässä veljeksessä oli lovet seitsemälle istujalle ja Lammin kirkossa kymmenelle.
Hankinta ja valvonta

Monen pitäjän kirkkoon jalkapuu hankittiin heti vuoden 1660 päätöksen jälkeen. Ahvenanmaalla puuttui jalkapuu vielä monista kirkoista vuonna 1664 ja vasta maaherran käskyn jälkeen sellainen hankittiin kaikkiin kirkkoihin.
Rovasti valvoi tarkastusmatkoillaan myös kurinpitovälineiden kuntoa. Puutteitakin niissä ilmeni. Ypäjän ja Jokioisten kappeleista puuttui vuonna 1666 koko jalkapuu, jollainen niihinkin piti hankkia.
Piispa vaati tarkastuksessaan vuonna 1686 jalkapuuta hankittavaksi Kiteen kirkkoon. Siitä ei ole säilynyt tietoa hankittiinko sellainen vai suoritettiinko kirkkorangaistus edelleen ovella seisten kuten ennenkin. Tohmajärvellä oli jalkapuu ainakin 1680-luvun lopulla, kun taas Enoon hankittiin ensimmäinen jalkapuu vasta 1796.
Maalliset tuomiot

Jalkapuurangaistuksen käyttöaikana maallinen ja hengellinen tuomiovalta nähtiin yhtenä kokonaisuutena. Maallinenkin oikeus saattoi tuomita rikollisen julkirippiin. Vuoden 1686 kirkkolain mukaan kirkkorangaistuksen antaminen edellytti aina maallisen oikeuden tuomiota. Kuningas halusi näin maallisen vallan ulottuvan kirkkoonkin.
Kansa piti jalkapuurangaistusta ankarampana kuin sakkoa, vaikka niitä usein käytettiin toistensa vaihtoehtoina. Jalkapuusta saattoi lunastaa itsensä rahalla vapaaksi ja sakkoon tuomitun oli istuttava jalkapuussa, mikäli hän ei kyennyt maksamaan sakkoa.
Juoppouden kitkeminen kuului maalliselle oikeudelle. Siitä sai yleensä sakkoa, mutta jos ei maksanut niin joutui jalkapuuhun. Varsinkin kirkon ympäristö pyrittiin sunnuntaisin rauhoittamaan. Viinan polttaminen oli kyllä monelle paras tulonlähde ja pappiloissakin viinaa poltettiin vuoteen 1866 asti. Kirkkoon tuloa juopuneena pidettiin erittäin paheksuttavana, koska se saattoi aiheuttaa pahaa sekaannusta. Seurauksena oli yleensä jalkapuu tai julkirippi. Maariassa joutui vuodesta 1826 lähtien jalkapuuhun, jos soitti kirkonkelloja humalassa.
Sakkolassa tuli lautamies vuonna 1674 käräjille juovuksissa. Hänet pantiin jalkapuuhun niin pitkäksi aikaa että selviäisi ja lisäksi hänelle määrättiin sakkoja. Samoin kävi Pyhäjärvellä vuonna 1681.
Sauvon pitäjänkokous päätti määrätä sakkoa tai jalkapuuta juopottelusta ja säädyttömästä elämöinnistä toisen talossa sekä häiden kuokkimisesta. Prunkkalassa saattoi 1800-luvun alkupuolella joutua jalkapuuhun, jos salli alle 15-vuotiaiden poikien juopotella ja tupakoida. Samoin kävi jos käsitteli tulta varomattomasti tai jos rahvaaseen kuuluva pukeutui ylellisesti.
Vuonna 1818 Naantalin pitäjänkokous päätti, että kerjäämiseen syyllistyneet oli pantava jalkapuuhun. Samana vuonna Paraisilla päätettiin, että jalkapuuhun joutuu myös, jos lähettää oman lapsen kerjuulle. Turun vuoden 1840 köyhäinhoitojärjestys määräsi poliisilaitoksen huolehtimaan siitä, että lapsensa kerjäämään laittaneet joutuivat jalkapuuhun. Liedossa päätettiin 1818 laittaa kahdeksi sunnuntaiksi jalkapuuhun, jos köyhä poistui pitäjästä toistuvasti; ensimmäisen kerran sai anteeksi.
Nuorisolla oli ennen pahana tapana kokoontua urheilemaan, keinumaan, tanssimaan tai korttia pelaamaan sunnuntaisin. Hämeen ja Uudenmaan läänin maaherra määräsi vuonna 1792 tällaisesta hyödyttömästä ja turmiollisesta ajanvietosta eli sapatin rikkomuksesta ankarat rangaistukset: ensimmäisellä kerralla sakkoja, toisella jalkapuuta ja kolmannesta kerrasta lähetettiin naiset kehruuhuoneeseen ja miehet sotaväkeen, tai jos ei huolittu sotaväkeen niin sitten työhön linnoitukseen. Alle 15-vuotiaat selvisivät pelkällä jalkapuulla. Vuonna 1742 pantiin Lapualla kortinpeluusta syytetyt jalkapuuhun istumaan jo käräjillä oikeuden vasta pohtiessa syyllisyyttä.
Nurmeksessa tuomitut jättivät saapumatta kirkolle, vaikka kuudennusmiehet olivat vieneet käskyn perille. Pitäjänkokous määräsikin rangaistukseksi kahden taalerin sakon jokaiselle, joka jäi saapumatta jalkapuuhun ilman pätevää syytä. Siitä miten hyvin sakkouhka tehosi, ei ole säilynyt tietoja.
Lait

Ruotsin vuoden 1734 valtakunnan lain rikoskaaren 3 luvun 2 pykälä mukaan ”Jos ala-ikäinen kiroo, niin kurittakoot häntä vanhempansa tahi isäntänsä vitsalla, hänen ikänsä ja pahan tapansa mukaan. Jos se useammasti tapahtuu, pantakoon jalkapuuhun kirkon oven viereen. Jos vanhemmat laiminlyövät kurittaa lapsiansa kiroamisesta, sakoitettakoot viisi talaria.”
Suomessa vuonna 1829 juoppoutta vastaan annetun asetuksen mukaan henkilöä, jonka käytöksestä näki, että hän oli juovuksissa, rangaistiin ensi kerralla kolmen ruplan sakolla. Toisella kerralla sai sakkoa kuusi ruplaa. Kolmannella kerralla sai 12 ruplaa sakkoa, joutui istumaan yhtenä sunnuntaina jalkapuussa, menetti vaalikelpoisuutensa eikä hänelle enää uskottu yhteisten asioiden hoitoa. Jalkapuurangaistus oli kärsittävä kotiseurakunnassa, jossa pappi julisti sen saarnatuolista. Neljännellä kerralla joutui mies puoleksi vuodeksi valtion työhön ja nainen puoleksi vuodeksi valtion kehruuhuoneeseen. Työmies, kisälli, oppipoika, merimies tai palvelija, joka maanantaina oli poissa työstä eläen laiskuudessa, juoppoudessa ja vallattomuudessa, joutui sakon lisäksi kolmannesta kerrasta lähtien yhdeksi sunnuntaiksi jalkapuuhun. Samoin kävi jos toistamiseen syyllistyi salakrouvin pitoon.
Kuninkaallisen majesteetin uudistettu satamasääntö vuodelta 1771 määräsi, että jos otti kalastussatamasta jotakin korkeintaan kymmenen taalerin arvosta, se ei ollut varkaus. Ottajan piti antaa näpistämänsä takaisin ja maksaa sakkoa puolet arvosta; tai jos ei kyennyt maksamaan sakkoa, joutui yhdeksi sunnuntaiksi jalkapuuhun ja sai hyvittää asianomistajaa työllä. Toisella kerralla joutui maksamaan sakkoa koko arvon tai joutui kahdeksi sunnuntaiksi jalkapuuhun. Vuodesta 1848 lähtien Suomessa muunnettiin maksamattomat sakot vankeudeksi.
Eroottiset leikit ja jalkapuu

Nykyään jalkapuu kuuluu sadomasokistisen seksin rekvisiittaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalkapuut Wikimedia Commonsissa
Keminmaan vanhan kirkon jalkapuu
Jalkapuut Ulvilan keskiaikaisessa kirkossa.
Nykyaikainen jalkapuu, johon on myös lukittu kädet, eroottista välineistöä.
Jessica Capshaw

| Jessica Capshaw> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jessica Brooke Capshaw Gavigan
Syntynyt: 9. elokuuta 1976 (ikä 48) Columbia, Missouri, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Christopher Gavigan (vih. 2004)
Lapset:  4
Sukulaiset:  Kate Capshaw (äiti)  Steven Spielberg (isäpuoli)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1997–
Merkittävät roolit:  Greyn anatomia Oikeus ja kohtuus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Jessica Brooke Capshaw Gavigan (s. 9. elokuuta 1976 Columbia, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten tohtori Arizona Robbinsin roolista ABC:n draamasarjassa Greyn anatomia.
Yksityiselämä

Jessica Capshaw syntyi Columbiassa, Missourissa, näyttelijä Kate Capshaw’n ja liikemies Robert Capshaw’n perheeseen. Vanhemmat erosivat Jessican ollessa kolmivuotias. Kate Capshaw meni myöhemmin uusiin naimisiin ohjaaja Steven Spielbergin kanssa. Jessica Capshaw opiskeli Brownin yliopistossa Providencessa pääaineenaan englanti ja valmistui vuonna 1994. Tämän jälkeen hän opiskeli Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulussa Lontoossa.
Capshaw meni naimisiin Christopher Gaviganin kanssa vuonna 2004. Gavigan toimii Healthy Child, Healthy World -hyväntekeväisyysjärjestön johtajana. Pariskunnalla on neljä lasta: vuonna 2007 syntynyt poika sekä vuosina 2010, 2012 ja 2016 syntyneet tyttäret.
Ura

Capshaw sai ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvasta The Locusts vuonna 1997. Tämän jälkeen hän esiintyi muun muassa elokuvissa Valentine, Minority Report ja Groomsmen. Vuosina 2002–2004 Capshaw oli mukana Oikeus ja kohtuus -sarjassa. Capshaw’n tähän mennessä merkittävin rooli on kuitenkin lastenkirurgi Arizona Robbinsin osa sarjassa Greyn anatomia. Capshaw on esiintynyt sarjassa vuodesta 2009. Hän tuli mukaan sarjaan viidennellä tuotantokaudella alun perin kolmen jakson mittaisella sopimuksella, jota pidennettiin sitten koko loppukaudeksi. Kuudennelle tuotantokaudelle Capshaw palkattiin vakirooliin. Neljännellätoista kaudella Capshaw lähti roolistaan.