stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nevasirppisammal

| Nevasirppisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet (alaluokka) Bryidae
Lahko::  Palmikkosammalten lahko Hypnales
Heimo::  Calliergonaceae
Suku::  Nevasirppisammalet Warnstorfia
Laji::  fluitans
Kaksiosainen nimi
 Warnstorfia fluitans  (Hedw.) Loeske 
Synonyymit
 Drepanocladus fluitans, Hypnum fluitans 
Katso myös
   Nevasirppisammal Wikispeciesissä   Nevasirppisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nevasirppisammal (Warnstorfia fluitans) on nevasirppisammalten sukuun kuuluva lehtisammallaji. Se muistuttaa ulkonäöltään kalkkisirppisammalta ja pohjanjalosammalta, mutta ne kasvavat ravinteisemmilla kasvupaikoilla.
Nevasirppisammal kasvaa yleisenä koko Suomessa vähäravinteisilla soilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Nevasirppisammal – Warnstorfia fluitans
ITIS: Warnstorfia fluitans (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Warnstorfia fluitans:  Wikidata: Q11884265  Wikispecies: Warnstorfia fluitans  BioLib: 91029  CoL: 7G65W  EoL: 886937  EUNIS: 198109  FNA: 250062205  GBIF: 2681623  iNaturalist: 155732  IRMNG: 10634492  ITIS: 548227  NatureServe: 2.122314  NBN: NHMSYS0000310827  NCBI: 140400  NZOR: 9ae9ac60-cc18-4085-8358-192812baaef8  Observation.org: 17672  Open Tree of Life: 155569  Plant List: tro-35126911  PLANTS: WAFL2  Tropicos: 35126911  WFO: wfo-0001161272  Laji.fi: MX.43861 
Hypnum fluitans:  Wikidata: Q49612522  iNaturalist: 402681  ITIS: 1135447  NZOR: efb1de5b-46a1-4449-a52f-942c8fc01c8d  Tropicos: 35112354  WFO: wfo-0001153734
Ristilukki (elokuva)

| Ristilukki |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Markko Taina, 1993.
Ohjaaja:  Arto Lehkamo
Käsikirjoittaja:  Arto Lehkamo
Tuottaja:  Arto Lehkamo
Säveltäjä:  Sakari Löytty
Kuvaaja:  Jan Nyman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  73 minuuttia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ristilukki on vuonna 1993 julkaistu Arto Lehkamon ohjaama televisioelokuva. Siinä syytön nuori mies (Kari-Pekka Toivonen) on sovittamassa murhaa 1960-luvun rangaistussiirtolassa, jossa päitä sekoittaa työmaakokki, siirtolanjohtajan kaunis tytär (Henna Hyttinen).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Henna Hyttinen  | … |  Susanna  |
|  Kari-Pekka Toivonen  | … |  Kuusinen, "Kake"  |
|  Aarno Sulkanen  | … |  Matti Rautela, "Masa", vanhempi vartija  |
|  Juha Veijonen  | … |  Koskinen, nuorempi vartija  |
|  Janne Raudaskoski  | … |  Heikkilä, silmälasipäinen vanki  |
|  Janne Reinikainen  | … |  kaljupäinen vanki  |
|  Tomi Sirén  | … |  kuulusteleva poliisi  |
|  Ari Määttänen  | … |  Rantanen, vanha vanki  |
|  Jukka Uhlgren  | … |  vanki  |
|  Pauli Lehtinen  | … |  vanki  |
|  Kari Kilpinen  | … |  tanssiyhtyeen laulaja  |
|  Tapio Kalliomäki  | … |  toinen poliisi  |
|  Karri Ahonius  | … |  mies tansseissa  |
|  Vesa Hinkkanen  | … |  mies tansseissa  |
|  Marko Koskinen  | … |  mies tansseissa  |
|  Tauno Lindroos  | … |  mies tansseissa  |
|  Tiina Häkkinen  | … |  nainen tansseissa  |
|  Heidi Lehkamo  | … |  nainen tansseissa  |
|  Liisa Lindroos  | … |  nainen tansseissa  |
|  Marjo Koskinen  | … |  nainen tansseissa  |
|  Ria Nyman  | … |  nainen tansseissa  |
|  Terhi Tuomisto  | … |  nainen tansseissa  |
Nerous

Fyysikko Albert Einsteinia kutsutaan usein neroksi.
Säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozart on usein määritelty luovaksi neroksi.
Taidemaalari Vincent van Goghia on pidetty esimerkkinä "hullusta nerosta".
Srinivasa Ramanujan oli nerokas matemaatikko.
Nerous on henkisen lahjakkuuden ja luovuuden ylin aste.
Neroiksi on kutsuttu ihmisiä, jotka ovat luoneet vaikutusvaltaisia tai innovatiivisia mestariteoksia etenkin kirjallisuuden, taiteen ja tieteen alalla, tai jotka ovat saaneet hyvin omaperäisiä oivalluksia. Ihminen nostetaan neroksi yleensä saavutustensa ja luomisvoimansa ansiosta, harvemmin vain pelkkien ominaisuuksiensa ansiosta. Neron arvonimi onkin enemmän kunnianosoitus kuin kuvaus.
Neroksi määritteleminen

Poikkeusyksilöitä on kutsuttu neroiksi vasta 1700-luvulta alkaen. Eri aikoina on lisäksi ollut erilaisia käsityksiä siitä, kuka on nero ja kuka ei. Esimerkiksi monet taidemusiikin säveltäjät, kuten Bach ja Vivaldi, on korotettu neroiksi vasta nykyaikana, mutta omana aikanaan heitä ei vielä kutsuttu neroiksi. Myös moni taidemaalari, kuten Botticelli ja Rembrandt, on saanut tunnustusta nerona vasta kuolemansa jälkeen.
Historiasta tunnetaan vain hyvin pieni joukko ihmisiä, joiden nerous tunnustetaan nykyaikana lähes yleismaailmallisesti. Heidän lisäkseen on satoja tai tuhansia eri aloilla ansioituneita ihmisiä, jotka ovat joidenkin mielestä neroja mutta toisten mielestä eivät. Nerojen määritteleminen kokonaan älykkyysosamäärän perusteella olisi objektiivinen ratkaisu, mutta se vastaisi harvan käsitystä neroudesta.
Neron ominaisuudet

Nerouteen on psykologisessa tutkimuskirjallisuudessa yhdistetty etenkin neljä ominaisuutta: luovuus, hulluus, älykkyys ja ansioituneisuus.
Luovista neroista puhuivat jo valistuksen ajan filosofit ja Immanuel Kant. Luovuuden katsotaan yleisesti olevan neron luontainen piirre, jota ei voi opetella. Neron katsotaan olevan luotu neroksi, ja nerouden nähdään olevan osittain neron itsensä kontrollin ulkopuolella, mikä tuo käsitteeseen uskonnollisen vivahteen. Luovuuden voiman hallitsemattomuus on myös saanut jotkut näkemään yhteyden nerouden ja hulluuden välillä.
Luoviksi neroiksi kutsuttuja taiteilijoita ovat olleet esimerkiksi säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozart, kuvataiteilija Pablo Picasso, tanssija Mihail Baryšnikov, runoilija Emily Dickinson, kirjailija William Shakespeare ja elokuvantekijä Steven Spielberg.
”Hullun neron syndroomasta” puhuvien mukaan nerouden ja hulluuden tai mielisairauden välillä on voimakas korrelaatio. Niin sanottu ”hyvä” nero kamppailee mielisairauttaan tai huumeriippuvuuttaan vastaan, kun taas ”paha” nero tekee kauheuksia. Moni tällaisen biologisen yhteyden kannattaja ei kannatakaan eugenistista ajatusta, jonka mukaan nerojen tuottaminen olisi hyväksi yhteiskunnalle.
”Hyviksi” hulluiksi neroiksi joskus kutsuttuja henkilöitä ovat olleet esimerkiksi muusikko Kurt Cobain, taidemaalari Vincent van Gogh, tanssija Isadora Duncan, runoilija ja kirjailija Edgar Allan Poe, kirjailija Virginia Woolf ja matemaatikko John Nash. ”Pahoiksi” hulluiksi neroiksi on kutsuttu joitain kuninkaita ja muita johtajia tai mestaririkollisia.
Älykkäistä neroista alettiin psykologisessa kirjallisuudessa puhua 1900-luvun alussa. Älykkyys on nähty neron synnynnäisenä ja osittain perinnöllisenä ominaisuutena, jota ei voi opettaa. Vuosisadan puoliväliin mennessä sana ”nerous” kuitenkin korvattiin sanalla ”lahjakkuus”, ja nerouden tutkimusta jatkettiin lahjakkuustutkimuksen nimellä. Ihmisiä on määritelty neroiksi joskus vain sillä perusteella, että heillä on poikkeuksellisen korkea älykkyysosamäärä. Alimmillaan neron rajana on pidetty 140:n älykkyysosamäärää, ja korkeimmillaan jopa 180:aa. Nykyaikana ÄO:n käyttäminen neron määritelmänä ei ole enää yleistä psykometriikassa, vaan nerouden edellytyksenä pidetään hyödyllisten tai arvostettujen tulosten aikaansaamista.
Älykkäiksi neroiksi on kutsuttu esimerkiksi fyysikko Albert Einsteinia ja teknologiapioneeri Steve Jobsia.
Ansioituneiksi neroiksi on kutsuttu henkilöitä, jotka ovat saaneet aikaan laajan ja merkittävän tuotannon, jossa on tuotu esiin uudenlaisia asenteita, ideoita, näkökulmia tai tekniikoita. Tämän näkökulman mukaan neron täytyy ensin tulla kuuluisaksi ja saavuttaa tunnustusta ennen kuin häntä voidaan alkaa kutsua neroksi.
Neroksi tuleminen

Neroiksi kutsutuilla ihmisillä voi olla monenlainen tausta. Varakkaasta ja rohkaisevasta perheestä tulivat esimerkiksi luonnontieteilijä Charles Darwin ja Mozart, mutta fyysikko Michael Faradayn perhe oli köyhä. Kaikkein menestyneimmät tieteilijät ovat kuitenkin usein kasvaneet vakaissa tieteilijäperheissä.
Lähes kaikki nerot ovat osoittaneet poikkeuksellista lahjakkuutta jo lapsena. Monet nerot olivat suorastaan lapsineroja, etenkin säveltäjät kuten Mozart.
Nerouden takana arvellaan yleisesti olevan synnynnäistä lahjakkuutta, joka auttaa tiettyjen henkisten taitojen kehittymisessä. Useimpia neroja yhdistää kuitenkin se, että he ovat opetelleet taitonsa ahkerasti ja omistautuneet työlleen täydellisesti, jättäen kaiken muun syrjään. He ovat myös tienneet mitä haluavat, eivätkä ole antaneet minkään johtaa heitä pois valitsemastaan suunnasta. Monet nerot tunnetaan siitä, että he ovat osanneet keskittyä käsillä olleeseen ongelmaan täydellisesti ja pitkäaikaisesti, kunnes ovat löytäneet ratkaisun.
Kirjallisuutta

Koskinen, Taava (toim.): Kirjoituksia neroudesta. Myytit, kultit, persoonat.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-745-1
Sinkkonen, Jari: Nerouden lähteillä. Suurten säveltäjien hauras elämä.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40970-1
Nerouden ja hulluuden välinen raja on joskus seitinohut. Tieteen Kuvalehti 18/2005, s. 44–49.
Mistä on nerot tehty? Tiede 6/2013, s. 30-35.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Nerous Wikisitaateissa
Pekka Ristola

Pekka Nestor Ristola (13. toukokuuta 1929 Iitti – 1. elokuuta 2008) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Ristola sijoittui Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 yhdistetyssä parhaana suomalaisena neljänneksi oltuaan sekä hiihto- että mäkiosuudella kuudes. MM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi Falunissa 1954 sekä 17:nneksi niin Lahdessa 1958 kuin myös Zakopanessa 1962. Ristola voitti Suomen-mestaruuden 34-vuotiaana vuonna 1964. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1957 ja 1958 sekä SM-pronssia vuosina 1956, 1961 ja 1962. Vuoden 1960 SM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi eli heikommin kuin saman vuoden olympialaisissa. Ruotsin hiihtokisoissa hän sijoittui toiseksi vuonna 1956 ja kolmanneksi vuonna 1957. Holmenkollenilla hän oli kolmas vuonna 1957.
Kilpauransa jälkeen Ristola toimi muun muassa Suomen Hiihtoliiton liittovaltuuston varapuheenjohtajana ja Sotkamon Jymyn puheenjohtajana.
Taylor Ritzel

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Karapiro 2010 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Bled 2011 | kahdeksikko |  |
Taylor Ritzel (s. 4. syyskuuta 1988) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän voitti kahdeksikossa olympiakultaa Lontoossa 2012. Hän voitti samassa luokassa maailmanmestaruuden Karapirossa 2010 ja Bledissä 2011.
Risto Nevala

| Risto Nevala |
| --- | --- |
 Risto Nevala Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1949 (ikä 75) Noormarkku
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  iskelmä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Risto Nevala (s. 19. huhtikuuta 1949 Noormarkku) kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen tangomarkkinoilla vuonna 1989. 
Nevala muutti Ruotsiin vuonna 1966 ja takaisin Suomeen vuonna 1990.
Diskografia

Tangokuningatar ja kuningas (1989)
Rakkaudella (1991)
Samettiruusuja (1993)
Oi elämää (1995)
Kultaiset vuodet (1999)
Levoton tuuli (2003)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Risto Nevala Wikimedia Commonsissa
Risto Nevalan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Seinäjoen tangomarkkinoiden tangokuninkaat
| --- | --- |
1980-luku:   1985: Kauko Simonen  1986: Teuvo Oinas  1987: Harri Lahti  1988: Kari Piironen  1989: Risto Nevala 
1990-luku:   1990: Jouni Raitio  1991: Jaska Mäkynen  1992: Mika Pohjonen  1993: Sebastian Ahlgren  1994: Sauli Lehtonen  1995: Jari Sillanpää  1996: Tomi Markkola  1997: Matti Korkiala  1998: Jouni Keronen  1999: Petri Hervanto 
2000-luku:   2000: Antti Raiski  2001: Erkki Räsänen  2002: Mikko Kilkkinen  2003: Kari Hirvonen  2004: Tommi Soidinmäki  2005: Saska Helmikallio  2006: Marko Lämsä  2007: Henri Stenroth  2008: Jukka Hallikainen  2009: Amadeus Lundberg 
2010-luku:   2010: Marko Maunuksela  2012: Pekka Mikkola  2013: Kyösti Mäkimattila  2014: Teemu Roivainen  2015: Aki Samuli  2016: Marco Lundberg  2017: Teijo Lindström  2018: Jarno Kokko  2019: Johannes Vatjus 
2020-luku:   2022: Keijo Hietikko  2023: Pasi Flodström  2024: Harri Hautaniemi 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Neuvostoliitto yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 120 | 110 | 101 | 331 |
Neuvostoliitto osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuosina 1946–1990 ja on edelleen kisojen kaikkien aikojen menestynein maa. Yksittäisissä kisoissa se oli viisi kertaa mitalitilastossa ensimmäinen, viisi kertaa toinen ja kolmesti kolmas. Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena syntyneistä maista Venäjä on ollut EM-kisojen menestyksekkäin maa vuosina 1994–2006.
Neuvostoliiton EM-mitalit kisoittain

Neuvostoliitto saavutti vähintään kuusi kultamitalia kaikissa EM-kilpailuissa, joihin se osallistui. Kahden ensimmäisen vuosikymmenen aikana menestystä maalle saavuttivat erityisesti naiset. Vuonna 1946 neuvostoliittolaiset voittivat viisi kultamitalia naisten ohjelmassa olleissa yhdeksässä lajissa ja vuonna 1954 peräti kahdeksan kultaa 11 lajissa. Vielä vuosien 1958 ja 1962 kisoissa neuvostoliittolaiset voittivat puolet naisten lajeissa jaetuista 12 kultamitalista mutta Itä-Saksan naisurheilun voimistuminen muutti voimasuhteita. Neuvostoliitto pysyi jatkossa EM-kilpailujen kärkimaana enemmän miesurheilijoidensa ansiosta: vuosina 1969 ja 1971 Neuvostoliiton miehet voittivat seitsemän, vuonna 1974 kuusi ja vuonna 1986 jälleen seitsemän kultamitalia miesten lajien kokonaismäärän ollessa 24.
Yksittäisten kisojen mitalitilastoissa Neuvostoliiton edellä oli Oslon kisoissa 1946 vain Ruotsi ja Brysselissä 1950 ainoastaan Iso-Britannia. Vuodesta 1966 alkaen mitalitilaston kärkimaana oli Itä-Saksa, jonka edelle Neuvostoliitto pääsi ainoastaan Prahassa 1978 ja Stuttgartissa 1986. Budapestissa 1966 Puola, Ateenassa 1982 Länsi-Saksa sekä Splitissä 1990 Iso-Britannia jätti Neuvostoliiton mitalitilastossa kolmannelle sijalle.
| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1946 Oslo | 6 | 7 | 4 | 17 | 2. |
| 1950 Bryssel | 6 | 5 | 6 | 17 | 2. |
| 1954 Bern | 16 | 11 | 8 | 35 | 1. |
| 1958 Tukholma | 11 | 15 | 9 | 35 | 1. |
| 1962 Belgrad | 13 | 6 | 10 | 29 | 1. |
| 1966 Budapest | 6 | 7 | 7 | 20 | 3. |
| 1969 Ateena | 9 | 7 | 8 | 24 | 2. |
| 1971 Helsinki | 9 | 3 | 8 | 20 | 2. |
| 1974 Rooma | 9 | 3 | 5 | 17 | 2. |
| 1978 Praha | 12 | 12 | 10 | 34 | 1. |
| 1982 Ateena | 6 | 12 | 8 | 26 | 3. |
| 1986 Stuttgart | 11 | 13 | 12 | 36 | 1. |
| 1990 Split | 6 | 9 | 6 | 21 | 3. |
| Yhteensä | 120 | 110 | 101 | 331 | 1. |
Neuvostoliiton menestyneimmät EM-kisaurheilijat

Neuvostoliiton menestynein EM-kisaurheilija on pikajuoksija Valeri Borzov, joka vuosina 1969–1974 voitti neljä henkilökohtaista kultamitalia ja saavutti kerran viestijuoksussa hopeaa. Maan ensimmäinen neljään kultamitaliin yltänyt urheilija oli pikajuoksija Maria Itkina, joka saavutti vuosina 1954–1962 kultamitaliensa lisäksi yhden pronssin. Yhdessä lajissa neljä peräkkäistä mestaruutta ovat saavuttaneet keihäänheittäjä Jānis Lūsis ja kuulantyöntäjä Nadežda Tšižova. Viisissä peräkkäisissä EM-kisoissa saman lajin mitalin on saavuttanut pituushyppääjä Igor Ter-Ovanesjan, jonka mitaleista kolme on kultaa. Kaikkiaan eniten mitaleja on pikajuoksija Jevgenia Setšenovalla, jonka kuuden mitalin kokoelmassa on kaksi kutakin väriä.
| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Valeri Borzov | 4 | 1 | 0 | 5 | 1969–1974 | 100 metriä, 200 metriä, 4 × 100 metriä |
| Maria Itkina | 4 | 0 | 1 | 5 | 1954–1962 | 200 metriä, 400 metriä, 4 × 100 metriä |
| Jānis Lūsis | 4 | 0 | 0 | 4 | 1962–1971 | keihäänheitto |
| Nadežda Tšižova | 4 | 0 | 0 | 4 | 1966–1974 | kuulantyöntö |
| Igor Ter-Ovanesjan | 3 | 2 | 0 | 5 | 1958–1971 | pituushyppy |
| Tamara Press | 3 | 0 | 1 | 4 | 1958–1962 | kuulantyöntö, kiekonheitto |
| Galina Bystrova | 3 | 0 | 0 | 3 | 1958–1962 | 80 metrin aidat, viisiottelu |
| Vasili Kuznetsov | 3 | 0 | 0 | 3 | 1954–1962 | kymmenottelu |
| Juri Sedyh | 3 | 0 | 0 | 3 | 1978–1986 | moukarinheitto |
| Jevgenia Setšenova | 2 | 2 | 2 | 6 | 1946–1950 | 100 metriä, 200 metriä, 4 × 100 metriä |
| Viktor Sanejev | 2 | 2 | 0 | 4 | 1969–1978 | kolmiloikka |
| Vera Krepkina | 2 | 1 | 0 | 3 | 1954–1958 | 100 metriä, 4 × 100 metriä |
| Irina Turova | 2 | 1 | 0 | 3 | 1954 | 100 metriä, 200 metriä, 4 × 100 metriä |
| Nina Dumbadze | 2 | 0 | 0 | 2 | 1946–1950 | kiekonheitto |
| Nikolai Karakulov | 2 | 0 | 0 | 2 | 1946–1950 | 200 metriä, 4 × 100 metriä |
| Ljudmila Kondratjeva | 2 | 0 | 0 | 2 | 1978 | 200 metriä, 4 × 100 metriä |
| Faina Melnik | 2 | 0 | 0 | 2 | 1971–1974 | kiekonheitto |
| Leonid Štšerbakov | 2 | 0 | 0 | 2 | 1950–1954 | kolmiloikka |
| Svetlana Ulmasova | 2 | 0 | 0 | 2 | 1978–1982 | 3 000 metriä |
Neurologia
Neurologisen vammaisuuden mittaaminen

Neurologisen vamman aiheuttamaa toimintakyvyn alenemaa voidaan mitata esimerkiksi vuonna 1983 kehitetyllä EDSS-asteikolla (The Extended Disability Status Scale). Nolla kuvaa hermoston normaalia toimintaa, 1 kuvaa tilaa, jossa vamma aiheuttaa niin vähäisiä oireita, ettei sillä ole toimintakykyä alentavaa vaikutusta, 2: vähäinen toimintakyvyn alenema, 3: keskivaikea alenema, 4: suhteellisen vaikea alenema, 5: vamma vaikeuttaa kaikkia arjen toimintoja, 6: kävely ja työnteko edellyttävät apuvälineiden tms. käyttöä, 7: potilas tarvitsee liikkumiseen merkittävässä määrin pyörätuolia, 8: potilas on joko vuoteenomana tai kykenee liikkumaan vain pyörätuolin avulla, 9: potilas on vuoteenomana eikä kykene kommunikoimaan tehokkaasti taikka syömään/nielemään, 10: potilas on kuollut.
Kirjallisuutta

Churchland, Patricia Smith: Neurofilosofia.  ((Alkuteos: Brain-wise: Studies in neurophilosophy, 2002.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2004.  ISBN 952-5202-81-X
Gazzaniga, Michael S.: Eettiset aivot.  ((Alkuteos: The ethical brain, 2005.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2006.  ISBN 952-5202-97-6
Järvilehto, Timo: Missä sielu sijaitsee?: Psyykkisen toiminnan hermostollinen perusta.  (Prometheus-sarja)  Oulu:  Pohjoinen, 1987.  ISBN 951-749-180-8
LeDoux, Joseph: Synaptinen itse: Miten aivot tekevät minusta minut.  ((Synaptic self: How our brains become who we are, 2002). Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2003.  ISBN 952-5202-57-7
Schacter, Daniel L.: Muistin seitsemän syntiä: Miten aivot muistavat ja unohtavat.  ((Alkuteos: The seven sins of memory: How the mind forgets and remembers, 2001.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2002.  ISBN 952-5202-64-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neurologia Wikimedia Commonsissa
Neurologiset Vammaisjärjestöt NV (Arkistoitu – Internet Archive)
Neuvostoliiton 67. kivääridivisioona

Neuvostoliiton  67. kivääridivisioona oli Neuvostoliiton puna-armeijan (myöhemmin Neuvostoliiton asevoimien) jalkaväkidivisioona.
Perustaminen

Divisioona muodostettiin vuonna 1923 Leningradin sotilaspiirin militiaprikaateista muodostetusta 20. kivääridivisioonasta uudelleen nimeämällä 21. toukokuuta 1936.
Palvelus > Toinen maailmansota

Kesäkuussa 1941 Saksan aloittaessa operaatio Barbarossan divisioona kuului Balttian erityissotilaspiirin alaiseen 27. armeijaan. Divisioonan tehtävänä oli Liepājan alueen puolustaminen. Saksan 291. jalkaväkidivisioonan saavuttaessa kaupungin 23. kesäkuuta alkoi kolmipäiväinen taistelu kaupungin hallinnasta, mikä päättyi saksalaisten voittoon. Taistelun jälkeen divisioonan jäänteet vetäytyivät Kuurinmaan halki kohti Riikaa. Divisioonankomentaja eversti tai kenraalimajuri Nikolai Dedaev sai surmansa 27. kesäkuuta 1941. Kärsittyään taisteluissa raskaita tappioita divisioona lakkautettiin 19. syyskuuta 1941.
Divisioona muodostettiin uudelleen syyskuussa 1941 ja se osallistui taisteluihin suomalaisia vastaan. Divisioona kuului Pohjois-Norjaa miehittäneeseen 14. armeijaan toukokuussa 1945.
Palvelus > Kylmä sota

Vuonna 1957 divisioona nimettiin 116. motorisoiduksi kivääridivisioonaksi ja se lakkautettiin 1960.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:67th Rifle Division
Käännös suomeksi
Ritgrund

Ritgrundin majakka
| --- | --- |
Sijainti:  Ritgrund, Perämeri, Mustasaari Suomi
Vesistö:  Norra Gloppet (d) 
| --- | --- |
Väri:  Punainen 
Osa kohdetta:  Merenkurkun saariston majakka- ja luotsisaaret (d) 
| --- | --- |
Valmistunut:  1863
| --- | --- |
Valon korkeus:  25,2 m
Valonkanto:  16,9  km 
Valon ominaisuudet:  Fl(2) WRG 10s 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN048 
Admiralty:  C4224 
List of Lights:  28756 
MarineTraffic:  1000006013 
NGA:  116-17824 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ritgrund on luoto Raippaluodon koillispuolella Merenkurkussa. Sen kohdalta alkaa tärkeä sisäväylä Perämereltä Selkämerelle. Luodolla on asunut jo Ruotsin vallan aikana luotseja ja kesäisin kalastajia. Luotsilaitos rakensi luodolle vuonna 1863 puisen tunnusmajakan, ja siitä tehtiin kuusikulmainen ilman välitasanteita. Luotseille rakennettiin 1871 oma luotsitupa, joka korotettiin kaksikerroksiseksi 1930. Se on yhä olemassa. Vuonna 1945 Ritgrund muutettiin valomajakaksi. Luotsitoiminta loppui Ritgrundin luodolta vuonna 1983, kun sen toiminta siirtyi Raippaluotoon.
Pohjanmaan merenkulkupiiri peruskorjasi Ritgrundin tunnusmajakan 1993, jolloin sen rakenteita vahvistettiin ja ulkolaudoitus uusittiin ja maalattiin punamullalla. Ritgrund on nykyisin Suomen ainoa pookista tehty merimajakka. Se on myös Suomen ainoa puurakenteinen valomajakka. Majakka toimii nykyisin aurinkoenergialla.
Luodolla on myös luotsiasemaa varten rakennettu kivilaituri ja aallonmurtaja.
Ríza (Siteía)

| Ríza Ρίζα |
| --- | --- |
 Rízan kylä.
 Ríza
 Koordinaatit: 35°9′11″N, 26°0′33″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Lasíthi
Kunta:  Siteía
Kunnallisyksikkö:  Siteía
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7204010604
Korkeus:  540 m
Väkiluku (2021):  5
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ríza (kreik. Ρίζα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 5 (2021).
Rízan kylä sijaitsee Kreetan itäosassa noin 15 kilometriä etelään Siteían kaupungista ja noin 80 kilometriä itäkaakkoon Ágios Nikólaoksesta. Ríza on osa Kryán kyläyhdyskuntaa. Antiikin ajan Petran kaupungin arvellaan sijainneen nykyisen kylän lähellä.
Ristikulma

Ristikulmat (siniset) sijaitsevat vastakaisilla puolilla leikkauspistettä. Ristikulmien välissä on niiden vieruskulma (punainen), joka on samalla suplementtikulmat.
Ristikulma on geometriassa kahden suoran leikatessa syntyvästä neljästä kulmasta se, joka on vastakkaisella puolella leikkauspistettä kuin kohdekulma ja on sen kanssa yhtä suuri. Näitä kulmia kutsutaan toistensa ristikulmiksi. Näiden kulmien vieruskulmat ovat myös toisilleen ristikulmat.
Jos kahden suoran leikkauskohdassa yksi kulmista on suora kulma, ovat sitä myös kaikki muut kolme kulmaa. Suorat ovat tällöin toistensa normaaleja.
Ristikulmalause

Ristikulmalauseena tunnetaan väite, että "ristikulmat ovat yhtä suuret". Se voidaan todistaa, kun ensin hyväksytään geometrian aksiooma, että vieruskulmien summa on oikokulma eli 180°. Jos merkitään ristikulmia  \alpha  ja  \beta  sekä näiden välistä vieruskulmaa  \gamma  (katso kuvaa), saadaan
Lauseen todisti ensimmäisenä kreikkalaisen perinteen mukaan Thales.
Aiheesta muualla

HotMath: Ristikulmalause