stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ron Huldai

Ron Huldai
Ron Huldai (hepr. ‏רון חולדאי‎; s. 26. elokuuta 1944) on israelilainen poliitikko. Hän on prikaatin kenraali, joka työskenteli Israelin ilmavoimissa vuosina 1963–1989. Hänestä tuli vuonna 1992 Herzliyan heprealaisen lukion rehtori. Vuonna 1998 hän nousi työväenpuolueen edustajana Tel Avivin pormestariksi. Hänet valittiin uudelleen 2003 ja 2008.
Huldai on myös Tel Avivin taidemuseon puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ron Huldai Wikimedia Commonsissa
Romeo.Juliet

| Romeo> Juliet |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Armondo Linus Acosta
Käsikirjoittaja:  Armondo Linus Acosta Victor Spinetti Koen Vanbrabant
Perustuu:  William Shakespearen näytelmään
Tuottaja:  Andree Castagnee Paul Celis Paul Hespel Greet Ooms
Säveltäjä:  Emanuel Vardi
Kuvaaja:  Armondo Linus Acosta
Pääosat:  John Hurt Robert Powell Francesca Annis Vanessa Redgrave Ben Kingsley Maggie Smith Victor Spinetti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Belgia
Tuotantoyhtiö:  PH Consulting
Ensi-ilta:   1990 Venetsian elokuvajuhlat  Syyskuussa 1990 Kölnin elokuvajuhlat  20. kesäkuuta 1992
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Romeo.Juliet on vuonna 1990 julkaistu Armondo Linus Acostan ohjaama, käsikirjoittama ja kuvaama belgialainen elokuva, joka perustuu William Shakespearen klassikkonäytelmään Romeo ja Julia. Ohjaaja Armondo Linus Acosta käyttää elokuvassaan Venetsian, New Yorkin ja Gentin villikissoja näyttelijöinä, joiden ääninä toimivat muun muassa John Hurt, Vanessa Redgrave, Ben Kingsley ja Maggie Smith. Romeo.Julietin musiikkina on Sergei Prokofjevin Romeo and Juliet Ballet, jonka esittää Lontoon sinfoniaorkesteri.
Romeo.Juliet esitettiin vuonna 1990 Venetsian elokuvajuhlilla. Myöhemmin elokuva näytettiin Flandersin elokuvajuhlilla Gentissä ja Kölnin elokuvajuhlilla Saksassa syyskuussa 1990. Tammikuussa 1992 Romeo.Juliet esitettiin Los Angelesissa Directors Guild Theatressa, Writers Guild Theatressa ja Warner Brothersin studiolla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Hurt  | … |  La Dame aux Chats / Mercutio (ääni)   |
|  Robert Powell  | … |  Romeo (ääni)   |
|  Francesca Annis  | … |  Juliet (ääni)   |
|  Vanessa Redgrave  | … |  Äiti Capulet (ääni)   |
|  Ben Kingsley  | … |  Isä Capulet (ääni)   |
|  Maggie Smith  | … |  Rosaline (ääni)   |
|  Victor Spinetti  | … |  Tybalt / Benvolio (ääni)   |
Aiheesta muualla

Romeo.Juliet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Romeo.Juliet AllMoviessa. (englanniksi)
Rufus Saikku

Erlanti Rufus Saikku (18. huhtikuuta 1866 Huittinen – 24. toukokuuta 1935 Kangasala) oli suomalainen päätoimittaja,  kansanopiston johtaja ja kouluneuvos.
Rufus Saikun vanhemmat olivat talollinen Erlanti Saikku ja Eeva Fredrika Naatula. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun yksityislyseosta vuonna 1887, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi historiallis-kielitieteellisestä osastosta vuonna 1890.
Saikku työskenteli Auran päätoimittajana vuosina 1894–1895, Turun klassillisen lyseon opettajana vuosina 1897–1899, oli perustamassa Uutta Auraa ja toimi sen päätoimittajana vuosina 1897–1898.
Saikku siirtyi vuonna 1899 Päivölän kansanopiston johtajaksi. Hän perusti sen rinnalle kasvitarha- ja talouskoulun vuonna 1907 ja maamieskoulun vuonna 1908.
Saikku erosi kansanopiston johtajan toimesta vuonna 1915 ja siirtyi Tampereen piirin kansakoulutarkastajaksi, jota virkaa hän oli hoitanut jo vuodesta 1912. Hänet nimitettiin kouluhallituksen kansanopistojen ja vapaan kansansivistystyön tarkastajaksi vuonna 1924 ja kouluneuvokseksi vuonna 1931.
Saikku hoiti useita luottamustehtäviä. Hän oli neljä kertaa kirkolliskokouksen jäsenenä, toimi Hämeen läänin pohjoisen vaalipiirin keskuslautakunnan puheenjohtajana vuosina 1911–1925, Hämeenlinnan raittiuspiirin toimikunnan puheenjohtajana, Pohjois-Hämeen nuorisoseuraliiton toimikunnan jäsenenä, maamiesseuran sihteerinä ja puheenjohtajana ja hoiti useita kunnallisia luottamustehtäviä Kangasalla. Sisällissodan aikana Saikku oli Kangasalan suojeluskunnan esikuntapäällikkönä. Hänet valittiin Suomen Nuorison Liiton kunniajäseneksi vuonna 1931.
Rufus Saikun puoliso oli Hanna Saikku. Metsäneuvos Tapio Saikku, diplomaatti Olavi Saikku ja kansanedustaja Tuomas Saikku olivat heidän poikiaan.
Ruosniemen Visa

| Ruosniemen Visa |
| --- | --- |

Koko nimi:  Ruosniemen Visa
Perustettu:  1923
Kenttä:  Ruosniemen kenttä, Pori
Sarja:  Kutonen
Puheenjohtaja:  Matti Kankaanpää
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruosniemen Visa on vuonna 1923 perustettu urheiluseura Porin Ruosniemestä.
Seuran miesten jalkapallon edustusjoukkue pelaa kaudella 2018 Kutosessa.
Rock and Roll All Nite

| ”Rock and Roll All Nite” Kiss |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Dressed to Kill
 B-puoli: ”Getaway”
 Julkaistu: huhtikuussa 1975
 Tuottaja(t): Neil Bogart ja Kiss
 Tyylilaji: hard rock, glam rock
 Kesto: 02.34
 Levy-yhtiö: Casablanca
Kissin muut singlet
| ”Let Me Go, Rock ’n’ Roll” 1974 | ”Rock and Roll All Nite” 1975 | ”C’mon and Love Me” 1975 |
Rock and Roll All Nite on KISS-yhtyeen ehkä tunnetuin kappale "I Was Made For Lovin' Youn" ohella. Se julkaistiin vuonna 1975 yhtyeen albumilla Dressed to Kill. Kappale on kuulunut siitä lähtien Kissin konsertteihin olennaisena osana. Bändin myöhemmässä vaiheessa se on toiminut yleensä konsertin lopetuskappaleena.
Kappaleen ovat kirjoittaneet Paul Stanley ja Gene Simmons. Toisessa versiossa b-puolelta löytyy kappale ”Getaway”. Kappaleen liveversio julkaistiin singlenä samana vuonna. Sen b-puolella oli studioversio.
Kappaleet

Rock and Roll All Nite (säv. ja san. Gene Simmons & Paul Stanley)
Getaway (säv. ja san. Ace Frehley)
Kokoonpano

Paul Stanley – rymtikitara, laulu, taustalaulu
Gene Simmons – bassokitara, laulu, taustalaulu
Ace Frehley – soolokitara, taustalaulu
Peter Criss – rummut, taustalaulu
Rock and Roll All Night (Live)

| ”Rock and Roll All Nite (Live)” Kiss |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Alive!
 B-puoli: ”Rock and Roll All Nite (studioversio)”
 Julkaistu: 1975
 Tuottaja(t): Neil Bogart ja Kiss
 Tyylilaji: hard rock, glam rock
 Kesto: 03.20
 Levy-yhtiö: Casablanca
Kissin muut singlet
| ”C'mon and Love Me” 1975 | ”Rock and Roll All Nite (Live)” 1975 | ”Shout It Out Loud” 1976 |
Rufus Thomas

Rufus Thomas (26. maaliskuuta 1917 Cayce, Mississippi – 15. joulukuuta 2001 Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen blues- ja soul-laulaja ja lauluntekijä. Hänen tunnetuimpiin kappaleisiinsa kuuluvat ”Walking the Dog” (1963), ”Do the Funky Chicken” (1969) ja ”Do the Push and Pull” (1970).
Thomas esiintyi jo kymmenvuotiaana steppaajana Memphisissa. Vuonna 1936 hän liittyi Yhdysvaltoja kiertäneeseen mustien tanssijoiden showhun. Ensimmäisen levytyksensä hän teki vuonna 1943 ja sai innoituksen kappaleihinsa työpaikkanaan toimineen tehtaan rytmikkäistä äänistä. Hän levytti muun muassa Sun Recordsille ja Stax Recordsille, joista jälkimmäinen julkaisi vuonna 1960 Thomasin ja hänen 17-vuotiaan tyttärensä duettona esittämän kappaleen ”Cause I Love You”. Stax Recordsin artistina Thomas julkaisi muun muassa singlen ”Funky Mississippi” vuonna 1968.
Thomasin näyttävissä esiintymisasuissa oli usein viittoja, höyheniä ja pieniä shortseja. Hänellä oli suurikokoiset pulisongit 1970-luvulla.
Thomas toimi memphisiläisen, mustille kuulijoille suunnatun WDIA-radioaseman tiskijukkana ja soitti yhdenvertaisesti myös valkoisten esiintyjien musiikkia, muun muassa Elvis Presleyn levyjä.
Thomas oli sivuosassa Jim Jarmuschin vuoden 1989 elokuvassa Mystery Train. ”The Grain” liitti osia Thomasin levyttämistä kappaleista ”The Breakdown” ja ”Do the Funky Penguin” vuonna 2000 ilmestyneelle hip hop -artisti Ghostface Killahin albumille Supreme Clientele.
Thomasin kunniaksi on nimetty katu Memphisissä.
Ratamot

| Ratamot |
| --- | --- |
 Piharatamo (Plantago major)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Ratamot Plantago  L.
Katso myös
   Ratamot Wikispeciesissä   Ratamot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ratamot (Plantago) on yksi- ja monivuotisten kasvien suku, joka kuuluu ratamokasvien heimoon. Sukuun kuuluu yli 200 lajia, jotka ovat levinneet ympäri maapalloa ja monia niistä pidetään rikkakasveina.
Biologinen kuvaus

Ratamoilla on yleensä lyhyt juurakko, josta lähtee pitkiä säikeitä. Kukinnot ovat pystyasennossa ja lehdettömiä. Joillakin lajeilla kukinnon varsi on haarautunut. Kukat ovat pieniä, huomaamattomia, ryhmittyneitä tiheään tähkään. Siemenet ovat kiinni tähkässä. Pölytys tapahtuu useimmiten tuulen avulla.
Levinneisyys

Ratamot kasvavat useimmiten lauhkeilla ja subtrooppisilla alueilla Euroopassa, Aasiassa, Afrikassa ja Yhdysvalloissa. Alueella, joka kattaa entisen Neuvostoliiton, esiintyy noin 30 lajia.
Lajit

Sukuun kuuluu yli 200 lajia, jotka jaetaan viiteen alasukuun. Raani (Plantago uniflora, syn. Littorella uniflora) voidaan sijoittaa myös toiseen sukuun (raanit Littorella).
Suomessa ja Pohjoismaissa esiintyviä ratamolajeja:
haararatamo (Plantago arenaria)
vihneratamo (Plantago aristata)
bellardinratamo (Plantago bellardii)
liuskaratamo (Plantago coronopus)
valkoratamo (Plantago lagopus)
heinäratamo (Plantago lanceolata)
piharatamo (Plantago major )
rantapiharatamo (Plantago major subsp. intermedia)
kyläpiharatamo (Plantago major subsp. major)
meriratamo (Plantago maritima)
soikkoratamo (Plantago media)
karvaratamo (Plantago patagonica)
suolakkoratamo (Plantago tenuiflora)
raani eli järviraani (Plantago uniflora, syn. Littorella uniflora)
Muualla esiintyviä ratamolajeja:
Plantago afra – rohtoratamo
Plantago albicans – hallavaratamo
Plantago amplexicaulis – töpöratamo
Plantago arborescens – varpuratamo
Plantago argentea – hopearatamo
Plantago argyrea
Plantago aschersonii – tähtiratamo
Plantago asiatica – idänratamo
Plantago australis
Plantago ciliata – ripsiratamo
Plantago cordata
Plantago debilis
Plantago depressa
Plantago elongata
Plantago erecta
Plantago famarae – famaranratamo
Plantago hawaiensis
Plantago helleri
Plantago hookeriana
Plantago leiopetala – tappiratamo
Plantago loeflingii – pamppuratamo
Plantago macrocarpa
Plantago malato-belizii – runkoratamo
Plantago maxima – jättiratamo
Plantago nivalis – lumiratamo
Plantago ovata – jänönratamo
Plantago phaeostoma – ruskosuuratamo
Plantago princeps
Plantago pusilla
Plantago rhodosperma
Plantago rugelii
Plantago sempervirens – talviratamo
Plantago serraria
Plantago subnuda
Plantago subspathulata – azorienratamo
Plantago virginica – lännenratamo
Ratamoiden kuvia

Plantago alpina
Heinäratamo (Plantago lanceolata)
Heinäratamo (Plantago lanceolata)
Lumiratamo (Plantago nivalis)
Liuskaratamo (Plantago coronopus)
Soikkoratamo (Plantago media)
Meriratamo (Plantago maritima)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Plantago
Suomen Lajitietokeskus: Ratamot (Plantago)
ITIS: Plantago (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Plantago (englanniksi)
Flora of China: Plantago (englanniksi)
Common Plantain, from Mrs. Grieve's herbal
Medicinal uses of P. major in Armenia
Additional information about psyllium, including growing procedure and economic value
Edibility of Plantago: Visual identification and edible parts of wild plantago.
Vasemmalla soikkoratamo (Plantago media), keskellä heinäratamo (Plantago lanceolata) ja oikealla piharatamo (Plantago major).
SEAT Marbella

| SEAT Marbella |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja
Valmistaja:  SEAT
Valmistusvuodet:  1986–1998
Muut nimet:  SEAT Panda
Korimalli:  3-ovinen hatchback
Luokka:  A-segmentti
Edeltäjä:  SEAT Panda
Seuraaja:  SEAT Arosa
Teknisesti samankaltaisia:  Fiat Panda I
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
SEAT Marbella on espanjalaisen SEAT-tehtaan versio italialaisesta Fiat Pandasta (vuosien 1983–1986 mallista). Autoa valmistettiin vuosina 1986–1998. Aikaisemmin mallin nimi Espanjassakin valmistettuna oli SEAT Panda, mutta nimi vaihdettiin välien rikkouduttua Fiatin kanssa. Malli ei kokenut minkäänlaisia teknisiä uudistuksia koko aikana. Erot Fiat Pandaan olivat ulkonäöllisiä. Marbella on nimetty espanjalaisen kaupungin mukaan.
Tekniikka autossa oli aiemman Fiat 127:n peruja. Moottori oli 903 kuutiosenttimetrin nelisylinterinen 40-hevosvoimainen bensiinimoottori. Se oli kyllin vahva liikuttamaan 700 kilon painoista autoa ja siitä on sanottu, ettei sitä saisi normaalilla käytöllä mitenkään rikottua.kenen mukaan? Autolla oli elinkaarensa aikana useita malleja, kuten L, Special, GL ja GLX, mutta tekniikka oli kaikissa sama moottoria myöten.
SEAT Terra oli Marbellan tavarankuljetusmalli, jota valmistettiin 1990-luvun lopulle asti. Malli oli samankaltainen kuin Marbella, mutta taakse oli tehty kuormatila. Se oli hyvin suosittu Espanjassa. Alkuperäisen SEAT Pandan tavarankuljetusmalli tunnettiin nimellä SEAT Trans.
SEAT Panda
SEAT Terra
SEAT Trans
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SEAT Marbella Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SEAT Terra Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SEAT Panda Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SEAT Trans Wikimedia Commonsissa
SEATin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Arona  Ateca  Ibiza  León  Tarraco 
Entiset mallit:   124  124 Sport  127  128  131  132  133  600/800  850  1200 Sport  1400  1430  1500  Alhambra  Altea  Arosa  Córdoba  Exeo  Fura  Inca  Málaga  Marbella  Mii  Panda  Ritmo  Ronda  Toledo
Reino Häyhänen

Reino Häyhänen alias Eugen Nikolai Mäki (s. 1920 Kaskisaari, Inkerinmaa - k. 1961) oli Neuvostoliiton hyväksi toiminut illegaali, amerikansuomalaista peitehenkilöllisyyttä käyttänyt vakoilija, joka oli KGB:n palveluksessa ja sotilasarvoltaan everstiluutnantti. Koulutustaustaltaan Häyhänen oli opettaja; hän oli suorittanut keskikoulun opettajan pätevyyteen vaadittavat opinnot Neuvostoliitossa vuoteen 1939 mennessä.
Reino Häyhänen
Tiedotus- ja tiedustelumies

Talvisodan aikana suomenkielentaitoisen Häyhäsen tiedetään toimineen NKVD:n palveluksessa propagandatehtävissä. Välirauhan aikana hän vaikutti Elisenvaarassa. Jatkosodan aikana Häyhänen työskenteli Suomeen lähetettävien tiedustelijoiden, desanttien, kouluttajana. Sodan päättyessä hän oli sotilasarvoltaan luutnantti.
Identiteetti amerikansuomalaisena "Eugen Makena"

Vuoden 1948 tienoilla MGB:ssä työskentelevästä Reino Häyhäsestä alkoi rakentua henkilö nimeltä Eugen Nikolai Mäki (Yhdysvalloissa Maki). Oikea Eugen Mäki oli syntynyt vuonna 1919 Idahon osavaltion Enavillessa. Hänen äitinsä oli Yhdysvaltain kansalainen ja isä suomalainen. Vasemmistolainen perhe muutti Viroon 1920-luvun puolimaissa. Heidän myöhemmistä vaiheistaan ei ole tietoa.
Peitetarinan eli vakoojan ”legendan” mukaan Eugen Mäen henkilöllisyyden omaksunut Häyhänen oli saapunut Suomeen vuonna 1943 tapahtuneissa inkeriläisten kuljetuksissa. Todellisuudessa hän saapui Suomeen vuonna 1949 Tallinnan ja Porkkalan kautta. Neuvostoliitto käytti Porkkalaa läpikulkutienä Suomeen, koska Suomella ei ollut oikeutta tarkastaa Neuvostoliiton kuljetuksia Porkkalan vuokra-alueelle. Eräät suomalaiset antoivat hänelle väärän alibin puuttuville vuosille. Kemijärvellä toiminut kommunistinen kirkkoherra puolestaan väärensi tiedot Eugen Mäen syntymästä kirkonkirjoihin.
Häyhänen valittiin 1950-luvun alussa avustamaan Yhdysvalloissa toimivaa toista illegaalia, peitenimellä Andrew Kayotis toiminutta Rudolf Abelia. Amerikansuomalaisena "Eugen Maki" sai Yhdysvaltain passin ja siirtyi maahan lokakuussa 1952.
Häyhäsen hermoromahdus ja loikkaus

Peiteroolissa toimiminen kävi Häyhäselle henkisesti raskaaksi ja hänelle kehittyi alkoholiongelma. Vuonna 1957 "Eugen Maki" ilmoittautui Ranskassa poliisille ja tunnusti toimintansa oikeudessa. Tällöin myös Abelin toiminta paljastui. Abel palautettiin Neuvostoliittoon U-2-vakoilukoneen lentäjän Gary Powersin vapauttamista vastaan. Häyhäsen on ilmoitettu kuolleen auto-onnettomuudessa 1961.
Häyhänen, Abel ja onton kolikon tapaus

Häyhäsen loikattuaan antamat tiedot ja hänen kotoaan tehdyt löydöt auttoivat FBI:tä ratkaisemaan ns. onton kolikon tapauksen (Hollow Nickel Case).
Newyorkilainen lehtipoika oli 22. kesäkuuta 1953 saanut rahanvaihdossa erikoiselta näyttävän ja tavanomaista kevyemmän viiden sentin kolikon (engl. Nickel). Pojan pudottaessa sen lattialle kolikko halkesi kahteen osaan. Sen sisällä oli numeroita sisältävän mikrofilmin pala.Lehtipojan tuttavan kautta kolikko päätyi FBI:lle. Mikrofilmi sisälsi koodattua tekstiä, KGB:n Häyhäselle tarkoittaman viestin. Viestien jättämistä varten oli varustettu erityisiä naamioituja "postilaatikoita". Häyhäsen kotoa löydettiin ulkoasultaan suomalainen 50 markan kolikko, joka oli lehtipojan löytämän kolikon tavoin kaksiosainen. Kolikon klaavapuolen sanan tasavalta ensimmäisessä a-kirjaimessa oli reikä, johon painamalla kolikko avautui.
Häyhäsen antamilla tiedoilla FBI kykeni avaamaan viestin ja voidessaan verrata koodia viestin sisältöön sai selville koodauksen ja tavoitti Häyhäsen esimiehen Rudolf Abelin lisäksi Häyhäsen New Yorkissa toimineet neuvostokontaktit Svirinin ja Fisherin sekä eräitä muita vakoilijoita, Vitali G. Pavlovin, Aleksandr Mihailovits Korotkovin sekä vakoilijaksi kiristetyn Yhdysvaltain armeijan kersantin Roy Rhodesin.
Kirjallisuutta

FBI History: Famous Cases Rudolph Ivanovich Abel (Hollow Nickel Case) (englanniksi)
Lerner, K. Lee & Lerner, Brenda Wilmoth (toim.): Encyclopedia of Espionage, Intelligence and Security.  Thomson Gale, 2003.  ISBN 978-0-7876-7546-2.  (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Reino Häyhänen
50 markan kolikko kuvassa oikealla.
Käännös suomeksi
Rufus Rusanen

Rufus Rusanen on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Salatut elämät -draamasarjassa vuosina 2011–2016 Severi Sievisen roolissa. Hänen siskonsa Rosa näytteli samassa sarjassa Iida Mustosen roolissa vuodesta 2011 vuoteen 2016, mistä alkaen Iidaa on esittänyt Pinja Kanon.
Aiheesta muualla

Rufus Rusanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ratamoverkkoperhonen

| Ratamoverkkoperhonen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Aitotäpläperhoset Nymphalinae
Tribus::  Melitaeini
Suku::  Verkkoperhoset Melitaea
Laji::  athalia
Kaksiosainen nimi
 Melitaea athalia  (Rottemburg, 1775) 
Synonyymit
 Mellicta athalia 
Katso myös
   Ratamoverkkoperhonen Wikispeciesissä   Ratamoverkkoperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ratamoverkkoperhonen (Melitaea athalia) on täpläperhosten (Nymphalidae) heimoon kuuluva päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Ratamoverkkoperhosen siipien kärkiväli on 36–47 mm. Yläpuolelta perhonen on pohjaväriltään oranssinruskea ja sen siivissä on tummia täpliä ja juovia, jotka muodostavat verkkomaisen kuvioinnin. Takasiipien alapinnat ovat pohjaväriltään vaaleammat ja kuviot terävämmät.
♂
♂ △
♀
♀ △
Levinneisyys ja lentoaika

Ratamoverkkoperhonen on levinnyt läpi palearktisen alueen Länsi-Euroopasta Japaniin. Suomessa se esiintyy lähes koko maassa. Pohjoisimmassa Lapissa lajin yksilöt poikkeavat jossain määrin etelässä lentävistä yksilöistä (alalaji norvegica). Ratamoverkkoperhonen on Suomessa yleinen ja sen lentoaika on kesä-heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Ratamoverkkoperhonen elää metsäaukeilla, niityillä ja hakkuupaikoilla. Laji talvehtii toukkana.
Ravintokasvi

Ratamoverkkoperhosen toukat elävät ratamoilla (Plantago), tädykkeillä (Veronica) ja maitikoilla (Melampyrum). Aikuinen käyttää ravinnokseen kukkien mettä.
Alalajit

M. a. athalia
M. a. norvegica Aurivillius 1888
M. a. celadussa Frühstorfer 1910
M. a. dictynnoides (Hormuzaki 1898)
M. a. lucifuga (Fruhstorfer 1917)
M. a. reticulata Higgins 1955
M. a. baikalensis (Bremer 1961)
M. a. hyperborea Dubatolov 1997
♂
♂  △
♀
♀ △
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Ratamoverkkoperhonen (Melitaea athalia)
Suomen Perhoset: Ratamoverkkoperhonen
Keskisuomalainen: Ratamoverkkoperhonen[vanhentunut linkki]
Iltalehti: Ratamoverkkoperhonen (Melitaea athalia) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Melitaea athalia (englanniksi)
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut 2007

| Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien MM-kilpailut 2007> Men's U19 World Championships 2007 Switzerland |
| --- | --- |
Isäntämaa:   Sveitsi
Kaupungit:  Kirchberg ja Zuchwil
Ajankohta:  7.–11. marraskuuta 2007
Mitalistit:  
–  Kultaa:  Ruotsi
–  Hopeaa:  Tšekki
–  Pronssia:  Suomi
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut 2007 olivat historian neljännet nuorten poikien MM-kilpailut. Ne pelattiin Sveitsissä.
Aiheesta muualla

Kisat kansainvälisen salibandyliiton sivuilla (englanniksi)
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut
| --- | --- |
Miehet: 1996 • 1998 • 2000 • 2002 • 2004 • 2006 • 2008 • 2010 • 2012 • 2014 • 2016 • 2018 • 2020 • 2022 • 2024
Naiset: 1997 • 1999 • 2001 • 2003 • 2005 • 2007 • 2009 • 2011 • 2013 • 2015 • 2017 • 2019 • 2021 • 2023
Pojat U-19: 2001 • 2003 • 2005 • 2007 • 2009 • 2011 • 2013 • 2015 • 2017 • 2019 • 2021 • 2023
Tytöt U-19: 2004 • 2006 • 2008 • 2010 • 2012 • 2014 • 2016 • 2018 • 2020 • 2022 • 2024
Rudolf Serkin

Rudolf Serkin vuonna 1962.
Rudolf Serkin (28. maaliskuuta 1903 – 8. toukokuuta 1991) oli böömiläissyntyinen pianisti.
Egerissä silloisessa Itävalta-Unkarissa venäjänjuutalaiseen perheeseen syntynyt Rudolf sai osakseen ihmelapsiarvioita ja hänet lähetettiinkin Wieniin yhdeksän vanhana opiskelemaan pianonsoittoa Richard Robertin johdolla. Myöhemmin hän aloitti sävellysopinnot Joseph Marxin johdolla. Ensikonserttinsa hän antoi Wienin filharmonikkojen solistina 12 vuoden iässä.
Palkintoja

Grammy Award for Best Chamber Music Performance:
Mstislav Rostropovich & Rudolf Serkin for Brahms: Sonata for Cello and Piano in E Minor, Op. 38 and Sonata in F, Op. 99 (1984)
Lähteet ja kirjallisuus

A biography, Rudolf Serkin: A Life, by Stephen Lehmann and Marion Faber was published in 2003.