Kreetan historia
Pronssikausi – Minolaisen kulttuurin nousu ja tuho

Varhaisella pronssikaudella, vuosina 3000–2500 eaa., saarelle saapui Vähästä-Aasiasta uusia maahanmuuttajia. Samoihin aikoihin Kreetalla aloitettiin kutominen, kuparin tuotanto sekä viinin- ja oliivinviljely. Myös edistyneempiä menetelmiä keramiikan valmistamiseksi otettiin käyttöön. Vähitellen muodostui kukoistavia kyliä ja kaupunkeja, ja kehitys johti minolaisen kulttuurin syntymiseen. Kulttuurin nimesi brittiläinen arkeologi Arthur Evans kuningas Minoksen mukaan. Vuosien 3000–1900 eaa. välistä aikaa kutsutaan nimellä ”esipalatsiaika”. Toisen lähteen mukaan esipalatsiaika sijoittuu vuosien 2800–2000 eaa. välille. Minolaisyhteisöstä muodostui seuraavan vuosisadan kuluessa läntisen Välimeren hallitsija, osittain ehkä siksi, että Kreeta sijaitsee lännen ja idän risteyskohdassa. Yhteisö rakensi suuria palatseja, joiden ympärille kreetalainen yhteiskunta oli luultavasti keskittynyt. Näin saarelle oli muodostunut Euroopan alueen ensimmäinen merkittävä sivilisaatio.
Vuosia 1900–1700 eaa. nimitetään puolestaan ”ensimmäiseksi palatsiajaksi”. Tänä aikana minolaisyhteisö muodosti jäykän hierarkian, luokkajaon sekä orjaluokan. Knossoksen, Faistoksen ja Málian palatseja pidetään orjien rakentamina. Palatsien ympäristöön kasvoi suuria kaupunkeja Kreetan vaurauden ja turvallisen sijainnin vuoksi. Knossos oli kuninkaan pääpaikka ja sieltä hän hallitsi Kreetaa. Pian minolaiset alkoivat valmistaa taidokkaita työkaluja, tikareita ja Kamáres-keramiikkaa. Ensimmäisellä palatsiajalla korutaidekin kukoisti. Myös kaupankäynnissä käytetyistä sineteistä tuli yhä hienompia. Tällä ajalla minolaiset alkoivat haudata kuolleita sarkofageihin ja suurikokoisiin saviastioihin. Vuorille rakennettiin pyhäkköjä, sillä uskonto oli minolaisille tärkeää. Ensimmäisellä palatsiajalla Kreeta alkoi hallita Euroopan, Aasian ja Afrikan välistä kauppaa Välimerellä. Kreetalaiset perustivatkin kauppasiirtokuntia Ródokselle, Náxokselle, Mýkonokselle, Santorínille, Kyprokselle, Pohjois-Afrikkaan ja Lähi-itään. Kreetan vienti koostu viinistä, oliiviöljystä, puusta ja hunajasta. Vastaavasti kauppasiirtokunnista tuotiin Kreetalle norsunluuta, kultaa, hopeaa, kuparia ja jalokiviä. Minolaistaiteilijat valmistivat kuparista ja pronssista vientiin esineitä. Toisen lähteen mukaan kauppasiirtokuntia perustettiin vasta uudella palatsiajalla. Noin vuonna 1700 eaa. tai toisen lähteen mukaan noin vuonna 1730 eaa. maanjäristys koetteli Kreetaa, ja jonka seurauksena minolaiskaupungit ja -palatsit tuhoutuivat.
Ensimmäisen palatsiajan loppupuolella minolaiset kehittivät lineaari-A-kirjoituksen, joka perustuu tavuihin. Kirjoitusta on löydetty muun muassa pöytälevyistä, koruista ja keramiikasta, vaikkakin sitä luultavimmin käytettiin enimmäkseen hallinnollisissa tehtävissä. Lineaari-A-kirjoitusta ei ole vielä nykyisinkään kyetty tulkitsemaan, mutta sen seuraajaa, uudella palatsiajalla kehitettyä lineaari-B-kirjoitusta on pystytty tulkitsemaan. Sen mukaan minolaiset tekivät mielellään erilaisia luetteloita. Minolaisten elämästä lineaari-B-kirjoituksella kirjoitetut tekstit eivät juurikaan kerro.
Vuosia 1700–1450 eaa. kutsutaan ”uudeksi palatsiajaksi”. Tänä aikana minolaiset rakensivat tuhoutuneet palatsinsa uudelleen suurempina. Uusissa palatseissa oli muun muassa tehokas viemärijärjestelmä, suuret portaikot, pylvässaleja, verstaita käsityöläisille sekä sisäpihoja. Palatsien ulkopuolille valmistui myös teattereita, joiden alueella järjestettiin uskonnollisen merkityksen sisältäviä ”härkähyppykilpailuita”. Näissä kilpailuissa osanottajat ottivat kohti juoksevan härän sarvista kiinni ja hyppäsivät härän selän yli viimeisellä hetkellä. Härät olivat erittäin tärkeässä asemassa minolaisessa mytologiassa ja härkiä maalattiinkin muun muassa palatsien seiniin, maljakoihin ja freskoihin. Minolaiset rakensivat myös tuhoutuneet kaupungit uudelleen ja kaupankäynti alkoi jälleen kukoistaa. Joko uudella palatsiajalla tai jo ensimmäisellä palatsiajalla minolaiset perustivat siirtokuntia muualle Välimeren alueelle. Lisäksi heillä oli liittolaisia, muun muassa Kykladien saaristossa. Pelkoa hyökkäyksistä ei luultavasti ollut, ainakin jos on uskomista palatsien raunioihin, sillä niistä ei ole löydetty mitään puolustusjärjestelmiin viittaavaa. Tätä voidaan pitää merkkinä minolaisten meren herruudesta ja pohjoisempana sijaitsevien Kykladien kauppakumppaneiden tukeen luottamisesta. Kreeta saattoi luottaa vahvaan, Ateenaakin vahvempaan, laivastoonsa, sillä linnoituksia ei rakennettu. Ateena sen sijaan maksoi veroa Kreetalle, mahdollisesti kupariharkkoina. Sodankäynnin sijasta minolaiset keskittyivät kaupankäyntiin, eivätkä pyrkineet luomaan suurta imperiumia, sillä he arvostivat enemmän mukavaa elämää. Arkeologi Evansin mukaan Kreetalla oli uudella palatsiajalla yli kaksi miljoonaa asukasta eli noin nelinkertaisesti nykyistä enemmän. Nykyisin tosin on arvioitu, ettei väkiluku ole noussut koskaan nykyisen yläpuolelle.
Palatsit saivat olla rauhassa 250 vuotta, minkä jälkeen ne tuhoutuivat toistaiseksi tuntemattomasta syystä. Erään teorian mukaan Manner-Kreikan mykeneläinen kulttuuri tuhosi minolaisen kulttuurin. Tätä teoriaa tukee se, että uuden palatsiajan lopulla saarella otettiin käyttöön lineaari-B-kirjoitus, minkä perusteella on päätelty mykeneläisten hallinneen minolaisia mahdollisesti jo tuolloin. Aiemmin uskottiin, että minolaisen kulttuurin tuhoutumiseen olisi vaikuttanut noin 120 kilometrin päässä Kreetalta pohjoiseen sijaitsevan Santorínin saaren tulivuorenpurkaus, joka ajoitettiin aiemmin noin vuoteen 1500 eaa., ja joka olisi aiheuttanut suuria tuhoja Kreetalla asti ja helpottanut mykeneläisvaltausta. Nykyisin tulivuorenpurkaus ajoitetaan kuitenkin jo noin vuosiin 1627–1600 eaa., jolloin se on aiheuttanut Kreetalla korkeintaan suhteellisen pieniä vaurioita.
Vuosia 1450–1100 eaa. kutsutaan ”jälkipalatsiajaksi”. Tänä aikana mykeneläiset ottivat täyden vallan saarella ja johtivat sitä jälleenrakennetusta Knossoksesta käsin. Knossoksen lisäksi Tylissos, Agía Triáda ja Gourniá jälleenrakennettiin, mutta paljon kaupunkeja jäi täysin raunioiksi. Mykeneläisten aikana monet rannikon asukkaat muuttivat sisämaahan. Rannikkokaupungeista Kydonia, jonka paikalla sijaitsee nykyään Chanián kaupunki, sen sijaan kukoisti. Vastaavasti Manner-Kreikasta muutti Kreetalle uusia asukkaita. Myös minolainen taide oli yhä voimissaan.