stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lavalauantai
Historiaa

Ohjelman nimi oli aluksi Aikuisten lavalauantai, koska alusta asti se keskittyi nuorten popmusiikin sijasta vanhempaan tanssimusiikkiin, kuten tuolloin suosittuihin tangoon ja humppaan. Yleisradio oli kierrellyt jo aiemminkin Suomen tanssilavoja radioimassa ohjelmaa (muun muassa ruotsinkieliset suorat Dans på logen -radiolähetykset 1940-luvun lopulla), mutta vuonna 1963 Heikki Kataja esitti idean säännöllisestä ohjelmasarjasta. Ensimmäinen lähetys tehtiin kesäkuun 13. päivänä 1964 Myllykosken Koivusaaren lavalta silloisesta Sippolan kunnasta, ja ohjelmaa jatkettiin kesäkuukausina joka toinen viikko. Yhtenä kesänä lähetyskertoja tuli tyypillisesti noin seitsemän. Lauantain myöhäisiltaan sijoittuvan pitkän lähetyksen keskeyttivät kello 22:n radiouutiset säätiedotuksineen.
Lavalauantaista tuli suosittu radio-ohjelma. Ensimmäisen kymmenen vuoden aikana vierailtiin 73 tanssilavalla eri puolilla Suomea ja tuottaja Harald Sundbergin laskujen mukaan ”tahditettiin 136 680 tanssiurheilun harrastajan liikehdintää”, eli lipun ostaneita kävijöitä oli keskimäärin pari tuhatta lähetystä kohden. Yleisöennätys tehtiin 1971 Meri-Lapin Tervolassa sijainneella Suukosken keitaalla, jonne lippuja myytiin 3 778. Pohjoisin esiintymispaikkakunta oli Inari, itäisin Ilomantsi, eteläisin Pohja ja läntisin Maalahti.
Alkuvuosien orkestereita olivat Teuvo Laineen johtama Kiertotähdet, Kalevi Nyqvistin Pyrstötähdet, Humppa-Veikot, Dallapé, Hällä-Humpat, Suur-Savon Humpat, Arthur Fuhrmannin orkesteri sekä Yleisradion Studio Liisan orkesteri, ja jokaisessa lähetyksessä oli vähintään kaksi laulusolistia. Juontajina toimivat eri aikoina Heikki Kataja, Harald Sundberg, Tauno Vainio sekä myöhemmin Mainostelevision Lauantaitansseja vetänyt Heikki Hietamies. Pitkähköt juonnot joka toisen tanssikappaleen jälkeen olivat tarpeellisia tanssilavakulttuurille ominaisen partnerin vaihdon vuoksi. Musiikin ja juontopuheen lisäksi ohjelmiin sisältyi haastatteluja, ja 1970-luvun taitteessa ohjelmaa tehnyt työryhmä teki paikkakunnasta asiapitoisen 15 minuutin ennakkojutun myös saman päivän Tänään iltapäivällä -lähetykseen. Kesällä 1974 lähetettiin lavalta vielä seuraavan sunnuntaiaamun Kesäkahvit-lähetys, jota juonsi Niilo Tarvajärvi.
Suoran lähetyksen tekemiseen tarvittiin alkuvuosina parinkymmenen hengen tuotantoryhmä: seitsenmiehinen orkesteri, vähintään kaksi laulusolistia, 4–5 hengen tekninen ryhmä, juontaja, television kuvaussihteeriä vastaava skripta, roudari ja ohjelman tuottaja.
Lavalauantain sadas lähetys radioitiin Viialan Metsälinnan lavalta 13. elokuuta 1977. Siihen saakka jokainen lähetys oli tehty eri kunnasta. Juhlalähetyksen solisteina esiintyivät Anneli Pasanen, Kalle Juurela, Ossi Ahlapuro ja Antti Karjala. Ohjelma nauhoitettiin ja esitettiin myöhemmin myös Saksan demokraattisessa tasavallassa.
Formula 1 -kausi 1956

Formula 1 -kausi 1956 oli seitsemäs Formula 1 -kausi. Kausi alkoi 22. tammikuuta ja loppui 2. syyskuuta 1956 kahdeksan kilpailun jälkeen. Mestaruuden voitti argentiinalainen Juan Manuel Fangio, jolle mestaruus oli jo neljäs ja kolmas peräkkäinen. Kausi oli jälleen italialaistallien hallintaa kausien 1950–1953 tapaan.
Kilpailut

| Nro | Kilpailu | Päivämäärä | Rata | Voittaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Argentiinan GP | 22. tammikuuta | Buenos Aires |  Luigi Musso |  Ferrari | Raportti |
| 2 |  Monacon GP | 13. toukokuuta | Monaco |  Stirling Moss |  Maserati | Raportti |
| 3 |  Indianapolis 500 | 30. toukokuuta | Indianapolis |  Pat Flaherty |  Watson-Offenhauser | Raportti |
| 4 |  Belgian GP | 3. kesäkuuta | Spa-Francorchamps |  Peter Collins |  Ferrari | Raportti |
| 5 |  Ranskan GP | 1. heinäkuuta | Reims-Gueux |  Peter Collins |  Ferrari | Raportti |
| 6 |  Britannian GP | 14. heinäkuuta | Silverstone |  Juan Manuel Fangio |  Ferrari | Raportti |
| 7 |  Saksan GP | 5. elokuuta | Nürburgring |  Juan Manuel Fangio |  Ferrari | Raportti |
| 8 |  Italian GP | 2. syyskuuta | Monza |  Stirling Moss |  Maserati | Raportti |
Last Look at Eden

| Last Look at Eden Europe |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. syyskuuta 2009
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Tobias Lindell, Europe
 Tyylilaji: hard rock, glam metal, heavy metal
 Kesto: 46.55
 Levy-yhtiö: Universal Music
Listasijoitukset
  Sverigetopplistan: 1.
Europen muut julkaisut
| Almost Unplugged 2008 | Last Look at Eden 2009 | Bag of Bones 2012 |
Singlet albumilta Last Look at Eden
 ”Last Look at Eden” Julkaistu: 8. kesäkuuta 2009  ”New Love in Town” Julkaistu: 3. syyskuuta 2009
Last Look at Eden on Europen kahdeksas albumi. Se on ensimmäinen Ruotsissa listaykköseksi noussut albumi sitten vuoden 1988 julkaistun Out of This Worldin.
Kappaleet

Prelude – 0.52
Last Look at Eden – 3.55
Gonna Get Ready – 3.35
Catch That Plane – 4.46
New Love in Town – 3.33
The Beast – 3.23
Mojito Girl – 3.44
No Stone Unturned – 4.48
Only Young Twice – 3.51
U Devil U – 4.10
Run with the Angels – 4.03
In My Time – 6.15
Kappaleet > Limited Edition Digipak

Yesterday's News (live)
Wake Up Call (live)
Kappaleet > Collector's Edition

Sign of the Times (live)
Start from the Dark (live)
Kokoonpano

Joey Tempest – laulu
John Norum – kitara
John Levén – bassokitara
Ian Haugland – rummut
Mic Michaeli – kosketinsoitin
+
Tobias Lindell – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Last Look at Eden discogs.com -sivustolla
Lembit Lõhmus

| Lembit Lõhmus |
| --- | --- |
 Lembit Lõhmus vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1947 (ikä 77) Mustla, Viro
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  taidegraafikko
Lembit Lõhmus (s. 25. syyskuuta 1947 Mustla, Viro) on virolainen taiteilija, taidegraafikko.
Lõhmus opiskeli 1969–1975 Tarton taidekoulussa ja Viron taideakatemiassa Tallinnassa. Vuosina 1975–1977 hän toimi Viron taidemuseon käyttötaideosaston johtajana, 1977–1988 sisustusarkkitehtina, 1989–2003 vapaana graafikkona ja 2003–2010 postimerkkitaiteilijana. Hän on erityisen tunnettu postimerkeistään, sillä noin kolmannes Viron parin viime vuosikymmenen postimerkeistä on hänen suunnittelemiaan.
Lõhmusin suunnitelma voitti vuonna 2004 kansanäänestyksen, jolla valittiin Viron eurokolikoiden kansallinen puoli. Suunnitelman mukaan valmistetut eurokolikot otettiin Virossa käyttöön 1. tammikuuta 2011.
Aiheesta muualla

Lembit Lõhmusin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuudennusmiehet (yhtye)

Kuudennusmiehet oli 1990-luvulla vaikuttanut eteläpohjalainen kitararock-yhtye. Myöhemmin yhtyeen jäsenet soittivat Lauri Tähkä & Elonkerjuu -yhtyeessä.
Kokoonpano

Kari Komsi – laulu, kitara
Jarkko Suo – laulu, kitara, sello
Marko Anttila – bassokitara
Marko Latvala – rummut, kolinat, taustalaulu
Julkaisut > Albumit

Huumetta (1997)
Julkaisut > Singlet ja EP-levyt

Outolintu / Syksy vuorelta (7") (1990)
Ihmisjuna / Elämää suurempaa (7") (1991)
S.U.M / Sehän on selvä / Jumalatar / Miten sä voit / Vanhasuola (cdep) (1994) Kuudennusmiehet
Voi tätä elämän helppoutta / Tuhkat (cds) (1995)
Hypnoosi / Varastan sun aikaa (cds) (1997) Little Big Records
Hysteriaa / Piikki lihassa (cds) (1998) Little Big Records
Ernest Pingoud

| Ernest Pingoud |
| --- | --- |
 Ernst Pingoud.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1887 Pietari
Kuollut: 1. kesäkuuta 1942 (54 vuotta) Helsinki
Muusikko
Tyylilajit:  sinfonia 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ernest Pingoud ([pɛ̃ˈgu]; 14. lokakuuta 1887 Pietari – 1. kesäkuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, musiikkikirjailija ja intendentti, jonka äidinkieli oli saksa.
Sukutausta ja nuoruus

Pingoud'n vanhemmat olivat kirkkoherra Guido Pingoud ja Emelie Sesemann. Hän kuului isänsä puolelta alkujaan ranskalaiseen hugenottisukuun, äitinsä puolelta jo pitkään Viipurissa asuneeseen saksalaisperäiseen Sesemann-sukuun. Pingoud kävi kymnaasin Pietarissa, viettäen kesänsä Suomessa. Hän opiskeli jo kouluaikana yksityisesti musiikkia Aleksandr Zilotin sekä Pietarin konservatoriossa Aleksandr Glazunovin ja Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla. Päästyään ylioppilaaksi 1906 hän jatkoi musiikkiopintojaan Saksassa Max Regerin ja Hugo Riemannin opetuksessa. Reger piti Pingoud'ta yhtenä lahjakkaimmista oppilaistaan. Asepalveluksen Ernest Pingoud suoritti vuonna 1915 Porissa ja Pohjanmaalla. Siellä hän myös tutustui tulevaan puolisoonsa (vuodesta 1918 Nina Rosenlew), joskin avioliitto päättyi myöhemmin eroon.
Pingoud toimi ensin Turussa musiikinopettajana 1922–1924, sitten Helsingissä Fazerin konserttitoimiston hoitajana ja johtajana 1924–1931 ja 1935–1937, oma konserttitoimisto hänellä oli 1931–1933. Vuodesta 1924 hän oli samalla myös Helsingin kaupunginorkesterin intendentti.
Säveltäjänura

Pingoud piti vuosina 1918–1925 kuusi sävellyskonserttia muun muassa Helsingissä, Berliinissä ja Viipurissa. Pingoud'ta voidaan pitää Aarre Merikannon, Väinö Raition ja Uuno Klamin ohella yhtenä suomalaisen modernin musiikin pioneereista. Pingoud oli poikkeus aikansa suomalaissäveltäjien joukossa siinä suhteessa, että hän ei säveltänyt ainuttakaan Kalevala-aiheista teosta. Pingoud oli sitä mieltä, että "kansallinen taide on kaiken taiteen lapsuusaste". Hän tunsi kiinnostusta moderneihin ja urbaaneihin aiheisiin, joista oivallinen esimerkki on baletti Suurkaupungin kasvot (La face d'une grande ville). Moderneimmillaan Pingoud oli kamariorkesterille säveltämässään Viidessä sonetissa, jossa hän sivuaa Anton Webernin aforistista tyyliä. Pingoud tosin suhtautui kielteisesti atonalismiin ja vierasti myös uusklassismia. Pingoud sävelsi myös foxtroteja ja iskelmiä, kuten aikansa suosituimpiin suomalaissävelmiin kuuluneen valssin Asfalttikukka, jota varsinkin Tuure Ara teki tunnetuksi.
Pingoud kunnostautui eleganttina ja hienostuneena orkesterisäveltäjänä, jonka teoksia hallitsee mystinen atmosfääri ja fantasiamainen tunnelma. Hän sävelsi useita orkestraalisesti loisteliaita sinfonisia runoelmia, jotka tuovat mieleen Aleksandr Skrjabinin ja Richard Straussin. Pingoud sai vaikutteita myös Claude Debussyltä.
Pingoud kuitenkin ilmeisesti jossain määrin masentui kokemastaan ennakkoluuloisesta vastaanotosta "bolševikkisäveltäjänä" (hän oli nimenomaan paennut bolševismia Suomeen) eikä vuoden 1925 jälkeen enää saanut valmiiksi kovinkaan monta orkesteriteosta. Hänen merkittävimmäksi kansainväliseksi menestyksekseen jäi maailmankuulun kapellimestarin Leopold Stokowskin johtama Le prophète -orkesteriteoksen esitys Philadelphiassa vuonna 1926.
Pingoud teki 54-vuotiaana vuonna 1942 itsemurhan heittäytymällä veturin alle Ruoholahdessa. Pingoud'n kuoltua hänen teoksensa vaipuivat käytännössä kokonaan unohduksiin, mutta viime vuosikymmeninä niitä on alettu jälleen esittää ja levyttää. Vuonna 1995 hänen kirjoituksiaan julkaistiin suomenkielisenä antologiana.
Pingoud'n saävellyksiä on ollut 2010-luvulla Radion sinfoniaorkesterin ohjelmistossa. Hän on esillä Yleisradion tuottamassa kaksiosaisessa musiikkidokumenttisarjassa Suurkaupungin kasvot.
Sävellyksiä

Kolme sinfoniaa (nro 1, 1920, nro 2, 1921, nro 3, 1923–1927)
Kolme pianokonserttoa (nro 1, 1917, nro 2, 1921, nro 3, 1922)
Prologue (1915)
Confessions (1915-16)
La dernière aventure de Pierrot (Pierrot'n viimeinen seikkailu) (1916)
Le fétiche (1916)
Hymnen an die Nacht (Hymnejä yölle) (1917)
Danse macabre (1918, 1933)
Viisi sonettia kamariorkesterille (1918)
Le Chevalier sans Peur et sans Reproche (Ritari peloton ja nuhteeton) (Don Quijote) (1918)
Mysterium (1919)
Flambeaux éteints (Sammuneet soihdut) (1919)
Chantecler (1919)
Le sacrifice (Epäjumala) (1919)
Le prophète (1921)
Nuori Psykhe (1923)
Cor ardens (Palava sydän) (1927)
Narcissos (1930)
Le chant de l'espace (Avaruuden laulu) (1931)
Muunnelmia Suomen Yleisradion väliaikasignaalista (1933)
La face d'une grande ville (Suurkaupungin kasvot) (1936−1937)
La flamme éternelle (Ikuinen liekki) (1936)
Lauluja muun muassa Leo Tolstoin ja Viktor Rydbergin teksteihin
Iskelmiä ja jazzkappaleita salanimillä Johnny Loke ja Lauri Ilari (muun muassa Asfalttikukka)
Kirjoituksia

Pingoud, Ernest: Taiteen edistys: Valittuja kirjoituksia musiikista ja kirjallisuudesta.  (Toimittanut Kalevi Aho. Saksan-, venäjän- ja ruotsinkielisistä käsikirjoituksista suomentanut Seppo Heikinheimo. Suomalaisten säveltäjien kirjoituksia, V)  Helsinki:  Gaudeamus, 1995.  ISBN 951-662-624-6.
Aiheesta muualla

Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Ernest Pingoud (koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen). Viitattu 20.7.2015.
Salmenhaara, Erkki: / Pingoud, Ernest (1887–1942) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  22.2.1999. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Iäkäs Pingoud.
Lappeenrannan Pallo-Toverit

Lappeenrannan Pallo-Toverit (LrPT) oli vuonna 1947 perustettu lappeenrantalainen urheiluseura, joka jatkoi Lappeenrannan Työväen Urheilijoiden palloilutoimintaa. Sen lajeihin kuuluivat ainakin jalka-, jää- ja pesäpallo.
Jalkapallossa LrPT pelasi parhaimmillaan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa vuonna 1956. Se oli ensimmäinen näin korkealle Palloliiton sarjoissa yltänyt lappeenrantalaisjoukkue, mutta putosi heti yhden kauden jälkeen sijoituttuaan itälohkon viimeiseksi.
Jääpallossa LrPT saavutti A-nuorten Suomen-mestaruuden vuonna 1958 ja katkaisi näin kolme edellistä mestaruutta voittaneen paikallisvastustajan Veiterän mestaruusputken. Miesten mestaruussarjassa seuralla oli joukkue kausilla 1957 ja 1961.
Pesäpallossa LrPT pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa neljä kautta vuosina 1951–1954. Joukkue kamppaili sijoituksista kaakkoislohkon keskikastissa ja luopui sarjapaikastaan kauden 1954 jälkeen.
Seura poistettiin yhdistysrekisteristä vuonna 1991.
Linus (kuu)

| Linus |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Jean-Luc Margot Michael E. Brown
Löytöaika:  29. elokuuta 2001
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  22 Kalliope
Keskietäisyys:  1065 ± 8 km
Eksentrisyys:  < 0,005
Kiertoaika:  3,590 ± 0,001 d
Inklinaatio:  9 ± 1°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  38 ± 6 km
Massa:  ~6×1016 kg
Pakonopeus pinnalla:  ~0,020 km/s
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  -
Koostumus
-:  
(22) Kalliope I Linus on 22 Kalliope-asteroidin kuu, joka on muihin asteroidikuihin verrattuna huomattavan suuri. Sen havaitsivat tähtitieteilijät Jean-Luc Margot ja Michael E. Brown Keck-teleskoopilla 29. elokuuta 2001. Sen läpimitaksi on arvioitu 38 ± 6 kilometriä.
Linus on nimetty Linoksen, muusa Kalliopen pojan, mukaan.
Aiheesta muualla

A Low-Density M-type Asteroid in the Main Belt.
Perustietoja 22 Kalliopesta ja Linuksesta
Liljankukka

| Liljankukka |
| --- | --- |

Tyyli:  komedia
Kestoaika:  22 min / jakso
Luoja(t):  Inkeri Pilkama (ohjaus)
Pääosissa:  Eija Vilpas  Jari Pehkonen
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  21. helmikuuta – 2. toukokuuta 1997
Jaksoja:  10
Aiheesta muualla
IMDb 
Liljankukka on vuonna 1997 MTV3:lla lähetetty suomalainen televisiosarja, joka oli Eija Vilppaan käsikirjoittama ja Inkeri Pilkaman ohjaama. 
Ohjelmaa esitettiin perjantaisin klo 21.00–21.30. "Naurua läpi kyynelten" oli ohjelman mainosteksti.
Sarja kertoo Maire Piirosesta, jolla on Liljankukka-niminen hautaustoimisto. Mairelle ja hänen palveluksessaan olevalle Ensiolle kehittyy suhde. Mairen parhaalla ystävällä, Lailalla on Lamppukauppa Mairen liikettä vastapäätä.
Sarjan tunnusmusiikkina soi Toivo Kärjen säveltämä ja Henry Theelin tulkitsema tango Liljankukka.
Näyttelijät > Pääosissa

Eija Vilpas - Maire Piironen
Jari Pehkonen - Ensio Ruotsi
Sinikka Sokka - Laila
Näyttelijät > Muissa rooleissa

Aarre Karén - herra Posio
Päivi Akonpelto - Kristiina Simanen
Jyrki Kovaleff - pappi
Puntti Valtonen - Pertti
Saara Pakkasvirta - Urpu
Vieno Saaristo - Jenni
Gustav Wiklund - vahtimestari Lehtinen
Pekka Autiovuori - Lauri Ranskanen
Pekka Laiho - Koitto
Heidi Herala - Marja-Liisa
Oskari Katajisto - venäläinen
Tiia Louste - naisasianainen
Rea Mauranen - neiti Salonen
Rose-Marie Precht - Ension äiti
Leo Raivio - Rahkonen
Jarkko Rantanen - talonmies
Esko Nikkari
Lemon Tree

| ”Lemon Tree” Fools Garden |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Dish of the Day
 B-puoli: ”Finally”
 Äänitetty : 1994
 Julkaistu: huhtikuu 1995 (USA) lokakuu 1995 (Eurooppa)
 Formaatti: CDS, maxi-single
 Tekijä(t): Peter Freudenthaler Volker Hinkel
 Tuottaja(t): Peter Freudenthaler, Volker Hinkel, Bernd Hasebrink, Thomas Mangold, Roland Röhl, Ralf Wochele
 Tyylilaji: brittipop, barokkipop
 Kesto: 03.11
 Levy-yhtiö: Intercord
Fools Gardenin muut singlet
| ”Wild Days” 1994 | ”Lemon Tree” 1995 | ”Wild Days (uudelleenjulkaisu)” 1996 |
Lemon Tree on Fools Garden -yhtyeen esittämä kappale, joka on yhtyeen yksi tunnetuimpia ja suosituimpia kappaleita. Kappale äänitettiin vuonna 1995.
Vuonna 1996 kappaleesta tuli suuri menestys maailmalla ja se nousi monissa maissa listaykköseksi. Muun muassa Saksassa ja Norjassa kappale myi platinaa. . Suomessa kappale pysyi Suomen virallisella singlelistalla 5 viikkoa, joista parhain sijoitus viikolla 11/1996 18. sija.
Kappaleet

Lemon Tree – 3.11 (säv. Peter Freudenthaler, Volker Hinkel)
Finally – 4.29
Spirit '91 (Dance-Mix) – 4.11
Kokoonpano

Peter Freudenthaler – laulu
Thomas Mangold – basso
Ralf Wochele – rummut
Volker Hinkel – kitara
Roland Röhl – kosketinsoitin
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat (englanniksi)
Discogs
Eva Runefelt

| Eva Runefelt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1953 (ikä 70–71)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  I svackan
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eva Runefelt (s. 1953) on ruotsalainen kirjailija. Esikoisteos, romaani I svackan, ilmestyi 1975. Se kertoo nuoren tytön kehityksestä. Novellikokoelma Hejdad tid ilmestyi kahdeksan vuoden kuluttua. Runokokoelmia hän on julkaissut harvakseltaan.
Palkinnot ja tunnustukset

Dobloug-palkinto
Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto 1994
Nils Ferlinin palkinto 1999
Sveriges Radios lyrikpris 1982
Teokset

I Svackan, 1975
En kommande tid av livet, 1975
Åldriga och barnsliga trakter, 1978
Augusti, 1981
Ur mörkret, 1983, Stina Strandbergin kanssa
Längs ett oavslutat ögonblick, 1986
Hejdad tid, 1994
Mjuka mörkret, 1997
De tretton stegen, 1998
I djuret, 2001
I ett förskingrat nu, 2007
Minnesburen, 2013
Ur världen, 2020
Teokset > Suomennetut teokset

Hennyn kaipaus: kuunnelma (Hennys längtan), suom. Helinä Achrén, Helsinki: Yleisradio 1980
Teokset > Suomennettuja runoja

Pia Koskinen-Launosen suomentamia Runefeltin runoja on julkaistu Parnassossa (nro 2003: 1).
Autius
Etäisyyden sisin
Hautaaminen kolmantena adventtina (Gravsättning tredje advent)
Lamentatio
Leijonanhetki : 1-4
Nukkuva nainen (Vermeer) (Sovande kvinna (Vermeer))
Sulkeutunut : 1-3
Tiinalle (För Tiina)
Unikkokuolema
Liro Vendelino Meurer

Liro Vendelino Meurer
Liro Vendelino Meurer (s. 13. heinäkuuta 1954 Salvador do Sul) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Porto Alegren arkkihiippakuntaan João Cláudio Colling 12. joulukuuta 1981. Hänet nimitettiin Passo Fundon vihkipiispaksi sekä Thucca in Numidian titulaaripiispaksi 14. tammikuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 22. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dadeus Grings, jota avustivat Pedro Ercílio Simon ja José Mário Stroeher.
Meurer sai 24. huhtikuuta 2013 nimityksen Santo Ângelon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. kesäkuuta.
Kuudennen sukupolven pelikonsolit

Historia
kolikkopelien kulta-aika
vuoden 1983 videopelilama
videopelien historia
Pelikonsolit
1. sukupolven pelikonsolit (1972–1977)
2. sukupolven pelikonsolit (1976–1984)
3. sukupolven pelikonsolit (1983–1992)
4. sukupolven pelikonsolit (1987–1996)
5. sukupolven pelikonsolit (1993–2006)
6. sukupolven pelikonsolit (1998–2013)
7. sukupolven pelikonsolit (2005–2017)
8. sukupolven pelikonsolit (2012–nykyhetki)
9. sukupolven pelikonsolit (2020–nykyhetki)
Videopelien historia
Pelikonsoleiden kuudes sukupolvi seurasi viidettä sukupolvea ja ajoittui vuosien 1999–2006 välille.
Vertailu

| Nimi | Nintendo GameCube | PlayStation 2 | Sega Dreamcast | Xbox |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Konsoli: 
Julkaisuhinta: 
| Julkaisupäivä | JP 14. syyskuuta 2001NA 18. marraskuuta 2001EU 3. toukokuuta 2002 | EU 24. marraskuuta, 2000JP 4. maaliskuuta, 2000NA 26. lokakuuta, 2000 | JP 27. marraskuuta 1998NA 9. syyskuuta 1999EU 14. lokakuuta 1999 | EU 14. maaliskuuta 2002JP 22. helmikuuta 2002NA 15. marraskuuta 2001 |
| Media | GameCube Disc (miniDVD) | DVD, CD | CD, GD-ROM | DVD, CD |
Muut

Panasonic Q (2001–2003)
Nuon
XaviX
Käännös suomeksi
Korisliiga-kausi 2008–2009

Kausi 2008–2009 oli 69. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. Korisliiga-kauteen lähti sarjanousijana viiden I-divisioonassa vietetyn kauden jälkeen Forssan Koripojat ja hallitsevana mestarina Espoon Honka.
Kauden päätteeksi Namika Lahti voitti historiansa toisen Suomen mestaruutensa. Finaalisarjan hävinnyt Joensuun Kataja voitti hopeaa ja Tampereen Pyrintö pronssia. Porvoon Tarmo ja Team Componenta putosivat kauden päätteeksi I-divisioonaan. Vuoden pelaajaksi valittiin Pyrinnön Antti Nikkilä.
Runkosarja

Runkosarja käynnistyi 3. lokakuuta 2008 ja päättyi 13. huhtikuuta 2009. Runkosarjan kahdeksan parasta pääsevät pudotuspeleihin, runkosarjan viimeinen putoaa suoraan I-divisioonaan ja runkosarjan viimeistä edellinen joutuu liigakarsintaan I-divisioonan toiseksi tulleen kanssa.
Runkosarja > Sarjataulukko

Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, P/O = Tehdyt pisteet ottelua kohti, P/O- = Päästetyt pisteet ottelua kohti, P = Pisteet
| --- | --- |
: Pudotuspeleihin
: Liigakarsintaan
: I-divisioonaan
| # |  | O | V | H | P/O | P/O- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Joensuun Kataja | 44 | 32 | 12 | 92,3 | 82,6 | 64 |
| 2 | Kouvot | 44 | 29 | 15 | 80,3 | 73,6 | 58 |
| 3 | Espoon Honka | 44 | 28 | 16 | 77,3 | 71,3 | 56 |
| 4 | Namika Lahti | 44 | 27 | 17 | 81,0 | 77,8 | 54 |
| 5 | UU-Korihait | 44 | 27 | 17 | 79,3 | 75,9 | 54 |
| 6 | KTP-Basket | 44 | 23 | 21 | 79,1 | 77,9 | 46 |
| 7 | Tampereen Pyrintö | 44 | 22 | 22 | 83,6 | 82,6 | 44 |
| 8 | Torpan Pojat | 44 | 20 | 24 | 73,4 | 78,0 | 40 |
| 9 | Lappeenrannan NMKY | 44 | 18 | 26 | 79,6 | 83,5 | 36 |
| 10 | Forssan Koripojat | 44 | 18 | 26 | 78,4 | 81,2 | 36 |
| 11 | Team Componenta | 44 | 13 | 31 | 74,3 | 82,8 | 26 |
| 12 | Porvoon Tarmo | 44 | 7 | 37 | 72,3 | 83,8 | 14 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Pisteet

Ensimmäistä ammattilaiskauttaan pelannut Joensuun Katajan Jeremiah Wood otti nimiinsä Korisliigan korikuninkuuden 20,1 pisteen keskiarvollaan. Paras suomalainen kauden pistetilastossa oli Katajan Sami Lehtoranta 14,0 keskiarvollaan, jolla hän sijoittui liigan pistetilastossa kuitenkin vasta 25. sijalle. Kauden korkein yksittäisen ottelun pistemäärä oli 44, jonka teki Lappeenrannan NMKY:n Adrian Penland 25. maaliskuuta 2009 pelatussa ottelussa UU-Korihaita vastaan. Suomalaisista pelaajista kauden korkeimman yksittäisen ottelun pistemäärän teki Espoon Hongan Sasu Salin, joka pussitti 35 pistettä 7. maaliskuuta 2009 Lappeenrannan NMKY:tä vastaan.
| # | Pelaaja | Seura | Ottelut | Pistekeskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Jeremiah Wood | Joensuun Kataja | 41 | 20,1 |
| 2 |  Larry Blair | Joensuun Kataja | 38 | 19,6 |
| 3 |  HL Coleman | Lappeenrannan NMKY | 44 | 19,4 |
| 4 |  Frank Richards | Team Componenta | 42 | 19,4 |
| 5 |  Steve Smith | KTP-Basket | 37 | 18,2 |