Elias Käkelä
Elämä > Sisällissota ja kuolema

Helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 Käkelä valittiin Lappeen elintarvikelautakunnan puheenjohtajaksi. Hän anoi tehtävästään kahdesti eroa, mutta kuntakokous ei suostunut pyyntöön pitäessään Käkelää tehtävään parhaiten sopivana. Lokakuun eduskuntavaaleissa Käkelä jäi toistamiseen varasijalle. Yleislakon aikana Lappeenrannan kaupungin ja maalaiskunnan lakkokomitea nimitti Käkelän Työväen vallankumoukselliseen kunnallisneuvostoon, jonka muita jäseniä olivat muun muassa Jere Juutilainen, Emil Lehén, Viktor Ripatti ja Taavi Starck. Elintarvikepulan velloessa Käkelä oli pahassa välikädessä, kun häntä painostivat elintarvikelautakunnan määräyksiin kyllästyneet rikkaat talolliset ja toisaalta nälkiintynyt työväestö. Käkelä joutui kahnauksiin Lappeenrannan punakaartin kanssa, kun se yritti joulukuussa takavarikoida Lappeenrannan Oluttehtaan mallasvaraston leiväntekoa varten. Punakaartin kerrottiin myös pidättäneen hänet kuulusteltavaksi.
Sisällissodan käynnistyttyä Käkelä valittiin punaisten perustamaan Lappeen kunnallisneuvostoon. Lappeenrannan punaisten paetessa huhtikuun lopussa Viipuriin hän päätti jäädä vartioimaan kotiinsa piilottamiaan kunnan rahoja. Käkelä katsoi, ettei hänellä ollut tarvetta paeta, koska hän ei kapinan aikana ollut missään tekemisissä punakaartien tai punaisten siviilihallinnon kannsa. Valkoisten saavuttua Lappeenrantaan 26. huhtikuuta Käkelä lähti kaupunkiin, jossa hänet pidätettiin ja vietiin vankileirille. Kaksi päivää myöhemmin ilmestyneessä Etelä-Saimaassa oli Käkelän, Kaarlo Ketolan ja Heikki Torvisen allekirjoittama julistus, joka kehoitti vielä antautumatta olleita punakaartilaisia pidättäytymään väkivaltaisuuksista.
Lappeenrannan kenttäoikeus, jonka jäseniä olivat muun muassa Pekka Roiha ja Lappeenrannan komendantti Uno Serenius, kuulusteli Käkelää 29. huhtikuuta. Hän kertoi muun muassa kätkeneensä kotiinsa 300 000 markkaa kunnan rahoja. Käkelän pojan Oivan kertoman mukaan Serenius kävi hänen kanssaan hakemassa rahoja, mutta äiti ilmoitti, että kunnan edustaja oli jo noutanut ne. Samassa yhteydessä Serenius antoi Käkelän hyvästellä perheensä. Käkelällä oli hallussaan myös 50 000 markkaa, jotka hän oli nostanut Lappeenrannan Työväen Osuuskaupasta. Kuulustelujen aikana hän tarjosi lompakkoaan säilytettäväksi nimismies Gunnar Tallrothille, joka kieltäytyi ottamasta sitä vastaan. Omaiset saivat lompakon myöhemmin haltuunsa, mutta rahat sekä mukana ollut kultakello olivat kadonneet. 2. toukokuuta Serenius kuljetti Käkelän Lappeenrannan linnoituksen valleille kahden sotilaan saattamana. Toisen saattajan Toivo Korpilinnan mukaan Serenius vei Käkelän rinteeseen kaivetun joukkohaudan reunalle ja ampui hänet revolverillaan. Valkoiset yrittivät myöhemmin peitellä teloitusta laittamalla liikkeelle ristiriitaisia huhuja. Käkelän väitettiin muun muassa päässeen vankileiriltä ja lähteneen resiinalla kotiinsa, mutta hän joutui ammutuksi, kun ei totellut valkoisten vartion pysähtymiskäskyä. Joissakin lähteissä Käkelän kuolinpäivä on 29. huhtikuuta, mutta esimerkiksi sotatuomari Toivo Tapanaisen papereissa Käkelä on merkitty ammutuksi 2. toukokuuta ja haudattu joukkohauta P1:een. Käkelää huhuiltiin eduskuntaan vielä vuonna 1919, jolloin vaalipiirin keskuslautakunta oli täydentämässä niin sanottua tynkäeduskuntaa Käkelällä ja toisella teloitetulla varaedustajalla Riku Penttisellä.