Kivikausi Turussa
Kampakeraaminen kulttuuri > Jäkärlän kulttuuri

Turun seudun alavat osat, jotka muodostat Turun seudun nykyiset laajat savitasangot, nousivat merestä kuiviksi ja asuttaviksi alueiksi hyvin hitaasti. Vielä noin 3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua merenpinta Turun seudulla oli noin 38 metriä nykyistä ylempänä ja merenranta mukaili suurin piirtein linjaa Liedon Nautelankoskelta Kaarinan Piikkiönjokeen. Merenlahdet ulottuivat vielä tätäkin rajalinjaa kauemmaksi sisämaahan ja rantaviivan ulkopuolella vain alueen korkeimmat kohdat nousivat merestä esiin saarina.
Uusi kasvipeite houkutteli ajan kuluessa alueelle eläimistöä ja niiden myötä myös ihmisiä. Vanhimmat tunnetut asuinpaikat Turun seudulta ovat sijainneet saarilla tai aivan rannikolla. Turussa näitä alueita edustaa erityisesti Jäkärlästä löydetty laaja asutusalue. Se on tutkimusten mukaan ollut pitkäaikainen asuinpaikka, jossa elettiin lähes yhtäjaksoisesti useiden vuosisatojen ajan. Jäkärlän asuinpaikka sijaitsee suurella soraharjulla nykyisen Vähäjoen ja Aurajoen välisellä alueella. Nykyisin harjun korkein kohta on noin 51 metriä merenpinnan yläpuolella, mutta aikanaan harju on muodostanut ensin saaren, joka myöhemmin on kuroutunut kiinni mantereeseen.
Ensimmäisissä Jäkärlän alueella tehdyissä kaivauksissa vuonna 1907 löydettiin kolme erillistä asutusvyöhykettä, jotka ovat luultavasti sijainneet hyvin lähellä merenrantaa. Kaivauksissa löytyi merkkejä muun muassa kotamaisista asuinrakennuksista sekä maahan kaivetuista asuinkuopista. Näiden lisäksi löydettiin runsaasti merkkejä erilaisista tulisijoista, joista toiset edustivat lyhytaikaisia ja toiset useaan kertaan uusittuja pitkäaikaisia tulisijoja. Suurin osa liesistä lienee sijainnut asumusten ulkopuolella, sillä niiden ympäristöstä ei löydetty juurikaan asumuksen merkkejä. Tämän vuoksi on arveltu, että ajanjakson suotuinen ilmasto mahdollisti ulkona oleskelun ja toiminnan ja kodat näyttävät olleen nimenomaan nukkumapaikkoja.
Jäkärlän kaivaukset osoittivat selkeästi, että alueen asuinpaikka on kuulunut kampakeraamisen kulttuurin piiriin, jonka aluetta on ollut nykyisen Suomen lisäksi Puolan, Baltian ja Pohjoisen-Venäjän alueet. Kampakeraamisen kulttuurin väestö on elänyt metsästyksestä, kalastuksesta sekä hylkeenpyynnistä ja luonnontuotteiden keräämisestä. Maanviljelyä ja karjanhoitoa Kampakeraaminen kulttuuri ei tutkimusten mukaan ole harjoittanut. Nimensä kulttuuri on saanut keramiikastaan, jonka pääasiallinen koristelu on ollut kamman painantaa muistuttava kuvio. Useilla kampakeraamisen kulttuurin asuinalueella on ollut omat ominaispiirteensä ja näin myös Jäkärlän kohdalla; Jäkärlän keramiikka eroaa muista kampakeraamisen kulttuurin saviastioista selvästi siinä, ettei Jäkärlän keramiikan koristeluun sisälly kuoppia koristeluun lainkaan, vaan ainoastaan runsaasti kampaleimaa, kouruviivaa ja soikeita painanteita. Jäkärlästä löydettyyn kiviaineistoon on lisäksi sisältynyt runsaasti muun muassa kirveitä, talttoja, iskukiviä, hioimia, reikäkiviä, poria ja kaapimia. Jäkärlän alueen lisäksi Jäkärlän keramiikkaa on löydetty muualtakin Turun seudulta, muun muassa Maariasta Vähäjoen länsipuolelta ja Liedosta Vintalan ja Nautelankosken alueelta.
Useiden arkeologisten kaivausten pohjalta on pidetty melko varmana, että Jäkärlän kulttuurin asukkaat ovat muodostaneet Turun seudun ensimmäisen väestön, joka on muodostanut muista selvästi erottuvan länsisuomalaisen kampakeramiikan haaran. Esimerkiksi arkeologi Ella Kivikoski on arvioinut Jäkärlän kulttuurin omaleimaisuuden olleen niin suuri, että alueen väestö on saattanut muodostaa jopa oman etnisen ryhmänsä. Tätä käsitystä tukee myös se seikka, että alueen väestöllä on kaivausten mukaan ollut oma hautausmuoto, jossa paasiarkulliset kivillä merkityt maanalaiset haudat on peitetty punamullalla.