stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nina Božko
Graafikko ja taidemaalari

Božko aloitti julistetaiteilijana. Hänen kansallisrunoilija Taras Ševtšenkosta 1940-luvulla tekemästään julisteesta tuli heti klassikko ja se levisi laajalle. Hän teki litografiaa, linoleikkausta, etsauksia, akvatintaa, kuivaneulaa ja monotypiaa. Hän työskenteli myös kustantamoissa kirjankuvittajana.  Hän kuvitti lastenkirjoja värillisillä linoleikkauksilla ja julkaisi linoleikkausalbumeja mm. litografiasarjan "Naisten kohtalo”.
1960-luvulta lähtien Božko alkoi grafiikan ohella maalata. Hänen tuotantoonsa kuuluu öljymaalauksia, akvarelleja ja guassimaalauksia. Hänen kuvasi maalauksissaan merkittäviä historiallisia tapahtumia ja oli tuottelias muotokuvamaalari. Hän maalasi muotokuvia kultturin ja taiteen merkkihenkilöistä, toisen maailmansodan veteraaneista, tavallisista ihmisistä kuten talonpojista, kaivostyöläisistä, metron rakentajista, Arsenal-tehtaan työntekijöistä. Hänen Kiovan perustajia kuvaava muotokuvasarjansa valmistui vuonna 1972.
1970-kuvulla Božko matkusti laajalti, mikä rautaesiripun aikana oli harvinaista. Hän teki luonnoksia muun muassa Pariisissa ja omaksui taiteeseensa eurooppalaisia vaikutteita pysyen silti ukrainalaisen realistisen koulukunnan edustajana.
1980-luvun lopulla Nina Božkon maalausten pääaiheeksi tuli luonto. Hän on maalannut puutarhoissa ja pelloilla kasvavia kukkia ja maisemia Uzbekistanista, Krimiltä ja Solovkista.  1990-luvulla maalattu sarja Isäni maa käsittää teoksia Karpaateilta, Kiovasta ja Koillis-Ukrainasta.
Božkon teoksia on taidemuseoissa ja yksityisissä kokoelmissa Ukrainassa ja ulkomailla ja hän on osallistunut lukuisiin näyttelyihin Kiovassa, muualla Ukrainaissa ja ulkomailla.
Božko oli naimisissa taiteilija Ivan Tihijn kanssa, ja taiteilija Oleksandr Tihij oli hänen poikansa.
Y. Y. Antonen

Y. Y. Antonen oli kirjoittajanimimerkki Ydin-lehdessä. Nimimerkillä julkaistiin kirjoituksia vuoden 1972 aikana. Sen taustalla oli useita kirjoittajia sosialidemokraattisen puolueen piiristä, muun muassa Jaakko Blomberg, Kari Tapiola, Jaakko Kalela, Pertti Joenniemi sekä alkuun myös Paavo Lipponen. Viimeiseksi nimimerkillä julkaistuksi kirjoitukseksi jäi EEC-sopimusta vastustanut kirjoitus ”Kekkosen linja”, jota ei ollut kirjoittanut kyseisen ryhmän jäsen, eikä ryhmälle ollut ilmoitettu asiasta. Kirjoittajat olivat Antero Jyränki, Erkki Tuomioja ja Bo Ahlfors. Nimimerkin käytöstä sopi alun perin Kari Tapiola Ydin-lehden päätoimittajan Elina Suomisen kanssa, kun ulkoministeriön virkamiehiä käsitelleelle kriittiselle jutulle tarvittiin suojaa. Suominen (nyk. Elina Sana) kertoi vuonna 2022, että viimeisen kirjoituksen kirjoittaja oli nimenomaan Jyränki, joka oli myös Zavidovo-vuodon takana, sillä hän piti Kekkosen toimintaa presidentin toimivaltuuksien ylityksenä ja uhkana suomalaiselle demokratialle. Kirjoituksen mukaan oli vahingollista salata tieto Neuvostoliiton kannasta Suomen EEC-sopimukseen ennen sopimuksen hyväksymistä.
Ohjuslautta Isku

| Isku |
| --- | --- |
 Ohjuslautta Iskun pienoismalli Forum Marinumissa
Perustiedot
Alustyyppi:  Ohjusvene
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reposaaren konepaja
Laskettu vesille:  1970
Tekniset tiedot
Uppouma:  300 t
Pituus:  26,6 m
Leveys:  8,7 m
Syväys:  1,8 m
Koneteho:  4 × 576 kW
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  25
Aseistus
Aseistus:  4 × MTO-68 1 × 2/30 mm
Ohjuslautta Isku oli Suomen merivoimien ohjuslautta.
Rakentaminen

Alus rakennettiin Porissa Reposaaren konepajalla vuonna 1970. Se oli Suomen ensimmäinen ohjusvene. Alus oli tarkoitettu yksinomaan koulutusalukseksi uusia ohjusmiehiä varten, joten merikelpoisuus katsottiin toisarvoiseksi kantokykyyn verrattuna, joten aluksesta päätettiin tehdä yksirunkoinen lautta. Näin siksi koska koulutusammunnat tehtäisiin sisäsaaristossa.
Alukseen ostettiin Neuvostoliitosta neljä P-15 Termit -meritorjuntaohjusten (Nato-raportointinimi SS-N-2 Styx) laukaisualustaa (Suomessa MTO68) sekä yksi 30 mm kaksoistykki. Samat ohjukset ja niiden laukaisulaitteet olivat käytössä myös Tuima-luokan ohjusveneissä, joista oli jo tehty hankintapäätös.
Palvelus

Alus palveli ohjusmiesten koulutuksessa aina vuoteen 1988, jolloin se poistettiin käytöstä Suomen merivoimien luovuttua MTO68-ohjuksista. Tämän jälkeen merivoimat käytti alusta satunnaisesti, ja 1990-luvulla se luokiteltiin "koealukseksi".
Alus on merivoimien vahvuudesta poistuttuaan jäänyt Pansion telakan rantaan.
Ŀ

Paral·lelin metroasema Barcelonassa
Ŀ (ŀ) eli pisteellinen L on katalaanin oikeinkirjoituksessa esiintyvä kirjain, jota käytetään äänteen [ɫː] merkitsemiseen yhdistelmässä ŀl erotuksena äänteestä [ʎ], jota merkitään ll.
Merkit Ŀ ja ŀ on koodattu Unicodeen koodipisteisiin U+013F ja U+0140, mutta koska ne ovat niin sanottuja yhteensopivuusmerkkejä, niiden sijaan suositellaan käytettäväksi keskipistettä · (U+00B7).
Ohjeluku

Ohjeluku valokuvauksessa ilmaisee salamalaitteen maksimitehon. Suurempi luku tarkoittaa tehokkaampaa salamaa. Ohjeluvun laskemiseksi arvioidaan etäisyys, jolla salaman teho vielä riittää valottamaan kohteen oikein: Ohjeluku = etäisyys * käytettävä aukko. Normaalisti ohjeluku lasketaan käyttäen ISO 100 oletusherkkyyttä.
Tarvittavan aukon voi laskea käyttämällä kaavaa ohjeluku/etäisyys = aukko. Jos esimerkiksi salaman ohjeluku on 40 ja etäisyys kohteeseen on 10 metriä: Tarvittava aukko on 40/10 = f4. Jos ns. filmin herkkyyttä muutetaan, myös ohjeluku muuttuu. Esimerkiksi herkkyyden muuttaminen ISO 100 arvosta arvoon ISO 200 muuttaa ohjelukua kertoimella 1,44.
Laitteille ilmoitettujen ohjelukujen tulkintaa vaikeuttaa se, että kaavassa käytettävä etäisyys voidaan ilmaista joko metreinä tai jalkoina. Esimerkiksi tehokkaan Canon Speedlite 580EX II –salaman ohjeluku metreinä on 58 ja jalkoina 190. Kameroihin kiinteästi asennettujen salamoiden ohjeluvut ovat huomattavasti erillislaitteita pienempiä.
Etäisyys tarkoittaa salaman etäisyyttä kohteesta. Kameran asento, objektiivi tai sijoitus ei suoraan vaikuta ohjelukuun. Kannattaa muistaa että jos salama heijastetaan katon tai muun pinnan kautta, etäisyys kohteeseen kasvaa vastaavasti (valotehoa ”imeytyy” jonkin verran heijastaviin pintoihin, mikä pitää huomioida lopullista aukkovalintaa tehdessä). Sisätiloissa heijastavat pinnat vaikuttavat lisäävästi salamasta saatavaan valotehoon, samasta syystä ulkokäytössä ohjeluku usein yliarvioi salaman tehon.
Jos salamalaitteessa on objektiivin polttoväliin mukautuva tai käsin säädettävä optiikka, myös ohjeluku muuttuu salaman polttoväliä muutettaessa. Ohjeluku on suurimmillaan telepäässä ja pienimmillään laajakulma-asennossa. Salamalaitteista tai niiden käyttöohjeista löytyy usein valmiiksi lasketut taulukot yleisimmille etäisyys – aukko –yhdistelmille.
Kaavat

Ohjeluku = etäisyys * aukko
Aukko = ohjeluku / etäisyys
Etäisyys = ohjeluku / aukko
Ohjeluvun muutoskertoimet eri herkkyyksille

ISO 100: 1
ISO 200: 1,44
ISO 400: 2,07
ISO 800: 2,99
ISO 1600: 4,30
ISO 3200: 6,19
Ľudmila Maťavková

Ľudmila Maťavková Kansojen liigan ottelussa Suomea vastaan Turussa syyskuussa 2023.
Ľudmila Maťavková (s. 11. huhtikuuta 1998) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän siirtyi Slovan Bratislavasta Belgiaan vuonna 2020 ja on edustanut siellä yhden kauden Charleroita, kaksi kautta Club YLA:ta ja kesästä 2023 alkaen Anderlechtia. Hän on pelannut maaliskuun 2024 loppuun mennessä Slovakian naisten maajoukkueessa 37 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa marraskuussa 2016.
Niko Peltola

| Niko Peltola |
| --- | --- |
 Niko Peltola Tampereen Ilveksen paidassa SM-liigan karsintaottelussa maaliskuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1990 (ikä 34) Huittinen, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bono
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  91 kg
Pelinumero:  70
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–2021
Seurat:  LLuja (S-S) Sport (Mestis/SML) Jokerit (SML/KHL) Ässät (SML) Ilves (SML)
Niko Peltola (s. 1. kesäkuuta 1990 Huittinen) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi merkittävän osan ammattilaisurastaan SM-liigajoukkue Tampereen Ilveksessä.
Ura > Maajoukkueura

Peltola on pelannut Suomen A-maajoukkueessa kaksi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin toisessa ottelussa Moskovan Megasport-urheilupalatsissa 17. joulukuuta 2016 Ruotsia vastaan. Peltolalle avautui paikka Suomen joukkueeseen, kun hänet nimettiin sinne juuri ennen turnauksen avausottelua loukkaantuneen Valtteri Kemiläisen tilalle. Peltola merkittiin debyytissään heti Suomen ykköspuolustajapariin Sami Lepistön viereen.
Šipkan solan taistelu

Vuonna 1934 taistelupaikalle pystytetty muistomerkki.
Šipkansolan taistelu oli sarja Bulgariassa sijaitsevan Šipkansolan hallinnasta käytyjä taisteluja Venäjän–Turkin sodassa 1877–1878.
Koska tärkein reitti Tonavalta Balkanvuorten läpi Bulgarian eteläosiin kulki Šipkansolan kautta, sola oli strategisesti hyvin tärkeä. Turkkilaiset puolustivat solaa alkujaan 4 000 miehen voimin, mutta venäläinen kenraali Josif Gurko onnistui valtaamaan sen yllätyshyökkäyksellä sodan alussa heinäkuussa 1877. Elokuussa turkkilainen kenraali Suleiman pašša yritti vallata solan takaisin 30 000 miehen voimin. Puolustajina oli yhteensä noin 7 500 venäläistä ja bulgarialaista vapaaehtoista kenraali Nikolai Stoletovin komennossa. Tämä 21.–26. elokuuta käyty taistelu, jossa turkkilaiset torjuttiin täpärästi, on saavuttanut Bulgarian kansallisessa historiankirjoituksessa legendaarisen maineen. Turkkilaiset yrittivät solan takaisinvaltausta vielä syyskuussa, minkä jälkeen molemmat osapuolet linnoittautuivat asemiinsa solan luona. Niin kauan kuin Venäjän suuri pääarmeija oli sidottu Plevnan linnoituksen piiritykseen Pohjois-Bulgariassa, turkkilaisten kannatti jatkaa läpimurron yrittämistä Šipkassa.
Venäjän sotaretki nytkähti uudelleen liikkeelle joulukuussa 1877 Plevnan antauduttua. Kenraali Fjodor Radetzky käynnisti uuden hyökkäyksen Šipkansolan luona tammikuussa 1878. Koska Plevnan kukistumisen jälkeen Šipkan puolustaminen ei enää ollut mielekästä, solan luo sijoitettujen turkkilaisten joukkojen komentaja Vessil pašša antautui 9. tammikuuta. Tämän jälkeen Venäjän armeija pääsi etenemään nopeasti eteläiseen Bulgariaan ja hyökkäämään Adrianopoliin.
Kaikkiaan venäläiset menettivät Šipkansolan taisteluissa noin 5 500 miestä ja turkkilaiset 13 000.
Taistelupaikalle pystytettiin vuonna 1934 ”Vapauden monumentti” -niminen suuri muistomerkki, jonka aiheena on taistelun merkitys Bulgarian itsenäistymiselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šipkan solan taistelu Wikimedia Commonsissa
Shipkamuseum.org (bulgariaksi)
Ágios Panteleímonas (Ateena)

| Ágios Panteleímonas Άγιος Παντελεήμονας |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Ágios Panteleímonas korostettuna.
Kaupunki:  Ateena, Attika, Kreikka
Suuralue:  6.
Koordinaatit:  37°59′48″N, 23°43′41″E
Lähialueet:  Ágios Nikólaos, Attikí, Pedíon Áreos
Ágios Panteleímonas (kreik. Άγιος Παντελεήμονας) on kaupunginosa Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Ateenan keskustan pohjoispuolella ja kuuluu kaupungin 6. suuralueeseen. Kaupunginosa on saanut nimensä siellä sijaitsevasta Pyhän Panteleimonin kirkosta.
Kaupunginosan länsipuolella sijaitsee Attikín kaupunginosa, pohjoispuolella Ágios Nikólaos ja itäpuolella Pedíon Áreos.
Ateenan kaupunginosat ja alueet
Aérides
Ágios Artémios
Ágios Elefthérios
Ágios Loúkas
Ágios Nikólaos
Ágios Panteleímonas
Akadimía
Akadimía Plátonos
Akrópoli
Ampelókipoi
Anafiótika
Anáktora
Asteroskopeío
Attikí
Chílton
Elaiónas
Ellinoróson
Erythrós Stavrós
Evangelismós
Exárcheia
Filopáppou
Girokomeío
Gkázi
Gkráva
Gkýzi
Goudí
Goúva
Ilísia
Kallimármaro
Kansallispuutarha
Kerameikós
Klafthmónos
Kolokynthoú
Kolonáki
Kolonós
Koukáki
Kountouriótika
Kynosárgous
Kypriádou
Kypséli
Lampriní
Lófos Skouzé
Lykavittós
Makrygiánni
Metaxourgeío
Mets
Monastiráki
Néa Filothéi
Neápoli
Néos Kósmos
Omónoia
Pagkráti
Patísia
Pedíon Áreos
Pefkákia
Petrálona
Pláka
Plateía Amerikís
Plateía Koliátsou
Plateía Koumoundoúrou
Plateía Mavíli
Plateía Viktorías
Polýgono
Profítis Daniíl
Profítis Ilías
Promponás
Psyrí
Rizoúpoli
Rouf
Sepólia
Stathmós Larísis
Sýntagma
Thiseío
Thymarákia
Treis Géfyres
Váthi
Votanikós
Záppeio
Äänisen niemimaa

Äänisen niemimaa satelliittikuvassa.
Äänisen niemimaa jää Vienanmeren lahtien Äänislahden ja Vienanlahden väliin.
Äänisen niemimaa (ven. Онежский полуостров) on luoteisella Venäjällä oleva niemimaa Vienanmerellä Arkangelin alueella. Se erottaa koillispuolellaan olevan Vienanlahden ja lounaispuolellaan olevan Äänislahden toisistaan. Äänisen niemimaalla on säilynyt Euroopan suurin rannikkoseutujen runsaspuustoinen metsäerämaa. Sinne tehtiin luontopolku vuonna 2010.
Äänisentauksen piiri

Äänisentauksen piiri eli Äänisentakainen piiri eli Äänisniemen piiri (ven. Заонежский район, Zaonežski raion) on entinen hallintoalue Karjalan ASNT:ssa, nykyisessä Karjalan tasavallassa. Se käsitti Äänisjärveen pohjoisesta pistävän suuren Äänisniemen. Piirin keskuksena oli Sungun kylä ja myöhemmin Suurlahti.
Äänisentauksen piiri muodostettiin vuonna 1930 yhdistämällä Sungun piiri ja Suurlahden piiri, jotka oli muodostettu vuonna 1927 lakkautetuista Sungun, Suurlahden ja Tolvojan kunnista. Vuonna 1933 siihen kuuluivat Deriguzovon, Foimoguban, Heinälahden, Jandomjärven, Kažman, Karasjärven, Kižin, Kosmojärven, Kuusirannan, Pajanitsan, Suurlahden, Suurnivan, Tipinitsan, Tolvojan ja Virojärven kyläneuvostot. Piirissä oli tuolloin 26 300 asukasta, joista 97,7 % oli venäläisiä ja 1,7 % suomalaisia.
Jatkosodassa vuosina 1941–1944 piiri oli Suomen miehittämä. Sen alue liitettiin Karhumäen piiriin vuonna 1959.
Äänisen viidennes

Äänisen viidennes. Novgorodin viidennekset.
Äänisen viidennes (ven. Обоне́жская пяти́на, Obonežskaja pjatina) oli yksi viidestä alueesta, joihin Novgorodinmaa jaettiin 1700-luvun alkuun saakka. Se on saanut nimensä Äänisjärvestä.
Viidennes mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1496 verokirjassa, mutta nimitys Obonežje tavataan jo 1000-luvun alussa. Äänisen viidennes rajoittui lännessä Olhavanjokeen ja Laatokan kaakkoisrantaan aina Viteleen saakka, pohjoisessa Vienanmeren Äänislahteen, idässä Äänisen ja Valkeajärven vedenjakajaan sekä etelässä Mda- ja Mstajokiin ja Ilmajärveen. 1400-luvun lopulla alue jakautui kahteen puoliskoon (ven. polovina). Eteläisempi Nagornaja polovina käsitti 36 ja pohjoisempi Zaonežskaja polovina 45 pogostaa. Alueen ainut kaupunki oli vuonna 1649 perustettu Aunus. 1700-luvulla Äänisen viidenneksen pohjoisosa liitettiin Aunuksen lääniin ja eteläosat Pietarin ja Novgorodin lääneihin.
Luettelo tavallisimmista suomalaisista luonnonkasveista

Luettelo tavallisimmista suomalaisista luonnonkasveista perustuu Kuopion yliopiston kurssin Ympäristötieteiden kasvintuntemus  vaatimuksiin. Lajit on tässä järjestetty heimoittain, alakaarittain ja kaarittain.
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Nymphaeales

Pohjanlumme (Nymphaea alba ssp. candida)
(Iso)ulpukka (Nuphar lutea)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Ranunculales

Kullero (Trollius europaeus)
Mustakonnanmarja (Actaea spicata)
Rentukka (Caltha palustris)
Valkovuokko (Anemone nemorosa)
Rönsyleinikki (Ranunculus repens)
Niittyleinikki (Ranunculus acris)
Rantaleinikki (Ranunculus reptans)
Järvisätkin (Ranunculus peltatus)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Rosales

Vuorijalava (Ulmus glabra)
Nokkonen (Urtica dioica)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Fagales

Metsätammi (Quercus robur)
Rauduskoivu (Betula pendula)
Hieskoivu (Betula pubescens)
Vaivaiskoivu (Betula nana)
Tervaleppä (Alnus glutinosa)
Harmaaleppä (Alnus incana)
Pähkinäpensas (Corylus avellana)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Caryophyllales

Lehtotähtimö (Stellaria nemorum)
Pihatähtimö (Stellaria media)
Nurmihärkki (Cerastium fontanum)
Peltohatikka (Spergula arvensis)
Mäkitervakko (Lychnis viscaria)
Puna-ailakki (Silene dioica)
Jauhosavikka (Chenopodium album)
Pihatatar (Polygonum aviculare)
Hevonhierakka (Rumex longifolius)
Niittysuolaheinä (Rumex acetosa)
Ahosuolaheinä (Rumex acetosella)
Särmäkuisma (Hypericum maculatum)
Pyöreälehtikihokki (Drosera rotundifolia)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Malpighiales

Metsäorvokki (Viola riviniana)
Suo-orvokki (Viola palustris)
Pelto-orvokki (Viola arvensis)
Kiiltopaju (Salix phylicifolia)
Raita (Salix caprea)
(Metsä)haapa (Populus tremula)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Brassicales

Ukonpalko (Bunias orientalis)
Peltoukonnauris (Erysimum cheiranthoides)
Peltokanankaali (Barbarea vulgaris)
Lutukka (Capsella bursa-pastoris)
Peltotaskuruoho (Thlaspi arvense)
Kevättaskuruoho (Thlaspi alpestre)
Peltoretikka (Raphanus raphanistrum)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Ericales

Kanerva (Calluna vulgaris)
Suopursu (Ledum palustre)
Sianpuolukka (Arctostaphylos uva-ursi)
Suokukka (Andromeda polifolia)
Vaivero (Chamaedaphne calyculata)
Isokarpalo (Vaccinium oxycoccos)
Puolukka (Vaccinium vitis-idaea)
Juolukka (Vaccinium uliginosum)
Mustikka (Vaccinium myrtillus)
Isotalvikki (Pyrola rotundifolia)
Nuokkutalvikki (Orthilia secunda)
Mäntykukka (Monotropa hypopitys)
Variksenmarja (Empetrum nigrum)
Ranta-alpi (Lysimachia vulgaris)
Terttualpi (Lysimachia thyrsiflora)
Metsätähti (Trientalis europaea)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Malvales

Metsälehmus (Tilia cordata)
Näsiä (Daphne mezereum)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Saxifragales

Taikinamarja (Ribes alpinum)
Pohjanpunaherukka (Ribes spicatum)
Mustaherukka (Ribes nigrum)
Ärviät (Myriophyllum spp.)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Rosales

Mesiangervo (Filipendula ulmaria)
Muurain eli hilla eli lakka (Rubus chamaemorus)
Mesimarja (Rubus arcticus)
Lillukka (Rubus saxatilis)
Vadelma (Rubus idaeus)
Ojakellukka (Geum rivale)
Kurjenjalka (Potentilla palustris)
Rätvänä (Potentilla erecta)
Ahomansikka (Fragaria vesca)
Poimulehdet (Alchemilla spp.)
(Koti)pihlaja (Sorbus aucuparia)
Tuomi (Prunus padus)
Korpipaatsama (Frangula alnus)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Fabales

Hiirenvirna (Vicia cracca)
Aitovirna (Vicia sepium)
Niittynätkelmä (Lathyrus pratensis)
Lupiini (Lupinus polyphyllus)
Valkomesikkä (Melilotus alba)
Valkoapila (Trifolium repens)
Puna-apila (Trifolium pratense)
Masmalo (Anthyllis vulneraria)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Myrtales

Maitohorsma (Epilobium angustifolium)
Lehtohorsma (Epilobium montanum)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Sapindales

Metsävaahtera (Acer platanoides)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Oxalidales

Käenkaali eli ketunleipä (Oxalis acetosella)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Geraniales

Metsäkurjenpolvi (Geranium sylvaticum)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Apiales

Koiranputki (Anthriscus sylvestris)
Vuohenputki (Aegopodium podagraria)
Myrkkykeiso (Cicuta virosa)
Kumina (Carum carvi)
Karhunputki (Angelica sylvestris)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Gentianales

Paimenmatara (Galium album)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Dipsacales

Terttuselja (Sambucus racemosa)
Koiranheisi (Viburnum opulus)
Vanamo (Linnaea borealis)
Lehtokuusama (Lonicera xylosteum)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Boraginales

Peltolemmikki (Myosotis arvensis)
Puistolemmikki (Myosotis sylvatica)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Lamiales

Kirjopillike (Galeopsis speciosa)
Valkopeippi (Lamium album)
Lehtopähkämö (Stachys sylvatica)
Maahumala (Glechoma hederacea)
Niittyhumala (Prunella vulgaris)
Syyläjuuri (Scrophularia nodosa)
Keltakannusruoho (Linaria vulgaris)
Orvontädyke (Veronica serpyllifolia)
Rohtotädyke (Veronica officinalis)
Nurmitädyke (Veronica chamaedrys)
Luhtakuusio (Pedicularis palustris)
Piharatamo (Plantago major)
Metsämaitikka (Melampyrum sylvaticum)
Kangasmaitikka (Melampyrum pratense)
Isovesiherne (Utricularia vulgaris)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Asterales

Kultapiisku (Solidago virgaurea)
Siankärsämö (Achillea millefolium)
Peltosaunio (Tripleurospermum inodorum)
Pietaryrtti (Tanacetum vulgare)
Pujo (Artemisia vulgaris)
Leskenlehti (Tussilago farfara)
Seittitakiainen (Arctium tomentosum)
Kyläkarhiainen (Carduus crispus)
Huopaohdake (Cirsium helenioides)
Suo-ohdake (Cirsium palustre)
Pelto-ohdake (Cirsium arvense)
Voikukat (Taraxacum spp.)
Suokeltto (Crepis paludosa)
Huopakeltano (Pilosella officinarum)
Ahokeltanot (Hieracium Vulgata-ryhmä)
Harakankello (Campanula patula)
Kissankello (Campanula rotundifolia)
Nuottaruoho (Lobelia dortmanna)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Liliales

Raate (Menyanthes trifoliata)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Asparagales

Sudenmarja (Paris quadrifolia)
Kielo (Convallaria majalis)
Oravanmarja (Maianthemum bifolium)
Keltakurjenmiekka (Iris pseudacorus)
Yövilkka (Goodyera repens)
Valkolehdokki (Platanthera bifolia)
Maariankämmekkä(Dactylorhiza maculata)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Alismatales

Suovehka (Calla palustris)
Pikkulimaska (Lemna minor)
Pystykeiholehti (Sagittaria sagittifolia)
Ratamosarpio (Alisma plantago-aquatica)
Vesirutto (Elodea canadensis)
Leväkkö (Scheuchzeria palustris)
Uistinvita (Potamogeton natans)
Ahvenvita (Potamogeton perfoliatus)
Rantapalpakko (Sparganium emersum)
Siemenkasvit, Magnoliophyta > Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Poales

Leveäosmankäämi (Typha latifolia)
Rantavihvilä (Juncus alpinoarticulatus)
Kevätpiippo (Luzula pilosa)
Järvikaisla (Schoenoplectus lacustris)
Luhtavilla (Eriophorum angustifolium)
Tupasvilla (Eriophorum vaginatum)
Juurtosara (Carex chordorrhiza)
Harmaasara (Carex canescens)
Pullosara (Carex rostrata)
Sormisara (Carex digitata)
Pallosara (Carex globularis)
Mutasara (Carex limosa)
Jokapaikansara (Carex nigra)
Rahkasara (Carex pauciflora)
Nurminata (Festuca pratensis)
Punanata (Festuca rubra)
Kylänurmikka (Poa annua)
Niittynurmikka (Poa pratensis)
Lehtonurmikka (Poa nemoralis)
Koiranheinä (Dactylis glomerata)
Nuokkuhelmikkä (Melica nutans)
Juolavehnä (Elymus repens)
Nurmilauha (Deschampsia cespitosa)
Metsälauha (Deschampsia flexuosa)
Tuoksusimake (Anthoxanthum odoratum)
Nurmirölli (Agrostis capillaris)
Metsäkastikka (Calamagrostis arundinacea)
Nurmitähkiö / timotei (Phleum pratense)
Nurmipuntarpää (Alopecurus pratensis)
Tesma (Milium effusum)
Järviruoko (Phragmites australis)