stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tempest Storm

| Tempest Storm> Annie Blanche Banks |
| --- | --- |
 Tempest Storm vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. helmikuuta 1928 Eastman, Georgia, Yhdysvallat
Kuollut: 20. huhtikuuta 2021 (93 vuotta) Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat
Ammatti:  burleskiesiintyjä, striptease-tanssija ja näyttelijä
Tempest Storm (alk. Annie Blanche Banks; 29. helmikuuta 1928 Eastman, Georgia, Yhdysvallat – 20. huhtikuuta 2021 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen burleskiesiintyjä, striptease-tanssija ja näyttelijä.
Tempest Storm eli Annie Blanche Banks syntyi vuonna 1928 Georgian Eastmanissa. Hänen vanhempansa olivat köyhiä osuusviljelijöitä. He kuitenkin erosivat pian Annien syntymän jälkeen, eikä hän tuntenut isäänsä. Annie oli 14-vuotias, kun lähti kotoa. Hän päätyi Columbukseen ja työskenteli tarjoilijana. Hän tapasi merijalkaväen sotilaan, jonka kanssa meni naimisiin. Liitto kuitenkin mitätöitiin vuorokauden jälkeen. Banks meni uudestaan naimisiin 15-vuotiaana, kun hän nai myyntimiehen. Heidän liittonsa kesti kuusi kuukautta.
Banks oli 17-vuotias, kun hän muutti Hollywoodiin. Hän valehteli ikänsä ja pääsi cocktail-tarjoilijaksi, missä eräs asiakas ehdotti hänelle uraa stripparina. Tämä järjesti Banskille myös koe-esiintymisen Follies-teatterin kykyjenetsijälle Lillian Huntille. Banks sai paikan tanssikuorosta, mutta jo kolmen viikon jälkeen hänelle ehdotettiin palkankorotusta ja strippaamista. Banks ei ollut ajatellut uraa stripparina, mutta hän omien sanojensa mukaan tarvitse ne rahat. Viikko siitä hänelle ehdotettiin taiteilijanimeä Tempest Storm. Banks muutti vuonna 1957 nimensä virallisesti Tempest Stormiksi.
Storm nousi 1950-luvulla kansainvälisesti kuuluisaksi yökerhoesiintyjäksi, ja hän myös näytteli muun muassa Russ Meyerin varhaisissa seksploitaatioelokuvissa. Stormin tunnetuin elokuva on Irving Klaw’n ohjaama vuoden 1955 kulttiklassikko Teaserama. Seuraavana vuonna hän näytteli myös Klaw’n ohjaamassa Buxom Beautiesissa.
Storm teki vuonna 1956 kymmenvuotisen sopimuksen Bryan-Engels-burleskituotantoyhtiön kanssa. Sopimus takasi Stormille 100 000 dollarin vuosipalkan, mikä oli alan rahakkain sopimus. Hän esiintyi vuodesta 1957 lähtien hotelli-kasino The Dunesissa. Stormin ura burleskiesiintyjänä kesti aina 2000-luvulle saakka, ja Las Vegas Stripillä hän esiintyi aina 1980-luvun lopulle saakka. Storm oli poikkeuksellinen alalle, sillä hän selviytyi burleskin alamäen 1960- ja 1970-luvuilla.
Stormin viimeinen esiintyminen tapahtui kesäkuussa 2010 Burlesque Hall of Famen reunion-show’ssa. Hän mursi tuona iltana lonkkansa ja joutui jättäytymään show-uraltansa. Rockmuusikko Jack Whiten kanssa hän teki vuonna 2011 haastattelualbumin Interview with Tempest Storm. Nimisha Mukerji ohjasi puolestaan vuonna 2016 julkaistun dokumenttielokuvan Tempest Storm: Burlesque Queen.
Storm kärsi viimeisinä vuosinaan dementiasta, ja hän kuoli vuonna 2021 kotonaan Las Vegasissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tempest Storm Wikimedia Commonsissa
Seinäjoen lukio

Seinäjoen lukio.
Seinäjoen lukio on Seinäjoen keskustassa sijaitseva lukio, jonka rehtorina toimii Teijo Päkkilä.
Seinäjoen lukio on luokaton lukio. Opiskelijoita lukiossa on noin 900. Henkilökuntaan kuuluu rehtori ja noin 50 opettajaa. Lukiolla on ystävyyskoulu Pietarissa sekä vuosittaista oppilasvaihtoa Hollantiin.
Koulun historiaa

Seinäjoen lukion edeltäjinä pidetään aikajärjestyksessä Seinäjoen yhteiskoulua (1913), Seinäjoen yhteislyseota (1930), Seinäjoen tyttölyseota ja Seinäjoen lyseota (1944) sekä Marttilan lukiota (1975). Nykyinen Seinäjoen lukio syntyi Marttilan ja Kivistön lukioiden yhdistämisestä vuonna 1977.
Seinäjoen yhteiskoulu perustettiin vuonna 1913 ja siitä kehittyi yliopistoon johtava koulu. Vuoden 1944 rauhansopimuksen perusteella Sortavalan lyseo siirrettiin Seinäjoelle paikalliseksi poikalyseoksi, jolloin Seinäjoen yhteislyseo muutettiin tyttölyseoksi.
Vuoden 1975 peruskoulu-uudistuksen yhteydessä oppikoulujen keskikoululuokat erotettiin lukioista erillisiksi yläasteen kouluiksi ja lukioluokat yhdistettiin. Seinäjoen lukion aikuislinjan edeltäjä iltaoppikoulu perustettiin 1970. Syksyllä 2006 Peräseinäjoen lukio yhdistettiin Seinäjoen lukioon ja toimii nykyään nimellä Etelä-Seinäjoen toimipiste.
Seinäjoen yhteiskoulun ja -lyseon rehtorina oli Heikki Laurinmäki. Seinäjoen lyseon rehtoreina olivat Aulis Lietoila ja Paavo Koivusalo. Seinäjoen tyttölyseon rehtoreina olivat Reino Ala-Kulju ja Matti Kujanpää, joka toimi myös Marttilan ja Seinäjoen lukioiden rehtorina. Kivistön lukion rehtorina toimi Martti Muilu. Seinäjoen lukion rehtorina toimi 1983–1997 Esko Palo. Lukion rehtorina ja sen aikuislinjan rehtorina 1997–2018 toimi Tuula Lamminmäki. Nykyisenä lukion ja sen aikuislinjan rehtorina toimii Teijo Päkkilä.
Aiheesta muualla

Seinäjoen lukion kotisivut
Seinäjoen lukion aikuislinja (Arkistoitu – Internet Archive)
Seututie 113

Seututie 113 oli vuoteen 1996 asti Espoon Kiven­lahdesta Kauk­lahden, Kirkkonummen Lapin­kylän ja Siuntion kirkonkylän kautta Lohjan kunnan Virkkalaan kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa se numeroitiin yhdys­tieksi 1130.
Ennen kuin tie sai tämän seututie­numeron, se oli ollut osa kanta­tietä 51. Porkkalan vuokra-alueen palauduttua Suomelle kantatie 51 siirrettiin kulkemaan Kirkko­nummen ja Inkoon kautta Karjaalle ja tien vanha osuus Kivenlahdesta Virkkalaan sai seututienumeron 113.
Seututie 116

Suitian tie eli seututie 116 on seututie, joka alkaa Lohjalta ja jatkuu aina Siuntion kirkolle asti. Tien varrella ovat muun muassa Munkkaan jätekeskus ja Suitian kartano. Tie päättyy risteykseen, josta pääsee yhdys­tietä 1130 pitkin Virkkalaan tai Espoon Kivenlahteen.
Short SC.7 Skyvan

| Short SC> 7 Skyvan 3 |
| --- | --- |

Tyyppi:  rahtikone
Valmistaja:  Short Brothers and Hartland Ltd
Miehistö:  1–2
Matkustajat:  19
Ensilento:  17. tammikuuta 1963
Valmistus lopetettu:  1986
Valmistusmäärä:  153 
Mitat
Pituus:  12,21 m
Kärkiväli:  19,79 m
Korkeus:  4,6 m
Nopeus:  324 km/h
Lentomatka:  1200 km
Tyhjäpaino:  3331 kg
Short SC.7 Skyvan on ylätasoinen kaksimoottorinen kaksoissivuperäsimellä varustettu lentokone, jota valmistettiin vuosina 1963-1986. Koneen runko on laatikkomainen ja siinä on suuri takaovi. Konetta käytetään pääasiassa lyhyisiin rahtilentoihin ja laskuvarjohyppäämiseen.
Teknillisellä korkeakoululla on käytössään  tutkimuskäyttöön modifioitu Skyvan.
Seututie 103

Seututie 103 eli Vuosaaren satamatie on Helsingin Salmenkallion kaupunginosan läpi Vuosaaren satamaan kulkeva seututie. Tie on kaksiajoratainen ja pituudeltaan 2,5 kilometriä. Tie alkaa Kehä III:n ja Itäväylän liittymästä ja kulkee 1 520 metriä pitkän Vuosaaren tietunnelin kautta Vuosaaren sataman portille. Tien numeroa 103 ei ole merkitty tieopasteisiin.
Seututie 103 avattiin liikenteelle 9. lokakuuta 2007 mutta suljettiin liikenteeltä jo 12. lokakuuta, sillä Tiehallinto halusi selvittää tien ainoalla liittymävälillä sijaitsevan tunnelin turvajärjestelmien häiriöitä. Tunneli avattiin uudelleen liikenteelle 22. tammikuuta 2008.
Tears of Magdalena

| Tears of Magdalena> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2005-–
Tyylilaji:  sinfoninen metalli, goottimetalli
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Magdalena Lee, sävellys, koskettimet, viulu,kitarat, laulu   Vasstago Archipelagus, sanoitukset, sovitus, laulu, rummut    Christina Cyan, basso, laulu  
Entiset jäsenet:  Tomi, kitara (2007–2008)  Peuge, rummut (2007–2008) 
Levy-yhtiö:   Scarlet Records, 2008     Magdalena Records, 2011–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tears of Magdalena on suomalainen rock-, metallimusiikki- ja popyhtye. Useat Tears of Magdalenan sanoitukset ovat saaneet vaikutteita mytologiasta, historiasta ja fantasiasta.
Yhtyeen debyyttialbumi Myths and Legends julkaistiin vuonna 2008. Hieman ennen albumin ilmestymistä yhtye hajosi kahteen osaan, minkä lopputuloksena Magdalena Leen ja Vasstagon johtama kokoonpano jatkoi nimellä Tears of Magdalena ja muiden jäsenten muodostama yhtye vaihtoi nimekseen Ultimus Sacratum.
Vuonna 2011 Tears of Magdalena julkaisi singlen "The Ghost of the Lighthouse".
Magdalena Lee

Magdalena Lee on venäläinen laulaja, viulisti, pianisti, tuottaja, säveltäjä, äänittäjä. Hän on opiskellut Pietarissa[lähde? ] ja Sibelius-Akatemiassa[lähde? ] Helsingissä musiikinopettajaksi ja oopperalaulajaksi opettajinaan Sona Ardontz, Johann Tilli, Juri Statnik, Irina Gavrilovici ja Anna Karlsson. Hän on äänialaltaan dramaattinen mezzosopraano.
Magdalena Lee on Tears of Magdalenan lisäksi esiintynyt Revolution Renaissancen levyllä Age Of Aquarius, Iconcrashin levyllä Enochian Devices (2009) ja Symfonian debyyttilevyllä (2011).
Kiista yhtyeen nimestä

Tears of Magdalenan perustamisesta on kaksi eri versiota. Magdalena Leen ja Vasstagon mukaan he kahdestaan perustivat yhtyeen vuoden 2005 lopussa ja alkoivat säveltää ja äänittää debyyttialbumin kappaleita kotistudiossa. Yhtyeen nimeksi valittiin ensin Magdalena Lee & Project.[lähde? ] Toisen version, jota edustavat Tomi ja Peuge, mukaan vuoden 2007 tammikuussa he yhdessä Vasstagon ja Magdalena Leen kanssa perustivat Dream Liturgia -yhtyeen. Kummankin version mukaan yhtyeen nimi vaihdettiin vuonna 2007 Tears Of Magdalenaksi.[lähde? ]
Vuonna 2007 yhtye, kokoonpanolla Magdalena Lee, Vasstago, Tomi ja Peuge, julkaisi promon Tears of Magdalena ja solmi yhden levyn sopimuksen italialaisen Scarlet Recordsin kanssa. Vuonna 2008 yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Myth and Legends".
Juuri ennen debyyttialbumin ilmestymistä yhtye ajautui sisäisiin riitoihin. Kitaristi ja rumpali, Tomi ja Peuge, yrittivät erottaa laulajansa Vasstagon ja vokalisti-kosketinsoittaja Magdalena Leen. Vasstago ja Magdalena Lee puolestaan väittivät säveltäneensä kahdestaan debyyttialbumin kappaleet ja päättivät julkaista musiikkia itsenäisesti, jossa Magdalena Lee soittaa kaikki instrumentit itse ja Vasstago hoittaa levy-yhtiön tehtävät. Kiistan seurauksena Scarlet Records jäädytti levyn promootion tilanteen selkiintymisen ajaksi. Sekä Vasstagon ja Leen yhtye että loppujen jäsenten Tomin, Peugen ja heidän uuden laulajansa Jevgenian muodostama yhtye jatkoivat toimintaansa Tears of Magdalena -nimellä.
Molemmat yrittivät rekisteröidä nimen omaksi tavaramerkikseen. Lisäksi Tomi ja Peuge riitauttivat Teostossa Magdalena Leen väitteen sävellyksistä ja Vasstagon väitteen sanoituksista. 15. kesäkuuta 2009 Patentti- ja rekisterihallitus rekisteröi Tears of Magdalena -tavaramerkin Magdalena Leelle. Tämän jälkeen kiista jatkui vielä vuoden 2009 marraskuuhun saakka, jolloin Tomin ja Peugen muodostama yhtye vaihtoi nimensä Ultimus Sacratumiksi. Ultimus Sacratum julkaisi huhtikuussa 2010 promolevyn "New Beginning" ja toukokuussa 2010 musiikkivideon "The Last Dawn", minkä jälkeen yhtye siirtyi tauolle.
Tears of Magdalena vuoden 2009 jälkeen

Vuonna 2012 Tears of Magdalena -yhtyeen vakituiseksi jäseniksi liittyi tuolloin 21-vuotias laulaja, pianisti ja kitaristi Christina Cyan, joka on Magdalena Leen tytär. Tears Of Magdalena ilmoitti Facebook-sivullaan, että aikoo julkaista jotkin kappaleet myös suomen ja venäjän kielillä.
Diskografia > Albumit

Myths and Legends, Scarlet Records, 2008
Aurora Borealis
Cut 'Em Down
Immortal Love
The Eastway
In the Silence
Nightmare
Mermaid
Your Blood is My Wine
October Rust (bonus, Japanin julkaisussa)
Diskografia > Singlet

The Ghost Of The Lighthouse, Magdalena Records, 2011
Diskografia > Promot

Tears of Magdalena, 2006
Aurora (nyk. Aurora Borealis)
Devil (nyk. My Nightmare)
The Vikings (nyk. The Eastway)
Tears of Magdalena, 2007
Aurora Borealis
Nightmare
Your Blood is My Wine
Tears of Magdalena, 2010
Tears Of Goddess
Gates Of Valhalla
Black Days White Nights
Aria To The Moon
Ghost Of The Lighthouse
Alone
Vampire Romance
Solar Sailing
The Voice
Walking On The Air
Bridal Ballad
Tears of Magdalena, 2010
Flow My Tears
Ave Maria
Let Me Weep
Ombra Mai Fu
Tears of Magdalena, 2011
Bist Du Bei Mir
Can She Excuse My Wrongs
Shell I Sue
Caro Mio Ben
Overture Of The Great Apocalypse
Rest Sweet Nymphs
Tears of Magdalena, 2012
Лунная Ария
Призрак Старого Маяка
Ты Не Один
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Magdalena Lee – laulu, kitara, orkestraatiot, viulu, sävellykset, sovitukset (2005–)
Vasstago Archipelagus – laulu, rummut, sanoitukset, sovitukset (2005–)
Christina Cyan – laulu, basso, kitara, koskittimet (2012–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Timppa – kitara (2006)
Karri – kitara, kosketinsoittimet (2006)
Tomi Eskelinen – kitara (2006–2007)
Tomi – kitara (2007–2008)
Peuge – rummut (2007–2008)
Tommy – bassokitara (2008)
Asim – kitara (2009–2009)
Marius – bassokitara (2009–2009)
Tomessey – kitara (2009–2009)
Aiheesta muualla

Tears Of Magdalenan viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tears Of Magdalena ReverbNation sivustolla
Aiheesta muualla > Arvostelut & haastattelut

Tears Of Magdalenan Myths and Legends -levyn arvostelu Imperiumissa FIN
Tears Of Magdalenan katselmus Sonic Cathedral sivustoilla USA[vanhentunut linkki]
Tears Of Magdalenan katselmus The Metal Fields sivustoilla GER
Tears Of Magdalenan haastattelu 2011 Blood Artin sivustoilla POL[vanhentunut linkki]
Tears Of Magdalenan haastattelu 2011 Under World Music Metal Magazinen sivustoilla USA (Arkistoitu – Internet Archive)
Tears Of Magdalenan haastattelu 2012 Rock The Stagen Metal Magazinen sivustoilla SLO (Arkistoitu – Internet Archive)
Tears Of Magdalenan haastattelu 2012 The Murder Inn Metal Magazinen sivustoilla ITA
Aiheesta muualla > Ultimus Sacratum

Ultimus Sacratum -yhtyeen Myspace-sivut
Ultimus Sacratum -yhtyeen musiikkivideo "The Last Dawn"
Tomi Korhosen haastattelu
Sigbjørn Johnsen

| Sigbjørn Johnsen |
| --- | --- |
 Johnsen vuonna 2009.
Norjan valtiovarainministeri
 Stoltenbergin II hallitus 20. lokakuuta 2009 – 16. lokakuuta 2013  
Edeltäjä:  Kristin Halvorsen
Seuraaja:  Siv Jensen
 Brundtlandin III hallitus 3. marraskuuta 1990 – 25. lokakuuta 1996  
Edeltäjä:  Arne Skauge
Seuraaja:  Jens Stoltenberg
Hedmarkin maaherra
 1997–2018  
Suurkäräjäedustaja
 Hedmarkin vaalipiiri 1977–1997  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. lokakuuta 1950 (ikä 74) Lillehammer, Norja
Tiedot
Puolue:  työväenpuolue
Sigbjørn Johnsen (s. 1. lokakuuta 1950 Lillehammer) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan valtiovarainministerinä vuosina 1990–1996 sekä 2009–2013 ja istui suurkäräjillä vuosina 1977–1997. Lisäksi hän oli Hedmarkin läänin maaherra vuosina 1997–2018.
Aiheesta muualla

Sigbjørn Johnsen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sigbjørn Johnsen Wikimedia Commonsissa
Sinfonia nro 6 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 6 (h-molli, op. 54) on kolmiosainen sinfonia, joka kantaesitettiin 5. marraskuuta 1939.
Neuvostoliiton taiteellinen ilmapiiri oli murroksessa kuudennen sinfonian säveltämisen aikoihin. Säveltäjiä kannustettiin tekemään saksalaisvastaisia teoksia ainakin ennen Molotov–Ribbentrop-sopimusta, mutta saksalaisvastaiset teokset palasivat suosioon Operaatio Barbarossan käynnistyttyä. Šostakovitšin sinfonia nro 5 oli kantaesitetty vuonna 1937, ja sen jälkeen Šostakovitš ilmaisi halunsa tehdä seuraavasta sinfoniastaan kuorosinfonia Vladimir Leninistä suurena venäläisen kansan poikana ja kansanjohtajana. On kyseenalaista, aloittiko Šostakovitš kuudetta sinfoniaansa todellisuudessa Lenin-sinfoniana; lopulta säveltäjä omisti Leninille sinfonian vasta 1960-luvun alussa kahdennentoista sinfoniansa muodossa. Siitä tuli kuudennen sinfonian tavoin puhtaasti soittimellinen. Šostakovitš tunsi toisaalta tarvetta patrioottisen musiikin tekemiseen, koska valtakoneisto oli jo raivostunut oopperasta Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth, joka kiellettiin vuonna 1936. On esitetty, että toisaalta Šostakovitš kuitenkin pelkäsi patrioottisen teoksen mahdollisesti saamaa kielteistä vastaanottoa, jollainen olisi ollut vaarallinen.
Šostakovitšin kuudennen sinfonian kantaesitys jäi vähäiselle huomiolle. Samassa konsertissa kantaesitetty Sergei Prokofjevin kantaatti Aleksanteri Nevski puolestaan sai paljon arvostusta osakseen. Musiikkikriitikko Ivan Martynovin mukaan odotuksissa oli ollut Šostakovitšilta vastaavanlainen dramaattisuudessaan yhtenäinen teos kuin viides sinfonia. Monien odotuksien vastaisesti kuudes sinfonia osoittautuikin rakenteeltaan epätavalliseksi abstraktiksi teokseksi.
Šostakovitšin kuudennen sinfonian avausosa on hidas, ja sitä on kuvattu tunnelmaltaan synkäksi. Kaksi myöhempää osaa ovat kevyempiä, nopeita ja eloisia. Ensimmäinen osa on pidempi kuin kaksi sen jälkeistä osaa yhteensä.
Osat

Largo
Allegro
Presto
Orkestraatio

piccolo, 2 huilua
2 oboeta, englannintorvi
3 klarinettia, joista yksi Es-klarinetti; bassoklarinetti
2 fagottia, kontrafagotti
4 käyrätorvea, 3 trumpettia, 3 pasuunaa, tuuba
lyömäsoittimet, patarummut, harppu, celesta
jouset
Segawan dystonia

Segawan dystonia, jota kutsutaan myös Segawan taudiksi tai dopaherkäksi dystoniaksi (DRD eli Dopamine-responsive dystonia), on sairaus, jossa L-dopan (levodopa, 3,4-dihydroksi-L-fenyylialaniini, C9H11NO4) tuotanto on häiriintynyt pysyvästi. Sairaus aiheuttaa tahatonta kouristelua, oksentelua, kaatuilua ja lihasjäykkyyttä. Sairauden aiheuttajaa ei tiedetä, mutta sairaus on neurologinen. Segawan dystonia on parantumaton sairaus, mutta sen hoitoon käytetään L-dopaa sisältäviä lääkkeitä.
Sigbjørn Gjelsvik

| Sigbjørn Gjelsvik |
| --- | --- |
 Gjelsvik vuonna 2021.
Norjan kunta- ja alueministeri
 Støren hallitus 12. huhtikuuta 2022 – 16. lokakuuta 2023  
Edeltäjä:  Bjørn Arild Gram
Seuraaja:  Erling Sande
Suurkäräjäedustaja
 Akershusin vaalipiiri 2017–  
Norjan keskustanuorten puheenjohtaja
 1998–2000  
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1974 (ikä 50)
Tiedot
Puolue:  keskustapuolue
Koulutus:  Norjan ympäristötieteen ja biologian yliopisto
Sigbjørn Gjelsvik (s. 30. maaliskuuta 1974 Naustdal) on norjalainen keskustapuolueen poliitikko. Hän oli Norjan kunta- ja alueministeri Støren hallituksessa vuosina 2022–2023. Gjelsvik on istunut suurkäräjillä vuodesta 2017. Hän oli Norjan keskustanuorten puheenjohtaja vuosina 1998–2000 ja vuosina 1999–2004 hän johti Norjan EU:hun liittymistä vastustavaa Nei til EU -liikettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sigbjørn Gjelsvik Wikimedia Commonsissa
Sigbjørn Gjelsvik Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Sikhiläisyys Intiassa

Sikhien osuus väestöstä piirikunnittain.
Sikhiläisyys syntyi Intiassa 1500-luvulla islamin ja hindulaisuuden sekoittumisen pohjalta. Sikhiläisyydellä on Intiassa yli 23 miljoonaa kannattajaa. Suurin osa heistä elää Punjabissa, joka sijaitsee Intian ja Pakistanin alueilla. Punjabissa sijaitsee myös sikhien uskonnollinen keskus, Amritsarin kultainen temppeli. Intiassa sikhiläisten lukumäärä on väestöstä noin kaksi prosenttia. He ovat enemmistönä vain Punjabin osavaltiossa.
Sikhit ovat vaatineet itsenäisyyttä alueille, joissa sikhiläisyyden kannatus on suurinta. 1800-luvulla perustettu Sikhivaltio oli merkittävä sotilaallinen mahti Intiassa vuoteen 1849 saakka, jolloin britit valloittivat sen. Useita sikhejä siirtyi palvelemaan brittiläisessä armeijassa. Sen kautta sikhiläisyys levisi myös eri puolille Brittiläistä imperiumia. Vuonna 2004 Manmohan Singhistä tuli Intian ensimmäinen sikhipääministeri.
Serenaadiluutnantti

| Serenaadiluutnantti |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ossi Elstelä
Käsikirjoittaja:  Topias (Toivo Kauppinen)
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Toivo Kärki
Kuvaaja:  Osmo Harkimo
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Pääosat:  Henry Theel Ossi Elstelä Siiri Angerkoski Sinikka Koskela Kullervo Kalske Veikko Uusimäki
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  1949
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Serenaadiluutnantti on Ossi Elstelän ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1949.
Elokuvaan on sisällytetty historiallista ajankuvaa, sillä aikana, jolloin lääketieteen tutkimusmenetelmät etenivät vauhdilla, "Pikku-Pirkko" kutsuu itseään koeputkilapseksi. Ajankohtaista aihetta on käytetty myös juonikuviossa, jossa päähenkilöt tekevät Kalle Viherpuun esittämälle ylikersantille kepposen soittamalla hänelle komentajan nimissä ja määräämällä hänet erikoistehtäviin peitenimellä lentävä lautanen. Tätä sanaa oli käytetty ensi kertaa muutama vuosi aiemmin.
Ensi-ilta oli 20. toukokuuta 1949 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa.
Arviot

Eräs aikalaisarvioija ei näe elokuvaa huomionarvoisena vaan "kevätfarssi oikeastaan ansaitsisi hiljaisen vaikenemisen", toisen mielestä se on nokkela kokonaisuus, ja kun yleisö nauraa, kolmannen mielestä se on ansainnut tulla tehdyksi.
Televisioesityksen yhteydessä elokuvalle annetaan arvio "ankea sotilasfarssi".
Juoni

Henry Theelin ja Ossi Elstelän esittämät miehet matkustavat linja-autossa, joka pysähtyy hetkeksi ruokalan eteen tauolle. Kaverukset huomaavat taskusta löytyvän vain pari silloista markkaa ja toteavat, että rahaa saataisiin vasta muutaman päivän kuluttua. Samaan aikaan paikalle saapuu toinen linja-auto, joka tuo palvelukseen astuneita alokkaita. Edellisen linja-auton lähdettyä siitä myöhästyneet kaverukset nousevat epähuomiossa armeijan autoon, ja matka kasarmille alkaa. Sattumalta kaksi alokasta on myös myöhästynyt autosta ja erehdystä ei huomata pääluvun pysyessä samana. Kasarmilla päähenkilöt päättävät ottaa tilanteesta täyden hyödyn ja viettää pari päivää armeijan leivissä, saavathan he ilmaisen majoituksen ja aterian.
Tyypillisten armeijakommelluksien ja kliseiden välillä kuullaan Henry Theelin lauluesityksiä. Varuskunnan sotilaskodissa on illalla järjestettyä ohjelmaa, jossa alokkaita viihdyttävät monenlaiset esiintyjät. Pikkutyttö, jonka piti esittää, laulu kieltäytyy viime hetkellä ja pakenee paikalta, jolloin Theel esittää tunnetun "Pikku-Pirkko" -numeronsa. Illan juontaja on Markus-setä.
Elokuvassa on myös ajan elokuville tyypillinen romanttinen juonikuvio, jossa selvitellään majurin tyttären Irenen ja hänen kilpakosijoidensa suhteita. Irene kuulee siivoustöihin komennetun alokas Oinaan laulavan erään luutnantin asunnossa ja luulee sen olevan luutnantti itse. Siksi Irene vaatii luutnanttia toistuvasti laulamaan tämän kieltelyistä huolimatta. Irene suuttuu, koska luulee luutnantin tekevän hänestä pilkkaa mörisemällä kauhealla lauluäänellään. Tämäkin sekaannus selvitetään lopuksi, kuten sekin, että Kalle Oinas on todellisuudessa reservin luutnantti. Irene toteaa tähän, että hän on tästä lähtien serenaadiluutnantti. Myös Ossi Elstelän esittämällä Paavolla on lemmenkipinöitä Lilja Muhosen kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Henry Theel  | … |  Alokas Kalle Oinas   |
|  Ossi Elstelä  | … |  Alokas Paavo Holopainen   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Lilja Muhonen, kotiapulainen   |
|  Sinikka Koskela  | … |  Irene Parola   |
|  Veikko Uusimäki  | … |  luutnantti Klaus Arimo   |
|  Kalle Viherpuu  | … |  ylikersantti Ville Mäkimies   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  Majuri Parola   |
|  Kullervo Kalske  | … |  luutnantti Järvi   |
|  Yrjö Ikonen  | … |  Eversti, rykmentin komentaja   |
|  Markus Rautio  | … |  Markus-setä   |
|  Kalle Rouni  | … |  lääkintäkapteeni   |
|  Joel Asikainen  | … |  väkeen kutsutut   |
|  Mauri Jaakkola  | … |  väkeen kutsutut   |
|  Osmo Saarnio  | … |  alikersantti   |
|  Laila Rihte  | … |  sotilaskotisisar   |
|  Kaarlo Wilska  | … |  kersantti   |
|  Teijo Joutsela  | … |  luutnantti   |
|  Anitra Invenius  | … |  pikkutyttö   |
|  Leo Sarri  | … |  vääpeli   |
|  Kauko Vuorensola  | … |  alokas   |
|  Leo Jokela  | … |  alokas   |
|  Matti Pihlaja  | … |     |
|  Kirsti Ortola  | … |     |
|  Olavi Saarinen  | … |     |
Aiheesta muualla

Serenaadiluutnantti Elonet.
Tonga talviolympialaisissa 2018

Tonga osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Tongan joukkueessa yksi urheilija kilpaili yhdessä lajissa. Maan ainoa edustaja, Pita Taufatofua, toimi maan lipunkantajana päättäjäisissä.