stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ivan Kuratov

Ivan Kuratov neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Ivan Aleksejevitš Kuratov (ven. Ива́н Алексе́евич Кура́тов; 18. heinäkuuta (J: 6. heinäkuuta) 1839 – 29. marraskuuta (J: 17. marraskuuta) 1875) oli komilainen kirjailija.
Kuratov syntyi diakonin perheeseen nykyisen Komin tasavallan Sysolan piirin Kibran kylässä (nykyisin Kuratovo). Vuosina 1850–1860 hän opiskeli Jarenskin hengellisessä opistossa ja Vologdan pappisseminaarissa. Vuosina 1861–1865 työskenteli opettajana Ust-Sysolskissa. Vuonna 1866 Kuratov suoritti sotakoulun Kazanissa ja hänet lähetettiin sotaoikeuden virkamieheksi Semipalatinskiin. Vuoden kuluttua hänet siirrettiin Vernyiin (nykyinen Almaty Kazakstanissa). Vuodesta 1871 lähtien hän työskenteli siellä kuvernöörinviraston virkamiehenä.
Ivan Kuratov oli ensimmäinen kominkielinen runoilija. Runoissaan hän kuvasi komikansan elämää ja kansanperinnettä. Hän käänsi komiksi venäläisten ja länsieurooppalaisten runoilijoiden teoksia ja kirjoitti myös komin kieliopin.
Kuratovin tuotanto jäi hänen elinaikanaan lähes tuntemattomaksi. Vuonna 1866 Vologdan läänin sanomalehdessä painettiin viisi hänen runoaan ilman tekijän nimeä. Ensimmäisen kerran tuntemattomasta komirunoilijasta kerrottiin vuonna 1923 Parma joĺ -lehdessä, ja vuonna 1926 hänen runojaan julkaistiin antologiassa Komi gižyśjas. Kirjailijan syntymän satavuotisjuhlaksi ilmestyivät hänen kaksiosaiset kootut teoksensa.
Kuratov käänsi komin kielelle Aleksandr  Puškinia, Horatiusta ja Friedrich Schilleriä. Nykyään Kuratovia pidetään komien kansallisrunoilijana.
Kootut runot ilmestyivät 1939, uudistettu laitos 1979. Suomennoksia on julkaistu antologiassa Käenkukuntayöt ja teoksessa Komin kansan ensimmäinen runoilija: 150 vuotta I. A. Kuratovin syntymästä.
Kirjallisuutta

Laakso, Johanna (toim.): Komin kansan ensimmäinen runoilija: 150 vuotta I. A. Kuratovin syntymästä.  (Castrenianumin toimitteita, 36)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1990.  ISBN 951-45-5238-5
Käenkukuntayöt, suom. Raija Bartens, SKS 1984 ISBN 951-717-359-8
Aiheesta muualla

Ivan Kuratovin lyhyt elämäkerta ja näytteitä hänen tuotannostaan (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (komiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Muut:  IdRef
Hannes Kulvik

| Hannes Kulvik> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1948 (ikä 76) Oulu
Muut tiedot
Yritys:  Sifter Capital Oy
Asema:  hallituksen jäsen (2015–2023)
Hallitusjäsenyydet:  Sifter Capital Oy (2015–2023) Sifter Fund Global (2003-2021) Spontel (1984-1987)
Tutkinnot:  tekniikan tohtori
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Marja-Leena Kulvik
Lapset:  Henri Kulvik Janne Kulvik Noora Kulvik
Hannes Kulvik (s. 26. kesäkuuta 1948) on Sifter-rahaston perustaja, tekniikan tohtori ja Sponsor Oy:n entinen toimitusjohtaja. Hän on toiminut yli 35 vuoden ajan rahoitusalalla, yritysten kehittämisessä ja rahoittamaisessa. Hän oli ensimmäisten joukossa luomassa Suomeen pääomasijoitustoimintaa. Lisäksi Kulvik on johtanut pörssiyhtiöiden hallituksia sekä toiminut Presidentti Martti Ahtisaaren neuvonantajana.
Koulutus

Hannes Kulvik valmistui ylioppilaaksi vuonna 1967. Ylioppilaaksi valmistumisen jälkeen Kulvik opiskeli Teknillisessä Korkeakoulussa tuotantotaloutta ja valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1971. Hän jatkoi opintojaan töiden ohella ja suoritti lisensiaatintyön ja väitöskirjansa valmistuen tekniikan tohtoriksi vuonna 1975.
Kulvik oli aktiivinen opiskelutoiminnassa ja toimi tuotantotalouden killan Prodekon puheenjohtajana vuonna 1968.
Ura > Varhaiset vuodet

Kulvik aloitti ammatillisen uransa Valmetilla vuonna 1972. Kun Valmetin toimitusjohtaja Jaakko Ihamuotila halusi lisätä yhtiön vientiä, ehdotti Kulvik kokonaisten tehtaiden toimittamista kehitysmaihin. Ihamuotia piti Kulvikistä ja hänen ideastaan ja näin syntyi teknologian vientiin keskittyvä yksikkö Technology Transfer Group, jonka johtajaksi Kulvik nimitettiin vuonna 1976.
Ura > Sponsor

Sitran yliasiamies ja Kulvikin väitöskirjan ohjaaja professori Carl Erik Carlson palkkasi Kulvikin Sponsorin toimitusjohtajaksi Klaus Wariksen jälkeen 1981.
Kulvikin ottaessa Sponsorin ohjat hän määritteli Sponsorin strategian yhteistyössä Carlsonin kanssa uudelleen. Jatkossa Sponsor keskittyisi suuriin ja vahvoihin yrityiksiin ostaen niitä pysyviksi sijoituksi, joita ei myytäisi pois. Björn Wahlroos kirjoittaa muistelmissaan, että Kulvik ryhtyi puheenjohtaja Carl Erik Carlsonin tukemana uudistamaan Sponsoriaa, ja Wariksen idealismi vaihtui omistaja-arvon maksimoinniksi ja johdon aggressiivisiin kannustinohjelmiin.
Nykykielellä kuvattuna yhtiö oli perustettu yleishyödylliseksi venture capital -sijoittajaksi, eikä sillä Wahlroosin mukaan tuon ajan Suomessa oikein lyönyt rahoiksi.
Ura > Spontel

Vuonna 1983 Hannes Kulvik, Mikael von Frenckell ja Jan Boethius perustivat yhdessä sijoitusyhtiö Spontelin. Spontel perustettiin Sponsorin sisaryhtiöksi. Yhtiö listattiin Helsingin pörsiin vuonna 1985. Spontelin tarkoitus oli vahvistaa ankkuriomistajien valta minimaalisen pienillä sijoituksilla Sponsorin ja Spontelin ristiomistuksen avulla. Lisäksi Spontel tarjosi Sponsorille mahdollisuuden nopeampiin ja suuremman riskin investointeihin.
Spontelin hallituksen puheenjohtaja Hannes Kulvik ja toimitusjohtaja Jan Boethius riitautuivat, mikä johti vuoden 1987 valtataistelun jälkeen ristiomistusten purkamiseen ja Spontelin hallituksen puheenjohtajaksi nousi Björn Wahlroos.
Ura > Kouri-kaupat

Kulvik osallistui myös 1980-luvulla niin sanottuihin Kouri-kauppoihin. Osa Yhdyspankin osakkeista oli hänen omistuksessaan. Suomen verottaja katsoi Kulvikin hyötyneen Kouri-kaupoista ja peri häneltä yli 250 miljoonan markan jälkiveroja. Verottaja ulosmittasi oikeusprosessin ajan Kulvikin tulot sekä omaisuuden. 
Kulvik joutui myös eroamaan Sponsor Oy:n toimitusjohtajan tehtävästään vuonna 1991, sillä ei Sveitsin pankkisalaisuuteen vedoten kertonut Kouri-kauppojen edunsaajia.. Kulvik on asunut vuodesta 1992 Genevessä. 
Sveitsistä käsin Kulvik kävi oikeutta verottajaa vastaan. Oikeusprosessi kesti kahdeksan vuotta. Kulvik vapautettiin kaikista verovaatimuksista ensin Uudenmaan lääninoikeuden päätöksellä kesäkuussa 1998. Myös korkein hallinto-oikeus hylkäsi lopullisesti vuonna 1998 kaikki verottajan vaatimukset sekä määräsi Kulvikille maksettavaksi korvauksia 100 000 markkaa hänelle syntyneistä oikeudenkäyntikuluista.
Ura > Sijoittajana

Kulvikille oli kertynyt 1990-luvun alussa työuransa ja liiketoimiensa ansiosta omaa varallisuutta. Hän perusti vuonna 1991 vaimonsa Marja-Leena Kulvikin kanssa sijoitusyhtiö Kulvik & Cien varojensa hallinointia varten.
Vuonna 2003 Kulvik perusti Luxemburgiin Sifter-rahaston, jonka salkunhoito tapahtui hänen kotikaupungissa Sveitsin Genevessä. Vuonna 2015 salkun analyysityö siirrettiin Suomeen Sifter Capital Oy:n alle. Nykyisin Kulvik toimii Sifter Capital Oy:n investointikomitean puheenjohtajana.
Ura > Muuta

Wahlroos luo muistelmissaan kuvaa Kulvikista: "Hän oli älykäs, analyyttinen ja häikäilemätön neuvottelija, joka hyödynsi vastapuolen heikkouksia määrätietoisesti. Neuvotteluissa hänellä oli ainutlaatuinen kyky hetkessä vaihtaa tunnelma joviaalisesta small talkista ahdistavaan kireyteen. Ongelmana oli vain se, että välimuodot olivat hänelle vaikeita – – Häneltä puuttui sekä karismaa että empatiaa mikä tuotti hänelle vaikeuksia ihmisten johtajana. – – Siksi hän ei ollut liikkeenjohtajana käytännössä yhtä ylivoimainen kuin neuvottelijana".
Kritiikki

Yle toi huhtikuussa 2016 Spotlight-ohjelmassaan Panama-papereista paljastuneiden tietojen perusteella esille, että Kulvik olisi perustanut 2000-luvulla yrityksiä veroparatiiseihin Mossack Fonseca -lakitoimiston kautta. Vielä ohjelman julkaisun aikaan osa yrityksistä on mahdollisesti ollut toiminnassa mutta osa ilmeisesti lakkautettu tai vaihtaneet nimeään. Tiedot käyvät ilmi ohjelman tutkimasta kirjeenvaihdosta, jota Kulvikin Sveitsissä toimiva yritys on käynyt Mossack Fonsecan kanssa.
Kuolema kulkee talossa

| Kuolema kulkee talossa> The Nanny |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Seth Holt
Käsikirjoittaja:  Jimmy Sangster
Perustuu:  Marryam Modellin romaaniin
Tuottaja:  Jimmy Sangster
Säveltäjä:  Richard Rodney Bennett
Kuvaaja:  Harry Waxman
Leikkaaja:  Tom Simpson
Pääosat:  Bette Davis William Dix Wendy Craig Jill Bennett
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Associated British Hammer Film Productions Seven Arts Productions
Levittäjä:  Associated British Picture Corporation Netflix
Ensi-ilta:   27. lokakuuta 1965  7. marraskuuta 1965  3. kesäkuuta 1966
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  1 300 000 USD
Tuotto:  2 175 000 USD (USA / Kanada)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuolema kulkee talossa (engl. The Nanny) on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut Seth Holtin ohjaama brittiläinen psykologinen trilleri, jonka pääosissa ovat Bette Davis, William Dix, Wendy Craig ja Jill Bennett. Kuolema kulkee talossa perustuu Merriam Modellin samannimiseen romaaniin (1964), jonka pohjalta Jimmy Sangster laati käsikirjoituksen. Sangster myös tuotti elokuvan.
Juoni

10-vuotias englantilaispoika Joey Fane (William Dix) palaa perheensä luokse kahden vuoden jälkeen oltuaan häiriintyneille lapsille tarkoitetussa koululaitoksessa, jossa hän oli ollut sijoitettuna aiheutettuaan nuoremman sisarensa kuoleman. Joeyn äiti Virginia (Wendy Craig) on tuskaisten muistojen takia hermoromahduksen partaalla, eikä halua poikaansa takaisin kotiin. Joeyn kiireisenä virkamiehenä työskentelevä Bill-isä (James Villiers) on taas kylmä ja etäinen. Joey väittää olevansa syytön sisarensa kuolemaan ja syyttää asiasta vihaamaansa perheen iäkästä ja uskollista talouden- ja lastenhoitajaa (Bette Davis), joka pitää hajoavaa perhettä jotenkin koossa. Bill-isän lähdettyä työmatkalle hermoromahduksen partaalla oleva Virginia-äiti myrkytetään, ja hän joutuu sairaalaan. Epäilykset kohdistuvat Joeyyn, jota ainoastaan naapurin tyttö pitää syyttömänä. Virginia-äidin jouduttua sairaalaan Joeyn ja lastenhoitajan seuraksi tulee sydänongelmista kärsivä Pen-täti (Jill Bennett). Talossa tunnelma kiristyy äärimmilleen seuraavana yönä...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bette Davis  | … |  lastenhoitaja   |
|  William Dix  | … |  Joey Fane   |
|  Wendy Craig  | … |  Virginia "Virgie" Fane   |
|  Jill Bennett  | … |  Pen-täti   |
|  James Villiers  | … |  Bill Fane   |
|  Pamela Franklin  | … |  Bobby Medman   |
|  Jack Watling  | … |  tohtori Medman   |
|  Maurice Denham  | … |  tohtori Beamaster   |
|  Alfred Burke  | … |  tohtori Wills   |
|  Angharad Aubrey  | … |  Susy "Susie" Fane   |
|  Nora Gordon  | … |  rouva Griggs   |
|  Sandra Power  | … |  Sarah   |
Tuotanto

Lastenhoitajan rooli oli alun perin tarkoitettu Greer Garsonille, joka oli hyväksynyt sen. Garson kuitenkin hylkäsi projektin sanoen syyksi, että elokuvan käsikirjoitus ei tekisi hyvää hänen uralleen.
Kuolema kulkee talossa -elokuvan kuvaukset alkoivat kesäkuussa vuonna 1965. Elokuvaa kuvattiin Hertfordshiren Borehamwoodissa Elstree Studiosilla ja Lontoossa 1,3 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan kuvaukset päättyivät heinäkuussa 1965. Associated British, Hammer Film Productions ja Seven Arts Productions tuottivat elokuvan.
Julkaisu ja vastaanotto

Kuolema kulkee talossa sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 27. lokakuuta vuonna 1965 Michiganin Detroitissa. Kotimaassaan Isossa-Britanniassa elokuva sai ensi-iltansa 7. marraskuuta 1965 Lontoossa. Suomessa elokuva julkaistiin 3. kesäkuuta vuonna 1966. Warner-Pathé Distributors toimi elokuvan levittäjänä Isossa-Britanniassa ja 20th Century Fox Yhdysvalloissa ja Suomessa. Kuolema kulkee talossa tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 2 175 000 dollaria.
Kuolema kulkee talossa sai hyvät arvostelut kriitikoilta. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 91 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu yhteentoista arvosteluun.
Elokuvan oikeudet myytiin Yhdysvaltain televisiolle melkein 400 000 dollarin hinnalla.
Kuolema kulkee talossa on julkaistu DVD:lle vuosina 2007 ja 2008.
Aiheesta muualla

Kuolema kulkee talossa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuolema kulkee talossa Elonet.
Kuolema kulkee talossa AllMoviessa. (englanniksi)
Kuolema kulkee talossa TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Kurdistanin tasavalta (1946)

Kurdistanin tasavalta oli lyhytikäinen kansainvälisesti tunnustamaton valtio, joka sijaitsi nykyisen Iranin luoteisosassa, kurdien asuma-alueen itäosissa. Tasavalta syntyi Neuvostoliiton tuella 22. tammikuuta 1946. Kurdistanin demokraattisen puolueen johtaja Qazi Muhammad valittiin sen presidentiksi.  Muut valtiot eivät koskaan tunnustaneet sen itsenäisyyttä.
Toisen maailmansodan aikana brittiläiset joukot miehittivät alueita Iranin eteläosassa, neuvostojoukot Iranin pohjoisosassa. Mahabadin kaupungin ympäristö, jossa asuu paljon kurdeja, ei ollut miehitettynä. Alueen kurdit perustivat vapautusliikkeen ja puolueen, joka tavoitteli autonomista aluetta. Tavoitteina olivat kurdin kielen asema virallisena kielenä, enemmän valtaa paikallishallinnolle ja paremmat olot maatyöläisille.
Kurdistanin tasavalta kesti alle vuoden. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Iranin armeija otti alueen haltuunsa ja marssi Mahabadin kaupunkiin joulukuussa 1946. Qazi Muhammad hirtettiin Mahabadin keskustassa maaliskuussa 1947.
Joël Robuchon

Joël Robuchon
Joël Robuchon (7. huhtikuuta 1945 Poitiers – 6. elokuuta 2018 Geneve) oli ranskalainen kokki.
Robuchon meni alun perin pappisseminaariin, mutta löysi kutsumuksensa ruoanlaitosta ja kiersi nuorena aikuisena tutustumassa paikallisiin keittiöihin eri puolilla Ranskaa. Erityisesti nouvelle cuisine -tyyli teki häneen vaikutuksen. Robuchonin perustamia ravintoloita on eri puolilla maailmaa New Yorkista Shanghaihin. Hän sai ravintoloillaan ennätysmäärän Michelin-tähtiä, joita eräässä vaiheessa oli yli kolmekymmentä. Ensimmäinen Robuchonin Pariisiin perustama ravintola, Jamin, sai kolme Michelin-tähteä ennätyksellisessä kolmen vuoden ajassa avaamisensa (1981) jälkeen. Vuoden 1990 Gault Millau -ravintolaopas nimesi Robuchonin yhdeksi "vuosisadan kokeista" Paul Bocusen, Frédy Girardet'n ja Eckart Witzigmannin rinnalla.
Robuchon kuoli haimasyöpään 73-vuotiaana. Leskeksi jäi Janine Pallix, jonka kanssa Robuchon oli ollut naimisissa vuodesta 1966. Pariskunta sai kaksi lasta: Sophie-tyttären ja Louis-pojan, jotka molemmat ovat myös suuntautuneet ravintola-alalle.
Pekka Ritvos

Pekka Ritvos (18. maaliskuuta 1946 Helsinki – 25. heinäkuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja.
Ritvos valmistui Sanomien toimittajakoulusta ja työskenteli uransa aikana Helsingin Sanomissa, Kauppalehdessä ja Uudessa Suomessa. Välillä hän toimi jonkin aikaa tiedottajana KOP:ssa ja Suomen Yrittäjäin Keskusliiton tiedotusjohtajana. Hän palasi Kauppalehteen päätoimittajaksi vuonna 1987. Hänen aikanaan ja ansiostaan syntyi Kauppalehti Optio.
Ritvoksen harrastuksiin kuului kulinarismi, ja hän julkaisi Ari Larnemaan ja Kaius Hedenströmin kanssa kirjan Suomalainen ruokaretki. Helsingin Suomalaisen Klubin puheenjohtajana hän oli toteuttamassa klubin suurhanketta, Jean Sibelius -verkkosivustoa.
Ritvos jäi Kauppalehdestä eläkkeelle vuoden 2007 suurten henkilöstöjärjestelyjen yhteydessä.
Teokset

Ari Larnemaa, Pekka Ritvos & Kaius Hedenström, Suomalainen ruokaretki. Tammi 2001
Yrittämisen juhlaa, toim. Pekka Ritvos ja Vesa Veikkola, Yrittäjäin Fennia, 1988 ISBN 951-99978-1-4
Yrittämisen juhlaa, vuodet 1968-1988 toim. Pekka Ritvos ja Vesa Veikkola; vuodet 1989-1998 toim. Pekka Viskari ja Leila Heikkilä. Yrittäjäin Fennia, 1998 ISBN 952-91-0301-8
Yrittämisen juhlaa, vuodet 1968-1988 toim. Pekka Ritvos ja Vesa Veikkola; vuodet 1989-2003 toim. Pekka Viskari ja Leila Horelli. Fennia, 2003 ISBN 952-91-7078-5 (virh. ISBN 952-91-0301-8)
Kurejoki

| Kurejoki |
| --- | --- |
 Kurejoki
 Koordinaatit: 63°00.093′N, 23°42.185′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Alajärvi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Postinumero:  62710
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kurejoki on kylä Alajärvellä. Kylän läpi virtaa samanniminen joki Alajärvestä Lappajärveen. Kylässä toimii Ylikylän koulu (alakoulu), Järviseudun ammatti-instituutin Kurejoen toimipiste sekä kyläyhdistys. Alueella on ollut ihmisasutusta jo kivikaudella.
Vuonna 2011 Kurejoki muodosti vielä oman taajamansa. Sittemmin taajama on kasvanut yhteen Alajärven keskustaajaman kanssa.
Aiheesta muualla

Kurejoen kyläyhdistyksen verkkosivusto
Kurejoen historiaa, 14-sivuinen PDF-teksti kyläyhdistyksen sivustolla
Kirjallisuutta

Simolin, Emilia: Kurejoen maisema : kulttuurimaiseman ja vesistön hoito Kurejokilaaksossa. Länsi-Suomen ympäristökeskus. Alueelliset ympäristöjulkaisut, 1238-8610 ; 207. ISBN 952-11-0848-7.
Kuolleista herännyt

| Kuolleista herännyt |
| --- | --- |
Kirjailija:  Maiju Lassila
Kieli:  Suomi
Genre:  Kaunokirjallisuus (Romaani)
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1916
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuolleista herännyt on Maiju Lassilan kirjoittama romaani satamajätkä Jönni Lumperista. Kuolleista herännyt ilmestyi vuonna 1916 Otavan julkaisemana.
Tarina seuraa Jönnin seikkailuja ympäri Etelä-Suomea suurien miljoonakauppojen perässä. Voitettuaan arvalla kahden tuhannen markan pankkitalletustodistuksen Jönnin elämä lähtee uusille raiteille. Jönni tekee miljoonakauppoja olemattomilla rahoillaan ja pääsee näin mukaan miljonäärien ja suurten rahamiesten maailmaan. Jönni julistetaan kuolleeksikin, mutta satamajätkä Jönni kuitenkin nousee takaisin elävien kirjoihin.
Kirjassa kuvataan tavallista ihmisluontoa ironian keinoin.
Juoni

Kirjan tapahtumat sijoittuvat 1900-luvun alkuun, jolloin Suomessa ilmeni selkeästi työläisten ja rikkaiden valtasuhteet. Tapahtumapaikkana on ensin Helsinki, sitten Tampere ja lopuksi taas Helsinki.
Jönni Lumperi on työväenluokkaan kuuluva ”jätkä”, joka elää yksinkertaista elämää satamassa ruokkien puluja, juoden humalahakuisesti kerran viikossa ja puhuen elämästä muiden jätkien kanssa.
Tapahtumat alkavat, kun Jönni saa Lundbergiltä lahjaksi hienoja vaatteita sekä arpalipun. Jönni ei osaa vielä arvostaa saamaansa arpalippua, jolla voi voittaa jopa 20 000 markkaa. Hän ryyppää lahjojensa kunniaksi.
Yllättäen Jönnin arpalippu voittaa kaksituhatta markkaa. Lundberg sanoo Jönnille, että hänestäkin voi tulla miljonääri. Erehdyksessä kaikki luulevat, että Jönnillä on 20 000 markkaa.  Makkara-Liisa haluaa rikkauden vuoksi tämän vaimoksi ja Jönni lähtee Tampereelle katsomaan maatilaa, jota hänelle kaupataan sillä hinnalla. Tampereella hän tutustuu moniin ihmisiin, kuten Antti Pitkäseen. Talokauppoja hieroessaan häntä luullaan kauppaneuvos Lundbergiksi ja ihmiset kohtelevat häntä sen mukaan. Jönni alkaa kuvitella itsestään liikoja ja solmii mahdottomia sopimuksia ja kauppoja eri ihmisten kanssa ja saa itsensä todella solmuun eri kauppasopimusten kanssa. Jönni myös kosii rikasta Kourun leskeä hyötyäkseen hänen rahoistaan  ja alkaa kaupata entistä morsiantaan Makkara-Liisaa muille.
Jönni joutuu tamperelaisten huijarien huijaamaksi ja menettää suuren osan rahoistaan juomalla ne. Erehdyksessä luullaan, että Jönni on juonut vahvaa rikkihappoa, ja hänet lähetetään vieraaseen taloon kuolemaan. Hänelle tilataan arkku , hauta ja risti ja hän kirjoittaa testamentin. Jönnin julistetaan kuolleen myrkytykseen, vaikka hän on kunnossa seuraavana aamuna.
Jönni  jatkaa matkaansa myyden ruumisarkkuaan ja hoitaen kauppojaan. Poliisit ehtivät melkein haudata hänet elävältä, koska he ovat sekoittaneet hänet toiseen mieheen. Rahantarpeessa hän myös kaivaa haudan, joka on tarkoitettu myrkytyksessä kuolleelle Jönnille.
Jönnin rahahuijaukset alkavat vähitellen selvitä ja poliisi alkaa etsiä häntä sekä Jönniä huijannutta joukkoa. Jönni alkaa etsiä rahan toivossa niin huijareita kuin itseäänkin, sillä hän luulee etsintäkuulutettua henkilöä muuksi kuin itsekseen.
Kuollut Antti Pitkänen, joksi Jönniä luultiin kun hänet haudattiin elävältä, leikataan Jönninä ja hänen merkitään virallisesti kuolleeksi sydänhalvaukseen, eli hänet on jo kahteen kertaan julistettu kuolleeksi. Kotimatkalla Helsinkiin Jönni yhä etsii itseään ja perillä säikyttää muut jätkät, jotka luulevat hänen kuolleen. Lopussa Jöns Lundberg, joksi Jönniä luultiin, saa kuulla asiasta ja tapahtumia aletaan selvitellä.
Henkilöhahmot ja kerronta

Kirjan päähenkilö on hidaspuheinen helsinkiläinen satama- ja puumies Jönni Lumperi, varakkaiden herrasmiesten vastakohta. Tukevan, suuren ja voimakkaan ruumiinmuodon ja varsinkin ruokahalun vuoksi häntä sanotaan toverien kesken jopa Simpsoniksi (Simson), Raamatun, Vanhan Testamentin, Tuomarien kirjan voimamieheksi.
Jönni sortuu viinaan (alkoholiongelma) kerran viikossa. Toisin sanoen hän juo itsensä humalaan ja siihen kuntoon, että hänet pitää kantaa putkaan. Hänet sekoitetaan Jöns Lundbergiin, ja tähän väärinkäsitykseen Kuolleista herännyt suurimmilta osin perustuu.
Makkara-Liisa on makkaraa myyvä torikauppias, joka rahanahneudessaan ”rakastuu” Jönniin, koska luulee Jönnin voittaneen 20 000 markkaa lotossa.
Liisa luulee Jönnin luovuttavan hänelle rahojaan, jotta voi laajentaa kauppaansa, kun he menevät naimisiin.
Jönni huomaa myös Liisan kiihkouden, mutta ei tajua yhdistää sitä olemattomiin rahoihinsa. Jönnistä ja Liisasta ei kuitenkaan koskaan tule paria.
Jöns Lundberg, miljonääri, kitupiikki ja tunnettu itaruudestaan, mutta kuitenkin Jönnin hyvä ystävä. Lundberg sekoitetaan usein Jönniin samankaltaisen ääntämyksen takia (Jönni Lumperi/Jöns Lundberg) sekä miljooniensa takia.
Konstaapeli Nuutinen, poliisi, joka on lopen kyllästynyt Jönnin viikoittaiseen juopotteluun, koska hän on jo useita kertoja kymmenen vuoden aikana kantanut Jönniä kadulta putkaan.
Kuolleista heränneen kertoja on ekstradiegeettinen, eli tarinan ulkopuolinen kertoja. Kertojalla ei ole osuutta tarinaan eli tarinaa tutkitaan kolmannesta persoonasta, toisin sanoen heterodiegeettinen.
Tarinan kertoja tietää kaiken: tunteet, olotilat ja ajatukset.
Vastaanotto

Kuolleista herännyt sai ristiriitaisen vastaanoton ilmestyessään vuonna 1916. Jotkut arvostelivat Lassilan villiä kirjoitustyyliä, josta puuttui selkeä yhtenäisyys ja jatkuvuus. Tekstiä arvosteltiin rikkonaisuudesta sekä liiasta vapaamielisyydestä. Viljo Tarkiainen kommentoikin arvostelussaan Uudessa Suomettaressa vuonna 1916 Lassilaa keskeneräiseksi kirjailijaksi, joka ei saata teoksiaan loppuun asti.
Aikalaisvastaanoton toisen ääripään mielipide oli aivan vastakkainen. Esimerkiksi Mikko Erich ylistää Lassilaa verrattomaksi ja hänen kirjoitustaan Jumalan lahjaksi Kuolleista heränneen arvostelussaan Turun Sanomissa vuonna 1916. Hän suosittelee kirjaa kaikille ja antaa suuren arvon Lassilan humoristiselle kuvaukselle jokapäiväisistä oloista.
Vaikutus suomalaiseen kirjallisuuteen

Lassila on luonut suomalaiseen kirjallisuuteen uudenlaisen kirjoitustyylin, jota on kutsuttu jopa mauttomaksi. Tekstiä on kutsuttu myös uhittelevaksi naturalismiksi. Teksti saattaa sisältää monia ronskeja ja epäsiistejä sanoja ja ilmauksia. Lassila kuitenkin selitti, että näillä sanoilla ei ole huonoja tai mauttomia merkityksiä siinä maailmassa, jota hän kuvaa. Maiju Lassila kuvaa henkilöitään todella rehellisesti, ja tämä rehellisyys on jättänyt jälkensä suomalaiseen kirjallisuuteen hänen teostensa kautta.
Lassilan teoksesta Kuolleista herännyt on myös luotu näytelmäsovitus, joka on esitetty vuonna 1975 tv-teatterissa. Näin Lassilalla on ollut suuri merkitys suomalaisessa näytelmäkirjallisuudessakin. Hän on kirjoittanut paljon näytelmiä, mutta hänen romaaneistaan on myös tehty valtava määrä näytelmäsovituksia. Näytelmiä tai näytelmäsovituksia on esitetty teattereissa, televisiossa, oopperassa ja joitain teatteriesityksiä on myös taltioitu.