stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matthew Goss
Ratapyöräily

Goss voitti 2004 junioreiden maailmanmestaruuden pariajossa ja joukkuetakaa-ajossa Los Angelesissa sekä kansainyhteisön nuorten mestaruuden pisteajossa Bendigossa. Vuonna 2005 hän sai Los Angelesin MM-kilpailuissa pronssia joukkuetakaa-ajossa sekä voitti saman lajin Australian-mestaruuden ja Moskovan maailmancupkilpailun. Vuonna 2006 hän voitti joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden Bordeaux'ssa. Lisäksi hän voitti saman lajin Australian-mestaruuden ja sai hopeaa Melbournen kansainyhteisön kisoissa.
Maantiepyöräily

Goss voitti kansainyhteisön nuorten mestaruuskilpailuissa Bendigossa 2004 kultaa maantieajossa. Seuraavana vuonna hän voitti Japanin ympäriajon ensimmäisen etapin. Vuonna 2006 hän edusti South Australia.com-AIS -joukkuetta ja 
voitti alle 23-vuotiaiden GP Liberazione -kilpailun, ensimmäisen etapin Giro delle Regione -ajossa, Vuelta Ciclista a Navarra -kilpailun toisen ja kolmannen osuuden sekä Baby Giron kolmannen etapin.
Goss siirtyi CSC-talliin 2007, jolloin hän voitti Britannian ympäriajon kolmannen etapin ja CSC:n joukkueen jäsenenä Eindhovenissa järjestetyn UCI ProTour -sarjan joukkueaika-ajokilpailun. Lisäksi hän oli toinen Philadelphia International Championship -ajossa. Seuraavana vuonna hän voitti Britannian ympäriajon toisen etapin ja pistekilpailun sekä Herald Sun Tourin ensimmäisen osuuden ja pistekilpailun.
Goss jatkoi tanskalaistallissa, uudelta nimeltään Team Saxo Bank, vielä kauden 2009. Hän sijoittui Gent–Wevelgem-klassikossa kolmanneksi sekä voitti Tour de la Région Wallonne -kilpailun kolmannen ja viidennen osuuden. Syyskuussa hän voitti Pariisi–Bryssel-kilpailun ennen Allan Davisia.
Goss siirtyi kauden 2010 alusta Team HTC-Columbia -joukkueeseen. Hän sijoittui Italian ympäriajossa toisella etapilla toiseksi ja voitti Cava De' Tirreniin päättyneen yhdeksännen osuuden. Kesäkuussa hän voitti Philadelphia International Championship -kilpailun sekä elokuussa Tanskan ympäriajon avausetapin ja ProTour-sarjaan kuuluneen GP Ouest-France -kilpailun. Espanjan ympäriajossa hän oli 12. etapilla kolmas.
Goss voitti vuonna 2011 Down Under Classicin. Tour Down Underissa hän voitti ensimmäisen etapin ja pistekilpailun sekä sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Omanin ympäriajossa hän voitti toisen ja Pariisi–Nizzassa kolmannen etapin. Maaliskuun 19. päivä hän voitti Milano – San Remo -suurklassikon oltuaan loppukirissä paras kahdeksan ajajan kärkiryhmästä. Kalifornian ympäriajossa hän voitti kahdeksannen etapin. Ranskan ympäriajossa hän oli kuudennella etapilla toinen. Kööpenhaminan MM-kilpailuissa hän sai maantieajon hopeaa.
Goss edusti kausilla 2012–2014 Orica-GreenEDGE-joukkuetta. Italian ympäriajossa 2012 hän voitti kolmannen etapin sekä sijoittui toiseksi toisella ja viidennellä etapilla. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän oli viidennellä ja 18:nnella etapilla toinen sekä toisella, kuudennella ja 20. etapilla kolmas. Tirreno–Adriatico-kilpailussa 2013 hän voitti toisen etapin. Italian ympäriajossa hän oli kuudennella etapilla kolmas.
Goss siirtyi MTN-Qhubeka-talliin 2015 ja edelleen One Pro Cycling -joukkueeseen 2016. Hän lopetti uransa kauden 2016 jälkeen.
Maurizio Arrivabene

| Maurizio Arrivabene |
| --- | --- |
 Arrivabene vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1957 (ikä 67) Brescia, Lombardia, Italia
Kansalaisuus:   Italia
Puoliso:  Ulrika Eriksson Hjelm (1990–1995) Stefania Bocchi (nykyhetkeen)
Lapset:  Stefania Arrivabene (Ulrika Eriksson Hjelmin kanssa)
Maurizio Arrivabene (s. 7. maaliskuuta 1957 Brescia) on Formula 1 -talli Scuderia Ferrarin entinen tallipäällikkö. Hän aloitti marraskuussa 2014 Marco Mattiaccin jälkeen ja lopetti työnsä tallissa tammikuussa 2019.
Ennen Ferrari-uraansa Arrivabene toimi tupakkayhtiö Philip Morrisilla, joka on Ferrarin tukija Marlboro-merkkinsä kautta. Hän toimi Philip Morrisilla vuodesta 1997 asti ollen yhtiön varapresidentti. Marraskuussa 2014 Scuderia Ferrarin tallipäälliköksi siirtyneestä Arrivabenestä tuli tallin kolmas tallipäällikkö vuoden 2014 aikana.
Arrivabene on kuulunut Juventus FC:n, yhden Italian suurimmista jalkapalloseuroista, hallitukseen vuodesta 2012 alkaen.
Arrivabene on naimisissa Stefania Bocchin kanssa, joka toimii Kimi Räikkösen lehdistöavustajana.
Käännös suomeksi
Masahiko Harada

| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Nagano 1998 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Lillehammer 1994 | joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Nagano 1998 | suurmäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Falun 1993 | normaalimäki |  |
|  Kultaa | Trondheim 1997 | suurmäki |  |
|  Hopeaa | Trondheim 1997 | normaalimäki |  |
|  Hopeaa | Trondheim 1997 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Ramsau 1999 | joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Ramsau 1999 | normaalimäki |  |
Masahiko Harada (jap. 原田雅彦, Harada Masahiko, s. 9. toukokuuta 1968 Kamikawa, Hokkaido, Japani) on japanilainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Mäkihypyn maailmancupiin Harada osallistui ensimmäisen kerran 24. tammikuuta 1987 Sapporossa. 1993 Falunissa Harada voitti normaalimäen maailmanmestaruuden ja oli suurmäessä neljäs. Ennen maailmanmestaruuttaan Haradalla ei ollut yhtään maailmancupin osakilpailuvoittoa. Vuotta myöhemmin 1994 Lillehammerin olympialaisissa Harada oli mukana Japanin joukkuemäen hopeaa saavuttaneessa ryhmässä. Japani johti kilpailua vielä ennen Haradan viimeistä hyppyä. Haradan olisi tarvinnut hypätä vain 105 metriä pitääkseen Saksan Japanin takana, mutta hän jäi 97,5 metriin ja pudotti joukkueensa hopealle. [lähde? ]
Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Harada saavutti 8. joulukuuta 1995 Itävallan Villachissa. 1997 Trondheimin MM-kisoissa hän voitti kultaa suurmäessä ja saavutti lisäksi hopeaa sekä normaalimäen että joukkuemäen kilpailuista.
1998 Naganon olympialaisissa Harada voitti kultaa joukkuemäestä yhdessä Kazuyoshi Funakin, Takanobu Okaben ja Hiroya Saitōn kanssa ja saavutti suurmäen kilpailussa pronssia. Normaalimäen kilpailua Harada johti ensimmäisen kierroksen jälkeen, mutta epäonnistui toisessa hypyssään, eikä päässyt mitaleille. 1999 Ramsaun MM-kisoissa Harada saavutti pronssia japanilaisten kolmoisvoittoon päättyneessä normaalimäen kilpailussa, sekä hopeaa Japanin joukkuemäen ryhmässä.
2001 Lahden MM-kisoissa Harada oli normaalimäessä viides, suurmäessä 33:s, ja saavutti lisäksi kahdesta joukkuekilpailusta kummastakin neljännen sijan Japanin joukkueessa. Viimeiseksi jääneessä maailmancupin osakilpailussa 15. joulukuuta 2002 Titisee-Neustadtissa Harada sijoittui suurmäen kilpailussa 40:nneksi. Maailmancupin osakilpailuvoittoja Harada saavutti urallaan kymmenen.
Harada jatkoi mäkihyppyuraansa kilpaillen kotimaassaan ja Continental Cupissa. 9. tammikuuta 2006 ilmoitettiin, että Harada on valittu Japanin mäkijoukkueeseen Torinon olympiakisoihin. Torinossa hän osallistui normaalimäen karsintaan, jossa hänet kuitenkin hylättiin. Harada lopetti uransa keväällä 2006.
Harada on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Meadin happo

| Meadin happo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (5Z,8Z,11Z)-eikosa-5,8,11-trieenihappo
CAS-numero:  20590-32-3
PubChem CID:  5312531
SMILES:  CCCCCCCCC=CCC=CCC=CCCCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H32O2
Moolimassa:  306,483 g/mol
Meadin happo eli (5Z,8Z,11Z)-eikosa-5,8,11-trieenihappo eli 20:3(n-9) on monityydyttymätön omega-9-rasvahappo, jonka kemiallinen kaava on C20H34O2, moolimassa 306,48276 g/mol ja CAS-numero 20590-32-3.
Yhdiste on saanut nimensä James F. Meadin mukaan. Meadin happoa syntyy oleiinihapon reagoidessa nisäkkäiden aineenvaihdunnassa ja sitä on löydetty verestä ja rustosta. Meadin happoa käytetään C3 ja D3 leukotrieenien aiheuttaman tulehdusten pilkkomiseen.
Aiheesta muualla

PubChem: Mead acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: 5,8,11-Eicosatrienoic acid (englanniksi)
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:   Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1:  Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:   Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:   Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:   Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:   Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:   Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12:  Petroseliinihappo (18:1)
Martin Bucer

| Martin Bucer |
| --- | --- |
 Balthasar Jenichen piirros Martin Bucerista
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1491 Schlettstadt, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut: 28. helmikuuta 1551 (59 vuotta) Cambridge, Englanti
Kansalaisuus:  saksalainen
Martin Bucer tai Butzer (11. marraskuuta 1491 Schlettstadt – 28. helmikuuta 1551 Cambridge) oli saksalainen uskonpuhdistaja, joka pyrki yhdistämään luterilaisia ja reformoituja uskonpuhdistuksen haaroja.
Bucer oli Lutherin ja Melanchthonin jälkeen vaikutusvaltaisin saksalainen reformaattori. Hän on myös yhdistävä tekijä Saksan ja Englannin uskonpuhdistuksen välillä.
Elämä

Bucer syntyi vuonna 1491 Schlettstadtissa Elsassissa. Vuonna 1506 hän liittyi dominikaaneihin, ja hänet lähetettiin opiskelemaan Heidelbergiin. Siellä hän tutustui Erasmuksen ja Lutherin kirjoituksiin. Bucer hylkäsi katolisen kirkon, alkoi kannattaa uskonpuhdistuksen oppeja ja meni naimisiin nunnan kanssa.
Bucer toimi Pfalzin vaaliruhtinaan hovisaarnaajana ja vuonna 1522 pastorina Landstuhlissa Pfalzin alueella, ja matkusteli siellä saarnaamassa uskonpuhdistusta. Hänen ekskommunikoitiin katolisesta kirkosta vuonna 1523, jolloin Bucer siirtyi Strassburgiin. Englannin kuningas Henrik VIII kysyi Bucerilta neuvoja erotessaan Katariina Aragonialaisesta.
Ehtoollisen sakramentin kysymyksessä Bucerin mielipiteet olivat lähellä Ulrich Zwinglin oppia ehtoollisen vertauskuvallisuudesta, mutta hän halusi ylläpitää varhaisen protestanttisen liikkeen yhtenäisyyttä luterilaisten kanssa, etenkin Zwinglin kuoleman jälkeen, ja pyrki muotoilemaan Etelä-Saksan ja Sveitsin luterilaisia ​​ja reformoituja yhdistävän Confessio Tetrapolitana -uskontunnustuksen Wolfgang Capiton kanssa. Buceria syytettiin tästä syystä opillisesta epäselvyydestä. Bucerin ponnisteluista huolimatta Marburgin uskontokeskustelussa (1529), jossa keskusteltiin Lutherin ja Zwinglin eriävistä näkemyksistä, erityisesti ehtoollisopista, ei saatu aikaan sovintoa. Bucerin ja Melanchthonin yhteinen yritys tuoda uskonpuhdistus Kölnin arkkihiippakuntaan epäonnistui vuonna 1542.
Vuonna 1548 Bucer lähetettiin Augsburgiin allekirjoittamaan Augsburgin interim -sopimus katolisten ja protestanttien välillä. Bucer vastusti voimakkaasti katolisten ja protestanttien yhteystyötä, ja hän pakenikin Strassburgista Englantiin Cranmerin kutsusta vuonna 1549. Englannissa hän toimi teologian professorina Cambridgen yliopistossa, ja hän osallistui Book of Common Prayer -kirkkokäsikirjan tarkastamiseen. Cranmer kysyi usein hänen mielipidettään kirkollisista asioista, erityisesti kirkollisia pukuja koskevassa kiistassa. Bucer kuoli Englannissa 27. helmikuuta 1551. Katolisen kuningatar Marian aikana hänen jäännöksensä kaivettiin esiin ja poltettiin, ja hänen hautansa purettiin vuonna 1556, mutta kuningatar Elisabet pystytti haudan uudelleen vuonna 1560.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martin Bucer Wikimedia Commonsissa
Martin Brushane

Karl Martin Ragnar Brushane [ˈbrʉːsˌhaːne] (salanimi Kari Tammi, 4. tammikuuta 1946 – 15. elokuuta 2008) oli suomalainen jazzrumpali ja trumpetisti, jonka alaa olivat erityisesti swing, jazz ja blues. Hän oli mukana suomalaisissa yhtyeissä 1960-luvulta lähtien. Ensimmäinen niistä oli The Savages, joka voitti vuonna 1964 kitarayhtyeiden SM-kilpailut. Muita yhtyeitä olivat  The Islanders ja The Sounds. Hänellä oli myös omia yhtyeitä, joista merkittävin oli Martin Brushane Big Band. Hän perusti vuonna 1974 äänitysstudion nimeltä BG Studio yhdessä Robi de Godzinskyn kanssa. Muutaman vuoden kuluttua Brushane jatkoi studion pyörittämistä yksin ja nimeksi tuli Studio Brushane. 1960–1970-luvulla Brushane toimi televisiossa studio-ohjaajana kymmenkunta vuotta.
Martin Brushanen vanhemmat kuuluivat sodanjälkeiseen jazzmuusikkosukupolveen, ja tätä kautta lapset saivat vaikutteet ja rakkauden bigband-musiikkiin. Martin Brushane Big Band perustettiin jo 1967 ja oli pitkäaikaisin ja ehkä tunnetuin hänen orkestereistaan. Orkesterin kiinteään runkoon kuuluivat vuosien mittaan äiti Anneli, isä Ole, setä Åke, sisko Annika, poika Mika ja lisäksi suuri joukko kavereita ja tunnettuja jazz-muusikoita. Parhaimmillaan orkesterissa oli kolme polvea Brushaneja. Vuonna 2001 Brushanen perheelle myönnettiin Classic Jazz ry:n Louis Armstrong -palkinto.
Martin Brushane Big Band raivasi tietä ja markkinoita muille orkestereille televisioesiintymisillä ja konserteilla solisteinaan muun muassa Katri Helena, Anneli Sistonen ja Inga Sulin. Martin Brushane johti orkesteria valkoiseen smokkiin pukeutuneena, soitti myös trumpettisooloja ja steppasi.
Martin Brushane on haudattu Kulosaaren hautausmaalle Helsinkiin.
Diskografia

Martin Brushane Big Band: Kulosaaren Casinolla 1971–1975, 1976, Anuco 130
Anneli Sistonen & Martin Brushane Big Band, 1978, Hitvox HITLP 1017/HITKS 1017
Martin Brushane Big Band: Today, 1981, Sauna Records SAU-LP 265
Martin Brushane Big Band: Kunnes jälleen tapaamme - Kuutamoserenadi, 1984, Sauna-Music SAU-28
Martin Brushane Big Band: In Concert, 1990, Bluebird BBL 1084/BBK 1084
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Brushane Big Band (1971)
Matarainen

| Matarainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°21′05″N, 26°10′20″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Syrjäjärveen 
Järvinumero:  14.174.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  95,2 m  
Pituus:  240 m  
Leveys:  190 m  
Rantaviiva:  0,751 km  
Pinta-ala:  2,282 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMatarainen 
Matarainen  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Koskenmyllyn kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 95,2 metriä mpy.
MIL-STD-1553

MIL-STD-1553 on Yhdysvaltain puolustushallinnon kehittämä sotilasstandardi, joka määrittelee aikajakoisen sarjaväylän sähköiset ja toiminnalliset ominaisuudet.
Väylä siirtää tietoa väyläohjaimen ja etäterminaalien välillä 1 Mb/s:n nimellisnopeudella suojatuissa parikaapeleissa. MIL-STD-1553-väylä on kahdennettu koko väylätoteutuksen osalta kahden toisistaan riippumattoman kanavan avulla — joskin joissain sovelluksissa voidaan käyttää jopa kolmin- tai nelinkertaista redundanssia. Väyläliikenne on standardissa tarkoin määritelty, ja tiukkojen ajoitusvaatimusten vuoksi se on erittäin reaaliaikainen ja deterministinen.
Standardin kehittely sai alkunsa jo 1960-luvun lopulla, jolloin sotilaslentokoneiden avioniikan ja radioteknisten oheislaitteiden määrä kasvoi nopeaan tahtiin digitaalitekniikan kehittyessä. Tuolloin avioniikan kaapelointi tehtiin suorilla johdotuksilla laitteista toisiin, mikä oli asennettavuuden, huollettavuuden ja massarajoitusten vuoksi epäedullista. Puolijohdeteknologian nopean kehityksen myötä lukuisat yksittäiset signaalikaapeloinnit oli mahdollista korvata digitaalisella väylällä. Vuonna 1973 esiteltiin MIL-STD-1553:n ensimmäinen versio, jota käytettiin ensimmäisen kerran General Dynamicsin F-16-hävittäjälentokoneessa. Tämän jälkeen on valmistettu lukuisia väylää hyödyntäviä ilma-aluksia ja muita sotilaspuolen järjestelmiä. MIL-STD-1553 on rantautunut myös siviilikäyttöön muun muassa tietoliikennesatelliittien, maanalaisien junien ja Kansainvälisen avaruusaseman (International Space Station, ISS) myötä.
Väyläkomponentit

MIL-STD-1553-väylällä voi olla kolmenlaisia aktiivisia laitteita, jotka ovat väyläohjain (Bus Controller, BC), etäterminaali (Remote Terminal, RT) ja väylämonitori (Bus Monitor, BM). Passiivisia väyläkomponentteja ovat muun muassa haaroittimet ja terminaattorit.
Väyläkomponentit > Väyläohjain

Väyläohjain on väylän toiminnan kannalta keskeinen laite, joka aloittaa kommunikaation etäterminaalien kanssa. Standardin mukaan samaan aikaan väylällä voi olla ainoastaan yksi väyläohjain aktiivisena, mutta passiivisia väyläohjaimia voi olla useampia. Tämä rakenne mahdollistaa väylän ajoitusten suunnittelun toistettavasti ja ennustettavasti; viestien törmäykset eivät ole MIL-STD-1553:ssa normaalisti mahdollisia.
Tyypillisesti väyläohjain on korkean prosessointikapasiteetin omaava tietokone, jossa on yksi tai useampia MIL-STD-1553-väyliä. Vaikka mittausinformaation käsittely ja tiedon prosessointi usein tapahtuvatkin väyläohjaimessa, myös täysin päinvastainen lähestymistapa on mahdollinen. Tällöin väyläohjain toimii yksinkertaisena keskittimenä, joka välittää tietoa etäterminaalien välillä.
Väyläohjaimen MIL-STD-1553-toiminnallisuus on usein hajautettu omalle väyläprosessorilleen, joka liittyy tyypillisesti rinnakkaismuotoisen dataväylän avulla pääprosessoriin. MIL-STD-1553-standardi käyttää pääprosessorista ja sitä ympäröivästä elektroniikasta nimitystä alijärjestelmä (subsystem). Toisinaan sekä väylätoiminnallisuus että prosessointi on integroitu samalle piirille; tällaiset toteutukset ovat yleisiä ohjelmoitavilla FPGA-piireillä (Field Programmable Gate Array). Väyläprosessorin ja pääprosessorin välinen työnjako voi vaihdella suurestikin, mutta nykyisin monet väyläohjaimet prosessoivat viesti kerrallaan pääprosessorin antamia tehtäviä. Kehittyneimmissä väyläohjaimissa pääprosessori antaa joukon tehtäviä väyläprosessorin suoritettavaksi, jolloin pääprosessorin resursseja säästyy.
Väyläkomponentit > Etäterminaali

MIL-STD-1553-väylän yleisimpiä väylälaitteita ovat etäterminaalit, joita voi olla väylällä enintään 31 kappaletta. Standardin mukaan osoitealue on viisibittinen ja viimeinen osoite on varattu yleislähetykselle (broadcast). Etäterminaalin tehtävänä on toimia MIL-STD-1553:a ja alijärjestelmää yhdistävänä laitteena, mutta nykyisin lähes poikkeuksetta etäterminaali ja alijärjestelmä ovat samaa kokonaisuutta. Tyypillisiä etäterminaaliin liittyviä alijärjestelmiä ovat esimerkiksi GPS-vastaanotin, inertiaalipaikannusyksikkö ja radiolaite. Yksinkertaisimmillaan alijärjestelmän tuottamat signaalit voivat olla yksittäisiä analogisia tai digitaalisia signaaleja antureilta.
Vaikka etäterminaali usein onkin huomattavasti väyläohjainta yksinkertaisempi laite, MIL-STD-1553 asettaa sille lukuisia vaatimuksia. Etäterminaali saa ainoastaan vastata väyläohjaimen aloittamaan liikennöintiin, paitsi poikkeuksena se saa väyläohjaimen käskystä lähettää viestin toiselle etäterminaalille. Kaikkiin väyläohjaimen etäterminaalille osoittamiin oikeellisiin viesteihin tulee vastata, pois lukien yleislähetysviestit. MIL-STD-1553B-standardi vaatii, että etäterminaalin tulee aloittaa viestiin vastaaminen 4—12 μs:n sisällä vastaanotosta ja että vastausviestin lähetyksen viivästyessä yli 14 μs väyläohjaimen tulee hylätä se.
Väyläkomponentit > Väylämonitori

Väylämonitori on MIL-STD-1553:n aktiivilaite, joka kuuntelee viestiliikennettä kuitenkaan itse osallistumatta siihen. Standardi määrittelee tarkoin, miten väylämonitoria tulee käyttää. Sallittuja käyttökohteita ovat väyläliikenteen tallennus diagnostiikkaa varten ja varaväyläohjaimena toimiminen. Normaalitilanteessa varaväyläohjain kuuntelee liikennettä väylämonitoritilassa, jotta se voisi varsinaisen väyläohjaimen vikaannuttua jatkaa keskeytyksettä.
Usein väylämonitorin kanssa samassa laitteessa on myös etäterminaali, ja tyypillisesti nämä toiminnot on integroitu toisiinsa. Osoitteellisen väylämonitorin etuna on se, että väyläohjain voi säännöllisesti tarkistaa väylämonitorin toimivan normaalisti. Esimerkiksi kahdennetun väyläohjaimen tapauksessa tällä tavoin havaittaisiin varalaitteen vikaantuminen.
Väyläkomponentit > Passiiviset komponentit

MIL-STD-1553-väylän passiivisista komponenteista haaroittimet ja terminaattorit ovat yleisimmät, sillä ne ovat käytännössä jokaisessa järjestelmässä välttämättömiä. Haaroittimien avulla aktiiviset väylälaitteet liittyvät väylälle. Yksinkertaisin suoraan kytketyn väylän haaroitin on niin sanottu T- tai Y-adapteri. Muuntajakytketyn väylän haaroittimessa on integroituna isolaatiovastukset sekä erotusmuuntaja.
Terminaattorit ovat kaapelin ominaisimpedanssin mukaisia vastuksia, jotka on sijoitettu kunkin väyläkaapelin molempiin päihin. Standardin mukaan terminaattorien impedanssi saa poiketa enintään ±2 % kaapelin ominaisimpedanssista. Terminaattorien avulla väyläkaapelista tulee sovitettu siirtolinja, jossa ei ideaalisesti tapahdu signaalin heijastuksia eikä siten säröä.