Selkäkivun hoito
Akupunktio

Akupunktiolla näyttäisi olevan noin 20 prosentin keskimääräinen kivulievitysteho. Vuonna 2009 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa verrattiin akupunktion ja lumeakupunktion tehoa pelkkiin tavanomaisiin hoitokeinoihin verrattuna. Kaikille kokeen osanottajille jaettiin tutkimuksen alussa itsehoito-opas, jossa neuvottiin esimerkiksi kivunlievityskeinoja ja annettiin kotivoimisteluohjeita. Ohjeiden seuraamista ei kuitenkaan tutkittu.
Seitsemän viikkoa kestäneen akupunktiokuurin jälkeen hoitoryhmään arvottujen keskimääräinen invaliditeettiaste oli pudonnut 10,8 pisteestä 6,3 pisteesen kyselyn korkeimman mahdollisen pistemäärän ollessa 24. Verrokkien pistemäärä oli pudonnut vain yhdellä pisteellä alun 11 pisteestä. Hoitoa saaneista 20 prosentilla esiintyi kliinisesti merkittävää toimintakyvyn kohenemista verrokkeihin verrattuna. Vuoden kuluttua hoidosta kliinisesti merkittävää toimintakyvyn kohenemista esiintyi edelleen 15 prosentilla ja hoitoryhmään arvottujen keskimääräinen invapisteluku oli kahdeksan. Tulos perustui tutkittavien muistinvaraiseen arvioon edeltäneestä viikosta, jonka aikana ilmenneitä vaikeuksia mitattiin Roland-Morrisin kyselyllä. Pisteiden lasku ei kuvastanut kuitenkaan toimintakyvyn lineaarista paranemista, koska esimerkiksi kävelyn hidastumisesta sai yhtä paljon invapisteitä kuin siitä, että joutuu makaamaan lähes aina vuoteessa.
Verrokeista 21 prosenttia oli käynyt tapaamassa lääkäriä tai fysioterapeuttia tutkimuksen ensimmäisen 7 viikon aikana ja 18 prosenttia oli käynyt saamassa jotain muuta vaihtoehtohoitoa kuin akupunktio. Akupunktiolla hoidetuista vain 11 ja 8 % oli hakeutunut edellämainittujen ammattilaisten luo akupunktiokuurinsa aikana.
Akupunktiokuuri koostui 8-10 hoitokerrasta, jossa hoidettava makasi noin 20 minuuttia vuoteella ohuet neulat ihon alle työnnettyinä. Hoidon antaja ei saanut keskustella hoidettavan kanssa, jottei sosiaalinen hoitovaikutus olisi vääristänyt tuloksia. 3,5 prosenttia sai hoitoon liittyviä haittavaikutuksia, jotka olivat lähinnä kivun lyhytaikaista pahenemista. Lisäksi yhden ryhmäläisen selkäkipu paheni kuukauden ajaksi.
Tutkimuksessa oli myös lumeakupunktiota saaneiden ryhmä, joista niin ikään 20 prosentilla oli verrokkeja kliinisesti parempi toimintakyky viikon kuluttua lumekuurin loppumisesta ja heidän laskennallinen osuutensa jopa lisääntyi, kun huomioitiin ryhmien väliset erot alkutilanteessa. Vuoden kuluttua tilanne oli se, että vielä 9 prosentilla lumeryhmäläisistä oli verrokkeja parempi toimintakyky. Lumeryhmäläisten ihon alle ei oltu työnnetty neuloja, mutta heille tuotettiin neulantyöntöä simuloivaa lievää kipua, mikä loi illuusion aidosta akupunktiohoidosta. Lumehoidon mahdollisti se, että paikoilleen asetetut akupunktioneulat lakkaavat pian tuottamasta kipua. Kukaan ei saanut haittoja lumeakupunktiosta.
Vuoden kuluttua 18 prosenttia verrokeista raportoi joutuneensa rajoittamaan jokapäiväisiä toimintojaan yli viikon verran kuluneen kuukauden aikana, mutta vain 5/7 prosenttia hoito-/lumeryhmäläisistä.
Lumeryhmäläisten verrokkeja parempi toipuminen saattaa selittyä sillä, että akupunktiolla on poikkeuksellinen suuri ja pitkään kestävä lumevaikutus tai sillä, että jotkut tavanomaisista hoidoista sisältävät elementtejä, jotka provosoivat tai pahentavat selkäkipua. On esimerkiksi olemassa viitteitä siitä, että selän koukistamiset heikentävät selkäkivun ennustetta. Osa erosta hoitotuloksessa saattaa myös liittyä siihen, että aku- tai lumehoitoa saaneiden joukossa oli yli puolta vähemmän (muihin) vaihtoehtohoitoihin hakeutuneita. Tutkimusraportissa ei kuitenkaan eritelty, mitä hoitoja verrokit kävivät hakemassa.
Useimmat tutkittavat olivat kärsineet yli vuoden ja kaikki vähintään 3 kuukautta lähes jokapäiväisestä selkäkivusta, jonka keskimääräinen häiritsevyys oli 5,2 eli keskivaikean ja voimakkaan välissä. Erot hoitotuloksissa saattavat selittyä myös sillä, että ryhmät olivat ehkä heterogeenisia sairauden keston suhteen. Tutkittavissa ei ollut iskias-potilaita.