Jemenin historia
Jemenin tasavalta > Rakoileva yhtenäisyys > Arabikevät ja sisällissota > Vallankumous

Levottomuuksista jo valmiiksi kärsivässä Jemenissä tuli näissä olosuhteissa yksi ensimmäisistä maista, joissa nousivat vuoden 2011 Arabikeväänä tunnetun, läpi arabimaailman kulkenut, demokratiaa vaatineiden mielenosoitusten aallot. Arabikevään mielenosoitukset vain pahensivat Jemenissä jo käynnissä olleita levottomuuksia, ja tilanne kehittyi uudeksi  sisällissodaksi. Sisällissota muodostui yhdeksi historian pahimmista humanitaarisista kriiseistä.
Kun Tunisian vallankumous tammikuussa 2011 syrjäytti Zine el-Abidine Ben Alin vallasta, demokratiaa vaatineet mielenosoitukset levisivät muualle arabimaailmaan ja myös Jemeniin. Tuhannet mielenosoittajat kokoontuivat Sanaan, vaatien Salehia eroamaan presidentin tehtävistä. Mielenosoittajat huusivat demokratiaa tukevia iskulauseita ja arvostelivat maassa vallitsevaa köyhyyttä ja virkamiesten korruptiota. Alussa mielenosoituksiin osallistuivat pääasiassa nuoret ja älymystön jäsenet. Liike levisi nopeasti muihin kaupunkeihin, kuten Adeniin, Taizziin, Ibbiin ja Hodeidaan, joissa pidettiin rauhanomaisia ​​mielenosoituksia päivittäin. Mielenosoitukset etenivät aluksi vähäisellä väkivallalla mielenosoittajien ja turvallisuusjoukkojen välillä ja Saleh teki tilanteen rauhoittamiseksi useita taloudellsia myönnytyksiä. Hän lupasi myös olla asettumatta uudelleen ehdolle toimikautensa päättyessä vuonna 2013. Mielenosoitukset kuitenkin jatkuivat, ja oppositio vaati Salehin välitöntä eroa.
Mielenosoitukset äityivät väkivaltaisiksi Sanaassa maaliskuussa 2011, kun hallitukselle uskolliset tarkka-ampujat avasivat tulen mielenosoittajia kohti, surmaten yli 50. Tämä sai useat  diplomaatit, ministerit ja parlamentin jäsenet, eroamaan tehtävästään. Myös kenraalimajuri Ali Mohsen al-Ahmar, armeijan 1. panssaridivisioonan komentaja, ilmoitti tukevansa oppositiota ja vannoi käyttävänsä joukkojaan mielenosoittajien suojelemiseen. Hänen ilmoituksensa sai myös monet muut armeijan upseerit seuraamaan tätä esimerkkiä ja Sanaa täyttyi mielenosoittajia tukevista panssariajoneuvoista. Kun paine eroamisesta kasvoi, Saleh aloitti neuvottelut sotilaiden, poliittisten johtajien ja heimojen edustajien kanssa päättääkseen lähtönsä ehdoista. Saleh kuitenkin kieltäytyi edelleen eroamasta.
Levottomuuksien jatkuessa Jemenin turvallisuusjoukot vetäytyivät maan syrjäisimmistä provinsseista, vastatakseen pääkaupunki Sanaan kaaokseen. Maan hallituksen joukkojen puuttuminen näiltä alueilta antoi niillä vaikuttaville militanttiryhmille mahdollisuuden vahvistaa asemaansa. Maan pohjoisosissa pitkään käynnissä ollut huthikapina voimistui jälleen. Maan eteläosassa taas Arabian niemimaan al-Qaida (AQAP), pystyi saamaan haltuunsa useita kaupunkeja Abyanin maakunnassa.
Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvosto yritti toimia kiistan välittäjänä vallansiirron siirtämiseksi pääministerin johtamalle hallitukselle, mutta nämäkään neuvottelut eivät tuottaneet tulosta. Neuvotteluiden kariutuminen sai väkivaltaiset yhteenotot Salehin hallitukselle uskollisten joukkojen ja oppositiovoimien välillä kiihtymään. Taisteluiden kiihtyessä presidentin palatsiin tehtiin pommi-isku, jonka yhteydessä presidentti Saleh loukkaantui. Hänet kiidätettiin muutamaksi kuukaudeksi Saudi-Arabiaan sairaalahoitoon ja Abdrabuh Mansur Hadi otti virkaatekevän presidentin roolin Salehin ollessa poissa.
Loppuvuodesta 2011 Saleh lopulta allekirjoitti kansainvälisesti välitetyn sopimuksen vallan siirtämisestä varapresidentti Hadille. Sopimus edellytti vaalien järjestämistä, ja siihen saakka Saleh sai toimia presidenttinä. Hadin oli määrä toimia presidenttinä kahden vuoden siirtymäkauden ajan, ja ohjata tänä aikana uuden perustuslain laatimista. Vaalit pidettiin helmikuussa 2012 ja Abrabuh Mansur Hadi oli vaalien ainoa ehdokas.
Hadin presidenttikauden aikana Jemen pysyi edelleen syvästi jakautuneena. Maan keskushallinto kohtasi edelleen haasteita huthikapinallisten ja islamististen militanttien taholta. Maan taloudelliset olosuhteet olivat synkät, maassa kärsittiin työttömyydestä ja suuressa osassa maata oli pulaa vedestä, ruoasta ja muista perushyödykkeistä. Maan eteläosassa tyytymättömyys johti separatististen liikkeiden nousuun.