stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sofia Vikman
Työura

Opiskeluaikanaan Vikman toimi vuodet 2006–2008 Tampereen yliopiston kokoomusopiskelijoissa (Tyko ry), joista vuosina 2007–2008 puheenjohtajana. Vuosina 2008–2009 Vikman oli Kokoomuksen opiskelijaliitto Tuhatkunnan varapuheenjohtaja. Vuosina 2008–2011 Vikman työskenteli kansanedustajan avustajana.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Vikman valittiin Tampereen kaupunginvaltuustoon 715 äänellä. Vuoden 2012 kuntavaaleissa hänet valittiin uudelleen kaupunginvaltuustoon 2 416 äänellä, mikä oli Kokoomuksen ehdokaslistan suurin äänimäärä. Vuoden 2017 kuntavaaleissa Vikman keräsi 2 963 ääntä ja valittiin jatkokaudelle kaupunginvaltuustoon. Vuodesta 2009 lähtien Vikman on ollut Pirkanmaan maakuntavaltuuston jäsen ja kaudella 2013–2016 valtuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja. Vuodesta 2019 alkaen Vikman on toiminut Pirkanmaan maakuntavaltuuston puheenjohtajana.
Vikman oli Kokoomusnaisten puheenjohtaja vuosina 2016–2019. Hän on Kokoomuksen puoluehallituksen jäsen.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Vikman valittiin kansanedustajaksi 8 279 äänellä Pirkanmaan suurimmalla vertausluvulla. Eduskunnassa hän on suuren valiokunnan ja puolustusvaliokunnan jäsen.
Vikman toimi Kansallisen Lastenliiton Pirkanmaan piirijärjestön puheenjohtajana vuonna 2011 ja oli Suomen YK-liiton puheenjohtaja vuosina 2012–2013. Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi palkitsi Vikmanin vuosina 2012 ja 2014 nuorisomyönteisimpänä kansanedustajana. Allianssin ylläpitämässä Kultainen kypärä -pistepörssissä kansanedustajille annetaan vaalikausittain pisteitä toiminnastaan nuorten ja nuorisotyön hyväksi. Vikman valittiin eniten lasten ja nuorten puolesta eduskunnassa töitä tehneeksi kansanedustajaksi vaalikaudella 2011−2015.
Vikman on toiminut vuodesta 2013 lähtien Särkänniemi Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Vikmanin puheenjohtajakaudella hallitus on uusinut yhtiön strategian, ja yhtiö on kääntänyt tuloksensa positiiviseksi. Särkänniemen vuoden 2015 tulos oli 1,41 milj. euroa positiivinen, ja Tampereen Särkänniemi Oy maksoi osinkoa Tampereen kaupungille 0,5 milj. euroa.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Vikman tuli valituksi 9 473 äänellään ja Pirkanmaan suurimmalla vertausluvulla jatkokaudelle.. Vikman on eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan jäsen..
Vuonna 2015 Vikman teki historiaa noustessaan maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnan, MTS, puheenjohtajaksi ensimmäisenä naisena.. Puolustusvoimain komentaja on myöntänyt Vikmanille sotilasansiomitalin.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Vikman sai yli 7 400 ääntä ja uusi paikkansa kansanedustajana. Vuodesta 2019 Vikman on toiminut eduskunnassa jäsenenä sivistysvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja tiedusteluvalvontavaliokunnassa. Vikman on toiminut vuodesta 2019 Finnvera Oyj:n hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Vikman valittiin neljännelle kaudelleen 7548:lla äänellä.
Huomionosoitukset

Vikman on saanut sotilasansiomitalin työstään puolustusvoimien hyväksi. Maanpuolustusmitalin toimikunta myönsi vuonna 2017 Sofia Vikmanille yhden vuoden kahdestakymmenestäkahdeksasta myönnetystä maanpuolustusmitalista miekkojen kera, numeron 610. Tasavallan presidentti myönsi vuonna 2019 Vikmanille Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin. Vikman on valittu eniten lasten ja nuorten puolesta eduskunnassa töitä tehneeksi kansanedustajaksi vaalikaudella 2011−2015.
Yksityiselämä

Vikman avioitui yrittäjä Tomi Mäkipellon kanssa heinäkuussa 2016, ja heille syntyi esikoispoika 4. maaliskuuta 2020. Vikman ja Mäkipelto erosivat vuonna 2021.
Operaatio Sininen tähti

Operaatio Sininen tähti oli Intian armeijan suorittama sotilasoperaatio Amritsarin Kultaisessa temppelissä, Punjabissa sekä sen ympäristössä sijaitsevassa Akal Takhtin temppelissä. Operaatiota voidaan pitää käännekohtana sikhien ja muiden intialaisten välillä. Tämä johti lopulta laajoihin levottomuuksiin ympäri maata ja pääministeri Indira Gandhin murhaan. Sininen tähti oli myös Intian armeijan suurin operaatio maan rajojen sisällä.
Tausta

Sikhiläisten itsenäisyysliike on ollut aktiivinen jo 1920-luvulta lähtien, jolloin Motilal Nehru julkaisi Khalistanin (sikhien kotimaan) itsenäisyysjulistuksen Lahoressa. Tätä asettuivat vastustamaan monet ajan suurmiehet kuten Muhammad Ali Jinnah, Bhimrao Ambedkar ja Tara Singh. Näistä Singh oli itse sikhi. Sen kulta-aikaa olivat kuitenkin 1970- ja 1980-luvut.
Khalistan-liikkeen johtavaksi hahmoksi nousi vuonna 1977 Jarnail Singh Bhindranwale, joka oli karismaattinen puhuja, mikä vetosi erityisesti nuoriin sikheihin. 1980-luvun alussa hän linnoittautui kultaiseen temppeliin ja Akal Takhtiin yhdessä seuraajiensa kanssa. Seuraavan kahden vuoden aikana Intian hallitus ei juurikaan tehnyt asialle mitään, vaikka yrittikin neuvotella militanttien kanssa.
Kultaisen temppelin verilöyly

Operaatio Sininen tähti alkoi 1. kesäkuuta, kun Intian armeija hyökkäsi Guru Ram Das Langar -rakennukseen. Tässä hyökkäyksessä kuoli kymmenisen henkilöä. Seuraavana päivänä valtio sulki tiet ja vaiensi median. Suurin osa Amritsarista jätettiin ilman sähköä ja vettä. 3. kesäkuuta koko Punjabin osavaltion alueelle määrättiin ulkonaliikkumiskielto, jota valvoivat niin sotilaat kuin puolisotilaallisetkin joukot. Kaikki reitit Kultaiseen temppeliin tai sieltä ulos tukittiin.
Armeija tuhosi Akal Takhtin 6. kesäkuuta ja sai seuraavana päivänä hallintaansa Kultaisen temppelin koko temppelikompleksin. Bhindranwale kuoli 6. kesäkuuta 1984. Virallisten raporttien mukaan Intian armeijan sotilaita kuoli 83 kun taas sikhimilitantteja kuoli ainakin 492. Muiden lähteiden mukaan sikhejä kuoli enemmän kuin virallisesti ilmoitettiin.
Seuraukset

Pääministeri Gandhin sikhiläiset henkivartijat ampuivat tämän lokakuussa 1984, koska pitivät Gandhia syyllisenä itse verilöylyyn, joka temppelikompleksin ympäristössä tapahtui. Tämän seurauksena Intiassa alkoivat laajat sikhejä vastustavat mellakat, joissa tapettiin arviolta 3000 sikhiä. Toinen sikhimilitanttien kosto tapahtui 23. kesäkuuta 1985 kun Air Indian lento 182 räjäytettiin ilmassa. Suurin osa iskun uhreista oli kanadanintialaisia.
Vaikka tulitaistelun jättämiä jälkiä on pyritty korjaamaan etenkin Kultaisessa temppelissä, moniin paikkoihin on jätetty luotien jälkiä muistutuksena verilöylystä.
Luettelo Unkarin hallitsijoista

Tämä on kronologinen luettelo Unkarin hallitsijoista
Árpádien hallitsijasuku

Vuodesta 1001 Unkarin kuningas
Habsburgien ja Habsburg-Lothringenien hallitsijasuku

Vuodesta 1558 vuoteen 1806 Unkaria hallitsi Pyhän Saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija
Vuodesta 1804 vuoteen 1918 Unkaria hallitsi Itävallan keisari
Muodollinen kuningaskunta

16. marraskuuta 1918 Unkari julistautui tasavallaksi, mutta palasi myöhemmin muodollisesti kuningaskunnaksi. Poliittisista syistä maahan ei kuitenkaan enää valittu kuningasta, vaan Miklós Horthy valittiin valtionhoitajaksi 1. maaliskuuta 1920.
Horthy toimi valtionhoitajana, kunnes nuoliristiläiset kaappasivat vallan 16. lokakuuta 1944 Natsi-Saksan tuella. Unkarin valtionpäämieheksi nousi nuoliristipuolueen johtaja Ferenc Szálasi, joka vannoi uskollisuuttaan Pyhän Tapanin kruunulle perinteisin seremonioin Budan linnassa. Szálasin hallitus joutui vetäytymään Puna-armeijan tieltä ensin Länsi-Unkariin ja lopulta Itävallan puolelle 29. maaliskuuta 1945.
Unkarin kuningaskunta julistettiin virallisesti lakkautetuksi 1. helmikuuta 1946.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luettelo Unkarin hallitsijoista Wikimedia Commonsissa
Esa Arra

Esa Arra vuonna 1956.
Esa Kultimo Arra (25. syyskuuta 1911 Helsinki – 4. joulukuuta 1977 New York) oli amerikansuomalainen New Yorkissa asunut toimittaja ja ulkomaankirjeenvaihtaja.
Arra oli New Yorkissa ilmestyneen suomen- ja englanninkielisen New Yorkin Uutiset -lehden päätoimittajana. Hän toimi myös vuodesta 1956 aina 1960-luvun lopulle saakka Uusi Suomi -lehden avustajana Yhdysvalloissa. Arra lähetti myös radioraportteja Yleisradiolle muun muassa Yhdistyneiden kansakuntien istunnoista.
Arra kävi Helsingin lyseota ja opiskeli Turun yliopistossa. Ennen varsinaisen lehtimiesuransa alkua hän toimi liikealalla. Myöhemmin ennen Yhdysvaltoihin siirtymistään Arra oli toimittajana sanomalehti Ajassa, Suomenmaassa sekä Uudessa Suomessa. Suomessa ollessaan Arra hoiti lisäksi mm. Kansalaisvastuu ry:n sihteerin ja Oy Alkoholiliikkeen sanomalehtisihteerin virkoja. Press and Publicityn kirjeenvaihtajana Arra oli Tukholmassa vuosina 1944–1948. Viimeksimainittuna vuonna hänestä New Yorkin Uutisten päätoimittaja. Arran julkaisutoiminnasta mainittakoon teokset Kerenskistä Kekkoseen ja Kaivopuiston kuningatar.
Teoksia

Kansallisseura Imatra täyttää 70 vuotta : 1891-1961. Finnish Newspaper Co., Brooklyn, New York 1961
Illinoisin suomalaiset. Illinois Finnish-American Historical Society, Minnesota 1971
Kerenskistä Kekkoseen : henkilökuvia tämän päivän ja menneiden vuosikymmenten vaikuttajista. Gummerus 1972
Suomennoksia

Kuvaelmia Amerikan suomalaisten siirtolaisten elämän eri vaiheista : valikoima Amerikan äänen suomenkielisistä radiolähetyksistä vuosina 1952-1953 ; teksti John I. Kolehmainen ; suom. Esa Arra, Henrik Roos. J. I. Kolehmainen, Tiffin, Ohio 1983
BTR-60
Käyttö Suomen puolustusvoimissa

Suomessa panssarijääkäreillä on vasemmassa hihassaan BTR-60:ä kuvaava koulutushaaratunnus.
Vuoden 1991 onnettomuus Suomen puolustusvoimissa

14. kesäkuuta vuonna 1991 seitsemän varusmiestä hukkui Taipalsaarella heitä kuljettaneen BTR-60:n upottua kesken vesistöylityksen. Onnettomuuden syynä oli ajoneuvon väärä lastaustapa. Onnettomuuteen liittyi lastauksen yläpainotteisuus, sillä osa miehistöstä ja varusteista oli kannella, mikä tosin pelasti heidät. Ajoneuvossa oli moottorien jäähdytyksen venttiilit, joiden kuului olla vesiajossa siirtämässä hukkalämpöä suoraan veteen. Ne olivat kuitenkin "talviasennossa", jolloin jäähdytys toimi vajaasti ja moottorien lämmöt nousivat. Vaununjohtaja oli komentanut avaamaan kansiluukkuja jäähdytyksen parantamiseksi, mikä oli vesiajossa kiellettyä. Jonossa ajoneuvon vauhti hidastui, ja peräaalto tuli sisään avoimista jäähdytysluukuista. Lastauksen vuoksi kiikkerä ajoneuvo upposi heti. Kannella olleet pelastuivat muihin ajoneuvoihin.
Eri malliversioita

BTR-60P
BTR-60PA / BTR-60PK
BTR-60PBK
BTR-60 1V18
BTR-60 1V19
BTR-60 PU
BTR-60 PU-12
BTR-60 PU-12M
BTR-60 R-145
BTR-60 R-145BM
BTR-60 R-156
BTR-60 R-975M1
MTP-2
MTR-2
BTR-60 AA
Panssarijääkärin koulutushaaratunnus.
Luulajansaame

| Luulajansaame |
| --- | --- |
 Luulajansaamen kielialue: 4.
Oma nimi:  julevsámegiella
Muu nimi:  luulajanlappi
Tiedot
Alue:   Ruotsi   Norja
Puhujia:  650–2 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  uralilaiset kielet
Kieliryhmä:  suomalais-ugrilaiset kielet suomalais-permiläiset kielet suomalais-volgalaiset kielet suomalais-saamelaiset kielet saamelaiskielet länsisaamelaiskielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  smj
ISO 639-3:  smj
 Ohje 
Luulajansaame on uralilainen kieli. Se kuuluu saamelaiskielten länsisaamelaiseen haaraan. Sen lähimpiä sukukieliä ovat pohjoissaame, piitimensaame, uumajansaame ja eteläsaame.
Jokimukan opastusmerkki Ruotsissa kolmella kielellä (ylimpänä ruotsiksi, keskellä luulajansaameksi ja alimpana pohjoissaameksi).
Luulajansaame on vakavasti  uhanalainen kieli, ja sitä puhuvat pääosin luulajansaamelaiset. Sillä on erään arvion mukaan noin 2 000 puhujaa. Heistä suurin osa asuu Ruotsissa lähinnä Jällivaaran ja Jokimukan alueilla, loput Norjassa, jossa esimerkiksi Hamarøyssa luulajansaamella on virallinen asema. Toisen lähteen mukaan Ruotsissa asuisi vain noin 500 luulajansaamen puhujaa. Vuonna 2015 luulajansaamen puhujien kokonaismääräksi arvioitiin 650.
Kieli on 1800-luvulta saakka ollut jatkuvasti myös kirjallisessa käytössä, jonka pani alulle Lars Levi Laestadius, itsekin luulajansaamen puhuja. Ruotsin Jokimukassa voi kouluopetusta saada päiväkodista lukioon saakka luulajansaameksi. Ruotsin yliopistoista luulajansaamea voi opiskella Uumajan yliopistossa, saamen kielen aineenopettajakoulutuksessa. Myös Nord-yliopistossa Norjan Bodøssä voi opiskella luulajansaamea.
Norjan yleisradioyhtiö Norsk Rikskringkasting NRK lähettää uutisia luulajansaameksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arran, luulajansaamelainen keskus
Giehttjit áddjá goaden -äänikirja luulajansaameksi
Giellaj hilá - nettikäyttöinen luulajansaamen alkeisoppikurssi Karin Tuoljan ja Susanna Angéus Kuonjokin samannimisen oppikirjan pohjalta (ISBN 91-973815-7-8) (ruotsiksi) (giellajhila.se)
Ruotsi–luulajansaame–ruotsi-sanakirja (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle
Dzordzorin kappeli

| Dzordzorin kappeli |
| --- | --- |

Sijainti:  Āzārbāyjān-e Gharbī, Iran
Koordinaatit:  39°11′16″N, 44°28′34″E
Materiaali:  kalkkikivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dzordzorin kappeli on pieni kappeli Āzārbāyjān-e Gharbīn provinssissa Iranissa. Se on ainoa jäänne suuremmasta Dzordzorin luostarikokonaisuudesta. Se muodostaa Stefanoksen ja Taddeuksen luostarin kanssa Unescon maailmanperintöluettelon kohteen: Iranian armenialaiset luostarit.
Kappelin ikää ei ole pystytty varmasti todistamaan. Toiset tutkijat arvelevat sen rakennetun 800- tai 900-luvulla, kun toiset ovat taas sitä mieltä, että se rakennettiin 1300-luvulla. Se oli kuitenkin osa Dzordzorin luostaria, jonka Abbas I hävitti 1600-luvun alussa.
Kappelia uhkasi tuhoutuminen 1980-luvulla, kun Iranin hallitus päätti rakentaa padon kappelin läheltä menevään jokeen. Vuosien 1987–1988 aikana kappelia siirrettiin 600 metriä yläjuoksun suuntaan, ja samalla sen kupolia peruskorjattiin. Kaikki kappelin kivet numeroitiin, ja se rakennettiin uudelleen uuteen paikkaan. Osa kivistä jouduttiin kuitenkin korvaamaan, ja 1548 kivestä 250 on uusia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dzordzorin kappeli Wikimedia Commonsissa
Saulo Kepsu

Saulo Kepsu (s. 1933) on erityisesti paikannimien tutkimukseen erikoistunut suomalainen historiantutkija ja tietokirjailija. Kepsu väitteli vuonna 1981 Pohjois-Kymenlaakson kylännimiä koskevalla tutkimuksella ja on sen jälkeen julkaissut useita tutkimuksia ja tietokirjoja.
Vuonna 1996 Kepsu sai Pietarin paikallishistoriaa koskevista tutkimuksista myönnettävän Antsiferov-palkinnon teoksestaan Pietari ennen Pietaria. Teos käännettiin sen jälkeen myös venäjäksi.
Julkaisut

Pohjois-Kymenlaakson kylännimet.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 367 (väitöskirja))  Helsinki:  SKS, 1981.  ISBN 951-717-241-9
Alanen, Timo & Saulo Kepsu: Kuninkaan kartasto Suomesta 1776-1805.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 505)  Helsinki:  SKS, 1989.  ISBN 951-717-568-X
Pietari ennen Pietaria. Nevansuun vaiheita ennen Pietarin kaupungin perustamista.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 608)  Helsinki:  SKS, 1995.  ISBN 951-717-804-2
Uuteen maahan. Helsingin ja Vantaan vanha asutus ja nimistö.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1027)  Helsinki:  SKS, 2005.  ISBN 951-746-723-0
Byarna i Esbo. De gamla bebyggelsenamnen och bylandskapet i Esbo.  Esbo:  Esbo stad, 2010.  ISBN 978-951-857-577-4  (ruotsiksi)
Kannaksen kylät.  (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisuja 54)  Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus, 2018.  ISBN 978-952-5446-92-0  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Takala, Anna: Saulo Kepsu, 86, on polkenut talosta taloon kyselemässä paikannimistä – Espoon nimet tunteva pitää ”Lintuvaaraa” turhana hienosteluna Helsingin Sanomat.  28.11.2019. Viitattu 28.11.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Latvia
Vihreiden harjujen maa

”Vihreiden harjujen maa” on Päijät-Hämeen maakuntalaulu, jonka on säveltänyt Matti Porola, sanoittanut Matti Porola ja Terho Laitinen sekä sovittanut Jarkko Kiiski.
»Tuulessa purje vie venettään yli välkkyvän Päijänteen.
Taivaalla pilvet käy leikkejään ja nauravat peilissä veen.

Elokuun aamuiset pellot huokuvat kultaisen tuoksun.

Kuin kuulisin kartanon kellot ja Vääksyltä vesien juoksun.



Tätä maata en mielestäin heitä.
 
Sen sylistä voimani saan.
Vaikka kiirehdin elämän teitä, niin kotiini tuun uudestaan.» 
(Laulun ensimmäiset säkeet ja kertosäe)
**2. säkeistö:**
Vesijärvellä nään iltaruskon.
Pian tummenee päivästä yö.
Huomiseen täällä taas uskon.
On tärkeää rakkaus, työ.
Jos Pulkkilan harjulle kuljen,
nään sieltä nuo metsät ja maat,
jotka evääksi matkaani suljen,
kuten taipaleeltaan kuninkaat.
Tätä maata en mielestäin heitä.
Sen sylistä voimani saan.
Vaikka kiirehdin elämän teitä, niin kotiini tuun uudestaan.»
**3. säkeistö:**
Niin tahtoisin pitkälle liitää,
kuin suksineen rohkeat nuo,
tai laduillas uljaasti kiitää,
jos kunniaa sulle se suo.
Vaikka kierränkin länttä ja itää,
niin juuriain irti en saa.
Ne mullassas tahdonkin pitää,
sinä vihreiden harjujen maa.
Tätä maata en mielestäin heitä.
Sen sylistä voimani saan.
Vaikka kiirehdin elämän teitä,
niin kotiini tuun uudestaan.
Heimot (roolipeli)

Heimot on vuonna 2006 julkaistu suomalainen tieteisroolipeli, jonka on kirjoittanut Miska Fredman ja julkaissut Ironspine. Roolipelin ensimmäinen laitos on noin 270-sivuinen kovakantinen kirja.
Heimot-roolipeli sijoittuu kaukaiseen tulevaisuuteen, jossa ympäri tunnettua avaruutta levittäytynyt suuren sodan ja hävityksen runtelema ihmiskunta on jakautunut yhdeksään heimoon. Roolipelin synkästä maailmasta voidaan löytää vaikutteita mm. Dan Simmonsin Hyperion-saagasta ja Frank Herbertin Dyyni-trilogiasta.
Kirjallisuutta

Fredman, Miska: Heimot.  (Tieteisroolipeli)  Ironspine, 2006.  ISBN 952-92-0682-8
Aiheesta muualla

Heimot-roolipelin kotisivu
Julkaisijan kotisivut
Mäkelä

Mäkelä on Suomen viidenneksi yleisin sukunimi, yleisin Suomen la/lä-johtimisista sukunimistä ja yleisin Suomen muista kuin -nen-johtimellisista sukunimistä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 6.9.2021 Suomessa oli 19 115 henkilöä, joilla oli tämä sukunimi. Kuten -la/-lä-johtimelliset sukunimet yleensäkin, se on nuorehko, talonnimiin perustuva, ensisijaisesti länsisuomalainen nimi.
Kirjastonjohtaja Mikko Mäkelän mukaan on nimetty Tampereella toiminut kirjailijapiiri Mäkelän piiri.
Mäkelä sukunimenä > Kuvitteellisia henkilöitä

Katariina Mäkelä, tv-sarjassa Salatut elämät
Miika Mäkelä, tv-sarjassa Salatut elämät
Mäkelä paikannimissä

Mäkelä esiintyy myös paikannimenä:
Mäkelä (Backas), entinen maatila Helsingissä nyk. Vallilan ja Itä-Pasilan alueella; siitä ovat saaneet nimensä:
Mäkelänkatu
Mäkelänrinteen lukio
Mäkelänrinteen uintikeskus
Mäkelä, kylä Nastolan pohjoisosassa
Muita merkityksiä

Kustannus-Mäkelä, kirjankustantamo
Mäkelän piiri, tamperelainen kirjallisuuspiiri 1940-luvulla
Eurooppalainen pidätysmääräys

Eurooppalainen pidätysmääräys on Euroopan unionin jäsenvaltioiden välinen, perinteisiä muotoja yksinkertaisempi tapa luovuttaa rikoksesta epäilty tai rikoksesta tuomittu henkilö jäsenvaltiosta toiseen. Menettelyä voidaan soveltaa silloin, kun epäillyn rikosnimikkeen maksimirangaistus on vähintään 1 vuosi vapaudenmenetystä tai kun on rikoksesta annettu tuomio on vähintään 4 kuukautta vapaudenmenetystä. Jäsenvaltiot voivat ainoastaan tietyin rajatuin ehdoin kieltäytyä luovuttamasta henkilöä, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys toisessa jäsenvaltiossa.
Oikeus- ja sisäasioien neuvosto hyväksyi vuonna 2002 puitepäätöksen eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä. Puitepäätös velvoittaa jäsenvaltioita yhdenmukaistamaan lainsäädäntönsä vähintään puitepäätöksessä sovitulle tasolle. Eurooppalainen pidätysmääräys korvaa aiemmat jäsenvaltioiden väliset luovutusjärjestelyt, ja jäsenvaltioiden välillä tapahtuva luovuttaminen määräytyy nyt yhdenmukaisten kansallisten säännösten mukaisesti, vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta noudattaen.
Suomessa laki rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta Suomen ja muiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä (1286/2003) tuli voimaan 1. tammikuuta 2004. Suomessa eurooppalaiseen pidätysmääräykseen perustuvasta luovuttamisesta päättää Helsingin käräjäoikeus, kun muissa luovutustapauksissa päätökset tekee oikeusministeriö. Käräjäoikeuden päätöksestä valitetaan poikkeuksellisesti suoraan korkeimpaan oikeuteen.
Pohjoismaat (Suomi, Ruotsi, Tanska, Norja ja Islanti) allekirjoittivat 15. joulukuuta 2005 sopimuksen rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta pohjoismaiden välillä (pohjoismainen pidätysmääräys). Sopimus on yhdenmukainen eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen kanssa. Sopimukseen perustuva lainsäädäntö tuli Suomessa voimaan 1. tammikuuta 2008.
Metsälehti

Metsälehti on Suomessa ilmestyvä metsänomistajille suunnattu aikakauslehtikokonaisuus. Siinä ilmestyy vuosittain 15 tabloidimallista Metsälehteä ja 8 Metsälehti Makasiini -aikakauslehteä. Lisäksi kokonaisuuteen kuuluu verkkosivusto ja sähköpostiin tulevia uutiskirjeitä.
Se kertoo metsäalan tuoreimmat uutiset ja antaa vinkkejä metsänkasvatukseen sekä puu- ja metsätilakauppaan. Metsälehden sisällöt on tarkoitettu metsänomistajille ja kaikille metsästä kiinnostuneille.
Vuonna 1933 perustettu Metsälehti kuuluu Tapio-konserniin. Sen kustantaja on Tapio Palvelut Oy.  Metsälehti on riippumaton media ja Suomen laajalevikkisin metsäalan julkaisu. Metsälehden rinnalla julkaistaan aikakauslehtimuotoista Metsälehti Makasiinia. Lehtien verkko- ja mobiiliversiot, metsäuutiset ja muut sähköiset palvelut löytyvät Metsälehti.fi-portaalista.
Painetun Metsälehden ja Metsälehti Makasiinin yhteenlaskettu lukijamäärä on 213 200 lukijaa (KMT syksy 2023).
Metsälehden julkaisupolitiikkaa ohjaavat journalistiset periaatteet ja linjauksista päättää itsenäisesti lehden päätoimittaja. Päätoimittajana on vuodesta 2023 lähtien toiminut Petri Koskinen. Koskinen siirtyi Metsälehden johtoon edellisen päätoimittajan Eliisa Kallioniemen jäädessä eläkkeelle.
Metsätietäjä

Metsätietäjä on Metsälehden tilaajille suunnattu metsänomistajan päätöksentekoa tukeva digitaalinen palvelu, joka koostaa metsäsuunnitelman metsän tietojen ja metsänomistajan tavoitteiden perusteella. Metsänomistaja voi valita, painottaako hän taloutta, luonnonhoitoa vai hiilensidontaa.
Taustayhtiö

Metsälehden omistaa Tapio Palvelut Oy, joka kuuluu Tapio-konserniin. Tapio Palvelut Oy tarjoaa erilaisia metsätalouden ratkaisuja ja asiantuntijapalveluita metsänomistajille, yrityksille, kunnille, seurakunnille ja oppilaitoksille, julkaisee Metsälehteä, sekä tarjoaa paikkatieto-osaamista ja aineistoja.
Historia

Metsälehden edeltäjä Tapio-lehti alkoi ilmestyä vuonna 1907. Tapio-lehti uudistui Metsälehdeksi vuonna 1933. Tabloid-Metsälehden rinnalla alkoi ilmestyä aikakauslehtimuotoinen Metsälehti vuonna 1995, aluksi nimellä Metsälehti Ekstra. Metsälehti Makasiini -nimi otettiin käyttöön vuonna 2000, samalla lehden erikseen tilaaminen tuli mahdolliseksi.
Kustannusosakeyhtiö Metsälehti perustettiin vuonna 1982 ja nimi muutettiin Metsäkustannus Oy:ksi vuonna 2005. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta.
Martti Kuusela

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 9. lokakuuta 1945 (ikä 79)
Syntymäpaikka: Rovaniemi, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 170 cm
Junioriseurat
: RoPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1962–1964 | RoPS | – | (4) |
| 1965–1966 | MP | 43 | (19) |
| 1967 | OTP | 22 | (11) |
| 1968 | MP | 21 | (1) |
| 1969–1971 | HIFK | 53 | (8) |
| 1972 | HJK | 21 | (3) |
| 1973–1974 | Haka | 43 | (8) |
| 1975–1976 | Ilves | – | (4) |
| 1977–1978 | FinnPa | – | (4) |
| Yhteensä | Yhteensä | 203 | (50) |
Maajoukkue
| 1972–1973 | Suomi | 2 | (0) |
Valmennusura
1979: GrIFK
1980–1981: HJK
1982–1987: Suomi
1989: B 1903
1990: HJK
1991: Germinal Beerschot
1992–1994: Budapest Honvéd
1994–1995: Proodeftiki
1995–1996: Apollon Limassol
1997: FinnPa
2001: Panionios
2005: Aris
2008: TPS
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Martti Kuusela (s. 9. lokakuuta 1945 Rovaniemi) on entinen jalkapalloilija ja kansainvälisesti menestynein suomalainen jalkapallovalmentaja.