stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhani Salminen

Juhani Salminen (28. huhtikuuta 1933 Helsinki – 22. helmikuuta 2009) oli suomalainen yritys- ja ammattiyhdistysjohtaja.
Salminen oli koulutukseltaan lainopin kandidaatti. Salmisen työura oli pitkälti eläkevakuutusasioiden ajamista; hän toimi Vakuutusyhtiöiden Keskusliiton lakimiehenä, Tapaturmavakuutuslaitosten Liiton asiamiehenä ja Yrittäjäin Vakuutuksen lainopillisena asiamiehenä. Salminen toimi Työeläkelaitosten Liitto TELAn asiamiehenä ja myöhemmin toimitusjohtajana vuodesta 1971. Hänestä tuli Eläketurvakeskuksen toimitusjohtaja vuonna 1972. Eläketurvakeskuksesta Salminen siirtyi Ilmarisen varatoimitusjohtajaksi 1974 ja toimitusjohtajana hän oli vuosina 1975–1991.
Salminen toimi myös ammattiyhdistysjohtajana: Akavan varapuheenjohtajana 1963–1966 sekä puheenjohtajana 1966–1970. Salmisen aikana Akava pääsi mukaan neuvottelemaan tulopoliittisesta kokonaisratkaisusta.
Salmisen harrastuksena oli historia. Hän julkaisi kolme Suomen poliittista historiaa käsittelevää kirjaa ja neljäs kirja jäi häneltä kesken.
Teokset

Kemi 1949, Suomen kohtalonratkaisu, Gummerus, 1995
Asevelijuntta : kertomus asevelisukupolven kommunismin vastaisesta taistelusta 1940-1959, Gummerus, 1996
Eripurasta yksituumaisuuteen : tie konsensusyhteiskuntaan 1960-1975, Gummerus, 1999
Aiheesta muualla

Juhani Salmisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Siikalatva

| Siikalatva |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Koulutuskeskus JEDU Piippola (entinen Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto) sijaitsee Siikalatvalla.
Sijainti:  64°16′N, 025°52′E
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Haapaveden-Siikalatvan seutukunta
Kuntanumero:  791
Hallinnollinen keskus:  Pulkkilan kirkonkylä
Perustettu:  2009
Kuntaliitokset:  Kestilä (2009) Piippola (2009) Pulkkila (2009)  Rantsila (2009)
Kokonaispinta-ala:  2 229,88 km² 38:nneksi suurin 2022 
– maa:  2 173,27 km²
– sisävesi:  56,61 km²
Väkiluku:  4 933 168:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  2,27 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  15,2 %
– 15–64-v.:  53,4 %
– yli 64-v.:  31,3 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,2 %
– ruotsinkielisiä:  0,1 %
– muut:  1,7 %
Kunnallisvero:  9,10 % 106:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Pekka Iivari
Kunnanvaltuusto:  27 paikkaa
  2021–2025  • Kesk.  • PS  • Vas.  • SDP:   17 5 3 2
siikalatva.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siikalatva on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Toimintansa se aloitti vuoden 2009 alussa, kun Kestilän, Piippolan, Pulkkilan ja Rantsilan kunnat liittyivät yhdeksi kunnaksi. Kunnassa asuu 4 933 ihmistä ja sen pinta-ala on 2 229,88 km2, josta 56,61 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 2,27 asukasta/km2.
Kunnan hallinnollinen keskus on Pulkkilan kirkonkylä.
Siikalatvan naapurikuntia ovat Haapavesi, Kajaani, Kärsämäki, Liminka, Muhos, Pyhäntä, Raahe, Siikajoki ja Vaala.
Historia

Siikalatvan alueella oli asutusta jo kivikaudella. Kivikautisia asuinpaikkoja on löytynyt Mulkuasta ja Piippolasta sekä eri puolilta kuntaa on löydetty kivikautisia esineitä. Seudun esihistorialliseen asutukseen viittaavat myös kirkkojen tapaiset kivilatomukset ja jättiläisten haudoiksi nimetyt kiviröykkiöt, joita on tavattu kunnan alueella useita.
Vakinaisesti alue asutettiin kuitenkin vasta 1500-luvun puolivälissä, jolloin Siikajokivartta sisämaahan päin leviävä asutus ulottui seudulle. Samoihin aikoihin alueelle tuli uudisasukkaita myös Savosta. Savolaisten voimakkaan uudisasutuksen vuoksi aluetta ruvettiin kutsumaan Siikasavoksi. Suomalaisten tulo pakotti alueella olleen saamelaisasutuksen siirtymään pohjoisen suuntaan. 1500-luvun lopulla pääasiassa itärajan tuntumassa käydyn Pitkä vihan aikana vienankarjalaisten hävitysretket ulottuivat Siikalatvan seuduille asti. Tämä rajoitti alueen väestömäärän kehittymistä. Alueelle saapui 1700-luvun alussa Savosta ja Kainuusta Oulujärven takaa pakolaisia, jotka etsivät turvapaikkaa ryöstö- ja hävitysretkiä tekeviltä vienankarjalaisilta. Alueen väestö sai toimeentulonsa pääasiassa kaski- ja vuoroviljelystä. Taloissa oli myös lampaita ja lehmiä runsaasti.
Siikalatvan alue kuului aluksi hallinnollisesti Saloisten suurpitäjään. Siikajoki erotettiin 1689 itsenäiseksi pitäjäksi. Siikalatvan alue liitettiin tuolloin Siikajokeen. Pulkkila oli saanut jo kappeliseurakunnan oikeudet 1617. Rantsila pyrki itsenäiseksi seurakunnaksi 1600-luvun lopussa, mutta alueen katsottiin olevan tuolloin liian pieni omaksi seurakunnaksi. Vuonna 1769 Piippolasta tuli Siikajoen alaisen Pulkkilan kappelin saarnahuonekunta. Vuonna 1845 Siikajoki jaettiin kahtia, jolloin muodostui Piippolan kirkkoherrakunta, johon Pulkkila ja Kestilä kuuluivat kappeleina.
Siikalatvan alueen ensimmäinen kirkkohuone rakennettiin noin 1620-luvulla Siikasavon silloiseen pääkylään Sipolaan. Tämä saarnahuone tuhoutui ilmeisesti jo seuraavalla vuosikymmenellä. Rantsilan ensimmäinen varsinainen kirkko rakennettiin 1671. Nykyinen Rantsilan kirkko valmistui vuonna 1785 pohjalaisen kirkonrakentajan Simo Jylkkä-Silvénin johdolla. Kirkko uusittiin 1907 Josef Stenbäckin suunnitelman mukaan. Kirkko on peruskorjattu vuosina 1957–1958 ja 1983–1984. Ensimmäinen Pulkkilan kirkko lienee rakennettu vuonna 1671. Toinen kirkko rakennettiin 1768–1769. Se purettiin uuden kirkon tieltä, joka rakennettiin vuosina 1908–1909. Piippolan kirkko rakennettiin myös Simo Jylkkä-Silvénin johdolla vuosina 1768–1770. Kestilään kirkko rakennettiin vasta vuosina 1854–1855.
Pulkkilan tärkein liikennereitti oli pitkään Savosta Ouluun johtanut tie, joka toi myös Suomen sodan alueelle. Revonlahden taistelun jälkeen Suomen kenttäarmeija eteni J.A. Sandelsin johdolla kohti etelää ja voitti 2. huhtikuuta 1808 Pulkkilan taistelussa eversti Obuhovin johtamat venäläiset.
Historia > Kestilä

Kestilä erotettiin Piippolasta 1867 ja itsenäinen seurakunta siitä tuli 1871. Kunnan asukasluku kasvoi 1900-luvun alussa 2 640:een ja 1950-luvun 3 600:aan. Sen jälkeen alkoi väestön väheneminen, joka pysähtyi vasta 1980-luvun alussa, jolloin väkiluku vakiintui 2 200 asukkaan tienoille. Vuonna 2008 kunnan väestömäärä oli laskenut 1 574:ään. Kestilän elinkeinoelämän kehittymistä hidastivat syrjäinen sijainti ja huonot liikenneyhteydet. Teollisuustoiminta oli kunnassa vähäistä.
Historia > Piippola

Piippola itsenäistyi Siikajoesta itsenäiseksi kunnaksi 1865. Laajan Piippolan seurakunnan väkiluku oli vuonna 1860 noin 6 400 henkeä, joista varsinaiseen Piippolan alueella asui noin kolmannes. Kestilä itsenäistyi kirkollisesti 1871, Pulkkila 1907 ja Pyhäntä 1909. Aluemenetysten jälkeen Piippolan väkiluku oli 1910 enää 1904. Piippolan asukasluku pysyi 1920-luvulta 1960-luvulle 2 100:n tienoilla. Tämän jälkeen väestö alkoi vähetä elinkeinorakenteen yksipuolisuuden vuoksi. Vuonna 1970 asukkaita oli 1893 ja 1980 enää 1 510. Vuonna 2008 väkiluku oli enää vain 1 251 asukasta.
Historia > Pulkkila

Pulkkilan kunta itsenäistyi 1867 ja seurakunta vasta 1899. Ensimmäinen kirkkoherra tosin saatiin vasta 1907. Pulkkilan väkiluku kasvoi hitaasti 1900-luvun alkupuolella. Vuonna 1920 asukkaita oli 2 119 ja vuonna 1950 2 505. 1950-luvulla poismuutto käänsi kunnan asukasluvun laskuun, joka pysähtyi vasta 1970-luvun lopulla. Vuonna 1985 asukkaita oli 2 105. Väkiluku kääntyi kuitenkin uudelleen laskusuuntaan, ja vuonna 2008 kunnassa oli 1 569 asukasta.
Historia > Rantsila

Rantsilan kunta perustettiin 1867 ja 1873 Rantsilasta tuli oma seurakunta. Rantsilan asukasluku kasvoi 1920-luvulta 1950-luvulle tasaisesti. Vuonna 1952 asukkaita oli 3 861. Tämän jälkeen alkoi väestön vähenemisen kausi, joka päättyi vasta 1980-luvun alussa. Vuoden 1983 alussa kunnan asukasluku oli 2 474. Rantsilan asukasluku alkoi jälleen vähetä tasaisesti ja vuonna 2008 asukkaita oli 2 001.
Historia > Kuntaliitos

Vuonna 2006 olivat Kestilän, Piippolan, Pulkkilan ja Pyhännän evankelis-luterilaiset seurakunnat yhdistyneet Siikalatvan seurakunnaksi. Rantsilan seurakunta liittyi yhdistyneeseen seurakuntaan vuonna 2008.
Vuonna 2007 selvitettiin kuntaliitosta, joka olisi kattanut saman alueen. Tässä kunnassa olisi ollut noin 8 000 asukasta. Selvitys aloitettiin talvella 2007, ja mahdollinen yhdistyminen olisi tapahtunut 2009. Kesäkuun 2007 alussa Pyhännän kunta päätti irtautua liitossuunnitelmista. Myös Pulkkilan kunnanvaltuusto hylkäsi tämän kuntaliitosesityksen äänin 11–6 heinäkuussa 2007. Loput kolme kuntaa olivat jo tuolloin liitoksen kannalla.
Kestilän, Piippolan, Pulkkilan ja Rantsilan kunnanvaltuustot hyväksyivät 25. helmikuuta 2008 uuden kuntaliitosesityksen. Rantsilassa esitys hyväksyttiin äänestyksen jälkeen äänin 16–3, mutta muut valtuustot hyväksyivät esityksen yksimielisesti. Uusi kunta saa valtiolta yhdistymistukea 7,45 miljoonaa euroa.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970 ja viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1. tammikuuta 2017 tilanteen mukainen.
| Siikalatvan väestönkehitys 1880–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 9 658 | 9 658 |
| 1890 | 1890 |    | 10 974 | 10 974 |
| 1900 | 1900 |    | 11 672 | 11 672 |
| 1910 | 1910 |    | 9 401 | 9 401 |
| 1920 | 1920 |    | 9 967 | 9 967 |
| 1930 | 1930 |    | 10 845 | 10 845 |
| 1940 | 1940 |    | 11 004 | 11 004 |
| 1950 | 1950 |    | 12 081 | 12 081 |
| 1960 | 1960 |    | 11 711 | 11 711 |
| 1970 | 1970 |    | 9 905 | 9 905 |
| 1980 | 1980 |    | 8 258 | 8 258 |
| 1985 | 1985 |    | 8 219 | 8 219 |
| 1990 | 1990 |    | 7 864 | 7 864 |
| 1995 | 1995 |    | 7 684 | 7 684 |
| 2000 | 2000 |    | 7 146 | 7 146 |
| 2005 | 2005 |    | 6 688 | 6 688 |
| 2010 | 2010 |    | 6 179 | 6 179 |
| 2015 | 2015 |    | 5 677 | 5 677 |
| 2020 | 2020 |    | 5 235 | 5 235 |
Lähteet: Vuodet 1880–1970 ja 1980–2015 Tilastokeskus.
Luonto

Siikalatva on Pohjois-Pohjanmaan jokilaaksotasangon ja pohjoissavolaisen järviluonnon vaihettumisvyöhykkeen kunta. Sen maisemia hallitsevat loivapiirteiset kangasmaat ja laajat aapasuot.
Kallioperä on vaihteleva. Yleisin kivilaji on graniitti. Alueella esiintyy myös dioriittia, migmatiitteja, porfyyrisia graniitteja ja granodioriitteja. Alueen itäosa kuuluu graniitti-gneissivyöhykkeeseen, jonka kivilajit ovat vahvasti suuntautuneita. Myös suogneissiä löytyy kunnan itäosasta. Kallioperä on lähes kaikkialla maaperän peittämä. Yleisimmät maalajit ovat moreeni ja turve. Jokilaaksoissa esiintyy savi-, hiesu- ja hiekkakankaita, joita on otettu hyvin paljon viljelykäyttöön. Tärkein harjumuodostuma on kunnan keskiosasto poikki kulkeva matala Pulkkiharju ja siihen kuulua Piippolanharju, joka on osa Siilinjärveltä aina Raaheen asti ulottuvaa harjujaksoa.
Siikalatvan maanpinta on länsiosassa tasaista lakeutta, joka nousee verkalleen itää ja etelää kohti. Koillisosassa on laajoja tasaisia suomaita, jotka kuuluvat Pelson suoalueeseen. Kunnan keskiosassa on selvästi vaihtelevampaa kankaremaata. Korkeus merenpinnasta on keskimäärin 60–130 metriä.
Alueen suuret joet ovat kunnan halki virtaava Siikajoki ja sen sivujoet, Neittävänjoki, Mulkuanjoki, Savaloja, Kurranoja, Kärsämänjoki ja Pyhännän puolelta alkunsa saava Lamujoki, joka virtaa kunnan keskialueella etelästä pohjoiseen. Siikajoki tulvi helposti maaston tasaisuuden ja runsaiden ojitusten vuoksi. Tulvien estämiseksi rakennettiin Uljuan tekojärvi, joka sijaitsee kunnan keskiosassa. Uljuan tekojärvellä sijaitsee Vattenfall Oy:n Tulisaaren vesivoimala. Siikalatvan suurimmat luonnonjärvet ovat Kivijärvi, Viitastenjärvi, Kurranjärvi ja Mankilanjärvi. Muut järvet ovat pieniä umpeen kasvavia suolampia, kuten Kangasjärvi ja Mulkuanjärvi.
Yli puolet kunnan maa-alasta on suota. Suurimpia soita ovat Tahkoneva, Puronneva, Kurunneva, Houruneva, Hirvirimpi ja Parkkisenrimpi. Oudonrimmen ja Törmäsenrimmen alueet ovat soidensuojelualueita. Siikalatvan sijaitsi vuoteen 2002 asti keskellä Suomea. Maanmittaushallituksen vuonna 1958 tekemien mittausten mukaan Suomen keskipiste oli Leskelän kylässä Valtatien 4 varrella. Vuonna 2002 voimaan astuneiden aluevesirajojen muutosten vuoksi keskipiste kuitenkin siirtyi 24,5 kilometriä etelämmäksi Kärsämäen kuntaan.
Hallinto

Siikalatvan kunnanvaltuustossa on 27 jäsentä. Kuntavaaleissa 2021 paikat jaettiin seuraavasti.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Puolue | Valtuutetut | Valtuutetut | Äänet | Äänet | Äänet |
| Puolue | lukumäärä | muutos | lukumäärä | osuus | muutos (%-yks.) |
| Keskusta | 17 |  −3 | 1 394 | 59,2 % |  −8,3 |
| SDP | 2 |  −2 | 156 | 6,6 % |  −8,8 |
| Vasemmistoliitto | 3 |  1 | 288 | 12,2 % |  5,0 |
| Perussuomalaiset | 5 |  4 | 446 | 19,0 % |  12,3 |
| Kansallinen Kokoomus | 0 |  0 | 69 | 2,9 % |  2,9 |
| Yhteensä | 27 |  0 | 2 353 | 100 % |  |
Lähde: Oikeusministeriö.
Vuoden 2021 kuntavaaleissa keskusta säilytti asemansa Siikalatvan valtapuolueena 17 valtuustopaikallaan, vaikka sen kannatus laski ja se menetti kolme paikkaa. Perussuomalaiset lisäsi paikkamääräänsä neljällä ja sai viisi paikkaa. Vasemmistoliitto lisäsi paikkamääräänsä yhdellä ja sai kolme paikkaa. SDP hävisi neljästä paikastaan kaksi. Kokoomus sai 2,9 prosentin kannatuksen, mutta ei saanut yhtään valtuustopaikkaa. Kuntavaalien äänestysprosentti oli 55,9 %.
Nähtävyydet

Suomen maantieteellinen keskipiste, joka sijaitsee nelostien varrella Leskelän kylässä. Paikalla sijaitsee vuonna 1958 pystytetty keskipistepatsas.
Siikalatvan seurakunnan kirkot Piippolassa (1769), Rantsilassa (1785), Kestilässä (1855) ja Pulkkilassa (1908) sekä niiden yhteydessä olevat kirkkotarhat ja tapulit.
Rantsilan kylän lähes 30 erilaista patsasta ja muistomerkkiä, joihin kuuluvat muun muassa Gananderin ja Sandelsin patsaat sekä J. V. Snellmania pienenä poikana esittävä Lukeva poika -patsas.
Piippolan kirjaston Haanpää-huone, jossa on runsaasti kirjailija Pentti Haanpäähän ja hänen tuotantoonsa liittyviä tavaroita ja muistoesineitä.
Lamujoen rannalla sijaitseva Pulkkilan pappila, joka on kirjailija Ilmari Kiannon synnyinkoti.
Suomen sodan Pulkkilan taistelun (1808) muistomerkki, joka sijaitsee Pulkkilan perinteikkäällä kylänraitilla.
Leskelän kylän Kairanmaatalo ja sen pihassa sijaitseva Pentti Haanpään muistopatsas.
Piippolan ja Kärsämäen Saviselän välinen museotie (yhdystie 8000).
Kotiseutumuseot Piippolassa, Pulkkilassa ja Rantsilassa sekä Kestilän viljamakasiinit.
Haapavuoren avokalliot ja luontopolku Pulkkilassa.
Kurunnevan lintujärvi ja lintutorni Rantsilassa.
Uljuan tekojärvi.
Koulutus

Siikalatvan kunnassa sijaitsee kaksi toisen asteen oppilaitosta, Siikalatvan lukio sekä Koulutuskeskus JEDU Piippola.
Kyliä > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Siikalatvalla oli 5 447 asukasta, joista 2 581 asui taajamissa, 2 907 haja-asutusalueilla ja 26:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Siikalatvan taajama-aste on 47,7 %. Siikalatvan taajamaväestö jakautuu neljän eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Pulkkilan kirkonkylä | 776 |
| 2 | Rantsilan kirkonkylä | 773 |
| 3 | Kestilän kirkonkylä | 516 |
| 3 | Piippolan kirkonkylä | 516 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Siikalatvan haja-asutusalueisiin kuuluvat muun muassa Hyvärilä, Hyvölänranta, Junnonoja, Järvikylä, Kerälä, Kärsämä, Laakkola, Lamu, Latvankylä, Leiviskänranta, Leskelä, Mankila, Mäläskä, Pihkalanranta, Savaloja, Sipola, Vorna sekä Väyrylänsaari.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Siikalatvalla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Siikalatvan seurakunta
Kestilän kappeliseurakunta
Piippolan kappeliseurakunta
Pulkkilan kappeliseurakunta
Rantsilan kappeliseurakunta
Seurakunta toimii myös Pyhännän kunnan alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Siikalatvan alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Siikalatvan kunnan nykyisellä alueella.
Kestilän seurakunta (liitetty Siikalatvan seurakuntaan 2006)
Piippolan seurakunta (liitetty Siikalatvan seurakuntaan 2006)
Pulkkilan seurakunta (liitetty Siikalatvan seurakuntaan 2006)
Rantsilan seurakunta (liitetty Siikalatvan seurakuntaan 2008)
Tunnettuja siikalatvalaisia

Pentti Haanpää, kirjailija
Raimo Hiltunen, professori
Antti Hyyrynen, muusikko
Jussi Hyyrynen, muusikko
Tapio Junno, kuvanveistäjä
Ilmari Kianto, kirjailija
Raimo Laukka, oopperalaulaja
Juho Luomajoki, kansanparantaja, ”Hätämaan tietäjä”
Antti Rantakangas, poliitikko
Juha Väätäinen, juoksija
Myös rock-yhtye Kolera on lähtöisin Siikalatvalta.
Liikenne

Helsingistä Utsjoelle johtava valtatie 4 (E75) ja Iisalmesta Raaheen johtava kantatie 88 risteävät Siikalatvan kuntakeskuksessa. Myös Kokkolasta Kajaaniin johtava valtatie 28 kulkee lyhyen matkan Siikalatvan eteläosassa.
OnniBusin linjat M4/F4 Helsingistä, ja F54 Kuopiosta, Ouluun, pysähtyvät Pulkkilassa. Osa vuoroista pysähtyvät myös Vornan ja Rantsilan  pysäkeillä. Siikalatvalle ei ole rautatieyhteyttä. Lähimmät rautatieasemat sijaitsevat Ruukissa, Vaalassa ja Vihannissa. Lähin lentoasema on Oulunsalossa sijaitseva Oulun lentoasema. Lähimmät satamat sijaitsevat Oulussa ja Raahessa.
Liikenne > Etäisyyksiä

Haapavesi 30 km
Helsinki 520 km
Iisalmi 110 km
Jyväskylä 250 km
Kajaani 110 km
Oulu 90 km
Pyhäntä 30 km
Raahe 88 km
Ylivieska 75 km
Kemi 198 km
Rovaniemi 316 km
Tornio 222 km
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siikalatva Wikimedia Commonsissa
Siikalatvan kunta
Tilastokeskus – Siikalatvan avainluvut
Siikalatvan kylät
| --- | --- |
Kestilän kylät:   Hyvölänranta  Järvikylä  Kestilä  Leiviskänranta  Mäläskä  Pihkalanranta  Väyrylänsaari 
Piippolan kylät:   Kangaskylä  Lamu  Leskelä  Piippola 
Rantsilan kylät:   Kerälä  Rantsila  Kärsämä  Mankila  Savaloja  Sipola 
Pulkkilan kylät:   Hyvärilä  Junnonoja  Laakkola  Latva  Pukkila  Pulkkila  Vorna 
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Pulkkilan kellotapuli (C. L. Engel, 1809)
Talonpoikaispurjehdus

Yleinen laivatyyppi talonpoikaispurjehduksessa, laiva on Brig Nadeschda of Brahestad joka on rakennettu vuonna 1841.
Kuvan jahti on yksi yleisimmistä laivatyypeistä talonpoikapurjehduksessa 1800-luvun lopulla.
Talonpoikaispurjehdus on kauppamerenkulun muoto, jota harjoitettiin tilojen ja kylien yhteistyössä niiden tuotteiden, kuten maataloustuotteiden, eläinten nahkojen, kalan, tervan ja käsityötuotteiden viemiseksi lähikaupunkeihin ja myöhemmin myös ulkomaille. Paluurahteina tuotiin esimerkiksi suolaa ja mausteita, kankaita ja metallituotteita. Purjehdukseen käytettävien alusten omistus saattoi olla riskin pienentämiseksi jaettu osuuksiin.
Talonpoikaispurjehduksen keskuksia 1500-luvulla olivat Viipurin, Pohjan ja Helsingin pitäjät. 1540-luvulla Viipurin pitäjässä laivureita oli 39, Pohjan pitäjässä 12 ja Helsingin pitäjässä 11. Helsingin pitäjästä kauppaa käytiin varsinkin Tallinnan kanssa.  Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa alkoi rajoittaa talonpoikaispurjehdusta, koska sitä pidettiin vahingollisena kruunun ja kaupunkien eduille. Syksyllä 1547 Porvoon läänin asukkaat tekivät kaupankäynnin rajoittamisesta valituksen käymällä henkilökohtaisesti Kustaa Vaasan puheilla ja lahjomalla tätä kuivatulla silakalla (200 000 kpl). Kuningas ei kuitenkaan taipunut perumaan rajoituksia, koska hän halusi keskittää kaupankäynnin kaupunkeihin valvonnan ja veronkannon ulottuville. Tilanne johti ajatukseen perustaa kaupunki Helsingin pitäjän tienoille.
Vuosien 1765–1766 valtiopäivillä talonpoikaispurjehduksesta tuli kaikille luvallista. 1800-luvulla talonpoikaispurjehdus sai merkittävän aseman Itämeren piirin kauppamerenkulussa, ja 1850-luvun jälkeinen aika oli sen kulta-aikaa. Talonpoikaispurjehdusta ovat tutkineet mm. Gunvor Kerkkonen ja Yrjö Kaukiainen.
Kirjallisuutta

Eriksson, Bengt: Talonpoikaispurjehdus Helsingin pitäjässä 1500-luvulla.  Helsinki:  Silvolan pientaloyhdistys.  suomi
Huhta, Matti: Vantaankoski oli keskiajalla kauppalaivureiden keskus. Helsingin Sanomat, 22.6.2009, s. A 15.
Jokipii, Mauno: Satakunnan laivanrakennuksesta ja maalaispurjehduksesta 1500- ja 1600-luvuilla. Historica III. Studia historica Jyväskyläensia IX, 1972
Gunvor Kerkkonen, Bondesegel på Finska viken : kustbors handel och sjöfart under medeltid och äldsta Wasatid / Gunvor Kerkkonen., Helsinki, 1959 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Piispa Heikki: Meri on meidän peltomme - Lavansaari ja sen merenkulku talonpoikaispurjehduksen kukoistuskaudella.  Helsinki:  SKS, 2003.  ISBN 951-746-495-9
Aiheesta muualla

Hannu Konttinen: Maalaispurjehdus (Arkistoitu – Internet Archive) - Suomen Meriarkeologinen Seura ry
TALONPOIKAISPURJEHDUKSEN VAIHEITA - - taustaa Kustavin merenkulun kultakaudelle. (Arkistoitu – Internet Archive) Wakkanet
Jouko Juvonen

Jouko Juvonen (s. 13. syyskuuta 1952) on suomalainen lentopalloilija.
Juvonen pelasi vuosina 1975–1982 Suomen maajoukkueessa 172 A-maaottelua. Hän oli mukana vuosien 1978 ja 1982 MM-kisoissa ja vuosien 1977 ja 1981 EM-kisoissa.
SM-sarjassa Juvonen edusti Pieksämäen NMKY:tä ja Varkauden Tarmoa ja pelasi yhteensä 374 ottelua. Suomen-mestaruuden hän voitti Pieksämäen NMKY:ssä vuosina 1975–1981. Pelaajauransa jälkeen hän valmensi Pieksämäen NMKY:tä, Varkauden Tarmoa ja Etelä-Kuopion Ilvestä.
Suomen Lentopalloliitto valitsi Juvosen Suomen parhaaksi lentopalloilijaksi vuosina 1979 ja 1982. Vuonna 2017 hänet valittiin Suomen lentopallon Hall of Fameen.
Juha Vainion diskografia

Tämä artikkeli sisältää Juha Vainion julkaisut ja levyt, joilla hän on ollut mukana laulajana. Luettelon julkaisujen lisäksi on julkaistu Vainion mainoslauluja sisältäviä mainoskasetteja.
Studioalbumit

Viisari värähtää (1972)
Tulin, näin ja soitin (1975)
Kansi kiinni ja kuulemiin (1976)
Käyn ahon laitaa (1979)
Albatrossi ja sorsa (1981)
Sellaista elämä on (1983)
Elämää ja erotiikkaa (1985)
Viiskymppisen viisut (1991)
Kokoelmat

Juha ”Watt” Vainio (1966,  singlekokoelma)
Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani (1968,  singlekokoelma)
Junnu (1974)
Juha Vainion parhaat palat (1978)
Tulta päin! (1986)
28 hilpeää ja haikeaa rallia (1987)
17 hilpeää ja haikeaa rallia (1989)
Lauluntekijä ja laulaja (1990)
Junnun parhaat – Sellaista elämä on (1991)
20 suosikkia – Tulta päin! (1995)
20 suosikkia – Käyn ahon laitaa (1995)
20 suosikkia – Albatrossi (1995)
20 suosikkia – Viiskymppisen viisu (1996)
20 suosikkia – Votkaturistit (1999)
Nostalgia – Juha Vainio (2005)
Legendan laulut – 48 mestariteosta (2008)
Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990 (2008)
Muut

Pahojen poikien lauluja 1–2 (1992)
Porno-ooppera / Pahojen poikien lauluja 3 (1997)
EP:t

Ainoastaan EP Juha ”Watt” Vainio sisältää pelkästään Vainion kappaleita.
4 iskelmää (1966)
Juha ”Watt” Vainio (1967)
Kotimaista huumoria (1968)
Kotimaista huumoria 2 (1968)
Taljan tuottamia liikennelauluja (1969)
Ensijulkaisuja sisältävät kokoelmat

Folkkis (1966)
Hei humppaa (1969)
Soitellaan 1 (1974)
Mestarihitit (1976)
Kotkan jazz 1955–1960 (1990)