stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oskari Harjanne

Oskari (Oskar) Harjanne (12. huhtikuuta 1908 Hamina – 25. kesäkuuta 1979 Kotka) oli suomalainen kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Harjanteen vanhemmat olivat työmies Wilhelm Oskar Harjanne ja Wilhelmina Harjanne, aiemmin Husgafvel, ja puoliso vuodesta 1933 kauppias Lyyli Laari. Harjanne kävi kansakoulun ja Kotkan kauppakoulun 1926 ja suoritti Suomen Tukkukauppiaiden Liiton liikkeenjohdon kurssin. Hän oli Toiminimi Seitola ja Nikkisen lähetti ja varastoharjoittelija Haminassa 1924–1925, Toivo Seitolan tukkuliikkeen varastonhoitaja ja tukkumyyjä 1926–1928, William Sipari Oy:n edustaja 1928–1933 ja kauppaneuvos Lauri Hallmanin omistaman Oy Lauri Hallmanin vanhempi myyjä Kotkassa 1933–1939, prokuristi 1939–1944, kaupallinen johtaja 1944–1945 ja toimitusjohtaja 1945–1970. Harjanne oli myös Kymin Kiinteistö ja Kauppa Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1948 sekä Pakkaamo Oy:n ja Oy Valkian toimitusjohtaja. Hän oli Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen Kansallisen Kokoomuksen edustajana 1957–1961. Hänellä oli lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä, kuten Kotkan Seudun Yrittäjäin puheenjohtajuus 1945–1951, Keskuskauppakamarin hallituksen ja työvaliokunnan jäsenyys 1962–1970 ja Suomen Tukkukauppiaiden Liiton elintarvikejaoston johtokunnan jäsenyys 1964–1970. Sotilasarvoltaan Harjanne oli reservin kersantti (1941). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969.
Painevesireaktori

Painevesireaktori (PWR) (engl. pressurized water reactor) on ydinreaktorityyppi, jossa korkeapaineinen vesi jäähdyttää reaktorin sydäntä. Painevesi-nimitys tulee siitä, että jäähdytysvesi on niin korkeassa paineessa (usein yli sata baaria), ettei se höyrysty, vaikka sen lämpötila kohoaa useisiin satoihin asteisiin.
Painevesireaktorin toimintaperiaate. Primääripiirin vesi kuumenee reaktorin sydämessä (C) ja kiehuttaa sekundääripiirin vettä höyrystimessä (B). Höyry pyörittää turbiinia (T), joka pyörittää generaattoria (G).
Painevesireaktorit käyttävät kahta erillistä jäähdytysvesijärjestelmää. Ensiö- eli primääripiirissä kiertävä vesi jäähdyttää reaktoria, josta kuumentunut jäähdytysvesi johdetaan höyrystimiin. Höyrystimissä ensiöpiirin kuuma vesi höyrystää toisio- eli sekundääripiirin vettä, joka on alemmassa paineessa. Höyrystimen jälkeen jäähtynyt ensiöpiirin vesi palaa takaisin reaktoriin uudelleen kuumennettavaksi, ja toisiopiirin puolella syntynyt höyry johdetaan sähköä tuottaviin turbiineihin. Ensiöpiirin painetta säädetään paineistimella, jossa on vettä ja höyryä. Painevesireaktoria säädetään säätösauvakoneiston ja jäähdytysveteen liuotettavan boorin avulla. Säätösauvojen työntäminen reaktoriin hillitsee reaktiota, ja niiden poistaminen kiihdyttää sitä; boori toimii vastaavasti mutta pitkäkestoisemmin.
Venäläinen VVER-painevesireaktori. 1 säätösauvakoneisto, 2. reaktoripaineastian kansi, 3. reaktoripaineastia, 4.vesikierron sisään- ja ulostulot, 5. sisään tuleva vesi virtaa paineastian pohjalle, 6. reaktorisydän, jossa ydinpolttoaine, 7. kanavat joissa vesi lämpenee.
Painevesireaktorin turbiinien huolto on helpompaa kuin kiehutusvesireaktorin, koska käytön aikana aktivoituva reaktorin jäähdytysvesi ei kulje turbiinin kautta.
Painevesireaktori kehitettiin alun perin laivastokäyttöön Yhdysvalloissa Westinghousen Bettis Atomic Power Laboratoryssa. Painevesireaktoreita käytetään edelleen laivoissa, ja voimalaitoskäytössä siitä on tullut maailman yleisin reaktorityyppi. Painevesireaktoreita valmistavat mm. Westinghouse, General Electric ja yhteiseurooppalainen Areva NP (ent. Framatome ANP), joka toimitti myös painevesireaktoriin pohjautuvan EPR-reaktorin Olkiluoto 3:een. Neuvostoliitossa suunniteltu VVER (vodo-vodjanoi energetitšeski reaktor) on myös tyypiltään painevesireaktori. Suomessa on tällä hetkellä kaksi VVER-reaktoria Loviisan voimalaitoksella. Myös Hanhikiven ydinvoimalaitoksen oli tarkoitus olla VVER-tyyppiä. Olkiluoto 1 ja 2 ovat puolestaan kiehutusvesireaktoreita (BWR).
Olavi Pesonen

Olavi Pesonen
Olavi Samuel Pesonen (8. huhtikuuta 1909 Helsinki – 11. marraskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, urkutaiteilija, musiikkikriitikko ja musiikkipedagogi.
Henkilöhistoria

Pesosen vanhemmat olivat kouluneuvos Matti Pesonen ja Ellen (Ella) Irene Malmberg ja puoliso vuodesta 1933 Sirkku Aune Margareta Lyytikäinen. Hänen veljiään olivat lääkintöhallituksen pääjohtaja Niilo Pesonen ja kapellimestari Urpo Pesonen. Hän tuli ylioppilaaksi 1928 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1932. Helsingin Kirkkomusiikkiopistosta Pesonen valmistui 1934 ja Sibelius-Akatemian urkudiplomin hän suoritti 1939. Pesonen toimi kansakoulun laulunopettajana Helsingissä vuodesta 1933, sävellyskonsertin hän piti 1936 ja urkukonsertin 1939. Hän toimi myös orkesterin- ja kuoronjohtajana ja musiikkikriitikkona, samoin kuin luottamustehtävissä Suomen musiikkielämässä.
1950-luvun lopulla Pesonen toimi musiikin lehtorina Helsingin opettajakorkeakoulussa ja myöhemmin 1960-luvulla Kouluhallituksessa koulujen musiikintarkastajana.
Tuotanto

Pesosen ensimmäiset teokset edustivat kansallisromantiikkaa, mutta myöhemmin hänen sävelkielensä kehittyi kromaattisemmaksi ja etääntyi paikoitellen tonaalisuudesta. Pesonen käyttää runsaasti kontrapunktia. 1950–1960-luvulla Pesonen sävelsi lukuisten muiden tehtävien vuoksi melko vähän, mutta 1970-luvulla siirryttyään eläkkeelle hän saattoi jälleen paneutua enemmän säveltämiseen. Pesosen tuotannossa on runsaasti kuoro- ja yksinlauluja, joista merkittävimpiä ovat sekakuorosävellys Ajat eellehen menevät (1935) ja yksinlaulusarja Gott! Wirf mich nicht zu Deinen Steinen (1953). Hänen säveltäjäkuvaansa liitettiin lyyrisyys, uskonnollisuus ja vankat tekniset taidot. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kaksi sinfoniaa, muita soitinteoksia sekä lukuisia vokaaliteoksia. Pesosen merkittävin sävellyksenopettaja oli Leevi Madetoja.
Pesonen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1961.
Tuotanto > Sävellyksiä

Pesosen sävellyksiä ovat muun muassa seuraavat:
Jousikvartetto e-molli, 1935
Orkesterille Preludi 1936, Humoreski 1936, Kehtolaulu 1936 ja Juhla-alkusoitto, 1939
Melodraama Havahtuminen, 1936
Kuulokuvamusiikkia baritonille ja uruille, 1937
Piano- ja urkusävellyksiä, kuten Fuuga g-molli, 1938-1939
Kantaatteja muun muassa koulujen ja yhdistysten vuosijuhliin
Yli sata yksin-, lasten- ja kuorolaulua kutakin
Tuotanto > Teoksia

Pesosen julkaisemia lauluteoksia ovat:
Aapi lauluja, 1934
Laulukirja, 1938
Kymmenen joululaulua, 1940
Laulava kansa I, 1944
Laulava kansa II, 1945
Hengellisiä sekakuorolauluja, 1945
Oskari Heikkilä

Oskari Heikkilä (s. 18. lokakuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen miesten maajoukkueessa kymmenen ottelua. Niissä hän on tehnyt kuusi maalia ja saanut kaksi syöttöpistettä. Hän on edustanut Suomea alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015 ja pelaa miesten MM-kilpailuissa 2021.
Heikkilä on edustanut Salibandyliigassa Classicia kaudesta 2014–2015 alkaen. Hän on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2016, 2017, 2018, 2019 ja 2021. Kausi 2019–2020 keskeytettiin koronavirusepidemian vuoksi.. Heikkilä on ennen kauden 2021–2022 alkua pelannut liigassa 146 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 71 maalia ja antanut 45 maalisyöttöä, sekä 67 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 25 maalia ja saanut 13 syöttöpistettä.
Oskari Heikkinen

Oskari Heikkinen, kutsumanimiltään Iso-Ossippa tai Vuonan Ossippa, oli itäkarjalaisten kansannousussa talvella 1921–1922 sotinut karjalainen metsäsissi. Hän kunnostautui erityisesti kansannousun pohjoisrintamalla Kokkosalmen taisteluissa.
Metsäsissien aseistus oli puutteellista ja konetuliaseita oli vähän. Kooltaan suuri ja tunnettu karjalainen voimamies Heikkinen tunnettiin erityisesti aseenaan käyttämästään Lewis-pikakivääristä, karjalaiselta nimeltään Luiskanasta. Aseeseen hän oli saanut koulutuksen Vienan Väliaikaisen hallituksen aikana. Hänet tunnettiin edesottamuksistaan rintaman molemmin puolin, niin sissien kuin venäläisten piirissä.
Oswalt Kolle

Oswalt Kolle (2. lokakuuta 1928 Kiel – 24. syyskuuta 2010 Amsterdam) oli saksalainen seksologi. Hän oli seksuaalikasvatuksen pioneeri ja haastoi elokuvissaan ja kirjoissaan konservatiivisen Konrad Adenauerin ajan tabuja.
Kolle varttui Frankfurtissa. Hän saavutti alun perin menestystä julkkiksia koskevalla journalismilla, mutta siirtyi seksuaalikasvatukseen. Hänen kirjojaan on käännetty 12 kielelle. Hänen elokuviensa joukossa on kaksiosainen Rakkauden ihme – avioliiton sukupuolielämä (1968). Kolle muutti Alankomaihin ja sai sen kansalaisuuden. Hänen työtään ovat kritisoineet kirkolliset piirit ja konservatiiviset poliitikot. Helmikuussa 2010 hän tuomitsi viimeisessä haastattelussaan piispa Walter Mixan tämän näkemyksestä, jonka mukaan seksuaalisella vallankumouksella oli osuutensa katolisen kirkon sisäisessä lasten hyväksikäyttöskandaalissa.
Kolle kertoi julkisesti vuonna 1997 olevansa biseksuaali. Hän oli 47 vuotta naimisissa Marlies Kollen kanssa, ja pari sai kolme lasta. Kolle palkittiin vuonna 2000 Magnus Hirschfeld -mitalilla.
Aiheesta muualla

Oswalt Kolle Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Olena Sadovnytša

| Mitalit> Maa:   Ukraina.Naisten jousiammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Naisten jousiammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Naisten jousiammunta. Olympialaiset  | Maa:   Ukraina> Naisten jousiammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | yksilökilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Victoria 1997 | joukkuekilpailu |  |
Olena Anatolijivna Sadovnytša (ukr. Олена Анатоліївна Садовнича, s. 4. marraskuuta 1967 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt jousiampuja ja olympiamitalisti.
Sadovnytša saavutti Ukrainan joukkueessa joukkuekilpailun olympiahopeaa Sydneyssä 2000 ja yksilökilpailun olympiapronssia Atlantassa 1996. Atlantassa hän oli joukkuekilpailussa viides ja Sydneyssä yksilökilpailussa 21:s. Lisäksi Sadovnytša ylsi joukkuekilpailussa MM-hopealle Victoriassa 1997. EM-kilpailuista hän voitti kaksi mitalia, sisäjousiammunnan MM-kilpailuista yhden ja sisäjousiammunnan EM-kilpailuista neljä mitalia.
Aiheesta muualla

Olena Sadovnytša Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Oleksandr Svatok

Oleksandr Svatok toukokuussa 2015.
Oleksandr Svatok (s. 27. syyskuuta 1994 Dniprodzeržynsk) on ukrainalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen. Hän on edustanut kotimaassaan Dniproa, Volyn Lutskia, Zorja Luhanskia ja Dnipro-1:tä sekä vuonna 2019 Kroatiassa Hajduk Splitiä. Hän siirtyy heinäkuussa 2024 Pohjois-Amerikan MLS:ssä pelaavaan Austiniin.
Svatok pelasi Ukrainan alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Ukrainan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Englantia vastaan. Hän on pelannut juhannukseen 2024 mennessä kuusi A-maaottelua, joista kolme ottelua avauskokoonpanossa. Hän kuuluu Ukrainan joukkueeseen EM-kilpailuissa 2024.
Omakonetunnus

Omakonetunnus on radiosignaali, jonka perusteella toiset lentokoneet ja ilmavalvonta tunnistavat lentävän sotilaskoneen. Siviili-ilmailussa koneen seurantaan käytetään transponderia. Ilman omakonetunnusta voi oman puolen sotilaskone tai ilmatorjunta ampua lentokoneen alas (engl. termi friendly fire). Oman puolen koneita on ammuttu alas mm. koalitiomaiden kesken Irakin sodassa.
Neuvostoliitto joutui uusimaan omakonetunnusjärjestelmänsä vuoden 1976 jälkeen, kun luutnantti Belenko oli lentänyt MiG-25:n Hokkaidoon yhdysvaltalaisten purettavaksi ja tutkittavaksi.
Omakosto

Omakosto oli aikaisemmin hyväksytty oikeudellinen menettely, jossa vääryyttä kärsinyt henkilö tai hänen sukunsa kostamalla pyrki hankkimaan hyvitystä oikeudenloukkaajalta tai tämän suvulta. Henkirikos tai ruumiillisen koskemattomuuden loukkaus kostettiin suorittamalla verikosto.
Oskari Forsman

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 28. tammikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 187 cm
Seura
Seura: IFK Mariehamn
Pelinumero: 88
Junioriseurat
1994: KajHa
1995–2001: ToVe
2002–2005: Jazz
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2008 | FC Inter | 6 | (0) |
| 2006–2007 | → VG-62 | 29 | (0) |
| 2008 | → Sinimustat | 14 | (0) |
| 2009 | KooTeePee | 24 | (0) |
| 2010 | OPS | 24 | (0) |
| 2011 | KooTeePee | 21 | (0) |
| 2012 | Jazz | 27 | (0) |
| 2013–2014 | RoPS | 11 | (0) |
| 2013 | → TP-47 (laina) | 5 | (0) |
| 2014 | → Santa Claus (laina) | 1 | (0) |
| 2015–2016 | TPS | 50 | (0) |
| 2017–2018 | PS Kemi | 44 | (0) |
| 2018 | FC Lahti | 9 | (0) |
| 2019– | IFK Mariehamn | 53 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 318 | (0) |
Maajoukkue
| 2003 | Suomi U15 | 1 | (0) |
| 2004 | Suomi U16 | 2 | (0) |
| 2005 | Suomi U17 | 1 | (0) |
| 2006 | Suomi U18 | 6 | (0) |
| 2007 | Suomi U19 | 2 | (0) |
| 2008 | Suomi U20 | 2 | (0) |
| 2009 | Suomi U21 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. marraskuuta 2020.
Oskari Forsman (s. 28. tammikuuta 1988 Oulu) on suomalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia.
Porista lähtöisin oleva Forsman voitti FC Interin kanssa Suomen mestaruuden vuonna 2008, pelaten kaudella viisi liigaottelua. Forsman on pelannut urallaan myös Oulun Palloseuran, FC KooTeePeen sekä Interin reservijoukkueiden Sinimustien ja VG-62:n riveissä. Kaudella 2012 hän edusti kasvattajaseuraansa FC Jazzia. Syyskuussa 2012 Forsman solmi sopimuksen kahdesta seuraavasta kaudesta Veikkausliigassa pelanneen Rovaniemen Palloseuran kanssa. RoPS:n riveissä hän oli voittamassa seuralle Suomen cupia syksyllä 2013. Kaudella 2015 Forsman siirtyi Ykkösessä pelannen TPS:n riveihin ja pelasi kaikkiaan kaksi kautta TPS:ssä. Sen jälkeen Forsman siirtyi Veikkausliigaseura PS Kemin maalille kaudella 2017. Forsmanin uraa PS Kemissä kesti kaikkiaan puolitoista kautta eli hän siirtyi heinäkuussa 2018 toiseen Veikkausliigaseuraan FC Lahteen. Seuraava eli viides Veikkausliigaseura Forsmanilla oli kauden 2019 alusta IFK Mariehamn, jossa hän oli ollut aiemmin useita vuosien aiemmin jo testeissä.
Oskari Forsman on pelannut kauden 2020 loppuun mennessä kaikkiaan 122 Veikkausliigaottelua Interin, RoPS:n, PS Kemin, FC Lahden ja IFK Mariehamnin riveissä. Hän teki kauden 2020 päätteeksi IFK Mariehamnin kanssa 1+1 -sopimuksen.
Oskari Herttua

| Oskari Herttua |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Mikko Oskari Herttua
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1876 Ylistaro
Kuollut: 4. lokakuuta 1953 (77 vuotta) Seinäjoki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimitusjohtaja, kansanedustaja
Arvonimi: Talousneuvos (1946)
Poliitikko
Puolue:  Suomalainen puolue
Asema:  Kansanedustaja (1911–1914)
Vaalipiiri:  Vaasan läänin pohjoinen
Kotipaikka:  Seinäjoki
Puoliso:  Sanni Maria Hannuksela (1907)
Oskari Mikko (Mikko Oskari) Herttua (23. huhtikuuta 1876 Ylistaro – 4. lokakuuta 1953 Seinäjoki) oli suomalainen toimitusjohtaja, talousneuvos ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Herttuan vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Herttua ja Anna Juliana Luoma. Hän kävi kansakoulun ja sen jälkeen kansanopiston 1897 ja maamieskoulun 1901. Herttua toimi maanviljelijänä Ylistarossa. Hän oli tilanhoitajana Ilmajoella 1902–1903, Suomen Ayrshire-yhdistyksen neuvojana Oulun läänin Pyhäjärvellä 1903–1904, Keski-Suomen maanviljelysseuran maatalousneuvojana 1904–1906, Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran maatalousneuvojana 1906–1908 sekä Keski-Pohjanmaan maanviljelysseuran sihteerinä ja maa- ja karjatalouskonsulenttina 1909–1917. Tämän jälkeen Herttua oli Osuusteurastamo Itikan johtajana Seinäjoella 1917–1923, Tornion teurastamon johtajana 1923–1925, Maakuntain-Osake-Pankin Seinäjoen konttorin johtajana 1925–1932 ja Alkoholiliikkeen Seinäjoen konttorin johtajana 1932–1942. Hän sai talousneuvoksen arvon 1946.
Herttua oli kansanedustajana 1911–1914 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän kuului Seinäjoen kunnanvaltuustoon ja kauppalanvaltuustoon. Herttua oli muun muassa Keski-Pohjanmaan osuuskaupan hallintoneuvoston ja Seinäjoen osuuskaupan hallintoneuvoston puheenjohtajana ja Osuusteurastamo Itikan johtokunnan ja Etelä-Pohjanmaan maataloustuottajain liiton varapuheenjohtajana.
Oskari Herttua oli naimisissa vuodesta 1907 Sanni Maria Hannukselan kanssa.
Olena Tšebanu

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Olena Tšebanu Rion paralympialaisissa 2010. |  Olena Tšebanu Rion paralympialaisissa 2010. |  Olena Tšebanu Rion paralympialaisissa 2010. |  |
Maa:   Ukraina
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 2010 | 4 × 100 m |  |
Olena Tšebanu (ukr. Олена Чебану, s. 4. tammikuuta 1981) on ukrainalainen pikajuoksija.
Hän oli 200 metrin seitsemäs Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 ajalla 23,63 s. Seuraavan vuoden Osakan MM-kilpailuissa hän karsiutui puolivälierissä.
Hänen 60 metrin ennätyksensä on 7,46 s, jonka hän juoksi Zaporižžjassa 24. tammikuuta 2007. 100 metriä hän on juossut aikaan 11,42 s Kiovassa 14. kesäkuuta 2006 ja 200 metriä aikaan 22,97 s Málagassa 29. kesäkuuta 2006. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän juoksi 4 × 100 metrin viestissä alkuerissä, ja sai kultamitalin kun toisella kokoonpanolla juossut Ukrainan joukkue voitti loppukilpailun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olena Tšebanu Wikimedia Commonsissa
Otto (major domus)

Otto (k. 643 tai 644) oli Austrasian major domus eli käskynhaltija vuosina 640–643. Edellisen major domuksen Pipin I:n kuoltua Otto onnistui saamaan viran haltuunsa ennen Pipinin poikaa Grimoaldia. Ilmeisesti Grimoald murhautti Oton.
Otto Aasen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |  |
Maa:   Norja
Miesten mäkihyppy
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Lahti 1926 | suurmäki |  |
Otto Aasen (1. tammikuuta 1894 Fåberg – 20. lokakuuta 1983 Rjukan) oli norjalainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä, joka voitti hopeaa mäkihypyn suurmäessä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1926 Lahdessa. Hän sijoittui samoissa kisoissa yhdistetyn kilpailuissa neljänneksi.
Hänen parhaat saavutuksensa yhdistetyssä ovat Holmenkollenin voitot vuosilta 1917 ja 1918.
Olena Semenjaka
Kritiikki

Loppuvuodesta 2019 Bellingcat syytti Semenjakaa kansainvälisen äärioikeistoverkoston edistämisestä. FBI on epäillyt hänen pyrkineen radikalisoimaan valkoisen ylivallan kannattajia Yhdysvalloissa.
Nor'easter

Satelliittikuva nor'easterista, joka aiheutti Pohjois-Amerikan lumimyräkän vuonna 2006. Huomaa hurrikaanin kaltainen myrskyn silmä kuvan keskellä.
Nor'easter (myös northeaster) on voimakkaaseen matalapaineeseen liittyvä laaja myrskyalue, jollaisia esiintyy aika ajoin Yhdysvaltain itärannikolla ja Kanadan itäisissä provinsseissa. Tuuli puhaltaa koillisesta, kun matalapaineen keskus on aivan Yhdysvaltain itärannikon tuntumassa merellä, sillä pohjoisella pallonpuoliskolla tuuli pyörii matalapaineen keskuksen ympäri vastapäivään. Nor'easterin synnyttävä matalapaine saa alkunsa yleensä lounaassa Meksikonlahdella, josta ne kulkevat suihkuvirtauksen mukana koilliseen. Nor'easterit saavat voimaa kylmän polaarisen ilmamassan ja lämpimämmän Golfvirran mukanaan tuoman merellisen ilmamassan kohtaamisesta. Mitä suurempi lämpötilaero ilmamassojen välillä on, sitä voimakkaammaksi nor'easter voi kehittyä. Ilmiö voimistuu entisestään silloin, kun Kanadaan muodostuu samaan aikaan terminen korkeapaine ja paine-erovoima nostaa tuulen nopeutta.
Nor'easterit aiheuttavat toisinaan huomattavaa tuhoa, sillä ne tuovat erittäin kylmää arktista ilmamassaa pitkälle etelään, missä pakkanen saattaa aiheuttaa kuolemantapauksia. Ilmiöön liittyvät sateet ovat samankaltaisia kuin muissakin keskileveysasteiden liikkuvissa matalapaineissa. Nor'easterit saattavat aiheuttaa merenpinnan äkillisen nousun, rannikkoeroosiota ja hirmumyrskyyn verrattavia tuulenpuuskia. Ilmiöön voi liittyä myös erittäin runsaita lumisateita, joita voimistaa avoveden vaikutus ja joiden tuhovaikutusta lisää niiden esiintyminen harvinaisen pitkällä etelässä, missä tällaisiin säihin ei ole varauduttu.
Muodostuminen

Nor'eastereita esiintyy Yhdysvaltain itärannikon tuntumassa, useimmiten loka–huhtikuussa, mutta niitä saattaa ilmetä muinakin vuodenaikoina. Useimmat nor'easterit saavat alkunsa Meksikonlahdella syntyvästä matalapaineesta. Meren tarjoama lämpö ja kosteus antavat matalapaineelle lisää energiaa. Suihkuvirtaus kuljettaa matalapaineen Atlantin valtamerelle ja edelleen pohjoiseen Yhdysvaltain itärannikkoa myöten. Eräät nor'easterit voimistuvat tässä vaiheessa lämpimän Golfvirran vaikutuksesta erittäin nopeasti, jolloin tuulennopeus voi kasvaa lähelle hirmumyrskyn luokkaa Suihkuvirtaus aiheuttaa yläilmakehässä divergenssin tai diffluenssin, joka siirtää tai hajottaa nousevan ilman nopeammin kuin uutta tulee tilalle maanpinnan tasalla. Yhdessä Coriolis-ilmiön kanssa ilmiö synnyttää matalapaineen keskusta kiertävä tuulijärjestelmän.
Kylmän Labradorinvirran ja lämpimän Golfvirran vastakohta sekä Yhdysvaltain koillisosan topografiset erityispiirteet tekevät Keski-Atlantin ja Uuden-Englannin osavaltioiden rannikosta otollisen nor'eastereiden synnylle. Niiden uskotaan aiheutuvan arktisesta oskillaatiosta 55. pohjoisen leveysasteen paikkeilla. Arktisella oskillaatiolla on kaksi vaihetta: positiivinen ja negatiivinen. Positiivinen vaihe on ollut hallitseva 1990- ja 2000-luvuilla. Siinä ilma liikkuu nopeasti ja toimii eräänlaisena esteenä keskileveysasteille pyrkivälle arktiselle ilmalle. Negatiivisessa vaiheessa ilma liikkuu hitaammin ja on alttiimpi häiriöille. Tällöin kylmä arktinen ilma pääse tunkeutumaan keskileveysasteille. Positiivisen vaiheen ja negatiivisen vaiheen välillä saattaa esiintyä vaihtelua talven kuluessa. Negatiivisen vaiheen yleisyyden ja nor'eastereiden esiintymisen välillä on havaittu positiivinen korrelaatio.
Nor'easterin kulkeutuminen koilliseen johtuu yleensä Bermudan lähistöllä vallitsevasta korkeapaineesta. Nor'easter alkaa yltyä myrskyksi Pohjois-Carolinan rannikolla. Jos matalan keskus kulkee mantereen puolella, rannikolla vallitsee lounaisvirtaus, sateet tulevat vetenä ja koko ilmiö jää heikommaksi. Jos keskus kulkee merellä, nmantereen päällä on koillisvirtaus, joka voimistaa ilmiötä ja aiheuttaa kovia tuulia ja lumipyryä Yhdysvaltain koillisosassa, kuten New Yorkin alueella. Alati voimistuva matalapaine myrskytuulineen kulkeutuu kohti pohjoista Pohjois-Amerikan itärannikkoa myötäillen. Myrskyn voima saavuttaa huippunsa yleensä meren yllä Kanadan rannikon tuntumassa. Myrskyalue jatkaa matkaansa edelleen arktisille alueille, jossa sen tuuli saattaa paikoitellen yltyä hirmumyrskyksi.