stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jesus Christ the Bearer of the Water of Life: A Christian Reflection on the ”New Age”

Jesus Christ the Bearer of the Water of Life: A Christian Reflection on the ”New Age” (Jeesus Kristus, elämän veden tuoja: Kristillistä pohdintaa uushenkisyydestä) on ”alustava raportti” new agesta, jonka ovat julkaisseet katolisen kirkon paavillinen kulttuurineuvosto ja paavillinen uskontojenvälisen dialogin neuvosto vuonna 2003 johtajansa, kardinaali Paul Poupardin esittelemänä.
Kirjallisuutta

Jesus Christ the Bearer of the Water of Life: A Christian Reflection on the "New Age". Pauline Books & Media 2003, 118 s. ISBN 0819839787
Aiheesta muualla

Jesus Christ the Bearer of the Water of Life: A Christian Reflection on the "New Age" (englanniksi)
Ahmed Tidiane Souaré

Ahmed Tidiane Souaré (s. 1951) on guinealainen poliitikko, joka toimi toukokuusta 2008 joulukuun 2008 vallankaapaukseen maansa pääministerinä.
Souaré oli vuodesta 1989 eri tehtävissä maan presidentinhallinnossa. Vuonna 2005 hänet nimitettiin kaivosten ja geologian ministeriksi. Hän oli myös tutkimuksen ja korkeakoulutuksen ministerinä.
20. toukokuuta 2008 presidentti Lansana Conté erotti Lansana Kouyatén väärinkäytöksistä syytetyn hallituksen. Guinean ammattiliittojen edustaja syytti presidenttiä helmikuun 2007 sopimuksen rikkomisesta, jolla oli päätetty veriseksi yltynyt yleislakko ja nimitetty Kouyaté pääministeriksi. Souaréa pidettiin jälleen Contélle läheisenä henkilönä.
Lähes välittömästi puhkesi sotilaskapina, kun sotilaat uskoivat menettävänsä palkkarästinsä, jotka Kouyaté oli luvannut maksaa.
Maata lähes neljännesvuosisadan hallinnut presidentti Lansana Conté kuoli 22. joulukuuta 2008. Noin kuuden tunnin kuluttua tästä ilmoituksesta asevoimien edustaja ilmoitti hallituksen ja tasavallan instituutioiden hajottamisesta.
Via triumphalis

Via triumphalis voi viitata seuraaviin katuihin antiikin Rooman kaupungissa:
Via triumphalis, katu Vaticanus agerissa
Via triumphalis, katu Palatiumin ja Caeliuksen välissä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Via triumphalis”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Robert Lyly

Robert Staffan Lyly, sukunimi aik. Lustig (1880/1881 – 18. huhtikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari ja rakennusurakoitsija.
Lyly kävi Oulussa kansakoulun ja suoritti rakennusmestarin tutkinnon Oulun teollisuuskoulussa. Hän oli jonkin aikaa Yhdysvalloissa ja palasi sitten Suomeen toimien piirtäjänä useissa helsinkiläisissä arkkitehtitoimistoissa. Myöhemmin Lyly ryhtyi rakennusurakoitsijaksi ja rakennutti useita suuria kiinteistöjä kaupunkeihin ja maaseudulle. Lyly rakennutti useita kivitaloja Turkuun.
Suunnittelutöitä

Yli-Knaapilan tilan päärakennus, Lahela, Tuusula 1915
Punavuorenkatu 20, asuinkerrostalo, Helsinki 1923
Sibeliuksenkatu 7, asuinkerrostalo, Turku, 1923-24
Yliopistonkatu 14b, asuinkerrostalo, Turku, 1927
Brahenkatu 18, asuinkerrostalo, Turku 1927
Kauppiaskatu 20, asuinkerrostalo, Turku 1928
Puistokatu 15b), asuinkerrostalo, Turku 1928, Lyly perusti yhtiön ja teki suunnitelmat, mutta myi yhtiön suunnitelmineen ja lopulliset piirustukset teki J.E. Arola, suurimmat muutokset poistunut keskuskeittiö sekä liiketilojen vähentäminen.
Rauhankatu 17b (Puistokatu 15a, kulmatalo), asuinkerrostalo, Turku 1928.
Mallioppilas (elokuva)

| Mallioppilas> Apt Pupil |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bryan Singer
Käsikirjoittaja:  Brandon Boyce
Perustuu:  Stephen Kingin pienoisromaaniin
Tuottaja:  Jane Hamsher  Don Murphy  Bryan Singer
Säveltäjä:  John Ottman
Kuvaaja:  Tom Siqel
Leikkaaja:  John Ottman
Lavastaja:  Richard Hoover
Pääosat:  Ian McKellen  Brad Renfro
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat   Kanada   Ranska
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  TriStar Pictures Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  6. marraskuuta 1998
Kesto:  111 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  14 000 000 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mallioppilas (engl. Apt Pupil) on Bryan Singerin ohjaama elokuva vuodelta 1998. Se perustuu Stephen Kingin kirjoittamaan samannimiseen pienoisromaaniin. Elokuvan on käsikirjoittanut Brandon Boyce ja sen pääosia näyttelevät Ian McKellen ja Brad Renfro. Frendeistä tuttu näyttelijä David Schwimmer tekee elokuvassa pienen roolin.
Juoni

Todd Bowden (Brad Renfro) saa selville, että hänen kotinsa lähistöllä asuva vanha mies, Arthur Denker (Ian McKellen), on todellisuudessa etsintäkuulutettu entinen natsi, Kurt Dussander. Hän kiristää mieheltä tietoja – hän haluaa kuulla natsien hirmutöistä mieheltä itseltään. Hän uhkailee paljastavansa Dussanderin poliiseille, jos tämä ei suostu puhumaan hänelle. Kun aikaa kuluu, asiat alkavat mennä huonosti – he yrittävät kaikin keinoin tuhota toisensa, eivätkä tältä säästy ulkopuolisetkaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kurt Dussander aka Arthur Denker  | … |  Ian McKellen   |
|  Todd Bowden  | … |  Brad Renfro   |
|  Richard Bowden  | … |  Bruce Davison   |
|  Dan Richler  | … |  Joe Morton   |
|  Archie  | … |  Elias Koteas   |
Aiheesta muualla

Mallioppilas Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mallioppilas Leffatykki.com-sivustolla
Siiri Enoranta

Siiri Enoranta (s. 3. helmikuuta 1987 Mänttä) on suomalainen kirjailija. Enoranta on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti ranskalaisesta filologiasta. Hän on opiskellut ranskaa ja espanjaa Tampereen yliopistossa sekä kirjoittamista Oriveden Opistossa. Enoranta asuu Tampereella. Hän on Suomen Kirjailijaliiton, Suomen Nuorisokirjailijoiden ja Pirkkalaiskirjailijoiden jäsen.
Esikoisromaani Omenmean vallanhaltija (2009) oli ilmestymisvuonnaan ehdolla Finlandia Junior -palkinnon ja Kuvastaja-palkinnon saajaksi.
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon Enoranta on saanut kolmesti, teoksista Nukkuu lapsi viallinen (2010), Nokkosvallankumous (2013) ja Surunhauras, lasinterävä (2015).
Romaani Gisellen kuolema oli vuoden 2012 Runeberg-palkintoehdokas. Painajaisten lintukoto (2012) oli Kuvastaja-palkintoehdokas vuonna 2013 ja dystopiaromaani Nokkosvallankumous vuonna 2014. Nokkosvallankumous oli myös Topelius-palkintoehdokas.
Fantasiaromaani Surunhauras, lasinterävä valittiin vuonna 2015 Finlandia Junior -ehdokkaaksi. Palkintoraadin mukaan teos ”piirtää esiin kokonaisen maailman erilaisine maailmakatsomuksineen ja kulttuureineen”. Teos palkittiin Topelius-palkinnolla tammikuussa 2016. Se oli myös vuoden 2016 Kuvastaja-palkintoehdokas.
Fantasiaromaani Tuhatkuolevan kirous voitti vuonna 2018 lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon.
Fantasiaromaani Keuhkopuiden uni sai Tulenkantaja-palkintoehdokkuuden vuonna 2024 ja Tähtivaeltaja-palkintoehdokkuuden vuonna 2025.
Teokset

Omenmean vallanhaltija.  Robustos, 2009.  ISBN 978-952-5758-05-4
Nukkuu lapsi viallinen.  Robustos, 2010.  ISBN 978-952-5758-11-5
Gisellen kuolema.  Robustos, 2011.  ISBN 978-952-5758-14-6
Painajaisten lintukoto.  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-38932-4
Nokkosvallankumous.  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39522-6
Surunhauras, lasinterävä.  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-41265-7
Josir Jalatvan eriskummallinen elämä.  Robustos, 2017.  ISBN 978-952-5758-53-5
Tuhatkuolevan kirous.  Helsinki:  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-43561-8
Kesämyrsky.  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-44530-3
Maailmantyttäret. WSOY, 2022. ISBN 9789510479957.
Keuhkopuiden uni.  Gummerus, 2024.  ISBN 978-951-24-3795-5
Palkinnot ja ehdokkuudet

Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2010, 2013 ja 2015
Blogistanian Kuopus -palkinto 2015
Topelius-palkinto 2016
WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnuspalkinto 2018
Finlandia Junior -palkinto 2018
Nuori Aleksis -palkinto 2023
Finlandia Junior -palkintoehdokkuus 2009, 2015 ja 2020
Kuvastaja-palkintoehdokkuus 2009, 2013, 2014, 2016 ja 2018
Runeberg-palkintoehdokkuus 2012
Topelius-palkintoehdokkuus 2013
Tulenkantaja-palkintoehdokkuus 2016 ja 2024
WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2018
Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 2021 romaanista Kesämyrsky
Tähtivaeltaja-palkintoehdokkuus 2025
Dokumenttielokuva

Lauri Danska: Siirin eriskummallinen elämä (2019)
Aiheesta muualla

Siiri Enorannan kotisivu
Dokumenttielokuva Siirin eriskummallinen elämä (2019) Yle Areenassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef 
Ununkvadin tuho, 2018, Tampere.
Lansana Kouyaté

Lansana Kouyaté
Lansana Kouyaté (s. 1950) oli Guinean pääministeri 2007–2008.
Kouyaté syntyi Kobassa Guineassa. Hän opiskeli valtiotieteitä Conakryn yliopistossa, jonka jälkeen liittyi virkamieskuntaan. Vuonna 1976 hänet nimitettiin työllisyysministeriksi, seuraavana vuonna kauppa- ja tilastoministeriksi. Tässä virassa hänellä oli vastuu valtionomisteisista yhtiöistä.
Kouyaté asetettiin ehdolle Guinean pääministeriksi 26. helmikuuta 2007. Presidentti Lansana Conté valitsi hänet virkaan ammattiyhdistysten ja opposition laatimalta listalta pitkällisen yleislakon jälkeen, jonka yhteydessä turvallisuusjoukot ampuivat noin 150. Levottomuudet laukaisi presidenttiä lähellä olleen Eugene Camaran nimitys pääministeriksi helmikuun alussa.
20. toukokuuta 2008 presidentti Conté erotti Kouyatén väärinkäytöksistä syytetyn hallituksen. Guinean ammattiliittojen edustaja syytti presidenttiä helmikuun 2007 sopimuksen rikkomisesta. Hänen seuraajaansa Ahmed Tidiane Souaréa pidettiin jälleen Contélle läheisenä henkilönä. Ammattiyhdistykset pidättäytyivät kuitenkin lakoista, mutta lähes välittömästi puhkesi sotilaskapina, kun sotilaat uskoivat menettävänsä palkkarästinsä, jotka Kouyaté oli luvannut maksaa.
Aiheesta muualla

"Guinea PM named in strike deal" 26 February 2007, BBC News
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat
Friedrich Merz

| Friedrich Merz |
| --- | --- |
 Friedrich Merz vuonna 2025.
Saksan kristillisdemokraattisen unionin puheenjohtaja
 31. tammikuuta 2022 –  
Edeltäjä:  Armin Laschet
Saksan liittopäiväedustaja
 1994–2009 2021–  
Euroopan parlamentin jäsen
 1989–1994  
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1955 (ikä 69) Brilon, Nordrhein-Westfalen, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Ammatti:  juristi
Puoliso:  Charlotte Merz (vih. 1981)
Tiedot
Puolue:  CDU
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.friedrich-merz.de
Joachim-Friedrich Martin Josef Merz (s. 11. marraskuuta 1955 Brilon, Nordrhein-Westfalen, Länsi-Saksa) on saksalainen kristillisdemokraattista unionia (CDU) edustava poliitikko. Joulukuussa 2021 puolueen neuvoa-antava jäsenäänestys äänesti hänet puheenjohtajaksi. Merz valittiin Saksan kristillisdemokraattisen unionin puheenjohtajaksi tammikuussa 2022.
Merz oli Euroopan parlamentin jäsen 1989–1994 ja istui Saksan liittopäivillä 1994–2009. Sittemmin hän toimi liike-elämässä ja muun muassa BlackRock-sijoitusyhtiön hallituksessa. Hän palasi parlamenttiin syyskuun 2021 vaaleissa.
Merz on koulutukseltaan talousjuristi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Friedrich Merz Wikimedia Commonsissa
Friedrich Merz Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Armin Laschet | Saksan kristillisdemokraattisen unionin puheenjohtaja 2022– | Seuraaja: – |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  MEP-hakemisto 
Muut:  IdRef
Vicus Drusianus

Vicus Drusianus oli antiikin aikainen katu Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi Regio I Porta Capenan alueella, ja sen arvellaan olevan katu, joka lähti pohjoiseen Via Appian ja Via Latinan risteyskohdan läheltä.
Vicus Drusianus mainitaan ainoastaan Basis Capitolinassa. Se sai todennäköisesti nimensä Drusuksen riemukaaresta (Arcus Drusi), jonka oletetaan sijainneen Via Appian varrella hieman pohjoiseen siitä kohdasta, jossa se yhtyy Via Latinaan. Tästä pisteestä lähti katu, jonka arvellaan olleen Vicus Drusianus, koilliseen kukkulan yli kohti nykyistä Lateraania. Sen päällyskiveys on osittain jäljitettävissä alkuosaltaan. Katu vastaa läheisesti nykyistä Via della Ferratellaa.
Pirjo Honkasalo

| Pirjo Honkasalo |
| --- | --- |
 Pirjo Honkasalo tammikuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1947 (ikä 78) Helsinki
Ammatti:  ohjaaja
Puoliso:  Pirkko Saisio
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Melancholian 3 huonetta, Tulennielijä
Palkinnot
 Anjalankosken elokuvapalkinto (1992, 1999) Suomi-palkinto (1998) Aho & Soldan -elämäntyöpalkinto (2004) Jussi-palkinto (2005) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Pirjo Irene Honkasalo (s. 22. helmikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja.
Honkasalon näytelmäelokuva Tulennielijä (1998) sai kahdeksan Jussi-palkintoa. Dokumentti Melancholian 3 huonetta (2004) palkittiin parhaan dokumentin Jussi-palkinnolla.
Kuvaus- ja ohjaustuotanto

Honkasalo pääsi opiskelemaan Suomen elokuvakouluun (nykyinen Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun Elokuvataiteen ja lavastustaiteen osasto) 17-vuotiaana ja valmistui 21-vuotiaana vuonna 1969. Samana vuonna hän kuvasi ensimmäisen pitkän elokuvansa. Hän opiskeli myös Prahan FAMU-elokuvakoulussa. Toimiessaan assistenttina Templen yliopistossa Philadelphiassa hän opiskeli ohessa muun muassa visuaalista antropologiaa. Vuosina 1973–1974 hän toimi Keski-Suomen läänintaiteilijana.
Honkasalo toimi kuvaajana Sakari Rimmisen Pilvilinnassa (1970) ja Eija-Elina Bergholmin elokuvassa Marja pieni! (1972) sekä apulaisohjaajana Rauni Mollbergin elokuvassa Maa on syntinen laulu (1973). Monivuotinen ohjausyhteistyö Pekka Lehdon kanssa alkoi 45-minuuttisella dokumentilla Ikäluokka vuonna 1976. Sitä seurasi Tampereen elokuvajuhlilla palkittu Vaaran merkki (1978) sekä pitkä elokuva Kainuu 39 (1979), joka oli Jörn Donnerin Ruotsin televisiolle tuottama tilaustyö Suomen talvisodasta. Vuoden 1980 suurponnistus oli Suomen siihen asti kalleimmaksi elokuvaksi muodostunut Algot Untolasta kertova Tulipää. Seuraavan pitkän elokuvan Da Capo (1985) aiheena oli viulun lapsitähti Heimo Haitto. Sen jälkeen Pirjo Honkasalo piti pitkän tauon elokuvista, ja Pekka Lehto jatkoi ohjaustöitä itsenäisesti.
1990-luvun alkupuolella Honkasalo ohjasi Pyhän ja pahan trilogiaksi kutsumansa elokuvasarjan, joihin kuuluvat Mysterion (1991), Tanjuska ja 7 perkelettä (1993) sekä Atman (1996). Kahdessa ensimmäisessä liikutaan virolaisessa nunnaluostarissa, viimeisessä seurataan vaikeavammaisen intialaisen pyhiinvaellusta Ganges-joen latvoille Himalajan vuoristossa. Honkasalon vuonna 1998 valmistunut fiktiivinen näytelmäelokuva Tulennielijä sai osakseen peräti kahdeksan Jussi-palkintoa.
Honkasalon uusin ohjaustyö on Pirkko Saision romaaniin perustuva Betoniyö, joka sai Suomen ensi-iltansa 1. marraskuuta 2013. Elokuvan ensiesitys oli Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2013. Suomessa se on esitettiin 22. syyskuuta 2013 Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla.
Palkinnot ja vastuutehtävät

Honkasalo on toiminut taiteilijaprofessorina vuosina 2001–2006.
Vuonna 1998 Honkasalo sai Taiteen keskustoimikunnan ja valtion taidetoimikuntien Suomi-palkinnon (arvoltaan 50 000 markkaa eli noin 8 400 euroa). Vuonna 2004 hänelle myönnettiin Aho & Soldan -elämäntyöpalkinto työstään ohjaaja-kuvaajana. Melancholian 3 huonetta sai Jussi-palkinnot parhaana dokumenttina ja musiikista vuonna 2005. Honkasalo on ollut Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsen vuodesta 2006.
Honkasalo palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 2005.
Vuonna 2013 Pirjo Honkasalo promovoitiin Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun kunniatohtoriksi. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Honkasalo on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen. Honkasalo on toiminut Suomen elokuvasäätiön hallituksen jäsenenä 1989–1990 ja Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskuksen (AVEK) johtokunnan puheenjohtajana 1993–1999.
Hänelle myönnettiin taiteen akateemikon arvonimi vuonna 2020.
Elokuvia

Ikäluokka (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1976)
Vaaran merkki (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1978)
Kainuu 39 (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1979)
Tulipää (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1980)
Yhdeksän tapaa lähestyä Helsinkiä (yhdessä Jörn Donnerin ja Pekka Lehdon kanssa) (1982)
250 grammaa (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1983)
Da Capo (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1985)
Leonardon ikkunat (televisioelokuva) (1986)
Mysterion (1991)
Tanjuska ja 7 perkelettä (1993)
Tallinnan tuhkimo (yhdessä Marja Pensalan kanssa) (1996)
Atman (1996)
Tulennielijä (1998)
Melancholian 3 huonetta (2004)
ITO - Seitti - Kilvoittelijan päiväkirja (2009)
Betoniyö (2013)
Yksityiselämä

Honkasalo elää rekisteröidyssä parisuhteessa kirjailija Pirkko Saision kanssa. Honkasalon isä oli vuorineuvos Jorma Honkasalo, joka toimi Outokumpu Oy:n pääjohtajana. Pirjo Honkasalo on poliitikko Veronika Honkasalon täti.
Kirjallisuutta

Hytönen, Jukka: ”Totuus ei löydy kameraa heiluttamalla” – Pirjo Honkasalon haastattelu, Filmihullu 1/1999.
Bah Oury

| Bah Oury |
| --- | --- |
 Bah Oury vuonna 2020.
Guinean pääministeri
 27.2.2024–  
Presidentti:  Mamady Doumbouya
Edeltäjä:  Bernard Goumou
Henkilötiedot
Syntynyt: 1958 Pita, Guinea
Kansalaisuus:  guinealainen
Amadou Oury Bah (s. 1958 Pita) on guinealainen poliitikko, joka valittiin nykyiseksi Guinean pääministeriksi 27. helmikuuta 2024. Hän on myös Guinean demokraattisten voimien liiton (UFDG) perustaja.
Oury perusti UFDG:n vuonna 1991. Hän oli osallisena presidentti Alpha Condén kotiin tehtyyn hyökkäykseen, minkä seurauksena hän lähti maanpakoon Ranskaan. Oury palasi kotimaahansa vuonna 2016 presidentin armahdettua hänet, ja hänet erotettiin pian UFDG:stä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bah Oury Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Anna-Greta Leijon

Anna-Greta Leijon vuonna 2012.
Anna-Greta Leijon (alun perin Anna Margareta Maria Lejon; 30. kesäkuuta 1939 – 11. huhtikuuta 2024) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli yksi maansa ensimmäisistä naispuolisista ministereistä.
Leijon istui edustajana Ruotsin valtiopäivillä vuosina 1974–1990 ja kuului puolueensa hallitukseen vuosina 1975–1991. Hän oli Ruotsin työmarkkinaministeri vuosina 1982–1987 ja oikeusministeri 1987–1988. Leijon erosi oikeusministerin tehtävistä Ebbe Carlsson -skandaalin (1988) johdosta. Kohu nousi viranomaistoimijoiden salatusta tuesta kustannusjohtaja Ebbe Carlssonin ilman valtuuksia suorittamille itsenäisille Olof Palmen murhan tutkimuksille.
Leijon toimi vuosina 1988–1990 valtiopäivien talousvaliokunnan puheenjohtajana. Myöhemmin hän toimi muun muassa Ruotsin television hallituksen puheenjohtajana (1994–2000) ja Skansenin johtajana (1995–2005). Leijon julkaisi vuonna 1991 omaelämäkerran Alla rosor ska inte tuktas. Hän kuoli 84-vuotiaana lyhyesti sairastettuaan. Ammattiyhdistysliikkeen vaikuttaja, poliitikko Britta Lejon on Anna-Greta Leijonin tytär.
Herman Zetterberg

Herman Zetterberg.
Herman Zetterberg (1904–1963) oli ruotsalainen juristi ja poliitikko. Hän oli lainvalmistelukunnan jäsen, oikeusministerinä hän oli 1945–1957 ja sen jälkeen Svean hovioikeuden presidentti kuolemaansa saakka. Hänellä oli merkittävä osuus 1940–1950-luvulla Ruotsissa tehdyissä lainsäädäntöuudistuksissa, ja hän vaikutti merkittävällä tavalla myös Pohjoismaiden neuvoston perustamiseen.
Peppi Pitkätossu (animaatioelokuva)

Peppi Pitkätossu (ruots. Pippi Långstrump, engl. Pippi Longstocking) on vuonna 1997 valmistunut ruotsalais-saksalais-kanadalainen piirroselokuva.
| Peppi Pitkätossu> Pippi Longstocking |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Clive Smith
Käsikirjoittaja:  Catharina Stackelberg
Tuottaja:   Waldemar Bergendahl  Hasmi Giakoumis  Merle-Anne Ridley 
Säveltäjä:  Anders Berglund
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi  Saksa  Kanada 
Tuotantoyhtiö:  SF Studios Nelvana
Levittäjä:  Legacy Releasing Netflix
Ensi-ilta:   Ruotsi 3. lokakuuta 1997  Suomi 19. joulukuuta 1997 
Kesto:  76 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK:
Suomenkielinen versio

Elokuva sai Suomessa elokuvateattereissa 72 636 katsojaa, ja se on Suomen elokuvasäätiön mukaan Suomen 13. katsotuin ruotsalainen elokuva. Elokuva on julkaistu suomenkielisenä VHS-kasettina vuonna 1998 ja DVD:nä 18. marraskuuta 2005.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Rooli | Suomenkielinen näyttelijä | Englanninkielinen näyttelijä | Ruotsinkielinen näyttelijä |
| Peppi Pitkätossu | Henni-Liisa Stam | Melissa Altro | Elin Larsson |
| Tommi | Tuomas Oksanen | Noah Reid | Max Wallér-Zandén |
| Annika | Henna Haverinen | Olivia Garratt | Jasmine Heikura |
| Rouva Rissanen | Ritva Valkama | Catherine O'Hara | Wallis Grahn |
| Kapteeni Pitkätossu | Jarmo Koski | Gordon Pinsent | Börje Ahlstedt |
| Jymy-Juntunen | Jarmo Koski | Dave Thomas | Peter Karlsson |
| Fridolf | Jukka Voutilainen | Chris Wiggins | Tommy Johnson |
| Herra Lampinen | Jukka Voutilainen | Martin Lavut | Samuel Fröler |
| Konstaapeli Klang | Jukka Voutilainen | Phillip Williams | Tomas Bolme |
| Kukkanen | Heikki Määttänen | Wayne Robson | Pontus Gustafsson |
| Konstaapeli Kling | Heikki Määttänen | Rick Jones | Jan Sigurd |
| Rouva Lampinen | Eija-Riitta Nuotio | Karen Bernstein | Marika Lindström |
| Rouva Kling | Eija-Riitta Nuotio | Mari Trainor | Pia Johansson |
| Rouva Klang | Birthe Wingren | Elva Mai Hoover | Catti Edfeldt |
| Opettaja | Birthe Wingren | Carole Pope | Gunilla Röör |
Muissa rooleissa: Markus Bäckman, Kari-Pekka Toivonen ja Lapsikuoro Karviaiset.
Suomenkielisen version on kääntänyt Tomi Snellman ja sen on ohjannut Ira Carpelan.
Ääninäyttelijät > Laulut

| --- | --- |
Kappale: Esittäjä/t
Puhtia purjeisiin (engl. There's Magic Everywhere):  Henni-Liisa Stam ja Markus Bäckman
Peppi on täällä (engl. Hey-Ho, I'm Pippi): Henni-Liisa Stam
Lettulaulu (engl. Recipe for Life): Henni-Liisa Stam ja Lapsikuoro Karviaiset
Mitä he eniten tahtovat (engl. A Bowler and a New Gold Tooth): Kari-Pekka Toivonen ja Markus Bäckman
Kertomataululaulu (engl. Pluttifikation): Birthe Wingren, Henni-Liisa Stam ja Lapsikuoro Karviaiset
Aiheesta muualla

Peppi Pitkätossu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vicus patricius

Vicus patricius oli antiikin aikainen katu Rooman kaupungissa Italiassa. Se sai alkunsa Suburasta ja kulki koilliseen Cispiuksen ja Viminaliksen välistä Serviuksen muurin Porta Viminalikselle ja mahdollisesti sen ulkopuolelle. Nimi viittaa myös katua reunustaneisiin kortteleihin.
Kadun nimen alkuperä on epävarma. Roomalaiset muinaistutkijat selittivät sen kuitenkin seuraavasti: ”Rooman Vicus patricius sai nimensä siitä, että patriisit asuivat siellä Servius Tulliuksen määräyksestä, jotta jos he juonittelisivat häntä vastaan, heidät voitaisiin tukahduttaa ylemmiltä paikoilta”. Katu mainitaan keisariajalla sekä Liber pontificaliksessa, jossa sitä kutsutaan kerran nimellä Clivus patricius, mikä saattoi olla kadun ylempi osa.
Vicus patricius erkaantui Argiletumista ja Clivus Suburanuksesta ja kulki koilliseen Cispiuksen ja Viminaliksen välisessä laaksossa. Se näyttää muodostaneen rajan Regio IV Templum Paciksen ja Regio VI Alta semitan välillä ja vastanneen pitkälti nykyistä Via Urbanaa.  Kadun varrella sijaitsivat Dianalle omistettu temppeli ja mahdollisesti myös Isis Patricialle omistettu temppeli tai pyhäkkö. Einsiedelnin itinerarium mainitsee Santa Euphemian kirkon Vicus patriciuksessa.