stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Opel Ascona

| Opel Ascona A |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  1970–1975
Tuotantomäärä:  692 000
Korimalli:  2-ovinen sedan 4-ovinen sedan 3-ovinen farmari
Iskutilavuus:  1,2–1,9 l
Teho:  44–66 kW (60–90 hv)
Vetotapa:  takaveto
| Opel Ascona B |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa Belgia
Valmistusvuodet:  1975–1981
Korimalli:  2-ovinen sedan 4-ovinen sedan
Seuraaja:  Opel Vectra
Teknisesti samankaltaisia:  Vauxhall Cavalier
Iskutilavuus:  1,2–2,4 l
Teho:  40–106 kW (55–144 hv)
Vetotapa:  takaveto
| Opel Ascona |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa Belgia Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistusvuodet:  1981–1988
Korimalli:  2-ovinen sedan 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Seuraaja:  Opel Vectra
Teknisesti samankaltaisia:  Chevrolet Cavalier Holden Camira Isuzu Aska Vauxhall Cavalier
Iskutilavuus:  1,3–2,0 l
Teho:  40–96 kW (60–130 hv)
Vetotapa:  etuveto
Opel Ascona on automallisto, joka julkistettiin vuonna 1970. Se sijoittui Opelin mallistossa kooltaan Opel Kadettin ja Opel Rekordin väliin . Asconan coupé-variantti samalla alustalla, vuodesta 1968 jymymenestyksen saavuttaneen Ford Caprin kilpailijaksi tarkoitettu Opel Manta, esiteltiin jo kaksi kuukautta ennen Asconaa.
Mallinimen historiaa

Opel käytti Ascona-mallinimeä ensi kertaa Sveitsissä kootusta Olympia Rekordin luksusversiosta vuonna 1957, sen seuraajan Rekord P1-mallin luksusversiosta, ja vuoden 1968 Kadett B:n sveitsiläisestä neliovisesta 1700-mallista. Nimi on peräisin Lago Maggiore-järven rannalla sijaitsevasta Ascona-kaupungista/kunnasta.
.
Opel Ascona A

Asconan ensimmäinen korimalli tuli myyntiin marraskuussa vuonna 1970 ja sitä myytiin viiden vuoden ajan. Aluksi moottorivaihtoehtona oli vain 1,6-litrainen, 60 ja sittemmin 68 hevosvoimaa tuottava CIH (Cam In Head), mutta jo seuraavan vuoden maaliskuussa tuli markkinoille 90-hevosvoimainen 1.9 S -versio ja saman vuoden heinäkuussa 60-hevosvoimainen 1.2 S, joka oli toteutettu 1.1 -litraisen vanhanaikaisempaa OHV-teknologiaa käyttäen 4 mm suuremmalla sylintereihalkaisijalla, uudella kaasuttimella sekä puristussuhteen nostolla 7,8:sta 9,0:een, joskin se tarkoitti siirtymistä korkeaoktaaniseen Super-polttoainelaatuun. Tämä myös Kadett -mallista tuttu moottori palveli asiakaskuntaa mikä halusi ison Ascona-korin, muttei halunnut maksaa 1,6-litraisen moottorin kalliimpaa hankintahintaa tai käyttökuluja, eikä liioin sen korkeampia vakuutusmaksuja, ajoneuvoveroa, tai polttoaineen kulutusta (Auto Motor Sport, 12/1972, Kleine Brüder, s.78/80). Myös Asconan coupé-versio Manta sai vuodelle 1972 tämän 1,2-litraisen, edullisemman version. Myöhemmin 1,6-litraisen korvasi uusi matalaviritteisempi samankokoinen moottori.
Voimansiirtona Asconassa oli yksinkertainen jäykällä taka-akselilla toteutettu takaveto ja 4-vaihteinen manuaalivaihteisto tai 3-vaihteinen automaatti.
A-mallin Asconaa myytiin Yhdysvalloissa Opel 1900 -nimellä Buick-merkin alla.
Moottorivaihtoehdot:
1.2 S - 1196 cc - 60 hp
1.6 N - 1584 cc - 60 → 68 hp
1.6 S - 1584 cc - 75 → 80 hp
1.9 S - 1897 cc - 88 → 90 hp
Opel Ascona B

Asconan toinen malli esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä 1975. Korimalleja oli kaksi, 2-ovinen ja 4-ovinen sedan. Rinnakkaista mallisarjaa oleva Opel Manta oli saatavana 2-ovisina Coupé- ja Hatchback-malleina. Aluksi moottorit olivat samoja kuin A-mallissa, mutta myöhemmin vuonna 1978 1,9-litraisen korvasi 2-litrainen, ja vuonna 1979 1.2 OHV -moottorit korvasi aivan uusi 1,3-litrainen OHC. Lisäksi tuli elektronisella Bosch L-Jetronic -polttoaineenruiskutuksella varustettu 2.0E sekä 2-litrainen dieselmoottori.
B-mallin Asconaa myytiin Britanniassa nimellä Vauxhall Cavalier. Siinä oli Asconasta poikkeava mutta Vauxhallille tyypillinen "droop snoot" -tyyppinen etumaski ja se oli ensimmäinen Vauxhall, jota ei ollut tehty Britanniassa vaan se valmistettiin Belgiassa. Yhdysvalloissa B-mallia ei myyty.
Etelä-Afrikassa myytiin erikoisversiota Asconasta nimellä Chevrolet Chevair, tässä versiossa oli samanlainen keula kuin Opel Mantassa.
B-mallin Asconaa ehdittiin valmistaa yli 1,2 miljoonaa kappaletta, kunnes etuvetoinen C-malli tuli myyntiin vuonna 1982.
Moottorivaihtoehdot:
1.2 N - 1196 cc - 55 hp
1.2 S - 1196 cc - 60 hp
1.3 N - 1297 cc - 60 hp
1.3 S - 1297 cc - 75 hp
1.6 N - 1584 cc - 60 hp
1.6 S - 1574 cc - 75 hp
1.9 N - 1897 cc - 75 hp
1.9 S - 1897 cc - 90 hp
2.0 N - 1979 cc - 90 hp
2.0 S - 1979 cc - 100 hp
2.0 E - 1979 cc - 110 hp
2.0 D - 1998 cc - 58 hp
400 - 2410 cc - 144 hp
Lähde:
Opel Ascona C

Asconan kolmas korimalli on suunniteltu Kadett D:n tyylin mukaan ja siinä on käytetty paljon samanlaisia ratkaisuja. Ascona C oli osa GM:n "J-Car" -projektia. Se oli myös ensimmäinen etuvetoinen Ascona.
Britanniassa Ascona C oli nimeltään  Vauxhall Cavalier, kuten edeltäjänsäkin. Nyt myös Yhdysvalloissa siirryttiin Cavalier-nimeen.
Ascona C:stä ei ollut farmariversiota, mutta Britanniassa Vauxhall yhdisti Asconan ja Holden Camiran ja teki niistä Cavalier-farmarin. Ascona-tuotemerkkiä käytettiin aina vuoteen 1989 asti kunnes Opel Vectra A korvasi Asconan.
Moottorivaihtoehdot:
1.3 N - 1297 cc, 60 hp
1.3 S - 1297 cc, 75 hp
1.6 N/E - 1598 cc, hp PS
1.6 SV - 1598 cc, 82 hp
1.6 SH - 1598 cc, 90 hp
1.8 N - 1796 cc, 84 hp
1.8/2.0 NE (Kat)- 1796–1998 cc, 115 hp
1.8E/2.0 NE - 1796–1998 cc, 115 hp
2.0 SEH GT - 1998 cc, 130 hp
1.6 D - 1598 cc, 54 hp
Ascona 400

Opel julkaisi Ascona 400 -mallin homologaatiota varten erikoismallina rallikilpailuihin osallistumisen vuoksi. 400 esiteltiin Frankfurtissa syyskuussa 1979. Mallinumero tulee 400 kappaleen tuotantoerästä, joka vaadittiin ryhmä 4:ään osallistumiseen. Ascona 400 -mallin seuraaja oli Manta 400.
Ascona 400 > WRC voitot

| # | Vuosi | Ralli | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1980 |  30.Ruotsin ralli |  Anders Kulläng |  Bruno Berglund | Opel Ascona 400 |
| 2 | 1982 |  50. Monte Carlo -ralli |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer | Opel Ascona 400 |
| 3 | 1982 |  14. Norsunluurannikon ralli |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer | Opel Ascona 400 |
| 4 | 1983 |  31. Safari-ralli |  Ari Vatanen |  Terry Harryman | Opel Ascona 400 |
Galleria Opel Ascona, muut maat ja urheilu

1957 Opel Rekord Ascona (CH).
1958 Opel Rekord Ascona (CH).
1968 Opel Kadett Ascona 1700 (CH).
W. Röhrl`n Ascona A, EM/MM 1972/1973.
1975 Ascona, Costa Brava Historico-ralli.
Ari Vatasen vuoden 1983 Safari-rallin voittoauto.
Chevrolet Monza S/R 1982-1989 (Ascona C liftback, Brasilia).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Ascona Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:   Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:   Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:   Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira
Wilhelm von Hanno

| Wilhelm von Hanno |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Andreas Friedrich Wilhelm von Hanno
Syntynyt: 15. joulukuuta 1826 Hampuri, Saksa
Kuollut: 12. joulukuuta 1882 (55 vuotta) Kristiania, Norja
Ammatti:  arkkitehti
Arkkitehti
Merkittävät työt:  Trefoldighetskirken Grønlandin kirkko
Andreas Friedrich Wilhelm von Hanno (15. joulukuuta 1826 Hampuri – 12. joulukuuta 1882 Kristiania) oli saksalaissyntyinen Norjassa vaikuttanut arkkitehti. Hän muutti vuonna 1850 Kristianiaan (nyk. Oslo) auttamaan Trefoldighetskirkenin rakentamisessa, ja arkkitehti Alexis de Chateauneufin sairastuttua hänestä tuli kirkon rakennustöiden johtaja. Von Hanno sai avukseen arkkitehti Heinrich Ernst Schirmerin, jonka kanssa hän teki yhteistyötä yli kymmenen vuotta. He suunnittelivat muun muassa kirkkoja, rautatieasemia sekä kaupunkipalatseja.
Kuvia

Trefoldighetskirken (1858), jonka yksi pääarkkitehdeista von Hanno oli.
Grønlandin kirkko (1869)
Norjan karttakeskuksen (tuolloiselta nimeltään Norges Geografiske Oppmåling) entinen päärakennus vuodelta 1880.
Von Hannon suunnittelema Struven ketjun pohjoisin piste Hammerfestissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wilhelm von Hanno Wikimedia Commonsissa
Yang Lei

Yang Lei
Yang ”Leilei” Lei (kiin. 阳蕾, Yáng Lěi, s. 12. lokakuuta 1984 Sichuan) on kiinalainen poplaulaja ja näyttelijä, joka saavutti välittömästi mainetta, kun hän voitti valtakunnallisen Super Tyttö -laulukilpailun vuonna 2006.[lähde? ]
Wojciech Theiner

| Mitalit> Maa:  Puola.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:  Puola.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:  Puola.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Maa:  Puola> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Shenzhen 2011 | korkeushyppy |  |
Wojciech Theiner (s. 25. kesäkuuta 1986 Ruda Śląska) on puolalainen korkeushyppääjä. Hän edustaa AZS-AWF Katowiceä. Theinerin ennätys on heinäkuussa 2014 Katowicessä hypätty 232. Hän on 187 senttimetriä pitkä ja painaa 74 kilogrammaa.
Theiner saavutti hopeaa vuoden 2011 kesäuniversiadeista Shenzhenistä tuloksella 226. Hän on osallistunut kaksiin EM-kilpailuihin, vuosina 2010 ja 2014, ollen parhaimmillaan finaalin kymmenes vuonna 2014 Zürichissä. Theiner on saavuttanut Timanttiliigassa yhden osakilpailuvoiton, vuonna 2014 Glasgow'ssa tuloksella 228.
Ennätykset

ulkoradoilla: 232 (Katowice 2014)
sisäradoilla: 228 (Slupsk 2006)
Käännös suomeksi
Väinö Parkkali

Väinö Joakim Parkkali (24. toukokuuta 1887 Viipuri  – 14. toukokuuta 1950 Helsinki) oli maanmittari, joka toimi maanmittaushallituksen ylijohtajana.
Henkilöhistoria

Väinö Parkkalin vanhemmat olivat poliisi Joakim Parkkali ja Anna Nissinen ja puoliso vuodesta 1909 Heidi Sigyn Öberg (k. 1951). Parkkali tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui maanmittariksi 1908. Varamaanmittarina Viipurin läänissä hän toimi 1914–1918, asutushallituksen asutusmaanmittarina 1918–1919, insinööritoimiston palveluksessa 1919–1922, asutushallituksen vt. asutusneuvoksena 1922–1929 ja vakinaisena 1926–1929, Hämeen läänin maanmittausinsinöörinä 1929–1930, maanmittaushallituksen ylijohtajana 1930–1933, asutushallituksen v.t. ylijohtajana 1933–1937 ja maatalousministeriön asutusasiainosaston päällikkönä 1938–1942. Parkkali oli useiden valtiollisten komiteoiden jäsen tai puheenjohtaja.
Julkaisuja

Asutustoiminnasta: esitelmä Kansallisen edistyspuolueen puoluekokouksessa Säätytalossa 18.4.1931, 1931
Asutuslaki selityksineen ja sen toimeenpanoasetus, 1939, Väinö Parkkali ja Toivo Kivimäki
Will Barta

| Will Barta |
| --- | --- |
 Will Barta Tour de l'Ain-kilpailussa 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  William Barta
Syntynyt: 4. tammikuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pyöräilijä
Pituus:  175 cm
Paino:  61 kg
Joukkue:  Movistar Team
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  aika-ajon erikoismies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2015–2018 2019–2020 2021 2022–:  Axeon CCC Team EF Education–Nippo Movistar Team
 Tiedot päivitetty: 9. tammikuuta 2022 
William Barta (s. 4. tammikuuta 1996 Boise, Idaho) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä. Hän on parhaimmillaan aika-ajossa. Hän aloitti ammattilaisuransa Axeon-joukkueessa 2015–2018, ajoi CCC Teamissa 2019–2020, EF Education–Nippo-tallissa 2021 ja on vuodesta 2022 edustanut Movistar Teamiä.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
War Without End

| War Without End Warbringer |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 5. helmikuuta 2008
 Tuottaja(t): Bill Metoyer
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 39.26
 Levy-yhtiö: Century Media Records
Warbringerin muut julkaisut
|   | War Without End 2008 | Waking into Nightmares 2009 |
War Without End on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Warbringerin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2008.
Kappaleet

Total War – 4.30
Systematic Genocide – 3.49
Dread Command – 2.52
Hell on Earth – 3.17
At the Crack of Doom – 3.40
Beneath the Waves – 3.49
Instruments of Torture – 3.36
Shoot to Kill – 3.13
Born of the Ruins – 3.46
Combat Shock – 3.52
Epicus Maximus – 3.02
Kokoonpano

John Kevill – laulu
John Laux – kitara
Adam Carroll – kitara
Andy Laux – basso
Ryan Bates – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Imperiumi: 7/10
Aiheesta muualla

War Without End discogs.com -sivustolla
Albumi War Without End Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
War and Pain

| War and Pain Voivod |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 10. elokuuta 1984
 Tyylilaji: heavy metal, thrash metal
 Kesto: 40.27
 Levy-yhtiö: Metal Blade
Voivodin muut julkaisut
|   | War and Pain 1984 | RRRÖÖÖAAARRR!!! 1986 |
War and Pain on Voivodin esikoisalbumi, joka julkaistiin 10. elokuuta 1984.
Yhtyeen rumpali Michel "Away" Langevin teki albumin kansitaiteen akryylimaalauksena, ja on sen jälkeen vastannut kaikkien yhtyeen albumien kansitaiteesta. Langevin pyrki kuvaamaan kannessa ydinsodan pelkoa parhaimpansa mukaan ja se sai vaikutteita Iron Maidenin esikoisalbumin kansitaiteesta.
Kappaleet

Voivod – 4.19
Warriors of Ice – 5.10
Suck Your Bone – 3.39
Iron Gang – 4.21
War and Pain – 4.58
Blower – 2.45
Live for Violence – 5.16
Black City – 5.12
Nuclear War – 7.01
Kokoonpano

Denis "Snake" Bélanger – laulu
Dennis "Piggy" D'Amour – kitara
Michel "Away" Langevin – rummut
Jean-Yves "Blacky" Thériault – basso
Arvostelut

AllMusic:
Aiheesta muualla

War and Pain Discogsissa. (englanniksi)
Albumi War and Pain Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – naisten 4 × 100 m viestijuoksu

| Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 > Ratalajit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |   | miehet |   | naiset |
| 200 m |  | miehet |  | naiset |
| 400 m |  | miehet |  |  |
| 800 m |  | miehet |  |  |
| 1 500 m |  | miehet |  |  |
| 5 000 m |  | miehet |  |  |
| 10 000 m |  | miehet |  |  |
| 80 m aidat |  |  |  | naiset |
| 110 m aidat |  | miehet |  |  |
| 400 m aidat |  | miehet |  |  |
| 3000 m esteet |  | miehet |  |  |
| 4 x 100 m viesti |  | miehet |  | naiset |
| 4 x 400 m viesti |  | miehet |  |  |
Maraton ja kävelyt
| Maraton |  | miehet |  |  |
| 10 km kävely |  | miehet |  |  |
| 50 km kävely |  | miehet |  |  |
Kenttälajit
| Pituushyppy |  | miehet |  | naiset |
| Kolmiloikka |  | miehet |  |  |
| Korkeushyppy |  | miehet |  | naiset |
| Seiväshyppy |  | miehet |  |  |
| Kuulantyöntö |  | miehet |  | naiset |
| Kiekonheitto |  | miehet |  | naiset |
| Keihäänheitto |  | miehet |  | naiset |
| Moukarinheitto |  | miehet |  |  |
Ottelut
| Kymmenottelu |  | miehet |  |  |
Helsingin olympiakisojen naisten 4 x 100 metrin viestijuoksuun osallistui 15 joukkuetta, 60 juoksijaa. Kilpailu käytiin 27. heinäkuuta.
Alkuerät

Jokaisesta erästä kaksi nopeinta loppukilpailuun.
1.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Shirley Strickland-De la Hunty Verna Johnson Winsome Cripps Marjorie Jackson |  Australia | 46,1 |
| 2 | Grietje de Jongh Bertha Brouwer Petronella Büch Wilhelmina Lust |  Alankomaat | 47,1 |
| 3 | Lilián Heinz Lilián Buglia Mendoza Gladys Erbetta Huri Ana Fontán |  Argentiina | 47,9 |
| 4 | Maria Arndt Maria Ilwicka Genowefa Minicka Eulalia Szwajkowska |  Puola | 48,1 |
| 5 | Inge Glashörster Inge Eckel Hilde Antes Ursula Finger |  Saar | 49,0 |
2. erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Mae Faggs Barbara Jones Janet Moreau Catherine Hardy |  Yhdysvallat | 46,5 |
| 2 | Sylvia Cheeseman June Foulds Jean Desforges Heather Armitage |  Iso-Britannia | 46,6 |
| 3 | Vittoria Cesarini Milena Greppi Giuseppina Leone Liliana Tagliaferri |  Italia | 47,4 |
| 4 | Anna-Lisa Augustsson Inga Hannerz Maja Magnusson Nell Sjöström |  Ruotsi | 47,8 |
| 5 | Ilona Rákhely Ibolya Tilkovszky Aranka Bartha Olga Gyarmati |  Unkari | DQ |
3. erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ursula Knab Maria Sander Helga Klein Margarete Petersen |  Saksa | 46,3 |
| 2 | Irina Turova Jevgenia Siezenova Nadežda Hnykina Vera Kalashnikova |  Neuvostoliitto | 46,7 |
| 3 | Frances O'Halloran Luella Law Rosella Thorne Eleanor McKenzie |  Kanada | 47,3 |
| 4 | Alberte De Campoy Denise Laborie Marcelle Gabarrus Yvette Monginou |  Ranska | 47,6 |
| 5 | Maire Österdahl Leena Sipilä Aino Autio Ulla Pokki |  Suomi | 50,2 |
Loppukilpailu

| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Mae Faggs Barbara Jones Janet Moreau Catherine Hardy |  Yhdysvallat | 45,9 |
| 2 | Ursula Knab Maria Sander Helga Klein Margarete Petersen |  Saksa | 45,9 |
| 3 | Sylvia Cheeseman June Foulds Jean Desforges Heather Armitage |  Iso-Britannia | 46,2 |
| 4 | Irina Turova Jevgenia Siezenova Nadežda Hnykina Vera Kalashnikova |  Neuvostoliitto | 46,3 |
| 5 | Shirley Strickland-De la Hunty Verna Johnson Winsome Cripps Marjorie Jackson |  Australia | 46,6 |
| 6 | Grietje de Jongh Bertha Brouwer Petronella Büch Wilhelmina Lust |  Alankomaat | 47,8 |
Yang Kyong-il

| Mitalit> Maa:   Pohjois-Korea.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pohjois-Korea.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pohjois-Korea.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:   Pohjois-Korea> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | 55 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Herning 2009 | 55 kg |  |
|  Kultaa | Taškent 2014 | 57 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Hopeaa | Kanton 2010 | 55 kg |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Taškent 2011 | 55 kg |  |
|  Hopeaa | Pattaya 2009 | 55 kg |  |
|  Hopeaa | New Delhi 2013 | 55 kg |  |
|  Pronssia | New Delhi 2013 | 55 kg |  |
Yang Kyong-il (kor. 양경일; s. 7. elokuuta 1989 Pjongjang) on pohjoiskorealainen vapaapainija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 2008 Pekingissä ja sitten vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Jälkimmäisellä kerralla hän sai pronssia 55 kg -sarjassa. Vuoden 2009 painin maailmanmestaruuskilpailuissa Yang voitti kultamitalin 55 kg:n painoluokassa ja Taškentissa 2014 57-kiloisissa. Hän on saanut 55 kg:n sarjassa Aasian kisoissa hopeaa 2010 sekä Aasian-mestaruuskilpailuissa kultaa 2011, hopeaa 2009 ja 2013 sekä pronssia 2010.
Zenon Kuzelja

| Zenon Kuzelja> Зенон Кузеля.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1882 Porutšyn, Berežanyin piiri, Galitsia
Kuollut: 24. toukokuuta 1952 (69 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  kirjailija, kansatieteilijä
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Zenon Kuzelja, ukr. Зенон Кузеля, (23. kesäkuuta 1882 Porutšyn, Berežanyin piiri, Galitsia – 24. toukokuuta 1952 Pariisi, Ranska) oli ukrainalainen kansatieteilijä. Hän toimi kielen ja kirjallisuuden parissa ja myös journalistina ja yhteisövaikuttajana. Hän oli vuodesta 1909 Ševtšenkon tieteellisen seuran (NTŠ) täysjäsen.
Kuzelja perusti 1898 Berežanyin puolalaisessa lukiossa Moloda Ukrajina -salaseuran ja johti sitä. Hän opiskeli Lvivin yliopistossa 1900–1901 ja Wienin yliopistossa 1901–1906. Väiteltyään kielitieteen ja historian tohtoriksi Kuzelja työskenteli 1906–1909 Wienin yliopiston slaavilaisen kirjallisuuden kirjastonhoitajana ja kirjoitti artikkeleita eri julkaisuihin. Hän oli 1909–1914 Tšernivtsin yliopiston slaavilaisen osaston johtaja, opetti siellä ukrainan kieltä ja työskenteli eri lehtien päätoimittajana.
Kuzelja asui ensimmäisen maailmansodan puhkeamisesta kuolemaansa saakka ulkomailla. Hän työskenteli 1914–1916 Wienissä Itä-Euroopan instituutissa. Vuosina 1916–1920 hän johti Venäjän armeijan ukrainalaisten opetusta sotavankileirillä Saksassa Salzwedelissä. Siellä hän työskenteli päätoimittajana kahdessa ukrainankielisessä lehdessä ja asui sen jälkeen Berliinissä, jossa hän työskenteli useiden lehtien päätoimittajana vuoteen 1940 saakka. Hän oli berliiniläisen Ukrainan tieteellisen instituutin jäsen 1926–1945 ja opetti Berliinin yliopistossa. Toisen maailmansodan jälkeen hän asui pakolaisena Baijerissa Fürthissä, työskenteli lehtialalla ja toimitti yhdessä Volodymyr Kubijovytšin kanssa Ševtšenkon tieteellisen seuran julkaisemaa tietosanakirjaa Encyclopedia of Ukraine. Hän oli seuran puheenjohtaja vuodesta 1949, kunnes muutti 1951 Ranskaan työskentelemään Pariisin lähellä Sarcellesissa sijaitsevassa uudessa NTŠ-keskuksessa.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Kuzelja julkaisi yli 200 katsausta länsieurooppalaisista tieteellisistä kirjoista julkaisussa Zapysky Naukovoho tovarystva im. Ševtšenka. Etnografina hän edusti Ivan Frankon ja Volodymyr Hnatjukin rinnalla vertailevaa koulukuntaa ja myöhemmin suomalaista koulukuntaa, jonka lähestymistapa on historiallis-maantieteellinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zenon Kuzelja Wikimedia Commonsissa
William Nylander

William Nylander voi tarkoittaa seuraavia:
William Nylander (1822–1899), suomalainen kasvitieteilijä
William Nylander (s. 1996), ruotsalais-kanadalainen jääkiekkoilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”William Nylander”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Wojciech Kurpiewski

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Maa:   Puola> Miesten ratamelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | K-2 500 m |  |
Wojciech Sławomir Kurpiewski (16. helmikuuta 1966 Nowy Dwór Mazowiecki – 8. lokakuuta 2016 Providence, Rhode Island, Yhdysvallat) oli puolalainen ratameloja ja olympiamitalisti.
Kurpiewski saavutti Maciej Freimutin parina kajakkikaksikoiden 500 metrillä olympiahopeaa Barcelonassa 1992 ja sijoittui samoissa kisoissa kajakkinelikoiden 1 000 metrillä kuudenneksi. Soulin kesäolympialaisissa 1988 hän sijoittui kajakkikaksikoiden 500 metrillä kuudenneksi ja kajakkinelikoiden 1 000 metrillä viidenneksi. MM-kilpailuista Kurpiewski saavutti kajakkikaksikoiden ja -nelikoiden 500 sekä 1000 metrillä yhteensä kolme hopea- ja kaksi pronssimitalia. Kurpiewski kuoli 50-vuotiaana Yhdysvalloissa, Rhode Islandin pääkaupungissa Providencessa, 8. lokakuuta 2016.
Aiheesta muualla

Wojciech Kurpiewski Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Zinder

| Zinder |
| --- | --- |
 Katunäkymä Zinderistä.
 Zinder
 Koordinaatit: 13°48′19″N, 8°59′18″E 
Valtio:  Niger
Alue:  Zinder
Departementti:  Matameye
Korkeus:  436 m
Väkiluku (2001):  170 575
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zinder on Nigerin toiseksi suurin kaupunki. Sen väkiluku oli vuoden 2001 väestönlaskennan 
aikaan 170 575, ja nykyiset arviot liikkuvat noin 200 000 paikkeilla. Kaupunki sijaitsee 861 kilometriä Niameystä itään ja 240
kilometriä Kanosta, Nigeriasta pohjoiseen.
Zinder vuonna 1906.
Zinderin yliopisto.
Zinder on Zinderin alueen pääkaupunki.
Zinderin ympärillä oli aiemmin muuri, jonka jäännökset ovat yhä jäljellä. Nigerin ollessa Ranskan siirtomaana Zinder oli sen ensimmäinen pääkaupunki. Sen kuitenkin korvasi vuonna 1926 Niamey. Kaupungissa sijaitsee muun muassa Zinderin lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zinder Wikimedia Commonsissa