stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muolaa
Kylät

Vuonna 1939 kunnassa sijaitsivat seuraavat kylät: Ala-Kuusaa, Hanttula,3 Harvola, Hattula, Heikkilä,4 Heimala,6 Himala, Hotokka, Ilola, Jaarila,6 Jääskelä,1 Kallainen,6 Kangaspelto,2 Kannila, Karhula,3 Kiltee, Kirkkoranta (kirkonkylä), Koirala, Kurkela,4 Kyyrölä,2 Lattula, Lavola, Lehtokylä,6 Leipäsuo, Leirilä,4 Muolaankylä, Myhkyrilä,5 Määttälä, Norkkola,1 Oinala (Oinaala), Oravala,5 Orola,1 Paakeli, Parkkila,2 Passila, Peikola, Peippola, Perkjärvi, Perkjärvi as, Pihkala,6 Punnus, Pyykkölä,1 Pällilä, Retukylä, Saavola,5 Sakkalila,6 Selola,6 Soittola,3 Sokiala, Sormula, Sudenoja,2 Taaperniemi, Telkkälä, Tervola, Turulila, Vesikkala, Vihola, Ylä-Hotokka, Ylä-Kuusaa.
1 Jääskelä, Norkkola, Orola ja Pyykkölä muodostivat käytännössä yhtenäisen kyläalueen, jota nimitettiin Keskikyläksi.

2 Kangaspelto, Kyyrölä, Parkkila ja Sudenoja liitettiin Muolaaseen vuonna 1934 Kyyrölän kunnan lakkauttamisen yhteydessä.

3 Vuotjärven koulupiiriin kuuluneita Soittolaa, Karhulaa ja Hanttulaa kutsuttiin toisinaan Vuotjärven kyläksi.

4 Kurkelan, Heikkilän ja Leirilän pikkukylistä käytettiin yhteisnimitystä Nurmii

5 Myhkyrilän, Oravalan ja Saavolan pikkukylistä käytettiin yhteisnimitystä Saustala

6 Lehtokylän koulupiiriin kuuluneista kaakkoiskulman kylistä käytettiin nimitystä Ylämaa.
Koulut

Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 24 koulupiiriin. Muolaassa oli vuonna 1939 toiminnassa 23 kansakoulua. Lisäksi Perkjärven asemakylässä toimi kotiteollisuuskoulu.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Muolaan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
| Muolaan väestönkehitys 1880–1940 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 9 937 | 9 937 |
| 1890 | 1890 |    | 12 037 | 12 037 |
| 1900 | 1900 |    | 14 637 | 14 637 |
| 1910 | 1910 |    | 15 758 | 15 758 |
| 1920 | 1920 |    | 14 913 | 14 913 |
| 1930 | 1930 |    | 10 326 | 10 326 |
| 1940 | 1940 |    | 11 301 | 11 301 |
Lähde: Tilastokeskus.
Kyyrölän asukkaat sisältyvät Muolaan väkilukuun vuosina 1880–1910. Vuosien 1920 ja 1930 osalta Kyyrölän väestö on tilastoitu erikseen. Vuonna 1914 perustettiin Vuokselan seurakunta (kunta 1917), johon liitettiin Muolaasta alue, jossa oli 598 asukasta. Vuonna 1926 perustettiin Äyräpään seurakunta ja kunta, johon liitettiin Muolaasta alue, jossa oli 4 239 asukasta. Kyyrölä liitettiin Muolaahan vuonna 1934.
Nähtävyyksiä

Muolaan luterilainen kirkko (rakennettu 1849–1852)
Kyyrölän ortodoksinen kirkko (rakennettu 1898)
Kangaspellon ortodoksinen kirkko (rakennettu 1921)
Perkjärven ortodoksinen kirkko (rakennettu 1901)
Äyräpäänjärvi, rauhoitettu lintujärvi
Nykytilanne

Neuvostoliitossa Suomen luovuttamille alueille muodostettiin piirejä ja niiden alaisia kyläneuvostoja. Neuvostoliiton keskushallinto määräsi Leningradin alueeseen liitetyn alueen nimet muutettavaksi 1948–1949. Näin myös Muolaan entinen kirkonkylä, Kirkkoranta, sai venäläisen nimen Pravdino, mutta hallinnollista keskusta siitä ei Neuvostoliitossa tullut. Luovutetulla alueella 1990-luvun vaihteessa voimassa olleen aluejaon mukaan suurin osa entisestä suomalaisesta Muolaan kunnasta kuului Kyyrölän kyläneuvostoon. Muolaan länsiosa puolestaan muodosti Perkjärven kyläneuvosto, joka käsitti Muolaanjärven länsi- ja eteläpuolen kylät. Kyyrölän ja Perkjärven kyläneuvostot kuuluivat Viipurin piiriin. Muolaan itä- ja koillisosat Kirkkojärven itäpuolella puolestaan kuuluivat Käkisalmen piirin Valkjärven kyläneuvostoon. Lisäksi aivan Muolaan eteläisimmät kylät: Ilola ja Vuotjärven ympäristökylät kuuluivat Viipurin piiriin kuuluneeseen Kaukolempiälän kyläneuvostoon. Vuonna 2006 Venäjällä suoritettiin kuntauudistus, jolloin Kyyrölän ja Perkjärven kylähallinnot yhdistettiin Kyyrölän maalaiskunnaksi, Kaukolempiälän kyläneuvosto yhdistettiin Raivolan kaupunkikuntaan ja Muolaan itäosan kylät tulivat kuulumaan Punnuksen maalaiskuntaan.
Tunnettuja muolaalaisia

Orest Bodalew (1907−1965), pianisti
Tamara Hramova (1926−2003), laulaja
Anu Kaipainen (1933−2009), kirjailija
Jooseppi Kauranen (1880–1935), kansanedustaja
Bertta Leppälä (1891–1966), kansanedustaja
Eemil Luukka (1892–1970), kansanedustaja ja ministeri
Aleksanteri Mero (1884–1939), kansanedustaja
Leevi Moisander (1907–1997), Mannerheim-ristin ritari
Unto Mononen (1930–1968), säveltäjä
Aapo Nuora (1864–1934), kansanedustaja
Kalle Kustaa Pykälä (1864–1915), kansanedustaja
Sirkka Sari (1920–1939), näyttelijä
Valter Sipiläinen (1923-1995), Mannerheim-ristin ritari
Nils Snellman (1925–2004), kauppaneuvos.
Onni Laihanen (1916–1956), harmonikansoittaja, säveltäjä ja tanssimuusikko
Mustapääkerttu

| Mustapääkerttu |
| --- | --- |
 Koiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kertut Sylviidae
Suku::  Kertut Sylvia
Laji::  atricapilla
Kaksiosainen nimi
 Sylvia atricapilla  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Mustapääkerttu Wikispeciesissä   Mustapääkerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustapääkerttu (Sylvia atricapilla) on pieni muuttolintu. Sakari Topeliuksen Sylvian joululaulu ja muut hänen Sylvian laulut -sarjansa runot kertovat Italiassa talvehtivasta kertusta, mahdollisesti juuri mustapääkertusta.
Koko ja ulkonäkö

Mustapääkerttu on 13,5–15 cm pitkä. Päältä mustapääkerttu on likaisenharmaa ja vatsapuolelta vaaleamman oliivinharmaa. Koiraalla on musta ja naaraalla sekä nuorella koiraalla punaruskea päälaki. Ensimmäisen talven koiraalla voi vielä olla päälaella ruskeaa. Nokka ja jalat ovat harmaat ja silmä musta.
Mustapääkertun kutsuääni on terävä naksahdus ”tsäk”. Laulu alkaa lehtokerttumaisella, vaimeahkolla lavertelulla, joka säkeen lopussa kohoaa kirkkaisiin, kauas kantaviin, hieman surumielisiin huilumaisiin vihellyksiin. Alun lavertelu usein lyhentyy tai jää kokonaan pois keskipäivän kuumuudessa ja Etelä-Euroopassa. Mustapääkerttu voi muiden kerttujen tapaan laulaa myös muiden lintujen matkinnoista sekä kitinöistä ja rahinoista koostuvaa pitkää varjolaulua.
Vanhin suomalainen rengastettu mustapääkerttu on ollut 8 vuotta 1 kuukautta 19 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut saksalainen 11 vuoden 7 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys

Mustapääkerttu pesii koko Euroopassa sen pohjoisimpia osia lukuun ottamatta sekä Aasian läntisimmässä osassa. Euroopassa arvioidaan pesivän 25–49 miljoonaa paria. Suomessa mustapääkertun yhtenäinen levinneisyys ulottuu lännessä rannikkoa myöten Oulun seudulle ja idässä Pohjois-Karjalan korkeudelle. Suomessa arvioidaan pesivän nykyisin noin 85 000 paria. Suomen pesimäkanta on kasvanut 1950-luvulta lähtien ja samalla laji on levittäytynyt pohjoisemmaksi.
Pohjoisessa ja idässä mustapääkerttu on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Euroopassa ja Afrikassa. Lännessä ja etelässä laji on paikkalintu tai lyhyen matkan muuttaja. Keväällä ensimmäiset mustapääkertut saapuvat Suomeen toukokuun alussa ja pääosa puolivälistä lähtien. Ensimmäisten kevätmuuttajien saapumisajankohtaan vaikuttavat lämpötilat Länsi-Euroopassa ja Luoteis-Afrikassa. Mustapääkertut saapuvat aikaisemmin silloin, kun huhtikuussa Algeriassa, Tunisiassa ja Italiassa on lämmintä, ja myöhemmin silloin, kun Brittien saarilla ja Iberian niemimaalla on viileää. Päämuuton ajoittumiseen puolestaan vaikuttavat Suomen kaakkoispuolen lämpötilat toukokuussa. Syysmuutto alkaa elokuussa ja loppuu vähitellen lokakuun aikana. Joitakin yksilöitä jää yrittämään talven viettoa Suomeenkin, etenkin hyvinä pihlajanmarjasyksyinä. Yleensä Suomessa talvehtimista yrittävät yksilöt kuolevat ennen kevättä, mutta jotkut yksilöt ovat selvinneet kevääseen ruokintapaikkojen turvin.
Elinympäristö

Mustapääkerttu pesii rehevissä lehtometsissä lehtipuuvaltaisissa sekametsissä. Mustapääkertulle mieluisia elinympäristöjä ovat rehevät puronvarret ja rantalehdot, rehevät rinnemetsät, vanhat puistot sekä harvennetut, vesaikkoiset metsät. Mustapääkerttu suosii metsiä, joissa aluskasvillisuus on runsasta. Erityisesti tervaleppälehdoissa saniaiset ovat tärkeä osa mustapääkertun elinalueen aluskasvillisuutta.
Lisääntyminen

Mustapääkerttu rakentaa hataran korsipesänsä saniaiseen tai pensaaseen. Naaras munii touko-kesäkuussa 4–6 munaa, jotka ovat tummatäpläisiä ja pohjaväriltään vaihtelevia. Molemmat emot hautovat munia noin 12 vuorokautta. Poikaset pysyvät pesässä noin 12 vuorokautta molempien emojen ruokkiessa niitä. Mustapääkerttu voi joskus munia toisen pesueen heinäkuussa.
Ravinto

Mustapääkerttu syö hyönteisiä, hämähäkkejä, hedelmiä ja marjoja. Talvisella ruokintapaikalla se voi syödä muun muassa maapähkinämursketta ja leivänmuruja.
Aiheesta muualla

Karamäki, R. 1968: Mustapääkertun myöhäinen pesintä Janakkalassa. – Lintumies 4. s. 102. SLY.
Mustapääkerttu Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Mustapääkerttu (Sylvia atricapilla)
ITIS: Sylvia atricapilla (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q188446  Wikispecies: Sylvia atricapilla  ADW: Sylvia_atricapilla  ARKive: sylvia-atricapilla  Avibase: 61F9065BE0965E1A  BioLib: 8915  BirdLife: 22716901  BOLD: 70323  BOW: blackc1  BTO: bob12770  CoL: 53N3J  eBird: blackc1  EPPO: SYVIAT  EUNIS: 1295  EURING: 12770  Fauna Europaea: 97352  Fauna Europaea (new): 1b24cbb5-f9d3-4d8b-9c1a-6a7abed8354d  GBIF: 2492956  iNaturalist: 15282  IRMNG: 10220691  ITIS: 563183  IUCN: 22716901  NBN: NHMSYS0000530633  NCBI: 48155  Observation.org: 213  Open Tree of Life: 726312  Paleobiology Database: 430374  TSA: 17094  WoRMS: 558593  Xeno-canto: Sylvia-atricapilla  Laji.fi: MX.33934 
Naaras.
Mustapääkerttu koiras.
Mustapääkertun munia.
Mustapääkertun pesä ja poikasia.
Luettelo Lestijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Lestijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Lestijärven kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nälkävuoden 1868 uhrien muistomerkki | Kirkon hautausmaa, Lestintie 12 | Kirkonkylä | 63.5271°N, 24.6627°E |  |  |  |  |
| Sankaripatsas | Lestijärven kirkon sankarihaudat,  Lestintie 12 | Kirkonkylä | 63.5271°N, 24.6615°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1957 |  |  |
| Sotaanlähdön muistomerkki | Lestintie 39 vastapäätä | Kirkonkylä | 63.5256°N, 24.6648°E |  |  |  |  |
| Vanhan kirkon muistokivi | Änäkkälän hautausmaa, valtatie 58:n varrella, noin 1,5 km Lestintien itäisestä liittymästä Kinnulan suuntaan, Hakalantien risteyksessä, kiviaidan ympäröimänä, Lestijärventie 436 | Änäkkälä | 63.5099°N, 24.6884°E |  | 1956 |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki | Lestijärven kirkon sankarihaudat,  Lestintie 12 | Kirkonkylä | 63.5271°N, 24.6617°E |  | 1925 |  |   |
Luettelo Luodon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Luodon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Luodon kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Grafton-muistomerkki | Orrskärillä |  | 63.833°N, 22.6466°E |  | 1930 |  |  |
| Sankarimuistomerkki | Luodon hautausmaa, Fagernäsvägen 239 |  | 63.7495°N, 22.7914°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1954 |  |  |
| Vapaussodan 1918 muistomerkki | Luodon kirkon sankarihautausmaa |  | 63.7496°N, 22.7911°E |  | 1920 |  |  |
Luettelo keisarillisista vierailuista Suomessa

Keisarinnankivi Helsingin Kauppatorilla
Tämä on luettelo keisarillisista vierailuista Suomessa.
Brasilian keisari

Brasilian keisari Pedro II 1876, Hanko, Imatra ja Viipuri.
Saksan keisari

Saksan keisari Vilhelm II 25. heinäkuuta-26. heinäkuuta 1905 Koivisto, Virolahti. Vilhelm II ja Venäjän tsaari Nikolai II solmivat Koiviston sopimuksen puolustusliitosta. Sopimusta ei ikinä ratifioitu.
Venäjän keisarit

Venäjän keisarit kävivät autonomian aikana Suomessa ainakin 81 kertaa. Matkoista 47 oli lomia, joilla viivyttiin yleensä kaksi viikkoa kerrallaan.
Venäjän keisarit > Pietari Suuri

1710 – Johti Viipurin valtausta suuren Pohjan sodan aikana
1713 – Vietti 11. toukokuuta muutaman tunnin valtaamassaan Helsingissä. Kävi kaupungissa uudelleen saman vuoden elokuussa valvomassa Suomen valloitusta.
1719 – Ankkuroitui Ledsundiin Lemlantiin Ahvenanmaalla, johti Ruotsiin tehtyjä hyökkäyksiä
Venäjän keisarit > Katariina II

1772 – Imatra, Viipuri
1783 – Hamina, Viipuri, tapasi Ruotsin Kustaa III:n Haminassa
Venäjän keisarit > Aleksanteri I

1803 –  Punkaharju
1809 – Maaliskuu, Porvoon valtiopäivien avajaiset, heinäkuu, valtiopäivien päättäjäiset
1812 – Turku,  tapasi Ruotsin kruunuprinssin Kaarle Juhanan.
1819 – Laatokan itäpuoli, Salmi, Sortavala, Joensuu, Kuopio, Kajaani, Oulu, Pohjanlahden rannikko (Kokkola), Turku, Tampere, Kangasala, Hattula, Hämeenlinna, Helsinki, Viipuri
Venäjän keisarit > Nikolai I

1830 – Helsinki
1833 – Keisaripariskunta Nikolai I ja Aleksandra Fjodorovnan saapuvat Helsinkiin höyrylaiva Ischoralla 29. toukokuuta. Tapauksen muistoksi paikalle pystytettiin Keisarinnankivi.
1851 - Turku
1854 – Helsinki
Venäjän keisarit > Aleksanteri II

Aleksanteri II vieraili kruununperillisenä Helsingissä vuosina 1842 ja 1851.
1856 – Tampere
1863 – Helsinki, 16. syyskuuta, Träskändan kartano, Hämeenlinna, Hattula 30.7.
1876 – Helsinki
Venäjän keisarit > Aleksanteri III

Kruununperillinen Alexander vieraili Helsingissä kesäkuussa 1857, saapuen höyryfregeetti Rurikilla.
1882 – Helsinki, vuoden 1882 säätyvaltiopäivien avajaiset 24. tammikuuta 1882
1885 – Viipuri, Lappeenranta, Helsinki
1891 – Lappeenranta
Venäjän keisarit > Aleksanteri III > Lomamatkat

Aleksanteri III purjehti säännöllisesti Suomen vesillä keisarillisella huvipurrella. Hän lomaili Suomessa 21 kertaa ja vietti saaristossa 213 lomapäivää. Saattue ankkuroitui usein Turun saaristoon. Vakituinen satamapaikka oli Högsåran Kejsarhamn, jossa Aleksanteri III vieraili yhteensä 14 kertaa. Vuonna 1884 keisari vieraili Riilahden meritaistelun tapahtumapaikalla ja läheisessä Aminoffien Riilahden kartanossa. Vuosien 1888 ja 1894 välillä keisaripari vietti kesiä Langinkosken kalastusmajassa.
Venäjän keisarit > Nikolai II

Nikolai II purjehti isänsä tavoin usein Suomen vesillä. Keisariksi tultuaan hän vietti vain yhden päivän Langinkosken keisarillisessa kalamajassa
1914 – Virolahdella ensimmäisen maailmansodan puhjetessa
1915 – Helsinki, 10. maaliskuuta.
Iranin šaahi

Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavi ja šaahitar Farah Pahlavi 22.–26. kesäkuuta 1970, Helsinki, Kuopio, Rovaniemi
Japanin keisari

Japanin keisari Akihito ja keisarinna Michiko, 26.–28. toukokuuta 2000
kruununprinssi Akihito ja prinsessa Michiko 12. kesäkuuta – 16. kesäkuuta 1985. Helsinki, Heinävesi, Järvenpää, Savonlinna, Punkaharju
prinssi  Hitachi 20. syyskuuta – 23. syyskuuta 1995 Helsinki, Levi, Kittilä
kruununprinssi Fumihito ja kruununprinsessa Kiko 2. heinäkuuta – 5. heinäkuuta 2019. Helsinki, Turku, Espoo, Fiskars
Kirjallisuutta

E. Nervander: Kejsar Alexander I:s samtliga resor i Finland. Helsingfors 1906.
Gripenberg, Sebastian: Berättelse om kejsar Aleksanders färd: från Nissilä gästgifveri till staden Kajana. 1828
Tapaaminen Turussa 1812. Venäläisten lahjoittama patsas Turulle vuonna 2012.
Aleksanteri II:n vierailua verten rakennettu käymälä Träskändan kartanossa.
Keisari Nikolai II tulossa jumalanpalveluksesta Uspenskin katedraalista 10.03.1915
Šaahi Mohammad Reza Pahlavi ja  šaahitar Farah Pahlavi   Tapiolassa kesäkuussa 1970 presidentti Urho Kekkosen seurassa
Muusien laakso

| Muusien laakso |
| --- | --- |
 Muusien laaksoa ja sen teatterin jäänteitä.
Sijainti
 Muusien laakso
Koordinaatit:  38°19′15″N, 23°3′40″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Thespiés, Alíartos-Thespiés, Boiotia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  pyhäkköalue
Huippukausi:  200-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Boiotia
Kaupunki:  Thespiai
Aiheesta muualla
  Muusien laakso Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muusien laakso (kreik. Κοιλάδα των Μουσών, Koiláda ton Mousón) oli antiikin aikainen muusille omistettu pyhäkköalue Helikon-vuoren (nyk. Elikónas) itäpuolella lounaisessa Boiotiassa Kreikassa. Se oli läheisen Thespiain kaupungin alaisuudessa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisessä Alíartos-Thespiésin kunnassa lähellä Thespiésin ja Áskrin kyliä.
Maantiede

Muusien laakso sijaitsee Helikon-vuoren itäpuolella. Sen pohjoispuolella on Leibethrion-vuorijono (nykyinen Koufospithári). Laaksossa virranneiksi joiksi mainitaan Lamos, Permessos ja Olmeios. Lähellä Helikon-vuorella sijaitsivat lähteet Aganippe ja Hippokrene, jotka kummatkin oli myös omistettu muusille. Antiikin aikana laakson alueella sijaitsivat kylät Askra, Keressos, Donakon ja Leontarne. Askra sijaitsi lännempänä kuin nykyinen Áskrin kylä (entinen Palaiopanagiá). Nykyisin laakso on pääasiassa maanviljelyskäytössä, ja siellä viljellään muun muassa oliiveja, viljoja ja viiniä.
Historia

Helikon-vuoren itäpuolinen laakso yhdistettiin muusiin eli runottariin viimeistään 500-luvulla eaa. Runonlaulaja Hesiodos oli kotoisin laaksossa sijainneesta Askran kylästä. Hän laulaa paikan muusista runoissaan, ja kertoo itse tavanneensa nämä laaksossa ollessaan paimenessa. Samalla hän kuvaa aluetta ja sen olosuhteita. Myöhemmän antiikin aikana paikalle kehittyi muusille omistettu pyhäkköalue, jonka huippukautta oli erityisesti hellenistinen aika ja 200-luku eaa.
Paikalla vietettiin Museia (Mouseia) -juhlaa, jonka thespiailaiset järjestivät joka viides vuosi. Juhliin kuului runous-, ja musiikki- ja teatterikilpailuita, mukaan lukien epiikka, lyyrinen runous, rapsodia, kitharan- ja auloksen soitto sekä tragedia,  komedia ja satyyrinäytelmät. 100-luvulta tai viimeistään ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. lähtien juhlat vietettiin ennen kaikkea Rooman keisarien kunniaksi, ja juhlista käytettiin nimeä Suuri Kaisareia. Athenaioksen mukaan Amfion Thespiailainen kirjoitti pyhäköstä ainakin kaksi kirjaa käsittäneen teoksen. Filostratos kertoo Apollonios Tyanalaisen käyneen pyhäköllä.
Alueella suoritettiin ensimmäisiä arkeologisia kaivauksia vuonna 1882 Panagiótis Stamatákiksen johdolla. Järjestelmälliset kaivaukset suoritettiin vuosina 1888–1890. Ne suoritti École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa Paul Jamot'n johdolla.
Rakennukset ja löydökset

Muusien laakson merkittävimmät kohteet ovat:
Muusien temppeli
Muusille omistettu pieni temppeli rakennettiin 200-luvulla eaa. Sen pituus oli alun perin noin 12,5 metriä ja leveys noin 6,5 metriä. Temppeli edusti joonialaista tyyliä ja sen kummassakin päässä oli neljä pylvästä. Temppelissä ei vaikuta olleen pronaosta eikä opisthodomosta. Sen naos eli cella avautui länteen. Roomalaisella ajalla temppeliä laajennettiin, niin että myös sen leveydeksi tuli 12,5 metriä. Myöhemmin temppelin paikalle rakennettiin Pyhälle Kolminaisuudelle (Agía Triáda) omistettu kirkko, joka purettiin kaivausten yhteydessä.
Stoa
Alueella sijaitsi myös stoa eli pylväshalli, jonka pituus oli 96,7 metriä. Se rakennettiin myös 200-luvulla eaa. ja sijaitsi noin 40 metriä temppelistä länteen. Stoaa käytettiin muusille osoitettujen votiivilahjojen säilyttämiseen. Lahjoja antoivat erityisesti Museia-juhlien kilpailuiden voittajat. Stoa edusti joonialaista tyyliä. Sen sisällä oli alun perin sisäseinä ja lukuisia huoneita. Jossain vaiheessa sisäosiin rakennettiin korinttilaiset pylväät.
Teatteri
Teatteri sijaitsi Helikon-vuoren rinteessä laakson länsipäässä. Se rakennettiin 200-luvun eaa. loppupuolella tai 100-luvun eaa. alussa. Teatteria käytettiin paikalla järjestetyissä Museia-juhlien musiikki- ja teatterikilpailuissa. Puolikaarenmuotoinen katsomo oli kaivettu suoraan vuoren rinteeseen, ja sieltä oli hyvä näköala koko laaksoon. Ensimmäisen rivin istuimet oli tehty erikseen marmorista. Teatterin keskiössä ollut näyttämö eli orkhestra oli ympyränmuotoinen. Näyttämörakennus eli skene oli noin 18,1 metriä pitkä. Siihen liittyi proskenion-rakennus, jossa oli 14 doorilaista puolipylvästä. Kummastakin on säilynyt osia.
Veistokset
Alueella oli yhdeksää muusaa esittäneet kuvapatsaat, jotka thespiailaiset olivat lahjoittaneet. Lisäksi alueella oli lukuisia tunnettuja runoilijoita ja muusikkoja esittäneitä patsaita sekä muun muassa Sullan ja Agrippan patsaat.
Askran torni
Laakson pohjoislaidalla Pyrgákin kukkulalla sijaitsi neliskulmainen torni. Se oli rakennettu todennäköisesti hieman ennen Leuktran taistelua vuonna 371 eaa.
Lyyraa soittava muusa kivellä, jossa lukee Helikon. Attikalainen valkopohjainen lekyytti, n. 440–430 eaa.
Mustaparta

| Mustaparta> Edward Teach |
| --- | --- |
 Mustaparta. Kaiverrus vuodelta 1734.
Henkilötiedot
Syntynyt: noin 1680 Bristol, Englannin kuningaskunta (mahdollisesti)
Kuollut: 22. marraskuuta 1718 (ikä 37–38) Ocracoke, Pohjois-Carolinan provinssi
Merirosvo
Lempinimet:  Mustaparta
Aktiivisena:  1716–1718
Arvo:  kapteeni
Komentajuudet:  Queen Anne’s Revenge Adventure
Mustaparta (noin 1680 – 22. marraskuuta 1718, oikealta nimeltään Edward Teach tai Edward Thatch) oli pelätty englantilainen merirosvo, joka terrorisoi Karibianmerta vuosina 1716–1718. Hän työskenteli aluksi kaapparilaivoilla, kunnes ryhtyi merirosvokapteeniksi. Hän sai surmansa kansitaistelussa Virginian kuvernöörin lähettämiä joukkoja vastaan.