stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raittiusliike Suomessa
Suomalaisten raittiusjärjestöjen historiasta > Suomen raittiuden seura

Turussa vuonna 1881 vapaakirkollisten perustama raittiusseura. Ensimmäinen johtaja Emil Hedenström, jonka siirryttyä Helsingin raittiusseuran johtajaksi, hänen tehtävänsä sai Kaarle Verkko.
Suomalaisten raittiusjärjestöjen historiasta > Kohtuuden ystävät ja Raittiuden ystävät

Raittiusseura perustettiin 15. lokakuuta 1860. Se oli saanut vaikutteita ruotsalaisesta wieselgreniläisestä raittiusliikkeestä. Seuran säännöt valmistivat professori J. V. Snellman, Frans Ludvig Schauman, Stephan Baranowski ja esittelijäsihteeri Gabriel Mauritz Waenerberg. Seuran puheenjohtajaksi valittiin Gabriel Rein.
Seura sai alkuunsa 27.8.1853 perustetusta Raittiuskirjallisuuskomiteasta, joka oli varsinaisen raittiusseuran edeltäjä. Perustavina jäseninä olivat professori Stepan Baranovski, J. V. Snellman, Gabriel Rein ja Matthias Akiander sekä rahastonhoitajana toiminut maisteri August Schauman
Raittiuskirjallisuuskomitea julkaisi raittiusaiheisia vihkosia. Ensimmäinen niistä oli Elias Lönnrotin ulkomaalaisen kirjoituksen pohjalta vuonna 1854 kirjoittama Kolme päivää Saurion kylässä ja seuraava 1856 Wilhelm Linterin historia. Sekä suomennos v. 1854 Rampa Lauri, ylipainos Turun sanomista v. 1854 Paimelan ukko, Houkuttelija, Gustaf Cannelin v. 1855 kirjoittama Maunulan Matti, ja Turmiolan Tommi.
Vuosina 1853–1873 Kohtuuden ystävät ja sitä edeltänyt Raittiuskirjallisuuskomitea julkaisivat 19 suomenkielistä ja 6 ruotsinkielistä ja 2 lapinkielistä kirjasta. Yhteismäärä oli 108 500 kappaletta.
Vuoden 1874 jälkeen seuran johtajana toimi August Schauman. Tällä kaudella painettiin 107 000 kirjasta. Kirjaset levitettiin pääasiassa maksutta. Seuralle valittiin uusi johtokunta 24.5.1883 pidetyssä vuosikokouksessa. Esimieheksi valittiin Axel August Granfelt ja jäseniksi valittiin ylitarkastaja Uno Cygnaeus, opettaja S. G. Dahlström, maisteri K. Lindroos, opettajakandidaatti O. A. F. Lönnbohm. Vuosikokouksessa 2.2.1884 seuran sääntöjä uudistettiin, ja seuran uudeksi nimeksi tuli Raittiuden ystävät.
Kirjallisuutta

Ahonen, Jukka: Raittiuden voima: Raittiuden ystävät 1853–2003.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18920-4
Sulkunen, Irma: Raittius kansalaisuskontona: Raittiusliike ja järjestäytyminen 1870-luvulta suurlakon jälkeisiin vuosiin.  (Historiallisia tutkimuksia 134)  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1986.  ISBN 951-9254-79-X
Aiheesta muualla

Veera Luoma-aho: Uusi raittiusliike. Ylioppilaslehti 5/2005.
J. V. Snellman 1870-luvulla.
Martti Pura

Martti Pura vuonna 1987.
Martti Heikki Pura (s. 11. heinäkuuta 1949 Tammela) on suomalainen Keskustaa edustava poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana ja ministerinä. Polittisen uransa jälkeen hän on toiminut Sodankylän ja sittemmin Hattulan kunnanjohtajana.
Koulutukseltaan Pura on agrologi. Hän työskenteli vuodesta 1976 lähtien maanviljelijänä kotitilallaan Tammelan Portaassa. Vuosina 1978–1980 hän toimi Nuoren Keskustan Liiton varapuheenjohtajana ja vuosina 1984–1994 Suomen Keskustan varapuheenjohtajana. Hän toimi maa- ja metsätalousministerinä Ahon hallituksessa vuosina 1991–1994 ja kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1992–1995. Vuosina 1994–2005 Pura toimi kunnanjohtajana Sodankylässä ja vuosina 2006–2012 Hattulassa sekä 2014 Tammelassa. Vuodesta 2014 hän on toiminut vapaana kirjoittajana.
Julkaisut

Väyrysen renki.  Helsinki:  Alfamer, 2017.  ISBN 978-952-472-275-9
Miehen tie: Viiskytluvun lapsi.  Helsinki:  Alfamer, 2015.  ISBN 978-952-472-235-3
Miehen tie: Kuuskytluvun nuori.  Helsinki:  Alfamer, 2016.  ISBN 978-952-472-261-2
Miehen tie: Mustialasta maailmalle.  Helsinki:  Alfamer, 2017.  ISBN 978-952-472-281-0
Väyrysen renki.  Helsinki:  alfamer / Karisto Oy / Karisto, 2017.  ISBN 978-952-5712-79-7
Miehen tie: Politiikka vie miestä 80-luvulla.  Helsinki:  Alfamer, 2018.  ISBN 978-952-472-291-9
Miehen tie: Ministerinä myrskyn silmässä.  Helsinki:  Alfamer, 2019.  ISBN 978-952-472-301-5
Aiheesta muualla

Martti Pura Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Martti Pura Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Toivo T. Pohjala | Suomen maa- ja metsätalousministeri 1991−1994 | Seuraaja: Mikko Pesälä |
| n k Ahon hallitus |
| --- | --- |
Aho
 Isohookana-Asunmaa  Juhantalo, Tuomisto, Kääriäinen  Kanerva  Kankaanniemi  Kuuskoski, Huuhtanen  Norrback  Pekkarinen  Pietikäinen  Pokka, Jäätteenmäki  Pura, Pesälä  Rehn, Enestam  Rusanen, Taina  Uosukainen, Heinonen  Viinanen  Väyrynen, Haavisto, Rantanen 
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (55):  Aho  Ala-Nissilä  Alaranta  Anttila  Aula  Björkenheim  Heikkinen  Huuhtanen  Isohookana-Asunmaa  Jokiniemi  Juhantalo (1991–1993)  Järvilahti  Jäätteenmäki  Kalli  Kauppinen  Kemppainen  Koistinen  Komi  Korkeaoja  Korva  Koski  Korteniemi (1994–1995)  Kuittinen  Kuuskoski  Kääriäinen  Laivoranta  Laukkanen  Lehtosaari  Leppänen  Liikkanen  Lindqvist  Mattila  Morri  Mölsä  Näsi  Pekkarinen  Pelttari  Pesälä  Pokka (1991–1994)  Puhakka  Pura (1992–1995)  Rehn  Renko (1991–1995)  Rossi  Ryynänen  Röntynen  Saapunki  Saari  Siuruainen (1991)  Suhola  Tenhiälä (1991–1992)  Vanhanen  Vihriälä  Viljanen  Virrankoski  Vuorensola  Väistö  Väyrynen  Ääri (1993–1995) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Pyramidi (pasianssi)

| Pyramidi |
| --- | --- |

Korttimäärä:  52 tai 48
Pakkatyyppi:  peruskorttipakka
Korttien järjestys suurimmasta pienimpään:  K-Q-J-10-9-8-7-6-5-4-3-2-A
Pyramid on pasianssi, jonka tavoitteena on saada kaikki kortit pyramidista pois.
Pelin tavoitteena on poistaa 28 kortin pyramidista korttipareja, joiden yhteenlaskettu summa on 13, mikä vastaa pakan arvokkainta korttia. Käytettäessä tavallista 52 kortin pakkaa sotilaat ovat 11, kuningattaret 12 ja kuninkaat 13. Tiukimpien sääntöjen mukaan voiton todennäköisyys on noin 1:50.
Säännöt

Pyramidin tekemiseksi jaetaan yksi kortti kuvapuoli ylöspäin pelialueen yläosaan, sitten kaksi korttia sen alle osittain peitettynä, sitten kolme niiden alle ja niin edelleen ja lopuksi pyramidissa on seitsemän riviä kortteja, joita on yhteensä 28 (tai kuusi riviä, joissa on yhteensä 21 korttia riviä). Loput kortit asetetaan sivulle kuvapuoli alaspäin ja ne muodostavat nostopakan.
Pelissä peittämättömät korttiparit voidaan poistaa, jos niiden arvo on yhteensä 13. Siten kuninkaat voidaan poistaa yksin. Vain kortit, joita muut kortit eivät peitä voi poistaa pyramidista eli esim. kun ässä on kuningattaren päällä, kuningatarta ei voi poistaa. Pyramidista poistetut kortit poistetaan pelistä, eikä niitä voi yhdistää muihin kortteihin.
Voit nostaa kortteja nostopakasta yksi kerrallaan ja yhdistää ne minkä tahansa esillä olevan kortin kanssa kunhan niiden summa on 13. Jos nostopakan korttia ei saada yhdistettyä mihinkään pyramidin korttiin, se laitetaan poistopakkaan. Poistopakan ylin kortti voidaan milloin tahansa yhdistää seuraavaan nostopakasta nostettuun korttiin tai mihin tahansa pyramidin peittämättömään korttiin. Kun nostopakka on lopussa ja/tai pareja ei voida muodostaa enempää, peli päättyy. (Muunnelmassa poistopakkaa voi käyttää kaksi kertaa nostopakkana.)
Pisteet voi laskea laskemalla pyramidissa jäljellä olevien korttien määrän. Täydellinen pistemäärä on siis nolla, kun kaikki kortit pyramidista on poistettu.
Kaikki kortit (pyramidin kortit ja nostopakassa olevat kortit) on poistettava, jotta pelin voi katsoa voitetuksi.
Muunnelmat > Kolmentoista pyramidi

Kolmentoista pyramidi on pasianssi, jonka tavoitteena on purkaa korteista luotu pyramidikuvio korttiyhdistelmillä joiden summa on 13.
Muunnelmat > Kolmentoista pyramidi > Pelin kulku

Kolmentoista pyramidia pelataan tavallisella 52 kortin pakalla ilman jokereita. Pakka sekoitetaan, jonka jälkeen asetetaan päällimmäinen kortti kuvapuoli alaspäin pöydälle. Pakan seuraavat kaksi korttia asetetaan niin ikään kuvapuoli alaspäin tämän molemmille alapuolille, puolittain peittämään ensimmäinen. Seuraavaan kerrokseen tulee kolme korttia jotka puolestaan peittävät edellisten alapuoliskot. Tällaisia kerroksia tulee seitsemän, jonka jälkeen pyramidin pohjaksi asetetaan kahdeksan korttia kuvapuoli ylöspäin.
Jäljelle jääneet kortit muodostavat käsipakan, jota pidetään pelin ajan samassa järjestyksessä kuvapuoli alaspäin. Ässän arvo on aina 1.
Pelin tavoitteena on purkaa pyramidi. Tämä toteutuu siten, että luodaan kuvapuoli ylöspäin olevista korteista pareja, joiden yhteenlaskettu summa on 13. Kun parin löytää, otetaan molemmat kortit pyramidista ja asetetaan kaatopakkaan. Kuningas kaatuu itsestään. Jos allaolevassa kerroksessa olevan kortin molemmat alakulmat saa tällä tavoin näkyviin, käännetään sen kuvapuoli esiin. Mikäli näkyvillä ei ole kortteja, joista saisi summan 13, käytetään käsipakkaa. Käsipakasta nostetaan kolme korttia kerralla ja käännetään ne esiin siten, että ainoastaan päälimmäisen arvo näkyy. Tämän kortin voi mahdollisuuksien mukaan hyödyntää pelissä. Jos kortti ei käy, nostetaan seuraavat kolme jne.
Peli päättyy kun "pyramidin huippu" eli viimeinen kortti on kaadettu, tai kun eteneminen keskeytyy sillä käytettävissä olevista korteista saa enää luotua summaa 13.
Muunnelmat > Muut muunnelmat

Pyramidin suosion vuoksi on olemassa monia erilaisia muunnelmia, jotka muuttavat pelin ominaisuuksia, mukaan lukien seuraavat:
Rento pyramidi: Jotta peli voidaan katsoa voitetuksi, vain pyramidin kortit on poistettava, jolloin pelin voi voittaa, vaikka nostopakassa olisi jäljellä kortteja.
Tut's Tomb (myös King Tut ): Kolmen kortin jakamista kerrallaan nostopakasta toistaminen, kunnes pareja ei enää saada aikaan; asettamalla myös kaikki parit nostopakkaan. Patakuningas lasketaan ensimmäisenä, ja se edustaa kuningas Tutankhamonia pyramidin huipulla.
Apophis: Kolmen poistopakan käyttäminen yhden sijasta.
Giza: Michael Kellerin luomassa versiossa pyramidin muodostumisen jälkeen pakan loppuosa jaetaan kolmena kahdeksan kortin rivinä (eli kahdeksan kolmen päällekkäisen kortin saraketta) ja paljastettuja kortteja voi käyttää pyramidin tai muihin peittämättömiin kortteihin.
Kolmio: Pyramidi on toisin päin.
Uudelleenjakamiset voidaan sallia.
Pyramidin alapuolelle jaetaan seitsemän (tai kuuden) kortin varasto. Nämä kortit voidaan käyttää pyramidin tai nostopakan peittämättömien korttien kanssa.
Pelissä on mukana kohta, johon voi siirtää yhden kortin varastoon tai pois tieltä pyramidin tai poistopakan peittämättömistä korteista.
Useat muunnelmat mahdollistavat pyramidin kortin poistamisen sen alla olevan kortin kanssa, kunhan kumpaakaan korttia ei ole peittämässä myös toinen kortti. Esimerkiksi, jos ässä on kuningattaren päällä, kuningatar voidaan poistaa ässän kanssa, jos muut kortit eivät peitä niitä, mutta jos (esim.) sotilas on myös kuningattaren päällä, kuningatarta ei voi poistaa. Muut versiot edellyttävät, että molemmat kortit ovat aluksi täysin esillä.
Kun pelaat 48 kortin espanjalaisella pakalla, arvokkaimmat kortit ovat kuninkaat, joiden arvo on 12, ja näin ollen paljastetut korttiparit voidaan poistaa, jos niiden arvo on yhteensä 12.
Pelin muunnelma julkaistiin Microsoft Entertainment Pack 2:ssa vuonna 1991 nimellä Tut's Tomb . Se on myös lisätty Microsoft Pasianssikokoelmaan Windows 8:lle, Windows 10:lle, Androidille ja iOS:lle. Kun peliä pelataan Microsoft Pasianssikokoelman kautta, nostopakassa olevat kortit ovat kuvapuoli ylöspäin eivätkä kuvapuoli alaspäin.
John Webster

| John Webster |
| --- | --- |
 John Webster elokuussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1967 (ikä 57) Helsinki
Puoliso:  Anu Webster
Ohjaaja
Aktiivisena:  1991–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Pölynimurikauppiaat Tissit ja tango Sukkien euroelämää Sen edestään löytää Katastrofin aineksia
Palkinnot
 Parhaan dokumentin Jussi  2006 Sen edestään löytää  2009 Katastrofin aineksia  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Webster (s. 2. toukokuuta 1967 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä.
Hänen vanhempansa ovat Suomeen muuttaneita englantilaisia opettajia.
Websterin tunnetuimpia elokuvia ovat Pölynimurikauppiaat (1993), Tissit ja tango (1994), Sukkien euroelämää (1999), Sen edestään löytää (2005) ja The Happy Worker (2022). Elokuvassa Katastrofin aineksia (2008) Websterin perhe vältti öljyn kuluttamista vuoden ajan.
Webster on voittanut kaksi parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkintoa elokuvilla Sen edestään löytää ja Katastrofin aineksia. Katastrofin aineksia oli ehdolla parhaan dokumenttielokuvan lisäksi parhaaksi käsikirjoitukseksi. Hän on voittanut elokuvillaan myös useita kansainvälisiä palkintoja. Websterin osatuottama Tulella kirjoitettua (Writing with Fire) -dokumenttielokuva oli ehdolla parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkintoon 2022.
Webster valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta 1996. Websterillä ja hänen vaimollaan Anu Websterillä on kaksi lasta, Samuel ja Benjamin.
Filmografia

Haluan laihtua! 1990–1991, apulaiskuvaaja
Raba Hiff, 1991, ohjaus, käsikirjoitus
Nuori, vapaa, naimaton, 1991, ohjaus, käsikirjoitus, leikkaus
Pölynimurikauppiaat, 1993, ohjaus, leikkaus, ennakkosuunnittelu, käsikirjoitus
Du dödar mig (Sinä tapat minut), 1993, ohjaus, leikkaus, käsikirjoitus (John Webster & team)
Tissit ja tango, 1994, ohjaus, käsikirjoitus
Kaupunkisinfonia, 1995, ohjaus (episodit: Pizzataksi ja Ydinperhe)
Olika tåg (Väliasema Helsinki), 1996, ohjaus, leikkaus, käsikirjoitus
Sukkien euroelämää, 1999, ohjaus, valokuvat, kertoja, käsikirjoitus
Valon ja varjon huoneet, 2000, ohjaus, äänitys, käsikirjoitus
Isolinnankatu, 2004, ohjaus
Sen edestään löytää, 2005, ohjaus, tuottaja, käsikirjoitus
Aikansa lapsia, 2005, kuvaus
Hiihtäjät, 2006, ohjaus, käsikirjoitus, tuottaja
Katastrofin aineksia, 2008, ohjaus, käsikirjoitus, kuvaus, leikkaus
Tulevilla rannoilla, 2017, ohjaus, käsikirjoitus
Silmästä silmään, 2020, ohjaus, käsikirjoitus, tuottaja, lisäkuvaus
Donner – Privat, 2021, ohjaus
The Happy Worker, 2022, ohjaus
Palkintoja ja tunnustuksia

Kettu-palkinto 1995 elokuvasta Tissit ja tango.
Jaettu Risto Jarva -palkinto 1999 elokuvasta Sukkien euroelämää.
Parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinto 2006 elokuvasta Sen edestään löytää.
Parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinto 2009 elokuvasta Katastrofin aineksia.
Kirkon kulttuuripalkinto dokumenttielokuvasta Silmästä silmään 2020.
Donner – Privat on palkittiin DocPoint-festivaalilla 2021 kotimaisen kilpasarjan DocPoint-Yle -palkinnolla.
Aho & Soldan -elämäntyöpalkinto 2023.
Aiheesta muualla

Yle Areena: Elokuvantekijä John Websterin elämä pähkinänkuoressa: muutosvastarintaa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Elonet  Yle
Raptor (rakettimoottori)

| Raptor |
| --- | --- |

Status:  Käytössä
Ensilento:  Starhopper 2019
Viimeinen lento:  -
Valmistaja:  SpaceX
Käyttötarkoitus:  Starship, Starship Super Heavy, Lunar Starship
Tyyppi: neste
Hapetin:  nestehappi
Polttoaine:  nestemetaani
Suorituskyky
Työntövoima:  2000 kN
Ominaisimpulssi (tyhjiö):  380
Ominaisimpulssi (mpt):  330
Kammiopaine:  30 MPa
Koko
Pituus:  3,1 m
Halkaisija:  1,3 m
Massa:  1500 kg
Raptor-rakettimoottorin ensimmäinen maakoekäyttö Texasin McGregorissa 25. syyskuuta 2016.
Raptor on SpaceX:n kehittämä kryogeeninen nestemäistä metaania ja nestehappea käyttävä rakettimoottori. Raptor-rakettimoottori toimii staged combustion -termodynaamikierrolla. Moottoria on tarkoitus käyttää SpaceX:n Starship -järjestelmässä sekä Super Heavy-kantoraketissa että avaruusaluksessa.
Epävirallinen kaaviokuva raketista.
SpaceX koekäytti moottorin prototyyppiä ensi kerran Texasin McGregorissa syyskuussa 2016. Helmikuussa 2019 moottorilla saavutettiin Elon Muskin mukaan Starshipille riittävä tehotaso. Toukokuussa 2021 Raptor-moottoreita on valmistettu jo yli 60 kappaletta. Tarkoituksena on kyetä massatuottamaan moottoreita, koska pelkästään yksittäinen kantoraketti vaatii jopa 30 Raptoria. Avaruusalus-osa noin kuusi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raptor (rakettimoottori) Wikimedia Commonsissa
Andreas

| Andreas |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  30. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  30. marraskuuta
– ortodoksinen:  30. kesäkuuta
Muunnelmia:  Antti, Antero
Vastineita eri kielissä:  Anders, André, Andrew, Andries, Andrej
Nimen alkuperä:  kreikkalainen, miehuullinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Andreas on alun perin kreikankielinen miehen etunimi, joka merkitsee miehekästä, miehuullista.  Kristityissä maissa nimen on tehnyt suosituksi Raamatun Andreas, Pietarin veli, yksi apostoleista.
Suomessa nimi Andreas on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 8 265 mies­puoliselle henkilölle. Andreaksen nimipäivä on sekä suomen- että ruotsinkielisen kalenterin mukaan 30. marraskuuta, joka on kristikunnassa vanhastaan apostoli Andreaan muistopäivä. Suomenkieliseen kalenteriin nimi tässä muodossa lisättiin vuonna 2020; jo ennestään samalle päivälle oli sijoitettu nimen muunnokset Antti, Antero ja Atte.
Tunnettuja Andreas-nimisiä > Pyhimyksiä

Andreas, apostoli
Andreas Kreetalainen, Górtynin piispa 700-luvulla, hymnirunoilija, pyhimys
Tunnettuja Andreas-nimisiä > Hallitsijoita

Andreas, Unkarin kuninkaita:
Andreas I, kuningas 1046–1060
Andreas II, kuningas 1205–1235
Andreas III, kuningas 1290–1301
Tunnettuja Andreas-nimisiä > Andreas sukunimenä

Lisa Andreas (s. 1987), englantilais-kyproslainen laulaja
Neshani Andreas (1964–2011), namibialainen kirjailija.
Nimen muita käyttöyhteyksiä

San Andreas, paikannimiä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andreas Wikimedia Commonsissa
The Band

| The Band |
| --- | --- |
 The Band vuonna 1969. Vasemmalta oikealle Richard Manuel, Garth Hudson, Levon Helm, Robbie Robertson ja Rick Danko.
Tiedot
Toiminnassa:  1968–1977, 1983–1999
Tyylilaji:  Folk rock rock and roll
Kotipaikka:  Kanada/Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Robbie Robertson, kitara   Richard Manuel, rummut, piano, laulu   Rick Danko, laulu, bassokitara, viulu   Garth Hudson, kosketinsoittimet, haitari, saksofoni   Levon Helm, laulu, rummut, mandoliini, kitara  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Band oli 1960-luvun lopulla maineeseen noussut kanadalais-yhdysvaltalainen rockyhtye, jonka musiikki edustaa lähinnä folk rockia ja rock and rollia. Yhtyeen keulahahmo ja pääasiallinen lauluntekijä oli kitaristi Robbie Robertson. Yhtyeeseen kuuluivat myös pianisti Richard Manuel, kosketinsoittaja ja saksofonisti Garth Hudson, basisti Rick Danko ja rumpali Levon Helm. Yhtyeen jäsenet vaihtelivat tarpeen tullen myös paikkoja: esimerkiksi Richard Manuel soitti toisinaan rumpuja Levon Helmin tarttuessa mandoliiniin tai kitaraan. Laulusolisteina toimivat Manuel, Danko ja Helm.
Yhtyeen vaiheet

The Band aloitti toimintansa 1950-luvun lopulla kanadalaisen rocklaulaja Ronnie Hawkinsin taustayhtyeenä nimellä The Hawks. Myöhemmin kokoonpano irrottautui omalle uralleen ja otti käyttöön nimen The Band. 1960-luvun keskivaiheilla The Band ryhtyi yhteistyöhön Bob Dylanin kanssa toimien muun muassa tämän konserttitaustayhtyeenä. Vuonna 1968 yhtye vetäytyi äänittämään omaa debyyttialbumiaan, joka julkaistiin nimellä Music from Big Pink. Levy sai osakseen varsin myönteiset arvostelut ja myös yleisönsuosiota varsinkin Britanniassa. The Bandin rosoiset ja tunnelmalliset folk rock -laulut edustivat rockin historiassa paluuta maanläheisempään tyyliin psykedeelisen rockin valtakauden jälkeen. Monia viehätti myös levyn kansikuva, joka on Bob Dylanin maalaama. Albumilta julkaistiin singlenä kappale nimeltä "The Weight", josta on tullut rock-klassikko.
Myös The Bandin seuraava albumi The Band (1969) sai hyvän vastaanoton. Single "The Night They Drove Old Dixie Down" kertoi Yhdysvaltain sisällissodan loppuvaiheista. The Band haki monien muidenkin laulujensa aiheet Pohjois-Amerikan historiasta. Toinen single, "Up On Cripple Creek", nousi yhtyeen ensimmäiseksi listahitiksi Yhdysvalloissa. The Bandin kolmas albumi Stage Fright ilmestyi vuonna 1970. Levyn nimikappale kertoi vakavasta ramppikuumeesta, josta Robertson kärsi.
The Bandin myöhempään tuotantoon on usein suhtauduttu varauksellisesti, mutta yhtyeen yleisönsuosio pysyi 1970-luvun alkupuoliskolla korkeana. The Band palasi myös yhteistyöhön Bob Dylanin kanssa tämän levyllä Planet Waves. Lisäksi yhtye säesti Dylania kiertueella, jolta taltioitiin live-levy Before the Flood.
The Band lopetti aktiiviuransa vuonna 1976. Martin Scorsese ohjasi yhtyeen jäähyväiskonsertista kiitetyn dokumenttielokuvan The Band: Viimeinen valssi.
Richard Manuel teki itsemurhan vuonna 1986. Robbie Robertson julkaisi soololevyjä ja hankki mainetta intiaaniaktivistina. 1990-luvulla The Bandin nimeä käyttävä kokoonpano teki comeback-kiertueita ja uusia levyjä, mutta Robbie Robertson ei ottanut tähän osaa. Vuonna 1996 The Band esiintyi Puistobluesin pääkonsertissa Järvenpäässä. Alkuperäiskokoonpanosta lavalla nähtiin Helm, Danko ja Hudson. Tämäkin toiminta loppui Rick Dankon kuoltua sydänkohtaukseen 1999.
Vuonna 2009 albumi The Band (1969) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Levon Helm kuoli syöpään 2012.
The Bandin urasta tehtiin v. 2019 Kanadassa dokumentti Once Were Brothers - Robbie Robertson and The Band. Sen ohjasi Daniel Roher. Tuottajina olivat Martin Scorsese ja Ron Howard. Robertson kuoli elokuussa 2023. Garth Hudson kuoli tammikuussa 2025.
Jäsenet

Robbie Robertson - kitara (k. 2023)
Richard Manuel - laulu, piano, rummut (k. 1986)
Rick Danko - laulu, basso, viulu (k. 1999)
Garth Hudson - kosketinsoittimet, haitari, saksofoni (k. 2025)
Levon Helm - laulu, rummut, mandoliini, kitara (k. 2012)
Diskografia > Studioalbumit

Music from Big Pink (1968)
The Band (1969)
Stage Fright (1970)
Cahoots (1971)
Rock of Ages (live, 1972)
Moondog Matinee (1973)
Northern Lights - Southern Cross (1975)
Islands (1977)
The Last Waltz (live/studio, 1978)
Jericho (1993)
High On The Hog (1996)
Jubilation (1998)
Yhtyeeltä on julkaistu myös monia live- ja kokoelma-albumeja.
Aiheesta muualla

The Band: kattava kotisivu (englanniksi)
Konka

| Konka ukr>  Ко́нка |
| --- | --- |
 Aamu Konkan alajuoksulla Zaporižžjan alueella
Alkulähde:  Zraskoven kylä, Polohyn piiri, Zaporižžjan alue  47°19′48.0″N, 36°26′46.0″E
Laskupaikka:  Kah’ovkan tekojärvi, Dnepr  47°37′53.1″N, 35°16′16.06″E
Maat:   Ukraina
Pituus:  140, 146 tai 149 km
Valuma-alue:  2 580 tai 2 600 km²
Konka (ukr. Ко́нка), tunnetaan myös nimellä Kinka, Kinska tai Kinski Vody on Dneprin vasen sivujoki, joka virtaa Zaporižžjan alueella Ukrainassa.
Kaupungeista Polohy ja Orih’iv sijaitsevat Konkajoen vasemmalla rannalla. Joidenkin lähteiden mukaan Konkan symbolinen kuva esiintyy Polohyn kaupungin vaakunassa ja lipussa.