stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tom Boonen
Ura

Boonen oli ammattimainen kilpapyöräilijä vuosina 2002–2017. Hänellä oli tallisopimukset US Postal -tallin kanssa vuosina 2001–2002, Quick Step -tallin kanssa 2003–2011, Omega Pharma-Quick Step -joukkueen kanssa 2012–2014 sekä Etixx-Quick Step / Quick-Step Floors -tallin kanssa vuosina 2015–2017. Jo ensimmäisenä ammattilaisvuotenaan hän osoitti todelliset kykynsä sijoittumalla kolmanneksi Pariisi–Roubaix-ajossa. Hänestä tuli samalla todellinen toivo belgialaisille pyöräilyfaneille, jotka näkivät hänessä suuren tulevan mestarin.
Oli kuitenkin odotettava vuoteen 2005 asti kun hän lopulta pystyi toteuttamaan lopullisesti omat mahdollisuutensa. Tällöin hän toteutti todella merkittävän kilpailukauden ja ylsi hyvin harvinaiseen kaksoisvoittoon Flanderin tourissa (Ronde van Vlaanderen) sekä Pariisi–Roubaix-ajossa. Samana vuonna hän voitti myös maantiepyöräilyn maailmanmestaruuden sekä saavutti kaksi etappivoittoa Tour de France -kilpailussa. Toistamiseen hän voitti Flanderin kierroksen vuonna 2006 ja hänestä tuli vuoden 1973 jälkeen ensimmäinen kahden perättäisen vuoden voittaja tässä kisassa. Vuonna 2008 hän voitti toistamiseen Pariisi–Roubaix'n ja uusi voittonsa seuraavana vuonna. Vuonna 2012 hän voitti Flanderin ympäriajon kolmannen ja Pariisi–Roubaix'n neljännen kerran. Lisäksi hän kuului joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden voittaneeseen Omega Pharma-Quick Stepin joukkueeseen.
10. kesäkuuta 2008 Belgian oikeusviranomaiset kertoivat Boonenin jääneen kiinni kokaiinin käytöstä 26. toukokuuta 2008. Koska kyseessä oli kilpailun ulkopuolella tehty testi, hän ei saanut kärystään kilpailukieltoa. 9. toukokuuta 2009 uutisoitiin Boonen jääneen uudelleen kiinni kokaiinin käytöstä 27. huhtikuuta tehdyssä dopingtestissä. Myös tällä kertaa kyse oli kilpailujen ulkopuolisesta testistä.
Sijoitukset Tour de Francessa

2004 – kokonaiskilpailun 120. sija sekä kuudennen ja 20. etapin voitto
2005 – ei sijoitusta kokonaiskilpailussa, toisen ja kolmannen etapin etappivoitot, toinen 5. etapilla
2006 – ei sijoitusta kokonaiskilpailussa, toinen 2. ja 5. etapilla, kolmas 6. etapilla, piti yllä neljän päivän ajan kilpailua johtavan pyöräilijän keltaista paitaa
2007 – kokonaiskilpailun 119. sija , pistekilpailun sekä 6. ja 12. etapin voitto, toinen etapilla 2, kolmas etapilla 1
2009 – ei sijoitusta kokonaiskilpailussa
2011 – ei sijoitusta kokonaiskilpailussa
Muita etappikilpailuja

Espanjan ympäriajo:
2003 toinen etapilla 11, kolmas etapilla 3
2005 kolmas etapeilla 3 ja 12
2008 voitto etapeilla 3 ja 16, toinen etapeilla 4 ja 11
2009 toinen etapeilla 1 (aika-ajo) ja 5
2014 toinen etapilla 12
Pariisi–Nizza-ajo:
2005 etappien 1 ja 2 voitto
2006 etappien 1, 2 ja 4 voitto
2012 etapin 2 voitto
Tirreno–Adriatico:
2010 etapin 2 voitto
Sveitsin ympäriajo:
2006 etapin 1 voitto
Eneco Tour:
2006 etappien 1, 3 ja 5 voitto
2008 etappien 1 ja 4 voitto
2009 etapin 3 voitto
2015 etapin 3 voitto
Saksan ympäriajo:
2004 etappien 2 ja 7 voitto
Kalifornian ympäriajo:
2008 etapin 2 voitto
Belgian ympäriajo:
2003 mäkikilpailun ja etapin 3 voitto
2004 etapin 2 voitto
2005 kokonais- ja pistekilpailun sekä etappien 1 ja 2 voitto
2006 pistekilpailun sekä etappien 2 ja 3 b voitto
2007 etapin 5 voitto
2014 etappien 1 ja 2 voitto
2015 pistekilpailun ja etapin 1 voitto
Britannian ympäriajo:
2004 etapin 3 voitto
2006 etapin 6 voitto
Qatarin ympäriajo:
2004 kokonaiskilpailussa kolmas, pistekilpailun sekä etapin 2 voitto
2005 pistekilpailun sekä etappien 1 ja 2 voitto
2006 kokonais- ja pistekilpailun sekä etappien 1, 2, 3 ja 5 voitto
2007 kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun sekä etappien 2, 3, 4 ja 6 voitto
2008 kokonais- ja pistekilpailun sekä etappien 2, 3 ja 6 voitto
2009 kokonaiskilpailun ja etapin 3 voitto
2010 kokonaiskilpailussa kolmas, etappien 3 ja 5 voitto
2011 etapin 1 voitto
2012 kokonais- ja pistekilpailun sekä etappien 1 ja 4 voitto
2014 kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun sekä etappien 2 ja 4 voitto
Vuelta a Andalucía:
2004 etapin 1 voitto
2006 etapin 5 voitto
2007 etapin 4 voitto
Tour de Picardie:
2004 kokonais- ja pistekilpailun sekä etappien 1 ja 2 voitto
2005 etapin 2 voitto
Ster Elektrotoer:
2004 pistekilpailun, prologin ja etapin 1 voitto
2008 etapin 4 voitto
Itävallan ympäriajo:
2008 etapin 7 voitto
Circuit Franco-Belge:
2002 kokonaiskilpailussa toinen
2004 etappien 3 ja 4 voitto
2008 etapin 1 voitto
2009 kokonaiskilpailussa toinen, etapin 3 voitto
Tour de Wallonie
2008 etapin 1 voitto
2013 etapin 2 voitto
2016 etapin 1 voitto
International Uniqa Classic:
2002 etapin 2 voitto
Omanin ympäriajo
2010 etapin 5 voitto
Tour de San Luis
2012 etapin 7 voitto
World Ports Classic
2012 kokonaiskilpaiun ja etapin 1 voitto
Vuelta a San Juan
2017 etapin 2 voitto
Yhden päivän kilpailuja

Maantieajon MM-kilpailu: 2005 kultaa, 2006 yhdeksäs, 2012 kahdestoista, 2016 pronssia
Joukkueaika-ajon MM-kilpailu: 2012 kultaa, 2014 pronssia, 2015 hopeaa
Pariisi-Roubaix: 2002 kolmas, 2005 voitto, 2006 toinen, 2007 kuudes, 2008 voitto, 2009 voitto, 2010 viides, 2012 voitto, 2016 toinen
Ronde Van Vlaanderen: 2005 voitto, 2006 voitto, 2010 toinen, 2011 neljäs, 2012 voitto, 2014 seitsemäs
Milano–San Remo: 2005 kahdeksas, 2006 neljäs, 2007 kolmas, 2010 toinen
Gent-Wevelgem: 2003 kolmas, 2004 voitto, 2011 voitto, 2012 voitto, 2014 viides, 2017 kuudes
Grote Scheldeprijs: 2004 voitto, 2006 voitto, 2008 toinen
E3 Prijs Vlaanderen: 2004 voitto, 2005 voitto, 2006 voitto, 2007 voitto, 2009 toinen, 2010 toinen, 2012 voitto
Memorial Rik Van Steenbergen: 2004 voitto
Veenendaal-Veenendaal: 2006 voitto
Doha International GP: 2006 voitto
Dwars door Vlaanderen: 2007 voitto
Kuurne-Brüssel-Kuurne: 2006 kolmas, 2007 voitto, 2009 voitto, 2014 voitto
Brussels Cycling Classic (Pariisi-Bryssel): 2006 toinen, 2012 voitto, 2015 kolmas, 2016 voitto
Omloop Het Volk / Omloop Het Nieuwsblad: 2005 toinen, 2007 kolmas, 2012 toinen, 2015 kolmas
Pariisi-Tours: 2009 toinen
Rund um Köln: 2015 voitto
Grand Prix de Fourmies: 2015 toinen
Sparkassen Münsterland Giro: 2015 voitto
UCI ProTour: 2005 toinen
Maantieajon Belgian mestari 2009, 2012
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Miesten maantiepyöräilyn maantieajon maailmanmestarit
Omloop Het Nieuwsblad 2015 : Niki Terpstra (2), Ian Stannard (1) & Tom Boonen (3).
Tú alfagra land mítt

| Tú alfagra land mítt |
| --- | --- |
 Alkuperäisen käsikirjoituksen 1. sivu vuodelta 1906
Valtio:   Färsaaret
Säveltäjä:  Peter Alberg
Sanoittaja:  Símun av Skarði
Sävelletty:  1908
Suomenkielinen nimi:  Sinä kallis maani
   Kansallislaulu ilman sanoja 
Tú alfagra land mitt (”Sinä kallis maani”) on Färsaarten kansallislaulu. Färsaaret ovat autonominen osa Tanskaa. Laulun on sanoittanut Símun av Skarði (1872–1942) ja säveltänyt Peter Alberg (1885–1940) vuonna 1908. Laulu on ollut käytössä vuodesta 1948.
Tulvan tataarit ja baškiirit

Tulvan tataarit ja baškiirit ovat Venäjällä Permin aluepiirin Bardan piirissä Tulvan ja sen sivujokien varsilla asuva tataarien ja baškiirien muodostama etninen ryhmä.
Gaina-heimoon kuuluneiden baškiirien uskotaan asettuneen seudulle 1200–1300-luvuilla. 1500-luvun lopussa Tulvan yläjuoksulle muutti tataareja, udmurtteja ja mareja, jotka ajan mittaan sulautuivat baškiirien kanssa yhdeksi etniseksi ryhmäksi. Sen identiteetti on kaksijakoinen: tulvalaiset kokevat kuuluvansa sekä tataareihin että baškiireihin. Vuoden 2002 väestönlaskennassa kaksi kolmasosaa ryhmästä rekisteröitiin baškiireiksi ja kolmasosa tataareiksi.
Äidinkieltään Tulvan tataarit ja baškiirit pitävät tataarina. Toisten kielentutkijoiden mukaan paikallinen murre on tataaria, toisten baškiiria. Kirjakielenä toimii tataari.
1500–1600-luvulle saakka paikallinen väestö harjoitti karjanhoitoa, metsästystä, kalastusta ja mehiläishoitoa. Maanviljely sai johtavan aseman 1800-luvulle ja 1900-luvun alkuun tultaessa. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam. Tulvan tataarit ja baškiirit muodostavat valtaenemmistön Bardan piirin asukkaista, minkä ansiosta heillä on vilkasta äidinkielistä kulttuuritoimintaa.
Aiheesta muualla

Bardan piirille ja Permin tataareille omistettu sivusto (venäjäksi)
Total Abandon: Australia ’99

| Total Abandon: Australia ’99 Deep Purple |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 20. huhtikuuta 1999
 Julkaistu: heinäkuu 1999
 Tuottaja(t): Drew Thompson Darren Schneider
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 116.07
 Levy-yhtiö: EMI (UK) Warner Bros. (US)
Deep Purplen muut livealbumit
| Live at the Olympia ’96 1997 | Total Abandon: Australia ’99 1999 | In Concert with The London Symphony Orchestra 2000 |
Total Abandon: Australia ’99 on Deep Purplen Australian Melbournessa 20. huhtikuuta 1999 nauhoitettu livealbumi. Myös samanniminen DVD on julkaistu.
CD > Kappaleet

Ted the Mechanic
Strange Kind of Woman
Bloodsucker
Pictures of Home
Almost Human
Woman from Tokyo
Watching the Sky
Fireball
Sometimes I Feel Like Screaming
Steve Morse Guitar Solo
Smoke on the Water
Lazy
Perfect Strangers
Speed King
Black Night
Highway Star
CD > Arvostelut

AllMusic:
DVD-julkaisu

| Total Abandon Deep Purple |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Äänitetty : 20. huhtikuuta 1999
 Julkaistu: 1999
 Tuottaja(t): Drew Thompson
 Tyylilaji: Heavy Rock
Deep Purple muut julkaisut
| Live at Montreux 1996 1996 | Total Abandon: Australia ’99 1999 | In Concert with The London Symphony Orchestra 2000 |
Melbourne Park, Melbourne, Australia 20.4.1999
Intro
Ted the Mechanic (Gillan/Glover/Lord/Morse/Paice)
Strange king of woman (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Bloodsucker (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Pictures of home (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Almost human (Gillan/Glover/Lord/Morse/Paice)
Woman from Tokyo (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Watching the sky (Gillan/Glover/Lord/Morse/Paice)
Fireball (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Sometimes I feel like screaming (Gillan/Glover/Lord/Morse/Paice)
Steve Morse, guitar solo (Morse)
Smoke on the water (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Lazy (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Perfect strangers (Blackmore/Gillan/Glover)
Speed king (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Black night (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Highway star (Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Credits
A Band Downunder -bonusmateriaali
The Evolution Of The Band (Gillanin ja Paicen haastattelut)
DP Live - Bulgaria 1998, South America 1997
"Seventh Heaven" (live 1998)
Deep Purple-mainos Australian TV:ssä
"Into The Fire" (live 1998)
MTV Australian Special
"When A Blind Man Cries" (live 1998)
Ian Gillanin haastattelu
Harjoitusmateriaalia
"Strange Kind Of Woman" (live 1999)
John Lawin haastattelu
"Ted The Mechanic" (live 1999)
Roger Gloverin haastattelu
"Hey Hey It's Saturday"-ohjelman harjoitusmateriaalia
Triple MMM-radion haastattelu (Glover ja Morse)
Kokoonpano

Ian Gillan – laulu
Steve Morse – kitara
Roger Glover – basso
Jon Lord – urut, kosketinsoittimet
Ian Paice – rummut
Toini Mäkelä

| Toini Mäkelä |
| --- | --- |
 Toini Mäkelä Suomen sisällissodan aikana.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1895 Keuruu, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: marraskuu 1973 (78 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Ammatti:  puoluevirkailija, radiotoimittaja
Toini Maria Mäkelä (10. lokakuuta 1895 Keuruu – marraskuu 1973 Moskova) oli suomalainen punaupseeri ja Suomen kommunistisen puolueen toimitsija. Suomen sisällissodan aikana hän johti naiskaartin komppaniaa, ja Neuvosto-Venäjälle paettuaan suoritti punaupseerikurssin, ollen todennäköisesti ensimmäinen sotalaitoksessa aseellisena palvellut suomalaisnainen. 1920-luvuilla Mäkelä palasi lyhytaikaisesti Suomeen saaden vankeustuomion poliittisesta toiminnastaan, jonka jälkeen hän muutti 1930-luvun alussa pysyvästi Neuvostoliittoon.
Miesten antamissa lausunnoissa häntä luonnehdittiin miesmäiseksi, julmaksi ja raa’aksi, mutta Mäkelän alaisuudessa palvelleiden naisten luonnehdinnat ovat neutraalimpia. Etsivän Keskuspoliisin raporteissa häntä kuvattiin SKP:n keskuskomitean ”yleiseksi naiseksi”, joka oli karkotettu Pietarista moraalittoman käytöksensä vuoksi. EK käytti Mäkelästä myös nimitystä ”punainen amatsoni”.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Mäkelän vanhemmat olivat Mäntyharjulta kotoisin ollut loinen Juho Taneli Mäkelä ja Kirvussa syntynyt hyyryläisen tytär Emma Tapanintytär Kiimalehto. Perheessä oli kahdeksan lasta joista Toini oli toiseksi vanhin. Juho Mäkelä työskenteli myöhemmin rautatieläisenä Savonlinnassa, jossa Toini kävi kävi kaksi luokkaa kansakoulua. Vuonna 1914 hän muutti Viipuriin työskennellen piikana Juustilan kartanossa, keittiöapulaisena asemaravintolassa sekä tarjoilijana Hotelli Continentalissa ja Viipurin työväenyhdistyksen ravintolassa.
Elämä > Suomen sisällissota ja puna-armeija

Tammikuussa 1918 Mäkelä liittyi Viipurin punakaartiin, ja toimi sisällissodan aikana Viipurin naiskomppanian päällikkönä osallistuen huhtikuussa Antrean rintaman taisteluihin Pullilassa ja Keski-Kannaksen rintaman taisteluihin Valkjärvellä. Maaliskuun alussa Mäkelä oli Viipurissa ilmestyneen Työ-lehden mukaan suorittanut tiedustelulennon Pantsarlahden jäältä valkoisten linjojen yli Hiitolaan. Viipurin taistelun loppuvaiheessa 28. huhtikuuta hän pakeni laivalla Neuvosto-Venäjälle.
Kesän 1918 Mäkelä vietti Siperian Tomskissa, mutta palasi elokuussa 1918 Pietariin, jossa hän työskenteli suomalaisen työväenyhdistyksen ruokalassa. Syyskuussa Mäkelä perusti aseistetun naiskaartin, johon liittyi noin 30 punapakolaisista. Osasto toimi aluksi Mikko Kokon johtamassa Valkeasaaren rajavartiopataljoonassa, ja tammikuussa 1919 siitä muodostettiin entisen jääkärin Kaarlo Kaiholan johtaman hiihtokomppanian naisjoukkue. Huhtikuussa Mäkelä sirrettiin Petroskoihin, jossa hän palveli Väinö Rämön johtaman 164. suomalaisrykmentin 7. komppanian joukkueenjohtajana. Mäkelän osastoon kuului tuolloin noin 20 naista, jotka osallistuivat taisteluihin suomalaista Aunuksen retkikuntaa vastaan.
Joulukuussa 1919 Mäkelä aloitti Pietarin kansainvälisen sotakoulun konekiväärilinjan punaupseerikurssin. Hän liittyi kurssilaisista muodostettuun osastoon, joka taisteli valkoista armeijaa vastaan Pietarin eteläpuolella osana 7. armeijan 2. divisioonaa. Mäkelä suoritti Pietarissa myös Kalle Lepolan vetämät agitaatiokurssit. Kuusisen klubin murhien jälkeen syksyllä 1920 hän osallistui SKP:n opposition jäsenten etsintään ja pidätyksiin. Mäkelä valmistui huhtikuussa 1921 tiettävästi ainoana kurssin suorittaneena naisena ja sai pataljoonankomentajan arvon.
Elämä > Toiminta SKP:ssa

Kesällä 1921 Mäkelä palasi Valkeasaaren rajavartio-osastoon ja siirtyi syksyllä Suomeen SKP:n maanalaisiin tehtäviin. Puoluenimellä ”Erna Mether” toimineen Mäkelän väitettiin olleen SKP:n poliittisen vakoiluosaston johtaja, jonka tehtäviin Suomessa kuului sotilasvakoilu sekä maassa toimineiden lähettien tarkkailu. Maaliskuussa 1922 hänet pidätettiin Helsingin rautatieasemalla Eino Parmasen Sortavalasta lähettämän tiedonannon johdosta. Helmikuussa 1923 Mäkelä tuomittiin viiden vuoden kuritushuonerangaistukseen valtiopetoksen valmistelusta. Mäkelä suoritti tuomionsa Hämeenlinnan naisvankilassa, jossa samaan aikaan oli yli 20 poliittista naisvankia.
Hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen joulukuussa 1926. Vankilassa solmimiensa yhteyksien avulla Mäkelä alkoi vapauduttuaan toimimaan SKP:n tehtävissä Helsingissä. Hän työskenteli siivoojana Neuvostoliiton suurlähetystössä Bulevardilla, josta käsin Mäkelä hoiti muun muassa puolueen maanalaista naistyötä yhteyshenkilönään Hanna Malm. Vuodesta 1927 lähtien hän työskenteli myös Metalliteollisuustyöntekijäin liiton kansliassa toimistoapulaisena. EK:n tietojen mukaan Mäkelä tapasi useasti kommunistien keskeisiin johtajiin kuulunutta Väinö Vuoriota. Lisäksi Mäkelä oli mukana lukuisissa vasemmistolaisissa järjestöissä ja ryhmissä, kuten Valtiollisten vankien huoltoyhdistyksessä, Suomen punaisten invalidien liitossa ja Suomen kommunistisessa nuorisoliitossa. Lisäksi hän liittyi kommunistien johtaman urheiluseuran Helsingin Jyryn jäseneksi.
SKP:n maanalaisen organisaation hajottua Jalmari Rasin paljastusten vuoksi Mäkelä siirtyi kesällä 1929 puolueen asioissa Tukholmaan, josta hän pian muutti pysyvästi Neuvostoliittoon. Mäkelä kävi SKP:n ja Kominternin asioissa salaisesti Suomessa ainakin tammikuussa 1930 Helsingissä ja saman vuoden elokuussa Karjalan kannaksella. Myöhemmin 1930-luvulla hän työskenteli SKP:n poliittisen toimiston ulkomaanosastossa Moskovassa ainakin vuosina 1933–1935. Mäkelän läheisimpiin puoluetovereihin kuuluivat Yrjö Mäkelä sekä Toivo ja Vilho Antikainen. Hän onnistui säilymään hengissä Stalinin vainoista ja välitti vuonna 1934 Suomessa vankilaan tuomitulle Toivo Antikaiselle tietoja muiden suomalaiskommunistien kohtaloista, joita tämä Neuvostoliittoon palattuaan alkoi selvittämään.
Elämä > Viimeiset vuodet

Välirauhan aikana Mäkelä asui Neuvostoliiton miehittämässä Sortavalassa. Vuosina 1941–1956 hän työskenteli Moskovan radion suomenkielisellä osastolla, ja kuoli 78-vuotiaana Moskovassa marraskuussa 1973.
Toini Muona

| Toini Muona |
| --- | --- |
 Toini Muona työn ääressä vuonna 1936.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Toini Irene Muona
Syntynyt: 19. marraskuuta 1904 Helsinki
Kuollut: 23. kesäkuuta 1987 (82 vuotta) Helsinki
Ammatti:  keraamikko
Toini Irene Muona (19. marraskuuta 1904 Helsinki – 23. kesäkuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen keraamikko.
Elämäkerta

Muona kävi neljä luokkaa kansakoulua ja sen jälkeen Ylemmän käsityöläiskoulun. Sen jälkeen opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa ja valmistui mallipiirustajaksi 1926, minkä jälkeen hän jatkoi vielä keramiikkaosastolla ja työskenteli Ateneumin keramiikkastudiossa vuoteen 1932. Vuonna 1931 hänet palkattiin Arabian tehtaalle, ja vuonna 1933 hänestä tuli sen tuoreen taideosaston taiteilija. Muona oli Arabian palveluksessa eläkkeelle jäämiseensä asti eli vuoteen 1970.
Muona piti vuonna 1932 ensimmäisen näyttelynsä Taideteollisuusmuseossa Helsingissä. Vuodesta 1929 hän osallistui vuosittain Suomen Taideteollisuusyhdistyksen ja Ornamon järjestämiin taideteollisuusnäyttelyihin.
1940-luvulla Muona kuului suomalaisessa keramiikkataiteessa arvostettuihin taidekeraamikkoihin ja suunnannäyttäjiin. Hänen töitään oli Arabian taideosaston taiteilijoiden yhteisnäyttelyissä Pohjoismaissa. Hän piti yhteisnäyttelyn Birger Kaipiaisen kanssa 1944.
1960-luvulla Muonalla alkoi uusi luomiskausi, ja sen tuloksena muodot pelkistyivät. Hän teki suuria vateja, joissa oli geometrisia kuvioita. Hänen töitään oli näyttelyssä Arabian näyttelyhuoneistossa Helsingissä 1970 ja Alvar Aalto -museossa Jyväskylässä.
Muona suunnitteli myös tekstiilejä Atelier Vigilille ja lasia Riihimäen lasitehtaalle 1937 ja 1949 sekä Nuutajärven lasitehtaalle 1960-luvun alussa.
Muonan muistonäyttely oli Arabian museon ja Taideteollisuusmuseon yhteistyönä Taideteollisuusmuseossa 1988. Muonan ja Gunnel Nymanin töitä oli esillä Taidekeskus Retretissä kesällä 2002.
Toini Muonan mukaan nimetty katu sijaitsee Helsingissä Arabianrannassa.
Palkintoja

Barcelonan maailmannäyttely 1929
Antwerpen 1930
Milanon triennaali 1933
Brysselin maailmannäyttely 1935
Pariisin maailmannäyttely 1937
Milanon triennaali kultamitali 1951
Milanon triennaalin Diplome d´honneur -palkinto 1954
Faenzassa Pro Arte Utili -mitali 1955
Valtion taideteollisuuspalkinto vuonna 1957
Pro Finlandia -mitali 1957
Kirjallisuutta

Kumela, Marjut: Toini Muona: Arabia 1931–1970. Näyttelyluettelo. Taideteollisuusmuseon julkaisu nro 27. 1988.
Kalha, Harri: Toini Muona & Gunnel Nyman. (Julkaisu liittyy Toini Muonan ja Gunnel Nymanin näyttelyyn Taidekeskus Retretissä 2002.)
Kalha, Harri: Toini Muona 1904–1987. 1998.
Kumela, Marjut: My friend the clay: Toini Muona’s career with Arabia 1931-1970. Form Function Finland 3/1988. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kalha, Harri: / Muona, Toini (1904–1987). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Toini Muona (1904 – 1987). Suomalaiset muotoilijat – Finnishdesign.fi. Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 1.4.2021.
Toini Muona. Ei tullut tanssijatarta, mutta keraamikko tuli, Seura, 20.01.1937, nro 3, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Triathlon kesäolympialaisissa 2016

Triathlon.
Triathlonissa kilpaillaan Rio de Janeiron 2016 kesäolympialaisissa viidettä kertaa. Lähtöpaikkana toimii Forte de Copacabana, jonne mahtuu yleisöön 5 000 henkilöä. Olympialaisten triathlonissa uidaan 1,5 kilometriä, pyöräillään 40 kilometriä ja lopuksi juostaan 10 kilometriä. Tapahtumia on kaksi, joista toinen on miehille ja toinen naisille. Miesten kilpailun voitti Alistair Brownlee, joka uusi olympiakultansa. Naisten kilpailun voitti yhdysvaltalainen Gwen Jorgensen, joka voitti hallitsevan olympiavoittajan, sveitsiläisen Nicola Spirig Hugin. Kolmanneksi sijoittui Vicky Holland.
Mitalistit

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet tiedot |  Alistair Brownlee Iso-Britannia (GBR) |  Jonathan Brownlee Iso-Britannia (GBR) |  Henri Schoeman Etelä-Afrikka (RSA) |
| Naiset tiedot |  Gwen Jorgensen Yhdysvallat (USA) |  Nicola Spirig Hug Sveitsi (SUI) |  Vicky Holland Iso-Britannia (GBR) |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Iso-Britannia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 2. |  Yhdysvallat | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. |  Sveitsi | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4. |  Etelä-Afrikka | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 2 | 2 | 2 | 6 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Triathlon Rio de Janeiron 2016 kesäolympialaisten ja -paralympialaisten virallisilla sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
Kesäolympialaisten 2016 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Golf | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Rugby | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Triathlon olympialaisissa
1896–1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024
The Amity Affliction

| The Amity Affliction |
| --- | --- |
 Yhtye vuonna 2015.
Tiedot
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  metalcore, post-hardcore, melodinen hardcore
Kotipaikka:   Gympie, Queensland, Australia
Jäsenet:  Joel Birch Ahren Stringer Dan Brown Joe Longobardi 
Entiset jäsenet:  Garth Buchanan Grant Canova Daniel Hagan Lachlan Faulkner Troels Thomasson Christopher Burt Trad Nathan Clint Owen Ellis Imran Siddiqi Troy Brady Ryan Burt 
Levy-yhtiö:  Pure Noise Records, Roadrunner, We Are Unified, Boomtown
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Amity Affliction on vuonna 2003 perustettu australialainen metalcore-yhtye. Yhtyeen nykyiset jäsenet ovat Joel Birch, Ahren Stringer, Joe Longobardi, ja Dan Brown.
The Amity Affliction on julkaissut seitsemän studioalbumia: Severed Ties (2008), Youngbloods (2010), Chasing Ghosts (The Amity Affliction) (2012), Let The Ocean Take Me (2014), This Could Be Heartbreak (2016), Misery (2018) ja Everyone Loves You... Once You Leave Them (2020). The Amity Afflictionin teokset käsittelevät usein henkilökohtaisia aiheita, kuten masennusta, ahdistuneisuutta, riippuvuutta ja itsemurhaa. Laulaja Joel Birch on monien yhtyeen sanoitusten takana.