stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannu Väisänen

Hannu Väisänen -nimisiä henkilöitä ovat:
Hannu Väisänen (1950–2000), suomalainen ulkomaantoimittaja ja kirjeenvaihtaja
Hannu Väisänen (s. 1951), suomalainen kuvataiteilija ja kirjailija
Hannu Väisänen (s. 1978), suomalainen jääkiekkoilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hannu Väisänen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bhutanin historia

n
k
Bhutanin sijainti eristyksissä Himalajan vuoristossa on aiheuttanut sen että maan varhaishistoriasta ei ole tarkkaa tietoa. Maahan saapui buddhalaisuus tiibetiläisten mukana 600-luvulla. Maan ensimmäisenä hengellisenä johtajana pidetään Ngawang Namgyalia, joka otti itselleen arvonimen shabdrung. Hänen onnistui yhdistää Bhutanin hallitsevat suvut yhden hallinnon alaisuuteen, ja hänen toimestaan maahan rakennettiin dzongeja maan puolustamiseksi ja hallitsemiseksi.
Shabdrung hallitsi Bhutania hengellisenä johtajana aina 1900-luvun alkuun asti. Vuonna 1907 maan suurimman maakunnan Tongsan hallitsija Ugyen Wangchuck, käytti hyväkseen tilannetta jossa shabdrungin kuoltua ei tämän seuraajaa ollut valittu kolmeen vuoteen. Hän kruunautti itsensä maan johtavien buddhalaismunkkien ja sukujen hyväksynnällä Bhutanin kuninkaaksi, ja otti arvonimekseen druk gyalpo ja maasta tuli absoluuttinen monarkia.
Iso-Britannia, joka oli tehnyt Bhutanin kanssa suojelusopimuksen, hyväksyi Ugyen Wangchukin kuninkuuden. Kun Intia itsenäistyi, Bhutan siirtyi Ison-Britannian suojeluksesta Intian suojelukseen vuonna 1949.
1990-luvulla Bhutan kärsi sisäisistä levottomuuksista, johtuen kymmenientuhansien nepalia puhuvien karkottamisesta maasta. Ongelmista huolimatta Bhutan on kehittynyt kohti demokraattisempaa järjestelmää. Ensimmäiset vapaat vaalit maassa pidettiin vuonna 2008.
Esihistoria

Bhutanin esihistoriasta on hyvin vähän varmoja tietoja, vaikka aiheesta on tehty jonkun verran etnologisia, perinnöllisyystieteellisiä, kielitieteellisiä ja arkeologisia tutkimuksia. Bhutanin laaksoissa on kuitenkin todennäköisesti elänyt ihmisiä neoliittisella kaudella noin 2500 eaa. Todisteita varhaisista asukkaista ovat talsot, joita paikalliset ovat perinteisesti pitäneet taivaasta tulleina työkaluina. Lisäksi maasta tunnetaan erilaisia megaliitteja.
Historioitsijat ovat rakentaneet Bhutanin varhaisista vaiheista teorian, että alueella sijaitsi valtio nimeltä Lhomon, kirjaimellisesti etelän pimeys, tai Monyul eli pimeä maa. Monyul viittaa myös Bhutanin alkuperäisasukkaisiin monpa-kansaan.
Monyulin on arveltu olleen olemassa noin 500 eaa.–600 jaa., sillä maan eri nimet on mainittu vanhoissa bhutanilaisissa ja tiibetiläisissä teksteissä. Myös nimet Lhomon tsendenjong eli santelipuumaa ja Lhomon khazhi eli neljän tulitien maa esiintyvät vanhoissa tiibetiläisissä ja bhutanilaisissa kronikoissa. Jotkut tutkijat uskovat, että varhaiset aluetta asustaneet olivat vuoriston alkuperäisasukkaita, monpia, jotka eivät olleet tiibetiläisiä eivätkä mongolitaustaisia, jotka myöhemmin saapuivat Bhutanin alueelle.
Varhaisen Monyulin asukkaat harjoittivat shamanistista bon-uskontoa, joka korosti luonnon palvomista ja hyvien ja pahojen henkien olemassaoloa. 1000-luvun jälkeen historiallisista legendoista ilmenee, että Monyulin vaikutuspiiri ulottui duarien alueelle, joka rajoittuu nykyisiin Assamiin, Länsi-Bengaliin ja Bihariin Intiassa.
Buddhalaisuuden saapuminen

Bhutan on ollut jo varhain linkitetty Tiibetiin, ja varhaisin tunnettu yhteys on 600-luvulta, jolloin tiibetiläisen kuninkaan Strongtsen Gampon väitetään rakentaneen Bhutaniin kaksi temppeliä, Jamba Lhakhangin ja Kyerchu Lhakhangin. Strongtsen Gampo oli kääntynyt buddhalaisuuteen ja määräsi buddhalaisten temppelien rakentamisesta Bumthangiin keskiseen Bhutaniin ja Kyichuun Paron laaksoon, nykyisen Paron alueelle. Buddhalaisuus korvasi, mutta ei poistanut bon-uskonnon tapoja, jotka myös olivat levinneet Tiibetin alueelle 700-luvulla. Sen sijaan buddhalaisuuteen sulautui bon-uskonnon tapoja.
Vuonna 747 buddhalainen pyhimys Padmasambhava, joka Bhutanissa tunnetaan nimellä Guru Rimpoche ja joskus myös nimellä Toinen Buddha, tuli Bhutaniin Intiasta yhden lukuisten paikallisten kuninkaiden kutsumana. Kertoman mukaan hän kukisti paholaiset ja käännytti kuninkaan, minkä jälkeen hän jatkoi Tiibetiin. Tiibetistä palattuaan hän valvoi uusien luostarien rakentamista Paron laaksossa ja perusti päämajansa Bumthangiin. Perimätiedon mukaan hän perusti Nyingmapa-lahkon, joka oli joksikin aikaa maan hallitseva uskonto. Guru Rimpochella on suuri historiallinen ja uskonnollinen rooli kansallisena suojeluspyhimyksenä, joka osoitti tantran, ohjeet jotka kuvaavat luonnonläheisyyden voimaa. Gurun oppien jälkeisellä aikakaudella Bhutanin alueelle levisi intialaisia vaikutteita, kunnes tiibetiläisten muuttoliikkeen kasvu toi uusia kulttuurillisia ja uskonnollisia vaikutuksia.
Tänä aikana Bhutanin alueella ei ollut valtionhallintoa. Sen sijaan maassa alkoi kehittyä pieniä itsenäisiä monarkioita 800-luvun alussa. Jokaista hallitsi kuningas, joista jotkut väittivät olevansa jumalallista alkuperää. Merkittävin näistä oli Bumthangin kuningaskunta. Samaan aikaan tiibetiläiset buddhalaismunkit olivat juurtaneet uskontonsa ja kulttuurinsa Bhutanin alueelle. Maahan suuntautui myös tiibetiläisten ja mongolien sotilasretkikuntia, jotka asettuivat maan hedelmällisiin laaksoihin. 11. vuosisadalla koko Bhutania asuttivat tiibetiläis-mongolialaiset joukot.
Tiibetin ja Bhutanin alueet olivat mongolien vaikutuspiirissä 1300-luvulle asti, kunnes heidän oma poliittinen taantumansa vähensi heidän vaikutusvaltaansa. Tuolla ajanjaksolla Bhutanin poliittinen kehitys sai voimakkaita uskonnollisia vaikutteita. Maassa kilpailivat keskenään buddhalaisuuden eri koulukunnat, joista merkittävimmäksi oli 1400-luvulle tultaessa noussut gelug-suuntaus, jonka mukana Bhutaniin tuli Tiibetistä pienempiin vastakkaisiin lahkoihin kuuluneita munkkeja. Heidän mukanaan tuli Kagyu-koulukunta, jonka ansioksi on luettu dzongien, eli linnoitettujen luostarien käyttöönotto.
Hallitsevimmaksi uskonlahkoksi maassa nousi kaguyn alalahko, drukpa-suuntaus, jonka perustajana oli tiibetiläinen munkki Phajo Drugom Zhigpo. Drukpa-suuntauksesta muodostui Bhutanin alueella uskonnollisen käytännön hallitseva muoto. 1100-luvulta 1600-luvulle asti kaguy- ja drukpa-suuntauksen lahkolaiset kilpailivat keskenään omista dzongeistaan.
Kuningaskunnan synty

Ugyen Wangchuck toiminta maan kansallisena johtajana liittyi siihen, että maan kaksinkertainen poliittinen järjestelmä oli vanhentunut ja tehoton. Hän raivasi tieltään johtavan kilpailijansa Paron ponlopin ja istutti tämän tilalle oman kannattajansa ja sukulaisensa. Kun viimeinen shabdrung kuoli vuonna 1903, eikä hänen seuraavaa reinkarnaatiotaan ollut valittu vielä vuonna 1906, siviilihallinto tuli Uguen Wanchukin alaisuuteen. 54:s ja viimeinen druk desi vetäytyi 1907 syrjään eläköitymisen vuoksi.
Ugyen Wangchuck käytti tilannetta hyväkseen ja kasvatti valtaansa. Marraskuussa 1907 johtavien buddhalaismunkkien, valtion virkamiesten ja tärkeiden perheiden johtajien kokous päätti lopettaa 300-vuotiaan kaksoisjärjestelmän ja luoda Bhutanista absoluuttisen monarkian. Vallasta tuli periytyvää. Ugyen Wanchuk valittiin maan ensimmäiseksi kuninkaaksi, Druk Gyalpoksi. Britannian hallitus, joka halusi Bhutaniin poliittista vakautta, tunnusti heti uuden monarkian.
Bhutanin pohjoispuolella Tiibetissä tapahtumilla oli odottamattomat seuraukset. Kiina oli huolissaan brittien vallan kasvusta, ja maassa pelättiin, että britit saisivat valtaansa myös Tiibetin. Kiina päätti toimia ensin ja sen armeija valtasi Tiibetin vuonna 1910. Tapahtumien seurauksena Dalai lama pakeni Intiaan. Tiibetin lisäksi Kiina asetti vaatimuksia myös Bhutanille, Nepalille ja Sikkimille. Kiinan toimien myötä brittien ja Bhutanin edut yhdistyivät.
Bhutan ja Britannia laativat 1910 Punakhassa sopimuksen, jonka mukaan britit saivat kaksinkertaistaa vuotuisen palkkionsa 100 000 rupiaan, eikä Britannia puuttuisi Bhutanin sisäisiin asioihin. Bhutan taas suostui noudattamaan Britannian neuvoja ulkosuhteissaan. Punakhan sopimus takasi Bhutanille myös puolustuksen Kiinaa vastaan.
Bhutanissa suoritetut sisäiset uudistukset sisälsivät länsimaisten koulujen käyttöönottoa, Intian välisen kaupankäynnin kasvua ja buddhalaisen luostarijärjestelmän elvyttämistä. Ugyen Wangchuck oli valtakautensa loppupuolella huolissaan dynastian jatkuvuudesta, ja hän sai vuonna 1924 brittien vakuutuksen siitä, että hänen perheensä säilytti vallitsevan aseman Bhutanissa. Hänen pyyntönsä johti Bhutanin todellisen aseman kyseenalaistamiseen suhteessa alueen brittiylivaltaan, jolloin myös Bhutanin suhde Brittiläiseen Intiaan pysyi epäselvänä.
Ugyen Wangchuck kuoli vuonna 1926, ja häntä seurasi toisena Druk Gyalpona hänen poikansa Jigme Wangchuck, joka hallitsi maata vuoteen 1952 asti. Hän jatkoi isänsä työtä modernisoimalla maata, rakensi lisää kouluja ja paransi tieverkostoa. Hänen aikanaan yhä useampia luostareita ja piirien hallituksia otettiin suoraan kuninkaan alaisuuteen.
Montafoner Schanzenzentrum

| Montafoner Schanzenzentrum |
| --- | --- |

Sijainti
Paikkakunta:  Tschagguns,  Itävalta
Koordinaatit:  47°4′0″N, 9°54′49.5″E
Avattu:  1938
Remontoitu:  1946, 2013–2014
Purettu:  Zelfenschanze
Muut mäet:  K35 HS40, K20 HS22
Seura:  WSV Tschagguns, SC Montafon
HS108
K-piste:  97 metriä
Mäkikoko:  108 metriä
Mäkiennätys:  107,0 metriä  Constantin Schnurr (25.1.2015)
Kesämäkiennätys:  105,5 metriä  Eric Frenzel (1.9.2015)
Naisten kesämäkiennätys:  100,5 metriä  Daniela Iraschko-Stolz (12.10.2014)
Avattu:  2014
Muovitus:  Kyllä
Tornin korkeus:  Luonnonmäki
Keulan kulma:  11°
Alastulorinteen kulma:  32,86°
HS66
K-piste:  60 metriä
Mäkikoko:  66 metriä
Mäkiennätys:  63,5 metriä  František Holík  Clemens Leitner  Tine Bogataj (30.1.2015)
Naisten mäkiennätys:  62,0 metriä  Agnes Reisch (27.1.2015, 30.1.2015)
Naisten kesämäkiennätys:  61,5 metriä  Claudia Purker (26.9.2014)
Muovitus:  Kyllä
Tornin korkeus:  Luonnonmäki
Zelfenschanze
K-piste:  80 metriä
Mäkiennätys:  86,0 metriä  Andreas Däscher (12.3.1950)
Avattu:  1938
Remontoitu:  1946
Purettu:  1960-luku
Muovitus:  Ei
Tornin korkeus:  Luonnonmäki
Vauhtimäen pituus:  80,9 m
Vauhtimäen kulma:  40°
Keulan pituus:  2,75 m
Keulan korkeus:  2,5 m
Keulan kulma:  6°
Alastulorinteen kulma:  37,3°
Montafoner Schanzenzentrum on neljän hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Montafon Nordic Sportzentrumissa Tschaggunsissa Itävallassa.
Historia

Ensimmäiset hyppyrimäet Montafon-laaksoon rakennettiin vuonna 1909 Schrunsiin ja vuonna 1910 Tschaggunsiin. Ensimmäinen pysyvä rakenteinen hyppyrimäki Tschaggunsiin, nimeltään Rhätikonschanze, rakennettiin vuonna 1930.
Vuonna 1937 Rhätikonschanze korvattiin uudella Zelfenschanzella. Zelfenschanze oli valmistuessaan Itävallan suurin hyppyrimäki. Zelfenschanzen suunnitteli August Ohneberg maaliskuussa 1937. Avajaisissa 9. tammikuuta 1938 2 000 katsojaa todisti maailmanennätyksen haltijan Sepp Bradlin kautta aikain ensimmäisen yli 80 metrin hypyn Itävallassa. Toisen maailmansodan jälkeen Zelfenschanze avattiin uudelleen 3. maaliskuuta 1946, avajaisiin saapui 6 000 katsojaa. 23. helmikuuta 1947 järjestettyyn kilpailuun tuli 15 000 katsojaa, Sepp Bradlin voittaessa kilpailun. Zelfenschanze suljettiin 1960-luvulla.
Vuonna 2007 päätettiin rakentaa kolme uutta hyppyrimäkeä Tschaggunsiin vuoden 2015 Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleja varten. Suunnittelukilpailun voittajaksi valittiin marraskuussa 2011 arkkitehtitoimisto Mitiska Wäger Architekten. Neljän muovitetun hyppyrimäen, funikulaarin ja toiminnallisten rakennusten rakennustyöt aloitettiin maaliskuussa 2013. Kolme pienintä hyppyrimäkeä valmistuivat harjoituskäyttöön joulukuussa 2013, normaalimäki ja muut rakennukset valmistuivat seuraavana kesänä. Montafoner Schanzenzentrumin avajaisia vietettiin 28. kesäkuuta 2014. Montafoner Schanzenzentrumin kokonais rakennuskustannukset nousivat 15,2 miljoonaan euroon, alkuperäis suunnitellusta 9,6 miljoonasta eurosta.
Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleilla 2015 normaalimäessä henkilökohtaisen kilpailun voitti Niko Kytösaho ja joukkuekilpailun voitti Slovenia, HS66 -mäessä naisten henkilökohtaisen kilpailun voitti Sofja Tihonova ja sekajoukkuekilpailun Saksa.
HS108 > Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätyksen 107,0 metriä on hypännyt Constantin Schnurr.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 25.1.2015 |  Philipp Kuttin | 77,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 25.1.2015 |  František Slavík | 80,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 25.1.2015 |  Tim Kopp  Gasper Brecl | 86,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 25.1.2015 |  Sergey Ovtin | 87,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 25.1.2015 |  Matevz Malovrh | 91,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 25.1.2015 |  Benedikt Schwaiger | 95,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 25.1.2015 |  Risto Raudberg | 100,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 25.1.2015 |  Constantin Schnurr | 107,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
HS108 > Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Kesämäkiennätyksen 105,5 metriä on hypännyt Eric Frenzel.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 26.9.2014 |  Matthias Troy | 94,0 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Jan Hörl | 97,0 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Kristjan Lesnik | 98,0 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Roland Rokita | 98,5 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Felix Greber | 100,5 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  David Siegel | 102,5 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Petrick Hammann | 103,0 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Dominik Mayländer | 104,0 m | Alpen Cup |
| 1.9.2015 |  Mario Seidl | 105,0 m | Yhdistetyn kesä-GP |
| 1.9.2015 |  Eric Frenzel | 105,5 m | Yhdistetyn kesä-GP |
HS108 > Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten kesämäkiennätyksen 100,5 metriä on hypännyt Daniela Iraschko-Stolz.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 12.10.2014 |  Daniela Iraschko-Stolz | 100,5 m | Itävallan kesämestaruuskilpailut 2014 |
HS66 > Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Mäkiennätyksen 63,5 metriä ovat hypänneet Tine Bogataj, Clemens Leitner ja František Holík.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 29.1.2015 |  Stefan Valentin Blega | 57,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 29.1.2015 |  Adrian Sell | 58,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 29.1.2015 |  Axel Mayländer | 62,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 29.1.2015 |  František Holík | 62,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 30.1.2015 |  Tine Bogataj  Clemens Leitner  František Holík | 63,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
HS66 > Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten mäkiennätyksen 62,0 metriä on hypännyt Agnes Reisch.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 26.1.2015 |  Mariia Iakovleva | 57,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 26.1.2015 |  Mariia Iakovleva | 58,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 27.1.2015 |  Mariia Iakovleva | 59,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 27.1.2015 |  Silje Opseth | 60,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 27.1.2015 |  Sofja Tihonova | 60,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 27.1.2015 |  Henriette Kraus  Zdena Pešatová | 61,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 27.1.2015 |  Mariia Iakovleva | 61,5 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 27.1.2015 |  Agnes Reisch | 62,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
| 30.1.2015 |  Agnes Reisch | 62,0 m | Euroopan nuorten talviolympiafestivaalit 2015 |
HS66 > Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten kesämäkiennätyksen 61,5 metriä on hypännyt Claudia Purker.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 26.9.2014 |  Maja Gradisar | 38,5 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Katharina Radlegger | 44,0 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Sonja Schoitsch | 51,5 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Pauline Heßler | 55,0 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Julija Sršen | 57,5 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Claudia Purker  Pauline Heßler  Julia Huber | 58,0 m | Alpen Cup |
| 26.9.2014 |  Claudia Purker | 61,5 m | Alpen Cup |
Zelfenschanze > Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätyksen 86,0 metriä on hypännyt Andreas Däscher.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 9.1.1938 |  Sepp Bradl | 80,0 m | Avajaiset |
| 12.3.1950 |  Andreas Däscher | 86,0 m | Kansainvälinen kilpailu |
KV-sarja
Mallit ja muunnokset

Neuvostoliitossa ei eroteltu KV-1:n eri malleja sodan aikana, vaan eri mallinimet (kuten malli 1939, venäjäksi: Obr. 1939) on keksitty sodan jälkeen eri julkaisuissa. Saksalaiset käyttivät sodan aikana nimityksiä KV-1A jne.
KV-1 malli 1939 (141 kpl), 76 mm L-11-tykki
KV-2 (334 kpl), raskas panssari, M-10 152 mm haupitsi, tuotettiin samaan aikaan kuin KV-1, kuitenkin sitä huomattavasti hitaampi ja korkeampi. Alkuperäinen KV-2 oli KV-1:n rungolla, KV-2B KV-1 m1940:n.
KV-1 malli 1940, F-32 76 mm -tykki, saksalainen nimitys: KV-1A
KV-1E (s ekranami, ”suojilla”) irtolevyillä lisäpanssaroitu m1940
KV-1 malli 1941, 25–35 mm lisäpanssarointi, valettu torni, myöhemmin myös parannettu 76 mm ZiS-5-tykki, saksalainen nimitys: KV-1B
KV-1 malli 1942, valettu torni, lisäpanssarointi, parannettu moottori ja 76 mm ZiS-5, saksalainen nimitys: KV-1C
KV-1S (1 370 kpl) vuoden 1942 kevennetty variantti, teknisiä parannuksia ja uudelleensuunniteltu rungon takaosa
KV-8 (42) KV-1 ATO-41-liekinheittimellä varustettuna, päätykkinä 45 mm, joka oli naamioitu 76 mm näköiseksi
KV-8s (25) KV-1S varustettuna liekinheittimellä, muuten kuten edellä
KV-85 (130) KV-1S varustettuna 85 mm D-5T-tykillä
SU-152, torniton vaunu KV-1S:n rungolla ja 152 mm ML-20 mallin 1927 -haupitsilla. Tunnettiin myös nimellä KV-14.
Prototyypit ja jatkokehitysversiot

KV-1:sta kehittiin myös yksittäisiä prototyyppejä eri aseilla ja jatkokehitysversioita. 122 millimetrin U-11-haupitsilla varustettu protyyppi tunnettiin nimellä Objekt 229 tai KV-9.
Objekt 150 tai Т-150 oli 90 millimetriin vahvistetulla panssarilla ja uudella 700 hevosvoiman moottorilla varustettu malli, joka painoi 50 tonnia. Vaunua rakennettiin yksi kappale, jota käytettiin myöhemmin Leningradin puolustuksessa.
Vaunusta suunniteltiin pidennetyllä rungolla varustettu mallia, jossa oli seitsemän alatelapyörää. Tämä malli tunnettiin nimellä KV-220 (objekt 220). Vaunussa oli 100 millimetrin panssari ja uusi 700 hevosvoiman V-5-moottori. Myöhemmin asennettiin 850 hevosvoiman turboahdettu moottori. Vaunua varten suunniteltiin uusi torni, johon asennettiin 85 millimetrin F-30-tykki. Paino nousi 62 tonniin. Lokakuussa 1941 vaunu lähetettiin rintamalle, jolloin siihen oli asennettu KV-1:n vakiotorni.
Pidennettyä mallia kehitettiin eteenpäin nimellä KV-3. Tästä kehitettiin kolme suunnitelmaa. Viimeisen suunnitelman (objekt 223) mukainen runko rakennettiin valmiiksi ja sitä testattiin betonisella ”tornilla”, jonka oli tarkoitus simuloida uuden vaunuun suunnitellun tornin massaa. Panssarointi oli peräti 120 millimetriä. Vaunu lähetettiin rintamalle lokakuussa 1941, jolloin siihen oli asennettu KV-1:n vakiotorni. Joko KV-220 tai KV-3 tuhoutui joulukuussa 1941 Ust-Tosnon rautatiesillan lähellä. Loppujen kohtalosta ei ole tietoa.
KV-4 oli suunnitelman asteelle jäänyt superraskas vaunu, jonka kehittämisestä päätettiin huhtikuussa 1941. Vaunu suunniteltiin varustettavaksi uudella 107 millimetrin ZiS-6-tykillä. KV-4-projektista tunnetaan parikymmentä eri suunnittelijoiden piirustusta, mutta vaunua ei ikinä toteutettu, vaikka tykin valmistus ehdittiinkin aloittaa heinä–elokuussa 1941.
KV-5 (objekt 225) oli toinen samaan aikaan kehitetyn superraskaan vaunun suunnitelma, jossa käytettäisiin 107 millimetrin ZiS-6-tykkiä. Vaunun massa olisi ollut 100 tonnia ja panssarointi paksuimmillaan 180 millimetriä. Vaunuun oli tarkoitus asentaa 1 200 hevosvoiman moottori, joka ei ollut vielä valmis. Vaunua ei ikinä rakennettu.
KV-7 oli vuoden 1941 lopulla Uralilla, jonne KV-vaunujen valmistus oli siirretty, suunniteltu raskas torniton läpimurtovaunu. Vaunua rakennettiin kaksi toisistaan eroavaa prototyyppiä. Niissä oli yksi 76 millimetrin tykki ja kaksi 45 millimetrin tykkiä ja 100 millimetrin panssarointi. Vaunut lähetettiin Moskovaan testattavaksi. Tulokset esiteltiin Stalinille, joka totesi: ”Mihin tarvitaan kolmea tykkiä? Parempi olisi asentaa yksi kunnollinen.” Projekti päättyi.
KV-13 oli Tšejabinskissä vuosina 1941–1942 KV:n pohjalta kehitetty ”universaali”-vaunu, jonka oli tarkoitus korvata sekä raskas KV-1 että keskiraskas T-34. Vaunua valmistettiin kolme prototyyppiä. Sen jatkokehitys johti IS-1-vaunuun.
Kuvagalleria

Tuhottu KV-1 Aunuksessa syyskuussa 1941.
Hylätty KV-2 kuvattuna kesäkuussa 1941.
Suomen tunnuksin varustettu sotasaaliina saatu KV-1 kuvattuna Parolan panssarimuseossa. Vuoden 1942 malli pidemmällä tykin putkella.
Lisäpanssarilla varustettu KV-1E 1941 Parolassa.
KV-2-tankin prototyyppi vuodelta 1940.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KV-sarja Wikimedia Commonsissa
Kreikan europarlamenttivaalit 2014

Kreikan vuoden 2014 europarlamenttivaalit järjestettiin 25. toukokuuta 2014. Niissä valittiin Kreikan 21 Euroopan parlamentin jäsentä eli europarlamentaarikkoa viisivuotiskaudelle 2014–2014 samaan aikaan muiden Euroopan unionin jäsenmaiden kanssa.
Kreikan paikkamäärä Euroopan parlamentissa putosi aikaisemmasta 22:sta 21:een. Vaalien suurin puolue oli vasemmistolainen Syriza.
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 1994

Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 1994 pidettiin 8. marraskuuta 1994 keskellä presidentti Bill Clintonin ensimmäistä virkakautta. Republikaanit voittivat demokraateilta 54 paikkaa, jolloin republikaanipuolue sai paikkaenemmistön Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ensimmäisen kerran sitten vuoden 1952 ja äänienemmistön ensimmäisen kerran sitten vuoden 1946. Kyseessä oli myös suurin republikaanipuolueen saama paikkalisäys sitten vuoden 1946.
Republikaanit pysyivät edustajainhuoneen enemmistöpuolueena seuraavat kaksitoista vuotta vuoden 2006 vaaleihin saakka.
Tulokset

| Puolue | Paikat> 1992 | Paikat> 1994 | Paikat> +/- | Paikat> Paikkaosuus | Ääniosuus> Äänet | Ääniosuus> % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Republikaaninen puolue | 176 | 230 | +54 | 52,9% | 36 569 698 | 51,9% |
| Demokraattinen puolue | 258 | 204 | -54 | 46,9% | 31 609 829 | 44,8% |
| Sitoutumaton | 1 | 1 | 0 | 0,2% | 497 403 | 0,7% |
| Libertaaripuolue | 0 | 0 | - | 0,0% | 415 650 | 0,6% |
| Muut puolueet | - | - | - | - | 1 401 068 | 2,0% |
| Yhteensä | 435 | 435 | +0 | 100,0% | 70 493 648 | 100,0% |
Käännös suomeksi
James Williamson

| James Williamson |
| --- | --- |
 James Williamson vuonna 2012
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Robert Williamson
Syntynyt: 29. lokakuuta 1949 (ikä 75) Castroville, Teksas, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, tuottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  James Williamson
Tyylilajit:  proto-punk garage rock hard rock glam rock punk rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  The Stooges
Levy-yhtiöt:  Columbia Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
James Williamson on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja tuottaja sekä entinen Sony Electronicsin teknisten standardien varatoimitusjohtaja. Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstään Iggy Popin kanssa ja The Stooges -yhtyeen kitaristina. Williamsonin soittoa kuullaan yhtyeen albumilla Raw Power (1973), jota pidetään yleisesti yhtenä punkrockin keskeisimmistä julkaisuista. James Williamsonin aggressiivinen soittotyyli on ollut merkittävä punkrockin ja garage rockin kehityksessä.
Hän pääsi Stoogesin kanssa Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2010.