stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo AMC-moottoreista
Nelisylinteriset moottorit > Pontiac 151

"Iron Duke" on tästä Pontiacin 151-kuutiotuumaisesta (2,5 l) moottorista yleisesti käytetty nimi. Vuosina 1979 – 1983 AMC käytti tätä moottoria etuvetoisten Spirit- ja Concord sekä nelivetoisten Eagle-mallien perusmoottorina. Lisäksi se oli käytössä Jeep CJ:n taloudellisena moottorivaihtoehtona. Vaihteiston kiinnityksen pulttijärjestys  on näissä moottoreissa sama kuin Chevroletin V8-pikkulohkomoottoreissa. Vuonna 1984 GM muutti Iron Duken vaihteiston kiinnityksen vastaamaan nelisylinteristen ja pienten V6-moottorien kiinnityskuviota. Tämä muutos ei koske AMC:n käyttämiä moottoreita, joiden pulttikuvio pysyi ennallaan.
Poraus: 4,00" (101,60mm)
Iskunpituus: 3,00" (76,20 mm)
Puristussuhde: 8,2:1
Teho (SAE netto): 82 hv (61 kW) / 4000 kierr.min.
Vääntömoentti (SAE netto) 125 lb·ft (169 Nm) / 2600 kierr.min.
Nelisylinteriset moottorit > AMC 150

Vuonna 1982 AMC esitteli oman, 150-kuutiotuumaisen (2,5 l), nelisylinterisen rivimoottorinsa, joka otettiin käyttöön mallivuoden '83 autoissa. Tämän moottorin myotä AMC pudotti valikoimistaan pois GM:n Iron Duke -moottorin. Enemmän AMC 150-moottorista pääartikkelissa.
Kuusisylinteriset moottorit > Alkuaikojen Nash- ja Hudson-moottorit

Nash Motors ja Hudson Motor Car Company yhdistyivät vuonna 1954, muodostaakseen AMC:n. Yhdistymistä seuranneena vuonna kaikki Hudsonin omat korimallit pudotettiin pois valikoimista. Nash Ambassador- ja Statesman -malleista saatiin aikaan uudet Hudson Hornet- ja Wasp -mallit, muokkaamalla niiden ulkonäköä Hudsonille ominaisilla piirteillä. Vuosina 1955 – 56 Nash Ambassador Six -mallin voimanlähteenä oli Nashin 252,6-kuutiotuumainen (4139 cm3) OHV-rivikuutonen, jonka perustana oli vuoden 1934, Nashin 20-sarjan "Big Six" -moottori. Tämä moottori oli täysin erilainen kuin vuonna 1958 markkinoille esitelty "Rambler 195.6" -rivikuutonen, jonka perustana oli vuoden 1941 Nash 600 -mallin 172,6-kuutiotuumainen (2828 cm3) "Ambassador" OHV-rivikuutonen. Hudsonin kuusiylinteriset mallit pitivät edelleen vanhat sivuventtiilimoottorinsa, Hornetissa 308-kuutiotuumainen (5047 cm3) ja Waspissa 203-kuutiotuumainen (3327 cm3). Nämä moottorit, joiden juuret olivat myös 1940-luvulla, olivatkin  lähes ainoa asia mitä oli jäljellä perinteisistä Hudsoneista. Kaikissa Rambler-malleissa, olivat ne sitten Hudsoneita tai Nasheja, käytettiin moottorina "Rambler 195.6" OHV-rivikuutosta
Kuusisylinteriset moottorit > Rambler 195.6

Tämän alun perin Nashin peruja olevan moottorin juuret ulottuvat vuoteen 1941, sen perustana oli Nash 600 -mallin 172,6-kuutiotuumainen (2828 cm3) sivuventtiilikuutonen. AMC valmisti tätä moottoria L-head -sivuventtiiliversiona vuonna 1955 ja uudelleen vuosina 1958 – 65, OHV-versiona vuosina 1956 – 65 ja alumiinilohkoisena versiona vuosina 1961 – 63. Nämä kaikki versiot olivat samankokoisella porauksella ja iskunpituudella, lisäksi ne jakoivat joitain muita teknisiä ominaisuuksia sekä komponentteja.
Kuusisylinteriset moottorit > Kaiser 230

Tornado 230 ei ole AMC:n suunnittelema moottori, eikä se ollut käytössä yhdessäkään USA:ssa valmistetussa AMC-nimisessä ajoneuvossa. AMC:n liitettyä Kaiser-Jeepin itseensä vuonna 1970, tämän moottorin valmistus kuitenkin jatkui argentiinalaisen ajoneuvovalmistaja Industrias Kaiser Argentinan (IKA) toimesta, tästä oli fuusion myötä tullut AMC:n tytäryhtiö. Tämä moottori sekoitetaan usein AMC 232 -moottoriin, jonka käyttöön Kaiser-Jeep siirtyi vuonna 1965, poistettuaan SOHC-Kaiser 230 -moottorin siviili-Jeeppien moottorivalikoimasta. AMC 232:n ja Kaiser 230:n vaihteiston kiinnityksen pulttikuvio on molemmissa moottoreissa omanlaisensa.
Tornado esiteltiin ensimmäiseksi siviili-Jeeppien voimanlähteenä vuonna 1963, mutta tässä käytössä se palveli vain vuoteen 1965 asti. USA:n armeijan M-715 -malleissa ja muissa sotilas-Jeep johdannaisissa ajoneuvoissa se oli käytössä 1970-luvun alkuun. Suurin syy moottorin käytöstä luopumiselle oli sen nokka-akseliongelmat, jotka tosin johtuivat senaikaisten moottoriöljyjen riittämättömästä suoritustasosta.
Moottori oli pitkäiskuinen, ts. poraus on pienempi kuin iskunpituus, joten se tarjosi hyvän vääntömomentin jo alhaisilla kierrosluvuilla. Nokka-akselien nopeasta kulumisesta huolimatta moottori oli luotettava, säännöllisesti ja hyvin huollettuna sillä saavutettiin jopa 250 000 mailin (yli 420 000 km) elinikä, joka yleensä tuon aikakauden moottoreille oli käsittämätön saavutus. Argentiinalainen ajoneuvovalmistaja IKA, joka myöhemmin muuttui Renault Argentinaksi, Renaultin AMC:n omistuskuvioiden myötä, jatkoi näiden moottoreiden valmistusta vuoteen 1984 asti, käyttäen niitä erilaisten Kaiser-Jeep- ja AMC-perustaisten ajoneuvojen voimanlähteenä.
Kuusisylinteriset moottorit > Buick 225

Buickin 225 kuutiotuumainen (3,7 l) "Dauntless" V6-moottori esiteltiin vuonna 1966 Jeep CJ -mallien voimanlähteenä, sekä C101 Jeepster Commandon optiomoottorina. Kaiser-Jeep osti moottorien valmistukseen vaadittavat työkalut ja työstökoneet Buickilta, valmistaakseen itse Jeeppeihin asennettavat Dauntless-moottorit.
AMC:n hankittua Kaiser-Jeepin omistukseensa vuonna 1970, Buickin moottori siirrettiin pian syrjään. Sen valmistus lopetettiin vuonna 1971, ja työkalut sekä työstökoneet myytiin takaisin General Motorsille vuonna 1974.
Dauntless V6 on ns. "odd-fire"-moottori, tämä tarkoittaa että sylintereiden syttyminen ei tapahdu kampiakselin kierroksen tasavälein, vaan vaihtelevasti 90- ja 150 asteen välein. Tämä aiheuttaa tuntuvia värinöitä, etenkin tyhjäkäynnillä, ja siksi moottori oli varustettu tavanomaista tukevammalla vauhtipyörällä. Dauntless 225 oli luotettavan ja suorituskykyisen moottorin maineessa.
AMC käytti Dauntless 225 -moottoria seuraavissa ajoneuvoissa:
Jeep CJ-5
Jeep CJ-6
C101 Jeepster Commando
Kuusisylinteriset moottorit > Modernit R6-moottorit

Vuonna 1964 American Motors esitteli täysin uuden kuusisylinterisen rivimoottorin. Tämä perusmoottori pysyi tuotannossa, teknisten päivitysten myötä, vuoteen 2007 asti. Moottorista on useita eri iskutilavuuksisia vesioita, joita valmistettiin osin päällekkäin.
199 kuutiotuumaa (3,3 l) 1965 - 1970
232 kuutiotuumaa (3,8 l) 1964 - 1979
258 kuutiotuumaa (4,2 l) 1971 - 1990
242 kuutiotuumaa (4,0 l) 1986 - 2006
Alkuvuosien R6-moottoreissa vaihteiston kiinnityksen pulttikuvio poikkeaa AMC:n V8-moottoreissaan käyttämästä kuviosta. Vuonna 1971 alkupään 199- ja 232-moottorien lohkon korkeutta (deck height), eli mittaa kampiakselin keskipisteestä sylinterilohkon yläpintaan, kasvatettiin. Vanhasta 199-moottorista tuli 232-kuutiotuumainen ja vanhasta 232:sta tuli nyt 258. Vuoden 1971 mallivuoden autoissa, näiden RB (raised block)-moottoreiden vaihteiston kiinnityksen pulttikuvio on vielä sama kuin vanhemmissa moottoreissa. Vuonna 1972, AMC:n siiryttyä käyttämään Chryslerin valmistamia automaattivaihteistoja, aiemman Borg-Warnerin sijaan, sekä 232- että 258-moottorin vaihteistokiinnitys muutettiin vastaamaan AMC V8-moottoreiden vaihteiston kiinnityskuviota.
Kuusisylinteriset moottorit > General Motors V6

173-kuutiotuumainen (2,8 l)  GM 60° LR2 V6-moottori oli AMC:n käytössä  vuosimallien 1984 – 1986 Jeep Cherokeessa (XJ).
V8-moottorit

Ennen oman V8:n kehittämistä AMC osti V8-moottorinsa Packardilta. Ne olivat käytössä vuosimallien 1955 – 56 Nash Ambassador ja Hudson Hornetin voimanlähteenä, 320-kuutiotuumainen vuonna 1955 ja 352 vuonna 1956. Loppuvuodesta 1956 AMC esitteli oman, 250 kuutiotuumaisen GEN-1 V8-moottorinsa, joka asennettiin Ambassador- ja Hornet Specialien keulalle. Special-mallit oli tehty yhdistämällä pienempien ja kevyempien Nash Statesman ja Hudson Wasp -mallien kaksioviseen hardtop-koriin isompien ja kalliimpien Ambassadorin / Hornetin ulkoiset tunnusmerkit ja koristelu. Kalliit Packard-moottorit pudotettiin pois valikoimasta vuodeen 1956 jälkeen. Kaikki Packardin V8:t toimitettiin yhdessä Packardin Ultramatic automaattivaihteiston kanssa.
AMC:n V8-moottoreiden kehityskaari käsittää kolme eri versiota, tunnetuin lienee kuitenkin kolmannen sukupolven moottori, AMC:n muskeliautojen keulalta. Yleisesti GEN-2 ja GEN-3 AMC V8-moottoreista puhuttaessa käytetään ilmaisua "pikkulohko", tämä johtuu näiden moottorien fyysisistä mitoista sekä iskutilavuudesta. GEN-1 V8 taas on iskutilavuuteensa nähden suuri ja painava, kokonsa ja painonsa puolesta siitä voisi hyvin käyttää nimitystä "isolohko". Itse asiassa AMC:n V8-moottorit eivät jakaudu pikku- tai isolohkoihin, kuten monilla muilla valmistajilla. Joka sukupolven moottorit on valmistettu aina samaan lohkoon ja eri iskutilavuudet saatiin aikaan lohkon porausta muuttamalla. Versiosta riippumatta, kaikilla AMC:n V8:lla on yksi yhteinen tekijä, sylinteriporauksen keskipisteiden välinen mitta on joka moottorissa 4,75" (120,65 mm). Tämä mitta on täsmälleen sama kuin Chryslerin isolohko V8:ssa ja se on lähempänä monien isolohkomoottoreiden, kuin pikkulohkojen vastaavaa mittaa. Monet muut mitat, etenkin GEN-2 ja GEN-3-moottoreissa ovat taas tyypillisiä pikkulohko V8-moottoreille.
Aiheesta muualla

AMC engine -aiheisia videoita
Kati Kaareskoski

| Kati Kaareskoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1984 (ikä 40) Naantali
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  160 cm
Laji:  Thainyrkkeily
Seura:  Turku Thaiboxing Club
Saavutukset
Voitot:  MM:tasolla: Kultaa 2012, -45 kg EM-tasolla: Kultaa 2012, -45 kg SM-tasolla: Kultaa 2012, -45 kg
 Tietolaatikko päivitetty kesäkuussa 2015 
Kati Kaareskoski (s. 11. kesäkuuta 1984) on turkulainen thainyrkkeilijä, joka edustaa Turku Thaiboxing Clubia. Ottelijanurallaan Kaareskoski on saavuttanut amatöörien Suomen, Euroopan ja maailmanmestaruuden painosarjassa -45 kiloa. 18 ottelustaan hän on voittanut 14 ja hävinnyt neljä kertaa. Kaareskosken valmentajana toimii Pasi Luukkanen.
Saavutuksia

IFMA MM-kulta, Pietari, Venäjä 2012 (-45 kg)
IFMA EM-kulta, Antalya, Turkki 2012 (-45 kg)
SM-kulta 2012 (-45 kg)
Aiheesta muualla

FightSport: Kaareskoski elää MM-unelmaa
Mika Vermeulen

| Mika Vermeulen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1999 (ikä 25)
Kansalaisuus:   itävaltalainen
Uran tiedot
Pituus:  175 cm
Seura:  WSV Ramsau am Dachstein
Laji:  Maastohiihto, Kilpapyöräily
Mika Vermeulen (s. 26. kesäkuuta 1999) on itävaltalainen maastohiihtäjä. Hän oli lahjakas yhdistetyssä, mutta siirtyi maastohiihdon puolelle. Hän on kilpaillut myös maantiepyöräilyssä. Hän on saanut nimensä suomalaiselta hiihtäjältä Mika Myllylältä.
Vermeulen sijoittui nuorten MM-kilpailuissa parhaimmillaan viidenneksi alle 23-vuotiaiden 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 2022. Aikuisten arvokilpailuihin hän on osallistunut Seefeldin MM-kilpailuista 2019 lähtien. Hän sijoittui Pekingin olympialaisissa 2022 yhdistelmäkilpailussa 16:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 19:s. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa yhdeksänneksi sekä 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 13:nneksi.
Vermeulen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosisa joulukuussa 2020. Hän saavutti tuolloin myös ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Rukan 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa marraskuussa 2023. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan samalla kaudella kolmas Canmoren 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja normaalimatkojen cupissa viidenneksi. Kaudella 2024–2025 hän oli Tour de Skin kokonaiskilpailussa toinen. Hän sijoittui toiseksi myös kiertueen päättäneessä 9 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Val di Fiemmessä.
Käännös suomeksi
Jennifer Carpenter

| Jennifer Carpenter |
| --- | --- |
 Jennifer Carpenter vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1979 (ikä 45) Louisville, Kentucky, Yhdysvallat
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Dexter
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Jennifer Carpenter (s. 7. joulukuuta 1979 Louisville, Kentucky) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Showtimen draamasarjasta Dexter, jossa hän esittää päähenkilön siskoa Debra Morgania. Carpenter on esiintynyt myös muun muassa nimiosassa elokuvassa Emily Rosen riivaaja (2005), joka perustuu löyhästi tositapahtumiin.
Carpenter on opiskellut näyttelijäntyötä Juilliard Schoolin draamalinjalla vuosina 1998–2002.
Carpenter oli naimisissa näyttelijä Michael C. Hallin kanssa. Pari erosi vuoden 2010 lopussa.
Filmografia

People Are Dead (2002)
Ash Tuesday aka Beyond the Ashes (2003) – Samantha
DEBS (2004) – hysteerinen opiskelija
White Chicks (2004) – Lisa
Emily Rosen riivaaja (2005) – Emily Rose
Lethal Eviction (2005) – Sarah/Tessi/Beth
Queen B (2005) – Kristen
Last Days of America (2005)
Dexter (televisiosarja, 2006–2013) – Debra Morgan
The Dog Problem (2006) – punatukkainen tarjoilija
Battle in Seattle (2007) – Sam
Karanteeni (2008) – Angela Vidal
Faster (2010) – Nan Porterman
Seeking Justice (2011) – Trudy
Gone (2012) – Sharon Ames
The Factory (2012) – Kelsey Walker
Ex-Girlfriends (2012) – Kate
The Devil’s Hand (2014) – Rebekah
Limitless (televisiosarja, 2015–2016) – FBI-agentti Rebecca Harris
Brawl in Cell Block 99 (2017) – Lauren Thomas
Dragged Across Concrete (2018) – Kelly Summer
The Enemy Within (televisiosarja, 2019) – Erica Shepherd
A Mouthful of Air (2021) – Lucy
Dexter: New Blood (minisarja, 2021–2022) – Debra Morgan
Aiheesta muualla

Jennifer Carpenter Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jennifer Carpenter Twitterissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Luis Ricardo Falero

Luis Ricardo Falero: Omakuva.
Luis Ricardo Falero (23. toukokuuta 1851 Granada—7. joulukuuta 1896 Lontoo) oli espanjalainen taidemaalari. Hän maalasi sekä muotokuvia että mytologisia ja orientalistisia aiheita. Falero oli kiinnostunut tähtitieteestä ja se näkyy hänen aihevallinnoissan. Hän käytti arvonimeä Labranzanon ruhtinas, mikä oli hänen itsensä keksimä arvonimi.
Falero oli elinaikanaan tunnettu taiteilija, mutta nykyään hänet on lähestulkoon unohdettu.
Syitä unohdukseen voidaan pohtia. Falero alkoi saada uransa loppupuolella mainetta eroottisena taiteilijana ja hänen töitään esiteltiin suljettujen ovien takana. Kuitenkin hänen töitään oli aluksi esillä aikakautensa tunnetuimpien tekijöiden kanssa samoissa salongeissa. Sanottiin, että töidensä eroottisuudella hän astui tietyn näkymättömän rajan yli. Toisaalta yhtä eroottisia töitä olivat maalanneet Alexandre Cabanel ja William-Adolphe Bouguereau. Lisäksi hän oli ulkopuolinen; hän eli espanjalaisena Lontoossa eikä juurikaan seurustellut taidepiirien kanssa.
Elämäkertaa

Varakkaan perheen poika Falero lähetettiin jo hyvin nuorena Englantiin oppimaan kieltä ja akvarellimaalausta. Vain yhdeksänvuotiaana hän yritti päästä Ranskaan oppimaan taidetta. Hänen piti kuitenkin palata Espanjaan, missä hänen vanhempansa toivoivat pojastaan merisotilasta. Heidän suureksi pettymyksekseen poika lähti 16-vuotiaana Pariisiin, missä opiskeli taidetta, kemiaa ja mekaniikkaa. Hän tuli kuitenkin siihen tulokseen, että kemia on vaarallista ja päätti keskittyä taiteeseen.
Pariisissa Falero opiskeli Gabriel Ferrierin oppilaana. Ferrierin antamat vaikutteet näkyvät selvästi Faleron maalauksissa, hänen hahmonsa ovat eteerisiä ja leijuvia. Hänen kiinnostuksensa tähtitieteeseen sai aikaan ystävystymisen tähtitieteilijä Camille Flammarionin kanssa ja Falero kuvitti hänen kirjansa.
Falero liikkui paljon Pariisiin asettuneiden espanjalaisten parissa, jotka sanoivat Faleron olevan espanjalainen, josta tuli naisten takia pariisilainen.
Vähitellen Falero löysi oman tyylinsä. Hän yhdisti orientalismia akateemisiin alastontutkielmiinsa ja käytti sivellintä hienostuneesti. Eroottissävyisissä maalauksissa on noitia, keijuja ja nymfejä. Hänen työnsä otettiin ilahtuneesti vastaan Pariisin salongissa.
Avioliiton Falero solmi María Cristina Spinellin kanssa muutettuaan Iso-Britanniaan vuonna 1887. Vaimo oli miestään neljätoista vuotta nuorempi. Hyvin toimeentuleva perhe asettui asumaan Lontoossa suureen asuntoon. Faleron ateljeessa kävi paljon vierailijoita ja hänen teoksiaan oli paljon näytteillä eri kaupungeissa.
Elämänsä lopulla Falero koki myös murskaavaa kritiikkiä. Hänen työnsä Maalaustaiteen allegoria ja Kuvanveistotaiteen allegoria lytättiin lehdistössä ja erityisesti kritisoitiin, että työt sisälsivät alastomuutta.
Myös kotona oli vaikeuksia. Faleron vaimo sai selville, että miehellä oli suhde perheen viisitoistavuotiaan kotiapulaisen Maud Annie Louise Harveyn kanssa. Falero oli tuolloin 43-vuotias. Kotiapulainen sai potkut, mutta oli potkut saadessaan raskaana. Oikeus vahvisti Faleron isyyden ja hän joutui maksamaan suhteesta syntyneen lapsen elatuksen.
Falero kuoli sairaalassa leikkauksen aiheuttamiin komplikaatioihin vain 45-vuotiaana.
Valikoituja teoksia

Faustin uni (1880)
Juhlat tavernassa (1880)
Noita , maalattu tamburiinile (1882)
Venus-planeetta (1882)
Kuun nymfi (1883)
Isiksen palvoja (1883)
Maalaustaiteen allegoria (1892)
Itämainen kaunotar
Suosikki
Aiheesta muualla

http://www.artrenewal.org/artists/luis-ricardo-falero/150
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Muut:  Europeana
Runaway (Bon Jovin kappale)

| ”Runaway” Bon Jovi |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Bon Jovi
 B-puoli: ”2 Hours Later”
 Julkaistu: helmikuu 1984
 Tekijä(t): Jon Bon Jovi, George Karak
 Tuottaja(t): Tony Bongiovi, Lance Quinn
 Tyylilaji: hard rock, glam metal
 Kesto: 03.50
 Levy-yhtiö: Mercury
Listasijoitukset
  39.
Bon Jovin muut singlet
|   | ”Runaway” 1984 | ”She Don’t Know Me” 1984 |
Runaway on vuonna 1983 julkaistu kappale, jonka ovat säveltäneet Jon Bon Jovi ja George Karak vuonna 1980. Kappale voitti newjerseyläisen radioaseman WAPP 103.5FM kilpailun, jossa etsittiin parasta, vielä vailla levytyssopimusta olevaa yhtyettä. Kilpailuvoiton myötä ”Runaway” otettiin mukaan kilpailun kokoelmalevylle, ja siitä tuli kesän 1983 hitti.
”Runawayn” menestys poiki Jon Bon Joville levytyssopimuksen Polygramin kanssa ja hän perusti yhtyeensä Bon Jovin hyödyntääkseen kappaleen suosiota. ”Runawayn” soittava yhtye ei kuitenkaan ole Bon Jovi, vaan koostuu useista kokeneista studiomuusikoista (”The All Star Review”). Vuonna 1982 Power Station -studioilla äänitetyllä kappaleella soittavat Frankie La Roca (rummut), Hugh McDonald (basso), Tim Pierce (kitara) ja Roy Bittan (koskettimet). Kappaleen kosketinsoitinriffin on säveltänyt Mick Seeley, joka soitti Jon Bon Jovin aiemmassa yhtyeessä John Bongiovi and the Wild Ones ja myöhemmin Southside Johnny & The Asbury Jukesissa. Roy Bittan on tullut tunnetuksi muun muassa Bruce Springsteen & The E Street Bandista ja Hugh McDonald liittyi vuonna 1994 Bon Joviin epävirallisena jäsenenä.
”Runaway” löytyy myös Bon Jovi -yhtyeen ensimmäiseltä, Bon Joviksi nimetyltä levyltä, joka julkaistiin vuonna 1984. Kappale julkaistiin myös singlenä, joka nousi 39. sijalle Billboardin Hot 100 -listalla alkuvuodesta 1984 ja oli Bon Jovin ensimmäinen Top 40 -single.
Kappaleet

Runaway – 3.54
Love Lies – 4.08
UK Vinyyli, 7", Single
Runaway
Breakout (Live)
Vilma Nissinen

| Vilma Nissinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vilma Charlotta Karoliina Nissinen
Syntynyt: 19. marraskuuta 1997 (ikä 27) Heinola, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Vuokatti Ski Team
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2017–
Paras sijoitus:  16.
 Tietolaatikko päivitetty 4. helmikuuta 2020 
Aiheesta muualla
Kotisivu
Vilma Charlotta Karoliina Nissinen (s. 19. marraskuuta 1997 Heinola) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Vuokatti Ski Teamiä. Häntä on tammikuusta 2023 lähtien valmentanut Jarmo Riski. Aikaisemmin häntä valmensi 12 vuoden ajan Mikko Virtanen.
Nissinen osallistui juniorien MM-kilpailuihin Rasnovissa 2016 ja Soldier Hollow’ssa 2017. Näissä hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla oli 17. sija yhdistelmäkilpailussa 2017. Lahdessa 2019 hän sijoittui alle 23-vuotiaiden sarjassa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kahdeksanneksi ja perinteisen sprintissä 13:nneksi sekä 2020 Oberwiesenthalissa 10 kilometrin perinteisellä kahdeksanneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 22:s ja 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 29:s. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa viidestoista.
Skandinavia Cupissa Nissisen paras sijoitus on neljäs Vuokatissa kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa 16. joulukuuta 2023. Maastohiihdon maailmancupissa Nissinen kilpaili ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 23:s Italian Cognessa kymmenen kilometrin perinteisen hiihtovan kisassa 17. helmikuuta 2019. Se on edelleen hänen paras sijoituksensa yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa (tilanne 10.3.2025). Tour de Skillä 2019−2020 hän sijoittui Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintissä 16:nneksi.
SM-kilpailuissa Nissinen on saavuttanut pronssia 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Vöyrillä 2020 ja Imatralla 2025. Kontiolahdella 2017 hän saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa oltuaan mukana toiseksi sijoittuneessa Vuokatti Ski Teamin viestijoukkueessa yhdessä Katri Lylynperän ja Eveliina Piipon kanssa. Imatralla 2019 hän saavutti SM-pronssia viestissä Eveliina Piipon ja Susanna Saapungin kanssa. Hän voitti parisprintin Suomen-mestaruuden Katri Lylynperän kanssa vapaalla hiihtotavalla 2020 ja perinteisellä hiihtotavalla 2021. Parisprintin SM-hopeaa hän on saavuttanut 2024 ja pronssia 2023. Hän voitti 3 × 5 kilometrin Suomen-mestaruuden Katri Lylynperän ja Jasmin Kähärän kanssa 2024.
Juhani

| Juhani |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  24. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  useita
Muunnelmia:  Juhana, Juha, Juho, Jukka, Jussi
Vastineita eri kielissä:  Johan, John, Juhan
Nimen alkuperä:  Johannes
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juhani on suomalainen miehen etunimi. Se on muunnos ruotsalaisesta nimestä Johan, joka on muunnos nimestä Johannes, joka tarkoittaa: ”Jahve on armollinen”.
Juhani on Suomen toiseksi yleisin etunimi ja yleisin miehen etunimi (Suomen yleisin etunimi on naisen etunimi Maria). Juhani-nimen suosiota ovat lisänneet Seitsemän veljeksen hahmo Juhani sekä kirjailija Juhani Aho. Juhani on ollut 1940-luvulta alkaen joka vuosikymmen Suomen suosituin miehennimi. Ensimmäisenä nimenä se ei kuitenkaan nykyisin ole valtavan yleinen. Ilmeisesti lyhyemmät muunnokset enimmäkseen syrjäyttivät sen ensimmäisenä etunimenä 1900-luvun loppupuolella. Ensimmäisenä nimenä Juhani onkin nykyään alle viidellä prosentilla Juhaneista. Henkilöitä, joilla on Juhani yleisessä käytössä olevana nimenä on hieman enemmän kuin tämän perusteella olettaisi, sillä osalla niistä, joilla Juhani on toinen tai kolmas nimi, se on kuitenkin kutsumanimenä. Juhanin lempinimi on usein Jussi.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Juhani oli 1800-luvulta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu nimeksi 352 659 miehelle ja ainakin kuudelle naiselle. Juhani on ollut 1940-luvulta alkaen joka vuosikymmenen suosituin nimi. Toiseksi suosituin nimi on saman nimen alkumuoto Johannes.
Juhanin nimipäivä on vanha juhannuspäivä 24. kesäkuuta.
Juhani sukunimenä

Risto Juhani, keramiikkataiteilija, teatteriohjaaja ja kirjailija
Juhani nimimerkkinä

Juhani Hurme, Peter Lindholmin kirjailijanimimerkki
Juhani Tervapää, Hella Wuolijoen kirjailijanimimerkki