Ranskan opiskelijamielenosoitukset 2006
Tilanteen poliittinen kehittyminen

Tapahtumasarjan viimeisinä päivinä ranskalaiset kääntyivät entistä selvemmin uutta lakia vastaan, L'Express- ja Paris-Match -lehtien teettämien mielipidetiedustelujen mukaan 70 prosenttia ranskalaisista oli protestoijien puolella tätä CPE-lakia vastaan.
Lain vastustusta pidettiin kuitenkin myös "vanhojen hyvien aikojen muisteluyrityksenä" ja vasemmistolaisena agitaationa sekä kannatuksennostoyrityksenä, koska Ranskan sosialistisella oppositiolla ei ole ollut kovin paljon suoraa poliittisia valtaa, koska keskustaoikeistopuolueilla on vahva enemmistö Ranskan parlamentissa. Tosin myös äärioikeisto oli Jean-Marie Le Penin johdolla lakia vastaan: "Olen sitä mieltä, että CPE-laki on huono yhteiskunnallemme."[lähde? ]
Pääministeri Dominique de Villepin ei kuitenkaan pitkään aikaan osoittanut merkkejä, että hän muuttaisi mieltään. De Villepin lausui tapahtumasarjan alku- ja keskivaiheissa: "Tämän lain kanssa on olemassa kolme asiaa, jotka ovat mahdottomia. Ensimmäinen, on sen poisvetäminen, koska se olisi kuin, että sanoisimme, että antaudumme uhkavaatimusten ja yksipuolisten ehtojen asettamisen logiikan edessä. Tätä äänestäjämme eivät selvästikään halua, eivätkö he antaisi anteeksi meille sitä. Toinen, on sen jäädyttäminen, koska hyvin yksinkertaisesti, se on vastoin meidän perustuslakiamme. Ja kolmas asia, joka on mahdotonta, on lain "käpälöinti", koska jos menettäisimme koko työlakiuudistuksemme tasapainon, riistäisimme siltä kaikki mahdollisuudet onnistua." (suomennettu englanninkielisestä Wikipediasta)
Opiskelijoiden puhemiehenä toiminut Xavier Pascal sanoi puolestaan, että "ilman lain poisvetämistä mahdolliset neuvottelut eivät tule kysymykseenkään".
Ammattiliitot uhkasivat pääministeri de Villepiniä ja Ranskan hallitusta muutamaan kertaan yleislakolla. Eräitä hyvin suuria työseisauksia ja mielenosoitusmarsseja pidettiin niin sanottuna 'neljäntenä toimintapäivänä' eli tiistaina 28. maaliskuuta. Le Monde -lehden verkkoversio kertoo, että Ranskan sisäministeriö ilmoitti kyseisille marsseille osallistuneen noin 880 000 ihmistä koko maassa. Ammattiliittojen mukaan osallistujamäärä oli todellisuudessa yli kaksinkertainen tuohon arvioon verrattuna.
Presidentti Jacques Chirac allekirjoitti ja vahvisti kiistellyn lain voimaantulon 31. maaliskuuta, mutta hän ehdotti, että heti tämän jälkeen säädettäisiin uusi laki, jossa kahden vuoden koeaika lyhennettäisiin vuoteen ja jonka mukaan koeaikanakin irtisanomiseen pitäisi aina kertoa syy. Tämä presidentin kaksijakoinen suhtautuminen lakiin ei kuitenkaan hillinnyt protesteja, koska suuri osa lain vastustajista tulkitsi nämä Chiracin lausunnot kannustavaksi syyksi jatkaa viikoittaisia marsseja ja työnseisauksia.
Tiistaina 4. huhtikuuta Ranskassa oli jälleen suuria rauhanomaisia mielenosoitusmarsseja, ja tällä kertaa osallistujia oli noin kolme miljoonaa, joista 700 000 ihmistä marssi Pariisissa . Pian tämän mielenosoituksen jälkeen maanantaina 10. maaliskuuta presidentti Chirac ilmoitti, että pääministeri de Villepin ja Ranskan parlamentin enemmistö on päätynyt siihen, että lakia tullaan pikaisesti muuttamaan ja että nuorten työllisyystilannetta pyritään parantamaan työmarkkinapoliittisilla toimenpiteillä. Vaikka opiskelijat ilmoittivat valmiutensa jatkaa protesteja, he ilmaisivat tyytyväisyytensä tapahtuneeseen käänteeseen, ja opiskelijamielenosoitukset päättyivät tähän.