stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elävä kirkko
Kolme kilpailijaa

Tuloksena oli kolme Venäjän ortodoksista kirkkoa, joista jokainen piti itseään ainoana oikeana – mikä tilanne ei miellyttänyt ensinkään mitään osapuolista. Karlovcilaiset työnnettiin kylmästi sivuun kun Tihon ja Jevdokim aloittivat valta- ja valtiosuhdekiistan ratkaisemisen. Vaikka neuvottelut kariutuivat, niin vielä elokuussa 1924 Tiihon uskoi sovinnon mahdollisuuteen.
Kommunistit lietsovat lisää hajaannusta

Sittemmin Stalinin käskystä maanpakoon ajettu ja siellä tapettu vallankumouksen voimamies, välitöntä maailmanvallankumousta vaatinut Lev Trotski käytti menestyksekkäästi hajaannusta hyväkseen: se oli kommunistien klassisen "hajota ja hallitse" –taktiikan mukaista. Hän tiesi, että Elävän kirkon sisällä olevat neuvostomieliset papit auttaisivat häntä suunnitellussa kirkon omaisuuden takavarikoinnissa.
Skisma

Lopputuloksena oli skisma: kaikkiaan 143 piispasta 37 tuki Elävää kirkkoa, 36 vastusti ja loput 70 jäivät odottavalle kannalle. Viranomaiset tukivat aluksi Elävää kirkkoa varsin avoimesti mutta jo vuonna 1924 he olivat kiinnostuneempia skisman lopettamisesta – koska Elävä kirkko ei lopultakaan onnistunut houkuttelemaan riittävästi ortodokseja puolelleen. Patriarkka Tihonin kuoltua huhtikuussa 1925 nimitettiin hänen sijaisekseen Krutitsyn metropoliitta Pjotr (Poljanski).
Kiistanalainen kirkolliskokous

Elävä kirkko, lähinnä Varhaisapostolisen neuvoston kannattajat, järjesti patriarkan tehtävien hoitaja Pjotrin vastustuksesta huolimatta Moskovassa 1.-10.10.1925 ns. kolmannen yleisvenäläisen kirkolliskokouksen.
Sen kiinnostavimmaksikenen mukaan? anniksi muodostui alustus "Ortodoksian nykytilasta": syytteet virkaatekevää patriarkkaa kohtaan "syvän vihamielisestä suhtautumisesta uudistajia vastaan" ja "haaveet vanhan järjestelmän palauttamisesta" kertoivat selvästi että Elävä kirkko pyrki selvääkin selvemmin lujittamaan valtaansa ja poistamaan valtiovallan epäilyjä "vastavallankumouksellisuudestaan".
Toinen merkittävä asia oli rovasti P. Krasotinin katsaus Elävän kirkon uudistuksiin. Siinä pyrittiin ennen muuta puolustelemaan miksi rajun alun jälkeen oli ryhdytty varovaisemmiksi. Kokouksen päätöslauselmassa arvosteltiin varomattomia uudistuspyrkimyksiä sekä rajoitettiin naimisissa olevien henkilöiden vihkimistä piispaksi sekä pappien toista avioitumista. Samoin sekä vanha että uusi ajanlasku hyväksyttiin. Täten Elävä kirkko läheni entisestään patriarkan johtamaa kirkkoa.
Maanpakolaissynodi sotkee asioita

Elävä kirkko sai parhaan tilaisuutensa kun Karlovcin synodi marraskuussa 1925 tunnusti metropoliitta Pjotrin kirkon pääksi. Syyttämällä Pjotria karlovcilaisten työrukkaseksi Elävä kirkko sai valtiovallan suhtautumisen muuttumaan kriittisemmäksi: 15. marraskuuta ilmestyneen Izvestija -lehden pääkirjoituksessa vaadittiin Pjotria kumoamaan huhut ja "tekemään kerta kaikkiaan lopun kirkkoa johtavien henkilöiden mustasotnialaisesta vehkeilystä". Tilanteen selkeän pahenemisen vuoksi marraskuun lopuilla Pjotrin puheilla kävi Jekaterinburgin arkkipiispan Grigorin (Jatskovski) johtama ryhmä Tiihonin kirkkopolitiikan kannattajia pyytämässä Pjotria kumoamaan huhut vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja kutsumaan koolle konsiilin pohtimaan kirkon tilannetta.
Pjotr lupasi harkita asiaa – mutta lopulta katsoi parhaaksi joulukuun 1925 alussa erota tehtävistään. Sijaisikseen hän nimesi entisen Suomen arkkipiispan, Nižni-Novgorodin metropoliitta Sergij'n (synt. Ivan Stragorododski) ja varamiehiksi metropoliitta Mihailin (Jennakov) ja arkkipiispa Iosifin (Petrovyh).
Pidätyksiä

Valtiovalta pidätti Pjotrin 10.joulukuuta syytettynä vastavallankumouksellisesta vehkeilystä. 14.joulukuuta Sergij ilmoitti sähkeellä ottavansa vastaan johtotehtävät. Mutta ennen kuin hän kerkisi Moskovaan, panivat Tiihonin kannattajat toimeen "vallankaappauksen": em. arkkipiispa Grigorin johdolla kymmenen piispaa julistautui joulukuun lopussa Donskoin luostarissa pidetyssä piispainkokouksessa kirkon kollektiiviseksi johdoksi seuraavaan kirkolliskokoukseen asti.
Sergij vastasi tähän kirjeellä jossa hän erotti kaanoneihin vedoten tämän väliaikaisen ylimmän kirkkoneuvoston ja uhkasi kirkollisilla rangaistustoimilla sen kanssa yhteydessä olevia. Neuvoston jäsenet kääntyivät Pjotrin puoleen joka kumosikin Sergij'n valtuudet ja siirsi ne Grigorin ryhmittymälle.  Yhtenä syynä saattoi olla se että valtiovalta olikin jo ehtinyt rekisteröidä neuvoston ja antanut sille lupauksia oppilaitosten avaamisesta ja teologisen kirjallisuuden julkaisulupia.
Maaliskuun 1926 alussa Sergij pidätettiin ja tuotiin Moskovaan. Koska hän oli ehtinyt neuvotella karlovcilaisten kanssa ja ehdottanut näille ongelman ratkaisua kaanonien pohjalta ja lopuksi esittänyt, että "Jumala auttaisi heitä kantamaan maanpakolaisuuden ristiä ja varjelisi kaikista onnettomuuksista" neuvostoviranomaiset syyttivät häntä vehkeilystä "Valkokaartilaisten" kanssa.
Kollegiaalisesta johdosta luovutaan

Sergij neuvotteli Pjotrin kanssa ja varoitti että kollegiaalinen johtotapa saattaisi viedä samaan kuin Pietari Suuren aikana ja siitä saattaisi tulla valtiovallan vaikutuskanava. Pjotr tuli samaan tulokseen ja kumosikin päätöksensä: Grigorin ryhmän oikeudet peruttiin ja siirrettiin Sergij'lle. Maaliskuun lopussa tämä palautettiin Nižni-Novgorodiin jossa laskettiin vapaalle.
Vankipiispat pyrkivät sopuun valtiovallan kanssa

Samaan aikaan levitettiin julkisesti ns. Solovetskin piispojen muistiota jonka oli laatinut ja allekirjoittanut ryhmä kyseiselle entiselle luostarisaarelle karkotettuja piispoja. Yksi kappale muistiota osoitettiin Sergij'lle. Muistiossa vakuutettiin sen allekirjoittajien ja heidän tukijoidensa uskollisuutta myös neuvostohallinnolle mutta vaadittiin virallista valtiotahoa lopettamaan kirkon painostaminen. Tämä muistio painotti Sergij'tä voimakkaammin kirkon ja valtion täyttä itsenäisyyttä.
Sergij vapautetaan

Sergij'n vapauttaminen johtui sopimuksesta jonka hän oli tehnyt valtiovallan kanssa: hän sai perustaa uuden Pyhän Synodin johon kuului seitsemän muuta piispaa, mm. tuleva patriarkka Aleksi. Sopimuksen hänen kanssaan neuvotteli valtiovaltaa edustanut Sisäasiain kansankomissariaatin (myöh. sisäministeriö) turvallisuusosaston uskontoasian osasto GPU:n johtaja Jevgeni Tutškov.
Täten patriarkan kirkolla oli sekä kanonisen että maallisen lain edellyttämä hallinto, jonka myös virallinen valtiovalta tunnusti. Sergij'n ja koko synodin 29. heinäkuuta 1926 allekirjoittama julistus saattoi kirkon ja valtiovallan suhteet aivan uudelle pohjalle.
Patriarkan kirkko voittaa kiistelyn

Julistus merkitsi täyttä yhteistyötä: kirkolle osoitettua luottamusta ei käytettäisi valtiovallan vahingoksi, ja että "Ortodoksit tunnustavat Neuvostoliiton maalliseksi isänmaakseen, jonka onni ja menestys ovat heidän onnensa ja menestyksensä sekä epäonni heidän epäonnensa." Sergij tuomitsi myös sekä emigrantti- että neuvostopiispojen neuvostovastaiset toimenpiteet sanoen niiden vahingoittavan kirkon ja valtion suhteita. Samoin hän vaati emigranteilta ehdotonta kuuliaisuuden vakuutusta neuvostohallinnolle, uhaten että kieltäytyjät erotetaan Moskovan alaisesta papistosta.
Julistus herätti laajaa kohua ja arvostelua sekä emigranttien joukossa että Neuvostoliitossa. Izvestija kirjoitti 19.8. että julistuksen tarkoitus oli ilmeisesti 
"viivyttää kansan ja kirkon täyttä välirikkoa".
Erityisesti aiemmin valtiovallan kannalla ollut Leningradin Elävä kirkko sanoi Sergein pettäneet oikean uskon – minkä mielipiteen takana oli mitä selvimmin pelko oman vallan menetyksestä. Vastustus oli myös Sergij’n johtaman kirkon sisällä laajaa joskin hajanaista. Ne, jotka eivät hyväksyneet hänen pohjimmiltaan järkevää politiikkaansa, sanoutuivat hänestä irti muodostaen omia ryhmittymiään erityisesti Leningradin ja Jaroslavlin hiippakunnissa.
Toisinajattelijoiden johtajista olivat merkittävimmät metropoliitta Iosif ja jo aiemmin mainittu metropoliitta Agafangel. Muita vastustajia oli siellä täällä, mm. Kazanissa ja Ufassa. Täten kirkon piiriin tuli vanhauskoisuutta muistuttanut, aina 1930-luvulle asti vaikuttanut hajaannus jonka vaikutus oli vakavahko – vaikka Agafangel tekikin sovinnon Sergij’n kanssa jo toukokuussa 1928 ja Iosif seuraavana vuonna.
Elävä kirkko hiipuu

Pieni osa hajaannuksen aikana syntyneistä ryhmistä palasi patriarkankirkon yhteyteen hiljaksiin sota-aikana ja sen jälkimainingeissa. Pienehkö ryhmä muodostui ns. katakombikirkoksi joka sinnitteli jollain tavoin aina neuvostovallan lopuille asti. Tämän maanalaisen kirkon tunnetuin kasvatti lienee vuonna 1990 murhattu isä Aleksander Men.
Vuonna 1927 metropoliitta Sergij'stä tuli virkaatekevä eli "locum tenens" -patriarkka. Kirkon aseman vakauttaminen oli tärkein asia, koska se mahdollisti edes jonkinlaisen toiminnan – jota ehkä joskus aikanaan voitaisiin tehostaa, kuten lopulta kävikin. Eli kaikista tasaisen huonoista vaihtoehdoista valittiin se josta vahinko olisi selkeästi pienin: nyt yhteydet Konstantinopoliin alkoivat taas toimia, vapaat piispanvirat voitiin täyttää ja mikä tärkeintä, jumalanpalveluselämää ja pappien koulutusta sentään voitiin jatkaa.
Omille teilleen eli Konstantinopolin alaisuuteen liittyneen Suomen kirkon Sergij päätti jättää toistaiseksi rauhaan; arkkipiispakaudeltaan hän muisti hyvin, kuinka itsepäisiä suomalaiset voivat olla - ja Neuvostoliitossakin hänellä oli liiankin kanssa huolia.
Hiljainen lopputulos

Vuonna 1936 Stalin palautti papistolle äänioikeuden ja poisti muutkin kansalaisoikeuksien rajoitukset – koska tällöin alkaneen terrorin vuosina ei kirkon palvelijoiden pienehköstä joukosta olisi mitään poliittista harmia - pikemminkin päinvastoin: näin hän sai pienellä eleellä lavastettua propagandistisesti mahtavan näytteen näennäisestä suvaitsevaisuudesta.
Amerikantorakka

| Amerikantorakka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Osaluokka::  Uussiipiset Neoptera
Ylälahko::  Polyneoptera
Lahko::  Torakat Blattodea
Yläheimo::  Blattoidea
Heimo::  Blattidae
Suku::  Periplaneta
Laji::  americana
Kaksiosainen nimi
 Periplaneta americana  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Amerikantorakka Wikispeciesissä   Amerikantorakka Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amerikantorakka (Periplaneta americana) eli sokeritorakka on kookkain Suomessa tavatuista torakoista, sen pituus on 28–45 mm. Väritykseltään se on kiiltävän punaruskea. Amerikantorakka on merkittävä ihmisen seuralaislaji. Se on levinneisyydeltään erittäin kosmopoliitti ja sitä tavataan monenlaisissa elinympäristöissä. Suomessa se kuuluu kansallisen vieraslajistrategian lajeihin
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2019 amerikantorakka katsottiin arviointiin soveltumattomaksi (NA).
Koko ja ulkonäkö

Muiden torakoiden tapaan amerikantorakan tuntosarvet ovat pitkät, jalat pitkät ja piikikkäät, ja takaruumiin kärjessä on kaksi perälisäkettä, joissa on koiraalla 18–19 ja naaraalla 13–14 jaoketta. Amerikantorakan perälisäkkeiden teräväkärkinen muoto on helppo erottava tuntomerkki muutoin hyvin samannäköiseen Periplaneta brunnea -lajiin. Aikuinen torakka on lämpimän ruskea ja 30–45 mm pitkä. Keskiruumiin selkäpuoli on reunoiltaan vaalea. Molemmilla sukupuolilla on siivet. Naaraalla siivet yltävät takaruumiin kärkeen, kun koiraalla siivet ovat selvästi ruumista pidemmät.
Toukat eli nymfit ovat siivettömiä, mutta muistuttavat muuten aikuista. Ne ovat väriltään melko yksivärisen ruskeita ja jaokkeiden takareunat ovat mustahkot.
Elinympäristö ja elintavat

Nimestään huolimatta amerikantorakka on kotoisin trooppisesta Afrikasta, josta se on kulkeutunut Amerikkaan, luultavasti orjalaivojen mukana. Amerikantorakoita on löydetty vuonna 1625 Bermudalla uponneen laivan hylystä, ja kun Carl von Linné kuvasi lajin tieteelle vuonna 1758 se on ollut amerikoissa jo laajalle levinnyt. Nykyisin se on suuressa osassa maailmaa russakan jälkeen yleisin ihmisasutuksessa viihtyvä torakkalaji ja on lajina erittäin hyvin sopeutunut erilaisiin ihmisvaikutteisiin ympäristöihin. Kaikkein tyypillisimpiä amerikantorakan elinympäristöjä ovat kellarit, viemäriverkostot sekä kaatopaikat. Riittävän lämpimän ilmaston maissa se viihtyy myös ulkona.
Amerikantorakka on melko tiukasti yöaktiivinen. Se piilottelee päivät ja tulee esiin vasta hämärissä. Sekä toukat että aikuiset yksilöt liikkuvat aktiivisesti etsimässä ravintoa. Torakka on erittäin kaikkiruokainen, mutta se voi elää kolmekin kuukautta ilman vettä ja ravintoa[lähde? ]. Torakoiden ulosteissa on feromoneja, jotka saavat ne hakeutumaan toistensa seuraan ja sopivassa elinympäristössä amerikantorakoita voikin esiintyä tavattoman suuria määriä. Jos populaatio kasvaa niin suureksi, että ravinnosta tulee puutetta, torakat voivat lähteä massavaelluksina etsimään uutta elinpaikkaa. Molemmat sukupuolet ovat lentokykyisiä, mutta laji on varsin huono lentäjä. Häirittynä torakka pyrkii pakenemaan juosten.
Naaras munii noin 16 munaa munakoteloon eli oothecaan. Toukat kuoriutuvat 6–8 viikon kuluttua ja kehitys aikuiseksi kestää noin vuoden. Lämpötilalla ja muilla ympäristön olosuhteilla on suuri vaikutus kehityksen nopeuteen. Aikuinen torakka elää yleensä noin vuoden, jona aikana naaras tuottaa noin 150 jälkeläistä.
Merkitys tautien levittäjänä

Elinpaikoissaan amerikantorakka on merkittävä hygieniaongelma. Amerikantorakan on todettu toimivan useiden ihmiselle patogeenisten virusten, bakteerien ja jopa loismatojen vektoreina.
Amerikantorakan loisia

Hentokiilupistiäisiin kuuluva Aprostocetus hagenowii sekä torakkapistiäisiin kuuluvat Evania appendigaster ja Evania puctata loisivat amerikantorakan munissa. Kartiopistiäisiin kuuluva Ampulex compressa saalistaa täysikasvuisia amerikantorakoita toukkiensa ravinnoksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Amerikantorakka (Periplaneta americana)
ITIS: Periplaneta americana (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Periplaneta americana (American cockroach) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Periplaneta americana, the American cockroach (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Periplaneta americana (American cockroach) (englanniksi)
Bug Guide: Periplaneta americana - American Cockroach (englanniksi)
Eric Esch

| Eric Esch |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Eric Scott Esch
Syntynyt: 3. elokuuta 1966 (ikä 58) Atlanta, Georgia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Butterbean The King of the Four Rounders
Pituus:  182 cm
Paino:  171,5 kg
Painoluokka:  Raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  91
Voitot:  77
– tyrmäysvoitot:  58
Tappiot:  10
Ratkaisemattomat:  4
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Eric Scott Esch (s. 3. elokuuta 1966 Bay City, Michigan) on yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, potkunyrkkeilijä ja vapaaottelija. Hänestä käytetään usein lempinimeä Butterbean.
Hän on entinen IBA:n superraskaansarjan mestari sekä WAA-mestari. Esch otteli aina Yhdysvaltojen lipun värisissä housuissa. Painoa hänellä on 200 kg ja pituutta 182 cm.
Esch esiintyi myös elokuvassa Jackass: The Movie, jossa hän otteli Johnny Knoxvilleä vastaan kaupassa.
Aiheesta muualla

Nyrkkeilyottelut Boxrec-tietokannassa (englanniksi)
Eugenio Sbarbaro

Eugenio Sbarbaro (s. 26. kesäkuuta 1934) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi 11. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Tiddin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Malawiin ja Sambiaan 14. syyskuuta 1985. Piispaksi konsekroinnin suoritti 19. lokakuuta Agostino Casaroli, jota avustivat Pio Laghi ja James Aloysius Hickey.
Sbarbaro sai 7. helmikuuta 1991 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Trinidad ja Tobagolle sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi seuraaviin maihin: Bahama, Barbados, Dominica, Jamaika, Grenada, Saint Vincent ja Grenadiinit, Saint Lucia ja Antigua ja Barbuda. Sbarbarolle tuli lisänimityksiä, kun hänet nimitettiin 13. heinäkuuta 1994 nuntiukseksi Surinameen, 26. elokuuta 1997 Guyanaan ja 23. lokakuuta 1999 Saint Kitts ja Nevisille.
Vuonna 2002 Sbarbaro sai nimityksen nuntiukseksi Serbia ja Montenegroon, sitten 19. kesäkuuta 2006 Serbiaan. Hän jäi eläkkeelle 8. elokuuta 2009.
Esperantonkielinen Wikipedia

Esperantonkielisen Wikipedian logo
Esperantonkielinen Wikipedia (Vikipedio) on Wikipedian esperantonkielinen versio. Se aloitettiin marraskuussa 2001, samaan aikaan afrikaansinkielisen Wikipedian kanssa. Esperantonkielinen Wikipedia oli aikajärjestyksessä Wikipedian yhdestoista versio. Heinäkuussa 2012 esperantonkielisessä Wikipediassa oli yli 167 500 artikkelia, tuolloin se oli artikkelimäärältään Wikipedian 27. suurin versio. Nykyään artikkeleita on noin 
327 481 (30.11.2022). Esperantonkielinen Wikipedia on artikkelimäärältään suurin keinotekoisten kielten kieliversio. Sen näkökulmaa leimaa jossakin määrin sen kieli, esim. paikkakunta-artikkeleissa on mainintoja esperanton harrastuksesta paikkakunnalla ja joissakin tapa- ja ilmiöartikkeleissa mainintoja noiden tapojen ja ilmiöiden esiintymisestä esperantistien keskuudessa.
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Erna Flegel

Erna Flegel (11. heinäkuuta 1911 Kiel – 16. helmikuuta 2006 Mölln) oli saksalainen sairaanhoitaja, joka toimi tammikuusta 1943 toisen maailmansodan loppuun Adolf Hitlerin ja tämän lähipiirin sairaanhoitajana.
Berliinin taistelun aikana Flegel oli Führerbunkerissa, jonne hän siirtyi Berliinin Ziegelstrasselta yliopistolliselta klinikalta. Fliegel oli yksi viimeisistä bunkkerista lähteneistä saksalaisista – hän oli paikalla puna-armeijan saapuessa bunkkeriin. Yhdysvaltain tiedustelupalvelu haastatteli Flegeliä marraskuussa 1945. Sodan jälkeen hän pysyi tuntemattomana, kunnes hän 60 vuotta myöhemmin suostui antamaan haastatteluja sodan viimeisistä päivistä.
Vuoden 2004 saksalaisessa elokuvassa Perikato Flegeliä esitti Jelizaveta Bojarskaja.
Evan Mobley

| Evan Mobley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Evan Mobley
Syntynyt: 18. kesäkuuta 2001 (ikä 23) San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  213 cm
Paino:  98 kg
Nyk. joukkue:  Cleveland Cavaliers
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  3. varaus 2021 (Cleveland Cavaliers)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2020–2021:  Etelä-Kalifornian yliopisto
Seurajoukkueet
2021–:  Cleveland Cavaliers
Evan Mobley (s. 18. kesäkuuta 2001 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri.
Pelaajaura

Mobley pelasi kauden 2020–2021 yliopistokoripalloa Etelä-Kalifornian joukkueessa ja sai kauden suorituksistaan lukuisia tunnustuksia ja palkintoja ollen muun muassa konferenssinsa vuoden pelaaja ja puolustuspelaaja. Cleveland Cavaliers varasi Mobleyn NBA:han kolmannella vuorolla vuoden 2021 varaustilaisuudessa.
Yhdysvaltain nuorisomaajoukkueissa Mobley voitti alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2018 ja alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2019.
Eric von Born

Eric Frithiof Michaël von Born (29. kesäkuuta 1897 Sarvilahden kartano, Pernaja – 4. lokakuuta 1975 Saksa) oli suomalainen vapaaherra, sukututkija ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Von Bornin vanhemmat olivat tilanomistaja Viktor Magnus von Born (1851–1917) ja Clara Henny Helena Helena Grafström (1868–1905). Lapsuusvuotensa Suomessa viettänyt von Born pääsi ylioppilaaksi 1918 Zürichissä Sveitsissä ja väitteli 1923 tohtoriksi Freiburgissa Saksassa. Von Born asui Ruotsissa 1930-luvun lopulta aina vuoteen 1956 jolloin hän palasi Suomeen.
Von Born kirjoitti 1930-luvulla muutamia juutalaisvastaisia teoksia. Hän on kirjoittanut myös Emanuel Swedenborgin oppeja käsitteleviä teoksia ja julkaissut salapoliisiromaaneita nimimerkillä Eric Finn.
Eric von Born oli naimisissa neljä kertaa:
1922–1935 saksalaisen vapaaherratar Hilda Teodora Ida Luise Anna Senfft von Pilsachin (1893–1988) kanssa, liitto päättyi avioeroon.
1935–1945 kirjailija Birgit Anita Möllerin (1898–1945) kanssa. Heidän tyttärensä on ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä Heidi von Born (1936–2018).
1949–1955 Else-May Willgrenin (1910–2003) kanssa, liitto päättyi avioeroon.
vuodesta 1956 Saga Linnea Peldanin (1917–1993) kanssa.
Teoksia

Genealogiska anteckningar om Ätten von Born. Tekijä, Helsingfors 1912
Strövtåg genom det nationella Tyskland hösten 1913 : från möjligheternas land ; kirjoittajat C. A. J. Gadolin ja Eric von Born. Söderström, Helsingfors 1913
Politiska besök hos ryska monarkister ; kirjoittajat C. A. J. Gadolin ja Eric v. Born. C. W. K. Gleerup, Lund 1922
Die Russifizierung Finnlands und ihre Beeinflussung durch die weltpolitische Lage 1890-1906. 1923
Från Paradiset till Babels torn ; förklaring av berättelserna i det forngamla ordet enligt Emanuel Swedenborg. Nya kyrkans budskap, Stockholm 1930
Vart gå vi? : försynens ledning, tillfälligheter eller öde?. Nya Kyrkans budskap, Stockholm 1932
Judefrågan och dess lösning. Svea rikes förlag, Stockholm 1936
Nya kyrkans väg genom väldren : minnesskrift utgiven vid Nya kyrkans svenska församlings femtioårsjubileum i Stockholm våren 1937. Swedenborgs minneskyrkas bokrum, Stockholm 1937
Skriftens gåtor i nya kyrkans ljus 1 : Evangelium enligt Matteus och Markus. Swedenborgs minneskyrkas bokrum, Stockholm 1940
Kampen och jordklotet. J. A. Lindblad, Uppsala 1942
Finland och världen ; toimittanut Eric von Born. Förlaget Bro, Åbo 1943
Den siste lantmarskalken (Viktor Magnus von Born). Söderström, Helsingfors 1962
Gamle baronen på Sarvlaks och hans tolv barn : Minnesbilder och hågkomster. Författare, Borgå 1967
Den siste ordensbiskopen Thor Frithiof Grafström. 1975
Käännöksiä

Emanuel Swedenborg : Sambandet mellan själ och kropp. Swedenborgs minneskyrkas bokrum, Stockholm 1933 (latinankielinen alkuteos De commercio animae et corporis)
Kronan eller Tillägg till "Sanna kristna religionen" av Emanuel Swedenborg (hans sista verk) ; verkställd av Eric von Born. Swedenborgs minneskyrkas bokrum, Stockholm 1935 (latinankielinen alkuteos Coronis julkaistiin Lontoossa 1780 Swedeborgin kuoleman jälkeen)
Anna Mjöll

Anna Mjöll Ólafsdóttir on islantilainen jazzlaulaja ja lauluntekijä.
Lapsuus ja nuoruus

Mjöll syntyi Reykjavíkissa laulaja, TV- ja radiopersoona Svanhildur Jakobsdóttirille ja jazz-kitaristi, elokuvasäveltäjä, lauluntekijä, sovittaja ja tuottaja Ólafur Gaukurille. Mjöllin ainoa sisar, Andri, työskentelee kirurgina Arizonassa. Mjöll aloitti kitaransoiton kuuden vuoden iässä, jota seurasivat piano ja sello. Hän kirjoitti ensimmäisen laulunsa jo kahdeksanvuotiaana. 18 vuoden iässä hän alkoi esiintymään paikallisissa ravintoloissa. Mjöll hankki korkeakoulututkinnon Menntaskólinn í Reykjavíkista ja opiskeli Sorbonnessa Pariisissa, ennen kuin lähti Los Angelesiin soittamaan jazzia.
Yksityiselämä

Mjöll meni naimisiin amerikkalaisen muusikon, lauluntekijän, ja tuottajan Patrick Leonardin kanssa 19. marraskuuta 2018 Patrickin kotikaupungissa, Crystal Fallsissa, Michiganissa .
Ura

Mjöll esiintyi laajasti Islannin televisiossa jo varhaisessa vaiheessa. Hän edusti Islantia vuonna 1996 Norjassa Euroviisuissa laulullaan "Sjúbídú", jonka hän kirjoitti yhdessä isänsä kanssa.
Kappaleen sanoituksissa hän laulaa esikuvistaan, kuten Ella Fitzgeraldista, Frank Sinatrasta, ja Elvis Presleystä. Mjöll kiersi espanjalaisen laulajan Julio Iglesiasin kanssa ympäri maailmaa kolme vuotta. Vuonna 2006 hän kirjoitti ja esitti kolme kappaletta CJ Vanstonin kanssa elokuvaan For Your Consideration.
Vuonna 2009 Mjöll julkaisi ensimmäisen albuminsa The Shadow Of Your Smile, ja seuraavana vuonna hän julkaisi toisen albuminsa Christmas Jazzmaz.
Esperantoplatzin metroasema

| Esperantoplatz |
| --- | --- |
 Münchenin metro 
Perustiedot
Lyhenne:  EO
Metrolinjat:  U9
Paikkakunta:  München
Avattu:  2040+ (suunniteltu)
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Laitureita:  1
Laituriraiteita:  2
Liukuportaita:  kyllä
Hissejä:  kyllä
Esperantoplatz on Münchenin metron suunnitellun U9-linjan asema, sen avaamista on suunniteltu 2040-luvulle.