stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhteistoiminnallinen oppiminen

Pedagogisia malleja
Tutkiva oppiminen
Ongelmalähtöinen oppiminen
Projektioppiminen
Ilmiöpohjainen oppiminen
Freinetpedagogiikka
Montessoripedagogiikka
Yhteisöllinen oppiminen
Yhteistoiminnallinen oppiminen
Oppilaslähtöinen opetus
(katso kaikki 33)
Katso myös
Luokka:Opetusmenetelmät, Pedagogiikka, Didaktiikka, Opetus
Yhteistoiminnallinen oppiminen on opiskelua pienryhmissä yhteisen tavoitteen saavuttamiseksi. Yhteistoiminnallinen oppiminen on työtapa tai vuorovaikutusrakenne, jonka tavoitteena on yhdessäoppimisen kautta sitouttaa oppilaat oppimisprosessiin, parantaa oppilaiden itsetuntoa ja oppimistuloksia sekä opettaa oppilaille yhteistoiminnan taitoja ja vastuuta omasta ja toisten oppilaiden oppimisesta. Yhteistoiminnallisessa oppimisessa on pääpaino yhteisellä tuotoksella ja sillä, että kaikki oppilaat oppivat samat asiat ja osallistuvat yhteisen tavoitteen saavuttamiseen.
Tavoitteet

Yhteistoiminnallisen oppimisen tavoitteena on
sitouttaa oppilaat osallistumaan oppimisprosessiin aktiivisesti,
ohjata oppilaat kantamaan vastuuta sekä omasta että toisten oppilaiden oppimisesta,
kannustaa oppilaita yhdessäoppimisen toimintakulttuuriin ja tiedon jakamiseen yksinoppimisen, tiedon panttaamisen ja kilpailun sijaan,
oppilaiden yhteistyön, sosiaalisten-, vuorovaikutus- ja ongelmanratkaisutaitojen ja asenteiden kehittäminen,
oppilaiden itsetunnon ja opiskelumotivaation kohottaminen sekä
kaikkien oppilaiden laadullisesti ja määrällisesti parempi oppiminen.
Periaatteet

Yhteistoiminnallisen oppimisen periaatteita ovat:
positiivinen riippuvuus
avoin ja monipuolinen vuorovaikutus
vastuu omasta ja toisten oppimisesta
yhteistyötaidot
ryhmän ja oman toiminnan arviointi.
Sovelluksia

Perinteisesti yhteistoiminnallinen oppiminen ja sen sovellutukset liitetään formaaliin kouluopetukseen. Tällöin opettaja on usein yhteistoiminnallisen oppimistilanteen rungon rakentaja ja varmistaa yhteistoiminnallisen oppimisen periaatteiden toteutumisen.  Viime aikoina on saatu tutkimustuloksia, joiden perusteella yhteistoiminnallinen oppiminen kytkeytyy myös innovaatioyritysten toimintaan ja asiantuntijoiden väliseen tiedonjakamiseen. Yhteistoiminnallisen oppimisen tarkastelu saattaa auttaa hahmottamaan yrityksen innovaatioprosessin kehittymistä.
Villa Savoye

| Villa Savoye |
| --- | --- |
Osoite:  82 Rue de Villiers
Sijainti:  Poissy, Ranska
Koordinaatit:  48°55′28″N, 2°1′42″E
Rakennustyyppi:  asuinrakennus
Valmistumisvuosi:  1931
Suunnittelija:  Le Corbusier
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Australian Canberraan rakennettu tummanvärinen kopio Villa Savoyesta
Villa Savoye on arkkitehti Le Corbusier'n suunnittelema rakennus, joka on Le Corbuesier'n merkittävimpiä töitä ja moderniin arkkitehtuuriin kuuluvan kansainvälisen tyylin tunnetuimpia rakennuksia. Se sijaitsee Pariisin lähellä, Poissyn kunnassa.
Le Corbusier kehitti vuonna 1927 viisi teoreettista periaatetta, jotka tukivat modernin arkkitehtuurin kehitystä. Villa Savoyessa Le Corbusier käytti näitä kaikkia. Periaatteisiin kuuluivat pilareiden käyttö kantavana rakenteena, kattopuutarha, avoin pohjapiirros, pitkät ikkunoiden ketjut ja vapaamuotoinen julkisivu.
Villa Savoye suunniteltiin rikkaalle Savoyen perheelle viikonloppuasunnoksi. Se rakennettiin Poissyn kylän lähelle niitylle, jota reunustivat täyskasvuiset puut. Le Corbusier'n tarkoituksena oli sovittaa rakennus mahdollisimman hyvin ympäristöönsä.
Savoyet asuivat rakennuksessa vuoteen 1940. Toisen maailmansodan aikana se oli sekä saksalaisten että liittoutuneiden hallussa, ja kärsi pahoin. Poissyn kunta sai rakennuksen omistukseensa 1958. Sitä käytettiin tämän jälkeen nuorten keskuksena, ja se oli jopa purkamisuhan alla. Arkkitehtien protestin ja Le Corbusier'n tuen ansiosta Villa Savoye säästyi, ja vuonna 1965 rakennuksesta tuli historiallinen kohde. Vuosien 1985–1997 aikana Villa Savoye entisöitiin perusteellisesti.
Zemfira Meftəhəddinova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Zemfira Meftəhəddinova vuonna 2017. |  Zemfira Meftəhəddinova vuonna 2017. |  Zemfira Meftəhəddinova vuonna 2017. |  |
Maa:   Azerbaidžan
Naisten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | Skeet |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | Skeet |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kairo 2001 | Skeet |  |
Zemfira Meftəhəddinova (s. 28. toukokuuta 1963) on azerbaidžanilainen ampuja ja olympiavoittaja. Hän on voittanut skeetin olympiakultaa vuonna 2000 ja pronssia vuonna 2004. Hän jää myös historiaan naisten skeetin ensimmäisenä olympiavoittajana, koska se oli ensimmäisen kerran ohjelmassa Sydneyn kisoissa. MM-kisoissa Meftəhəddinova on voittanut kultaa Kairossa 2001.
Yrjö Koivukari

Yrjö Valdemar Koivukari (sukunimi vuoteen 1931 Mononen) (27. huhtikuuta 1901 Oulujoki – 16. joulukuuta 1979 Karkkila) oli suomalainen toimittaja, opettaja ja kirjailija.
Koivukarin vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Mononen ja Kreeta Mononen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun maanviljelys- ja teollisuuslyseosta 1923 ja opiskeli sen jälkeen muutamia vuosia Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa. Koivukari oli mukana perustamassa useita kulttuurilehtiä ja oli päätoimittajana Pohjantuuli-lehdessä 1933–1934, Ahjo-lehdessä 1936–1939 ja Lapin Loimu -lehdessä 1954–1957. Sodan jälkeen Koivukari työskenteli kansakoulunopettajana useilla eri paikkakunnilla vuosina 1948–1960.
Koivukari käytti 1931 ilmestyneessä esikoisromaanissaan Kukaan ei tiedä mitään luultavasti ensimmäistä kertaa Suomessa tajunnanvirtatekniikkaa. Hän julkaisi 1930-luvulla lisäksi novelli- ja runokokoelman ja sodan jälkeen 1950-luvulla romaanin ja runokokoelman. Viimeiset kymmenen vuotta elämästään Koivukari vietti Karkkilassa. Hän julkaisi tällä kaudella kolme runokokoelmaa, esseekokoelman ja kaksi romaania. Koivukari toimi Karkkilassa aktiivisesti Länsi-Uudenmaan Kirjoittajien yhdistyksessä ja keräsi siellä innostavalla esiintymisellään ympärilleen joukon aloittelevia kirjoittajia. Koivukari oli myös omakustannetoiminnan puolestapuhuja ja karkkilaiskirjoittajat julkaisivatkin oman albuminsa Karkkila-albumi I.
Teokset

Kukaan ei tiedä mitään, romaani.   Kirja 1931
Alastomat kasvot, novelleja.  WSOY 1932
Taivas meren takana, runoja.  WSOY 1934
Multa polttaa, romaani.  Ponsi 1953
Timanttikammio, runoja.  Gummerus 1953 (käännetty ranskaksi nimellä Tanière diamantine poèmes, Syndicate Press, 1975)
Ihmisen aika, runoja.  Pohjoinen 1971
Viimeiset tulevat: säteilyanalyysin koe Jeesus – Marx – Lenin.  Pohjanponsi 1972
Kohti aurinkoa, runoja.   Mysteeni 1973
Häkämyrkytys, romaani.   Mysteeni 1974
Ihmisen aika, runoja.   Mysteeni 1974
Kylmän kehän vangit, romaani. Syndicate Press 1974
Tyttö kadulta: 3-näytöksinen tragikomedia.  Syndicate Press 1975
Kootut runot.  Omakustanne 1979
Zemfira

Zemfira
Zemfira Talgatovna Ramazanova (ven. Земфира Талгатовна Рамазанова, baškiiriksi Земфира Талғат ҡыҙы Рамаҙанова, 26. elokuuta 1976, Ufa), on venäläinen muusikko ja laulaja. Hän on julkaissut useita albumeita taiteilijanimellä Zemfira. Zemfira aloitti esiintymiset 1998 ja julkaisi ensimmäisen levytyksensä (Zemfira) 1999. Hän on entisen Neuvostoliiton alueella hyvin tunnettu ja suosittu. Zemfira on keikkaillut useita kertoja myös eri puolilla Eurooppaa. Hän esiintyi Helsingissä maaliskuussa 2012 ja Rock the Beach-festivaaleilla kesäkuussa 2013.
Zemfira on kansallisuudeltaan tataari.
Aiheesta muualla

Zemfiran viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Álfheiður Ingadóttir

| Álfheiður Ingadóttir |
| --- | --- |

Islannin terveysministeri
 1. lokakuuta 2009 – 2. syyskuuta 2010  
Edeltäjä:  Ögmundur Jónasson
Seuraaja:  Guðbjartur Hannesson
Kansanedustaja
 2007–2013  
Ryhmä/puolue:  Vihreä vasemmisto
Vaalipiiri:  Reykjavíkurkjördæmi suður (2007–2009) Reykjavíkurkjördæmi norður (2009–2013)
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1951 (ikä 73) Reykjavík
Kansalaisuus:   Islanti
Puoliso:  Sigurmar K. Albertsson
Lapset:  1
Tiedot
Puolue:  Vihreä vasemmisto
Álfheiður Ingadóttir (s. 1. toukokuuta 1951) on islantilainen vihreän vasemmiston poliitikko, joka toimi Islannin terveysministerinä vuosina 2009–2010.
Álfheiður syntyi Reykjavíkissä. Hän suoritti biologian kandidaatintutkinnon Islannin yliopistossa vuonna 1975 ja opiskeli vuosina 1976–1977 saksan kieltä ja mediaa Länsi-Berliinissä Freie Universität Berlinissä. Vuosina 1977–1987 hän toimi Þjóðviljinn-lehdellä toimittajana. Vuosina 1987–1989 hän toimi lohenkasvattamon johtajana Straumsvíkissä. Vuosina 1989–1991 hän toimi patentti- ja tavaramerkkivirkailijana. Vuosina 1991–1996 hän toimi freelance-toimittajana. Vuosina 1996–2007 hän toimi Islannin luonnonhistoriallisen instituutin julkaisujohtajana.
Álfheiður valittiin Alltingiin vuoden 2007 vaaleissa. Vuosina 2009–2010 hän toimi terveysministerinä. Vuosina 2009 ja 2010–2012 hän toimi Alltingin 5. varapuhemiehenä. Vuosina 2009 ja 2011 hän toimi Alltingin kauppavaliokunnan puheenjohtajana ja vuosina 2011–2012 hyvinvointivaliokunnan puheenjohtajana.
Álfheiður on naimisissa Sigurmar K. Albertssonin kanssa. Heillä on vuonna 1991 syntynyt poika.
Witold Lutosławski: String Quartet

| Witold Lutosławski: String Quartet Kronos Quartet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Skywalker Ranch, Nicasio, Kalifornia
 Julkaistu: 27. tammikuuta 1991
 Tuottaja(t): Judith Sherman
 Tyylilaji: taidemusiikki
 Kesto: 23.47
 Levy-yhtiö: Nonesuch (79255)
Kronos Quartetin muut julkaisut
| Black Angels 1990 | Witold Lutosławski: String Quartet 1991 | Kevin Volans: Hunting:Gathering 1991 |
Witold Lutosławski: String Quartet on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 1991 levymerkillä Nonesuch Records.
Kappaleet

Kappaleet säveltänyt Witold Lutosławski.
Introductory Movement – 8.33
Main Movement – 15.14
Kokoonpano

David Harrington – viulu
John Sherba – viulu
Hank Dutt – alttoviulu
Joan Jeanrenaud – sello
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Witold Lutosławski: String Quartet discogs.com -sivustolla
Yhdysvaltain merijalkaväen komentaja

Merijalkaväen komentajan lippu
Yhdysvaltain merijalkaväen komentaja on merijalkaväen korkea-arvoisin upseeri, Puolustushaarakomentajien neuvoston jäsen ja presidentin, puolustusministerin sekä laivastoministerin neuvonantaja merijalkaväkeä koskevissa asioissa. Komentajan on vastuussa merijalkaväen materiaalihuollosta, organisaatiosta, suunnittelusta ja johtamisesta.
Komentajan nimittää presidentti nelivuotiskaudeksi ja senaatin enemmistön tulee hyväksyä nimitys.
Nykyinen komentaja on kenraali Robert B. Neller.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain merijalkaväen komentaja Wikimedia Commonsissa
Villa San Pietro

| Villa San Pietro (Santu Pèdru) |
| --- | --- |
 Villa San Pietro
 Koordinaatit: 39.035°0′0″N, 8.996°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Cagliari
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  39,89 km²
Korkeus:  37 m
Väkiluku:  2 107
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09010
Suuntanumero(t):    070
Rekisterikilpi:  CA
 
 http://www.comune.villasanpietro.ca.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Villa San Pietro (sardiksi Santu Pèdru) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 2 107 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 39,89 neliökilometriä. Se sijaitsee 37 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villa San Pietro Wikimedia Commonsissa
Cagliarin metropolikaupunki
Assemini | Cagliari | Capoterra | Decimomannu | Elmas | Maracalagonis | Monserrato | Pula | Quartu Sant'Elena | Quartucciu | Sarroch | Selargius | Sestu | Settimo San Pietro | Sinnai | Uta | Villa San Pietro
Vilma Tanskanen

| Mitalit> Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Naisten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ruotsi 2015 | jääkiekko |  |
Vilma Tanskanen (s. 14. huhtikuuta 1995 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi viimeksi kaudella 2019–2020 Svenska damhockeyliganin Linköping HC:ssä edustettuaan sitä ennen kausilla 2017–2019 NCAA:n yliopistosarjaa Mercyhurstin yliopiston joukkueessa. Kausilla 2015–2017 hän pelasi samassa sarjassa Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueessa. Hän voitti Suomen-mestaruuden Espoo Bluesissa kaudella 2014–2015 pelattuaan runkosarjan KJT:ssä. Aiemmin hän edusti SM-sarjassa Team Oriflame Kuortanetta kausilla 2011−2014 sekä Suomisarjassa KJT:tä 2010−2011. Hänen kasvattajaseuransa on Kiekko-Vantaa ja hän on pituudeltaan 175 cm. Hänet valittiin SM-sarjan kuukauden pelaajaksi tammikuussa 2013.
Tanskanen on pelannut SM-sarjassa 86 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 26 maalia ja antanut 18 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt yhdeksässä ottelussa kolme maalia ja antanut yhden maalisyötön. USA:n yliopistosarjassa hän teki pelaamissaan 129 ottelussa 27 maalia ja antoi 30 maalisyöttöä. Ruotsin pääsarjassa hän pelasi kahdeksan runkosarjaottelua ja teki yhden maalin.
Tanskanen kuului Suomen alle 18-vuotiaiden MM-kisajoukkueeseen 2012 ja 2013. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut kausilla 2013–2020. Hän kuului Sotšin olympiajoukkueeseen 2014 ja saavutti MM-pronssia Ruotsin kisoissa 2015. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2016.
Tanskanen on pelannut kauden 2019−2020 loppuun mennessä 76 naisten maaottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia ja antanut neljä maalisyöttöä. MM-kilpailuissa hän on pelannut 12 ja olympialaisissa kuusi ottelua ilman tehopisteitä.
Yön kasvot

| Yön kasvot> 復讐するは我にあり   Fukushū suru wa ware ni ari |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Shōhei Imamura
Käsikirjoittaja:  Masaru Baba
Tuottaja:  Kazuo Inoue
Säveltäjä:  Shin-ichiro Ikebe
Kuvaaja:  Masahisa Himeda
Leikkaaja:  Keiichi Uraoka
Lavastaja:  Akiyoshi Satani
Pääosat:  Ken Ogata, Mayumi Ogawa, Rentarō Mikuni, Mitsuko Baisho
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:   Shochiku  Imamura Productions 
Levittäjä:  Shochiku Netflix
Kesto:  140 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yön kasvot (jap. 復讐するは我にあり, Fukushū suru wa ware ni ari) on vuonna 1979 julkaistu Shōhei Imamuran ohjaama rikosdraama. Elokuva perustuu Ryuzo Sakin samannimiseen romaaniin. Yön kasvot kuvailee sarjamurhaaja Akira Nishiguchin (elokuvassa Iwao Enokizu) tarinan. Elokuva palkittiin muun muassa Japanin akatemian parhaan elokuvan ja ohjauksen palkinnoilla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ken Ogata  | … |  Iwao Enokizu   |
|  Rentaro Mikuni  | … |  Shizuo Enokizu   |
|  Chocho Miyako  | … |  Kayo Enokizu   |
|  Mitsuko Baisho  | … |  Kazuko Enokizu   |
|  Mayumi Ogawa  | … |  Haru Asano   |
|  Nijiko Kiyokawa  | … |  Hisano Asano   |
|  Taiji Tonoyama  | … |  Tanejirô Shibata   |
|  Kazuko Shirakawa  | … |  Sachiko Yoshizato   |
Lähde:
Aiheesta muualla

Ebert, Roger: A Japanese masterpiece about a killer without a cause RogerEbert.com.  January 17, 2008. Viitattu 27.5.2021. (englanniksi)
Vilma Vaattovaara

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ruotsi 2015 | jääkiekko |  |
Vilma Vaattovaara (s. 10. maaliskuuta 1993 Oulainen) on uransa jo lopettanut suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti  SM-sarjassa pelaavaa Tampereen Ilvestä.
Vaattovaara pelasi SM-sarjaa Hämeenlinnan Pallokerhossa 2008–2011 ja Tampereen Ilveksessä 2011–2012. Kausilla 2012–2016 hän pelasi New Hampshiren yliopiston joukkueessa. Kausilla 2016–2018 hän edusti Ilvestä. Hän saavutti Suomen-mestaruuden HPK:ssa 2011 ja SM-hopeaa Ilveksessä 2018.
Vaattovaara pelasi SM-sarjassa/liigassa 93 runkosarja- ja 19 pudotuspeliottelua. Yhdysvaltojen yliopistosarjassa hän pelasi 67 ottelua.
Vaattovaara pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009. Hän sai MM-pronssia ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Ruotsin MM-kilpailuissa 2015. Hän oli turnauksessa kolmosmaalivahtina, eikä päässyt pelaamaan. Kaikkiaan hän pelasi kahdeksan naisten maaottelua.
Vaattovaara opiskelee ja toimii sen ohessa valmentajana Isossa-Britanniassa. Hän on kertonut julkisesti kärsineensä alkoholi- ja mielenterveysongelmista opiskeluaikoinaan Yhdysvalloissa.
Vaskitsa

| Vaskitsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Vaskitsamaiset Anguimorpha
Heimo::  Vaskitsat Anguidae
Suku::  Anguis
Laji::  colchica
Kaksiosainen nimi
 Anguis colchica  (Nordmann, 1840) 

Katso myös
   Vaskitsa Wikispeciesissä   Vaskitsa Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vaskitsa (Anguis colchica) on raajaton liskolaji, josta on käytetty myös kansanomaisia nimiä vaskikäärme ja kuparikäärme. Suomenkielisen nimensä se on saanut vaskenhohtoisesta väristään. Vaskitsa on Suomessa rauhoitettu ja uhanalaisluokitukseltaan elinvoimainen laji. Rauhoitusmääräyksen rikkominen on lailla rangaistavaa: vaskitsan ohjeellinen korvausarvo on Suomen lain mukaan 202 euroa.
Levinneisyys

Vaskitsaa tavataan Balkanilla, Kaukasuksella, Länsi-Aasiassa, Itä-Euroopan tasangolla ja Suomessa. Läntisessä Euroopassa elävät vaskitsat ovat nykykäsityksen mukaan eri lajia kuin Suomen vaskitsat. Aiemmin molemmat lajit tunnettiin nimellä Anguis fragilis, mutta nykyään suomalaisen lajin nimi on Anguis colchica. Ruotsissa esiintyvä laji on edelleen Anguis fragilis.
Suomessa vaskitsa esiintyy harvinaisena Etelä- ja Keski-Suomessa Vaasan ja Lieksan korkeudelle saakka. Ahvenanmaalta laji hävisi tuntemattomasta syystä 1900-luvun alussa.
Ulkonäkö

Vaskitsa on kiiltävän hiekan- tai kuparinruskea, raajaton ja pitkäruumiinen lisko, jonka pituus on 25–40 cm, Etelä-Euroopassa jopa puoli metriä. Naaraat ovat hieman pidempiä kuin koiraat. Vaskitsan selässä on usein pitkittäisjuovia, ja selässä voi olla myös sinisiä täpliä. Toisin kuin käärmeillä, vaskitsalla on liikkuvat silmäluomet. Vaskitsalla on yksi tai kaksi erittäin pientä korva-aukkoa, tai ne voivat myös puuttua kokonaan.
Vaskitsan nahan alla olevien luulevyjen vuoksi siltä puuttuu käärmeen notkeus ja sulavuus, ja se liikkuu kömpelön oloisesti ruumistaan kääntelemällä. Vatsapuolella suomut ovat pienet, levymäiset ja pitkittäin järjestäytyneet, kuten käärmeillä. Vaskitsa on hyvä uimaan.
Elintavat

Vaskitsa on hämäräeläin, mutta voi pilvisellä säällä liikkua myös päiväsaikaan, etenkin sateen jälkeen, kun sen mieliravintoa kastematoja ja etanoita on liikkeellä runsaasti. Auringon paahtaessa vaskitsa piilottelee kivien alla ja kuivien lehtien seassa. Tämän vuoksi vaskitsa suosii alueita, joissa on runsaasti pintakasvillisuutta. Tyypillisiä esimerkkejä ovat metsien aukkopaikat, pensaikot, rehevät multavat lehdot, ruohikot, laidunmaat, teiden varret ja lämpimät rinteet.
Uhattuna vaskitsa pystyy katkaisemaan häntänsä kuten esimerkiksi sisiliskokin. Vaskitsoja käyttävät ravintonaan muun muassa siili, kettu, supikoira ja mäyrä sekä varis- ja petolinnut. Vaskitsa voi elää luonnossa jopa 30-vuotiaaksi. Vankeudessa vanhin yksilö on saavuttanut peräti 54 vuoden iän.
Elintavat > Ravinto

Ravintonaan vaskitsa käyttää monenlaisia selkärangattomia pikkueläimiä hyönteisistä ja hämähäkeistä pieniin etanoihin ja kastematoihin. Se säilöö vararavintoa rasvana häntäänsä talvihorrosta varten.
Elintavat > Lisääntyminen

Vaskitsakoiraat tulevat sukukypsiksi kolmevuotiaana ja naaraat vuotta myöhemmin. Vaskitsan paritteluaika on keväällä touko-kesäkuun vaihteessa. Koiraat kamppailevat tuolloin keskenään rajusti naaraista. Parittelussa koiras pitää naarasta aloillaan puremalla sitä niskasta ja kiertymällä ympärille. Naaraan kantoaika on noin kolme kuukautta. Kuten sisilisko, myös vaskitsa on ovovivipaarinen laji, eli sen munat kuoriutuvat jo naaraan munanjohtimissa, jolloin poikaset (yleensä 6–12 kappaletta) syntyvät valmiiksi kuoriutuneina. Vastasyntyneet poikaset ovat 7–10 cm pitkiä.
Elintavat > Talvehtiminen

Vaskitsat viettävät talven horrostamalla kompostikasoissa, maakoloissa tai muurahaispesissä usein yhdessä lajitovereidensa kanssa. Jos sopivaa talvehtimispaikkaa ei löydy valmiina, vaskitsa pystyy kuononsa avulla porautumaan itsekin löyhään maaperään, jopa metrin syvyyteen. Horrosaika kestää Suomen olosuhteissa syys-lokakuusta huhtikuuhun.
Vaskitsa Suomessa

Vaskitsat ovat vähentyneet Suomessa monin paikoin voimakkaasti levinneen asutuksen ja tihentyneen tieverkoston takia. Päivällä lämmennyt tienpinta houkuttelee vaskitsoja lämmittelemään. Sileällä tienpinnalla vaskitsat ovat kuitenkin melko avuttomia eivätkä pääse liikkumaan kunnolla, ja niitä jää suuria määriä auton alle. Lisäksi vaskitsoja surmataan kyykäärmeinä, vaikka ne ovat vaarattomia eivätkä muistuta kyytä. Vaskitsa ei myöskään osaa puolustautua kissoja vastaan, minkä vuoksi kissan saaliiksi joutuminen on sen yleisimpiä kuolinsyitä ihmisten asuttamilla mailla. Vaskitsahavaintoja voi ilmoittaa Luonnontieteellisen keskusmuseon ylläpitämään matelijoiden ja sammakkoeläinten levinneisyyskartoitukseen Laji.fi-sivuston kautta.
Vaskitsalla on pyöreähkö silmäterä ja liikkuvat silmäluomet.
Vaskitsat hakeutuvat mielellään lämmittelemään teille, minkä vuoksi niitä kuolee paljon liikenteessä.
Velislammi

| Velislammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°36′03″N, 25°07′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Ruontakuseen 
Järvinumero:  14.224.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  140,1 m  
Pituus:  1 km  
Leveys:  240 m  
Rantaviiva:  2,297 km  
Pinta-ala:  14,273 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVelislammi 
Velislammi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Karklammen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Velislammi sijaitsee Velisjärven itäpuolella ja niiden välissä on kapea kannas. Lammen eteläpuolella Velismäki ja Konttivuori nousevat noin 45 metriä lammen pinnan yläpuolelle, minkä takia lammen etelärannat ovat jyrkät. Velislammin pinta-ala on 14,3 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä. Rannat ovat pääosin metsämaata. Pohjoisrannalle on rakennettu kolme vapaa ajan asuntoa, joille johtaa tie koillisesta yhdystieltä 3284.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 140,1 metriä mpy. Velisjärvi laskee ojaa pitkin Velislammin länsipäähän. Velislammin pohjoispäästä lähtee laskuoja, joka yhtyy Kangastakusen laskuojaan, joka laskee Ruontakuseen.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa Velislammi oli merkitty nimellä Welislampi. Silloin Velisjärven ja Velislammen välille oli merkitty kapea salmi.
Vuoden 1965 peruskartassa Velislammi oli autio. Vuoteen 1986 mennessä järven pohjoisrannalle oli rakennettu kolme vapaa-ajan kiinteistöä.
Yrjö Aaltonen

Yrjö Aaltonen (31. tammikuuta 1916 Uusikaupunki – 19. huhtikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja. Hän sai vuonna 1946 Jussi-kunniamaininnan lyhytelokuvasta Syksy.
Sodan aikana Aaltonen toimi TK-miehenä.
Filmografia

1946: Syksy (lyhytelokuva)
1949: Sinut minä tahdon
1961: Nuoruus vauhdissa
1961: Pikku Pietarin piha
Aiheesta muualla

Yrjö Aaltonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1957

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1957 järjestettiin 6.–7. heinäkuuta Joensuussa.