stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hullu puutarhuri
Muusikot

Tuomari Nurmio – laulu
Tommi Viksten – kitara
Jorma Tapio – bassoklarinetti, saksofoni, sähköurut, vibrafoni
Jussi Harju – tuuba
Jouni Kannisto – saksofoni
Tapani Rinne – klarinetti, saksofoni
Jari Hongisto – pasuuna
Matti Riikonen – trumpetti, kornetti
Ulf Krokfors – kontrabasso
Alf Forsman – rummut
Markku Hillilä – lyömäsoittimet
Antero Jakoila – efektikitara, basso raidalla A4
Ari Vaahtera – basso raidalla B2
Muut tekijät

Eero Heikkinen – levynkansi
Vertti Teräsvuori – valokuvat
Konbu

Kuivattua konbua.
Eräs konbuna käytettävä levälaji, makealapakelppi (Saccharina latissima).
Konbu tai kombu (jap. 昆布/コンブ, konbu) on syötävä levä, jota hyödynnetään etenkin japanilaisessa ruokakulttuurissa.
Konbussa on paljon umamilta maistuvaa glutamaattia. Siinä on myös natriumia, kalsiumia, kaliumia ja jodia. Konbua käytetään muun muassa dashi-liemen valmistuksessa.
Myllyjärvi (Padasjoki)

| Myllyjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°23′26″N, 25°06′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25)
Laskuoja:  oja Miestämään 
Järvinumero:  14.252.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108 m  
Pituus:  2,5 km  
Leveys:  2,2 km  
Rantaviiva:  14,355 km  
Pinta-ala:  1,74144 km²   
Saaria:  8 
 fiMyllyjärvi 
Myllyjärvi  on Päijät-Hämeessä Padasjoella Arrakosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 174 hehtaaria eli 1,7 neliökilometriä, se on 2,5 kilometriä pitkä ja 2,2 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 8 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 14,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108 metriä mpy.
Heikki Asunta

Heikki Asunta Ruovedellä vuonna 1949.
Uuno Taavi Heikki Asunta (25. kesäkuuta 1904 Kurkijärvi, Ruovesi – 28. kesäkuuta 1959 Ruovesi) oli suomalainen runoilija, prosaisti ja taidemaalari.
Henkilöhistoria

Asunnan vanhemmat olivat maanviljelijä Ernst Henrik (Heikki) Asunta ja Elvi Ikkala ja puoliso vuodesta 1935 hammaslääkäri Iris Valborg de Bruyn-Ouboter. Hän kävi viisi luokkaa Tampereen suomalaista yhteiskoulua ja opiskeli kaksi lukukautta Suomen Taideyhdistyksen Piirustuskoulussa. Asunta teki opintomatkan Pariisiin 1927. Hän työskenteli taiteilijana, vapaana toimittajana, pakinoitsijana ja esitelmöijänä, samoin kuin Aamulehden kirjallisuuskriitikkona 1939–1946.
Asunta ryhtyi 1931 Lapuan liikettä lähellä olleen Sinimustat-järjestön Sinimusta-lehden päätoimittajaksi. Vuonna 1934 Asunta julkaisi Leirinuotio-kokoelmassa isänmaallisia runoja, niiden joukossa oli myös IKL:lle omistettu "Mustapaitojen marssi", jonka Väinö Raitio oli säveltänyt.
Asunta asui eri puolella Suomea, kuten muun muassa Helsingissä, Jyväskylässä, Korpilahdella ja useana kesänä Suursaaressa, kunnes hän asettui pysyvästi Ruovedelle 1935.
Asunta harrasti kotiseututyötä, oli perustamassa Ruoveden kotiseutumuseota ja pelasti Juupajoella olevan Kallenaution kestikievarin jälkipolville. Asunta keräsi myös itse vanhaa talonpoikaisesineistöä. Talvisotaan Asunta osallistui pataljoonan valistusupseerina Suomussalmen ja Raatteen suunnalla ja jatkosotaan rintamakirjeenvaihtajana Kiestingin suunnalla. Taiteilijana Asunta piti ensimmäisen näyttelynsä 1928 Helsingin Taidehallissa ja sen jälkeen useita näyttelyitä, joista viimeisen 1954 Tampereella. Asunnan vanhaan riiheen 1940-luvun lopulla sisustama ateljee avattiin yleisölle Ruovedellä 1979.
Lontoon kesäolympialaisissa 1948 Asunta sai taidekilpailujen lyriikkasarjan kunniamaininnan.
Heikki Asunta suunnitteli 7.6.1953 paljastetun Killinkosken sankarimuistomerkin, jonka valmisti  Frans Niiniskoski.
Kirjallinen tuotanto

Asunta julkaisi kolmetoista runokokoelmaa, romaaneja ja näytelmiä ja kirjoitti lehtiin sekä aikuisille että lapsille tarkoitettuja runoja, novelleja, pakinoita ja artikkeleja. Hän toimi muun muassa Nuorten Pellervo- ja Pellervo-lehden avustajana.
Kirjallinen tuotanto > Runokokoelmat

Kolmen teinin lauluja (Martti Merenmaan ja Einari Vuorelan kanssa), 1928
Mustaa ja kultaa, 1929
Ristikkoikkuna, 1931
Metalliseppele: runoja, 1932
Leirinuotio: isänmaallisia runoja, 1934
Mustapaitojen marssi, 1934
Mastolyhty, 1935
Sana ja sävel: juhlaruno Sulasol'in Tampereen-Porin piirin järjestämille Länsi-Suomen laulu- ja soittojuhlille Porissa 13.-14.6.1936,  1936
Syysmaanantai, 1943
Vedenjakajalla, 1943
Ruuhenveistäjä, 1946
Valitut runot, 1948
Sudenmarja, 1950
Valikoima runoja, 1958
Kirjallinen tuotanto > Kertomakirjallisuus

Viheriä oksa y.m. parodioja välipaloiksi, 1930
Ristikkoikkuna, 1931
Heiska-setä, Pienokaisten kuvakirja, 1937
Hiljaa eteenpäin, 1938
Sissipartio sotii: kertomus nuorisolle Rothin ja Spoofin päiviltä, 1943
Aamu ja puolipäivä, 1944
Katse taaksepäin: lastuja, 1947
Kirjallinen tuotanto > Näytelmät

Kaksi haaksirikkoa, 1945
Hopeapikarit, 1953
Kirjallinen tuotanto > Radiokuunnelmat

Kolme miestä mastossa, 1937
Sudet, 1941
Kuormat kevenevät, 1945
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Heikki Asunta Wikisitaateissa
Koskela, Lasse: / Asunta, Heikki (1904–1959). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 15.3.2016. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Heikki ja Iris Asunnan Säätiö sr – Sata vuotta isänmaan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive). Seppo Rantanen. Esitelmä Tampereen Suomalaisella Klubilla 1.2.2016. PDF.
Heikki Asunta Kirjasampo.fi:ssä.
Heikki ja Iris Asunnan Säätiön kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Amelia Earhart

| Amelia Mary Earhart |
| --- | --- |
 Amelia Earhartin muotokuva (1928).
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1897 Atchison, Kansas, Yhdysvallat
Kuollut: 2. heinäkuuta 1937 (39 vuotta) (katosi, kohtalo epäselvä) Julistettiin kuolleeksi 5. tammikuuta 1939 (41 vuotta) Katosi Tyynellämerellä lähellä Howlandinsaarta
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  lentäjä
Vanhemmat:  Edward Earhart ja Amelia Otis
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  George P. Putnam
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Amelia Mary Earhart (24. heinäkuuta 1897 – katosi 2. heinäkuuta 1937) oli yhdysvaltalainen ilmailun uranuurtaja ja ensimmäisiä naispuolisia lentäjiä. Hän katosi Tyynellämerellä 2. heinäkuuta 1937 yrittäessään maailmanympärilentoa.
Muut lennot

20. toukokuuta 1932 Earhart nousi Newfoundlandista Harbor Gracesta Lockheed Vega -lentokoneella tarkoituksenaan lentää Pariisiin ja toistaa Charles Lindberghin yksinlento päivälleen viisi vuotta tämän oman lennon jälkeen. Voimakkaat pohjoistuulet, jäätävät olosuhteet ja tekniset ongelmat pakottivat hänet laskeutumaan Irlantiin Londonderryn lähellä olevalle laitumelle. Hän sai useita kunnianosoituksia: Yhdysvaltain kongressilta Distinguished Flying Cross, Ranskan Kunnialegioonan ritarimerkin ja Yhdysvaltain presidentti Herbert Hooverilta National Geographic Societyn kultamitalin.
11. tammikuuta 1935 Earhartista tuli ensimmäinen ihminen, joka lensi yksin Tyynenmeren yli Honolulusta Kalifornian Oaklandiin. Myöhemmin samana vuonna hän teki yksinlennon Los Angelesista Méxicoon ja takaisin Newarkiin New Jerseyyn. Heinäkuussa 1936 hänelle luovutettiin Purduen yliopiston rahoittama Lockheed 10E Electra, ja hän ryhtyi suunnittelemaan maailmanympärilentoa.
Hänen lentonsa ei olisi ensimmäinen maailmanympärilento, mutta se olisi pisin, 29 000 mailia (noin 46 700 kilometriä), sillä reitti seuraisi päiväntasaajaa. Suunnistajaksi valittiin Fred Noonan, joka oli erittäin kokenut sekä merisuunnistuksessa (hänellä oli merikapteenin pätevyys) että lentosuunnistuksessa. Hän oli hiljattain jättänyt Pan Amin, missä hän oli auttanut yhtiötä perustamaan vesitasoreittejä Tyynenmeren yli. Hän toivoi, että lennon tuoma julkisuus auttaisi häntä perustamaan Floridaan suunnistuskoulun.
17. maaliskuuta 1937 he lensivät ensimmäisen osuuden Kalifornian Oaklandista Havaijin Honoluluun. Lento jatkui kolmen päivän kuluttua, mutta laskutelineen pyörä räjähti nousussa ja kone kääntyi menosuuntaansa (”ground-looped”). Vakavasti vaurioitunut lentokone meni Kaliforniaan korjattavaksi, ja lento peruutettiin. Seuraava yritys alkoi Miamista. Tällä kertaa aikomuksena oli lentää lännestä itään. He lähtivät matkaan 1. kesäkuuta, ja lukuisten Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Intian niemimaalla ja Kaakkois-Aasiassa tehtyjen välilaskujen jälkeen he saapuivat 29. kesäkuuta Laeheen Papua-Uuteen Guineaan. Oli lennetty jo 22 000 mailia (noin 35 000 kilometriä). Jäljellä oleva 7 000 mailia (noin 11 300 kilometriä) lennettäisiin kokonaan Tyynenmeren yllä.
Katoaminen

2. heinäkuuta 1937, keskiyöllä maailmanaikaa (GMT), Earhart ja Noonan nousivat Laelta. Heidän päämääränsä oli 2 556 mailin (noin 4 113 kilometrin) päässä sijaitseva Howlandinsaari, tasainen maakaistale, joka on 2 000 metriä pitkä, 500 metriä leveä ja 3 metriä korkea. Heidän viimeinen vahvistettu paikkaraporttinsa ja näköyhteys heihin oli Nukumanusaarten yllä, 800 mailin (noin 1 300 kilometrin) päässä lähtöpisteestä. Yhdysvaltain rannikkovartioston kutteri USCGC Itasca oli asemissa Howlandinsaarella tehtävänään pitää yhteyttä Earhartin Lockheed Electra 10E:en ja ohjata Earhart saarelle, kun hän lähestyisi sitä.
Seurasi väärinymmärryksiä tai virheitä. Vieläkin kiistellään, miksi lopullinen lähestyminen Howlandinsaarelle radiosuunnistuksen avulla ei toteutunut, vaikka Earhartin radioviestin perusteella pääteltiin, että Earhart ja Noonan uskoivat tulleensa  hajanaisen pilvisyyden alueelle Howlandinsaaren kohdalle. Heidän paikannusvirheensä oli viisi meripeninkulmaa eli noin yhdeksän kilometriä. Ongelmana oli se, että Electran radioviesti kuului, mutta radioyhteyttä toiseen suuntaan ei saatu.
Kaksisuuntaista radioyhteyttä yritettiin turhaan saada useita tunteja. Sitten yksisuuntainenkin yhteys katosi, vaikka myöhemmin Tyynenmeren radio-operaattorit ehkä kuulivat uponneesta Electrasta lähtöisin olevia signaaleja.
Seuraavassa on ote kirjeestä, jonka Earhart kirjoitti miehelleen siltä varalta, että maailmanympärilento olisi hänen viimeisensä:
"Please know I am quite aware of the hazards.

I want to do it because I want to do it.

Women must try to do things as men have tried.

When they fail, their failure must be but a challenge to others."

(Amelia Earhart, 1937)
(Olen hyvin tietoinen riskeistä, mutta haluan lähteä matkaan siksi koska haluan. Naisten on kokeiltava asioita kuten miehetkin ovat kokeilleet. Jos he epäonnistuvat, olkoon epäonnistuminen vain haaste muille.)
Earhartin etsintä

Yhdysvaltain viranomaiset käyttivät Earhartin etsintöihin neljä miljoonaa dollaria. Etsintä oli siten aikansa kallein ja intensiivisin ilma- ja merietsintäoperaatio, jonka organisoivat Yhdysvaltain laivasto ja rannikkovartiosto. Useat tutkijat uskoivat, että lentokoneesta loppui polttoaine ja se syöksyi mereen. Kuitenkin yksi ryhmä (The International Group for Historic Aircraft Recovery – TIGHAR) on esittänyt, että he olivat ehkä lentäneet suoraa reittiä, jonka Earhart määritteli viimeisessä Howlandinsaarella vastaanotetussa viestissä, Nikumaroron (tuolloin tunnettu nimellä Gardner) saarelle nykyisessä Kiribatissa, laskeutuneet sinne ja kadonneet. TIGHARin tutkimukset ovat tuottaneet teoriaa tukevaa dokumentoitua arkeologista ja epätieteellistä näyttöä mutta ei todisteita.
Vuonna 1940 Nikumarorosta löydettiin luita ja joitakin esineitä, joiden epäiltiin kuuluneen Earhartille. Silloisen analyysin mukaan luut olivat miehen, mutta vuonna 2018 valmistuneen uuden analyysin mukaan luiden mitat vastasivat Earhartin kokoa.
Earhartin konetta etsittiin viimeksi kesällä 2012, mutta etsintä päättyi yhtä tuloksettomana kuin aiemmatkin.
Erästä jo vuonna 1991 löydettyä metallinpalaa voitaisiin vuonna 2014 julkaistujen tutkimusten mukaan pitää koneen osana. Pala löytyi Nikumaroron atollilta, ja sen ominaisuudet pitävät yhtä koneen erikoisikkunan paikkaukseen käytetyn metalliosan kanssa. Tigharin meren pohjaa saaren lähellä kartoittaneen kaikuluotaimen kuvissa on tulkittu näkyvän koneen runko.
Vuonna 2024 väitettiin koneen hylyn mahdollisesti löytyneen merenpohjasta noin 160 kilometrin päässä Howlandinsaaresta, mutta löytö osoittautui lopulta vain lentokoneen muotoiseksi kalliomuodostelmaksi.
Maaliskuussa 2018 Earhartin luita väitettiin löytyneen, mutta tutkimusta kritisoitiin puutteelliseksi.
Earhart populaarikulttuurissa

Vuonna 1943 julkaistu elokuva Flight for Freedom on kuvitteellinen näkemys Earhartin elämästä lisättynä tuhdilla annoksella Hollywoodin toisen maailmansodan aikaista propagandaa. Earhartia esittää Rosalind Russell.
Diane Keaton esittää Earhartia elokuvassa Kohtalon siivet (Amelia Earhart: The Final Flight) vuodelta 1994. Vuonna 1976 valmistui tv-elokuva Amelia Earhart. Mira Nairin elokuvassa Amelia (2009) pääroolin esittää Hilary Swank.
Kanadalainen laulaja-lauluntekijä Joni Mitchell julkaisi Earhartiin viittaavan kappaleen ”Amelia” albumillaan Hejira (1976).
Oululainen kirjailija Minna Mikkonen on kirjoittanut romaanin Amelian luut (2022, Kustantamo S&S), joka kertoo Earhartin haaksirikkoutumisesta. Teoksessa on myös toisessa ajassa elävät hahmot.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Amelia Earhart The Official Licensing Website of Amelia Earhart. Arkistoitu 19.6.2019. Viitattu 9.3.2019 (englanniksi).
Meet Sylvia Barter, a pilot who remembers Amelia Earhart era – Pioneer Pilot Sylvia Barter Interview Transcript The Flight of Amelia Earhart. Viitattu 9.3.2019 (englanniksi).
Naval Aviation and the Search for Amelia Earhart National Naval Aviation Museum. 11.7.2012. Viitattu 9.3.2019 (englanniksi).
Amelia Earhart Encyclopædia Britannica. Viitattu 9.3.2019.
Michals, Debra: Amelia Earhart National Women's History Museum. 2015. Viitattu 9.3.2019 (englanniksi).
Earhart, Amelia: Rakastan lentämistä oppian.fi. 2019. Viitattu 28.9.2019 (suomeksi).
"Selvä itsemurhayritys", joka onnistui ja toi mainetta tekijälleen. Amerikkalaisen lentäjättären Amelia Earhartin loistava lento Tyynen valtameren ylitse. Ilta-Sanomille kirjoittanut Amelia Earhart, Ilta-Sanomat, 25.01.1935, nro 21, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Missä on Amelia Earhardt?, Aamulehti, 18.07.1937, nro 189, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef 
Earhart ja Herbert Hoover 2.1.1932.
Earhartin lentämä Lockheed Vega 5b.
Amelia Earhart Lockheed Electra -koneensa edessä.
Amelia Earhartin mahdollinen reitti Kiribatin kartalla.
Kiiskijärvi (Padasjoki)

| Kiiskijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°22′32″N, 25°05′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25)
Laskuoja:  oja Myllyjärveen 
Järvinumero:  14.252.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,4 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,732 km  
Pinta-ala:  2,405 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKiiskijärvi 
Kiiskijärvi  on Päijät-Hämeessä Padasjoella Romonkulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,4 metriä mpy.
Cory Doctorow

| Cory Doctorow |
| --- | --- |
 Cory Doctorow. Worldcon 2005, Glasgow
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1971 (ikä 53)
Ammatti:  journalisti, kirjailija
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: tieteiskirjallisuus
Aiheesta muualla
www.craphound.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Cory Doctorow (s. 17. heinäkuuta 1971 Toronto Kanada) on journalisti ja tieteiskirjailija. Hän on muun muassa yksi Boing Boing -blogin toimittajista. Hän puolustaa tekijänoikeuslakien liberalisointia ja on Creative Commons -järjestön kannattaja. Monet hänen töistään onkin julkaistu ilmaiseksi verkossa Creative Commons -lisenssin alla. Yleisiä teemoja hänen töissään ovat käyttöestojen hallinta, tiedostojen jakaminen, Disney ja puutteenjälkeiset yhteiskunnat (eng. post-scarcity economics).
Elämä

Doctorowin vanhemmat olivat trotskilaisia opettajia. Doctorow kasvoi aktivistiperheessä ja oli lapsena mukana ydinaseriisuntaa kannattaneessa liikkeessä ja Greenpeacessa kampanjoitsijana. Myöhemmin hän oli Grindstone Island Co-operativen johtokunnassa Big Rideau Laken alueella Ontariossa, jolloin hän auttoi pyörittämään konferenssikeskusta, joka oli omistautunut rauhan ja sosiaalisen oikeuden kasvatukselle ja aktivistivalmennukseen. Hän valmistui high schoolista nimeltä SEED School, joka on demokraattinen koulu Torontossa. Tämän jälkeen hän on jättänyt opinnot kesken neljässä yliopistossa.
Kesällä 2006 Doctorow muutti Lontoosta Los Angelesiin. Lontoossa hän työskenteli neljän vuoden ajan Euroopan toimien koordinaattorina (eng. European Affairs Coordinator) Electronic Frontier Foundation -säätiöllä. Tällöin hän oli perustamassa Open Rights Group -ryhmän, joka pyrkii säilyttämään digitaaliset oikeudet ja vapaudet. Lopettaessaan työnsä EFF:llä Doctorow sai kunnianimen Fellow of the Electronic Frontier Foundation. Tammikuussa 2006 hän alkoi kokopäivätoimiseksi kirjailijaksi. Hän myös käy pitämässä puheita tekijänoikeusasioista ja opettaa talvella 2006–2007 University of Southern Californiassa.
Doctorow on keksinyt sanan enshittification, "paskistuminen", kuvaamaan verkkoalustojen rappeutumista. Se on valittu useasti vuoden sanaksi.
Kritiikkiä

Tammikuussa 2007 Doctorow'ta kritisoitiin, koska hän oli kehottanut tuhoamaan Chicagossa olevan Anish Kapoorin julkisen taideteoksen Cloud Gate.
Palkinnot ja ehdokkuudet

John W. Campbell Award, Paras uusi kirjailija (vuonna 2000)
Locus Award, Paras ensimmäinen romaani, Down and Out in the Magic Kingdom (vuonna 2003)
Sunburst Award, Paras kanadalainen tieteiskirja teoksellaan A Place So Foreign and Eight More (vuonna 2004)
Nebula Award -ehdokkaana novellilla 0wnz0red (vuonna 2003)
Hugo-ehdokkuus teoksella Little Brother (vuonna 2009)
Teokset > Kaunokirjallisuus

Down and Out in the Magic Kingdom (2003)
A Place So Foreign and Eight More (novellikokoelma, 2003)
Eastern Standard Tribe (2004)
Someone Comes to Town, Someone Leaves Town (2005)
Overclocked: Stories of the Future Present (novellikokoelma, 2007)
Little Brother (2008)
Makers (2009)
With a Little Help (2009)
For the Win (2010)
The Great Big Beautiful Tomorrow (2011)
Rapture of the Nerds (2012, kirjoitettu yhdessä Charles Stross kanssa)
Pirate Cinema (2012)
Homeland (2015)
Walkaway (2017)
Radicalized (2019)
Attack Surface (2020)
Teokset > Tietokirjat

The Complete Idiot's Guide to Publishing Science Fiction (2000)
Essential Blogging (2003)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu
Boing Boing
The Hacker Crackdown -äänikirja Cory Doctorown lukemana (vaihtoehtoiset latauspaikat: podbean (Arkistoitu – Internet Archive), torrent (Arkistoitu – Internet Archive))
Näin kirja tuhotaan Doctorow'n artikkeli niin & näin -lehden numerossa 2/2010
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Ibeerin kieli

| Ibeerin kieli |
| --- | --- |
 Ibeerin kieli vaaleanvihreällä
Tiedot
Alue:  Pyreneiden niemimaa, Välimeren rannikko
Ajoitus:  700-luku eaa.–100-luku eaa.
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  isolaattikieli
ISO 639-3:  xib
 Ohje 
Ibeerin kieli oli Pyreneiden niemimaan itä- ja kaakkoisalueilla eläneen alkuperäiskansan puhuma kieli. Ibeereistä ei tiedetä paljoa, mutta he asuttivat aluetta vuosien 700–100 eaa. välillä. Ibeeri sammui muiden paleohispaanisten kielten (baskia lukuun ottamatta) joukossa 100–200-luvulle jaa. mennessä, kun niiden sijaan siirryttiin käyttämään latinaa. Historioitsija Menéndez Pidalin mukaan se saattoi kuitenkin säilyä joillain alueilla Visigoottien valtakunnan perustamiseen asti.
Ibeerin kielestä on säilynyt joukko piirtokirjoituksia, ja niitä pystytään lukemaan, mutta ei tulkitsemaan. Niiden perusteella ei myöskään ole voitu selvittää, onko ibeeri sukua millekään muulle tunnetulle kielelle. Kielen katsotaan olevan isolaattikieli. Sen on arveltu olevan sukua baskin kielelle, koska baskin ja ibeerin numerojärjestelmät muistuttavat toisiaan.
Ensimmäiset kirjalliset todisteet ibeerin kielestä ovat peräisin 300-luvulta eaa. ja sata vuotta myöhemmin kieli alkoi kadota. Tähän vaikutti mm. se, että ensin karthagolaiset ja sitten roomalaiset valloittivat ibeerin kielen puhuma-alueita.
Levinneisyys

Ibeeriä puhuttiin laajalti Välimeren rannikolla Pyreneiden niemimaan alueella. Pohjoisessa kielellä tehtyjä kaiverruksia on löydetty jopa Ranskan Hérault-joelta asti. Tärkeitä tekstien jäänteitä on löydetty Ranskan Oppidum d'Ensérunen historiallisesta kylästä, Narbonnen ja Béziers'n välistä. Etelässä kielen puhujien asuinala rajoittui Espanjan Jaénin Porcunaan, josta on myös löydetty ibeeriratsastajia kuvaavia patsaita. Levinneisyyttä sisämaassa ei tunneta varmasti. Ilmeisesti ibeerien elinalue ulottui sisämaassa vain nykyiseen Zaragozaan asti.lähde?
Ennen roomalaisten saapumista Pyreneiden niemimaalle alueella asui lukuisia kansoja, joista seuraavat ehkä puhuivat ibeeriä: Ausetanit (Koillis-Katalonia), Ilegetet (Lleida ja Huesca), Indigetet (Gironan rannikko), Layetanot (Barcelona), Cosetanot (Tarragona), Ilercavonet (Murcia ja Levante), Edetanot (Caencia, Castellón ja Teruel), Contestanot (Valencia, Alicante, Cartagena ja Albacete), Bastetanot (Granada, Almería ja Murcia) ja Oretanit (Jaén, Ciudad Real, Albacete ja Cuenca).
Käännös suomeksi
Vähä-Kilpastin

| Vähä-Kilpastin |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°22′33″N, 25°08′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25)
Laskuoja:  oja Miestämään 
Järvinumero:  14.252.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,8 m  
Pituus:  310 m  
Leveys:  290 m  
Rantaviiva:  0,88 km  
Pinta-ala:  5,265 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä-Kilpastin 
Vähä-Kilpastin  on Päijät-Hämeessä Padasjoella Arrakosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 108,8 metriä mpy.