stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Idäntuija

| Idäntuija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Cupressoideae
Suku::  Idäntuijat Platycladus  Spach, 1841
Laji::  orientalis
Kaksiosainen nimi
 Platycladus orientalis  (L.) Franco, 1949 
Synonyymit
 Thuja orientalis L.  Biota orientalis (L.) Endl.  Platycladus stricta Spach  Thuja chengii Borderes & Gaussen  Thuja orientalis var. argyi Lemee & H.Lév. 
Katso myös
   Idäntuija Wikispeciesissä   Idäntuija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Idäntuija eli kiinantuija (Platycladus orientalis) on sypressikasveihin (Cupressaceae) kuuluva ainavihanta havupuu. Se on idäntuijien (Platycladus) suvun ainoa tunnettu laji. Puu on alun perin kotoisin itäisestä Aasiasta, mutta sitä viljellään nykyään laajalti muuallakin. Se on suosittu koristekasvi suuressa osassa maailmaa ja siitä on jalostettu lukuisia lajikkeita koristekäyttöön.
Kuvaus

Idäntuija on pienehkö tai keskikokoinen puu. Se kasvaa noin 20 metriä korkeaksi ja rungon rinnankorkeusläpimitaltaan yksimetriseksi. Suurin tunnettu yksilö on 35 metriä korkea. Latvuksen muoto on nuorilla puilla kartiomainen ja muuttuu iän myötä epäsäännölliseksi. Puu on usein monirunkoinen ja voi varsinkin puutarhakasvina kasvaa suurehkona pensaana.
Ohut kaarna on punertavan tai harmahtavan ruskeaa. Se hilseilee pitkinä suikaleina. Pienet versot haarautuvat litteästi tasossa.
Lehdet ovat suomumaisia ja yleensä 1–3 mm pitkiä. Ne ovat asettuneet ristikkäisesti. Litteän verson selkä- ja vatsalehdet ovat vinoneliömäisiä. Ne ovat osittain verson sivuilla kasvavien kuperien kylkilehtien peittämiä. Kylkilehtien kärki on hieman sisäänpäin kääntynyt. Lehdillä on johteinen lehtikanta.
Idäntuija on yksikotinen. Erilliset hede- ja emikävyt kasvavat samoissa puissa. Munanmuotoiset hedekävyt ovat 2–3 millimetriä pitkiä ja koostuvat 8–12 hedelehdestä. Emikävyt kasvavat yksittäin versojen kärjissä. Ne ovat kypsinä 1,5–2,5 senttimetriä pitkiä ja 1–1,8 senttimetriä leveitä. Ristikkäisesti asettuneita käpysuomuja on 6–8. Käpysuomuissa on pitkä taakäänteinen kärki. Kävyt kypsyvät myöhäissyksyyn mennessä samana vuonna alkukeväällä tapahtuneen hedelmöityksen jälkeen. Munanmuotoiset tai soikeahkot siemenet ovat 5–7 millimetriä pitkiä ja siivettömiä. Sirkkalehtiä on tavallisesti kaksi.
Idäntuija on pitkäikäinen puu. Joidenkin yksilöiden uskotaan olevan yli tuhatvuotiaita.
Luokittelu

Idäntuija ei ole nimestään huolimatta kovin läheistä sukua varsinaisille tuijille (Thuja). Carl von Linné luokitteli tosin alun perin puun sukuun tuijien sukuun. Laji on sittemmin luokiteltu omaan yksilajiseen sukuunsa Platycladus. Idäntuijan lähimmät elävät sukulaislajit ovat tuivio (Microbiota decussata) sekä atlassypressi (Tetraclinis articulata), jotka ovat myös omien sukujensa ainoat elävät edustajat.
Levinneisyys

Idäntuija kasvaa luonnonvaraisena suuressa osassa Kiinaa, Korean niemimaalla, Venäjän kaukoidässä, Iranissa, Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Sitä kasvaa noin 300 metrin korkeudelta merenpinnasta noin 3 300 metriin. Lajia on kasvatettu Kiinassa ja Keski-Aasiassa monin paikoin jo vuosisatoja, eikä ole selvää, ovatko sisämaan populaatiot luontaisia vai kokonaan viljelysperäisiä. Idäntuijaa kasvatetaan nykyään laajalti koristepuuna. Sitä kasvaa Floridassa villiintyneenä vieraslajina.
Elinympäristö

Idäntuija on sopeutuvainen laji. Se voi kasvaa hyvin vaihtelevissa ilmastoissa ja monenlaisilla mailla. Se viihtyy kuitenkin parhaiten happamalla, kostealla maalla. Se sietää kuivuutta, mutta ei kestä pysyvästi vetistä maaperää.
Idäntuija kestää enimmillään noin −23–−18 celsiusasteen pakkasta. Se vaurioituu helposti pakkasessa avoimella, tuulisella paikalla. Lisäksi oksat murtuvat usein jäädessään painavan lumi- tai jääkerroksen alle.
Käyttö

Idäntuijaa on kasvatettu laajalla alueella Aasiassa koriste- ja hyötykasvina hyvin kauan. Se tuotiin Eurooppaan ensimmäisen kerran 1700-luvun alkupuolella. Lajin lehdet, siemenkuoret ja puuaines sisältävät runsaasti eteerisiä öljyjä ja kasvin osia on käytetty lääkintään. Idäntuijan puuaines on tiheäsyistä. Sydänpuu on tummanruskeaa ja pintapuu vaaleaa. Puuta käytetään varsinkin huonekalujen valmistukseen ja porttien pieliin.
Idäntuijaa käytetään nykyään laajalti koristepuuna puutarhoissa. Siitä on olemassa kymmeniä koristekäyttöön jalostettuja lajikkeita. Puuta voidaan lisätä siemenistä ja pistokkaista. Se kestää leikkaamista ja sitä voidaan käyttää pensasaitana.
Tuholaiset ja taudit

Idäntuijan tunnettuja tuholaishyönteisiä ovat Homoeolachesilla tibetana, Homoeolachesilla pinnulata, Lachesilla platycladae ja Lachesilla microplatyclatae. Lisäksi äkämäpunkkeihin kuuluva Neoepitrimerus platycladi voi vahingoittaa puuta. Idäntuijalla esiintyy lajin Cylindrocladium scoparium aiheuttamaa sienitautia.
Aiheesta muualla

| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Platycladus orientalis:  Wikidata: Q33482  Wikispecies: Platycladus orientalis  AoFP: 1923  APA: 206  APDB: 131027  ARKive: platycladus-orientalis  BioLib: 2419  Calflora: 12788  CoL: 4JPPV  EoL: 323359  EPPO: THUOR  FoC: 200005428  GBIF: 2684855  GRIN: 310211  iNaturalist: 135659  IPNI: 677124-1  IRMNG: 10935146  ITIS: 183445  IUCN: 31305  MoBotPF: 285022  NatureServe: 2.139164  NBN: NBNSYS0000042167  NCBI: 58046  NZOR: 65f6f7b4-e25c-4756-86d5-089c26521c84  Observation.org: 136798  Open Tree of Life: 61760  PFI: 8337  Plant List: kew-2411523  PLANTS: PLOR80  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:677124-1  Tropicos: 24900394  WFO: wfo-0000396774 
Thuja orientalis:  Wikidata: Q15041676  APDB: 131032  CoL: 56NTR  EUNIS: 150756  FNA: 242352240  GBIF: 2684860  GRIN: 36592  IPNI: 30155035-2  IRMNG: 11429583  ITIS: 183443  Observation.org: 136816  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30155035-2  Tropicos: 9400234  WFO: wfo-0000407768 
Idäntuijan oksia ja käpyjä.
Keväisiä nuoria versoja ja emikäpyjä.
Vanha yksilö Pekingin Kielletyn kaupungin puutarhassa.
Ilmi

| Ilmi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  26. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  sana ilma
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilmi on 1800-luvun lopulla käyttöön tullut suomalainen naisen etunimi. Se on luontoaiheinen nimi, jonka lähtökohtana on suomen kielen sana ilma. Almanakkaan nimi otettiin vuonna 1929, ja nimipäivä on 26. elokuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Ilmi oli annettu 3 577 naiselle ja parille­kymmenelle miehelle. Suurin osa heistä on 1900-luvun alkupuolella syntyneitä.
Tunnettuja Ilmi-nimisiä

Ilmi Hallsten (1862–1936), opettaja, naisasian ajaja ja Kokoomuksen kansanedustaja
Ilmi Järvelin (1926–2002), kirjastonhoitaja, koulutoimentarkastaja ja historiantutkija
Ilmi Parkkari (1926–1979), näyttelijä ja teatteriohjaaja
Ilmakehän kiertoliike

Ilmakehän kiertoliike, joka tunnetaan myös nimellä ilmakehän yleinen kiertoliike, on ilmakehän virtausjärjestelmä, joka kattaa koko maapallon ja vaikuttaa lämmön jakautumiseen maapallolla. Eri alueiden ilmaston voidaan katsoa johtuvan juuri ilmakehän kiertoliikkeestä.
Ilmakehän kiertoliike esitetään joskus leveyspiirien suuntaisina kaaviomaisina tai suuntaa antavina  vyöhykkeinä. Vanhoissa maantieteen kirjoissa saattaa esiintyä termi "tuulivyöhykkeet". Viime vuosikymmeninä on ymmärretty, miten tärkeitä ovat vaihtelevat ja liikkuvat sääjärjestelmät, kuten keskileveysasteiden liikkuvat matalapaineet ja trooppiset hirmumyrskyt. Nämä ovat tärkeä osa itse kiertoliikettä, ja osallistuvat energian ja vesihöyryn siirtämiseen. Ilmakehän kiertoliike on vuorovaikutuksessa merivirtojen kanssa ja keskeinen tekijä veden kiertokulun jakautumiseen maapallolla.
Kiertoliikemalli ei kuvaa hetkellistä tilaa eikä myöskään havaintojen pitkäaikaisia keskiarvoja; koska malliin kuuluvat rakenteet liikkuvat jatkuvasti, niiden rajat eivät näy selvinä keskiarvoissa.
Ilmakehän kiertoliikettä ylläpitävä energianlähde on Aurinko. Sen lämmitys jakautuu maapallon pallomuodon takia epätasaisesti: päiväntasaajan seutu saa enemmän energiaa kuin napa-alueet. Lämpötilaero saa aikaan paine-eroja, ja paine-erovoima pitää ilman liikkeessä. Maapallon pyöriminen, mannerten ja merien jakauma sekä vuodenaikojen vaihtelu tuovat kuvioon omat sävynsä.
Tasoitettuna perusrakenteena ilmakehän kiertoliike muodostaa soluja, joissa ilma virtaa maanpinnan lähellä yhteen suuntaan, nousee solun reunassa ylös, palaa ylhäällä vastakkaiseen suuntaan ja laskeutuu taas alas. Ilmamassat vastaavat sijainniltaan suunnilleen näitä soluja. Solujen välissä on nousevan tai laskevan liikkeen vyöhykkeitä. Navalta navalle voidaan luetella:
Yksinkertaistettu kuva keskimääräisestä kiertoliikkeestä
pohjoinen polaarisolu lähimpänä napoja
nousuliikettä ja sateita polaaririntamassa
pohjoinen Ferrelin solu keskileveysasteilla
hepoasteet, laskuliikettä ja suuret aavikot kuten Sahara
pohjoinen Hadleyn solu tropiikissa
pasaatituulten kohtaamisvyöhyke ja sademetsät
eteläinen Hadleyn solu tropiikissa
hepoasteet, laskuliikettä ja suuret aavikot kuten Kalahari
eteläinen Ferrelin solu keskileveysasteilla
nousuliikettä ja sateita polaaririntamassa
eteläinen polaarisolu lähimpänä napoja.
Solut liikkuvat vuodenajasta toiseen. Eteläisen ja pohjoisen Hadleyn solun välissä on pasaatituulten kohtaamisvyöhyke, jossa ilma nousee voimakkaasti ylöspäin, mikä aiheuttaa pilviä ja sadetta. Tämä vyöhyke näkyy esimerkiksi sääsatelliittikuvissa pilvien muodostamana helminauhana. Vyöhyke liikkuu etelään ja pohjoiseen auringon zeniittiaseman mukana niin, että se on eteläisimmässä kohdassaan talvipäivän seisauksen aikaan, pohjoisimpana kesäpäivän seisauksen aikaan ja päiväntasaajalla sekä kevät- että syyspäiväntasauksen aikaan. Tämän vyöhykkeen liikkeet selittävät tropiikin sadekaudet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilmakehän kiertoliike Wikimedia Commonsissa
Iluro (Hispania Baetica)

| Iluro> Sijainti |
| --- | --- |
 Iluro
Koordinaatit:  36°49′21″N, 4°42′24″W
Valtio:  Espanja
Paikkakunta:  Álora, Málaga, Andalusia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Hispania
Provinssi:  Hispania Baetica
Iluro oli antiikin aikainen kaupunki Hispaniassa nykyisen Espanjan alueella. Se sijaitsi nykyisen Áloran kaupungin paikalla.
Iluro sijaitsi Hispania Baeticassa Hispanian eteleäosassa. Se oli rakennettu kukkulalle. Iluro oli merkittävimmillään ensimmäisellä vuosisadalla. Tuolloin sillä oli municipiumin asema, ja siihen viitataan nimellä Municipium Iluritanum. Kaupungin mainitsee hispanialaissyntyinen Columella, jonka mukaan se kukoisti seudun maataloustuotteiden, kuten viljan, hunajan, oliiviöljyn ja viinin kaupan ansiosta. Iluro löi omaa rahaa. Vandaalit valloittivat kaupungin 400-luvulla.
Hispania Baetican Iluroa ei tule sekoittaa toiseen Iluroon, joka sijaitsi Hispania Tarraconensiksessa.
Ikneumoni

| Ikneumoni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Feliformia
Heimo::  Mangustit Herpestidae
Suku::  Mungot Herpestes
Laji::  ichneumon
Kaksiosainen nimi
 Herpestes ichneumon  (Linnaeus, 1758) 
 Ikneumonin levinneisyys (vihreä - alkuperäinen, punainen - istutettu)
Alalajit  
 H. i. ichneumon  H. i. angolensis  H. i. cafra  H. i. centralis  H. i. funestus  H. i. mababiensis  H. i. numidicus  H. i. parvidens  H. i. sabiensis  H. i. sangronizi  H. i. widdringtonii 
Katso myös
   Ikneumoni Wikispeciesissä   Ikneumoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ikneumoni eli egyptinmungo (Herpestes ichneumon) on laajalle levinnyt mangustilaji, joka on tunnettu myös nimillä faaraorotta ja egyptinmangusti. Sen nimi tulee kreikan "jäljittäjää" tarkoittavasta sanasta, sillä niitä käytettiin muinaisessa Egyptissä jäljittämään tuhoeläimiä asumuksissa.
Koko ja ulkonäkö

Ikneumoni on kissaa vähän isompi, ja sen notkea ruumis tuo mieleen näätäeläimet. Aikuinen painaa noin 3,5 kiloa ja on häntineen noin metrin mittainen. Sen turkki on yleisväriltään kiiltävän harmaa, mutta hännän kärki on musta.
Levinneisyys

Ikneumoni elää Etelä-Espanjan metsissä, Portugalissa, Lähi-idässä ja suuressa osassa Afrikkaa lukuun ottamatta Saharaa, Afrikan sarvea, Keski- ja Lounais-Afrikan metsäalueita ja eteläisen Afrikan sisämaata. Lajia on aiemmin istutettu Madagaskarille, josta se on kuitenkin mahdollisesti jo hävinnyt. Myös Espanjan ja Portugalin populaatioiden arvellaan olevan istutettuja. Laji jaetaan levinneisyysalueellaan yhteentoista eri alalajiin.
Elintavat

Ikneumoni on yksineläjä, joka liikkuu lähinnä päivisin.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Egyptinmungo (Herpestes ichneumon)
ITIS: Herpestes ichneumon (englanniksi)
Animal Diversity Web (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Herpestes ichneumon, the Egyptian mongoose (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Herpestes ichneumon:  Wikidata: Q649306  Wikispecies: Herpestes ichneumon  ADW: Herpestes_ichneumon  ARKive: herpestes-ichneumon  BioLib: 2096  BOLD: 647698  CoL: 3L2WF  EoL: 326801  EPPO: HRPSIC  Fauna Europaea: 305372  Fauna Europaea (new): d7658313-9710-44e5-a45e-f316facb5747  GBIF: 2434255  iNaturalist: 41900  IRMNG: 10865469  ITIS: 621893  IUCN: 41613  MDD: 1006043  MSW: 14000596  NBN: NHMSYS0000376745  NCBI: 9700  Observation.org: 83785  Open Tree of Life: 749636  Paleobiology Database: 206226  Paleobiology Database: 206226 
Viverra ichneumon:  Wikidata: Q122170303  GBIF: 5739449  ZooBank: 3D00DD77-4CFC-46FA-94E0-255495C2FB6B
Imaginaalilevy

Banaanikärpäsen jalkojen imaginaalilevyjä. Levyt on värjätty Hedgehog-proteiiniin sitoutuvalla värillä, joka osoittaa sen lokalisaation vihreällä.
Imaginaalilevyt ovat täydellisen muodonvaihdoksen läpikäyvän hyönteisen toukan rakenteita. Ne muodostavat kehittyessään suurimman osan aikuisen hyönteisen rakenteista, kuten pään, jalat, siivet ja sukupuolielimet. Niiden solut erkanevat muista solulinjoista jo alkionkehityksen aikana ja niiden jakautuminen jatkuu myös toukkavaiheiden aikana, toisin kuin useimpien muiden toukan solukkojen.
Kotelovaiheen aikana imaginaalilevyjen kudokset läpikäyvät monia voimakkaita muutoksia, jotta ne voivat muodostaa aikuisen kärpäsen rakenteita. Imaginaalilevyjen sisäpuoli kääntyy ulospäin ja niiden muoto pitenee. Levyn keskiosasta muodostuvat kääntymisen myötä syntyvän ruumiinosan distaaliset, kauimpana keskiosasta sijaitsevat rakenteet. Koska imaginaalilevyjen kehityksen suunta on tässä vaiheessa yksilönkehitystä jo määräytynyt, muodostuu esimerkiksi jalan imaginaalilevystä jalka, vaikka se siirrettäisiin minne tahansa muuhun kudokseen. Banaanikärpäsen imaginaalilevyillä tehdyillä tutkimuksilla onkin pystytty selvittämään yksilönkehitykseen voimakkaasti vaikuttavien homeoottisten geenien toimintaa monisoluisissa organismeissa.
Ihmisen lihaksisto

Lihaksisto edestä
Lihaksisto takaa
Ihmisen lihaksisto koostuu yli 600 lihaksesta. Lihasten osuus koko kehon painosta on miehillä keskimäärin 40 % ja naisilla 35 %. Ihminen käyttää luurankolihaksistoaan ennen kaikkea liikkumiseen, mutta myös sileät lihakset sekä sydänlihas ovat tärkeä osa joidenkin elinjärjestelmien toimintaa. Lihaksen käyttötarkoitus vaikuttaa siihen, koostuuko se nopeista vai hitaista lihassoluista.
Luettelo luurankolihaksista > Pää ja kasvot

ohimolihas
ohimo-päälakilihas
iso poskipäälihas
pieni poskipäälihas
takaraivo-otsalihas
kulmakarvojen rypistäjälihas
nirsolihas
silmän kehälihas
ylähuulen kohottajalihas
nenän supistajalihas
nenän laajentajalihas
hymylihas
ulompi puremalihas
suun kehälihas
leuankärkilihas
alahuulen alasvetäjälihas
suupielen alasvetäjälihas
Luettelo luurankolihaksista > Kaula ja niska

pieni takimmainen suora niskalihas
ylävino silmälihas
iso takimmainen suora niskalihas
alavino silmälihas
lavankohottajalihas
rintalasta-kieliluulihas
päännyökkääjälihas
pään okahaarakelihas
pään ohjaslihas
kaulan ohjaslihas
kylkiluun kannattajalihas
Luettelo luurankolihaksista > Keskivartalon vatsapuoli

pieni rintalihas
iso rintalihas
ulompi kylkivälilihas
sisempi kylkivälilihas
suora vatsalihas
ulompi vino vatsalihas
sisempi vino vatsalihas
Luettelo luurankolihaksista > Keskivartalon selkäpuoli

epäkäslihas
pieni suunnikaslihas
iso suunnikaslihas
ylempi lapalihas
alempi lapalihas
pieni liereälihas
iso liereälihas
etummainen sahalihas
leveä selkälihas
selän ojentajalihakset
pieni pakaralihas
iso pakaralihas
Luettelo luurankolihaksista > Käsivarret ja kädet

hartialihas
kolmipäinen olkalihas
hauislihas
olka-värttinäluulihas
ranteen ojentajalihas
ranteen koukistajalihas
sormien ojentajalihas
Luettelo luurankolihaksista > Jalat

lanne-suoliluulihas
harjannelihas
leveän peitinkalvon jännittäjälihas
lyhyt lähentäjälihas
pitkä lähentäjälihas
räätälinlihas
suora reisilihas
ulompi reisilihas
kaksipäinen reisilihas
nelipäinen reisilihas
puolijänteinen lihas
puolikalvoinen lihas
iso lähentäjälihas
hoikkalihas
keskimmäinen reisilihas
hoikka kantalihas
polvitaivelihas
etummainen säärilihas
takimmainen säärilihas
kaksoiskantalihas
leveä kantalihas
lyhyt pohjeluulihas
pitkä pohjeluulihas
varpaiden pitkä ojentajalihas
isovarpaan pitkä ojentajalihas
isovarpaan lyhyt ojentajalihas
varpaiden lyhyt ojentajalihas
varpaiden pitkä koukistajalihas
isovarpaan pitkä koukistajalihas
pitkä pohjeluulihas
pikkuvarpaan loitontajalihas
isovarpaan loitontajalihas
John Illsley

Illsley Dire Straitsin konsertissa vuonna 1985.
John Edward Illsley (s. 24. kesäkuuta 1949 Leicester, Englanti) on englantilainen muusikko. Hän on Dire Straits -yhtyeen perustajajäsen ja soitti yhtyeessä bassokitaraa koko sen toiminnan ajan vuosina 1977–1995. Sen lisäksi hän on julkaissut useita sooloalbumeja.
Sooloalbumit

Never Told a Soul (1984)
Glass (1988)
Beautiful You (2008, yhdessä Greg Pearlen kanssa)
Streets of Heaven (2010)
Testing the Water (2014)
Long Shadows (2016)
Coming Up for Air (2019)
VIII (2022)
Kirjat

Dire Straits.  (englanninkielinen alkuteos My Life in Dire Straits, 2021)  Suomentanut Petri Ukskoski. Minerva Kustannus, 2022.  ISBN 978-952-375-322-8
Imatjärvi

| Imatjärvi Иматозеро, Imatozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Paikkakunta:  Jessoila
Koordinaatit:  61°51′25″N, 33°04′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114 m
Pituus:  2,8 km
Leveys:  1,6 km
Rantaviiva:  10,5 km
Pinta-ala:  1,8 km²
Tilavuus:  0,00671 km³
Keskisyvyys:  3,7 m
Suurin syvyys:  6,3 m
Valuma-alue:  10,5 km²
 fiImatjärvi 
Imatjärvi (ven. И́матозеро, Imatozero) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Jessoilan kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 10,5 neliökilometriä, keskisyvyys 3,7 metriä ja suurin syvyys 6,3 metriä.
Imatjärveen virtaa kaksi puroa. Se laskee puron kautta Säämäjärveen. Järven kalalajeja ovat hauki, särki, made, ahven ja kiiski. Siihen on istutettu peledsiikaa ja karppeja.
Ilmestysmaja

Ilmestysmajan ulkonäkö ja esipiha Raamatun kuvauksen perusteella. Piirros 1800-luvulta.
Ilmestysmaja eli tabernaakkeli (hepreaksi Mishkan, Ohel) oli siirrettävä pyhäkköteltta, jonka israelilaiset rakensivat Toisen Mooseksen kirjan mukaan pakomatkallaan Egyptistä. Ilmestysmaja rakennettiin israelilaisten johtajan Mooseksen Jumalalta saamien ohjeiden mukaisesti, ja se purettiin aina kun israelilaiset lähtivät liikkeelle. Ilmestysmajan kautta Jumala puhui kansalleen, mistä maja on saanut nimensä. Jumalan kerrottiin asustavan pyhäkön sisimmässä huoneessa eli kaikkeinpyhimmässä. Ilmestysmajan sisällä oli myös liitonarkki.
Israelilaiset pyhittivät ilmestysmajan Jumalan heille opettamilla seremonioilla, joihin kuului ylipappi Aaronin suorittamia uhreja.
Kun israelilaiset olivat pitkän pakomatkansa päätteeksi saapuneet luvattuun maahan, ilmestysmaja sijoitettiin Siloon, missä se sijaitsi koko tuomarien aikakauden ajan, kunnes kuningas Daavid haetutti sen Jerusalemiin. Ilmestysmajan korvasi kuningas Salomon rakennuttama Salomon temppeli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilmestysmaja Wikimedia Commonsissa
| n k 2>  Mooseksen kirja (Exodus) |
| --- | --- |
Henkilöt:  Mooses  Israelin heimot  Aaron  Besalel  Elieser  Faaraon tytär  Gersom  Israelin ylipappi  Jetro  Itamar  Mirjam  Nabad ja Abihu  Oholiab  Sifra ja Pua  Sippora 
Käsitteet:  Aaronin sauva  Armonistuin  Asera-paalu  Ilmestysmaja  Kaislakori  Kultainen vasikka  Liitonarkki  Manna  Menora  Mooseksen sauva  Näkyleipä  Palava pensas  Papin rintakilpi  Pilvipatsas ja tulipatsas  Pronssiallas  Tefillin  Uhrilahja 
Paikat:  Egypti  Massa ja Meriba  Ramses  Sukkot  Etam  Pi-Hirot  Mara  Elim  Sinin autiomaa  Refidim Horebin vuori  Siinain autiomaa Siinainvuori 
Lähteet:  Pappiskirja  Jahvisti  Elohisti 
Tapahtumat:  Israelilaisten pako Egyptistä  Egyptin vitsaukset  Kymmenen käskyä  Mooseksen laki 
| n k 5>  Mooseksen kirja (Deuteronomium) |
| --- | --- |
Henkilöt:  Mooses  Joosua 
Käsitteet:  Asera-paalu  Ilmestysmaja  Israelin kokoaminen  Israelin heimot  Juutalaiset juhlapäivät  Kohen  Kymmenen käskyä  Leeviläiset  Mooseksen laulu  Riivaajat  Šema Israel 
Paikat:  Kaades  Moab  Nebonvuori  Siinainvuori
Ilmoitus-Lehti

Annons-Bladin ensimmäisen numeron etusivu.
Ilmoitus-Lehti (vuoteen 1859 saakka Annons-Blad) oli Kuopiossa vuosina 1858–1860 ilmestynyt sanomalehti.
Kirjanpainaja Fredrik Ahlqvistin julkaisema ruotsinkielinen Annons-Blad perustettiin edellisenä vuonna lakanneiden Kuopion Sanomien korvaajaksi. Se sisälsi etupäässä ilmoituksia ja kuulutuksia, eikä suomenkieliseksi muututtuaankaan herättänyt suurempaa kiinnostusta. Kerran viikossa ilmestyneen lehden toimittajina työskentelivät Alhqvist (1858–1860) ja Tobias Serenius (1859–1860).
Aiheesta muualla

Annons-Blad digitoituna kansalliskirjastossa
Ilmoitus-Lehti digitoituna kansalliskirjastossa
Ilmailukirjallisuus

Ruotsalaisen ilmailukirjallisuuslehden "Flyg tidningen" kansi (1940–1942).
Ilmailukirjallisuus on tietokirjallisuuden alalaji, joka käsittelee lentokoneita (lentotekniikka ja esimerkiksi ilmasodan historia) ja lentämistä (esimerkiksi lentokoulutus, kuuluisia lentäjiä). Siihen kuuluu myös romaaneja, joissa lentokone ja lentäminen ovat merkittävässä roolissa, usein kuitenkin sivuroolissa. Tämä on eräs ilmailun, etenkin sen historian, harrastamisen muoto. Suomen Ilmailumuseo järjestää vuosittain Ilmailukirjallisuuspäivän, joka ainoa suurempi alan harrastajien tapaaminen Suomessa.
Kirjallisuutta

Ilmailukirjallisuus : bibliografia.  Ilmailumuseoyhdistys ry, 1989.  ISBN 951-8960-00-3
Aiheesta muualla

Suomenkielinen ilmailukirjallisuussivusto (Arkistoitu – Internet Archive), joka sisältää lukuisten kirjojen esittelyn.
Suomen ilmailubibliografiayhdistys
Jouni Ilomäki

Jouni Jaakko Ilomäki (s. 5. helmikuuta 1962 Lapua) on entinen suomalainen painija ja nykyinen valmentaja. Työelämässä hän on Suomen puolustusvoimien päävalmentaja.  Omalla painiurallaan hän edusti Suomea olympialaisissa vapaapainin 82 kg:n sarjassa Los Angelesissa 1984 ja Soulissa 1988. Seuratasolla hän edusti Kuortaneen Kuntoa. Nykyisin hän on Suomen vapaapainin maajoukkueen valmentaja.
Parhaat saavutukset

Sotilaiden vapaapainin MM-kisat 1991, 1. sija
Miesten sarjassa seitsemän SM-kultaa, kolme hopeaa ja neljä pronssia vuosina 1979–1991
Vapaapainin EM-kilpailut 1989 (90 kg), yhdeksäs
Vapaapainin EM-kilpailut 1988 (82 kg), kolmastoista
Vapaapainin MM-kilpailut 1987 (82 kg), yhdestoista
Vapaapainin EM-kilpailut 1986 (82 kg), kuudes
Vapaapainin EM-kilpailut 1984 (82 kg), seitsemäs
Vapaapainin EM-kilpailut 1979 (74 kg), viides