stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen maakunnat
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 1997 (1. syyskuuta, lääniuudistuksen yhteydessä)

Artjärvi ja Orimattila siirtyivät Uudeltamaalta Päijät-Hämeeseen.
Kiikoinen siirtyi Pirkanmaalta Satakuntaan.
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 2001

Pirkanmaalla sijainnut Kuorevesi siirtyi Keski-Suomeen liittyessään Jämsään.
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 2002

Kangaslampi siirtyi Etelä-Savosta Pohjois-Savoon.
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 2005

Punkalaidun siirtyi Satakunnasta Pirkanmaalle.
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 2007

Pirkanmaalla sijainnut Längelmäki liittyi osin samassa maakunnassa sijaitsevaan Oriveteen ja osin Keski-Suomessa sijaitsevaan Jämsään.
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 2009

Östersundomin alue liitettiin Itä-Uudellamaalla sijainneesta Sipoosta osaksi Uudellamaalla sijaitsevaa Helsinkiä.
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 2010

Keski-Pohjanmaalla sijainnut Himanka siirtyi Pohjois-Pohjanmaalle liittyessään Kalajokeen.
Itä-Uudellamaalla sijainneesta Ruotsinpyhtäästä (joka muilta osin liitettiin Loviisaan) pieni osa liittyi Kymenlaaksossa sijaitsevaan Pyhtääseen.
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 2013

Satakunnassa sijainnut Kiikoinen siirtyi takaisin Pirkanmaalle liittyessään Sastamalaan.
Etelä-Karjalassa sijainnut Suomenniemi siirtyi Etelä-Savoon liittyessään Mikkeliin.
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 2016

Vaala siirtyi Kainuusta Pohjois-Pohjanmaalle.
Taulukko nykymaakunnista > Maakuntarajojen muutokset > 2021

Heinävesi siirtyi Etelä-Savosta Pohjois-Karjalaan.
Iitti siirtyi Kymenlaaksosta Päijät-Hämeeseen.
Isokyrö siirtyi Pohjanmaan maakunnasta Etelä-Pohjanmaalle.
Joroinen siirtyi Etelä-Savosta Pohjois-Savoon.
Kuhmoinen siirtyi Keski-Suomesta Pirkanmaalle.
Kirjallisuutta

Etelä-Pohjanmaan historia I–VII (8 nidettä) 19452006. Etelä-Pohjanmaan maakuntaliitto.
Hämeen historia I–V (9 nidettä) 1955–1986. Hämeen heimoliitto.
Kainuun historia I–III 1985–1986. Kainuun maakuntaliitto.
Keski-Suomen historia I–III 1988–1999. Keski-Suomen maakuntaliitto.
Kymenlaakson historia I–II 2012. Kymenlaakson Liitto.
Pohjois-Karjalan historia I–V 1969–. Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö.
Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin historia I–V 1954–1984. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton ja Lapin maakuntaliiton yhteinen historiatoimikunta.
Päijät-Häme I–IV 1997–2003. Päijät-Hämeen liitto.
Satakunnan historia I–VIII (9 nidettä) 1952–. Satakunnan maakuntaliitto.
Savon historia I–VI (7 nidettä) 1947–2013. Savon säätiö. Teokset julkaistu avoimina e-kirjoina vuonna 2019.
Varsinais-Suomen historia I–IX 1931– (20 hyvin eri kokoista nidettä ilmestynyt 2012 mennessä). Varsinais-Suomen maakuntaliitto.
Viipurin läänin historia I–VI 2003–. Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen maakunnat Wikimedia Commonsissa
Maakuntien liittojen kotisivut.
Paikkala, Sirkka: Maakuntakatsaus. Kielikello, 1998, nro 2.  Kotimaisten kielten keskus. Julkaisun verkkoversio.
| n k Suomen maakunnat |
| --- | --- |
Nykyiset maakunnat:  Ahvenanmaa  Etelä-Karjala  Etelä-Pohjanmaa  Etelä-Savo  Kainuu  Kanta-Häme  Keski-Pohjanmaa  Keski-Suomi  Kymenlaakso  Lappi  Pirkanmaa  Pohjanmaa  Pohjois-Karjala  Pohjois-Pohjanmaa  Pohjois-Savo  Päijät-Häme  Satakunta  Uusimaa  Varsinais-Suomi 
Entinen maakunta:  Itä-Uusimaa 
| n k Suomen hallinto |
| --- | --- |
Hallinto:  Suomen hallitsijat  Eduskunta  Ruotsin maapäivät  Ruotsin valtaneuvosto  Suomen senaatti  Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät  Suomen äänioikeuden historia 
Hallintojaot:  Aluehallintovirastot  Historialliset maakunnat  Itämaa  Keskiaikaiset seurakunnat  Kihlakunnat  Kirkkopitäjät  Kreivi- ja vapaaherrakunnat  Kunnat  Laamannikunnat  Lapinkylät  Lapinmaat  Linnaläänit  Läänit  Maakunnat  Neljänneskunnat  Pitäjät  Voutikunnat 
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna 
Suomen maakunnat vuonna 2000.
Toppilan hakesiilo

Hakesiilo syksyllä 2013.
Toppilan hakesiilo on Oulun Toppilassa sijaitseva Alvar Aallon suunnittelema siilo, joka valmistui 1931. Siilo on ollut tyhjillään myynnissä, ja Oulun kaupunki on etsinyt sille käyttöä ja kunnostajaa. Elokuussa 2020 pidetyssä huutokaupassa siilon osti espanjalainen säätiö Factum Foundation tarjouksellaan 6 251 euroa kunnostaakseen sen.
Factum Foundation ja Oulun ammattikorkeakoulu suunnittelevat siiloon tutkimus- ja koulutuskeskusta "Aaltosiilo for Digital Preservation”, joka keskittyy teollisen perinnön ja sen ympäristövaikutusten vaalimiseen.
Siilo kuului Toppilan selluloosatehtaan Toppila Oy:n rakennuksiin. Tehdas lopetti toimintansa 1985. Loppuvuodet sen nimenä oli Kajaani Oy.
Aiheesta muualla

Vanha arvorakennus kelpaa vain pulujen linnaksi, Yle.fi, uutiset 22.7.2020
3D-malli.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Toppilan hakesiilo (Q105946001)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: varastosiilo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Toppila, Oulu
katuosoite: Paalikatu 21
koordinaatit: 65°02′42″N 25°25′56″E﻿ / ﻿65.045123°N 25.432165°E﻿ / 65.045123; 25.432165
Suomisen Olli rakastuu

| Suomisen Olli rakastuu |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Orvo Saarikivi
Käsikirjoittaja:  Tuttu Paristo
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Tapio Ilomäki
Kuvaaja:  Armas Hirvonen
Leikkaaja:  Orvo Saarikivi Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Karl Fager
Pääosat:  Lasse Pöysti Ansa Ikonen Regina Heinonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  25. joulukuuta 1944
Kesto:  84 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Suomisen taiteilijat
Seuraaja:  Suomisen Olli yllättää
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomisen Olli rakastuu on Orvo Saarikiven ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1944. Se valmistui kuudesta Suomisen perhe -elokuvasta neljäntenä. Elokuva kertoo Ollin ihastumisesta musiikinopettajaansa ja muista lemmenkisailuista. Opettajaa tulkitsevalla Ansa Ikosella oli todellisuudessakin musiikinopettajan koulutus. Elokuvaa on luonnehdittu kasvukipujen kuvaukseksi.
Juoni

Tuulia Tähtinen on Helsingin Töölössä asuvan teini-ikään ehtineen Suomisen Ollin luokan uusi musiikinopettaja. Pojista koostuva luokka menettää sydämensä täysin nuorelle ja kauniille opettajattarelle. Hemaisevaan Tuuliaan retkahtaa varsinkin Olli, joka aluksi peittää ihastumisensa häiriköiden Tuuliaa tunneilla ja siten koetellen Tuulian kärsivällisyyttä. Olli kirjoittaa luokan tauluun ”Antero ei enää palaa”, jolla hän viittaa Tuulian sulhaseen, rintamalla sotivaan Antero Hirveen. Antero sattuu olemaan myös Ollin tyttöystävän Ritvan eno. Olli pyytää Tuulialta anteeksi. Hän innostuu musiikista ja alkaa johtaa luokkansa pojista koostuvaa kuoroa. Hän kirjoittaa myös runoja Tuulian ylistämiseksi, mistä Ritva suuttuu. Ollin isosisko Elina kohtaa Anteron työpaikallaan maaseudulla. Elinan aviomies Lasse saapuu myös paikalle ja luulee Elinan ja Anteron välillä olevan jotain. Hän poistuu Helsinkiin eikä anna Elinalle tilaisuutta selittää.
Laulajattaren urasta haaveileva Tuulia antaa ensikonserttinsa konservatoriossa. Yleisössä on paljon hänen nuoria ihailijoitaan. Konsertin jälkeen Ollin vaari Volmar eksyy Tuulian ja Anteron seuraan ja päätyy vahingossa Tuulian asuntoon. Opettajattaren parvekkeen äärellä koulupojat laulavat Ollin johdolla serenadia. Olli innostuu kiipeämään parvekkeelle ja on nolona törmätessään vaariinsa. Kriitikoista ”Fermaatti” kirjoittaa niin murskaavan arvostelun konsertista, että Tuulia masentuu. Olli menee ”Fermaatin” kotiin ja läimäisee tätä kasvoille. Tuulia kauhistuu. koulun rehtori ja Ollin vanhemmat Väinö ja Aino kauhistuvat ja Ollia rangaistaan
Elina on epätoivoinen, kun Lasse ei tahdo uskoa, ettei Elinalla ole suhdetta Anteron kanssa. Sofia-mummon neuvosta Tuulia ja Antero lähtevät vierailulle Suomisille palauttamaan hansikasta, jonka Ainon hajamielinen isä on unohtanut Tuulian asuntoon. Pipsa imartelee Tuuliaa, mutta Olli pysyttelee piilossa vierailun aikana. Pienen taistelun jälkeen Tuulia saa tilaisuuden keskustella Ollin kanssa ja kaikki kääntyy hyväksi. Myös Ritva antaa anteeksi ja sopii Ollin kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lasse Pöysti  | … |  Olli   |
|  Ansa Ikonen  | … |  Tuulia Tähtinen   |
|  Regina Heinonen  | … |  Ritva   |
|  Maire Suvanto  | … |  Pipsa   |
|  Yrjö Tuominen  | … |  isä   |
|  Elsa Turakainen  | … |  äiti   |
|  Eine Laine  | … |  mummu   |
|  Hugo Hytönen  | … |  vaari   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Hilda   |
|  Toini Vartiainen  | … |  Elina   |
|  Esko Vettenranta  | … |  Lasse   |
|  Kalevi Hartti  | … |  Eka   |
|  Olavi Reimas  | … |  Antero Hirvi   |
|  Veikko Linna  | … |  ”Fermaatti”, musiikkiarvostelija   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Ritvan äiti   |
|  Topo Leistelä  | … |  rehtori   |
|  Viljo Huttunen  | … |  humalainen   |
|  Tellervo Mäki  | … |  Pirkko   |
|  Jalmari Rinne  | … |  miesopettaja   |
|  Oiva Ollikkala  | … |  silmälasipäinen poika   |
|  Irja Kuusla  | … |  Keiju, ”Fermaatin” rouva   |
|  Hannes Hako  | … |  Konservatorion vahtimestari   |
|  Lauri Kyöstilä  | … |  Yleisradion vahtimestari   |
|  Simo Osa  | … |  vanhahko herra   |
|  Ossi Korhonen  | … |  ”Fermaatin” kollega   |
|  Jaakko Tervo  | … |  järjestäjä   |
|  Maikki Sälehovi  | … |  naisopettaja (naisopettaja)   |
|  Katri Jaakkola  | … |  Elinan palvelijatar   |
|  Tuomo Fors  | … |  pitkäkoipinen   |
|  Olavi Saarinen  | … |  herra   |
|  Vilho Kekkonen  | … |  säestäjä   |
|  Leo Sarri  | … |  autonkuljettaja   |
|  Martti Saarikivi  | … |  Matti   |
|  Seija Saarikivi  | … |  Marja   |
|  Mauno Kuusla  | … |  ”Fermaatin” lapsi   |
|  Matti Kuusla  | … |  ”Fermaatin” lapsi   |
|  Marjo Kuusla  | … |  ”Fermaatin” lapsi   |
|  Nelly Grönstrand  | … |  Ritvan palvelijatar   |
|  Senja Soitso  | … |  tarjoilija   |
Vastaanotto

Muiden Suomisen perheen elämästä kertovien elokuvien tapaan myös Suomisen Olli rakastuu sai aikalaiskriitikoilta melko myönteisen vastaanoton. Uusi Aura ylisti: ”Tähän asti paras lajissaan”. Helsingin Sanomat kehui elokuvaa suomalaisen arjen, työn ja toiminnan onnistuneesta kuvaamisesta. Uuden Suomen Salama Simosen mukaan Suomisen Olli rakastuu oli ennen kaikkea ”kahden miehen filmi”: Pöystin ja Saarikiven. Simonen kehui Saarikiven taitoa saada nuoret näyttelijät tekemään parhaansa. Elokuvan yleisömenestys oli sangen hyvä. Lasse Pöysti sai suorituksestaan ylimääräisen nuoren näyttelijän Jussin vuonna 1946.
Huomioita

Kuten elokuvan juoneen sopii, siinä esitetään runsaasti musiikkia. Koulupojat laulavat Lasse Pöystin johdolla kansansävelmän Raatikkoon. Ansa Ikonen esittää muun muassa sävelmät Kesäpäivä Kangasalla ja Minä laulan sun iltasi tähtihin.
Lasse Lehtovaaraa näyttelee Esko Vettenranta. Kolmessa aiemmassa Suomisen perhe -elokuvassa Lassea tulkinneen Unto Salmisen arveltiin olleen estyneen kesällä 1944 sairastamansa nivelreuman johdosta.
Suomisen Olli rakastuu esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran 16. maaliskuuta 1958. Elokuva on julkaistu DVD:nä, kuten kaikki Suomisen perhe -sarjan filmatisoinnit.
Aiheesta muualla

Telvis.
Tuulia (Ikonen) ja Olli (Pöysti) keskustelevat.
Suomisen taiteilijat

| Suomisen taiteilijat |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Orvo Saarikivi
Käsikirjoittaja:  Tuttu Paristo
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Tapio Ilomäki
Kuvaaja:  Armas Hirvonen
Leikkaaja:  Orvo Saarikivi Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Karl Fager
Pääosat:  Maire Suvanto Kalevi Hartti Lasse Pöysti Tuula Usva
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  25. joulukuuta 1943
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Suomisen Ollin tempaus
Seuraaja:  Suomisen Olli rakastuu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomisen taiteilijat on Orvo Saarikiven ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1943. Se valmistui kuudesta Suomisen perhe -elokuvasta kolmantena.
Elokuvassa on kaksi tarinaa, joita yhdistää Suomisten lasten innostus näyttämötaiteisiin. Alkuosassa ollaan maalla Suomisten kesäasunnon maisemissa keräämässä rahaa köyhälle sotaleskelle, ja sitten touhutaan näytelmällistä iltamaa kaupungissa. Elokuvassa nähdään myös Markus-setä. Suomisen taiteilijat on ainoa Suomisen perhe -elokuva, jossa Maire Suvannon Pipsa kohoaa pääosaan ohi Olli Suomisen.
Juoni

Helsingin Töölössä asuva seitsenhenkinen Suomisen perhe kotiapulaisineen suuntaa kohti kesäasuntoaan. Olli ja hänen kaverinsa Eka Teirola tapaavat maalaisnaisen, jolta on kuollut lehmä. Monilapsiselle sotaleskelle lehmän menetys ei ole pikkujuttu, ja pojat päättävät järjestää rahankeräyksen lesken hyväksi. He kiertävät ympäri pitäjää rahapussit hiljalleen täyttyen. Ollin nokkeluuden ansiosta markkoja saadaan myös saidoilta isänniltä, mutta keräyksen tuotto ei sittenkään riitä lehmän ostamiseen. Niinpä Olli, Eka ja Pipsa alkavat touhuta iltamia, joiden vetonaulana on näyttelijä Kimmo Arijoutsi, Pipsan idoli ja unelmien kohde. Tahtomattaan Arijoutsi aiheuttaa myös pienen aviokriisin Suomisten esikoisen Elinan ja tämän aviomiehen Lasse Lehtovaaran välille. Pahaksi onneksi Arijoutsi loukkaantuu onnettomuudessa juuri ennen iltamia. Iltamien näytelmäosuus lutviutuu onneksi ilman näyttelijäkuuluisuuttakin, ja rahaa kertyy niin paljon, että lehmän hankinta alkaa näyttää todennäköiseltä. Huutokaupassa lehmälle ilmaantuu yllättävän paljon ostajaehdokkaita. Tomerat nuoret ovat keränneet 8 700 markkaa, mutta sarvipää ei lähde sotalesken navettaan edes sillä summalla. Ollin ja Pipsan isoisä puuttuu huutokauppaan ja huutaa jopa itseäänkin vastaan, hajamielinen kun on. Lehmä huudetaan sotaleskelle 11 000 markalla. Isoisän lompakosta saadaan uupuvat 2 300 markkaa.
Syksyn saapuessa herrasväki palaa Helsinkiin. Pipsan näyttämöinnostus alkaa haitata jo koulunkäyntiä. Arvosanat heikkenevät, ja isä-Suominen suuttuu. Olli katsoo kunnia-asiaksi, että isoisälle korvataan lehmä-huutokaupan kulut. Jälleen pannaan pystyyn näytelmälliset iltamat. Paikkana on koulun juhlasali, mutta Pipsa ei saa toivomaansa pääosaa näytelmässä. Sen vie kultakutrinen Kaija Maaheimo, jonka äiti ei väsy ylistämästä tytärtään. Olli ja Eka kehittävät juonen Kaijan pään menoksi. He sulkevat hänet koulun pommisuojaan, mutta sinne joutuu samassa hässäkässä myös isoisä-Volmar. Elina yrittää selvittää tilannetta, mutta joutuu itse samaan pommisuojaan kuten myös rouva Maaheimo. Olli ja Eka lähtevät vapauttamaan heitä iltahämärissä, mutta kaupungissa on ulkonaliikkumiskielto ja poliisi korjaa pojat parempaan talteen. Pipsa onnistuu lopulta vapauttamaan pommisuojaan suljetut ihmiset, mutta silloinkin poliisi osuu paikalle ja putkaan joutuvat Pipsan lisäksi pommisuojasta päässeet Maaheimot, isoisä ja Elina.
Väinö Suominen lähtee poliisiasemalle saman tien, kun saa kuulla skandaalimaisesta tilanteesta. Hän soittaa poliisimestarille, jolloin asia selviää ja seitsikko pääsee putka-piinastaan. Suomisen naisväki odottaa kotona ja herrasväen saavuttua Hilda keittää putkasta pääsyn kunniaksi oikeat kahvit. Koettelemusten myötä Pipsa heittää näyttelijähaaveensa roskakoriin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maire Suvanto  | … |  Pipsa Suominen   |
|  Lasse Pöysti  | … |  Olli Suominen   |
|  Kalevi Hartti  | … |  Erkki Teirala, ”Eka”   |
|  Tuula Usva  | … |  Kaija Maaheimo   |
|  Elsa Turakainen  | … |  Aino Suominen   |
|  Yrjö Tuominen  | … |  Väinö Suominen   |
|  Eine Laine  | … |  mummu   |
|  Hugo Hytönen  | … |  lehtori V. Lind, vaari   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Hilda, Suomisten taloudenhoitaja   |
|  Toini Vartiainen  | … |  Elina Lehtovaara, o.s. Suominen   |
|  Elsa Rantalainen  | … |  rouva Maaheimo   |
|  Unto Salminen  | … |  Lasse Lehtovaara   |
|  Markus Rautio  | … |  Markus-setä    |
|  Irja Elstelä  | … |  Maija Koivula, sotaleski   |
|  Toppo Elonperä  | … |  Ketaran vaari   |
|  Vilho Ruuskanen  | … |  näyttelijä Kimmo Arijoutsi   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Mäki-Penttilän emäntä   |
|  Artturi Laakso  | … |  huutokaupan pitäjä   |
|  Ossi Korhonen  | … |  matematiikan opettaja   |
|  Aatu Talanne  | … |  poliisikamarin päivystäjä   |
|  Viljo Huttunen  | … |  Mäki-Penttilän isäntä   |
|  Lilli Sairio  | … |  lipeväkielinen eukko   |
|  Eija Hiltunen  | … |  liikunnanopettaja   |
|  Marjatta Nevala  | … |  Hilkka   |
Kaija Maaheimoa näytellyt Tuula Usva tuli myöhemmin tunnetuksi televisiokuuluttajana nimillä Tuula Ignatius ja Tuula Rosenqvist. Elina Suomisen roolissa on Suomisen taiteilijoissa ja seuraavana vuonna valmistuneessa Suomisen Olli rakastuu -elokuvassa Sirkka Sipilän sijasta Toini Vartiainen. Kalevi Hartti, joka edellisessa Suomisen perhe -elokuvassa näytteli Jaska Suomista, on tässä elokuvassa ja kahdessa seuraavassa Erkki ”Eka” Teirolan roolissa.
Vastaanotto

Suomisen taiteilijoiden yleisömenestys jäi hieman ensi-iltavuotensa keskitasoa heikommaksi.
Aikalaiskritiikki oli pääosin myönteistä. Uuden Suomen kriitikko kirjoitti: ”Juoni vaikuttaa hieman hajanaiselta – – pääpaino tässä niin kuin muissakin Suomisen perhettä kuvaavissa filmeissä on lapsinäyttelijäin suorituksissa. – – Ennen kaikkea Maire Suvanto pirteänä Pipsana on luontevassa välittömyydessään erinomainen.”
Vuoden 2012 televisioesityksen yhteydessä kriitikko Arto Pajukallio kirjoitti, että teknisistä puutteista kärsivää elokuvaa kannattelevat lapsinäyttelijät.
Suomisen taiteilijoiden ensimmäinen televisioesitys oli 9. helmikuuta 1958. Elokuva on julkaistu myös DVD:nä.
Aiheesta muualla

Telvis.
Olli (Lasse Pöysti), Pipsa (Maire Suvanto) ja Eka (Kalevi Hartti) huutokaupassa.
Suonihuopasammal

| Suonihuopasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen 
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Alakaari::  Bryophytina
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Ylälahko::  Hiirensammalet Bryanae
Lahko::  Rhizogoniales
Heimo::  Huopasammalet Aulacomniaceae
Suku::  Huopasammalet Aulacomnium
Laji::  palustre
Kaksiosainen nimi
 Aulacomnium palustre  (Hedw.) Schwägr. 
Katso myös
   Suonihuopasammal Wikispeciesissä   Suonihuopasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suonihuopasammal (Aulacomnium palustre, (Hedw.) Schwaegr.) on huopasammalten (Aulacomnium) sukuun ja heimoon kuuluva lehtisammallaji.
Suonihuopasammalella on lehdissään paksu keskisuoni
Se on melko suureksi, yli kymmensenttiseksi kasvava kellanvihreä sammal jonka varren ympärillä on paksusti ruskeaa juurtumahapsihuovastoa. Suonihuopasammalta esiintyy koko Suomessa ja se on yleinen, runsas ja elinvoimainen koko maassa. Se kasvaa erilaisilla kosteilla paikoilla soiden mättäillä, kallioilla, niityillä, metsissä jne.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Suonihuopasammal (Aulacomnium palustre)[vanhentunut linkki]
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Aulacomnium palustre:  Wikidata: Q140309  Wikispecies: Aulacomnium palustre  AoFP: 4459  APNI: 122165  APSA: moss-8668  BioLib: 90623  CoL: JQZ9  EoL: 928677  EUNIS: 198019  FEIS: aulpal  FNA: 200001541  GBIF: 2675979  iNaturalist: 154189  IRMNG: 10344733  ITIS: 547555  NatureServe: 2.125749  NBN: NBNSYS0000036662  NCBI: 171833  NZOR: f01c0eac-2af1-4431-971d-ab028140fe50  Observation.org: 17258  Open Tree of Life: 168231  Plant List: tro-35179366  PLANTS: AUPA70  Tropicos: 35179366  WFO: wfo-0001192478  Laji.fi: MX.43805 
Mnium palustre:  Wikidata: Q17267039  APNI: 212132  GBIF: 8207011  iNaturalist: 380892  ITIS: 1135689  NZOR: d5525896-0aad-4f58-9e1e-6766b9db8f0a  Plant List: tro-35170668  Tropicos: 35170668  WFO: wfo-0001187633
Yrjö K. Suominen

Yrjö Kaarlo Suominen (24. tammikuuta 1900 Pietari – 28. toukokuuta 1991 Vaasa) oli suomalainen psykiatrian ylilääkäri.
Ura

Suominen pääsi ylioppilaaksi 1919 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921, filosofian maisteriksi 1923, lääketieteen kandidaatiksi 1924 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1929. Suominen osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ja hän oli mukana vapaaehtoisena Vienan Karjalan retkellä 1918. Suominen oli Lapinlahden keskuslaitoksen avustavana lääkärinä 1929–1931, Lapinlahden sairaalan apulaislääkärinä 1931–1933, Mikkelin piirimielisairaalan ylilääkärinä 1933–1938 ja Mustasaaren sairaalan ylilääkärinä 1939–1963. Hän toimi jatkosodan aikana 11. Divisioonan johtavana lääkärinä ja sai lääkintäeverstiluutnantin arvon 1943. Suominen oli Ylioppilaskuntien Laulajien puheenjohtajana 1925–1926 ja Eteläsuomalaisen osakunnan kuraattorina 1927–1929. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1958.
Vuonna 1945 julkaistiin Sotilaslääketieteellisessä aikakauslehdessä Suomisen rotuhygieniaa käsitellyt artikkeli Sota ja rotuhygienia, joka perustui hänen sodan aikana lokakuussa 1943 11. divisioonan lääkintähenkilökunnalle pitämäänsä esitelmään. Artikkelissa Suominen esitti arvionaan, että 13 prosenttia Suomen kansasta oli haitallisia sotaponnistuksille sitoessaan yhteiskunnan resursseja ja spekuloi, että "tiettyjen tuhansien" suomalaisten – joihin Suominen luki useimmat mielisairaat sekä uusintarikolliset, vajaaälyiset, työkyvyttömät, juopot ja ”pinnarit” – tappaminen vapauttaisi voimavaroja sodankäyntiin kun poliiseja, vanginvartijoita, mielisairaanhoitajia ynnä muita voitaisiin sijoittaa uusiin tehtäviin ja samalla myös elintarvikeannoksia voitaisiin lisätä.
»Tervettä kansanruumista jäytävät loiset ja lurjukset, jotka käyttävät hyväkseen kulttuuriyhteiskunnan humanitäärisiä oloja, lisääntyvät nopeammin kuin parempi kansanaines eivätkä edes kaadu rintamalla. Sellaisia oli Suomessa arviolta puoli miljoonaa. Sterilisoimistoimet olivat riittämättömiä – "tiettyjä tuhansia" olisi tapettava, jotta vapautuisi poliiseja, vanginvartijoita ja mielisairaanhoitajia. Nykyaikaisen sodan ongelma oli, ettei sodassa enää kaatunut kansan heikko aines, vaan juuri parhaimmisto. Kunnon miesten kuollessa rintamalla henkisesti heikko aines vain lisääntyi avioliittomahdollisuuksien kasvaessa. Nämä psykopaatit, lurjukset, pehmeäluonteiset, kelvottomat ja siis ala-arvoiset "tavalla tai toisella harmittavaisen tuntuiset" miehen irvikuvat ja neurootikot heittäytyivät "muka sodan uhreina valtion elätettäväksi".»
Perhe

Suomisen vanhemmat olivat raittiusmies Kaarlo Suominen ja opettaja Olga Kahi. Hänen sisarensa oli toimittaja Helli Suominen. Yrjö K. Suominen oli naimisissa lääketieteen lisensiaatti Sirkka Suomisen (o.s. Lähdekivi, s. 1904) kanssa. Sirkka Suominen toimi Mustasaaren sairaalan alilääkärinä vuodesta 1944 alken.