stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leonardo Ulloa
Seurajoukkueura

Ulloa aloitti ammattilaisuransa vuonna 2002 Argentiinan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneesta CAI Comodoro Rivadaviasta. Vuonna 2005 hän siirtyi San Lorenzoon, joka pelasi maan korkeimmalla sarjatasolla. Joukkue voitti vuonna 2007 kevätkauden (Clausura) mestaruuden.
Tämän jälkeen Ulloa pelasi lyhyet pestit Arsenal de Sarandíssa ja Club Olimpossa, ennen siirtymistään espanjalaisseura Castellóniin kesällä 2008. Hän teki ensimmäisenä kautenaan 2008–2009 Espanjassa 16 maalia, ollen joukkueensa paras maalintekijä.
Toisella kaudellaan 2009–2010 hän teki liki saman verran maaleja (14) kuin edellisellä. Joukkue ei kuitenkaan onnistunut säilyttämään paikkaansa Segunda Divisiónissa jääden sarjataulukon viimeiseksi. Kesäkuussa 2010 Ulloa teki viisivuotisen sopimuksen Almerían kanssa.
13. syyskuuta 2010 toisessa virallisessa ottelussaan Almería-paidassa hän teki tasoittavan 2–2-osuman ottelun viime minuuteilla Real Sociedadia vastaan. Hän voitti Espanjan kakkosliigan maalikuninkuuden kaudella 2011–2012 tehtyään 38 ottelussa 28 maalia.
Tammikuussa 2013, kahden ja puolen Almeríassa pelatun kauden jälkeen, Ulloa siirtyi Englannin mestaruussarjan Brighton & Hove Albioniin. Brighton eteni keväinä 2013 ja 2014 Valioliigan nousukarsintoihin. Jälkimmäisenä vuonna paikka nousukarsinnoissa varmistui Ulloan tehtyä 2–1-voittomaalin Nottingham Forestia vastaan pelatun runkosarjan viimeisen ottelun lisäajalla, 92. minuutilla. Nousu Valioliigaan jäi kuitenkin toteutumatta. Ulloa oli kaudella 2013–2014 Brightonin paras maalintekijä 14 osumallaan.
Heinäkuussa 2014 Ulloa siirtyi Valioliigaan nousseeseen Leicester Cityyn kahdeksan miljoonan punnan siirtosummalla. Hänestä tuli näin Leicesterin silloinen ennätysostos. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 37 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 29, ja teki yksitoista maalia. Seuraavalla kaudella hänen peliaikansa väheni selvästi. Hän oli avauskokoonpanossa vain seitsemässä valioliigaottelussa ja tuli 22 kertaa vaihdosta kentälle. Hän teki Leicesterin mestaruuteen päättyneellä kaudella kuusi valioliigamaalia.
Kaudella 2016–2017 Ulloa pelasi 16 valioliigaottelussa, mutta vain kolme kertaa avauksessa, ja teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän tuli neljässä ottelussa vaihdosta kentälle. Syyskaudella 2017 hän pelasi neljässä sarjaottelussa vain 17 minuuttia. Kevään 2018 hän oli lainalla vanhassa seurassaan Brightonissa, jossa teki yhden maalin pelaamissaan kymmenessä valioliigaottelussa.
Ulloa pelasi meksikolaisessa CF Pachucassa vuosina 2018–2019 kaikkiaan 28 Meksikon pääsarjaottelua ja teki kahdeksan maalia. Syyskuussa 2019 hän siirtyi Espanjan Segunda Divisiónin Rayo Vallecanoon.
Aiheesta muualla

Leonardo Ulloan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Lenísio

| Mitalit> Maa:  Brasilia.Miesten futsal.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Brasilia.Miesten futsal.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Brasilia.Miesten futsal.MM-kilpailut  | Maa:  Brasilia> Miesten futsal. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Brasilia 2008 |  |  |
|  Hopeaa | Guatemala 2000 |  |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2007 |  |  |
Lenísio Teixeira Júnior (eli Lenísio; s. 23. lokakuuta 1976 Cuiabá) on brasilialainen uransa jo päättänyt futsalpelaaja. Hän edusti Brasilian futsalmaajoukkuetta vuodet 1999-2008 ja voitti yhden MM-kullan vuonna 2008 ja yhden MM-hopean vuonna 2000.
Vuoden 2008 MM-kisoissa Lenísio palkittiin Bronze Shoella eli kisojen kolmanneksi parhaan maalintekijän palkinnolla. Pelipaikaltaan Lenísio oli pivot. Seuratasolla Lenísio pelasi vuodet 2001-2007 Espanjassa. ElPozo Murciassa pelatessaan Lenísio voitti kahdesti Primera División de Futsalin maalikuninkuuden. Vuonna 2007 Lenísio voitti Brasilian maajoukkueen kanssa kultaa Pan-Amerikan kisoista Rio de Janeirosta.
Lenísio lopetti uransa vuonna 2012 kotimaansa Poker/PEC:issä. Hän teki 17 MM-ottelussa yhtä monta maalia. Lenísion pikkuveli Vinícius on myös futsalin maailmanmestari.
Käännös suomeksi
Louise de Marillac

| Louise de Marillac |
| --- | --- |
 Louise de Marillac
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1591 Meux, Ranska
Kuollut: 15. maaliskuuta 1660 Pariisi, Ranska
Pyhä Louise de Marillac (12. elokuuta 1591 Meux, Ranska – 15. maaliskuuta 1660 Pariisi, Ranska) oli pyhimys, äiti ja järjestön Compagnie des Filles de la Charité perustaja pyhän Vincent de Paulin kanssa. Hän meni naimisiin Antony LeGrasin kanssa ja tämän kuoleman jälkeen tapasi pyhän Vincent de Paulin josta tuli hänen hengellinen neuvonantajansa. He perustivat vuonna 1633 yhdessä yhteisön Compagnie des Filles de la Charité joka omistautui erityisesti köyhien palvelemiseen. Louise kuoli vuonna 1660 luonnollisista syistä muutama kuukausi ennen pyhän Vincentin kuolemaa. Nainen eli seuraavien 9 paavien hallintokausien aikana: Gregorius XIV (1590-1591), Innocentius IX (1591), Klemens VIII (1592-1605), Leo XI (1605), Paavali V (1605-1621), Gregorius XV (1621-1623), Urbanus VIII (1623-1644), Innocentius X (1644-1655) ja Aleksanteri VII (1655-1667). Paavi Benedictus XV julisti hänet autuaaksi 8. toukokuuta 1920 ja paavi Pius XI julisti hänet pyhimykseksi 11. maaliskuuta 1934. Hän on pettymyksen tuottavien lasten, vanhempien menettämisen, sääntökuntien torjumien ihmisten, sairaiden ihmisten, leskien ja sosiaalityöntekijöiden suojeluspyhimys. Naisen muistopäivää vietetään 15. maaliskuuta.
Lisko (verkkosivusto)

Lisko (LIsta Suomalaisista KOtisivuista) oli vuosina 1994–2004 toiminut suomalaisten Internet-sivujen hakemisto, ja Liskoa voidaankin pitää vanhimpana ja vuosien 1994-1997 välillä suurimpana sellaisena. Liskoa ylläpidettiin vapaaehtoisvoimin, eikä sivusto sisältänyt mainoksia. Hakukoneiden alkaessa yleistyä vuonna 1996 Lisko alkoi nopeasti menettää asemaansa yleisimpänä tapana löytää suomalaisia Internet-sivuja, ja muutamassa vuodessa kaupalliset palvelut korvasivat sen.  Vuonna 2004 vuosikausiin päivittymätön Lisko poistettiin Internetistä kokonaan.
Liskon URL-osoite osoitti aluksi Heikki Suopangin kotisivuille http://stekt.oulu.fi/~suopanki/lisko.html (Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan sähköosaston tunnus), joka muuttui myöhemmin osoitteeksi www.lisko.oulu.fi. Sivuston vuoden 1998 tietosivulla oli mainittu arkipäivän kävijämääräksi useita tuhansia kävijöitä. Internet-sivu pääsi Liskon listalle, jos sivu oli suomalainen tai suomeksi (tai ruotsiksi tai saameksi) ja oli yleisesti kiinnostava.
Aiheesta muualla

Lisko Internet Archivessa
Verkkouutiset, 6. marraskuuta 1998, Löytyykö mitään – hakupalvelut Internetissä?
Lehtolampi (Karstula, Autio)

| Lehtolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Karstula
Koordinaatit:  62°47′10″N, 24°27′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vankajoen va (14.67)
Laskupuro:  suopuro 
Järvinumero:  14.673.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  210,7 m  
Pituus:  570 m  
Leveys:  310 m  
Rantaviiva:  1,399 km  
Pinta-ala:  9,705 ha  
Tilavuus:  0,0001423 km³ 
Keskisyvyys:  1,47 m  
Suurin syvyys:  2,2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiLehtolampi 
Lehtolampi  on Keski-Suomessa Karstulassa  Aution lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 570 metriä pitkä, 310 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,7 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 142 300 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys on 2,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Vahankajoen valuma-alueella (14.67), jonka Valkkunan valuma-alueeseen (14.673) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 210,7 metriä mpy.
Liban

Liban (myös Lí Ban) on Irlannin Lough Neagh-järvelle sijoittuva kansansatu, jossa nainen muuttuu merenneidoksi. Kyseisen naisen perhe hukkuu järvellä, mutta nainen selviää hengissa jouduttuaan vedenalaiseen luolaan. Vuoden luolassaolon aikana hän muuttuu olennoksi, joka on puoliksi ihminen ja puoliksi kala.
Suuressa Tarukirjassa Liban on irlantilainen pyhimys, "merenrouva". Hän oli kerran ihminen, mutta jäi haaksirikossa vangiksi meren pohjalla olevaan luolaan. Liban pyysi Jumalalta lupaa saada muuttua loheksi, ja niin hän muuttuikin kalaksi vyötäröstä alaspäin. Beoc-pyhimys, joka oli purjehtimassa paavin luokse Roomaan, kuuli Libanin laulavan. Hän veti tämän ylös ja vei kirkkoon, missä Liban sai valita menisikö hän suoraan taivaaseen vai viettäisikö ensin yhtä pitkän maallisen elämän kuin hänen elämänsä meressä olisi kestänyt. Liban valitsi taivaan, otti kasteen ja kuoli.
Himalajankataja

| Himalajankataja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Mäntymäiset Pinales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Suku::  Katajat Juniperus
Laji::  squamata
Kaksiosainen nimi
 Juniperus squamata  Buch.-Ham. ex D.Don 
Katso myös
   Himalajankataja Wikispeciesissä   Himalajankataja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Himalajankataja  (Juniperus squamata) on sypressikasvien heimoon kuuluva pienikokoinen  havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Aasian vuoristoissa 1 600 – 4 900 metrin korkeudessa.  Lajista on useita alalajeja ja jalostettuja lajikkeita, joita viljellään koristekasveina sinisävyisen neulastonsa takia. Suomessa kaupallisissa yhteyksissä himalajankatajaa kutsutaan myös värinsä mukaan sinikatajaksi. Kaupallisia lajikkeita ovat mm. Juniperus squamata ’Blue Swede’ ja ’Meyeri’.
Lib

Lib
| --- | --- |
Muut nimet:  Ellep
Sijainti:  8°19′N, 167°25′E Marshallinsaaret
Saariryhmä:  Ralik
Korkein kohta:  3 m
Pinta-ala:  0,93 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  155 (2011)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lib on saari Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se sijaitsee Ralikin saariketjussa ja on yksi Marshallinsaarten lainsäädännöllisistä alueista. Saarella oli 155 asukasta vuonna 2011.
Larry Graham

Larry Graham heinäkuussa 2010.
Larry Graham (s. 14. elokuuta 1946 Beaumont, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen basisti ja laulaja. Graham on funkmusiikin tunnetuimpia basisteja, häntä pidetään "peukutus"-tyylin kehittäjänä.
Grahamin omaperäinen tyyli alkoi kehittyä, kun hän pyrki kompensoimaan rumpalin puutetta äitinsä yhtyeessä. Graham tuli tunnetuksi soittaessaan yhtyeessä Sly and the Family Stone, jossa hän hoiteli basistin roolin lisäksi myös basso-vokalistin tehtävää. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä 1967, nousi huipulle vuonna 1969, mutta seuraava vuonna 1971 ilmestynyt levy oli viimeinen, jossa Graham oli mukana. Yhtyeessä syntyi riitoja esimerkiksi keulahahmon, Sly Stonen, holtittoman päihteiden käytön vuoksi. Grahamin ja Slyn henkivartijoiden välille syntyi lopulta tappelu, jonka Grahamin miehet hävisivät. Kahakan seurauksena hän poistui itsekin yhtyeestä.
Graham perusti 1972 oman kokoonpanon, Graham Central Stationin, jossa oli aika ajoin vaihteleva määrä Sly & the Family Stonen jäseniä. Yhtye erottui muista funk-kokoonpanoista esimerkiksi gospel-vaikutteidensa ansiosta. Yhtyeen albumeista tunnetuin saattaa olla vuoden 1974 Release Yourself.
Graham on ollut Jehovan todistaja vuodesta 1975 ja piti siihen liittyvien velvoitteiden vuoksi pitkän levytystauon. 1990 luvulla hän kokosi Graham Central Stationin uudestaan ja oli kiertueella Earth, Wind & Fire -yhtyeen kanssa. Kiertueella hän tapasi Princen, ja näin alkoi vuosikymmenien mittainen yhteistyö.
Grahamin menestynein kappale on "One in a Million You" vuodelta 1980. Se nousi R&B-listan kärkeen.
1990-luvun alusta asti Graham on tehnyt yhteistyötä Princen kanssa ja oli tämän kiertueilla 1997-2000.
Graham vieraili Suomessa marraskuussa 2011.
Diskografia > Graham Central Station

Graham Central Station 1974, Warner Bros.
Release Yourself 1974, Warner Bros.
Ain't No 'Bout-A-Doubt It 1975, Warner Bros.
Mirror 1976, Warner Bros.
Now Do U Wanta Dance 1977, Warner Bros.
My Radio Sure Sounds Good to Me 1978, Warner Bros.
Star Walk 1979, Warner Bros.
Live In Japan, 1992
Live In London, 1996
Back By Popular Demand 1998
The Best of Larry Graham and Graham Central Station, Vol. 1 1996, Warner Bros.
Diskografia > Soololevyt

(Warner Bros.)
1980: One in a Million You
1981: Just Be My Lady
1982: Sooner or Later
1983: Victory
1985: Fired Up
Liuotinainesairaus

Liuotinainesairaus eli toksinen enkefalopatia on keskushermoston degeneratiivinen tila, joka voi johtua  pitkäaikaisesta altistumisesta liuottimille. Sairaus on tunnettu työperäisen altistumisen seurauksena. Työperäinen altistuminen on kuitenkin vähentynyt teknisten parannusten, työhygieenisten ja työsuojelullisten toimenpiteiden seurauksena. Silti tapauksia diagnosoidaan yhä viidestä kymmeneen joka vuosi.
Altistumisen kannalta keskeisiä orgaanisia liuottimia ovat bentseeni ja sen johdokset tolueeni, ksyleeni, styreeni (vinyyli-bentseeni) ja etyylibentseeni. Useat ketonit ja aldehydit sekä klooratut hiilivedyt, kuten tri- ja tetrakloorietaani ja -eteeni, lamaavat suurina pitoisuuksina keskushermostoa ja aiheuttavat anestesian kaltaisen keskushermoston lamaantumisen ja lopulta hengityksen pysähdyksen ja kuoleman. Vähäisemmät pitoisuudet heikentävät valppautta ja henkistä suorituskykyä ja aiheuttavat muutoksia aivosähkökäyrässä.
Pitkään ajateltiin liuottimien lamaavan keskushermostoa lisäämällä hermosolukalvon juoksevuutta. Nykykäsityksen mukaan liuottimet vaikuttavat hermosolukalvon integraalisiin proteiineihin ja niiden vuorovaikutukseen solukalvon lipidien kanssa. Tämän ajatellaan selittävän liuottimien vaikutukset aivojen neurotransmitterivälitteisiin toimintoihin, joiden on todettu liittyvän liuotteiden yleisiin lamaaviin vaikutuksiin.
Ajatus ympäristömyrkkyjen vaikutuksesta hermoston degeneratiivisiin sairauksiin on saanut lisäpontta huumeiden sivuvaikutuksista. Kun heroiinin kaltaista petidiinijohdosta syntetisoitiin Kaliforniassa, syntyi virheellisen synteesin seurauksena epäpuhtautta, tetrahydropyridiinijohdos MPTP:tä. Tällöin useille kymmenille huumeiden käyttäjille ilmaantui muutamassa päivissä Parkinsonin tautia muistuttavia pysyviä oireita.
Lipinlahti

Tuohuspirtti Lipinlahdessa.
Lipinlahti on pieni Nurmeksen kylä, jossa asuu alle 1 000 asukasta. Se sijaitsee aivan Nurmeksen vieressä ja yksi sen naapurikyliä on Höljäkkä. Lipinlahdessa on Kohtavaaran seisake, jolla pysähtyy kiskobussi.
Lipinlahdessa on ollut koulu, mutta se lakkautettiin vuonna 2006. Kylän nähtävyyksiä ovat Tuohuspirtti ja entinen Nurmeksen Evankelinen Opisto. Tuohuspirtillä on yleensä järjestetty kesäteatteriesityksiä, joihin on tullut ihmisiä kauempaakin. Kylällä toimii myös Lipinlahden Nuorisoseura. Aiemmin Lipinlahden Nuorisoseura on järjestänyt muun muassa 24 tunnin hiihtotapahtuman, Kuutamohiihdon sekä Pyssyvaaran hölökän. Nykyään Nuorisoseuran aktiviteetteihin kuuluvat esimerkiksi Laskiaistapahtuma, Ikinuorten kerho vanhuksille, perinteiset hiihtokilpailut sekä lastendiscot Tuohuspirtillä. Seuran jäsenmaksu on 5 euroa/henkilö ja alle kouluikäisten jäsenyys on ilmainen.
Lipinlahdessa on monia lomamökkiyrittäjiä, joiden mökit ovat usein Pielisen rannalla. Lipinlahden maisemaan kuuluvat olennaisena osana vaarat, metsät ja järvet.
Vuorineuvos Sulo Albin Tervo on syntynyt Lipinlahdessa.
Kirjallisuutta

Markkula, Harri ym. (toim.): Lipinlahti - kylä Pielisen rannalla. Lipinlahden kyläkirjatoimikunta 2015.
Liushouying

Liushouying (kiin.: 留守营镇; pinyin: Liúshǒuyíng Zhèn) on suurkunta Funingin kaupunkipiirissä, Qinhuangdaon prefektuuritason kaupungissa, Hebein maakunnassa Kiinassa.
Postinumero on 066 300 ja pinta-ala 89,7 neliökilometriä. Väkiluku 2017 oli 49 258.
Liskeard and Caradon Railway

Liskeard and Caradon Railway oli vuonna 1846 avattu kaivosrata Cornwallissa. Sitä pitkin kuljetettiin kupari- ja tinamalmia sekä graniittia Caradon Hillin kaivoksilta ja louhoksilta Moorswateriin. Sieltä kaivannaiset kuljetettiin Looen satamaan, aluksi pitkin Liskeard and Looe Union Canal -kanavaa ja myöhemmin rautateitse Liskeard and Looe Railwayta. Rautatie oli hevoskäyttöinen vuoteen 1862 asti.
Rautatie oli menestyksekäs kaivostoiminnan kukoistaessa, mutta se oli täysin riippuvainen kaivosliikenteestä. Niinpä kaivosten vähentäessä toimintaansa rautatie ajautui vaikeuksiin. Great Western Railway osti sen vuonna 1909, mutta jo vuonna 1916 se suljettiin ja raiteet purettiin, jotta saatiin materiaalia ensimmäistä maailmansotaa varten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liskeard and Caradon Railway Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Liskeard and Caradon Railway
Käännös suomeksi
Lisl Goldarbeiter

| Lisl Goldarbeiter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23.3.1904 Wien
Kuollut: 14. joulukuuta 1997
Kansalaisuus:  Itävalta
Ammatti:  valokuvamalli missi
Lisl Goldarbeiter (oik. Liesl-Elisabeth; 23. maaliskuuta 1909, Wien – 14. joulukuuta 1997) oli itävaltalainen valokuvamalli ja missi.
Goldarbeiter voitti ensimmäisenä ei-amerikkalaisena Miss Universum -tittelin vuonna 1929. Samana vuonna hän oli voittanut Miss Itävalta -kilpailun ja tullut toiseksi Miss Eurooppa -kilpailussa.
Vuonna 2006 Peter Forgacs ohjasi Goldarbeiterista kertovan dokumenttifilmin Miss Universe 1929 Lisl Goldarbeiter – a Queen in Wien.
Aiheesta muualla

Miss Universe 1929 - Lisl Goldarbeiter. A Queen in Wien Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Leonardo Vinci

Leonardo Vinci
Vincin käsikirjoitus Partenope -oopperaan.
Leonardo Vinci (1690 Strangoli – 27. toukokuuta 1730 Napoli) oli italialainen barokkiajan säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten oopperoistaan. Hän oli napolilaisen oopperan johtavia säveltäjiä ja Alessandro Scarlattin kilpailija. Scarlattin kuoleman jälkeen hän toimi Napolin kuninkaallisen kapellin varakapellimestarina ja Poveri di Gesù Cristo -konservatorion kapellimestarina.
Elämä ja ura

Vinci opiskeli musiikkia Napolissa Gaetano Grecon johdolla Poveri di Gesù Cristo -konservatoriossa. Aluksi hän tuli tunnetuksi Napolin murretta käyttäneistä opera buffa -teoksistaan vuoden 1719 paikkeilla, mutta hän sävelsi myös monia vakavia oopperoita erityisesti Pietro Metastasion librettoihin. Vinci kuoli noin 40-vuotiaana toukokuussa 1730, tarinoiden mukaan rakastajattarensa mustasukkaisen aviomiehen myrkyttämänä.
Vincin oopperaa Li zite ’ngalera (1722) pidetään yleisesti parhaana hänen opera buffa -teoksistaan. Vakavista oopperoista taas Didone Abbandonata (”Hyljätty Dido”, Rooma, 1726) ja Artaserse (” Artakserkses”, Rooma, 1730) mainitaan merkittävimpinä. Aaria ”Vo solcando” Artasersestä on hyvä esimerkki hänen tyylistään.
Oopperoiden lisäksi Vinci kirjoitti muutamia kantaatteja, sonaatteja ja serenatoja sekä kaksi oratoriota, Oratorio di Maria dolorata (n. 1723) ja Oratorio per la Santissima Vergine del Rosario (n. 1730). Hänen sonaattiaan D-duuri huilulle ja basso continuolle esitetään yhä. Hän sävelsi myös kaksi nokkahuilusonaattia sekä nokkahuilukonserton.
Vuonna 2015 Decca julkaisi kapellimestari Riccardo Minasin johtaman levytyksen hänen kolminäytöksisestä oopperastaan Catone in Utica (Rooma, 1728).
Oopperat

Le doje lettere (1719)
Lo cecato fauzo (1719)
Lo scagno (1720)
Lo scassone (1720)
Lo Barone di Trocchia (1721)
Don Ciccio (1721)
Li zite 'ngalera (1722)
La festa di Bacco (1722)
Publio Cornelio Scipione (1722)
Lo castiello sacchiato (1722)
Lo labberinto (1723)
Semiramide (1723)
Partenope (1723)
Silla dittatore (1723)
Farnace (1724)
La mogliera fedele (1724)
Turno Aricino (1724)
Ifigenia in Tauride (1725)
La Rosmira fedele (1725)
Il trionfo di Camilla (1725)
Elpidia (1725)
L'Astianatte (1725)
Didone abbandonata (1726)
Siroe, Re di Persia (1726)
L'asteria (1726)
Ernelinda (1726)
Gismondo, Re di Polonia (1727)
La caduta dei Decemviri (1727)
Catone in Utica (1728)
Flavio Anicio Olibrio (1728*Alessandro nell'Indie (1729)
Farnace (1729)
La Contesa dei Numi (1729)
Massimiano (1729)
Artaserse (1730)
Aiheesta muualla

Vapaasti käytettävissä olevia partituureja Mutopia Project
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Leonardo Vinci
Käännös suomeksi
Louisiadenkukastaja

| Louisiadenkukastaja> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kukastajat Dicaeidae
Suku::  Kukastajat Dicaeum
Laji::  nitidum
Kaksiosainen nimi
 Dicaeum nitidum  Tristram, 1889 
Katso myös
   Louisiadenkukastaja Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Louisiadenkukastaja (Dicaeum nitidum) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Louisiadenkukastajaa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Laji tunnetaan huonosti eikä siitä ole tehty kannanarvioita. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lenvik

Lenvik on entinen Norjan kunta Tromssan läänissä. Sen rajanaapureita olivat kaakossa Målselv, idässä Sørreisa, sekä lännessä Tranøy ja Berg. Pohjoisessa Malankivuonon takana sijaitsevat Tromssa ja Balsfjord. Kunnan alue sijaitsi Gisundetin, joka erottaa Senjan saaren mannermaasta, molemmin puolin. Noin 60 % kunnan asukkaista asui mantereen puolella. Vuonna 2020 kunta liitettiin Bergin, Torskenin ja Tranøyn kanssa yhteen uudeksi Senjan kunnaksi.
Asutus oli keskittynyt erityisesti Gisundetin rannoille. Hallintokeskus Finnsnes (3907 as., 2005) sijaitsi mannermaalla, josta kulkee silta Silsandin (1271 as.) taajamaan Senjan saarelle. Senjalla sijaitsevat edelleen Gibostadin (377 as.), Husøyn (235 as.) ja Fjordgardin (225 as.) taajamat. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan koko kunnassa oli 11 455 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lenvik Wikimedia Commonsissa
Tromssan läänin kunnat
Bardu
Dyrøy
Gratangen
Harstad
Ibestad
Kaivuono (Kåfjord)
Kalsa (Karlsøy)
Kierua (Skjervøy)
Kvæfjord
Lavangen
Målselv
Naavuono (Kvænangen)
Omasvuono (Storfjord)
Paatsivuono (Balsfjord)
Raisi (Nordreisa)
Raisivuono (Sørreisa)
Salangen
Senja
Tjeldsund
Tromssa
Yykeä (Lyngen)
Norjan läänit | Norja
Lankoski

Lankosken museosilta
Lankoski (ruots. Långfors) on kylä ja Merikarvianjoen koski Merikarvialla Satakunnassa. Se sijaitsee aivan valtatie 8:n ja Merikarvianjoen risteyskohdassa noin 40 kilometriä Porista pohjoiseen. Merikarvian kunnan keskustasta on Lankoskelle matkaa 15 kilometriä.
Lankoski on suosittu virkistyskalastuspaikka ja ohikulkijoiden levähdysalue. Alueelta löytyy muun muassa ympäri vuorokauden avoinna oleva kahvila-ravintola sekä majoitusta. Lankoski kuuluu Museoviraston inventoimiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Teollisen toiminnan historiaa

Lankosken ympäristö on pohjoisen Satakunnan vanhaa kalastus- ja erämaa-aluetta, jonka vakituinen asuttaminen aloitettiin vasta 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa. Vuonna 1835 Lapväärtistä kotoisin ollut kauppa-apulainen Johan Liljeblad rakennutti koskeen myllyn ja muutaman vuoden kuluessa lisäksi saviastiatehtaan, sahan ja paperitehtaan. Vuonna 1840 toimintansa aloittanutta Lankosken paperitehdasta pidetään Satakunnan ensimmäisenä teollisuuslaitoksena.
Liljebladin kuoltua vuonna 1847 meni merikarvialainen Antti Ahlström naimisiin hänen leskensä kanssa, hankkien samalla Liljebladin liiketoimet omistukseensa. Lankosken mylly ja saha olivat myöhemmin Suomen varakkaammaksi liikemieheksi nousseen Ahlströmin ensimmäisiä yrityksiä. Hän toimi myös laivanvarustajana, rakennuttaen muun muassa Lankoski-nimisen kuunarin, joka vei Ahlströmin yhtiöiden puutavaraa aina Länsi-Intiaan saakka.
Vuonna 1924 myllystä tehtiin voimalaitos. Se tuotti sähköä 1950-luvulle saakka, jolloin Lankosken Sähkö Oy rakennutti uuden nykyisinkin toiminnassa olevan Lankosken voimalaitoksen. Vanhasta myllystä remontoitiin kesäkahvila vuonna 1979.