stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ildikó Lehtinen

Ildikó Lehtinen vuonna 2017
Ildikó Lehtinen (s. 1948 Budapest) on suomalais-ugrilaisen kansatieteen dosentti Helsingin ja Turun yliopistoissa. Koulutukseltaan hän on filosofian tohtori. Hän on toiminut Suomen kansallismuseon Kulttuurien museon intendenttinä ja tutkijana. Hänen erikoisalaansa ovat suomalais-ugrilaiset historialliset korut ja kansanpuvut. Lehtinen on syntynyt Unkarissa, mutta hänellä on Suomen kansalaisuus.
Lehtinen aloitti työt Suomen kansallismuseossa vuonna 1971. Siellä hän siirtyi kuva-arkiston kautta kansatieteelliselle osastolle. Lehtinen pääsi mukaan rakentamaan museon pysyvää suomalais-ugrilaista näyttelyä, ja se sai Lehtisen kiinnostumaan kansanpuvuista sekä suomalais-ugrilaisesta kulttuurista. Aluksi hän tutki aihetta museokokoelmien kautta, mutta vuodesta 1981 lähtien hän on tehnyt myös kenttätöitä erityisesti marien, mutta myös muiden sukukansojen, kuten hantien, mordvalaisten ja udmurttien parissa. Myös naisten elämä on ollut Lehtistä kiinnostava aihe. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994 ja hänen väitöskirjansa Tscheremissicher Schmuck. Ethnographische Untersuchung käsitteli marien koruja naisten näkökulmista sekä naisen aseman kautta.
Lehtinen on julkaissut ja toimittanut runsaasti artikkeleita sekä teoksia esimerkiksi suomalais-ugrilaisia kieliä puhuvien kansojen kulttuurihistoriasta, marilaisista rakennuksista ja puvuista. Vuosina 2001–2012 Lehtinen on ollut järjestämässä eri pohjoisten kansojen kulttuuriperintöä käsitteleviä näyttelyitä Kulttuurien museossa. Lisäksi hän on vetänyt erilaisia verkkonäyttelyhankkeita Venäjän suomalais-ugrilaisten museoiden kanssa.
Lehtinen toimi pitkään M. A. Castrénin seuran puheenjohtajana. Seuran lukuisat hankkeet ovat edistäneet Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen kulttuuriperintöä sekä niiden nykyistä asemaaselvennä. Näiden toimien ansiosta Lehtinen on valittu muun muassa Marin tasavallan ja Hanti-Mansian kunniakansalaiseksi. Hän on myös ollut Suomalais-Ugrilaisen Seuran johtokunnan jäsen sekä mukana kansatieteilijöiden Ethnos ry:ssä. Vuonna 2015 Lehtinen nimitettiin Kalevalaisten Naisten Liiton puheenjohtajaksi.
Imagáisi

Imagáisi
| --- | --- |
Sijainti:  Tromssan lääni,  Norja
Vuoristo:  Lyngsalpene, Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 416 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Imagáisi on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva vuori Omasvuonon ja Tromssan kuntien rajalla, Pohjois-Norjassa. Vuoren korkein kohta on 1 416 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Ilomantsin kihlakunta

Ilomantsin kihlakunta (ruots. Ilomantsi härad) on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Kuopion läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Eno
Ilomantsi
Kiihtelysvaara
Pyhäselkä
Pälkjärvi
Tohmajärvi
Tuupovaara
Värtsilä
Kihlakunnan maapinta-ala oli 7 806,83 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 48 814 henkeä (31.12.1939).
Ingi Björn Albertsson

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. marraskuuta 1952 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Nizza, Ranska
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1969–1980 | Valur |  | (90) |
| 1981 | FH |  | (3) |
| 1982–1983 | Valur |  | (18) |
| 1984–1986 | FH | 33 | (14) |
| 1987–1988 | Valur | 4 | (1) |
| 1988–1990 | UMF Selfoss |  |  |
Maajoukkue
| 1970 | Islanti U19 | 4 | (3) |
| 1978 | Islanti U21 | 1 | (0) |
| 1971–1979 | Islanti | 15 | (2) |
Valmennusura
1985–1986: FH
1990–1992: Valur
1993–1994: Breiðablik
1995: Keflavík
1995–1996: FH
1997: Stjarnan
1999: Valur

| Ingi Björn Albertsson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  Islanti
Poliitikko
Puolue:  Itsenäisyyspuolue
Entiset puolueet:  Kansalaispuolue, Liberaali oikeistopuolue
Asema:  kansanedustaja (1987–1995)
Vaalipiiri:  Vesturland (1987–1991), Reykjavík (1991–1995)
Ingi Björn Albertsson (s. 3. marraskuuta 1952) on islantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, ja poliitikko.
Ingi Björn syntyi Nizzassa, Ranskassa. Hänen isänsä Albert Guðmundsson oli niinikään jalkapalloilija ja poliitikko. Ingi Björn suoritti kauppatutkinnon Verzlunarskóli Íslandsissa vuonna 1971. Hän pelasi Valurissä, FH:ssa ja UMF Selfossissa sekä Islannin maajoukkueessa, minkä jälkeen hän valmensi FH:ta, Valuriä, Breiðablikiä, Keflavíkiä ja Stjarnania.
Ingi Björn istui kansanedustajana Islanni parlamentissa Alþingissä vuosina 1987–1995, ensin kansalaispuolueen ja liberaalin oikeistopuolueen ja lopulta itsenäisyyspuolueen jäsenenä. Vuosina 1989–1990 hän toimi liberaalin oikeistopuolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana.
Henryk Sienkiewicz

| Henryk Sienkiewicz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1846 Wola Okrzejska, Puola
Kuollut: 15. marraskuuta 1916 (70 vuotta) Vevey, Sveitsi
Kansalaisuus:  puolalainen
Vanhemmat:  Józef Paweł Ksawery Sienkiewicz (h. Oszyk) ja Stefania Sienkiewicz (s. Cieciszowska h. Kolumna)
Puoliso:  I Maria Emilia Kazimiera Szetkiewicz (1881–1885) II Maria Dachowska Romanowska vel Wołodkowicz (1893–1895) III Maria Marcjanna Aleksandra Babska (h. Radwan)selvennä (1904–1916)
Lapset:  Henryk Józef Kazimierz ja Jadwiga
Kirjailija
Äidinkieli: puola
Pääteokset:  Trilogia Ogniem i Mieczem (1884) (Tulella ja miekalla), Potopia (1886) (Vedenpaisumus) ja  Pan Wołodyjowski (1888) (Herra Wolodyjovski) Quo Vadis (1895)
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 1905 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Henryk Sienkiewicz safarilla Afrikassa 1890
Henryk Sienkiewiczin muotokuva, 1890
Henryk Adam Aleksander Pius Sienkiewicz (5. toukokuuta 1846 Wola Okrzejska, Puola – 15. marraskuuta 1916 Vevey, Sveitsi) oli puolalainen toimittaja, kirjailija ja Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja eeppisten kirjallisten ansioidensa vuoksi. Hänet muistetaan parhaiten historiallisista romaaneistaan. Kansainvälisesti tunnettu menestyskirja on Quo Vadis (1896).
Perheyhteydet

Henryk Sienkiewicz syntyi Józef Paweł Ksawery Sienkiewiczin (h. Oszyk) ja Stefania Sienkiewiczin (s. Cieciszowska h. Kolumna) köyhään kuusilapsiseen perheeseen. Isä Józef Sienkiewicz polveutui Liettuan suurherttuakuntaan asettuneista tataareista ja oli venäläisvaltaisen Puolan aatelistoa. Äiti Stefania Cieciszowska oli valkovenäläisestä säätyläisperheestä. Sienkiewiczin perhe muutti asuinpaikkaansa useita kertoja. Lapsuusvuosinaan Henryk eli kartanoelämää.
Sienkiewiczin ensimmäinen puoliso (1881–1885) oli Maria Emilia Kazimiera Sienkiewicz (Szetkiewicz), joka kuoli tuberkuloosiin 31-vuotiaana. Perheen lapset olivat Henryk Józef Kazimierz ja Jadwiga. Avioliitto oli onnellinen. Toinen Sienkiewiczin puoliso oli (1893–1895) Maria Dachowska (Romanowska vel Wołodkowicz). Vuonna 1892 varakkaan odessalaisen tytärpuoli Maria Romanowska-Wołodkowicz astui Sienkiewiczin elämään. Hän ja Romanowska menivät naimisiin Krakovassa 1893. Kaksi viikkoa häiden jälkeen nuorikko jätti miehensä. Sienkiewicz moitti ei-verisukulaista juonittelusta. Joulukuussa 1895 hän sai paavin hyväksynnän avioliiton mitätöimiseksi. 1904 Sienkiewicz avioitui serkkunsa Maria Marcjanna Aleksandra Babskan (h. Radwan) kanssa.
Opinnot

Sienkiewicz aloitti koulunkäynnin Varsovassa 1858. Lukio päättyi 1866. Alkuopinnot Keisarillisessa Varsovan yliopistossa tähtäsivät lääketieteen tutkintoon, mutta opintoala vaihtui lakitieteeseen. Hän siirtyi pian yliopiston filologian ja historian osastoon. Siellä hän perusteellisesti opiskeli kirjallisuutta ja vanhaa Puolan kieltä. Hän suoritti yliopisto-opinnot vuonna 1871 mutta ei saanut päättötodistusta, koska ei läpäissyt kreikan kielen koetta.
Työskentelyn alku

Lukioaikana Sienkiewicz pestautui Weyher-perheeseen kotiopettajaksi Płońskiin. Hänen tilanteensa parani hieman vuonna 1868 hänen siirryttyään ruhtinas Woronieckin perheen kotiopettajaksi.
Yliopiston jälkeen Sienkiewiczin ura alkoi ja jatkui toimittajana ja kirjailijana.
Vuonna 1867 Sienkiewicz kirjoitti riimitetyn idyllin "Sielanka Młodościn", jonka kulttuuriaikakauslehti Tygodnik Ilustrowany hylkäsi. Vuonna 1869 hän aloitti toimittajana Przegląd Tygodniowy -aikakauslehdessä ja kirjoitti lehteen näytelmän. Sen jälkeen lehti julkaisi viikoittain Sienkiewiczin esseitä. Sienkiewicz kirjoitti myös Gazeta Polskaan ja aikakauslehti Niwaan salanimellä Litwos. Vuonna 1873 hän alkoi kirjoittaa kolumnia "Bez tytułu" (Otsikotta) Gazeta Polskaan, 1874 kolumnia "Sprawy bieżące" (Ajankohtaista) Niwaan ja vuonna 1875 kolumnia "Chwila obecna" (Nykyhetki). Sienkiewicz osallistui Victor Hugon viimeisimmän romaanin Ninety-Three (Yhdeksänkymmentäkolme) puolan kielelle kääntämiseen vuonna 1874. Saman vuoden kesäkuussa hänestä tuli Niwan yhteisomistaja neljäksi vuodeksi.
Vuonna 1872 Sienkiewicz julkaisi esikoisromaaninsa, pienoisromaanin Na marne (Turhuudessa). Pieni trilogia Stary Sluga (1875), Hania (1876) ja Selim Mirza (1877) teki Sienkiewiczistä merkittävän henkilön Varsovan journalistis-kirjallisissa piireissä.
Kotimaan työssä

Sienkiewicz piti Lvivissä onnistuneen luennon "Z Nowego Jorku do Kalifornii" ("New Yorkista Kaliforniaan"). Seuraavat menestyksekkäät luennot hän piti Szczawnicassa, Krynicassa, Varsovassa ja Poznańissa.
Vuonna 1879 Sienkiewiczin koottujen teosten painos julkaistiin neljänä niteenä. Sarja jatkui vuoteen 1917, silloin niteitä oli 17. Sanomalehtityötään hän jatkoi pääosin Gazeta Polska ja Niwassa 1881.
1880 Sienkiewicz kirjoitti historiallisen romaanin Niewola tatarska (Tataarien vankeus). 1881 hänestä tuli uuden varsovalaisen lehden Słowo (Sana) päätoimittaja ja samalla hänen toimeentulonsa merkittävästi parani.  Sanomalehden toimittaminen vei kutakuinkin Sienkiewiczin ajan. Siksi hänen omat kirjoitelmansa olivat kolumneja ja lyhyitä tarinoita. Pian kiinnostus sanomalehtityöhön hupeni ja painopiste siirtyi kirjalliseen työhön. Hän erosi päätoimittajan virasta 1887, mutta jatkoi kirjallisuusosaston toimittajana vuoteen 1892.
Puolassa Sienkiewicz tunnetaan parhaiten 1600-luvun puolalais-liettualaiseen yhteisöön sijoittuvien historiallisten romaaniensa trilogiasta: Ogniem i Mieczem (Tulella ja miekalla). Sitten seurasi Potopia (Vedenpaisumus).  Viimeisenä ilmestyi Pan Wołodyjowski (Herra Wolodyjovski). Trilogia vakiinnutti Sienkiewiczin aseman suosituimpien senaikaisten puolalaisten kirjailijoiden joukossa.  Ajan tyylin mukaisesti teokset julkaistiin aluksi jatkokertomuksina sanomalehdissä. Trilogiaa julkaisi The Time.
Sienkiewicz sai 15 000 ruplan tunnustuksen saavutuksistaan. Tuntematon lahjoittaja, nimimerkki Michał Wołodyjowski trilogian kolmannen osan henkilön mukaisesti, lahjoitti Sienkiewiczille 15 000 ruplaa tunnustuksena tämän saavutuksista. Sienkiewicz antoi lahjoitusvarat vaimonsa mukaan nimetylle rahastolle, jota valvoi Akademia Umiejętności, tuberkuloosille altistuneille taiteiden opiskelua varten.
1890-luku oli Sienkiewiczille intensiivisen työn aikaa. Useita romaaneja syntyi. Vuosina 1889–1890 The Word julkaisi sarjana romaanin Without dogma (Ilman dogmia). Romaani julkaistiin kirjana 1892. Sienkiewicz kirjoitti romaanin Rodzina Połanieckich (Pilatut lapset). Tämä julkaistiin jaksoina Gazeta Polskassa 1893–1894 ja kirjana 1894.
Sienkiewiczistä tuli pian yksi merkittävimmistä 1800- ja 1900-luvun kirjailijoista, jonka teosten lukuisat käännökset tekivät hänet kansainvälisesti tunnetuksi.
Vaikutusvaltaa ja lahjoituksia

Sienkiewicz hyödynsi kasvanutta kansainvälistä kuuluisuuttaan Puolan asioissa läpi elämänsä ja eritoten 1850-luvulta lähtien, kun Puola oli jäänyt Venäjän, Itävallan, Preussin, myöhemmin Saksan jakamaksi. Hän kritisoi usein Saksan linjaa: puolalaisvähemmistön saksalaistamista. 1901 Sienkiewicz ilmoitti tukevansa Wrześnian koululaisten protestia, mikä kohdistui Puolan kielen käyttökieltoon. Varovaisemmin hän pyysi Venäjän hallintoa tuomaan uudistuksia Venäjän kontrolloimaan Puolan kongressiin. Puolan kuningaskunnan vallankumouksen aikana Sienkiewicz ajoi julkisesti eroa Venäjän keisarikunnasta ja Puolan itsenäisyyttä.
Sienkiewiczillä oli yhteyksiä joihinkin oikeistopoliitikkoihin Puolan Kansallisessa Demokratiassa. Hänen asenteensa sosialisteihin oli kriittinen, mutta maltillinen Venäjän duumaan nähden. Kulttuurin saralla hän oli mukana monumenttihankinnoissa Adam Mickiewiczille Krakovaan ja Varsovaan. Hän tuki Polska Macierz Szkolnan opetushankkeita ja organisaatiota. Vuonna 1908 nimimerkki "Kohtuullisen varakas" kiittelee Sienkiewiczin kirjojen myyntituottoa, josta aloittelevat kirjailijat saivat tukea elämiseensä. Hän auttoi sosiaaliseen hyvinvointiin tähtääviä projekteja, kuten tuberkuloosiparantolan rakentamista Zakopaneen. Hän oli merkittävä hyväntekijä kirjallisuuden alueella.
Helmikuussa 1895 Sienkiewicz kirjoitti Quo Vadiksen ensimmäiset kappaleet. Romaani julkaistiin kirjoitussarjana Varsovan  Gazeta Polskassa, Krakovan Czasissa ja Poznanin Dziennik Poznańskissa. Sarja päättyi vuoden päästä. Kirja ilmestyi 1896 ja pian se saavutti myös kansainvälisen menestyksen. Helmikuussa 1897 hän aloitti uuden romaanin Krzyżacy (engl. The Knights of the Cross/The Teutonic Knights) kirjoitussarjan. Sarja päättyi 1900 ja se painettiin myös kirjaksi.
Vuonna 1902 Sienkiewicz vietti neljännesvuosisataista kirjailijajuhlaansa.  Erityisenä juhlimisen kohteena hän oli Puolan kaupungeissa, kuten Krakovassa, Lvivissä ja Poznanissa. Juhlakomitean toimesta hänelle luovutettiin puolalaisten lahjoittama kartano, joka sijaitsee Oblęgorekissa Kielcen lähellä. Sienkiewicz avasi myöhemmin kartanossa koulun lapsille.
Sienkiewiczin sosiaalinen ja poliittinen aktiivisuus ilmeni myös kirjoina. Hän kirjoitti uuden historiallisen romaanin Na polu chwały (Kunnian kentällä). Tämä oli tarkoitettu uuden trilogian alkuteoksesi, mutta hän ei enää jatkanut sitä saamansa kritiikin takia. Samoin romaania Wiry (Pyörre 1910) Sienkiewiczin poliittiset vastustajat kritisoivat kiistakirjoituksilla herättäen vahvoja poliittisia reaktioita. Hänen nuorisoromaaninsa W pustyni i w puszczy (Aavikolla ja erämaassa, Erämaan halki), ilmestyi 1910 kirjoitussarjana Kurier Warszawskissa (Varsovan kuriiri) päättyen 1911 ja se sai hyvän vastaanoton.
Suomennetut teokset

Bartek sankari, suom. Eemil Forsgren. Bergbom, 1889.
Hiilipiirroksia, suom. Maila Talvio. Otava, 1901.
Leivän haussa, suom. Maila Talvio. Otava, 1901.
Quo vadis? : kertomus Neron ajoilta, osat 1–3, suom. Maila Talvio. WSOY, 1901.
Seuratkaamme häntä! : kertomus, suom. Mikko Latva. Gust. Ronelius, 1902.
Majakanvartia y. m. kertomuksia, suom. Maila Talvio. Otava,1903.
Seuratkaamme häntä!
Majankanvartia
Pelimanni-Jussi
Enkeli
Vanha palvelija
Posenilaisen opettajan muistikirjasta.
Kunnian kentällä : historiallinen kertomus Juhana Sobieskin ajoilta, suom. Maila Talvio. Otava, 1907.
Se kolmas: Humoristinen kertomus taiteilijaelämästä, suom. Reino Silvanto. Otava, 1911.
Seuratkaamme häntä; vaeltakaa valossa niin kauan kuin teillä valo on: kertomus muinaisten kristittyjen ensimmäisiltä ajoilta. WSOY, 1912.
Sissipäällikkö : kohtauksia ranskalais-saksalaisesta sodasta, suom. Felix Borg. Karisto, 1912.
Anielka, edellinen nide, suom. Maila Talvio. Otava, 1913.
Anielka, jälkimmäinen nide, suom. Maila Talvio. Otava, 1913.
Erämaan halki, suom. Reino Silvanto. Otava, 1914.
Lilian Moris. Rakkaustarina ruohoaavikolla, suom. Rafael Borg. Otto Andersinin kustannusliike, 1917.
Tulella ja miekalla: kuvaus menneiltä ajoilta, osat 1–4, suom. Maila Talvio. Otava, 1918–1920.
Kunniansa vankina: Romaani ylioppilaselämästä, suom. Annie ja Felix Borg. Minerva 1923.
Vedenpaisumus:  historiallinen romaani. 1, suom. Reino Silvanto. Otava, 1926.
Vedenpaisumus:  historiallinen romaani. 2–3, suom. V. K. Trast. Otava, 1926.
Herra Wolodyjowski: I–II; historiallinen romaani, suom. V. K. Trast. Otava, 1930.
Ristiritarit : yhdeksänosainen historiallinen romaani, suom. Reino Silvanto. WSOY, 1936.
Kaksintaistelu: pienoisromaani, suom. Reino Silvanto. WSOY, 1940.
Janko soittelija, Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1951.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Henryk Sienkiewiczin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.
Henryk Sienkiewicz Europeanassa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Henryk Sienkiewicz
Henryk Sienkiewiczin talo, nykyään museo Oblęgorekissa
Sienkiewiczin monumentti Okrzejassa. Vasemmalla puolella on kirjailijan syntymäpaikan kylä Wola Okrzejska
Quo Vadiksen kirjoittajan Henryk Sienkiewiczin patsas lähellä Villa Borghesea Roomassa
Henryk Sienkiewiczin hauta Pyhän Johanneksen katedraalissa Varsovassa
Käännös suomeksi
Ilomantsin helluntaiseurakunta

| Ilomantsin helluntaiseurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1971
Pääkirkko:  Ruskosillantie 19 82900 Ilomantsi
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilomantsin helluntaiseurakunta on Ilomantsissa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1971. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Ilomantsin keskustassa Ruskosillantiellä.
Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat jumalanpalvelukset, rukousillat, kuoro, diakonia, rukouspalvelu. Seurakunta ylläpitää lapsi- ja nuorisotyötä sekä lähetystyötä. Seurakunnan toimintaan kuuluu myös seniorikahvila.
Ivar Nørgaard

| Ivar Nørgaard> Tanskan talousministeri |
| --- | --- |
 Anker Jørgensenin IV ja V hallitus 26. lokakuuta 1979 – 10. syyskuuta 1982  
Edeltäjä:  Anders Andersen
Seuraaja:  Anders Andersen
 Jens Otto Kragin II hallitus 24. elokuuta 1965 – 2. helmikuuta 1968  
Edeltäjä:  Henry Grünbaum
Seuraaja:  Poul Nyboe Andersen
Tanskan ympäristöministeri
 Anker Jørgensenin III ja IV hallitus 30. lokakuuta 1978 – 28. helmikuuta 1980  
Edeltäjä:  Niels Matthiasen
Seuraaja:  Erik Holst
Tanskan kauppaministeri
 Anker Jørgensenin II hallitus 26. helmikuuta 1977 – 30. elokuuta 1978  
Edeltäjä:  Per Hækkerup
Seuraaja:  Arne Christiansen
Tanskan Pohjoismaa- ja ulkomaankauppaministeri
 Anker Jørgensenin II hallitus 13. helmikuuta 1975 – 30. elokuuta 1978  
Edeltäjä:  virka perustettu
Seuraaja:  Lise Østergaard (pohjoismaaministeri)
 Jens Otto Kragin III ja Anker Jørgensenin I hallitus 11. lokakuuta 1971 – 6. joulukuuta 1973  
Edeltäjä:  Poul Nyboe Andersen
Seuraaja:  virka lakkautettu
Kansankäräjäedustaja
 1966–1994  
Euroopan parlamentaarisen edustajakokouksen jäsen
 Tanska 1974–1975  
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1922 Kongens Lyngby, Tanska
Kuollut: 3. marraskuuta 2011 (89 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Tutkinnot:  Kööpenhaminan yliopisto
Ivar Nørgaard (26. heinäkuuta 1922 Kongens Lyngby – 3. marraskuuta 2011) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä 1966–1994 ja oli Euroopan parlamentaarisen edustajakokouksen jäsen 1974–1975. Hän toimi Tanskan Pohjoismaa- ja ulkomaankauppaministerinä 1971–1973 ja 1975–1978, kauppaministerinä 1977–1978, ympäristöministerinä 1978–1980 sekä talousministerinä 1965–1968 ja 1979–1982.
Nørgaard kuoli aivoveritulppaan 89-vuotiaana vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Ivar Nørgaard Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Dansk Biografisk Leksikon (tanskaksi)
Isireli Naikelekelevesi

Isireli Naikelekelevesi (s. 17. joulukuuta 1976 Suva) on fidžiläinen entinen yleisurheilija.
Hän aloitti kilpailemisen yleisurheilussa 7-vuotiaana.
Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa miesten 4 × 400 metrin viestijuoksussa, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella. Hän kilpaili lisäksi 800 metrin juoksussa sekä vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä että vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa, mutta putosi molemmilla kerroilla ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä seitsemänneksi.
Hän on seitsenkertainen Tyynenmeren kisojen mitalisti. Hän voitti kultaa 800 ja 1500 metrin juoksussa vuosina 1995, 1999 ja 2003, hopeaa 800 ja 1500 metrin juoksussa vuonna 2007 ja pronssia 400 m juoksussa vuonna 2003.
Ennätykset

Lähde:
300 m – 35,15 (Brisbane, 15. kesäkuuta 2001)
400 m – 48,86 (Brisbane, 26. maaliskuuta 2001)
800 m – 1:48,70 (Szombathely, 8. elokuuta 2004) – kansallinen ennätys
1000 m – 2:26,4 (Pirae, 14. elokuuta 1995) – kansallinen ennätys
1500 m – 3:53,22 (Brisbane, 9. maaliskuuta 2003)
maili – 4:14,24 (Brisbane, 8. toukokuuta 2004) – kansallinen ennätys
Ismo Kokko

Ismo Markus Kokko (s. 1971 Helsinki) on suomalaisen ammattiyhdistysliikkeen vaikuttaja.
Kokko on toiminut mm. Teollisuuden Palkansaajat TP ry:n pääsihteerinä, Insinööriliiton neuvottelujohtajana, Tradenomimiliiton toiminnanjohtajana ja SAK:n työehtoasiantuntijana. Kokko valittiin marraskuussa 2021  AKT:n puheenjohtajaksi. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja tradenomi.
Iso Kalliojärvi (Ylöjärvi)

| Iso Kalliojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°57′48″N, 23°46′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Karjulanjoen valuma-alue (35.36)
Laskuoja:  oja Pikkuiseen Kalliojärveen 
Järvinumero:  35.369.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  134,1 m  
Rantaviiva:  4,829 km  
Pinta-ala:  56,369 ha  
Saaria:  1 
 fiIso Kalliojärvi 
Iso Kalliojärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Pyydysmäen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 56 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 4,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Karjulanjoen valuma-alueella (35.36), jonka Kalliojärvien valuma-alueeseen (35.369) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 134,1 metriä mpy.
Ilomantsin ortodoksinen kirkko

| Ilomantsin pyhän profeetta Elian kirkko |
| --- | --- |
 Ilomantsin ortodoksinen kirkko.
Sijainti:  Ilomantsi
Seurakunta:  Ilomantsin ortodoksinen kappeliseurakunta
Rakentamisvuosi:  1892
Suunnittelija:  S.V. Sadovnikov
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  4 (muut paikat seisomapaikkoja)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilomantsin pyhän profeetta Elian kirkko on Ilomantsissa sijaitseva Suomen suurin ortodoksinen puukirkko. Viisikupolinen kirkko on vuodelta 1892 ja se on Pietarin Pyhän synodin arkkitehti S.V. Sadovnikovin piirtämä . Hallinnollisesti se kuuluu Ilomantsin ortodoksiselle kappeliseurakunnalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilomantsin ortodoksinen kirkko Wikimedia Commonsissa
Ilomantsin ortodoksinen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
3D-malli.
Inger Saltaag

Inger Bentsen Saltaag (s. 17. joulukuuta 1956 Mandal, Norja) on norjalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Hänen ateljeensa sijaitsee Møvigissä, Kristiansandissa.
Saltaagin debyytti oli vuonna 1978 Norjan valtion Høstutstilling-taidenäyttelyssä. Vuonna 1979 Saltaag osallistui neljällä teoksella Sørlandsutstillingen-näyttelyyn. Hänen töitään on hankittu Sørlandets Kunstmuseum:iin sekä Norjan kulttuurineuvoston (Norsk kulturråd) kokoelmiin. Saltaag on pitänyt useita erillisnäyttelyitä ja osallistunut yhteisnäyttelyihin sekä kotimaassaan että ulkomailla. Hänen usein suurikokoisia töitään on myyty muun muassa Yhdysvaltoihin.
Saltaagin töitä on esillä useissa julkisissa tiloissa, joista eräs tunnetuimmista on hänen synnyinkuntansa Mandalin kaupungintalossa oleva suurikokoinen seinäteos Ode til sommer. Teos voitti kaupungin järjestämän taidekilpailun kaupungintaloon sijoitettavasta taiteesta.
Saltaagin tyyliä on kuvailtu ennen kaikkea konstruktivistiseksi ja abstraktiksi ekspressionismiksi. Hänen taiteensa sisältää vastakkainasetteluja, toisaalta konstruktiivinen tasapainoa etsivä taideilmaisu yhtyneenä ekspressionistiseen tahtoon. Hänen muoto- ja värikieltään on kuvattu rajoja rikkovaksi ja hänen teoksensa ovat usein ilmaisultaan voimakkaita. Saltaag kuvaa itse luontoteemojensa ilmaisua "sisäisen silmän" näkemänä kuvatuiksi, joka pyrkii ilmaisemaan luonnon alkuvoimaisuutta. Maalaustaiteen lisäksi Saltaag tuottaa myös taidegrafiikkaa sekä piirroksia.
Aiheesta muualla

Inger Saltaagin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)