stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liisamaija Hautsalo
Tärkeimmät vertaisarvioidut julkaisut

Hautsalo, Liisamaija & Osmo Pekonen 2017 Émilie, an Opera about Love, Death, and Mathematics. Bridges 2017 Conference Proceedings. Artikkelin verkkoversio.
Hautsalo, Liisamaija & Saijaleena Rantanen 2016. Suomen laulusta Pohjan neitiin. Strateginen nationalismi musiikillisen kasvatuksen käyttövoimana Suomessa 1800–1900-lukujen vaihteessa] Musiikkikasvatus-lehti, vol. 18 no 2.  Artikkelin PDF-verkkoversio[vanhentunut linkki].
Hautsalo, Liisamaija 2016. Strategic Nationalism toward the Imagined Community: The Rise and Success Story of Finnish Opera. In Derek B. Scott & Anastasia Belinda Johnson (eds.): The Business of Opera. Ashgate Publishing. 175–194.
Hautsalo, Liisamaija 2013b. Fennomania, Suomi-neito ja Oskar Merikannon oopperoiden naishahmot. Musiikki 3–4: 29–60.
Hautsalo, Liisamaija 2013a. Lappologinen orientti Launiksen Aslak Hetassa. Musiikki 1: 8–32.
Hautsalo, Liisamaija 2012. Toiset oopperassa Kaarle-kuninkaan metsästys – Postkolonialistinen analyysi markkinakohtauksen juutalaisrepresentaatiosta. Musiikki 3–4: 48–87.
Hautsalo, Liisamaija 2011. Whispers from the Past: Musical Topics in Saariaho’s L’amour de loin. Kaija Saariaho: Visions, Narratives, Dialogues. In Tim Howell with Jon Hargreaves & Michael Rofe (eds.). York, UK: Ashgate Publishing. 107–129.
Hautsalo, Liisamaija 2010.  Kehtolaulutopos neljässä suomalaisessa oopperassa. Etnomusikologian vuosikirja vol. 22: 83–107. Latautuva PDF-tiedosto.
Hautsalo, Liisamaija 2008. Kaukainen rakkaus – Saavuttamattomuuden semantiikka Kaija Saariahon oopperassa. Suomen Musiikkitieteellisen Seuran julkaisuja.  Helsinki: Yliopistopaino. Artikkelin verkkoversio
Arvio Hautsalon väitöskirjasta: Richardson, John. 2008. Ansiokas tutkimus Kaija Saariahon Kaukaisesta rakkaudesta. Musiikki 2: 87–95. Artikkelin verkkoversio
Raitavatsamanikki

| Raitavatsamanikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Manikit Lonchura
Laji::  molucca
Kaksiosainen nimi
 Lonchura molucca  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Raitavatsamanikki Wikispeciesissä   Raitavatsamanikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Raitavatsamanikki (Lonchura molucca) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Raitavatsamanikkia tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Louis Desaix

Louis Desaix, Andrea Appianin maalaama postuumi muotokuva vuodelta 1800 tai 1801.
Louis Charles Antoine Desaix de Veygoux (17. elokuuta 1768 lähellä Riomia, Ranska – 14. kesäkuuta 1800 Marengo, Italia) oli ranskalainen kenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis Desaix Wikimedia Commonsissa
Kenraali Desaix’n kuolema, Jean Brocin maalaus vuodelta 1806.
Lidingö

| Lidingö |
| --- | --- |
 Lidingön sisääntuloväylä Torsvikin kohdalla.
 Lidingö
 Koordinaatit: 59°22′N, 18°8′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Tukholman lääni
Maakunta:  Uplanti
Kunta:  Lidingön kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  12,51 km²
Väkiluku:  31 561
 – Väestötiheys:  2 522,9 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lidingö on samannimisen Lidingön kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Tukholman läänissä ja Uplannin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 31 561 asukasta.
Lidingön kunnassa ja saarella sijaitsevat Lidingön lisäksi myös Brevikin ja Sticklinge udden taajamat. Koko Lidingön kunta oli aikaisemmin kaupunki.
Väestönkehitys

| Lidingön taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 23 595 | 23 595 |
| 1965 | 1965 |    | 27 297 | 27 297 |
| 1970 | 1970 |    | 29 799 | 29 799 |
| 1975 | 1975 |    | 30 098 | 30 098 |
| 1980 | 1980 |    | 30 419 | 30 419 |
| 1990 | 1990 |    | 30 115 | 30 115 |
| 1995 | 1995 |    | 29 486 | 29 486 |
| 2000 | 2000 |    | 30 107 | 30 107 |
| 2005 | 2005 |    | 30 357 | 30 357 |
| 2010 | 2010 |    | 31 561 | 31 561 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tukholman läänin kuntien keskustaajamat
Leontopolis (Heliopolites)

Leontopolis (m.kreik. Λεοντόπολις, myös Λεόντων πόλις, Leontōn polis) eli Nai-ta-khut (egypt. Nꜣjj-tꜣ-ḥ(w)t) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Heliopoliteen nomokseen.
Maantiede

Leontopolis sijaitsi Niilin suiston kaakkoisosassa pohjoiseen Heliopoliista ja kaakkoon Athribiksesta. Kaupungin arkeologinen kohde ja tell eli rauniokumpu tunnetaan nimellä Tell el-Yahudiya, ”Juutalaisten kukkula”. Se sijaitsee noin kaksi kilometriä etelään nykyisestä Shibin el-Qanatirin kylästä.
Kaupunkia ei tule sekoittaa toiseen Leontopoliihin (nyk. Tell el‐Muqdam) pohjoisempana Leontopoliteen nomoksessa.
Historia

Leontopolis on ollut olemassa viimeistään keskivaltakunnan ajalta (n. 2055–1650 eaa.) lähtien, ja se säilyi olemassa roomalaiselle kaudella saakka.
Ptolemaios VI:n aikana (180–145 eaa.) Leontopoliihin syntyi juutalainen yhdyskunta. Se sai alkunsa siitä, että juutalainen pappi Onias pakeni Jerusalemista Egyptiin noin vuonna 162–160 eaa. Ptolemaios otti hänet hyvin vastaan, ja hän sai perustaa Heliopoliteen nomoksen alueelle juutalaisen sotilassiirtokunnan pakolaisille. Kuningas antoi Oniaalle myös luvan muuttaa eräs egyptiläinen temppeli juutalaiseksi temppeliksi, jonka suunnitelma perustui Jerusalemin temppeliin. Perusteena pyyntöönsä Onias käytti Jesajan kirjan ennustusta siitä, että Egyptiin perustettaisiin juutalainen temppeli.
Leontopoliin juutalaissiirtokunta laajeni, kun sinne muutti pakolaisia Palestiinasta seleukidihallinnon harjoittaman sorron alta. Juutalaisyhdyskunta kukoisti roomalaiselle kaudelle saakka, mutta sillä vaikuttaa olleen lähinnä paikallista merkitystä, sillä sitä ei mainita aleksandrialaisissa lähteissä. Näin Egyptin vanhempi juutalaisväestö ei vaikuta olleen juurikaan kiinnostunut uusista tulokkaista. Temppeli suljettiin keisari Vespasianuksen aikana osana juutalaissodan aikaisia juutalaisuuden vastaisia toimia.
Tell el-Yahudiyan arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1890, ja niitä on jatkettu 1900-luvulla useaan otteeseen.
Rakennukset ja löydökset

Leontopoliin merkittävimpiä löytöjä on hyksojen rakennuttama linnoitus, jonka koko on noin 515 × 490 metriä. Se on ajoitettu keskivaltakunnan tai toisen välikauden (n. 1650–1554 eaa.) ajalle. Sen länsiosasta on löydetty Ramses III:n rakennuttaman temppelin rauniot. Paikalta on löydetty niin kutsuttua Tell el-Yahudiyan keramiikkaa, joka on poltettu tummaksi ja koristeltu valkoisilla siksak-kuvioilla.
Leontopoliin juutalainen temppeli tunnetaan parhaiten rabbiinisista lähteistä. Niiden mukaan se vaikuttaa olleen aito temppeli, ei pelkkä synagoga, ja siellä suoritettiin juutalaisia uhritoimituksia, jotka luettiin ainakin jossakin määrin päteviksi. Näin se on ainoa tunnettu Jerusalemin ulkopuolinen juutalainen temppeli.
Leontopoliista löydetty Sabbataioksen Samuelin pojan hautakivi vuodelta 23 jaa. Louvre.
Kaavakuva Heliopoliin hyksojen linnoituksen arkeologisesta kohteesta.
Rannikkotykistörykmentti 1

Rannikkotykistörykmentti 1 on Suomessa tarkoittanut seuraavia yksiköitä:
Rannikkotykistörykmentti 1, 14.05.1919-15.09.1939
Rannikkotykistörykmentti 1, 05.09.1940-27.03.1941
Rannikkotykistörykmentti 1, 01.12.1952-31.12.1956
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rannikkotykistörykmentti 1”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ralford Mullings

Ralford Mullings (s. 22. marraskuuta 2002) on jamaikalainen kiekonheittäjä.
Mullings saavutti hopeaa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2021. Hän voitti NACAC:n alle 23-vuotiaiden mestaruuden vuonna 2023. Pariisin olympialaisissa 2024 hän pääsi karsinnasta jatkoon tuloksella 65,18 ja sijoittui loppukilpailussa yhdeksänneksi tuloksella 65,61.
Mullings saavutti Jamaikan-mestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 2024. Hän ylitti 60 metrin rajan ensimmäisen kerran maaliskuussa 2022 ja paransi huhtikuussa ennätyksekseen 65,39. Vuonna 2023 hän jäi parhaimmillaan tulokseen 62,79. Huhtikuussa 2024 hän heitti ennätyksensä 69,67. Kolme viikkoa myöhemmin hän heitti uransa toiseksi parhaan tuloksen 69,21.
Raitavarpuspöllö

| Raitavarpuspöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Varpuspöllöt Glaucidium
Laji::  cuculoides
Kaksiosainen nimi
 Glaucidium cuculoides  (Vigors, 1831) 
Katso myös
   Raitavarpuspöllö Wikispeciesissä   Raitavarpuspöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Raitavarpuspöllö (Glaucidium cuculoides) on pöllöihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa seuraavissa maissa: Intia, Nepal, Bhutan, Bangladesh, Pakistan, Myanmar, Thaimaa, Kiina, Kambodža, Laos, Vietnam). Sen luontaista elinpiiriä on lauhkean, subtrooppisen ja trooppisen vyöhykkeen metsät ja pensastot..
Alalajit

Sillä on kahdeksan alalajia:
Glaucidium cuculoides austerum Ripley, 1948
Glaucidium cuculoides bruegeli (Parrot, 1908)
Glaucidium cuculoides cuculoides (Vigors, 1831)
Glaucidium cuculoides deignani Ripley, 1948
Glaucidium cuculoides delacouri Ripley, 1948
Glaucidium cuculoides persimile Hartert, 1910
Glaucidium cuculoides rufescens E. C. S. Baker, 1926
Glaucidium cuculoides whitelyi (Blyth, 1867)
Käännös suomeksi
Louis Domingue

| Louis Domingue |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1992 (ikä 32) Mont-Saint-Hilaire, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Pittsburgh Penguins / Wilkes-Barre/Scranton Penguins
Sarja:  NHL / AHL
Pelinumero:  30
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Portland Pirates (AHL) Gwinnett Gladiators (ECHL) Arizona Coyotes (NHL) Springfield Falcons (AHL) Tampa Bay Lightning (NHL) Syracuse Crunch (AHL) New Jersey Devils (NHL) Binghamton Devils (AHL)   Vancouver Canucks   Calgary Flames (NHL)   Stockton Heat (AHL)
NHL-varaus:  138. varaus, 2010 Phoenix Coyotes
Louis Boileau-Domingue (s. 6. maaliskuuta 1992 Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelaa NHL-joukkue Pittsburgh Penguinsin organisaatiossa. Domingue on Phoenix Coyotesin viidennen kierroksen varaus vuodelta 2010.
Ura

Domingue varattiin 13. pelaajana QMJHL-joukkue Moncton Wildcatsiin vuonna 2008. Hän pelasi QMJHL:ssä Monctonissa ja Quebec Rempartsissa. Vuonna 2010 hänet valittiin pelaamaan CHL:n lupaavien tulokkaiden ottelussa.
Domingue varattiin Phoenix Coyotesiin ja hän teki joukkueen kanssa sopimuksen 1. kesäkuuta 2011. Hänet laitettiin vielä kaudeksi 2011–2012 pelaamaan QMJHL:ään Quebec Rempartsiin, jossa hän oli maalivahtien torjuntaprosenttien ykkönen 91,4 prosentillaan. Seuraavana vuonna kaudella 2012–2013 hän teki ammattilaisdebyyttinsä pelaten AHL-joukkue Portland Piratesissa sekä ECHL-joukkue Gwinnett Gladiatorsissa.
2014–2015 kaudella Domingue nostettiin takaisin Coyotes NHL-ryhmään paikkaamaan sairastuvalle joutunutta Mike Smithiä. Hän pääsi ensimmäisen kerran jäälle 31. tammikuuta 2015 käydyssä ottelussa Ottawa Senatorsia vastaan, jossa hän päästi kaksi maalia 7–2 tappioon päättyneessä ottelussa. Seuraavassa ottelussa Domingue aloitti tolppien välissä ja torjui voiton itäisen konferenssin johtopaikalla olevasta Montreal Canadiensistä maalein 3–2. Loppukauden hän toimi Smithin korvaajana.
Seuraavalla kaudella Mike Smithin uusi loukkaantuminen nosti Dominguen Coyotesin miehistöön, josta hän hyvien otteiden myötä otti aloittavan maalivahdin paikan Anders Lindbäckiltä. Domingue solmi heinäkuussa 2016 kaksivuotisen jatkosopimuksen Coyotesin kanssa.
Marraskuussa 2019 Tampa Bay Lightning lähetti Dominguen New Jersey Devilsiin vaihdossa ehdolliseen seitsemännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2021 varaustilaisuudessa.
Aiheesta muualla

Louis Domingue Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Louis Boileau-Domingue
Käännös suomeksi
Lemminkäisen äiti

| Lemminkäisen äiti |
| --- | --- |

Nimi:  Lemminkäisen äiti
Tekijä:  Akseli Gallen-Kallela
Valmistumisvuosi:  1897
Taiteenlaji:  maalaus, tempera, symbolismi
Korkeus:  85 cm
Leveys:  108,5 cm
Sijainti:  Ateneum Antellin kokoelma, 1898 alkaen
Paikkakunta:  Helsinki
Symbolismi
Fernand Khnopff, , 1911.
Symbolismi
Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi |  Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi
Symbolisteja
Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe |  Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine
Symbolismia
Pahan kukat | Ad Astra | Haavoittunut enkeli | Halla | Kuoleman puutarha | Köynnöksenkantajat | Lemminkäisen äiti | Symposion | Terror Antiquus
Lemminkäinen Tuonelassa, Gallénin guassi-luonnos Lemminkäisen äitiä varten vuodelta 1894.
Lemminkäisen äiti on Akseli Gallen-Kallelan maalaus. Tämä symbolistinen teos on vuodelta 1897, ja se on tehty temperalla kankaalle aikana, jolloin realismi ja kansallisromantiikka olivat vallalla taidemaailmassa. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon Antellin kokoelmiin, jonne se tallennettiin vuonna 1898.
Maalauksen kuvaus

Maalaus kuvaa kohtausta Kalevalasta. Lemminkäinen oli tapettu ja silvottu, ja ruumiin palat oli heitetty tummaan jokeen, Tuonelan virtaan. Lemminkäisen äiti on haravoinut poikansa ruumiinosat joesta ja ommellut hänet taas kokonaiseksi. Maalauksessa äiti odottaa katse ylös suunnattuna mehiläistä, joka toisi hunajaa Ukko ylijumalan halleista. Hunaja herättäisi Lemminkäisen taas henkiin.
Maalaus on sävyiltään tumma ja synkkä. Se on täynnä kuoleman ja epätoivon merkkejä: Tuonelan joutsen, äidin ilme, Lemminkäisen kalvakka iho ja osin liinalla peitetty ruumis, kalman kukat, virran veren punaamat kivet. Maalauksen kuvailmaisu korostaa aiheiden myyttisyyttä. Gallen-Kallela maalasi maalauksen himmeillä temperaväreillä öljyvärien sijaan.
Teos syntyi Gallen-Kallelan Ruoveden erämaa-ateljeessa vuoden aikana. Gallen-Kallela oli jo uudistanut kuvakieltään käyttäen tässä maalauksessa piirustusta ja isoja värikenttien korostusta syntetismin tapaan. Tätä hän oli tehnyt jo vuodesta 1893 lähtien Aino-tarun jälkeen.
Akseli Gallen-Kallelalle maalauksen ydin on äidinrakkauden kuvaaminen. Gallen-Kallela käytti Lemminkäisen äidin mallina omaa äitiään. Hän kertoi tälle surullisia ja kauheita tarinoita, jotka saivat äidin kasvoille aidon epätoivoisen ilmeen.
Serlachiuksen kokoelmien Lemminkäisen äiti -guassi

Taiteen keräilijä Gösta Serlachius osti vuonna 1930 kokoelmiinsa guassi- eli vesiväriversion Akseli Gallen-Kallelan Lemminkäisen äidistä. Se on rinnakkaisversio Ateneumin teoksesta. Maalauksen myi kapteeni Antti Pohjanheimo, joka oli perinyt teoksen sedältään, Virallisen lehden päätoimittajalta Werner Blomqvistilta.
Samana vuonna Gösta Serlachius isännöi Akseli Gallen-Kallelaa esitellen teosta. Teoksen nähdessään Gallen-Kallela sanoi: Tuota taulua en ole maalannut! Gösta Serlachius ei ollut uskoa korviaan. Pian hämmentävän vierailun jälkeen Gösta Serlachius sai vaikean sydänkohtauksen. Sairasvuoteensa äärelle hän käski ripustaa Lemminkäisen äidin. Gallen-Kallelalle hän lähetti kirjeen, jossa hän aneli taiteilijaa tutkimaan vanhoja muistiinpanojaan, sillä hänen mielestään maalausta ei ole voinut kukaan muukaan maalata. Vastauskirjettä ei kuulunut, ja Gallen-Kallela kuoli seuraavana keväänä vuonna 1931. Serlachius sen sijaan toipui sydänkohtauksesta ja käynnisti tutkimukset teoksen alkuperän selvittämiseksi. Selvitykset kuitenkin ajautuivat umpikujaan.
Teoksen alkuperä pysyi mysteerinä vuosikymmenestä toiseen. Osa maan parhaista taiteentuntijoista piti guassityötä aitona, osa julisti sen väärennökseksi. Välillä teos oli yleisön nähtävillä, välillä se oli lukittuna varastossa. Vuonna 2015 Serlachius-museossa päätettiin selvittää teoksen alkuperä. Teosta tutkimaan perustettiin tutkijaryhmä. Ryhmä kävi läpi arkistot perusteellisesti, sekä tutki teoksen kaikilla mahdollisilla nykyajan menetelmillä. Teoksen paperi ja värit analysoitiin, ja lisäksi siitä otettiin röntgen- ja infrapunakuvat. Neljä vuotta myöhemmin syksyllä 2019 tutkimus valmistui. Lopullista vastausta teoksen alkuperään ei kuitenkaan saatu. Osa todistusaineistosta viittasi aitouteen, osa väärennökseen. Teos pysyy mysteerinä.
Ääniraidat

Ateneumin suomenkielisessä äänioppaassa kuvataan maalausta ääniraidoilla.
http://www.ateneum.fi/sites/ateneum.fi/files/audio/ATESELKO_gallen_lemminkaisen_aiti.mp3 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.ateneum.fi/sites/ateneum.fi/files/audio/ATEMURRE_gallen_lemminkaisen_aiti_riitta_uosukainen.mp3 (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta

Talvitie, Tarja & Turtiainen, Minna: Lemminkäisen arvoitus Erään taulun tarina.  Parvs, 2019.  ISBN 978-952-7226-32-2.
Aiheesta muualla

Maalaus Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Lemminkäisen äiti.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Taideavain-sovelluksessa kerrotaan lisää Lemminkäisen äiti -maalauksesta http://www.gallen-kallela.fi/taideavain/lemminkaisenaiti/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Pyhittäjä Meletioksen luostari

| Pyhittäjä Meletioksen luostari Μονή Οσίου Μελετίου |
| --- | --- |
 Pyhittäjä Meletioksen luostari.
Sijainti:  Mándra, Mándra-Eidyllía, Länsi-Attika, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  38°11′31″N, 23°27′28″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Tyyppi:  nunnaluostari
Perustaja:  Meletios nuorempi
Perustettu:  1000-luku
Tyylisuunta:  bysanttilainen
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pyhittäjä Meletioksen luostari (kreik. Μονή Οσίου Μελετίου, Moní Osíou Meletíou) on ortodoksinen luostari Attikassa Kreikassa. Se sijaitsee Kithairónas-vuorijonon etelärinteessä noin kuusi kilometriä koilliseen Oinóin kylästä.
Luostarin perusti pyhittäjä Meletios nuorempi bysanttilaisella kaudella 1000-luvulla varhaisemman luostarin paikalle. Se kukoisti 1500-luvulle saakka, mutta taantui tämän jälkeen ja päätyi vuonna 1883 Salamiin Faneroménin luostarin alaisuuteen. Luostari perustettiin uudelleen vuonna 1928. Vuonna 1950 se muutettiin munkkiluostarista nunnaluostariksi. Vuoden 2011 väestönlaskennassa luostarille kirjattiin 20 asukasta.
Luostarin rakennuskokonaisuuteen kuuluu bysanttilaisaikaisia ja myöhempiä rakennuksia, mukaan lukien kirkko, ruokasali (trápeza) ja keljoja. Rakennukset on koristeltu veistoskoristeluin ja maalauksin. Luostarin pääkirkko (katholikon) on peräisin 1100-luvulta. Se on pieni ristinmuotoinen kirkko, joka on varustettu kahdeksankulmaisella neljän pylvään tukemalla kupolilla. Kirkko on koristeltu seinämaalauksin, jotka ovat peräisin 1600-luvulta, ja myös varhaisemman vaiheen maalauksista on säilynyt jäänteitä. Kirkon eteläpuolella on arkkienkeleille (Taxiárches) omistettu kappeli, joka saattaa olla luostarin varhaisempi pääkirkko. Pyhittäjä Meletioksen hauta on maanalaisessa kryptassa.
Luostari juhlii vuosittain 1. syyskuuta.
Luostarin kirkon sisäänkäynti.
Luostarin sisäpihaa.
Luostarin rakennuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhittäjä Meletioksen luostari Wikimedia Commonsissa
Rannikkosääasemat

Osa Hailuodon Marjaniemen automaattista rannikkosääasemaa. Kuvassa vasemmalla Vaisalan valmistama ceilometri, sen oikealla puolella lämpötila-anturin säteilysuoja ja keskellä näkyvyysmittari.
Suomen rannikon säätilannetta havainnoidaan 38 rannikkosääasemalla. Ilmatieteen laitos päivittää säätiedot rannikkosääasemilta 24–144 kertaa päivässä; kerran tunnissa -periaatteesta 10 minuutin havainnointitiheyteen. Kaikilta asemilta ilmoitetaan lämpötila sekä tuulen suunta ja nopeus. Osalta asemista ilmoitetaan lisäksi vallitseva säätila ja näkyvyys.
Ilmatieteen laitoksen keräämien havaintojen lisäksi esimerkiksi satamilla on paikoin omia automaattisia sääasemiaan, joiden tietoa käytetään paikallisen päätöksenteon pohjana.
Rannikkosääasemat
| Rannikkosääasema | Kunta | Merialue |
| --- | --- | --- |
| Haapasaari | Kotka | Suomenlahti |
| Rankki | Kotka | Suomenlahti |
| Orrengrund | Loviisa | Suomenlahti |
| Emäsalo | Porvoo | Suomenlahti |
| Kalbådagrund | Porvoo | Suomenlahti |
| Itätoukki | Sipoo | Suomenlahti |
| Harmaja | Helsinki | Suomenlahti |
| Helsingin majakka | Helsinki | Suomenlahti |
| Mäkiluoto | Kirkkonummi | Suomenlahti |
| Bågaskär | Inkoo | Suomenlahti |
| Jussarö | Raasepori | Suomenlahti |
| Tulliniemi | Hanko | Suomenlahti |
| Russarö | Hanko | Suomenlahti |
| Vänö | Kemiönsaari | Saaristomeri |
| Utö | Parainen | Saaristomeri |
| Bogskär | Kökar | Pohjois-Itämeri |
| Rajakari | Turku | Saaristomeri |
| Fagerholm | Parainen | Saaristomeri |
| Kumlinge kirkonkylä | Kumlinge | Saaristomeri |
| Nyhamn | Lemland | Ahvenanmeri |
| Märket | Hammarland | Ahvenanmeri |
| Isokari | Kustavi | Selkämeri |
| Kylmäpihlaja | Rauma | Selkämeri |
| Tahkoluoto satama | Pori | Selkämeri |
| Kristiinankaupungin majakka | Kristiinankaupunki | Selkämeri |
| Sälgrund | Kaskinen | Selkämeri |
| Bredskäret | Korsnäs | Merenkurkku |
| Strömmingsbådan | Maalahti | Merenkurkku |
| Valassaaret | Mustasaari | Merenkurkku |
| Kallan | Pietarsaari | Perämeri |
| Tankar | Kokkola | Perämeri |
| Ulkokalla | Kalajoki | Perämeri |
| Nahkiainen | Raahe | Perämeri |
| Lapaluoto satama | Raahe | Perämeri |
| Vihreäsaari satama | Oulu | Perämeri |
| Marjaniemi | Hailuoto | Perämeri |
| Kemi I majakka | Kemi | Perämeri |
| Ajos | Kemi | Perämeri |
Kvelertak

| Kvelertak |
| --- | --- |
 Kvelertak Rock am Ringissä vuonna 2019
Tiedot
Toiminnassa:  2007–
Tyylilaji:  black metal, heavy metal,  hard rock, hardcore punk
Kotipaikka:   Stavanger, Norja
Laulukieli:  norja
Jäsenet:  Ivar Nikolaisen, laulu   Vidar Landa, kitara   Bjarte Lund Rolland, kitara   Maciek Ofstad, kitara   Marvin Nygaard, basso   Håvard Takle Ohr, rummut  
Levy-yhtiö:  Indie Recordings  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kvelertak on vuonna 2007 perustettu norjalainen metallimusiikkia soittava yhtye, joka julkaisi yhtyeen nimeä kantavan esikoisalbumin 21. kesäkuuta 2010. Yhtyeen musiikillinen tyyli on sekoitus metallimusiikin alalajeja ja punkia. Yhtye kirjoittaa sanoituksensa äidinkielellään norjaksi, ja kappaleiden teemat käsittelevät pääasiassa  skandinaavista mytologiaa ja viikinkitaruja.
Heinäkuussa 2018 laulaja Erlend Hjelvik ilmoitti jättävänsä yhtyeen kesken kiertueen. Samaan aikaan yhtye ilmoitti saattavansa kiertueen loppuun korvaavan laulajan kanssa sekä valmistelevansa kappalemateriaalia vuonna 2019 julkaistavaa neljättä studioalbumia varten.
Jäsenet

Vidar Landa – kitara (2007–)
Bjarte Lund Rolland – kitara (2007–)
Marvin Nygaard – basso (2007–)
Håvard Takle Ohr - rummut (2019-)
Maciek Ofstad – kitara, laulu (2009–)
Ivar Nikolaisen – laulu (2018–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Erlend Hjelvik – laulu (2007–2018)
Anders Mosness – kitara (2007–2009), rummut (2007–2008)
Kjetil Gjermundrød – rummut (2008–2019)
Muut
Steve Moore - rummut (sessiojäsen) (2019)
Diskografia > Albumit

Kvelertak (2010)
Meir (2013)
Nattesferd (2016)
Splid (2020)
Endling (2023)