stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teoderik Suuri
Teoderik lähtee Itä-Rooman hoviin

Attilan kuoleman jälkeen ostrogootit asuivat Pannoniassa tehden sieltä usein hävitysretkiä Itä-Rooman keisarikunnan alueelle. Viimein tehtiin sopimus keisarin kanssa ja sen vahvistukseksi lähetti Theodemir, yksi kolmesta itägoottilaisia silloin hallitsevasta veljeksestä, poikansa Teoderikin Konstantinopoliin panttivangiksi. Tiedonhaluinen nuorukainen oppi siellä tuntemaan kreikkalaista taidetta ja valtiolaitoksia sekä hankki itselleen sivistystä. Palattuaan hän kohosi ostrogoottien kuninkaaksi.
Liitto Itä-Rooman kanssa Länsi-Roomaa vastaan

Itä-Rooman keisari Zenon yritti saada germaanit sotimaan keskenään ja houkutteli suurilla kunnianosoituksilla nuoren Teoderikin puolellensa. Keisarin onnistui taivuttaa hänet hyökkäämään Moesiaan länsigootteja vastaan. Näiden kuningas kuitenkin nuhteli häntä, että oli kaksikielisen kreikkalaishovin houkutuksista ryhtynyt sotaan omia heimolaisiansa vastaan. Niiden sanojen jälkeen käänsi Teoderik aseensa kreikkalaista valtakuntaa kohti. Zenon pysyi Konstantinopolin muurien sisällä, katsellen sieltä tulen loistoa goottilaisten sytyttämistä kaupungeista ja kylistä. Kykenemättä voittamaan aseilla alkoi keisari hieroa sovintoa, teki uudestaan liiton Teoderikin kanssa ja taivutti hänet jättämään pääkaupungin rauhaan. Sen sijaan keisari pyrki kääntämään Teoderikin sotajoukon Länsi-Roomaa vastaan.
Liitto Itä-Rooman kanssa Länsi-Roomaa vastaan > Tilanne Länsi-Roomassa

Länsi-Rooman keisarit olivat olleet kauan germaanivalloittajien armoilla, ja kukistuivat viimein. Attilan kuoleman jälkeisinä aikoina mahtava sveebiläinen sotapäällikkö Ricimer oli mielensä mukaan asetellut ja erotellut keisareita. Kolmen vuoden kuluttua Ricimerin kuolemasta puettiin keisarilliseen purppuraan nuori Romulus Augustulus, erään ylimyksen poika, joka oli ollut Attilan seuralaisia.
Germaanien palkkasoturijoukot vaativat kolmasosaa Italiasta, ja kun siihen ei suostuttu, he nousivat kapinaan heruleihin kuuluneen Odovakarin johdolla. Kapinoitsijat erottivat
nuoren keisarin, säästäen kuitenkin hänen henkensä, jonka jälkeen hän eli eräällä maatilalla Campaniassa. Länsi-Rooman keisarikunta kukistui täten kapinaan vuonna 476. Odovakar hallitsi sotakuninkaana (476–93) ja sai yleisesti ottaen varsin hyvän maineen. Zenon oli nyt Rooman valtakunnan ainoa keisari ja sai yllytettyä Teoderikin nousemaan Odovakaria vastaan lahjoittamalla Italian Teoderikille.
Teoderik valloittaa Italian

Teoderik johdatti ostrogootit Makedoniasta Tonavan alajuoksulle, ja Itä-Rooman keisari Zenon luovutti ostrogooteille 476 Sistowon ja antoi heille foederatin eli liittolaisten aseman. Goottien sotakuntoisia miehiä seurasivat naiset, lapset ja vanhukset lukemattomissa vaunuissa. Suuret karjalaumat ja ääretön joukko vaunuja sekä irtainta tavaraa olivat sotaväen kuormastona. Elatuksekseen nämä siirtolaiset kuljettivat melkoiset varastot viljaa, jota naiset jauhoivat mukana kuljetetuilla käsikivillä. Näin he laskeutuivat keväällä 489 alas Julisilta Alpeilta. Vuonna 484 Teoderik sai keisarilta konsulin arvon.
Teoderik kävi sotaa Odovakaria vastaan Italiassa 488–493. Alun tappioiden jälkeen Odovakar sulkeutui Ravennaan ja puolustautui sieltä käsin vielä kolme vuotta, kunnes asukkaiden tyytymättömyys kärsimyksiinsä pakotti hänet avaamaan kaupungin portit 493. Rauhasopimus tehtiin siten, että molemmat kuninkaat päättivät tasa-arvoisina hallita Italiaa. Mutta ystävyys oli vain teeskentelyä, sillä Teodorik surmasi Odovakarin juhlallisissa päivällisissä.
Teoderikin kuolema

Vuonna 526 Teoderik kuoli sairauteen. Hän kutsui kuolinvuoteensa viereen goottilaiset ylimykset ja roomalaiset virkamiehet ja vannotti heillä uskollisuusvalan hennolle tyttärensä pojalle Atalarikille, jonka äiti Amalasunta oli johtava holhoushallitusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teoderik Suuri Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Theodemir |  Ostrogoottien kuningas   | Seuraaja: Atalarik |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Itä-Rooman keisari Leo I, jonka hovissa Teoderik vietti pitkän ajan nuoruudestaan.
Teoderik ja Odovakar, kirjan kuvitusta vuodelta 1493.
Teoderik Suuren mausoleumi Ravennassa.
Tennesin kalliopiirrokset

| Tennesin kalliopiirrokset> Helleristning i Tennes |
| --- | --- |
 Bukkhammaren: Esimerkki hirvestä, jolle on kaiverrettu kehon sisälle raitoja.
Sijainti
 Tennesin kalliopiirrokset
Koordinaatit:  69°18′59″N, 19°20′48″E
Valtio:  Norja
Historia
Tyyppi:  kalliopiirros
Huippukausi:  kivikausi
Kaupunki:  Tromsø
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tennesin kalliopiirrokset sijaitsevat Tennesin kylässä Balsfjordin kunnassa noin 10 kilometriä Storsteinnesista pohjoiseen Tromssan läänissä Norjassa. Kalliopiirroksia on löydetty kolmesta kuvakentästä ja ne ajoitetaan 4600−2600 eaa. eli kivikaudelle. Ne ovat paikallisen pyyntiväestön tekemiä.
Kalliopiirrokset

Kalliopiirrokset, joita on yhteensä noin 60, ovat jakaantuneet kolmeen kuvakenttään: Bukkhammaren, Gråbergan ja Kirkely (J-M Gjerde mainitsee neljännen kuvakentän ). Piirtämisaikana kalliot olivat ilmeisesti merenrantaa, mutta nykyään ne sijaitsevat noin 20 metriä merenpinnan yläpuolella. Tämä on seurausta Pohjois-Norjassa vallitsevasta jääkauden jälkeisestä  maankohoamisesta.
Kalliopiirrokset > Bukkhammaren

Vanhimmat kuviot, jotka on ajoitettu 4 600 eaa., löytyvät Bukkhammarenilta. Kuvakentässä on vain kuusi kuviota, joista viisi esittää hirveä. Hirvet katsovat kaikki vasemmalle ja suurin niistä on 1,1 metriä pitkä. Kuudetta kuviota ei ole vielä tunnistettu.
Kalliopiirrokset > Kirkely

Kirkelyn kuvakentässä on 40 kuviota, jotka ajoitetaan 2 700 eaa., jotka esittävät sekä meren että maan eläimiä, mikä on Norjassa harvinaista. Kuvioista 13 esittävät pyöriäisiä, 14 hirviä tai peuroja, yksi käärmettä ja kaksi venekuntaa, joissa on ihmisiä. Yksi uhrikuppi lienee maanviljelijän tekemä. Suurin kuvio on peura, jonka pituus on 1,2 metriä.
Erikoisuutena on mainittava peura, joka on piirretty uimaan vedessä. Kuvakenttä onkin ollut osittain meren tuoman rantahiekan peitossa. Kentän alemmat kuviot ovat saattaneet olla meriveden huuhtomia, koska niissä on huomattu aallokon aiheuttamaa eroosiota. Kentän ylemmissä kuvioissa ei eroosiota ole havaittu.
Kalliopiirrokset > Gråbergan

Nuorimmassa kuvakentässä on 19 kuviota, jotka ajoitetaan 2 600 eaa. Kuvakentässä on kaksi ihmishahmoa ja 17 eläinkuviota, jotka ovat alle 20 senttimetriä. Eläimet on sijoitettu kuvakenttään niin, että metsäeläimet ovat kauempana merestä ja vaeltelevat eläimet lähellä merta. Kuvastossa esiintyy karhu, hirvi ja peura.
Sijainti

Tennesiin pääsee vain autolla, jolla kuluu noin puoli tuntia E8- ja E6-teiden risteyksestä tai kaksi tuntia Tromsøstä. Balsfjordin kirkko toimii piirroksille vievän 2,5 kilometrisen polun lähtöpaikkana.
Tutkimukset

Tennesin kalliopiirrokset olivat Norjassa, ja yleensäkin Skandinaviassa, enimmäiset löydetyt kalliopiirrokset, jotka olivat metsästystä harjoittavien ryhmien tekemiä. Niistä ilmoitti professori Martin Vahl Kööpenhaminan yliopistosta matkaltaan vuonna 1794. Piirrokset kuitenkin unohtuivat vuoteen 1913 asti, jolloin Kööpenhaminan yliopiston työntekijä huomasi asian Vahlin jälkeensä jättämistä papereista. Tuolloin kalliopiirrokset alkoivat kiinnostaa tieteentekijöitä, ja kuultuaan asiasta Gustaf Hallström matkusti Balsfjordiin dokumentoimaan piirrokset. Paikalliset asukkaat ohjasivat Hallströmin Bukkhammarenin kuvakentälle, jonka Vahl oli aikaisemmin löytänyt. Kuviot dokumentoitiin ja muutaman sadan metrin päässä Gråberganissa he löysivät lisää kuvioita.
Vuonna 1938 papin vaimo näytti Balsfjordin pappilassa ompeluseurojen yhteydessä kuvia löydetyistä piirroksista. Naapuri Tordis Larsen innostui piirroksista niin, että etsi ja löysi omalta maatilaltaan vielä Kirkelyn kuvakentän.
Kirjallisuutta

Boyle, Andrew J.: Solskip og stjerneguder, Fredrikstad: forlaget Opphav, ISBN 978-82-997845-0-4, 2008, (norjaksi)
Simonsen, Povl: Sydskandinaviske Helleristningar I Nord-Norge, Universitetesforlaget, Tromsø-Oslo-Bergen, 1973, (norjaksi)
Gjerde, Jan Magne: Ved en gård i Balsfjorden fins en helle, hvorpå adskillelige figurer er inngravet - En presentasjon av helleristningene ved Tennes., 2010, (norjaksi)
Aiheesta muualla

Luukkonen, Ismo: Kirkely (Arkistoitu – Internet Archive), valokuvia
Oyeblikk: Helleristningene på Tennes i Balsfjorden[vanhentunut linkki], valokuvia
Digitalt fortalt: Professoren, sognepresten og bukken på Bukkhammaren , video
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Rock carvings at Tennes
Kirely: Kuvapeneelissa on useita kuvioita, jotka on havaitsemisen parantamiseksi maalattu punaisella.
Gråbergan: Kuviot sijaitsevat pyöreähkön silokallion laella.
Balsfjordin kirkolta lähtee polku piirroksille.
Käännös suomeksi
Nehalennia

Nehalennialle pyhitetty alttari.
Nehalennia on kelttiläinen ja germaaninen merenkävijöiden ja hedelmällisyyden jumalatar, jota on palvottu nykyisten Alankomaiden ja Belgian alueella. Jumalattarelle omistetut pyhäköt olivat vauraita, ja niistä on säilynyt useita alttareita. Useimmat hänen palvojistaan olivat merenkulkijoita ja kauppiaita, jotka rukoilivat turvallista merimatkaa. Nehalennialle jätettyjen rukousten ja omistuskirjoitusten mukaan rukoilijoissa oli niin kelttejä, germaaneja kuin rooman kansalaisiakin. Nehalennian nimen merkitys on epäselvä, mutta se saattaa tarkoittaa "Johtaja" tai "Ruorinainen". Jumalattareen on liitetty merellistä symboliikkaa: hän voi esimerkiksi seisoa laivan keulassa, airo tai köysi kädessä. Nehalennia yhdistetään joskus myös delfiineihin ja roomalaiseen Neptunus-jumalaan.
Nehalennia oli myös hedelmällisyyden ja kuolleiden jumalatar. Nehalennialle omistetuissa alttareissa hänet kuvataan hedelmäkorin ja koiran kanssa, joskus mukana on myös laivan keula. Jumalatar itse kuvataan nuorena naisena, usein istumassa. Hänen sylissään on hedelmäkori ja vierellään toinen hedelmäkori sekä suurikokoinen hyväntahtoisen näköinen koira. Alttareiden sivustoja koristavat usein runsaudensarvet sekä puut, ja alttarien yläosaan on usein veistetty hedelmien kuvia. Koiran esiintyminen alttareissa on poikkeuksellista. Se saattaa viitata alamaailmaan, mutta sen läheisyys ja selvä hyväntahtoisuus viittaavat pikemminkin suojelijan rooliin.
Naistenklinikka

| Naistenklinikka |
| --- | --- |
 Naistenklinikka Haartmaninkadun puolelta
Osoite:  Haartmaninkatu 2, 00290 Helsinki
Sijainti:  Meilahti
Rakennustyyppi:  sairaala
Valmistumisvuosi:  1934, Fornix uudisrakennus 1954, L-siipi laajennusosa 1975, laajennusosa 2017
Purkuvuosi:  Fornix purettu 1970-luvun alku, L-siipi purettu 2013
Suunnittelija:  Jussi Paatela, Toivo Paatela, Veli Paatela ja Jaakko Paatela, Kari Palaste
Käyttäjä:  HUS
Tyylisuunta:  funktionalismi, modernismi, postmodernismi
Runkorakenne:  tiili, teräsbetoni
Julkisivumateriaali:  rappaus
Kerrosluku:  6
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naistenklinikka sisäpihan puolelta
Naistenklinikka, Eino Heinonen 1949
Naistenklinikka on Helsingin seudun yliopistollisen keskussairaalan naistentauteja ja synnytyksiä hoitava sairaala. Se sijaitsee Helsingin Meilahdessa osoitteessa Haartmaninkatu 2.
Historia > Taustaa

Ullanlinnan kaupunginosassa sijainnut Helsingin Synnytyslaitos eli vanha Kätilöopisto oli 1920–1930-luvulla ylikuormitettu synnytysten alettua siirtyä kodeista sairaaloihin. Synnytyksiä oli jopa 3 000 vuodessa, mikä ylitti kuusinkertaisesti tiloihin mitoitetun määrän. Gynekologiset osastot olivat toimineet vuodesta 1919 lähtien Helsingin Yleisessä sairaalassa Unioninkatu 38:ssa. Tarpeellisen uuden laitoksen toteututusta kuitenkin jarruttivat Helsingin kaupungin ja valtion yhteistyösopimuksen puuttuminen sekä erimielisyys perustettavien opetussairaaloiden sijannista. Yhteiset linjaukset syntyivät yhteistyösopimuksen puuttumisesta huolimatta. Naistenklinikka päätettiin sijoittaa Meilahteen, mikä oli omiaan vaikuttamaan muidenkin yliopistollisten klinikoiden sijoittumiseen samalla alueelle.
Gynekologian professorit Seth Wichmann ja Laimi Leidenius kampanjoivat uuden naistentautien ja synnytyssairaalan saamiseksi Meilahteen. Rakennustyö aloitettiin niukkojen määrärahojen turvin keväällä 1932. Työ uhkasi jäädä kesken määrärahojen vähäisyyden vuoksi, minkä tähden eduskunnan naisjäsenet aktivoituivat tekemään hankkeesta kiivassanaisia aloitteita. Lopulta Naistenklinikka rakennettiin kokonaan valtion rahoituksella, ja se valmistui vuonna 1934.
Historia > Rakennus

Naistenklinikka avattiin 3. lokakuuta 1934. Se oli Suomen ensimmäinen sairaala, jossa hoidettiin sekä naistentauteja että synnytyksiä. Se oli valmistuessaan myös Euroopan suurin synnytys- ja naistentautien klinikka, jonka valmistuminen merkitisi tulevien lääkäreiden ja kätilöiden koulutuksen erottamista toisistaan. Naistenklinikan pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Jussi Paatela. Klinikan esimiehenä sittemmin toiminut professori Seth Wichmann oli tiiviisti mukana työssä. Rakennus sijoitettiin Haartmaninkadun varteen, jotta synnyttäjillä olisi nopea pääsy sairaalaan. Naistenklinikkaan perustettiin kaksi eri professoreiden johtamaa yliopistoklinikkaa, joissa molemmissa oli synnytys- ja naistentautien osastot. Osa tiloista mm. leikkaussalit, luentosalit ja kirjasto olivat yhteisiä.
Rakennuksessa oli valmistuessaan 237 potilaspaikkaa ja tilat 80 vastasyntyneelle. Potilashuoneissa oli korkeintaan neljä vuodepaikkaa, ja myös suurista synnytyssaleista oli luovuttu. Uusien, väljempien tilojen ansioista synnyttänyt äiti saattoi toipua klinikalla kymmenen vuorokauden ajan entisten viiden, kuuden sijaan. Uutuuksia klinikalla olivat raskaana olevien ja synnyttäneiden neuvonta-asema sekä gynekologinen poliklinikka. Alun perin potilashuoneet oli sijoitettu siipien aurinkoisemmalle puolelle ja hoitotilat varjoisammalle puolelle. Jokaisen siiven ylimmässä kerroksessa oli henkilökunnan asuntoja. Lisäksi katoilla oli etelään suunnatut, henkilökunnalle tarkoitetut terassit.
Tyyliltään rakennus edusti uutta, amerikkalaisvaikutteista blokkisairaalatyyppiä. Pohjakaavaltaan se oli leveän, epäsymmetrisen H-kirjaimen muotoinen, mitä pidettiin tuon ajan sairaala-arkkitehtuurissa tehokkaana, koska etäisyydet sairaalassa pysyivät lyhyinä ja valonsaanti oli maksimaalista. Pyrkimys funktionaalisuuteen leimasi rakennuksen ulkoasun lisäksi myös sisustuksen yksityiskohtia. Käytännöllisyyttä ja hygieenisyyttä tavoilteltiin sisustuksessa monin tavoin. Professori Leidenius esitteli vuoden 1934 Kotiliedessä terveydellisenä parannuksena ensi kertaa sairaalassa käytetyt, huopapeittoa suojanneet peitepussit eli nykyiset pussilakanat.
Osastot oli kalustettu niukasti: käytävillä oli ruudutetut kumilattiat, huoneissa linoleumilattiat, seinät oli maalattu vaalein värein ja huonekalut olivat yksinkertaisia, osaksi Alvar Aallon tyyppihuonekaluja. Käytävät saivat valoa päätyjen lasiseinistä. Myös toimenpidehuoneissa pyrittiin hyödyntämään luonnonvaloa.
Sairaalarakennukseen liittyy Haartmaninkadun suuntaisesti sijaitsevan siiven päätteenä oleva pieni, kaksikerroksinen professoreiden asunnoiksi alun perin tarkoitettu siipi, jossa kummallakin professorilla oli tilat myös yksityisvastaanottoa varten. Nykyisin tässä matalassa osassa sijaitsee kipupoliklinikka.
Synnytyspoliklinikalle on käynti Haartmaninkatu 2:n porttikäytävästä, josta johtaa ajoramppi pääsisäänkäynnille. Ajorampin edessä on edelleen pieni puistoalue, mutta klinikan takana ollut laaja puistikko tenniskenttineen on jäänyt laajennusrakentamisen alle. Tenniskentän sai aikaiseksi useita tapahtumia järjestämällä klinikan henkilökunnan kerho.
Historia > 1950-1970 -luku

Vuonna 1954 sairaalan viereen, Haartmaninkadun varteen valmistui Toivo Paatelan suunnittelema uusi lääketieteen kandidaattien päivystystila, kandien kielellä "Fornix", muuta sairaalaa matalampi rakennus, joka rakennettiin osittain maan alla aiemmin sijainneiden koe-eläintilojen paikalle.
Tenniskenttä puistoineen sai väistyä 1970-luvun alussa uuden laajennuksen, Arkkitehtitoimisto Veli ja Jaakko Paatelan suunnitteleman L-osan alta. Fornix jäi laajennusosan taakse. Laajennusosaan sijoitettiin synnytysosastot, leikkaussalit ja henkilökunnan sosiaalitilat. Vuonna 1975 valmistui L-siiveksi kutsuttu laajennus, johon siirtyivät synnytykset ja sektiot. Uutena käytäntönä isät saattoivat tulla synnytyshuoneisiin, ja heille oli varattu erilliset lepohuoneetkin.
Historia > Sotasairaala-aika

Jatkosodan alussa Naistenklinikka toimi vuoden ajan 18.7.1941 - 20.7.1942 sotasairaalana (III/53.SotaS), tätä käyttöä varten erotetuissa tiloissa. Paikkaluku oli aluksi 200, mutta nostettiin 500 paikkaan, siviilipuolen paikkoja oli 150-200. Sota-ajan olosuhteista huolimatta sairaalassa oli vuonna 1941 enemmän synnytyksiä kuin koskaan sen siihenastisena toiminta-aikana. Sairaala säilyi helmikuun 1944 ilmapommituksissa lähes vahingoittumattomana, vain ikkunoita särkyi. Kuitenkin äidit vastasyntyneineen saivat viettää yöt pommisuojassa.
Historia > Nykyaika

Sairaalan remontin suunniteltiin alkavan loppuvuodesta 2013 ja jatkuvan vuoteen 2015 saakka.
Remontti valmistui vuoden 2016 lopussa ja rakennus otettiin käyttöön maaliskuussa  2017.
L-osa purettiin kantavia rakenteita lukuun ottamatta vuonna 2013. Sen tilalle valmistui uudisrakennus, joka otettiin käyttöön maaliskuussa 2017. Uudessa lisäsiivessä toimivat naistentautien ja synnytysten päivystys, synnytysosasto, vastasyntyneiden teho-osasto, leikkaus- ja anestesiaosasto sekä kahden laitteen magneettikuvausyksikkö. Uudella anestesia- ja leikkausosastolla on kahdeksan leikkaussalia, heräämötilat, kolme valvontatasoista paikkaa sekä potilaiden leikkausvalmisteluun tarkoitettu tila, ja sinne siirtyivät kaikki Hyksin naistentautien leikkaukset. Laajennusosan suunnittelivat VPL Arkkitehdit Oy yhteistyössä Arkkitehdit Martikainen Oy:n kanssa. Pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Kari Palaste.
Sairaalassa hoidetaan vuosittain noin 6 500 synnytystä. Siellä pyritään tekemään noin 20 gynekologista leikkausta päivässä.
Aiheesta muualla

Naistenklinikan kotisivut
Naisten klinikka - Helsingin uusin sairaala, Suomen Kuvalehti, 08.09.1934, nro 37, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tasavallan presidentti P E Svinhufvud ja rouva Ellen Svinhufvud Naistenklinikan avajaisissa 1934.
Naistenklinikka 1949
Naistenklinikka Haartmaninkadun puolelta, 1949
"Hongkongilaisen" influenssan aiheuttamat rajoitteet Naistenklinikalla 1969
Naistenklinikka
National Portrait Gallery (Lontoo)

| National Portrait Gallery National Portrait Gallery  |
| --- | --- |


Tyyppi:  Taidemuseo, kansallismuseo, non-departmental public body 
Sijainti:  St Martin's Place 
Johtaja:  Sandy Nairne (2002 - 2015), Nicholas Cullinan (2015) ja Charles Saumarez Smith (1994-2002)  
Kotisivut:  npg.org.uk 
Koordinaatit:  51°30′32″N, 0°07′41″W
 fiNational Portrait Gallery 
  
Museon sisätiloja.
National Portrait Gallery on lontoolainen taidemuseo, jonka kokoelmissa on noin kymmenentuhatta muotokuvaa historiallisesti merkittävistä ja kuuluisista englantilaisista. Se oli avautuessaan vuonna 1856 maailman ensimmäinen muotokuvamuseo.
Museo sai nykyiset tilansa vuonna 1896 Trafalgar Squaren, National Galleryn ja Charing Crossin metroaseman lähellä. Tiloja on laajennettu kahdesti, ja museolla on myös alaosastoja muualla Englannissa. Edinburghissa sijaitseva Scottish National Portrait Gallery on kuitenkin oma museonsa.
Kokoelmat

Kokoelman maalaukset on valittu enemmänkin kohteen kuin taiteilijan tai maalauksen merkityksen vuoksi. Kokoelmiin kuuluu maalausten, piirustusten ja veistosten ohella myös valokuvia ja karikatyyrejä.
Museon tunnetuimpia teoksia on William Shakespearen muotokuva, vaikka ei olekaan varmaa, esittääkö maalaus todella Shakespearea.
Kaikki kokoelman muotokuvat eivät ole taiteellisesti kiinnostavia, joskin mukana on omakuvia muun muassa William Hogarthilta, Joshua Reynoldsilta ja muilta tunnetuilta englantilaisilta taiteilijoilta. Monilla muotokuvilla on merkitystä historiallisina dokumentteina tai kuriositeetteina, kuten Branwell Brontën maalauksilla sisaristaan Charlottesta, Emilystä ja Annesta.
Elävien aikalaisten muotokuvia alettiin hyväksyä kokoelmaan vuodesta 1969 lähtien. Museo järjestää myös eri taiteilijoiden muotokuvien näyttelyitä ja vuosittaista muotokuvakilpailua.
Vuonna 2009 National Portrait Gallery valitti Wikimedia Foundationille, koska Wikimedia Commonsiin oli siirretty tuhansia korkean resoluution kuvia museon verkkosivuilta.
Branwell Brontën maalaus sisaristaan noin vuodelta 1834.
Kokoelman kuriositeetteja: William Scrotsin maalaama perspektiivisesti vääristetty Edvard VI:n muotokuva, 1546.
William Shakespearen kuvaksi uskottu maalaus.
Kirjallisuutta

Hulme, Graham: The National Portrait Gallery: An Architectural History. National Portrait Gallery Publications, 2000. ISBN 1855142937.
Napoleonin kuolema

Charles de Steubenin kuva Napoleonista kuolinvuoteellaan.
Entinen Ranskan keisari Napoleon I kuoli Saint Helenan saarella 5. toukokuuta 1821. Virallisen ruuminavauksen mukaan hän kuoli vatsasyöpään, mutta tieto on kyseenalaistettu, ja joidenkin tutkijoiden mukaan Napoleon myrkytettiin.
Sairastumisesta kuolemaan

Napoleon sairastui Saint Helenalla heinäkuussa 1820. Sitä ennen hänen terveytensä oli ollut kohtalaisen hyvä. Aluksi lääkärit pitivät sairautta lähinnä psyykkisenä, mutta Napoleon itse uskoi alusta alkaen sairastavansa vatsasyöpää. Napoleonin tila parani, mutta saman vuoden syyskuussa hänen tilansa taas huononi. Napoleon pyysi päästä johonkin eurooppalaiseen terveyskylpylään, mutta hänen pyyntönsä evättiin. Saint Helenan saarelle tosin tuotiin sotilaslääkäri, mutta tämä ei osannut ranskaa eikä italiaa.
Napoleon menetti muistinsa 3. toukokuuta 1821 täysin. Hoitovirheen takia hän sai vakavan vatsaverenvuodon. 5. toukokuuta aamulla kello kaksi hänen kerrotaan lausuneen viimeisinä sanoinaan ennen kuolemaansa: "Ranska, armeija, armeijan johto, Joséphine". Napoleon kuoli kello 17.49.
Kuolinsyy

Kuolinsyyksi todettiin vatsasyöpä. Napoleon itse oli ennen kuolemaansa epäillyt vatsasyövän lisäksi myös murhayrityksen mahdollisuutta ja oli toivonut, että hänelle tehdään ruumiinavaus, johon britit eivät saisi osallistua. Napoleonin ruumis avattiin biljardipöydällä. Ruumiinavausta todisti seitsemäntoista henkilöä, joista seitsemän oli brittiläisiä lääkäreitä. Britit julistivat Napoleonin kuolleen vatsasyöpään, mutta useat nykypäivän tutkijat pitävät kuolinsyynä myrkytystä arsenikilla tai sitten sitä, että Napoleonin huoneen tapetit alkoivat kosteassa Saint Helenan ympäristössä tuottaa arsenikkia. Napoleonin testamentin viidennessä pykälässä lukee:
»Minun kuolemani tulee liian varhain, Englannin oligarkia ja heidän palkkamurhaajansa ovat surmanneet minut» 
(Osa viidettä pykälää Napoleonin testamentissa)
Vuosia myöhemmin eräs ruotsalainen kuolinsyytutkija pyrki todistamaan, että Napoleon olisi myrkytetty. Joku Napoleonin palvelija olisi hänen mukaansa laittanut Napoleonin viiniin arsenikkia.