stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Argentiinan laivasto
Historia > Sotien välillä

Maan budjetin ongelmat vaikeuttivat maan laivaston uudistamista heti sodan jälkeen, mutta 1924-1926 maan molemmat Rivadavia-luokan taistelulaivat toimitettiin Yhdysvaltoihin modernisoitaviksi. Maan hallitus hyväksyi 75 miljoonan kultapeson varaamisen kymmenen seuraavan vuoden aikana toteutettavan laivasto-ohjelman toteuttamiseksi. Ohjelma säilyi lähes koskemattomana, ja maa osti kaksi raskasta risteilijää, kevyen risteilijän, kaksitoista hävittäjää ja kolme sukellusvenettä, joten toisen maailman­sodan syttyessä maalla oli merkittävä laivasto.
Argentiinalla, kuten ei muillakaan Latinalaisen Amerikan maille, ei ollut kapasiteettia valmistaa hävittäjiä tai sitä suurempia sotalaivoja, joten tarvittiin suurehko voimanponnistus telakkateollisuuden luomiseksi. Yhdeksän Bouchard-luokan miinanraivaajaa valmistettiin 1930-luvun lopulla ja näitä seurasi kahden King-luokan partioaluksen rakentaminen.
Historia > Toinen maailmansota

Argentiina pysyi toisenkin maailmansodan ajan puolueettomana, joten sen laivasto vastasi ainoastaan aluevesien valvonnasta.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Argentiina ja Chile kävivät rajakiistojen vuoksi taisteluita 1978.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen > Falklandin sota

Argentiinan laivaston rungon muodosti 1982 Falklandin sodassa (esp. Guerra de las Malvinas/Guerra del Atlántico Sur) modernisoidut toisen maailmansodan aikaiset alukset:
Yhdysvalloista ostettu Guppy-luokan sukellusvene
Brittiläinen Colossus-luokan lentotukialus
Yhdysvaltalainen Brooklyn-luokan risteilijä
neljä Yhdysvalloista hankittua hävittäjää
sekä uudemmat alukset joita olivat kaksi brittiläista Tyypin 42 -hävittäjää, kolme ranskalaisvalmisteista korvettia ja saksalaisvalmisteinen tyypin 209 sukellusvene. Laivaston tukena oli kahdeksan tankkilaivaa ja kuljetusalusta sekä kaksi jäänmurtajaa. Saksasta tilatut MEKO-luokan hävittäjät ja -korvetit ja TR-1700 -luokan sukellusveneet olivat vielä valmisteilla, joten ne eivät olleet käytettävissä.
Argentiinan laivaston pinta-alukset lakkasivat kokonaan osallistumasta sodan­käyntiin, kun brittiläinen sukellusvene oli upottanut risteilijä ARA General Belgranon. Tämän jälkeen laivaston osuuden taisteluista hoitivat sukellusveneet sekä laivaston ilmavoimat.
Historia > Nykyinen laivasto

Laivaston poistaessa palveluksesta toisen maailmansodan aikaiset Fletcher- ja Gearing-luokkien hävittäjät, ne korvattiin MEKO360-luokan hävittäjillä ja MEKO140-luokan korveteilla (fregateilla). Samoin sukellusvenelaivastoa modernisoitiin hankkimalla Saksasta kaksi TR-1700 luokan alusta, mutta luokan Argentiinassa rakennettavat yksiköt eivät valmistuneet.
Laivaston maihinnousukykyyn vaikutti merkittävästi ainoan maihinnousualuksen ARA Cabo San Antonion (Q-42) poistaminen palveluksesta ja korvaaminen tehtäviin muunnetuilla kauppa-aluksilla. Tilanne parani vuonna 2006, kun Ranskasta saatiin ensimmäinen Ouragan-luokan maihinnousualus, mutta hankintaa viivyttää kiista asbestin käytöstä aluksilla.
Ranska toimitti tukilaiva ARA Patagonian (B-1) (ex-Durance), joka paransi laivaston kykyä toimi avomerellä.
Argentiina oli ainoa Etelä-Amerikan maa, joka osallistui 1991 Persianlahden sotaan. Maa lähetti alueelle Almirante Brown -luokan hävittäjän ja Espora-luokan korvetin sekä niitä tukemaan tukialuksen. Myöhemmin alus lähetti alueelle vielä toisen korvetin osallistumaan Yhdistyneiden kansakuntien valvontaoperaatioon (operaatio Alfil).
Argentiinan laivasto osallistui 2003 ensimmäistä kertaa yhteistoimintaharjoitukseen Yhdysvaltain laivaston tukialusosaston kanssa, kun hävittäjä ARA Sarandi liittyi USS Enterprisen tukialusryhmään ja 18. hävittäjälaivueeseen Solid Step -harjoituksessa Välimerellä.
Argentiinan laivasto osallistuu yhteistoimintaharjoituksiin säännöllisesti Yhdysvaltain, Espanjan, Ranskan, Kanadan, Etelä-Afrikan, Italian, Uruguayn ja 1990-luvulta alkaen Chilen kanssa. Esimerkkeinä vuotuisista harjoituksista ovat UNITAS, ARAEX, TEMPEREX, FRATERNO ja ATLASUR.
Laivaston ilmavoimat

Laivaston ilmavoimat (esp. Comando de Aviación Naval, COAN) käsittää viisi lentotukikohtaa (engl. Base Aeronaval), jotka ovat Comandante Espora (BACE), Almirante Zar (BAAZ), Punta Indio (BAPI), Ezeiza (ETAE)ja Almirante Quijada (BARD).
Laivaston ilmavoimat > 1. Lennosto

Ensimmäinen lennosto (esp. Fuerza Aeronaval 1, FAE1) on sijoitettu Punta Indion lentotukikohtaan lähelle La Plataa Buenos Airesissa. Lennostoon kuuluvat seuraavat yksiköt:
Laivaston lentokoulu (esp. Escuela de Aviación Naval, ESAN):Beechcraft T-34C-1 Turbo Mentor
1. pommituslaivue (esp. 1ra Escuadrilla Aeronaval de Ataque, EA41) on reserviyksikkö, jolla ei ole lentokalustoa
ilmakuvauslaivue (esp. Agrupación Aeronaval Aerofotográfica, APFT) Beechcraft B200 Super King Air
Laivaston ilmavoimat > 2. Lennosto

Toinen lennosto (esp. Fuerza Aeronaval 2, FAE2) on sijoitettu Comandante Esporan lentotukikohtaan lähelle Bahia Blancaa. Lennoston alaisuuteen kuuluvat kaikki laivaston aluksille sijoitetut koneet. Lennostoon kuuluvat seuraavat yksiköt:
2. Hävittäjäpommittajalaivue (esp. 2da Escuadrilla Aeronaval de Caza y Ataque, EA32) Dassault-Brequet Super Étendard
Sukellusveneentorjuntalaivue (esp. Escuadrilla Aeronaval Antisubmarina, EA2S) Grumman/IAI S-2T Turbo Tracker ja Pilatus PC-6B2/H2 Turbo Porter
1. Helikopterilaivue (esp. 1ra Escuadrilla Aeronaval de Helicópteros, EAH1) Aerospatiale SA-316B Alouette III ja Eurocopter AS-555N Fennec
2. Helikopterilaivue (esp. 2da Escuadrilla Aeronaval de Helicópteros, EAH2) Sikorsky S-61 D4H3 Sea King ja Agusta AS-61 Sea King
3. Helikopterilaivue (esp. 3ra Escuadrilla Aeronaval de Helicópteros, EAH1) Bell UH-1 Iroquois, jotka tukevat merijalkaväkeä ja siten siirretty maavoimille 7. helmikuuta 2008
Laivaston ilmavoimat > 3. Lennosto

Kolmas lennosto (esp. Fuerza Aeronaval 3, FAE3) on sijoitettu Almirante Zarin lentotukikohtaan lähelle Trelewiä. Lennoston tehtävänä on meripelastus ja -valvonta koko rannikolla Uruguayn rajalta Etelänapamantereelle. Lennostoon kuuluvat seuraavat yksiköt:
Merivalvontalaivue (esp. Escuadrilla Aeronaval de Exploración, EA6E) Lockheed P-3B Orion
Merentutkimuslaivue (esp. Escuadrilla Aeronaval de Vigilancia Maritima, EA6V) Beechcraft B200 Cormorán, paikallisesti muutettu merivalvontakone, jotka sijoitettu Punta Indion lentotukikohtaan
2. Kuljetuslaivue (esp. 2da Escuadrilla Aeronaval de Sostén Logistico Móvil, EA52) on sijoitettu Ezeizan lentotukikohtaan Ezeizan kansainväliselle lentokentälle Buenos Airesissa. Laivueen kalustona on Fokker F28 Mk.3000C Fellowshipit ja tehtävänä tukea tarvittaessa kaikkia laivastonyksiköitä.
Laivaston ilmavoimat > Palveluskäytössä olevat lentokoneet ja helikopterit

Laivaston ilmavoimien käytössä on kaikkiaan 71 lentävää laitetta, joista lentokoneita on 41.
| Kone | Alkuperämaa | Tyyppi | Versio | Määrä | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aérospatiale SA 316 Alouette III | Ranska | Helikopteri | SA 316B | 4 |  |
| Beechcraft Super King Air | USA | Kuljetus/erikoistehtävät |  | 7 |  |
| Beechcraft T-34C-1 Mentor | USA | Koulukone | T-34C-1 | 10 |  |
| Bell 205 | USA | Helikopteri | UH-1H | 6 |  |
| Dassault-Breguet Super Étendard | Ranska | Rynnäkkö |  | 7 | 4 poistettu palveluksesta |
| Embraer EMB-326 | Brasilia | Koulu/Rynnäkkökone | EMB-326GB | 0 | poistettu 2008 |
| Eurocopter AS 555 Fennec | Eurooppa | Helikopteri | AS 555 | 4 |  |
| Fokker F28 Fellowship | Alankomaat | Kuljetuskone | F28-3000 | 2 |  |
| Grumman S-2 Tracker | USA | Merivalvonta/Sukellusveneentorjunta | S-2T Turbo Tracker | 5 | IAI:n modernisoimia S-2G |
| Lockheed P-3 Orion | USA | Merivalvonta | P-3B | 6 |  |
| Fairchild PC-6 Porter | Sveitsi | Kuljetus | PC-6/B | 1 |  |
| Sikorsky S-61 Sea King | Italia USA | Sukellusveneentorjuntahelikopteri | Agusta ASH-3H S-61D-4 | 2 4 |  |
| Sikorsky S-61R | USA | Pelastus/Kuljetushelikopteri | S-61R | 2 |  |

A-4Q Skyhawkit poistettiin palveluksesta 1988, minkä jälkeen laivaston ainoina hävittäjinä ovat palvelleet Super Étendardit. Yritys ostaa Israelista A-4H koneita kariutui Yhdysvaltain Falklandin sodan jälkeen asettamaan asevientikieltoon. Sen sijaan Israel modernisoi käytössä olleet S-2E Tracker koneet S-2T Turbo Trackereiksi.
Asevientikielto purettiin 1990, minkä jälkeen vanhentuneet Lockheed L-188 Electra merivalvontakoneet poistettiin palveluksesta. Koneet korvattiin P-3B Orioneilla ja Beechcraft King Air Model 2000 koneilla, jotka paikallinen yritys muokkaisi merivalvontaan sopiviksi.
Lentotukialus ARA Veinticinco de Mayo (V-2) poistettiin palveluksesta 2000 ilman seuraajaa. Laivaston ilmavoimien Super Étendard ja S-2 Trackerit ovat harjoitelleet Brasilian tai Yhdysvaltain laivastojen tukialuksilla niiden ollessa Etelä-Atlantilla.
Lisäksi rannikkovartiostolla on jonkin verran lentävää kalustoa.
Palveluksessa olevat alukset

Kaikki Argentiinan laivaston alukset ovat osa merenkulkuosastoa (esp. Comando de la Flota de Mar, COFM).
Merijalkaväki

Argentiian merijalkaväki (esp. Infanteria de Marina de la Armada de la República Argentina,IMARA) on osa Argentiinan laivastoa. Merijalkaväen arvoasteet ja arvomerkit ovat samat kuin muualla laivastossa. Se koostuu Merijalkaväkiosastosta (merijalkaväkipataljoona sekä tykistö, ilmatorjunta, viesti, huolto, pioneeri ja kuljetusyksiköitä), Eteläisesta merijalkaväkiosastosta (kaksi merijalkaväkipataljoonaa), jokipataljoonasta, erikoisyksiköstä sekä erilaisista suojausyksiköistä ja komppanioista.
Garibaldi-luokan risteilijä ARA Garibaldi
Rivadavia-luokan taistelulaiva ARA Rivadavia
Almirante Brown -luokan hävittäjä ARA Sarandi
Käännös suomeksi
Fosforipentasulfidi

| Fosforipentasulfidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1314-80-3
PubChem CID:  14817
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  P4S10
Moolimassa:  444,58
Ulkomuoto:  Harmahtavankeltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  288 °C
Kiehumispiste:  514 °C
Tiheys:  2,09 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Fosforipentasulfidi eli difosforipentasulfidi eli tetrafosforidekasulfidi (P4S10) on fosforin ja rikin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteeseissä sekä malmien rikastamisessa ja voiteluaineiden valmistuksessa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa fosforipentasulfidi on kellertävää tai vihertävää kiteistä ainetta. Rakenteeltaan yhdiste muistuttaa fosforipentoksidin rakennetta. Yhdiste liukenee hyvin hiilidisulfidiin, mutta hydrolysoituu hitaasti kylmän ja nopeasti lämpimän veden vaikutuksesta. Hydrolyysissä muodostuu neutraaleissa olosuhteissa fosforihappoa ja vetysulfidia. Jos vesi on hapanta, muodostuu hydrolyysin tuotteina tiofosfaatteja ja sulfideja. Fosforipentasulfidi reagoi useiden orgaanisten yhdisteiden kanssa muodostaen niiden rikkijohdannaisia.
Valmistus ja käyttö

Fosforipentasulfidia valmistetaan kuumentamalla rikin ja fosforin seosta reaktorissa, jonka lämpötila on 280–515 °C. Reaktorissa on valmiina pieni määrä sulaa fosforipentasulfidia. Yhdiste puhdistetaan tislaamalla alennetussa paineessa ja jäähdytetään ja jauhetaan. Hidas jäähdytys johtaa hyvin kiteiseen fosforipentasulfidiin, kun taas nopea jäähdytys aikaansaa reaktiivisempaa tuotetta.
Fosforipentasulfidi on kaupallisesti tärkein fosforin sulfideista. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistamaan amideista tioamideja, aldehydeistä tioaldehydejä, ketoneista tioketoneja, alkoholeista ja fenoleista ditiofosfaattiestereitä. Ditiofosfaattiesterit ovat usein käytettyjä voiteluaineissa. Fosforipentasulfidia käytetään myös hyönteismyrkkyjen kuten parationin ja malationin valmistuksessa ja kresoliin liuotettua fosforipentasulfidia käytetään malmien vaahdotusaineena.
Aiheesta muualla

Fosforipentasulfidin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Phosphorus pentasulfide (englanniksi)
ChemBlink: Phosphorus pentasulfide (englanniksi)
Framtid

Lehden näytenumeron etusivu.
Framtid oli Helsingissä vuosina 1905–1910 ilmestynyt aktiivisen vastustuspuolueen ruotsinkielinen viikkolehti.
Ensimmäisen sortokauden aktivistit perustivat Framtidin heti suurlakkoa seuranneen ennakkosensuurin poistamisen jälkeen. Lehden päätoimittajana työskenteli aluksi Herman Gummerus ja vuosina 1907–1908 toiseksi toimittajaksi mainittiin Filemon Tiderman. Vuosina 1909–1910 Framtidiä toimitti aktivistipuolueen puheenjohtaja Johannes Gummerus apunaan Karl Mannelin. Lehden suomenkielisenä vastineena ilmestyi vuosina 1906–1907 Mannelinin toimittama Vastaisuus.
Framtid oli alkuvaiheessa yhtä paljon siihen kirjoittaneen Konni Zilliacuksen kuin aktivistipuolueen johdon lehti. Sen tavoitteiksi ilmoitettiin Suomen poliittinen riippumattomuus ja tasavaltalainen, demokraattinen hallitusmuoto. Lehdessä käsiteltiin etupäässä poliittisia asioita, joista tärkeimpiä olivat Suomen aseman vahvistaminen, taistelu itsevaltiutta vastaan venäläisten rinnalla, uskonnonvapaus ja maanomistuskysymyksen ratkaisu. Framtid seurasi aktiivisesti Venäjän sisäpolitiikkaa ja julkaisi venäläisten emigranttien kirjoituksia. Se piti esillä myös ajatusta Suomen itsenäisyydestä ja aseellisen vastarinnan mahdollisuudesta. Politiikan ohella kiinnitettiin huomiota kulttuurikysymyksiin ja julkaistiin aktivistien muistelmia.
Ennakkosensuurin poistamisen jälkeen viranomaiset pystyivät puuttumaan lehtien sisältöön vain rikosoikeudellisin keinoin. Framtid saikin syyteitä majesteettirikoksista ja yllytyksestä kapinaan. Filemon Tiderman karkotettiin vuonna 1908 Siperiaan ja Gummerukset tuomittiin myöhemmin vankeusrangaistuksiin. Lehteä ei kuitenkaan pystytty lakkauttamaan, vaan se jatkoi ilmestymistään vielä senkin jälkeen, kun aktiivinen vastustuspuolue oli vuonna 1908 käytännössä lakannut olemasta. Lähes 1 200 kappaleen levikin saavuttaneen Framtidin ja sen taustajoukon päivänpoliittinen merkitys jäi vähäiseksi. Henkisesti se muodosti sillan aktivismin ja ensimmäisen maailmansodan aikaisen jääkäriliikkeen välille.
Aiheesta muualla

Framtid digitoituna kansalliskirjastossa
Vastaisuus digitoituna kansalliskirjastossa
The Fountainhead

| The Fountainhead |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ayn Rand
Kieli:  englanti
Genre:  filosofinen fiktio
Kustantaja:  Bobbs Merrill
Julkaistu:  1943
Sivumäärä:  753 (1. painos)

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Fountainhead on Ayn Randin vuonna 1943 julkaisema romaani. Teos saavutti suuren suosion ja teki Randista kuuluisan kirjailijan. Kirjan päähenkilö on nuori arkkitehti Howard Roark, joka kamppailee omien arvojensa puolesta eikä suostu kompromisseihin. Roark edustaa hahmona ihanteellista individualistia.
Historia ja teemat

Rand alkoi kirjoittaa The Fountainheadia 1930-luvun lopulla. Romaanin päähenkilö on sinnikäs sankariarkkitehti, oman itsensä herra Howard Roark, joka taistelee arkkitehtonisen visionsa puolesta häntä kampittavia konformistisia kilpailijoitaan vastaan. 1930-luvulle sijoittuva paksu romaani on kiihkeä individualismin ylistys ja kollektivismin vastainen hyökkäys, jonka hahmot ovat idealisoituja sankareita tai roistoja. Kirjassa on myös amerikkalaiseksi romaaniksi poikkeuksellisen paljon erotiikkaa. Taustatyönä romaanille Rand opiskeli arkkitehtuuria kirjoista ja meni töihin virkailijaksi kuuluisan art deco -arkkitehti Ely Jacques Kahnin arkkitehtitoimistoon.
Knopf oli torjunut romaanin sen jälkeen, kun kirja oli viimeisenkin määräajan ylittyessä edelleen kesken. Lukuisien uusien torjumisten jälkeen Rand sai kirjansa kustantajaksi lopulta Bobbs-Merrillin. Rand eli aviomiehensä kanssa tuolloin niukkaa elämää New Yorkissa, sillä hänen tulonsa aikaisemmista romaaneistaan ja näytelmistään olivat jo lähes tyrehtyneet. Saadakseen vasta alkuvaiheessa olevan romaaninsa valmistumaan vuoden 1942 aikana Rand alkoi käyttää Benzedrin-amfetamiinia, jonka avulla hän pystyi kirjoittamaan kellon ympäri ja saamaan romaanin valmiiksi määräaikaan mennessä.
Bobbs-Merrill julkaisi The Fountainheadin vuonna 1943. Romaani sai aluksi nihkeitä arvosteluja, joissa sen individualismin teemaa ei tunnistettu. Kirja myikin aluksi huonosti, mutta kun lukijat alkoivat kertoa siitä tuttavilleen, kirjan myynti kiihtyi voimakkaasti, ja kesällä 1945 sitä oli myyty jo 150 000 kappaletta.
Rand sai Warner Brosilta sopimuksen romaanin filmatisoimisesta ja muutti miehensä kanssa Kaliforniaan. Kirjasta julkaistiin vuonna 1949 Hollywood-elokuva Pilvenpiirtäjä, jonka käsikirjoituksen Rand teki itse.
Aiheesta muualla

Pilvenpiirtäjä-elokuvan IMDb-sivu
Jean-Honoré Fragonard

Jean-Honoré Fragonardin omakuva.
Jean-Honoré Fragonard (4. huhtikuuta 1732 Grasse – 22. elokuuta 1806 Pariisi) oli ranskalainen rokokookauden taidemaalari.
Fragonard oli täyteläisiä värejä ja  rohkeita värieroja käyttänyt rokokooajan maalari, jonka maalauksissa ajan sirosteleva ja kevytmielinen ihanne tulee esille. Hän kuvasi aikansa seuraelämää laatukuvan hengessä. Hänen tunnetuin maalauksensa on keinuvaa naista esittävä Keinu, jota on pidetty hyvänä esimerkkinä koko rokokootyylistä. Monet Fragonardin teoksista syövytettiin kupariin.
Fragonardin taideopettajia olivat ranskalaiset Jean-Baptiste Chardin ja François Boucher sekä hollantilainen Charles André van Loo. Hän sai vaikutteita myös venetsialaiselta Giovanni Tiepololta ja espanjalaiselta Bartolomé Murillolta. Aluksi hänen aiheensa olivat historiallisia, mutta myöhemmät työt ovat eroottisesti painottuneita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-Honoré Fragonard Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  Prado  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Peder Fredricson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Peder Fredricson vuonna 2016. |  Peder Fredricson vuonna 2016. |  Peder Fredricson vuonna 2016. |  |
Maa:   Ruotsi
Esteratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | hk. kilpailu |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | hk. kilpailu |  |
Carl Peder Fredricson (s. 30. tammikuuta 1972 Flen) on ruotsalainen kilparatsastaja. Hän kilpaili aiemmin kenttäratsastuksessa mutta on menestynyt parhaiten esteratsastuksessa, jossa hän on olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari.
Fredricson kilpaili olympialaisissa ensimmäisen kerran Barcelonassa 1992, jolloin hänen ratsunaan kenttäratsastuksessa oli Hilly Trip. Hän sijoittui joukkuekilpailussa 11:nneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa 14:nneksi. Hän palasi olympialaisiin esteratsastajana Ateenassa 2004 ja saavutti Magic Bengtsson -ratsullaan ensimmäisen olympiamitalinsa, joukkuekilpailussa hopeaa. Hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti All In -ratsullaan hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja sijoittui seitsemänneksi joukkuekilpailussa.
Kesällä 2021 kilpailluissa Tokion olympialaisissa Fredricson voitti joukkuekilpailussa kultaa. Henkilökohtaisen kilpailun loppukilpailussa kuusi ratsastajaa pääsi radan läpi ilman virhepisteitä ja joutui uusintaan. Myös uusinnassa kaikki kuusi välttyivät virhepisteiltä, ja Fredricson saavutti All In -ratsullaan hopeaa olemalla uusinnan toiseksi nopein hävittyään kultamitalin vieneelle Ben Maherille vain 0,17 sekunnilla.
Fredricson voitti vuonna 2017 Göteborgissa henkilökohtaisen Euroopan-mestaruuden esteratsastuksessa. Vuonna 2022 hän voitti Herningin MM-kilpailuissa joukkuekilpailun maailmanmestaruuden.
Peder Fredricsonin veli Jens Fredricson ja puoliso Lisen Bratt ovat myös kilparatsastajia.
Egon Franke

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Puola> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1964 | floretti |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | México 1968 | floretin joukkuekilpailu |  |
Egon Johann Franke (23. lokakuuta 1935 – 30. maaliskuuta 2022) oli puolalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli floretti.
Franke sijoittui Rooman 1960 olympialaisten florettimiekkailun joukkuekilpailussa viidenneksi. Tokion 1964 olympialaisissa hän voitti henkilökohtaisessa kilpailussa kultaa ja joukkuekilpailussa hopeaa. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sai joukkuekilpailussa pronssia.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Franke sai henkilökohtaisen kilpailun pronssia 1963 ja lisäksi useita joukkuemitaleja.
Saavutukset

Olympiakultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1964
Olympiahopeaa floretin joukkuekilpailussa 1964
Olympiapronssia floretin joukkuekilpailussa 1968
MM-pronssia floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1963
Fransmannin hylky

Fransmanniksi kutsuttu laivanhylky on tammesta rakennetun ranskalaisen kuunarin Deux Celinan hylky, joka lepää matalassa vedessä Hailuodon Santosen pohjoisrannalla Pohjanlahdella. Hylky makaa noin kymmenen metrin syvyydessä kyljellään siten, että ylempi laita on melkein pinnassa.
Tervalastissa ollut 22,5-metrinen alus haaksirikkoutui 13. syyskuuta 1865 pian Oulusta lähdön jälkeen ja upposi törmättyään Hailuodon Santosen niemen pohjoispuolisille kareille. Koska alus jäi suhteellisen matalaan veteen, on sen sijainti ollut alueella liikkuniden kalastajien ja merimiesten tiedossa jo pitkään. Hylystä ilmoitettiin Museovirastolle vuonna 1971, ja Pohjois-Pohjanmaan museo sai tiedon hylystä vasta 1976, kun etsintämatkoilla tarkastettiin hylystä saatua vihjettä.
Laiva on Oulun Vesimiehet -urheilusukellusyhdistyksen jäsenten sukelluskohde, mutta hylyn huono kunto on viime vuosina vähentänyt innostusta. Aluksen takila, kansirakenteet ja lasti on purettu uppoamisen jälkeen, ja luotolaiset ovat aikojen kuluessa purkaneet alusta polttopuiksi. Vuonna 2001 hylyn 7,5-metrinen kokkapuu nousi ylös troolin mukana, joka Pohjois-Pohjanmaan museon edustajan dokumentoinnin jälkeen luovutettiin kalastajan haltuun.
Kirjallisuutta

Titta Kallio, Sanna Lipponen: Historiaa kaupungin alla: kaupunkiarkeologisia tutkimuksia Oulussa, s. 185.  Pohjois-Pohjanmaan museo, 2005.  ISBN 952-5465-17-9
Arkontti

Arkontit
Arkontti
Basileus
Polemarkki
Thesmothetai
Muut virkamiehet
Prytani
Strategos
Nomothetai
Muita virkamiehiä...
Toimielimet
Ekklesia eli kansankokous
Bule eli neuvosto
Areiopagi
Heliaia
Muuta
Ostrakismos
Arkontti (m.kreik. ἄρχων, arkhōn, ”johtaja”, ”hallitsija”) oli johtavan virkamiehen nimitys monissa antiikin Kreikan poliksissa eli kaupunkivaltioissa, etenkin Ateenassa, josta virka tunnetaan parhaiten. Siksi seuraavassa keskitytään, ellei toisin mainita, kuvamaan arkontinvirkaa juuri Ateenassa.
Ateenassa arkontit perivät Ateenan kuninkaan seremoniallisen aseman. Varsinaisia arkontteja oli kolme, eponyymiarkontti eli arkhon eponymos, joka oli valtion muodollinen päämies, ja johon pelkkä nimitys ”arkontti” yleensä viittaa; kuningasarkontti eli arkhon basileus, joka peri erityisesti kuninkaiden uskonnollisen roolin; sekä polemarkki eli arkhon polemarkhos, joka toimi alun perin sotapäällikkönä, mutta myöhemmin käytännössä korvattiin kymmenellä strategoksella.
Arkontit muodostivat yhdeksän arkontin suuruisen virkakunnan. Siihen kuuluivat mainittujen kolmen lisäksi myös kuusi thesmothetai-virkamiestä. 400- tai 300-luvulla eaa. lisättiin kymmenes virka, thesmothetain sihteeri (grammateus). Tämän jälkeen virat voitiin jakaa niin, että jokainen Attikan kymmenestä fylestä sai yhden viran. Arkontit toimivat kukin omassa rakennuksessaan eri puolilla Ateenaa.