stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
DR-17

DR-17 on yksi Normandian maihinnousua varten rakennetuista hinaajista, joita ostettiin Suomeen miinanraivausoperaatiota varten.
Poitsila uusitussa asussaan Suomenlinnan rannassa kesäkuussa 2012
Aluksen alkuperäinen nimi oli ST-481 ja sen rakensi John E. Matton & Sons Cohoesissa, New Yorkissa 1944.
Puolustusvoimien vuokraamana alus oli 30. syyskuuta 1946 – 23. marraskuuta 1948 miinanraivaustehtävissä. Alus vaurioitui pahoin magneettimiinan räjähtäessä sen raivaimessa Hangon edustalla elokuussa 1948, minkä jälkeen se palautettiin kansanhuoltoministeriölle.
Alus myytiin Korttila & Kumppaneille Kotkaan maaliskuussa 1949 ja se toimi vuoteen 1971 asti satamahinaajana nimellä Poitsila, jolloin se myytiin Suomen Höyrylaiva osakeyhtiölle. Myöhemmin aluksen runkoa vahvistettiin. Räjähdyksessä vaurioitunut koneisto pysyi kuitenkin ongelmana, sitä ei koskaan onnistuttu täysin korjaamaan ennen yksityisomistusta.
Aluksella oli vuoteen 2005 mennessä kolmetoista omistajaa. Vuodesta 1998 alus on ollut Suomenlinnassa satamaansa pitävä yksityinen huvialus.
Itselleni

| Itselleni> Τὰ εἰς ἑαυτόν |
| --- | --- |
 Teoksen kansilehti vuodelta 1558.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Marcus Aurelius
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  161–180
Suomennos
Suomentaja:  Marke Ahonen
Kustantaja:  Basam Books
Julkaistu:  2004
ISBN:  952-9842-98-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Itselleni (m.kreik. Τὰ εἰς ἑαυτόν, Ta eis heauton ’itselle osoitetut [kirjoitukset]’), suomennettu myös nimellä Itsetutkisteluja, on filosofikeisari Marcus Aureliuksen tunnetuin ja ainoa säilynyt teos. Se edustaa stoalaista filosofiaa.
Aurelius kirjoitti teoksen sotaretkillä joskus vuosien 161 ja 180 välillä, vaikkakin suurimman osan 170 ja 180 välillä, jolloin hän oli yli 50-vuotias, sairaalloinen ja kuolemaa odottava. Hän kirjoitti teoksen nimenomaisesti itselleen, hänen oman henkisen kehityksensä oppikirjaksi, eikä sitä ollut tarkoitettu julkaistavaksi. Stoalaisuudesta hän etsi mielenrauhaa ja elämänohjeita. Keisarin muistiinpanot ovat olleet innoituksena monille ihmisille kautta vuosisatojen. Filosofisten teosten joukossa teoksen tekee erityisen mielenkiintoiseksi kirjoittajan yhteiskunnallinen asema.
Sisältö

Itselleni koostuu kahdestatoista kirjasta. Ensimmäisessä kirjassa keisari kiittää eri tahoja, kuten sukulaisiaan, kasvattajiaan, opettajiaan ja jumalia, erilaisista saamistaan asioista. Muut kirjat sisältävät eri sotaretkillä tehtyjä muistiinpanoja. Aureliuksen muistiinpanot ovat lyhyitä mietelmiä, joiden pituus vaihtelee lyhyistä sitaateista pidempiin kappaleisiin. Muistiinpanot ovat todennäköisesti olleet alun perin pelkkiä muistivihkoja, joiden tarkoituksena on ollut stoalaisten oppien sisäistäminen niitä toistuvasti mieleen palauttamalla.
Stoalaiset ajatukset liittyvät usein tunteisiin reagoimattomuuteen, mikä kirjoittajan mukaan vapauttaa ihmisen materiaalisen maailman kivuista ja nautinnoista. Aurelius katsoi, että muut voivat vahingoittaa ihmistä vain jos hän sallii reaktioidensa viedä voiton itsestään. Hän ei osoittanut mitään erityisempää uskonnollista uskoa kirjoituksissaan, mutta vaikuttaa uskoneen jonkun loogisen, hyväntahtoisen voiman järjestävän maailman niin, että jopa ”paha” tapahtuu kokonaisuuden hyväksi.
Ajan tavan mukaan teos oli kirjoitettu kreikaksi, joka oli Rooman valtakunnan yläluokan laajalti käyttämä kieli. Ei ole varmuutta, oliko kirjoitukset tarkoitettu koskaan julkaistavaksi. Siksi kirjoitusta on kutsuttu historian saatossa useilla eri nimillä.
Sisältö > Lainauksia

”Ihmiselämän aika on piste, oleminen virtaa, aistihavainto sumea, koko ruumiin yhteys mädäntyvä, sielu pyörre, onni vaikea aavistaa, maine epävarma; lyhyesti, kaikki mikä kuuluu ruumiiseen on joki, kaikki mikä kuuluu sieluun on unikuva ja turhuus, elämä sota ja matka vieraalla maalla, jälkimaine unohdus”. (II kirja, 17, suom. Marke Ahonen)
”Älä toimi vastahakoisesti, älä itsekkäästi, älä ilman tutkimusta, älä ristiriidan repimänä. Älä anna hienostelunhalun kaunistella ajatuksiasi. Älä ole monisanainen äläkä monipuuhainen”. (III kirja, 5)
”Kunnioita käsityksen muodostavaa kykyä, sillä kokonaan sen varassa on, ettei johtosielussasi enää synny käsitystä, joka ei noudata luontoa ja järjellisen olennon edellytyksiä”. (III kirja, 9)
”[M]uodosta aina määritelmä tai kuvaus vaikutelman synnyttävästä kohteesta, niin että näet, millainen se on olemukseltaan, alastomana, kokonaisuutena ja osina, ja sano itseksesi sen oikea nimi ja niiden nimet, joista se on muodostunut ja joiksi se hajoaa – –. Mikä on tämä, joka nyt synnyttää minussa vaikutelman? Mistä se on muodostunut ja kuinka pitkän aikaa sen on määrä säilyä? Mitä hyvettä tarvitsen sen kohdatakseni – –?” (III kirja, 11)
”Ojennuksessa, ei ojennettuna”. (VII kirja, 12)
”Kysy jokaisesta teosta: 'Mikä on tämän suhde minuun? Kadunko sitä myöhemmin?'” (VIII kirja, 2)
Arviointeja

Marcus Aureliusta on ylistetty hänen kyvystään kirjoittaa sydämellään olleista asioista sellaisinaan, ilman tietoisuutta ulkopuolisista lukijoista ja ilman mitään varsinaista takaa ajettua päämäärää. Gilbert Murray on verrannut teosta Augustinuksen (Tunnustukset) ja Jean-Jacques Rousseaun (Tunnustuksia) vastaavanlaisiin teoksiin. Vaikka Murray kritisoikin teosta ”kirjallisen tyylin ankaruudesta ja karuudesta”, hän sanoo sen sisältävän ”yhtä paljon väkevää tunnetta [...] kuin useimmissa ylevämmissä nykyajan uskonnollisissa teoksissa, ainoastaan ankaramman voiman ohjaamana”. Anthony Birley on kommentoinut, että ”Mietteiden lukeminen pitkissä jaksoissa saattaa johtaa melankoliaan”.
Bertrand Russell piti teosta ristiriitaisena ja epäjohdonmukaisena ”väsyneen ajan” todistuskappaleena – ajan, jolloin hyvätkin asiat menettävät makunsa: ”Emme voi olla onnellisia, mutta voimme olla hyviä; teeskennelkäämme siis, että niin kauan kuin olemme hyviä, ei merkitse mitään, vaikka olemme onnettomia”.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Marcus Aurelius: Itselleni: Keisarin mietteitä elämästä.  ((Alkuteos: Ta eis heauton, n. 170–180.) Johdanto, suomennos ja selitykset Marke Ahonen)  Helsinki: Basam Books, 2004.  ISBN 952-9842-98-8
Marcus Aurelius: Itsetutkisteluja.  (Kreikasta suomentanut Yrjö Raivio. 2. painos 1951. 3. painos 1953)  Porvoo:  WSOY, 1950.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itselleni Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teos

Marcus Aurelius: Meditations (The Internet Classics Archive) (englanniksi)
Marcus Aurelius: Meditations (Project Gutenberg) (englanniksi)
Μάρκος Αυρήλιος: Τα εις εαυτόν (Wikisource) (kreikaksi)
Marci Antonini commentariorum quos ipse sibi scripsit (Arkistoitu – Internet Archive) (latinaksi)
Aiheesta muualla > Arviointeja

Alenius, Jyrki: Tahdo sitä mikä tapahtuu. Helsingin Sanomat 28.11.2004.
Morrison, Blake: The emperor’s home truths. The Guardian 5.4.2003. (englanniksi)
Meditations by Marcus Aurelius. The Complete Review. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Puola  Vatikaani 
Muut:  IdRef 2 
Marcus Aureliusta esittävä patsaskopio Puškin-museossa.
J. L. Mackie

J. L. Mackie
John Leslie Mackie (1917–1981) oli australialainen filosofi, joka tunnetaan  parhaiten metaeetikkona, ennen kaikkea moraalisen skeptisismin puolustajana. Hän on toiminut myös uskonnonfilosofian ja metafysiikan aloilla.
Mackie toimi filosofian professorina Otagon (1955–59), Sydneyn (1959–63) ja Yorkin yliopistoissa (1963–67). Hän oli Oxfordin University Collegen (1967–) ja British Academyn (1974–) jäsen.
Teoksia

Truth, Probability, and Paradox (1973)
The Cement of the Universe: A Study of Causation (1974)
Problems from Locke (1976)
Ethics: Inventing right and wrong.  (Pelican books, Philosophy)  Harmondsworth:  Penguin, 1977.  ISBN 0-14-021957-9
"The Third Theory of Law", julkaisussa Philosophy & Public Affairs, Vol. 7, No. 1. (1977)
Hume's Moral Theory (1980)
The miracle of theism: Arguments for and against the existence of God.  Oxford:  Oxford University Press, 1982.  ISBN 0-19-82-4682-X
Logic and Knowledge: Selected Papers, Volume I (1985)
Persons and Values: Selected Papers, Volume II (1985)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Australia  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:J. L. Mackie
Käännös suomeksi
Troy Douglas

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Troy Douglas |  Troy Douglas |  Troy Douglas |  |
Maa:   Bermuda
Miesten yleisurheilu
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1995 | 200 m |  |
Maa:   Alankomaat
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | 4x100 m |  |
Troy Douglas (s. 30. marraskuuta 1962) on alankomaalainen pikajuoksija.
Bermudaa edustanut Douglas karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 1989 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 21,94 ja 400 metrin juoksun alkuerissä ajalla 48,46. Kaksi vuotta myöhemmin Sevillan sisäratojen MM-kisoissa hän karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 21,78. 1992 hän sijoittui yleisurheilun maailmancupissa 400 metrillä kahdeksanneksi ajalla 47,43. Seuraavana vuonna hän karsiutui Toronton sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ja Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa 400 metrin välierissä toisissa alkuerissä ajalla 45,57.
Douglas voitti Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995 MM-hopeaa 200 metrillä ajalla 20,94. Kaksi vuotta myöhemmin hän juoksi Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 200 metrillä neljänneksi ja myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa 200 metrin välierissä ajalla 20,43. Douglas sai Alankomaiden edustusoikeuden 7. elokuuta 1998. Budapestin EM-kisoissa hän juoksi 200 metrillä alun perin neljänneksi mutta hänet hylättiin epäurheilijamaisen käytöksen takia. Kauden lopussa hän sijoittui yleisurheilun maailmancupissa 200 metrillä kolmanneksi ajalla 20,40. Juuri ennen Sevillan MM-kisoja 1999 hän kärähti dopingista ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Douglas palasi radoille kilpailukiellon päättymisen jälkeen vuonna 2001. Edmontonin MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 10,47 ja 200 metrin toisissa alkuerissä. Vuonna 2002 hän karsiutui Wienin sisäratojen EM-kisoissa 60 metrin alkuerissä. Münchenin ulkoratojen EM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 10,36 ja sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi. Pariisin MM-kisoissa 2003 Douglas karsiutui 200 metrillä toisissa alkuerissä, mutta oli mukana Alankomaiden joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa MM-pronssia.
Douglas on 173 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviaikoinaan 71 kilogrammaa.
Ennätykset > Ulkoradat

100 metrin juoksu: 10,19 (2001)
200 metrin juoksu: 20,19 (2001)
300 metrin juoksu: 33,16 (2001)
400 metrin juoksu: 45,26 (1996)
Ennätykset > Sisäradat

60 metrin juoksu: 6,70 (1999)
200 metrin juoksu: 20,77 (1997)
400 metrin juoksu: 47,15 (1994)
Jaakko ja pavunvarsi

Jättiläinen palaa vaimonsa luo linnaansa ja haistaa piilossa olevan Jaakon. Arthur Rackhamin kuvitusta kirjassa English Fairy Tales (Flora Annie Steel, 1918)
Jaakko ja pavunvarsi (engl. Jack and the Beanstalk) on englantilainen kansansatu, joka kertoo Jaakko-pojasta ja hänen seikkailuistaan pilvissä asuvan jättiläisen, ogren, maailmassa.
Erilaisia versioita sadusta kerrotaan englanninkielisissä maissa, muualla Euroopassa sekä Aasiassa. Sadusta tuli laajalti suosittu 1700-luvun alussa.
Juoni

Jaakko lähtee myymään köyhän perheensä ainoaa lehmää ja saa tiellä tapaamaltaan haltialta siitä maksuksi taikapapuja. Kotona Jaakon äiti heittää moiset arvottomat pavut vihoissaan pihalle. Jaakko huomaa seuraavana aamuna papujen kasvaneen valtavaksi varreksi, joka ulottuu pilviin asti. Jaakko lähtee kiipeämään pavunvartta ja päätyy pilvien yläpuolelle maailmaan, jossa on jättiläisen asuttama linna. Jättiläinen yrittää syödä Jaakon, mutta tämä pakenee pavunvartta pitkin takaisin maan kamaralle. Jätti paiskautuu maahan ja kuolee, kun Jaakko hakkaa pavunvarren poikki. Jaakko tuo pilvimaailmasta mukanaan varastamansa kultamunia munivan hanhen, jonka ansiosta hän ja hänen äitinsä rikastuvat, ja Jaakko nai kauniin prinsessan.
Timothy C. Dowling

Timothy C. Dowling on yhdysvaltalainen sotahistorioitsija ja kirjailija.
Dowling on oppiarvoltaan tohtori. Hän opetti Wienin kansainvälisessä koulussa vuoteen 2001, jolloin hän vastaanotti viran Virginia Military Instituten historian laitoksesta. Hän on erikoistunut Saksan ja Venäjän modernin ajan historiaan. Dowling asuu Lexingtonissa, Virginiassa.
Teoksia

Personal Perspectives: World War I. ABC-Clio 2005 (Toim.)
Personal Perspectives: World War II. ABC-Clio 2005 (Toim.)
The Brusilov Offensive. Indiana University Press, 2008
Russia at War: From the Mongol Conquest to Afghanistan, Chechnya, and Beyond. ABC-Clio 2014
Itävallan–Turkin sota (1737–1739)

Itävallan–Turkin sota 1737–1739 käytiin Habsburgien monarkian Itävallan ja Osmanien valtakunnan välillä. Se oli myös osa Venäjän–Turkin sotaa  1735–1739 Itävallan ja Venäjän liittolaisuuden kautta. Sota päättyi Osmanien valtakunnan voittoon ja seuranneessa Belgradin rauhansopimuksessa Itävalta joutui luopumaan alueista, jotka se oli vallannut osmaneilta 20 vuotta aiemmin käydyn Itävallan–Turkin sodan aikana.
Taustaa

Keisarinna Anna Ivanovnan hallitsema Venäjä aloitti sodan Osmanien valtakuntaa vastaan 1735. Sen armeija menestyi taisteluissa, mutta kärsi sotaretkien aikana suuria tappioita kulkutautien ja huoltovaikeuksien vuoksi. Habsburgien Itävalta oli Venäjän liittolainen, mutta se pysytteli alkuun erillään sodasta ja toimi jopa välittäjänä osapuolten välisissä neuvotteluissa, joita pidettiin yllä koko sodan ajan. Kaarle VI:n hallitsema Itävalta halusi vallata lisää osmaneille kuuluneita alueita Balkanilta ja lopulta Venäjän taisteluissa saamien voittojen rohkaisemana se päätti liittyä mukaan. Tammikuussa 1737 Itävalta solmi Venäjän kanssa salaisen sopimuksen, missä se sopi mukaantulosta.
Sota

Osmanien armeija osoittautui paljon kovemmaksi pähkinäksi Itävallalle. Sen joukot onnistuivat valtaamaan Nišin aivan sodan alussa, mutta jo elokuussa 1737 osmanit saavuttivat merkittävän voiton lukumäärältään yli kaksi kertaa suuremmasta itävaltalaisarmeijasta Banja Lukan taistelussa Bosniassa. Tämän jälkeen Itävallalla oli suuria vaikeuksia pitää puoliaan osmanijoukkoja vastaan. Usein balkanilaisista vapaaehtoisista muodostettuja osmanien joukkoja johtivat taitavat kenraalikuvernöörit Hacı İvaz Mehmed pašša ja Hekimoğlu Ali pašša, joka oli kerännyt kokemusta useissa konflikteissa eri puolilla Osmanien valtakuntaa. Vaikka osmanien lukumäärä oli pienempi ja varustus ajankohtaan nähden usein vanhanaikaista, sen Balkania puolustavat joukot onnistuivat pitämään Itävallan aisoissa. Myös Itävallan armeija kärsi raskaasti kulkutaudeista, joskin sillä ei ollut samanlaisia huolto-ongelmia, joita Venäjä kohtasi Ukrainassa, Krimillä ja Kaukasuksella. Vaikka Venäjä yleensä menestyi sotilaallisissa yhteenotoissa, sen sotaretket epäonnistuivat vuosi toisensa jälkeen ja talven lähestyessä se joutui vetämään joukkonsa aina takaisin. Vuonna 1738 Itävalta kärsi jälleen tappion, kun Orsovan piiritys päättyi osmanien voittoon. Piiritettyjen tueksi lähetetty kreivi Lothar Königseggin johtama armeija onnistui lyömään osmaniosaston Korniassa, 50 kilometrin päässä Orsovasta, mutta kärsi tappion päätaistelussa.
Vuonna 1739 tilanne Itävallan vastaisella rintamalla alkoi käydä osmaneille tukalaksi Venäjän etenemisen vuoksi. Sotamarsalkka Burkhard Christoph von Münnichin johtamat venäläiset voittivat Stavutšanyn taistelun, jonka seurauksena ne pystyivät valtaamaan H'otynin linnakkeen lähes ilman taistelua. Münnich oli kehittänyt "itämaisen suunnitelman", jonka ydinajatuksena oli vallata koko osmaneille kuulunut Balkanin alue, minkä saavuttaakseen hän haikaili marssivansa aina Istanbuliin asti. Hänen joukkonsa etenivät Prutjoen vartta kohti etelää ja valtasivat Iașin. Osmanien armeija oli vaarassa jäädä motitetuksi Balkanille. Suurvisiiriksi noussut Hacı İvaz Mehmed pašša aloitti rauhaan tähtäävät neuvottelut, mutta pyrki samalla mahdollistamaan valtakunnalleen sotilaallisen voiton. Hän kasvatti armeijansa kokoa ja hyökkäsi länteen lyödäkseen Itävallan irralleen sodasta, jonka jälkeen joukot voitaisiin keskittää kokonaan Venäjää vastaan. 22. heinäkuuta käyty Grockan taistelun päättyi osmanien voittoon. Se jäi käytännössä sodan ratkaisutaisteluksi. Tappion nujertama Itävallan armeijan ylipäällikkö George Olivier Wallis menetti aloitekykynsä ja vetäytyi joukkoineen Belgradin taakse, jolloin Mehmed pašša saattoi edetä piirittämään kaupunkia.
Rauha

Rauhansopimus allekirjoitettiin solmittiin 18. syyskuuta. Itävallan edustajana toimi kenraali Wilhelm Reinhard von Neipperg, jonka innokkaasti rauhaa etsinyt Hacı İvaz Mehmed pašša oli käytännössä pidättänyt neuvottelujen ajaksi. Näin Neipperg ei saanut päivitettyä tietoa esimerkiksi Venäjän etenemisestä. Joka tapauksessa Belgradin puolustuksen luhistuttua tilanne kävi Itävallalle lohduttomaksi. Osmaneja neuvotteluissa edusti Mehmed paššan lisäksi Koca Ragıp pašša, josta myös aikanaan tuli suurvisiiri. Itävalta joutui palauttamaan edellisessä sodassa valtaamansa alueet takaisin osmaneille.
Seuraukset

Uutinen rauhasta lamautti Venäjän etenemisen. Münnichin joukot olisivat jääneet Mustanmeren ja osmaniarmeijan väliin ilman liittolaistensa sivustatukea, joten Venäjä joutui hakemaan pikaisesti rauhaa ja tyytymään paljon suunniteltua maltillisempiin ehtoihin. Venäjän–Turkin sota päättyi saman vuoden lokakuussa allekirjoitettuun Nissan rauhaan.
Sodan päättymisen jälkeen Habsburgien monarkia etsi syyllisiä häviöönsä. George Olivier Wallis tuomittiin vankeuteen ja hänen tuli kärsiä tuomionsa Spielbergin linnakkeessa. Samoin kävi useille Grockan taisteluun osallistuneille itävaltalaiskenraaleille sekä Neippergille, joka oli neuvotellut rauhansopimuksen. Heidän onnekseen keisari Kaarle VI kuoli vielä saman vuoden aikana ja uusi keisarinna Maria Teresia armahti tuomitut marraskuussa 1740.
Osmanien valtakunnassa seurasi useita vuosia kestänyt rauhan jakso, jolloin sen perinteiset viholliset olivat sitoutuneet sotiinsa omilla tahoillaan.
Arnold Jackson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Arnold Jackson |  Arnold Jackson |  Arnold Jackson |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 1 500 m |  |
Arnold Nugent Strode-Jackson, (5. huhtikuuta 1891 – 13. marraskuuta 1972) oli brittiläinen keskimatkojen juoksija, joka voitti 1 500 metrin olympiakultaa Tukholmassa 1912.
Arnold Jackson aloitti opiskelunsa Oxfordin yliopistossa vuonna 1910. Ajan tavan mukaisesti hän kilpaili useissa eri lajeissa, mm. soudussa, jalkapallossa ja maahockeyssä, jossa hän oli yliopiston joukkueen kapteeni. Hän voitti mailin juoksun Oxford–Cambridge-ottelussa kolmesti ja oli Oxfordin yliopiston yleisurheiluseuran puheenjohtaja.
Kansainvälisesti tuntematon Jackson matkusti Tukholman olympialaisiin omalla kustannuksellaan. Yhdysvaltalaiset Norman Taber ja maailmanennätysmies Abel Kiviat olivat ennakkosuosikkeja ja johtivat kilpailua loppusuoralle asti. 50 metriä ennen maalia Jackson nousi kärkikaksikon rinnalle ja ohitti heidät voittaen ajalla 3.56,8 viiden ensimmäisen miehen tullessa maaliin viiden metrin sisällä. Kiviat ja Taber hävisivät vain sekunnin kymmenyksellä, hopeamitalistin ratkaisemiseen tarvittiin maalikameran kuvaa. Jacksonin voittoaika rikkoi edellisen olympiaennätyksen 6,6 sekunnilla.
Ensimmäisessä maailmansodassa Jackson sai korkea-arvoisen DSO-kunniamerkin kolmella soljella eli täytti mitaliin vaadittavat kriteerit yhteensä neljä kertaa. Jackson haavoittui sodassa kolmesti ja oli maansa nuorin prikaatikenraali. Urheilu-ura päättyi haavoittumisista seuranneisiin pysyviin vammoihin. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1945 ja sai maan kansalaisuuden, vaikka palasikin sittemmin Oxfordiin 1960-luvulla.
Doorilainen pylväsjärjestelmä

Doorilainen pylväsjärjestelmä.
1. päätykolmio 2. akroterion 3. sima 4. korniisi 5. mutulus 7. friisi 8. triglyfi 9. metooppi 10. regula 11. gutta 12. taenia 13. arkkitraavi 14. kapiteeli 15. abakus 16. ekinus 17. pylväänvarsi 18. kanneluuri 19. stylobaatti
Doorilainen pylväsjärjestelmä tai doorilainen tyyli on yksi kolmesta klassisesta pylväsjärjestelmästä, jotka ovat peräisin antiikin kreikkalaisesta arkkitehtuurista. Kaksi muuta ovat joonialainen ja korinttilainen pylväsjärjestelmä. Pylväsjärjestelmiin kuuluu pylväiden lisäksi myös entablementti eli palkisto. Doorilainen tyyli on muodoltaan yksinkertainen, raskas ja karu. Se tunnetaan ennen kaikkea klassisen kauden suurista kreikkalaisista temppeleistä.
Historia

Doorilainen pylväsjärjestelmä on vanhin klassisista järjestelmistä. Sitä käytettiin alun perin ennen kaikkea eteläisillä ja länsisillä kreikkalaisalueilla eli doorilaisilla alueilla, kuten Peloponnesoksella, Sisiliassa ja Suur-Kreikassa, mistä se on saanut nimensä. Tyyli vaikuttaa periytyvän mykeneläisen kauden esikuvista 1300-luvulta eaa. Varhaisia esimerkkejä on kuvattu rakennusten pienoismalleissa 700–600-luvuilta eaa. Varhaisia tunnettuja doorilaisia temppeleitä arkaaiselta kaudelta ovat muun muassa Heran temppeli Olympiassa (n. 600 eaa.) sekä Artemiin temppeli Korkyralla (n. 580 eaa.).
Viimeistään 500-luvulla eaa. doorilainen pylväsjärjestelmä ulotti vaikutuksensa myös Ateenaan. Järjestelmä vakiintui klassisella kaudella 400-luvulla eaa., ja se oli tuolloin temppeliarkkitehtuurin hallitseva tyylisuunta. Vakiintuneena se esiintyy Olympian Zeuksen temppelissä (456 eaa.), ja sen sopusuhtaisimpana esimerkkinä pidetään Ateenan Parthenonia (438 eaa.). 300-luvulla eaa. doorilaisen tyylin käyttö väheni. Sitä käytettiin kuitenkin edelleen yhdessä muiden tyylisuuntien kanssa esimerkiksi stoissa eli pylväshalleissa.
Etruskit ja roomalaiset kehittivät doorilaisesta pylväsjärjestelmästä muokatun version, jota kutsutaan toskanalaiseksi pylväsjärjestelmäksi. Roomalaisessa arkkitehtuurissa doorilaista tyyliä käytettiin ennen kaikkea portiikkien pylväissä.