stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ottolainen taide
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ottolainen taide Wikimedia Commonsissa
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Hildesheimin Mikaelinkirkon sisäkuva, noin 1001-1031.
Elvīra Ozoliņa

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Elvīra Ozoliņa |  Elvīra Ozoliņa |  Elvīra Ozoliņa |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | keihäänheitto |  |
Elvīra Ozoliņa (ven. Эльвира Анатольевна Озолина, Elvira Anatoljevna Ozolina, s. 8. lokakuuta 1939 Leningrad) on latvialainen, Neuvostoliittoa edustanut keihäänheittäjä. Hän voitti kultaa vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa tuloksella 55,98 m. Vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa hän sijoittui viidenneksi tuloksella 54,81 m ja suoritukseensa pettyneenä ajatti päänsä kaljuksi heti kilpailun jälkeen.
Ozoliņa oli naimisissa keihäänheiton olympiavoittajan, huhtikuussa 2020 kuolleen Jānis Lūsisin kanssa. Heidän poikansa Voldemārs Lūsis on myös keihäänheittäjä, joka kilpaili vuosien 2000 ja 2004 kesäolympialaisissa.
Käännös suomeksi
Otavalvatti

| Otavalvatti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Valvatit Sonchus
Laji::  asper
Kaksiosainen nimi
 Sonchus asper  (L.) Hill 
Katso myös
   Otavalvatti Wikispeciesissä   Otavalvatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Otavalvatti (Sonchus asper) on yksivuotinen valvatteihin kuuluva keltakukkainen asterikasvi, joka on levinnyt laajalle alueelle. Se tunnetaan vanhana ihmisen seuralaislajina ja kasvaa muun muassa joutomailla, puutarhoissa, satamissa sekä pelloilla.
Ulkonäkö ja koko

Otavalvatti kasvaa 30–80 senttimetriä korkeaksi ja on isokokoisena haarova. Kasvi on pieni- ja pystyjuurinen. Varsi on lehdekäs, ontto ja sisältää runsaasti maitiaisnestettä. Lehtilavat ovat tavallisesti puikeita, herttatyvisiä pyörein tyviliuskoin, kovia, nirhalaitaisia tai liuskaisia, piikkiotaisia ja kiiltävänvihreitä. Otavalvatin kukinto on lähes lehdetön, huiskilomainen mykeröstö. Mykeröt ovat 1,5–2 senttimetriä leveitä ja kukkien teriöt vaaleankeltaisia. Suomessa otavalvatti kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on litteä pähkylä. Pähkylän pitkittäisharjut ovat sileitä ja pappus hapsihaiveninen ja varreton.
Suomessa tavataan kahta otavalvatin muunnosta: nimimuunnos var. asper sekä var. pungens. Ensin mainitun lehtilavat ovat ehyitä, nirhalaitaisia, ja niiden hampaat ovat otapäisiä. Toisen muunnoksen lehtilavat ovat isohampaisia tai liuskaisia ja isopiikkisiä, päättöliuskat ovat kapeahkoja. Otavalvattia muistuttava kaalivalvatti (S. oleraceus) eroaa siitä muun muassa syvästi pariliuskaisten lehtiensä puolesta.
Levinneisyys

Otavalvatti on laajalle levinnyt laji. Euroopassa sitä tavataan kaikkialla lukuun ottamatta mantereen arktisimpia osia. Aasiassa laji on satunnaisempi, ja sitä tavataan paikoitellen Turkissa, Lähi-idässä, Keski-Aasiassa, Intiassa, Etelä-Siperiassa, Japanissa ja Kiinassa. Afrikassa sitä tavataan Saharan pohjoispuolella Marokosta Tunisiaan sekä paikoitellen Keski- ja Etelä-Afrikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa suuressa osassa Yhdysvaltoja ja Etelä-Kanadaa. Otavalvattia tavataan myös Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa otavalvatti on Lappia lukuun ottamatta muinaistulokas, pohjoisessa uustulokas. Lajia tavataan koko maassa, mutta yleinen se on vain Etelä-Suomessa. Lapissa laji on hyvin harvinainen. Suomessa tavattavat otavalvatit kuuluvat pääasiassa muunnokseen var. asper.
Elinympäristö

Otavalvatti on vanha ihmiskulttuurin seuralaislaji. Lajille tyypillisiä kasvupaikkoja ovat joutomaat, tienvarret, puutarhat, perunamaat, seinustat, satamat ja pellot. Suomessa sitä tavataan etenkin vanhoissa kylissä ja kaupungeissa. Otavalvatti on typensuosija.
Käyttö

Otavalvattia on käytetty sekä vihanneksena että sikojen rehuna. Jälkimmäiseen käyttötarkoitukseen viittaa myös lajin ruotsinkielinen nimi "svinmolke".
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2011: Otavalvatin levinneisyys Suomessa
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Sonchus asper:  Wikidata: Q1065570  Wikispecies: Sonchus asper  AoFP: 411  APA: 1018  APDB: 139360  APNI: 189698  APSA: 286-10-2c  ARKive: sonchus-asper  BioLib: 41644  Calflora: 10384  CoL: 4Y96B  eFloraSA: Sonchus_asper  EoL: 492388  EPPO: SONAS  EUNIS: 159413  FloraBase: 8230  FNA: 200024556  FoAO2: Sonchus asper  FoC: 200024556  FoIO: SONASP  GBIF: 3105782  GISD: 1450  GRIN: 34933  iNaturalist: 53269  IPA: 6434  IPNI: 1003017-2  IRMNG: 10588479  ITIS: 38424  MichiganFlora: 474  NatureServe: 2.145502  NBN: NBNSYS0000004544  NCBI: 50193  NZOR: 3c8208d9-bb32-43a2-8e6a-524d170d3bce  NZPCN: 2781  Open Tree of Life: 761937  PFI: 6311  Plant List: gcc-130230  PLANTS: SOAS  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1003017-2  RHS: 105532  Tropicos: 2701342  VASCAN: 3513  VicFlora: 9f85b9a7-dcd3-47b1-ac51-a22015d5c61f  WiO: spiny-annual-sow-thistle  WisFlora: 5105  WoI: 1943  WFO: wfo-0000031264  Laji.fi: MX.39930 
Sonchus oleraceus var. asper:  Wikidata: Q38780326  APDB: 99908  APNI: 108405  GBIF: 4249565  GRIN: 34940  IPNI: 328750-2  NZOR: c3369a8e-6d9a-48ff-97a8-bf0b1db93dff  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:328750-2  Tropicos: 2711968  WFO: wfo-0000093326  WoRMS: 1229803 
Otavalvatin kukkamykeröitä sekä haivenellisia pähkylöitä.
Ouahigouya

| Ouahigouya |
| --- | --- |
 Ouahigouyan katuelämää.
 Ouahigouya
 Koordinaatit: 13°34′35″N, 2°25′1″W 
Valtio:  Burkina Faso
Alue:  Nord
Provinssi:  Yatenga
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  491 km²
Väkiluku (2019):  199 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ouahigouya on kaupunkikunta sekä Nordin alueen ja Yatengan provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee 181 kilometriä Ouagadougousta luoteeseen. Kunnassa on 199 400 ja kaupunkialueella 124 600 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).
Maantiede

Ouahigouyan kunnan pinta-ala on 491 ja kaupunkialueen 102 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Koumbrin ja Bargan, idässä Namissiguiman ja Oulan, etelässä Zogorén, Gourcyn ja Leban sekä lännessä Tangayen ja Thioun kuntiin. Maisemaa leimaa kumpuileva tasanko. Seutu kuuluu Nakambén eli Valkoisen-Voltan valuma-alueeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensasaroa ja metsäsavannia.
Seudun ilmasto on sahelilais-sudanilainen. Vuotuinen sademäärä on 500–800 millimetriä. Sadekausi kestää kesäkuusta lokakuuhun, kuiva ja viileä kausi marraskuusta tammikuuhun sekä kuiva ja kuuma kausi helmikuusta toukokuuhun. Jälkimmäistä leimaa harmattan-tuuli. Keskilämpötilat vaihtelevat 25,7 ja 42,8 asteen välillä.
Kuntaan kuuluu 15 kaupunginosaa ja 37 kylää.
Historia

Ouahigouya oli ennen siirtomaa-aikaa Yatengan mosivaltion pääkaupunki. Siitä tuli hallintopiirin keskus vuonna 1904 ja se sai täyden kunnallishallinnon vuonna 1958 ja uudelleen vuonna 1995. Vuodesta 1960 lähtien se oli departementin ja vuodesta 1973 prefektuurin keskus. Yatengan provinssi on perustettu vuonna 1984 ja Nordin alue vuonna 2001.
Liikenne, talous ja palvelut

Ouahigouyan kautta kulkee Ouagadougoun ja Malin rajan välinen maantie RN2, josta haarautuvat Bobo-Dioulassoon johtava RN10 ja Kayaan johtava RN15. Kaupungissa on kaksi liikenneasemaa.
Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely, puutarhan- ja karjanhoito sekä kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, fonio, riisi, maapähkinä,  seesami, puuvilla, lehmänpapu ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja siipikarja sekä vähemmässä määrin aasit, hevoset ja kamelit. Ouahigouyassa on yksi maan suurimmista torialueista. Muita elinkeinoja ovat käsityöammatit, palvelut ja hallinto. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan.
Kaupungissa toimii julkisia ja yksityisiä lyseoita ja ammattikouluja, kaksi yksityistä ammattikorkeakoulua sekä tekninen yliopisto. Terveyspalveluihin kuuluvat kaksi aluesairaalaa, terveyskeskukset ja yksityisvastaanotot. Kulttuurilaitoksia ovat nuoriso- ja kulttuuritalo, naisten talot, elokuvateatterit, teatterisalit ja kirjasto.
Matkailu ja nähtävyydet

Paikallinen nähtävyys on Yatenga naban palatsi, jossa perinteinen hallitsija ottaa yhä vastaan kävijöitä. Ouahigouya sijaitsee Dogonimaahan johtavan matkailureitin varrella, mutta se ole varsinainen turistikohde. Kaupungissa on eri tasoisia majoituspalveluja.
Ovonramwen

| Ovonramwen |
| --- | --- |
 
Beninin oba
Valtakausi:  1888–1897
Edeltäjä:  Adolo
Seuraaja:  Aiguobasinmwin

Syntynyt:  1857
Kuollut:  1914 Calabar
Isä:  Adolo
Ovonramwen (k. 1914) oli viimeinen itsenäisen Beninin kuningaskunnan hallitsija eli oba vuosina 1888–1897. Britit kukistivat hänet ja Beninin vuonna 1897. Ovonramwen karkotettiin Calabariin, jossa hän sittemmin kuoli.
Elämäkerta

Ovonramwenista tuli Beninin oba eli kuningas vuonna 1888 aikana, jona britit laajensivat siirtomaaimperiumiaan alueella. Hänen valtaannousuaan edelsi Ovonramwenin isän Oba Adolon kuolema ja verinen kamppailu hänen seuraajastaan. Ovonramwen voitti tämän kamppailun tappamalla kilpailijansa. Pian Ovonramwenin noustua valtaistuimelle britit alkoivat uhata maata ja kuningaskunnan rajat pienenivät. Vuonna 1892 britit ja Benin solmivat sopimuksen, jolla Beninistä tuli brittien protektoraatti. Ovonramwen kuitenkin omalta osaltaan jätti sopimuksen paljolti huomiotta.
Britit laajensivat edelleen siirtomaavaltaansa eri keinoin paikallisten hallitsijoiden kustannuksella ja vuoteen 1895 mennessä Benin oli alueen ainut vielä itsenäinen maa. Beninin asukkaat harjoittivat ihmisuhreja perinteisissä seremonioissaan, mikä toimi syynä brittien väliintuloon maan sisäisissä asioissa. Tammikuussa 1897 brittiläinen konsulikenraali matkusti Benin Cityyn vaatien maan alistumista siirtomaavaltaan. Tästä kieltäydyttiin ja pian myös pieni brittiseurue surmattiin. Surman tekijöinä olivat todennäköisesti Ovonramwenin paikalliset vastustajat. Seurasi sota ja britit lähettivät maahan 1 500 miehen vahvuisen sotajoukon. Ovonramwen ei pystynyt puolustamaan Benin Cityä ja vetäytyi maan maaseudulle tehden edelleen vastarintaa. Lopulta hän kuitenkin antautui saman vuoden elokuussa. Ovonramwen karkotettiin Calabariin nykyisen Nigerian kaakkoisosaan. Britit nostivat obaksi Ovonramwenin pojan Aiguobasinmwinin, jolla oli kuitenkin enää lähinnä seremoniallinen rooli kuninkaana.
Ovonramwen karkotettiin Calabariin nykyisen Nigerian kaakkoisosaan (Kuvanveisto).
Ozjora

Ozjora (ven. Озёра, vepsäksi Järved tai Järvidekülä, kieli- ja kansatieteellisessä kirjallisuudessa on käytetty myös suomalaistettua muotoa Järvienkylä) on vepsäläinen kyläryhmä Venäjällä Leningradin alueen Podporožjen piirin Vinnitsyn kunnassa. Se sijaitsee Ojatin ja Ozjorskoje-järven rannoilla noin 25 kilometriä Vinnitsystä etelään.
Ozjoran pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvun lopussa. Nykyään kyläryhmään kuuluvat Kuzminskajan, Lukinskajan, Martemjanovskajan, Nikulinskajan ja Ožegovskajan eli Krysanova Goran kylät. Niissä on noin 275 asukasta. Kyliä ympäröi Vepsän metsä -luonnonpuisto. Seudulla on 1800-luvun puuarkkitehtuurin muistomerkkejä.
Aiheesta muualla

Ozjora Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Ozjorsk (Kaliningradin alue)

Ozjorskin vaakuna.
Ozjorsk (ven. Озёрск) on kaupunki ja piirikeskus Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Puolan rajaa 120 kilometriä Kaliningradista kaakkoon. Kaupungissa asui 4 740 henkeä (vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan); koko Ozjorskin piirissä oli 15 316 asukasta.
Kaupunki on perustettu vuonna 1724. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin. Vuoteen 1938 nimenä oli Darkehmen ja vuoteen 1946 saakka Angerapp. Nykyisen nimensä kaupunki sai vuonna 1946.
Aiheesta muualla

Ozjorskin piirin sivusto (venäjäksi)
Kaliningradin alueen kaupungit
Outo vieras Muumitalossa

| Outo vieras Muumitalossa> Skurken i Muminhuset |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Tove Jansson
Kuvittaja:  Per Olov Jansson
Kansitaiteilija:  Per Olov Jansson
Kieli:  ruotsi
Genre:  satu
Julkaistu:  1980
Suomennos
Suomentaja:  Panu Pekkanen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1980
Sivumäärä:  34
ISBN:  951-0-10117-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Outo vieras Muumitalossa (ruots. Skurken i Muminhuset) on vuonna 1980 ilmestynyt Tove Janssonin viimeinen muumikirja. Tove Janssonin veli Per Olov Jansson on tehnyt kirjaan valokuvakuvituksen.
Hahmot ja juoni

Kirjan päähenkilöitä ovat muumiperhe, esi-isä, Pikku Myy, Miska ja Haisuli. Tapahtumat sijoittuvat siniseen Muumitaloon.
Eräänä täysikuisena syysyönä muumit ajattelevat, että on aika mennä talviunille. Keskellä yötä Muumitaloon tulee outo vieras, joka menee kellariin. Pian kaikkialla haisee ja on sotkuista. Pikku Myy menee alas tutkimaan tapausta. Vieras paljastuu pieneksi ja karvaiseksi merirosvo-Haisuliksi.
Toteutus

Kirjan kuvissa käytetyn Muumitalon pienoismallin ovat rakentaneet Pentti Eistola, Tuulikki Pietilä ja Tove Jansson vuosina 1976–1979. Rakennuspiirustuksia ei käytetty, vaan rakentaminen eteni vapaasti. Kyseessä on itsenäinen taideteos, joka ei muistuta aiemmissa muumikirjoissa kuvattua Muumitaloa. Teos kuuluu nykyään Tampereen taidemuseon osana toimivan Muumilaakson kokoelmaan.
Kuvissa esiintyvät hahmot ovat Tuulikki Pietilän suunnittelemia nukkeja.
Ovatko ateenalaiset maineikkaampia sodassa kuin viisaudessa

| Ovatko ateenalaiset maineikkaampia sodassa kuin viisaudessa> Πότερον Ἀθηναῖοι κατὰ πόλεμον ἢ κατὰ σοφίαν ἐνδοξότεροι.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia, epideiktinen puhe
Julkaistu:  n. 100
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ovatko ateenalaiset maineikkaampia sodassa kuin viisaudessa (m.kreik. Πότερον Ἀθηναῖοι κατὰ πόλεμον ἢ κατὰ σοφίαν ἐνδοξότεροι, Poteron Athēnaioi kata polemon ē kata sofian endoksoteroi; lat. De gloria Atheniensium) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja IV, 25) kuuluva tutkielma, joka vertailee nimensä mukaisesti antiikin ajan ateenalaisten saavutuksia sodassa ja filosofian harrastuksessa.
Plutarkhoksen teos on muodoltaan epideiktinen puhe. Puhe on mahdollisesti pidetty Ateenassa, koska se viittaa ”tähän kaupunkiin” monen taiteen äitinä. Teksti on säilynyt nykyaikaan vain osittain; sen alkuosa puuttuu ja puhe tuntuu myös päättyvän kesken. Lampriaan tekemässä Plutarkhoksen teosten luettelossa teoksella on lyhyempi nimi Mistä ateenalaiset olivat kuuluisia? (Κατὰ τί ἔνδοξοι Αθηναῖοι, Kata ti endoksoi Athēnaioi).
Teos käsittelee ennen kaikkea Ateenan loistavaa menneisyyttä. Plutarkhos esittää, että Ateenan sotapäälliköiden ansiota on, että myös kirjailijat ja taiteilijat saattoivat kukoistaa kaupungissa. Sotilaiden ylistäminen johtaa samalla kirjailijoiden ja taiteilijoiden moittimiseen. Plutarkhos huomauttaa, ettei Ateena koskaan kukoistanut monilla runouden aloilla. Ateenalainen historiankirjoitus kertoisi muiden tekemistä suurista teoista ilman suuria ateenalaisia sotilaita, kuten Perikles ja Nikias. Historioitsijoista vain Ksenofon saa kiitosta, koska tästä tuli sotilaana itsekin historiankirjoituksen kohde. Kreikkalainen teatteri perustui valheeseen ja oli naismaista. Suuret sotapäälliköt sen sijaan olivat toiminnan miehiä, joiden voittopalkintoja olivat kokonaiset kaupungit, maat ja temppelit. Sodassa saavutetuille voitoille oli omistettu juhlapäiviä, teatterikilpailuissa saavutetuille voitoille ei.
Ralph Waldo Emerson on teoksen englanninkieliseen käännökseen kirjoittamassaan johdannossa todennut, että on erikoista, että Plutarkhoksen kaltainen oppinut henkilö ylistää kyseisellä tavalla sotilaita ja jopa parjaa kirjailijoita. On kuitenkin mahdollista, että kyseessä on lähinnä retorinen taidonnäyte, joka ei välttämättä esitä suoraan Plutarkhoksen omia ajatuksia.
Kirjallisuutta

Plutarch: Were the Athenians More Famous in War or in Wisdom?. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume IV. Loeb Classical Library 305. Roman Questions. Greek Questions. Greek and Roman Parallel Stories. On the Fortune of the Romans. On the Fortune or the Virtue of Alexander. Were the Athenians More Famous in War or in Wisdom?)  Cambridge, MA:  Harvard University Press.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Πλούταρχος: Πότερον Αθηναίοι κατά πόλεμον ή κατά σοφίαν ενδοξότεροι (muinaiskreikaksi)
Plutarch: Were the Athenians More Famous in War or in Wisdom? (englanniksi)
Ozjory

Kaupungin vaakuna
Okan ylittävä ponttonisilta Ozjoryn lähellä.
Ozjory (ven. Озёры) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen vasemmalla rannalla (laivalaituri) 155 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Kaupunki on Ozjoryn piirin keskus. Moskovan ja Rjazanin välisen rautatien sivurata haarautuu Ozjoryyn Kolomnasta Golutvinin asemalta. Asukkaita on 25 000 henkeä (vuonna 2005).
Kaupunki on saanut alkunsa Ozerkin kylästä, jonka nimi perustuu lähistöllä sijaitseviin Okajoen muodostamiin järviin. 1800-luvun lopulla paikkakunnalle syntyi tekstiiliteollisuutta. Vuonna 1921 Ozjory sai taajaman statuksen, ja vuonna 1925 siitä tuli kaupunki.
Nykyään Ozjory on rauhallinen maaseutukaupunki, jossa toimii tekstiili-, metalli- ja elintarviketeollisuutta. Keskustassa on vuonna 1851 rakennettu Pyhän kolminaisuuden kirkko. Kaupungissa on kotiseutumuseo. Okajoen luonnonkauniit rannat ovat suosittua retkeily- ja huvilaseutua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ozjoryn piirin sivusto (venäjäksi)
Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
P-1 Pravda

| P-1 Pravda |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Itämeren telakka, Leningrad
Kölinlasku:  21. toukokuuta 1931
Laskettu vesille:  3. tammikuuta 1934
Palveluskäyttöön:  9. kesäkuuta 1936
Loppuvaihe:  upotettu 17. syyskuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 200 t (pinnalla) 1 870 t (sukellus)
Pituus:  90,0 m
Leveys:  8,0 m
Syväys:  2,83 m
Koneteho:  2 × MAN M10V -dieselmoottoria, 6 085 bhp (pinnalla) 2 × PG-84/95-sähkömoottoria 1 100 hv
Nopeus:  24,3 solmua (pinnalla) 11,0 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  5 700 nm@10 solmua (pinnalla)
Miehistöä:  56
Aseistus
Aseistus:  6 × torpedoputkea 2 ×130 mm B-7 -tykkiä 1 × 37 mm 11-K -ilmatorjuntatykki
P-1 Pravda oli Neuvostoliiton laivaston P-luokka (sukellusvene, Neuvostoliitto)|P-luokan]] sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Sukellusvene tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 21. toukokuuta 1931. Vene laskettiin vesille 3. tammikuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 9. kesäkuuta 1936.
Palvelus

Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon vene oli Oranienbaumin laivastotukikohdassa Kronstadtin kaakkoispuolella Nevanlahden etelärannalla päällikkönään kapteeniluutnantti I. A. Loginov. Se siirrettiin aamulla 8. syyskuuta 1941 Kronstadtiin.
Alus lähti 9. syyskuuta ensimmäiselle partiomatkalleen. Alukseen oli Hankoon kuljetettavaksi kuormattu 19,6 tonnia elintarvikkeita, lääkkeitä ja tykistön ampumatarvikkeita. Alus katosi matkalla jäljettömiin, kun saattajat olivat 10. syyskuuta lähteneet Suursaaren länsipuolelta paluumatkalle.
Hylky löydettiin 2008 ja tunnistettiin 2011 läheltä Kalbådagrundin eteläpuolelta 75 metrin syvyydestä. Alueella oli sodan aikana Juminda-miinoite.
Over the Top – terästäkin kovempi

| Over the Top – terästäkin kovempi> Over the Top |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Menahem Golan
Käsikirjoittaja:  Gary Conway David Engelbach Stirling Silliphant Sylvester Stallone
Tuottaja:  Menahem Golan Yoram Globus
Säveltäjä:  Giorgio Moroder
Kuvaaja:  David Gurfinkel
Pääosat:  Sylvester Stallone Susan Blakely Robert Loggia David Mendenhall Rick Zumwalt
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Cannon Films
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  12. helmikuuta 1987  10. huhtikuuta 1987 
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  15 000 000
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Over the Top – terästäkin kovempi (Over the Top) on yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1987. Menahem Golanin ohjaaman elokuvan pääosissa ovat Sylvester Stallone, Susan Blakely, Robert Loggia, David Mendenhall ja Rick Zumwalt.
Juoni

Lincoln Hawk (Sylvester Stallone) on aikapäiviä sitten vaimostaan eronnut rekkakuski, joka harrastaa kädenvääntöä. Poikaansa hän ei ole tavannut vuosiin, mutta ex-vaimon sairastuessa hän saa tilaisuuden tutustua poikaansa paremmin. Pojan appi-isäselvennä Jason Cutler (Robert Loggia) ei pidä siitä, että tämä alkaa kuljeskella kiertolaiselämää viettävän isänsä kanssa. Poika on tietysti ylpeä isästään, joka hänen uskoakseen pystyy vääntämään vaikka käden irti.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sylvester Stallone  | … |  Lincoln Hawk   |
|  Robert Loggia  | … |  Jason Cutler    |
|  Susan Blakely  | … |  Christina Hawk   |
|  David Mendenhall  | … |  Michael Hawk   |
|  Rick Zumwalt  | … |  Bob ”Bull” Hurley   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antaa elokuvan suomalaiselle VHS-kasettijulkaisulle alimman arvosanan eli ”pommin”. Hänen mukaansa elokuva on ”rasittavan imelä ja hikinen machopullistus”.
P-Hydroksibentsoehappo

| p-Hydroksibentsoehappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-hydroksibentsoehappo
CAS-numero:  99-96-7
PubChem CID:  135 ja 3702506
SMILES:  C1=CC(=CC=C1C(=O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H6O3
Moolimassa:  138,118 g/mol
Sulamispiste:  214,5–215,5 °C
Tiheys:  1,497 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 5 g/l (25 °C)
p-Hydroksibentsoehappo eli 4-hydroksibentsoehappo (C7H6O3) on aromaattisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muun muassa lääkkeitä ja polymeerejä. Salisyylihappo (o-hydroksibentsoehappo) ja m-hydroksibentsoehappo ovat p-hydroksibentsoehapon isomeereja.