Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Historia > Tavaratalon rakentaminen > Tavaratalon suunnittelu

Henrikinkatujen (nyk. Mannerheimintien eteläosan) tienoota suunniteltiin ajan hengen mukaisesti: siitä haluttiin luoda suurkaupunki, jossa näkyi mannermainen henki tornitaloineen, leveine puistokatuineen ja kerros- ja liiketaloineen. Unelma tehokkaasta ja keskitetystä tavaramyynnistä oli peräisin Pariisista, josta ajatus levisi kaikkialle kulutuskypsiin maihin ja kulttuureihin, joissa ostovoimainen keskiluokka oli vahvistumassa. Tavarataloaate saapui Pariisista myös Helsinkiin.
Stockmann järjesti 1915 kilpailun saadakseen luonnoksia Aleksanterinkadun ja Mannerheimintien kulmaan suunniteltuun tavarataloon. Uudesta tavaratalosta piti alkujaan tulla vain kaksikerroksinen, mutta rakenteiden tuli olla niin vahvat, että talo pystyttäisiin myöhemmin laajentamaan kuusikerroksiseksi. Julkisivusta haluttiin yksinkertainen ja arvokkaan näköinen, ja sen materiaaliksi toivottiin tiiltä. Monia arkkitehteja houkutteli mahdollisuus rakentaa maan ensimmäinen suuri tavaratalo, joka sijaitsi vieläpä keskeisellä paikalla. Suunnittelukilpailun ratkaisu tehtiin maaliskuussa 1916. Kilpailuun oli jätetty yhteensä 28 ehdotusta, ja palkintolautakuntaan kuuluivat Karl ja Frans Stockmann sekä arkkitehdit Emil Fabritius ja Oscar Bomanson. Kilpailun ensimmäisen palkinnon saivat Valter ja Ivar Thomé, toisen palkinnon Sigurd Frosterus ja kolmannen palkinnon Eliel Saarinen.
Kilpailuehtojen mukaan osanottajat olivat kilpailleet vain palkinnoista eivätkä lopullisesta työstä. Työllään City 1926 toisen palkinnon saanut Sigurd Frosterus sai vuonna 1917 tehtäväkseen laatia tavaratalon lopulliset piirustukset. Kilpailun voittaneet Thomén veljekset olivat saaneet surmansa sisällissodan aikana vuonna 1918 punaisten teloittamina. Rakentaminen oli tarkoitus aloittaa syksyllä 1919. Frosteruksen uusi suunnitelma oli valmis vuoden 1917 lopulla, ja piirustusten perusteella tavaratalosta valmistettiin kipsimalli.
Sisällissota ja lamavuodet viivästyttivät hanketta. Syksyllä 1919 Stockmann osti Citykorttelista Argoksen omistaman tontin nro 10, joka sijaitsi Pohjois-Esplanadin ja Mannerheimintien kulmassa. Tontin pinta-ala oli 1 466 neliömetriä ja hinta 4 050 000 markkaa. Tontilla sijaitsi linnatyylinen, vuonna 1896 rakennettu kerrostalo. Argoksen oston jälkeen Stockmann omisti koko korttelirivin Pohjois-Esplanadin, Mannerheimintien ja Aleksanterinkadun väliltä.
1910-luvun loppupuolella alettiin suunnitella Keskuskadun (silloin Hakasalmenkatu) jatkamista Aleksanterinkadulta Esplanadille. Alun perin kadun jatketta suunniteltiin nykyistä idemmäs, mutta lopulta kadun jatke päätettiin rakentaa suoraan silloisen Hakasalmenkadun kohdalta. Alueella sijaitsi kolmikerroksinen talo, jossa oli suosittu Ekbergin kahvila. Talo purettiin osittain kesällä 1917, ja tonttien nro 9 ja 23 halki rakennettiin nykyinen Keskuskatu. Vuonna 1920 Stockmann osti kadun länsipuolelle jäävät tontit 3,75 miljoonalla markalla. Tontin pinta-ala oli 1 343 neliömetriä. Kauppasopimuksessa Helsingin kaupungin kanssa sovittiin myös, että Stockmannilla on pysyvä hallintaoikeus ja mahdollisuus käyttää vapaasti Keskuskadun alle jäävä 2 376 neliömetrin tila tarpeelliseen syvyyteen asti.
1920-luvun alussa Frosteruksen oli pakko muokata uudelleen rakennuksen piirustuksia, osaksi sen vuoksi, että Stockmann oli ostanut Argoksen talon ja toisaalta siksi, että Keskuskatua oli jatkettu Aleksanterinkadulta Pohjois-Esplanadinkadulle. Tämä merkitsi sitä, että yritys oli saanut yhtenäisen 7 060 neliön tonttikokonaisuuden, jossa oli neljä kadunpuoleista sivua ja joka oli muodoltaan epäsäännöllinen, venytetyn viisikulmion muotoinen. Kortteli 95a yhdistettiin lopulta asemakaavallisesti yhdeksi tontiksi.
Frosteruksen luomiin uusiin piirustuksiin kuuluivat muun muassa pyöreä keskushalli ja Argoksen talon tilalle rakennettava 70 metriä korkea ja 17-kerroksinen tornitalo. Torniehdotustaan Frosterus perusteli sen sopivuudella Johanneksen kirkon, Paloaseman tornin, Asemarakennuksen tornin, Nikolainkirkon, Kansallismuseon ja Kallion kirkon muodostamaan siluettikuvaan. Tornitaloa ei otettu mukaan lopullisiin piirustuksiin, mutta vuonna 1929 Stockmannin johto kirjoitti kaupungin rahatoimikamarille, että yritys rakentaisi tornitalon niin pian kuin taloudellisesti ja yleisesti olot sallisivat.