stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Työaika
Työajan lyhentäminen > 6 tunnin työpäivä

Göteborgin vanhainkodin kokeilu kuuden tunnin työpäivästä keskeytettiin vuonna 2017, koska se tuli liian kalliiksi. Vanhainkotiin jouduttiin palkkaamaan 17 uutta työntekijää, mikä maksoi 12 miljoonaa kruunua, 1,2 miljoonaa euroa.
Vanhustyöstä vastaava Daniel Bernmar pitää silti työajan lyhentämistä lisäkuluttamista parempana sitten, kun rahaa on tarpeeksi, mutta "järkevällä aikavälillä" työaikojen yleinen lyhentäminen on hänestä aivan kohtuuttoman kallista.
Työterveyslaitoksen tutkijaprofessori Mikko Härmän mukaan kokeiluissa työajan lyhentäminen parantaa terveyttä mutta ongelmana ovat kustannukset. Hänestä kahdeksan tunnin työaika on silti useimmille paras vaihtoehto: se rytmittää vuorokauden ihanteellisimmin työhön, uneen ja vapaa-aikaan.
Työajan lyhentäminen > 6+6-kokeilu Suomessa

Suomessa kokeiltiin lyhyempää työaikaa vuosina 1996—98. Sosiologian professori Paavo Seppäsen 1960-luvulla esittämän ajatuksen mukaan tuottavan organisaation tulisi toimia kahdeksan tunnin sijaan 12 tuntia päivässä, ja tämä aika jaettaisiin kahteen kuusituntiseen työvuoroon. Mallin nimeksi tuli 6+6. Euroopan sosiaalirahaston hankkeessa 6+6-mallia testattiin 20:ssä suomalaisessa kunnassa. Mukana oli myös 12 yksityistä yritystä. Kokeiluun ottivat osaa muiden muassa muoviyritys Orthex, lämmitinvalmistaja Wallas-Marin ja kustannusyhtiö Otava.
Työajasta tehtiin intensiivisempi, taukoja lyhennettiin, pekkaspäivät poistettiin ja tuottavuus kasvoi. Työntekijät eivät pitäneet kiristyneestä työtahdista ja kokeilut lopetettiin, samoin kunnissakin, mutta niissä edes tuottavuus ei kasvanut.
Jotkut yritykset maksoivat kuuden tunnin vuoroa tekeville työntekijöille saman kahdeksan tunnin palkan kuin aiemmin, jotkut taas sopivat maksavansa palkan seitsemältä tunnilta.
Kokeiluun osallistuneen Nokian Renkaiden tuottavuus kohosi 33 prosenttia ja putkiyhtiö KWH-Pipe kasvatti tuottavuuttaan 42,2 prosenttia. Myös työhyvinvoinnin havaittiin parantuneen. Järjestelyn eduiksi on mainittu myös tilojen ja laitteiden tehostunut käyttö ja parempi tuotto suhteessa pääomaan.
Kokeiluun ryhtyi yrityksiä, joiden tuotantoprosessia saattoi tehostaa esimerkiksi pidentämällä päivän koneenkäyttöjakso yhdestä 8 tunnin vuorosta kahteen 6 tunnin vuoroon. Muissa yrityksissä ja nykyaikaisessa tietotyössä tulos voisi olla aivan toinen.
Järjestelyä ei kuitenkaan jatkettu. Tähän vaikuttivat sekä työnantajien että työntekijöiden epäluulot – pelot esimerkiksi palkkatulojen vähenemisestä tai toisaalta palkkamenojen kasvusta – sekä muun yhteiskunnan eritahtisuus: tavallisesta kahdeksasta viiteen -rytmistä poikkeaminen aiheuttaa vaikeuksia esimerkiksi lastenhoidon järjestämisessä. Kuntien osalta rahoitus loppui. Lisäksi lamakausi päättyi eikä töitä tarvinnut enää jakaa.
KWH-Pipe kuitenkin jatkoi kokeilua omalta osaltaan vielä vuoteen 2012, kaikkiaan 16 vuoden ajan. Tämän yrityksen kokemus oli, että työajan lyheneminen korvautui, kun tuottavuus kasvoi vastaavasti. KWH-Pipen osalta järjestely päättyi vasta, kun se yhdistyi toisen yrityksen kanssa. Työmarkkinaneuvos Pekka Peltolan mukaan asiaan vaikutti myös työnantajajärjestön ankara painostus.
Sittemmin ajatusta työpäivän lyhentämisestä ovat pitäneet esillä mm. vasemmistoliiton kansanedustajat ja pääministeri Sanna Marin.
Ekonomistien mielestä työajan lyhentäminen ja työn jakaminen ei lisää työllisten määrää.
Työajan lyhentäminen > Saksan lyhennetty työaika

Saksassa työntekijöitä on myös irtisanomisten sijaan siirretty lyhyemmälle työpäivälle. Tämä on lisännyt työvoiman joustavuutta, kun kysynnän vaatiessa yritykset ovat voineet lisätä työtunteja.
Taloussanomien mukaan tämän piirteen vikana on se, että malli lukitsee työntekijät nykyisiin yrityksiin sen sijaan, että jostain irtisanottaisiin ja työvoimaa siirtyisi toisille aloille. Näin luova tuho estyy.
Palkankorotukset ovat olleet toisinaan prosentin luokkaa tai jopa negatiivisia.
Työajan lyhentäminen > Islannin lyhennetty työaika

Vuonna 2021 uutisoitu Islannin kokeilu 36-tunnin työviikosta perustui professori Roope Uusitalon mukaan nelipäiväistä työviikkoa ajavien ajatuspajojen raporttiin, jonka lähteet ovat kandi- ja maisteritutkielmia ja Islannin hallituksen raportteja. Tällä perusteella Uusitalo pitää Suomen 1990-luvun 6+6-kokeiluja relevantimpina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Työaikalaki 872/2019
Työaikalain mukainen ansiolaskuri (Arkistoitu – Internet Archive)
STTK tutki: Suomalaiset toivovat lyhyempää työaikaa, mutta arvioivat sen pitenevän STTK, 2017
Kahdeksantuntinen työpäivä täyttää 100 vuotta ja voi hyvin – kuusituntistakin kokeiltiin, mutta se haudattiin hyvistä kokemuksista huolimatta Yle, 2017
Uskontorikos

Uskontorikos on toisten ihmisten uskonnollisia katsomuksia loukkaava, lainsäädännössä rangaistavaksi säädetty teko. Suomen rikoslaissa uskonnon harjoittamiseen kohdistuvat rikokset on vuodesta 1999 lähtien ryhmitelty rikoksiin yleistä järjestystä vastaan, sillä eräiden uskonnollisuuteen kohdistuvien tekojen katsotaan vaarantavan yhteiskuntarauhaa laajemminkin.
Suomen rikoslaissa rangaistaviksi on säädetty:
Uskonrauhan rikkominen (RL 17:10§) eli Jumalan tai muun pyhänä pidetyn asian pilkkaamisesta tai häpäisystä ja kirkollisen toimituksen tai minkä tahansa hautaustilaisuuden häirinnästä. Momentin ensimmäisessä kohdassa teon rangaistavuus vaatii erityistä, julkiseen loukkaukseen liittyvää motiivia. Kriminalisoinnilla on tarkoitus suojata yleistä yhteiskuntarauhaa..
Uskonnonharjoituksen estäminen (RL 17:11§) katsotaan puuttumiseksi perusoikeuksiin.
Hautarauhan rikkominen (RL 17:12§) on loukkaus suomalaisen yhteiskunnan sosiaalisia normeja kohtaan.
Ruotsin vanhassa lainsäädännössä uskontorikosten päätyypit olivat jumalanpilkka ja harhaoppien levittäminen. Rankaisematta jätetyn jumalanpilkan uskottiin aiheuttavan koko valtakunnalle onnettomuutta. Vielä vuoden 1734 laki määräsi tahallisesta jumalanpilkasta kuolemanrangaistuksen. Harhaoppien levittämisestä seurasi maastakarkotus. Myös noituutta on aiemmin pidetty uskontorikoksena. Vuoden 1734 lain mukaan se oli sovitettava kuolemalla vuoteen 1779 asti.
Suomen vuoden 1889 rikoslaki (39/1889) määräsi jumalanpilkasta kuritushuonetta enintään neljä vuotta tai vankeutta. Sakolla tai korkeintaan kuuden kuukauden vankeudella selvisi, jos teko tapahtui ajattelemattomuudesta tai pikaistuksesta (rikoslaki, 10 luku, 1 pykälä). Pyhän sanan, uskonnollisen opin, sakramentin tai kirkollisen tavan julkisesta pilkkaamisesta rankaistiin enintään kuuden kuukauden vankeudella tai 200 markan sakolla (RL 10:2). Jumalanpalveluksen, kirkollisen toimituksen tai uskonnonharjoituksen estämisestä oli enimmäisrangaistus kaksi vuotta vankeutta ja niiden tahallinen häirintä tuotti korkeintaan kuuden kuukauden vankeuden tai 300 markan sakon (RL 10:3). Yksityisessä kokouksessa tapahtuvan hartaudenharjoituksen estämisestä seurasi sakkoa tai vankeutta enintään kahdeksan kuukautta ja tällaisen toiminnan häirinnästä korkeintaan 300 markan sakko (RL 10:4). Korkeintaan kahden vuoden vankeuteen tai 50–4 000 markan sakkoon tuomittiin, jos pakottamalla, kavaluudella, lahjalla tai etua lupaamalla taivutteli uskontokunnan jäsenen kääntymään toiseen uskonoppiin (RL 10:5). Enintään 300 markan sakon sai, jos esti palvelijaansa tai muuta talonväkeä osallistumasta jumalanpalvelukseen riittävän usein (RL 10:6).
Ukkoskuuro

Ukkoskuuro melkein päällä.
Ukkoskuuro on voimakas sadekuuro, johon liittyy ukkosta. Ukkoskuuron synnyttää ukkospilvi Cumulonimbus. Ukkoskuurot ovat yleisiä tilanteissa, jolloin ilmakehä on hyvin epävakaa.
Ukkoskuuroihin voi liittyä vaarallisia salamaiskuja, suuria rakeita ja hyvin voimakkaita, puita kaatavia syöksyvirtauksia ja pieniä pyörremyrskyjä, trombeja. Ukkoskuuron rankan sateen alue on läpimitaltaan 1–20 km ja elinikä on tavallisimmin noin puoli tuntia, mutta monesta ukkoskuurosta koostuvat monisoluiset ukkoset ovat huomattavasti pitkäikäisempiä ja suurempia. Monesti ukkoskuurojen esiintymisalueet ovat laajoja, 100–300 km:n läpimittaisia epävakaita alueita ilmakehässä. Ukkoskuuropilvi on valtava kumpupilvi, jonka yläosissa näkyy monesti kuituisuutta, usein alasimen muotoisena. Lähellä olevan ukkospilven alaosa näyttää tummansinertävältä tai mustalta. Ukkoskuurot ovat yleisimpiä iltapäivällä, alkuillasta ja iltayöstä kesäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin, mutta niitä voi esiintyä muinakin vuodenaikoina. Rannikoilla ukkoskuuroja saattaa esiintyä hyvinkin myöhään syksyllä.
Syntyyn liittyvästä säätyypistä

Ukkospilvi on hyvin paksu pilvi, jonka kosteus on lähtöisin yleensä alempaa ilmakehässä. Näin ukkosen synty edellyttää korkealle nousevaa kosteaa ilmavirtausta, jota edistää korkea lämpötila maan pinnalla ja kylmyys ylemmässä ilmakehässä. Tällöin ilmakehä on epävakaa. Yleensä ilmakehän yleistä epävakautta edistävät auringon lämmitys ja erilaiset säähäiriöt.
Suomessa ukkoskausi on toukokuusta syyskuuhun, ja kovimmat ukkoset ovat yleensä kesäkuun puolivälistä heinäkuun loppuun. Ukkospilvi syntyy kasvamalla kumpupilvestä. Nuori ukkospilvi on kuin valtava kumpupilvi, vanhassa näkyy kuituinen alasin.
Ukkosen sanotaan monesti syntyvän kylmän ja lämpimän ilmamassan törmätessä. Usein sanonta pitääkin paikkansa, kylmässä rintamassa kylmä, kuivahko ilma tunkeutuu lämpimään, kosteaan ilmamassaan kiilan tavoin. Tämä ajaa edellään olevan lämpimän kostean ilman nousuliikkeeseen.
Niin sanotut iltapäiväkuurot, joihin joskus liittyy ukkosia, syntyvät lämpimän ja kostean ilman kohotessa nopeasti ylöspäin, vaikkei kylmää rintamaa esiinnykään.
Suomessa kaakkoinen lämmin ilmavirtaus voimistaa näitä lämpöukkosia eli ilmamassaukkosia.
Yksisoluista ukkosta sanotaan säätieteilijöiden kielessä "poppareiksi" eli "popcorn-ukkosiksi",  koska ne ovat popcorn-jyvien tapaisesti erillään.
Ukkosta ei synny, jos ilmakehän yläosissa on lämmintä ilmaa inversiokerroksena, joka estää nousuvirtauksen. Tällöin syntyy tasaisia kumpukerrospilvilauttoja ja pannukakkumaisia kuuropilviä. Voimistuva nousuvirtaus voi silti rikkoa inversion ajan kuluessa ja aloittaa ukkosen.
Ukkoskuuron synty

Jotta ukkonen alkaisi, pilvessä tapahtuvan nousuvirtauksen on noustava niin korkealle, että syntyy lunta, rakeita, lumirakeita ja jääneulasia, joiden hankaus synnyttää suuren hankaussähkövarauksen. Lumirakeet ja jääneulaset vaihtavat varauksia törmätessään, koska niissä on eri tavoin sähköistyvä kiderakenne. Ukkospilven voimakas nousuvirtaus nostaa kevyemmät, positiivisesti varautuneet jäähiutaleet ylöspäin, ja painavammat negatiivisesti varautuneet jäähiukkaset putoavat painovoiman vaikutuksesta pilven alaosaan, sillä niiden ilmanvastuksen ja painon suhde on pienempi.
Ukkoskuuron synty vaatii pilven nousun −15 °C korkeudelle lumirakeiden muodostumista varten, ja −20 °C korkeudelle jääkiteiden muodostumista varten. Lumirakeet synnyttävät negatiivisen varauksen, jääkiteet positiivisen..
Pilvipisarat jäätyvät pilvessä 0 °C:tä huomattavasti alempana. Pilven yläosien lämpötilan on oltava alle −25 °C, jotta tulisi ukkosta. Se edellyttää 7 kilometrin korkuista pilveä. Pilven nousu ylös vaatii epävakaata ilmakehää.
Ukkoskuuron kehitys

Sade ja muut tekijät synnyttävät ukkoskuuroon voimakkaan laskuvirtauksen rankan sateen kohdalle. Tämä syöksyvirtaus aiheuttaa suuren lämpötilan laskun ukkoskuuron mennessä pään yli. Ukkoskuuro elää noin 30 minuuttia – 2 tuntia. Siinä oleva laskuvirtaus voimistuu ajan mukana, ja muuttaa lopulta koko pilven kuituiseksi. Kuituisuusvaikutelmaa pitää lisäksi yllä pilvestä vielä putoava heikkenevä sade, joka ei aina yllä maahan asti. Kun laskuvirtaus pääsee vallalle, pilven salamointi heikkenee ja lakkaa kokonaan. Pilven kumpupilvimäinen alaosa katoaa, ja pilvi alkaa muistuttaa verho- ja untuvapilven yhdistelmää. Viimeinen merkki vanhasta ukkospilvestä on pelkkä untuvapilviläiskä.
Ukkosen etäisyys

Ukkosen jyrinä kuuluu 10–20 km:n päähän, ja varsinkin yöllä salamat voivat näkyä huomattavasti kauemmaksi elosalamoina, jotka tunnetaan myös kalevantulina.
Ukkosen etäisyyttä kilometreinä voi arvioida seuraavasti: lasketaan salaman lyönnin ja jyrinän välinen aika sekunteina ja jaetaan se kolmella. Jos siis salaman ja jyrinän väliä on kolmekymmentä sekuntia, ukkonen on noin 10 kilometrin päässä. 
Internetissä on monia ns. salamatutkia (salamapaikantimia tai -suuntimoita), joista voi arvioida ukkosen etäisyyttä.
Jos ukkostaa muutaman kymmenen kilometrin etäisyydellä suunnasta, mistä pilvet näyttävät tulevan, on syytä varautua lähestyvään ukonilmaan. Ukkonen voi myös kehittyä ja nousta äkkiarvaamatta.
Ukkospilvien valkeat yläosat näkyvät jopa 30–300 km:n päähän jos näkyvyys on hyvä, mikä ei ole tavallista ennen ukkosta. Ukkospilvi voi olla alempien pilvien peitossa, ja sen erottumista voi haitatta autereinen taivas. Vasta 10–30 km:n etäisyydeltä näkyy ukkospilven mustanharmaa alapuoli, ja siltä etäisyydeltä ukkospilvi voi saavuttaa havaitsijan 10–60 minuutissa. Jos taivaalle ilmestyy kesällä jykeviä valkeitakin kumpupilviä siinä suunnassa, mistä kylmän rintaman on luvattu tulevan, ukkosta voi olla tunnin parin päästä.
Sisällä valojen vilkkuminen viittaa ukkosen olevan hyvin lähellä, karkeasti ottaen ehkä alle 20 km:n päässä.
Radion AM-alueella kuuluvasta rätinästä voi päätellä ukkosen olevan ehkä alle 150 kilometrin päässä.
Ukkossade on sadetutkakuvassa se rankimman sateen alue. Jos se näyttää tulevan peräkkäisistä kuvista päätellen kohti, on syytä varautua ukkoseen. Pieni sadeläikkä etelärannikolla kahdentoista aikaan voi ukkostaa rajusti kello 18 aikaan sisämaassa. Verkossa on myös muutaman tunnin jäljessä olevia sääsatelliittien kuvia. Yksittäiset ukkospilvet näkyvät kuvissa suurehkoina valkeina pyöreinä läikkinä, jotka leviävät vähitellen. Usein ukkospilvet ovat rykelmissä. Rykelmä on usein pitkulainen niin että pilvien kulkusuunnassa näkyy monta ukkosta peräkkäin tai melkein peräkkäin.
Kuuro- ja ukkospilven numerotietoja > Läpimitta

Ukkospilven läpimitta on 0,5–20 km, keskimäärin 8 km. 
Erään tutkimuksen mukaan Yhdysvalloissa ukkoskuuron tyypillinen läpimitta on 3 km, ja elinikä 30 minuuttia. Yksi ukkossolu voi elää jopa 2 h.
Kuuro- ja ukkospilven numerotietoja > Korkeus

Pilven alarajan korkeus on monesti noin 1,5 km, voi olla jopa 500 m tai alle, varsinkin jos otetaan huomioon alhaalla riippuvat vyörypilvet jne. Lämpöukkoset tuottavat korkeimmat kuuropilvet Suomessa, näiden pilvien korkeus on 12–13 km.
Pilven alasimen muotoinen yläosa nousee yli 11, usein 13,5 ja tropiikissa jopa 20 kilometrin korkeuteen tropopaussiin, missä lämpötila on jopa −50 °C.
Kuuro- ja ukkospilven numerotietoja > Nousunopeus

Nousuvirtaus voi voimakkaassa kuuropilvessä olla 30–40 m/s, mikä vastaa hirmumyrskyä.
Tyypillisesti ukkospilven nousuvirtausalue on suurempi kuin pilven läpimitta. Jos pilven läpimitta on 500–1 500 m, niin nousuvirtaus tapahtuu 4 km:n läpimittaisella alalla. Nousuvirtauksen nopeus on korkeuksilla 1,5; 4,5 ja 7,6 km 5,0; 7,3 ja 8,4 m/s. Nopeus kasvaa korkeuden kasvaessa, ja voi ylittää 20 m/s, ja olla jopa yli 30 m/s.
Vakavassa ukkosmyrskyssä tuulen nopeus on yli 90 km/h tai siinä esiintyy tornado (trombi) tai rakeiden läpimitta on yli 2 cm.
Liikenopeus
Ukkospilvi liikkuu keskimäärin nopeudella 20 km/h, mutta voi siirtyä niinkin nopeasti kuin 65–80 km/h. Jos pilvi liikkuu matalapaineen keskimääräisellä liikenopeudella, vauhti on 20–40 km/h.
Kuuro- ja ukkospilven numerotietoja > Laskuvirtaus

Laskuvirtauksen nopeus on jopa 100 km/h, ja ilman lämpötila tippuu 5 °C/h tai ylikin.
Kuuro- ja ukkospilven numerotietoja > Lämpötilarakenne

Ukkospilven nousuvirtauksessa alkaa veden alijäähtyminen jo pilven alarajan tienoilla tai noin 3 km:n korkeudessa, missä lämpötila on 0 °C.
Lunta alkaa pilveen muodostua noin 4,5 kilometrin korkeudessa, jos maan pinnalla on lämpöä +28 °C.
0 astetta saavutetaan noin 5 km:n korkeudessa
Ukkospilvessä alkaa syntyä lumirakeita korkeudella noin −15 °C. Se tapahtuu, kun ukkospilven nousevissa ja laskevissa virtauksissa syntyneiden lumikiteiden ympärille tiivistyy alijäähtyneitä vesipisaroita. Talvella ei lumirakeita yleensä muodostu, kun vesi jäätyy kylmässä ilmassa suoraan lumikiteiksi.
Kuurosade vaatii pilven yläosassa −15 °C ja ehkä noin 4–6 km:n korkeutta. Noin 6–9 km:n korkeudessa nousuvirtaus on hyvin nopea. Alasin alkaa muodostua noin 6,5 kilometrin korkeudessa.
Jääneulasia alkaa muodostua noin −38 °C ja 10,5 km:n korkeudessa.
Täysin kehittynyt ukkospilvi nousee jääneulasrajan ylle ja siinä on voimakas nousuvirtaus ja laskuvirtauksia.
Vanhassa, heikkenevässä ukkospilvessä laskuvirtaus on siirtänyt lumirajan −8 °C:seen ja jääneulasrajan −26 °C:seen, ja laskuvirtausta tapahtuu vain pilven alaosassa.
Vertailun vuoksi, jääneulaiset syntyvät −5…−8 °C:ssa, kuusikulmaisia levyjä −16…−25 °C:ssa ja onttoja prismoja −25…−50 °C:ssa.
Kuuro- ja ukkospilven numerotietoja > Varaukset

Merkittävä pilven sähköistyminen alkaa, kun lämpötila alittaa pilvessä −20 °C. Ukkonen vaatii minimissään −25 °C ja ehkä noin 7 km:n korkeutta.
Lumirakeet ja rakeet synnyttävät ukkospilveen positiivisen varauksen 8 km:n korkeuteen ja negatiivisen noin 4 km:n korkeuteen.
Ukkospilven positiivinen varausalue alkaa −20…−40 °C:n lämpötilassa 8–10 km:n korkeudessa. Positiivisen varauksen keskus on −45 °C:ssa 10 km:n korkeudessa, ja negatiivisen 5 km:n korkeudessa −15 °C:ssa. Pienempi positiivinen varaus on 2 km:n korkeudessa +5 °C:ssa.
Cumulonimbus, täysin kehittynyt ukkospilvi kaukaa nähtynä. Ukkospilvessä on alasimen muotoinen yläosa, joka on monesti kuituinen.
Lähellä oleva ukkospilvi, joka ulottuu noin 30 asteen korkeuteen.
Kuvan pilvi ennakoi kesäaikaan todennäköisesti ukkosta.
Ukkospilvestä tulevaa sadetta. Lähellä oleva ukkospilvi pimentää tehokkaasti auringon valon, ja siksi pilven alaosa on musta.
Kumpupilvessä olevia utaremaisia ulokkeita, Cumulus mammatus
Tyypillisen ukkoskuuron kehityskaari vie puoli tuntia, mutta monesti kuuroja kehittyy eri tahdissa samalla alueella peräperää, joten ukkonen jatkuu pitkään.
Palila

| Palila |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Palilat Loxioides
Laji::  bailleui
Kaksiosainen nimi
 Loxioides bailleui  (Oustalet, 1877) 
Katso myös
   Palila Wikispeciesissä   Palila Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Palila (Loxioides bailleui) on paliloiden sukuun kuuluva varpuslintu ja sukunsa ainoa elossa oleva edustaja.
Palilan pituus on 15 senttimetriä. Sillä on tukeva siemensyöjän nokka. Koiras on väreiltään kirkkaampi kuin naaras.
Palila elää ainoastaan Havaijin Mauna Kean rinteillä ja on vähentynyt voimakkaasti 1900-luvun alusta alkaen. Laji on uhanalainen, vuoden 1997 laskennassa tavattiin 4 396 yksilöä.
Palila syö puiden siemeniä, marjoja ja hyönteisiä.
Usagi Yojimbo

| Usagi Yojimbo |
| --- | --- |
 Usagi Yojimbo -sarjakuvan kolmannen osan numero 117, vuodelta 2009.
Kustantaja:  Fantagraphics Books (1986-1993) Mirage Studios (1987-1995) Dark Horse Comics (1996-)
Julkaisuaika:  1986 – jatkuu edelleen
Lehtien määrä:  189
Päähahmo(t):  Miyamoto Usagi
Kirjoittaja(t):  Stan Sakai
Kuvittaja(t):  Stan Sakai
Kansitaiteilija:  Stan Sakai
Luoja(t):  Stan Sakai
Usagi Yojimbo on amerikanjapanilaisen Stan Sakain luoma sarjakuva, joka kertoo Miyamoto Usagista, isännättömästä samuraijäniksestä, joka harhailee ympäri Edo-kauden Japania tehden sekalaisia samurain töitä. Sana yojimbo tarkoittaa henkivartijaa. Usagin historiallisena esikuvana on Sakain mukaan ollut oikea miekkamestari Miyamoto Musashi.
Ensimmäisiä Usagi Yojimbon tarinoita julkaistiin Thoughts and Imagesin kustantamana vuosina 1984–1985. Sittemmin sarjakuvan ensimmäistä osaa julkaistiin Fantagraphics Booksin kustantamana vuosina 1987–1993 38 numeron verran. Hahmo vieraili samaan aikaan muidenkin kustantamoiden sarjakuvissa, kuten Mirage Studiosin Turtleseissa. Sittemmin Usagi Yojimbo -sarjakuva sai jatkoa, kun Miragen Peter Laird pyysi Sakaita tekemään sarjakuvaansa Miragen kustantamana. Usagi Yojimbo -sarjakuva sai näin toisen osansa vuonna 1993 ja jatkui aina vuoteen 1995 asti. Sarjakuvaa julkaistiin kuusitoista numeroa. Myöhemmin Dark Horse Comics on julkaissut Usagi Yojimbo -sarjakuvan kolmatta osaa vuodesta 1996 lähtien. Hahmo on seikkaillut samaan aikaan muidenkin kustantamoiden sarjakuvissa yksittäisissä tarinoissa.
Zum Teufel -kustantamo on julkaissut sarjaa suomeksi vuodesta 2020 lähtien Vesa Heinon suomentamana.
Suomeksi julkaistut albumit

Usagi Yojimbo 1: Samurai. Turku: Zum Teufel, 2020. ISBN 978-952-5754-96-4.
Usagi Yojimbo 2: Ärjyvän lohikäärmeen salaliitto. Turku: Zum Teufel, 2021. ISBN 978-952-7454-09-1.
Usagi Yojimbo 3: Elonkierto. Turku: Zum Teufel, 2022. ISBN 978-952-7454-30-5.
Usagi Yojimbo 4: Häivähdyksiä kuolemasta. Turku: Zum Teufel, 2023. ISBN 978-952-7454-57-2.
Aiheesta muualla

Santikko, S.: Usagi Yojimbo 1 – Samurai (Stan Sakai). Kvaak.fi. 24.11.2020.
Römpötti, Harri: Samuraisarjakuva vie 1600-luvun Japaniin, jossa jänishahmoisen roninin miekkataistelut vaativat runsaasti uhreja. Helsingin Sanomat. 17.1.2021.
Arvio: Usagi Yojimbo 3 – Elonkierto. Hyllyy-blogi. 15.3.2023.
Oripää

| Oripää |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Näkymä keskustasta Loimaan suuntaan.
Sijainti:  60°51′20″N, 022°41′50″E
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Loimaan seutukunta
Kuntanumero:  561
Hallinnollinen keskus:  Oripään kirkonkylä
Perustettu:  1901
Kokonaispinta-ala:  117,83 km² 300:nneksi suurin 2022 
– maa:  117,75 km²
– sisävesi:  0,08 km²
Väkiluku:  1 302 282:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  11,06 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  16,3 %
– 15–64-v.:  55,9 %
– yli 64-v.:  27,8 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  90,6 %
– ruotsinkielisiä:  0,5 %
– muut:  8,8 %
Kunnallisvero:  8,4 % 216:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  8,2 % (2013) 
Kunnanjohtaja:  Timo Tolppanen
Kunnanvaltuusto:  17 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • Vas.   • PS:   8 4 3 2
oripaa.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oripää on Suomen kunta, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa. Kunnassa asuu 1 302 ihmistä ja sen pinta-ala on 117,83 km², josta 0,08 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 11,06 asukasta/km².
Oripään naapurikunnat ovat Loimaa, Pöytyä ja Säkylä. Aikaisempia naapurikuntia ovat olleet Alastaro, Loimaan kunta ja Yläne.
Paikkakunnalla sijaitsee yleisilmailijoiden käyttämä Oripään lentokenttä.
Oripään vaakunassa on punaisessa kentässä kultainen hevosen pää, jonka kaula jatkaa paaluna kilven alareunaan.
Kunta on lähes kokonaan Loimaan ja Pöytyän ympäröimä, lukuun ottamatta rajaa Säkylän kanssa kunnan eksklaavialueella.
Luonto

Luonnonympäristöä Oripäässä hallitsee Säkylästä Mellilään johtava harjujakso, jonka alueella on muun muassa Oripään lentokenttä. Harjun kupeessa on Myllylähde. Muut osat kunnasta ovat Varsinais-Suomelle tyypillistä savitasankoa, jota moreeniselänteet rikkovat. Oripään alueelta alkunsa saavia jokia ovat Saaristomereen virtaava Aurajoki, Selkämereen laskevaan Eurajoen vesistöön kuuluva Yläneenjoki sekä Myllylähteestä alkunsa saava Kokemäenjoen vesistöön kuuluvan Loimijoen sivujoki Hanhijoki.
Oripään kirkonkylän pohjoispuolella, harjua pitkin kulkevan Huovintien varrella sijaitsee suuri siirtolohkare Teinikivi, joka on rauhoitettu luonnonmuistomerkiksi jo vuonna 1940. Kivi oli tien varrella tärkeä maamerkki ja etappipaikka satojen vuosien ajan.
Liikenne

Oripään kautta kulkee Auran ja Huittisten välinen kantatie 41, joka oli aiemmin osa Turun ja Tampereen välistä valtatietä 9. Kantatiestä erkanevat kirkonkylässä seututiet Loimaalle ja Yläneelle. Oripäästä kulkee Turkuun TLO:n linja-auto arkisin kolmesti, pyhäpäivisin ja lauantaisin kerran päivässä. Lähin rautatieasema sijaitsee Toijala–Turku-radalla Loimaalla ja lähin kaupallisen liikenteen lentoasema on Turun lentoasema.
Liikenne > Etäisyyksiä Oripäästä

Helsinki 170 km
Huittinen 35 km
Loimaa 22 km
Pori 90 km
Rauma 85 km
Tampere 110 km
Turku 55 km
Uusikaupunki 89 km