Slovakian historia
Slovakia osana Unkaria > Sigismund Luxemburgilainen ja Osmanien valtakunnan uhka

Kuningas Ludvig I:n kuoltua Unkari ajatui jälleen magnaattien väliseen sisällissotaan. Valtataistelun voittajaksi selviytyi lopulta Sigismund Luxemburgilainen, joka kruunattiin Unkarin kuninkaaksi 1387. Hallitakseen valtakuntansa voimakkaita aateellisia, Sigismund suosi itselleen uskollisia ulkomaalaisia Unkarin korkeimpien virkamiesten nimityksissä. Esimerkiksi Slovakian alueella valtaa käytti alun perin Puolasta kotoisin ollut Stibor Stiboricz, joka kutsui itseään Váhjoen herraksi. Kukistettuaan magnaattien kapinan 1403 Sigismundin huomio keskittyi lähinnä Unkarin ulkopuolisiin asiohin, kuten laajentuvan Osmanien valtakunnan uhan torjuntaan Balkanilla sekä hussilaisten kukistamiseen Böömissä. Slovakian alue olikin tähän aikaan varsin rauhallinen, lukuun ottamatta hussilaisjoukkojen ryöstöretkien aiheuttamaa tuhoa sen länsialueilla. Rahapulassaan Unkarin kruunu tosin vuokrasi 16 Spišin alueen kylää Puolalle, jotka se sai takaisin vasta vuonna 1772.
Sigismund pyrki elämänsä loppupuolella nostamaan Bratislavan kaupungin asemaa, johtuen erityisesti sen läheisyydestä Böömiin ja Puolaan. Kruunu käytti vuosittain suuren rahasumman uuden asuinpalatsin rakentamiseen. Vaikka palatsi ei valmistunutkaan Sigismundin elinaikana, hyötyivät Bratislava, sekä sen lähikaupungit Zvolen ja Trnava taloudellisesti kuninkaan läsnäolosta. Tältä ajalta on myös vanhin esislovakiksi kirjoitettu asiakirja. Se on Stiboriczin myöntämä 600 forintin arvoinen velkatodistus vuodelta 1422.
Sigismundin seuraajan Albrekt II:n lyhyt valtakausi kiihdytti jälleen keskusvallan heikentymistä, kun hän muun muassa mitätöi edeltäjänsä uudistuksia. Albrektin kuoltua Unkarin kuningas ei ollut enää valtakuntansa suurin maanomistaja, vaan käytännässä tasa-arvoinen vahvimpien magnaattiensa kanssa. Tämä osaltaan johti jälleen uuteen sisällissotaan, jonka aikana János Hunyadin johtamat joukot hallitsivat Etelä-, ja tšekki Jan Jiskran joukot Pohjois-Unkaria. Sisällissota loppui aselepoon, kun Hunyadin tukema Vladislav III nousi kuninkaaksi. Tämä kuitenkin kuoli Varnan taistelussa marraskuussa 1444 hallittuaan Unkaria vain neljä vuotta.
Uudeksi kuninkaaksi valittiin Jiskran tukema Ladislaus V, jonka poissaolon aikana Unkarin valtionhoitajana toimi Hunyadi. Hunyadin toimikautta värittivät Osmaneita, sekä Jiskraa vastaan käydyt sotaretket. Lopulta Hunyadi teki rauhan Jiskran kanssa vuonna 1452 neljän, nykyisen Slovakian alueelle suunnatun sotaretken jälkeen. Hunyadi kuitenkin kuoli 1456, ja kun myös Ladislaus V menehtyi pian tämän jälkeen, Unkarin uudeksi kuninkaaksi huudettiin Hunyadin poika Matias Corvinus vuonna 1458.
Konflikteista huolimatta Unkari koki kohtuullista väestönkasvua 1400-luvulla. Vuosisadan lopussa Unkarin kuningaskunnassa arvioidaan asuneen noin 4–4,5 miljoonaa ihmistä, joista 500 000 – 550 000 asui nykyisen Slovakian alueella. Suurimmissa kaupungeissa, kuten Košicessa tai Bratislavassa asui enimmillään 10 000 ihmistä. Suurin osa kuninkaan alamaisista oli yhä maaorjia, ja suurinta valtaa paikallistasolla käytti aatelisto. Aateellisen valta oli suorassa yhteydessä hänen omistamansa maa-alueensa suuruuteen. Muut säädyt aateliston lisäksi olivat papisto sekä kuninkaalliset kaupungit. Slovakian alueen asukkaat saivat elantonsa pääasiassa maataloudesta ja kaivostoiminnasta. Johtuen tuotannon tehokkuuden huonosta kasvusta, maa ei juurikaan tuottanut vientituotteita. 1400-luvun lopussa Unkarin kuningaskunnassa tuotetuista tuotteista vain noin 10% vietiin ulkomaille myytäväksi. Slovakiassa nämä olivat pääasiassa erilaisia eläintuotteita, Banská Bystrican alueen kuparia sekä viiniä.