stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikkutiira
Levinneisyys

Pikkutiira pesii lähinnä Keski-ja Etelä-Euroopassa, Aasian ja Pohjois-Amerikan lauhkeilla alueilla. Pikkutiira on Suomessa melko tuore pesimälaji, jonka ensipesintä todettiin 1964 Hailuodossa. Perämeren
kanta on kasvanut pikkuhiljaa aina 2000-luvulle asti. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu 75–85 paria. Kanta on keskittynyt Perämeren rannikolle. Lisäksi lajilla on ollut säännöllinen muutaman parin erillisesiintymä Saaristomerellä 1970-luvulta lähtien, ja satunnaispesintöjä on todettu Satakunnassa. Se muuttaa talveksi Etelä-Afrikkaan ja Australiaan, amerikkalaiset yksilöt Peruun ja Brasiliaan.
Elinympäristö

Pikkutiiran mieliympäristöä ovat avoimet, lähes kasvittomat ranta-alueet.
Lisääntyminen

Pikkutiira munii 2–3 munaa.
Ravinto

Pikkutiira syö pieniä kaloja.
Aiheesta muualla

Pikkutiira Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Pikkutiira (Sternula albifrons)
ITIS: Sternula albifrons (englanniksi)
Lucky Leif and the Longships

| Lucky Leif and the Longships Robert Calvert |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu 1975
 Julkaistu: syyskuu 1975
 Tuottaja(t): Brian Eno
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 40.41 (alkuperäinen painos)
 Levy-yhtiö: United Artists Records BGO Eclectic Records
Robert Calvertin muut julkaisut
| Captain Lockheed And The Starfighters 1974 | Lucky Leif And The Longships 1975 | Hype – Songs of Tom Mahler 1981 |
Lucky Leif and the Longships on Robert Calvertin toinen sooloalbumi vuodelta 1975. Sen aiheena on viikinkien Amerikkaan matkustaminen 500 vuotta ennen Kristoffer Kolumbusta ja mitä mantereesta olisi tullut, jos viikingit olisivat sen täysipainoisesti asuttaneet. Albumi on edeltäjäänsä monipuolisempi musiikillisesti esitellen pääosin amerikkalaista musiikkimaailmaa. Levyn teema meni suurelta yleisöltä ohi eikä levy menestynyt yhtä hyvin kuin edeltäjänsä.
BGO julkaisi albumista cd-painoksen 1990-luvulla ja vuonna 2007 Eclectic Records julkaisi remasteroidun version bonuskappaleilla varustettuna. Albumin cd-painokset käyttävät alkuperäiseen albumiin nähden eri miksausta kappaleessa "The Making Of Midgard".
Kappaleet

Ship of Fools – 4.30
The Lay of the Surfers – 3.02
Voyaging to Vinland – 4.05
The Making of Midgard – 2.21
Brave New World – 3.58
Magical Potion – 3.02
Moonshine in the Mountains – 2.33
Storm Chant of the Skraelings – 4.40
Volstead O Vodeo Do – 4.13
Phase Locked Loop – 1.56
Ragna Rock – 5.48 
Vuoden 2007 CD-painoksessa on seuraavat bonuskappaleet:
Howzat! – 4.04
Cricket Lovely Reggae (Cricket Star) – 3.51
kaikki kappaleet Robert Calvert
Muusikot

Robert Calvert: laulu, puhaltimet, lyömäsoittimet
Paul Rudolph: kitara, basso, taustalaulu, lyömäsoittimet
Mike Nichols: rummut, lyömäsoittimet
Brian Turrington: basso, piano
Sal Maida: basso
Andy Roberts: urut, kitara, huuliharppu, taustalaulu, lyömäsoittimet
Michael Moorcock: banjo
Nik Turner: saksofoni
Simon House: viulu
Louis Walsh

Louis Walsh vuonna 2009.
Louis Walsh (oik. Michael Louis Vincent, s. 5. elokuuta 1952 Kiltimagh, Irlanti) on irlantilainen musiikkialan manageri. Hän on manageroinut muun muassa Johnny Logania, Boyzonea ja Westlifea.
Uran alkuvuodet

Walsh alkoi promotoida ensimmäistä yhtyettään, Time Machinea, jo 15-vuotiaana. Hän soitteli useille tunnetuille promoottoreille Dubliniin saadakseen yhtyeelle keikkoja.
Kaksi Royal Blues Showbandin jäsentä, Frank ja Vincent Gill, omistivat Claremorrisissa baarin, jossa Walsh työskenteli osa-aikaisesti. Työnsä kautta hän pääsi avustamaan yhtyeen sihteeriä ja katseli heidän managerinsa työtä. Näin hän oppi hyvin, miten asiat tuli hoitaa.
Walsh muutti Dubliniin ja jatkoi työtä yhtyeen kanssa. Sen hajottua hän jäi kaupunkiin ja sai töitä Tommy Hayden -yhtiöstä, jossa hän aloitti keittämällä teetä ja mainostamalla show-yhtyeitä. Hayden lähetti aina välillä Walshin viemään lehdistötiedotteita ja valokuvia lehdille, ja näin hän onnistui luomaan suhteita median kanssa jo varhaisessa vaiheessa. 1970-luvun lopulla disko ja rock kuitenkin veivät show-yhtyeiden paikan, ja Walshin yhtyeet joko hajosivat tai sitten vain katosivat.
Euroviisuhuumaa

Walsh oli tavannut bussissa nuoren artistin, Johnny Loganin, jonka hän uskoi pääsevän pitkälle, jos tämä vain saisi oikean tilaisuuden. Tapaamisen seurauksena laulaja allekirjoitti levytyssopimuksen 13. maaliskuuta 1979 Tommy Hayden -yhtiön kanssa ja 19. huhtikuuta 1980 hän voitti Eurovision laulukilpailun kappaleella ”What’s Another Year”. Kappale nousi listaykköseksi 11 Euroopan maassa tehden Johnny Loganista myös ensimmäisen irlantilaisen artistin, joka pääsi Britannian listan ykköseksi. Loganin seuraava single floppasi pahasti, mutta Walsh ei silti aikonut luovuttaa. Hän laittoi Linda Martinin kilpailemaan Irlannin euroviisuedustajuudesta Loganin kirjoittamalla kappaleella ”Terminal 3”, joka lopulta sijoittui toiseksi vuoden 1984 euroviisuissa. Vuonna 1987 Loganin kirjoittama kappale ”Hold Me Now” valittiin edustamaan Irlantia Euroviisuissa ja se voittikin kilpailun 172 pisteellä.
Loganin ura floppasi kuitenkin toistamiseen ja Walsh jätti yhtiön joulukuussa 1989 työskennelläkseen yhtiön entisen työntekijän, Carol Hannan kanssa tämän perustamassaan yrityksessä Carol & Associates. Walsh suostutteli Logania kirjoittamaan vielä yhden kappaleen euroviisuihin ja niin Linda Martin voitti vuoden 1992 Euroviisut kappaleella ”Why Me”.
Poikabändien aikaa

Euroviisuaika sai Walshin haluamaan työskennellä kansainvälisemmällä alueella ja siksi hän päätti pistää pystyyn ”Irlannin oman Take Thatin”. Hänen maineensa ansiosta 300 nuorta miestä ilmestyi koelauluihin syksyllä 1993 ja heistä valittiin lopulta kuusi Boyzoneen. Koelaulut saivat jonkin verran huomiota Irlannin mediassa ja Walsh päätti hyödyntää tätä julkisuutta laittamalla yhtyeen heti Irlannin pisimpään pyörineeseen talk show -ohjelmaan, The Late Late Show’hun. Yhtyeellä ei ollut vielä yhtään kappaletta ja heidän tanssiesityksensä sai kammottavat arvostelut vainoten heitä lopun uraa, mutta Walsh oli aina sitä mieltä, ettei huonoa julkisuutta ollut olemassakaan.
Parin kuukauden päästä Walsh vähensi yhtyeen jäsenten määrän viiteen ja päätti, että ensimmäinen single olisi cover-versio kappaleesta ”Working My Way Back To You”. Levytyssopimuksesta huolimatta singlelle ei löytynyt tuottajaa ilman 10 000 puntaa. Walsh sai lainattua rahat baarinomistaja John Reynoldsilta, josta tuli siten yhtyeen toinen manageri, joka huolehtisi raha-asioista. Musiikkivideo maksoi vain 4 000 puntaa, mutta single nousi Irlannissa listakolmokseksi. Britanniassa yhtye pääsi suosioon oltuaan mukana Smash Hits -kiertueella ja niin The Osmonds -cover ”Love Me For A Reason” nousi listakakkoseksi joulukuussa 1994 myyden yli 700 000 kappaletta. Levy-yhtiö ei halunnut alun perin julkaista kappaletta, mutta Walsh onnistui jälleen suostuttelussaan.
Walsh vaati aina yhtyeeltä kohteliasta käytöstä, sillä hän tiesi sen korvaavan muut puutteet. Hän haki myös usein median huomiota albumien ja singlejen julkaisuajankohtina suurentelemalla ja keksimällä yhtyeeseen liittyviä asioita.
Boyzone julkaisi uransa aikana 16 top 5 -singleä ja neljä albumia, jotka kaikki menivät listan kärkeen ja he myivät noin 12 miljoonaa levyä. Walsh kuitenkin tiesi, ettei yhtye jatkaisi ikuisesti, ja siksi soitto Mae Filanilta, Shane Filanin äidiltä, tuli vuonna 1998 sopivaan aikaan. Mae kertoi, että hänen poikansa oli perustanut yhtyeen Sligossa ja pyysi Walshia katsomaan heitä. Ennen kuin Walsh alkoi manageroida heitä, hän järjesti kuusijäseniselle yhtyeelle lämppärikeikan Backstreet Boysin keikalle ja vakuuttui yhtyeen taidoista. Hän pyysi myös Simon Cowellia katsomaan yhtyettä, mutta tämä ei ollut vakuuttunut ja halusi kolmen jäsenen lähtevän. Yhtyeen nimeksi tuli Westside Sligon läntisen sijainnin mukaan, mutta se vaihdettiin myöhemmin Westlifeksi, sillä rekisteristä löytyi jo kahdeksan samannimistä yhtyettä. Jäseniä oli lopulta viisi, joista kolme oli alkuperäisiä. Ronan Keating nimitettiin yhtyeen toiseksi manageriksi, millä saatiin lisää julkisuutta sekä yhtyeelle että pian soolouraa luovalle Keatingille. Näin Westlife lopulta korvasi uraansa lopettelevaa Boyzonea ja myi yli 30 miljoonaa levyä. Ronan Keating erotti Walshin vuonna 2003 ja hänen seuraava albuminsa sijoittui sijalle 21 kahden aiemman sijoittua ykköseksi.
Kykyjenetsintää

Vuonna 2002 Walsh pääsi tuomariksi Britannian Popstarsin toiselle tuotantokaudelle Pete Watermanin ja Geri Halliwellin ohella. Tarkoituksena oli luoda kaksi yhtyettä, tyttöbändi ja poikabändi, sekä kilpailla jouluviikon ykköspaikasta singlelistalla. Tyttöbändi saisi sopimuksen Polydorilta ja Walshin managerikseen. Poikabändi taas pääsisi Watermanin omaan levy-yhtiöön PWL:lle hänen manageroimanaan. Walshin yhtye Girls Aloud voitti ja luo uraa edelleen. Watermanin yhtye One True Voice puolestaan floppasi.
Walsh pääsi myös tuomariksi Simon Cowellin The X Factor -ohjelmaan, jonka alkuperäistuomareihin hänen lisäkseen kuului Sharon Osbourne sekä Simon Cowell. Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Britanniassa syksyllä 2005. Ohjelmassa oli sittemmin neljä tuomaria: Sharon Osbourne, Simon Cowell, Nicole Scherzinger ja Louis Walsh. Walsh tunnetaan tuomarina joka useimmiten on ystävällinen kilpailijoille ja yleensä vain nauraa humoristisesti huonoille esityksille.
Preston Bailey

Preston Bailey (s. 25. heinäkuuta 2000) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Dexter sekä elokuvissa Amusement (2008) ja The Crazies (2010).
Näyttelijä Brennan Bailey on Prestonin isoveli.
Aiheesta muualla

Preston Bailey Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pláka (Chaniá)

| Pláka Πλάκα |
| --- | --- |
 Pláka
 Koordinaatit: 35°27′7″N, 24°12′36″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Chaniá
Kunta:  Apokóronas
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7402040801
Korkeus:  70 m
Väkiluku (2011):  393
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pláka (kreik. Πλάκα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Apokóronaksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 393 (vuonna 2011).
Plákan Neitsyt Marian ilmestyksen (Evangelismós tis Theotókou) kirkko.
Plákan kylä sijaitsee Drápanoksen niemessä Drapanokefála-vuoren rinteessä 23 kilometriä itäkaakkoon Chanián kaupungista. Se on rakennettu noin 70 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Pláka muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πλάκας, Topikí Koinótita Plákas), johon kuuluvat varsinaisen Plákan kylän lisäksi kylät Almyrída ja Kampiá. Koko yhdyskunnan väkiluku on 612.
Aiemmin kylä kuului Vámoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Apokóronaksen kunnan Vámoksen kunnallisyksikköön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pláka Wikimedia Commonsissa
Preston Tucker

Preston Thomas Tucker
Tucker Sedan vuosimallia 1948.
Preston Thomas Tucker (21. syyskuuta 1903 – 26. joulukuuta 1956) oli yhdysvaltalainen autotehtailija.
Preston Tucker ystävystyi kilpa-ajaja, autosuunnittelija Harry Millerin kanssa, kun hän vietti aikaansa kilparatojen varikoilla. Ystävyydestä sai alkunsa yksi yhdysvaltalaisen autoteollisuuden kunnianhimoisimmista hankkeista. Tucker päätti rakentaa ystäviensä autosuunnittelija Alexander Tremulisin, teknisen asiantuntijan John Eddie Offuttasin ja Harry Millerin avustuksella auton, joka olisi muotoilultaan tulevaisuutta ja hinnaltaan niin edullinen, jotta kenellä tahansa olisi varaa ostaa hänen nimeään kantava auto.
Teknisiltä ratkaisuiltaan auto oli tulevaisuutta. Auton moottori oli sijoitettu taakse, ja autossa oli käytössä turvavyöt. Tuckerin ajatus oli varustaa auto kolmannella etulyhdyllä, joka ohjauspyörää kääntämällä kääntyisi ajoradan mukaisesti. Kolmas etulyhty jäi autoihin, vaikka sitä ei saatu toimimaan suunnitellulla tavalla. Autossa oli lisäksi erillisjousitus ja hydrauliset jarrut. Väitetään että Tucker olisi saanut innoituksensa 1930-luvun Tatran malleista T77 ja T87, joihin hän oli tutustunut toisen maailmansodan aikana Euroopassa ollessaan. Autoissa onkin lukuisia teknisiä yhtäläisyyksiä, muun muassa virtaviivainen muotoilu, takamoottorisuus ja kääntyvä etulyhty.
Prototyyppi nimeltä ”Tin Goose” valmistui kesäkuussa vuonna 1947, ja keväällä 1948 alkoi auton sarjatuotanto. Malli sai nimen Tucker 48. Autoa kehuttiin kaikissa autolehdissä, ja se oli ostajien mieleen.
Preston Tucker sai syytteet petoksesta ja arvopaperihuijauksesta. Oikeudenkäynnissä väitettiin, että hän oli myynyt olemattoman autotehtaan osakkeita ja kerännyt ennakkomaksuja autosta, jota ei ollut tarkoitus valmistaa eikä koskaan valmistettaisi. Oikeudenkäynnin aikana rakennuksen eteen ajettiin ”todisteena” kaikki 51 valmistettua autoa. Kaikki syytteet hylättiin, mutta oikeudenkäynti ja kielteinen julkisuus oli romahduttanut osakkeiden arvon yhdessä yössä. Maaliskuussa 1949 tehdas lopetti toiminnan. Preston Tuckerin tehdas valmisti kaikkiaan 51 autoa, joista vuonna 2008 on jäljellä 47 kappaletta. Yksi autoista, alustanumero 1038, myytiin elokuussa 2008 yhdysvaltalaisessa autohuutokaupassa runsaalla miljoonalla dollarilla.
Preston Tuckerin elämästä kertova elokuva Tucker – mies ja unelma valmistui 1988.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tucker owner club
Leppäjärvi (Ylöjärvi, Kuru)

| Leppäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°51′19″N, 23°43′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Näsijärveen 
Järvinumero:  35.312.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  143,1 m  
Rantaviiva:  1,352 km  
Pinta-ala:  5,585 ha  
Saaria:  1 
 fiLeppäjärvi 
Leppäjärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kurun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,6 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vankaveden alueeseen (35.312) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,1 metriä mpy.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2.  ISSN 0781-4240.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
Näsijärven–Ruoveden alue (35.3)
Love Lies

| ”Love Lies” Khalid & Normani |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Love, Simon (Original Motion Picture Soundtrack)
 Julkaistu: 14. helmikuuta 2018
 Formaatti: digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t): Charlie Handsome, Digi
 Tyylilaji: R&B
 Kesto: 03.21
 Levy-yhtiö: RCA Records
Khalidin muut singlet
| ”Saved” 2017 | ”Love Lies” 2018 | ”Lovely” 2018 |
Normanin muut julkaisut
|   | ”Love Lies” 2018 | ”Waves” 2018 |
Love Lies on yhdysvaltalaislaulajien Khalidin ja Normanin musiikkikappale. Sen julkaisi RCA Records elokuvan Minä, Simon soundtrack-levyn toisena singlenä 14. helmikuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Khalid, Normani, Jamil Chammas, Ryan Vojtesak sekä Taylor Parks ja sen tuottivat Charlie Handsome ja Digi. "Love Lies" on Normanin ensimmäinen singlejulkaisu tyttöbändi Fifth Harmonyn ulkopuolella. Kappaleen musiikkivideon ohjasivat Gerard Bush sekä Christopher Renz ja se julkaistiin 16. helmikuuta 2018. Video kuvattiin Los Angelesin keskustassa.
"Love Lies" oli kaupallinen menestys artistien kotimaassa, sen päästyä Billboard Hot 100-listan sijalle 9. sekä Yhdysvaltain pop radiolistan kärkeen. Lisäksi se myi Yhdysvalloissa nelinkertaista platinaa. Kappale menestyi kohtalaisesti myös muualla, sen päästyä singlelistan kymmenen parhaan joukkoon Australiassa, Irlannissa, Portugalissa, Tanskassa ja Uudessa-Seelannissa sekä kahdenkymmenen parhaan joukkoon Alankomaissa, Isossa-Britanniassa, Norjassa, Ruotsissa, Slovakiassa ja Tšekissä. Molemmat artistit ovat esittäneet kappaleen livenä muun muassa The Tonight Show Starring Jimmy Fallonissa sekä vuoden 2018 Billboard Music Awardsissa.
Käännös suomeksi
Pins

Pins on Suomessa, Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Venäjällä toimiva useita yrityksiä ja liikeketjuja kattava kanta-asiakasohjelma. Ohjelmaa hoitaa Coalition Rewards, joka on latvialaisen Air Baltic -lentoyhtiön tytäryhtiö. Vuonna 2017 ohjelmaan kuuluu 300 kumppania ja 400 verkkokauppaa.
Historiaa

Pins-ohjelma lanseerattiin toukokuussa 2014 jakamalla Pins-kortteja miljoonalle YkkösBonus-jäsenelle. Valtaosa heistä otti kortin käyttöön. Keväällä 2014 Pins-ohjelmassa oli Suomessa 1,2 miljoonaa jäsentä. Ohjelmaan kuului alussa yli 300 liikekumppania.
Pins-ohjelman myötä Suomen Lähikauppa Oy luopui noin miljoona taloutta käsittäneestä YkkösBonus-etuohjelmastaan, joka oli perustettu vuonna 1994.
Ohjelma

Pins-ohjelmassa pisteitä kerätään liike- tai ketjukohtaisten sääntöjen mukaisesti. Pisteiden käyttöarvo vaihtelee sen mukaan, mitä palkintoja asiakas lunastaa.
Pins-ohjelmaan kuului sen alkuvaiheessa noin 30 000 ostopaikkaa. Ohjelmaan liittyneet asiakkaat voivat kerätä ostoksistaan pinsseiksi kutsuttuja pisteitä ympäri maailmaa esimerkiksi lennoista, matkoista, hotellimajoituksista, autonvuokrauksesta, ravintoloista, kauneushoitoloista ja kylpylähoidoista, terveydenhuollosta, televiestinnästä ja rahoituksesta. Pisteitä voi kerätä myös kotimaisista ja ulkomaisista verkkokaupoista. Ohjelmaan liittyneitä yrityksiä olivat tuolloin mm. Suomen Lähikauppa, Restel, Verkkokauppa.com, AD, Matkahuolto, Pohjantähti ja useita autovuokraamoita.
Suomen Lähikaupan Siwa- ja Valintatalo-ketjut kuuluivat myös Pins-ohjelmaan. Keskon ostettua Siwat ja Valintatalot Pins menetti verkostonsa ruokakaupat Suomessa sitä mukaa, kun kaupat muutettiin K-Marketeiksi tai lopetettiin.  Näissä ketjuissa ostoksista kertyi 0,5–4 pistettä/euro kuukausiostosten määrästä riippuen. 1 000 pisteen käyttöarvo Siwa- ja Valintatalo-ketjuissa oli 6 €. Tuhat pistettä sai 250–2 000 euron ostoksilla, joten asiakkaan saaman edun arvo oli 0,3–2,4 % ostossummasta.
Kortit

Yksilöimättömien korttien lisäksi Pinsissä on myös yksilöllisiä kortteja sekä yhteisbrändättyjä kortteja, kuten esimerkiksi Hotel Bonus Club, HotSport  ja AirBaltic. Pins-ominaisuuden voi liittää myös Visa-järjestelmässä toimivaan airBaltic-maksukorttiin tai Mastercard-korttiin.
Tradekan jäsenyys

Osuuskunta Tradekan jäsenet pystyivät käyttämään Pins-korttia lisäksi jäsenkorttina Tradekan jäsenetujen saamiseksi. Tradekan ja Pins-ohjelman yhteistyö päättyi vuoden 2019 alussa.
Jäsenet, jotka olivat liittyneet sekä Tradekaan että Pins-ohjelmaan, saivat aiemmin Pins-ohjelmassa 20–80 pisteen lisäedun kuussa.
Pins liiketoiminnan näkökulmasta

Pins-ohjelma keskittyy pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Ohjelmasta aiheutuu kustannuksia siihen liittyneelle kumppaniyritykselle. Kustannuksia muodostuu vain silloin, kun kauppa käy.
Vaikka ohjelmaan on liittynyt lukuisia verkkokauppoja, pääosa kortin käytöstä on alkuvaiheessa tapahtunut kivijalkamyymälöissä. Aktiivisimmin pisteitä on kerätty ruokakaupoista, hotelleista, ravintoloista sekä koruja, silmälaseja ja kodin elektroniikkaa myyvistä liikkeistä.
Pins-ohjelman lanseeraus mainittiin vuoden 2014 suurimmaksi mainoskampanjaksi.
Aiheesta muualla

Pins-websivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Coalition Rewards
Louise Stjernström

| Louise Stjernstöm |
| --- | --- |
 Louise Granberg 1852
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1812 Tukholma
Kuollut: 28. joulukuuta 1907 (95 vuotta) Tukholma
Ammatti:  näyttelijä, kirjailija, kääntäjä ja teatteriohjaaja
Kirjailija
Salanimi: Carl Blink, Erik Ejegod ja F—t
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: Ruotsi
Tyylilajit:  näytelmät, historiallis-romanttiset romaanit
Aiheet:  muun muassa Ruotsin valtionjohtajat ja kuninkaat
Esikoisteos:  Trollkarlen: stort skuggspel. 1849
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
"Stora Vårby Källa":n sali Louise Granbergin aikaan.
Lovisa (Louise) Elisabeth Stjernström, o.s. Granberg (29. lokakuuta 1812 Tukholma, Ruotsi – 28. joulukuuta 1907 Tukholma, Ruotsi). Hän oli näyttelijä, kirjailija, kääntäjä ja teatteriohjaaja. Hän käytti nimimerkkejä Carl Blink ja Erik Ejegod.
Elämäkerta

Louisen isä oli näyttelijä ja kirjailija Per Adolf Granberg. Aikansa kuuluisa kirjailija Jeanette Granberg oli Louisen sisar. Heitä oli neljä sisarusta, tyttöjä, hänen lisäkseen Hilda, Augusta, Jeanette ja Sophie, ja kaikki oppivat ammatin. Isä suoritti värjärin kisällitutkinnon Teknillisessä oppilaitoksessa, kiersi sitten maata valtion kustannuksella ja piti kotimaalauksen kursseja.
Vuodesta 1849 Louise käänsi ja kirjoitti näytelmiä salanimellä Carl Blink ja sisarensa Jeanetten kanssa nimimerkillä Georges Malméen. He myös kirjoittivat kumpikin erikseen. Louise kirjoitti vuonna 1861 viisinäytöksisen näytelmän.
Hän meni naimisiin näyttelijä Edvard Stjernströmin kanssa. Tämä oli aiemmin naimisissa Louisen sisaren Jeanette Granberg Stjernströmin kanssa, joka perusti uuden teatterin vuonna 1875. Louise osasi useita kieliä ja käänsi ja muokkasi näytelmiä. Miehensä kuoleman jälkeen hän toimi teatterin johtajana vuosina 1877-1880, ja teatterissa esitettiin pienten näytelmien lisäksi 44 suurta teosta. Teatteri oli taiteellisesti korkealla, mutta kannattavuus oli heikko, ja Stjernström uhrasi runsaasti omia varojaan teatterin toiminnalle. Hän joutui kuitenkin myymään teatterin syksyllä 1879 Ludvig Josephsonille .
Kirjoitettuaan näytelmiä kolme vuosikymmentä Louise Stjernström alkoi kirjoittaa lähinnä romanttisia historiallisia muotokuvia Ruotsin historiasta. Hän elävöitti henkilöitä ihanteelliselta pohjalta ja halusi antaa ihmisille hyvää historiallista lukemista. Hän oli yksi eniten julkaissuista naiskirjailijoista 1800-luvun lopulla. Hänen viimeisen työnsä Ur livet julkaistiin vuonna 1903, kun hän oli 92-vuotias.
Henkisten kiinnostusten lisäksi Stjernström oli perehtynyt huonekalupuusepän töistä ja puun muotoilemiseen. Hän matkusteli Norrlannissa ja aloitti kotiviinin valmistamisen. Hän työskenteli myös mehiläishoitajana ja tutki kaniininjalostusta ja opetti lääkennällisten kasvien ja mausteiden keräämistä ja valmistusta. Hän asui miehensä kuoleman jälkeen kolmen naimattoman tyttärensä kanssa.
Louise Stjernström on haudattu sisarensa Jeanetten, miehensä Edvardin ja Granbergien muiden perheenjäsenten kera Granbergien sukuhautaan Pyhän Johanneksen hautausmaalle Tukholmassa.
Suomennetut teokset

Historiallis-romanttisia romaaneja Ruotsista keskiajalta kirjailijanimellä Carl Blink.
Sten Sture vanhempi ja hänen aikalaisensa. I: Lappalaisten kuningatar, suom. Juho Ahava. Otava, 1910.
Svante Niilonpoika Sture ja hänen aikalaisensa. I: Kuolon enkeli, suom. Juho Ahava. Otava, 1910.
Sten Sture vanhempi ja hänen aikalaisensa. II: Suomen ruusu, suom. Juho Ahava. Otava, 1911.
Svante Niilonpoika Sture ja hänen aikalaisensa. II: Lapsiuhri, suom. Juho Ahava. Otava, 1911.
Sten Sture nuorempi ja Kristiina Gyllenstjerna. I: Ruotsin Valkyria, suom.Juho Ahava. Otava, 1912.
Sten Sture nuorempi ja Kristiina Gyllenstjerna. II: Tuomio, suom. Juho Ahava. Otava, 1912.
Historiallis-romanttisia romaaneja Vaasojen ajalta kirjailijanimellä Carl Blink.
Kustaa Vaasa ja hänen aikalaisensa I : Ruotsin vapauttaja, suom. Maila Talvio. Otava, 1912.
Kustaa Vaasa ja hänen aikalaisensa II : Aurinko laskee, suom. Maila Talvio. Otava, 1912.
Eerik XIV ja Juhana III. I: Veljesviha. Otava, 1913.
Eerik XIV ja Juhana III. II: Pimeys. Otava, 1913.
Kaarle ja Sigismund. I: Protestanttiko vai katolinen? suom. Juho Ahava. Otava, 1913.
Kaarle ja Sigismund. II: Lehti kääntyy, suom. Juho Ahava. Otava, 1913.
Kustaa II Aadolf ja hänen aikalaisensa I: Kuningas Jumalan armosta, suom. Juho Ahava. Otava, 1913
Kustaa II Aadolf ja hänen aikalaisensa II: Jumalan valittu sankari, suom. Juho Ahava. Otava, 1913