stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lännentie (tiehanke)
Historiaa

Jäätilanteen salliessa Manner-Suomen ja Ahvenanmaan välillä on joinakin talvina onnistuttu pitämään epävirallista jäätietä. Lännentie-suunnitelman ensimmäinen versio esiteltiin Valtakunnansuunnittelu-lehdessä 1957. Tie olisi vienyt Ahvenanmaan Lumparlandista Vårdöhön, sitten Teilin selän yli Kumlingeen ja jakautunut Lappon saarella kahteen reittiin kohti Turkua. Pohjoinen reitti olisi kulkenut Kustavin ja Naantalin kautta, eteläinen Houtskarin, Korppoon, Nauvon ja Paraisten kautta. Lounais-Suomen seutukaavaliitto julkaisi vuonna 1966 tarkemman suunnitelman, jossa reitti Kustavista Ahvenanmaalle olisi ollut noin 95 tiekilometriä. Siitä olisi ollut meripenkereitä 24 kilometriä, siltoja 2 kilometriä ja tunneleita 8 kilometriä. Hanketta piti yllä aluepolitiikasta vastannut valtakunnansuunnittelutoimisto ja sitä kannattivat muun muassa alueen kunnat ja Turun ja Porin läänin silloinen maaherra Esko Kulovaara. Tiekokonaisuuden suunniteltiin valmistuvan 1990-luvulle mennessä. Sille kaavailtiin jatkoa Ruotsin puolelle autolauttayhteydellä esimerkiksi Eckeröstä Grisslehamniin, jota väliä Eckerö Linjen ajaa nykyisinkin. Tien arveltiin tuovan saaristoon satoja tuhansia autokuntia vuodessa ja jopa 80 000 uutta kesämökkiä.
Hanketta kritisoitiin 1970-luvun taitteessa muun muassa demokraattisen päätöksentekoprosessin puutteesta, myönteisten seikkojen liioittelusta ja kielteisten seikkojen kuten kustannusten ja ympäristövaikutusten unohtamisesta. Yhteys olisi ollut vain pari tuntia kokonaan meritse kulkevia ruotsinlaivayhteyksiä nopeampi.
Lännentietä pidetään ensimmäisenä suomalaisena tiesuunnitelmana, jota on laajemmin vastustettu juuri ympäristösyin. Hankkeen näkyvimmäksi vastustajaksi nousi nuori arkkitehtiylioppilas Osmo Kivivuori mielipidekirjoituksineen. Tasavallan presidentti Urho Kekkonen kertoi vaihtaneensa kantaansa kannatuksesta vastustukseksi Kivivuoren kirjoitusten perusteella. Kivivuorta kehuivat myös pääministeri ja Suomen Pankin pääjohtaja Mauno Koivisto sekä tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtaja Martti Niskala. Kivivuori toimi myöhemmin ympäristönsuojelun virkamiehenä ja vihreiden kaupunginvaltuutettuna Turussa.
Aiheesta muualla

Karttakuva Lännentie-suunnitelmasta
Luettelo Keski-Maan esineistä

Luettelo Keski-Maan esineistä sisältää tietoa J. R. R. Tolkienin fantasiakirjoissa esiintyvistä fiktiivisistä ainutlaatuisista esineistä.
Korut > Arkkikivi

Arkkikivi on suuri jalokivi, joka löytyi Ereborin eli Yksinäisen Vuoren uumenista. Sitä kutsuttiin myös Vuoren Sydämeksi.
Arkkikiven löysi Durinin heimon kuningas, Thráin I. Hänen poikansa, Thorin I, vei sen mukanaan Harmaavuorille, mutta vuosisatoja myöhemmin lohikäärmeet karkottivat kääpiöt sieltä ja Thráinin perijän, Thrórin, johdolla kääpiöt palasivat Ereboriin ja veivät Arkkikiven takaisin Thráinin Suureen Saliin.
Kuningas Thrór nimesi arkkikiven kuninkaanjalokiveksi.
Kun lohikäärme Smaug hyökkäsi Ereboriin vuonna 2770 Kolmatta Aikaa, Arkkikivi jäi muiden aarteiden mukana sen haltuun.
Vuonna 2941 Kolmatta Aikaa Thrórin pojanpojan, Thorin Tammikilven, johtama kääpiöiden retkikunta tunkeutui Ereboriin ja heidän mukanaan ollut hobitti Bilbo Reppuli löysi Smaugin vuoteena käyttämästä aarrekeosta Arkkikiven, mutta ei kertonut siitä Thorinille. Smaugin saatua surmansa ja Thorinin kieltäytyessä korvaamaan järvikaupunki Esgarothin kärsimät tuhot, Bilbo hiipi yöllä salaa ulos Vuorelta ja antoi Arkkikiven Bard Jousimiehelle ja haltiakuningas Thranduilille. Tämän avulla Bard ja Thranduil yrittivät saada Thorinin luovuttamaan osan aarteestaan kiveä vastaan. Mutta Dáin Rautajalan johtamien kääpiösotureiden saavuttua kääpiöiden tueksi ja Bolgin johtamien örkkijoukkojen hyökkääminen vuorelle keskeyttivät neuvottelut. Seuranneessa Viiden armeijan taistelussa Thorin sai surmansa. Hänet haudattiin vuoren uumeniin ja Bard asetti Arkkikiven hänen rinnalleen.
Korut > Barahirin sormus

Barahirin sormus oli esine, jonka Barahir sai haltiaruhtinas Finrod Felagundilta.
Finrod antoi sormuksen Barahirlle, koska tämä oli pelastanut Finrodin Dagor Bragollachin taistelussa. Sormus oli Barahirille osoitus ikuisesta ystävyydestä Felagundin ja Barahirin Huoneen välillä.
Barahirin saatua surmansa örkit ottivat sormuksen Barahirin irti leikatusta kädestä, mutta hänen poikansa Beren otti sormuksen takaisin ja päätti kostaa isänsä puolesta. Beren antoi isänsä ruumiin levätä, mutta piti itse sormuksen. Myöhemmin Beren käytti sormusta apuna noutaessaan silmarilia.
Sormus periytyi Bereniltä hänen pojalleen Diorille ja sitten tämän tyttärelle Elwingille. Elwingin poika Elros toi sen Númenoriin Toisen Ajan alussa. Sormus oli Númenorin kuninkaiden perintökalleus, kunnes Tar-Elendil antoi sormuksen tyttärelleen Silmariënille, joka ei tuolloisen vallanperimyslain mukaan saanut seurata Tar-Elendilliä valtaistuimelle, vaikka oli esikoinen. Hän antoi sen pojalleen Valandilille, Andúniënin ruhtinaalle. Toisen Ajan lopulla se päätyi Amandille, Elendilin isälle.
Kolmannella Ajalla sormus siirtyi Númenorista maanpakolaisena Keski-Maahan tulleelta Elendililtä Isildurille, Arnorin kuninkaalle, ja sitten Arthedainin kuninkaille. Arthedainin viimeinen kuningas Arvedui antoi sormuksen Forochelin lumi-ihmisille lossothille, joiden luokse hän oli paennut hävittyään taistelun Angmarin Noitakuninkaalle. Myöhemmin pohjoisen dúnedain lunastivat sormuksen lumi-ihmisiltä ja antoivat sen Elrondin, haltioiden osan valinneen Elrosin veljen huomaan Rivendelliin.
Kun Rivendellissä kasvanut dúnedainin päämies Aragorn tuli täysi-ikäiseksi, Elrond antoi sormuksen ja Elendilin miekan Narsilin kappaleet hänelle. Vuonna 2980 Kolmatta Aikaa Aragorn antoi sormuksen Arwenille Lórienissa kihlautuessaan tämän kanssa.
Sormuksen kohtalo sen jälkeen, kun Arwen kuoli Lórienissa vuonna 121 Neljättä Aikaa, on tuntematon. Hän joko vei sormuksen mukanaan hautaan tai luovutti sen pojalleen Eldarionille.
Korut > Elessar

Elessar eli Haltiakivi oli vihreä kivi, joka oli upotettu hopeiseen pantaan. Sen syntyperästä on kaksi tarinaa. Joidenkin mukaan sen takoi Gondolinissa seppä nimeltä Enerdhil, mutta sen todennäköisempi valmistaja on Celebrimbor. Elessar hohti Silmarilien tavoin valoa, ja sen läpi katsottuna maailma näytti tahrattomalta ja nuorelta.
Useiden vaiheiden jälkeen se joutui Númenorin Uskollisten ja lopulta itse Isildurin haltuun. Mutta jalokivi katosi Valtasormuksen mukana, kun Isildur surmattiin. Kiven katsottiin kuuluneen Elendilin suvulle, joten haltiat takoivat uuden, joka oli entistä paljon heikompi. Se annettiin Galadrielille, jonka tulisi aikanaan antaa se ihmiselle, jolla olisi sama nimi.
Kun Sormuksen Saattue kulki Lothlórienin läpi, Galadriel antoi sen Aragornille, Arathronin pojalle ja Isildurin perilliselle, joka sekä Gondorin ja Arnorin kuninkaaksi tultuaan otti Elessarin hallitsijanimekseen.
Korut > Galadrielin lasi

Galadrielin lasi on kristallinen pullo, jonka Lothlórienin Valtiatar Galadriel antoi Frodo Reppulille Sormuksen Saattueen lähtiessä. Sen sisältämä vesi hohti Eärendilin Tähdestä, joka oli yksi Silmarileistä, otettua valoa. Pullosta tuleva valo oli siis alun perin Valinorin Kahdesta Puusta.
Cirith Ungolissa Frodo ja Sam käyttivät sen valoa suojautuakseen hämähäkki Lukitarilta. Tuomiovuorella lasissa oleva valo himmeni, koska Sauronin mahdille se oli liikaa.
Frodo vei lasin mukanaan lähtiessään Valinoriin.
Korut > Girionin smaragdit

Girionin smaragdit ovat viisisataa ruohonvihreää hopeisiin kaulakäätyihin kiinnitettyä jalokiveä, jotka kuuluivat Smaugin tuhoaman Laakson kaupungin viimeisen kuninkaalle, Girionille.
Kaulakäädyt joutui Smaugin haltuun, tämän valloittaessa Ereborin, mutta Viiden armeijan taistelun jälkeen Dáin II lahjoitti ne Girionin perilliselle, Bardille, joka antoi ne Thranduilille kiitokseksi tämän avusta.
Muut > Mazarbulin kirja

Mazarbulin kirja on päiväkirja, jonka kirjoitti Kääpiö Balin ja muutama hänen seuralaisistaan Morian kaivoksissa. Sormuksen saattue löysi sen Mazarbulin kammiosta (Historiakammio). Kirja käsitteli Balinin ja tämän seurueen paluuta örkkien valtaamaan Moriaan ja heidän yritystään asuttaa se jälleen. Kääpiö Gimli sai kirjan haltuunsa Gandalfilta. Kirjan myöhemmät vaiheet ovat tuntemattomat.
Tolkien valmisti Mazarbulin kirjasta englanninkielisen kolmilehtisen näköiskopion, jossa oli palamisjäljet, reiät ja tahrat. Englannin kieli vastasi westronia, mutta oli kirjoitettu cirth-riimuilla. Näköiskopio on ollut liitteenä joissain laitoksissa.
Lännenvalkomänty

| Lännenvalkomänty |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Havupuut Pinophyta
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Männyt Pinus
Laji::  monticola
Kaksiosainen nimi
 Pinus monticola  Dougl. 
Katso myös
   Lännenvalkomänty Wikispeciesissä   Lännenvalkomänty Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Lännenvalkomänty (Pinus monticola, engl. western white pine) on ainavihanta havupuulaji. Se on uhanalaisuusluokitukseltaan silmälläpidettävä laji.
Ulkonäkö

Lännenvalkomännyn runko on läpimitaltaan noin 1–1,5 metriä. Puu kasvaa tyypillisesti noin 30–50 metrin korkuiseksi, mutta joskus puu voi kasvaa jopa 70-metriseksi. Männyn neulaset kasvavat 5–13 senttimetrin pituisiksi ja kävyt ovat 12–32 senttimetrin pituisia.
Levinneisyys

Lännenvalkomänty kasvaa nimensä mukaisesti läntisimmillä pituuspiireillä. Sitä löytää Pohjois-Amerikan läntisistä osista Yhdysvaltojen ja Kanadan alueilta, kuten Sierra Nevadasta ja Kalliovuorten pohjoisosista.
Lännenvalkomännyn nuoria käpyjä.
Lännenvalkomännyn levinneisyyskartta
Lila-amatsoni

| Lila-amatsoni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Amatsonit Amazona
Laji::  finschi
Kaksiosainen nimi
 Amazona finschi  (Sclater, 1864) 
Katso myös
   Lila-amatsoni Wikispeciesissä   Lila-amatsoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lila-amatsoni (Amazona finschi) on amerikkalainen papukaijalaji. Philip Lutley Sclater nimesi sen vuonna 1864 Otto Finschin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 30,5–34,5 senttimetriä ja paino 250–350 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, päälaki ja niska ovat violetit ja otsa punainen. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Lajista tunnetaan kaksi alalajia, A. f. finschi ja A. f. woodi.
Esiintyminen

Lila-amatsoni on kotoperäinen Meksikon Tyynenmeren puoleisella rannikolla noin 111 000 neliökilometrin suuruisella alueella. Lajin kanta on pieni, 7 000–10 000 yksilöä, ja se on vaarantunut. Laji on osittaismuuttaja, joka siirtyilee vuodenaikojen mukaan vuoriston ala- ja ylärinteille.
Lila-amatsoni on suosittu lemmikkieläin ja lemmikkilintu, mikä on pääasiallisin syy sen uhanalaisuudelle. Laiton pyynti on suurisuuntaista. Aikuisia pyydystetään verkoilla ja poikasia otetaan pesistä. Vuonna 2004 myyntihinta oli Suomessa noin 1 600 euroa. Lila-amatsoni on Suomessa kuitenkin yksi harvinaisimmista lemmikkiamatsoneista.
Elinympäristö

Lila-amatsonin elinympäristöä ovat lehti- ja sekametsät sekä vuoriston mäntymetsät 2 000 metrin korkeuteen saakka.
Lisääntyminen

Lajin keskimääräinen munaluku on 2,6. Naaras hautoo 26–28 päivää. Keskimäärin vain yksi poikanen selviytyy lentokykyiseksi noin kahdeksan viikon ikäisenä.
Ravinto

Lila-amatsoni käyttää ravinnokseen hedelmiä, erityisesti viikunoita, marjoja, pähkinöitä, kukkia ja siemeniä.
Maailman vegaanipäivä

| Maailman vegaanipäivä> World Vegan Day |
| --- | --- |

Tyyppi:  Kansainvälinen kampanjapäivä
Vietetään:  1. marraskuuta
Järjestämistiheys:  vuosittain
Ensimmäisen kerran:  1.11.1994
Liittyy:  Kasvisruokavalioon
Kotisivu
Maailman vegaanipäivä on kansainvälinen kampanjapäivä, marraskuun ensimmäisenä (1.11.), jolloin korostetaan vegaani- ja kasvisruokavalion merkitystä. Se on saanut alkunsa Isosta-Britanniasta, jossa paikallinen vegaaniyhdistys (The Vegan Society) 50-vuotisjuhlassaan 1.11.1994 ensi kerran vietti sitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
World Vegan Day Australia Official site
World Vegan Day Germany (Arkistoitu – Internet Archive)
Vegan Festival Adelaide South Australia
Maailman valtameret

| Maailman valtameret |
| --- | --- |

Kirjailija:  Stephen Hutchinson
Genre:  tietokirjallisuus
Suomennos
Kustantaja:  Gummerus
Sivumäärä:  303
ISBN:  978-951-20-7617-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maailman valtameret (engl. Oceans: A Visual Guide) on Stephen Hutchinsonin kirjoittama kirja maapallon meristä ja niiden eliöistä ja uhista.
Aiheesta muualla

Kirjaesittely Gummeruksen sivulla[vanhentunut linkki]
Maija Länsimäki

Maija-Liisa Länsimäki (s. 1946) on suomalainen kielentutkija, oppiarvoltaan filosofian tohtori. Hän on ollut Kotimaisten kielten keskuksen Kielitoimiston toimistopäällikkö 1990 alkaen. Hänen tutkimuskohteitaan ovat murteet ja suomen kielen johto-oppi.
Luettelo Vectrex-peleistä

Vectrex-konsoli
Tämä on luettelo Vectrexin peleistä.
Vuosina 1982–1984 julkaissut pelit

| Nimi | Kehittäjä | Julkaisija | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| 3D Crazy Coaster | GCE | GCE | 1983 |
| 3D MineStorm | GCE | GCE | 1983 |
| 3D Narrow Escape | Richard Moszkowski | GCE | 1983 |
| AnimAction | GCE | GCE | 1983 |
| Armor Attack | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Art Master | GCE | GCE | 1983 |
| Bedlam | Lenny Carlson ja William Hawkins | GCE, MB | 1983 |
| Berzerk | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Blitz! | GCE | GCE, MB | 1982 |
| Clean Sweep | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Cosmic Chasm | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Fortress of Narzod | GCE | GCE, MB | 1983 |
| Heads Up | GCE | GCE, MB | 1982 |
| Hyperchase | Jeff Corsiglia já Chris King | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Melody Master | GCE | GCE | 1983 |
| Mine Storm | GCE |  | 1982 |
| Polar Rescue | GCE | GCE | 1983 |
| Pole Position | GCE | GCE | 1983 |
| Rip-Off | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Scramble | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Solar Quest | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Space Wars | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Spike | GCE | GCE, MB | 1983 |
| Spinball | GCE | GCE, MB | 1983 |
| Star Castle | GCE | GCE | 1983 |
| Star Hawk | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Star Trek: The Motion Picture | GCE | GCE, MB, Bandai | 1982 |
| Web Wars | GCE | GCE, MB | 1983 |
Magnus Cedercreutz

Magnus Gustaf Folkern Cedercreutz (23. syyskuuta 1917 Helsinki – 8. elokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Cedercreutzin vanhemmat olivat varatuomari, vapaaherra Gustaf Cedercreutz ja Gertrud Ek, kauppaneuvos Vicktor Ekin tytär, ja puoliso vuodesta 1940 Barbro Kristina Kahelin. Arkkitehti Jonas Cedercreutz oli hänen veljensä. Magnus Cedercreutz tuli ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä 1935 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1937. Hän oli Oy Victor Ek Ab:n osastopäällikkö 1940–1945, johtokunnan jäsen 1945–1950 ja toimitusjohtaja 1950–1982. Cedercreutz oli myös Oy Hilek Ab:n johtokunnan jäsen vuodesta 1953 ja toimitusjohtaja vuodesta 1978 sekä Oy Matkatoimisto VEK Resebyrå Ab:n, sittemmin Oy Matkatoimisto Travek Resebyrå Ab, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1963.
Cedercreutzilla oli lisäksi useita luottamustehtäviä, kuten Suomen Huolintaliikkeiden Liiton puheenjohtajuus 1959–1965, Pohjoismaisen Speditööriliiton johtokunnan puheenjohtajuus 1966–1970 ja Kansainvälisen huolintafederaation (FIATA) johtokunnan jäsenyys 1957–1975 ja varapresidenttiys 1965–1975. Suomen aatelisliiton puheenjohtajana Cedercreutz toimi 1973–1981. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Cedercreutz oli sotilasarvoltaan reservin komentajakapteeni (1976). Kauppaneuvoksen arvonimen Cedercreutz sai 1967. Voimistelua harrastaneen ja tukeneen Cedercreutzin mukaan on nimetty muistorahasto Magnus Cedercreutz' minnesfond för främjande av gymnastik inom Finlands Svenska Gymnastikförbund.
Magnus Erlingmark

Magnus Erlingmark (s. 8. heinäkuuta 1968 Jönköping, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jalkapalloilija.
Erlingmark oli voittamassa Ruotsille MM-pronssia 1994. Seuratasolta hän pelasi pisimpään  IFK Göteborgissa, 1993-2004.
Hänen poika August on myös jalkapalloilija joka pelaa isänsä tavoin IFK Göteborgissa.
Magnus Chase

| Magnus Chase |
| --- | --- |
Kirjailija:  Rick Riordan
Kansitaiteilija:  John Rocco
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Disney-Hyperion
Julkaistu:  2015–2017
Suomennos
Suomentaja:  Ilkka Rekiaro
Kustantaja:  Otava

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Magnus Chase (engl. Magnus Chase and the Gods of Asgard) on Rick Riordanin kirjoittama kolmiosainen fantasiakirjasarja. Se pohjautuu skandinaaviseen mytologiaan ja sijoittuu samaan universumiin kuin Percy Jackson,
Olympoksen sankarit, Kanen aikakirjat ja Apollon. Ensimmäinen kirja, Kesän miekka, julkaistiin 6. lokakuuta 2015. Toinen osa, Thorin vasara, julkaistiin 4. lokakuuta 2016. Kolmas ja viimeinen osa, Kuolleiden laiva, julkaistiin 3. lokakuuta 2017.
Luettelo Sambian presidenteistä

Tämä on luettelo Sambian presidenteistä. Sambian itsenäistyttyä lokakuussa 1964, sen ensimmäiseksi presidentinä toimi Kenneth Kaunda. Sambialla on ollut yhteensä kuusi vaalein valittua presidenttiä sekä yksi viransijainen.
Presidentit

| Järjestys | Kuva | Nimi | Virkakausi | Puolue | Huomio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Kenneth Kaunda | 24. lokakuuta 1964 –   2. marraskuuta 1991 | UNIP | Vuosina 1973–1988 vaalit eivät olleet vapaita ja Kaunda oli ainoa ehdokas. |
| 2. |  | Frederick Chiluba | 2. marraskuuta 1991 –   2. tammikuuta 2002 | MMD |  |
| 3. |  | Levy Mwanawasa | 2. tammikuuta 2002 –   19. elokuuta 2008 | MMD | Kuoli kesken kauden |
| 4. |  | Rupiah Banda | 29. kesäkuuta 2008 –   23. syyskuuta 2011 | MMD | Toimi viransijaisena 2. marraskuuta 2008 saakka. |
| 5. |  | Michael Sata | 23. syyskuuta 2011 –   28. lokakuuta 2014 | PF | Kuoli kesken kauden. |
|  |  | Guy Scott | 29. lokakuuta 2014 –   25. tammikuuta 2015 | PF | Toimi viransijaisena. |
| 6. |  | Edgar Lungu | 25. tammikuuta 2015 – | PF |  |
|  |  | Ngosa Simbyakula | 10. maaliskuuta 2015 –   13. maaliskuuta 2015 | PF | Toimi viransijaisena muutaman päivän. |
Lyijylasitteet

Kiinalainen sancai-lasitettu hevospatsas Tang-dynastian ajalta
Lyijylasitettu astia riistapiiraalle 1800-luvun Englannista
Lyijylasitteet ovat nimensä mukaisesti lyijyä sisältäviä lasitteita, joita käytetään keramiikkaa valmistettaessa. Ne on nykyään suuressa osin korvattu alkali- ja boorilasitteilla lyijyn myrkyllisyyden vuoksi.
Prosessi

Lyijylasitteita on käytetty etenkin terrakottaesineiden lasittamiseen, sillä se synnyttää kovan, kiiltävän ja vettä läpäisemättömän pinnan huokoiselle saviastialle. Se on ns. matalan polton lasite, joka ei tarvitse kuin n. 800 °C polttolämpötilan. Lyijylasitteessa juoksutteena toimii  lyijyoksidi tai lyijysilikaatti. Lyijy alkaa haihtua yli 1000 °C, mutta vaikuttaa edelleen sulamiseen.
Historia

Lyijylasitteet on tunnettu antiikin ajoista lähtien. Roomalaiset käyttivät niitä öljylamppujen ja juoma-astioiden valmistuksessa. Kiinassa valmistettiin Han-dynastian aikaan vihreäksi lasitettuja hautaesineitä, joissa lyijylasitteeseen lisättiin kuparioksidia värin synnyttämiseksi. Myöhemmin Tang-dynastian aikaan lyijylasitusta käytettiin sancai-esineiden valmistuksessa; niissä oli yleensä kolmea väriä, (kellan)ruskeaa, vihreää ja kermanvalkoista.
Keskiajan Euroopassa lyijylasitusta käytettiin hyvin yleisesti. 1400-luvulla lyijylasitteista kehitettiin Italiassa tinalasite, jota käytettiin majolika-esineiden valmistukseen. Se syrjäytti paljolti lyijylasituksen käytön hienossa keramiikassa. 1800-luvun Englannissa värikkäitä lyijylasitteita käytettiin paljon koriste-esineiden, tarjoiluastioiden ym. valmistuksessa.
Luettelo Pohjois-Dakotan kuvernööreistä

| Pohjois-Dakotan kuvernööri |
| --- | --- |
 Governor of North Dakota
 Kuvernöörin lippu
 Nykyinen kuvernööri Burgum
 Nykyinen Doug Burgum 15. joulukuuta 2016 lähtien
Nimittäjä:  suora kansanvaali
Kauden pituus:  4 vuotta, uusittavissa kerran
Perustettu:  20. marraskuuta 1889
Ensimmäinen:  John Miller
Palkka:  129 096 $ vuodessa
Kotisivut:  https://www.governor.nd.gov/
Tämä on luettelo Pohjois-Dakotan kuvernööreistä (engl. Governor of North Dakota). Kuvernööri käyttää osavaltiossa toimeenpanevaa valtaa ja vahvistaa lait. Nykyisenä kuvernöörinä toimii Doug Burgum, joka aloitti virassaan 15. joulukuuta 2016.
Vuonna 2019 kuvernöörin vuosipalkka oli 129 096 dollaria. Istuva kuvernööri Burgum oli aiemmin ilmoittanut, ettei aio ottaa palkkaa vastaan, mutta osavaltion lainsäädäntöelin maksoi сен hänelle siitä huolimatta.
Pätevyysvaatimukset

Kuvernööriksi (ja varakuvernööriksi) valittavan henkilön tulee täyttää seuraavat ehdot:
Yhdysvaltain kansalainen
Äänioikeutettu Pohjois-Dakotan osavaltiossa
Väh. 30-vuotias
Asunut Pohjois-Dakotassa väh. 5 vuotta
Kuvernöörin toimikauden pituus on neljä vuotta ja sama henkilö voidaan valita korkeintaan kahdelle kaudelle elinaikanaan. Kuvernöörin virkakausi alkaa 15. joulukuuta sinä vuonna, kun vaalit on järjestetty. Sekä kuvernööri, että varakuvernööri valitaan yhdessä suoralla kansanvaalilla.
Luettelo kuvernööreistä

| Nro | Kuva | Nimi | Virassa | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | John Miller | 1889–1891 | Rep. |
| 2 |  | Andrew H. Burke | 1891–1893 | Rep. |
| 3 |  | Eli C. D. Shortridge | 1893–1895 | Pop. |
| 4 |  | Roger Allin | 1895–1897 | Rep. |
| 5 |  | Frank A. Briggs | 1897–1898 | Rep. |
| 6 |  | Joseph M. Devine | 1898–1899 | Rep. |
| 7 |  | Frederick B. Fancher | 1899–1901 | Rep. |
| 8 |  | Frank White | 1901–1905 | Rep. |
| 9 |  | Elmore Y. Sarles | 1905–1907 | Rep. |
| 10 |  | John Burke | 1907–1913 | Dem. |
| 11 |  | L. B. Hanna | 1913–1917 | Rep. |
| 12 |  | Lynn Frazier | 1917–1921 | Rep.–Puol. |
| 13 |  | Ragnvald Nestos | 1921–1925 | Rep.–Its. |
| 14 |  | Arthur G. Sorlie | 1925–1928 | Rep.–Puol. |
| 15 |  | Walter Maddock | 1928–1929 | Rep.–Puol. |
| 16 |  | George F. Shafer | 1929–1933 | Rep.–Its. |
| 17 |  | William Langer | 1933–1934 | Rep.–Puol. |
| 18 |  | Ole H. Olson | 1934–1935 | Rep.–Puol. |
| 19 |  | Thomas H. Moodie | 1935–1935 | Dem. |
| 20 |  | Walter Welford | 1935–1937 | Rep.–Puol. |
| 21 |  | William Langer | 1937–1939 | Sit. |
| 22 |  | John Moses | 1939–1945 | Dem. |
| 23 |  | Fred G. Aandahl | 1945–1951 | Rep. |
| 24 |  | Norman Brunsdale | 1951–1957 | Rep. |
| 25 |  | John E. Davis | 1957–1961 | Rep. |
| 26 |  | William L. Guy | 1961–1973 | Rep.–Puol. |
| 27 |  | Arthur A. Link | 1973–1981 | Rep.–Puol. |
| 28 |  | Allen I. Olson | 1981–1985 | Rep. |
| 29 |  | George A. Sinner | 1985–1992 | Rep.–Puol. |
| 30 |  | Ed Schafer | 1992–2000 | Rep. |
| 31 |  | John Hoeven | 2000–2010 | Rep. |
| 32 |  | Jack Dalrymple | 2010–2016 | Rep. |
| 33 |  | Doug Burgum | 2016– | Rep. |
Lähde:
Lyijykromaatti

| Lyijykromaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7758-97-6
PubChem CID:  24460
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  PbCrO4
Moolimassa:  323,2 g/mol
Ulkomuoto:  keltainen kiteinen jauhe
Sulamispiste:  844 °C 
Tiheys:  6,3 g/cm3
Liukoisuus veteen:  5,8 μg/100 ml (25 °C) 
Lyijykromaatti (PbCrO4) on lyijykationin ja kromaattianionin muodostama ioniyhdiste. Luonnossa sitä tavataan punaoransseja kiteitä muodostavana mineraalina krokoiittina.