stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian Grand Prix 2008
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian Grand Prix 2008 Wikimedia Commonsissa
Italian GP 2008 - F1-ruutu (Arkistoitu – Internet Archive)
Formula 1 -luokan Italian Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Autodromo Nazionale Monza (1950–1979, 1981–) Autodromo Enzo e Dino Ferrari (1980)
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2008
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia |  Malesia |  Bahrain |  Espanja |  Turkki |  Monaco |
|  Kanada |  Ranska |  Britannia |  Saksa |  Unkari |  Eurooppa |
|  Belgia |  Italia |  Singapore |  Japani |  Kiina |  Brasilia |
Felipe Massa.
Equinor

| Equinor ASA |
| --- | --- |

Osake:  NYSE: STO OSE: EQNR
Markkina-arvo:   514 mrd. NOK (31.12.2016)
ISIN:  NO0010096985
Perustettu:  1972
Toimitusjohtaja:  Anders Opedal
Puheenjohtaja:  Jon Erik Reinhardsen
Kotipaikka:  Stavanger, Norja
Toimiala:  öljy- ja kaasuala
Liikevaihto:   45,8 mrd. USD (2016)
Liikevoitto:   80 milj. USD (2016)
Nettotulos:   –2,9 mrd. USD (2016)
Henkilöstö:   20 539 (2016)
Omistaja:  Norjan valtio (67%)  Norjan valtion eläkerahasto (3%)  GEK Terna (1%)  Muut (29%)
Kotisivu:  www.equinor.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Equinor ASA (vuoteen 2018 Statoil ASA ja vuosina 2007–2009 StatoilHydro ASA) on norjalainen öljy- ja kaasuyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Stavangerissa.  Se on Norjan suurin yhtiö, jonka osake noteerataan Oslon sekä New Yorkin pörsseissä. Yhtiö fuusioitui 1. lokakuuta 2007 Norsk Hydron öljy- ja kaasudivisioonan kanssa, ja sen toiminnot sulautettiin osaksi tällöin perustettua StatoilHydro-yhtiötä. Yhtiö vaihtoi nimensä takaisin Statoiliksi 1. marraskuuta 2009.
Equinor on maailman suurimpia raakaöljyn tuottajia ja suuri maakaasun toimittaja Euroopassa. Statoil-nimisiä huoltoasemaketjuja on Skandinaviassa, Irlannissa, Puolassa, Baltian maissa ja Venäjällä.
Historia

Statoil perustettiin vuonna 1972 suurkäräjien päätöksellä kehittämään Norjan öljyn- ja kaasuntuotantoa. Seuranneeseen kehitykseen vaikutti huomattavasti Statfjordin öljykentän löytyminen Pohjanmerellä, joka oli aikansa suurimpia meriöljykenttiä. Öljyntuotanto Statfjordilla alkoi vuonna 1979, ja Statoilista tuli kentän pääoperaattori vuonna 1987 44 %:n osuudella. Yhtiön liiketoiminta laajeni 1980-luvun aikana erilaisten yhteistyö- ja kehittämissopimusten kautta Euroopan kaasuntuotantomarkkinoille. Samaan aikaan Statoil perusti ensimmäiset huoltoasemaketjunsa Skandinaviassa ja hankki itselleen Esson huoltoasemat, jalostamot ja petrokemian tuotantolaitokset Ruotsissa ja Tanskassa.
Statoil listautui Oslon ja New Yorkin pörsseihin vuonna 2001 ja tuli siten osittain yksityistetyksi Norjan valtion säilyessä kuitenkin yhtiön pääomistajana.
Statoilin ja Norsk Hydron osien fuusioon johtanut suunnitelma julkaistiin 18. joulukuuta 2006 ja suurkäräjät hyväksyi yhtiöiden yhdistymisen kesäkuussa 2007. Perustamisen syynä oli lisääntyneen kilpailukyvyn tavoittelu suuremman yrityksen voimin kansainvälisillä markkinoilla. 1. lokakuuta 2007 perustetun uuden yhtiön nimeksi tuli StatoilHydro. Norsk Hydron historia oli alkanut vuodesta 1905, jolloin Norsk hydro-elektrisk Kvælstofaktieselskab perustettiin tuottamaan typpipohjaisia lannoitteita. Öljyalalle yhtiö meni 1960-luvulla, jolloin se osallistui Ekofiskin kentän öljyvarojen hyödyntämiseen. Fuusion tapahtuessa yhtiö oli mukana 13 öljy- ja kaasukentällä.
StatoilHydron johtokunta päätti kokouksessaan 24. maaliskuuta 2009 muuttaa yhtiön nimen takaisin Statoil ASA:ksi. Asia käsiteltiin lopullisesti yhtiökokouksessa 19. toukokuuta. Yhtiö vaihtoi nimensä takaisin Statoiliksi 1. marraskuuta 2009. Nimivaihdosten arvioitiin maksaneen 260 miljoonaa kruunua.
Statoil investoi Johan Castberg -nimiseen öljykenttään Pohjois-Norjassa vuonna 2017. Sen tuotannon on määrä käynnistyä vuonna 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Equinor Wikimedia Commonsissa
Öljynporauslautta Statfjordin kentällä Pohjanmerellä
Jingei-luokka

| Jingei-luokka / 迅鯨型潜水母艦 |
| --- | --- |
 Jingei-luokan sukellusveneidenemälaivat

Tekniset tiedot
Uppouma:  5 243 t (standardi)
Pituus:  123,5 m (vesiraja) 125,40 m (kokonaispituus)
Leveys:  16,15 m
Syväys:  6,91 m
Koneteho:  7 500 shp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  399
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 14 cm/50 tykkiä
Ilmatorjunta:  2 × 8 cm/40 ilmatorjuntatykkiä 2 × 7,7 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Jingei-luokka (jap. 迅鯨型潜水母艦, jingei-gata sensuibokan) oli keisarillisen Japanin laivaston kahden 1920-luvulla valmistetun aluksen muodostama sukellusveneiden emälaivaluokka. Luokan alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jingei | Mitsubishi, Nagasaki | 16. helmikuuta 1922 | 4. toukokuuta 1923 | 30. elokuuta 1923 | upotettu 10. lokakuuta 1944 |
| Chōgei | Mitsubishi, Nagasaki | 11. maaliskuuta 1922 | 24. maaliskuuta 1924 | 2. elokuuta 1924 | poistettu 5. lokakuuta 1945 romutettu 1946 |
Jaroslav Jiřík

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Grenoble 1968 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | jääkiekko |  |
Jaroslav Jiřík (10. joulukuuta 1939 – 11. heinäkuuta 2011)  oli tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitahyökkääjä. Hänestä tuli ensimmäinen NHL:ssä pelannut Itäblokin maasta lähtöisin oleva jääkiekkoilija.
Pelaajana

Jiřík pelasi eurooppalaiseksi epätavallisen voimakasta maalinedustapeliä. Hänen pelityyliinsä kuului olla valmiina lyömässä maalivahdin eteensä torjumia kiekkoja maaliin. Jiřík pelasi kolme ottelua St. Louis Bluesin joukkueessa NHL-kaudella 1969–1970. Hän pelasi seitsemän kautta Tšekkoslovakian liigassa RH Brno -jääkiekkoseurassa 1961–1975 ja teki 300 maalia 450 ottelussa. Jiřík pelasi 134 maaottelua Tšekkoslovakian maajoukkueessa ja osallistui kymmenen kertaa maailmanmestaruuskilpailuihin ja kolme kertaa olympialaisiin.
St. Louis Bluesin manageri Cliff Fletcher varasi vuoden 1969 draftissa ensimmäiseksi Jiříkin. Fletcher oli tehnyt sopimuksen kolmen tšekkoslovakialaisen pelaajan – Jiříkin, Jan Havelin ja Josef Horešovskýn – kanssa, jotka kaikki olivat saaneet Tšekkoslovakian hallituksen luvan siirtyä Pohjois-Amerikkaan. Hallitus kuitenkin muutti mieltään Havelin ja Horešovskýn suhteen, koska he olivat alle 30-vuotiaita. Jiřík, joka oli täyttänyt 30, oli ainoa, joka sai lähteä Pohjois-Amerikkaan.
Saavutukset

Jiřík saavutti jääkiekossa olympiapronssia 1964 ja olympiahopeaa 1968. Hän oli vuoden 1965 MM-kisojen paras maalintekijä.
Valmentajana

Jiřík valmensi RH Brnoa vuodesta 1975 lähtien ja Sveitsin maajoukkuetta 1977–1980.
Kuolema

Kokeneena lentäjänä tunnettu Jiřík kuoli 11. heinäkuuta vuonna 2011 lento-onnettomuudessa hänen oman koneensa syöksyttyä maahan. [lähde? ]
Ernst Künz

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | joukkuekilpailu |  |
Ernst Künz (23. helmikuuta 1912 Itävalta – 21. elokuuta 1944 Santakai Liettua) oli itävaltalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1936 kesolympialaisissa Berliinissä hopeaa voittaneessa Itävallan jalkapallomaajoukkueessa. Künz edusti FC Lustenauta.
Jimmy Dorsey

Jimmy Dorsey.
James "Jimmy" Dorsey (29. helmikuuta 1904 – 12. kesäkuuta 1957) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän oli Tommy Dorseyn veli.
Dorsey syntyi Pennsylvaniassa. Hän aloitti hyvin nuorena trumpetinsoiton, mutta siirtyi alttosaksofoniin vuonna 1915 ja opetteli sitten klarinetilla tuplaamisen. Hän liittyi vuonna 1924 California Ramblers -yhtyeeseen ja vuonna 1930 Ted Lewisin yhtyeeseen, jonka kanssa hän kierteli Euroopassa.
Palattuaan Yhdysvaltoihin Jimmy Dorsey teki yhteistyötä muun muassa Rudy Valleen kanssa. Vuonna 1939 hän perusti duon Helen O’Connellin kanssa. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Dorsey kuoli keuhkosyöpään 53-vuotiaana.
Enola Holmes

| Enola Holmes |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Harry Bradbeer
Käsikirjoittaja:  Jack Thorne
Perustuu:  Nancy Springerin kirjasarjaan The Enola Holmes Mysteries
Tuottaja:   Mary Parent  Alex Garcia  Millie Bobby Brown  Paige Brown 
Säveltäjä:  Daniel Pemberton
Kuvaaja:  Giles Nuttgens
Tuotantosuunnittelija:  Michael Carlin
Pääosat:   Millie Bobby Brown  Sam Claflin  Adeel Akhtar  Fiona Shaw  Frances de la Tour  Louis Partridge  Susie Wokoma  Henry Cavill  Helena Bonham Carter 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   Legendary Pictures  PCMA Productions  Warner Bros. Pictures 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   2020-09-2323. syyskuuta 2020  
Kesto:  123 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Enola Holmes 2
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enola Holmes on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut mysteerielokuva, jonka on ohjannut Harry Bradbeer ja käsikirjoittanut Jack Thorne. Se perustuu Nancy Springerin kirjasarjaan The Enola Holmes Mysteries. Elokuva seuraa Sherlock Holmesin nuoremman sisaren Enolan seikkailuja, kun hän pyrkii etsimään kadonneen äitinsä ja pelastamaan nuoren markiisin.
Enola Holmes sai ensi-iltansa 23. syyskuuta 2020 Netflixissä. Elokuvan jatko-osa Enola Holmes 2 julkaistiin 4. marraskuuta 2022.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Millie Bobby Brown  | … |  Enola Holmes   |
|  Henry Cavill  | … |  Sherlock Holmes   |
|  Sam Claflin  | … |  Mycroft Holmes   |
|  Helena Bonham Carter  | … |  Eudoria Holmes   |
|  Adeel Akhtar  | … |  Lestrade   |
|  Fiona Shaw  | … |  neiti Harrison   |
|  Frances de la Tour  | … |  Tewksburyn isoäiti   |
|  Louis Partridge  | … |  lordi Tewksbury   |
|  Susie Wokoma  | … |  Edith   |
|  Burn Gorman  | … |  Linthorn   |
Vastaanotto

Rotten Tomatoes -kerääjäsivustolla elokuvan arvosteluista 91 prosenttia oli positiivisia, perustuen 200 kriittiseen arvosteluun.
Aiheesta muualla

Enola Holmes Netflixissä
Enola Holmes Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Ernst Larsen

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | 3000 m ej |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Bern 1954 | 3000 m ej |  |
Ernst Willy Larsen (18. heinäkuuta 1926 Ranheim – 2. joulukuuta 2015) oli norjalainen estejuoksija ja olympiamitalisti.
Larsen voitti 3000 metrin estejuoksussa olympiapronssia Melbournessa 1956 ja EM-pronssia Bernissä 1954.
Larsen kuoli sairastettuaan pitkään 89-vuotiaana 2. joulukuuta 2015.
Erkki Linko

Radion sinfoniaorkesterin kapelli­mestareita: Toivo Haapanen, Erik Cronvall, Erkki Linko ja Nils-Eric Fougstedt.
Erkki Edvard Linko (vuoteen 1906 Lindroth, 27. helmikuuta 1893 Tampere – 23. marraskuuta 1966 Tukholma) oli Radio-orkesterin perustaja ja kapellimestari 1927–1952.
Erkki Linko toimi vuosina 1916–1927 pianistina ja orkesterinjohtajana ravintoloissa ja elokuvateattereissa. Hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1920–1922 ja teki opintomatkan Keski-Eurooppaan vuonna 1930. Linko työskenteli vuosina 1944–1952 myös Yleisradion nuottikirjaston hoitajana ja vuosina 1948–1949 R. E. Westerlundin konserttitoimiston johtajana. Hän vieraili orkesterinjohtajana muiden muassa Latviassa, Tšekkoslovakiassa ja Ruotsissa.
Erkki Lingon veli oli säveltäjä Ernst Linko. Veljesten isä oli kuoronjohtaja Ernst Lindroth ja äidinisä tamperelainen musiikkivaikuttaja Fredrik Lundelin.
Jingi naki tatakai

| Jingi naki tatakai |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kinji Fukasaku
Käsikirjoittaja:   Koichi Iiboshi (tarina)  Kazuo Kasahara 
Säveltäjä:  Toshiaki Tsushima
Kuvaaja:  Sadaji Yoshida
Leikkaaja:  Shintarō Miyamoto
Pääosat:   Bunta Sugawara  Hiroki Matsukata  Tatsuo Umemiya  Tsunehiko Watase  Nobuo Kaneko 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Toei
Levittäjä:  Toei Company
Ensi-ilta:  13. tammikuuta 1973
Kesto:  99 min.
Alkuperäiskieli:  japani
Seuraaja:  Jingi naki tatakai: Hiroshima shito hen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Jingi naki tatakai (jap. 仁義なき戦い), myös Battles Without Honour and Humanity tai The Yakuza Papers: Vol.1 - Battles Without Honor and Humanity) on vuonna 1973 ilmestynyt Kinji Fukasakun ohjaama yakuza-elokuva. Se on ensimmäinen osaa The Yakuza Papers -nimellä tunnettua elokuvasarjaa. Tarina on sovitettu japanilaisen toimittajan ja entisen yakuzan Koichi Iiboshin lehtijuttusarjasta.
Päärooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bunta Sugawara  | … |  Shozo Hirono   |
|  Hiroki Matsukata  | … |  Tetsuya Sakai   |
|  Kunie Tanaka  | … |  Makihara   |
|  Eiko Nakamura  | … |   Suzue   |
|  Tsunehiko Watase  | … |  Toshio Arita   |
|  Tatsuo Umemiya  | … |  Hiroshi Wakasugi   |
|  Goro Ibuki  | … |  Ueda   |
|  Nobuo Kaneko  | … |  Yamamori   |
|  Toshie Kimura  | … |  Mrs. Yamamori   |
|  Tamio Kawaji  | … |  Kanbara   |
|  Mayumi Nagisa  | … |  Akiko Shinjo   |
Eugene Pallette

| Eugene Pallette |
| --- | --- |
 Eugene Pallette, Mischa Auer ja Alice Brady elokuvassa Godfrey järjestää kaiken (1936).
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1889 Winfield, Kansas, Yhdysvallat
Kuollut: 3. syyskuuta 1954 (65 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Eugene Pallette (8. heinäkuuta 1889 Winfield, Kansas, Yhdysvallat – 3. syyskuuta 1954 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli teini-iässä jockeyna. Hän aloitti vähän myöhemmin näyttelemisen ja näytteli Keskilännessä ja länsirannikolla. Elokuvissa Pallette aloitti stunt-näyttelijänä etsittyään sitä ennen tuloksettomasti teatterityötä Los Angelesissa. Hän eteni nopeasti elokuvaurallaan, ja vuonna 1914 hän näytteli jo päärooleja muun muassa Dorothy Gishin vastanäyttelijänä. Vuonna 1915 hän näytteli pääosan kolmessa Tod Browningin ohjaustyössä, ja hänellä oli pieni rooli myös D. W. Griffithin elokuvassa Kansakunnan synty. Pallette näytteli myös seuraavana vuonna valmistuneessa Griffithin elokuvassa Suvaitsemattomuus.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Pallette palveli lentojoukoissa. Palattuaan sodan jälkeen takaisin näyttelijäksi hän joutui tyytymään sivurooleihin, joista merkittävimpiä oli Aramis Douglas Fairbanksin vuoden 1921 elokuvassa Fairbanks D'Artagnan'ina. Pallette ei jatkanut näyttelemistä ja toimi jonkin aikaa muun muassa öljyalalla,selvennä jolla hän menestyikin mutta menetti pian saamansa voitot sijoitettuaan ne epäonnistuneesti. Hän päätyi sairaalahoitoon vakavan masennuksen takia mutta palasi toivuttuaan näyttelemisen pariin.
Pallette solmi vuonna 1927 sopimuksen Hal Roach Studiosin kanssa, ja hän näytteli muun muassa  Ohukainen ja Paksukainen -lyhytelokuvissa. Äänielokuvan tullessa hänestä tuli eräs Hollywoodin parhaiten palkatuista luonnenäyttelijöistä. Nykyään Pallette muistetaan ehkä parhaiten vuonna 1938 valmistuneesta elokuvasta Robin Hoodin seikkailut, jossa hän näytteli Veli Tuckia.
Pallette kuoli kurkkusyöpään 65-vuotiaana. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Osittainen filmografia

Kansakunnan synty (The Birth of a Nation, 1915)
Suvaitsemattomuus (Intolerance, 1916)
Fairbanks D'Artagnan'ina (The Three Musketeers, 1921)
Prinssi-puoliso (The Love Parade, 1929)
Shanghain pikajuna (Shanghai Express, 1932)
Godfrey järjestää kaiken (My Man Godfrey, 1936)
Robin Hoodin seikkailut (The Adventures of Robin Hood, 1938)
Ernst Křenek

Jonny spielt auf: pianosovituksen kansilehti.
Ernst Křenek (23. elokuuta 1900 Wien – 22. joulukuuta 1991 Palm Springs, Kalifornia) oli itävaltalaissyntyinen säveltäjä ja musiikkikirjailija, jolla oli tšekkiläisiä sukujuuria. Hän oli vuodesta 1945 lähtien Yhdysvaltain kansalainen. Křenek kokeili muun muassa atonaalisuutta ja muita nykytaidemusiikin tyylejä.
Křenek syntyi Wienissä ja opiskeli Franz Schrekerin johdolla. Hän aloitti uransa kapellimestarina Saksan oopperataloissa. Vuonna 1922 Křenekiä pyydettiin viimeistelemään Gustav Mahlerin kymmenes sinfonia, joka oli jäänyt kesken säveltäjän kuoltua 1911. Křenek muokkasi teoksen ensimmäistä ja kolmatta osaa. Säveltäjänä Křenek sai vaikutteita Mahlerin ohella Paul Hindemithiltä ja Arthur Honeggerilta sekä jazzista. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1938 Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen kiellettyä hänen musiikkinsa esittämisen Saksassa. Křenekistä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1945. Hän kuoli Kaliforniassa vuonna 1991.
Křenekin tuotantoon kuuluu sinfonioita, konserttoja, jousikvartettoja, sonaatteja ja muuta musiikkia. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu vuonna 1927 ensiesitetty ooppera Jonny spielt auf (Jonny alkaa soittaa), jolla hän pyrki luomaan kokonaan uuden, jazziin pohjautuvan oopperatyylin. Hän toimi myös musiikinopettajana, ja hänen oppilaitaan olivat muiden muassa George Perle ja Robert Erickson. Hän kirjoitti myös musiikkiartikkeleja ja -arvosteluja Frankfurter Zeitungiin, kunnes hän joutui poistumaan Saksasta.
1940-luvulla hän opetti Hamline Universityssä Minnesotassa, missä paikallisen sinfoniaorkestelin kapellimestari Dimitri Mitropoulos loi hänelle suhteita paikallisiin musiikkipiireihin. Křenek muutti kuitenkin loppuelämäkseen Kaliforniaan.
Europa Galante

Europa Galante on kamariorkesteri, joka soittaa barokkimusiikkia. Orkesteri on perustettu vuonna 1990 ja sen perustaja on viulisti Fabio Biondi. Orkesteri soittaa vanhoilla, barokki-instrumenteilla tai niistä tehdyillä tarkoilla kopioilla. Tämä antaa aivan erityisen soinnin musiikin tulkinnassa. Kuten Fabio Biondi, orkesterin johtaja, niin koko muukin orkesteri on erikoistunut italialaiseen barokkimusiikkiin ja eritoten se on tunnettu Vivaldin tulkinnoista.
Vierailut

Orkesteri on suosittu vieras erilaisilla festivaaleilla ja konserttisaleissa. Se onkin esiintynyt: Milanon La Scalassa, Rooman Accademia di Santa Ceciliassa, Tokion Suntory Hallissa, Amsterdamin Concertgebouwssa, Lontoon Royal Albert Hallissa, Wienin Musikvereinissa, New Yorkin Lincoln Centerissä sekä Sydneyn Oopperatalossa.
Orkesterin kokoonpano

Fabio Biondi, sooloviulu ja orkesterin johto
Silvia Falavigna, viulu
Fabrizio Cipriani, viulu
Silvia Mondino, viulu
Silvia Cantatore, viulu
Luca Ronconi, viulu
Robert Brown, alttoviulu
Ettore Belli, alttoviulu
Maurizio Naddeo, sello
Antonio Fantinuoli, sello
Lorenz Duftshmid, kontrabasso
Rinaldo Alessandrini, cembalo
Diskografia

(osittainen, mukana eivät ole uudelleenjulkaisut, erikoispakkaukset tai vastaavat)
1991 : Le Quattro Stagioni,  Antonio Vivaldi, Manchesterin versio, Naïve Records
1992 : Cain overo il primo omicidio, oratorio, Alessandro Scarlatti, esiintyjät: Rinaldo Alessandrini, le Concerto Italiano, Gloria Banditelli ja Cristina Miatello, Naïve Records
1996 : Sonate di Dresda, Vivaldi, esiintyjät: Rinaldo Alessandrini, Maurizio Naddeo,  Naïve Records
1997 : L'Estro Armonico, Vivaldi, Virgin Records
1998 : La Passione di Gesu Cristo Signor Nostro,  Antonio Caldara, esiintyjät: Patricia Petibon, Francesca Pedaci, Virgin Records
1998 : Cantatas & Arias, Johann-Sébastien Bach, mukana tenori Ian Bostridge, Virgin Records
1999 : La Tempesta di mare, Vivaldi, Virgin Records
2001 : Il Cimento dell' armonia e dell' inventione, tämä on uusi versio  Le Quattro Stagionista mukana myös muita konserttoja, Vivaldi, Virgin Records
2002 : Concerti,  Vivaldin konserttoja, ääneitetty  1990, Naïve Records
2002 : Concerti & Sinfonie, Alessandro Scarlatti, Virgin Records
2002 : Stabat Mater, Vivaldi, mukana David Daniels, Virgin Records
2002 : Concerti Per Mandolini/concerto Con Molti Strumenti, Vivaldi, Virgin Records
2002 : Italian Violin Sonatas, Francesco Maria Veracini, Pietro Locatelli, Michele Mascitti, Francesco Geminiani ja Giuseppe Tartini, Virgin Records
2003 : The Four Seasons, uusitamiksaus vuoden 2001 albumista, Virgin Records
2003 : Guitar Quintets, Luigi Boccherini, Virgin Records
2003 : Humanità e Lucifero, Alessandro Scarlatti, äänitetty vuonna 1993, mukana Rossana Bertini, Gloria Banditelli ja Silvia Piccollo, Naïve Records
2003 : Concerti grossi, opus 6, Arcangelo Corelli, Naïve Records
2004 : Motets de Vivaldi, mukana Patrizia Ciofi, Virgin Records
2004 : La Santissima Trinità, oratorio Alessandro Scarlatti mukana Vivica Genaux, Virgin Records
2005 : Bajazet, Vivaldin ooppera, mukana Patrizia Ciofi, David Daniels ja Vivica Genaux, Virgin Records
2005 : Vivaldi: Concerti Per Molti Strumenti Vol. 2, Vivaldin konserttoja, Virgin Records
Jana (yhtye)

Jana on vuonna 2003 perustettu hämeenlinnalainen popyhtye, jonka ensimmäinen single Pauliina ilmestyi marraskuussa 2005. Janan debyyttialbumi Pelkuri! ilmestyi maaliskuussa 2007.[lähde? ]
Jäsenet

Jana – laulu
Wille – kitara
Panu – viulu
Vili – koskettimet
Mika – basso
Mika – rummut
Aiheesta muualla

Janan kotisivut
Jimmy Daywalt

| Jimmy Daywalt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1951–1960
Talli(t):  Meyer,  Kurtis Kraft
Kilpailuja:  10 (6 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1951
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1959
James "Jimmy" Daywalt (28. elokuuta 1924 Wabash, Indiana – 4. huhtikuuta 1966 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kahdeksan kertaa kausina 1953–1957, 1959 ja 1961–1962. Hän oli kuudes vuoden 1953 kilpailussa saavuttaen vuoden tulokas -palkinnon. Hän starttasi toisesta ruudusta vuoden 1954 kilpailuun johdettuaan kahdeksan kierroksen ajan, kunnes keskeytti kierroksella 111 kolarin seurauksena.
Daywalt kuoli syöpään vain 41-vuotiaana Indianapolisissa, Indianassa.
Ernst Krohn

Taiteilija Ernst Krohn (oikealla) järjestämässä  Lokakuun ryhmän ensimmäistä näyttelyä Helsingissä vuonna 1933 Sakari Tohkan (keskellä) kanssa.
Ernst Krohn (16. lokakuuta 1911 Helsinki – 17. syyskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija, joka kuului Lokakuun ryhmän perustajiin.
Krohnin isä oli vuori-insinööri Leopold Edward (Leo) Krohn. Krohn opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1931–1933. Hänen teoksiaan oli ensi kertaa esillä Helsingissä 1933.
Krohn kuoli vesikauhuun, jonka sai oman koiransa puremasta. Koira puri taiteilijaa käteen 31. heinäkuuta Terijoella jossa Krohn oli viettämässä kesää. Vesikauhu ilmeni vasta kuusi viikkoa myöhemmin ja Krohn kuoli sairaalassa Helsingissä.
Aiheesta muualla

Ernst Krohn taiteilijamatrikkelissa
Eugene McCarthy

Eugene McCarthy
Eugene McCarthy (29. maaliskuuta 1916 – 10. joulukuuta 2005) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi pitkään Minnesotan senaattorina. McCarthy oli demokraattisen puolueen jäsen ja kuuluisa Vietnamin sodan vastustaja. Hän pyrki demokraattien presidenttiehdokkaaksi vuonna 1968 rauhanehdokkaana. McCarthy kuitenkin hävisi esivaalin silloiselle varapresidentille Hubert Humphreylle. Luovuttuaan politiikasta McCarthy julkaisi vanhoilla päivillään useita kirjoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eugene McCarthy Wikimedia Commonsissa