stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gavriil Konstantinovitš Romanov
Asiasta lisää

Grand Duke Gabriel Constantinovich: Memories in the Marble Palace. Gilbert's Books, 2009. ISBN 978-0-9737839-9-5 Venäjänkielinen verkkoversio
Elämäkerta - Grand Duke Gavriil Constantinovich (englanniksi). The Russian Legitimist, Saint James's Street, London, England, United Kingdom.
Keisarillisen veren ruhtinas Gavriil Konstantinovitšin muotokuva
Ruhtinas Gavriil Konstantinovitš Romanov ja vaimo Antonina Rafailovna Nesterovskaja 1920-luvulla
Ruhtinas Gavriil Konstantinovitš Romanov ja vaimo Antonina Rafailovna Nesterovskaja vuonna 1929
Suuriruhtinas Gavriil Konstantinovitš Romanovin ja ruhtinatar Antonina Rafailovna Nesterovskajan hauta  Sainte-Genèvieve-des-Bois hautausmaalla
Jyvä Ensemble

Jyvä Ensemble on musiikin ammattilaisista koostuva suomalainen a cappella -lauluyhtye, joka on perustettu Jyväskylässä vuonna 2022. Yhtyeen jäsenet ovat Linda Pennström (sopraano), Reetta Karhunen (mezzosopraano), Roosa Turunen (altto), Juuso Porras (tenori) sekä Aimo Ikonen (basso).
Jyvä Ensemblen jäsenet Roosa Turunen, Linda Pennström, Juuso Porras, Reetta Karhunen ja Aimo Ikonen Jyväskylässä kesällä 2023.
Jyvä Ensemble on vuoden 2025 Tampereen Sävel -lauluyhtyekilpailun finalisti. Samassa lauluyhtyekilpailussa ovat aikanaan menestyneet muun muassa lauluyhtyeet Rajaton ja Club For Five. Jyvä Ensemble on ensimmäisten toimintavuosiensa aikana esiintynyt aktiivisesti niin Suomessa kuin ulkomailla erilaisissa tilaisuuksissa ja konserteissa. Yhtyeen on kouluttanut kaksinkertainen Grammy-voittaja, a cappella -musiikin huippuammattilainen Paul Phoenix. Hän lauloi tenorina 17 vuotta ja 2 000 konserttia maailmankuulussa The King’s Singers -lauluyhtyeessä.
Jyvä Ensemblen ohjelmisto rakentuu 60-, 70- ja 80-lukujen suosikkiartistien ja kappaleiden ympärille. Ohjelmistosta löytyy myös mukaansatempaavaa folkmusiikkia sekä suomalaisten nykyartistien laulelma- ja jazztuotantoa. Yhtye tekee tiivistä yhteistyötä sovittaja-kuoronjohtaja Jussi Mattilan kanssa.
Scott Adkins

| Scott Adkins |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1976 (ikä 48) Sutton Coldfield, Länsi-Midlands, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1998–
Merkittävät roolit:  Yuri Boyka (Teräskehä 2 ja Undisputed III: Redemption)
Palkinnot
 Action on Film Festival  2010: Undisputed III: Redemption 
Aiheesta muualla
www.scottadkins.com
IMDb 
AllMovie
Scott Adkins (s. 17. kesäkuuta 1976 Sutton Coldfield, Länsi-Midlands, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja monien kamppailulajien taitaja. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Kymppikerho (Ed Russellin rooli) ja Holby Cityn sairaala (Bradley Hume). Adkins on näytellyt myös hongkongilaisissa elokuvissa. Hänellä on kolmannen asteen musta vyö taekwondossa ja musta vyö potkunyrkkeilyssä.
Näyttelijäura

Adkins opiskeli näyttelemistä Sutton Coldfield Collegessa. Myöhemmin hän sai paikan Webber Douglas Academy of Dramatic Artista, mutta ei suorittanut kurssia loppuun.
Adkins sai lopulta ensimmäisen televisioroolinsa vuonna 1998, rikossarjassa Dangerfield. Sittemmin hän sai enemmän televisiorooleja brittisarjoissa City Central ja Tohtorit. Lopulta 2000-vuosikymmenen alussa hän päätyi Hongkongiin, jossa Adkins sai kaksi elokuvaroolia. Ensimmäisessä elokuvassaan hän esitti henkivartijaa Jackie Chanin elokuvassa Vahingossa vakoojaksi. Toisessa hänellä oli hieman näkyvämpi rooli elokuvassa Extreme Challenge. Adkins esiintyi vielä hongkongilais-yhdysvaltalaisessa Tsui Harkin ohjaamassa Black Mask 2: City of Masks elokuvassa.
Hongkongilaiselokuvien jälkeen Adkins palasi takaisin Britanniaan saatuaan vierasrooleja draamasarjoista EastEnders ja Kymppikerho. Sarjojen aikana Adkins teki myös muutamia elokuvarooleja. Aluksi hänellä oli rooli suoraan videolle julkaistussa toimintaelokuvassa Special Forces ja hieman pienempi rooli Jackie Chanin pääosaa esittämässä Kultainen medaljonki. Ennen viimeisiä esiintymisiään Kymppikerhossa, Adkinsillä oli pieni rooli elokuvassa Danny the Dog, jossa hän tappeli kolmen muun näyttelijän kanssa Jet Litä vastaan.
Adkins alkoi saada enemmän tunnettavuutta ja hän esiintyi vuonna 2006 muun muassa yhdessä Steve Martinin ja Jason Stathamin kanssa elokuvassa Vaaleanpunainen pantteri. Samana vuonna hänen ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli Yuri Boyka elokuvassa Teräskehä 2. Elokuvan jälkeen hänet nähtiin jälleen brittisarjan parissa Holby Cityn sairaala.
Sarjan jälkeen Adkinsilla oli pieni rooli Matt Damonin ja Julia Stilesin pääosaa esittämässä elokuvassa Medusan sinetti. Adkinsilla oli myös mahdollisuus esiintyä Jean-Claude Van Dammen elokuvissa Second in Command ja Until Death, mutta hän kieltäytyi rooleista. Sitä vastoin Adkins otti vastaan Karpin roolin Van Dammen tähdittämässä elokuvassa The Shepherd: Border Patrol. Elokuvan aikana kaksikolla oli yhteinen tappelukohtaus.
Vuonna 2009 Adkins esiintyi isomman tuotannon elokuvassa X-Men Origins: Wolverine, jossa hän esiintyi elokuvan loppupuolella merkittävässä roolissa. Hänellä oli myös pienirooli brittiläisessä elokuvassa The Tournament, jossa Adkinsillä oli tappelukohtaus Kelly Hun kanssa. Samana vuonna Adkins sai ensimmäisen varsinaisen elokuvapääroolinsa Ninja elokuvassa.
Näyttelijäura > 2010-luvulla

2010-luvulla Adkins alkoi saada enemmän päärooleja, sekä hieman nimekkäämpiä näyttelijöitä rinnalleen. Hän uusi roolinsa Yuri Boykana elokuvan kolmannessa osassa Undisputed III: Redemption. Adkins esiintyi myös toisen kerran yhdessä Van Dammen kanssa elokuvassa Assassination Games. Elokuvan jälkeen Adkins sai pääroolin elokuvasta Re-Kill, jonka tuotti After Dark Films. Adkinsin rooli kasvoi vain entisestään elokuvassa, johon tehtiin lisäkuvauksia sen jälkeen, kun hänen julkistettiin tekevän sivuroolin elokuvassa The Expendables 2, jossa hän tulisi esiintymään jälleen Van Dammen kanssa, sekä muiden toimintatähtien kanssa, kuten Sylvester Stallone ja Bruce Willis. Hänen ilmoitettiin tekevän myös aiemmin pääroolin Universal Soldier: A New Dimension elokuvassa, jossa hän tulee näyttelemään jälleen Van Dammen ja Dolph Lundgrenin kanssa. Marraskuussa 2011 Adkins ilmoitettiin tekevän pääroolin myös Eduardo Rodriguezin ohjaamassa ja Joel Silverin tuottamassa elokuvassa El Gringo. Vuonna 2013 Adkins esitti pääosaa elokuvassa Ninja: Shadow of a Tear, joka on jatko-osa elokuvalle Ninja.
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Rooli | Lisätiedot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Dangerfield |  | TV-sarja, yksi jakso |
| 1999 | City Central | Jake Clanton | TV-sarja, yksi jakso |
| 2001 | Vahingossa vakoojaksi | Leen henkivartija |  |
| 2001 | Extreme Challenge | Isac Borman |   |
| 2001 | Pure Vengeance | Dany |   |
| 2002 | Black Mask 2: City of Masks | tohtori Lang |  |
| 2003 | Special Forces | Talbot |  |
| 2003 | Kultainen medaljonki | Snakeheadin kätyri |  |
| 2005 | Danny the Dog | Uima-allas tappelija |  |
| 2005 | Pit Fighter | Nathan |  |
| 2006 | Vaaleanpunainen pantteri | Jacquard  |  |
| 2006 | Teräskehä 2 | Yuri Boyka |  |
| 2006 | Holby Cityn sairaala | Bradley Hume | TV-sarja, 20 jaksoa |
| 2007 | Medusan sinetti | agentti Kiley |  |
| 2008 | The Shepherd: Border Patrol | Karp |  |
| 2008 | Stag Night | Carl |  |
| 2009 | X-Men Origins: Wolverine | Weapon XI | jakoi roolin Ryan Reynoldsin kanssa |
| 2009 | The Tournament | Yuri Petrov |  |
| 2009 | Ninja | Casey Bowman |  |
| 2010 | Undisputed III: Redemption | Yuri Boyka |  |
| 2011 | Assassination Games | Roland Flint |  |
| 2012 | El Gringo | The Man |  |
| 2012 | The Expendables 2 | Hector |  |
| 2012 | Universal Soldier: Day of Reckoning | John |  |
| 2012 | Zero Dark Thirty | John |  |
| 2013 | Legendary | Travis Preston |  |
| 2013 | Green Street 3: Never Back Down | Danny Harvey |  |
| 2013 | Ninja: Shadow of a Tear | Casey Bowman |  |
| 2014 | The Legend of Hercules | kuningas Amphitryon |  |
| 2015 | Zero Tolerance | Steven |  |
| 2015 | Wolf Warrior | Tom Cat |  |
| 2015 | Close Range | Colton MacReady |  |
| 2015 | Re-Kill | Parker |  |
| 2016 | Home Invasion | Heflin |  |
| 2016 | Jarhead 3: The Siege | Gunny Raines |  |
| 2016 | Grimsby | Pavel Lukashenko |  |
| 2016 | Criminal | Pete Greensleeves |  |
| 2016 | Hard Target 2 | Wes Baylor |  |
| 2016 | Boyka: Undisputed | Yuri Boyka |  |
| 2016 | Doctor Strange | Lucian Aster |  |
| 2016 | Eliminators | Martin Parker |  |
| 2017 | Savage Dog | Martin Tillman |  |
| 2017 | American Assassin | Victor |  |
| 2018 | Accident Man | Mike Fallon | myös tuottaja ja käsikirjoittaja |
| 2018 | The Debt Collector | French |  |
| 2018 | Incoming | Reiser |  |
| 2018 | No Surrender | The Crazy One |  |
| 2019 | Abduction | Quinn |  |
| 2019 | Triple Threat | Collins |  |
| 2019 | Avengement | Cain Burgess |  |
| 2019 | Ip Man 4 | Barton Geddes |  |
| 2020 | Altar Rock | Marco |  |
| 2020 | Seized | Nero |  |
| 2020 | Legacy of Lies | Martin Baxter |  |
| 2020 | The Debt Collector 2 | French |  |
| 2020 | Accident Man 2 | Mike Fallon |  |
| 2020– | The Intergalactic Adventures of Max Cloud | Max Cloud | TV-sarja |
| 2023 | John Wick: Chapter 4  | Killa Harkan |  |
Yksityiselämä

Adkins syntyi Sutton Coldfieldissä lähellä Birminghamia teurastajasukuun. Hänellä on kaukaisia sukujuuria Espanjaan iso iso isoäitinsä myötä. Adkins kiinnostui kamppailulajeista 10-vuotiaana oltuaan isänsä ja vanhemman veljensä Craigin mukana paikallisessa Judoseurassa. Sittemmin 13-vuotiaana hän kiinnostui yhä enemmän kamppailulajeista idoliensa Bruce Leen, Jackie Chanin ja Jean-Claude Van Dammen myötä. 14-vuotiaasta lähtien Adkins on harjoitellut taekwondoa, jossa saavutti 19-vuotiaana mustan vyön. Hän on harjoitellut 16-vuotiaasta lähtien myös potkunyrkkeilyä, jossa hänellä on myös mustan vyö. Näiden ohella Adkins on harjoitellut myös hieman jujutsua, judoa, karatea, ninjutsua, wushuta, krav magaa, capoeiraa, jeet kune dota ja voimistelua.
Hydroksisitronellaali

| Hydroksisitronellaali |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  7-hydroksi-3,7-dimetyylioktanaali
CAS-numero:  107-75-5
PubChem CID:  7888
SMILES:  CC(CCCC(C)(C)O)CC=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H20O2
Moolimassa:  172,26 g/mol
Kiehumispiste:  116 °C (5 mmHg)
Tiheys:  0,922 g/cm3
Liukoisuus veteen:  35 g/l (20 °C)
Hydroksisitronellaali (C10H20O2) on aldehydeihin ja alkoholeihin kuuluva terpenoidijohdannainen ja orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään ainesosana hajusteissa ja muiden yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa hydroksisitronellaali on väritöntä tai kellertävää nestettä. Aineen kukkaismainen ominaistuoksu muistuttaa kieloja, tai syreenejä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin etanoliin. Voimakkaasti happamissa tai emäksisissä oloissa se hydrolysoituu. Hydroksisitraali on kiraalista ja sitä käytetään sekä puhtaina enantiomeereinä että raseemisena seoksena.
Hydroksisitronellaalin valmistamiseen on useita tapoja. Käytyin tapa on lähteä sitronellaalista, mutta myös sitronellolia, dihydromyrsenolia tai myrseeniä voidaan käyttää synteesin lähtöaineita. Sitronellaalista valmistetaan ensimmäisessä vaiheessa joko imiini- tai oksatsolidiinijohdannainen. Esimerkiksi reaktiolla dietanoliamiinin kanssa muodostuu oksatsolidiiniryhmä. Muodostunut johdannainen reagoi rikkihapon vesiliuoksen kanssa additioreaktiolla. Imiini- tai oksatsolidiiniryhmän hydrolyysin jälkeen saadaan tuotteena hydroksisitronellaalia.
Hydroksisitronellaali on yksi eniten tuotetuista tuoksuaineista. Sitä käytetään kukkaistuoksuna esimerkiksi hajuvesissä ja puhdistusaineissa. Hydroksisitronellaalista valmistetaan myös asetaali- tai imiinijohdannaisia, jotka ovat myös hajusteissa käytettyjä aineita.
Karakalpakit

Karakalpakkeja
Karakalpakit (karakalpakiksi qaraqalpaqlar) ovat Uzbekistaniin kuuluvassa Karakalpakiassa asuva turkkilaista karakalpakin kieltä puhuva kansa.
Karakalpakian lisäksi karakalpakkeja asuu Uzbekistanin Ferganan ja Horezmin alueilla, Turkmenistanissa, Kazakstanissa ja Afganistanissa. Vuonna 1989 Neuvostoliitossa oli 423 500 karakalpakkia, joista 389 100 asui Karakalpakiassa. Afganistanissa karakalpakkeja arvioidaan olevan noin 5 000 henkeä. Karakalpakin lisäksi he puhuvat uzbekkia, venäjää ja Afganistanissa daria. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Karakalpakkien varhaisimpia esi-isiä ovat Araljärven eteläpuolella 600–100-luvuilla eaa. asuneet sakat, joihin 500–700-luvuilla sekoittui turkkilaisia heimoja. Kansan muodostumiseen osallistuivat 700–900-luvuilla petšenegit ja oguusit, myöhemmin kiptšakit ja 1300–1400-luvuilla nogait. Karakalpakit mainitaan keskiaasialaisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1500-luvun lopussa. 1700-luvun puoliväliin saakka he asuivat Syrdarjan keski- ja alajuoksulla. Myöhemmin suurin osa siirtyi Syrdarjan entisen laskujoen Jañadarian varrelle. Vuonna 1811 karakalpakit liitettiin Hivan kaanikuntaan ja heidät siirrettiin Amudarjan suistoon. Vuodesta 1873 lähtien Amudarjan pohjoispuolinen alue kuului Venäjään. Yhteiskuntajärjestys perustui feodalismiin sekä patriarkaalisiin heimo- ja sukuyhteisöihin. Vuonna 1925 perustettiin Karakalpakian autonominen alue, josta vuonna 1932 tuli Uzbekistaniin kuuluva autonominen tasavalta.
Perinteisiä elinkeinoja ovat puolipaimentolaisuuteen perustuva karjanhoito, keinokasteluviljely ja kalastus. Asumuksina toimivat jurtta ja savitiilitalot. Miehet pitivät mustia lammaslakkeja, joihin kansan nimitys pohjautuu. Ruokavalion perustana olivat jauhot ja suurimot, maitotuotteet ja paistettu kala. Rikas suullinen kansanperinne käsittää eeppisiä sankarirunoja, lyyrisiä ja riittilauluja, satuja ja legendoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karakalpakit Wikimedia Commonsissa
Jiří Rusnok

| Jiří Rusnok |
| --- | --- |
 Jiři Rusnok vuonna 2013
Tšekin pääministeri
 25. kesäkuuta - 13. elokuuta 2013  13. elokuuta 2013 - 29. tammikuuta 2014 (virkaatekevä)  
Presidentti:  Miloš Zeman
Edeltäjä:  Petr Nečas
Seuraaja:  Bohuslav Sobotka
Tšekin teollisuus- ja kauppaministeri
 15. heinäkuuta 2002 – 19. maaliskuuta 2003  
Pääministeri:  Vladimír Špidla
Edeltäjä:  Miroslav Grégr
Seuraaja:  Milan Urban
Tšekin valtiovarainministeri
 13. huhtikuuta 2001 – 15. heinäkuuta 2002  
Pääministeri:  Miloš Zeman
Edeltäjä:  Pavel Mertlík
Seuraaja:  Bohuslav Sobotka
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1960 (ikä 64) Ostrava, Tšekkoslovakia
Tiedot
Puolue:  Tšekin sosiaalidemokraattinen puolue (1998–2010) Sitoutumaton (2010–)
Jiří Rusnok (16. lokakuuta 1960 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen taloustieteilijjä ja poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä Petr Nečasin hallituksen kaatumisen jälkeen kesäkuusta 2013 tammikuun 2014 loppuun. Presidentti Miloš Zeman nimitti puolueisiin sitoutumattoman Rusnokin kokoamaan asiantuntijahallituksen, joka ei kuitenkaan saanut Tšekin edustajainhuoneen jäsenten luottamusta elokuussa 2013. Rusnok jatkoi virkaatekevänä pääministerina aina Bohuslav Sobotkan hallituksen muodostamiseen saakka.
Rusnok toimi Tšekin kansallispankin pääjohtajana 2016–2022.
Elämänkerta

Rusnok syntyi vuonna 1960 Määrin Ostravassa ja opiskeli nuorena Prahan kauppakorkeakoulun taloustieteellisestä tiedekunnassa. Vuonna 1989 hän oli ehdolla valtaapitäneen kommunistisen puolueen jäseneksi.
Rusnok aloitti ammatillisen uransa vuonna 1984 Tšekkoslovakian suunnittelukomission pitkän aikavälin osastolla. Hän työskenteli useissa eri tehtävissä muun muassa työ- ja sosiaaliministeriössä. Tšekkoslovakian sosialistisen järjestelmän kaaduttua Rusnok työskenteli neuvonantajana ja Tšekin ja Määrin ammattiliittojen keskusliiton sosioekonomisen osaston johtajana 1992–1998.
Elämänkerta > Ministerikaudet

Rusnok toimi useaan kertaan ministerinä vuosituhannen vaihteen sosiaalidemokraattisissa hallituksissa. Hän liittyi Tšekin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (ČSSD) vuonna 1998, ja hänet valittiin ČSSD-johtoisen Miloš Zemanin hallituksen varatyö- ja sosiaaliministeriksi. Vuosina 2001–2002 hän toimi Tšekin valtiovarainministerinä, missä hänen tehtäviinsä kuului muun muassa valtiontalouden vakauttaminen yksityistämisprosessin jatkamisen avulla. Yleinen mielipide piti Rusnokia tuolloin rehellisenä, ammattimaisena sekä ČSSD:n riitelevien leireihin kuulumattomana.
Rusnok nousi ensimmäistä kertaa edustajainhuoneeseen vuoden 2002 vaaleissa. Saman vuoden heinäkuussa hänet nimitettiin Vladimír Špidlan hallituksen teollisuus- ja kauppaministeriksi. Vuoden 2003 presidentinvaalien aiheuttaman hajaannuksen yhteydessä Rusnok kuului Zemanin tukijoihin, ja ajaantui kiistoihin Špidlan ja muun puoluejohdon kanssa. Rusnok erotettiin ministerin paikaltaan maaliskuussa 2003 johtuen ”heikosta viestinnästä”. Maaliskuun 2003 puoluekokouksessa hän haastoi ČSSD:n puheenjohtaja Špidlan, mutta hävisi tälle jäsenäänestyksessä. Tämän jälkeen Rusnok erosi edustajainhuoneesta, kertoen ettei halunnut olla hallitusten ongelmien syntipukki.
Tämän jälkeen Rusnok työskenteli yksityisellä sektorilla, muun muassa Tšekin eläkerahastojen liiton puheenjohtajana 2005–2012. Toisin kuin muut ČSSD:n jäsenet, Rusnok kannatti yhä Kansalaisdemokraattinen puolueen (ODS) kanssa tehtyä yhteistyötä. Tämä johti Rusnokin ja puolueen uuden eliitin välisiin riitoihin, sillä Rusnokin vanha liittolainen Zeman tässä vaiheessa jo oli eronnut puolueesta.
Rusnok erosi ČSSD:stä lopulta omasta päätöksestään vuonna 2010. Lokakuun 2010 kuntavaaleihin Prahan Vinořin kaupunginosassa hän osallistui sitoutumattona ehdokkaana vasemmistolaisen ja suoraa demokratiaa kannattaneen Kansalaisoikeuksien puolueen (SPOZ) listalta, jonka perustajajäseniin hänen Zeman kuului. Myöhemmin Rusnok toimi SPOZ:in ulkopuolisena talousneuvonantajana.
Elämänkerta > Pääministerikausi

ODS:n, Kristillisdemokraattien ja Věci veřejnéstä irtautuneen LIDEM:in muodostama Petr Nečasin hallitus kaatui Tšekin poliisin tekemään ratsiaan kesäkuussa 2013. Parlamenttipuolueiden kanta siihen, pitäisikö maassa järjestää ennenaikaiset vaalit, oli hyvin jakautunut. Tämä antoi saman vuoden maaliskuussa presidentiksi valitulle Zemanille huomattavan paljon vaikutusvaltaa tuleviin tapahtumiin vaikuttamiselle. Tämä päätti nimittää asiantuntijahallituksen, jonka muodostamisen hän antoi parlamentin ulkopuoliselle Rusnokille.
Uusi hallitus oli koottu lähes yksinomaa sitoutumattomista henkilöistä, ja Zeman kiisti vaikuttaneensa sen muodostukseen. Hän kuitenkin muutti väitettään myöhemmin vedoten presidentin valtaoikeuksiinsa. Rusnokin hallituksen läheisistä suhteista presidentinlinnaan puolsi sekin, että viisi sen ministereistä oli ehdolla SPOZ:in listalta vuoden 2013 ennenaikaisissa vaaleissa.
Rusnokin hallitus ei onnistunut voittamaan luottamusäänestystä 7. elokuuta kun se sai vain 93 ääntä tarvituista 101:stä. Rusnok jätti eronpyyntönsä 13. elokuuta, minkä Zeman hyväksyi, pyytäen hallitusta hoitamaan tehtävää siihen asti kunnes uusi hallitus nimettäisiin. Vielä samassa kuussa edustajainhuone päätti ennenaikaisten vaalien järjestämisestä lokakuussa 2013. Rusnok jatkoi pääministerinä 29. tammikuuta 2014 saakka, mikä oli poikkeuksellisen pitkä aika väliaikaishallitukselle Tšekin historiassa.
Marraskuussa 2013 Rusnok puolusti Tšekin kansallispankin valuuttainterventioita, sanoen niiden parantavan maan taloutta talouskasvun kautta. Rusnok oli jo tuolloin Zemanin ehdokas Kansallispankin pääjohtajaksi pääministerikautensa jälkeen.
Joulukuussa 2013 Rusnokin ja puolustusministeri Vlastimil Pickin käymä keskustelu Etelä-Afrikan presidentti Nelson Mandelan hautajaisista herätti kritiikkiä Tšekin mediassa. Edustajainhuoneen mikrofonien tallentamassa keskustelussa Rusnok kertoi tärisevänsä, jottei hänen tarvitsisi matkustaa Etelä-Afrikkaan. Rusnok pyysi myöhemmin kommenttejaan anteeksi. Tammikuussa 2014 Rusnok ja Picek osallistuivat Israelin entisen pääministerin Ariel Sharonin hautajaisiin.
Elämänkerta > Myöhemmät vaiheet

Pääministerikautensa päättymisen jälkeen Rusnok toimi Tšekin kansallispankin pääjohtajana heinäkuusta 2016 kesäkuuhun 2022. Vuonna 2022 hän erosi yhdessä viiden muun asiantuntijan kanssa presidentti Zemanin talousneuvontajan tehtävästä.
Yksityiselämä

Rusnok on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jiří Rusnok Wikimedia Commonsissa
| n k Tšekin pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Böömin ja Määrin protektoraatti (1939–1945) |  Beran  Eliáš  Krejčí  Bienert  |  |
| Sosialistinen tasavalta (1969–1990) |  Rázl  Kempný  Korčák  Adamec  Pitra  |  |
| Liittotasavalta (1990–1992) |  Pithart  |  |
| Tasavalta (1993–) |  Klaus  Tošovský  Zeman  Špidla  Gross  Paroubek  Topolánek  Fischer  Nečas  Rusnok  Sobotka  Babiš  Fiala  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki
Lockheed Martin F-35 Lightning II

| F-35 Lightning II |
| --- | --- |
 F-35A Lightning lennolla Floridan luoteisrannikon yllä toukokuussa 2013.
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Lockheed Martin Aeronautics Northrop Grumman BAE Systems
Ensilento:  15. joulukuuta 2006
Esitelty:  F-35B: 31.7.2015 (USMC) F-35A: 2.8.2016 (USAF) F-35C: 28.2.2019 (USN)
Valmistusvuodet:  2006–
Kehitetty mallista:  Lockheed Martin X-35
Lockheed Martin F-35 Lightning II on yhdysvaltalainen, yksipaikkainen, yksimoottorinen, joka sään monitoimihäivehävittäjä, joka on tarkoitettu sekä ilmaherruus- että pommitustehtäviin.
Se pystyy myös elektroniseen sodankäyntiin sekä tiedustelu-, valvonta- ja kohdetiedustelutehtäviin (ISR-tehtäviin). F-35:tä valmistaa Lockheed Martin pääasiallisina kumppaneinaan Northrop Grumman ja BAE Systems. Koneesta on kolme versiota: maakiitoteille suunniteltu F-35A (CTOL), vain lyhyen lähtökiidon vaativa ja pystysuoraan laskeutuva F-35B (STOVL) ja lentotukialustoimintaan suunniteltu F-35C (CV/CATOBAR).
Kone on kehitetty Lockheed Martin X-35:stä, joka voitti vuonna 2001 Boeing X-32:n ja tuli valituksi Yhdysvaltain Joint Strike Fighter (JSF) -ohjelmaan. Yhdysvallat on ollut koneen kehittämisen päärahoittaja. Lisärahoitusta on saatu ohjelman kumppanimailta, joihin kuuluu Nato- ja liittolaismaita, kuten Alankomaat, Australia, Italia, Kanada, Norja, Tanska, Yhdistynyt kuningaskunta ja aiemmin myös Turkki. Monet muut maat ovat tilanneet konetyyppiä tai harkinneet sen tilaamista. Ohjelma on saanut osakseen paljon tarkastelua ja kritiikkiä ennennäkemättömän kokonsa, monimutkaisuutensa, kasvavien kustannustensa ja viivästyksiensä takia. Monia teknisiä vikoja korjataan yhä. Konetyypin tuotanto ja hankinta samaan aikaan, kun sitä yhä kehitettiin ja testattiin, johti hintaviin muutoksiin ja jälkiasennuksiin.  Viime vuosina suurin osa näistä ongelmista on korjattu ja loputkin puutteet on luvattu korjata.
Yhdysvaltain merijalkaväki otti F-35B:n käyttöön heinäkuussa 2015, ilmavoimat F-35A:n elokuussa 2016 ja  merivoimat F-35C:n helmikuussa 2019. Israel aloitti F-35:n operatiivisen käytön joulukuussa 2017, Italia joulukuussa 2018,Yhdistyneen kuningaskunnan Royal Air Force (RAF) tammikuussa 2019   ja Royal Navy joulukuussa 2020, Japani maaliskuussa 2019, Norja marraskuussa 2019 ja Australia joulukuussa 2020. Israelin ilmavoimat käytti F-35-konetta ensimmäisenä taistelutehtävässä vuonna 2018. Yhdysvallat suunnittelee ostavansa 2 456 F-35-konetta vuoteen 2044 mennessä, mikä edustaa pääosaa sen ilma- ja merivoimien sekä merijalkaväen lentokalustosta moniksi vuosikymmeniksi. Yhdysvaltojen on määrä jatkaa koneen käyttöä vuoteen 2070 saakka.
Vuonna 2016 ilmoitettiin, että F-35 ei korvaa Yhdysvaltain ilmavoimissa vuonna 1972 ensilentonsa tehnyttä A-10-koneita kuten alun perin oli suunniteltu.
F-35A oli yksi HX-hävittäjähankkeen ehdokkaista ja valittiin McDonnell Douglas F/A-18 Hornetin seuraajaksi Suomen Ilmavoimille.