Errol Flynn
Elämäkerta > Näyttelijänura

Flynn esiintyi Northampton Repertory Players -teatteriryhmässä joulukuun 1933 ja toukokuun 1934 välillä yhteensä 22 näytelmässä ja keräsi suuren ihailijakunnan.
Warner Bros. -elokuvayhtiön tuottaja Irving Asher otti Flynnin trillerin Murder at Monte Carlo miespääosaan. Asiaan oli vaikuttanut näyttelijätähti Douglas Fairbanks Jr:n antama suositus. Flynn matkusti alkuvuonna 1935 Yhdysvaltoihin Hollywoodiin ja ryhtyi Warnerin sopimusnäyttelijäksi. Ennen saapumistaan Hollywoodiin Flynn oli kertonut lehdistölle osallistuneensa vuoden 1928 olympiakisoihin, joskus australialaisena uimarina, joskus englantilaisena nyrkkeilijänä. Vaikka Flynn oli australialainen, Warner Bros. alkoi markkinoida häntä irlantilaisena seikkailijana, joka oli purjehtinut Etelämerellä. Irlantilaisuus keksittiin osittain siksi, että amerikkalaisessa elokuvayleisössä oli paljon amerikanirlantilaisia, mutta Yhdysvaltoihin oli myös helpompi päästä brittiläisellä viisumilla kuin australialaisella.
Flynnin ensimmäiset roolit Hollywoodissa olivat elokuvassa The Case of the Curious Bride (1935) sekä kaksi kohtausta torjuttuna kosijana romanttisessa komediassa Don’t Bet on Blondes (1935). Seikkailuelokuvan Kapteeni Blood (1935) koekuvaukset vakuuttivat studion Flynnin tähtikarismasta, ja hän sai elokuvan pääosan. Elokuva oli suurmenestys ja nosti Flynnin heti tähdeksi. Myös hänen ja nuoren naispääosan esittäjän Olivia de Havillandin keskinäinen kemia toimi, ja he tekivät seuraavien seitsemän vuoden aikana yhdessä kaikkiaan kahdeksan elokuvaa, joista seitsemän oli historiallisia draamoja.
Kapteeni Bloodia seurasivat uudet pelottoman sankarin roolit, joita Flynn näytteli elokuvissa Ne 600 urhoollista (1936), Robin Hoodin seikkailut (1938) ja Merihaukka (1940), sekä suuren budjetin lännenelokuvat, kuten Lännen valloittajat (1939) ja He kuolivat saappaat jalassa (1941).
Flynnin kaikista rooleista tunnetuimmaksi ja kiitellyimmäksi nousi englantilaisen lainsuojattoman Robin Hoodin rooli. Elokuva-arvostelijat kiittelivät Flynnin komeita kasvoja ja hymyä sekä urheilullista vartaloa ja itsevarmaa liikkumista. Monissa muissakin rooleissaan Flynn esitti todellisen minänsä kaltaisia huolettomia ja häpeämättömiä hahmoja, jotka eivät ota itseään kovin vakavasti.
Flynn kärsi jo ennen Hollywoodin tuloaan toistuvasta malariasta ja poskiontelontulehduksesta, ja Hollywoodissa hän sai tuberkuloosin ja useita sukupuolitauteja. Kun myös jatkuva juopottelu oli rasittanut hänen maksaansa, hän sai toisessa maailmansodassa vapautuksen palveluksesta. Elokuvastudio salasi Flynnin terveysongelmat, mutta ne alkoivat pian näkyä jo ulospäin. Sodan aikana Flynn näytteli sotilaita muun muassa elokuvissa Ilmojen seikkailijat (1942) ja Kosto Burmassa (1945).
Sodan jälkeen Flynn ei ollut enää niin suosittu kuin aiemmin ja hän menetti rahaa liiketoimissaan, joten hän siirtyi Englantiin ja Eurooppaan elvyttääkseen uransa. Flynn palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1956 ja sai jälleen lyhytaikaista menestystä elokuvistaan, kuten Ja aurinko nousee (1957), Taivaan juuret (1958) ja Liian paljon – liian varhain (1958). Flynnin elämäntyyli oli ollut kuluttava, ja uransa loppupuolen Hollywood-elokuvissa hän näyttää ikäistään vanhemmalta ja esittää usein itsetuhoista juoppoa.
Näyttelemisen lisäksi Flynn juonsi televisiossa The Errol Flynn Theater (1957) -sarjaa. Hän myös juonsi Fidel Castrosta kertovan dokumenttielokuvan Cuban Story (1959) aikana, jolloin Castro vielä piileskeli viidakossa, sekä käsikirjoitti elokuvan Cuban Rebel Girls (1959) ja näytteli siinä.