stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frederick Delius
Elämänvaiheet

Delius syntyi Pohjois-Englannin Bradfordissa. Hänen vanhempansa olivat Bielefeldistä muuttaneita saksalaisia. Frederick (perheen kesken Fritz) oli vanhempiensa Julius ja Elise Pauline Deliusin neljästätoista lapsesta neljäs. Frederick oli jo lapsena kiinnostunut musiikista, mutta hänen isänsä ei kannattanut poikansa muusikonuraa.
Delius lähti alun perin töihin appelsiiniviljelmälle Floridaan. Yhdysvalloissa ollessaan hän tapasi Thomas Wardin, josta tuli hänen kontrapunktin ja sävellyksen opettajansa. Yhdysvalloissa jonkin aikaa oleskeltuaan Delius päätyi Leipzigiin opiskelemaan musiikkia konservatoriossa. Hän tutustui Edvard Griegiin, joka rohkaisi Deliusta tämän muusikonuralla.
Delius tutustui 1890-luvun lopussa taidemaalari Jelka Roseniin. Pari avioitui vuonna 1903 ja muutti Ranskaan Grez-sur-Loingin kylään lähelle Fontainebleauta. Delius vietti Ranskassa lähes koko loppuelämänsä. Hän oli nuorena saanut syfiliksen, joka vaikutti hänen terveyteensä vielä vanhemmalla iälläkin: säveltäjä tuli lopulta sokeaksi ja alkoi myös halvaantua ja joutui pyörätuoliin. Hän sävelsi vielä joitakin teoksia sanelemalla niitä avustajalleen säveltäjä Eric Fenbylle.
Frederick Delius kuoli kotonaan Ranskassa, ja hänet haudattiin Surreyyn Englantiin; vaimo kuoli vuotta myöhemmin, ja hänetkin haudattiin Surreyyn.
Delius sävelsi muun muassa oopperoita, konserttoja ja useita orkesterimusiikkiteoksia. Tuotantoon kuuluu myös runsaasti vokaalimusiikkia.
Teoksia

Florida Suite viululle ja orkesterille
Irmelin, yksinäytöksinen ooppera
Brigg Fair (Englantilainen rapsodia) orkesterille
Jousikvartetto
In a Summer Garden orkesterille
On Hearing the First Cuckoo in Spring orkesterille
A Village Romeo and Juliet, kolminäytöksinen ooppera
Requiem solisteille, kuorolle ja orkesterille
A Song of Summer orkesterille
A Mass of Live orkesterille
Summer Night on the River orkesterille
Irmelin Prelude orkesterille
Viulusonaatti nro 3
Kirjallisuutta

Huismann, Mary Christison: Frederick Delius. A Research and Information Guide.  (Second edition)  London:  Routledge, 2009.  ISBN 978-0-415-99364-7.  (englanniksi)
Lee-Browne, Martin & Guinery, Paul: Delius and His Music.  Woodbridge:  Boydell Press, 2014.  ISBN 978-1-84383-959-0.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Delius International Music Score Library Project (englanniksi)
Garifunan kieli

| Garifuna> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Väli-Amerikka
Virallinen kieli:   Belize  Guatemala (kansalliskieli)
Puhujia:  195 800
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalaiset aakkoset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Arawakkikielet
Kieliryhmä:  Karibian arawakkikielet
ISO 639-3:  cab
 Ohje 
Puhuttua garifunaa
Garifuna on garifunien puhuma kieli. Sitä puhuu äidinkielenään 195 800 ihmistä. Suurin osa heistä asuu Hondurasissa, Guatemalassa, Belizessa, Nicaraguassa ja Yhdysvaltain New Yorkissa. Kieli jakautuu kahteen murteeseen, itägarifunaan ja länsigarifunaan. Itägarifuna eroaa länsigarifunasta siten, että siinä kirjain "r" jätetään puheessa pois ja sanoja lyhennellään enemmän.
Yksikielisten puhujien määrä on hyvin vähäinen ja joissain pienemmissä kylissä on käynnissä kielisiirtymä kohti espanjaa huolimatta siitä, että asenteet kieltä kohtaan ovat pääsääntöisesti positiiviset. Kielessä on joitain vaikutteita afrikkalaisista kielistä, jotka ovat tulleet afrikkalaisten orjien ja näiden jälkeläisten mukana.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin garifunaksi vuonna 2001.
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n | ɲ |  |  |
| Klusiili | p | b | t | d |  | k | g |  |
| Affrikaatta |  |  | t͡ʃ | d͡ʒ |  |  |
| Frikatiivi | f | s |  |  | h |
| Approksimantti | w |  | j |  |  |
| Lateraali |  | l |  |  |  |
| Tremulantti |  | r |  |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | ɨ | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Kielioppi ja sanasto

Garifunan kielessä esiintyy diaglossia miesten ja naisten välillä. Tämän havaitsi jo 1600-luvun puolessa välissä kieltä tutkinut fransiskaanimunkki Raymond Breton, joka aluksi epäili tämän vain johtuvan naisten käyttämistä lainasanoista, jotka ovat peräisin karibilaisista kielistä. Garifunien kansantarujen mukaan eroa selittää se, että naiset ovat karibilaisten jälkeläisiä, jotka ovat tulleet Ranskan Guayanasta ja Brasiliasta.
Galadriel

Galadriel piirrettynä
Galadriel on fiktiivinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjoissa Silmarillion, Taru sormusten herrasta ja Keskeneräisten tarujen kirja.
Galadriel on Noldorin ruhtinatar, Finwën pojan, Finarfinin, tytär. Hän oli yksi Noldorin johtajahahmoista kapinassa Valaria vastaan. Lähdettyään Valinorista muiden kapinallisten noldor-haltijoiden kanssa hän eli Keski-Maassa kolmannen ajan loppuun asti, koska hänellä ei ollut lupaa palata kapinoinnin seurauksena Valinoriin. Hän asui ensin kuningas Thingolin valtakunnassa Doriathissa ja toisella ja kolmannella ajalla Lothlórienissa puolisonsa Celebornin kanssa. Galadriel piti hallussaan yhtä haltioiden mahtisormusta, Veden Sormusta Nenyaa, jonka hän lienee saanut itse takojalta Celebrimborilta.
Sormuksen sodan aikaan Galadriel kieltäytyi Sauronin mahtisormuksesta ja sai ilmeisesti tästä syystä valarilta armon palata valkoisilla laivoilla Valinoriin. Hän oli Keski-Maan vanhimpia haltioita ja haltioiden johtaja, (poistuessaan Keski-Maasta hän oli noin 8500 vuoden ikäinen; Círdan laivanrakentaja lienee häntäkin vanhempi). Galadriel oli myös Elrond Puolhaltian anoppi ja siten Aragornin anopin, Celebríanin äiti, ja Arwen Iltatähden isoäiti.
Elämäkerta

Galadriel oli Finarfinin, Noldorin prinssin ja Finwën pojan, ainut tytär ja nuorin lapsi. Galadrielin vanhemmat veljet olivat Finrod Felagund, Orodreth, Angrod ja Aegnor. Galadriel syntyi Valinorissa Puiden Vuosien aikana. Isänsä Finarfinin (josta tuli Noldorin Korkea Kuningas Valinorissa) ohella hän oli ainoa henkiin jäänyt Finwën jälkeläinen (ellei hänen lapsiaan lasketa).
Galadrielin historia on epäselvä, ja Keskeneräisten tarujen kirjassa hänestä on monia tarinoita. Erään tarinan mukaan hän eli yhden veljensä kanssa Beleriandissa, mutta vietti paljon aikaa Thingolin neuvostossa Menegrothissa, jonne hän oli tervetullut, koska hänen perheellään oli läheinen ystävyyssuhde Thingolin veljen Olwën kanssa. Hän tapasi Celebornin, Thingolin sukulaisen, Doriathissa.
Missään tarinassa Celebornilla ei ole tärkeää roolia Beleriandin Taisteluissa. Galadriel ja Celeborn selviytyivät Vihan Sodasta, ja he matkasivat aluksi Lindoniin, missä he hallitsivat haltiajoukkoa. Myöhemmin he matkasivat idemmäs ja perustivat Eregionin valtakunnan tai heidät toivotettiin sinne tervetulleiksi. Silloin he sopivat Nandorinin kanssa asettumisesta  Anduinjoen laaksoon, josta tuli myöhemmin Lothlórien. He siirtyivät Eregionista Lothlórieniin Khazad-dûmin kautta, ja heistä tuli Lothlórienin valtiaita. Siellä Galadriel ja Celeborn saivat tyttären jonka nimesivät Celebríaniksi. Tämä nai myöhemmin Elrond Puolhaltian Rivendellistä.
Toisella Ajalla, kun Mahtisormukset taottiin, Galadriel ei luottanut Annatariin, joka auttoi Celebrimboria takomaan Mahtisormukset. Myöhemmin tuli ilmi että tämä epäluottamus oli oikeutettua, kun huomattiin että Annatar olikin Sauron. Kun Eregioniin hyökättiin, Galadrielille oli uskottu yksi Kolmesta Sormuksesta. Hänen Sormuksensa oli Nenya, Veden Sormus. Peläten Sauronin voimaa hän ei käyttänyt omaa Sormustaan niin kauan kuin Suurin Sormus oli Sauronin hallussa. Vasta Kolmannella Ajalla, kun Valtasormus oli kadoksissa, hän käytti omaa Sormustaan. Sen voiman näki Galadrielin Peilissä. Se oli suuri laakea vati, täynnä vettä, ja se näytti menneen, nykyisyyden ja tulevaisuuden joka voisi tapahtua.
Tarussa sormusten herrasta Galadriel huolehti Sormuksen Saattueesta, kun nämä olivat päässeet ulos Moriasta. Kun hän tapasi Saattueen talossaan Caras Galadhonissa, hän koetteli jokaisen jäsenen mieltä. Frodo Reppuli koetteli häntä myöhemmin tarjoamalla hänelle Suurinta Sormusta. Galadriel kieltäytyi, vaikka tiesi että hänestä tulisi suuri ja kauhistuttava. Hän kuitenkin hyväksyi kohtalonsa vähetä ja lähteä takaisin Valinoriin. Kun Saattue lähti, Galadriel antoi heille kaikille lahjan ja haltiaviitan, ja auttoi heitä lembasilla, veneillä ja tarvikkeilla.
Galadriel ylitti Meren varhaisella Neljännellä Ajalla (samalla laivalla jolla Elrond, Gandalf ja Sormuksen kantajat Bilbo ja Frodo Reppuli), jättäen aviomiehensä Celebornin taakseen, kunnes tämä seurasi perässä.
Elokuvissa

Galadriel esiintyy sivuroolissa jokaisessa Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta- ja Hobitti-elokuvassa. Hahmoa esittää Cate Blanchett. Peter Jackson tahtoi Galadrielin liikehdinnän näyttävän kauniimmalta kuin muilla hahmoilla, joten otokset joissa Galadriel esiintyy kuvattiin 36 kuvan taajuudella (elokuvan kuvataajuus on 24) ja editointivaiheessa he hidastivat taajuuden elokuvan taajuudeksi, saaden aikaan vaikutelman sulavammasta liikkeestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galadriel Wikimedia Commonsissa
Timothy Persons

Timothy Persons (s. 1954 Narvik, Norja) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, taidegalleristi ja näyttelykuraattori, joka on toiminut Suomessa Taideteollisen korkeakoulun dosenttina ja valokuvausopetuksen kehittäjänä sekä 1990-luvulta asti nuorten valokuvataiteilijoiden Helsinki School -ryhmän vetäjänä ja kansainvälistäjänä.
Personsilla on vuodesta 2005 ollut taidegalleria Berliinissä, aluksi Taideteollisen korkeakoulun rahoittamana nimellä Galleria TAIK ja nykyisin nimellä Persons Project. Hän myös asuu nykyisin Berliinissä..
Timothy Persons varttui Los Angelesissä, jossa hän opiskeli keramiikkataidetta Paul Soldnerin johdolla. Hän suoritti Master of Fine Arts -tutkinnon Claremont Graduate Schoolissa 1982. Suomessa Persons tuli tunnetuksi 1980-luvulla keramiikkaa ja maalaustaidetta yhdistävänä kuvataiteilijana. Vuosina 1988–1991 Personsilla ja John Lindellillä oli Helsingin Aleksanterinkadulla galleria nimeltä Persons & Lindell Galerie, joka esitteli pääasiassa amerikkalaista ja suomalaista nykytaidetta.
There’s a Vomitsprinkler in My Liverriver

| There’s a Vomitsprinkler in My Liverriver Deep Turtle |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : SoundDoctor Studios, Pori, huhtikuu 1994
 Julkaistu: 1994
 Formaatti: LP, CD
 Tyylilaji: jazzcore, punk
 Kesto: 50.26
 Levy-yhtiö: Bad Vugum
Deep Turtlen muut julkaisut
|   | There’s a Vomitsprinkler in My Liverriver 1994 | Rip-Off Dokumento 1996 |
There’s a Vomitsprinkler in My Liverriver on vuonna 1994 ilmestynyt Deep Turtlen ensimmäinen studioalbumi, joka jäi myös yhtyeen ainoaksi. Se sisältää yhteensä 18 kappaletta, jotka on jaettu kuudeksi kolmen kappaleen muodostamaksi kokonaisuudeksi. Albumi on laulettu osittain espanjaksi ja osittain englanniksi, mutta sanoitukset eivät kuitenkaan aina muodosta selkeästi ymmärrettävää laulutekstiä. Sen monimutkaiset kappaleet kulkevat erikoisissa tahtilajeissa, kuten 5/4 (Antivalz) ja 9/8 (Carrier). Nykyään levy on vaikeasti saatavissa, koska siitä ei ole julkaistu yhtään uusintapainosta.
Muusikot

Pentti Dassum – kitara, laulu
Tapio Laxström – basso
Mikko Erjossaari – rummut
Kappaleet

Tiodt / Ha-Tuzta / Tostroid – 7.53
Bay Zutus / Cardiako / Iim – 6.43
Valz / Hot Mambo / Antivalz – 10.16
Ørsentipede / Supraberber / Carrier – 9.17
Pendulum / Mikrozufé / Bourno – 6.13
Ultrabularit / Hogtar / D'kues – 10.04
There’s Got to Be a Way

| ”There’s Got to Be a Way” Mariah Carey |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Mariah Carey
 Äänitetty : 1990
 Julkaistu: 6. toukokuuta 1991
 Tyylilaji: Pop, R&B, dance
 Kesto: 04.53
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Mariah Careyn muut singlet
| ”I Don't Wanna Cry” 1991 | ”There’s Got to Be a Way” 1991 | ”Emotions” 1991 |
”There’s Got to Be a Way” on yhdysvaltalaisen laulajan Mariah Careyn vuonna 1990 julkaistulta esikoisalbumilta viidentenä julkaistu single. Sen ovat kirjoittaneet Carey itse sekä Ric Wake. ”There’s Got to Be a Way” julkaistiin Isossa-Britanniassa ”I Don't Wanna Cry” -kappaleen sijaan, mutta se ei yltänyt neljänkymmenen joukkoon, toisin kuin Careyn kolme edellistä singleä.
Raidat

”There’s Got to Be a Way” (album version)
”There’s Got to Be a Way” (7" remix)
Raidat > Iso-Britannia CD maxi-single

”There’s Got to Be a Way” (album version)
”There’s Got to Be a Way” (7" remix)
”Someday” (7" jackswing mix)
”Vision of Love”
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Garland

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Garland voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Henkilöitä

Alex Garland (s. 1970), brittiläinen kirjailija ja käsikirjoittaja
Augustus Hill Garland (1832–1899), yhdysvaltalainen poliitikko, oikeusministeri ja Arkansas'n kuvernööri
Beverly Garland (1926–2008), yhdysvaltalainen näyttelijä
Conor Garland (s. 1996), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Darius Garland (s. 2000), yhdysvaltalainen koripalloilija
Hank Garland (1930–2004), yhdysvaltalainen studiomuusikko
Herbert Garland (1880–1921), brittiläinen upseeri, kemisti ja räjähdysaineasiantuntija
James Henry Garland (s. 1931), yhdysvaltalainen katolinen piispa
Joe Garland (1903–1977), yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti, säveltäjä ja sovittaja
Judy Garland (1922–1969), yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
Kyle Garland (s. 2000), yhdysvaltalainen kymmenottelija
Merrick Garland (s. 1952), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja ministeri
Scott Garland (s. 1973), yhdysvaltalainen showpainija
Paikkoja

Garland, kaupunki Texasissa, Yhdysvalloissa
Laivoja

ORP Garland, toisen maailmansodan aikana Puolan laivaston käytössä ollut G-luokan hävittäjä HMS Garland
Garland (1242), alus
Garland (1590),38-tykkinen kaljuuna
Garland (1620), 34-tykkinen alus
HMS Garland (1660), 30-tykkinen alus
HMS Garland (1703), 44-tykkinen viidennen luokan alus
HMS Garland (1712), 32-tykkinen viidennen luokan alus
HMS Garland (1724), 20-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Garland (1748), 24-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Garland (1762), 20-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Garland (1795), 28-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Garland (1798), 6-tykkinen kuunari
HMS Garland (1800), 22-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Garland (1807), 22-tykkinen Laurel-luokan kuudennen luokan postilaiva
HMS Garland (1856), Cheerful-luokan tykkivene
HMS Garland (1913), Acasta-luokan hävittäjä
HMS Garland (H37), G-luokan hävittäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Garland”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Topi Ikäläinen

Topi Antero Ikäläinen (s. 27. kesäkuuta 1948 Keitele) on suomalainen valokuvaaja, joka on toiminut sekä lehtikuvaajana vuodesta 1966 ja julkaissut kuvateoksia ja pitänyt näyttelyitä.
Patricia Seppälän säätiö on myöntänyt Ikäläiselle kuvajournalismipalkinnon 40-vuotisesta valokuvaajanurasta. Ikäläinen on ollut Kuopion läänintaiteilija 1974–1979 ja valokuvauksen taiteilijaprofessori 1989–1994. Hän on ollut freelance-valokuvaaja vuodesta 1980.
Ikäläinen teki paljon yhteistyötä kirjailija, toimittaja Elina Karjalaisen kanssa sekä lehtikuvaajana että kirjojen kuvatoimittajana. Hän oli vuonna 1982 perustamassa kahden muun valokuvaajan kanssa Kuopioon Victor Barsokevitsch -seuraa, joka edistää valokuvakulttuuria ja ylläpitää VB-valokuvakeskusta. Hän on kuvannut paljon molempien kansankirkkojen elämää ja erityisesti ortodoksiaan liittyviä aiheita.
Ikäläiselle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2007.
Teoksia

Hus sika mehtää, jouluks kottii! Kustannuskiila , 1984 kuvat, teksti ja ulkoasu
Iisalmi, teksti Eino Säisä, Iisalmen kaupunki, 1976
Kuopio, 1976 teksti: Aimo Siltari
Pohjois-Savo, Savon kopiokeskus, [1998]
Pyhää ja arkea Kuopion hiippakunnan menneisyyttä ja nykypäivää, Kuopion hiippakunta, 1979
Tuhat sanaa, ei yhtään kuvaa selvitys suomalaisesta  valokuvakulttuurista, [Opetusministeriö] : Valtion painatuskeskus, 1983 teksti Anna-Liisa Hämäläinen
Toivo Suursoo

| Toivo Suursoo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. marraskuuta 1975 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Viro
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  181 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1991–2012
Seurat:  Narva PSK (Viro)   HK Krylja Sovetov (MSL)   TPS (SML)   Adirondack Red Wings (AHL)   Malmö IF (SEL)   Cincinnati Mighty Ducks (AHL)   Luleå HF (SEL)   Neftehimik Nižnekamsk (RSL)   Herning Blue Fox (Tanska)   HK Riga 2000 (Valko-Venäjä)   Amur Khabarovsk (RSL)   Keramin Minsk (Valko-Venäjä)   IF Troja/Ljungby (Allsvenskan)   Välk-494 (Viro)   IK Oskarshamn (Allsvenskan)   Swindon Wildcats (EPIHL)   Mörrums GoIS (Hockeyettan)   Lions de Lyon (Fr. I-div.)   Kongsvinger Knights (Nw. I-div.)
NHL-varaus:  283. varaus, 1994 Detroit Red Wings
Toivo Suursoo (s. 13. marraskuuta 1975 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä. Hän on ainoa NHL:ään varattu virolainen. NHL-seura Detroit Red Wings varasi Suursoon 11. varauskierroksella vuonna 1994, mutta NHL:ssä hän ei koskaan pelannut.
Pelaajaura

Suursoo siirtyi kotimaastaan pelaamaan Venäjälle Krylja Sovetovin joukkueeseen syksyllä 1993. Kolmen kauden jälkeen hän siirtyi Suomeen, jossa hän edusti Turun Palloseuraa kaksi kautta vuosina 1996–1998. Keväällä 1997 tuli SM-hopeaa. Tämän jälkeen peliura jatkui Ruotsin Elitserienissä ja AHL:ssä. Sittemmin hän on pelasi Venäjän, Tanskan, Valko-Venäjän, Latvian, Ruotsin, Ison-Britannian, Ranskan ja Norjan sarjoissa. Tanskan mestaruuden hän voitti Herning Blue Foxissa vuosina 2005 ja 2008 ja Latvian mestaruuden HK Riga 2000:n riveissä vuonna 2006. Pelaajauransa viimeisellä kaudella 2011–2012 Suursoo toimi Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Kongsvinger Knightsin pelaajana ja päävalmentajana.
Viron maajoukkueessa Suursoo pelasi vuosien 2003, 2007 ja 2011 MM-kisojen D1-sarjassa.
Valmentajaura

Kaudella 2011-2012 Suursoo toimi norjalaisen Kongsvingerin pelaaja-valmentajana. Seuraavan kauden aluksi hän siirtyi päätoimiseksi valmentajaksi ja paketoi pelaajauransa. Kevään 2013 jälkeen Suursoo piti yhden välivuoden ja siirtyi sitten norjalaisen Manglerud Starin A-nuorten joukkueen päävalmentajaksi yhden kauden pestillä. Kaudella 2015–2016 Suursoo valmensi eestiläistä HC Panternin edustusjoukkuetta. Seuraavalla kaudella Suursoon valmennuksessa olivat HC Panternin B- ja C-juniorien joukkueet. B-juniorit pelasivat Viron juniorisarjassa ja C-juniorit Suomessa C-juniorien Aluedivisioonaa. Kaudelle 2017–2018 Suursoo siirtyi valmentamaan HC Vipersin edustusjoukkuetta Viron pääsarjassa ja sen ohella seuran 17-vuotiaiden joukkuetta Suomen B2-junioreiden Mestiksessä. Seuravalmennuksen ohessa Suursoo toimi apuvalmentajana Viron miesten joukkueelle Baltic Cupissa, nuorten alle 18-vuotiaiden maajoukkueelle sekä alle 20-vuotiaiden maajoukkueille ikäluokkien MM-turnauksissa. Kauden 2018–2019 Suursoo valmensi Venäjän MHL-liigassa Chaika Nizhny Novgorodin joukkuetta. Hänet kutsuttiin valmentajaksi marraskuun 2018 puolivälissä korvaamaan erotettu Vjacheslav Ryanov.
Totuuden anatomia

| Totuuden anatomia> Body of Proof |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  42 minuuttia
Luoja(t):  Christopher Murphey
Pääosissa:  Dana Delany Jeri Ryan John Carroll Lynch Nicholas Bishop Sonja Sohn Geoffrey Arend Windell Middlebrooks
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  ABC
Esitetty:  29. maaliskuuta 2011 – 28. toukokuuta 2013
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  42
Vastaava(t) tuottaja(t):  Matthew Gross Christopher Murphey Sunil Nayar
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Totuuden anatomia (Body of Proof) on yhdysvaltalainen draama­sarja, jota tehtiin kolme tuotantokautta vuosina 2011–2013. Sarjan päähenkilö on Dana Delanyn esittämä kuolinsyytutkija Megan Hunt, joka saa aina uusia murhia tai kuolemia selvitettäväkseen.
Gilbert John Elliot-Murray-Kynynmound Minto

Minton jaarli noin vuonna 1910.
Gilbert John Elliot-Murray-Kynynmound, Minton 4. jaarli, Melgund of Melgundin varakreivi, Minto of Minton kreivi (9. heinäkuuta 1845 Lontoo – 1. maaliskuuta 1914 Minto, Roxburgh, Skotlanti) oli brittiläinen siirtomaahallinnon virkamies, joka toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä vuosina 1898–1905 ja Intian varakuninkaana 1905–1910.
Hänen isoisänsä oli vuosina 1807–1813 Intian varakuninkaana toiminut Minton 1. jaarli. Minto kävi Etonin sisäoppilaitosta ja Cambridgen Trinity Collegea. Hän palveli skottilaiskaartissa (Scots Guards) 1867–1869, mutta jätti sotilasuran omistautuen joksikin aikaa ratsastukselle. Vuosina 1874–1877 hän toimi sanomalehden kirjeenvahihtajana Espanjassa ja Turkissa ja osallistui vapaaehtoisena sotaan Venäjää vastaan Turkin armeijassa. Hän osallistui brittiarmeijan mukana myös toiseen afgaanisotaan 1879 ja vuoden 1882 Egyptin sotaretkeen. Vuosina 1883–1885 Minto palveli Kanadan kenraalikuvernööri Henry Lansdownen sotilassihteerinä jo oli 1885 esikuntapäällikkönä maan luoteisosassa käydyssä sodassa intiaaneja vastaan. Hän palasi 1886 Englantiin ja peri 1891 isänsä jaarlin arvon.
Toimiessaan Kanadan kenraalikuvernöörinä vuosina 1898–1905 Minto pyrki sovittelemaan Kanadan pääministeri Wilfrid Laurierin ja Britannian siirtomaaministeri Joseph Chamberlainin välisiä kiistoja.
Minto nimitettiin vuonna 1905 Intian varakuninkaaksi George Curzonin seuraajana. Yhdessä Intian asioiden ministeri John Morleyn kanssa hän valmisteli vuonna 1909 säädetyn Intian hallintoa uudistaneen Indian Councils Actin, joka tunnetaan myös nimellä Morleyn-Minton-reformit. Heidän tavoitteenaan oli hillitä kasvamassa ollutta intialaista nationalismia ja vahvistaa Intian kongressipuolueen maltillista siipeä. Intialaisten asemaa maan hallinnossa vahvistettiin myös nimittämällä ministerin neuvostoon kaksi intialaista edustajaa ja varakuninkaan neuvostoon yksi. Uuteen kansanedustusjärjestelmään sisältyi erillisten vaalipiirien luominen hinduille ja muslimeille, mitä intialaisnationalistit kritisoivat brittien valtaa tukevana ”hajota ja hallitse” -politiikkana. Minto tuki myös Muslimiiliton perustamista luodakseen vastapainon Kongressipuolueelle. Kriitikoiden mukaan Minton politiikka loi pohjan Intian myöhemmälle kahtiajakautumiselle. Kapinallisia Minto kohteli ankarasti ja palautti hallitukselle oikeuden karkottaa ihmisiä maasta ilman oikeudenkäyntiä päästäkseen eroon eräistä kumousjohtajista. Afganistanin emiirin vieraillessa 1907 Intiassa Minto onnistui vahvistamaan maiden välisiä ystävällisiä suhteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gilbert John Elliot-Murray-Kynynmound Minto Wikimedia Commonsissa
Tikapuuverkko

Tikapuuverkkoa kuvaava esimerkkipiiri.
Tikapuuverkko on sähkötekniikassa virtapiiri, jossa on vuorotellen pitkittäinen ja poikittainen elementti. Piiri muodostaa täten ikään kuin tikapuun mallisen verkon.
Tikapuuverkon muuntaminen

Tikapuuverkon analysointia voidaan helpottaa muuntamalla jännite- tai virtalähteen ulkopuolinen verkko yhdeksi resistanssiksi, joka kuvaa lähteisiin kohdistuvaa kuormitusta samalla tavoin kuin alkuperäinen piiri. Muuntaminen onnistuu käyttäen vastuksien sarja- ja rinnakkain kytkentöjen muuntosääntöjä.
Tony Doyle

Tony Doyle (16. tammikuuta 1942, Ballyfarnon, Roscommonin piirikunta, Irlanti – 28. tammikuuta 2000, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli irlantilainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa televisiosarjoissa Coronation Street ja Elämää Ballykissangelissa sekä elokuvissa. Hän voitti myös Irish Film and Television Academy Awardin roolistaan vuoden 1998 minisarjassa Amongst Women. Hän on myös näyttelijä Susannah Doylen isä.
Doyle menehtyi odottamatta lontoolaisessa St. Thomasin sairaalassa 28. tammikuuta 2000, hieman ennen televisiosarjan Elämää Ballykissangelissa kuudennen ja viimeisen tuotantokauden kuvausten alkua.