stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gösta Linderholm

Gösta Gunnar Linderholm (22. kesäkuuta 1941 – 29. joulukuuta 2020) oli ruotsalainen laulaja. Hänet tunnettiin parhaiten hittikappaleesta "Rulla in en boll och låt den rulla", joka julkaistiin vuonna 1978. Hän kirjoitti musiikin Rasmus ja kulkuri -elokuvaan vuonna 1981.
Aiheesta muualla

Gösta Linderholmin diskografia Discogs-sivustolla (englanniksi)
Gösta Linderholm Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hampurin pörssi (korttipeli)

Hampurin pörssi on 2-10 pelaajan välillä pelattava korttipeli, jossa ratkaisevina tekijöinä ovat sekä sattuma että korttien ja panosten määrä. Pelissä käytetään kahta 52 kortin pakkaa.
Säännöt

Yksi pelaajista toimii jakajana/pankkiirina. Korttien jako aloitetaan jakajan vasemmalta puolelta, ja jakaminen jatkuu aina viimeiseen sijoittavaan pelaajaan asti, eli jakaja ei ota kortteja itselleen ollenkaan. Sijoittavat pelaajat saavat niin monta korttia kuin he haluavat, mutta jokaiseen saatuun korttiin täytyy asettaa panos, joiden suuruuden pelaaja saa päättää itse. Panostettavat kortit täytyy pitää kaikkien nähtävänä kuvapuoli ylöspäin, ja asetettu panos täytyy pitää kyseisen kortin päällä. Kun jakaminen ja panostus on suoritettu loppuun, niin jakaja kääntää toisesta pakasta neljä korttia riviin kuvapuoli ylöspäin. Ne pelaajat, jotka ovat panostaneet kyseisiin kortteihin saavat ottaa panoksensa pois korttiensa päältä, mutta he eivät voita mitään. Kaikki "pelatut kortit" täytyy antaa pankkiirin haltuun sekaannusten välttämiseksi. Ensimmäisen kääntökierroksen jälkeen pankkiiri kääntää seuraavat neljä korttia, joiden omistajat saavat panoksensa takaisin kaksinkertaisina. Tämän jälkeen pankkiirin "neljän kortin kääntö" toistuu vielä kaksi kertaa. Kolmannessa käännössä voitto on kolminkertainen, ja neljännessä voitto on nelinkertainen. Viimeisen käännön jälkeen pankkiiri kääntää vielä yhden kortin, jonka sijoittaja saa panoksensa takaisin seitsenkertaisena. Tämän jälkeen peli päättyy, ja jakaja kerää panokset korteilta, jotka eivät ole voittaneet, ja peli alkaa alusta.
Hampurin-Amerikan linja

Hampurin-Amerikan linja (Hamburg-Amerika-linie, perustamisvaiheessa Hamburg-Amerika-nische Paketfahrt-Aktien-Gesellschaft eli Hapag) oli vuonna 1847 perustettu laivanvarustamo. Se oli Saksan vanhin ja suurimpia laivayhtiöitä, jolla ensimmäisen maailmansodan alkaessa oli 175 merialusta. Yhtiö oli kasvanut Albert Ballinin johdolla suuryhtiöksi. Toisen maailmansodan syttyessä Hapagilla oli 111 merialusta. Se kuitenkin menetti 170 alusta ensimmäisen maailmansodan päättäneessä Versaillesin rauhassa, ja toisen maailmansodan kuluessa sille jäi jäljelle vain yksi alus.
Vuonna 1960 sen laivasto oli jälleen kasvanut 50 alukseen, joiden yhteiskantavuus oli 320 000 btn. Yhtiö liikennöi pääasiassa Amerikkaan, Australiaan ja Aasiaan. Henkilökuntaa sillä oli 4 967 ja osakepääoma oli 52,3 milj. Saksan markkaa.
Hapag fuusioitiin vuonna 1970 kilpailijansa Norddeutscher Lloydin kanssa, jolloin syntyi nykyinen Hapag-Lloyd.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hampurin-Amerikan linja Wikimedia Commonsissa
Gundetin taistelu

Gundetin taistelu oli Etiopiassa Gundetissa (tai Gondat) 16. marraskuuta 1875 käyty taistelu Egyptin–Etiopian sodassa. Taistelu liittyi Egyptin kediivi Ismailin pyrkimyksiin laajentua Itä-Afrikkaan. Taistelu päättyi kuitenkin egyptiläisen armeijan tuhoutumiseen. Seuraavana vuonna egyptiläiset yrittivät uudelleen kärsien toisen tappion Guran taistelussa. Lopulta laajentumishaaveista luovuttiin.
Tausta

Egyptin kediivi Ismail oli suurelta osin irrottautunut Osmanien valtakunnan muodollisesta herruudesta ja tehnyt Egyptistä käytännössä itsenäisen valtion. Hän halusi myös nostaa Egyptin asemaa Euroopan suurvaltojen kaltaiselle tasolle. Yksi tapa tähän oli laajentumispolitiikka, mikä oli puolestaan mahdollista Niiliä pitkin etelään ja Itä-Afrikkaan. Tarkoitusta varten Ismail pyrki myös tehostamaan armeijaansa palkkaamalla ulkomaalaisia upseereja. Hän antoi 17.–18. syyskuuta 1875 joukoilleen määräyksen vallata koko Niilin ja Intian valtameren välisen alueen. Osana tätä Søren Adolph Arendrupin komentama egyptiläinen armeija alkoi edetä Etiopiaan, missä  keisari Yohannes IV vastasi egyptiläiseen uhkaan julistamalla Egyptille sodan 25. lokakuuta 1875.
Taistelu

Etiopiaan edennyt egyptiläisarmeija käsitti joukoissa palvelleen amerikkalaisen eversti William McEntyre Dyen mukaan noin 2 500 sotilasta. Joissakin muissa lähteissä mainitaan lukema 3 000. Egyptiläiset olivat joka tapauksessa alivoimaisia etiopialaisiin nähden, mutta nykyaikaisemmin aseistettuja. Egyptiläiset ylittivät Marabjoen saapuen nykyisen Tigray alueen sydänmaille. He kohtasivat 16. marraskuuta 1875 etiopialaiset joukot Gundatissa (Gondat), jotka surmasivat lähes kaikki egyptiläiset ja vain muutamat pääsivät pakoon taistelukentältä. Etiopialaisten tappiot olivat noin 550 kaatunutta ja 400 haavoittunutta. Etiopialaiset saivat sotasaaliina 2 500 Remington-kivääriä, 14 tykkiä, tykistöraketteja ja 20 000 Maria Theresan taaleria.
Seuraukset

Egyptiläiset olivat kärsineet murskaavan tappion. Yohannes IV piti sotaa jo voitettuna ja suuri osa etiopialaisista sotilaista päästettiin palaamaan koteihinsa. Egyptiläiset yrittivät kuitenkin Etiopian valtausta vielä toistamiseen, mutta toinen yritys päättyi samaan tapaan nöyryyttävään epäonnistumiseen Guran taistelussa maaliskuussa 1876. Lopulta maiden välinen sota johti Egyptin hallitsijan luopumiseen haaveista Itä-Afrikan liittämisestä Egyptin alaisuuteen.
Gösta Kulvik

Gustaf (Gösta) Mathias Kulvik (13. syyskuuta 1879 Leppävirta – 30. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Kulvikin vanhemmat olivat lääninrahastonhoitaja, hovineuvos Gustaf Henrik Alfred Kulvik (1849–1899) ja Aina Maria von Essen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 ja valmistui 1904 arkkitehdiksi Darmstadtissa Saksassa.
Kulvik toimi arkkitehtina Helsingissä. Vuonna 1910 Kulvik perusti mainosgraafikko Heino Aspelinin ja graafikko Oscar Furuhjelmin kanssa Finska konstnärliga reklambyrån -mainostoimiston, joka pysyi kuitenkin pystyssä vain vuoden.
Suunnittelutöitä

Pörssitalon koristesuunnittelu 1910, yhdessä Max Frelanderin kanssa
Kultarannan sisustussuunnittelu 1913–1916
Hirvensalmen Sankarimuistomerkki 1921
God’s Great Banana Skin

| God’s Great Banana Skin Chris Rea |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1992
 Julkaistu: 2. marraskuuta 1992
 Tuottaja(t): Chris Rea
 Tyylilaji: aikuisrock
 Kesto: 55.55
 Levy-yhtiö: East West
Listasijoitukset
  29. (marraskuu 1992)
Chris Rean muut julkaisut
| Auberge 1991 | God’s Great Banana Skin 1992 | Espresso Logic 1993 |
God’s Great Banana Skin on Chris Rean kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992. Albumia ei julkaistu Yhdysvalloissa, mutta kaksi kappaletta sisällytettiin myöhemmin seuraavan albumin Espresso Logicin Yhdysvaltain-versioon.
Albumi vietti Suomen virallisella listalla 7 viikkoa, sen korkeimman sijoituksen ollessa 29.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Chris Rea.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Nothing to Fear | 9.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Miles Is a Cigarette | 4.15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | God’s Great Banana Skin | 5.15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | 90’s Blues | 5.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Too Much Pride | 4.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Boom Boom | 5.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | I Ain’t the Fool | 4.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | There She Goes | 4.35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | I’m Ready | 4.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Black Dog | 4.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Soft Top, Hard Shoulder | 4.30 |  |  |  |  |  |  |  |
Sertifikaatit ja myynti

| Maa | Ansio | Myynti |
| --- | --- | --- |
| Saksa (BVMI) | Kultaa | 250.000 |
| Sveitsi (IFPI Switzerland) | 2× Kultaa | 20.000 |
| Iso-Britannia (BPI) | Platinaa | 300.000 |
Kokoonpano

Chris Rea – laulu, kitara, tuottaja
Robert Ahwai – kitara
Sylvin Marc – basso
Kevin Leach – kosketinsoitin
Max Middleton – piano, kielisoitin
Martin Ditcham – rummut, lyömäsoittimet
Val Chalmers – taustalaulu
Emma Whittle – taustalaulu
Arvostelut

Allmusic:
Gösta Löfgren (ruotsalainen jalkapalloilija)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Löfgren noin vuonna 1952. |  Löfgren noin vuonna 1952. |  Löfgren noin vuonna 1952. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 1958 |  |  |
Karl Gösta Herbert ”Lövet” Löfgren (29. elokuuta 1923 Motala – 5. syyskuuta 2006 Motala) oli ruotsalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Löfgren kuului Ruotsin maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Helsingissä 1952 ja MM-hopeaa Ruotsissa 1958. Hän pelasi maajoukkueessa 40 ottelua ja teki niissä 12 maalia vuosina 1951–1961.
Löfgren kuoli Motalassa 83-vuotiaana 5. syyskuuta 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gösta Löfgren (ruotsalainen jalkapalloilija) Wikimedia Commonsissa
Ruotsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1958
1 K. Svensson
2 Bergmark
3 Axbom
4 Liedholm
5 Johansson
6 Parling
7 Hamrin
8 Gren
9 Simonsson
10 Selmosson
11 Skoglund
12 T. Svensson
13 Öberg
14 Gustavsson
15 Börjesson
16 Haraldsson
17 Håkansson
18 Löfgren
19 Källgren
20 Mellberg
21 Berndtsson
22 Ohlsson
Valmentaja Raynor
Guldbollen
1946: Gunnar Gren • 1947: Gunnar Nordahl • 1948: Bertil Nordahl • 1949: Knut Nordahl • 1950: Erik Nilsson • 1951: Olle Åhlund • 1952: Kalle Svensson • 1953: Bengt Gustavsson • 1954: Sven-Ove Svensson • 1955: Gösta Löfgren • 1956: Gösta Sandberg • 1957: Åke Johansson • 1958: Orvar Bergmark • 1959: Agne Simonsson • 1960: Torbjörn Jonsson • 1961: Bengt Nyholm • 1962: Prawitz Öberg • 1963: Harry Bild • 1964: Hans Mild • 1965: Bo Larsson • 1966: Ove Kindvall • 1967: Ingvar Svahn • 1968: Björn Nordqvist • 1969: Tommy Svensson • 1970: Jan Olsson • 1971: Ronnie Hellström • 1972: Ralf Edström • 1973: Bo Larsson • 1974: Ralf Edström • 1975: Kent Karlsson • 1976: Anders Linderoth • 1977: Roy Andersson • 1978: Ronnie Hellström • 1979: Jan Möller • 1980: Rolf Zetterlund • 1981: Thomas Ravelli • 1982: Torbjörn Nilsson • 1983: Glenn Hysén • 1984: Sven Dahlkvist • 1985: Glenn Strömberg • 1986: Robert Prytz • 1987: Peter Larsson • 1988: Glenn Hysén • 1989: Jonas Thern • 1990: Tomas Brolin • 1991: Anders Limpar • 1992: Jan Eriksson • 1993: Martin Dahlin • 1994: Tomas Brolin • 1995: Patrik Andersson • 1996: Roland Nilsson • 1997: Pär Zetterberg • 1998: Henrik Larsson • 1999: Stefan Schwarz • 2000: Magnus Hedman • 2001: Patrik Andersson • 2002: Fredrik Ljungberg • 2003: Olof Mellberg • 2004: Henrik Larsson • 2005: Zlatan Ibrahimović • 2006: Fredrik Ljungberg • 2007: Zlatan Ibrahimović • 2008: Zlatan Ibrahimović • 2009: Zlatan Ibrahimović • 2010: Zlatan Ibrahimović • 2011: Zlatan Ibrahimović • 2012: Zlatan Ibrahimović • 2013: Zlatan Ibrahimović • 2014: Zlatan Ibrahimović • 2015: Zlatan Ibrahimović • 2016: Zlatan Ibrahimović • 2017: Andreas Granqvist • 2018: Victor Lindelöf • 2019: Victor Lindelöf • 2020: Zlatan Ibrahimović • 2021: Emil Forsberg • 2022: Dejan Kulusevski • 2023: Dejan Kulusevski
Hammasluu

2. Hammasluu
Hammasluu eli dentiini on hampaiden hammasytimen ja hammaskiilteen välissä sijaitseva luukudos. Hampaan kruunun alueella hammasluuta peittää kiille, juuren alueella hammasluuta peittää hammassementti. Hammasluuta muodostavat odontoblastit sijaitsevat hampaan ydinontelon seinämissä. Hammasluu poikkeaa kiilteestä rakenteensa perusteella. Lisäksi hammasluu on tuntoherkkää kudosta sekä se uusiutuu koko eliniän ajan.
Hammasluu on hyvin kollageenipitoista.
Norsun syöksyhampaiden hammasluu eli norsunluu on arvostettua koriste-esineiden materiaalia. Myös esimerkiksi virtahevon, mursun, sarvivalaan, kaskelotin sekä joidenkin villisikojen ja pahkasikojen hammasluuta myydään, mutta pienen kokonsa vuoksi ne ovat vähemmän arvokkaita kuin norsunluu.
Hampurin päärautatieasema

| Hampurin päärautatieasema Hamburg Hauptbahnhof |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  AH
Sijainti:  53°33′10″N, 010°00′23″E
Kunta:  Hampuri
Avattu:  1906
Liikenne
Käyttäjiä:  500 000
Kaukoliikenne:  kyllä
Paikallisjunat:  S1, S11, S2, S21, S3, S31, lähiliikenne
Vaihtoyhteydet:  metro, bussit
Ratapiha
Raiteisto:  12 laituriraidetta
Hampurin päärautatieasema (saks. Hamburg Hauptbahnhof, Hamburg Hbf) on Saksan ja koko Euroopan vilkkaimpia rautatieasemia. Sen kautta kulkee päivittäin noin 500 000 matkustajaa. Nykyinen päärautatieasema avattiin liikenteelle 6. joulukuuta 1906. Aiemmin Hampurin keskustassa oli useita pieniä asemia.
Asemalla on 14 raidetta, joista kahdeksan on kauko- ja lähiliikenteen käytössä ja neljää käyttävät paikallisjunat (S-Bahn). Kaksi on varattu läpikulkuliikenteen käyttöön. Aseman kautta kulkee päivittäin noin 800 kauko- ja lähiliikenteen junaa sekä 1 200 paikallisjunaa.
Aseman kautta kulkevat kaikki Hampurin S-Bahnin kuusi linjaa sekä metron (U-Bahn) neljä linjaa. Metron asema on maanalainen ja jaettu kahteen eri asemaan: U1 ja U3 käyttävät eteläistä sekä U2 ja U4 pohjoista asemaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hampurin päärautatieasema Wikimedia Commonsissa
Kuvia Hampurin päärautatieasema (Arkistoitu – Internet Archive)
Hamburg feiert seinen Hauptbahnhof (Tagesspiegelin uutinen 6.12.2006) tagesspiegel.de. (saksaksi)
Asema sisältä
Pääsisäänkäynti
Hanna Lammela

Hanna Lammela (s. 10. toukokuuta 2002) on suomalainen pesäpalloilija. Lammela edustaa Superpesiksessä Kempeleen Kiriä. Hänen kasvattajaseuransa on Oulunsalon Vasama. Lammela valittiin vuoden 2022 Itä-Länsi-otteluun. Hän pelaa sisäpelissä etenijänä tai vaihtajana ja ulkokentällä ykkösvahtina. Lammela on pelannut 74 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 12 tavallista juoksua, tuonut 12 juoksua ja kerännyt 129 kärkilyöntipistettä. Lammela on pelannut 11 Superpesiksen ylempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on kerännyt 13 kärkilyöntipistettä.
Hanna Lehtinen

Hanna Katariina Lehtinen (s. 9. toukokuuta 1958 Helsinki) on suomalainen diplomaatti. Hän on palvellut suurlähettiläänä Suomen Varsovan-suurlähetystössä syyskuusta 2014. Hän siirtyi sinne ulkoasiainministeriön itäosaston apulaisosastopäällikön tehtävästä. Lehtinen on työskennellyt myös ulkoministeriön Amerikan ja Aasian osastolla, kauppapoliittisella ja poliittisella osastolla sekä Suomen edustustoissa Brysselissä ja Genevessä. Hän on myös työskennellyt EU-komissiossa ulkosuhdepääosastolla. Ulkoministeriön palvelukseen Lehtinen tuli vuonna 1983.
Suomen puolustusvoimat myönsi Lehtiselle vuonna 2016 sotilasansiomitalin Puolustusvoimien hyväksi tehdystä erityisen ansiokkaasta työstä.
Hanna Loimaranta

Hanna Henrika Juliana Loimaranta (o.s. Reinilä, ent. Rehnbäck; 29. elokuuta 1889 Oulu – 13. maaliskuuta 1969 Tampere) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Loimaranta opiskeli Ateneumissa vuodesta 1907, mutta opinnot jäivät avioitumisen vuoksi kesken. Hänelle kuitenkin myönnettiin 1925 Suomen Messujen yhteydessä pidetyn kotiteollisuusnäyttelyn laatukilpailun I palkinto. Hän sai ensimmäisen kirkkotekstiilitilauksensa 1926, ja hänen laaja tuotantonsa sisältää lähes sata messukasukkaa ja yli 60 alttarivaatetta.
Loimarannan isä oli Suomen Pankin Oulun konttorinjohtaja Johan Rehnbäck ja äiti Elisabeth, o.s. Hellman, ja hänen puolisonsa oli Sakari Loimaranta. Hanna Loimarannan veli oli rehtori ja siirtolapuutarhatoiminnan uranuurtaja Eetu Johannes (Hannes) Reinilä ja sisar talousopettaja ja keittokirjojen tekijä Edit Reinilä-Hellman.
Hans F. K. Günther

Hans F. K. Günther
Hans F. K. Günther (16. helmikuuta 1891 Freiburg im Breisgau – 25. syyskuuta 1968 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen kielitieteilijä. Hän julkaisi 1920-luvulta lähtien monia rotuopillisia kirjoja, jotka esitettiin tieteellisinä ja suunnattiin laajalle yleisölle. Monet tieteilijät pitivät teoksia jo silloin epätieteellisinä, mutta Güntherin opeilla oli merkittävä vaikutus Adolf Hitlerin rotuteorioihin. Hänestä käytettiin lempinimiä Rassen-Günther (Rotu-Günther) ja Rassenpapst (Rotupaavi). Günther käytti myös pseudonyymejä Ludwig Winter ja Heinrich Ackermann.
Güntherin ajatteluun vaikuttivat August Weismann, Eugen Fischer ja Ludwig Schemann sekä viimeksi mainitun johtama Gobineau-Vereinigung.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet

Günther opiskeli vuosina 1910–1914 Freiburg im Breisgaussa ja Pariisissa vertailevaa kielitiedettä, germanistiikkaa, antropologiaa, biologiaa ja sosiologiaa. Vuonna 1914 hän väitteli filologian tohtoriksi. Hänen väitöstyön ohjaajansa oli Alfred Götze. Günther taisteli vapaaehtoisena ensimmäisessä maailmansodassa, mutta hänet vapautettiin palveluksesta pian nivelreuman takia. Tammikuuhun 1919 hän työskenteli Punaisen ristin palveluksessa ja vuosina 1920–1921 apulaisopettajana Dresdenissä. Günther oli ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisen ajan vaikutusvaltaisin saksalainen rotuteoreetikko ja johtohahmo "pohjoisen rodun" asemaa korostaneessa liikkeessä.
Güntherin ensimmäinen kirja oli Ritter, Tod und Teufel. Der heldische Gedanke (1920). Vaikutusvaltaiseksi teokseksi osoittautui Rassenkunde des deutschen Volkes (1922), josta oli tehty vuoteen 1942 mennessä kuusitoista painosta. Günther muutti syksyllä 1922 Breslauhun ja keväällä 1923 Norjaan. Syksyllä 1923 hän työskenteli Danzigin (nykyinen Gdańsk) esihistoriallisen museon pääkallokokoelman parissa. Vuonna 1924 Günther piti vierailijana Uppsalan yliopiston Rotubiologian tutkimuslaitoksen luentoja. Syksyllä 1925 hän muutti Herman Lundborgin kutsusta Uppsalaan. Günther piti myös antropometrian kursseja lääketieteellisessä tiedekunnassa.
Julius Friedrich Lehmannin kustantamo Münchenissä julkaisi 1920-luvun puolestavälistä lähtien monia Güntherin teoksia, joihin kuuluivat Rassenkunde Europas (1925), Rassengeschichte des Hellenischen und Römischen Volkes (1929), Rassenkunde des Judenvolkes (1929) ja Kleine Rassenkunde des deutschen Volkes (1929). Näissä teoksissa Günther esitteli kehittämäänsä rotujärjestelmää ja toi esiin eri "rotujen" fenotyyppejä. Vastineena Güntherin kirjoituksille Friedrich Merkenschlager julkaisi vuonna 1927 teoksen Götter, Helden und Günther. Eine Abwehr der Güntherschen Rassenkunde.
Elämä ja ura > Työ professorina ja vaiheet natsi-Saksassa

Günther työskenteli ensin lyhyesti sijaisopettajana lukiossa Blasewitzissä. Toukokuussa 1930 natsipuoluetta edustanut Thüringenin opetusministeri Wilhelm Frick nimitti Güntherin Jenan yliopiston sosiaaliantropologian professoriksi. Rehtori ja monet asiantuntijat kritisoivat valintaa, mutta Güntherillä oli myös merkittäviä puolestapuhujia, kuten eläintieteilijä Ludwig Hermann Plate. Güntherin ensimmäistä luentoa 15. marraskuuta 1930 olivat kuulemassa muiden muassa Wilhelm Frick, Adolf Hitler, Hermann Göring ja Paul Schultze-Naumburg. 9. toukokuuta 1931 Günther selviytyi murhayrityksestä, jonka tekijä oli Itävallan kansalainen. Hän oli taustaltaan protestantti ja kuului vuodesta 1933 Jakob Wilhelm Hauerin "saksalaiset kristityt" -liikkeeseen (Deutsche Glaubensbewegung).
Günther liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen (NSDAP) vuonna 1932. Natsi-Saksassa hän popularisoi natsien rotuteorioita ja pyrki esittämään ne tieteellisinä. Vuonna 1935 Günther nimitettiin Humboldt-yliopiston rotuopin (Rassenkunde), "kansojen biologiaa" (Völkerbiologie) ja maaseutusosiologiaa. Lokakuussa 1939 hän siirtyi Albert-Ludwigs-Universität Freiburgiin, jossa hän opetti vuoteen 1944 saakka rotuoppia ja "talonpoikaistutkimusta" (Bauerntumsforschung).
Günther sai Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen tieteen valtionpalkinnon vuonna 1935. Hänet valittiin Saksan filosofisen seuran hallitukseen vuonna 1936. Güntherille myönnettiin vuonna 1941 Goethe-Medaille für Kunst und Wissenschaft ja natsipuolueen kultainen puoluemerkki.
Elämä ja ura > Toisen maailmansodan jälkeinen toiminta

Ranskalaiset pidättivät Güntherin toisen maailmansodan päätyttyä. Hän menetti kaikki tehtävänsä ja päätyi internoiduksi Freiburg im Breisgauhun vuoteen 1948 saakka. Denatsifikaatiokäsittelyissä Güntherin katsottiin vuonna 1949 kuuluneen vähäisempiin syyllisiin. Vuonna 1951 hänet määriteltiin Mitläuferiksi eli natsien "myötäkulkijaksi". Syytteitä ei nostettu vaan Günther jopa jatkoi julkaisutoimintaa eugeniikka- ja rotuaiheista. 1950-luvun puolestavälistä lähtien hän julkaisi uudelleen monia aiempia teoksiaan. Omaelämäkerta Mein Eindruck von Adolf Hitler julkaistiin postuumisti vuonna 1969.
Günther oli vuodesta 1953 lähtien American Society of Human Geneticsin jäsen.
HMS Arcturus (T110)

| HMS Arcturus |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fr. Lürssen Werft GmbH & Co, Bremen-Vegesack
Laskettu vesille:  5. marraskuuta 1956
Palveluskäyttöön:  10. huhtikuuta 1957
Poistui palveluskäytöstä:  1. heinäkuuta 1981
Tekniset tiedot
Uppouma:  175 t
Pituus:  48,0 m
Leveys:  5,8 m
Syväys:  1,6 m
Koneteho:  3 x Daimler-Benz MB 3000/1 720, 9 000 hv
Nopeus:  39 solmua
Miehistöä:  33
Aseistus
Aseistus:  2 x Bofors 40 mm lvakan M/48 6 x 53,3 cm M/50 torpedoputkea 2 x 10,3 cm lysraketställ M/53 1 x 57 mm lysraketpjäs M/55 miinakiskot
HMS Arcturus (runkonumero T110) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 5. marraskuuta 1956 ja liitettiin laivastoon 10. huhtikuuta 1957.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1981.
HMS Arcturus (J283)

| HMS Arcturus |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Toronto Ship Building Company, Toronto
Kölinlasku:  21. helmikuuta 1942
Laskettu vesille:  31. elokuuta 1942
Palveluskäyttöön:  23. lokakuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  palautettu Yhdysvaltain laivastolle 1946 myyty Kreikalle 1947 Pirpolitis
Loppuvaihe:  tuhoutunut maalilaivana 1984
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  VTE: 2 400 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 4" (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 × Oerlikon 20 mm
HMS Arcturus (viirinumero J283) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston USS AM326, joka luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle lend lease -sopimuksen nojalla.
Valmistus

Alus tilattiin Yhdysvaltain laivastolle nimellä USS AM326 Torontosta Kanadasta, missä köli laskettiin 21. helmikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 31. elokuuta ja valmistui 23. lokakuuta 1943.
Palvelus

Alus palautettiin 1946 Yhdysvaltain laivastolle, joka myi sen 1947 Kreikalle. Alus liitettiin Kreikan laivastoon nimellä Pirpolitis. Alus tuhoutui 1984 maalilaivana Kreetalla.
Hanna Ljungberg

Hanna Ljungberg.
Hanna Carolina Ljungberg (s. 8. tammikuuta 1979 Uumaja) on ruotsalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelanneen Ljungbergin ura alkoi Mariehem SK:ssa. Hän pelasi Sunnanå SK:ssa 1996–1997, minkä jälkeen hän siirtyi Umeå IK:n riveihin. Ljungberg pelasi Umeåssa uransa loppuun asti ja voitti seurassa seitsemän Ruotsin mestaruutta sekä UEFA Women's Cupin. Ljungberg palkittiin Diamantbollenilla Ruotsin parhaana naispelaajana 2002. Vuonna 2003 Ljungberg sijoittui kolmanneksi Fifan vuoden pelaaja -äänestyksessä.
Ljungberg nousi maajoukkueeseen 1996. Hän edusti Ruotsia lukuisissa arvoturnauksissa. Ljungberg pelasi kolmessa olympialaisten jalkapalloturnauksessa (1996, 2000, 2004), kolmessa MM-lopputurnauksessa (1999, 2003, 2007) ja kolmessa EM-lopputurnauksessa (1997, 2001, 2005). Hän voitti MM-hopeaa 2003 ja EM-hopeaa 2001. Ljungberg pelasi kaikkiaan 130 maaottelua. Hän viimeisteli maajoukkueessa 72 maalia, millä hän oli aikanaan Ruotsin kaikkien aikojen paras maalintekijä.
Ljungberg päätti lopettaa uransa elokuussa 2009 loukattuaan aiemmin kesällä uudestaan polvensa. Hän aloitti syyskuussa 2009 Umeå IK:n apuvalmentajana.