stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Väinö Linna
Merkitys, vaikutus ja kirjailijakuva

Linna piti itseään ennen muuta taiteilijana. Tämä Linnan taiteellisen panoksen ja romaani­taiteen ansioiden tutkimus ei vakavassa mielessä ole vielä edes alkanut, vaan kansallinen merkitys on peittänyt sen näkyvistä. Linnan ansiokkuus on kuitenkin ohimennen todettu. Niinpä ohjaaja Jouko Turkka totesi Linnan kuuluvan maailman­kirjallisuuteen. Turkka katsoi Linnan pidättäytyneen liittämästä mitään aatetta tai filosofiaa itseensä tai teoksiinsa, mutta myöntäneen henkilö­kohtaisesti ainakin Tuntemattoman sotilaan pohjan olevan tietyllä tavalla eksistentialistinen.
Kirjallisuuden­tutkija Jyrki Nummi on pitänyt Linnan uraa tavallaan käänteisenä Aleksis Kiveen verrattuna. Linna oli itse­tuntoinen ja tavoitteli menestystä eikä hän murtunut professorien arvostelusta. Maiju Lassilasta, Pentti Haanpäästä ja Hannu Salamasta hänet erottaa se, ettei Linnaa boikotoitu tai vedetty oikeuteen, ampumisesta puhumattakaan. Linnan voi katsoa myös menestyneen paremmin kuin esimerkiksi Johan Ludvig Runeberg, Juhani Aho tai V. A. Koskenniemi, sillä hänen kirjojaan myytiin hyvin, hän pystyi turvaamaan taloudellisen asemansa ja sai useita palkintoja. Alku­hankaluuksien jälkeen hän kohosi nopeasti kansallisten suur­miesten joukkoon: hänelle perustettiin nimikko­seura ja kesäisiä kulttuuri­tapahtumia. Linna kieltäytyi hänelle tarjotusta kirjallisuuden akateemikon arvosta, sillä hänen taiteellista panostaan ei ollut ratkaistu. Lopulta Linnasta tuli kuitenkin Suomen Akatemian jäsen, sillä tämän jälkeen historioitsijat vetosivat Linnaan ja vaativat häntä ottamaan auki tulleen historian akateemikon paikan. Siihen kompromissiin Linnan suostui.. Erityisen ansiokkaana lähtö­kohdista riippumatta voidaan pitää sitä,kenen mukaan? että Väinö Linna on Suomessa toistaiseksi ainoa tieteen akateemikon arvo­nimen saanut henkilö, jolla ei ole akateemista tutkintoa.
Erkki Vettenniemi nimeää Linnan kansallis­kirjailijan asemaan ja pohtii Kanavassa, miksi Linna ei saanut Nobel-palkintoa. Hänen mukaansa kysymys Nobel-palkinnosta heräsi 1950-luvulla ja oli esillä vielä 1980-luvulla. Linna oli useaan kertaan ehdokkaiden pitkällä listalla, jossa oli monia muitakin suomalaisia, mutta ei päässyt koskaan finaali­listalle. Pohjan­tähden ilmestymisen aikoihin Linnasta puhuttiin Ruotsissa ja Norjassa tulevana nobelistina ja Nobel-luokan kirjailijana. Suomessa ajatus torpattiin, ja 1950-luvun modernistit pitivät hänen tyyliään vanhentuneena. Vetten­niemi päätyy syitä pohtiessaan siihen, että syitä oli monia. Kotimaisen kirjallisen eliitin yhteinäisyys ehdokkuuden takana olisi voinut viedä Linnaa lähemmäksi palkintoa. Huonot käännökset ja käännösten puute on Vetten­niemestä ollut yksi mahdollinen syy. Kolmas olisi ollut se että puuttui samanlainen poliittinen yhteys, joka nosti Frans Emil Sillanpään nobelistiksi.
Linna osallistui julkiseen keskusteluun eikä hän siten ollut vain taiteilija, vaan myös osallistuja, keskustelija, poleemikko ja kansalainen.
Elokuva

Toivo Särkkä teki Linnan kanssa Tuntemattoman sotilaan kuvaus­sopimuksen vain muutama viikko kirjan ilmestymisen jälkeen. Käsi­kirjoituksen laativat hänen kanssaan ohjaaja Edvin Laine ja toimittaja Juha Nevalainen. Ongelmaksi oli nousta puolustus­voimien penseys kirja­sodan nostattaneen teoksen kuvausta kohtaan, mutta pulma kierrettiin lainaamalla aseita, panssarivaunuja ja muuta kalustoa Raja­vartio­laitokselta. Elo­kuva valmistui vuonna 1955, vain vuosi kirjan ilmestymisen jälkeen. Elo­kuvaa levitettiin ulko­mailla ja se sai Berliinin elo­kuva­juhlilla palkinnon. Suomen ulko­puolella esitettiin yleensä lyhennettyä, suomalaisuuksista karsittua versiota.
Vuonna 1957 Edvin Laine ohjasi teoksen Musta rakkaus samannimiseksi elo­kuvaksi, mutta sen menestys jäi vaatimattomaksi. Laineen vuonna 1958 ohjaamaan elo­kuvaan Sven Tuuva Linna teki alku­peräis­käsi­kirjoituksen, josta Juha Nevalainen muokkasi varsinaisen elo­kuva­käsi­kirjoituksen. Elo­kuva perustuu Johan Ludvig Runebergin teoksen Vänrikki Stoolin tarinat runoon ”Sven Dufva”.
Pohjan­tähti-tri­logiasta Laine ohjasi kaksi elokuvaa, Täällä Pohjan­tähden alla (1968) ja Akseli ja Elina (1970), joista yhdistelemällä leikattiin vielä vuonna 1973 elo­kuva Pohjan­tähti. Linna toimi elokuvien yhtenä käsi­kirjoittajana. Hän oli vielä mukana Rauni Mollbergin ohjatessa vuonna 1985 valmistuneen uuden elokuvasovituksen Tuntemattomasta sotilaasta. Lisäksi Linna laati suomenkielisen dialogin suomalais-neuvostoliittolaiseen yhteis­työ­elo­kuvaan Luottamus (1976).
Linnan romaaneista ainoastaan Päämäärää ei ole filmattu.
Teatteri

Päämäärää lukuun ottamatta kaikki Linnan teokset on nähty näyttämöllä. Elo­kuvankin ohjanneen Edvin Laineen näyttämö­versio Tuntemattomasta sotilaasta Pyynikin kesäteatterissa muodostui suorastaan legendaariseksi, ja tuotannon näki vuoden 1961 ensi-illan jälkeen yhdeksän vuoden aikana kaikkiaan 347 241 katsojaa 372 esityksessä. Tampereen lisäksi ”Tuntematon” on nähty Joensuussa, Oulussa, Kouvolassa ja Helsingissä; Jouko Turkka on ohjannut sen kahdesti, Joen­suuhun 1971 ja Helsinkiin 1979. Suomen Kansallisteatterissa marras­kuussa 2007 ensi-iltansa saanut Kristian Smedsin Tuntematon sotilas -ohjaus oli ensimmäinen kyseisessä teatterissa esitetty Linnan näytelmä. Näytelmää arvosteltiin siitä, että siellä ammuttiin nyky-Suomen ikonien, kuten presidenttien ja kulttuuri­vaikuttajien kuvia.
Useimmin estradilla on Linnalta nähty Täällä Pohjan­tähden alla. Se on esitetty lähes jokaisessa suuressa ja keski­suuressa teatterissa. Tampereen Työväen Teatterissa Täällä Pohjan­tähden alla II oli ensi-illassa 30. marras­kuuta 1961. Sovituksesta vastasivat Väinö Linna ja ohjaaja Eugen Terttula. Täällä Pohjan­tähden alla I sai samojen tekijöiden toteuttamana ensi-iltansa 6. joulu­kuuta 1962. Sarjan osa III oli vuorossa vasta 24. maalis­kuuta 1977, jolloin sen sovitti ja ohjasi Lasse Pöysti.
Musta rakkaus on tehty näyttämölle vain kerran. Se sai ensi-iltansa Tampereen Työ­väen Teatterissa 27. syys­kuuta 1988. Arto Seppälän sovituksen ohjasi Juhani Niemelä. Saara Kesävuori kirjoitti Tuntematon Väinö Linna -näytelmän Tampereen Työ­väen Teatterille. Se sai ensi-iltansa 5. loka­kuuta 1995 TTT:n suurella näyttämöllä Jussi Helmisen ohjaamana. Näytelmän työstäminen innoitti tekijöitä Väpi-kirjoitus­kokoelman julkaisemiseen vielä samana vuonna.
Kirjailija Panu Rajalan näytelmä Päämäärä tuntematon (2017) kertoo Väinö Linnasta Tuntemattoman sotilaan kirjoitusprosessin aikaan.
Postuumit teokset

Väinö Linnan alku­peräinen käsi­kirjoitus Tuntemattomasta sotilaasta julkaistiin nimellä Sota­romaani vuonna 2000. Sota­romaani sisältää Tuntemattomana sotilaana tunnetun tekstin lisättynä niillä kohdilla, jotka kustantaja jätti pois Tuntemattomasta sotilaasta.
Linna ei ollut tyytyväinen esikois­teokseensa Pää­määrä, ja hänen pyynnöstään siitä ei otettu uusinta­painoksia kirjailijan eläessä. Kirjan toinen painos ilmestyi vasta vuonna 2000 osana Linnan koottuja teoksia.
Huomionosoitukset

Sai ensimmäisenä suomalaisena Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 1963
Kunniatohtori Yhteis­kunnallisessa korkea­koulussa 1965.
Sai Täällä Pohjan­tähden alla -elo­kuvan käsi­kirjoittajana Jussi-patsaan ”merkittävän kansallisen aihe­maailman tuomisesta elo­kuvaan”.
Tieteen akateemikko 1980
Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi 1987
Vuonna 1993 julkaistussa 20 markan setelissä oli etupuolella Väinö Linna ja kääntöpuolella näkymä Satakunnansillalta Tammerkoskeen.
Tampereella Fin­laysonin vanhalla teollisuus­alueella on vuonna 1995 nimetty Väinö Linnan aukio. Aukiolla on vuonna 2005 paljastettu Raimo Heinon veistämä graniittinen Väinö Linnan muotokuva, joka on vuonna 1995 kuolleen Heinon viimeisiä teoksia. Heino veisti myös kaksi pronssista Linnan muotokuvaa, joista toinen on WSOY:n ja toinen Tampereen Työväen Teatterin omistuksessa.
Kimmo Kaivannon maalaama suurikokoinen Väinö Linnan muotokuva vuodelta 1986 on Tampereen pääkirjasto Metson aulassa.
Väinö Linnan puisto sijaitsee Tampereella Amurin kaupungin­osassa.
Väinö Linnan lukio kirjailijan syntymä­kunnassa Urjalassa.
Tampereen yliopiston Kalevan­tie 5:een 2006 valmistuneen yli­opiston kirjaston ja yhteis­kunta­tieteellisen tiede­kunnan talo on saanut nimekseen Linna. Nimi viittaa yli­opiston kunnia­tohtoriksi jo aiemmin vihittyyn Väinö Linnaan.
Vuoden 2020 2 euron erikois­kolikko
Tampereen Amurissa sijaitsevan Amurinlinnan sisäänkäynnin vieressä osoitteessa Puuvillatehtaankatu 15 on vuonna 2004 paljastettu, kuvanveistäjä Mauno Kiviojan suunnittelema, Väinö Linnaa esittävä reliefi. Asuessaan kyseisessä talossa 1950-luvulla Linna kirjoitti Tuntematon sotilas -romaaninsa. Reliefin tilasi talon omistanut VVO-yhtymä.
Teokset > Romaanit

Päämäärä, WSOY, Porvoo, 1947.
Musta rakkaus, WSOY, Porvoo, 1948.
Tuntematon sotilas, WSOY, Porvoo, 1954.
Täällä Pohjantähden alla 1–3, WSOY, Porvoo 1959, 1960, 1962.
Sota­romaani, WSOY, Helsinki, 2000 (postuumisti julkaistu Tuntemattoman sotilaan alku­peräis­käsi­kirjoitus).
Teokset > Esseekokoelmat

Oheisia, WSOY, Porvoo, 1967.
Murroksia, WSOY, Helsinki, 1990.
Esseitä, Murroksia-kokoelman laajennettu uudelleen­julkaisu, WSOY, Helsinki, 2007.
Teokset > Kootut teokset

Kootut teokset 1, Pää­määrä ja Musta rakkaus, WSOY, Helsinki, 2000.
Kootut teokset 2, Tuntematon sotilas, WSOY, Helsinki, 2000.
Kootut teokset 3, Täällä Pohjan­tähden alla I, WSOY, Helsinki, 2000.
Kootut teokset 4, Täällä Pohjan­tähden alla II, WSOY, Helsinki, 2000.
Kootut teokset 5, Täällä Pohjan­tähden alla III, WSOY, Helsinki, 2000.
Kootut teokset 6, Esseitä, WSOY, Helsinki, 2000.
Teokset > Elokuvakäsikirjoitukset

Musta rakkaus, alku­peräis­käsi­kirjoitus, 1957 (varsinainen käsi­kirjoittaja Juha Nevalainen).
Sven Tuuva, alku­peräis­käsi­kirjoitus, 1958 (varsinainen käsi­kirjoittaja Juha Nevalainen).
Täällä Pohjan­tähden alla, käsi­kirjoitus, 1968 (Juha Nevalaisen, Matti Kassilan ja Edvin Laineen kanssa).
Akseli ja Elina, käsi­kirjoitus, 1970 (Juha Nevalaisen, Edvin Laineen, Juho Gartzin ja Georg Korkmanin kanssa).
Pohjan­tähti, käsi­kirjoitus, 1973 (yhdistelmä elo­kuvista Täällä Pohjan­tähden alla ja Akseli ja Elina).
Luottamus, dialogi, 1976 (varsinaiset käsi­kirjoittajat Mihail Šatrov ja Vladlen Loginov).
Tuntematon sotilas, käsi­kirjoitus, 1985 (Rauni Mollbergin ja Veikko Aaltosen kanssa).
Kirjallisuutta

Rajala, Panu: Päivä on tehnyt kierroksensa.  Helsinki:  Siltala, 2020.  ISBN 978-952-234-799-2
Varpio, Yrjö: Väinö Linnan elämä.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32494-9
Lind­stedt, Risto: Väinö Linna: Kansa­kunnan puhemies.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28752-0
Syrjä, Jaakko: Muistissa Väinö Linna 1.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29646-5
Talvio, Pirjo (toim.): Väpi: Linnan Väinöstä kerrottua.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20697-0
Nummi, Jyrki: Jalon kansan parhaat voimat.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-19017-9
Varpio, Yrjö (toim.): Väinö Linna – Toisen tasavallan kirjailija.  (Väinö Linnan 60-vuotis­juhlakirja)  Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-10081-1
Varpio, Yrjö: Pentin­kulma ja maailma: tutkimus Väinö Linnan teosten kääntämisestä, julkaisemisesta ja vastaan­otosta ulko­mailla.  Helsinki:  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09341-6
Storm­bom, Nils-Börje: Väinö Linna: Kirjailijan tie.  Helsinki:  WSOY, 1963.
Aiheesta muualla

Väinö Linnan seura (Arkistoitu – Internet Archive)
Kulttuuri­raitti­esite (PDF) • Kotisivu. Väinö Linnan Tampere.
Linna, Väinö hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Väinö Linna (Maksullinen muisto­kirjoitus.) Helsingin Sanomat. 22.4.1992.
Väinö Linna uskonnollisten kysymysten äärellä. Vetus et Nova 27.9.2012.
Onko Väinö Linna ”kansallinen kyltti”? • Väinö Linnan uuden­laiset sankarit (haastattelut) • Tuntemattoman sotilaan tunnettu tekijä. Ylen Elävä arkisto.
Väiski ja Billy: Väinö Linna matkalla halki Amerikan 1963. Radiodokumentti (2023). YLE Areena.
| n k Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1962: Eyvind Johnson  1963: Väinö Linna  1964: Tarjei Vesaas  1965: William Heinesen & Olof Lagercrantz  1966: Gunnar Ekelöf  1967: Johan Borgen  1968: Per Olof Sundman  1969: Per Olov Enquist 
1970-luku:  1970: Klaus Rifbjerg  1971: Thorkild Hansen  1972: Karl Vennberg  1973: Veijo Meri  1974: Villy Sørensen  1975: Hannu Salama  1976: Ólafur Jóhann Sigurðsson  1977: Bo Carpelan  1978: Kjartan Fløgstad  1979: Ivar Lo-Johansson 
1980-luku:  1980: Sara Lidman  1981: Snorri Hjartarson  1982: Sven Delblanc  1983: Peter Seeberg  1984: Göran Tunström  1985: Antti Tuuri  1986: Rói Patursson  1987: Herbjørg Wassmo  1988: Thor Vilhjálmsson  1989: Dag Solstad 
1990-luku:  1990: Tomas Tranströmer  1991: Nils-Aslak Valkeapää  1992: Friða Á. Sigurðardóttir  1993: Peer Hultberg  1994: Kerstin Ekman  1995: Einar Már Guðmundsson  1996: Øystein Lønn  1997: Dorrit Willumsen  1998: Tua Forsström  1999: Pia Tafdrup 
2000-luku:  2000: Henrik Nordbrandt  2001: Jan Kjærstad  2002: Lars Saabye Christensen  2003: Eva Ström  2004: Kari Hotakainen  2005: Sjón  2006: Göran Sonnevi  2007: Sara Stridsberg  2008: Naja Marie Aidt  2009: Per Petterson 
2010-luku:  2010: Sofi Oksanen  2011: Gyrðir Elíasson  2012: Merethe Lindstrøm  2013: Kim Leine  2014: Kjell Westö  2015: Jon Fosse  2016: Katarina Frostenson  2017: Kirsten Thorup  2018: Auður Ava Ólafsdóttir  2019: Jonas Eika 
2020-luku:  2020: Monika Fagerholm  2021: Niviaq Korneliussen  2022: Solvej Balle 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef 
Linna vuonna 1947.
Linna työ­tovereineen Fin­laysonin tehtaalla. Vasemmalta Kosti Itä­luoto, Linna, Reino Sirén ja Rauni Ollikka.
Linna vuonna 1961.
Linna Floridan Palm Beachissä maalis­kuussa 1963.
Linna jakaa omistus­kirjoituksia työ­tovereilleen.
Linna ja ohjaaja Edvin Laine saunassa vuonna 1964.
Linnan hauta Tampereen Kalevankankaan hautausmaalla.
Leena Malkki

Leena Malkki (s. 1975 Helsinki) on suomalainen terrorismin tutkija, joka työskentelee Eurooppa-tutkimuksen keskuksessa Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa.
Malkki on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Hän on Eurooppa-tutkimuksen yliopistonlehtori sekä politiikan tutkimuksen dosentti, ja hänen asiantuntemukseensa kuuluvat erityisesti terrorismi ja poliittinen väkivalta, kouluammunnat sekä terrorismintorjuntapolitiikka länsimaissa. Hän on myös työskennellyt vierailevana tutkijana Leidenin yliopistossa.
Malkin kirja Mitä tiedämme terrorismista oli ensimmäinen suomeksi kirjoitettu terrorismista kertova yleisteos, ja se ilmestyi syyskuussa 2020. Kirja oli ehdolla vuoden 2020 Tietokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajaksi. Malkki on myös yksi Politiikasta-verkkolehden päätoimittajista.
Julkaisuja

Terrorismin monet kasvot. toim. Leena Malkki, Jukka Paastela, kirjoittajat: Elina Eloranta ym. WSOY 2007. ISBN 978-951-0-31170-7.
How terrorist campaigns end: the campaigns of the Rode Jeugd in the Netherlands and the Symbionese Liberation Army in the United States. University of Helsinki, 2010, Acta politica 41 (ISSN 0515-3093). ISBN 978-952-10-6266-7. Väitöskirja: Helsingin yliopisto.
Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden Eurooppa. toim. Kimmo Nuotio ja Leena Malkki. Helsinki: Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2010. ISBN 978-952-10-5538-6.
Mitä tiedämme terrorismista. Otava, 2020. ISBN 9789511356684
Aiheesta muualla

Malkin kotisivut
Malkkin Helsingin yliopiston sivuilla
Majakkalaiva Helsingkallan

| Helsingkallan |
| --- | --- |
 Majakkalaiva Helsingkallan kuvattuna merellä ilmeisesti vuonna 1894. Kuva: Luotsi- ja majakkalaitoksen arkisto, Kansallisarkiston Digitaaliarkisto
Tyyppi:  Majakkalaiva
Aiemmat nimet:  Varamajakka I (1937–1944) Snipan (1945–1960)
Omistaja:  Luotsi- ja majakkalaitos / Merenkulkuhallitus
Rakennustelakka:  Hietalahden telakka, Helsinki
Luovutettu:  1885
Status:  Myyty yksityiskäyttöön.
Tekniset tiedot
Pituus:  25,8 m
Leveys:  6,5 m
Uppouma:  178 t
Lähteet:  
Majakkalaiva Helsingkallan oli Perämeren eteläosassa olevan samannimisen matalikon pohjoispuolelle sijoitettu majakkalaiva.
Alkuperä

Alus rakennettiin Helsingissä Hietalahden telakalla vuonna 1885; mitoiltaan se oli keskikokoinen eli 25,8 x 6,5 x 2 metriä. Aluksessa ei ollut aluksi koneistoa vaan purjeet; valolaite oli keulamastossa oleva normaali kolmelyhtyinen, joka näytti valkoista kiinteätä ympärinäkyvää valoa.
Aluksia rakennettiin samaan aikaan kaksi aivan samanlaista; toinen oli Merenkurkkuun sijoitettavaksi määrätty uusi majakkalaiva Snipan.
Ensimmäinen asemapaikka ja parannuksia

Vuonna 1920 kumpaankin alukseen asennettiin Helsingissä potkuri ja sitä käyttämään 60 hevosvoiman Bolinder -kuulamoottori; valonheitintä syöttävää generaattoria ja paineilmasumusireeniä  käyttämään asennettiin pienempi petrolikone. Samalla molempiin vaihdettiin uusi tukevampi keulamasto, jonka huippuun asennetulle lavalle tuli uusi asetyleenivalo; samalla valotunnus vaihtui yhdeksi räpäykseksi ja yhdeksi vilkuksi 20 sekunnin välein.
Sekalaisia välivaiheita

Alus poistettiin Helsingkallanin matalikolta vuonna 1933, koska sen tilalle asennettiin valopoiju. Alus muutettiin nyt Varamajakka I -nimiseksi varalaivaksi; se toimi I merenmittausretkikunnan asuntolaivana sotavuosien aikana, koska majakkalaivoja ei voitu asettaa ulos sukellusvenevaaran vuoksi. Alus maalattiin sotavuosien ajaksi naamiomaalauksin kuten kaikki muutkin ja talvisin valkoiseksi kalkkivärillä. Majakkavarustus oli koko ajan paikallaan.
Viimeinen asemapaikka

Vuonna 1945 tuhoutui Merenkurkussa asemapaikkaansa pitänyt majakkalaiva Snipan voimakkaan lumimyrskyn telakkamatkalla aiheuttamassa haaksirikossa; Varamajakka I sai sen entisen nimen ja asemapaikan. Siellä alus palvelikin aina vuoteen 1960 asti, jolloin se poistettiin tarpeettomana, kun uusi Utgrynnanin majakka valmistui.
Troolariksi

Vanha majakkalaiva myytiin yksityiselle, joka vaihtoi siihen tehokkaamman dieselkoneen, muutti ohjaamon katetuksi ja maalasi aluksen ulkoapäin valkoiseksi; majakkalyhty jäi viranomaisille, mutta sen lava sai jäädä paikoilleen ja uusi omistaja teki siitä tähystyspaikan. Alus toimi joitakin aikoja kalastusaluksena, mutta sittemmin siitä tehtiin huvialus. Tässä yhteydessä kansirakenteita muutettiin nykyiselleen.
Alus oli vuoteen 1990 asti Turussa Aurajoen rannassa; seuraavana kesänä se siirtyi Paraisille, jossa se havaittiin viimeksi kesällä 2005.
Alus makaa tällä hetkellä hylkynä Rymättylässä huvivenetelakan rannassa.
Yuval Noah Harari

| Yuval Noah Harari |
| --- | --- |
 Yuval Noah Harari vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1976 Haifa, Israel
Ammatti:  historioitsija, kirjailija
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Yuval Noah Harari (hepr. ‏יובל נח הררי‎, Yuval Noaḥ Harari; s. 24. helmikuuta 1976 Haifa, Israel) on israelilainen historiantutkija, professori ja kirjailija. Harari on kirjoittanut kaksi kansainvälistä menestysteosta ihmisen historiasta ja tulevaisuudesta: Sapiens. Ihmisen lyhyt historia (2011) ja Homo Deus. Huomisen lyhyt historia (2015). Hänen teoksensa 21 oppituntia maailman tilasta (2018) käsittelee nykyajan haasteita.
Elämä

Harari syntyi ja kasvoi Kirjat Atassa, Haifan alueella sekulaarissa aškenasiperheessä. Hän väitteli Oxfordin yliopistossa 2002. Hän on historian professori Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa.
Tuotanto

Hararin ihmislajin historiaa käsittelevä kirja Sapiens: Ihmisen lyhyt historia (2011, suomennettu 2016) oli kansainvälinen menestysteos. Kirjan väittämä on, että ihminen nousi maailman valtiaaksi kyvyllään kuvitella olemattomia: kertoa tarinoita ja suostutella muutkin uskomaan niihin. Hararin mukaan esimerkiksi jumalat, valtiot ja raha ovat olemassa vain ihmisten yhteisen uskon varassa, mutta ne saavat miljoonat ihmiset järjestäytymään yhteistyöhön. Kirjaa on vuoteen 2017 mennessä myyty 1,2 miljoonaa kappaletta 46 maassa 45 kielellä. Hararin itsensä mukaan kirjan myyntimenestys perustuu siihen, että se tarjoaa historiasta ja maailmasta hyvin laajan kuvan, jossa kaikki tiedonmuruset on järjestelty merkitykselliseksi kokonaisuudeksi. Sitä on luonnehdittu yksinkertaistukseksi ja arvosteltu virheistä.
Hararin toinen teos Homo Deus: Huomisen lyhyt historia (2015, suomennettu 2017) käsittelee ihmislajin tulevaisuutta. Harari käsittelee tekoälyn ja geenitekniikan merkitystä ja kuvaa aivotoimintaa biologisena algoritmina, joka voidaan korvata tietoverkoilla. Hararin tulevaisuudenkuvassa humanismi korvautuu uudella valtauskonnolla, jota hän kutsuu dataismiksi, ja Homo sapiensin paikan vie uusi, paranneltu ihmislaji Homo deus.
Hararin kolmas teos 21 oppituntia maailman tilasta ilmestyi vuonna 2018. Kirjassaan Harari pyrkii antamaan historiallisen ja filosofisen taustan, jonka avulla voi hahmottaa kirjoitusajankohdan tärkeitä yhteiskunnallisia kysymyksiä kuten terrorismia, ilmastonmuutosta, tekoälyä, yksityisyyteen kajoamista ja kansainvälisen yhteistyön hiipumista. Kirjan 21 lukua käsittelevät kukin omaa aihettaan, kuten työelämää, sotaa, nationalismia, uskontoa, maahanmuuttoa ja koulutusta. Hararin kahden aiemman kirjan tapaan myös 21 oppituntia pohtii ihmiselämän merkityksen ja sisällön löytämistä tulevaisuudessa, jolloin ihmisten ei enää ole pakko tehdä työtä selvitäkseen.
Sarjakuvateokset Sapiens – Ihmiskunnan synty ja Sapiens – Sivilisaation peruskivet perustuvat Hararin Sapiens-kirjaan. Pysäyttämätön ihminen -tietokirjasarja (2022–) on suunnattu nuorille. Hararin syyskuussa 2024 ilmestynyt tietokirja Nexus – Tietoverkkojen lyhyt historia (syyskuu 2024) käsittelee tiedon välittämisen menneisyyttä ja tulevaisuutta sekä tekoälyä. Hararin mukaan tietoverkot ovat yhteiskuntien perusrakenteita, mutta hän tarjoaa kirjassaan samalla historiallisia esimerkkejä siitä, miten tietoverkot ovat johtaneet ihmiskunnan harhaan. Harari näkee tekoälyn uhkana, koska se kykenee hänen mukaansa päätöksentekoon, ideointiin ja totuuden manipuloimiseen.
Akateemisen maailman supertähdeksi luonnehdittu Harari poikkesi kiertueellaan syksyllä 2022 Suomessakin ja esiintyi Nordic Business Forumin yleisölle. Kiertueen käytännön toimista kantaa vastuun 12-henkinen tiimi.
Näkemyksiä

Harari on kritisoinut Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin kansallista politiikkaa, jolla ei voi ratkaista globaaleja ongelmia. Hararin mukaan globaalien ongelmien ratkaisemiseksi tarvitaan globaalia yhteistyötä. Hararin mukaan globaaleihin ongelmiin ei ole kansallisia ratkaisuja. Harari on maininnut, että brexitillä saavutettava ”itsenäisyys” on fantasiaa, sillä maailmassa ei enää ole itsenäisiä maita.
Hararin mielestä on ongelmallista että perustulo on kansallinen ratkaisu. Hararin mukaan automaatiovallankumouksen myötä teknologisesta työttömyydestä kärsivät eniten matalan tulotason maat. Hararin mukaan vain rikkailla mailla on varaa perustuloon, ja rikkaiden ja köyhien maiden ero tulee kasvamaan.
Yksityiselämä

Harari on homoseksuaali ja asuu Mesilat Zionin kylässä aviomiehensä kanssa. Harari on vegaani. Harari harjoittaa säännöllisesti vipassana-meditaatiota. Hän meditoi päivittäin kahden tunnin ajan ja viettää joka vuosi 60 päivää hiljaisessa retriitissä. Harari sanoo uskovansa, että meditaatio on antanut hänelle tieteen tekemisessä tärkeän kyvyn keskittää ajatukset tärkeisiin asioihin sekä kyvyn erottaa todellisuus mielen keksimistä tarinoista.