stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
P-Klooribentsoehappo

| p-Klooribentsoehappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-klooribentsoehappo
CAS-numero:  74-11-3
PubChem CID:  6318
SMILES:  C1=CC(=CC=C1C(=O)O)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H5ClO2
Moolimassa:  156,56 g/mol
Sulamispiste:  242,4 °C
Kiehumispiste:  276 °C
Tiheys:  1,55 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,0749 g/l (20 °C)
p-Klooribentsoehappo eli 4-klooribentsoehappo (C7H5ClO2) on orgaaninen yhdiste ja bentsoehapon kloorattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa muun muassa sienimyrkkyjä, rikkaruohomyrkkyjä, lääkkeitä ja väriaineita. Aine on isomeerinen o- ja m-klooribentsoehappojen kanssa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-klooribentsoehappo on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin. Yhdiste on heikko happo ja sen happovakion arvo on 1,05·10-4 mol/dm3.
Valmistus ja käyttö

p-Klooribentsoehappoa voidaan syntetisoida kahdella tavalla, joissa molemmissa lähtöaineena käytetään p-klooritolueenia. p-Klooritolueenin metyylisivuketju voidaan hapettaa karboksyyliryhmäksi, jolloin tuotteena muodostuu p-klooribentsoehappoa. Toinen tapa on sivuketjun klooraus katalyyttisesti ja muodostuva tuote p-klooribentsotrikloridi hydrolysoidaan p-klooribentsoehapoksi.
p-Klooribentsoehaposta voidaan valmistaa lääkeaineita kuten enoksimonia ja fenofibraattia ja muita yhdisteitä kuten nitraamalla saatavaa 4-kloori-3-nitrobentsoehappoa, väriaineita kuten Pigment Red 254, sienimyrkkyjä ja esterijohdannaisia, joita käytetään rikkaruoho- ja tuhohyönteismyrkkyinä.
Aiheesta muualla

p-Klooribentsoehapon kansainvälinen kemikaalikortti
DrugBank: 4-Chlorobenzoic Acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 4-Chlorobenzoate (englanniksi)
ChemBlink: 4-Chlorobenzoic acid (englanniksi)
P-Tolueenisulfonyylikloridi

| p-Tolueenisulfonyylikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-metyylibentseenisulfonyylikloridi
CAS-numero:  98-59-9
PubChem CID:  7397
SMILES:  CC1=CC=C(C=C1)S(=O)(=O)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H7SClO2
Moolimassa:  190,646 g/mol
Sulamispiste:  71 °C
Kiehumispiste:  145-146 °C
Tiheys:  1,3 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
p-Tolueenisulfonyylikloridi eli tosyylikloridi (C7H7SClO2) on aromaattisiin sulfonyyliklorideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään yleisesti reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä. p-Tolueenisulfonyylikloridi on o-tolueenisulfonyylikloridin isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-tolueenisulfonyylikloridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteellä on voimakas ja epämiellyttävä pistävä haju. p-Tolueenisulfonyylikloridi ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu veden vaikutuksesta p-tolueenisulfonihapoksi ja vetykloridiksi. Aine liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja bentseeniin. p-Tolueenisulfonyylikloridi reagoi nukleofiilien kanssa; esimerkiksi alkoholit muodostavat sulfonaattiestereitä ja amiinit sulfonamideja.
Valmistus ja käyttö

p-Tolueenisulfonyylikloridia valmistetaan tolueenin ja klooririkkihapon välisellä reaktiolla. Lisäksi reaktiossa muodostuu o-tolueenisulfonyylikloridia, joka on nestemäistä ja josta p-tolueenisulfonyylikloridi voidaan erottaa sentrifugoimalla tai sulattamalla ja kiteyttämällä useaan kertaan.
p-Tolueenisulfonyylikloridia käytetään runsaasti orgaanisen kemian synteeseissä. Sillä voidaan muun muassa suojata alkoholeja ja amiineja. Alkoholeista muodostuvat sulfonaattiesterit sisältävät hyvän lähtevän ryhmän, joka voidaan korvata muilla nukleofiileilla, kuten halogeeneilla. Lisäksi sitä käytetään muun muassa useissa dehydraus- ja toisiintumisreaktioissa ja muun muassa p-tolueenisulfonamidin valmistamiseen.
Matti Paananen (jalkapalloilija)

Matti Ensio Paananen (25. heinäkuuta 1922 Kotka – 4. kesäkuuta 2009) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Paananen edusti koko uransa ajan Kotkan Työväen Palloilijoita vuosina 1943–1950. Kaikkiaan hän pelasi kolmen kauden aikana 23 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Paananen edusti myös Suomen maajoukkuetta yhdessä A-maaottelussa 1948. Nuorempana Paananen kilpaili myös telinevoimistelussa.
Toivo Paananen

Toivo Paananen (21. toukokuuta 1914 – 11. maaliskuuta 1997) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Tukimiehenä pelannut Paananen edusti koko uransa ajan Kotkan Työväen Palloilijoita 1938–1950. Kaikkiaan hän pelasi kolmen kauden aikana 43 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Paananen edusti myös Suomen maajoukkuetta yhdessä maaottelussa 1945.
Pelaajauran jälkeen Paananen toimi KTP:n päävalmentajana ja johdatti seuran kahteen mestaruuteen 1951 ja 1952.
P-Kloorinitrobentseeni

| p-Kloorinitrobentseeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-kloori-4-nitrobentseeni
CAS-numero:  100-00-5
PubChem CID:  7474
SMILES:  C1=CC(=CC=C1[N+](=O)[O-])Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H4ClNO2
Moolimassa:  157,552 g/mol
Sulamispiste:  83,6 °C
Kiehumispiste:  242 °C
Tiheys:  1,52 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,225 g/l (20 °C)
p-Kloorinitrobentseeni eli 1-kloori-4-nitrobentseeni tai 4-kloori-1-nitrobentseeni (C6H4ClNO2) on bentseenin kloorattu ja nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa väri- ja lääkeaineita. p-Kloorinitrobentseenin isomeereja ovat o- ja m-kloorinitrobentseenit.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-kloorinitrobentseeni on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja tolueeniin. Yhdisteen nitroryhmä voidaan pelkistää vedyttämällä aminoryhmäksi. Koska kloori- ja nitroryhmät sijaitsevat toisiinsa nähden para-asemassa voi yhdisteelle tapahtua nukleofiilinen aromaattinen substituutioreaktio, jossa klooriatomi korvautuu jollain toisella nukleofiililla, kuten hydroksidi-ionilla, alkoksidi-ionilla, ammoniakilla tai amiinilla.
Valmistus

p-Kloorinitrobentseeniä valmistetaan nitraamalla klooribentseeniä väkevän rikkihapon ja typpihapon seoksella. Tässä reaktiossa syntyy myös o-kloorinitrobentseeniä ja nämä isomeerit voidaan erottaa toisistaan kiteyttämällä ja tislaamalla alipaineessa.
p-Kloorinitrobentseeniä käytetään värien, värien valmistuksessa tarvittavien yhdisteiden ja lääkeaineiden valmistamiseen. Siitä valmistetaan muun muassa p-kloorianiliinia, p-nitroaniliinia, p-nitrofenolia, lääkkeinä käytettäviä dapsonia, albendatsolia ja troglitatsonia, rikkaruohomyrkkynä käytettävää nitrofeenia ja kumien hapettumisenestoaineiden valmistuksessa käytettävää p-nitrodifenyyliamiinia.
Aiheesta muualla

P-Kloorinitrobentseenin kansainvälinen kemikaalikortti
P-Metoksifenoli

| p-Metoksifenoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-metoksifenoli
CAS-numero:  150-76-5
PubChem CID:  9015
SMILES:  COC1=CC=C(C=C1)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H7O2
Moolimassa:  124,134 g/mol
Sulamispiste:  52,5 °C 
Kiehumispiste:  246 °C 
Tiheys:  1,55 g/cm3
Liukoisuus veteen:  40 g/l (25 °C) 
p-Metoksifenoli eli 4-hydroksianisoli eli mekvinoli (C7H8O2) on aromaattinen yhdiste ja hydrokinonin metyylieetteri. Yhdistettä käytetään teollisuudessa polymeerien monomeerien stabilisaattorina ja orgaanisessa synteeseissä valmistettaessa muun muassa lääkeaineita. p-Metoksifenoli on guajakolin ja m-metoksifenolin isomeeri. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-metoksifenoli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen muodostaen heikosti happaman liuoksen. Veden lisäksi yhdiste on liukoinen myös moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin.
Valmistus ja käyttö

p-Metoksifenolia voidaan valmistaa synteettisesti hydrokinonin ja dimetyylisulfaatin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on metyyliarbutiinin hydrolyysi.
p-Metoksifenolin tärkein käyttökohde on polymeeriteollisuudessa toimia hapettumista ja radikaalipolymeroitumista estävänä stabilisoivana aineena. Sitä lisätään muun muassa metyylimetakrylaatin joukkoon. Sitä voidaan käyttää myös polymeerien kuten etyyliselluloosan stabilisoijana, lääkeaineiden kuten itrakonatsolin valmistuksessa, muiden kemikaalien kuten butyloidun hydroksianisolin, jota saadaan siitä tert-butanolin tai isobuteenin avulla. Yhdistettä voidaan käyttää myös yhdessä tretinoiinin kanssa ihon tummien läiskien vaalentamiseen.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Mequinol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Mequinol (englanniksi)
ChemBlink: 4-Methoxyphenol (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - mequinol (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - mequinol (englanniksi)
Paapinajärvi

Järviköiskylän uhriaittaus Paapinajärven rannalla
Paapinajärvi (ven. Ба́бинское óзеро, Babinskoje ozero, vatjaksi Jarvikoisjärvi) on järvi Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Jääkauden muovaaman järven suurin syvyys on 5 metriä. Pohjoispuolella sijaitsevasta Syväjärvestä virtaa Paapinajärveen Kjamiši-joki, lännessä se laskee Pyhäjoen (ven. Святая, Svjataja) kautta Haapalanjärveen.
Paapinajärven itärannalla sijaitsevat entiset vatjalaiskylät Sauvokkala (ven. Савикино, Savikino) ja Järvikoiskylä eli Baabina (ven. Бабино, Babino), josta järvi on saanut nykyisen nimensä. Nimen alkuperä selitettiin niin,että järven haltija oli naispuolinen (ven. баба, eukko).
Novgorodin Vatjan viidenneksen vuoden 1499/1500 verokirjassa nimenä on Valgomo.
Oulujoki

| Oulujoki |
| --- | --- |
 Oulujokea valtatien 4 sillalta
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Suomi
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Pinta-ala:  22 841,4 km² 
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Oulujärvi, Vaala
 :  64°33′00″N, 026°50′00″E
Laskupaikka:  Oulu, Oulunselkä, Perämeri
 :  65°01′10″N, 25°26′41″E
Läpivirtausjärvet:  Oulujärvi, Utajärvi
Sivu-uomat:  Sanginjoki, Muhosjoki, Kutujoki, Utosjoki, Oilinginoja
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  122,7 m mpy.
Laskukorkeus:  0  m
Pituus:  106 km
Keskivirtaama:  250 – 270 m³/s (MQ)
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
  
Oulujoki (ruots. Ule älv) on 106 km pitkä joki Pohjois-Suomessa. Se on Oulujärven laskujoki, joka laskee Perämereen Oulussa. Se on Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun pääjoki, ja suurin osa Kainuusta kuuluu sen valuma-alueeseen eli Oulujoen vesistöalueeseen.
Kainuun itäosat, Kuhmo ja Sotkamo sekä Kajaanin kaupunki ovat Kuhmon reitin varrella, pohjoisemmat Suomussalmi, Hyrynsalmi, Ristijärvi ja Paltamo ovat Hyrynsalmen reitin varrella, Paltamon nykyinen kirkonkylä Kiehimä on reitin laskukohdassa Oulujärveen. Järven länsirannalla, Oulujoen niskassa, on Vaala. Kainuun kunnista ainoastaan Puolanka sijaitsee pääosin Kiiminkijoen vesistöalueella. Oulujoen varrella ovat Vaalan jälkeen alajuoksua kohti pohjoispohjalaiset kirkonkylät Utajärvi, Muhos ja jo lakkautettu Oulujoen kunta, ja joen laskukohdassa Perämereen on Oulun kaupunki.
Oulun asukkaista suurin osa saa talousvetensä puhdistetusta Oulujoen vedestä.
Oulujoki oli maan tunnetuin tervan kuljetusreitti, mutta tervakulttuuri menetti suurimman merkityksensä puulaivoista metallirunkoisiin siirryttäessä.
Sivujoet

Oulujoen sivujoet rannikolta sisämaahan päin lukien ovat:
Sanginjoki
Muhosjoki
Oisavanjoki
Utosjoki
Oilinginoja
Kutujoki
Kalastus

Koska Oulujoki ja sen sivujoet on määritelty vaelluskalajoeksi, yleiskalastusoikeus ei päde siellä. Poikkeuksena onkiminen ja pilkkiminen on sallittu Oulujoen pääuomassa välillä Merikosken voimalan yläpuoli – Jylhämän padon alapuoli.
Ennen voimalaitosten rakentamista Oulujoki oli yksi Euroopan parhaista lohijoista. Patoaminen lopetti lohen nousun luontaisille lisääntymisalueille, jotka ovat olleet pääuomassa ja jopa Suomussalmella asti. Luontaista kantaa pyritään elvyttämään siirtoistutuksin. Jokeen istutetaan myös 0,5 – 1,5 kg painoisia kirjolohia, kuhaa ja taimenta.
Vuonna 2003 Merikosken voimalaitokseen valmistui kalaporras, jota pitkin lohi ja muut kalat pääsevat nousemaan Muhokselle Montan voimalaitokselle asti. Lohelle avautui periaatteessa kutupaikkoja Muhosjokeen ja Sanginjokeen.
Ympäristöasiat

Oulujoen-Iijoen vesienhoitoalueella vesien tilaa heikentää laajalti hajakuormitus, joka on valtaosin peräisin maa- ja metsätaloudesta sekä haja-asutuksesta. Vesienhoitotoimenpiteiden toimeenpanossa on tapahtunut esimerkiksi yhdyskuntasektorilla ja teollisuudessa merkittävää kehitystä 2010-luvun alkupuolella. Vastaavasti maatalouden, metsätalouden ja haja-asutuksen toimenpiteiden toteutuksessa on ollut vajetta. Rehevöityneen vesistön tila paranee hitaasti.
Oulujoen vesistöalueella kaivostoimintaa harjoittavat Mondo Minerals Oy Sotkamossa, Tulikivi Oy Suomussalmella sekä Terrafame Sotkamon Talvivaaran kaivoksella. Kaivosten puhdistetuissa jätevesissä on muun muassa arseenia ja nikkeliä. Paperi- ja sellu- sekä kemianteollisuudesta pääsee rannikkovesiin orgaanisia klooriyhdisteitä, mutta myös nikkeliä ja elohopeaa. Kuormituksen määrä on vähentynyt viime vuosikymmeninä. Turvetuotanto aiheuttaa kiintoaine- ja ravinnekuormistusta ja lisää humuspitoisuutta. Vesistöalueen latvoilla on kalankasvatuslaitoksia.
Oulujoen voimalaitokset

(suluissa valmistumisvuodet)
Jylhämä (1951)
Nuojuan vesivoimalaitos (1955)
Utanen (1957)
Ala-Utos (1957)
Pälli (1954)
Pyhäkoski (1951)
Montta (1957)
Merikoski (1954, käyttöönotto 1948)
Merikosken voimalaitoksen omistaa Oulun Energia. Muut ovat valtiollisen energiajätin Fortum Oyj:n omistuksessa.
Kuvia Oulujoen varrelta

Merikosken voimalaitos Tuirassa
Vaalankurkun rautatiesilta Vaalassa
Jokea Lamminahon talon kohdalla
Martti Koivumäen tekemä koskivene Utajärvellä
Paadjärvi

| Paadjärvi, Paatjärvi Падозеро, Padozero Puaddärvi |
| --- | --- |
 Paadjärven kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä kesämökeistä.
 Paadjärvi, Paatjärvi
 Koordinaatit: 61°53′49″N, 33°52′25″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Kunta:  Tšalna
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  6
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paadjärvi (myös Paatjärvi, ven. Па́дозеро, Padozero; karjalaksi Puaddärvi) on kylä ja rautatieasema Karjalan tasavallan Prääsän piirin Tšalnan kunnassa Venäjällä. Kylä sijaitsee Ala-Paatjärven länsirannalla 16 kilometriä Tšalnasta länteen. Kylässä on kuusi vakituista asukasta (vuonna 2012).
Ylä- ja Ala-Paadjärven rannoilta on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja. Äänisenrannan piirin Viitanan kyläneuvostoon kuulunut Paadjärven metsätyömaa mainitaan vuoden 1933 asutusluettelossa. Toisen maailmansodan jälkeen kylä sekä Petroskoin ja Suojärven väliselle radalle perustettu rautatieasema kuuluivat Tšalnan taajamaneuvostoon. Paadjärvellä asui inkerinsuomalaisia, joita on haudattu kylän lähellä sijaitsevalle hautausmaalle. Lähistöllä on myös sodan aikana internoitujen saksalaisten hautausmaa. Nykyään kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä kesämökeistä.
Paadjärven kylään on linja-autoyhteys Petroskoista. Sen palveluihin kuuluvat kauppa ja yleisöpuhelin. Rautatieasemalla ei ole enää henkilöliikennettä.
Karjalan tasavallassa on myös toinen Paadjärvi (Patajärvi, Patojärvi) sekä samanniminen entinen venäläinen kylä. Se sijaitsee Kentjärven kunnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paadjärvi Wikimedia Commonsissa
Hannele Paasonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. marraskuuta 1967 (ikä 57)
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
|  | Kiffen |  |  |
Maajoukkue
| 1983–1989 |  Suomi | 9 | (2) |

Hannele Paasonen (o.s. Puuskari, s. 1. marraskuuta 1967) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti koko pääsarjauransa Kiffeniä ja pelasi vuosina 1983–1984 yhdeksän A-maaottelua.
Sakari Paasonen

Sakari Johannes Paasonen (12. lokakuuta 1935 Mäntyharju – 7. marraskuuta 2020 Hollola) oli suomalainen ampuja. Hän kilpaili pistoolilajeissa olympialaisissa vuosina 1988 ja 1992 sekä saavutti joukkuekilpailussa EM-pronssia vuonna 1989.
Paasonen sijoittui Soulin olympialaisissa 1988 ilmapistoolikilpailussa 18:nneksi ja vapaapistoolikilpailussa 19:nneksi. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän oli ilmapistoolilla viides ja vapaapistoolilla yhdestoista. MM-kilpailuissa hän oli 22:s vapaapistoolilla ja 58:s ilmapistoolilla vuonna 1983, 28:s vapaapistoolilla ja 43:s ilmapistoolilla vuonna 1986, yhdeksäs ilmapistoolilla vuonna 1987, yhdeksäs ilmapistoolilla ja 30:s vapaapistoolilla vuonna 1990 sekä 26:s vapaapistoolilla vuonna 1994. EM-kilpailuissa hän saavutti ilmapistoolin joukkuekilpailussa pronssia vuonna 1989 ja oli ilmapistoolin henkilökohtaisessa kilpailussa parhaimmillaan viides vuonna 1986, kymmenes vuonna 1990, yhdestoista vuonna 1992 sekä kolmastoista vuonna 1982.
Seuratasolla Paasonen edusti Lahden Ampumaseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden henkilökohtaisissa lajeissa 12 kertaa, ilmapistoolilla vuosina 1979-1980, ilmapistoolin sisäratakilpailussa 1980, 1982-1983 ja 1986 sekä vapaapistoolilla vuosina 1980, 1983, 1986, 1988, 1993 ja 1995. Joukkuekilpailuissa hän voitti yhdeksän Suomen-mestaruutta.
Paasosen henkilökohtainen ennätystulos oli vapaapistoolilla 572 ja ilmapistoolilla Suomen-ennätys 585, molemmat vuodelta 1991.
Paatarin–Mutusjärven alue

Paatarin–Mutusjärven alue (vesistöaluetunnus 71.2) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 869,83 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 13,12 %. Vesistön alueen alarajana on Inarijärvi, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 5 214,15 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,64 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta :
Juutuanjoen alue (71.21)
Paatarin alue (71.22)
Kyläjoen valuma-alue (71.23)
Mutusjärven alue (71.24)
Terstojoen valuma-alue (71.25)
Vuontisjärven valuma-alue (71.26)
Pentti Paatsalo

Pentti Juhani Paatsalo (21. elokuuta 1932 Kemi – 28. toukokuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen uinnin olympiaedustaja.
Paatsalo kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 400 metrin vapaauinnin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1953.
Seuratasolla "Pattis" Paatsalo edusti muun muassa Helsingin Uimareita, jonka joukkueessa hän voitti Suomen-mestaruuksia viesteissä. Hän toimi seuran puheenjohtajana vuosina 1960–1961. Hän oli Suomen uintimaajoukkueen valmentajana 1960-luvulla.
Pentti Paatsalon vaimo Arja Paatsalo (o.s. Lehtinen) oli telinevoimistelun olympiaedustaja.
Paatelmaa

Paatelmaa (ruots. Båtsholm) on kylä Salon kaupungissa Kemiön saaressa entisen Angelniemen kunnan alueella.
Paatelmaa sijaitsee Kemiön saaren koilliskulmassa Halikonlahden rannalla. Kylän läpi virtaa Perioja, joka laskee lahteen. Perijoen ympäristö on käännetty pelloksi. Muutoin kylän alue on metsäistä ja mäkistä.
Paatelmaa on ollut vakituisesti asutettu jo 1300-luvulle tultaessa. Kylässä oli 1500-luvulla viisi maatilaa. Tilat muuttuivat historian aikana lampuodeiksi, ja päätyivät Peksalan omistukseen 1800-luvun alussa. 1800-luvun aikana Paatelmaassa toimi telakka, jonka muistona paikallisnimistössä on Varvinmäki. Paatelmaa on sittemmin hiljentynyt. Kylän alkuperäisen tontin rakennukset ovat tyhjillään ja osittain puretut. Kylän keskus on siirtynyt hieman etelämmäs ja kylässä on nykyään muutamia omakotitaloja sekä kesämökkejä.
Ovi

Barokkityylinen portaali toruńilaisessa palatsissa Puolassa.
Pankkiholvin ovi Minnesotasta.
Ovi on levymäinen rakennusosa, jolla suljetaan seinässä tai vastaavassa rakenteessa oleva kulkuväylä tai muu aukko. Kulkuaukolta vaaditaan kävelemisen mahdollistavaa kokoa, jolloin pienempää aukkoa nimitetään luukuksi. Muuhun tarkoitukseen, kuten kaappien sulkemiseen tehtyä levyä kutsutaan kuitenkin myös oveksi.
Ovien historia

Vanhimmat tunnetut merkit ovista on löydetty egyptiläisistä haudoista, joissa niitä on kuvattu yksi- tai kaksiosaisina ja yhdestä puusta tehtyinä.  Myöhemmin ne levisivät Eurooppaan todennäköisesti antiikin Kreikan ja Rooman kautta.
Oven käyttö

Ovella voidaan erottaa talon eri huoneet tai ulko- ja sisätila toisistaan. Rakennusten lisäksi ovia käytetään esimerkiksi kulkuvälineissä. Oviaukolla muodostetaan yhteys kahden tilan välille, ja siinä olevalla ovella voidaan estää tai sallia ihmisten, eläinten, tavaroiden tai ilman läpikulku, tai äänen ja valon kantautuminen kahden tilan välillä.
Suomessa ulko-ovi aukeaa tyypillisesti ulospäin, kun taas joissakin muissa maissa sisäänpäin. Aukeamissuunta saattaa liittyä vanhoihin vieraanvaraisuustapoihin, luonnonoloihin tai paloturvallisuuteen. Sisäänpäin aukeavan oven saranat ovat sisäpuolelle, jolloin ovea ei voi murtaa auki saranatapit poistamalla. Tämän estämiseksi ulospäin avautuviin kerrostalon oviin lisätään usein saranapuolelle karmiin tapit estämään oven murtamisen saranapuolelta.
Ovityyppejä

Aukeamistavan suhteen tavallisin on saranaovi, joka aukeaa yhteen suuntaan. Heiluriovessa eli saluunanovessa, joka avautuu molempiin suuntiin, käytetään usein erikoissaranaa ja vaimentavia jousia. Saranoiden ohella käytetään liukukiskoja ja pyöriä liukuovissa suurten oviaukkojen sulkemiseen. Kolmas ovityyppi on nosto-ovi, joka siirretään paikalleen kiskojen avulla ylä- tai alapuolella olevasta syvennyksestä. Ovet voivat olla myös lamelli- eli haitari- tai taiteovia, jotka avattaessa menevät kokoon. Samantyyppisiä ovat laskos- eli paljeovet, joissa on metallirakenteeseen kiinnitetty taipuisa muovi- tai nahkakalvo, tai vastaava.
Vetoa torjumaan käytetään pyöröovea, joka koostuu kahdesta toisiinsa kohtisuoraan kiinnitetystä ovilevystä, jolloin leikkauskohta toimii akselina. Nykyisin käytetään myös automaattiovia, jotka avautuvat ja sulkeutuvat valokennon tai vastaavan koneiston avulla. Automaattisesti avautuvat ovet voivat avautua avauskytkimen, anturin, infrapunan, paineen tai liikkeentunnistimen signaalista.
Ovityyppejä > Muita ovityyppejä

Hollantilainen ovi
Portaali, arkkitehtonisesti korostettu pääsisäänkäynti
Lasku- tai nosto-ovi eli lattialuukku
Panssariovi (käytetään esimerkiksi kassakaapeissa)
Erikoisovet. Tällaisia ovat muun muassa veden, ilman, palon ja säteilyn pitävät ovet, joita käytetään esimerkiksi väestönsuojissa, avaruusteknologiassa ja sukellusveneissä.
Auton ovia:
Tavallinen, joka on saranoitu edestä autoon nähden
Kaappari, joka on saranoitu takaa autoon nähden
Lokinsiipi/saksi (käytetään enimmäkseen erilaisissa urheiluautoissa, esimerkiksi Lamborghinissa) on saranoitu edestä taikka ylhäältä. Ne aukeavat ylöspäin
Liukuovi paketti- ja tila-autoissa
Ulko-ovi

Ulko-ovi on ovi, joka on asennettu rakennuksen ulkoseinään kulkuväyläksi. Yleisimmät varastoitavat modulikoot ovat M9X21 ja M10X21.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
http://www.rakennusperinto.fi/Hoito/rakenteita_ja_rakennusosia/fi_FI/Ovet/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Arabialaistyylinen ovi Tunisiassa.
Kuuluisa ovi osoitteessa Downing Street 10.
Paalu

Paalutusta esivalmistetuilla teräsbetonipaaluilla.
Paalu on rakennustekniikassa käytettävä kantava rakenne, jolla tuetaan perustuksia tai tiepenkereitä. Kantavana rakenteena paalu voi ottaa vastaan puristus- ja taivutusrasituksia, joskus myös vetoa.lähde?
Paalut voivat olla betonia, terästä tai puuta.  Betonipaaluja käytetään eniten uusien talojen tuennassa ja teiden pengerpaalutuksena. Peruskallioon paalutettaessa paalu varustetaan kalliokärjellä. Puupaaluja käytetään vain pengerpaaluina, jos betonipaalua ei tarvita.  Teräspaaluja käytetään sekä suurissa siltakohteissa (suurpaalu) että pientalorakentamiseen ja perustusten vahvistamiseen (mikropaalu).lähde?
Paalujatkos asennetaan betonipaaluun valun yhteydessä. Jatkoksen avulla yksittäiset paalut liitetään toisiinsa paalutuksen yhteydessä. Yksittäisen jatkamattoman betonipaalun enimmäispituus on 15 metriä.lähde?
Toimintatapa

Paalut jaetaan toimintaperiaatteensa mukaan kolmeen ryhmään: tukipaaluihin, kitkapaaluihin ja koheesiopaaluihin. Tukipaalut upotetaan kallion pintaan tai kiinteään pohjakerrokseen, johon ne kärjen välityksellä siirtävät yläpuoliset kuormat. Kitkapaalujen toiminta perustuu paalun vaipan ja maan väliseen kitkaan, kun taas koheesiopaalujen toiminta perustuu vaipan ja maan väliseen adheesioon.lähde?