stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Partiovene
Asevoimien tai puolustusvoimien vartiovene

Ase- tai puolustusvoimilla ei rauhanaikana ole tavallisesti varsinaisia sotilaalliseen toimintaan liittymättömään valvontaan tarkoitettuja partioveneitä, mutta poikkeusoloissa, mm. sotatilassa, merivartiosto tai rajavartioston merivartiosto voidaan siitää sisäministeriöltä puolustusministeriölle asevoimien tai puolustusvoimien osaksi, yleensä merivoimien laivaston tai laivaston osaksi. Suomen merivoimat koostuvat laivastosta ja rannikkojoukoista. Rannikkojoukkojen opetus on laivaston toimintaan liittyvää ja Suomen merivoimien järjestämää, kun taas sodanaikana rannikkojoukot voidaan liittää maavoimakomentajan alaisuuteen myös erilleen merivoimien laivaston toiminnasta.
Merivartiolaitoksen tai rajavartioston merivartioston partiovene

Partiovene tyypillisimmillään on uppoumaltaan 5 tn - 15 tn:n nopeahko vene, millä harjoitetaan pääaiassa merivalvontaa, mutta suoritetaan myös mm. meripelastusta. Suomessa tyypillisin partiovene on PV-08 -luokkaan kuuluva partiovene.
Merivartiolaitoksen tai rajavartioston merivartioston partiovene > PV-08 -luokka

PV-101, PV-108, PV-120, PV-121, PV-161, PV-166, PV-276, PV-277, PV-281, PV-323
Merivartiolaitoksen tai rajavartioston merivartioston partiovene > PV-11 -luokka

PV-11 -luokassa on ollut 14 partiovenettä.
Partiolaisten kouluvene

Partiovene voi olla myös meripartiolaisten kouluvene, millä opetetaan lapsille ja nuorille vesiliikennetaitoja. Suomessa partiolaisten suurimmat veneet ovat yleensä purjeveneitä, joiden nimessä on s/y, S/y tai S/Y edessä tarkoittamassa purjevenettä, englanniksi sailing yacht.
s/y Baltic Maid, Baltic 33 -tyyppinen purjevene.
s/y Joutsikki II
s/y Kaija, Finn Flyer -purjevene
Pierre-André Fournier

Pierre-André Fournier (8. kesäkuuta 1943 Plessisville – 10. tammikuuta 2015) oli kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Québecin arkkihiippakuntaan 10. kesäkuuta 1967 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Dianan titulaaripiispaksi 11. helmikuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Marc Ouellet, jota avustivat Jean-Pierre Blais ja Eugène Tremblay.
Fournier sai 3. heinäkuuta 2008 nimityksen Rimouskin arkkipiispaksi. Hänet asetettiin virkaan 28. syyskuuta.
Patricia Collinge

| Patricia Collinge |
| --- | --- |
 Patricia Collinge (1941).
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eileen Cecilia Collinge
Syntynyt: 20. syyskuuta 1892 Dublin, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 10. huhtikuuta 1974 (81 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, kirjailija
Puoliso:  James Smith (1921–1974)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1904–1967
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Patricia Collinge, alk. Eileen Cecilia Collinge (20. syyskuuta 1892 Dublin, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta – 10. huhtikuuta 1974 New York, New York, Yhdysvallat) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjailija. Hän aloitti uransa Lontoossa, mutta muutti vuonna 1908 Yhdysvaltoihin. Siellä hän teki pitkän uran Broadwayllä ja käsikirjoitti itse myös yhden näytelmän. Collinge näytteli urallaan seitsemässä elokuvassa ja teki uransa loppuvaiheissa myös useita televisiorooleja. Elokuvasta Nainen ei armoa antanut hän oli ehdokkaana parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon.
Nuoruus ja uran alku

Eileen Cecilia Collinge syntyi Dublinissa 1892. Hän käytti urallaan etunimeä Patricia. Hänen isänsä Frederick Collinge oli englantilainen kirkkomusiikin säveltäjä ja äitinsä Emma Russell irlantilainen kodinhoitaja. Eileenillä oli kaksi pikkuveljeä.
Collinge kävi koulunsa Dublinissa, ja näyttämäuransa hän aloitti vuonna 1904 Lontoon Garrick Theatressa. Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli Little Black Sambo and Little White Barbara. Koko Collingen perhe muutti Yhdysvaltoihin, Patricia tuli äitinsä kanssa syyskuussa 1908. Hän teki teatteridebyyttinsä New Yorkissa jo kolme kuukautta myöhemmin.
Läpimurto Broadwayllä

Läpimurtonsa Collinge teki 24-vuotiaana, kun hän näytteli Eleanor H. Porterin lastenkirjojen 12-vuotiasta päähahmoa Pollyannaa. Hän oli Pollyanna ensin elokuussa 1915 Chicagossa, ja sitten hän näytteli vuoden 1916 jälkimmäisellä puoliskolla hahmoa 112 esityksessä New Yorkin Hudson Theatressa ja lopulta vei näytöksen kiertueelle 1917–1918.
Collingen seuraava huippurooli oli vuonna 1919 Tillie-näytelmään päähenkilönä. Vaikka hän oli noussut teatterialan tähtinäyttelijöiden joukkoon, hän näytteli urallaan myös useissa sivuosissa. Collingen viimeisiä näytelmiä, joissa hän näytteli perinteistä sankaritarta pääroolissa, olivat vuoden 1933 Another Language ja vuoden 1935 To See Ourselves. Jälkimmäisen tuotannon epäonnistuttua Collinge vetäytyi alalta useammaksi vuodeksi.
Collinge kirjoitti itse vuonna 1938 esitetyn näytelmän Dame Nature, joka oli sovitus ranskalaisesta näytelmästä. Hän kirjoitti myös novelleja The New Yorker -lehteen. Collingen ura näyttelijä jatkui vuonna 1939, kun Herman Shumlin oli lähettänyt hänelle The Little Foxes -näytelmän käsikirjoituksen. Se sai ensi-iltansa helmikuussa 1939, ja sitä esitettiin yli vuoden samassa teatterissa.
Elokuvienkin pariin

Collinge ja muut The Little Foxes -näytelmän näyttelijöistä palasivat rooleihinsa sen elokuvaversiossa. Nainen ei armoa antanut (1941) oli Collingen ensimmäinen elokuva. Hän sai roolistaan parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden. Seuraavaksi hän näytteli Alfred Hitchcockin Epäilyksen varjossa (1943), Edward Dmytrykin Tender Comradessa (1943) ja Sam Woodin elokuvassa Casanova järjestää kaiken.
Collingen viimeinen Broadway-menestys oli Henry Jamesin novellista näyttämölle sovitettu The Heiress. Valkokankaalla hän näytteli vuonna 1951 elokuvassa Teresa – italiatar ja vuonna 1952 elokuvassa Washington Story. Collingen viimeinen näyttämörooli oli Ethel Barrymore -teatterissa joulukuussa 1952 esitetyssä I’ve Got Sixpence -näytelmässä.
Collingen viimeinen teatterielokuva oli Nunnan tarina (1959), jossa hänellä oli pieni rooli. Samana vuonna hän julkaisi novellikokoelmansa The Small Mosaics of Mr. and Mrs. Engel. Tämän jälkeen hän teki vielä joitaikin televisiorooleja vuoteen 1967 saakka. Hän esiintyi muun muassa useita kertoja Alfred Hitchcock esittää- ja The Alfred Hitchcock Hour -televisiosarjoissa.
Yksityiselämä

Collinge oli naimisissa James Smithin kanssa. He avioituivat vuonna 1921. Collinge kuoli huhtikuussa 1974, ja hänen miehensä kuoli kymmenen kuukautta myöhemmin. Patricia Collinge on haudattu Nantucketiin samalla hautausmaalle kuin hänen vanhempansa ja äidinäitinsä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patricia Collinge Wikimedia Commonsissa
Collinge Pollyannan roolissa.
Philip Arnold Subira Anyolo

Philip Arnold Subira Anyolo (s. 18. toukokuuta 1956 Tongaren) on kenialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. lokakuuta 1983 ja nimitettiin Kerichon hiippakunnan johtoon 6. joulukuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. helmikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi Jozef Tomko, jota avustivat Maurice Michael Otunga ja Cornelius Kipng'eno Arap Korir.
Anyolo sai 22. maaliskuuta 2003 nimityksen Homa Bayn piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 23. toukokuuta.
Pentti Yli-Torala

Pentti Yli-Torala (24. elokuuta 1939 Ilmajoki – 4. elokuuta 2024 Seinäjoki) oli suomalainen pesäpalloilija, pesäpalloaktiivi ja pesäpallon junioritoiminnan pioneeri.
Yli-Torala liittyi 16-vuotiaana Ilmajoen Kisailijoiden joukkueeseen vuonna 1956 ja pelasi siinä 13 vuotta. Hän saavutti joukkueessa viisi mestaruussarjamitalia: pronssia vuosina 1957 ja 1960, hopeaa 1958 sekä kultaa vuosina 1961 ja 1962. Yli-Torala pelasi Liitto–Lehdistö-ottelussa vuonna 1959.
Pelaajauran päätyttyä Pentti Yli-Torala siirtyi Seinäjoen Maila-Jusseihin junioritoiminnan vetäjäksi. Hän kuulutti myös seuran otteluita ja toimi sen puheenjohtajana yhden kauden. Yli-Torala johti SVUL:in Etelä-Pohjanmaan piirin pesäpallojaostoa lähes kymmenen vuotta. Suomen Pesäpalloliitossa Yli-Torala kehitti tenavapesistoimintaa ja -leirejä. Ensimmäinen hänen suunnitelmiensa mukainen tenavaleiri järjestettiin vuonna 1973. Yli-Torala toimi myös Pesäpalloliiton johtokunnassa ja hän oli Pesäpalloliiton ja Seinäjoen Maila-Jussien kunniajäsen.
Työuransa Yli-Torala teki Seinäjoella yläasteen teknisten töiden opettajana. Hän opetti puutöitä myös Seinäjoen kansalaisopistossa.
Yli-Torala oli naimisissa ja hänellä oli kaksi tytärtä.
Kirjallisuutta

Valtamäki, Erkki: Polttolinjalla – PYT.  Helsinki:  Print on Demand, 2012.  ISBN 978-952-286-071-2.
Peep and the Big Wide World

| Peep and the Big Wide World |
| --- | --- |
Tyyli:  Animaatio
Kestoaika:  22–25 min
Pääosissa:  Kate Taylor Marisa Wolsky
Alkuperämaa:   Yhdysvallat  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Discovery Kids  TVO Kids
Esitetty:  2004 – 2009
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  60
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  WGBH Boston 9 Story Entertainment TVOntario Discovery Kids Eggbox LLC Alliance Atlantis National Film Board of Canada
Aiheesta muualla
IMDb 
Peep and the Big Wide World on vuoden 2004 lastenohjelma. Katsojat seuraavat Peepiä, Chirppejä ja Quackia tutkiessaan ja tutkiessaan heidän ympärillään olevaa maailmaa. 9 minuutin animoidun segmentin jälkeen on 2 minuutin live-toiminta-segmentti, jossa lapset tutkivat ja esittelevät samaa aihetta, joka esitettiin animoidussa segmentissä. Animaatio koostuu kirkkaista väreistä ja yksinkertaisista muodoista.
Aiheesta muualla

Peep and the Big Wide World sivuilla (englanniksi)
Peep and the Big Wide World Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Merkinnän syy: esim. äänirooleissa olevat näyttelijät puuttuu
Pehr Junnelius (1696–1753)

Pehr (Matts Junnan poika) Junnelius (1696 Tervola – 27. huhtikuuta 1753 Oulu) oli suomalainen laivanvarustaja ja kauppias.
Elämä > Lapsuus

Pehr Junnelius syntyi 4-lapsiseen perheeseen. Pehr vietti lapsuutensa Junnan tilalla, joka sijaitsee Tervolassa Kemijoen Kirkkosuvannon kohdalla. Pehr Junneliuksen isä oli tervolalainen Matts Junna ja äiti Brita o.s. Sotisaari. Pehr Junnelius tuli Tervolasta Ouluun veljensä Johan Junneliuksen kehotuksesta vuonna 1737.
Elämä > Perhe

Ouluun tultuaan Junnelius avioitui porvariperheeseen kuuluneen kauppias Jacob Hoffrénin tyttären Marian kanssa. Heille syntyi kolme lasta, joista nuorin poika sai kasteessa isänsä nimen Pehr Junnelius. Oulussa heitä puhuteltiin yleisesti myös nimillä Petteri vanhempi ja Petteri nuorempi. Perhe asusti Oulun IV kaupunginosassa tontilla 25, jossa he harjoittivat kaupankäynnin lisäksi maanviljelystä. Tilaan kuului useita talousrakennuksia sekä peltoja kaupungin ulkopuolelta.
Elämä > Ura

Junneliuksen alkuperäiseksi ammatiksi oli vuonna 1727 merkitty lukkari. Hän sai kauppaporvarin oikeudet Oulussa vuonna 1737. Hän aloitti suvun yritystoiminnan, joka on kantanut 2000-luvulle asti. Junneliuksesta käytettiin Oulussa nimitystä Lapin-kauppias. Oulun maistraatti oli asettanut Junneliukselle ehdoksi kauppaporvarin oikeudelle, että tämän tuli naida porvaristoon kuuluvasta perheestä tytär tai leski. Ehdon mukaan hänen tuli myös harjoittaa kauppaa Lapissa. Tämän vuoksi Junnelius joutui perustamaan Oulun lisäksi Kemiin kauppaliikkeensä varastot.  Hän oli edesauttamassa ja osakkaana nuorimman poikansa Pehrin laivahankinnoissa.
Pianosonaatti nro 9 (Beethoven)

Pianosonaatti nro 9 op. 14 nro 1 on Ludwig van Beethovenin varhaisteoksiin kuuluva pianosonaatti, joka on sävelletty vuonna 1798. Teos julkaistiin 10. joulukuuta 1799 ja se on omistettu paroni Josefa von Braunille. Teoksen kesto on noin 13 minuuttia.
Osat

Teoksessa on kolme osaa:
Allegro E-duuri
Allegretto E-molli
Rondo E-duuri.
Aiheesta muualla

Piano Sonata No.9, Op.14/1 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Petri Grönholm

| Petri Grönholm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. marraskuuta 1993
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  178 cm
Laji:  futsal
Seura:   Leijona Futsal
Saavutukset
Voitot:  Suomen mestaruus (2 kertaa)
 Tietolaatikko päivitetty 21.11.2018 
Petri Grönholm (vasemmalla) pelaamassa Kampuksen DynamonJukka Kytölää vastaan.
Petri Grönholm (s. 15. marraskuuta 1993) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Akaa Futsalia. Grönholmim pelaajarooli on pivot eli kärkihyökkääjä.  Grönholmin kasvattajaseura on KaVo. Hän debytoi Ilveksen paidassa Futsal-liigassa kaudella 2012-13. Grönholm on kaksinkertainen Suomen-mestari kausilta 2012-2013 ja 2013-2014.
Grönholm on myös pelannut Suomen futsalmaajoukkueessa. Joulukuussa 2014 hän oli mukana voittamassa Nordic Futsal Cupia, eli Pohjoismaiden mestaruutta maajoukkueen kanssa. Grönholm on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 74 kilogrammaa.
Pedro Nunes (matemaatikko)

| Pedro Nunes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1492 Alcácer do Sal, Portugali
Kuollut: 1577 Coimbra, Portugali
Koulutus ja ura
Oppilaat:  Henrik I, Luís of Portugal, Duke of Beja (käännä suomeksi), Martim Afonso de Sousa ja João de Castro
Tutkimusalue:  Tähtitiede ja kartoitus
   
 Nimikirjoitus
Pedro Nunes (tai Nunez, Nuñez, latinaksi Petrus Nonius) (1492 Alcácer do Sal, Portugali – 1577 Coimbra, Portugali) oli portugalilainen matemaatikko, maantieteilijä ja tähtitieteilijä.
Elämä ja ura

Nunes opiskeli muinaisia kieliä, filosofiaa ja lääketiedettä Lissabonissa ja matematiikkaa Salamancassa. Vuonna 1519 hän lähti tullitarkastajaksi Goalle Intiaan, josta palasi vuonna 1529 kuninkaalliseksi kosmografiksi. Luennoituaan kolme vuotta Lissabonissa hänelle perustettiin Coimbran yliopistoon korkeamman matematiikan professuuri, jota hän hoiti vuosina 1544–1562. Hän kävi keskusteluja ulkomaisten oppineiden kanssa, erityisesti ranskalaisen matemaatikon Oronce Finen kanssa. Hän toimi myös Portugalin hallitsijasuvun kotiopettaja.
Nunes tutki ensimmäisenä loksodromista käyrää, joka on tärkeä navigoinnin kannalta. Hän oli myös ensimmäinen, joka ehdotti menetelmää hämärän pituuden laskemiseksi. Tähtitieteellisten mittausten tarkempaa suorittamista varten hän rakensi astrolabin tuloksia tarkentaneen mittalaitteen. Hänen kirjoituksistaan voidaan mainita Tratado da Esphera (1537), runsaasti kommentoitu käännös osista Klaudios Ptolemaioksen teosta, De crepusculis (1542) ja De arte atque ratione navigandi (1546). Hänen selkeä selontekonsa portugalilaisten tutkimusmatkailijoiden varhaisista tieteellisistä välineistä oli kuuluisa. Hänen kirjoitustensa täydellinen painos ilmestyi Baselissa vuonna 1592. Noonio-asteikko on nimetty Nunesin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pedro Nunes (matemaatikko) Wikimedia Commonsissa
Pensashanhikit

| Pensashanhikit |
| --- | --- |
 Kukkiva keltapensashanhikki (Dasiphora fruticosa)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Pensashanhikit Dasiphora  Raf.
Katso myös
   Pensashanhikit Wikispeciesissä   Pensashanhikit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pensashanhikit (Dasiphora) on kasvisuku ruusukasvien heimossa. Kaikki suvun lajit kasvavat luonnonvaraisina Aasiassa, paitsi keltapensashanhikki (Dasiphora fruticosa), jonka levinneisyysalue ulottuu koko pohjoisen pallonpuoliskon viileänlauhkealle vyöhykkeelle. Aiemmin suku on tavallisesti sisällytetty hanhikkeihin (Potentilla) sektiona nimellä Potentilla sect. Rhopalostylae, mutta viimeaikaiset geneettiset tutkimukset ovat osoittaneet sen olevan erillinen suku.
Pensashanhikkien pariliuskaiset lehdet jakautuvat viiteen (toisinaan kolmeen tai seitsemään) lehdykkään, minkä vuoksi niitä monissa kielissä kutsutaan nimellä cinquefoil (ransk. cinque feuilles, "viisi lehteä").
Lajeja

Dasiphora arbuscula
Dasiphora davurica (syn. D. glabra, D. mandschurica, Potentilla davurica, P. glabra)
Dasiphora dryadanthoides
Dasiphora fruticosa (syn. Potentilla fruticosa) – pensashanhikki eli keltapensashanhikki
Dasiphora galantha
Dasiphora gorovoii
Dasiphora parvifolia (syn. Potentilla parvifolia)
Dasiphora spectabilis
Dasiphora subacaulis
Dasiphora × veitchii
Suomen Lajitietokeskus jakaa kelta- ja valkopensashanhikin (Dasiphora glabrata) omiksi lajeikseen, mutta GBIF pitää niitä yhtenä lajina. Flora of China sisällyttää myös pihtihanhion (Potentilla bifurca eli Sibbaldianthe bifurca) ja Potentilla imbricatan pensashanhikkeihin, mutta näillä lajeilla (jotka eivät ole pensaita) ei ole juuri yhtäläisyyksiä pensashanhikkeihin.
Aiheesta muualla

ITIS: Dasiphora (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Dasiphora (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dasiphora
Käännös suomeksi
Paul Ahyi

Ahyi suunnitteli Togon lipun.
Paul Ahyi (15. tammikuuta 1930 Abomey, Ranskan Dahomey – 4. tammikuuta 2010 Lomé, Togo) oli togolainen taiteilija, kuvanveistäjä, arkkitehti, taidemaalari, sisustussuunnittelija ja kirjailija. Ahyi tunnetaan Togon lipun suunnittelijana.
Ahyi tunnetaan myös massiivisista julkisista taideteoksistaan, reliefeistään ja veistoksistaan sekä panoksestaan Lomén itsenäisyysmonumenttiin, joka muistuttaa maan saavuttamaa itsenäisyyttä Ranskasta. Muita Ahyin julkisia veistoksia ja patsaita on rakennuksissa ja puistoissa Togossa sekä Vatikaanissa, Senegalissa, Beninissä, Norsunluurannikolla, Nigeriassa ja Etelä-Koreassa.
Paul Ahyi loi teoksensa käyttämällä useita tekniikoita ja materiaaleja, kuten koruja, keramiikkaa ja seinävaatteita. Hän oli myös sisustussuunnittelija, joka loi tarve-esineitä ja taideteoksia.
Elämäkerta

Paul Ahyi syntyi togolaisten vanhempien poikana vuonna 1930 Abomeyssä, silloisessa Ranskan Dahomeyssa.
Ahyi kävi koulua Dakarissa, Senegalissa vuosina 1949–1952. Hän muutti Ranskaan, jossa hän ilmoittautui Lyonin taidekouluun vuonna 1952. Hän valmistui École nationale supérieure des Beaux-Artsista Pariissa vuonna 1959 ja palasi Togoon, jota kutsuttiin vielä tuolloin, ennen itsenäistymistä, Ranskan Togomaaksi.
Paul Ahyi sai tehtäväkseen suunnitella uuden kansakunnan lipun Togolle, joka saavutti itsenäisyytensä Ranskasta 27. huhtikuuta vuonna 1960. Hänen vuonna 1960 julkistamansa valmis muotoilu on edelleen käytössä. Lipun mallina oli epäilemättä Liberian lippu. Ayhi käytti lipussaan punaisen, keltaisen ja vihreän panafrikkalaisia värejä. Punainen neliö symboloi itsenäisyystaistelussa vuodatettua verta. Lipun keltainen väri edustaa maata, kun taas vihreä symboloi Togon metsiä ja maataloutta. Valkoinen tähti edustaa valoa, älykkyyttä ja rauhaa.
Hän osallistui myös toisen merkittävän Togon kansallisen symbolin, Lomén keskustaan rakennetun itsenäisyysmuistomerkin suunnitteluun.
Ahyin reliefejä ja veistoksia on ollut esillä YK:ssa New Yorkissa sekä Kanadassa, Etelä-Koreassa, Länsi-Afrikassa, Italiassa, Japanissa ja Pariisissa, Ranskassa. Hän myös opetti taidetta ja arkkitehtuuria eri puolilla Afrikkaa uransa aikana.
Paul Ahyi kirjoittanut useita kirjoja, joista monet käsittelevät hänen kotimaansa Togon taidetta, kuten "Togo, mon cœur saigne" (Togo, syvämeni vuotaa verta) ja "La réflexion sur l’art et la culture".
Elämäkerta > Palkinnot

Paul Ahyi sai uransa aikana lukuisia palkintoja, kunnianosoituksia ja tunnustuksia. Vuonna 1961 hänelle luovutettiin Pariisissa Médaille d'Or des Métiers d'Arts. Ahyille myönnettiin Togossa Officier de l’Ordre du Mono -arvonimi 1970. Hänet kutsuttiin Ordre des Palmes Académiquesin komentajaksi vuonna 1985 ja samana vuonna hän sai myös Ordre des Arts et des Lettres -ritarikunnan kunniamerkin.
Ahyi nimitettiin Unescon rauhantaiteilijaksi vuonna 2009 Pariisissa. Entinen UNESCOn pääjohtaja Koichiro Matsuura kunnioitti taiteilijaa hänen "panoksestaan UNESCOn ihanteiden edistämiseen taiteellisen toimintansa kautta".
Elämäkerta > Kuolema

Paul Ahyi kuoli vuonna 2010 Loméssa 79-vuotiaana. UNESCOn pääjohtaja Irina Bokova sanoi Ahyin kuolemaa suureksi tappioksi "Togolle ja Afrikalle sekä UNESCOlle, joka oli nimittänyt hänet yhdeksi rauhan ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannattajistaan".
Aiheesta muualla

Paul Ahyin verkkosivusto
Togon lipun historia
UCF Togo: Paul Ahyi, kansallinen (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Paul Ahyi
Käännös suomeksi
Palau

Palaun tasavalta eli Palau (engl.  [pəˈlaʊ], (ohje) palauksi Belau [ˈbɛlaw]) on vajaan 18 000 asukkaan saarivaltio Tyynellä valtamerellä, Filippiinienmeren etelälaidalla. Palau on Mikronesian läntisin saaristo ja sijaitsee Uuden-Guinean pohjoispuolella, noin 600 kilometriä Filippiineiltä itään. Palau koostuu kuudesta saariryhmästä, joihin kuuluu yhteensä yli kolmesataa saarta. Saarista suurin on vulkaaninen Babeldaob ja siellä sijaitsee valtion pääkaupunki Ngerulmud.
Palau itsenäistyi vuonna 1994. Sitä ennen maan alueet ovat olleet Espanjan, Saksan, Japanin ja Yhdysvaltojen hallinnassa. Maalla on edelleen liitännäisvaltiosopimus Yhdysvaltojen kanssa, joka vastaa Palaun puolustuksesta. Palaun talous perustuu pitkälti matkailuun ja Yhdysvalloilta tulevaan tukeen.
Maantiede

Palaun saariryhmä sijaitsee noin 800 kilometriä itään Filippiineistä. Se on Mikronesian Karoliinien läntisin saaristo. Palau muodostuu noin 340 saaresta, ja niistä 14 on asuttuja. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 459 km2.
Palaun pääsaaria ympäröi lähes yhtenäinen valliriutta, joka on lounais-koillissuunnassa melkein 115 kilometriä pitkä ja joka katkeilee saarten itäpuolella. Riutan sisällä on suuri laguuni. Suurin saari on 376 neliökilometrin laajuinen tulivuorisaari Babeldaob. Siellä on myös maan korkein kohta, 242-metrinen Ngerchelchuus. Tulivuoriperäisiä ovat myös Babeldaobin eteläpuolella olevat Koror, Malakal ja Ngerekebesang, mutta niiden eteläpuolelta alkaa satojen korallisaarten ketju, joka jatkuu 45 kilometrin päähän Peleliuun. Suurimmissa korallisaarissa on murtovesijärviä ja ne voivat kohota yli 100 metrin korkeuteen. Pääriutan ulkopuolella, 40 kilometriä Babeldaobin pohjoispuolella on Kayangel ja Peleliusta 10 kilometriä etelään Angaur. Palaun saaristosta 290 kilometriä lounaaseen on kolme pientä valtioon kuuluvaa atollia.
Palaulla vallitsee trooppinen ilmasto. Vuosittainen keskilämpötila on noin 27 astetta. Sadetta saadaan ympäri vuoden, vähiten helmi-, maalis- ja huhtikuussa. Vuoden sadanta on noin 3 700 mm. Saari ei ole varsinaisella taifuunien reitillä, mutta silloin tällöin hirmumyrskyt ulottuvat sinnekin kesäkuusta joulukuuhun ulottuvalla taifuunikaudella.
Palaulla on Mikronesian monipuolisin luonto, johon on vaikuttanut Uuden-Guinean ja Filippiinien läheisyys. Suurta osaa saarista peittää tiheä trooppinen metsä, mutta Babeldaobilla on suuria alueita kaadettu ja muutettu ruohikoksi. Ylänkömetsissä ovat varsin kotoperäisiä, ja yleisin latvustokasvi on Campnosperma brevipetiolata. Alankoalueilla on suometsiä ja rannikolla sekä jokivarsilla mangrovea, jonka valtakasvit kuuluvat punamangrovepuihin. Maanisäkkäitä on vain kaksi lepakkolajia. Yksi sammakko, kuusi gekkoa, kolme skinkkiä ja yksi käärme ovat kotoperäisiä. Suolaisen veden suistokrokotiili on Palaulla esiintymisalueensa reunalla ja sitä uhkaa elinympäristön tuhoutuminen.
Sukeltaminen on Palaulla suosittua, sillä siellä on paljon vedenalaista nähtävää: koralliriuttoja, jyrkänteitä, luolia, laivahylkyjä ja järvi, jossa elää miljoonia sykkiviä meduusoita. Merialueilla on arvioitu elävän 300 sienieläinlajia, 185 merietanaa ja 1 200–1 500 kalalajia. Useimmat merieläinten lajit eivät ole endeemisiä, poikkeuksena helmivenelaji Nautilus belauensis. Korallien vaaleneminen oli suuri ongelma El Niño -vuonna 1997–1998.