stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sebastian Mila

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Sebastian Mila
Syntymäaika: 10. heinäkuuta 1982
Syntymäpaikka: Koszalin, Puola
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Lechia Gdańsk
Pelinumero: 6
Junioriseurat
1998–1999: Gwardia Koszalin
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1998–1999   1999–2000   2000–2001   2001–2002   2002–2006   2005–2006   2007–2008   2008   2008–2014   2015– | Gwardia Koszalin   Baltyk Koszalin   Lechia Gdansk   Wisła Płock   Dyskobolia  → FK Austria Wien   Vålerenga → ŁKS Łódź   Slask Wroclaw   Lechia Gdansk |  ? (?)   ? (?)    34 (4)   15 (2)   74 (14)   36 (3)   14 (0)   12 (0) 178 (33)   0 (0) |
Maajoukkue
| 2003– | Puola | 34 (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. joulukuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 31. joulukuuta 2015.
Sebastian "Sebi" Mila (s. 10. heinäkuuta 1982 Koszalin) on puolalainen jalkapalloilija.
Puolan maajoukkueessa Mila debytoi vuonna 2003. Hänellä on tilillään 27 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia. Mila aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999 Baltyk Koszalinissa, missä hän ei kuitenkaan pelannut yhtään ottelua. Vålerenga IF:ssä Mila debytoi 9. helmikuuta 2007. Sittemmin hän on pelannut muun muassa Slask Wroclawissa.
Mila kuului Puolan miehistöön MM-kisoissa 2006 mutta ei päässyt kentälle yhdessäkään joukkueen kolmesta ottelusta.
Milan serkku Wojtek Wolski on NHL-jääkiekkoilija.
Seurat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut | Maalit |
| 1998–1999 | Gwardia Koszalin |  ? |  ? |
| 1999–2000 | Baltyk Koszalin |  ? |  ? |
| 2000–2001 | Lechia Gdansk | 34 | 4 |
| 2001–2002 | Wisła Płock | 15 | 2 |
| 2002–2006 | Dyskobolia Grodzisk Wlkp. | 74 | 14 |
| 2005–2006 | → Austria Wien | 36 | 3 |
| 2007–2008 | Vålerenga Fotball | 14 | 0 |
| 2008 | → ŁKS Łódź | 12 | 0 |
| 2008-2014 | Slask Wroclaw | 178 | 33 |
| 2015-? | Lechia Gdansk | 0 | 0 |
Karl Mildenberger

Karl Mildenberger
Karl Mildenberger (23. marraskuuta 1937 – 4. lokakuuta 2018) oli saksalainen nyrkkeilijä, joka piti vuosina 1964–1968 hallussaan raskaansarjan Euroopan-mestaruutta. Hän puolusti titteliään menestyksekkäästi kuusi kertaa. Mildenbergeriä pidetään yhtenä Saksan historian parhaimmista nyrkkeilijöistä, minkä lisäksi häntä on myös luonnehdittu maan toiseksi parhaimmaksi raskassarjalaiseksi Max Schmelingin jälkeen. Hän otteli ammattilaisurallaan 62 kamppailua, joista voitti 53 (19 tyrmäyksellä), ja hävisi kuusi.
Mildenberger muistetaan ensimmäisenä vasenkätisenä (nyrkkeilytermein southpaw) ottelijana, joka on päässyt raskaansarjan maailmanmestaruusotteluun. Frankfurt am Mainissa 10. syyskuuta 1966 käydyssä ottelussa hän hävisi mestaruutta puolustaneelle Muhammad Alille kymmenennessä erässä tyrmäyksellä. Mildenbergerin vasenkätisyys ja omalaatuinen tyyli aiheuttivat Alille muutamia vaikeuksia ottelun aikana. Ottelu oli ensimmäinen Saksassa järjestetty raskaan sarjaan MM-ottelu. Mildenberger päätti uransa 31-vuotiaana. Hän kohtasi aikakautensa suuruuksista Alin lisäksi Zora Folleyn, Eddie Machenin, Oscar Bonavenan ja Henry Cooperin.  Nyrkkeilyuransa jälkeen Mildenberger tienasi elantonsa uimavalvojana.
Aiheesta muualla

Karl Mildenbergerin tilastot Boxrec-tietokannassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Miekkapyrstö

| Miekkapyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Heimo::  Hammaskarpit Poeciliidae
Alaheimo::  Poeciliinae
Suku::  Xiphophorus
Laji::  hellerii
Kaksiosainen nimi
 Xiphophorus hellerii  Heckel, 1848 
Katso myös
   Miekkapyrstö Wikispeciesissä   Miekkapyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Miekkapyrstö (Xiphophorus hellerii) on hammaskarppeihin (Poeciliidae) kuuluva kalalaji. Miekkapyrstön tieteellinen sukunimi Xiphophorus eli "miekkaa kantava" ei viittaa täysikasvuisen uroksen pyrstössä olevaan miekkaan, vaan peräevästä muodostuneeseen paritteluevään.
Koko ja ulkonäkö

Aikuisen kalan pituus on 10–12 senttimetriä. Sukupuolet erottaa toisistaan koiraan pyrstöevän pitkulaisen ulokkeen avulla.
Miekkapyrstöstä on jalostettu useita värimuunnoksia mm. risteyttämällä lähisukulaisen platyn (Xiphophorus maculatus) kanssa.  Miekkapyrstön kotiseudulla, Väli-Amerikassa esiintyvät muunnokset ovat väriltään vihertäviä ja haaleita.
Alkuperä

Miekkapyrstö on kotoisin Meksikosta ja Keski-Amerikasta.
Se on levinnyt ihmisen mukana muuallekin, tällaisia tulokaskantoja on muodostunut Namibian Otjkoto-järveen ja Transvaaliin. Kaikki kaupan miekkapyrstöt ovat viljeltyjä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Miekkapyrstö on vilkas kala, jota pidetään yleensä pienessä ryhmässä. Akvaariossa on syytä olla reheviä kasveja ja muita piilopaikkoja, jotta arempia kaloja ei kiusata liikaa.
Miekkapyrstöt synnyttävät eläviä poikasia helposti kotiakvaarioissa. Ne saattavat kuitenkin syödä omia poikasiaan, joten tiheäkasvuinen kasviviidakko esimerkiksi jaavansammalta auttaa poikasia selviämään ensimmäisistä päivistä.
On erimielisyyksiä siitä, voiko miekkapyrstö vaihtaa sukupuolta, nimittäin joskus näyttää siltä että täysikasvuiselle naaraalle kehittyy miekka. Tämä on mahdollisesti vain myöhäistä varttumista.
Vesiolot ja ravinto

Miekkapyrstö vaatii keskikovaa ja emäksistä vettä (pH yli 7), lämpötila 23-26 °C, akvaarion pituus vähintään 80 cm.
Miekkapyrstöt syövät lihapitoista sekaruokaa. Akvaariossa ruoaksi sopivat hiutaleet, lasiin kiinnitettävät ruokatabletit, vesikirput ja levä.
Aiheesta muualla

Aquahobby (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q272188  Wikispecies: Xiphophorus hellerii  ADW: Xiphophorus_helleri  AFD: Xiphophorus_hellerii  BOLD: 65863  CoL: 5CFPC  EPPO: XIPOHE  FishBase: 3231  GBIF: 8246728  GISD: 1270  iNaturalist: 179437  IRMNG: 10888650  ISC: 59751  ITIS: 647013  IUCN: 191780  NAS: 869  NatureServe: 2.105074  NBN: NHMSYS0021203051  NCBI: 8084  NZOR: 8a1f2be9-5aac-4635-b47b-9fd9ba980260  OBIS: 283197  Open Tree of Life: 312435  Plazi: 5C9FABB6-E193-87E1-D390-58231A157445  WoRMS: 283197  ZooBank: EAFFD63B-B782-416F-AC9C-D4511B159FF9
Leuhunkosken vesivoimalaitos

| Leuhunkosken vesivoimalaitos |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°40′05″N, 25°16′08″E
Rakentaminen alkoi:  8.1960 
Sähköverkkoon:  4.11.1961 
Valmistunut:  1961, 2009, 2017 
Omistaja:  Vattenfall Oy
Pato
Tyyppi:  säännöstelypato
Vesistö:  Saarijärven reitti
Joki tai koski:  Leuhunkoski, Leuhunjoki
Valuma-alue:  2 243,15 km²  
Keskivirtaama:  20,45 m³/s  
Juoksutuskanavia:  1 
Tyyppi:  pohjaluukku
Muu rakenne:  kalatie
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Saarijärvi
Järvinumero:  14.614.1.002
Pinta-ala:  14,1471 km²  
Kokonaistilavuus:  0,07705894 km³  
Syvyys:  24,6 m 
Keskikorkeus:  117,4 m  
:  (115,76 m–118,36 m m mpy.)
Alapuolinen allas
Nimi:  Kallinjärvi
Järvinumero:  14.613.1.009
Pinta-ala:  52,25 ha  
Kokonaistilavuus:  0,0012989 km³ 
Syvyys:  3,6 m 
Keskikorkeus:  108,6 m 
Voimalaitos
Tyyppi:  jokivoimalaitos
Käyttötarkoitus:  vesivoima, säännöstely
Pudotuskorkeus:  8,8 m  
Rakennevirtaama:  45 m³/s  
Turbiinit:  1 × Kaplan-turbiini 
Kapasiteetti:  3,2 MW  
Varastokapasiteetti:  0,0446 km³ 
Vuosituotanto:  13 GWh 
 fiLeuhunkosken vesivoimalaitos 
Leuhunkosken vesivoimalaitos on Keski-Suomen Saarijärvellä Leuhunjoen Leuhunkoskessa toimiva vesivoimalaitos, joka on toimintansa perusteella lähinnä jokivoimalaitos. Voimalan omistaa kokonaan Vattenfall. Leuhunkosken padolla säännöstellään Saarijärven, Iso-Lumperoisen ja Pikku-Lumperoisen vedenkorkeutta.
Lupaehdot

Leuhunkosken voimalalle on vuonna 1980 määrätty Itä-Suomen vesioikeuden päätöksellä istutusvelvoite. Yhtiön on kustannettava vuosittain Saarijärven, Lumperoisten, Kallinjärven ja Summasen kalakantojen hoito, jonka teho vastaa vuosittain keskimäärin 1 200 vaellusikäisen vähintään 20 senttimetrin pituisen järvitaimenen sekä 2 000 plankton- tai peledsiian normaalimittaisen yksi-kesäisen poikasen istutusta sekä Roikolankoskeen että Majakoskeen ja 1 800 vähintään neljän senttimetrin pituisen hauenpoikasen istutusta Kallinjärveen. Lupaehtoihin ei sisälly virtaamarajoituksia. Istutusvelvoitteita tullaan tarkistamaan, kun kalatie todetaan toimivaksi.
Keski-Suomen ELY-keskus hoitaa Saarijärven sekä Pieni-Lumperoisen ja Iso-Lumperoisen säännöstelyä. Säännöstelyä koskevan lupapäätöksen muuttamista koskevassa Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintoviraston päätöksessä on määrätty vedenpinnoille ylä- ja alarajat. Lisäksi on määrätty, että keväällä 1.5.–20.6. välisenä aikana Leuhunkosken säännöstelypadosta on juoksutettava virtaaman oltava vähintään 40 kuutiometriä sekunnissa (m³/s) tilanteessa, jossa säännöstelyrajat on ylitetty.
Vesistöjärjestelyt

Voimalaitos on rakennettu Leuhunjoen joensuuhun. Leuhunjoki on 2,7 kilometriä  pitkä joki Saarijärven ja Kallinjärven välissä. Saarijärven mittausasema sijaitsee Saarijärven luusuassa, jonka valuma-alueen pinta-alaksi on ilmoitettu 2 243 neliökilometriä. Valuma-alueen järvisyys on 7,27 %.
Saarijärven lähtövirtaama tulee kokonaisuudessaan Leuhunjokeen ja samalla voimalaitokseen. Joen keskivirtaama (MQ) on ollut 20,45 m³/s ( tai 32 m³/s vuosina 1981–2010 ), keskiylivirtaama (MHQ) 82,97 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 0,54 m³/s. Virtaama-arvot on mitattu vuosina 1968–2022. Pienin mitattu virtaama (NQ) on 0 m³/s, joka sattui viimeksi 30.5.2015, ja suurin virtaama (HQ) on 142,70 m³/s, joka mitattiin 11.5.1982.
Pato > Patorakennelma, vesitiet ja patoallas

Leuhunjoessa sijaitseva patoaltaan alaosa on voimalaitoksen kohdalla noin 100 metriä leveä, mutta poikittain rakennettu pato on hieman pitempi. Padon päälle on rakennettu myös tie. Veden tulokanava on vain 5–6 metriä leveä ja se sijaitsee joen vasemmalla puolella . Käytöstä poistettu uittoränni sijaitsee voimalaitosrakennuksen oikealla puolella. Kosken vanha suvanto sijaitsee joen oikeassa laidassa ja paikalla sijaitsee pieni lampi, joka on jäänyt voimalan alakanavan penkereen taakse. Alakanava on 270 metriä pitkä ja se laskee Kallinjärveen Myllysaaren suojaan. Samaan kohtaan laskee myös etelästä tuleva Murronjoki. Padolla on joen vedenpintaa nostettu niin paljon, että joessa on käytännössä sama vedenpinnan korkeus kuin yläpuolisella Saarijärvellä.
Yläpuolisessa patoaltaassa varastoidaan yleensä se vesi, joka juoksutetaan voimalan läpi. Patoaltaan tehtävänä on olla paitsi vesivarastona myös vaikuttaa altaan vedenpinnan korkeudella tuotannon määrään. Patoaltaaseen kuuluvat järvet Saarijärvi, Pieni-Lumperoinen ja Iso-Lumperoinen. Niiden vedenpinta on säännöstelty samalle korkeudelle, joka on keskimäärin 117,4 metriä mpy. ja joka saa säännöstelyluvan mukaan vaihdella 115,76–118,36 metriä.
Pato > Kalatie

Kalatie on tyypiltään pystyrakokalatie. Kalatien pituus on 125 metriä ja se sisältää 37 allasta. Altaiden välinen korkeusero on 0,25 metriä, jolloin siirtymien virtausnopeus jää alle kaksi metriä sekunnissa. Kalatien rakennevirtaama on 0,4–0,7 metriä sekunnissa. Sen nousuaukko sijaitsee voimalaitoksen poistoaukon lähellä. Kalatie on rakennettu poistokanavan penkereelle, jossa se kulkee ensin alajuoksulle päin, kääntyy sitten yläjuoksulle päin ja nousee padon päälle . Kalatie on osoittautunut toimivaksi. Koska vesistöreitillä noin 18 kilometriä alempana sijaitsevalle Hietamankosken vesivoimalaitokselle valmistui kalatie jo vuonna 2020, pääsevät vaelluskalat nousemaan Päijänteeltä asti ylös Saarijärvelle ja sieltä eteenpäin latvavesiin.
Voimalaitos

Vedenottoaukko sijaitsee padon vasemmassa puoliskossa. Voimalaitoksessa toimii pystyasennossa pyörivä vesiturbiini, joka on tyypiltään Kaplan-turbiini. Turbiinissa on neljä säädettävää siipeä, joilla sen pyörimisnopeus säädetään 187,5 kierrokseen minuutissa. Turbiinin pyörijän napa on halkaisijaltaan 0,87 metriä ja siivekkeiden ulkohalkaisija on 2,7 metriä. Voimalan tuotantokapasiteetti on 45 m³/s (ennen peruskorjausta 43,5 m³/s ). Yksikkö pystyy suurimman virtaaman aikana tuottamaan sähköenergiaa 3,2 megawatin teholla. Vuosituotanto oli ennen peruskorjausta 11 gigawattituntia , mutta peruskorjausten jälkeen 13 gigawattituntia.
Luontoarvoja

Nykyisen voimalaitos on estänyt vaelluskalojen nousun yläpuolisiin vesistöihin vuodesta 1960 vuoteen 2021, jolloin valmistui kalatie. Yläpuoliset vaelluskalat ovat aikaisemminkin voineet vaeltaa alajuoksulle. Reitti tosin on kulkenut vesiturbiinin läpi, mikä on aiheuttanut kaloille arviolta 35 % kuolleisuuden . Suurien virtaamien aikana ohijuoksutuskanava on tarjonnut kaloille turvallisemman reitin alajuoksulle. Kalatien pieni virtaama ei yleensä houkuttele kaloja, vaan niiden huomio kiinnittyy helposti voimalan voimakkaaseen poistovirtaamaan. Ei ole tietoa, onko kalatien virtaamaa kasvatettu vaelluskalojen nousun aikoihin. Kalatiestä huolimatta voimala on edelleen osittainen nousueste vaelluskaloille.
Historiaa

Joessa on toiminut aikaisempina vuosisatoina vesimyllyjä, joilla on jauhettu viljaa. Ensimmäinen maatila Saarikoski perustettiin joen rannalle vuonna 1743 ja joen eteläpäähän ilmestyi vuonna 1758 torppa, joka kuului Tarvaalan valtiontilalle. Molemmat maatilat hyödynsivät vesivoimaa omilla vesimyllyillään jo 1700-luvun puolivälissä. Vesimyllyjen lisäksi vesivoimaa on hyödynnetty sahan voimanlähteenä. Vuonna 1926 siirtyi Leuhunkosken maatilan Heinäahonkoskessa sijaitsevat myllyn ja saha uusille omistajille, jotka perustivat Osakeyhtiö Leuhunkosken tulevaa sähkövoimalaitosta varten. Koskeen rakennettiin 150 kilowatin vesivoimala ja sille sähkönjakeluverkko saman vuoden aikana. Kirkonkylälle syttyi tammikuussa 1927 ensimmäiset sähkövalot. Verkko laajeni myös Hännilään, Pajupurolle, Tarvaalaan ja Heikkilään.
Leuhunvirran eli Leuhunjoen osalta irtouittosääntö on kumottu 15.11.1933. Suomi aiottiin sähköistää kokonaan sotien jälkeen, jota varten perustettiin Keski-Suomen Valo Oy vuonna 1947. Sen alkutaival perustui valovirran toimittamiseen kotitalouksiin, mutta voimaloiden kapasiteetti jäi pian alimittaiseksi. Saarijärvelle perustettiin vuonna 1958 Saarijärven Voima Oy, johon tulivat osakkaiksi Keski-Suomen Valo Oy, Osakeyhtiö Leuhunkoski ja Saarijärven kunta. Tarkoituksena oli korvata aikaisempi vesivoimalaitos uudella, jossa otettiin koko joen pudotus voimatuotantoon. Voimalaitoksen paikka tuli joensuun yläpuolelle Leuhunkoskeen (aikaisemmalta nimeltään Saunakoski ), joka oli ennen rakentamista 225 metriä pitkä, 25 metriä leveä ja jonka pudotus oli 2,1 metriä . Voimalaa alettiin rakentamaan elokuussa 1960 ja se valmistui 14 ja puoli kuukautta myöhemmin. Yläpuolisten järvien säännöstely on aloitettu 1.1.1976 . Vuonna 1982 Saarijärven Voima yhdistettiin Keski-Suomen Valoon, joka lopulta myytiin vuonna 2000 Vattenfallille.
Voimalaitoksen peruskunnostusta on tehty vuonna 1990 ja myös vuonna 2017, jolloin siihen uusittiin automaatio- ja suojausjärjestelmät, kenttäinstrumentointi ja generaattorin magnetointilaitteisto. Vuonna 2021 valmistui voimalan säännöstelypadon ohittava kalatie. Kalatie päätti 60-vuotisen ajanjakson, jolloin voimala oli vaelluskaloille täydellinen nousueste.
Aiheesta muualla

Roikonen sukuhistoriaa Ilmestyskirja 1918 – Taulun tarina.  2018., Leuhunkosken historiaa
Vattenfall, Saarijärven reitin kalatiet, Vattenfall, 2021
| n k Perustiedot Wikidatassa: Leuhunkosken vesivoimalaitos (Q19705998)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: vesivoimalaitos
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Saarijärvi
koordinaatit: 62°40′06″N 25°16′08″E﻿ / ﻿62.66828°N 25.269°E﻿ / 62.66828; 25.269
Vieno Levänen

Vieno Levänen-Sandelin (ven. Виено Абельевна Левянен-Санделин, 1. syyskuuta 1911 Hancock – 30. toukokuuta 1998) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden ja laulujen suomentaja.
Vieno Levänen syntyi amerikansuomalaiseen työläisperheeseen, joka palasi Suomeen vuonna 1920. Levänen kävi koulunsa Kotkassa ja opiskeli vuosina 1929–1932 Helsingin yliopistossa harrastaen myös kieliä ja musiikkia. Perhe muutti Petroskoihin vuonna 1932, ja samana vuonna Levänen meni naimisiin näyttelijä Alarik Sandelinin kanssa.
Levänen työskenteli säestäjänä Petroskoin radiossa, opetti suomea ja käänsi aluksi saksasta ja myöhemmin myös venäjästä. Hänen miehensä kuoli vuonna 1937 ja isä ammuttiin vuonna 1938. Levänen, hänen äitinsä ja kaksi lastaan karkotettiin Petroskoista Puudosin piiriin ja edelleen Tšeboksaryyn. Sodan aikana perhe oli evakossa Permin alueella.
Palattuaan Petroskoihin vuonna 1946 Levänen työskenteli radion toimittajana ja kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Vuonna 1950 hän siirtyi suomenkielisen kaunokirjallisuuden toimittajaksi kirjakustantamoon. Levänen on suomentanut paljon venäläistä ja neuvostokirjallisuutta sekä sanoittanut lauluja. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1955.
Artem Milevskyi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. tammikuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Mazyr, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 190 cm
Junioriseurat
: Zmina Borysfen Dynamo Kiova
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002– | Dynamo Kiova | 79 (19) |
Maajoukkue
| 2006– | Ukraina | 14 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. maaliskuuta 2006.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 30. kesäkuuta 2006.
Artem Volodymyrovitš Milevskyi (ukr. Артем Володимирович Мілевський, s. 12. tammikuuta 1985 Mazyr, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläissyntyinen mutta sittemmin ukrainalaistunut jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä pitkään muun muassa Kiovan Dynamossa. Milevskyi siirtyi Dynamon paitaan Borysfen-2 Boryspilista vuonna 2002.
Milevskyi pelasi alle 16-vuotiaiden EM-turnauksessa vuonna 2000 Valko-Venäjän joukkueessa, ennen siirtymistään Ukrainan väreihin. Milevskyi valittiin Ukrainan joukkueeseen vuoden 2006 alle 21-vuotiaiden EM-kisoihin, joissa hän esitti hyviä otteita vieden joukkueensa aina finaaliin asti ja tullen itse valituksi kisojen tähdistöön.
Milevskyi valittiin Ukrainan jalkapallomaajoukkueeseen Saksan vuoden 2006 MM-kisoihin, joissa hän teki ensiesiintymisensä 19. kesäkuuta Ukrainan toisessa alkulohko-ottelussa Saudi-Arabiaa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle 86. peliminuutilla. Ukraina voitti pelin 4–0. Milevskyi pääsi kentälle myös 1–0-voittoon päättyneen kolmannen alkulohko-ottelun lopulla, kun vastassa oli Tunisia. Neljännesvälierässä Sveitsiä vastaan jatkoajalla kentälle päässyt Milevskyi onnistui maalinteossa rangaistuspotkukilpailussa, kun Ukraina voitti Sveitsin. Tuleva maailmanmestari Italia pudotti Ukrainan puolivälierässä numeroin 3–0 ja avauskokoonpanossa pelannut Milevskyi vaihdettiin kentältä 72. minuutilla.
Aiheesta muualla

Artem Milevskyin esittely Dynamo Kiovan sivustolla (englanniksi)
Ukrainan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Šovkovskyi |
2 Nesmatšnyi |
3 Jatsenko |
4 Tymoštšuk |
5 Jezerskyi |
6 Rusol |
7 Ševtšenko |
8 Šelajev |
9 Husjev |
10 Voronin |
11 Rebrov |
12 Pjatov |
13 Tšyhrynskyi |
14 Husin |
15 Milevskyi |
16 Vorobei |
17 Vaštšuk |
18 Nazarenko |
19 Kalynytšenko |
20 Bjelik |
21 Rotan |
22 Sviderskyi |
23 Šust |
Valmentaja Bloh’in
Miljoonan vuoden yksinäisyys

| Miljoonan vuoden yksinäisyys |
| --- | --- |
Kirjailija:  Pekka Teerikorpi
Genre:  tähtitieteen historia
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  383
ISBN:  978-951-1-22183-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Miljoonan vuoden yksinäisyys: Kertomus maailmankaikkeuden ymmärtämisestä on Pekka Teerikorven vuonna 2007 julkaisema kirja tähtitieteen historiasta.
Aiheesta muualla

Tiina Raevaara: Hajottakaa pallonkehät, paljastakaa kaikkeus. Helsingin sanomat 29.4.2008.
Pekka Tuomikoski: Miljoonan vuoden yksinäisyys[vanhentunut linkki]. Keskipohjanmaa 10.11.2007.
Milford Haven

| Milford Haven Aberdaugleddau |
| --- | --- |
 Milford Havenin satama
 Milford Haven
 Koordinaatit: 51°43′00″N, 5°3′0″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Wales
Kreivikunta:  Pembrokeshire
Väkiluku (2011):  13 907
 
 www.milfordhaventowncouncil.org.uk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Milford Haven (kymriksi Aberdaugleddau) on pikkukaupunki Etelä-Walesissa Pembrokeshiren kreivikunnassa. Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli noin 14 000.
Kaupunki on rakennettu syvän luonnonsataman äärelle. Siellä on toiminut sotalaivasto ja valaanpyyntialuksia. Nykyisin se on merkittävä öljysatama, sillä se on Länsi-Euroopassa yksi harvoista satamista johon pääsee tankkerilla.
Kaupungin pormestarina toimi vuosina 2008–2009 John Roberts.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Milford Haven Wikimedia Commonsissa
Mariusz Lewandowski

Mariusz Lewandowski vuonna 2007
Mariusz Lewandowski (s. 18. toukokuuta 1979 Legnica) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi pitkään ukrainalaisseura FK Šah’tar Donetskissa. Hän kuului Puolan maajoukkueeseen vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa ja pääsi vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa hän kuului avauskokoonpanoon Puolan kaikissa kolmessa ottelussa. Hän on pelannut kaikkiaan 66 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Mikki Hiiren jouluaatto

| Mikki Hiiren jouluaatto> Mickey's Christmas Carol |
| --- | --- |
 Mikki Hiiren jouluaaton englanninkielinen alkuruutu
Ohjaaja:  Burny Mattinson
Käsikirjoittaja:  Charles Dickens (romaani)   Burny Mattinson   Tony L. Marino   Ed Gombert
Tuottaja:  Burny Mattinson
Säveltäjä:  Irwin Kostal
Pääosat:  Wayne Allwine   Clarence Nash   Hal Smith
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures
Levittäjä:  Cinema International Corporation Fandango at Home Disney+
Ensi-ilta:   20. lokakuuta 1983    16. joulukuuta 1983
Kesto:  24 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mikki Hiiren jouluaatto, alkuperäisellä teatterikierroksella Mikin jouluaatto, (engl. Mickey's Christmas Carol) on vuonna 1983 valmistunut yhdysvaltalainen lyhytelokuva, jonka tuotti Walt Disney Productions. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 20. lokakuuta 1983 ja Yhdysvalloissa 16. joulukuuta. Ensimmäisen suomenkielisen ääniohjauksen teki Matti Ranin.
Mikki Hiiren jouluaatto on mukaelma Charles Dickensin romaanista Jouluaatto, ja Roope Ankka esittää Ebenezer Scroogea ja Mikki Hiiri Bob Cratchitiä. Elokuva oli ensimmäinen Mikki-aiheinen elokuva 30 vuoteen. Mikki Hiiren jouluaatto oli Oscar-ehdokkaana parhaana lyhytanimaationa.
Elokuva oli Clarence Nashin viimeinen suuri rooli Aku Ankkana (hän esiintyi vielä myöhemmin Akuna muun muassa mainoksissa). Elokuvassa nähdään monia Disneyn eläinmaailman hahmoja, kuten muun muassa Mummo Ankka, mutta heillä ei ole vuorosanoja. Pluto on ainoa Disneyn vakiohahmoista, joka ei esiinny elokuvassa.
Englanninkielisessä versiossa hahmoja kutsutaan samoilla nimillä kuin romaanissa, mutta alkuperäisessä suomenkielisessä jälkiäänityksessä hahmoja kutsutaan esittäjiensä mukaan, esimerkiksi Roope Ankkaa Roopeksi ja Mikki Hiirtä Mikiksi. Elokuvan toisessa jälkiäänityksessä 2000-luvulta hahmojen nimet pysyvät romaanin kanssa samoina, paitsi että Ebenezer Scroogen sukunimi on vaihdettu Ankaksi ja Bob Cratchitin sukunimi Hiireksi