stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Otto Wels

Otto Wels
Otto Wels (15. syyskuuta 1873 – 16. syyskuuta 1939) oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja vuosina 1919–1933 ja kansanedustaja 1920–1933.
Wels syntyi Berliinissä majatalon isännän perheeseen. Hän aloitti työt tapiseeraajan oppipoikana ja liittyi SPD:hen vuonna 1891. Vuosina 1895–1897 hän palveli Saksan armeijassa. Sen jälkeen hän työskenteli ammattiyhdistyksessä, puolueen tehtävissä ja SPD:n pää-äänenkannattajan Vorwärtsin lehdistökomiteassa.
Saksan vallankumouksen aikana marraskuussa 1918 Wels oli Berliinin työläisneuvoston jäsen ja kaupungin sotilaskomentaja. Vuonna 1920 SPD:n puheenjohtajana hän organisoi yleislakon, jonka avulla äärioikeistolainen Kappin vallankaappaus nujerrettiin. Tämän jälkeen hän painosti puoluetoverinsa Gustav Nosken eroamaan puolustusministerin paikalta. Wels tuki SPD:n puolisotilaallisten järjestöjen Reichsbannerin ja Eiserne Frontin perustamista äärioikeiston ja -vasemmiston samantyyppisiä järjestöjä vastaan.
Vuonna 1923 Welsistä tuli Saksan edustaja Sosialistiseen internationaaliin (tuolloin nimellä Sosialistinen Työväen Internationaali).
Maaliskuussa 1933 Wels oli ainoa valtiopäiväedustaja, joka piti puheen Hitlerin valtalakia vastaan. SPD:n edustajat äänestivät lakia vastaan viimeisessä valtiopäivien istunnossa, johon osallistui useita puolueita. Kommunistit eivät voineet osallistua, koska heidät oli siinä vaiheessa jo kielletty. Kaikki muut puolueet keskustasta oikeistoon äänestivät Hitlerin hyväksi. Wels valittiin vielä huhtikuussa puolueen puheenjohtajaksi. Pian valtalain hyväksymisen jälkeen natsihallitus kielsi SPD:n, muut puolueet lakkauttivat itsensä ja Saksasta tuli yksipuoluediktatuuri.
Wels lähti maanpakoon Saarin alueelle, joka kuului siihen aikaan Kansainliiton hallintaan, ja häneltä evättiin Saksan kansalaisuus. Hän työskenteli SPD:n pakolaisorganisaatiossa Prahassa ja sitten Pariisissa, jossa hän kuoli syksyllä 1939.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otto Wels Wikimedia Commonsissa
DK Jungle Climber

| DK: Jungle Climber |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Paon
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Pelisarja:  Donkey Kong
Julkaistu:  JP 9.elokuuta 2007
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  moninpeli ja yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3  USK 0 
Alusta:  Nintendo DS, Wii U
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Donkey Kong Jungle Climber on vuonna 2007 Nintendo DS:lle julkaistu tasohyppely. Pelin on kehittänyt Paon ja se on osa Donkey Kong -pelisarjaa.
Pelin edeltäjä on Game Boy Advancelle julkaistu DK King of Swing.
Pelaaminen

Pelin tarkoitus on seikkailla Donkey Kong -nimisellä apinahahmolla pitkin pelissä olevia saaria ja tasoja, joiden vaikeusasteet muuttuvat entisestään Donkey kongin seikkaillessa tasojen läpi.
Aiheesta muualla

DK: Jungle Climber MobyGamesissa (englanniksi)
Northland

| Northland Te Tai Tokerau |
| --- | --- |

 Northlandin sijainti Uuden-Seelannin kartalla
Valtio:   Uusi-Seelanti
Piirikunnat:  Far North Kaipara Whangarei
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Whangarei
 – Puheenjohtaja:  Bill Shepherd
Pinta-ala:  13 286 km²
Väkiluku (2015):  168 300
 – väestötiheys:  12,67 as./km²
Kielet:  englanti, maori
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NZ-NTL
 
Northland regional council
Northland (maoriksi Te Tai Tokerau) on hallinnollinen alue Uudessa-Seelannissa, Pohjoissaaren pohjoisosassa.
Alue ja asutus

Hallinnollinen alue on pinta-alaltaan 13 286 km² ja arvioitu väkiluku vuonna 2015 oli 168 300.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Northland Wikimedia Commonsissa
Uuden-Seelannin alueet
Auckland
Bay of Plenty
Canterbury
Gisborne
Hawke's Bay
Manawatu-Wanganui
Marlborough
Nelson
Northland
Otago
Southland
Taranaki
Tasman
Waikato
Wellington
West Coast
Dekadi

Dekadi tarkoittaa (matematiikassa) luonteeltaan logaritmista väliä, jonka yläraja on alarajan kymmenkerta. Esimerkiksi väli [100, 1 000[ muodostaa yhden dekadin.
Käyttö

Dekadia käytetään yleensä kuvaamaan jonkin suureen vaihteluväliä logaritmisella asteikolla. Jos ihminen kuulee taajuudet 20 Hz – 20 kHz, taajuuden vaihteluväli on kolme dekadia, koska log10(20 000/20) = log10(1 000) = 3. Dekadia käytetään myös vertailussa: jos jokin luku on sata kertaa niin suuri kuin toinen luku, niiden suhde voidaan ilmaista sanomalla suuremman luvun olevan kaksi dekadia suurempi kuin pienempi luku.
FirstEnergy Stadium

| FirstEnergy Stadium |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Cleveland, Ohio
Koordinaatit:  41°30′22″N, 81°41′58″W
Rakennustyöt aloitettu:  15. toukokuuta 1997
Avattu:  12. syyskuuta 1999
Remontoitu:  2014 ja 2015.
Kenttä:  Kentucky Bluegrass
Aiemmat nimet:  Cleveland Browns Stadium (1999–2013)
Käyttäjät
 Cleveland Browns (1999–) 
Katsojakapasiteetti
 67 431 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
FirstEnergy Stadium on amerikkalaisen jalkapallon stadion Clevelandin kaupungissa. Stadionin pääkäyttäjä on NFL-seura Cleveland Browns.
Stadionin rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1997. Rakennuspäätöksen takana on päätös, jonka mukaan että Cleveland sai uuden laajennusjoukkueen vuonna 1999. Ensimmäinen ottelu stadionilla pelattiin 12. syyskuuta 1999, kun Browns kohtasi Pittsburgh Steelersin. Stadion tunnettiin aluksi nimellä Cleveland Browns Stadium, mutta stadion nimettiin nykyiseksi FirstEnergy Stadiumiksi tammikuussa 2013. Se on nimetty ohiolaisen sähköyhtiön FirstEnergyn mukaan. Vuosina 2014 ja 2015 stadionia remontoitiin, minkä jälkeen stadionin yleisökapasiteetti laski noin 67 tuhanteen entisestä 73 200:sta. Vuodesta 2017 lähtien stadionille on mahtunut 67 895 euroa.
Otto Wegelius

Otto Wegelius vuonna 1971.
Carl Otto Wegelius (21. lokakuuta 1920 Rauma – 4. huhtikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen vakuutuslääkäri ja Helsingin yliopiston sisätautiopin professori.
Otto Wegeliuksen vanhemmat olivat Alfred Emil Wegelius ja vapaaherratar Saga Maria Stackelberg. Ylioppilaaksi 1938 tultuaan Wegelius aloitti lääketieteen opinnot, mutta sota-aika keskeytti ne aluksi. Talvisodassa Wegelius taisteli muun muassa Summassa, jatkosodassa Sallan rintamalla ja Rukajärven suunnalla. Lääketieteen kandidaatiksi Wegelius valmistui asemasodan aikana 1943 ja sotien jälkeen hän työskenteli Ruotsissa. Helsingin yliopistoon Wegelius tuli apulaislääkäriksi 1949 ja väitteli ihon kimmokudoksen kehittymisestä 1952. Marian sairaalan apulaislääkärin työnsä ohella hän jatkoi sidekudostutkimuksiaan Kööpenhaminassa 1955 ja 1957, minkä jälkeen hän oli 1958–1959 Rockefeller-stipendiaattina Columbian yliopistossa New Yorkissa.
Vuonna 1960 Wegelius nimitettiin Helsingin yliopiston sisätautiopin apulaisopettajaksi, 1964 hänestä tuli apulaisprofessori, ja 1971–1983 hän toimi professorina sekä ruotsinkielistä opetusta antavan IV sisätautien klinikan ylilääkärinä.
Tutkijana ja opettajana Wegelius paneutui reuman hoitoon. Yliopiston työnsä ohella hän toimi Eläke-Varman vakuutuslääkärinä 1961 ja ylilääkärinä 1962–1985. Hänellä oli myös useita järjestö- ja luottamustehtäviä.  Wegelius julkaisi omaelämäkerralliset kirjat Slumpens vägar (1998) ja Slumpens skördar (2008) sekä runokokoelman Vemod (2008).
Wegeliuksen puoliso vuodesta 1948 oli Maria Christina Elisabeth Lundqvist (s. 1927).
Aiheesta muualla

Wegelius, Otto hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
David Price (baseballpelaaja)

David Price vuonna 2013.
David Taylor Price (s. 26. elokuuta 1985 Murfreesboro, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelaa syöttäjänä.
Price aloitti Major League -uransa syyskuussa 2008. Hän on edustanut Tampa Bay Raysia vuosina 2008–2014, Detroit Tigersia vuosina 2014–2015, Toronto Blue Jaysiä vuonna 2015 sekä Boston Red Soxia vuodesta 2016. Hänet on palkittu liigan parhaana syöttäjänä Cy Young -palkinnolla American Leaguessa vuonna 2012 sekä valittu American Leaguen tähdistöjoukkueeseen vuosina 2010–2012 ja 2014–2015. Hän kuului World Seriesin voittaneeseen joukkueeseen kaudella 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta David Price (baseballpelaaja) Wikimedia Commonsissa
Cornellin yliopisto

| Cornellin yliopisto> Cornell University |
| --- | --- |
  
 lat. Universitas Cornelliana 
Motto:  I would found an institution where any person can find instruction in any study - Ezra Cornell vuonna 1865
Perustettu:  1865
Tyyppi:  yksityinen
Säätiön varat:  4,3 miljardia dollaria
Rehtori:  David J. Skorton
Henkilökunta:  2 600
Opiskelijoita:  20 500
Jatko-opiskelijoita:  6 600
Sijainti:  Ithaca, New York  Yhdysvallat
Kampus:  Pieni kaupunki, 745 eekkeriä (n. 3 km²)
Maskotti:  Virallisesti maskottia ei ole, mutta epävirallisesti maskottina toimii Touchdown-karhu
Yhteistyö:  Ivy League
Sivusto:  www.cornell.edu
Cornellin yliopisto (engl. Cornell University) on yksityinen yhdysvaltalainen yliopisto, joka sijaitsee Ithacassa, New Yorkin osavaltiossa. Yliopiston kaksi lääketieteen kampusta sijaitsevat New Yorkissa ja Qatarissa. Yliopiston perusti vuonna 1865 Ezra Cornell, ja se on eliittiyliopistojen muodostaman ryhmän, Ivy Leaguen nuorin jäsen.
Yliopiston lempinimi on Big Red, joka tarkoittaa isoa punaista. Yliopistossa on opiskellut tai opettanut 40 Nobel -palkinnon voittajaa.
Opiskelu

Yliopistossa on noin 20 500 opiskelijaa, joista alempaa korkeakoulututkintoa suorittaa 13 900 ja sitä ylemmäntason opintoja noin 6 600 opiskelijaa.
Yliopiston tavoitteena on tutkiminen ja yliopisto käyttikin vuonna 2006 605 miljoonaa dollaria tutkimukseen ja kehittelyyn. Suurin osa tutkimusrahoista meni lääketieteelle. Vuodesta 1962 yliopisto on ollut mukana kehittämässä miehittämätöntä lentoa Marsiin.
Yliopistoon kuuluu muun muassa lääketieteellinen, eläinlääketieteellinen, oikeustieteellinen ja luonnontieteellinen tiedekunta. Yliopiston Qatarissa sijaitseva lääketieteellinen tiedekunta perustettiin vuonna 2004 ja edustaa ensimmäistä yhdysvaltalaista lääketieteellistä tiedekuntaa, joka toimii Yhdysvaltain ulkopuolella. Qatarin lääketieteellisen tiedekunnan lisäksi yliopisto omistaa monia eri laitoksia ympäri maailmaa, kuten Arecibon radioteleskooppiin Puerto Ricossa.
Vuonna 2006 yliopiston sisäänpääsyprosentti oli noin 24,7 prosenttia. Yliopistossa on opiskelijoita jokaisesta Yhdysvaltain osavaltiosta ja yli 120 eri maasta. Vuonna 2005 28 prosenttia uusista opiskelijoista edusti vähemmistöjä. Suurin tiedekunta yliopistossa on humanistinen ja luonnontieteellinen tiedekunta, jossa opiskelee noin 31,5 prosenttia koko opiskelijamäärästä. Pienin tiedekunta yliopistossa on taiteen ja arkkitehtuurin tiedekunta, jossa opiskelee noin 3,8 prosenttia opiskelijoista.
Yliopisto oli ensimmäinen yliopisto, joka alkoi opettaa moderneja itämaisia kieliä. Yliopisto opettaa monia pääaineita, joissa painotetaan kansainvälisyyttä. Näitä pääaineita ovat muun muassa Afrikan ja Saksan opinnot.
Sijoitus yliopistovertailuissa

Yliopisto valittiin 2007 Yhdysvaltain seitsemänneksi parhaaksi yliopistoksi ja kahdenneksitoista parhaaksi yliopistoksi maailmalla vuonna 2006. Yliopiston eläinlääketieteellinen tiedekunta arvioitiin vuonna 2007 Yhdysvaltain parhaaksi eläinlääketieteelliseksi tiedekunnaksi.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Cornellin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 13.
Kirjasto

Yliopiston kirjasto on yhdenneksitoista suurin opiskelijakirjasto Yhdysvalloissa. Yliopiston kirjasto oli ensimmäinen kirjasto Yhdysvalloissa, joka salli opiskelijoiden lainata kirjoja kirjastosta. Lukuvuonna 2005–2006 yliopistossa oli rekisteröitynyt 886 opiskelijajärjestöä. Vanhin opiskelijajärjestö yliopistossa on Cornell University Glee Club, joka on perustettu vuonna 1868. Yliopiston päivittäinen opiskelijalehti, The Cornell Daily Sun, on Yhdysvaltain vanhin itsenäinen opiskelijalehti.
Kampusalue

Yliopiston kampus jakaantuu kolmeen osaan, pohjoiseen, länteen ja ns. Collegetowniin. Pohjoiskampus on lähes täysin ensimmäisen vuoden opiskelijoiden käytössä.
Merkittäviä henkilöitä

Yliopistosta valmistuneet tunnetaan nimellä ”Cornellians”. Yliopistossa on opiskellut monia valtionpäämiehiä, kuten Lee Teng-hui. Lisäksi yliopistosta on valmistunut muun muassa Joe Nieuwendyk, Robert Atkins, Henry Heimlich, Christopher Reeve ja Robert F. Engle. Yliopistossa on opiskellut kahdeksan NASAn astronauttia.
Suomalainen filosofi Georg Henrik von Wright toimi Helsingin ja Cambridgen yliopistojen professuuriensa ohella Cornellin yliopiston vierailevana professorina pariin otteeseen 1950-luvulla sekä vuosina 1965–1977.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yliopiston viralliset kotisivut (englanniksi)
Castlevania (pelisarja)

| Castlevania> Akumajō Dracula |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Konami
Julkaisija:  Konami
Lajityyppi:  tasohyppely, toimintaseikkailu
Alusta:  NES, SNES, PC Engine, PlayStation, PlayStation 2, PlayStation 3, Xbox 360, Wii ym.
Ensijulkaisu:  Castlevania (1986)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Castlevania (tunnetaan kotimaassaan Japanissa nimellä jap. 悪魔城ドラキュラ, Akumajō Dracula) on japanilaisen Konami-yhtiön pelisarja. Sarjan peleistä suurin osa on kaksiulotteisia toimintaseikkailuja tasohyppelyiden elementeillä. Sarjan sisältö keskittyy pääosin taisteluun vampyyreja, epäkuolleita ja muita pahuuden voimia vastaan. Vaikka sarja on tyyliltään perin suoraviivainen ja toimintapainotteinen, on siihen vuosien varrella ripoteltu mukaan myös roolipeliominaisuuksia. Tästä menestynein esimerkki lienee vuonna 1997 julkaistu Symphony of the Night.
Pelisarja aloitti virallisesti vuonna 1986, jolloin 8-bittiselle Famicom Disk System -laitteelle julkaistiin peli Akumajō Dracula (jap. 悪魔城ドラキュラ, ”Paholaislinna Dracula”). Japanissa suurin osa sarjan peleistä on julkaistu Akumajō Dracula -nimen alla, mutta nimi ei ole pysynyt vakiona koko sarjan ajan. Joissain Japanin julkaisuissa on käytetty myös nimiä Vampire Killer ja Castlevania.
Castlevania-pelit

Seuraavassa listassa ovat kaikki Castlevania-pelit Japanin julkaisujärjestyksessä.
Castlevania (1986, Famicom Disk System, Nintendo Entertainment System, Amiga, Commodore 64, MS-DOS, Game Boy Advance)
Vampire Killer (1986, MSX)
Haunted Castle (1988, Kolikkopeli, PlayStation 2)
Castlevania II: Simon's Quest (1988, Nintendo Entertainment System)
Castlevania: The Adventure (1989, Game Boy, Game Boy Color)
Castlevania III: Dracula's Curse (1990, Nintendo Entertainment System)
Super Castlevania IV (1991, Super Nintendo Entertainment System)
Castlevania II: Belmont's Revenge (1991, Game Boy, Game Boy Color)
Kid Dracula (1993, Game Boy)
Castlevania: Rondo of Blood (1993, PC Engine, PlayStation Portable)
Akumajō Dracula (1993, Sharp X68000)
Castlevania: The New Generation (1994, Sega Genesis)
Castlevania: Vampire's Kiss (1995, Super Nintendo Entertainment System)
Castlevania: Symphony of the Night (1997, PlayStation, PlayStation Portable, Sega Saturn, Xbox Live Arcade)
Castlevania Legends (1998, Game Boy)
Castlevania 64 (1999, Nintendo 64)
Castlevania: Legacy of Darkness (1999, Nintendo 64)
Castlevania: Circle of the Moon (2001, Game Boy Advance)
Castlevania Chronicles (2001, PlayStation)
Castlevania: Harmony of Dissonance (2002, Game Boy Advance)
Castlevania: Aria of Sorrow (2003, Game Boy Advance)
Castlevania: Lament of Innocence (2003, PlayStation 2) (kronologisessa järjestyksessä ensimmäinen peli)
Castlevania: Dawn of Sorrow (2005, Nintendo DS)
Castlevania: Curse of Darkness (2005, PlayStation 2, Xbox)
Castlevania: Portrait of Ruin (2006, Nintendo DS)
Castlevania: The Dracula X Chronicles (2007, PlayStation Portable)
Castlevania: Order of Ecclesia (2008, Nintendo DS)
Akumajō Dracula – The Arcade (2008, kolikkopeli)
Castlevania Judgment (2009, Wii)
Castlevania: Harmony of Despair (2010, Xbox Live Arcade)
Castlevania: Lords of Shadow (2010, PlayStation 3, Xbox 360)
Castlevania: Lords of Shadow - Mirror of Fate (2013, Nintendo 3DS)
Castlevania: Lords of Shadow 2 (2014, PlayStation 3, Windows, Xbox 360)
Sarjan tarina ja hahmot

Sarjan perustarina ulottuu lähes tuhannen vuoden ajanjaksolle ja koostuu taistelusta vampyyrien valtiaan, Draculan, ja Belmont-perheen välillä. Alkuperäisen idean mukaan Draculan voima vahvistuu kerran vuosisadassa sellaisiin mittasuhteisiin, että hän nousee tuonpuoleisesta valloittakseen – ja siten myös kenties tuhotakseen – maailman. Tässä kohtaa kuvaan astuu tavallisesti Belmont, joka lähtee salaperäisten, suvussaan kulkevien voimiensa kera haastamaan Draculan pimeyden armeijan ja lopulta Draculan itsensä mahdin.
Vaikka tarinan pääpaino on Draculan ja Belmontien vastakkainasettelussa, kaikissa pelissä Dracula ei suoranaisesti esiinny omassa persoonassaan eikä hänen tuhoamistaan tavoitteleva päähenkilö ole aina Belmont.
On huomattavaa että vuonna 2010 julkaistu Castlevania: Lords of Shadow toimii niin sanottuna "reboottina" koko pelisarjan tarinalle, eli se on aloittanut täysin uuden tarinan joka ei ole yhteydessä aiempiin Castlevania-peleihin. Lords of Shadow -pelille on julkistettu olevan tulossa myös kaksi jatko-osaa.
Sarjan tarina ja hahmot > Belmont-klaani

Belmontit ovat vampyyrinmetsästäjien klaani, joka toimii Draculan päävihollisena lähes koko pelisarjan ajan. Lukuisat eri Belmontit ovat tuhonneet Draculan vuosisatojen aikana. Ensimmäinen pelaajille esitetty Belmont-klaaniin kuuluva protagonisti on Simon Belmont vuonna 1986 NES:ille julkaistussa Castlevaniassa.
Belmontien päätaisteluase on tavanomaisesta yliluonnollisten voimien vastaisesta arsenaalista jokseenkin poikkeava; ruoska. Kyseinen ruoska on ladattu vampyyrien vastaisella voimalla, ja se tunnetaankin englanniksi nimellä "Vampire Killer" (Vampyyrintappaja). Ruoska toimii samalla aseena kaikkia pimeyden voimia vastaan. PlayStation 2 -konsolille julkaistu Lament of Innocence (Euroopassa ja Japanissa vain Castlevania), tarjosi selityksen ruoskalle ja sen voimien alkuperälle. Myöhemmät pelit ovat myös selventäneet että vain Belmontin suvun täydet jäsenet voivat käyttää ruoskaa sen täysissä voimissa ilman ongelmia. Kaikille muille ruoskan käyttäminen on vaarallista, sillä ruoska alkaa imeä elinvoimaa sen käyttäjästä kohtalokkain seurauksin.
Sarjan tarina ja hahmot > Morris-suku

Morrisin perhe on toinen vampyyrimetsätäjien suku, ja he ovat epäsuorasti sukua Belmonteille.
Tuntemattomasta syystä Belmont-klaani ei pystynyt käyttämään legendaarista Vampire Killer -ruoskaa enää 1800-luvun aikoihin. Oli tehty ennustus, että Draculan linna tulee ilmestymään vuonna 1999, ja ennen sitä Belmontit eivät saa käyttää ruoskaa. Tästä syystä Belmontit luovuttivat ruoskan Morrisin suvulle. Kaiken kaikkiaan kolme eri Morrisin perheen sukupolvea taistelivat voitokkaasti Draculaa vastaan: Quincy, John ja Jonathan. Kuitenkin ruoskan käyttö on vaarallista Morriseille, koska he eivät ole suoraa sukua Belmonteille ja siksi ruoska imee isäntänsä elinvoimaa jos sitä käytetään liian pitkään. Tämä koitui lopulta John Morrisin kuolemaksi.
Morris-klaani on tarkoitettu luomaan yhteys Bram Stokerin Dracula-romaaniin, sillä pelin Castlevania: The New Generation päähahmona nähdään hahmo nimeltä John Morris, joka tarinan mukaan on Bram Stokerin Draculassa esiintyneen hahmon Quincy Morrisin poika. Morrisin suvun esiintyminen sarjassa jatkui vielä pelissä Castlevania: Portrait of Ruin, jonka päähahmona taas on John Morrisin poika Jonathan.
Sarjan tarina ja hahmot > Muita päähahmoja

Alucard on Draculan poika. Alucardin äiti on ihminen, joten hän on puolivampyyri. Alucardin äiti Lisa poltettiin roviolla koska häntä syytettiin noidaksi, ja tämä on yksi syistä miksi Dracula vihaa ihmisiä niin suuresti. Alucard teki ensiesiintymisensä pelissä Castlevania III: Dracula’s Curse, jossa hän taisteli Draculaa vastaan Trevor Belmontin rinnalla. Pelin jälkeen hän vaipui uneen 300 vuodeksi, ja palasi päähahmon roolissa pelissä Castlevania: Symphony of the Night. Tämän jälkeen Alucard esiintyi myös peleissä Aria of Sorrow ja Dawn of Sorrow, joissa hän esiintyy valeasussa ja valenimellä Genya Arikado.
Soma Cruz on päähahmo peleissä Aria of Sorrow ja Dawn of Sorrow. Dracula itse voitettiin lopullisesti vuonna 1999, ja Soma on Draculan uudelleensyntymä. Soma ei kuitenkaan itse ole paha, mutta on perinyt Draculalta kyvyn hirviöiden sielujen hallitsemiseen.
Shanoa on päähahmo pelissä Castlevania: Order of Ecclesia. Shanoa on nainen, joka oli jäsen järjestössä nimeltä Ecclesia. Kun Belmontit katosivat 1800-luvun alussa, perustettiin monia organisaatioita vastustamaan Draculaa. Yksi näistä oli Ecclesia, joka oli keksinyt glyphit, jotka ovat taikamerkkejä jotka sisältävät monenlaisia voimia. Dracula ilmestyi jälleen näihin aikoihin, ja Shanoan ansiosta hänet tuhottiin myös tällä kertaa.
Nathan Graves on päähahmo pelissä Castlevania: Circle of the Moon, joka julkaistiin vuonna 2001 Game Boy Advancelle. Nathan on vampyyrintappaja Morris Baldwinin oppipoika ja tämän pojan Hughin ystävä. Vuonna 1830 he lähtevät yhdessä kohti Draculan palvelijan Camillan linnaa, jossa linnan emäntä on herättänyt Draculan henkiin. Vampyyrintappaja-ruoskan ja maagisten tarot-korttien avulla Nathan selvittää tiensä kukistaakseen sekä Camillan että Draculan. Nykyisellään Circle of the Moonin tapahtumat on poistettu virallisen kaanonin ulkopuolelle vuodesta 2002 lähtien Koji Igarashin toimesta, hänen tyytymättömyydestä peliin, ja täten kronologiassa 1800-luvulle sijoittuvat tapahtumat on korvattu Order of Ecclisia -pelin tapahtumilla.
Sensuuri

Castlevania on kärsinyt ehkäpä näkyvimmin Nintendo of American 1980-luvun lopun ja 1990-luvun alun sensuuripolitiikasta, jolla päätettiin millaisia pelejä mm. Nintendo Entertainment Systemille ja Super Nintendo Entertainment Systemille sai julkaista. Castlevanian kohdalla vaihdettiin lukuisia raamatullisia nimiä, uskonnollisia symboleja poistettiin ja joidenkin pelien zombien värejä vaihdettiin jotta ne näyttäisivät vähemmän ihmisiltä. Rankimmin sensuuria harrastettiin kuitenkin Euroopassa jossa mm. Castlevania: Bloodlinesin nimi jouduttiin vaihtamaan vain siksi koska se sisälsi sanan blood (veri). Myös alkuruudun punainen veri vaihdettiin siniseksi nesteeksi.
Musiikki

Pelisarjan musiikit ovat olleet pelisarjan elinkaaren aikana varsin suosittuja, ja pelisarjalla on ollut useita säveltäjiä. Pelien musiikeista on myös tuotettu runsas määrä remix-versioita, sekä Konamin että fanien toimesta.
Castlevania-sarjan, kuten myös monien muiden Konamin tuottamien pelien, musiikkien tekijäksi merkitään usein Konami Kukeiha Club, joka on yhteisnimitys Konamilla työskenteleville säveltäjille. Ensimmäisen Castlevania-pelin säveltäjänä toimivat Kinuyo Yamashita ja Satoe Terashima. Sarjan myöhemmissä julkaisuissa kenties tunnetuin säveltäjä on Michiru Yamane, joka muistetaan erityisesti hyvin vastaanotetun Castlevania: Symphony of the Nightin säveltäjänä.
Pelisarjan tunnetuimpia kappaleita edustavat mm. Vampire Killer, Bloody Tears, Beginning ja Theme of Simon Belmont. Nämä kyseiset kappaleet tekivät kukin oman ensiesiintymisensä sarjan ensimmäisen neljän numeroidun pelin aikana. Kaikki edellä mainitut, kuten myös iso määrä muita kappaleita, on tehnyt esiintymisiä useissa myöhemmin julkaistuissa Castlevania-peleissä uudelleensoitettuina versioina. Mm. Castlevania Judgement -pelin soundtrack koostuu suurilta osin vanhojen pelien musiikeista uudelleen soitettuina.
Muu media

Pelisarjaan perustuen on tehty muun muassa Castlevania-televisiosarja.