stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavo Paalu
Luottamustoimet

Paalu toimi Jalkaväen harjoitusohjesääntökomitean jäsenenä vuosina 1919–1921 ja Suomen ja Venäjän välisen Karjalankannaksen paikalliskomitean jäsenenä vuonna 1920 sekä polkupyöräpataljoonan järjestelyä suunnitelleen komitean sihteerinä vuonna 1923. Yleisesikunnan kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuonna 1924 ja kenttäohjesääntötoimikunnan jäsenenä vuosina 1927–1931 sekä 2. divisioonan kunniatuomioistuimen varapaheenjohtajana vuosina 1935–1937.
Paalu toimi myös Kouvolan ratsastajien puheenjohtajana vuosina 1933–1935 ja oli Suomen upseeriliiton Kouvolan-Korian alaosaston puheenjohtajana vuosina 1934–1937. ja Jääkäriliiton Kouvolan-Korian-Utin alaosaston puheenjohtajana vuosina 1934–1937. Kouvolan ratsastajien kunniajäsenyys hänelle myönnettiin vuonna 1935.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 10. marraskuuta 1916  Gruppenführer 22. lokakuuta 1917  Luutnantti 7. helmikuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1919  Majuri 6. joulukuuta 1922  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1927  Eversti 6. joulukuuta 1933  Kenraalimajuri 1942  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 29. joulukuuta 1926 |      |  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. komentajamerkki  Vapaudenristi 1. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Kirjallisuutta

Tuokko, Kaino (toim.): Paavo Paalu. Vaiennettu kenraali 1895–1971.  Saarijärvi:  JR 35:n Kilta, 2003.  ISBN 952-91-6420-3
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Kurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla kouluttaja luutnantti Mellis
Klaus Törnudd

Klaus Törnudd vuonna 1968.
Klaus Mattias Törnudd (s. 26. joulukuuta 1931 Helsinki) on suomalainen diplomaatti ja politiikan sekä kansainvälisen politiikan tutkija. Hän on toiminut valtio-opin professorina ja suurlähettiläänä.
Klaus Törnuddin vanhemmat olivat kirjastonjohtaja Allan Törnudd ja lastenhuollontarkastaja Margit Törnudd (o.s. Niininen), joka tuli tunnetuksi kirjailijana. Hän kuuluu isänsä puolelta Törnuddin sivistyssukuun, ja valtiotieteilijä Patrik Törnudd oli hänen veljensä.
Klaus Törnudd kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Svenska Lyceumista vuonna 1949, valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 1956 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1961 ei-sotilaallista yhteistyötä käsitelleestä aiheesta Soviet Attitude towards Non-Military Regional Co-operation. Hän oli työskennellyt jo vuodesta 1958 Suomen ulkoministeriön palveluksessa. Vuosina 1961–1964 hän oli avustajana ja toisena lähetystösihteerinä Suomen YK-edustustossa New Yorkissa.
Törnudd toimi 1964–1966 lähetystösihteerinä Kairossa ja sen jälkeen vuoden ulkoministeriön jaostosihteerinä. Vuosina 1967–1971 hän oli kansainvälisen politiikan professorina Tampereen yliopistossa. Hän kuitenkin palasi diplomaattiuralle, aluksi kahdeksi vuodeksi lähetystösihteeriksi Moskovaan. Vuosina 1973–1974 hän työskenteli ETYK-hankkeeseen liittyneessä erityisedustustossa Genevessä ja sen jälkeen ulkoministeriön poliittisella osastolla, jonka päällikkönä hän toimi vuosina 1977–1981. Tänä aikana osastoa työllisti varsinkin Suomen puolueettomuuden puolustaminen suhteessa Neuvostoliittoon. Syksystä 1981 tammikuuhun 1983 Törnudd oli virkavapaalla ministeriöstä ja hoiti Helsingin yliopiston ruotsinkielistä yleisen valtio-opin professuuria. Hän oli myös yleisen valtio-opin dosentti samassa yliopistossa vuosina 1975–1996 sekä Maanpuolustuskorkeakoulun vieraileva professori 1998–2003.
Vuosina 1983–1988 Törnudd toimi ulkoministeriössä poliittisena alivaltiosihteerinä. Jan-Magnus Janssonin aloitteesta hänelle tarjottiin Hufvudstadsbladetin päätoimittajan tehtävää vuonna 1987, mutta hän päätti jatkaa ulkoasiainhallinnon palveluksessa. Hän toimi 1988–1991 Suomen YK-suurlähettiläänä, turvallisuusneuvostossa 1989–1990. Oltuaan välissä kaksi vuotta neuvottelevana virkamiehenä hän toimi viimeksi Suomen Pariisin-suurlähettiläänä 1993–1996. Tästä tehtävästä Törnudd jäi eläkkeelle. Hän pyrki vielä Euroopan parlamenttiin Ruotsalaisen Kansanpuolueen ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi.
Törnuddin tieteellisestä tuotannosta suuri osa käsittelee multilateraalista diplomatiaa ja YK:ta. Myös turvallisuuspolitiikka ja ihmisoikeuskysymykset ovat olleet hänelle tärkeitä. Hän on lisäksi kirjoittanut osia valtioneuvoston ja eduskunnan historiaa käsitteleviin julkaisusarjoihin.
Törnuddilla on ollut myös paljon kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä. Hän oli 1977–1981 Suomen ETYK-toimikunnan puheenjohtaja ja 1978–1982 Rauhan- ja konfliktintutkimuslaitoksen hallituksen puheenjohtaja. 1980-luvulla hän johti eräitä ydinaseettomien vyöhykkeiden perustamista pohtineita kansainvälisiä työryhmiä.
Aiheesta muualla

Törnudd, Klaus hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Törmäkukat

| Törmäkukat |
| --- | --- |
 Koreatörmäkukka (Scabiosa atropurpurea)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae
Alaheimo::  Dipsacoideae
Suku::  Törmäkukat Scabiosa  L.
Katso myös
   Törmäkukat Wikispeciesissä   Törmäkukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Törmäkukat eli piirtotörmäkukat (Scabiosa) on kasvisuku, joka kuuluu kuusamakasvien heimoon. Aiemmin se on luettu purtojuurikasveihin (Dipsacaceae). Suvussa on noin 65 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa.
Monia törmäkukkalajeja viljellään koristekasveina, lajista riippuen yksivuotisina, kaksivuotisina tai monivuotisina.
Lajeja

Scabiosa atropurpurea – koreatörmäkukka
Scabiosa canescens – tuoksutörmäkukka
Scabiosa caucasica eli Lomelosia caucasica – kaukasiantörmäkukka
Scabiosa columbaria – kivikkotörmäkukka eli ketotörmäkukka eli tähtiruusuruoho
Scabiosa japonica – japanintörmäkukka
Scabiosa lucida – vuoritörmäkukka
Scabiosa nitens – azorientörmäkukka
Scabiosa ochroleuca – keltatörmäkukka
Scabiosa prolifera – karmelintörmäkukka
Scabiosa stellata – tähtitörmäkukka
Scabiosa variifolia – pensastörmäkukka
Tuoksutörmäkukka (Scabiosa canescens)
Kivikkotörmäkukka (Scabiosa columbaria)
Vuoritörmäkukka (Scabiosa lucida)
Keltatörmäkukka (Scabiosa ochroleuca)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Piirtotörmäkukat (Scabiosa)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q147772  Wikispecies: Scabiosa  APDB: 194654  APNI: 88933  CoL: 7CWB  eFloraSA: Scabiosa  EoL: 49101  EPPO: 1SCBG  FloraBase: 22531  FNA: 129360  FoC: 129360  GBIF: 2888800  GRIN: 10795  iNaturalist: 72344  IPNI: 14326-1  IRMNG: 1096855  ITIS: 35409  NBN: NHMSYS0000463255  NCBI: 87007  NZOR: 0b7ad5f1-7491-4b1d-8ea5-7e3164027682  Open Tree of Life: 965921  PLANTS: SCABI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:14326-1  Tropicos: 40030659  VASCAN: 1656  VicFlora: 90189310-1bdb-4929-ab39-1960ca6554b1  WFO: wfo-4000034213
Tykistökoulu

Tykistökoulu (lyhenne TYKK) on Maasotakoulun Koulutuskeskuksen alainen kenttätykistön aselajikoulu, joka sijaitsee Kankaanpäässä Niinisalon varuskunnassa. Tykistökoulun tehtävänä on Suomen puolustusvoimien kenttätykistön henkilökunnan ja reserviläisten kouluttaminen sekä aselajin kehittäminen. Henkilökuntaa koulutetaan kadettikursseilla sekä useilla eri täydennyskoulutuskursseilla. Reserviläisiä koulutetaan erilaisissa kertausharjoituksissa sekä Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen kursseilla.
Historia > Perustaminen

Pietarsaaren tykistökoulu perustettiin 7.2.1918 everstiluutnantti Vilho Nenosen esityksestä ja ylipäällikkö. kenraaliluutnantti Mannerheimin hyväksymänä. Perustamisen katsotaan tapahtuneen päivänä, jolloin päämaja julkaisi kehotuksen ylioppilaille ja teknillisen koulutuksen saaneille ilmoittautua tykistöön. Ruotsalainen kreivi Adolf Hamilton saapui Pietarsaareen käynnistämään sen järjestelmällisen toiminnan.
Pietarsaaresta Tykistökoulu siirtyi Tampereelle heti sen valtaamisen jälkeen 6.4.1918 alkaen sotaväen uudelleen järjestelyihin liittyen. Olo Tampereella ei kuitenkaan jäänyt pitkäaikaiseksi, vaan koulu siirtyi Lappeenrantaan jo toukokuussa. Lappeenrannassa koulu sai ensimmäisen suomalaisen johtajansa, kun jääkärieverstiluutnantti Lauri Malmberg nimitettiin tehtävään 12.7.1918. Samassa yhteydessä koulun nimi muutettiin Suomen Tykistökouluksi (S.T.K), joka lakkautettiin kuitenkin jo lokakuussa Senaatin sota-asiaintoimikunnan päätöksellä.
Historia > Tykistön Ampumakoulu

Vuodesta 1919 aina talvisodan syttymiseen kenttätykistön upseereita koulutettiin Tykistöupseerien täydennyskursseilla 1919–1920, Tykistöupseerien Ampumakoulussa 1920–1922, Tykistön Ampumakoulukurssilla 1922–1926 ja lopulta Kenttätykistön Ampumakoulussa 1926–1939. Ampumakoulu ei ollut puolustusvoimien virallinen organisaatio, vaikka sille varat osoitettiinkin kurssien järjestämiseen. Kurssien pitopaikat vaihtelivat ja tietynlainen tuuliajolla olo leimasi toimintaa.
Historia > Sotavuodet

Ennen talvisotaa tykistön tarkastajaksi nimitetty kenraalimajuri Svanström esitti tarpeen erillisen Tykistökoulun perustamiseksi Helsinkiin tai Santahaminaan, mutta sota keskeytti suunnittelun. Välirauhan aikana Svaströmin suunnitelmat kävivät toteen, ja Tykistökoulu perustettiin Uudenmaan kasarmille Helsinkiin 3.2.1941. Aliupseerilinja sijoitettiin Hyrylään. Jatkosota keskeytti toiminnan kuitenkin varsin pian.
Hyökkäysvaiheen päätyttyä syntyi kenttäarmeijassa tarve henkilöstön kouluttamiseksi. Tykistön Aliupseerikoulu aloitti toimintansa Vaasassa 6.8.1942. Lähinnä patteristoupseerien ja patterien päälliköiden ampumateknisen ja taktisen taidon kehittämiseksi perustettiin Suvi-Kumsa -nimiseen kylään Tykistön Ampumakoulu. Koulun toiminta keskeytettiin 11.6.1944 Neuvostoliiton käynnistettyä suurhyökkäyksensä.
Historia > Tykistökoulu sodan jälkeen

Tykistökoulu perustettiin uudestaan 1.12.1944. Sijoituspaikaksi tuli jälleen Uudenmaan kasarmi Helsingissä aliupseerilinjan jäädessä alkuvaiheessa edelleen Vaasaan, josta se siirrettiin Lappeenrantaan ja edelleen marraskuussa 1948 Hyrylään. Koulu toimi kahdella paikkakunnalla aina vuoteen 1960, jolloin se siirrettiin Santahaminaan.
Jo vuonna 1962 alkoivat keskustelut Tykistökoulun sijoittamisesta toisaalle, eli Niinisaloon. Vuonna 1966 tehtyjen päätösten perusteella Tykistökoulu päätettiin jakaa kahtia Kenttätykistökouluun ja Rannikkotykistökouluun. Vuonna 1969 syyskuun alussa aloittivat toimintansa itsenäisinä laitoksina Tykistökoulu Niinisalossa ja Rannikkotykistökoulu (RtK) Santahaminassa. Tykistökoulun viralliset avajaiset uusissa tiloissaan pidettiin 19.9.1969.
Mittauspatteristo liitettiin Tykistökouluun lokakuun alussa 1979. Tykistökoulun toiminta itsenäisenä joukko-osastona päättyi syyskuun alussa 1987, jolloin se liitettiin joukkoyksikkönä Satakunnan Tykistörykmenttiin. Maaliskuun alussa 1992 Tykistökoulusta tuli yksi tuolloin perustetun Tykistöprikaatin joukkoyksiköistä. Samassa yhteydessä Tykistökoulusta irrotettiin kertausharjoitusosasto, josta muodostettiin uusi joukkoyksikkö Kankaanpään patteristo. Vuonna 1993 Tykistökouluun muodostettiin tutkimus- ja kehittämisosasto, joka vastasi kenttätykistön kokeilu- ja tutkimustöiden käytännön järjestelyistä.
Kun Tykistöprikaati lakkautettiin tammikuun alussa 2015, Tykistökoulu siirtyi Maasotakoulun Koulutuskeskuksen alaisuuteen, mutta jatkoi toimintaansa Niinisalossa. Tykistökoulun tutkimus- ja kehittämisosasto siirrettiin Maavoimien tutkimus- ja kehittämiskeskuksen tykistösektoriksi.
Tykistökoulun ja sen edeltäjien johtajat > Pietarsaaren tykistökoulu / Suomen Tykistökoulu 1918

everstiluutnantti Vilho Nenonen 7.2.–13.2.1918
majuri Adolf Hamilton 14.2.–11.6.1918
majuri J. K. Schleutker (Saksa) 12.6.–11.7.1918
everstiluutnantti Lauri Malmberg 12.7.–11.11.1918
Tykistökoulun ja sen edeltäjien johtajat > Tykistöupseerien täydennyskurssit 1919–1920

eversti Vilho Nenonen 1919–1920
Tykistökoulun ja sen edeltäjien johtajat > Tykistöupseerien Ampumakoulu 1920–1926

eversti Vilho Nenonen 1920–1923
everstiluutnantti Jarl Lundqvist 1923–1924
kenraalimajuri Vilho Nenonen 1924–1926
Tykistökoulun ja sen edeltäjien johtajat > Kenttätykistön Ampumakoulu 1926–1944

majuri Carl Gustaf Schauman 1926–1929
eversti Kaarlo Julenius 1930–1941
eversti Eino Honko 1942–1943
eversti Jarl Edgren 1943–1944
eversti Holger von Konow 1944
Tykistökoulun ja sen edeltäjien johtajat > Tykistökoulu 1944–

eversti Lauri Harvila 1944–1947
eversti Elof Roschier 1947–1954
eversti Viktor Vähätupa 1954–1958
eversti Aarne Pönkänen 1958–1960
eversti Tapani Klöf 1960–1962
eversti Kauko Mäkipää 1962–1966
everstiluutnantti Matti Alajoki (vt.) 1966
eversti Martti Rintanen 1966–1974
eversti Risto Setälä 1974–1976
eversti Pertti Jaakkola 1976–1981
eversti Matti Koskimaa 1981–1985
eversti Pertti Rairama 1985–1987
everstiluutnantti Jouni Ruohonen 1988–1989
everstiluutnantti Erkki Mäki 1989–1992
everstiluutnantti Jouko Alasjärvi 1992–1994
everstiluutnantti Olavi Rajala 1994–1996
everstiluutnantti Erkki Utunen 1996–1998
everstiluutnantti Leo Ukkonen 1998–2000
everstiluutnantti Kari Halonen 1.5.2000–30.6.2003
everstiluutnantti Tapio Luukkainen 1.7.2003–30.9.2005
everstiluutnantti Pertti Yrjölä 1.10.2005–30.9.2008
everstiluutnantti Mikko Soikkeli 1.10.2008–30.11.2010
everstiluutnantti Paavo Keskiruusi 1.12.2010–31.8.2012
everstiluutnantti Pertti Holma 1.9.2012–30.6.2015
everstiluutnantti Petri Majuri 1.7.2015–31.3.2018
everstiluutnantti Petri Haataja 1.4.2018–31.12.2019
everstiluutnantti Antti Pirinen 1.1.2020 alkaen
Tykistökoulun tehtävät ja asema

Tykistökoulu on yksi puolustusvoimien puolustushaara-, aselaji- ja toimialakouluista, jotka toimivat Maanpuolustuskorkeakoulun ohjauksessa. Upseerikoulutuksen tutkintoon johtavaa opetusta Tykistökoulussa johtaa Maanpuolustuskorkeakoulun rehtori. Opistoupseerien ja aliupseerien koulutusta ohjaa Maasotakoulun johtaja. Tutkimus- ja kehittämistoimintaa ohjaa Maavoimien esikunta.
Upseerikoulutus

Upseerikoulutus muodostuu kadettien sotatieteiden kandidaattiopinnoista sekä sen jälkeen upseerin virassa tapahtuvista maisteriopinnoista. Maisteriopintojen jälkeen upseerit suorittavat vielä täydennyskoulutuksena tykistörykmentin komentajakurssin sekä ammunnanjohtajkurssin. Komentajakurssi antaa pätevyyden sodan ajan tykistöryhmän komentajaksi ja ammunnanjohtajakurssi puolestaan tuottaa oikeuden johtaa rauhan ajan tykistöammuntoja.
Upseerikoulutus > Sotatieteiden kandidaattiopinnot

Maanpuolustuskorkeakoulussa Santahaminassa suoritettujen akateemisten opintojen ja Maasotakoulussa Lappeenrannassa suoritettujen puolustushaaraopintojen jälkeen kadetit aloittavat kolmannen vuosikurssinsa aselajikouluissa. Tykistökoulussa kadetit saavat koulutuksen patterin päällikön ja tulenjohtopäällikön tehtäviin sekä varomääräykselliset oikeudet tulipatterin ja raketinheitinpatterin tehtäviin.
Upseerikoulutus > Sotatieteiden maisteriopinnot

Maisteriopintoja edeltää neljän vuoden työelämä-jakso, jonka aikana luutnantit toimivat lähinnä kouluttajina omissa joukko-osastoissaan. Maisteriopinnot toteutetaan pääosin MPKK:lla Santahaminassa, jossa opiskelun painopisteet ovat aineopinnoissa sekä tutkimuksessa. Akateemisten opintojen rinnalla suoritetaan sotilasammatilliset opinnot, jotka toteutetaan pääosin Tykistökoulussa. Noin kolmen kuukauden aikana opiskelijat perehtyvät patteriston komentajan ja tulenjohtokomentajan tehtäviin. Näitä tehtäviä harjoitellaan käytännössä maavoimien kaikkien aselajien yhteisharjoituksessa sekä Rovajärven ampumaharjoituksessa.
Maisteriopintojen jälkeen upseerit ylennetään yliluutnanteiksi sekä nimitetään puolustusvoimien vakinaiseen virkaan.
Täydennyskoulutus

Täydennyskoulutukseen kuuluvat opistoupseerien jatkokurssi, aliupseerien sotilasammatilliset opinnot sekä eri henkilöstöryhmille suunnatut opetustilaisuudet.
Täydennyskoulutus > Opistoupseerikoulutus

Opistoupseerien koulutus lopetettiin vuonna 2003, jolloin valmistui viimeinen opistoupseerien peruskurssi. Opistoupseerien koulutusjärjestelmään kuuluva jatkokurssi järjestetään kymmenen vuotta valmistumisesta ja viimeinen jatkokurssi järjestetään näillä näkymin vuonna 2012.
Jatkokurssi muodostuu Maasotakoulussa järjestettävästä yhteiskoulutusvaiheesta sekä Tykistökoulun noin neljän kuukauden pituisesta aselajijaksosta. Aselajijakson aikana opiskelijat saavat koulutuksen patteristonkomentajan sekä tulenjohtokomentajan tehtäviin. Lisäksi heille opetetaan prikaatin esikunnan toimintaperiaatteet.
Täydennyskoulutus > Aliupseerikoulutus

Aliupseerien koulutus toteutetaan työssäoppimisena sekä sotilasammatillisina opintojaksoina, jotka eivät johda tutkintoon. Koulutus on kolmivaiheinen muodostuen kolmesta opintokokonaisuudesta, jotka puolestaan kukin muodostuvat kahdesta opintojaksosta. Opintokokonaisuudet ovat sotilasammatilliset opintokokonaisuudet 1 ja 2 sekä mestariopintokokonaisuus.
Tykistökoulussa aliupseerit suorittavat kenttätykistön sotilasammatilliset opintojaksot tai mestariopinnot. Sotilasammatillinen opintojakso 1 antaa pätevyyden sodan ajan jaosjohtajan ja tulenjohtajan tehtäviin sekä oikeuden toimia aseen tai jaoksen valvojatehtävissä rauhan ajan ampumaharjoituksissa. Sotilasammtillinen opintojakso 2 puolestaan antaa pätevyyden sodan ja rauhan ajan patteriupseerin tehtäviin. Mestariopinnot antavat pätevyyden toimia yksikön päällikkönä.
Sotilasammatillinen opintojakso 1 järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2008. Ensimmäinen opintojakso 2 toteutettiin 2010. Mestariopintoja ei vielä aivan lähivuosina järjestetä.
Reserviläiskoulutus

Tykistökoulu järjestää useita erilaisia kertausharjoituksia vuosittain. Joukkojen harjoituksissa koulutetaan koko sodan ajan joukko ja vastaavasti runkojen harjoituksissa koulutetaan jonkun joukon runkohenkilöstö. Tehtäväkohtaisissa harjoituksissa puolestaan koulutetaan kerrallaan useamman joukon tietyt johtajat. Tehtäväkohtaisia harjoituksia järjestetään mm. tulenjohtokomentajille, tulenjohto- ja viestipatterien päälliköille, patteristoupseereille, tulipatterin päälliköille, viestiupseereille ja viestimestareille sekä asehenkilöstölle.
Tehtäväkohtaiset ja runkojen harjoitukset järjestetään yleensä Niinisalossa ja ne voivat liittyä johonkin laajempaan harjoitukseen. Joukkojen harjoituksia järjestetään Niinisalon lisäksi myös Rovajärvellä.
Tutkimus- ja kehittämistoiminta

Tutkimus- ja kehittämistoiminta on koulutuksen ohella toinen päätehtävä. Toimintaa ohjaa tykistön tarkastaja sekä maavoimien tutkimusjohtaja ja työ perustuu Maavoimien esikunnan antamiin tehtäviin. Toiminta käsittää uusien laitteiden ja järjestelmien testaamista, toiminta- ja käyttöperiaatteiden laatimista sekä uusien kokoonpanojen laatimista ja testaamista. Tykistökoulun vastuulla on myös ohjesääntöjen kirjoittaminen sekä aselajin varomääräysten päivittäminen.
Tykistökoulun tutkimus- ja kehittämistoiminta siirtyi Maasotakoulun alaiseen Maavoimien tutkimuskeskukseen tammikuussa 2015.
Aiheesta muualla

Tykistökoulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Tykistökoulun A 1 -kurssin rintamerkki vuodelta 1918.
Uhku

Uhku tarkoittaa jään päälle nousseen veden ja lumen sekaista hyhmää. Se voi tarkoittaa myös maan jäätyneen pintakerroksen alle jäänyttä vettä, joka tihkuu maan pinnalle ja tekee jääkerroksen ja joka purkautuessaan saattaa rikkoa maankamaran.
Uhkuavanto eli uveavanto syntyy, kun jää rikkoutuu lumen painosta. Siitä nousee jään pinnalle vettä mutta toisaalta painuu myös veden alle happea.
Ubangi

| Ubangi |
| --- | --- |
 Ubangi Banguin lähellä
Alkulähde:  Mbomoun ja Uelen yhtymä
Laskupaikka:  Kongo-joki
Maat:   Keski-Afrikan tasavalta  Kongon demokraattinen tasavalta
Pituus:  1120 km
Virtaama:  5936 m³/s
Valuma-alue:  754830 km²

Ubangi (Oubangi) on Kongojoen oikeanpuoleinen sivujoki keskisessä Afrikassa. Se alkaa Etelä-Sudanin ja Kongon demokraattisen tasavallan eli Kinshasan Kongon rajalta Mbomou- ja Uele-nimisinä haaroina, jotka yhtyvät Kinshasan Kongon ja Keski-Afrikan tasavallan rajalla Ubangiksi. Joki jatkuu Kinshasan Kongon ja Brazzavillen Kongon rajajokena. Se laskee Kongojokeen Mbandakan lounaispuolella. Joen pituus on 2 250 kilometriä Uelea pitkin mitaten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ubangi Wikimedia Commonsissa
J. K. Paasikiven päiväkirjat

Presidentti J. K. Paasikivi (1870–1956).
J. K. Paasikiven päiväkirjat ovat Suomen presidenttinä toimineen Juho Kusti Paasikiven poliittisia päiväkirjoja, joita on julkaistu Paasikiven kuoleman jälkeen. Vuosien 1941–1956 päiväkirjat on julkaistu täydellisinä kolmessa niteessä vuosina 1985, 1986 ja 1991, kun taas vuosien 1914–1939 päiväkirjoista on julkaistu kaksi valikoitua kokoelmaa vuosina 2000 ja 2004. Vuotta 1914 edeltävistä sekä vuosien 1939–1941 aikaisista tapahtumista Paasikivi ehti eläessään kirjoittaa muistelmat, joten noiden vuosien päiväkirjoja ei ole julkaistu alkuperäisinä. Paasikiven päiväkirjat eivät käsittele hänen yksityiselämäänsä käytännössä lainkaan, mutta niihin on kirjattu runsaasti hänen poleemisia mielipiteitään tapahtumista ja henkilöistä. Erityisesti ensimmäisinä julkaistut vuosien 1944–1956 päiväkirjat ovat olleet merkittävä Suomen poliittisen historiantutkimuksen lähde.
Päiväkirjojen synty

Paasikivellä oli elinikäisenä tapana tehdä muistiinpanoja työhönsä liittyneistä päivittäisistä tapahtumista ja tapaamisista. Vuosina 1914–1934 syntyneet merkinnät liittyivät pääasiassa hänen tuolloiseen toimintaansa Kansallis-Osake-Pankin (KOP) toimitusjohtajana, ja ne jäivät KOP:n arkistoon. Toisen presidenttikautensa aikana 1950-luvulla Paasikivi alkoi kirjoittaa moniosaisia muistelmia ja käytti niissä apuna päiväkirjojaan. Aluksi hän kirjoitti vuodesta 1944 alkaen hajanaisille muistilapuille tekemänsä merkinnät uudelleen lehtiöihin yhtenäiseksi päiväkirjakokonaisuudeksi, osin pikakirjoituksella, minkä jälkeen hän alkoi kirjoittaa varsinaisia muistelmia vanhemmista tapahtumista. Kirjoittaessaan pääministeri- ja presidenttivuosiensa päiväkirjoja uusiksi Paasikivi lienee ajatellut niitä myös sellaisinaan julkaistaviksi, koska hän aavisti, ettei korkean ikänsä vuoksi luultavasti ehtisi edetä muistelmissaan kyseiseen ajanjaksoon. Tässä yhteydessä hän saattoi myös jälkeenpäin muokata tekstiä ja tehdä siihen lisäyksiä tai poistoja. Paasikivi tiettävästi palkkasi vuoden 1954 tienoilla avustajan puhtaaksikirjoittamaan pikakirjoitettua päiväkirjatekstiä, mutta tämän hankkeen myöhemmästä kohtalosta ei ole säilynyt tietoa.
Paasikivi ehti ennen vuonna 1956 tapahtunutta kuolemaansa saada valmiiksi muistelmakäsikirjoitukset sortovuosista sekä talvisodan ja välirauhan ajalta. Ne julkaistiin postuumisti nimillä Paasikiven muistelmia sortovuosilta (kaksi osaa, 1957) ja Toimintani Moskovassa ja Suomessa 1939-41 (1958). Suunnitellusta kolmannesta muistelmateoksesta Valtiolliset muistelmani ehti valmistua vain muutamia vuosia 1917–1920 käsitteleviä lukuja, joita ei koskaan julkaistu kirjana.