stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pat Cash
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Kaksi finaalitappiota

| Vuosi | Turnaus | Finaalivastustaja | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1987 | Australian avoimet |  Stefan Edberg  | 6–3, 6–4, 3–6, 5–7, 6–3 |
| 1988 | Australian avoimet |  Mats Wilander | 6–3, 6–7, 3–6, 6–1, 8–6 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pat Cash Wikimedia Commonsissa
Pat Cashin virallinen nettisivu
Cashin virallinen pelaajaprofiili ATP:n sivuilla (englanniksi)
1 2  Bud Collins, The Bud Collins History of Tennis, New York, New Chapter Press, 2010, 2. painos  (ISBN 978-0-942257-70-0, OCLC 456175786), s. 687 . Tieto on haettu Wikidatasta.
Pennies from Heaven

Pennies from Heaven voi tarkoittaa seuraavia:
”Pennies from Heaven”, musiikkikappale vuoden 1936 samannimisestä elokuvasta
Pennies from Heaven, Norman Z. McLeodin ohjaama elokuva vuodelta 1936
Pennejä taivaasta (Pennies from Heaven), Herbert Rossin ohjaama elokuva vuodelta 1981
Pennejä taivaasta (Pennies from Heaven), brittiläinen televisiosarja vuodelta 1978.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pennies from Heaven”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Perun jalkapallomaajoukkue

Perun jalkapallomaajoukkue edustaa Perua kansainvälisissä miesten jalkapallokilpailuissa, ja sitä hallinnoi Perun jalkapalloliitto. Maajoukkue on perustettu vuonna 1922, ja se liittyi Conmeboliin vuonna 1925.
Peru selviytyi Venäjällä vuonna 2018 pelattaviin maailmanmestaruuskilpailuihin. Tätä ennen se pelasi MM-kilpailuissa viimeksi Espanjassa 1982.
Arvokisat > Maailmanmestaruuskilpailut

| --- | --- |
 1930 - Selviytyi 1. kierrokselle  1934 - Jäi pois  1938 - Ei osallistunut  1950 - Jäi pois  1954 - Jäi pois  1958 - Ei selviytynyt karsinnoista  1962 - Ei selviytynyt karsinnoista  1966 - Ei selviytynyt karsinnoista  1970 - Selviytyi neljännesvälierään  1974 - Ei selviytynyt karsinnoista:  1978 - Selviytyi 2. kierrokselle  1982 - Selviytyi 1. kierrokselle  1986 - Ei selviytynyt karsinnoista  1990 - Ei selviytynyt karsinnoista  1994 - Ei selviytynyt karsinnoista  1998 - Ei selviytynyt karsinnoista  2002 - Ei selviytynyt karsinnoista  2006 - Ei selviytynyt karsinnoista  2010 - Ei selviytynyt karsinnoista  2014 - Ei selviytynyt karsinnoista
Arvokisat > Etelä-Amerikan mestaruuskilpailut / Copa América

| --- | --- |
 1916—1926 - Ei osallistunut  1927 - Pronssia  1929 - 4. sija  1935 - Pronssia  1937 - 6. sija  1939 - Mestaruus  1941 - 4. sija  1942 - 5. sija  1945 - Jäi pois  1946 - Jäi pois  1947 - 5. sija  1949 - Pronssia  1953 - 5. sija  1955 - Pronssia  1956 - 6. sija  1957 - 4. sija  1959 - 4. sija  1959 - Jäi pois:  1963 - 5. sija  1967 - Jäi pois  1975 - Mestaruus  1979 - Välierissä  1983 - Välierissä  1987 - 1. kierroksella  1989 - 1. kierroksella  1991 - 1. kierroksella  1993 - Puolivälierissä  1995 - 1. kierroksella  1997 - 4. sija  1999 - Puolivälierissä  2001 - Puolivälierissä  2004 - Puolivälierissä  2007 - Puolivälierissä  2011 - Pronssia  2015 - Pronssia
Aiheesta muualla

Perun jalkapalloliitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Conmebolin maajoukkueet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Argentiina |  Bolivia |  Brasilia |  Chile |  Ecuador |  Kolumbia |  Paraguay |  Peru |  Uruguay |  Venezuela |
Pediaíos

| Pediaíos Πεδιαίος |
| --- | --- |

Alkulähde:  Tróodos
Laskupaikka:  Famagustanlahti  35°10′13″N, 33°54′33″E
Maat:  Kypros
Pituus:  98 km
Pediaíos (kreik. Πεδιαίος, myös Pithkiás, Πηθκιάς tai Pidiás, Πηδιάς, turk. Kanlı Dere tai Kanlıdere) on joki, joka virtaa Kyproksen saaren keskiosissa. Se on saaren pisin joki. Joki saa alkunsa Tróodos-vuorilta Nikosian alueella, virtaa Lefkoşan ja Gazimağusan alueiden halki Pohjois-Kyproksessa ja laskee Famagustanlahteen saaren itärannikolla. Kyproksen pääkaupunki Nikosia sijaitsee Pediaíoksen varrella.
Peter Hussing

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hussing vuonna 2008. |  Hussing vuonna 2008. |  Hussing vuonna 2008. |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | München 1972 | yli 81 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | München 1982 | yli 91 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Köln 1979 | yli 91 kg |  |
|  Hopeaa | Madrid 1971 | yli 81 kg |  |
|  Hopeaa | Belgrad 1973 | yli 81 kg |  |
|  Pronssia | Bukarest 1969 | yli 81 kg |  |
Peter Hussing (15. toukokuuta 1948 Brachbach – 8. syyskuuta 2012 Brachbach) oli Länsi-Saksaa urheilu-urallaan edustanut nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Hussing voitti olympiapronssia Münchenissä 1972 hävittyään välierässään nyrkkeilylegenda Teófilo Stevensonille. Montréalissa 1976 ja Los Angelesissa 1984 hän hävisi puolivälierissä.
Maailmanmestaruuskilpailuista Hussing voitti pronssia Münchenistä 1982. Euroopan-mestaruuskilpailuista hän voitti kultaa vuonna 1979, hopeaa vuosina 1971 ja 1973 ja pronssia vuonna 1969.
Hussing kuoli 8. syyskuuta 2012, 64-vuotiaana. Hän oli kärsinyt vakavasta sairaudesta.
Petalioí

| Petalioí> Πεταλιοί |
| --- | --- |
 Petalioí-saaret.
  Petalioí 
Maantiede
Sijainti:  38°01′15″N, 24°16′00″E
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Vesialue:  Petaliónlahti
Saaria yht.:  10
Suurin saari:  Megalónisos
Muita saaria:  Chersonísi, Lamperoúsa, Tragonísi
Valtio
Valtio:  Kreikka
Alue:  Jooniansaaret
Alueyksikkö:  Euboia
Kunta:  Kárystos
Väestö
Väkiluku:  1 (2011)
Petalioí (kreik. Πεταλιοί; transl. myös Petalií) on Kreikan saariryhmä, jonka saaret sijaitsevat Petaliónlahdessa Euboian saaren eteläkärjen länsipuolella. Monet saarista ovat yksityisomistuksessa. Saarilla on yksi vakituinen asukas (vuonna 2011). Hallinnollisesti saaret kuuluvat Kárystoksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen.
Petalioí-saarten kartta.
Saaret

|  | Saari | Väkiluku (2011) | Pinta-ala (km²) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Megalónisos | 0 | 17,200 |
| 2 | Chersonísi | 0 | 3,833 |
| 3 | Lamperoúsa (Lemperoúsa) | 0 | 0,332 |
| 4 | Tragonísi (Trágos) | 1 | 0,268 |
| 5 | Foúnti (Foúntas) | 0 | 0,128 |
| 6 | Makronísi (Makrý) | 0 | 0,044 |
| 7 | Práso (Platonísi, Platouráda) | 0 | 0,032 |
| 8 | Louloúdi (Louloúda) | 0 | 0,031 |
| 9 | Pontikóniso | 0 | 0,015 |
| 10 | Avgó (Strongyló) | 0 | 0,012 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petalioí Wikimedia Commonsissa
Euboian saaret
| --- | --- |
Pääsaari:  Euboia
Alisaariryhmät:   Lichádes  Petalioí Avgó  Chersonísi  Foúnti  Lamperoúsa  Louloúdi  Makronísi  Megalónisos  Pontikóniso  Práso  Tragonísi 
Muut pienemmät saaret:   Agía Triáda  Ágios Andréas  Dimákos  Foniás  Gátza  Kavallianí  Kounéli  Ktyponísi  Mandiloú  Monoliá  Petoúsi  Pezonísi  Pontikonísi  Strongylí  Stýra
Paulus Roiha

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. elokuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Espoo, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 184 cm
Junioriseurat
1991–1997: Honka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–1999 | Honka | 32 | (7) |
| 1999–2001 | HJK | 65 | (32) |
| 2002–2004 | FC Utrecht | 39 | (6) |
| 2004 | → FC Zwolle (laina) | 11 | (0) |
| 2004–2005 | Cercle Brugge | 41 | (10) |
| 2006–2007 | ADO Den Haag | 10 | (0) |
| 2007 | Újpest FC | 6 | (1) |
| 2008–2009 | HJK | 23 | (8) |
| 2009 | → Klubi 04 | 3 | (3) |
| 2010 | Åtvidabergs FF | 28 | (7) |
| 2011 | KuPS | 4 | (1) |
| 2012 | Honka/3 | 8 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 270 | (78) |
Maajoukkue
| 1996 | Suomi U15 | 4 | (0) |
| 1998 | Suomi U18 | 11 | (4) |
| 2000–2001 | Suomi U21 | 17 | (5) |
| 2001–2010 | Suomi | 20 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Paulus Henrik Roiha (s. 3. elokuuta 1980 Espoo) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura

Roiha on FC Hongan kasvatteja. Hän pelasi vuosina 1999–2001 Helsingin Jalkapalloklubissa. Todellinen läpimurtokausi Roihalla oli kausi 2001, jolloin hän voitti Veikkausliigan maalikuninkuuden 22 maalilla. Tämän jälkeen hän siirtyi Alankomaihin FC Utrechtin joukkueeseen. Siellä ura ei kuitenkaan auennut toivottuun malliin ja hänet lainattiinkin FC Zwolleen. Vuonna 2004 Roiha siirtyi Belgiaan Cercle Bruggen joukkueeseen. Helmikuussa 2006 ilmoitettiin Roihan siirtyvän Alankomaiden pääsarjan ADO Den Haagin joukkueeseen.
Loukkaantuminen pilasi Roihan uran Haagissa ja kesäkuussa 2007 hän siirtyi Unkarin pääsarjaseura Újpestiin. Edelleen loukkaantumisista kärsineen Roihan sopimus budapestiläisten kanssa purettiin alkuvuodesta 2008, jonka jälkeen hän sopi HJK:n kanssa kaksivuotisesta pestistä. HJK:ssakaan Roihan ura ei sujunut ilman loukkaantumisia. Kaudella 2009 hän pystyi pelaamaan HJK:ssa vain viisi ottelua. Roiha siirtyi kaudeksi 2010 Allsvenskanin Åtvidabergs FF -joukkueeseen. Kaudella 2011 Roiha pelasi kuopiolaisen KuPS:in riveissä. Kauden jälkeen hän päätti lopettaa uransa.
Suomen maajoukkueessa Roiha debytoi vuonna 2001 Ruotsia vastaan pelatussa hallimaaottelussa.
Pedot lähikuvassa - Bengalintiikeri

| Pedot lähikuvassa - Bengalintiikeri> Natural Killers - Predators Close Up: Swamp Tigers |
| --- | --- |
 Elokuvan suomenkielinen kansi.
Kuvaaja:  Mike Herd
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  International Masters Publishers BV
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  50 min
Alkuperäiskieli:  englanti (dubattu suomeksi)
Seuraaja:  Leijonan elämää
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pedot lähikuvassa – Bengalintiikeri (engl. Natural Killers – Predators Close Up: Swamp Tigers) on vuonna 2005 julkaistu bengalintiikereistä kertova luontodokumenttielokuva. Se on kolmas osa 26-osaisesta luontodokumenttisarjasta Pedot lähikuvassa. Elokuvaa on kuvannut luontokuvaaja Mike Herd.
Sisältö

Elokuvassa seurataan paikallisissa asukkaissa kauhua herättävien bengalintiikerien (myös intiantiikeri) elämää Bengalinlahden mangrovemetsissä. Siinä tutkitaan kahden tiikeriperheen elämää.
Suosio

Alun perin Yhdysvalloista peräisin olevaa dokumenttielokuvaa on levitetty Suomessa pääosin DVD:nä Tieteen Kuvalehden mukana tulleena ilmaislahjana. Elokuva on tullut Suomessa tunnetuksi muun muassa suomalaisen tubettaja ”niilo22” eli Mikael Kosolan YouTube-videoista. Eräässä videossa hän kertoi pitäneensä kyseisestä elokuvasta, jonka jälkeen hänen katsojansa alkoivat lähettää hänelle niitä lisää. Hän on myös hankkinut aiheeseen liittyvän tatuoinnin.
Elokuvan DVD:tä pidetään yleisesti arvottomana ja turhana esineenä. DVD:tä on kuvailtu eräänlaiseksi ilmaistuotteiden myynti-ilmiöksi, jota kaupataan usein suomalaisilla kirpputoreilla.
Pedon sydän

| Pedon sydän> Hearts in Atlantis |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Julkaistu:  1999
Suomennos
Suomentaja:  Ilkka Rekiaro
Kansitaiteilija:  Heikki Kalliomaa
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2000
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  529
ISBN:  951-31-1328-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pedon sydän (Hearts in Atlantis, 1999) on Stephen Kingin kirjoittama novellikokoelma, joka sisältää viisi kertomusta. Se julkaistiin suomeksi vuonna 2000, ja sen suomensi Ilkka Rekiaro. King kuvaa teoksessa 1960-lukua.
Romaanista on tehty samanniminen elokuva (2001), jonka pääosassa nähdään Anthony Hopkins.
Novellit

”Keltatakkiset alhaiset miehet” (”Low Men in Yellow Coats”)
”Pedon silmä” (”Hearts in Atlantis”)
”Sokea-Willie” (”Blind Willie”)
”Miksi olemme Vietnamissa” (”Why We’re in Vietnam”)
”Kun hämärtää” (”Heavenly Shades of Night Are Falling”)
Juoni

Ensimmäinen tarina kertoo Bobby Garfield -nimisestä pojasta, joka tapaa heidän ullakollensa muuttavan Ted Brautiganin. Heistä tulee hyvät ystävät, mutta pian Bobby saa tietää, ettei Ted olekaan tavallinen ihminen. Lisäksi hän saa tietää keltatakkisista alhaismiehistä, jotka jahtaavat Tediä. Miksi? Ja miten vaarallisia alhaismiehet ovat?
Toinen tarina käsittelee aikaa, jolloin Vietnamin sota oli aluillaan. Yliopiston pojat viis veisaavat opiskelusta ja pelaavat mieluummin herttaa. Mutta pian huomataan outo merkki, jossa on variksen jälki keskellä. Mitä se tarkoittaa? Tarinaan liittyy myös Bobby Garfieldin entinen ystävä.
Kolmas tarina sijoittuu 1980-luvulle Willie Shermanin elämään. Willie Sherman, joka on tuttu ensimmäisestä tarinasta, osallistui joskus Vietnamin sotaan, jossa sokeutui. Nyt hän esiintyy erilaisina henkilöinä, kuten Sokea-Willienä.
Neljäs tarina on 1990-luvun loppua, ja se kertoo myös ensimmäisestä tarinasta ja Vietnamin sodassa mukana olleesta – Bobbyn ystävästä – John Sullivanista.
Viides ja viimeinen tarina kertoo aikuisesta Bobby Garfieldistä, joka palaa lapsuuden kaupunkiinsa ystävänsä hautajaisiin ja kohtaamaan menneisyytensä haamut.
Pico de Almanzor

Laguna Grande Pico de Almanzorilla
| --- | --- |
Sijainti:  Ávila, Kastilia ja León, Espanja
Vuoristo:  Kastilian rajavuoret
Korkeus merenpinnasta:  2 592 m
Prominenssi:  1 689  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pico de Almanzor on Kastilian rajavuorten korkein huippu, yltäen 2 592 metrin korkeuteen. Se sijaitsee Ávilan maakunnassa, Kastilia ja Leónin alueella, Espanjan keskiosassa. Vuoren huipulle kiivettiin ensimmäisen kerran vuoden 1899 syyskuussa, jolloin sinne nousivat M. González de Amezúa ja José Ibrián.
Pico Cristóbal Colón

Pico Cristóbal Colon kesäkuussa 2008
| --- | --- |
Sijainti:  Magdalena,  Kolumbia
Vuoristo:  Sierra Nevada de Santa Marta
Korkeus merenpinnasta:  5 700 m 
Prominenssi:  5 509  m 
Suojelualue:  Sierra Nevada de Santa Martan kansallispuisto (d) 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pico Cristóbal Colón on Kolumbian korkein vuori ja prominenssiltaan maailman viidenneksi suurin vuori. Lähin sitä korkeampi vuori on Cayambe 1 288 kilometrin päässä. Huipulla on pysyvä lumipeite, kuten muillakin läheisillä vuorilla. Vuori kuuluu erilliseen Sierra Nevada de Santa Martan vuoristoon Andien lähellä.
On mahdollista, että lähellä sijaitseva Pico Simón Bolívar on Pico Cristóbal Colónia korkeampi. Siinä tapauksessa Pico Simón Bolívar on sekä Kolumbian korkein että prominenssiltaan maailman viidenneksi suurin vuori.
Paul J. Crutzen

| Paul J>  Crutzen |
| --- | --- |
 Paul J. Crutzen 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1933 Amsterdam
Kuollut: 28. tammikuuta 2021 (87 vuotta)
Kansalaisuus:  Alankomaat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tukholman yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Bert Bolin
Instituutti:  Max Plank Institute
Tutkimusalue:  meteorologia, kemia, fysiikka
Tunnetut työt:  otsonikatoon ja ydintalveen liittyviä tutkimuksia
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1995)
Paul Josef Crutzen (3. joulukuuta 1933 Amsterdam, Alankomaat – 28. tammikuuta 2021) oli alankomaalainen meteorologi, joka palkittiin Nobelin kemianpalkinnolla 1995 ilmakehän kemiallisista tutkimuksista, erityisesti otsonin muodostumisen ja hajoamisen tutkimuksesta. Hän sai palkinnon yhdessä Mario J. Molinan ja F. Sherwood Rowlandin kanssa.
Crutzen tunnetaan parhaiten juuri otsonikadon tutkimuksistaan. Tieteellisen uransa aikana hän kirjoitti yli 170 tieteellistä julkaisua vertaisarvioituihin lehtiin ja oli kirjoittajana neljässä kirjassa ja toimitti neljä kirjaa.
Koulutus ja perhe

Paul Crutzen oli saksalaista ja puolalaista sukujuurta olleen Anna Gurkin ja alankomaalaisen Josef Crutzin ainoa poika. Hänellä on yksi sisko. Crutzen oli koululainen toisen maailmansodan alkaessa, joten hänen koulunkäyntinsä vaikeutui Saksan miehittäessä Alankomaat. Vuonna 1951 hän valmistui yliopistoon tähtäävästä koulusta ja ryhtyi sen jälkeen opiskelemaan insinööriksi. Samalla hän työskenteli siltojen rakennusvirastossa Amsterdamissa ja suoritti asepalveluksen. Lomamatkalla Sveitsissä Crutzen tutustui Suomen historiaa ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa opiskelleeseen Terttu Soiniseen, jonka kanssa hän meni naimisiin muutamaa vuotta myöhemmin. He muuttivat Gävleen Ruotsiin, ja perheeseen syntyi kaksi lasta.
Vuonna 1958 Crutzen haki ohjelmoijan työtä Tukholman korkeakoulun (vuodesta 1961 Tukholman yliopisto) meteorologian osastolta ja sai työn, vaikkei hänellä ollut koulutusta ohjelmoinnista. Perhe muutti työn perässä seuraavana vuonna Tukholmaan. Työnsä ohella Crutzen kuunteli yliopistossa luentoja ja valmistui 1963 filosofian kandidaatiksi (vastaa nykyistä filosofian maisterin tutkintoa) matematiikan, tilastollisen matematiikan ja meteorologian alalta. Filosofian lisensiaatin tutkinnon (vastaa filosofian tohtorin tutkintoa) hän sai 1968 meteorologian alalta parhain mahdollisin arvosanoin. Tutkimuksen aihe oli Determination of parameters appearing in the ’dry’ and the ’wet’ photochemical theories for ozone in the stratosphere.
Ura

Vuonna 1965 Crutzen osallistui yhdysvaltalaiseen projektiin, jossa mallinnettiin stratosfääriä. Siinä yhteydessä hän kiinnostui otsonikerroksesta. Tuohon aikaan Tukholman yliopistossa tutkittiin pilvifysiikkaa ja hiilen kiertokulkua. Varsinkin happosade oli suosittu tutkimuskohde. Crutzen oli kuitenkin edelleen kiinnostunut myös otsonikerroksesta. Vuonna 1970 hän totesi, että eräät maaperän bakteerit erittävät typpioksidia, joka kohoaa stratosfääriin asti ja muodostaa siellä fotokemiallisissa prosesseissa typpidioksidia ja muita otsonia tuhoavia yhdisteitä. Crutzen löysi uusia fotokemiallisia reaktioita, joissa hydroksidi-ioni ja typen oksidit toimivat katalyytteina ja hajottivat otsonia paljon nopeammin kuin aikaisemmin tunnetuissa reaktiossa tapahtui. Samaan aikaan ihmisen aiheuttamat typpiyhdisteiden päästöt lisääntyivät muun muassa keinolannoitteiden käytön yleistyessä.
Vuonna 1971 Crutzen arvioi, että silloin suunniteltujen ääntä nopeampien lentokoneiden päästöt voisivat vahingoittaa otsonikerrosta pahasti.
Vuosina 1969–1971 Crutzen työskenteli Oxfordissa Euroopan avaruustutkimusjärjestön palveluksessa. Crutzen toimi 1977–1980 Boulderissa National Center for Atmospheric Researchin (NCAR) tutkimusjohtajana ja työskenteli sen jälkeen Saksassa Max Planckin kemian instituutissa (Max Planck Institut für Chemie) kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2000. NCAR:n vuosinaan hän tutki Brasilian metsien polttamisen vaikutusta ilmastonmuutokseen. Paloissa vapautuva hiilidioksidi voimistaa kasvihuoneilmiötä, mutta noki estää auringon säteilyn pääsyä maahan ja hidastaa lämpenemistä. Tämän huomaaminen innoitti Crutzenia tutkimaan suurten nokimäärien vaikutusta ilmakehässä. Hän laski, että ydinsodan aiheuttamat pilvet muuttaisivat ilmastoa selvästi kylmemmäksi, ja esitteli käsitteen ydintalvi. Tulokset esiteltiin vuonna 1982 ilmestyneessä artikkelissa ”The Atmosphere After a Nuclear War: Twilight at Noon”. Crutzen sai vuonna 1989 Tyler-palkinnon, jonka perusteluissa mainitaan Crutzenin tärkeimmiksi tutkimuskohteiksi otsoni, ydintalvi ja ihmiskunnan kyky pilata maapallon ilmakehä.
Jäätyään eläkkeelle vuonna 2000 Crutzen tutki biopolttoaineiden tuotannon ilmastovaikutuksia. Vuoteen 2008 asti hän toimi osa-aikaisena tutkijana Kalifornian yliopistossa San Diegossa. Sen jälkeenkin hän jatkoi vierailuluentojen pitämistä, ja herätti huomiota voimakkailla kannanotoillaan ihmisen ja tutkijan vastuusta ympäristöasioissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul J. Crutzen Wikimedia Commonsissa
Peter Husberg

Peter Husberg on salanimi, jota ovat käyttäneet yhdessä Torsten Ekbom, Per Olov Enquist ja Leif Nylén.
Teokset

Bröderna Casey, 1964
Penniinit

Vuoriston sijainti
Cross Fell nähtynä Edenin laaksosta.
Penniinit on matalahko vuoristo, joka ulottuu pohjois-eteläsuuntaisena Skotlannista Englannin pohjoisosiin. Se on vedenjakaja, joka erottaa toisistaan Luoteis- ja Koillis-Englannin. Penniineiltä länteen virtaa kolme Irlanninmereen laskevaa jokea: Eden, Ribble ja Mersey. Itään, Pohjanmereen, laskevat Tyne, Tees, Wear, Swale, Ure, Calder, Aire, Don ja Trent.
Vaellusreitin opaskyltti
Pitkin Penniinejä kulkee 429 kilometriä pitkä vaellusreitti. Sen korkein kohta on 893 metriä merenpinnan tason yläpuolelle kohoava Cross Fell.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Penniinit Wikimedia Commonsissa
Pikku-Säynäjä (Utajärvi)

| Pikku-Säynäjä |
| --- | --- |
 Järven pohjoisrantaa kaakkoon päin.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Särkijärvi (Utajärvi)
Koordinaatit:  64°53′15″N, 27°06′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Säynäjäjoki
Järvinumero:  60.046.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133,6 m
 fiPikku-Säynäjä 
Pikku-Säynäjä on pieni järvi Utajärven kunnan Särkijärven kylässä.
Järvi sijaitsee Särkijärven kylästä linnuntietä noin kuusi kilometriä lounaaseen. Sinne tulee vesakoitunut piennartie noin kilometrin päässä etelässä olevalle Säynäjäjärvelle menevältä metsäautotieltä. Järven laskujoki on  Säynäjäjoki, johon sen yhdistää lyhyt oja. Joki laskee Särkijokeen ja edelleen Kiiminkijokeen. Pikku-Säynäjä on melko matala ja tummavetinen, rannat ovat suota ja rämettä. Järvessä on haukia, ahvenia ja särkiä.
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas | Alakylä | Ala-Naama | Ala-Niska | Autio | Juorkuna | Järvikylä | Kangaskylä | Kernilä | Kivijärvi | Kormunkylä | Marttisjärvi | Murronkylä | Naamankylä | Niska | Ojakylä | Potku | Sanginkylä | Sipolankylä | Sapilasmaa | Sotka | Särkijärvi | Tervolankylä | Utanen | Ylisuvanto | Yli-Utos
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi | Ahvenlampi (Sanginkylä) | Ahvenlampi (Juorkuna) | Hakojärvi | Iso Karvasjärvi | Iso Kivijärvi | Iso Olvasjärvi | Iso-Timonen | Juorkuna | Kaihlanen | Kirkaslampi | Kivi-Sorsua | Kivijärvi | Korpinen | Kärkkäänjärvi | Lauttalampi | Marttisjärvi | Matkalampi | Mustalampi | Nuanjärvi | Palonen | Penikkajärvi | Pieni Torvenjärvi | Pikku Karvasjärvi | Pikku Olvasjärvi | Pikku-Säynäjä |Pikku-Timonen | Pontema | Puutturinjärvi | Saari-Sorsua | Sanginjärvi | Siiralampi | Sotkajärvi | Särkijärvi | Säynäjä |Torvenjärvi | Vaaranlampi | Valkiaisjärvi | Vähä-Ruohonen
Joet ja purot:  Kiiminkijoki | Kivijoki | Koivujoki | Korpisenoja | Naamanjoki | Nuanjoki | Oilinginoja | Oulujoki | Piltuanjoki | Piltunginjoki | Poikajoki | Potkunjoki | Sanginjoki | Särkijoki | Säynäjäjoki | Tilanjoki | Timo-oja | Utosjoki
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto | Rokuan kansallispuisto
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä | Ahmaskosken silta | Ala-Utoksen voimalaitos | Maijan kivi |  Utajärven kirkko | Utajärven kivipuisto | Utasen voimalaitos
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950) | Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958) | Roomari-patsas (1985) | Veteraanikivi (1991) | Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000) | Runonlaulajien muistomerkki (2003)
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo | Ylisipolan kotiseutumuseo
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema | Niskan seisake | Oulu–Kontiomäki-rata | Rokuan rautatie | Seututie 836 | Seututie 837 | Sotkan seisake | Utajärven rautatieasema | Valtatie 22 | Yhdystie 8300
Paul Ince

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Paul Emerson Carlyle Ince
Syntymäaika: 21. lokakuuta 1967 (ikä 56)
Syntymäpaikka:   Lontoo, Englanti, Britannia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 senttimetriä
Junioriseurat
1982–1986:  West Ham United
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–1989 |  West Ham United | 72 | (7) |
| 1989–1995 |  Manchester United | 206 | (25) |
| 1995–1997 |  Internazionale | 54 | (10) |
| 1997–1999 |  Liverpool | 65 | (14) |
| 1999–2002 |  Middlesbrough | 93 | (7) |
| 2002–2006 |  Wolverhampton W. | 115 | (10) |
| 2006 |  Swindon Town | 3 | (0) |
| 2007 |  Macclesfield Town | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 609 | (72) |
Maajoukkue
| 1989 |  Englanti U21 | 2 | (0) |
| 1992 |  Englanti B | 1 | (0) |
| 1992–2000 |  Englanti | 53 | (2) |
Valmennusura
2006–2007:  Macclesfield Town
2007–2008:  Milton Keynes Dons
2008:  Blackburn Rovers
2009–2010:  Milton Keynes Dons
2010–2011:  Notts County
2013–2014:  Blackpool
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Paul Emerson Carlyle Ince (s. 21. lokakuuta 1967) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Helmikuusta 2013 lähtien hän toimi vajaan vuoden ajan Blackpool FC:n päävalmentajana.