stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lasite
Koostumus ja käyttö

Lasite koostuu piioksidista, sulatteesta ja alumiinioksidista. Siihen voidaan lisätä myös väriainetta, tavallisesti epäjaloa metallia. Nämä ainekset sekoitetaan veteen.
Lasite on koostumukseltaan hyvin lähellä tavallista lasimassaa. Siitä se eroaa selvimmin siinä, että lasite sisältää alumiinioksidia enemmän kuin lasi, koska lasite ja lasi valmistetaan eri tavoilla. Suurempi alumiinioksidipitoisuus jäykistää lasisulaa sen hitaan jäähdytyksen aikana ja estää näin sen valumisen, kuten myös lasitteen säröilyn ja kiteytymisen.
Lasitetta käytetään keraamisten kappaleiden pinnalla useista syistä. Lasitettu pinta on hygieeninen ja helppo puhdistaa. Lasite tasoittaa esineen pintavirheet. Lasite parantaa esineen kulutuskestävyyttä, tekee siitä vedenpitävän, ja suojaa siinä olevia koristeita. Lasitteella voidaan parantaa esineen ulkonäköä ja antaa sille väriä.
Keramiikan valmistuksessa lasite levitetään keramiikkaesineen pintaan, minkä jälkeen esine poltetaan korkeassa lämpötilassa. Lasite sulaa esineeseen kiinni. Lopuksi esine jäähdytetään hitaasti. Lasite kovettuu jäähdytyksessä noin 500–600 asteen lämpötilassa. Kun lasitteen lämpölaajeneminen on säädetty hiukan pienemmäksi kuin massan, saadaan aikaan kappaleen lujuutta lisäävä puristusjännitys.
Lasitetta saattaa syntyä myös luonnollisessa prosessissa, kuten tulivuorenpurkauksessa. Myös ydinräjähdyksen lämpösäteily saattaa synnyttää lasitteen räjähdyspisteen välittömään läheisyyteen.
Perinteiset lasitteet

Tuhkalasitteet, tärkeitä Itä-Aasiassa. Tehty kasvien tuhkasta, joka sisältää potaskaa ja kalkkia.
Maasälpälasitteet, joita on käytetty lähinnä posliinille.
Lyijylasitteet ovat kiiltäviä ja puhtaina värittömiä sekä läpinäkyviä, ja vaativat vain n. 800 °C polttolämpötilan. Niitä on käytetty n. 2000 vuotta Kiinassa, Välimeren maissa, ja muualla Euroopassa.
Suolalasitus ei ole varsinaisesti lasiteseos, vaan menetelmä, jota on käytetty lähinnä eurooppalaisessa kivitavarassa. Se perustuu suolan lisäämiseen uuniin poltettaessa.
Tinalasite on oikeastaan lyijylasite, josta on tehty valkoista la läpinäkymätöntä lisäämällä tinaoksidia. Käytetty mm. islamilaisessa keramiikassa, renessanssin majolika-keramiikassa, fajanssissa ja Delftin keramiikassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Airi Hortling: Lasite ja lasittaminen, Taideteollinen korkeakoulu (pdf)
Airi Hortling: Runsaasti aiheeseen liittyvää tietoutta ja materiaalia
Erilaisten lasitteiden näytekappaleita.
Iranilainen lasitettu pullo 1500-luvulta.
Lastenlehto

| Lastenlehto |
| --- | --- |
 Lastenlehto Lapinrinteen puolelta katsottuna.
Sijainti:  Kamppi, Helsinki
Koordinaatit:  60°09′59″N, 024°55′41″E
Pinta-ala:  19 500  m2
Perustettu:  1970-luvulla
Lastenlehto Ruoholahden- ja Lapinlahdenkatujen kulmasta katsottuna
Emil Cedercreutzin teos Arcum tendit Apollo Lastenlehdossa
Lastenlehto (ruots. Barnlunden, myös nimellä Kolmiopuisto) on kolmion muotoinen puisto Helsingin Kampissa. Sitä rajaavat Lapinlahdenkatu, Lapinrinne ja Ruoholahdenkatu.  Puiston nimi johtuu lähellä aikoinaan sijainneesta Rouvasväenyhdistyksen lastenkodista.
Lastenlehto on Kampin suurin puisto, ja sen pinta-ala on 19 500 m2. Kuten monet muutkin Helsingin kanta­kaupungin kolmio­maiset puistot, muun muassa läheinen Lapinlahden puistikko, myös Lastenlehto sijaitsee kohdassa, jossa kaksi erisuuntaista ruutukaava-aluetta liittyvät toisiinsa. Puiston länsi­reunalla on Ruoho­lahden­kadulta alkava, keskustan huoltotunneliin ja maan­alaisiin pysäköinti­halleihin johtava katettu ajo­ramppi.
Puistossa on vuonna 2001 pystytetty pronssinen jäljennös Emil Cedercreutzin veistoksesta Arcum tendit Apollo (Apollo jännittää joustaan), jonka hän tarkoitti Aleksis Kiven muisto­merkiksi ja joka 1920-luvulla osallistui muisto­merkki­kilpailuun. Veistoksen kipsistä alku­peräis­kappaletta on säilytetty Harja­vallassa Emil Cedercreutzin museossa.
Historia

Lastenlehto on ollut olemassa nykyisessä laajuudessaan vasta 1970-luvulta lähtien. Sitä ennen nykyinen puisto­alue oli osa korttelia nro 166, Västä­räkin korttelia, jota rajoittivat Ruoho­lahden­katu, Lasten­kodin­katu ja -kuja sekä Lapin­lahden­katu.
Korttelissa sijainneista rakennuksista huomattavin oli vuonna 1867 valmistunut Rouvas­väen­yhdistyksen rakennuttama kaksikerroksinen, Helsingin vanhin lastenkoti, jonka mukaan korttelia rajoittaneet Lasten­kodin­katu ja -kuja myöhemmin saivat nimensä. Rakennusta käytettiin myöhemmin kansakouluna, jossa vielä 1960-luvulla toimi osa läheisen Lapinlahden kansakoulun luokista
kunnes se vuonna 1971 purettiin Lapin­rinteen jatkeen tieltä.
Korttelissa nykyisen puiston paikalla oli vielä 1970-luvun alussa useita puu­taloja ja ränsistyneitä kerros­taloja. Rakentamaton kulma­tontti Lapin­lahden- ja Ruoho­lahden­katujen kulmassa oli kuitenkin jo 1910-luvulla muutettu, alkujaan tosin väli­aikaisesti, puistoksi, jossa oli lasten leikki­kenttä ja peli­kenttä ja jota kadun varressa rajasi tuki­muuri. Vuonna 1956 tämä puisto sai nimen Lasten­lehto.
Jo vuonna 1934 alueelle vahvistettiin uusi asema­kaava, jonka mukaan alkujaan vain Lapin­lahden­kadulta pohjoiseen johtanutta Lapin­rinne-nimistä katua olisi jatkettu korttelin 166 läpi Ruoho­lahden­kadulle saakka. Uusi katu­osuus kuitenkin rakennettiin vasta 1970-luvun puoli­välissä. Tällöin se muodostettiin alusta lähtien joukko­liikenne­kaduksi, joka on osa Länsiväylältä Helsingin linja-autoasemalle, nykyisin Kampin keskukseen johtavaa joukko­liikenne­reittiä. Samassa yhteydessä vanhasta korttelista purettiin kaikki uuden kadun itäpuolella sijainneet 
rakennukset, ja Lasten­lehdon puisto­alue laajennettiin käsittämään koko Lapin­rinteen itä­puolisen osan entistä korttelia. Tällöin puiston keskelle muotoiltiin nurmi­pintainen avoin alue, ja pää­käytävien risteykseen istutettiin ryhmä vaahteroita. Eteläiseen kärkeen suunniteltiin pallo­kenttä. Jäljelle jääneeseen kortteliin Lapin­rinteen varrelle, sen länsipuolelle, valmistui vuonna 1979 uusi koko korttelin pituinen asuin­kerros­talo.
Puisto säilyi 1970-luvulla suunnitellussa asussaan, kunnes sen länsi­laitaan Vuonna 2005 alettiin rakentaa Keskustan huoltotunneliin johtavaa ajo­ramppia, joka valmistui vuonna 2009. Samassa yhteydessä lähes koko puisto oli rakennettava ja istutettava uudestaan, ja se sai tällöin nykyisen asunsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lastenlehto Wikimedia Commonsissa
Lárisa

| Lárisa Lárisan kunta Λάρισα Δήμος Λαρισαίων |
| --- | --- |
 Kuvia Lárisasta.
 Kunnan sijainti
 Lárisa
 Koordinaatit: 39°38.5′N, 22°25′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Thessalia
Alueyksikkö:  Lárisa
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  2201
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  335,1 km²
Väkiluku (2011):  162 591
 – Kunnallis­yksikkö:  146 926
 – Kaupunki:  144 651
 – Väestötiheys:  485,20 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  41x xx
Suuntanumero(t):  241
Rekisterikilpi:  ΡΙ,ΡΡ
 
 www.larissa-dimos.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lárisa (kreik. Λάρισα; myös Larissa) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Λαρισαίων, Dímos Larisaíon), joka sijaitsee Lárisan alueyksikössä Thessalian alueella. Kaupunki on Thessalian pääkaupunki sekä alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 335,1 neliökilometriä ja väkiluku 162 591. Varsinaisen Lárisan kaupungin väkiluku on 144 651 (vuonna 2011).
Lárisa on Kreikan viidenneksi suurin kaupunki. Se on Kreikan tärkeimpiä maatalouden keskuksia ja kansallinen liikenteen solmukohta, jonka rautatieverkko yhdistää Vóloksen satamaan sekä Thessalonikiin että Ateenaan. Lárisan suuralueen, johon lasketaan kuuluvaksi myös Níkaia, Giánnouli sekä muita pienempiä ympäristökuntia, väkiluku lähenee 250 000 henkeä. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Lárisan diakroninen museo.
Historia > Antiikki

Antiikin ajan Larissa oli Thessalian merkittävin kaupunki. Se toimi Pelasgiotiin alueen ja sitten koko Thessalian liiton keskuksena, ja myöhäisantiikin aikana Thessalian provinssin hallinnollisena keskuksena. Larissa kukoisti klassisella kaudella 400-luvulla eaa. ja oli merkittävä taiteiden keskus.
Nimi Larissa on saanut alkunsa joko kreikkalaisen mytologian nymfi Larissan mukaan, tai vaihtoehtoisesti se juontaa juurensa kreikankielisestä sanasta Iarissa, joka tarkoittaa tukikohtaa. Länsimaisen lääketieteen isän Hippokrateen ja kuuluisan filosofin Gorgiaan on arveltu kuolleen Larissassa.
Historia > Myöhempi historia

Larissa oli Thessalian merkittävin kaupunki edelleen keskiajan alussa. Kaupunki säilyi olemassa läpi keskiajan ja osmanivallan ajan. Turkkilaiset käyttivät siitä nimeä Yenishehér (Yenisehr, Yeni Shehir). 1800-luvulla kaupungissa oli noin 30 000 asukasta. Nykyinen Lárisan kaupunki on edelleen Thessalian hallinnollisen alueen keskus.
Nykyinen Lárisan kunta muodostui, kun Lárisa, Giánnouli ja Koiláda yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Lárisan kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
| Kunnallis­yksikkö | Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| Giánnouli | Fálanna | Dasochóri | 624 |
| Giánnouli | Fálanna | Fálanna | 3 987 |
| Giánnouli | Giánnouli | Giánnouli | 7 885 |
| Giánnouli | Giánnouli | Therapeftikí Koinótita Éxodos | 0 |
Giánnouli: Yhteensä: 12 496
| Koiláda | Amygdaléa | Amygdaléa | 220 |
| Koiláda | Amygdaléa | Synoikismós Prosfýgon | 116 |
| Koiláda | Eleftherés | Eleftherés | 520 |
| Koiláda | Koiláda | Koiláda | 628 |
| Koiláda | Koutsóchero | Koutsóchero | 327 |
| Koiláda | Loutró Larísis | Argyrómylos | 76 |
| Koiláda | Loutró Larísis | Loutró | 256 |
| Koiláda | Mándra | Mándra | 512 |
| Koiláda | Rachoúla | Kástro | 42 |
| Koiláda | Rachoúla | Rachoúla | 472 |
Koiláda: Yhteensä: 3 169
| Lárisa | Lárisa | Amfithéa | 33 |
| Lárisa | Lárisa | Kouloúri | 250 |
| Lárisa | Lárisa | Lárisa | 144 651 |
| Lárisa | Terpsithéa | Terpsithéa | 1 992 |
Lárisa: Yhteensä: 146 926
Yhteensä: 162 591
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lárisa Wikimedia Commonsissa
Δήμος Λαρισαίων. Lárisan kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Thessalian alue
| --- | --- |
Kardítsan alueyksikkö:   Argithéa  Kardítsa  Límni Plastíra  Mouzáki  Palamás  Sofádes 
Lárisan alueyksikkö:   Agiá  Elassóna  Fársala  Kilelér  Lárisa  Témpi  Týrnavos 
Magnesian alueyksikkö:   Almyrós  Nótio Pílio  Rígas Feraíos  Vólos  Zagorá-Mourési 
Sporadien alueyksikkö:   Alónnisos  Skiáthos  Skópelos 
Tríkalan alueyksikkö:   Farkadóna  Metéora  Pýli  Tríkala 
Antiikin aikaisen niin kutsutun Larissan ensimmäisen teatterin rauniot.
Lárisan kaupunkia.
Lárisan diakroninen museo.
McLaren MP4-16

| McLaren MP4-16 |
| --- | --- |
 Mika Häkkinen Kanadan GP:ssä 2001.
Talli:   McLaren
Suunnittelija(t):   Adrian Newey  Neil Oatley
Kuljettajat:   Mika Häkkinen  David Coulthard
Teknisiä tietoja
Renkaat:  B Bridgestone
Polttoaine:  Mobil
Runko:  hiilikuitumonokokki
Moottori:  Mercedes-Benz Ilmor F0110/K, 72° V10
Voimansiirto:  7-vaihteinen puoliautomaattinen pituussuuntainen vaihdelaatikko
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian Grand Prix 2001
Kilpailuja:  17
Voittoja:  4
Paalupaikkoja:  2
Nopeimpia kierroksia:  6
MM-pisteitä:  102
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
McLaren MP4-16 oli McLarenin Formula 1 -kilpa-auto vuonna 2001. Kuljettajina toimivat Mika Häkkinen ja David Coulthard. Talli ei pystynyt haastamaan autolla Ferraria, mutta saavutti valmistajien MM-taulukossa toisen sijan 102 pisteellä.
Adrian Neweyn suunnittelema auto muistutti ulkonäöltään tallin edellisvuonna käyttämää MP4-15-autoa, mutta lähes jokaista osaa oli uudistettu. Auton suurimmaksi ongelmaksi muodostui Mercedes-Benzin F0110/K-moottorin huono luotettavuus.
Tekniset tiedot

Henkilökunta
Suunnittelijat: Adrian Newey, Neil Oatley
Pääratainsinööri: Steve Hallam
Kisainsinöörit: Mark Slade (Häkkinen), Philip Prew (Coulthard)
Päämekaanikko: Stephen Giles
Runko
Akseliväli: 3080 mm (arvio)
Raideväli edessä: 1490 mm (arvio)
Raideväli takana: 1405 mm (arvio)
Etujousitus: työntötanko, 2 + 1 iskunvaimenninta ja vääntövartta
Takajousitus: työntötanko, 2 + 1 iskunvaimenninta ja vääntövartta
Iskunvaimentimet: McLaren - Penske
Jarrusatulat: A+P
Jarrulevyt: Hitco, Häkkisellä CCR
Vanteet: Enkey
Jäähdyttimet: Calsonic - Marston
Öljysäiliö: Polttoainetankin sisällä
Voimansiirto
Pitkittäinen magnesiumista valmistettu vaihdelaatikko
7 vaihdetta + pakki, puoliautomaattinen
Kytkin: A+P
2 poljinta
Tekniset tiedot > Moottori

Mercedes-Benz Ilmor F0110/K
Projektipäällikkö: Mario Illien
Kilpailuosaston henkilökuntamäärä: 460 (F1 + CART)
Vuonna 2001 valmistettujen moottorien määrä: 94
Ratavastaava: Roger Higgins
Kilpailussa mukana olevien moottorien määrä: 10–12
Iskutilavuus: 2 999,2 cm³
72° V10
Sylinterin halkaisija: 93,50 mm (E. Benzingin arvio)
Iskun pituus: 43,68 mm (E. Benzingin arvio)
Puristussuhde: 13,4:1 (E. Benzingin arvio)
Venttiilit: 4 paineilmatoimista per sylinteri
Korkein käyntinopeus: 17 400 rpm kilpailuissa, 17 700 rpm aika-ajoissa (E. Benzingin arvio)
Suurin teho: 830 hv kilpailuissa, 845 hv aika-ajoissa (E. Benzingin arvio)
Kaasuläppä: Sähkö-hydraulinen
Elektroniikka: TAG Electronic
Sylinterilohko: kevytmetallinen
Polttoaine: Mobil
Öljy: Mobil
Polttoainetankin koko: 140 l (arvio)
Kojelauta: TAG Electronic
Laakerit: 6
Pituus: 590 mm
Leveys: 550 mm
Korkeus: 470 mm
Massa: 97 kg (E. Benzingin arvio)
Laukaan vaakuna

Laukaan vaakuna
Laukaan vaakuna on Laukaan kunnan tunnus. Sen aihe viittaa kunnan runsaisiin havumetsiin ja sijaintiin Suomen sydämessä.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä punainen sydän, josta kasvaa kolmihaarainen vihreä havunoksa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Laukaan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 6. kesäkuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 5. syyskuuta samana vuonna.
Martin Lauer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Martin Lauer vuonna 1960. |  Martin Lauer vuonna 1960. |  Martin Lauer vuonna 1960. |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 4×100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1958 | 110 metrin aitajuoksu |  |
Martin Lauer (2. tammikuuta 1937 Köln – 6. lokakuuta 2019) oli saksalainen 110 metrin aitajuoksija, joka vuonna 1959 sivusi lajin maailmanennätystä. Hän kilpaili myös kymmenottelijana ja saavutti olympiavoiton 4 × 100 metrin viestijuoksussa.
Martin Lauer alitti 110 metrin aitajuoksussa 14 sekunnin rajan ensimmäisenä eurooppalaisena Hampurissa Saksan ja Suomen välisessä maaottelussa vuonna 1956. Melbournen 1956 olympialaisissa hän sijoittui aitajuoksussa neljänneksi kolmen yhdysvaltalaisen jälkeen. Samojen kisojen kymmenottelussa hän keräsi 6853 pistettä ja sijoittui viidenneksi. Vuonna 1959 hän teki kymmenottelussa 7955 pistettä, joilla hän sillä hetkellä sijoittui kaikkien aikojen tilastossa neljänneksi.
Päälajissaan aitajuoksussa Lauer voitti kultaa Tukholman EM-kilpailuissa 1958 Euroopan ennätystä sivuavalla ajalla 13,7 s. Vuoden 1959 toukokuussa hän paransi Zürichissä Euroopan ennätykseksi 13,5 s, ja samassa paikassa hän juoksi 7. heinäkuuta 1959 1,9 m/s:n myötätuulessa uuden maailmanennätyksen 13,2 s. Sähköajanotolla tulokseksi saatiin 13,56 s. Samoissa kilpailuissa hän teki 200 metrin aitajuoksun maailmanennätyksen 22,5 s.
Rooman 1960 olympialaisten aitajuoksussa Lauer jäi jälleen neljänneksi kolmelle yhdysvaltalaiselle hävinneenä. Olympiavoittaja hänestä tuli 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa hän ankkurina toi Saksan maaliin maailmanennätystä sivuavassa ajassa 39,5 s.
Lauer oli jo 1950-luvulla vapautettu asepalveluksesta terveydellisten syiden vuoksi. Urheilu-uransa hän lopetti 24-vuotiaana pitkään kiusanneen polvivamman seurauksena.
Urheilu-uransa jälkeen Lauer opiskeli konerakentamisen diplomi-insinööriksi. Hän myös levytti baritonäänellään saksankielistä countrymusiikkia. Singleä "Die letzte Rose der Prärie" (Preerian viimeinen ruusu) myytiin puoli miljoonaa kappaletta. Lauerin levyjä myytiin yhteensä lähes kuusi miljoonaa kappaletta.
Juha Laukkanen (jääkiekkoilija)

Juha Laukkanen (s. 22. helmikuuta 1964 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1984–1990 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Laukkanen edusti koko SM-liigauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 198 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 33 + 36 = 69 ja jäähymääränsä 40 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi kahdeksan ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja istui jäähyllä neljä minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksessä vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Laukkalan kirkko

| Laukkalan kirkko |
| --- | --- |
Sijainti:  Kyläkirkontie 29, Pielavesi
Koordinaatit:  63.40343°N, 26.55492°E
Seurakunta:  Pielaveden seurakunta
Rakentamisvuosi:  1939-1940
Suunnittelija:  Emil Ikäheimo
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  200
Tyylisuunta:  uusklassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Laukkalan kirkko on  Pielavedellä sijaitseva 1939-1940 rakennettu uusklassismia edustava tiilinen päätytornillinen pitkäkirkko. Basilikamainen runkohuone on satulakattoinen ja sen päädystä kohoaa portaittain kapea torni, sivulaivat ovat tavallista kapeammat. Runkohuone on rapattu sileäksi ja siinä on viistokatto. Sen suunnitteli rakennusmestari Emil Ikäheimo. Kirkkoa korjattiin vuonna 1957, sen pinta-ala on 225 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 200 hengelle.  Kirkon 12 + 1 -äänikertaiset  urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1957. Alttaritaulu Jeesus Getsemanessa on Hilja Karolan vuonna 1945 maalaama.
Vuonna 1973 kirkon yhteyteen rakennettiin seurakuntasalina toimiva siipirakennus, jossa on tilaa 70 hengelle. Kirkon läheisyydessä olevan hautausmaan sankaripatsaan Hyvästijättö on suunnitellut Armas Tirronen.
Teuvo Laukkanen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 1948 | 4×10 km viesti |  |
Teuvo Johannes Laukkanen (16. heinäkuuta 1919 Pielavesi – 14. toukokuuta 2011 Pielavesi) oli suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Laukkanen voitti olympiahopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä Sankt Moritzin talvikisoissa vuonna 1948. Hän hiihti viestissä toisen osuuden. Samojen kisojen 18 kilometrillä hän sijoittui kahdeksanneksi.
Seuratasolla Pielaveden Sampoa, Joensuun Katajaa ja Kuopion Poliisi-Urheilijoita edustanut Laukkanen voitti Suomen mestaruuden 30 kilometrillä ja 3 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1945. Lisäksi hän sai urallaan kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia. Salpausselän Kisoissa hän voitti 18 kilometrin kilpailun vuonna 1944 ja Ounasvaaralla 30 kilometriä vuonna 1943.
Ammatiltaan Laukkanen oli ylikonstaapeli. Hänen poikansa Matti Laukkanen saavutti hiihdon SM-mitaleja nuorten sarjassa 1960-luvulla.
Kari Laukkanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 14. joulukuuta 1963 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Pielavesi, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 187 cm
Lempinimi: Laku
Junioriseurat
1974–1981: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1982–1986 | KuPS | 105 | (0) |
| 1986–1987 | Cercle Brugge | 24 | (0) |
| 1987 | KuPS | 11 | (0) |
| 1988–1990 | Stuttgarter Kickers | 82 | (0) |
| 1990–1995 | SV Waldhof Mannheim | 145 | (0) |
| 1995–1998 | FinnPa | 80 | (0) |
| 1999 | HIK | 9 | (0) |
| 1999 | → FC Kuusankoski (laina) | 2 | (0) |
| 1999 | RiPS | 10 | (0) |
| 2005 | NJS | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 469 | (0) |
Maajoukkue
| 1983–1985 | Suomi U21 | 13 | (0) |
| 1985–1997 | Suomi | 49 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kari Laukkanen (s. 14. joulukuuta 1963 Pielavesi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Laukkanen aloitti uransa vuonna 1982 Kuopion Palloseurassa. Vuonna 1986 Laukkanen vaihtoi belgialaiseen Cercle Bruggeen, jolloin hän pelasi jo Suomen maajoukkueen aloittavana maalivahtina. Hän palasi Kuopioon pelattuaan vain yhden kauden Belgiassa. Pian kuitenkin saksalainen Stuttgarter Kickers palkkasi hänet.
Kickersissä Laukkanen vietti menestyksekästä aikaa, vuonna 1988 hän onnistui joukkueineen nousemaan yhdeksi kaudeksi Bundesliigaan. Laukkanen oli Kickersin ykkösmaalivahti, mutta lopulta hän kuitenkin vaihtoi niin ikään 2. Bundesliigassa pelanneeseen SV Waldhof Mannheimiin. Aluksi hän toimi joukkueen varamaalivahtina, mutta ensimmäisen kauden puolivälin jälkeen hänestä tuli Mannheimin ykkösmaalivahti. Laukkasella on edelleen hallussa yhden kauden aikana päästettyjen maalien ennätys. Kahdeksan vuoden ammattilaisuransa Saksassa jälkeen Laukkanen siirtyi takaisin Suomeen. Hän pelasi Finnairin Palloilijoissa sekä Hangö Idrottsklubbissa ja lopetti uransa 1999 Riihimäen Palloseurassa.
Ammattilaisuransa jälkeen Laukkanen toimi valmennustehtävissä Hongassa. Vuodet 2005–2013 Laukkanen toimi NJS:n valmennuspäällikkönä. Tammikuusta 2014 lähtien Laukkanen on toiminut Kauklahden Pyrinnön valmennuspäällikkönä. Hän on toiminut myös Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen osatoimisena valmentajana ja joukkueenjohtajana vuodesta 2002.
Laukkasen perheeseen kuuluu vaimo ja kaksi poikaa.