stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cash Money Records
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2003

Hot Boys - Let 'Em Burn
Big Tymers - Big Money Heavyweight
Juvenile - Juve The Great
Boo & Gotti - Perfect Timing
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2004

Teena Marie - La Doña
Juvenile - The Greatest Hits
Lil Wayne - Tha Carter
Mannie Fresh - The Mind of Mannie Fresh
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2005

Birdman - Fast Money
Lil Wayne - Tha Carter II
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2006

Teena Marie - Sapphire
Birdman & Lil Wayne - Like Father, Like Son
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2007

Birdman - 5 * Stunna
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2008

Cash Money Millionaires - 10 Years Of Bling (Vol. 2)
Lil Wayne - Tha Carter III
Kevin Rudolf - In The City
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2009

Drake - So Far Gone EP
Birdman - Priceless
Jay Sean - All or Nothing
Young Money - We Are Young Money
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2010

Lil Wayne - Rebirth
Drake - Thank Me Later
Kevin Rudolf - To the Sky
Lil Wayne - I Am Not a Human Being
Nicki Minaj - Pink Friday
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2011

DJ Khaled - We the Best Forever
Lil Wayne - Tha Carter IV
Glasses Malone - Beach Cruiser
Drake - Take Care
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2012

Tyga - Careless World: Rise of the Last King
Nicki Minaj - Pink Friday: Roman Reloaded
DJ Khaled - Kiss The Ring
Nicki Minaj - Pink Friday: Roman Reloaded – The Re-Up
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2013

Lil Wayne - I Am Not a Human Being II
Tyga - Hotel California
PJ Morton - New Orleans
Ace Hood - Trials & Tribulations
YMCMB - Rich Gang
Jay Sean - Neon
Drake - Nothing Was the Same
DJ Khaled - Suffering from Success
B.Smyth - The Florida Files Ep
Julkaistut albumit > 2000-luku > 2014

Young Money - Young Money: Rise of an Empire
Nicki Minaj - The Pinkprint
Aiheesta muualla

Cash Money Recordsin verkkosivut
Busta Rhymes.
DJ Khaled.
Gros

Gros on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Antoine-Jean Gros (1771–1835), ranskalainen taidemaalari
Baptiste Gros (s. 1990), ranskalainen maastohiihtäjä
Josh Gros (s. 1982), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
Piero Gros (s. 1954), italialainen alppihiihtäjä
Dolby Digital

Dolby Digitalin logo.
Dolby Digital on tavaramerkki Dolby Laboratoriesin kehittämälle digitaaliselle, häviöllisesti pakkaavalle, AC-3-äänenkoodaukselle. Äänivirrasta poistetaan osia psykoakustisten mallien avulla siten, että ihmiskorva huomaa mahdollisimman vähän laadun heikkenemistä.
Dolby Digitalin käyttökohde on DVD-levyjen, elokuvien teatteriesityskopioiden ja joissain tapauksissa digitaalitelevision monikanavaääni. Järjestelmän avulla voidaan lähettää monenlaisia kanava-asetuksia yksikanavaisesta monoäänestä (1.0) kuusikanavaiseen surround-ääneen (5.1), jossa on yksi keskikanava, kaksi etukanavaa, kaksi takakanavaa ja erityinen taajuudeltaan rajoitettu matalien efektien kanava (LFE).
Dolby Digital 5.1 EX -järjestelmä lisää 5.1-järjestelmään uuden takakeskikanavan koodaamalla sen äänen kahteen muuhun takakanavaan matriisikoodauksen avulla. Järjestelmä on täysin yhteensopiva normaalin 5.1-järjestelmän kanssa.
Dolby on historiansa aikana kehittänyt myös monia muita äänitekniikoita, kuten edelleen laajasti käytetyn Dolby Surroundin, jossa matriisikoodauksen avulla kaksikanavaiseen stereoääniraitaan saadaan tallennettua monotakakanava.
Dolby Laboratories tunnetaan myös ns. Double-D logostaan, joka koostuu kahdesta isosta D-kirjaimesta, joista jälkimmäinen on kirjoitettu peilikuvana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dolby Digital Wikimedia Commonsissa
Chōfu

| Chōfu (調布市) |
| --- | --- |
 Jindai-ji
 lippu:  Symboli
 Chōfun sijainti Tokion metropolissa
 Chōfu
 Koordinaatit: 35°39′02.1″N, 139°32′26.4″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tokio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,58 km²
Väkiluku (2017):  231 315
 – Väestötiheys:  10 719 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Lagerstroemia indica
 – Puu:  Kamferipuu
 – Lintu:  Japaninrilli
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.chofu.tokyo.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chōfu (jap. 調布市, Chōfu-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Tamajoen vasemmalla rannalla Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Setagayan erillisalueeseen, Tokion Fuchūn, Inagin, Koganein, Komaen ja Mitakan kaupunkeihin sekä Kanagawan prefektuurin Kawasakin kaupunkiin. Chōfussa on 231 315 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 21,58 neliökilometriä.
Chōfu perustettiin 1. huhtikuuta 1955. Kaupungissa sijaitsevat Ajinomoto-stadion eli Tokion stadion, joka toimii J. Leaguen jalkapallojoukkueiden FC Tokyon ja Tokyo Verdyn kotistadionina, pienehkö Chōfun lentoasema, Tendai-lahkon temppeli Jindai-ji ja Jindain kasvitieteellinen puutarha. Kaupunkia palvelevat Keiō-rautateiden Keiō-linja ja kaupungin läpi kulkeva Chūō-moottoritie.
Kuvia

Ajinomoto-stadion
Chōfun lentoasema
Jindain kasvitieteellinen puutarha
Fudaten-jinja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chōfu Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Dokós

Dokóksen saarta.
| --- | --- |
Sijainti:  37°20′00″N, 23°19′28″E, Hydra Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Argo-Saroniset saaret
Korkein kohta:  293 m
Pinta-ala:  12,5 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  18
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Dokós (kreik. Δοκός) on Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisten saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 12,5 neliökilometriä ja asukasluku 18 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Dokós kuuluu Hydran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Dokós sijaitsee Peloponnesoksen niemimaahan kuuluvan Argoliin niemimaan itärannikon edustalla mantereen ja Hydran saaren välissä. Saaren asutus on sen pohjoisrannikolla. Saaren erottaa mantereesta noin kilometrin levyinen salmi. Etäisyys Hydralle on noin kolme kilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dokós Wikimedia Commonsissa
Argo-Saroniset saaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Agkístri  Aígina  Dokós  Hydra  Póros  Salamis  Spétses 
Alisaariryhmät:   Diapória Nisiá Ágios Ioánnis, Aígina  Ágios Thomás  Anagnóstis  Kourmouloúdes  Ledoú  Moládi  Plateiá, Aígina  Prasoú  Stachtorrói  Tragonísi  Ypsilí  Lagoúses Gáidaros  Kordeliáris  Lagoúsa  Lagousáki  Makrónisos, Aígina 
Muut pienemmät saaret:   Ágios Geórgios, Hydra  Ágios Geórgios, Salamis  Ágios Ioánnis, Hydra  Ágios Nikólaos  Ágios Pétros  Apónisos  Archí  Arsída  Astéri  Boúrtzi  Daskaleió  Disáki  Doroúsa  Drápi  Falkonéra  Fléves  Flevopoúla  Kartéli  Kivotós  Korákia  Koronída  Koronísi  Koulourá  Koumoundoúrou  Kyrá  Léros  Makrónisos, Mégara  Metópi  Módi  Moní  Nisída  Pacháki  Páchi  Pátroklos  Pétasi  Plateiá, Argolis  Plateiá, Korinthia  Platonísi  Pontikonísi  Pontikós  Psilí  Psyttáleia  Revythoúsa  Ovriós  Rómvi  Skyllí  Spalathronísi  Spathí  Spetsopoúla  Stavronísi  Strongyló  Tagári  Tríkeri  Velopoúla  Véniza  Ydroúsa
British Motor Corporation

| British Motor Corporation (BMC) |
| --- | --- |

Perustettu:  1952, Austin Motor Companyn ja Morris Motors Ltd:n fuusiossa
Lakkautettu:  1966, nimi muuttui muotoon British Motor Holdings Ltd (BMH)
Kotipaikka:  Longbridge, Englanti
Toimiala:  ajoneuvoteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Austin 1100 Mk II vuodelta 1969.
Austin 1800 Automatic vuodelta 1969.
British Motor Corporation Limited, BMC muodostettiin vuonna huhtikuussa 1952, Austin Motor Company Ltd:n ja Morris Motors Ltd:n omistaman Nuffield Organisationin yhdistäessä toimintansa. Yhtiön kotipaikkana oli Longbridge, Birmingham, Yhdistynyt kuningaskunta .
Yhtiön rakenne ja toiminta

BMC oli aikansa suurin ajoneuvojen valmistaja Britanniassa. Tuotantoon kuului laaja mallisto eri merkkisiä henkilöautoja; Austin, Morris, MG, Austin-Healey, Riley ja Wolseley, erilaisia ja erikokoisia hyötyajoneuvoja sekä traktoreita. Ensimmäisenä yhtiön hallituksen puheenjohtajana toimi lordi Nuffield, mutta hänen tilalleen nimettiin jo elokuussa 1952 Austinin Leonard Lord. Hän toimi tehtävässään vuoteen 1961, jolloin täytti 65 vuotta. Lord oli luovuttanut vuonna 1956, ainakin nimellisesti, toimitusjohtajan tehtävät varamiehelleen George Harrimanile.
BMCn pääkonttori sijaitsi Austinin laitosten yhteydessä Longbridgessä, Birminghamin lähistöllä. Tämä oli yksi osa yhtiössä vallinnutta Austinin dominanssia, puheenjohtajuuden lisäksi. Morris-moottoreiden käyttö tuoantomallien voimanlähteenä lähestulkoon lopetettiin. Lisäksi kaikkien korimallien koodiksi tuli ADO, joka oli perua Austinilta, nyt se tarkoitti "Amalgamated Drawing Office". Longbridgen tehtaat olivat ajanmukaiset, ne oli modernisoitu läpikotaisin vuonna 1951, verrattuna Nuffieldin 16 eri tehtaaseen, jotka olivat vanhanaikaisempia ja ripoteltu pitkin keski-Englantia. Kuitenkin Austinin taloushallinto ja kustannusten tarkkailu oli järjestetty heikommin kuin Nuffieldin, ja kun markkinat muuttuivat autopulasta ostajan markkinoiksi, tämä kostautui. Ford Motor Company analysoi hyvin tarkkaan BMC:n parhaiten myyvän mallin, Minin, ja tuli johtopäätelmään, että jokaista myytyä autoa kohden BMC:lle koitui 30 £ tappiota. Lopputuloksena tästä oli, että vaikka Austinin ja Morriksen myynti veti hyvin BMC-aikakautena, yhtiön voitot ja osakkeen arvo putosivat ja siten uusien mallien kehitys ontui. Tämä kehitys laukaisi liikkelle hankkeet, joissa BMC:hen yhdistettiin sen suurin yhteistyökumppani, autojen koripeltejä toimittava Pressed Steel ja sen perään autovalmistaja Jaguar Cars. Näin vuonna 1966 muodostui British Motor Holdings (BMH), yhtiö, joka pari vuotta myöhemmin fuusioitiin Leyland Motors Ltd:n kanssa.
Fuusioista huolimatta eri merkeillä oli oma jälleenmyynti- ja huoltoverkostonsa. Tämä johti joillain markkina-alueilla, kuten esim. Suomessa, tilanteeseen jossa saman organisaation valmistamat autot kilpailivat markkinaosuuksista keskenään, koska maahantuojina toimivat eri yhtiöt. Myös Britannian kotimarkkinoilla tällainen tilanne aiheutti ongelmia. Vaikka tuotteet oli siellä kohdistettu hyvinkin tarkasti eri kohderyhmien ostajille, etenkin Riley ja Wolseley-merkkien myynti laski jatkuvasti. Asiakkaat kokivat malliston vanhentuneeksi, ja tästä syystä Leonard Lord, tavoistaan poiketen, kutsui apuun konsernin ulkopuolisen suunnittelijan.
BMC:n Farina-mallisto

Aiemmin 50-luvulla Lord oli pestannut Battista Farinan toimiston suunnittelemaan uusiksi koko mallistonsa. Suunnittelun tuloksena julkaistiin mallisto, joka yleisesti tunnetaan nimellä "Farina"-saloonit. Mallit jakautuivat kolmeen eri kokoluokkaan, joka luokan sisällä, paitsi pienimmässä, oli tarjolla eri merkkisiä autoja eri kohderyhmille:
Pienimpänä Farina-mallina, vuonna 1958, markkinoille tuli Austin A40 Farina. Tämä auto mainitaan usein ensimmäiseksi sarjavalmisteiseksi hatchback-malliksi. Kyseessä oli pienikorinen estate, joka nykyään sijoitettaisiin rakenteensa ja kokonsa puolesta nimenomaan luukkuperä-malliksi. Takaluukku oli jaettu keskeltä vaakasuunnassa kahteen osaan. Austin A40 Farina Mk II esiteltiin vuonna 1961, ja oli tuotannossa vuoteen 1968. BMC:n pienikoriset mallit varustettiin A-sarjan -moottoreilla.
Keskikokoisina Farina-malleina esiteltiin vuonna 1958 Wolseley 15/60, Riley 4|Riley 4/68, Austin A55 Cambridge Mk II, MG Magnette Mk III sekä Morris Oxford V. Valmistuslisenssit myytiin myös Argentiinaan, jossa autoja valmistettiin henkilömallina Siam Di Tella 1500, farmarimallina Traveller ja lavamallina Argenta. BMC:n keskikokoluokan malleissa käytettiin B-sarjan 4-sylinterisiä rivimoottoreita.
Ensimmäiset malliversiot pysyivät tuotannossa vuoteen 1961, Di Tella vuoteen 1966. Tällöin ne korvattiin uudemmilla Farina-malleilla ja mallinimillä. Mallit olivat nyt Austin A60 Cambridge, MG Magnette Mk IV, Morris Oxford VI, Riley 4/72 ja Wolseley 16/60. Siam Magnette 1622 tuli uutena lisenssimallina markkinoille Argentiinassa vuonna 1964. Mallit pysyivät tuotannossa vuoteen 1968, tekninen rakenne oli aikakaudelle tyypillinen takaveto.
Farina-mallistoon kuului myös isokorisia autoja. Vuonna 1959 markkinoille tulivat Austin A99 Westminster, Vanden Plas Princess 3-Litre ja Wolseley 6/99. Kaikissa näissä moottorina oli C-sarjan 6-sylinterinen rivimoottori. Korimallit ja mallinimet päivitettiin vuonna 1961, ja ne olivat nyt Austin A110 Westminster, Vanden Plas Princess 3-Litre Mk II ja Wolseley 6/110. Nämä mallit pysyivät tuotannossaa vuoteen 1968.
BMC Merkit ja mallit > Fuusiossa siirtyneet mallit > Austin

Austin A125 Sheerline 1947–1954
Austin A135 Princess 1947–1956
Austin A40 Sports 1950–1953
Austin A70 Hereford 1950–1954
Austin A30 1951–1956
Austin A90 Atlantic 1949–1952
Austin A40 Devon 1947–1952
BMC Merkit ja mallit > Fuusiossa siirtyneet mallit > MG

MG TD 1949–1953
MG Y-type 1947–1953
BMC Merkit ja mallit > Fuusiossa siirtyneet mallit > Morris

Morris Minor 1948–1971
Morris Oxford (Series MO) 1948–1954
Morris Six MS 1948–1953
BMC Merkit ja mallit > Fuusiossa siirtyneet mallit > Riley

Riley RM sarja 1945–1955
BMC Merkit ja mallit > Fuusiossa siirtyneet mallit > Wolseley

Wolseley 4/50 1948–1953
Wolseley 6/80 1948–1954
Wolseley Oxford Taxi 1947–1955
BMC Merkit ja mallit > BMC:n omat mallit > Austin

Austin A40 Somerset 1952–1954
Austin A40 Cambridge 1954–1958
Austin A90 Westminster 1954–1968
Austin Metropolitan 1954–1961
Austin A35 1956–1959
Austin Lancer (Australia) 1958–1962
Austin Princess IV 1956–1959
Austin A40 Farina 1958–1967
Austin A55 Cambridge 1959–1969
Austin Mini 1959–1989
Austin Freeway (Australia) 1962–1965
Austin 1100/1300 1963–1974
Austin 1800 1964–1975
Austin 3-Litre 1967–1971
Austin Maxi 1969–1981
BMC Merkit ja mallit > BMC:n omat mallit > Austin-Healey

Austin-Healey 100 1953–1959
Austin-Healey 3000 1959–1968
Austin-Healey Sprite 1958–1971
BMC Merkit ja mallit > BMC:n omat mallit > MG

MG A 1955–1962
MG Magnette ZA/ZB 1953–1959
MG Magnette Mk III/Mk IV 1959–1968
MG Midget 1961–1974
MGB 1962–1980
MG 1100 / 1300 1962–1973
MGC 1967–1969
BMC Merkit ja mallit > BMC:n omat mallit > Morris

Morris Oxford 1954–1971
Morris Cowley 1954–1959
Morris Isis 1955–1958
Morris Marshal (Australia) 1957–1960
Morris Major (Australia) 1958–1964
Morris Mini-Minor 1959–2000
Morris 1100/1300 1963–1974
Morris 1800 1964–1975
BMC Merkit ja mallit > BMC:n omat mallit > Riley

Riley Pathfinder 1953–1957
Riley 2.6 1958–1959
Riley 1.5 1957–1965
Riley 4/68 1959–1961
Riley 4/72 1961–1969
Riley Elf 1961–1969
Riley Kestrel 1965–1969
BMC Merkit ja mallit > BMC:n omat mallit > Vanden Plas

Vanden Plas 3 litre
Vanden Plas 1100/1300 1963–1974
Vanden Plas Princess 4 litre R 1964–1968
BMC Merkit ja mallit > BMC:n omat mallit > Wolseley

Wolseley 4/44 1952–1956
Wolseley 6/90 1954–1959
Wolseley 15/50 1956–1958
Wolseley 1500 1957–1965
Wolseley 15/60 1958–1961
Wolseley 16/60 1961–1971
Wolseley 6/99 1959–1961
Wolseley 6/110 1961–1968
Wolseley Hornet 1961–1969
Wolseley 24/80 (Australia) 1962–1967
Wolsleley 1100 / 1300 1965–1973
Wolseley 18/85 1967–1972
BMC Merkit ja mallit > BMC Korimallien koodit

Valtaosalle BMC:n korimalleista annettiin ns. ADO-koodi, käytäntö oli peräisin Austinin toimintatavoista. Alun perin lyhenne oli tullut sanoista Austin Design Office, mutta fuusion myötä se muutettiin muotoon Amalgamated Drawing Office. Käytäntö oli ja on asianmukainen ja hyvä tapa, koska samalla korisarjalla valmistettiin yhtiössä erimerkkisiä autoja. Esimerkkinä ADO15, korimallilla valmistettiin sekä Austin Seveniä että Morris Mini Minoria.

Käytössä olleet ADO-koodit:
ADO6 Austin FX4 Taxi
ADO8 Austin A40 Farina
ADO9 Austin A55 Cambridge
ADO10 Austin A90 Westminster
ADO13 Austin-Healey Sprite
ADO14 Austin Maxi
ADO15 Mini
ADO16 1100 / 1300
ADO17 1800/2200
ADO20 Mini Mk III ja Clubman
ADO23 MGB
ADO26 Austin Healey 3000 Mk III
ADO27 Austin Kimberley
ADO28 Morris Marina
ADO31 MGA 1600
ADO34 Pininfarinan suunnittelema Mini -perustainen 2-paikkainen roadster.
ADO37 Vanden Plas Princess 3 litre
ADO40 Wolseley 24/80
ADO41 Austin-Healey Sprite Mk II
ADO47 MG Midget Mk I
ADO50 Mini Cooper ja Cooper S
ADO52 MGC
ADO53 Austin A110 Westminster
ADO59 Morris Minor 1000
ADO61 Austin 3-Litre
ADO66 Vanden Plas Princess 4-litre R
ADO67 Austin Allegro
ADO88 prototyyppi Mini Metro
BMC Hyötyajoneuvot

Valtaosa BMC:n hyötyajoneuvoista myytiin Morriksina, mutta joitain Austineitakin löytyy. Raskaampien ajoneuvojen keulamerkkinä oli usein pelkkä BMC.
BMC Hyötyajoneuvot > Kevyet pakettiautot

Morris Z-series ¼-ton (Morris Eight Series E) 1940–1953
Morris ¼-ton O-Type (Morris Minor van) 1953–1971
Morris Cowley MCV (Morris Oxford van) 1950–1956
Austin A30 van 1954–1956
Austin A35 van 1956–1968
Austin A35 pick-up 1956–1957
Morris ½-ton (Morris Oxford Series III van) 1956–1962
Austin A55/A60 van 1958–1972
Austin A55/A60 pick-up (Australia) 1958–1972
Mini van 1960–1982
Mini pick-up 1961–1982
Austin A40 Farina van 1961–1967
Austin 1800 ute (pick-up) ( Australia ) 1967–1974
BMC Hyötyajoneuvot > Keskiraskaat pakettiautot

Austin K8 1948–1954
Morris J-type 1949–1960
Morris LD 1952–1968
Morris J2 1956–1967
Morris 250 JU 1967–
Austin/Morris J4 1960–1974
BMC Hyötyajoneuvot > Kevyet kuorma-autot

Morris LC4 1952–1954
Morris LC5 1954–1960
Morris FV-series (Series I) 1948–1954
Morris FV-series (Series II) 1954–1955
Morris FE-series (Series III) 1955–1959
Morris FG 1960–1968
Morris FM 1961–1968
Morris WE 1955–1964
Morris WF 1964–1981
Morris FF 1958–1961
Morris FH 1961–1964
Morris FJ 1964–1968
BMC VA 1958–76
BMC maatalouskoneet

Fuusion yhteydessä Nuffield Organisaation traktoreista tuli myös osa BMC:tä.
Nuffield Universal
BMC Britannian ulkopuolella

1950- ja 60-luvuilla BMC pystytti Britannian ulkopuolelle 21 laitosta tuottamaan heidän autojaan; osa niistä oli tytäryhtiöitä, osa yhteisyrityksiä.
Suomi oli pienuudestaan huolimatta BMC:lle tärkeä markkina-alue Euroopassa. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina Suomen valtio säännösteli autojen tuontia vuoteen 1963 asti. Suomessa tarvittiin 1950- ja 1960-luvuilla runsaasti etenkin hyötyajoneuvoja, ja Britanniasta niitä saatiin viemällä sinne vastavuoroisesti maataloustuotteita, etenkin voita. Tämä kaupankäyntimalli jatkui Suomen ja Britannian välillä 1970-luvun loppuun. Tämän vuoksi brittiläisiä henkilö- ja hyötyajoneuvoja oli kohtuullisen hyvin saatavilla ja hinta esimerkiksi saksalaisiin merkkeihin nähden oli edullisempi.[lähde? ]
BMC:n loppu > British Motor Holdings Ltd

Vuoden 1965 keskivaiheilla BMC esitti tarjouksen suurimman yhteistyökumppaninsa Pressed Steel-yhtiön ostamisesta, syyskuussa samana vuonna kauppa toteutui. Seuraavana vuonna BMC osti Jaguar Cars-yhtiön. Lokakuun 14. vuonna 1966 BMC:n osakkeenomistajat hyväksyivät yhtiön nimen muuttamisen muotoon British Motor Holdings (BMH).
BMC:n loppu > British Leyland Motor Corporation Ltd

Reilut 12 kuukautta myöhemmin, tammikuussa 1968, Britannian hallituksen painostuksesta autoteolliuudessa muodostettiin jättiyhtiö, kun BMH yhdistettiin Leyland Motor Corporation (LMC) kanssa, ja näim syntyi British Leyland Motor Corporation (BLMC). Alkuperäisen BMC:n muodostaneet merkit olivat nyt BLMC:n Austin-Morris divisioona.
BMC:n loppu > British Leyland Ltd

Elokuussa 1975 BLMC kansallistettiin ja uudelleennimettiin British Leyland Ltd:ksi.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
BMC:n osake.
BMC-ambulanssi.
Vuoden 1963 Austin Mini Super Deluxe.
Vuoden 1965 Riley 4/72.
1953 Morris Minor
1966 MGB
A Morris Cowley MCV Van
A 1957 Morris JB Van
1969 BMC 360FG
Käännös suomeksi
Dolabella auricularia

| Dolabella auricularia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Takakiduskotilot Opisthobranchia
Lahko::  Merijänikset  Anaspidea
Heimo::  Aplysiidae
Suku::  Dolabella
Laji::  auricularia
Kaksiosainen nimi
 Dolabella auricularia  (Lightfoot, 1786) 
Katso myös
   Dolabella auricularia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dolabella auricularia on indopasifisella merialueella  elävä merijäniksiin kuuluva nilviäinen. Muodoltaan se on vino kiila, joka muuttuu hartioista pyrstöä kohti litteämmäksi. Keskellä selkää on lihasmassan keskellä jäänteet kotilon kuoresta. Selkäpuolella on myös ulosvirtausaukko ja sisäänvirtaussifoni. Väriltään tämä nilviäinen on epämääräisen vihreän ja ruskean kirjava, ja maastoutuu hyvin alustaansa. Vahingoittuessaan se purskauttaa ulos purppuranpunaista ”mustetta”. Tämä on yksi suurimmista merijäniksistä ja voi kasvaa  joidenkin lähteiden mukaan jopa puolitoista metriä pitkäksi, toisten mukaan puolimetriseksi.  Se liikkuu aktiivisimmin öiseen aikaan.

Dolabella auricularian  elimistöstä saadaan syöpälääkettä.
Aiheesta muualla

WoRMS
Fyllokinoni

| --- | --- |

Fyllokinoni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-metyyli-3-[(E,7R,11R)-3,7,11,15-tetrametyyliheksadek-2-enyyli]naftaleeni-1,4-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 84-80-0
ATC-koodi: B02BA01
PubChem CID: 5284607
DrugBank: DB01022
Kemialliset tiedot
Kaava: C31H46O2 
Moolimassa: 450.696 g/mol
Synonyymit: 3-fytyylimenadioni
Fysikaaliset tiedot
Tiheys: 0.964 g/cm³
Sulamispiste: −20 °C 
Kiehumispiste: 100–120 °C hajoaa kiehumatta
Liukoisuus veteen: liukenematon
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 80 % (nieltynä ruuan kanssa)
Metabolia: pääosin maksassa (β-oksidaatio, glukuronidaatio)
Puoliintumisaika: 0.22–8 h (plasma/seerumi), 1.8–215 h (kudokset)
Ekskreetio: pääosin ulosteessa, vähemmässä määrin virtsassa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(US)
Reseptiluokitus:  itsehoitovalmiste (FI)  
Antotapa: nieltynä, pistoksena lihakseen tai verenkiertoon)
Fyllokinoni eli K1-vitamiini koostuu menadionista. Tämän hiilessä 2 on fytaani, jonka 2'-3'-sidos metyylin kohdalla on E,Z-isomeriaa ilmentävä kaksoissidos. 2 muuta fytaanin metyyliä sitovista hiilistä ovat kiraliakeskuksia. Luonnossa on vain 2E,7'R,11R-isomeeriä. Keinotekoista rasemaattia saatetaan kutsua fytonadioniksi tai fytomenadioniksi.
Kasvit, levät ja syanobakteerit tuottavat fyllokinonia. Näissä se on kloroplasteissa osa fotosynteesiä. Fyllokinoni toimii elektroninsiirtoketjuissa elektronien siirtäjänä, sillä se voi pelkistyä kinoliksi ja hapettua taas kinoniksi. Ruoka-aineista fyllokinonia on eniten lehtevissä vihreissä vihanneksissa, kuten lehtikaalissa ja pinaatissa, sekä joissain levissä, kuten wakamessa. Sitä on paljon myös kasviöljyissä, kuten soija- ja rapsiöljyissä. Fyllikinonia on usein vain vähän eläinperäisissä ruoka-aineissa, joissa on kuitenkin usein paljon K2-vitamiinia. Fyllokinonin imeytyvyys kasviksista suolistossa on usein vain 5–10 %, sillä se on tiukasti kiinni tylakoidikalvoissa.
Fyllokinonia käytetään muun muassa vastasyntyneiden ja aikuisten K-vitamiinipuutoksen hoitoon sekä varfariinin tapaisten antikoagulanttien myrkytysten hoitoon.
Kemia

Fyllokinoni on keltainen viskoosi neste, joka absorboi UV-säteilyä ja violettia valoa naftokinoninsa takia. Se hajoaa kiehumatta, mutta sitä voidaan tyhjiötislata: se kiehuu esimerkiksi 133 Pa paineessa 140–145 °C:ssa. Sen 25 °C taitekerroin 1.5250. Se on liukenematon veteen, liukoinen etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, petrolieetteriin, bentseeniin, kloroformiin.
Luonnon fyllokinonin stereoisomeria on 2'E,7'R,11'R. Synteettisesti tuotetussa fyllokinonissa voi olla vitamiinina toimimatonta Z-isomeeriä, mutta tällöinkin E-isomeeri on rasemaatissa usein yleisempi.