stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jämijärven rautatieasema

Jämijärven rautatieasema (lyhenne Jmj) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Haapamäki-Pori-radalla, joka sijaitsi Asematiellä Jämijärven Tykköön kylässä noin 5 kilometriä Jämijärven kirkonkylästä pohjoiseen. Etäisyys Kankaanpään rautatieasemalle noin 16 kilometriä ja Niinisalon rautatieasemalle noin 10 kilometriä. Rata avattiin liikenteelle Porin ja Parkanon välillä vuonna 1935, mutta Jämijärven laiturivaihde avattiin vasta vuonna 1937. Suurehko liikennepaikkarakennus tehtiin muista Haapamäki–Pori-radan asemarakennuksista poikkeavin piirustuksin. Koko pituudeltaan rata Porista Haapamäelle otettiin käyttöön vuonna 1938.
Jämijärven rautatieasema sijoittui melko kauas Jämijärven kirkonkylästä ja lähin suurehko asutuskeskittymä oli Tykköön kylä. Noin viisi kilometriä asemalta pohjoiseen kulki kantatie 65 (nykyisin valtatie 23) radan suuntaisesti Porista Parkanoon. Aseman välittömään läheisyyteen ei koskaan muodostunut mainittavaa asutusta.
Jämijärven laiturivaihde korotettiin pysäkiksi vuonna 1944, mutta alennettiin takaisin laiturivaihteeksi vuonna 1968 ja muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1976. Henkilöliikenne Porin ja Haapamäen välillä lopetettiin vuonna 1981 ja Jämijärven asemarakennus purettiin myöhemmin. Myös ratapiha sivuraiteineen on purettu.
Rataosa Porin Ruosniemestä Kankaanpäähän saakka lakkautettiin kokonaan vuonna 1985 ja tavaraliikenne Kankaanpään ja Parkanon välillä loppui vuonna 1999. Niinisalon rautatieasemasta tuli rataosan läntinen päätepiste kun yhteys Kankaanpään suuntaan suljettiin 1999. Nykyisin Jämijärven raiteilla voi vielä nähdä vuosittain Niinisalon sotilasjunakuljetuksia sekä satunnaisia museojunakyytejä mm. Niinisalon ja Haapamäen välillä, jotka järjestää Haapamäen Museoveturiyhdistys.
Anneli Haahdenmaa

Eija Anneli Haahdenmaa (13. kesäkuuta 1930 Iisalmi – 29. tammikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Suurimman osan urastaan Helsingin Kaupunginteatterissa tehneen Haahdenmaan repertuaariin kuuluivat puhenäytelmien ohella useat musikaali- ja operettiroolit. 1960- ja 1970-luvuilla hän näytteli lukuisissa televisiotuotannoissa.
Elämä ja ura

Anneli Haahdenmaa syntyi puuseppä Kalle Haahdenmaan (s. 1895 Iisalmi) ja Sylvi Elina Revon (s. 1903 Viipuri) perheeseen Iisalmella Pohjois-Savossa. Haahdenmaan nuorempi sisar, Anja Haahdenmaa, on niin ikään näyttelijä.
Haahdenmaan taiteilijanura alkoi Jyväskylän Työväen Teatterista 1948–1953. Jyväskylästä hän siirtyi Tampereen Teatteriin kaudeksi 1953–1954 ja jatkoi uraansa Tampereen Työväen Teatterissa 1954–1957. Haahdenmaa palasi Tampereen Teatteriin 1957–1962, minkä jälkeen hän näytteli Helsingin Operettiteatterissa 1964–1965. Haahdenmaan merkittäviä näyttämötaiteellisia työtehtäviä ennen vuotta 1965 olivat muun muassa Denise (näytelmä Pikku pyhimys), Margot (Erämaan laulu), Liisa (Pohjalaisia) ja Iloinen leski sekä Myyty morsian.
Haahdenmaa kiinnitettiin Helsingin Kaupunginteatteriin vuonna 1965. Siellä hänen näyttämötehtäviään ovat olleet muun muassa:
Aldonza (musikaali Don Quijote, ensi-ilta 1967)
Kati (operetti Ylioppilasprinssi, 1968)
Smitty (musikaali Miten menestyä vaivatta liike-elämässä, 1971)
Alpon vaimo (näytelmä Viekää tuhkatkin pesästä, 1972, katsojia 158 000)
Frida (musiikkinäytelmä Tulipunakukka, 1974–1975, katsojia 65 000)
Synti (Kadotettu paratiisi, 1976)
Julie (musikaali Teatterilaiva, 1980, katsojia 132 000).
Haahdenmaa on työskennellyt myös lastennäytelmissä: lokakuussa 1969 Kaupunginteatterissa ensi-iltansa saaneessa Pinokkiossa hänellä oli Herra Kissan rooli ja vuosina 1975–1979 teatterin ohjelmistoon kuuluneessa Nalle Puhissa hän näytteli Kania.
Teatteriuransa ohella Haahdenmaa on näytellyt televisiotuotannoissa, kuten Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa Pariisilaissolmio. Mainostelevision komediasarjassa Hanski hän näytteli Virtasen Lempiä. Vuonna 1956 hän tulkitsi Anjuskaa Valentin Vaalan komediaelokuvassa Yhteinen vaimomme.
Avioelämä

Anneli Haahdenmaa avioitui dosentti Lauri Pöyhösen kanssa 1952. Liitto päättyi 1962. Vuonna 1964 hän avioitui diplomiekonomi Börje Fagerstedtin kanssa. Liitto päättyi 1981. Haahdenmaan kolmas aviopuoliso on filosofian maisteri Antti Hyvärinen. Hänellä on kaksi tytärtä: Tiina Annukka (s. 1954) ja Katri Peppiina (s. 1958).
Filmografia > Valkokangaselokuvat

Yhteinen vaimomme (1956)
Ei enää eilispäivää (1956)
Filmografia > Televisioelokuvat

Pariisilaissolmio (1965)
Luxemburgin kreivi (1966)
Hyväntahtoinen poliisikomisario (1968)
Miten meitä on opetettu mielistelemään (1978)
Pietarin miilu (1979)
Filmografia > Televisiosarjat

Tuulensuun tuvassa (1966)
Hanski (1966–1967)
Jännitysnäytelmä (1968)
Punainen silkkikenkä (1970)
Potilas X (1972)
Sirkka ja Sakari (1975–1976)
Sairaanhoitaja (1976)
Teollisuustyöntekijä Virtanen (1977)
Kotikatu (1999)
Aiheesta muualla

Anneli Haahdenmaa Elonetissä.
Helsingin Kaupunginteatterin esitysluettelo vuodesta 1965
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Johannes Haapasalo

Johannes Haapasalo (vuoteen 1902 Kääriäinen; 23. syyskuuta 1880 Mikkeli – 17. joulukuuta 1965 Mikkeli) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän teki suurehkoja veistoksia pronssista ja graniitista.
Elämä ja työt

Haapasalo syntyi Mikkelin pitäjän Rantakylässä torpparisukua olleen suutari Karl Fredrik Kääriäisen ja Clara Kellmanin pojaksi ja oli perheen ainoa poika. Hän kirjoitti vuonna 1900 ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa Kreikan ja Rooman kirjallisuutta. Vuoden 1902 kutsuntalakkojen aikana hän muutti sukunimensä Haapasaloksi, mahdollisesti harhautustarkoituksessa. Vuonna 1902 hän aloitti opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa Albert Gebhard siirsi hänet maalauslinjalta veistolinjalle. Seuraavana vuonna Haapasalo joutui kutsuntalakkoihin osallistumisen vuoksi keskeyttämään opintonsa, ja hän pakeni väärällä passilla ulkomaille. Lukuvuoden 1903–1904 hän opiskeli Kööpenhaminassa kuninkaallisessa taideakatemiassa ja vuodet 1904–1906 Académie Colarossissa Pariisissa. Vuonna 1906 Haapasalo oli muutaman kuukauden myös Auguste Rodinin oppilaana.
Rodin-vaikutteet näkyivät myöhemmin Haapasalon pronssisissa ihmishahmoisissa. Tyypillinen esimerkki tästä on Nyrkkeilijät-teos Helsingin Siltasaaren Paasivuoren puistikossa. Teoksen malleina oli kaksi nuorta nyrkkeilijää Helsingin Jyrystä, Uuno Pitkä ja Armas Wilkman. Varhaisiin teoksiin kuuluu myös Raahessa vuonna 1932 paljastettu Puolustaja vuodelta 1908.
Herkkää ihmiskuvausta edustaa Suomen tasavallan presidentin kesäasunnon Kultarannan puistossa oleva veistos Lohdutus. Haapasalo teki useita julkisia veistoksia ja lukuisia sankaripatsaita toisen maailmansodan jälkeen. Hänen uransa oli harvinaisen pitkä, sillä hän teki monumentaaliteoksia vielä 1950-luvun lopussa.
Haapasalo oli Suomen Kuvanveistäjäliiton sihteeri vuosina 1927–1951, puheenjohtaja 1954–1960 ja kunniapuheenjohtaja vuodesta 1961.
Haapasalo palkittiin vuonna 1953 Pro Finlandia -mitalilla ja 1965 professorin arvonimellä. Viimeiset vuotensa hän asui Mikkelissä ja lahjoitti 1963 hallussaan olleet teokset – noin kolmesataa veistosta ja yli tuhat luonnosta – Mikkelin kaupungille. Niiden ympärille avattiin vuonna 1970 Johannes Haapasalon museo, josta kehittyi nykyinen Mikkelin taidemuseo.
Julkisia teoksia

Melankolikko, sangviinikko, flegmaatikko ja koleerikko, Uuden ylioppilastalon julkisivuveistokset, Helsinki.
Puolustaja, Raahe, 1908 (1932).
Nuori nainen (Mietteliäs Venus), Mikkelin seutukirjaston edusta, 1911.
Mikkelin sankaripatsas vuoden 1918 sodassa kaatuneille, 1920.
Vaeltaja, Naisvuori, Mikkeli, 1920-luku
Jousimies (Porrassalmen taistelun muistomerkki), Kirkkopuisto, Mikkeli, 1929.
Epätoivo, Ristimäenpuisto, Mikkeli 1929 (1965).
Nyrkkeilijät, Helsinki, 1932.
Hietaniemen hautausmaan uuden siunauskappelin ovireliefit ja krusifiksi, Helsinki, 1932–1933.
Maaemo, Hietaniemen hautausmaa, 1939.
Punkalaitumen sankaripatsas, 1943.
Kauhavan sankaripatsas, 1947.
Kuoleva soturi, Ylivieskan sankaripatsas, 1948.
Forssan sankaripatsas, paljastettu 20.8.1950.
Karvian sankaripatsas, 1951.
Siunaava Enkeli, Riistaveden sankaripatsas, Kuopio, 1953.
Kuoleva sotilas, Savonlinnan sankaripatsas,1962.
Toivo Kuulan patsas, 1963, Alavus
Kuvia teoksista

Melankolikko, sangviinikko, flegmaatikko ja koleerikko, Helsinki.
Puolustaja, 1932 (1908), Raahe.
Nuori nainen (Mietteliäs Venus), 1911 (1976), Mikkeli.
Kaupungintalon seinäveistokset, 1914, Joensuu.
Vaeltaja, 1920, Mikkeli.
Sankaripatsas 1918 sodassa kaatuneille, 1922, Mikkeli.
Porrassalmen taistelussa 1789 kaatuneiden upseerien muistomerkki, 1929, Mikkeli.
Jousimies, 1929, Mikkeli (uusvalos).
Epätoivo, 1929, Mikkeli.
Nyrkkeilijät, 1932, Helsinki.
Lohdutus, 1938, Naantali.
Maaemo (Äiti ja lapset), 1939, Helsinki.
1939-1944 talvi- ja jatkosodan sankarien muistomerkki, 1947, Kauhava.
Kuoleva sotilas, sankarimuistomerkki, 1948, Ylivieska.
Sankarimuistomerkki, 1949, Punkalaidun.
Kuoleva sotilas, sankarimuistomerkki, 1950, Forssa.
Raudaskylän sankariristi, 1955, Ylivieska.
Savonlinnan sankarimuistomerkki, 1962, Savonlinna (Talvisalo).
Toivo Kuulan patsas, 1963, Alavus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes Haapasalo Wikimedia Commonsissa
Mikkelin taidemuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen kuvataiteilijat Verkkomatrikkeli
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  Musée d'Orsay 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Ted Gärdestad

| Ted Gärdestad> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. helmikuuta 1956 Sollentuna, Ruotsi
Kuollut: 22. kesäkuuta 1997 (41 vuotta)
Muusikko
Aktiivisena:  1971–1997
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Polar Music
Aiheesta muualla
www.ted.3w.se
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ted Arnbjörn Gärdestad (18. helmikuuta 1956 Sollentuna – 22. kesäkuuta 1997 Sollentuna) oli ruotsalainen laulaja, laulunkirjoittaja ja muusikko.
Vuonna 2009 Gärdestadin kolme ensimmäistä albumia Undringar (1972), Ted (1973) ja Upptåg (1974) pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Elämä

Gärdestadin ensimmäinen hitti oli vuonna 1972 ilmestynyt "Jag vill ha en egen måne". Muita hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Oh, vilken härlig dag”, ”Satellit”, "Sol, vind och vatten", "Jag ska fånga en ängel", "För kärlekens skull" ja "Himlen är oskyldigt blå". Kappaleitaan hän teki yhdessä isoveljensä Kennethin kanssa. Ted sävelsi musiikin ja Kenneth kirjoitti sanat. Poikkeuksena on kappale "Viking", jonka sanoitti vanhin Gärdestadin veljeksistä Kjell Gärdestad.
Gärdestad avioitui vuonna 1976 Povel Ramelin tyttären Lotan kanssa. Liitto ei kuitenkaan kestänyt kovin kauan. Avoliitostaan Ann Zachariaksen kanssa Gärdestad sai kaksi lasta.
Gärdestad voitti vuonna 1979 Melodifestivalen-laulukilpailun kappaleella ”Satellit” ja pääsi edustamaan Ruotsia saman vuoden Euroviisuissa. Hän sijoittui sijalle 17 saavutettuaan kahdeksan pistettä.
Elämä > Osallistumiset Melodifestivaleniin

| Vuosi | Kappale | Rooli | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1973 | "Oh, vilken härlig dag" | esittäjä, säveltäjä | 4. |
| 1975 | "Rockin' 'n' Reelin'" | esittäjä, säveltäjä | 7. |
| 1977 | "Det bästa som finns" (esittäjä Lena Andersson) | säveltäjä | 8. |
| 1979 | "Satellit" | esittäjä, säveltäjä | 1. |
| 1980 | "Låt solen värma dig" (esittäjä Ted Gärdestad & Annica Boller) | esittäjä, säveltäjä | 5. |
Elämä > Hengellisyys

Vuonna 1981 Gärdestad liittyi uskonnolliseen Bhagwanin ympärille syntyneeseen liikkeeseen. Hän alkoi pukeutua viininpunaisiin vaatteisiin ja vaihtoi nimensä Swami Sangit Upasaniksi. Gärdestad matkasi säännöllisesti Yhdysvaltain Oregoniin, jossa liikkeen päämajana toimiva maatila sijaitsi. Rakennuksen ulkopuolella oli vahdissa aseistautuneita vartijoita. Gärdestad toimi tilalla toisinaan levyjuontajana. Bhagwan-liikkeessä meditoitiin ja luennoitiin ensin vapaasta rakkaudesta ja seksistä, kunnes alkoi levitä huhuja aidsista. Gärdestad joutui eristetyksi, kun hänellä havaittiin ihottumaa. Tapauksen takia hänelle kehittyi bakteerikammo. Hän käytti käsineitä ja pesi itseään jatkuvasti.
Samana vuonna hän julkaisi kuudennen studioalbuminsa Stormvarning, joka päätyi listasijalle 31. Sijoitus oli floppi verrattuna aiempiin albumeihin.
Lokakuussa 1985 FBI:n agentit laskeutuivat helikopterilla maatilalle ja vangitsivat Bhagwanin. Gärdestad palasi Ruotsiin.
Elämä > Aiheetta epäiltynä

Vuonna 1986 Ruotsin pääministeri Olof Palmen murhan jälkeen levisi huhu, että Gärdestad olisi murhaaja. Tedille alettiin huudella kadulla, mikä ahdisti häntä. Hän muutti vanhempiensa luokse ja sulkeutui omaan huoneeseensa meditoimaan ja säveltämään musiikkia. Poliisi tuli kotikäynnille tarkistamaan huhujen paikkansapitävyyttä ja totesi ne perättömiksi. Gärdestadin silloinen avopuoliso Ann Zacharias on kuvannut tilannetta painajaiseksi, ja että hän itsekin alkoi lopulta lähes uskoa huhuihin.
Elämä > Sairastuminen

Gärdestad työskenteli sairastumisen aikoihin Billy Buttsin studiolla. Vuonna 1988 tuolloin 32-vuotias Gärdestad rikkoi tavaroita veljensä Kennethin asunnolla, minkä jälkeen hän viskoi kadulla tiiliä ihmisiä päin. Hänet pidätettiin, ja diagnosoitiin sittemmin skitsofrenia. Tapauksen jälkeen läheiset olivat huolissaan Gärdestadin ollessa kaupungilla. Skitsofrenia salattiin muilta, koska sitä hävettiin ja siitä vaiettiin jopa perheen sisällä, kutsuen sairautta korkeintaan psykoosiksi tai psyykkisiksi ongelmiksi. Veli on myöhemmin katunut turhaa häpeää. Hän uskoo ensimmäisten oireiden ilmaantuneen 1985, jolloin hän havaitsi Tedin muuttuneen neuroottisen bakteerikammoiseksi.
Gärdestad kuuli huutavia ääniä päänsä sisällä, joita hän yritti vaientaa siinä onnistumatta. Kerran hän viilteli kättään juustohöylällä saadakseen syyn siihen, miksi hän ei pystynyt soittamaan. Hän ei halunnut ajatella, että hänen päässään olisi jotain vikaa.
Gärdestad kuoli 41-vuotiaana kesällä 1997 tehtyään itsemurhan hyppäämällä junan eteen. Ennen kuolemaansa hän teki laulun "I den stora sorgens famn". Kenneth kertoi skitsofreniasta julkisuudessa kuoleman jälkeen ja kirjoitti veljestään kirjan nimeltä Jag vill ha en egen måne yhdessä Tedin ystävän Keijo Liimataisen kanssa.
Diskografia > Albumit

Undringar (1972)
Ted (1973)
Upptåg (1974)
Franska kort (1976)
Blue Virgin Isles (1978)
Stormvarning (1981)
Kalendarium (1993) (kokoelma)
Äntligen på väg (1994)
Solregn (2001) (CD-Box)
Droppar av solregn (2001) (kokoelma)
15 klassiker 1972–1981 (2003) (kokoelma)
Sol Vind & Vatten – Det bästa (2004) (kokoelma)
Fånga en ängel – En hyllning till Ted Gärdestad (2004) (kokoelma muiden artistien kanssa)
Ted Gärdestad 18 ballader (2005) (kokoelma)
Diskografia > Singlet

Hela världen runt (1971)
Jag vill ha en egen måne (1972)
Oh, vilken härlig da' (1973)
Kaliforniens guld (1973)
Come Give Me Love (1973)
Rockin' 'n' reelin' (1975) (ruotsinkielinen versio)
Rockin' 'n' reelin' (1975) (englanninkielinen versio)
Take Me Back To Hollywood (1978)
Love, You're Makin' All The Fools (1978)
Satellit (1979) (ruotsinkielinen versio)
Satellite (1979) (englanninkielinen versio)
Låt solen värma dig (1980) (duetto Annika Bollerin kanssa)
Låt kärleken slå rot (1981)
Lycka (1992) (duetto Harpon kanssa)
För kärlekens skull (1993)
Ge en sol (1994)
Om du ville ha mig (1994)
Hon är kvinnan (1994)
Himlen är oskyldigt blå (1997)
I'd Rather Write A Symphony (2001)
Käännös suomeksi
Vapaaehtoistyö verkossa

Vapaaehtoistyö verkossa (tai virtuaalinen vapaaehtoistyö, engl. virtual volunteering, online volunteering, e-volunteering) on vapaaehtoistyön muoto, jota tehdään etätyönä internet-tietoverkon yli. Esimerkki verkossa tapahtuvasta vapaaehtoistyöstä on osallistuminen Wikipedia-tietosanakirjan toimittamiseen lisäämällä ja muokkaamalla tekstiä tai kuvia sen artikkeleihin.
Verkoitse tapahtuva, aikataulultaan joustava työ tekee mahdolliseksi vapaaehtoistyöhön osallistumisen myös liikuntarajoitteisille, vajaatyökykyisille, kiireisille, sosiaalisia kontakteja vältteleville tai muille ihmisryhmille, jotka eivät voi tai halua osallistua perinteisiin vapaaehtoistöihin avustuskohteissa. Vapaaehtoistyö verkossa voi näin auttaa kohentamaan itsetuntoa ja tuntemaan itsensä hyödylliseksi, ja samalla kehittää omia taitojaan eri osa-alueilla.
Virtuaalinen vapaaehtoistyö voi sisältää muun muassa näitä tehtäviä:
kansalaistiedehankkeisiin osallistumista, kuten omien luontohavaintojen ilmoittamista
tutkimuskohteena toimimista esimerkiksi oppilaitosten ja tutkimusorganisaatioiden kyselytutkimuksissa
tietokoneohjelmien suunnittelua, ohjelmointia ja korjailua, kuten avoimen lähdekoodin ohjelmistojen kehittämistä
oman tietokoneen kapasiteetin tarjoamista laskentaan, kuten SETI@home-hankkeessa
verkkosivujen suunnittelua ja toteutusta
tiedotteiden, artikkelien, hakemusten, opetusmateriaalien, ohjeiden tms. kirjoitustyötä
käännöstyötä eri kielille
tietokantojen suunnittelua ja ylläpitoa
graafista suunnittelua ja valokuvausta (esim. tuottamalla ja lahjoittamalla kuvia Wikimedia Commonsiin)
oman alan asiantuntemuksen tarjoamista (lakiasiat, liiketoiminnan konsultointi, lääketieteellinen tai psykologinen neuvonta yms.)
opiskelijoiden tuutorointia ja ohjausta
verkon keskusteluryhmien moderointia
musiikin tekemistä
podcastien tekoa
videoiden editointia
uutisseurantaa
vastaamista yleisön kysymyksiin
kuvien ja tekstien skannausta tai muuta digitointia sekä näin saatujen tiedostojen luokittelua ja merkintää hakutoimintoja varten (tagging)
muiden vapaaehtoistyötä verkossa tekevien ohjausta ja hankkeiden työnjohtoa
Vapaaehtoistyö verkossa voi olla myös pienten osasuoritusten tekemistä suurissa joukkoutetuissa tiedonkäsittelyprojekteissa (engl. micro-volunteering, crowdsourcing) joko tietokoneella tai yhä useammin älypuhelimella. Esimerkki tästä on NASAn vuonna 2001 aloittama Clickworkers.
Varhaisimpia tietokoneella tehtäviä vapaaehtoistöitä oli 1970-luvulla aloitettu Gutenberg-projekti tekijänoikeuksista vapaiden teksti- ja kuva-aineistojen digitoimiseksi.
Vuonna 1995 Kalifornian Palo Altossa aloitti voittoa tuottamaton Impact Online (nykyisin VolunteerMatch). Siitä kehittyi Virtual Volunteering Project, joka vuonna 1998 siirtyi Texasin yliopiston yhteyteen Austiniin.
YK:n vapaaehtoisohjelma UNV ylläpitää omaa virtuaalisen vapaaehtoistyön palveluaan äärimmäisen köyhyyden vähentämiseksi maailmassa.
Käännös suomeksi
Tauno Kopra

Tauno Kopra vuonna 1961
Tauno Toivo Kopra (11. toukokuuta 1906 Hiitola – 13. toukokuuta  1995 Hämeenlinna) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Kopra kävi Kadettikoulun 1928–1930 sekä Sotakorkeakoulun 1946–1947 (ye-upseeri 1948). Hän työskenteli nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 1:ssä (PPP 1) 1930–1939. Jatkosodassa Kopra toimi 12. Divisioonan esikuntapäällikkönä 1941. Vuosina 1942–1944 hän toimi 3. Prikaatin esikuntapäällikkönä ja pataljoonankomentajana. Sodan jälkeen 1945–1946 Kopra toimi 3. Divisioonan esikuntapäällikkönä ja Armeijakunnan esikunnassa toimistopäällikkönä. Yleisesikunnassa toimistoesiupseerina hän oli 1947–1948. Taistelukoulussa hän opetti 1948–1949. Pataljoonan komentajana Reserviupseerikoulussa hän toimi 1949–1953. Panssariprikaatin esikuntapäällikkönä Kopra työskenteli 1953–1956. Vuodet 1956–1957 hän komensi Panssarirykmenttiä. Komentajana hän toimi 1957–1959 Karjalan Prikaatissa ja 1959–1960 Panssariprikaatissa. Sotakorkeakoulun johtajana hän toimi 1960–1961. 1. Divisioonaa Kopra komensi 1961–1966.
Ylennykset: vänrikki 1930, luutnantti 1932, kapteeni 1939, majuri 1941, everstiluutnantti 1948, eversti 1956, kenraalimajuri 1959, kenraaliluutnantti 1961.
Kopran poika on kenraaliluutnantti Matti Kopra.
Aline Grönberg

| Aline Grönberg |
| --- | --- |
 Grönberg noin vuonna 1931
Henkilötiedot
Muut nimet:  "Vanumamma"
Syntynyt: 3. marraskuuta 1871 Turku
Kuollut: 29. elokuuta 1950 (78 vuotta) Tukholma
Ammatti:  yrittäjä, liikenainen
Arvonimi: kauppaneuvos
Puoliso:  Karl Konstantin Johnsson (vih. 1895; k. 1909) Karl Emil Grönberg (vih. 1911; k. 1940)
Lapset:  Anna Alander, Karl-Johan Johnsson, Erik Wilhelm Johnsson ja Fjalar Grönberg.
Aline Gustava Grönberg (o.s. Wiklund, ent. Johnsson, 3. marraskuuta 1871 Turku – 29. elokuuta 1950 Tukholma) oli suomalainen kauppaneuvos ja tekstiilialalla toimineen Turun Vanun perustaja ja toimitusjohtaja.
Turun Sanomat järjesti lukijaäänestyksen vuonna 1981 itsenäisyyden ajan merkittävimmästä varsinaissuomalaisesta henkilöstä. Aline Grönberg oli kahdeksanneksi merkittävin varsinaissuomalainen 286 äänellä.
Grönberg tunnettiin myös lempinimellä Vanumamma. Hänen mukaansa on nimetty Kaarinassa sijaitseva puisto Vanumamman mäki sekä Turun Forumin kauppakeskuksessa sijaitseva Vanumammantori. Taiteilija Stefan Lindforsin suunnittelema Aline Grönbergin reliefi on Forumin kauppakeskuksen seinällä.
Avioliitot ja lapset

Aline avioitui kahdesti. 1895 hän avioitui sekatavarakauppias Konstantin Johnssonin (1863–1909) kanssa. Alina aloitti miehensä sekatavarakaupassa ja lapsia syntyi kolme: 1896 Anna (1896–1975), toinen Karl Johan (1898–1943) ja kolmas Erik (1901–1977).
Konstantin Johnssonin kuoli 1909 ja Aline avioitui 1911 Punkalaitumen apteekkarin Emil Grönbergin (1862–1940) kanssa. Avioparille syntyi yksi lapsi, Fjalar Grönberg (1912-1988). Apteekkari Grönberg halusi Alinen luopuvan tekstiilikaupasta. 
Emil Grönberg osti Maarianhaminan kanta-apteekin ja muutti 1922 Maarianhaminaan.
»Turun Vanuliike on osa itsestäni. Luovun siitä yhtä vastenmielisesti kuin luopuisin molemmista käsistäni.» 
(Aline Grönberg.)
Työura

1885 - turkulaisen konsuli John Dalbergin trikooliikkeen myymäläapulaisena.
1889 - 1895 Dalbergin trikooliikkeen myymälänhoitajana.
1895 - 1902 Konstantin Johnssonin sekatavarakaupassa.
1902 - 1903 Antskogin verkatehtaan Turun myymälän (Antskog Klädesfabrik Ab Åboförsäljning) myymäläapulaisena.
1903 - 1913 Antskogin verkatehtaan myymälän myymälänhoitajana.
1908 - 1950 Perusti Turun Vanuliikkeen, josta vuonna 1937 tuli Oy Turun Vanu – Åbo Vadd Ab. Hän toimi johtajana, osakeyhtiön toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana.
1941 - 1950 Oy Mustakangas – Svartvaru Abn toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana.
1941 - 1950 Turun Höyhenen toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja.
1941 - 1950 Turun Peiteteollisuuden toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja.
Työura > Erikoista työurassa

Perustaessaan 1908 Turun Vanuliikkeen Aurakatu 12 a:n kellarihuoneistoon Aline toimi yläkerrassa olevan Antskogin verkatehtaan Turun myymälän myymälänhoitajana eli kaksoisjohtajana vuoteen 1913, jolloin Turun Vanuliike muutti Åkermannin kulmaan (Aurakatu 5).
1925 Turun Vanuliikkeen muutto 1925  Affärscentrumiin osoitteen pysyessä pysyi samana eli Aurakatu 5. Åkermannin kulmatalo purettiin hänen liikkeeseensä asti. Sitten rakennettiin Affärscentrumin kivijalka puretun talon paikalle. Siihen muutti Turun Vanuliike ja sen myyntitoiminta toimi keskellä rakennustyömaata 1,5 vuotta. Talon valmistuttua 1926 syksyllä muut liikeyritykset ja asukkaat pääsivät muuttamaan taloon.