stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anneli Saaristo
Ura

1970-luvun alussa Saaristo osallistui iskelmälaulukilpailuihin. Hän toimi koko vuosikymmenen ajan Kalevi Rothbergin tanssiorkesterin solistina, kiinnostui vuosikymmenen puolivälissä myös jazzista ja levytti pääosin coverversioita iskelmistä. Hän myös lauloi usein taustoja turkulaisen Studio 55:n tuotannoissa ja luki ylioppilaaksi iltalukiossa 1978. Keväällä 1978 Saaristo kilpaili Suomen euro­viisu­karsinnoissa Eero Tiikasalon sävelmällä ”Sinun kanssasi, sinua ilman”, josta tuli hänen ensimmäinen hittinsä. Seuraava levytys oli ”Aamulla rakkaani näin”, jonka Lea Laven oli esittänyt samassa karsinnassa.
Saariston ensimmäinen albumi Aina aika rakkauden ilmestyi vuonna 1980. Pienen levy-yhtiön julkaisema levy oli kaupallinen pettymys. Vuonna 1982 Saaristo osallistui Syksyn Sävel -kilpailuun kappaleella ”Tyhjät sanat” ja 1984 euro­viisu­karsintaan sävelmällä ”Sä liian paljon vaadit” sijoittuen karsinnan kolmanneksi. Molemmista lauluista tuli menestyksiä, ja Saariston seuraavat albumit myivät ensimmäistä paremmin.
Syksyllä 1988 Saaristo sai lehdistön tunnustuspalkinnon Syksyn Sävelessä laulullaan ”Taivaspaikka”. Vuonna 1989 hän esitti euro­viisu­karsinnoissa laulut ”Oi äiti maa” ja ”La dolce vita”, joista ensin mainittu sijoittui kolmanneksi ja jälkimmäinen voitti. Lausannen Eurovision laulukilpailussa ”La dolce vita” sijoittui seitsemänneksi. Sijoitus oli Suomen siihen asti paras, kun sijoitus suhteutetaan osallistujamaiden määrään. La dolce vita -albumi myi kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Saaristo on saanut myös kansainvälistä tunnustusta. Vuonna 1983 hänet valittiin Knokken festivaaleilla parhaaksi naissolistiksi. Vuonna 1985 hän sai parhaan artistin palkinnon Rostockin kansainvälisessä laulukilpailussa Menschen und Meer ja 1987 toisen palkinnon Dresdenissä järjestetyssä kilpailussa.
Saariston tunnetuimpiin lauluihin lukeutuvat ”Viimeinen känni”, ”Evakon laulu”, ”Päättyneet juhlat”, ”Appelsiinipuita aavikkoon” ja ”Kypsän naisen blues”. Miten enkeleitä vietellään -projektissa hän tulkitsi Bertolt Brechtin eroottisia runoja Monna Kamun ja Liisa Tavin kanssa. 2000-luvulla Saaristo on ollut mukana Rakkauden kiertokulku -konserteissa Eija Kantolan ja Marjorien kanssa.
Saaristo on toiminut myös näyttelijänä muun muassa Turun kaupunginteatterissa. Vuonna 2005 hän näytteli Timo Koivusalon elokuvassa Kaksipäisen kotkan varjossa. Samana vuonna hän oli myös ehdolla Iskelmä-Finlandia-palkinnon saajaksi. Vuonna 2011 Saaristolle myönnettiin taiteilijaeläke. Viime vuosinamilloin? Saaristo on esiintynyt iskelmälaulaja Fredin kanssa Fredin vieraana -konserttikiertueella.lähde?
Diskografia > Omat albumit

Aina aika rakkauden (1980)
Elän hetkessä (1984)
Näin jäätiin henkiin (1985)
Tuuli, laivat ja laulu (1987)
La dolce vita (1989)
Appelsiinipuita aavikkoon (1992)
Kypsän naisen blues (1995)
Helminauha (1999)
Kaksi sielua (2004)
Uskalla rakastaa (2009)
Kissan mieli (2012)
Diskografia > Muita levyjä

Jukka Alihanka: Nimeni on Ilotuska (1979)
Kolme iloista rosvoa: Kasper, Jesper ja Joonatan (1979, taustalaulajana)
Lauluja (1982, Matti Rag Paanasen sävellyksiä)
Aleksis Kivi (1984, Matti Rag Paanasen sävellyksiä Aleksis Kiven runoihin)
Prinsessan testamentti (1988, Matti Rag Paanasen sävellyksiä tyttärensä muistoksi)
Miten enkeleitä vietellään (1989, Monna Kamun ja Liisa Tavin kanssa)
Kosketus (1997, Matti Rag Paanasen sävellyksiä)
Federico Garcia Lorca (1998, Matti Rag Paanasen, Kalle Fältin ja Jenni Paanasen kanssa)
Rakkauden kiertokulku (2001, Eija Kantolan ja Marjorien kanssa)
Kaksipäisen kotkan varjossa – Elokuvan laulut (2005, soundtrack)
Diskografia > Kokoelmia

Anneli Saariston parhaat (1989)
Lauluja rakastamisen vaikeudesta (1995)
20 suosikkia – Evakon laulu (1996)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anneli Saaristo Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut.
Anneli Saariston esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto: Sinun kanssasi, sinua ilman.
Ylen Elävä arkisto: Sä liian paljon vaadit.
Ylen Elävä arkisto: La dolce vita.
Ylen Elävä arkisto: Oi äiti maa.
Ylen Elävä arkisto: Evakon laulu.
Kuusi kuvaa laulaja Anneli Saariston elämästä, Yle Radio 1, 18.5.2019
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen Erika Vikman |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Wednesday (televisiosarja)

| Wednesday |
| --- | --- |

Tyyli:  kauhukomedia yliluonnollinen mysteeri kasvudraama
Kestoaika:  47–59 minuuttia
Luoja(t):   Alfred Gough  Miles Millar 
Perustuu:  Charles Addamsin luomiin hahmoihin
Pääosissa:   Jenna Ortega  Gwendoline Christie  Riki Lindhome  Jamie McShane  Hunter Doohan  Percy Hynes White  Emma Myers  Joy Sunday  Georgie Farmer  Naomi J. Ogawa  Christina Ricci  Moosa Mostafa 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Netflix
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  8
Tuotanto
Tuottaja(t):  Carmen Pepelea
Vastaava(t) tuottaja(t):   Alfred Gough  Miles Millar  Tim Burton  Steve Stark  Andrew Mittman  Gail Berman  Kayla Alpert  Jonathan Glickman  Tommy Harper  Kevin Lafferty  Kevin Miserocchi 
Ohjaaja(t):   Tim Burton  James Marshall  Gandja Monteiro 
Käsikirjoittaja(t):   Alfred Gough  Miles Millar  Kayla Alpert  April Blair  Matt Lambert 
Säveltäjä(t):   Danny Elfman  Chris Bacon 
Leikkaaja(t):   Jay Prychidny  Ana Yavari  Paul Day 
Kuvaaja(t):   David Lanzenberg  Stephan Pehrsson 
Tuotantoyhtiö(t):   Millar Gough Ink  1.21 Films  Glickmania Media  Tee and Charles Addams Foundation  The Jackal Group  Tim Burton Productions  Toluca Pictures  MGM Television 
Aiheesta muualla
IMDb 
Wednesday on yhdysvaltalainen kauhukomediasarja, jonka ovat luoneet Alfred Gough ja Miles Millar. Se kertoo Addamsin perheen tyttärestä, Wednesdaystä, jota esittää Jenna Ortega. Muita rooleja esittävät muun muassa Catherine Zeta-Jones, Luis Guzmán, Isaac Ordonez, Gwendoline Christie, Riki Lindhome, Jamie McShane, Fred Armisen ja Christina Ricci. Sarjan kahdeksasta jaksosta neljä on ohjannut Tim Burton, joka toimi myös vastaavana tuottajana.
Wednesday julkaistiin Netflixissä 23. marraskuuta 2022. Sarja sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, jotka ylistivät Ortegan roolisuoritusta, mutta kritisoivat sen yhtäläisyyksiä The CW Television Networkin draamoihin. Sarja oli myös ehdolla kahteen Golden Globe -palkintoon vuoden 2023 gaalassa: paras musikaali- tai komediasarja ja paras naispääosa musikaali- tai komediasarjassa (Ortega).
Juoni

Addamsin perheen teini-ikäinen tytär Wednesday usuttaa piraijoita pikkuveljensä kiusaajan kimppuun ja joutuu karkotetuksi hylkiöille suunnattuun Kuunapäivän opistoon (engl. Nevermore Academy), jota myös hänen vanhempansa ovat aikoinaan käyneet. Sisäoppilaitoksessa opiskelevat niin ihmissudet, vampyyrit, gorgot kuin seireenitkin, ja sitä johtaa Wednesdayn äidin vanha huonetoveri Larissa Weems. Aivan kuten normaalissakin koulussa, aika kuluu ihmissuhderaaman, tanssiaisten ja salaseurojen tutkimisen parissa, mutta pian Wednesdaylle selviää, että Kuunapäivässä ja sen lähiympäristössä tapahtuu kummia.
Kuunapäivän opiston lähellä sijaitsevassa Jerichon kylässä on lähiaikoina tapahtunut monia surmia, jotka eivät voi olla muun kuin hirviön aiheuttamia, ja joku näyttää haluavan myös Wednesdayn hengiltä. Lisäksi Wednesday kuulee, että hänen isäänsä syytetään vuosia sitten tapahtuneesta murhasta. Kaiken muun keskellä Wednesdaytä piinaavat myös sekavat näyt tulevaisuudesta.
Tuotanto > Musiikki

Televisiosarjan musiikista vastaavat Danny Elfman ja Chris Bacon. Elfmania on nimitetty Tim Burtonin luottosäveltäjäksi ja hän on aiemmin työskennellyt tämän kanssa muun muassa elokuvissa Batman, Saksikäsi Edward ja Painajainen ennen joulua. Elfman on tunnettu etenkin goottityylisistä sävellyksistään. Televisiosarjassa musiikilla yritetäänkin välittää katsojille Wednesdayn ja muun Addamsin perheen olemusta sekä sarjan yleistä sävyä.
Televisiosarjan tunnuskappale on Elfmanin säveltämä. Se ei muistuta lainkaan Addamsin perheen hyvin tunnettua aiempaa tunnuskappaletta vuoden 1964 televisiosarjasta, vaan se on tyyliltään synkempi ja dramaattisempi. Vanha kappale ei esiinny sarjassa missään muodossa. Ainoastaan siinä kuultu sormien napsautus on sisällytetty sarjaan: kaksoisnapsautuksella pääsee Kuunapäivän opistossa sijaitsevaan Myrkkykoisojen salaiseen kirjastoon.
Ensimmäisen tuotantokauden kolmannessa jaksossa esitetään suomalaisen sellometalliyhtye Apocalyptican versio Metallican kappaleesta ”Nothing Else Matters”. Samalla tuontantokaudella kuullaan myös muiden tunnettujen artistien tuotantoa, kuten selloversio The Rolling Stonesin kappaleesta ”Paint It, Black” ja Édith Piafin kappale ”Non, je ne regrette rien”.
Vastaanotto

Kolme viikkoa ensimmäisen kauden julkaisun jälkeen Wednesdaystä tuli Netflixin kolmas yli miljardi katselutuntia kuukaudessa kerännyt sarja. Samaan olivat yltäneet aiemmin ainoastaan Squid Game ja Stranger Things neljännen tuotantokautensa jälkeen. Wednesday on myös Netflixin kaikkien aikojen toiseksi katsotuin englanninkielinen sarja.
Televisiosarja sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Ensimmäisen kauden jälkeen arvosteluja kokoavan Metacritic-sivuston mukaan sarja oli saanut 26 arvostelun perusteella keskimäärin 66 pistettä sadasta, mikä vastaa ”yleisesti suotuisaa” vastaanottoa. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 72 prosenttia sarjan ensimmäisen kauden arvosteluista oli positiivisia. Monissa arvosteluissa kehuja keräsi etenkin Jenna Ortegan ”erikoislaatuiseksi” ja ”ihmeelliseksi” kuvailtu suoritus Wednesdaynä. Colliderin mukaan sarjassa on onnistuttu hyvin säilyttämään Addamsin perheen olemus, vaikka perheestä esitetty versio onkin aiempaa synkempi ja aikuismaisempi. Kehityskohteena mainittiin sarjan käsikirjoitus, jota IGN:n Amelia Emberwing piti paikoin heikkona. The Guardianin mukaan Wednesday muistuttaa Emily in Paris -televisiosarjaa Harry Potterilla höystettynä.
Erityisen paljon huomiota sosiaalisessa mediassa on saanut sarjan ensimmäisen kauden neljäs jakso, ”Voi murhe, mikä ilta”, jossa Wednesday esittää internetilmiöksi muodostuneen tanssin. Hän tanssii The Cramps -yhtyeen ”Goo Goo Muck” -kappaleen tahdissa. Tanssi on Ortegan koreografioima, ja hän sai siihen inspiraatiota 1980-luvun goottien tanssityylistä. Tanssi levisi TikTokissa, kun sarjan katsojat alkoivat sekä jakaa videoita alkuperäisestä tanssista että kuvata siitä omia versioitaan. Videoiden taustalla soitettiin usein nopeutettua versiota Lady Gagan kappaleesta ”Bloody Mary”, jonka striimaukset nousivat ennätyslukemiin 11 vuotta kappaleen julkaisun jälkeen. Kohtaus on saanut myös kritiikkiä, koska Ortegan on paljastettu sairastaneen kuvaushetkellä COVID-19-tautia. Tuotantoyhtiön mukaan tämän testitulos ei kuitenkaan ollut vielä tuolloin varmistunut ja positiivisen tuloksen tullessa kuvaukset oli keskeytetty Ortegan osalta.
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Vuosi | Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kenelle | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos | Palkinnot ja ehdokkuudet> Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | Hollywood Music in Media Awards | Paras televisiosarjan tunnuskappale | Danny Elfman | Ehdokkuus |  |
| 2023 | Golden Globe | Paras musikaali- tai komediasarja | Wednesday | Ehdokkuus |  |
| 2023 | Golden Globe | Paras naispääosa musikaali- tai komediasarjassa | Jenna Ortega | Ehdokkuus |  |
| 2023 | AACTA International Awards | Paras komediasarja | Wednesday | Ehdokkuus |  |
| 2023 | Primetime Emmy | Paras komediasarja | Wednesday | Odottaa |  |
| 2023 | Primetime Emmy | Paras naispääosa komediasarjassa | Jenna Ortega | Odottaa |  |
Jaksot > Ensimmäinen tuotantokausi

| # | Σ # | Nimi | Ohjaus | Käsikirjoitus | Alkup>  esityspäivä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | Keskiviikon lapsi murheita saa (engl. Wednesday’s Child Is Full of Woe) | Tim Burton | Alfred Gough ja Miles Millar | 23. marraskuuta 2022 |
| 2 | 2 | Yksin aina murheisempi (engl. Woe Is the Loneliest Number) | Tim Burton | Alfred Gough ja Miles Millar | 23. marraskuuta 2022 |
| 3 | 3 | Ystävä sä murheiden (engl. Friend or Woe) | Tim Burton | Kayla Alpert | 23. marraskuuta 2022 |
| 4 | 4 | Voi murhe, mikä ilta (engl. Woe What a Night) | Tim Burton | Kayla Alpert | 23. marraskuuta 2022 |
| 5 | 5 | Sitä saa mitä murehtii (engl. You Reap What You Woe) | Gandja Monteiro | April Blair | 23. marraskuuta 2022 |
| 6 | 6 | Samalla murheella takaisin (engl. Quid Pro Woe) | Gandja Monteiro | April Blair | 23. marraskuuta 2022 |
| 7 | 7 | Murheessa ystävä tunnetaan (engl. If You Don’t Woe Me by Now) | James Marshall | Alfred Gough, Miles Millar ja Matt Lambert | 23. marraskuuta 2022 |
| 8 | 8 | Murheenkryyni (engl. A Murder of Woes) | James Marshall | Alfred Gough ja Miles Millar | 23. marraskuuta 2022 |
Aiheesta muualla

Wednesday Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sarah Hale

| Sarah Hale |
| --- | --- |
 James Reid Lambdinin vuonna 1831 maalaama Sarah Halen muotokuva.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sarah Josepha Hale
Syntynyt: 24. lokakuuta 1788 Newport, New Hampshire, Yhdysvallat
Kuollut: 30. huhtikuuta 1879 (90 vuotta) Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija ja toimittaja
Puoliso:  David Hale
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sarah Josepha Hale (o.s. Buell) (24. lokakuuta 1788 Newport, New Hampshire, Yhdysvallat – 30. huhtikuuta 1879 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet muistetaan parhaiten lastenlorusta ”Mary Had a Little Lamb” (”Maijan karitsa”).
Buell meni naimisiin David Halen kanssa vuonna 1813 ja heillä oli viisi lasta. Hänen miehensä kuoli vuonna 1822, ja se aiheutti Halelle taloudellisia vaikeuksia. Hän aloitti tuolloin myös kirjailijan uransa. Hale julkaisi uransa aikana runsain mitoin proosaa ja runoutta. Hän toimi vuosina 1827–1836 Lady's Magazinen ja sen jälkeen vuosina 1837–1877 Godey's Lady's Bookin päätoimittajana.
Hale oli vanhuusvuosinaankin henkisesti vireä ja kirjoitti lähes kuolemaansa saakka. Hän eli aikaansa nähden varsin poikkeuksellisen pitkään, 90 vuoden ikäiseksi.
Aiheesta muualla

Sarah Josepha Hale Society for the Study of American Women Writers. Viitattu 16.4.2019 (englanniksi).
Sarah Josepha Hale History of American Women. Viitattu 16.4.2019 (englanniksi).
Sarah Josepha Hale, 1788–1879 Poetry Foundation. Viitattu 16.4.2019 (englanniksi).
Lewis, Jone Johnson: Sarah Josepha Hale ThoughtCo. 25.5.2017. Viitattu 16.4.2019 (englanniksi).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef
Valkoista valkoisella

| Valkoista valkoisella |
| --- | --- |

Nimi:  Valkoista valkoisella
Toinen nimi:  Valkoinen neliö valkoisella pohjalla
Tekijä:  Kazimir Malevitš
Valmistumisvuosi:  1918
Taiteenlaji:  maalaus
Teostyyppi:  maalaus
Materiaali:  öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  79,4  cm
Leveys:  79,4  cm
Kokoelma:  Museum of Modern Art
Sijainti:  Museum of Modern Art, New York
Valkoista valkoisella  on venäläisen avantgarden johtohahmon Kazimir Malevitšin (1878–1935) suprematistinen öljyvärimaalausten aihe vuosina 1917–1918, ja sitä on pidetty hänen suprematisminsa huipentumana. Sarjan teoksista on suomeksi käytetty myös nimeä Valkoinen neliö valkoisella pohjalla.
Valkoinen suprematismi

Valkoista valkoisella -sarjan teoksissa valkoinen neliö erottuu valkoiselta taustalta ainoastaan erilaisen pintakäsittelyn ansiosta.
Siitä huolimatta, ettei työ viittaa millään tavoin ulkoiseen todellisuuteen, se ei kuitenkaan ole persoonaton, vaan taiteilijan kädenjälki näkyy maalauksen siveltimen vedoissa ja valkoisen hienovaraisissa sävyeron vaihteluissa selvästi. Epäsymmetrisen neliön epätäsmälliset reunat synnyttävät pikemminkin vaikutelman äärettömästä tilasta kuin selkeistä rajoista.
Malevitšin oman lausunnon mukaan:
»Valkoinen suprematismi ei enää tunne aineen käsitettä samalla tavalla kuin se esiintyy keskivertoihmisen maailmassa... Valkoisessa suprematismissa tajunta ei enää toimi eri aineitten kautta, vaan ainoastaan impulssien kautta. Vasta sitten kun idea taiteen itsenäisyydestä on saavuttanut jokaisen ihmisen tietoisuutta hän pystyy irtautumaan animaalisesta olotilastaan...»
Sarjan teoksista luultavasti kuuluisin vuoden 1918 maalaus kuuluu nykyään New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmiin. Mitoiltaan 79,4x79,4 cm olevaa täysin abstraktia maalausta pidetään eräänä aikansa radikaaleimmista taideteoksista. Se on ollut Museum of Modern Artissa vuodesta 1935 alkaen.
Samaa teemaa ovat myöhemmin kehitelleet muutkin minimalistit, muun muassa saksalainen Wolfgang Laib.
Aiheesta muualla

Valkoinen neliö valkoisella pohjalla, 1918
Valkoinen neliö valkoisella pohjalla, 1918, MoMAn sivuilla (englanniksi)
M-luokka (sukellusvene, Neuvostoliitto)

| M-luokka (Vi-sarja) |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  160 t (pinnalla) 202 t (sukelluksissa)
Pituus:  37,81 m
Leveys:  3,15 m
Syväys:  2,57 m
Koneteho:  1 × 38-V-8-dieselmoottori 685 bhp (pinnalla) 1 × PG-60(35)-sähkömoottori 235 shp  (sukelluksissa)
Nopeus:  13,25 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  17
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 533 mm 53-27 torpedoputkea
Ilmatorjunta:  1 x 45 mm 21-K -ilmatorjuntatykki
M- tai Maljutka-luokka (ven. Малютка) oli Neuvostoliiton laivaston sukellusveneluokka toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu

Veneet suunniteltiin 1930-luvun alkupuolella, kun katsottiin olevan tarve rakentaa rautateitse siirrettäviä sukellusveneitä. Tämän mahdollistamiseksi valmistettiin 18 rautatievaunua, joiden kantokyky oli 120 tonnia. Tämä oli samalla sukellusveneiden maksimi uppouma kuivana. Näin tiukka uppouma raja teki suunnitelluista aluksista huonoja taistelualuksia ja ne eivät soveltuneet avomerellä käytyihin sotatoimiin. Huolimatta tiedostetuista rajoitteista veneitä valmistettiin suuria määriä. Valmistumisen jälkeiset koeajot toteutettiin Mustallamerellä, minkä jälkeen ne siirrettiin rautateitse Vladivostokiin. Järjestelmä mahdollisti Tyynenmeren laivaston vahvistamisen ilman uutta laivanrakennuskapasiteettia Tyynenmeren rannikolle.
M-luokkaan kuului neljä sarjan VI venettä, joiden hankinta sisällytettiin ensimmäiseen viisivuotissuunnitelmaan. Hankintaa täydennettiin 26 veneellä, jotka sisällytettiin Tyynenmeren laivaston hankintasuunnitelmaan. Näistä aluksista kaksi jäi kuitenkin Mustallemerelle. Alustavaa tilausta täydennettiin vielä toisessa viisivuotissuunnitelmassa 20 sarjan VIbis veneellä, neljällä sarjan XII veneellä 24 sarjan XIIbis veneellä. Lopulta vielä 19 sarjan XIIbis veneen ja seitsemän sarjan XV veneen rakennustyöt aloitettiin kolmannen viisivuotissuunnitelman hankintoina.
Alukset > Sarja VI bis

Sarjan aluksista M-71 - M-80 valmistettiin osina Martin telakalla Nikolajevissa ja ne ainoastaan kasattiin taulukossa ilmoitetulla telakalla. Kaksi sarjan veneistä myytiin 1950-luvulla Pohjois-Korealle.
| nimi | rakentaja | kölinlasku | vesillelasku | palvelus | kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| M-53 | Martin telakka, Nikolajev | 18. lokakuuta 1934 | 10. helmikuuta 1935 | 11. kesäkuuta 1935 | siirretty Kaukoitään 1939 nimetty 27. lokakuuta 1939 uudelleen M-47:ksi |
| M-54 | Martin telakka, Nikolajev | 20. joulukuuta 1934 | 15. syyskuuta 1935 | 14. lokakuuta 1936 |  |
| M-55 | Martin telakka, Nikolajev | 25. maaliskuuta 1935 | 20. marraskuuta 1935 | 17. lokakuuta 1936 |  |
| M-56 | Martin telakka, Nikolajev | 25. maaliskuuta 1935 | 20. marraskuuta 1935 | 21. lokakuuta 1936 | nimetty 27. lokakuuta 1941 uudelleen M-48:ksi |
| M-71 | Ždanov, Leningrad | 10. maaliskuuta 1934 | 31. joulukuuta 1934 | 24. elokuuta 1935 | tuhottu 24. kesäkuuta 1941 |
| M-72 | Ždanov, Leningrad | 10. maaliskuuta 1934 | 23. joulukuuta 1934 | 24. elokuuta 1935 | romutettu |
| M-73 | Ždanov, Leningrad | 10. maaliskuuta 1934 | 5. tammikuuta 1935 | 24. elokuuta 1935 | romutettu |
| M-74 | Ždanov, Leningrad | 10. maaliskuuta 1934 | 31. joulukuuta 1934 | 24. elokuuta 1935 | upotettu 23. syyskuuta 1941 nostettu 1942 |
| M-75 | Ždanov, Leningrad | 10. maaliskuuta 1934 | 5. helmikuuta 1935 | 24. elokuuta 1935 | romutettu |
| M-76 | Ždanov, Leningrad | 10. maaliskuuta 1934 | 8. helmikuuta 1935 | 24. elokuuta 1935 |  |
| M-77 | Ždanov, Leningrad | 10. maaliskuuta 1934 | 2. syyskuuta 1935 | 19. kesäkuuta 1936 | Laatokalle kesäkuussa 1943 Itämerelle elokuussa 1944 |
| M-78 | Ždanov, Leningrad | 20. maaliskuuta 1934 | 21. maaliskuuta 1935 | 19. kesäkuuta 1936 | upotettu 24. kesäkuuta 1941 |
| M-79 | Ždanov, Leningrad | 25. elokuuta 1934 | 15. syyskuuta 1935 | 15. heinäkuuta 1936 | Laatokalle kesäkuussa 1943 Itämerelle elokuussa 1944 |
| M-80 | Ždanov, Leningrad | 25. elokuuta 1934 | 15. syyskuuta 1935 | 15. heinäkuuta 1936 | tuhottu 24. kesäkuuta 1941 |
| M-81 | Sudomeh, Leningrad | 25. elokuuta 1934 | 15. syyskuuta 1935 | 15. heinäkuuta 1936 | tuhoutunut 1. heinäkuuta 1941 |
| M-82 | Sudomeh, Leningrad | 2. helmikuuta 1934 | 10. kesäkuuta 1935 | 6. marraskuuta 1935 | Kaukoitään 1939 nimetty 27. lokakuuta 1939 uudelleen M-43:ksi |
| M-83 | Sudomeh, Leningrad | 10. helmikuuta 1934 | 1. kesäkuuta 1935 | 6. marraskuuta 1935 | tuhottu 24. kesäkuuta 1941 |
| M-84 | Sudomeh, Leningrad | 10. maaliskuuta 1934 | 15. heinäkuuta 1935 | 27. marraskuuta 1935 | Kaukoitään 1939 nimetty 27. lokakuuta 1939 uudelleen M-44:ksi |
| M-85 (ex- M-77) | Sudomeh, Leningrad | 29. toukokuuta 1934 | 15. heinäkuuta 1935 | 4. marraskuuta 1935 | Kaukoitään 1939 nimetty 27. lokakuuta 1939 uudelleen M-45:ksi |
| M-86 (ex- M-78) | Sudomeh, Leningrad | 29. toukokuuta 1934 | 15. heinäkuuta 1935 | 4. marraskuuta 1935 | Kaukoitään 1939 nimetty 27. lokakuuta 1939 uudelleen M-46:ksi |
Alukset > Sarja XII

| nimi | rakentaja | kölinlasku | vesillelasku | palvelus | kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| M-87 | Sudomeh, Leningrad | 10. syyskuuta 1936 | 10. heinäkuuta 1937 | 11. joulukuuta 1937 | Pohjoiseen laivastoon toukokuussa 1937 nimellä M-171 palautettu Itämeren laivastoon 1947 poistettu alusluettelosta 1958 |
| M-88 | Sudomeh, Leningrad | 17. kesäkuuta 1936 | 12. kesäkuuta 1937 | 11. joulukuuta 1937 | Pohjoiseen laivastoon toukokuussa 1937 nimellä M-172 tuhoutunut Norjan rannikolla lokakuussa 1943 |
| M-89 | Sudomeh, Leningrad | 27. kesäkuuta 1936 | 9. lokakuuta 1937 | 22. kesäkuuta 1938 | Pohjoiseen laivastoon toukokuussa 1937 nimellä M-173 upotettu 24. elokuuta 1942 |
| M-90 | Sudomeh, Leningrad | 27. kesäkuuta 1936 | 28. marraskuuta 1937 | 21. kesäkuuta 1938 |  |
| M-92 | Sudomeh, Leningrad |  |  | 1949 | koealus |