stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjanmaa-luokan korvetti
Koko

Julkisuuteen annetut tiedot alusluokan koosta ovat muuttuneet ylöspäin hankkeen edetessä. Kun hanketta koskeva uutisointi alkoi, puhuttiin runsaat 90 metriä pitkistä aluksista, joiden uppouma olisi yli 2 000 tonnia. Viimeisimmän tiedon mukaan Pohjanmaa-luokan alukset ovat 117 metriä pitkiä, 16 metriä leveitä ja uppoumaltaan 4 300-tonnisia. Kolme metriä pituuden lisäyksestä johtuu siitä, että aluksen kantavuuden haluttiin olevan riittävä koko käyttöiän ajan.
Pohjanmaa-luokan aluksiin tulee 73 hengen miehistö.
Pohjanmaa-luokan alukset ovat Suomen suurimpia taistelualuksia. Toiseksi suurimpia Suomessa ovat Hämeenmaa-luokan miinalaivat, joiden pituus on 77 metriä ja uppouma 1 300 tonnia.
Ruotsin tärkeimpiin pintataistelualuksiin Visby-luokkaan verrattuna Pohjanmaa-luokan laivat ovat uppoumaltaan yli kuusi kertaa suurempia ja pituudeltaan yli 40 metriä pidempiä.
Venäjän laivaston Stereguštši-luokan aluksiin verrattuna Pohjanmaa-luokan laivat ovat noin 10 metriä pitempiä ja uppoumaltaan 1 800 tonnia suurempia.
Hinta

Hankkeen hinnaksi oli alun perin ilmoitettu 1,2 miljardia euroa. Loppuvuodesta 2016 teollisuus ilmaisi huolensa Laivue 2020 -hankkeen kustannusten kasvun uhkasta. Puolustusministeriön mukaan Laivue 2020 -hankkeelle asetetut vaatimukset  saavutettaisiin hankintaan suunnitellulla rahoituksella, ja kustannukset  jakaantuisivat siten, että alusten rakentamiseen kohdistuu vajaa puolet,  taistelujärjestelmäkokonaisuuteen vajaa puolet ja muihin kustannuksiin  loppuosa. Puolustusministeriön strategisten hankkeiden ohjelmajohtaja Lauri Puranen sanoi tuolloin, että hinta pitää: "Hankinta on käsketty suunnitella kiinteällä 1,2 mrd euron budjetilla – lisärahoitusta ei haeta eikä myönnetä.” Julkisuuteen saatujen tietojen mukaan lisärahoitusta kuitenkin haettiin ja myönnettiin 100 miljoonaa euroa, mikä nosti hankkeen kokonaishinnan 1,3 miljardiin euroon. Lokakuussa 2022 hankkeelle esitettiin  104 miljoonan euron lisärahoitusta vuosille 2025–2027. Huhtikuussa 2023 arvio loppuhinnasta oli 1,45 miljardia euroa.
Julkinen keskustelu

Laivue 2020 -hankkeesta käyty julkinen keskustelu sai lisäkierroksia loppuvuodesta 2016, kun Puolustusvoimat ja Rauma Marine Constructions Oy solmivat aiesopimuksen Laivue 2020 -alusten hankkimiseksi. Tässä yhteydessä hankkeen  näkyväksi kriitikoksi nousi Iltalehden Olli Ainola, joka kritisoi suunniteltua alusluokkaa helpoiksi maalitauluksi sekä koko laivasto-ohjelmaa turhaksi verrattuna maavoimien ja ilmavoimien tarpeisiin. Ainolan keskeinen viesti oli, että "sotilasjohdon ajaman neljän valtamerialuksen tilaus ja sen tarve pitää vaihtoehtoineen arvioida kriittisesti uudelleen". Niin ikään mediassa näkyvyyttä saaneessa vastineessaan Puolustusministeriö korosti, ettei aluksia pidä tarkastella irrallisena hankkeena, vaan merkittävänä osana Suomen puolustusjärjestelmäkokonaisuutta. Epävirallisemmissa yhteyksissä Ainolan kirjoituksia kritisoitiin muun muassa väärien päätelmien tekemisestä ja väärän tiedon levittämisestä.
Alkuvuodesta 2017 näkyvyyttä sai prikaatikenraali evp Lauri Kiianlinnan Helsingin Sanomissa julkaistu mielipidekirjoitus. Kiianlinnan mukaan 1,2 miljardin euron alusinvestointi tarkoittaa, että alueellisen puolustusjärjestelmän rahoituksesta joudutaan tinkimään. Kirjoituksessaan Kiianlinna esitti, että Suomen olisi tärkeämpää sijoittaa varoja maarajan ja rannikon puolustamiseen ja että osa varoista tulisi kohdentaa Maavoimien tarpeisiin ja erityisesti ilmatorjuntaan. Puolustusministeriö vastasi Kiianlinnan kirjoitukseen muun muassa toteamalla, että "kaikkia puolustushaaroja tarvitaan ja niiden on kyettävä tehokkaaseen yhteistoimintaan" ja että "puolustushaaroja kehitetään siten, että niistä muodostuu tasapainoinen kokonaisuus".
Alusten tyyppi ja nimeäminen

Puolustusministeriön mukaan korvettien uppouma on 600–3 000 tonnia ja fregattien uppouma on 2 500–6 000 tonnia. Noin 3 900 tonnin uppouma tekisi Pohjanmaa-luokan aluksista siten fregatteja eikä korvetteja. Ainakin toistaiseksi Puolustusvoimat on kuitenkin nimittänyt aluksia korveteiksi. Merivoimien komentajan, kontra-amiraali Jori Harjun mukaan fregatilla tarkoitetaan valtameriolosuhteissa operoimaan kykenevää alusta, kun taas korvetilla tarkoitetaan Itämeren kaltaisissa olosuhteissa, rannikon läheisyydessä ja rannikolla operoimaan kykenevää alusta, ja tähän myös Pohjanmaa-luokan alukset on suunniteltu. Komentaja Pekka Hietakankaan mukaan Pohjanmaa-luokka kykenee moneen aselajitoimintoon, joskaan ei välttämättä samanaikaisesti, mikä tekee siitä enemmän korvetin kuin fregatin.
Yksittäisten alusten nimiä ei ole vielä julkistettu.
Pohjanmaa-luokan suunnitellut suorituskyvyt.
Kansan päivälehti

| Kansan päivälehti |
| --- | --- |

 Kansan päivälehden ensimmäisen numeron kansi (15.6.1948).
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Kiinan kommunistisen puolueen keskuskomitea
ISSN:  ISSN 1672-8386
Levikki:  3 miljoonaa 
Perustettu:  kesäkuu 1948
Päätoimittaja:  Tuo Zhen (2018–)
Sitoutuneisuus:  Kiinan kommunistinen puolue
Kotikunta:  Peking, Kiina
Kotimaa:  Kiinan kansantasavalta
Ilmestymistiheys:  päivittäin
Kieli:  baihua (en) ja kiina
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Kansan päivälehti (kiin.: 人民日报; pinyin: Rénmín Rìbào) on Kiinan kommunistisen puolueen pää-äänenkannattaja. Se on perustettu vuonna 1948 ja sen levikki on nykyisin noin kolme miljoonaa. Vaikutusvaltainen lehti on tavallisesti listattu maansa laajalevikkisimmän sanomalehden Cankao Xiaoxin jälkeen Kiinan toiseksi suurimmaksi sanomalehdeksi. Vuodesta 2018 lähtien lehden päätoimittajana on toiminut Tuo Zhen.
Kansan päivälehti on vastuussa englanninkielisen Global Times -lehden toimittamisesta. Vuonna 2020 Yhdysvaltain ulkoministeriö ilmoitti luokittelevansa Kansan päivälehden, sekä muita kommunistisen puolueen alaisia medioita, ulkovaltojen edustustoiksi, minkä johdosta lehden pitää muun muassa raportoida ulkoministeriölle, kuinka monta henkilöä sillä on palkkalistoillaan.
Vuonna 2012 The Onion julkaisi jutun, jossa Kim Jong-unin kerrottiin olevan maailman seksikkäin mies. Kansan päivälehti tarttui tähän ja täydensi omaa juttuaan 55 kuvalla Kimistä. Kansan päivälehti poisti oman juttunsa, kun The Onion kertoi sen tarttuneen "uutiseen".
Kansan päivälehti tarjoaa tekoälyn ja työntekijöiden yhteistyöllä toimivaa sisällön sensurointia ulkopuolisille yrityksille, jonka avulla nämä voivat sensuroida sisällöstään kommunistipuolueen kieltämät aiheet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansan päivälehti Wikimedia Commonsissa
Kansan päivälehden englanninkielinen sivusto. (Huom. Osin eri sisältö ja journalistinen tyyli kuin kiinankielisellä sivustolla) (englanniksi) (en.people.cn)
Chinese and English versions of China's leading news portals – Two styles of journalism (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (thinkingchinese.com)
| n k Kiinan kommunistinen puolue |
| --- | --- |
Johtaja:  Chen Duxiu (1921–1927)  Xiang Zhongfa (1928–1931)  Bo Gu (1931–1935)  Zhang Wentian (1935–1943)  Mao Zedong (1943–1976)  Hua Guofeng (1976–1981)  Hu Yaobang (1981–1987)  Zhao Ziyang (1987–1989)  Jiang Zemin (1989–2002)  Hu Jintao (2002–2012)  Xi Jinping (2012→) 
Päätöksenteko:  Pääsihteeri  Politbyroo Pysyvä komitea  Sihteeristö  Keskussotilaskomissio  Keskuskomitea 
Osastot:  1 Järjestöosasto  2 Julkaisuosasto  3 Yhteisrintaman työosasto  4 Kansainvälinen osasto  5 Sosiaalityön osasto  6 Politiikka- ja lakiasioiden komissio 
Laajennettu organisaatio:  Kansan vapautusarmeija  Kansan aseistettu poliisi  Militia  Kiinan kommunistisen puolueen nuorisojärjestö  Kiinan nuoret pioneerit 
Media:  Kansan päivälehti  Totuutta etsimässä  Punalippu 
Jäsenyydet: Maailman kommunistiset ja työväenpuolueet
Alfa Romeo Montreal

| Alfa Romeo Montreal |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Alfa Romeo
Valmistusvuodet:  1970–1977
Korimalli:  2-ovinen coupe
Luokka:  Urheiluauto
Tekniset tiedot
Moottori:  V8
Iskutilavuus:  2 593 cm³
Teho:  200 hv
Huippunopeus:  224 km/h
Kiihtyvyys:  7,1 s (0–100 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Alfa Romeo Montreal  esiteltiin konseptimallina ensimmäisen kerran vuoden 1967 Montreal Expossa. Malli nimettiin juuri tämän ensiesittelypaikkansa mukaan. Bertonen muotoilema 2+2 -paikkainen auto perustuu Giulia Sprint GT:n alustaan ja muokattuun koriin. Ensimmäinen tuotantoauto esiteltiin Genevessä vuonna 1970 ja oli varustettu Tipo 33 -mallin kilpa-autosta lainatulla 2,6-litraisen V8-moottorin "katuversiolla". Autossa oli Alfa Romeon omistuksessa olleen italialaisen SPICA:n (Società Pompe Iniezione Cassani & Affini) valmistama mekaaninen polttoaineensuihkutus ja se tuotti n. 200 hevosvoimaa. Montreal oli varustettu 5-vaihteisella vaihdelaatikolla ja ZF/Alfa Romeo tasauspyörän lukolla (limited-slip differential, LSD).
Mallin huippunopeudeksi on mitattu 224 km/h ja kiihtyvyydeksi (0–100 km/h) 7,1 s.
Suomessa Alfa Romeo Montreal maksoi 129 900 markkaa vuonna 1973 (vuoden 2021 rahassa runsaat 155 320 euroa) ja niitä tuotiin maahan vain yksi.
Ulkomitat

Pituus: 4 220 mm
Leveys: 1 672 mm
Korkeus: 1 205 mm
Akseliväli: 2 350 mm
Raideleveys (e/t): 1 374/1 340 mm
Omamassa: 1 270 kg
Painojakauma (e/t): 55/45 %
Valmistusmäärät

Autoa valmistettiin yhteensä 3 925 kappaletta ja sen tuotanto päättyi vuonna 1977.
1971: 673 kappaletta
1972: 2 350 kappaletta
1973: 319 kappaletta
1974: 78 kappaletta
1975: 273 kappaletta
1976: 17 kappaletta
1977: 27 kappaletta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfa Romeo Montreal Wikimedia Commonsissa
The Alfa Romeo Montreal Home Page
Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin,  ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.
Alfa Romeon (Alfa Romeo Automobiles S.p.A.) automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit: Giulia · Stelvio · Tonale · Junior
Entiset mallit (esittelyvuoden mukaan): 1910–1919: 24 HP · 40–60HP 1920–1945: 20–30HP · 6C · 8C · G1/G2 · RL · RM 1945–1959: 1900 · 2000 · Giulietta · Gran Sport Quattroruote 1960–1969: 1750/2000 · 2600 · Giulia · Spider · Montreal · 105/115-sarja · GTA · 33 Stradale 1970–1979: 2300 · Alfa 6 · Alfasud · Alfetta · Alfetta GTV · Giulietta (1977) · Sprint  1980–1989: 164 · 33 · 75 · 90 · Arna · SZ/RZ 1990–1999: 145/146 · 155 · 156 ·  166 ·  GTV · Spider (1994) 2000–2009: 147 · GT · 159 · MiTo · Brera · Spider (2006) · 8C Competizione  2010–: Giulietta ·  4C
Tulevat mallit: 
Konseptimallit: 33.2 ·  2000 Sportiva ·  BAT 5/7/9 ·  Bella ·  Caimano ·  Canguro ·  Capsula ·  Carabo ·  Centauri ·  Cuneo ·  Dardo ·  Delfino ·  Diva ·  Disco Volante ·  Giulietta Bertone Spider ·  Iguana ·  Kamal ·  Monoposto ·  Navajo ·  Nuvola ·  Progetto Cinque ·  Protéo ·  Scarabeo ·  Scighera ·  Sportut ·  Visconti ·  Vivace ·  Vola ·  Zeta 6
Hyötyajoneuvot: Pakettiautot: Romeo · Romeo 2 · Romeo 3 · A11/F11A12/F12 · AR6 · AR8  Kuorma-autot: 430 · 500 · 800 · 900 · 950 · Mille (1000) · A19n Linja-autot: 140 A. · 900 A. · 950. · Mille (1000) · 110AF · 140AF · 900
Emmy Göring

Emmy Göring vuonna 1935.
Emma Johanna Henny ”Emmy” Göring (os. Sonnemann, ent. Köstlin; 24. maaliskuuta 1893 Hampuri – 8. kesäkuuta 1973 München) oli saksalainen näyttelijä ja pahamaineisen natsijohtajan Herman Göringin toinen vaimo. Häntä tituleerattiin usein ”natsi-Saksan ensimmäiseksi naiseksi”, koska valtakunnanjohtaja Adolf Hitler ei ollut naimisissa kumppaninsa Eva Braunin kanssa.
Elämä

Göring syntyi rikkaan hampurilaisen liikemiehen perheeseen. Teatterikoulun jälkeen hän esiintyi Weimarin kansallisteatterissa. Vuosina 1916–1926 Göring oli avioliitossa näyttelijä Karl Köstlinin kanssa. Vuonna 1935 hän avioitui natsi-Saksan ilmavoimien Luftwaffen komentajan Herman Göringin kanssa. Heidän ainoa lapsensa Edda Göring syntyi 1938. Myöhemmin samana vuonna Emmy Göringistä tuli natsipuolueen kunniajäsen.
Natsihallinnon aikana Emmy Göring toimi lähinnä propagandakasvona. Natsi-Saksan antautumisen jälkeen hänet tuomittiin nimelliseen vuoden pituiseen vankeusrangaistukseen. Vapauduttuaan hän asui loppuelämänsä Münchenissä, missä hän kuoli 80-vuotiaana 1973. Göringin omaelämäkerta An der Seite meines Mannes ilmestyi vuonna 1967.
Filmografia

Wilhelm Tell (1934)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emmy Göring Wikimedia Commonsissa
Emmy Göring Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI 2  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat 2  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Orjuus islamilaisessa maailmassa

Mustia orjia myydään Jemenissä. Arabialainen käsikirjoitus (1236–1237).
Orjuus islamilaisessa maailmassa tarkoittaa orjuuden esiintymistä historiallisena ilmiönä muslimimaissa. Orjuuden käsite ei ole yksiselitteinen. Laveasti määritellen se viittaa henkilöön kohdistuvaan riistoon, jota tämä ei pysty torjumaan pakottamisen ja väkivallan takia. Tällaisena ilmiönä orjuus ei vieläkään ole kadonnut.  Muslimimaissa harjoitettu orjuus perustellaan islamilaisessa šaria-laissa. Henkilö voidaan orjuuttaa vain silloin, kun tietyt ehdot täyttyvät, ja hänet voidaan myös vapauttaa. Šaria sisältää määräyksiä myös orjien kohtelusta.
Orjuus on osa islaminuskoa ja kuului islamilaisten maiden käytäntöihin 1900-luvulle asti. Se oli myös laajamittaisempaa kuin länsimaiden harjoittama orjatalous. Orjiksi kuljetettiin pelkästään afrikkalaisia yhtä paljon kuin länsimaiden siirtokuntiin Atlantin yli. Näiden lisäksi tulivat muun muassa Euroopasta hankitut orjat.
Orjuus oli yleinen ja tunnustettu osa yhteiskunnallista elämää 800-luvun abbasidivaltakunnassa Lähi-idässä, mistä ensimmäiset säilyneet islamista kertovat lähteet ovat peräisin. 1800-luvulla ensin Britannia ja myöhemmin muutkin länsimaat painostivat muslimimaita lopettamaan orjakaupan ja orjuuden. Myös turkkilaiset osmanihallitsijat pyrkivät tämän jälkeen lakkauttamaan orjuuden valtakunnassaan. Lakkauttamista vastustivat muun muassa uskonoppineet, mikä hidasti sen katoamista.
Arabian niemimaan maista orjuus kiellettiin Qatarissa 1952, Jemenin arabitasavallassa 1962, Saudi-Arabiassa 1962, Arabiemiirikunnissa 1963, Jemenin demokraattisessa kansantasavallassa 1967 ja Omanissa 1970. Viimeisenä sen kielsi virallisesti täysin islamilainen Mauritania 1981, mutta orjuus kriminalisoitiin siellä vasta vuonna 2007. Monien tietojen mukaan mustan kansanosan orjuus jatkuu edelleen ja koskee noin kahtakymmentä prosenttia Mauritanian asukkaista.
Orjuuden kaltainen vierastyöläisten käyttö jatkuu monissa Lähi-idän maissa vielä nykyisinkin. Koska orjuutta koskevia kohtia šarialaissa ei voi kumota, ilmiö nousee sopivissa oloissa yhä uudelleen esiin. Lyhytaikainen ISIS-kalifaatti palautti alueilleen klassisen islamin mukaisen orjuuden vuosina 2014–2019. Kairolainen šeikki ja arabimaailman suosituin saarnaaja Muhammad Metwalli al-Sha'rawi julisti Bosnian sodan aikana, että muslimien on lupa orjuuttaa sotavankinsa ja raiskata vangitut naiset.
Orjuus islamilaisessa šaria -laissa

Orjuudesta säädetään yksityiskohtaisesti šaria-lainsäädännössä, jonka katsotaan perustuvan profeetta Muhammedin saamiin jumalallisiin ilmoituksiin sekä Muhammedin omaan esimerkkiin eli sunnaan. Jumalan antamana lakina šaria on ikuinen ja muuttumaton; sen määräyksiä ei voi kumota eikä uusia voi lisätä. Periaatteessa islamilaisen yhteiskunnan tulisi toimia vain šarian varassa, mutta käytännössä islamilaisissa maissa on aina ollut myös maallista lainsäädäntöä. Koska orjuus on nykyisin myös islamilaisissa maissa kiellettyä, šarian orjuutta koskevia määräyksiä ei käytännössä noudateta.
Muhammedin elämäkerran mukaan islamin profeetta oli itsekin orjanomistaja. Hän hankki orjia sekä sotasaaliina että ostamalla. Al-Tabari kertoo, että Muhammed myös vapautti kaikkiaan 18 orjaa. Profeetan omistamien orjien yhteismäärää hän ei kerro. Arvostetut hadith-kokoelmat sisältävät runsaasti mainintoja orjista. Niiden pohjalta luotu islamin šaria-laki sisältää tarkkoja sääntöjä orjien hankkimisesta ja kohtelusta.
Orjuus islamilaisessa šaria -laissa > Umdat al-salik

Šariakäsikirja Umdat al-salik kertoo joistakin Muhammedin antamista ohjeista. Kirjan tekijä on 1300-luvulla elänyt oppinut Ahmad ibn an-Naqib al-Misri (1302–1367), ja teos on yhteenveto shafi’i-koulukunnan tärkeimmistä opeista. Se tiivistää eräänlaisena sisällysluettelona imaami Muhammad al-Shafi‘in (767–820) kirjoittaman teoksen Al-Majmu. Teos on julkaistu englanniksi kokoelmassa Reliance of the Traveller, joka Al-Azharin yliopiston todistuksen mukaan vastaa oikeauskoisen sunniyhteisön uskoa ja käytänteitä. Orjuutta koskevia ohjeita ei ole käännetty, mutta käännökset löytyvät muualta internetistä.
Kirjan mukaan ”valloitetun maan naiset ja lapset ovat saalista ja orjia”. Kaikki saalis kuuluu ensin imaamille, mutta kun hän on ottanut oman viidenneksen osuutensa, loput annetaan niille sotilaille, jotka ovat osallistuneet sotaan. Islamiin kääntyminen ei vapauta henkilöä orjuudesta (k32.1). Jos isä ja äiti on otettu orjiksi, myös kaikki lapset ovat orjia, sillä orjuus periytyy. Orjat ja orjattaret ovat heidän isäntänsä omaisuutta ja hän voi kohdella heitä haluamallaan tavalla. Kirja toteaa erikseen, että "Orjan tyytyväisyydellä ei ole väliä". Sen sijaan orjan velvollisuus on pitää isäntänsä tyytyväisenä. Orja syö, juo ja pukeutuu kuten isäntä määrää, ja hänen on asuttava isäntänsä määräämässä paikassa. Hänen on pukeuduttava kuten isäntä määrää ja puhuttava ja käyttäydyttävä isännän määräysten mukaan (k32.2).
Al-Misri toteaa edelleen, että "joka omistaa orjattaren voi käyttää häntä mielensä mukaan seksuaaliseen nautintoon", mutta "orjattaren seksuaalinen tyydyttyminen ei ole tärkeää." Isäntä saa myös lainata orjatartaan toiselle miehelle seksuaalisiin tarkoituksiin ilman orjattaren suostumusta. Vaikka orjatar olisi pakana, on seksi halal eli luvallista. Musliminaisen ei kuitenkaan ole luvallista maata orjansa kanssa ilman avioliittoa. Isännällä on myös oikeus naittaa orjatar omalle miesorjalleen (k32.3).
Isännällä on oikeus mitätöidä orjansa ja orjattarensa avioliitto. Riittää, että isäntä käskee heidän erota. Orjattaren ei tarvitse peittää hiuksiaan, niskaansa ja päätään rukoillessaan muslimien namaz-rukousta, ja orjattaren hijabin tulee olla erilainen kuin isännän vaimoilla ja tyttärillä (k32.4).
Orjuus islamilaisessa šaria -laissa > Muita sääntöjä

Orjilla on šarian mukaan omaisuuteen, perintöön ja ihmisarvoiseen kohteluun liittyviä rajoitettuja oikeuksia. Heille oli esimerkiksi tarjottava riittävä ylläpito, terveydenhoitoa ja tukea vanhuudessa. Islamilainen tuomari, qadi, saattoi velvoittaa omistajan vapauttamaan orjansa, mikäli näitä velvollisuuksia ei täytetty. Islamilaisten oikeusoppineiden mukaan ihmisen normaali tila on vapaus. Orjana sai pitää vain ihmistä, jonka molemmat vanhemmat olivat orjia tai joka oli otettu saaliiksi sodassa. Jälkimmäistä määräystä venytettiin niin, että orjia tuotiin myös rauhan aikana ei-islamilaisesta maailmasta (dār al-ḥarb, sodan talo) vedoten jatkuvaan jihadiin sitä vastaan.
Vapaiden muslimien orjuuttamista ensin rajoitettiin ja lopulta se kiellettiin, vaikka kieltoa ei aina noudatettu. Muslimeita ei saanut periaatteessa orjuuttaa, mutta sunnit ja šiiat tekivät toistensa kohdalla poikkeuksen. Rajoituksella oli vaikutusta orjakauppaan: orjien saatavuus muslimimaissa vaikeutui, jolloin orjien tuonti ulkopuolelta kasvoi. Laajamittainen kansainvälinen orjakauppa saikin alkunsa pääasiassa islamilaisista maista.
Koraani toteaa, että "Hurskautta on lunastaa orjia vapaaksi" (2:177). Ibn Hishamin elämäkerran mukaan Muhammedin varakas kumppani Abu Bakr lunasti tai vaihtoi orjia vapaaksi. He olivat aina muslimeita, joita orjanomistaja oli kohdellut kaltoin. Abu Bakria tosin moitittiin siitä, että omista orjistaan hän vapautti vain heikkoja.
Orjuus islamilaisessa maailmassa > Orjasotilaat

Suomalaisten sotahistorioitsijoiden mukaan kalifit käyttivät orjasotilaita, koska islam oli rauhan uskonto ja tavalliset muslimit sen takia haluttomia käyttämään väkivaltaa. Yleisemmin syyksi kerrotaan, että kalifit eivät luottaneet kapinaherkkiin heimosotureihin. Orjasotilaiden käytön aloittivat kalifi al-Mamun (813–833) ja hänen seuraajansa al-Mu'tasim (833–842). Orjasotilaita saatiin aluksi Transoxianasta, kun kalifit olivat valloittaneet tämän turkkilaisten paimentolaisten asuttaman alueen. Turkkilaisia paimentolaisia ei otettu apujoukoiksi heimoittain, vaan yksittäisinä henkilöinä ja mieluiten lapsina, jotka koulutettiin sotilaiksi. Kalifi al-Mamun käytti orjia ensin henkivartijakaartina, mutta muutamasta tuhannesta orjasotilaiden määrä kasvoi seitsemäänkymmeneen tuhanteen kalifi al-Mu'tasimin aikana. Heistä alettiin käyttää nimitystä مملوك (mamluk), joka tarkoittaa omistamista; mamelukit olivat kalifin omaisuutta. Al-Mutasim esti heidän avioitumisensa arabien kanssa, jotta he eivät ottaisi osaa heimoristiriitoihin, järjesti heille turkkilaisia puolisoita ja lopulta siirsi pääkaupunkinsa Bagdadista Samarraan eristääkseen nämä joukot siviiliväestöstä.
Abbasidikalifien aloittama orjasotilaiden käyttö levisi islamilaiseen maailmaan ja jatkui myös Osmanien valtakunnassa. Siellä poikalapsia pakko-otettiin valtakunnan kristillisistä osista ja kasvatettiin janitsaareiksi. Mamelukeista tuli islamilaisten valtioiden säilymisen elinehto, sillä orjasotilaiden avulla hallitsijat pystyivät pitämään kurissa eri heimoja. Ratkaisu ei silti ollut vaaraton, sillä abbasidivaltakunnassa mamelukkikenraalit saivat käsiinsä huomattavan vallan ja pystyivät jopa nimittämään kalifeita. Orjasotilaiden käyttö levisi Afganistaniin, missä ghasnavidien dynastia (977–1190) kävi laajenemissotaa myös Intian suuntaan.  Mamelukkikenraalit hallitsivat Delhin sulttaanikuntaa 1200-luvulla. Mamelukkisotilaat myös kaappasivat ristiretkisotien auttamana vuonna 1250 vallan Egyptin aijubideilta ja perustivat 1500-luvun alkuun ja turkkilaisvalloitukseen saakka kestäneen sotilasvallan. Siinä Bagdadista paenneet abbasidikalifit saivat enää seremoniallisen roolin. Osmanivaltakunnassa janitsaarien uskollisuutta pyrittiin varmistamaan avioliittokiellon avulla, mutta hallitsijat käyttivät myös sotilaiden kastraatiota uskollisuuden takaamiseksi. Eunukkiarmeijoita oli myös esimerkiksi al-Andalusissa muiden orjasotilasjoukkojen eli saqalibojen lisäksi.