Horyn
Joen kuvaus

Horyn on yksi Ukrainan pisimmistä joista, joka kuten muut Hmelnytskyin joet syntyi muinaisen Tethysmeren ja sen jälkeisen Sarmatianmeren paikalle Fennosarmatian kratonin kohoamisen seurauksena sen kahden rakenteellisen osan, Ukrainan kidekilven länsi- ja  Volyna-Podolskyn laatan lounaisreuna-alueen liikehtiessä. Joki saa alkunsa lähteestä Hmelnytskyin ja Rivnen alueiden rajalla taikka ylängöllä 345 metriä merenpinnan yläpuolella Volitsjan kylästä  luoteeseen, Kremenetsin piirissä. Horynjoki virtaa halki Ternopilin, Hmelnytskyin ja Rivnen alueen Ukrainassa ja Brestin alueen Valko-Venäjällä. Joen ylävirta sijaitsee Volynian-Podolian ylämaalla, jossa joen vartisen Volynian alueen puolinen rinne on erittäin korkea ja jyrkkä, joenranta muistuttaa useiden kymmenien metrien korkuista vuorta ja sen paljas jyrkänne on vaalean hiekan väristä. Samalla vastakkainen Rivnen puolinen rinne on matala. Joen keski- ja alaosa virtaa Polesian alangolla.
Horyn virtaa lounaasta koilliseen ja yhtyy Pripetiin 127 metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella noin 14 kilometriä Davyd-Haradokista Valko-Venäjällä. Horynin pääuoman kokonaispituus on 659 kilometriä, josta 577:n verran jää Ukrainan puolelle, sen leveys on 20–80, keskisyvyys 2 ja suurin syvyys 4,0 tai jopa 16 metriä. Joen 27 700 neliökilometrin kokoisella valuma-alueella on epäsäännöllinen muoto, jolla on pituutta 300, leveyttä 92 ja sen suurin leveys keskiosassa 200 kilometriä, josta se jyrkästi laskee 10 kilometriin. Vesistöalue rajoittuu lännessä Styrin, idässä Ubortin ja Stvyhan (tai Stsvihan) ja etelässä Dnestrin valuma-alueisiin. Joen vedenpinnan kaltevuus on 0,29 m/km tai useimmin se  mainitaan promilleissa  0,33‰, kokonaislaskeuma on 218 metriä ja keskimääräinen vuotuinen virtaama 90 tai 110 kuutiometriä sekunnissa. Joen pohja on enimmäkseen hiekkaista, rinteillä toisinaan kivistä ja tasanteilla mutaista.
Horyn on vesiliikennekelpoinen 291 kilometrin verran suuhunsa asti. Ennen Polkvan kanssa yhtymistä Horynjoen leveys on 3–10 metriä, alavirralla 25–60 metriä ja leveimmillään 190 metriä, syvyyttä yleensä on 1,5–3,0 metriä. Joen uoma mutkittelee, tulva-aluetta leikkaavat purot ja kanavat. Vesi on melko läpinäkyvä hiekkapohjan ansiosta. Horyn saa vetensä sulavasta lumesta, tulouomista, lähteistä ja sadevesistä.
Valuma-alueesta noin 0,1% on järviä, joista tunnetuin on Sviate ozero. Tämä Pyhäksi järveksi kutsuttu vesistö sijaitsee Slavutasta etelään Ukrainan yhden nuorimman "Male Polissia"-nimisen kansallispuiston alueella Horynin, Vilijan ja niiden sivujokien välissä. Se on kuuluisa kristallinkirkkaasta vedestään. Useimmat tutkijat uskovat, että järvi on vulkaanista alkuperää. Tästä voisivat kertoa sen soikea muoto, 9,5 metrin syvyys ja keskellä oleva saari.
Horynin uoma on pääasiassa noin 3–5 metriä rannoistaan kasvanut hieman umpeen ruokoa, saraa ja levää. Horynille on ominaista korkea kevättulva, jolloin vedenpinnan nousu alkaa useimmiten maaliskuussa, harvemmin helmikuussa, se tapahtuu intensiivisesti ja nousee 0,5–3,3 tai 0,8–4,6 tai poikkeuksellisesti jopa 1,2–5,8 metriin noin 1–2 viikon aikana, pysyy alueella 1–3 kuukautta ja laskee hitaasti, yksi tai kaksi kuukautta, ja on entisillään yleensä touko-kesäkuun loppupuolella. Jokiveden kemiallinen koostumus sisältää hiilikarbonaattia ja kalsiumia, koska laakson maaperässä esiintyy karbonaattikiviä kuten huokoista kalkkikiviä, kalsiumkarbonaattipitoista savea eli merkeliä ja lössiä jne.
Horynin valuma-alue on Atlantilta tulevien lämpimien ilmamassojen vaikutuksen alainen ja sijaitsee riittävän kosteuden vyöhykkeellä. Alueella sataa keskimäärin 650 mm:stä 700 mm:iin, maksimimäärän heinäkuussa, noin 100 ja jopa 146 mm ja minimisademäärä tammi-maaliskuussa n. 40 mm. Ensimmäinen lumi tulee yleensä ennen 20. marraskuuta ja lumipeitteen kesto alueella on 2–3 kuukautta ja se kausi lyhenee pohjoisesta etelään. Jääpeite muodostuu joulukuun puolessavälissä ja kestää maaliskuun puolenväliin. Tammikuussa jään paksuus on keskimäärin 20, kylmimmillä alueilla se ei yleensä ylitä 40–60, mutta ankarina talvina se on 60–80 senttimetriä. Vuosittain tulevat sateet aiheuttavat tulvia, joiden keskikorkeus on 0,5–1,5 metriä, mutta harvoin kevättulvan tasoa. Rinteille jää usein avovedenlätäköitä, jotka säilyvät paikoin läpi talven. Joen ylä- ja keskijuoksulla on monia kourulammikoita ja pieniä tekoaltaita.
Lanovtsin piirissä sijaitsevat Borštšyvsken ja Peredmyrsken säilytysaltaat ovat kaksi suurinta Horynilla.