Aškenasijuutalaiset
Kulttuuri

Aškenasit ovat ylläpitäneet juutalaisten alkujaan Lähi-idässä muodostuneita kulttuurisia ja uskonnollisia traditioita. Heille on myös kehittynyt muista juutalaisryhmistä erottuvia piirteitä, jotka näkyvät arkielämässä, uskonnon harjoittamisessa sekä tulkitsemisessa, ruoanvalmistuksessa ja juhlien, kuten hanukan, vietossa.
Aškenasien jumalanpalveluksessa on samat yhteiset peruspiirteet kuin muidenkin juutalaisryhmien jumalanpalveluksissa, mutta myös pienimuotoisia eroavaisuuksia. Esimerkiksi aškenasien liturgiassa käyttämä musiikki on saanut vaikutteita läntisestä musiikista.
Aškenasien kansanmusiikkiin kuuluu monipuolinen lauluperinne ja klezmer-soitinmusiikki. Asuinympäristö on vaikuttanut aškenasien ruokakulttuuriin, ja aškenasien ruoka on tyypillisesti miedommin maustettua kuin muilla juutalaisilla ja naudanlihaa käytetään enemmän. Aškenasien perinneruokia ovat esimerkiksi gefilte-kala, latkes-ohukaiset ja lihaperunapata tsholent. Kansanuskomuksia kutsutaan isoäidin tarinoiksi, Bubbe maises. Niihin liittyvät esimerkiksi uskomukset pahasta silmästä. Aškenaseilla on myös omaa kertomusperinnettä. Karut kokemukset Itä-Euroopassa ovat lisänneet aškenasien huumoriin eräänlaisen synkkäsävyisyyden. Shtetl-kylillä on symbolinen merkitys aškenasien kansanperinteen keskittymänä, ja ne ovat toimineet juutalaisen taiteen innoitteena.
Varhaiset aškenasit keskittyivät Raamatun ja Talmudin opiskeluun, ja heidän keskuudestaan nousi esimerkiksi rabbi Raši, jonka kommentaarit ovat juutalaisuudessa keskeisessä asemassa. 1700-luvulla syntynyt mystinen herätysliike hasidilaisuus voidaan nähdä tavallaan vastareaktiona vallinneelle opiskelukeskeisyydelle, ja se vaikutti aškenasikulttuuriin laajasti vaikka saikin myös vastustusta.
1900-luvulta lähtien valtaosa juutalaisista on pukeutunut synagogan ulkopuolella ei-juutalaisten tavoin, mutta monet ortodoksijuutalaiset pukeutuvat muista erottuvasti: yhteisöjen miehet esimerkiksi käyttävät usein mustaa pukua ja päähinettä. Hasidijuutalaiset omaksuivat vaikutteita itäeurooppalaisista muotivirtauksista. Naimisissa olevat ortodoksijuutalaisnaiset ovat perinteisesti peittäneet hiuksensa, ja 1500-luvun Euroopassa omaksuttiin myös peruukkien käyttö tähän tarkoitukseen.
Holokausti muutti perinteellisen aškenasikulttuurin tilaa pysyvästi:
»Perinteinen jiddishinkielinen ashkenasikulttuuri suurten kaupunkien ahtaine ja köyhine juutalaiskortteleineen, maaseudun usein jopa juutalaisenemmistöisine pikkukaupunkeineen (shtetl), käsityöläisineen, kauppiaineen ja torieukkoineen, ruokineen, lauluineen ja juutalaispukuineen, kurjuuden markkinoineen ja läheisine ihmissuhteineen säilyi aidoimmillaan Itä-Puolassa ja Liettuassa 1940-luvulle saakka – kunnes sota ja SS-joukot tuhosivat sen peruuttamattomasti.» 
(Tapani Harviainen)
Kulttuuriset erot aškenasien ja muiden juutalaisten välillä ovat vähentyneet, etenkin Israelissa, kun siitä ja Yhdysvalloista muodostui 1900-luvulla eri juutalaisryhmien keskeisimmät asutuskeskittymät aiempien diaspora-alueiden tilalle.
Aškenasitaustaiset tekijät ovat luoneet myös kulttuuria, jonka määrittäminen juutalaiseksi kulttuuriksi ei ole yksiselitteistä silloin, kun se ei erityisesti liity juutalaisuuteen. Esimerkkinä voidaan pitää Arthur Milleriä, joka ansioitui näytelmäkirjailijana, mutta hänen teoksensa eivät varsinaisesti käsitelleet juutalaisia aiheita. Vastaavasti amerikanjuutalainen säveltäjä George Gershwin ei käyttänyt juutalaisia aineksia musiikissaan, kun taas hänen kollegansa Aaron Copland ja Arnold Schönberg hyödynsivät muiden vaikutteiden ohella jonkin verran juutalaisiakin teemoja.