stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan megaliitit
Megaliittikulttuurin synty > Edeltäjät

Muutamat väittävät erilaisia varhaisia kivi- ja puurakennelmia Lähi-idässä, Välimeren seuduilla, Iberiassa ja Brittein saarilla ajalla noin 9500–6000 eaa. megaliittien mahdollisiksi edeltäjiksi. Varmaa ei kuitenkaan ole, pystyttivätkö Euroopan mesoliittiset kansat megaliitteja.
Göbekli Tepe Turkissa on temppeli, joka sisältää myös isoja kiviäi.
Megaliittikulttuurin synty > Varhaiset megaliitit

Tyypilliset varhaiset megaliitit  olivat suurikivisiä  joukkohautoja ja pitkiä kumpuja.Varhaisimmat megaliitit olivat osin suurista kivistä tehtyjä hautoja Ranskan rannikolla, Portugalissa ja Espanjassa noin 4800–4500 eaa.  Vanhimmat käytävähaudat tehtiin Bretagnessa ja Portugalin Alentejossa noin 4700 eaa. Ranskassa Carnacin alueella on tuhansia megaliittirakennelmia. Niiden ensimmäinen aktiivinen rakennuskausi alkoi noin 4500 eaa.
Niinpä nykyisn ajaletteen, että megaliitteja olisi alettu rakentaa todella aktiivisesti joskus 4500–4200 eaa. Tämän mukaan Euroopan megaliitit olisvat saaneet alkunsa Bretagnesta, jossa on nähtävissä esimegaliittista kehitystä.
Irlannin pohjoisosassa on noin 300 käytävähautaa ja muuta megaliittia joista vanhin on Carrowmore noin 4300–3500 eaa.
Melko varhaisia ennen vuotta 3000 eaa. olivat myös Etelä-Ranskassa Marseillen seuduilla Rhonen laaksossa, ja Sardinian megaliitit, sekä Skotlannin itärannikko.
Megaliittikulttuurin synty > Megaliitit ja viljely

Megaliittien synnyn käsitetään usein liittyvän neoliittisen maanviljelyn saapumiseen mesoliittisen metsästyskulttuurin alueelle. Maanviljely saapui Länsi-Eurooppaan etelästä ja idästä. Esimerkiksi Ranskan Bretagnessa Välimeren suunnasta tullut sydänsimpukkakeramiikkaa valmistanut kansa ja idästä tullut nauhakeramiikkaa suosineet heimot toivat maanviljelyn alueelle suunnilleen samoihin aikoihin. Länsi- tai pikemminkin Lounais-Ranskan varhaisella megaliittialueella näyttäisi sydänsimpukkakeramiikka saapuneen ensin, ja vasta myöhemmin nauhakeramiikka.
Megaliittihaudat kehittyivät asteittain muista hautatyypeistä mesoliittisen ajan lopulla neoliittisen kulttuurin ollessa jo voimissaan Itä-Euroopassa ja levittäessä vaikutteitaan, esimerkiksi saviastiatyylejään, länteen. Megaliitit ovat voineet levitä Euroopassa osittain maitse, osittain meritse. Myöhäinen nauhakeramiikka levisi nopeasti pohjoiseen Keski-Eurooppaan Tonavan yläjuoksua pitkin joskus 5300–5000 eaa., saapuen Saksaan ja Ranskaan Hinkelstein-ryhmänä 5000–4850 kalibroitua eaa. Tämä näkyy Treburin haudoissa. Varhaiseen megaliitteja edeltävään aikaan osuu myös La Hoguetten ryhmä, jonka oletetaan saaneen vaikutteita Välimereltä.
Myös myöhäiseksi Lengyelin kulttuuriksi joskus sanottu Suppilopikarikulttuuri, joka rakensi pitkäkumpuhautoja ja pyöreitä ja kartiomaisia kumpuhautoja Pohjois-Saksassa, ja myöhemmin myös tyypillisiä megaliitteja pohjoisella olinalueellaan. Monesti pyöreästä neliömäiseen olevat kummut yhdistyivät pitkiksi soikeiksi kummuiksi. Kumpujen ympärillä ja sisällä olevat puiset rakenteet korvattiin Skandinaviassa, Saksassa, Alankomaissa ja Puolan osissa kivellä. Myöhemmin megaliittikulttuuria kannattelivat kivikautinen kellopikarikulttuuri ja Saksassa muun muassa Wartbergin myöhäisneoliittinen kulttuuri.
Megaliittikulttuurin synty > Varhaiset Ranskan viljelykulttuurit

Morbihanissa Ranskan Bretagnessa, Atlantin rannikolla on Téviecissä mesoliittisia joukkohautoja, joita peittävät pienet maakummut. Téviecin oletetaan olevan samanikäinen kuin lähialueen Hoëdic, jonka arvioidaan olevan ajalta 5800 eaa. Mutta megaliittien edeltäjiksi oletetaan mieluiten pitkiä kumpuja, joita rakennettiin ennen megaliitteja. Pitkäkummut olivat maanviljelykulttuureille ominaista pitkäätaloa muistuttavia maakumpuja, jotka lienee rakennettu pitkätalon paikalle. Tämä perinne saapui nauhakeramiikan mukana itäiseltä suunnalta.
Vendéen alueelle saapui sydänsimpukkakeramiikka, josta on noin 5500 kehittynyt oma varhainen Keski-Atlantin rannikon neoliittinen kulttuuri.  Pariisin altaaseen saapui nauhakeramiikka, joka synnytti siellä maata viljelevän Villeneuve-Saint-Germain-kulttuurin noin 4800–4600 eaa.  Luultavasti tähän sekoittui etelästä tullutta Välimeren kulttuuria. Joidenkin tietojen mukaan viljely olisi saapunut Bretagneen etelästä meritse noin 500–4500 eaa.
Saint-Etienne-en-Coglèsin asutus Ille-et-Vilainessa oli puusta rakennettu trapetsin muotoinen pitkätalo joskus 5000–4750 eaa. Lähistöltä Saint Justista ja Morbihanista Arzonin läheltä on löydetty nauhakeramiikasta johdettua keramiikkaa. Locmariaquerin seudulla tehtyjen siitepölytutkimusten mukaan siellä alettiin viljellä maata noin 5000 eaa. Myös Portugalissa ensimmäiset megaliitit syntyivät maanviljelyn levittyä alueelle.
Iberian niemimaalla Espanjassa ja Portugalissa maanviljely näyttää levittäytyneen sinne ensin noin 5500–5000 eaa. lännestä Pohjois-Espanjan Cantabrian kautta Pohjois-Portugaliin ja myös Espanjan etelärannikon kautta Algarven seuduille. maanviljelyä oli jo 5500–5250 eaa. Estamaduran seudulla ja myös Algarven seuduille eteläisessä Portugalissa, ja myöhemmin 5000–4750 eaa. Keski-Portugalissa, minne syntyivät ehkä 4800 eaa. ensimmäiset megaliitit. Varhaisin Portugalin keramiikka 5300–5100 eaa. oli Välimeren seuduilla länteen päin levinnyttä sydänsimpukkakeramiikkaa.
Megaliittikulttuurin synty > Suuret megaliitit

Suuria megaliitteja alettiin tehdä vasta vuosituhannella 4000–3000 eaa. Suuret megaliittirakennelmat noin 4000–3000 eaa. liittyivät maanviljelyn vakiintumiseen, suuriin väestömääriin, nopeaan väestönkasvuun, maanviljelyn riskeihin ja niin edelleen. Rakennettiin kehämonumentteja ja pitkäkumpuja. Esimerkiksi Bretagnen käytävähaudat rakennettiin noin 3700–3100 eaa.. Tällöin hautojen käytävät olivat leveämpiä ja mutkikkaampia. Megaliittitaide kehittyi huippuunsa. Tanskaan Sarupiin Fynin saarelle tehtiin satojen metrien mittaine vallihautojen ja suojavallien kompleksi noin 3400 eaa.. Tanskan seremoniakeskukset olivat soitten tei vesien lähellä niemillä. Aura saapui Pohjois-Ranskaan ja Pohjois-Saksaan noin 3000 eaa.
Aikajana

Megaliittikulttuuri kukoisti noin 4800–2200 eaa. Alla megaliittien ajoituksia, jotka perustuvat muun muassa radiohiilimenetelmään ja termoluminesenssimenetelmään.
Aikajana > Varhaisia suurista kivistä tehtyjä rakenteita Lähi-idässä

9500 eaa. Suuria kivirakennelmia tehtiin Lähi-idässä Göbekli Tepessä jo mesoliittisella ajalla 9500 eaa.
Israelin nykyään veden alla oleva Atlit-Yamin kivirakenne on PPNB-ajalta 6700–6300 eaa.
Aikajana > Mahdollisia megaliittien mesoliittisia edeltäjiä

n. 8000–7000 eaa. Ehkä toteemipaalujen kuoppia Stonehengen pysäköintialueella.
5800 eaa. Puinen pylväs myöhemmällä Irlannin Carrowmoren megaliittipaikalla.
Aikajana > Neoliittinen kivikausi

n. 5000–4500 eaa. Varhaisimmat megaliitit Portugalissa, Ranskan Bretagne, Galacia ja ehkä Irlannissa
n. 4800 eaa.: Varhaiset megaliitit Ranskan Bretagnessa Barnenezin hauta ja Iberian niemimaan Évora ja Mourdo. Tämä oli neoliittisen ajan eli kivikauden maanviljelyvaiheen alkua.
n. 4000 eaa.: Tanskan Bretagnen (Carnac), Iberian niemimaan (Lissabon), Keski- ja Etelä-Ranska, Korsika, Englanti ja Wales.
n. 3700 eaa.: Irlannin Knockiveagh ja muualla
n. 3600 eaa.: Maltan Ġgantijan temppeli
n. 3600 eaa.: Maltan Mnajdran temppeli
n. 3600 eaa.: Englannin Maumbury Rings ja Godmanchester.
n. 3500 eaa.: Iberian niemimaan Málaga ja Guadiana, Irlannin (lounainen), Ranskan Arles ja Pohjois-Ranska, Sardinia, Sisilia, Malta (ja muualla Välimerellä, Koillinen Belgia ja keskinen ja lounainen Saksa.
n. 3400 eaa.: Irlannin Newgrangen käytävähauta), koillinen Hollanti, pohjoinen Saksa ja Tanska.
n. 3200 eaa.: Maltan (Ħaġar Qimin temppeli
n. 3150 eaa.: Maltan Tarxienin temppelit
n. 3000 eaa.: Ranskan Saumer, Dordogne, Languedoc, Biscay ja Välimeren rannikko), Iberia (Los Millares), Sisilia, Belgia (Ardennes), ja Orkney, niin kuin myös ensimmäiset henge:t (ympyränmuotoiset kaivannot) Britanniassa.
n. 2800 eaa.: Megaliittisen Suppilopikarikulttuurin huippu Tanskassa ja Stonehengen rakentaminen
Aikajana > Kivi-kuparikausi eli kalkoliittinen kausi

n. 2500 eaa.: Ranskan Bretagnen Le Menec, Kermario ja muita, Italian Otranto, Sardinia, ja Skotlanti (koillinen), ja megaliittisen kellopikarikulttuurin huippu Iberiassa, Saksassa, Irlannissa, Britanniassa jossa tehtiin uusia rakennusvaiheita Stonehengen kivikehään.. Kellopikarikulttuuri korvautui aikaa myöten kivi-kuparikauden kulttuurilla.
n. 2400 eaa.: Megaliittinen kellopikarikulttuuri vallitsi Britanniassa, ja satoja kivikehiä rakennettiin Britteinsaarille näihin aikoihin.
Noin 2200 eaa. megaliittikulttuurin heikkeneminen luultavasti uusien pronssikautisten valloittajien muun muassa indoeurooppalaisen vasarakirveskansan takia.
Aikajana > Pronssikausi

n. 2000 eaa.: Ranskan Bretagnen Er Grah, Italian Bari, Pohjois-Sardinia, ja Scotlannin Callanish.
n. 1800 eaa.: Italian Giovinazzo.
n. 1500 eaa.: Iberian Alter Pedroso ja Medons da Mourela.
n. 1400 eaa.: Egtvedin tyttö haudataan Tanskassa, ainoita tuolta ajalta säilyneitä niin hyviä haudattuja ruumiita.
n. 1200 eaa.: Ehkä uurnakenttäkulttuuriin liittyvät Merikansat pyyhkivät megaliittisen tradition Välimeren seudulta ja muualta valloitus- ja ryöstöretkillään.
Suomen megaliitteja muistuttavat rakennelmat

Suomessa rakennettiin joskus 2500–2000 eaa. Perämeren rannikoille jätinkirkkoja, jotka ovat yleensä 10–60 metrin läpimittaisia tavallisesti suorakaiteen muotoisia kivivalleja. Jätinkirkot on tuoreen tulkinnan mukaan rakennettu merkkipäivien auringon nousun ja laskun suuntien mukaisesti. Näin ollen ne on liitetty megaliittiperinteeseen, vaikka ne ovatkin megaliitteja vaatimattomampia. Jätinkirkkoihin liittyvä keramiikka on Pöljän ja Kierikin tyyppiä.
Länsi-Euroopan megaliittitaide

Megaliiteille tyypillinen koristeluperinne, johon kuuluu muun muassa spiraaliaiheita, on levinnyt vain läntiseen Eurooppaan ja läntisen Välimeren seuduille. Sen kanta-alueita näyttävät olevan Portugali ja Länsi-Ranska, ja sitä tavataan myös Englannissa ja Pohjois-Saksassa.
Megaliitteihin kaiverrettujen kuvioiden tarkoituksesta on monia selityksiä. Ne voivat olla koristeita tai liittyä uhraus- ja muihin rituaaleihin. Sisäkkäiset renkaat voivat kuvata shamanistista tunnelikokemusta siirryttäessä toiselle tajunnan tasolle. Pyöreät kuviot voivat olla ihmisruumiin osia ja liittyä hautamuistomerkkiin.
Moniin megaliitteihin on kaiverrettu erilaisia abstrakteja kuvioita.
Länsi-Euroopan megaliittityypit > Megaliittihaudat: dolmenit, paasiarkut ja käytävähaudat

Megaliittihaudat olivat tyypillisesti kumpumaisia joukkohautoja, jotka ovat kooltaan suuria, ja joiden rakentamisessa on käytetty suuria kiviä. Haudat sijaitsevat muiden megaliittirakennelmien lähellä.
Monien megaliittihautojen ympäriltä ovat maa ja pienet kivet kuluneet pois, ja hautakammio seisoo paljaana. Paljas hautakammio voi olla dolmen, muutaman pystykiven kannattelema laattakivi. Toiset paljaat hautakammiot, paasiarkut ovat suurista kivistä koottuja kammioita. Käytävähautojen sisin osa on kivistä ladottu valeholvi.
Haudat kehittyivät ajan mukana. Skandinavian eteläosaan ilmestyivät 3600 eaa. karkeat paasiarkut, mutta myöhemmin 3300 eaa. suuret, taidokkaasti tehdyt käytävähaudat. Temppeleitä tai seremoniakeskuksia ovat yksittäiset pystykivet menhirit, kivikehät ja kivirivistöt.
Länsi-Euroopan megaliittityypit > Menhirit

Suuria pystykiviä, menhireitä on suurissa rivistöissä Normandian niemimaalla Carnacissa Ranskassa ja tuhansissa muissakin paikoissa. Tunnetuin suuri menhir Locmariaquerin menhir Ranskassa painaa 350 tonnia ja on ollut ehjänä noin 20 metriä pitkä. Menhir on hajonnut neljään palaan.
Länsi-Euroopan megaliittityypit > Kivikehät

Megaliitteja ovat myös suurista kivistä kootut ympyrät, joista tunnetuin on Stonehenge Englannissa noin vuosilta 3000–1000 eaa. Stonehengen ympäristössä on muita megaliitteja. Megaliittikehiä on Britteinsaarilla, Länsi-Ranskassa, Saksassa ja Itävallassa Tonavan varrella ja myös Italiassa.
Länsi-Euroopan megaliittityypit > Irlannin käytävähaudat

Tunnetuin käytävähauta on Newgrangen käytävähauta Irlannissa.
Megaliittien vaatimista työmääristä

Yksi mies pystyy keskimäärin kivikautisella tekniikalla
Kaivu
Erottamaan 330 kg 1 tunnissa kiveä toisesta kivestä (graniitti vaatii 1,4x työn kalkkikiveen verrattuna)
Kaivamaan 676 kg 1 tunnissa maata
Siirto
Pieniä kiviä kivimurskaa 50kg, 1 km, 1 tunti
Maata 455 kg, 100m, 1 tunti
--->Megaliittikivi 1000 kg/1km/132 miestyötuntia
Rakentaminen
Kaivamaan kuoppaa 675 kg/tunti
Pystyttämään pystykiviä 1000 kg/65 tunnissa
Sijoittamaan huippukiviä 1000 kg/35 tunnissa
Luomaan kivi- tai maakumpua 400 kg/1 tunti
Tämän mukaan esimerkiksi Kleinenkneten 1 -käytävähauta vaati 109 500 miestyötuntia, mikä on esimerkiksi sadan ihmisen voimin kolme ja puoli kuukautta. Pienempi Drebenstedin megaliitti vaati noin 40 000 miestyötuntia. Sadan hengen miehistö tekee sen kymmenessä päivässä.
Karkea nyrkkisääntö on, että yksi mies pystyy rakentamaan noin kuutiometrin maakumpua päivässä korilla kantamalla. Tämä tulee 2 hehtaarin laajuisen 40 metriä korkean Silbury Hillsin arvioidusta työmäärästä 10 miljoonaa miestyötuntia, 248 000 kuutiometriä. Muiden lähteiden mukaan tämä vaihtelee välillä 0,5 m³–2 m³/päivä.
Galleria

Almendres Cromlechin menhireitä.
Alen kivet Kåsebergassa, noin 10 km Ystadista itään, Ruotsissa.
Bryn Celli Ddu
Talaiot Mallorcassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Megaliitti Wikimedia Commonsissa
The Megalithic Portal and Megalith Map (englanniksi)
Megalithic Economics (englanniksi)
Stonepages (englanniksi)
Le portal du Megalithisme du Sud da France (ranskaksi)
Megalithic Europe (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Neolithic Stone Age (englanniksi)
Euroopan megaliittialueet. Oranssilla on merkitty varhaisimmat alueet, keltaiselle seudulle megaliitit levisivät myöhemmin.
Flamenco

Flamencon uudistaja Belén Maya Gilles Larrainin kuvaamana.
Flamenco on Andalusiassa kehittynyt espanjalainen musiikki- ja tanssilaji. Flamencon ylläpitäjinä ja kehittäjinä Andalusian romanit ovat jättäneet taiteenlajiin pysyvät merkit, mutta sen historialliset juuret ulottuvat maurien ja juutalaisten musiikkiperinteisiin.
Flamenco-nimityksen alkuperästä ei ole yksimielisyyttä. Uskotaan että nimi tulee arabiankielisestä sanasta fellahmengu, joka tarkoittaa ”maatonta paimenta ”. Sana flamenco tarkoittaa kuitenkin espanjaksi myös flaamilaista. Yhteensattuman on oletettu johtuvan siitä, että romanit saapuivat maahan Kaarle V:n hallituskaudella samaan aikaan, kun maahan tuli runsaasti flaamilaisia sotilaita.
Flamencossa naiset käyttävät tanssikenkinä remmikenkiä, jotka muistuttavat tavallisia avokkaita. Pohjapuolella kengän kärjessä ja korossa on nauloja, jotka voimistavat koputuksesta aiheutuvaa ääntä. Korot ovat kengän koosta, mallista ja merkistä riippuen noin 4–7 cm korkeat. Miesten kengät ovat normaalin näköiset kengät tai nilkkurit, joissa tosin on matala korko (n. 2–4 cm).
Flamencon historiaa

Flamenco oli alun perin laulua ilman soitinsäestystä, mutta myöhemmin sille vakiintuivat säestyssoittimiksi flamencokitara ja lyömäsoittimia. Flamencoon toisinaan yhdistetyt kastanjetit kuuluvat itse asiassa andalusialaiseen kansantanssiperinteeseen, ja niitä käytetään nykyään flamencossa harvemmin. Flamencon, ja erityisesti tanssin ja kitaran käytön huima kehitys 70-luvusta tähän päivään on luonut termin nuevo flamenco (uusi flamenco) erotuksena perinteiselle flamencolle tai Francon suosimalle viihteellisemmälle ”turistiflamencolle”. Nykyflamencon yleisimmät vaikutteet ovat musiikissa Latinalaisen Amerikan salsa ja rumba, joiden vaikutukset kuuluivat jo 1900-luvun alun niin sanotuissa ida y vuelta -lauluissa (suom. meno ja paluu), kuten colombiana- ja guajira-tyylilajeissa. Myöhempiin vaikutteisiin kuuluvat jazz, pop sekä rock. Nykyflamencoa toteutetaan käytännössä lähes kaikilla mahdollisilla instrumentaatioilla eri yhteyksissä, mutta vaikka esimerkiksi alun perin perulainen rytmisoitin Cajon (esp. Cajón) on saanut flamencomuusikoiden keskuudessa yleisen hyväksynnän ”flamencosoittimena”, se oli Paco de Lucian 1970-luvun lopulla lanseeraama ”tuliainen” Etelä-Amerikan kiertueeltaan. Tanssiin on vaikuttanut viime vuosikymmeninä lähinnä nykytanssi ja baletti.
Flamencon synty ajoitetaan yleensä 1400-luvun uskonnollisiin ja etnisiin vainoihin Espanjassa, joiden seurauksena maurit, juutalaiset ja romanit pakenivat vuoristoihin syvemmälle asumattomille etelän seuduille. Näistä oloista katsotaan flamencon saaneen syvimmät ja rikkaimmat piirteensä sekä kolmen kulttuurin yhdistymisen myötä kehittyneet ainutlaatuiset rytmiset ja ilmaisulliset ominaisuutensa. Kirjallisuudesta löytyvät ensimmäiset maininnat flamencosta ovat peräisin vasta 1700-luvun lopulta.
Flamencon ”kultainen kausi” ajoittui 1800- ja 1900-luvun taitteeseen, jolloin Andalusian kaupunkien kahviloista alkoi nousta suosittuja esiintyjiä, jotka myös mullistivat taidetta merkittävästi. Tähän aikakauteen ajoittui myös naisten ja miesten tanssien eroavaisuuksien selkeytyminen, jotka sata vuotta myöhemmin ovat taas hyvin lähellä toisiaan. 1900-luvun alun tärkeimpiä nimiä olivat muun muassa laulaja Silverio Franconetti, kitaristit Sabicas ja Ramón Montoya sekä tanssija Vicente Escudero. 1900-luvun puolivälissä vaikuttanutta tanssijaa Carmen Amayaa voidaan pitää yhtenä merkittävimmistä naistanssijoista kautta aikojen.
Flamencon lajit

Flamenco jakautuu yli viiteenkymmeneen eri tyylilajiin eli paloon. Eri tyylilajeista voi olla jopa tuhansia eri variaatioita ja lisää syntyy jatkuvasti. Laji sisältää oman rytmiikkansa sekä musiikillisen että liikkeellisen ominaispiirteensä. Keskeisiä lajeja ovat muun muassa Toná, Siguiriyas, Bulerías, Alegrías, Soleá, Tangos, Fandangos, Tientos ja Verdiales.
Flamenco nykyään

Nykyflamencon keskeisimpiin vaikuttajiin voidaan lukea musiikin puolella 1960-luvulla yhteistyönsä aloittaneet kitaristi Paco de Lucia sekä laulaja Camarón de la Isla. Heidän yhteistyönsä kesti lopulta aina Camarónin viimeiseksi jääneeseen levyyn asti vuodelta 1992. Tosin Camarónin huumeiden käytön sävyttämät elintavat johtivat ajoittain parin työskentelemään tahoillaan, jättäen Paco de Lucialle aikaa toteuttaa kitaristisia seikkailujaan muun muassa jazzin ja flamencon fuusioilla kokeillen ja vaikuttaen syvästi koko taiteenlajin tunnettavuuteen sekä tulevaisuuteen elävänä taiteena. Paco de Lucian apuna oli ja on lajin harrastajien keskuudessa lähes tarunomaisena pidetty tekninen osaaminen. Tanssin viimeisimpiä uudistajia ovat muun muassa 1990-luvulla maineensa luonut Antonio Canales, Eva La Yerbabuena, Israel Galván, Andrés Marín ja Rafaela Carrasco. Keskeisenä suosion luojana Espanjan ulkopuolella pidetään flamenco-elokuvista tunnettua Carlos Sauraa.
Flamenco Suomessa

Flamencon suosioon Suomessa on vaikuttanut laaja määrä harrastajia sekä useimpien kansainvälisesti keskeisimpien artistien sekä ryhmien tiiviit vierailut 1990-luvun alusta lähtien. Tähän ovat vaikuttaneet erityisesti vuosittain järjestettävät ja kansainvälisesti merkittävät Tampereen Flamencoviikko ja Helsingin Flamencofestivaali. Uusin tulokas flamencofestivaalirintamalla on Helsingissä järjestettävä Kaari ja Roni Martinin johtama Flamingo-nykyflamencofestivaali. Suurimmassa osassa isoimpia suomalaisia kaupunkeja on flamencoyhdistys, joista vanhimpia ja suurimpia ovat Helsingin ja Tampereen yhdistykset. Erityisesti suomalainen flamencotanssi on nostanut profiiliaan viime vuosina ja nykyään suomessa toimii useita eri tasoisia flamencotanssiryhmiä, joista merkittävimpinä mainittakoon muun muassa Compañía Kaari Martin, Canela ja Katja Lundén Company ja Aho & Lundén Company.
Kesällä 2006 suomalainen flamenco sai kansainvälistä tunnustusta, kun Kaari ja Roni Martinin teos Kerro minulle sade palkittiin ensimmäisenä ulkomaisena teoksena Madridin koreografiakilpailun viisitoistavuotisessa historiassa. Vuonna 2007 Kerro minulle sade kutsuttiin Madridiin La otra mirada del flamenco -sarjaan, jossa se sai erityisesti huomiota osakseen ensimmäisenä kansainvälisenä esityksenä sarjan 12-vuotisessa historiassa, jossa on aiemmin nähty useita Espanjan nimekkäimpiä esiintyjiä.
Helmikuussa 2010 suomalainen flamencotaide sai harvinaisen tunnustuksen kotimaassaan, kun Roni Martin palkittiin Vuoden teatterimusiikkiteko-palkinnolla Compañía Kaari Martinille säveltämästään Peppi Pitkätossu -teoksesta Thalia-gaalassa.
Joulukuussa 2012 suomalainen flamenco sai tähän mennessä merkittävimmän huomionosoituksen, kun Compañía Kaari Martinin Korppi ja kello -teos voitti kolme pääpalkintoa maailman tärkeimmässä flamencokilpailussa Certamen de Coreografía de Danza Española y Flamencossa Madridissa. Kaari Martin voitti pääpalkinnon parhaasta soolokoreografiasta, Roni Martin parhaasta musiikista ja Erika Turunen parhaasta puvustuksesta. Koskaan aiemmin ei ole ulkomainen ryhmä vienyt kilpailun ykköspalkintoa.
Kirjallisuutta

Lindroos-Helariutta-Böök-Huotari-Niinimäki: Flamenco (Like kustannus), ISBN 951-578-643-6
Thiel-Cramér: Flamenco (Remark), ISBN 91-971259-0-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flamenco Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto: Flamencon filosofiaa ja tunnetta Andalusiasta Suomeen
Festival Flamenco de Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive)
Flamenco-Events, web flamenca
Flamenco-World nettilehti (Arkistoitu – Internet Archive)
Leopold Schmutzler, The Flamenco Dancer.
Flamenco-tanssijoita Granadassa
Luettelo Joseph Brodskyn runojen suomennoksista

Tämä on luettelo Joseph Brodskyn runojen suomennoksista.
Runot kokoelmittain > Antologioissa

Kokoelmassa Joulutähti. Runoja.  Suomentanut ja valikoinut Jukka Mallinen. Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1263-2
| --- | --- |
 Aamupostia A. A. Ahmatovalle Siestarjoen kaupungista  Anno Domini  1. tammikuuta 1965  Hiekkakummut työntävät käkkyräistä mäntyä  Ilmassa – ankara pakkanen ja havuja  Jouluromanssi  Joulutähti  Jälkisanat  Jäätynyt kisseliranta. Heijastuksen maidossa  24. joulukuuta 1971  25.12.1993  Kehtolaulu  Kylässä Jumala ei asu nurkissa  Laguuni  Lauantai (9. tammikuuta) :  Lumi sataa jättäen koko maailman vähemmistöön  Minut on moitittu kaikesta paitsi säästä  Mitä tähtiin tulee  Pako Egyptiin  Pako Egyptiin II  Presepio  Puhe läikkyneestä maidosta  Rapaise tulitikku, kuvittele se ilta luolassa  Sama se, mitä oli ympärillä  Seisahdus erämaassa  Sotaharjoituksia merellä  Temppelissä käynti  Toinen joulu  Tähti loistaa 
Kokoelmassa: Keskustelu taivaan asujaimen kanssa. Runoja.  Suomentanut ja valikoinut Jukka Mallinen. Venäjänkieliset alkuperäisrunot ovat ilmestyneet useissa eri valikoimissa ja aikakauskirjoissa. Tammi, 1995.  ISBN 951-31-0611-X
| --- | --- |
 Aeneas ja Dido  Anna Ahmatovan satavuotispäivälle  Armain, menin tänään myöhään illalla  Astuin häkkiin villipedon sijaan  Bobon hautajaiset: 1–4  Ei mistään rakkaudella  Eräälle runoilijattarelle  Eräälle tyrannille  Hangon niemimaan puolustuksen sankareiden muistolle omistettu suihkulähde  Haukan syyshuuto  Ithaka  ...ja sanalla "tulevainen"  Jevgenille  Kehtolaulu :  Kellomäki  Keskustelu taivaan asujaimen kanssa  Kirjeitä roomalaiselle ystävälle: Martialiksen mukaan  4. eklogi (talvinen)  Odysseus Telemakhokselle  Pako Egyptiin  Roomalaisia elegioita: I–XII  Synnyin ja kasvoin Itämeren soilla  Tiberiuksen rintakuva  Tuhka yksin tietää...  Vastaus kaavakkeeseen  Venetsialaisia säkeitä (2)  Vuoden 1980 talvisota  Žukovin kuolemalle