stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prokonnesos (kaupunki)
Historia

Prokonnesos oli Joonian Miletoksen perustama siirtokunta. Se perustettiin arkaaisella kaudella samoihin aikoihin kuin Priapos ja Abydos eli noin vuonna 670 eaa., tosin joskus perustaminen on ajoitettu jo 700-luvun eaa. puoliväliin. Strabon erotti toisistaan vanhan ja uuden Prokonnesoksen, mikä viittaisi siihen, että kaupunkia olisi jossakin vaiheessa siirretty. Vanhan Prokonnesoksen paikaksi on arveltu Halonen saarta. Prokonnesoksesta oli kotoisin muun muassa puolimyyttinen runoilija Aristeas. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Prokonnēsios (Προκοννήσιος).
Prokonnesos oli vuodesta 547 eaa. Persian vallan alla. Ainakin vuonna 513 eaa. sitä hallitsi tyrannina toiminut Metrodoros. 400-luvun eaa. alussa kaupunki liittyi Joonian kapinaan. Foinikialainen laivasto tuhosi sen Persian kuninkaan Dareioksen käskystä. Klassisen kauden alkupuolella myöhemmin samalla vuosisadalla Prokonnesos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 452/451–418/417 eaa. Peloponnesolaissodassa kaupunki pysyi uskollisena Ateenalle. Alkibiades käytti sitä tukikohtanaan ennen vuoden 410 eaa. Kyzikoksen taistelua. Prokonnesos löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Persia hallitsi Prokonnesosta jälleen oletettavasti vuoden 387/386 eaa. Antalkidaan rauhan jälkeen. Vuonna 362 eaa. kaupunki oli jälleen liitossa Ateenan kanssa. Vuonna 362/361 eaa. Prokonnesos soti Kyzikosta vastaan. Tämän jälkeen kyzikoslaiset siirsivät ainakin osan prokonnesoslaisista omaan kaupunkiinsa, samalla kun siirsivät myös jumalatar Dindymenen eli Kybelen patsaan sieltä kaupunkiinsa. Prokonnesoksen kaupunki säilyi kuitenkin olemassa. Vuonna 340 eaa. se oli jälleen liitossa Ateenan kanssa, nyt Makedonian Filippos II:sta vastaan.
Prokonnesoksen marmoria käytettiin alun perin erityisesti lähiseudun kaupungeissa, kuten Kyzikoksessa. Siitä oli tehty myös muun muassa Halikarnassoksessa sijainnut Mausolloksen palatsi, jossa marmorin sanotaan olleen valkoista tummilla juovilla, sekä ainakin osa Mausoleionin veistoskoristeluista.
Prokonnesoksen kaupunki oli olemassa edelleen hellenistisellä ja roomalaisella kaudella, mahdollisesti Kyzikoksen alaisena. Roomalaiset valtasivat saaren 200-luvulla eaa. Keisari Tiberius teki saaren marmorilouhoksista valtion omaisuutta, ja louhiminen alkoi entistä laajemmassa mittakaavassa. Roomalaisella kaudella saaren marmoria vietiin laajalti eri puolille, ja sitä on löydetty muun muassa Libanonista ja Libyasta.
Prokonnesos vaikuttaa menestyneen hyvin vielä varhaisella bysanttilaisella kaudella Konstantinopolin läheisyyden vuoksi. Varhaiset kirkkohistorioitsijat sekä Khalkedonin kirkolliskokouksen päätökset mainitsevat Prokonnesoksen piispanistuimena. Prokonnesoslaista marmoria käytettiin paljon Konstantinopolin julkisissa rakennuksissa ja kirkoissa, kuten Hagia Sofiassa. Saaren louhosten hyödyntäminen kuitenkin päättyi suureksi osaksi noin vuosina 600–625, kun rakentaminen pääkaupungissa väheni.
Rakennukset ja löydökset

Prokonnesoksen kaupunkia ei tunneta juurikaan arkeologisesti. Kirjallisen lähteiden perusteella kaupungissa on ollut Apollonin ja Dindymenen eli Kybelen kultit ja näin oletettavasti myös näille omistetut pyhäköt. Tutkimukset ovat keskittyneet paljolti antiikin aikaisille marmorilouhoksille sekä satamaan nykyisen Saraylarin paikalla. Löydösten perusteella louhokset tuottivat paljon rakennusten marmoriosia, kuten pylväitä ja niiden jalustoja ja kapiteeleja, sekä esimerkiksi katukivi- ja lattialaattoja. Siellä tehtiin myös paljon marmorisia sarkofageja ja joskus myös veistoksia. Saraylarin ympäristöstä on löydetty akveduktin jäänteet sekä roomalaisaikaisia hautoja, mikä kertoo siitä, että myös sen paikalla oli antiikin aikana asutus.
Prokonnesoslaisesta marmorista tehdyn roomalaisaikaisen niin kutsutun Ludovisin sarkofagin reliefikoristelua noin vuodelta 250–260. Koristelu esittää roomalaisten ja germaanien taistelua.
Prinssi ja revyytyttö

| Prinssi ja revyytyttö> The Prince and the Showgirl |
| --- | --- |
 Laurence Olivier ja Marilyn Monroe
Ohjaaja:  Laurence Olivier
Käsikirjoittaja:  Terrence Rattigan
Tuottaja:  Laurence Olivier
Säveltäjä:  Richard Addinsell
Kuvaaja:  Jack Cardiff
Leikkaaja:  Jack Harris
Tuotantosuunnittelija:  Roger K. Furse
Pääosat:  Marilyn Monroe   Laurence Olivier
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix Fandango at Home Xfinity Streampix
Ensi-ilta:   13. kesäkuuta 1957    11. lokakuuta 1957
Kesto:  115 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Prinssi ja revyytyttö (The Prince and the Showgirl) on vuonna 1957 ensi-iltansa saanut romanttinen komedia. Elokuvan pääosissa näyttelevät Laurence Olivier ja Marilyn Monroe. Olivier toimi myös elokuvan ohjaajana ja tuottajana. Elokuva perustuu näytelmään The Sleeping Prince, jonka on kirjoittanut Terrence Rattigan. Elokuva voitti kolme palkintoa ja oli ehdolla kuuteen palkintoon.
Näyttelijät

Marilyn Monroe ...  Elsie Marina
Laurence Olivier ... Charles, prinssihallitsija
Sybil Thorndike ... leskikuningatar
Richard Wattis ... Northbrook
Jeremy Spenser ... King Nicolas
Esmond Knight ... Hoffman
Paul Hardwick ... Major Domo
Rosamund Greenwood ... Maud
Aubrey Dexter ... suurlähettiläs
Maxine Audley ... Lady Sunningdale
Jean Kent ... Masie Springfield
Daphne Anderson ... Fanny
Gillian Owen ... Maggie
Vera Day ... Betty
Margot Lister ... Lottie
Palkinnot ja ehdokkuudet > Palkinnot

National Board of Review of Motion Pictures: NBR-palkinto: paras naissivuosa: Sybil Thorndike, 1957.
Italian elokuva-akatemia: David di Donatello: Golden Plate: paras ulkomaalainen naisnäyttelijä: Marilyn Monroe, 1958.
Ranskan elokuva-akatemia: Crystal Star Award: paras ulkomaalainen naisnäyttelijä: Marilyn Monroe, 1959.
Palkinnot ja ehdokkuudet > Ehdokkuudet

BAFTA: BAFTA-elokuvapalkinto: paras brittiläinen miesnäyttelijä: Laurence Olivier, 1958.
BAFTA: BAFTA-elokuvapalkinto: paras brittiläinen elokuva, 1958.
BAFTA: BAFTA-elokuvapalkinto: paras brittiläinen käsikirjoitus: Terence Rattigan, 1958.
BAFTA: BAFTA-elokuvapalkinto: paras ulkomaalainen elokuva: Yhdysvallat, 1958.
BAFTA: BAFTA-elokuvapalkinto: paras ulkomaalainen naisnäyttelijä: Marilyn Monroe, 1958.
Laurel Award: Golden Laurel: paras naispääosa: Marilyn Monroe, 1958.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa höyhenenkevyeksi lemmenkomediaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Prinssi ja revyytyttö Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Prinssi ja revyytyttö Elonet.
Prinssi ja revyytyttö AllMoviessa. (englanniksi)
Propylaion

Rekonstruktiopiirros Eleusiin Suuresta propylaiasta.
Ateenan Akropoliin Propylaian rauniot.
Propylaion (m.kreik. προπύλαιον, lat. propylaeum), propylaia (m.kreik. προπύλαια, lat. propylaea) eli propylon (m.kreik. πρόπυλον, lat. propylum) tarkoittaa antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa monumentaaliporttia, joka toimi pyhäkköalueen eli temenoksen sisäänkäyntinä. Propylaionit muodostuivat yleensä pylväiden varassa olleesta portiikista, ja joskus niissä oli suljettavat oviportit.
Sanat propylaion ja propylaia ovat yhdistelmiä kreikan etuliitteestä pro- (’ennen’ tai ’edessä’) ja sanan pylon tai pylaion (’portti’) yksiköstä ja monikosta. Ne tarkoittavat siis kirjaimellisesti ”ennen porttia olevaa”.
Esimerkkejä

Tunnettuja antiikin aikaisia propylaion-portteja ovat muun muassa:
Propylaia, Ateenan Akropoliin porttirakennus
Propylaia, Asklepieion, Epidauros
Suuri propylaia, Eleusis (Akropoliin Propylaian kopio)
Pieni propylaia, Eleusis
Propylon, Delos
Propylon eli Ptolemaion, Suurten jumalten pyhäkkö, Samothrake
Termiä on sovellettu myös uusklassisessa arkkitehtuurissa, jossa vastaavankaltaisia portteja ovat muun muassa:
Brandenburgin portti, Berliini
Eustonin kaari (Euston Arch), Lontoo
Propyläen, München
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta propylaion Wikimedia Commonsissa
Prováti (Ekhinadit)

| --- | --- |
Sijainti:  38°27′48″N, 21°02′51″E, Ithaka Ithaka, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Ekhinadit, Jooniansaaret
Pinta-ala:  1,211 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Prováti (kreik. Προβάτι, kath.kreik. Προβάτιον, Provátion) on Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Ekhinadeihin, ja sijaitsee Joonianmeressä Aitolia-Akarnanian rannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 1,211 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Prováti kuuluu Ithakan kuntaan, Ithakan alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen.
Proserpina (1897)

| Proserpina |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. & G. Thomson, Clydebank
Kölinlasku:  1896
Laskettu vesille:  23. lokakuuta 1897
Palveluskäyttöön:  8. helmikuuta 1898
Poistui palveluskäytöstä:  toukokuu 1931
Tekniset tiedot
Uppouma:  400 t
Pituus:  66,58 m
Leveys:  6,88 m
Syväys:  1,79 m
Koneteho:  7 500 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  67
Aseistus
Aseistus:  2 × QF 14 naulan tykkiä 2 × 1 naulan Maxim 2 × 14" torpedoputkea
Proserpina oli Espanjan laivaston vuonna 1897 vesillelaskettu Audaz-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin J. & G. Thomsonilta Clydebankistä, missä köli laskettiin vuonna 1896. Alus laskettiin vesille 23. lokakuuta 1897 ja otettiin palvelukseen 8. helmikuuta 1898.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi toukokuussa 1931.
Proteiinifosfataasi 1

Malli proteiinifosfataasi 1:n rakenteesta sitoutuneena inhibiittorina toimivaan kalykuliiniin
Proteiinifosfataasi 1 on entsyymi, joka katalysoi proteiinien defosforylaatiota eli proteiinien seriini- tai treoniiniaminohappoihin esteröityneiden fosfaattiryhmien hydrolyysiä. Entsyymi on tärkeässä roolissa glykogeenin synteesin ja hajotuksen säätelyssä. Glykogeeniaineenvaihdunnan lisäksi proteiinifosfataasi 1 osallistuu useisiin muihin solutason prosesseihin, muun muassa solusykliin, RNA:n silmukointiin, vesikkelien fuusioon, ionikanavien toimintaan ja lihasten supistumiseen. Proteiinifosfataasi 1:n EC-numero on EC 3.1.3.16.
Proteiinifosfataasin toiminta

Proteiinifosfataasi 1 koostuu kahdesta keskenään erilaisesta alayksiköstä. Ihmisellä katalyyttinen alayksikkö on molekyylimassaltaan 37 kDa ja siihen on liittynyt useasta pienemmästä alayksiköstä koostuva säätelyalayksikkö, jonka molekyylimassa on noin 120 kDa. Tämä säätelyalayksikkö sisältää muun muassa glykogeeniin sitoutuvan alueen. Proteiinifosfataasi 1 vaatii kofaktorikseen kalmoduliinin, joka sitoutuu kalsium-ioneihin. Entsyymiä aktivoivia ioneja ovat kalsiumionien lisäksi mangaani ja lisäksi entsyymi vaatii toimiakseen magnesium-ioneja. Proteiinifosfataasi 1:n inhibiittoreita ovat muun muassa siklosporiini, kalykuliinit ja okadaiinihappo.
Proteiinifosfataasi 1 on tärkeä entsyymi glykogeenin metabolian säätelyssä. Se aktivoi glykogeenin synteesiä defosforyloimalla glykogeenisyntaasiin liitettyjä fosfaattiryhmiä ja täten muuttaen sen inaktiivisesta b-muodosta aktiivisempaan a-muotoon. Entsyymi myös inaktivoi glykogeenin hajottamista hydrolysoimalla glykogeenifosforylaasiin liittyneitä fosfaattiryhmiä ja täten muuttaen sen inaktiiviseen muotoon. Kun solut tarvitsevat energiaa ja glykogeenin hajotuksen tulisi aktivoitua, solut erittävät adrenaliinia tai glukagonia. Nämä hormonit aktivoivat proteiinikinaasi A:n, joka inaktivoi proteiinifosfataasi 1 kahdella mekanismilla. Proteiinikinaasi A fosforyloi proteiinifosfataasin säätelyalayksikön siten, että katalyyttinen alayksikkö ei enää kykene sitoutumaan siihen ja tämä inaktivoi proteiinifosfataasi 1:n. Proteiinikinaasi A fosforyloi myös eräitä muita proteiineja, jotka toimivat proteiinifosfataasi 1:n spesifisinä inhibiittoreina ja sitoutuvat entsyymin aktiiviseen alayksikköön estäen sen toiminnan.
Paavo Prokkonen

| Pavel Stepanovitš Prokkonen> Karjalais-suomalaisen SNT:n ministerineuvoston puheenjohtaja |
| --- | --- |
 1940–1947, 1950–1956  
Seuraaja:  Voldemar Virolainen Ivan Stepanovitš Beljajev
Karjalan ASNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja
 16. heinäkuuta 1956 – 18. heinäkuuta 1979  
Edeltäjä:  Otto Wille Kuusinen (SNT)
Seuraaja:  N. Kalinin
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1909  Porajärvi, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 18. heinäkuuta 1979 (70 vuotta)  Petroskoi, Neuvostoliitto
Tiedot
Puolue:  Neuvostoliiton kommunistinen puolue
Pavel Stepanovitš (Paavo) Prokkonen (ven. Па́вел Степа́нович Про́кконен (Проко́фьев); 16. heinäkuuta 1909 Porajärvi – 18. heinäkuuta 1979 Petroskoi) oli karjalainen ja neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan ministerineuvoston  puheenjohtajana (pääministeri) 1940–1947 ja 1950–1956 sekä Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana (presidentti) 1956–1979.
Neuvostoliiton politiikassa hänet tunnettiin Pavel Stepanovitš Prokkosena, mutta hän suomensi etunimensä Suomen kansanhallituksen julistukseen ja tunnetaan täten suomalaisessa historiankirjoituksessa yleensä Paavo Prokkosena. Alkuperäistä sukuaan hän oli Prokofjev.
Elämä

Prokkonen syntyi köyhään karjalaiseen maanviljelijäperheeseen Klyyssinvaaran kylässä Porajärvellä, joka kuului Aunuksen Karjalan Poventsan kihlakuntaan.
Vuonna 1927 Prokkonen valittiin paikallisen maalaisneuvoston maanviljelijöiden yleisavun jaoston sihteeriksi. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen 1930. Vuonna 1931 hänet nimitettiin maalaisneuvoston puheenjohtajaksi. Vuodesta 1934 lähtien Prokkonen toimi Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan Aunuksen paikallisneuvostossa erilaisissa asemissa, nousten lopulta Aunuksen alueen neuvoston puheenjohtajaksi 1937. Karjalan ASNT:n kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtajaksi hänet valittiin vuonna 1938, missä hän toimi toisen maailmansodan syttymiseen saakka.
Elämä > Merkittävät asemat

Talvisodan sytyttyä Suomen kansantasavalta julistettiin Otto Wille Kuusisen johdolla perustetuksi 1. joulukuuta 1939. Karjalan asiain ministerinä toimiessaan Paavo Prokkonen oli ainoa Suomen suuriruhtinaskunnan ulkopuolella syntynyt ja karjalainen ministeri niin kutsutussa Terijoen hallituksessa. Talvisodan päätyttyä ja kansantasavallan sulauduttua Karjalais-suomalaiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan Paavo Prokkonen nimitettiin uuden neuvostotasavallan ensimmäiseksi pääministeriksi, kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajaksi. Hän astui samaan virkaan uudelleen vuonna 1950, jolloin sen nimi oli muutettu ministerineuvoston puheenjohtajuudeksi. Hän toimi siinä vuoteen 1956, eli siihen saakka kun Karjalais-suomalainen neuvostotasavallan alennettiin autonomiseksi neuvostotasavallaksi. Tällöin hänet ylennettiin autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan päämieheksi, korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaksi. Hän toimi virassa kuolemaansa asti eli vuoteen 1979.
Prokkonen oli myös puoluekongressin valitsemana Neuvostoliiton kommunistisen puolueen valvontakomitean (ven. ЦРК) jäsen vuosina 1952–1961.
Kunnianosoitukset

Paavo Prokkonen on palkittu kahdella Leninin kunniamerkillä, yhdellä toisen luokan isänmaallisen sodan kunniamerkillä ja kahdella Punaisen lipun kunniamerkillä.
Petroskoin kaupunki pystytti Prokkoselle muistolaatan Kirovinkadun talon numero 24 seinälle tämän syntymän satavuotispäivän kunniaksi vuonna 2009. Laatan paljasti Karjalan tasavallan päämies Sergei Katanandov.
Teokset

Героизм народа в дни воины: Воспоминания, Karjalan kustannusliike, Petroskoi 1974. D811.5 .P73 1974.
Muistolaatta Kirovinkadulla.
Prokkosen hauta Suolusmäen hautausmaalla Petroskoissa.
.
Nelson Prudêncio

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nelson Prudêncio vuonna 1968. |  Nelson Prudêncio vuonna 1968. |  Nelson Prudêncio vuonna 1968. |  |
Maa:   Brasilia
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | kolmiloikka |  |
|  Pronssia | München 1972 | kolmiloikka |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Hopeaa | Winnipeg 1967 | kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Cali 1971 | kolmiloikka |  |
Nélson Prudêncio (4. huhtikuuta 1944 Lins, São Paulo – 23. marraskuuta 2012 São Carlos) oli brasilialainen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti.
Prudêncio saavutti kolmiloikassa kaksi olympiamitalia. Méxicossa 1968 loppukilpailun ensimmäisellä kierroksella italialainen Giuseppe Gentile (17,22 m) ja kolmannella kierroksella neuvostoliittolainen Viktor Sanejev (17,23 m) paransivat maailmanennätystä. Prudêncio hyppäsi ensimmäisellään 16,33 m ja paransi toisella hypyllään reilusti omaa ennätystään tulokseen 17,05 m. Kolmannellaan brasilialainen hyppäsi 16,75 m ja neljäs oli yliastuttu. Viidennellä hypyllään Prudêncio siirtyi kilpailun johtoon uudella maailmanennätyksellä 17,27 m. Hänen viimeinen hyppynsä kantoi 17,15 m, mutta Sanejev ohitti hänet parantamalla maailmanennätyksen lukemiin 17,39 m. Näin Sanejev voitti kultaa, Prudêncio sai hopeaa ja Gentile sijoittui pronssille.
Münchenin kesäolympialaisissa 1972 Prudêncio saavutti pronssia selvästi Viktor Sanejevin ja itäsaksalaisen Jörg Drehmelin jäljessä. Brasilialaisen ensimmäiset hypyt kantoivat 16,87, 16,61, 16,35 ja 16,88 metriä, viides oli yliastuttu, ja kuudes kantoi 17,05 m, jolla hän ei enää sijoitustaan parantanut. Montréalin kesäolympialaisissa 1976 Prudêncio jäi karsinnassa 14:nneksi tuloksella 16,22 m eikä selviytynyt loppukilpailuun. Pan-Amerikan kisoista Prudêncio saavutti kaksi hopeamitalia.
Proteiinidisulfidi-isomeraasi

Malli leivinhiivan (Saccharomyces cerevisiae) preotiinidisulfidi-isomeraasin rakenteesta
Proteiinidisulfidi-isomeraasi on isomeraaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi proteiineissa kysteiiniaminohappojen välisten disulfidisidosten muodostumista ja virheellisten disulfidisidosten isomeroimista oikeiksi. Entsyymiä esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin soluissa ja se on tärkeässä roolissa proteiinien oikeanlaisessa laskostumisessa tertiäärirakenteeksi. Proteiinidisulfidi-isomeraasin EC-numero on EC 5.3.4.1.
Rakenne ja toiminta

Aitotumaisten eliöiden proteiinidisulfidi-isomeraasi on rakenteeltaan tyypillisesti monomeeri, jonka molekyylimassa on noin 55 kDa. Eliöissä proteiinidisulfidi-isomeraasia esiintyy solujen solulimakalvostossa. Solulimakalvostossa vallitsee hapettavat olosuhteet, jotka ovat suotuisia kysteiiniaminohappojen välisten disulfidisidosten eli rikkisiltojen muodostumiselle. Näiden sidosten muodostuminen on tärkeässä roolissa siinä, miten proteiinit laskostuvat ja muodostavat kolmiulotteissen tertiäärirakenteensa. Proteiinidisulfidi-isomeraasi vaattii koentsyymikseen glutationin, joka ylläpitää entsyymin aktiivisen okhdan kysteiiniaminohapon tioliryhmän vapaassa tiolimuodossa. Lisäksi entsyymillä on sitoutumiskohta glutationireduktaasille.
Proteiinidisulfidi-isomeraasi katalysoi sekä rikkisiltojen muodostumista, että väärien kysteiiniaminohappojen välille muodostuneiden sidosten isomeroimista oikeiksi. Entsyymin aktiivisessa kohdassa on kysteiiniaminohappoja, jotka ovat katalyyttisesti tärkeitä. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu disulfidisidos entsyymin ja jonkin substraattiproteiinin kysteiiniaminohappojen välille. Seuraavassa vaiheessa tämä sidos isomeroidaan siten, että jokin toinen substraatin kysteiiniaminohapoista korvaa entsyymin substraattiproteiinista. Tällöin muodostuu disulfidisidos substraattiproteiinin kahden kysteiiniaminohapon välille ja entsyymi vapautuu. Disulfidisidosten isomeroinnissa mekanismi on samankaltainen ja proteiinidisulfidi-isomeraasi toimii näin ollen niin kutsuttuna saperonina.
Prytaneion (Olympia)

| Prytaneion> Πρυτανεῖον |
| --- | --- |

Sijainti:  Archaía Olympía, Elis, Länsi-Kreikka  Kreikka
Koordinaatit:  37°38′21″N, 21°37′46″E
Rakennustyyppi:  prytaneion
Valmistumisvuosi:  noin 475 eaa.
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Olympian arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Prytaneion (m.kreik. Πρυτανεῖον) oli antiikin aikainen prytaneion eli virkamiesten kokoontumispaikka Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Prytaneion rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 475 eaa. Aiemmin paikalla oli ollut varhaisempia arkaaisen kauden rakennuksia, viimeinen 500-luvulta eaa., joilla oli todennäköisesti sama käyttötarkoitus. Prytaneion oli Olympian kisoja järjestäneiden viranomaisten toinen toimipaikka Buleuterionin ohella. Nämä viranomaiset valvoivat muun muassa pyhäkköalueella säännöllisesti toimitettujen uhrien suorittamista. Prytaneionissa järjestettiin myös Olympian kisojen ohjelmaan kuuluneen hekatombiuhrin jälkeiset pidot. Kisojen viimeisenä päivänä sitä käytettiin voittajien juhlistamiseen, todennäköisesti jälleen pidoilla.
Prytaneion sijaitsi Olympian temenos-alueen eli Altiksen luoteiskulmassa. Rakennusta muutettiin sen historian aikana usein. Laajimmassa vaiheessa se oli suorakulmainen ja sen koko oli noin 32,7 x 27,3 metriä. Sen sisäänkäyntinä toimi etelän puolella ollut neljän pylvään portiikki ja vestibyyli. Näiden takana oli rakennuksen neliömäinen keskushuone, jonka sivut olivat noin 6,8 metriä. Huoneessa oli Hestian alttari ja ikuinen tuli. Pausaniaan mukaan alttarin tuhkat siirrettiin määräajoin Zeuksen alttarille. Sisäänkäynnin oikealla puolella oli Panin alttari. Keskushuoneen itä- ja länsipuolella oli erillisiä huoneita ja tiloja, ja sen pohjoispuolella oli suurempi suorakulmainen pylväin ympäröity tila, jonka länsipäässä oli lisää huoneita.
Prytaneionin eteläpuolella sijaitsi Filippeion ja kaakkoispuolella Heran temppeli.
Proosa-Edda

Proosa-Eddan sisältävän käsikirjoituksen kansi 1700-luvulta
Proosa-Edda, myös Nuorempi Edda, Sturlusonin Edda tai Snorrin Edda, (muinaisnorjaksi Snorra Edda) on skandinaavisten muinaistarujen kokoelma, jonka kirjoitti vanhojen tarinoiden pohjalta islantilainen runoilija ja poliitikko Snorri Sturluson ilmeisesti vuoden 1220 tienoilla. Kirja sisältää vanhaa tarinaperinnettä yhdenmukaiseksi kirjoitetussa muodossa.
Proosa-Edda muodostuu esipuheesta ja kolmesta osasta. Ensimmäinen osa Gylfaginning ('Gylfin harhanäky') sisältää vuoropuhelun muotoon kirjoitettuja skandinaavisia myyttejä maailman syntymisestä, jumalten seikkailuista ja Ragnarökistä. Snorri kirjoitti osat Skáldskaparmál ja Háttatal runousopin käsikirjaksi aikansa runoilijoille. Snorri lainaa välillä proosatekstinsä lomassa suoraan Edda-runoja. Joihinkin myöhempiin käsikirjoituksiin on myös lisätty näitä runoja.
Proosa-Eddasta on säilynyt useita käsikirjoituksia, joista varhaisimmat kirjoitettiin 1300-luvun alussa.
Gylfaginning

Gylfaginning tai Gylvaginning on Proosa-Eddan ensimmäinen osa. Se on skandinaavisen mytologian ja muinaisuskon kokonaisesitys, jossa kerrotaan mestarillisella tavalla suuri osa vanhoista muinaisskandinaavisista myyteistä, mukaan lukien Thorin matka Utgardiin, Thorin kalastusmatka, Balderin kuolema ja Ragnarök. Kuningas Gylfi (Gylve) uskoo näyssä kuulevansa kolmen jumalallisen olennon tarinoita. Esittämällä aineistonsa tällä tavoin Snorri välttää antamasta vaikutelman, että sisältö olisi historiallinen totuus, eikä häntä voida siten syyttää harhaopista. Snorrin tärkeimpinä lähteinä ovat toimineet vanhat runot, joista osa on säilynyt vanhemmassa Eddassa eli Runo-Eddassa. Gylfaginningissä kuvatut myytit olivat välttämätöntä tausta-aineistoa skaldeille, kun he sepittivät omia kenningejään.
Skáldskaparmál

Skaldskaparmål (muinaisnorjaksi Skáldskaparmál, 'Runouden kieli') antaa ohjeita siitä, kuinka laatia kenningejä hyödyntämällä laajaa vanhojen käsitteiden ja myyttien aarreaittaa. Esimerkkeinä ovat useiden menneiden aikojen runoilijoiden säkeet.