stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kanada
Kulttuuri > Taiteet

Kanadan taiteet ovat käytännössä vasta 1900-luvulla alkaneet saada omaleimaisia piirteitä. Kanadalainen maalaustaide on tyypillisimmillään maisemamaalausta. Ensimmäisenä selvästi kanadalaisen tyyliin kehitti 1920-luvulla niin sanottu Seitsemän ryhmä, jonka jäsenet maalasi myös maisemia. Vaikka 1900-luvulla Kanadankin kuvataiteessa ovat vaikuttaneet vuosisadan länsimaiset taidesuunnat abstraktista taiteesta käsitetaiteeseen, niin silti maisemat ovat olleet monien taiteilijoiden suosikkiaiheita. Kanadan alkuperäisasukkaat tekivät veistoksia ja käsitöitä paljon ennen eurooppalaisten tuloa, ja niitä on alettu myös pitää taiteena vasta 1900-luvulla.
Kirjallisuus jakautuu Kanadassa erityisesti englannin- ja ranskankieliseen kirjallisuuteen. Yleisimmät kanadalaisen kirjallisuuden teemat ovat suhtautuminen luontoon ja rajaelämään sekä Kanadan asemaan maailmassa. Joidenkin kirjallisuudentutkijoiden mielestä kansallista kanadalaista kirjallisuutta ei varsinaisesti ole. Monet kaupallisesti merkittävimmät kanadalaiskirjailijat, kuten Margaret Atwood, Mordecai Richler, Douglas Coupland ja Michael Ondaatje eivät olekaan teemoiltaan erityisen kanadalaisia.
Eurooppalaisten maahanmuuttajien ansiosta taidemusiikilla on vahvat perinteet Kanadassa, ja esimerkiksi kaikissa suurimmissa kaupungeissa on oma sinfoniaorkesterinsa. Todennäköisesti tunnetuin kanadalainen klassinen muusikko on pianisti Glenn Gould. Kanada on tuottanut myös suuren määrän kansainvälisesti menestyneitä populaarimuusikoita, joista kuitenkin monet, kuten Neil Young, Joni Mitchell, Leonard Cohen ja The Band ovat tehneet uransa Kanadan ulkopuolella. Ensimmäinen todella tunnettu kanadalainen kevyen musiikin esittäjä oli Paul Anka, ja hänen jälkeensä ovat saavuttaneet suosiota muun muassa Shania Twain, k.d. lang, Justin Bieber ja Céline Dion. Viime aikoina myös muusikot kuten Shawn Mendes, Drake, The Weeknd ja Carly Rae Jepsen ovat kasvattaneet suosiotaan erityisesti Yhdysvalloissa.
Kanadassa on syntynyt useita tunnettuja elokuvanäyttelijöitä ja -ohjaajia, mutta he tekevät uraansa usein Hollywoodissa eivätkä näin yleensä saa tunnustusta kanadalaisina. Kanadassa tuotetaan myös monia Hollywood-elokuvia, ja erityisesti Vancouverin seutua on alettu kutsua Pohjois-Hollywoodiksi. Kanadan oma elokuvatuotanto on kuitenkin vaikeuksissa, sillä yhdysvaltalaiset elokuvat valtaavat usein maan elokuvateatterit, joihin on vaikea saada mahtumaan kotimaassa tehtyjä elokuvia. Tunnetuimpia kanadalaisia ohjaajia ovat muun muassa David Cronenberg, Paul Haggis ja James Cameron. Tunnettuja näyttelijöitä ovat muun muassa Jim Carrey, Michael J. Fox, Keanu Reeves ja Donald Sutherland.
Kulttuuri > Media

Jokaisessa suuressa tai keskikokoisessa kaupungissa ilmestyy ainakin yksi sanomalehti, ja suurimmissa kaupungeissa on useampiakin päivälehtiä. Kanadassa ilmestyy kaksi suurta ”kansallista” sanomalehteä, jotka ovat molemmat englanninkielisiä, The Globe and Mail ja National Post. The Globe and Mailin päivälevikki on suurin (317 781). Seuraavaksi suurin lehti on Toronto Star. Maan suurin lehtikustantaja on Sun Media. Sanomalehtiä palvelee uutistoimisto The Canadien Press.
Kanadan yleisradioyhtiö on CBC, Canadian Broadcasting Corporation, jolla on sekä englannin- että ranskankielinen televisio- ja radioverkko. Yksityinen CTV on toinen kansallinen verkko. Kanadassa toimii 685 (2007) televisiokanavaa, joista 456 on englanninkielisiä, 103 ranskankielisiä ja 126 muilla kielillä. Maassa toimii myös 1 222 radiokanavaa, joista 912 on englanninkielisiä, 274 ranskankielisiä ja 36 lähettää ohjelmaa muilla kielillä.
Tammikuussa 2006 julkaistun tutkimuksen mukaan noin 21,9 miljoonaa kanadalaista eli noin 66 prosenttia maan väestöstä käyttää Internetiä. Internetin käyttäjien määrässä Kanada sijoittuu maailman maista 12. sijalle.. Laajakaistayhteyksien käyttäjiä maassa on noin 6,7 miljoonaa, mikä on 8. eniten maailmassa. Vuoteen 2009 mennessä koti-internet liittymiä oli 10,1 miljoonaa, joka on noin 75 prosenttia maan kaikista talouksista. Nopeiden liittymien käyttäjämäärät ovat myös lisääntyneet viime vuosina. Vuonna 2009 1,5 Mbps tai nopeampien liittymien määrä nousi 62 prosenttiin, edellisen vuoden 52 prosentista.
Kulttuuri > Urheilu

Kanadan viralliset kansallisurheilulajit ovat jääkiekko ja haavipallo eli lacrosse. Jääkiekko on kuitenkin selvästi suosituin laji, ja vuonna 1917 perustetussa NHL-liigassa kaikki joukkueet olivat alkujaan kanadalaisia. Nykyään sarjan 32 joukkueesta seitsemän tulee Kanadasta, mutta kanadalaispelaajia on kuitenkin enemmän kuin muiden maiden pelaajia yhteensä. Lisäksi monet jääkiekon kautta aikojen parhaista pelaajista, kuten Wayne Gretzky ja Gordie Howe, ovat kanadalaisia.
Muita paljon seurattuja lajeja ovat muun muassa curling ja kanadalainen jalkapallo. Golfia, baseballia, hiihtoa, jalkapalloa, lentopalloa ja koripalloa harrastetaan paljon harrastelijatasolla, mutta ammattilaissarjat eivät ole niin laajoja.
Kanadassa on pidetty kolmet olympialaiset, kesäolympialaiset 1976, talviolympialaiset 1988 ja talviolympialaiset 2010. Maa on osallistunut jokaisiin olympialaisiin kesäolympialaisista 1904 lähtien kesäolympialaisia 1980 lukuun ottamatta. Kanadan menestyneimmät olympiaurheilijat ovat pyöräilijä ja pikaluistelija Clara Hughes ja pikaluistelija Cindy Klassen.
Kanadalla on yksi Formula 1 -sarjan maailmanmestari Jacques Villeneuve.
Kirjallisuutta

Henrikson, Markku: Kanada, vaahteranlehden maa.  Gaudeamus, 2006.  ISBN 951-662-965-2
Maailma tänään: Kanada ja Arktis.  Bonniers Specialmagasiner A/S, 1997.  ISBN 87-427-0793-5
Chicago Blackhawks

| Chicago Blackhawks |
| --- | --- |

Historia:  Chicago Black Hawks   1926–1986   Chicago Blackhawks   1986–
Perustettu:  1926
Kaupunki:   Chicago, Illinois
Kotiareena:  United Center
– kapasiteetti:  19 717
Sarja:  NHL
Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Keskinen
Värit:                

Toimitusjohtaja:   Kyle Davidson
Päävalmentaja:   Anders Sörensen
Kapteeni:   Nick Foligno
Omistaja:   Danny Wirtz
Yhteistyöseurat:   Rockford IceHogs (AHL)  Indy Fuel (ECHL)
Stanley Cupit:  6 (1934, 1938, 1961, 2010, 2013, 2015)
Konferenssin mestaruudet:  8 (1971, 1972, 1973, 1992, 2010, 2013, 2015)
Divisioonan mestaruudet:  16 (1970, 1971, 1972, 1973, 1976, 1978, 1979, 1980, 1983, 1986, 1990, 1991, 1993, 2010, 2013, 2017)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chicago Blackhawks on yhdysvaltalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Chicago Illinois'n osavaltiossa. Seura kuuluu NHL:n Läntisen konferenssin Keskiseen divisioonaan. Vuoteen 1986 asti seuran nimi kirjoitettiin muodossa Chicago Black Hawks.
Kotihallit

Paddy Harmon halusi perustaa Chicagoon NHL-joukkueen, mutta myöhästyi.selvennä Hän kuitenkin sijoitti 2,5 miljoonaa dollaria Chicago Stadiumin rakentamista varten. Halli valmistui vuonna 1929, ja ensimmäinen tapahtuma siellä oli nyrkkeilyottelu. Yhdeksän kuukautta myöhemmin Blackhawks pelasi 14 212 katsojan ollessa paikalla ensimmäisen ottelunsa hallissa. Määrä rikkoi yli 6 000 katsojalla entisesen kotihallin Chicago Coliseumilla yleisöennätyksen.
Chicago Stadiumia pidettiin arkkitehtuurisesti hienona ja muutenkin valtavana. Sinne mahtuikin lähes kaksinkertaisesti Madison Square Gardenin katsojaluku, joka oli siihen aikaan suurin halli. Halli olikin hyvin suosittu paikka konserteille, urheilutapahtumille ja poliittisille tapahtumille.
Viimeinen ottelu hallissa pelattiin vuonna 1994 Toronto Maple Leafsia vastaan.
Nykyään Blackhawks pelaa ottelunsa United Centerissä, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1992. Blackhawks pelasi ensimmäisen ottelunsa United Centerissä vuonna 1995 voittaen Edmonton Oilersin luvuin 5–1. Hallin rakentaminen maksoi 175 miljoonaa dollaria ja sinne mahtuu 20 500 katsojaa.
Tunnukset > Chicago Black Hawks

1926–1935
1925–1937
1937–1941
1941–1955
1955–1957
1957–1959
1959–1986
Tunnukset > Chicago Blackhawks

1986–1989
1989–1996
1996–1999
1999–
Pelaajat > Joukkue kaudella 2024–2025

| Chicago Blackhawks kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Chicago Blackhawks kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Chicago Blackhawks kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Chicago Blackhawks kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Chicago Blackhawks kaudella 2024–2025> Valmentajat | Chicago Blackhawks kaudella 2024–2025>  | Chicago Blackhawks kaudella 2024–2025>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Maalivahdit  39   Laurent Brossoit   30   Spencer Knight   40   Arvid Söderblom Puolustajat  42   Nolan Allan   78   T.J. Brodie   46   Louis Crevier   38   Ethan Del Mastro   44   Wyatt Kaiser   55   Artjom Levshunov   25   Alec Martinez    5   Connor Murphy (A)   72   Alex Vlašić |  |  Hyökkääjät  98   Connor Bedard   59   Tyler Bertuzzi   28   Colton Dach   16   Jason Dickinson    8   Ryan Donato   17   Nick Foligno (C)   23   Philipp Kurashev   77   Patrick Maroon   95   Ilja Mihejev   91   Frank Nazar   73   Lukas Reichel   84   Landon Slaggert   86   Teuvo Teräväinen   90   Joe Veleno |  |  Päävalmentaja Anders Sörensen  Selitykset (C) Kapteeni  (A) Varakapteeni  Lähde: Eliteprospects eliteprospects.com. Päivitetty: 11. maaliskuuta 2025  |  |  |
Pelaajat > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Anders Sörensen
Apuvalmentaja: Kevin Dean
Apuvalmentaja: Derek King
Apuvalmentaja: Derek Plante
Maalivahtivalmentaja: Jimmy Waite
Videovalmentaja: Matt Meacham
Apuvideovalmentaja: Adam Gill
Fysiikkavalmentaja: Paul Goodman
Apufysiikkavalmentaja: Patrick Becker
Luistelu- & Taitovalmentaja: Kevin Delaney
Kehitysvalmentaja (fysiikka): Christian Burrus
Kehitysvalmentaja: Andy Delmore
Kehitysvalmentaja: Kendall Coyne Schofield
Kehitysvalmentaja: Yanic Perreault
Kehitysvalmentaja (maalivahdit): Matt Smith
Huoltopäällikkö: Troy Parchman
Toimitusjohtaja: Kyle Davidson
Apulaistoimitusjohtaja: Norm Maciver
Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Meghan Hunter
Jääkiekkotoiminnanvarajohtaja: Chris O'Hearn
Henkilöstöjohtaja: Karilyn Pilch
Pelaajakehitysjohtaja: Mark Eaton
Analytiikanjohtaja: Ryan Kruse
Amatöörien kykyjenetsinnän johtaja: Mike Doneghey
Euroopan kykyjenetsinnänjohtaja: Mats Hallin
Joukkueenjohtaja: Tony Ommen
Vanhempi neuvonantaja: Brian Campbell
Omistaja: Danny Wirtz
Pelaajat > Ennätykset

Eniten maaleja kaudessa:  Bobby Hull, 58 (1968–1969)
Eniten syöttöjä kaudessa:  Denis Savard, 87 (1987-1988)
Eniten pisteitä kaudessa:  Denis Savard, 131 (1987–1988)
Eniten kausia:  Stan Mikita, 22
Eniten jäähyjä kaudessa:  Mike Peluso, 408 (1991–1992)
Eniten nollapelejä kaudessa:  Tony Esposito, 15 (1969-1970)
Eniten pisteitä kaudessa puolustajana:  Doug Wilson, 85 (1981-1982)
Pelaajat > Jäädytetyt numerot

1  Glenn Hall
3  Pierre Pilote
9  Bobby Hull
18  Denis Savard
21  Stan Mikita
35  Tony Esposito
99  Wayne Gretzky (jäädytetty koko NHL-liigassa)
Pelaajat > Hall Of Fame -pelaajat

Doug Bentley
Max Bentley
Roy Conacher
Art Coulter
Murray Costello
Phil Esposito
Tony Esposito
Bill Gadsby
Chuck Gardiner
Glenn Hall
Bobby Hull
Stan Mikita
Bill Mosienko
Pierre Pilote
Denis Savard
Earl Seibert
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomalaiset Chicago Blackhawks pelaajat, nhlfinns.com
Blackhawksin joukkue Valkoisessa talossa Stanley Cupin 2013 voiton kunniaksi yhdessä Yhdysvaltain presidentin Barack Obaman kanssa.
Patrick Kane voitti ensimmäisenä yhdysvaltalaisena NHL:n parhaan pelaajan palkinnon.
Teuvo Teräväinen juhlimassa Chicagon torilla vuoden 2015 Stanley Cup -mestaruutta
UDK (ainejärjestö)

| UDK (ainejärjestö) |
| --- | --- |
Perustettu:  1968
Yliopisto:  Tampereen yliopisto
Ylioppilaskunta:  Tampereen ylioppilaskunta
Tieteenala:  Informaatiotutkimus, mediatutkimus ja pelitutkimus
Puheenjohtaja:  Jaakko Pöntinen
Haalareiden väri:  Tummanvihreä
Jäsenlehti:  Asiasana
UDK ry on Tampereen yliopiston informaatiotutkimuksen ja mediatutkimuksen ainejärjestö. UDK (lyhenne sanoista Universelle Dezimalklassifikation) on nimetty yleisen kymmenluokittelun mukaan.
Ainejärjestön tarkoituksena on ”yhdistää oppiaineen opiskelijoita, ajaa heidän etujaan ja järjestää monipuolista toimintaa jäsenilleen”. UDK:n arvoja ovat yhdenvertaisuus, avoimuus, ekologisuus ja yhteisöllisyys.
UDK on Tampereen ylioppilaskunnan piirissä toimiva järjestö.
Historia

UDK ry on perustettu 1968 ja rekisteröity ensimmäisen kerran yhdistykseksi vuonna 1974.
Toiminta

UDK järjestää jäsenilleen paljon tapahtumia, kuten sitsejä ja viikottaisia kahvihetkiä. Erityisen perinteikkäitä tapahtumia ovat tutustumisbileet ja vuoteen 2023 asti järjestetyt Kintulammenretket.
Ainejärjestö julkaisee myös omaa lehteä, Asiasanaa, jota on julkaistu jo yli viisikymmentä vuotta. Lehti ilmestyy digitaalisena kokonaisuutena neljä kertaa vuodessa. Asiasanalla on myös video- ja podcast-sisältöjä.
Lisäksi ainejärjestö pitää yhteyttä alumneihinsa ja järjestää tapahtumia myös heille. UDK:lle on myönnetty Suomen Punaisen Ristin Veripalvelun hopeinen kunniakirja vuonna 2022.
Suomen Reserviupseeriliitto

Reserviupseeriliiton tunnus
Suomen Reserviupseeriliitto – Finlands Reservofficersförbund ry (RUL) on suomalainen, vuonna 1931 perustettu reserviupseeritutkinnon suorittaneiden reserviläisten liitto.  Liitto on reserviupseerien valmiuksia kehittävä yhteistoimintajärjestö, joka vaikuttaa maanpuolustusedellytysten paranemiseen ja tukee valtakunnan turvallisuutta. RUL:n tehtävänä on ylläpitää reserviupseerien sotilaallisia tietoja, johtajakykyä ja valmiuksia sekä toimia reserviupseerikerhojen ja niiden jäsenten välisenä yhdyssiteenä. RUL on puoluepoliittisesti sitoutumaton. Liiton äänenkannattajana toimii Reserviläinen-lehti.
Historia ja nykypäivä

Ensimmäinen reserviupseerikerho perustettiin Helsinkiin vuonna 1925. Kyseessä oli Valtakunnallinen Reserviupseerikerho, jonka toiminta laajeni pian muihinkin kaupunkeihin. Näin valtakunnallisen keskusjärjestön perustaminen tuli ajankohtaiseksi muutamassa vuodessa. RUL perustettiin 17. toukokuuta 1931 Katajanokan Upseerikerholla eli nykyisellä Katajanokan Kasinolla. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin vänrikki N. A. Hildén (Osara vuodesta 1935 lähtien). Nykyinen puheenjohtaja, toimitusjohtaja, reservin kapteeni Aaro Mäkelä (2020–) on järjestyksessä liiton kolmastoista puheenjohtaja. Ainoa RUL:n kunniapuheenjohtaja on ollut Suomen Marsalkka C.G.E. Mannerheim.
Moskovan välirauhan solmimisen jälkeen syksyllä 1944 Reserviupseeriliitto joutui suomalaisten kommunistien silmätikuksi; heidän mielestään se oli välirauhansopimuksen 21. artiklassa tarkoitettu sotilaallisluonteinen, fasistinen ja Neuvostoliiton vastaista kiihotusta harjoittava järjestö. Paasikiven ja Pekkalan hallitusten kommunistinen sisäministeri Yrjö Leino yritti toistuvasti ottaa RUL:n lakkauttamisen esille valtioneuvostossa. Asia raukesi kuitenkin, kun kävi selväksi, ettei valvontakomissio ollut vaatimuksen takana.
Tällä hetkellä RUL:ssa on noin 28 000 jäsentä. Liittoon kuuluu 350 jäsenyhdistystä ja 20 reserviupseeripiiriä. Jäsenistä kolmasosa on alle 35-vuotiaita.
Toiminta

Liiton keskeisiä toimintamuotoja ovat mm. koulutus, urheilu- ja liikuntatoiminta, sekä järjestö-, aatteellinen- ja perinnetoiminta. Urheilu- ja liikuntatoiminnassa korostuvat sotilastaitoja kehittävät maastojotokset ja -harjoitukset sekä ammunta ja suunnistus. RUL on ollut yhdessä puolustusvoimien sekä muiden maanpuolustusjärjestöjen kanssa voimakkaasti mukana kehittämässä vapaaehtoista maanpuolustuskoulutusta mm. Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen kautta. RUL:n erityisen kiinnostuksen kohteena on johtamis- ja kouluttajakoulutus.
Liitto on jäsenenä Maanpuolustuskoulutusyhdistyksessä, Maanpuolustuksen Tuki ry:ssä ja Reserviläisurheiluliitossa.
Suomen Reserviupseeriliitto on myös Vapaaehtoisen pelastuspalvelun valmiusjärjestö.
Kansainvälinen yhteistyö

Reserviupseeriliitolla on kiinteät suhteet pohjoismaisiin reserviupseeriliittoihin (SVEROF Ruotsi, NROF Norja ja HPRD Tanska) ja Naton reserviupseerijärjestöön CIORiin, jossa RUL on liitännäisjäsenenä. Yksi tärkeimmistä kansainvälisistä yhteistyöjärjestöistä on Viron Reserviupseeriliitto, EROK, jonka kanssa RUL on aloittanut yhteistyön vuonna 1998.
RUL:n puheenjohtajat

majuri (res) N.A. Osara (vuoteen 1935 Hildén) 1931–1945,
majuri (res) Ilmo Ollinen 1945–1957,
everstiluutnantti (res) Lauri K.J. Tukiainen 1958–1964,
majuri (res) Aarre Santavuori 1965–1971,
kapteeni (res) Antti O. Kolehmainen 1971–1977,
kapteeni (res) Erkki R. Haarla 1978–1980,
majuri (res) Waldemar Bühler 1981–1989,
majuri (res) Antti Ahlström 1990–1995,
majuri (res) Pekka Selin 1996–2001,
majuri (res) Tapio Peltomäki 2002–2007,
majuri (res) Mika Hannula 2008–2013,
majuri (res) Mikko Halkilahti 2014–2019
kapteeni (res) Aaro Mäkelä 2020–2022
Aiheesta muualla

Suomen Reserviupseeriliitto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Victoria Carl
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Victoria Carl Wikimedia Commonsissa
Niko Mikkola (jääkiekkoilija, 1997)

| Niko Mikkola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. tammikuuta 1997 (ikä 28) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  76 kg
Seura
Seura:  JoKP
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  22
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  RoKi (Mestis) SaPKo (Mestis) Visby/Roma HK (HockeyEttan) Kiekko-Vantaa (Mestis) GKS Katowice (Puola) HSC Csíkszereda (EL/Romania) Hokki (Mestis) KHL Sisak (AlpsHL)
Niko Mikkola (s. 4. tammikuuta 1997 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Pojissa. Hän on pelannut urallaan aiemmin myös hyökkääjänä.
Ura > Maajoukkueura

Mikkola on pelannut yhden poikien maaottelun.
Luettelo vuonna 1981 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1981 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

5. tammikuuta – Leopold Wohlrab, itävaltalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti (s. 1912)
6. tammikuuta – A. J. Cronin, skotlantilainen kirjailija (s. 1896)
6. tammikuuta – Irma Rihtniemi-Koski, suomalainen kansanedustaja (s. 1926)
6. tammikuuta – Viljo Pousi, suomalainen TPSL:n kansanedustaja (s. 1918)
7. tammikuuta – Laila Karttunen, suomalainen tekstiilitaiteilija (s. 1895)
9. tammikuuta – Lauri Järvi, suomalainen opettaja ja Kokoomuksen kansanedustaja (s. 1901)
9. tai 31. tammikuuta – Kazimierz Serocki, puolalainen säveltäjä (s. 1922)
10. tammikuuta – Richard Boone, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1921)
11. tammikuuta – Jarl Louhija, suomalainen kirjailija ja kielitieteilijä (s. 1908)
15. tammikuuta – Ensio Harni, suomalainen opettaja, taidemaalari ja oppikirjojen tekijä (s. 1900)
15. tammikuuta – Graham Whitehead, brittiläinen Formula 1 -kuljettaja (s. 1922)
18. tammikuuta – Torsti Kotilainen, suomalainen eversti (s. 1896)
19. tammikuuta – Francesca Woodman, yhdysvaltalainen valokuvaaja (s. 1958)
21. tammikuuta – Ekke Hämäläinen, suomalainen näyttelijä (s. 1922)
24. tammikuuta – Aili Nilsson, suomenruotsalainen näytelmäkirjailija (s. 1892)
23. tammikuuta – Samuel Barber, yhdysvaltalainen säveltäjä (s. 1910)
27. tammikuuta – Kalervo Saura, suomalainen kansanedustaja ja kunnallisneuvos (s. 1898)
29. tammikuuta – Reginald Martin, brittiläinen haavipalloilija ja olympiamitalisti (s. 1887)
Helmikuu

1. helmikuuta – Donald Douglas, yhdysvaltalainen lentokonesuunnittelija (s. 1892)
1. helmikuuta – Ernst Pepping, saksalainen säveltäjä (s. 1901)
9. helmikuuta – Bill Haley, yhdysvaltalainen rock-muusikko (s. 1925)
13. helmikuuta – Jean-Julien Weber, ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa (s. 1888)
15. helmikuuta – Karl Richter, saksalainen säveltäjä, urkuri ja cembalisti (s. 1926)
18. helmikuuta – Gösta Nordgren, ruotsalainen näyttelijä ja laulaja (s. 1926)
18. helmikuuta – Jack Northrop, yhdysvaltalainen lentokonesuunnittelija (s. 1895)
22. helmikuuta – Guy Butler, brittiläinen pikajuoksija ja olympiavoittaja (s. 1899)
25. helmikuuta – Maria Åkerblom, suomalainen herätysliikkeen johtaja ja unissasaarnaaja (s. 1898)
26. helmikuuta – Howard Hanson, yhdysvaltalainen säveltäjä (s. 1896)
Maaliskuu

4. maaliskuuta – Venny Kontturi, suomalainen kirjailija (s. 1913)
4. maaliskuuta – Eino Sirén, suomalainen varatuomari ja SDP:n kansanedustaja (s. 1909)
7. maaliskuuta – Yrjö Jyrinkoski, suomalainen lausuntataiteilija (s. 1920)
7. maaliskuuta – Kirill Kondrašin, venäläinen kapellimestari (s. 1914)
7. maaliskuuta – Mauno Roiha, suomalainen este- ja kenttäratsastaja (s. 1911)
9. maaliskuuta – Max Delbrück, vuoden 1969 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut saksalais-yhdysvaltalainen biofyysikko (s. 1906)
12. maaliskuuta – Mikko von Deringer, suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja (s. 1904)
15. maaliskuuta – René Clair, ranskalainen elokuvaohjaaja (s. 1898)
19. maaliskuuta – Unio Sarlin, suomalainen jääkärikenraaliluutnantti ja kilpa-ampuja (s. 1893)
20. maaliskuuta – Väinö Auer, suomalainen geologi ja maantieteilijä (s. 1895)
21. maaliskuuta – Mark Donskoi, neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja (s. 1901)
23. maaliskuuta – Mike Hailwood, brittiläinen ratamoottoripyöräilijä ja Formula 1 -kuljettaja (s. 1940)
24. maaliskuuta – Claude Auchinleck, brittiläinen sotamarsalkka (s. 1884)
25. maaliskuuta – Verner Korsbäck, suomalainen poliitikko (s. 1910)
27. maaliskuuta – John Elfström, ruotsalainen näyttelijä (s. 1902)
27. maaliskuuta – Jaakko Enkovaara, suomalainen kauppaneuvos (s. 1917)
28. maaliskuuta – Juri Trifonov, neuvostoliittolainen kirjailija (s. 1929)
Huhtikuu

3. huhtikuuta – Leo Tuominen, suomalainen diplomaatti (s. 1911)
4. huhtikuuta – Carl Ludwig Siegel, saksalainen matemaatikko (s. 1896)
5. huhtikuuta – Toivo Salo, suomalainen shakkimestari (s. 1909)
7. huhtikuuta – Lorne Carr-Harris, brittiläis-kanadalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti (s. 1899)
8. huhtikuuta – Omar Nelson Bradley, yhdysvaltalainen kenraali (s. 1893)
11. huhtikuuta – Caroline Gordon, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1895)
12. huhtikuuta – Joe Louis, yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja maailmanmestari (s. 1914)
21. huhtikuuta – Aulis Nopsanen, suomalainen lastenkirjailija ja suomentaja (s. 1915)