stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dafnis ja Khloe
Sisältö > Juoni

Romaani sijoittuu Lesboksen saarelle, Mytilenen läheiselle maaseudulle, 100-luvulle ajanlaskun alun jälkeen. Esipuheessa kirjailija kertoo olleensa metsästämässä saarella ja nähneensä nymfien lehdossa rakkauskertomusaiheisen maalauksen. Hänessä heräsi kiinnostus kirjoittaa maalauksen tapahtumat sanoiksi. Tämän vuoksi hän sanoo kirjoittaneensa romaaninsa.
Niin kirjoittaja kertoo kertomuksen pojasta nimeltä Dafnis ja tytöstä nimeltä Khloe. Kummatkin on jätetty lapsena luontoon, toinen kutun seuraan, toinen nymfien luolaan, yhdessä erilaisten tunnusesineiden kanssa. Vuohipaimen nimeltä Lamon löytää Dafniksen ja lammaspaimen Dryas puolestaan Khloen. Kumpikin päättää kasvattaa lapsen kuin se olisi hänen omansa; Lamon yhdessä vaimonsa Myrtalen, Dryas yhdessä vaimonsa Napen kanssa.
Dafnis ja Khloe kasvavat yhdessä, paimentaen ottovanhempiensa vuohia ja lampaita. Teini-iän saavutettuaan he rakastuvat toisiinsa, mutta eivät naiiviutensa vuoksi ymmärrä, mitä heille on tapahtumassa. Viisas vanha paimen nimeltä Filetas selittää heille mitä rakkaus on ja kertoo, että ainoa keino parantua siitä on "suuteleminen". Niin Dafnis ja Khloe suutelevat. Lopulta Lykainion, kaupunkilaisnainen (jonka nimi tarkoittaa "pientä naarassutta"), opettaa Dafnikselle rakastelemisen taidon. Dafnis kuitenkin päättää, ettei sovella juuri oppimaansa taitoa Khloeen heti, koska Lykainion oli kertonut, että Khloe tulisi näin ensi kertaa tehdessä "valittamaan ja huutamaan ja vuotamaan verta".
Khloe on jatkuvasti myös kilpakosijoiden piirittämä. Kaksi heistä, Dorkon ja Lampis, yrittävät kaapata tytön. Myös läheisestä kaupungista tulleet ryöstäjät yrittävät viedä tytön pois, mutta hänet pelastaa Pan-jumalan väliintulo. Dafnista puolestaan kosiskelee poikienrakastaja nimeltä Gnathon.
Teoksen lopussa Dafniksen ja Khloen alkuperäiset vanhemmat tunnistavat nuoret näiden luo alun perin jätettyjen tunnusesineiden avulla. Käy ilmi, että kummassakin tapauksessa vanhemmat olivat aikanaan jättäneet lapsensa luontoon, koska eivät olleet kyenneet elättämään näitä. Sillä välin vanhemmat olivat kuitenkin rikastuneet, ja ottavat lapsensa nyt ilolla takaisin.
Nuoret menevät naimisiin ja jatkavat elämäänsä yhdessä maaseudulla palvoen Pania, nymfejä ja Erosta. Heidän poikansa saa nimen Filopoimen ("Paimenten ystävä") ja tyttärensä nimen Agele ("Lauma").
Vaikutus

Longoksen romaanin ensimmäinen kansankielinen laitos oli Jacques Amyot’n vuonna 1559 julkaisema ranskankielinen versio. Samana vuonna julkaistu Jorge de Montemayorin teos Diana perustui Dafnikseen ja Khloeen. Ne olivat yhdessä nostamassa paimenkirjallisuutta uudelleen muotiin 1500- ja 1600-lukujen Euroopassa. Dafnis ja Khloe käännettiin pian monille suurille eurooppalaisille kielille, ja toimi mallina monien kirjailijoiden omille teoksille: näihin lukeutuvat muiden muassa Torquato Tasson Aminta (1573), Philip Sidneyn Arcadia (n. 1585), Allan Ramsayn The Gentle Shepherd (1725) sekä Jacques-Henri Bernardin de Saint-Pierren Paul et Virginie (1787).
Jacques Offenbach kirjoitti samaan tarinaan perustuvan yksinäytöksisen oopperan nimeltä Daphnis et Chloé vuonna 1860. Maurice Ravel puolestaan kirjoitti vuonna 1912 Sergei Djagilevin Ballets russes -seurueelle baletin nimeltä Daphnis et Chloé, jota hän nimitti ”koreografiseksi sinfoniaksi”. Marc Chagall loi balettiin lavasteet sekä samanaiheisen litografiasarjan.
J. W. von Goethe piti teosta niin kauniina, että se tulisi lukea yhä uudelleen ja uudelleen.
Kirjallisuutta > Suomennos

Longos: Dafnis ja Khloe.  (Kreikan kielestä suomentanut Maarit Kaimio)  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16687-1
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Dalmeyda, George: Pastorales (Daphnis et Chloe) / Longus.  (Collection des universités de France)  Paris:  Belles Lettres, 1934 (1971).
Edmonds, John Maxwell (toim.): Daphnis & Chloe, by Longus; The Love Romances of Parthenius and Other Fragments.  (Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press, 1916.  ISBN 0-674-99076-5
Longus: Daphnis and Chloe. Teoksessa Longus: Daphnis and Chloe / Xenophon of Ephesus: Anthia and Habrocomes.  (Toim. Jeffrey Henderson. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press, 2009.  ISBN 067499633X
Longus: Daphnis and Chloe.  (Edited with commentary by J. R. Morgan. Aris and Phillips Classical Texts)  Oxford:  Aris & Phillips Ltd, 2004.  ISBN 978-0856685637
Longus: Daphnis and Chloe. Käännös Christopher Gill. Teoksessa Reardon, B. P. (toim.): Collected Ancient Greek Novels.  (Second Edition (First Edition 1989))  Berkeley:  University of California Press, 2008.  ISBN 9780520256552
Reeve, Michael D. (toim.): Daphnis et Chloe.  (Bibliotheca scriptorum Graecorum et Romanum Teubneriana)  Stuttgart:  Teubner, 1982.  ISBN 3815419328
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Hunter, R. L.: A Study of Daphnis & Chloe.  (Cambridge classical studies)  Cambridge University Press, 1983.  ISBN 0-521-25452-3  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dafnis ja Khloe Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teos

Longi Pastoralium de Daphnide et Chloe Libri IV Graece et Latine, toim. Christ. Guil. Mitscherlich, Biponti (Zweibrücken), 1794. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Longi Pastoralia Ensimmäinen kokonainen kreikankielinen laitos, toim. P.-L. Courier, latinankielinen käännös G. R. Lud. de Sinner. Paris, 1829. (muinaiskreikaksi)
Longi Pastoralia Kreikankielinen laitos latinankielisellä käännöksellä, toim. Seiler, Schaefer, Boissonade & Brunck. Leipzig, 1843. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Erotici Scriptores Paris, 1856.  Longi Pastoralia, kreikankielinen teksti latinankielisellä käännöksellä, toim. G. A. Hirschig. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Longus: Daphnis and Chloe George Thornleyn käännös J. M. Edmondsin korjaamana. Heinemann, London, 1916. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Longus: Daphnis and Chloe The Bibliotheca Classica, Jacques Amyotin käännös P.-L. Courierin korjaamana (muinaiskreikaksi) (ranskaksi)
Longus: Daphnis and Chloe: A Most Sweet, and Pleasant Pastorall Romance for Young Ladies (Arkistoitu – Internet Archive). Käännös George Thornley. (englanniksi)
Longus: Daphnis and Chloe: A Novel by Longus. Käännös Wm. Blake Tyrrell. (englanniksi)
Antiikin kreikkalaiset romaanit
| --- | --- |
Varsinaiset säilyneet romaanit:  Dafnis ja Khloe  Efesoslainen kertomus  Etiopialainen kertomus  Kallirhoe  Leukippe ja Kleitofon 
Muuta proosafiktiota:  Aleksanteri-romaani  Apollonios Tyroslainen  Babylonialainen kertomus  Foinikialainen kertomus  Herpyllis  Iolaos  Kalligone  Khione  Metiokhos ja Parthenope  Miletoslainen kertomus  Ninos ja Semiramis  Sesonkhosis  Thulen takaiset ihmeet  Tinufis  Tosi tarina 
Dafnis ja Khloe. Jean-Pierre Cortot, 1824–1827.
Dafnis ja Khloe. Louise Marie-Jeanne Hersent-Mauduit, 1800-luku.
Yksityiskohta Dafnista ja Khloeta esittävästä maalauksesta. François-Louis Français, noin 1897.
Siepot

| Siepot |
| --- | --- |
 Kirjosieppo (Ficedula hypoleuca)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot  Muscicapidae  Fleming, 1822
Katso myös
   Siepot Wikispeciesissä   Siepot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siepot (Muscicapidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo, johon kuuluu 58 sukua ja 306 lajia. Lintujen uudessa luokittelussa osa rastaslintuihin (Turdidae) kuuluneista lajeista siirrettiin sieppoihin. Siepot talvehtivat pääasiassa Afrikassa. Nimensä mukaisesti siepot usein sieppaavat saaliinsa lennosta. Suomessa elävät esimerkiksi kirjosieppo ja satakieli.
Osa nykyisin sieppojen heimoon kuuluvista lintusuvuista ja -lajeista luettiin aiemmin rastaiden (Turdidae) heimoon. Näitä lintuja ovat muun muassa punarinta, leppälintu ja kivitasku, ja ne ovat tyypillisesti huomattavasti pienempiä kuin rastaat.
Suvut

Aasianleppälinnut Adelura
Aasiansatakielet Larvivora
Aletit Chamaetylas
Haarapyrstöt Enicurus
Harakkataskut Copsychus
Harmaasiepot Muscicapa
Huiluharakkataskut Kittacincla
Jalosiepot Eumyias
Jokileppälinnut Rhyacornis
Jokirastaat Myophonus
Kaapusiepot Cyanoptila
Kalliotaskut Emarginata
Kaunosinisiepot Niltava
Kekälealetit Alethe
Kirjosiepot Ficedula
Kivikkorastaat Monticola
Kivitaskut Oenanthe
Kongonsiepot Myioparus
Leppälinnut Phoenicurus
Mustasiepot Melaenornis
Muurahaistaskut Myrmecocichla
Nauhasiepot Anthipes
Palmutaskut Cichladusa
Pensastaskut Saxicola
Punataskut Cossypha
Rubiinisatakielet Calliope
Ruostepyrstöt Cercotrichas
Rusorinnat Sheppardia
Satakielet Luscinia
Savannisiepot Bradornis
Sinileppälinnut Myiomela
Sinipyrstöt Tarsiger
Sinisiepot Cyornis
Suomusiepot Fraseria
Töpörastaat Brachypteryx
Valkokurkkusiepot Vauriella
Viitasiepot Culicicapa
Suvut > Lajeja, joilla on oma sukunsa

Aarniharakkatasku Trichixos pyrropygus
Afrikanmetsätasku Stiphrornis erythrothorax
Celebesintöpörastas Heinrichia calligyna
Intiantasku Saxicoloides fulicatus
Isomuurahaistasku Thamnolaea cinnamomeiventris
Kameruninpunatasku Cossyphicula roberti
Kapinpensastasku Campicoloides bifasciatus
Kapinsavannisieppo Sigelus silens
Kivikkosatakieli Irania gutturalis
Komoriensieppo Humblotia flavirostris
Kuurintatasku Swynnertonia swynnertoni
Lohkaretasku Pinarornis plumosus
Luolatasku Xenocopsychus ansorgei
Namibiantasku Namibornis herero
Punarinta Erithacus rubecula
Punasavannisieppo Empidornis semipartitus
Timanttirintatasku Pogonocichla stellata
Tähtitöpörastas Heteroxenicus stellatus
Viidakkoleppälintu Cinclidium frontale
Virtaleppälintu Chaimarrornis leucocephalus
Ylänkötasku Pinarochroa sordida
Siilinjärven suurmarttyyri Georgios Voittajan kirkko

| Suurmarttyyri Georgios Voittajan kirkko |
| --- | --- |
 Siilinjärven ortodoksinen kirkko.
Sijainti:  Harjamäentie 2, Siilinjärvi
Koordinaatit:  63.07548°N, 27.64793°E
Seurakunta:  Kuopion ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1959 (rukoushuoneeksi), 1979 (kirkoksi)
Suunnittelija:  arkkitehti Ilmari Ahonen
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Siilinjärven suurmarttyyri Georgios Voittajan kirkko, eli Siilinjärven ortodoksinen kirkko on Siilinjärvellä sijaitseva, toukokuussa 1959 alkujaan ortodoksiseksi rukoushuoneeksi (tsasounaksi) vihitty rakennus, joka vihittiin peruskorjauksen jälkeen huhtikuussa 1979 ortodoksiseksi kirkoksi.
Siilinjärvi kuuluu alueellisesti Kuopion ortodoksiseen seurakuntaan ja kirkko on yksi Kuopion ortodoksisen seurakunnan pyhäköistä.
Insite

| Insite |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Jere Koistinen
Käsikirjoittaja:  Jere Koistinen Alaric Longward
Tuottaja:  Jere Koistinen
Kuvaaja:  Miska Karioja
Leikkaaja:  Jere Koistinen
Pääosat:  Cameron Buckett Keenan Proctor Janni Hussi Eric Roberts Kamy D. Bruder Taryn Kelly Mia Ehrnrooth Jarkko Tamminen Pete Poskiparta Jenni Alexandrova
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Rainy Day Entertainment
Levittäjä:  Rainy Day Entertainment
Ensi-ilta:   2022-11-044. marraskuuta 2022  
Kesto:  111 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Insite on Jere Koistisen ohjaama suomalainen toimintaelokuva, joka tuli ensi-iltaan vuonna 2022.
Englanninkielinen elokuva on kuvattu pääosin Suomessa. Elokuva on tuotettu ilman Elokuvasäätiön, levittäjän tai tv-kanavan rahoitusta. Elokuvan on tuottanut ja sen levittää Jere Koistisen Rainy Day Entertainment -tuotantoyhtiö.
Pääosia näyttelevät Cameron Duckett, Keenan Proctor, Janni Hussi, Mia Ehrnroot ja Eric Roberts.
Insite kertoo yhdysvaltalaisesta nuoresta miehestä, joka kuulee Suomessa asuvan isänsä kuolleen ja jättäneen hänelle omaisuutensa. Tästä avautuu hänelle ja hänen parhaalle ystävälleen mahdollisuus paeta ongelmiaan toiselle puolelle maapalloa.
Arvosteluja

Hannu Liekso, Episodi
Aiheesta muualla

Elokuvan traileri
Paavo Arhinmäki

| Paavo Arhinmäki |
| --- | --- |
 Arhinmäki Säätytalolla 2020.
Suomen kulttuuri- ja urheiluministeri
 Kataisen hallitus 22.6.2011–4.4.2014  
Edeltäjä:  Stefan Wallin
Seuraaja:  Pia Viitanen
Kansanedustaja
 21.3.2007–08.09.2021  
Ryhmä/puolue:  vasemmistoliiton eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1976 (ikä 48) Helsinki
Ammatti:  Kansanedustaja
Puoliso:  Päivi Lahti
Tiedot
Puolue:  vasemmistoliitto
Koulutus:  ylioppilas
Aiheesta muualla
www.paavoarhinmaki.fi
Paavo Erkki Arhinmäki (s. 13. joulukuuta 1976 Helsinki) on suomalainen vasemmistoliiton poliitikko. Hän toimi kansanedustajana 2007–2021, vasemmistoliiton eduskuntaryhmän puheenjohtajana 2019–2021, puolueensa puheenjohtajana vuosina 2009–2016 ja kulttuuri- ja urheiluministerinä vuosina 2011–2014. Hän oli vasemmistoliiton ehdokkaana vuoden 2012 presidentinvaalissa.
Arhinmäki on ollut Helsingin kaupunginvaltuutettu vuodesta 2001. Kaupunginhallituksen jäsenenä hän toimi 2017–2019 ja kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana 2019–2021.
Arhinmäki valittiin Helsingin kulttuurin ja vapaa-ajan apulaispormestariksi elokuussa 2021. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi kaupunginvaltuutettu Suldaan Said Ahmed.
Arhinmäki toimi valtion liikuntaneuvoston puheenjohtajana vuosina 2019-2023.
Tausta

Arhinmäki kävi Helsingin Alppilan lukiota ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1995. Hän on opiskellut sosiologiaa ruotsinkielisessä Svenska social- och kommunalhögskolanissa.
Ennen valintaansa kansanedustajaksi Arhinmäki työskenteli muun muassa kansanedustaja Esko-Juhani Tennilän eduskunta-avustajana, suoritti siviilipalveluksen liikuntavammaisten koulussa luokka-avustajana sekä työskenteli SAKKI ry:ssä, Kansan Uutisten kesätoimittajana ja nurmikon leikkaajana Helsingin kaupungin rakennusviraston puisto-osastolla.
Poliittinen ura > Nuorisopoliitikkona

Arhinmäki osallistui eduskuntavaaleihin 1999 Helsingin vaalipiirissä ja sai 768 ääntä. Vuoden 2000 kuntavaaleissa hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon 757:llä äänellä. Arhinmäki toimi jäsenenä Helsingin opetuslautakunnassa vuosina 1997–2004 ja 2007–2008 sekä kaupunkisuunnittelulautakunnassa vuosina 2005–2007.
Arhinmäki oli mukana järjestämässä kuokkavierasjuhlia vuonna 2000 ennen vuosittaisten mielenosoitusten muuttumista väkivaltaisiksi. Vuosina 2001–2005 hän oli vasemmistonuorten puheenjohtaja ja tuli tunnetuksi aktivistina sekä radikaalina punavihreänä poliitikkona.
Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Arhinmäki sai 3 065 ääntä, mikä riitti ensimmäiseen varasijaan. Vasemmistoliiton vuoden 2006 ylimääräisessä puoluekokouksessa Arhinmäki hävisi puheenjohtajavaalin Martti Korhoselle.
Poliittinen ura > Kansanedustajaksi ja puolueen puheenjohtajaksi: 2007–2011

Vuoden 2007 vaaleissa Arhinmäki valittiin eduskuntaan Helsingin vaalipiiristä 6 859 äänellä. Ensimmäisellä kaudellaan eduskunnassa Arhinmäki oli lakivaliokunnan ja sivistysvaliokunnan jäsen. Hän toimi Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana vuosina 2008–2011. Kesäkuussa 2009 Arhinmäki valittiin vasemmistoliiton puheenjohtajaksi eurovaalitappion jälkeen eronneen Martti Korhosen seuraajaksi. Arhinmäki voitti vastaehdokkaansa – niin ikään ensimmäisen kauden kansanedustajan – Merja Kyllösen puoluevaltuuston äänestyksessä luvuin 34–20.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Arhinmäki oli puolueensa sekä Helsingin vaalipiirin suurin ja koko maan neljänneksi suurin ääniharava keräten 17 226 ääntä.
Arhinmäki oli myös vasemmistoliiton presidenttiehdokas presidentinvaaleissa 2012. Hän oli Suomen historian nuorin presidenttiehdokas. Hän sai 5,5% äänistä ja sijoittui kuudenneksi.
Poliittinen ura > Kulttuuri- ja urheiluministeri: 2011–2014

Vuoden 2011 vaalien jälkeen vasemmistoliitosta tuli hallituspuolue ja Arhinmäki valittiin kulttuuri- ja urheiluministeriksi.
Kulttuuriministerinä Arhinmäki pyrki nostamaan esiin vähemmälle huomiolle jääneitä taiteen ja kulttuurin muotoja. Liikunnan alalla Arhinmäki siirsi rahoja hallinnosta ruohonjuuritasolle. Ministeriaikanaan Arhinmäki ajoi rahoitusta Olympiastadionin perusparannukseen ja valtion tukea Helsingin keskustakirjaston rakentamiseen. Opintotuesta vastaavana ministerinä hän sitoi opintotuen indeksiin. Arhinmäki laajensi etsivää nuorisotyötä ja nuorten työpajatoimintaa koko maahan. Tasa-arvosta vastaavana ministerinä hän uudisti tasa-arvolakia.
Kulttuuriministerinä Arhinmäki jätti elokuussa 2011 väliin Helsingin Musiikkitalon avajaiset. Arhinmäki kertoi menevänsä ”mieluummin konserttiin kuin tuommoiseen enemmän kilistelytilaisuuteen”. Avajaisten sijaan hän matkusti Liettuaan seuraaman Suomen koripallomaajoukkueen ottelua. Kulttuuriväki raivostui Arhinmäen päätöksestä, etenkin kun myös tilaisuus Sibelius-Akatemiassa peruttiin kyseisen koripallomatkan vuoksi. Kesällä 2012 Arhinmäki jätti väliin Savonlinnan Oopperajuhlien 100-vuotisjuhlat. Poisjääntien myötä syntyi humoristinen Paavo ei ollut täälläkään -ilmiö. Kyseisellä Facebookiin perustetulla sivustolla sai ilmoittaa, missä kulttuuriministeri ei ollut ollut läsnä.
Vuonna 2013 yleisurheilun MM-kilpailuissa Moskovassa Arhinmäki protestoi Venäjän niin sanottua homopropagandalakia vastaan heiluttamalla sateenkaarilippua katsomossa. Saman vuoden elokuussa Arhinmäki kutsui rap-artisti Cheekin musiikkia ”hirveäksi sonnaksi”. Sotšin talviolympialaisissa 2014 Arhinmäen alkoholinkäyttö Suomen jääkiekkomaajoukkueen pronssijuhlissa herätti huomiota ja Arhinmäki pahoitteli myöhemmin käytöstään. Ennen paluutaan Suomeen hän kommentoi Norjan menestystä naisten 30 kilometrin hiihdossa toteamalla, että ”jos norjalaisilla on mennyt voitelu ja lääkitys tähän saakka pieleen, niin nyt se oli kunnossa.” Kommentin tulkittiin viittaavan dopingin käyttöön, ja se herätti kohua myös Norjassa.
Vasemmistoliitto jättäytyi hallituksesta huhtikuussa 2014 opiskelijoihin, eläkeläisiin, työttömiin ja lapsiperheisiin kohdistuneiden leikkauspäätösten takia, ja Arhinmäki luopui ministerin tehtävistään 4. huhtikuuta 2014. Kokoomuksen puoluekokouksen yhteydessä kesäkuussa 2014 eräät puheenjohtajakandidaatit kertoivat Arhinmäen olleen hallituksessa vaativa neuvottelukumppani: Alexander Stubb ilmoitti olleensa jo aamusta ”frustroitunut” ja Jan Vapaavuori oli ruvennut kaipaamaan ”toista Paavoa” (Paavo Väyrystä).
Arhinmäki on listannut merkittävämmäksi saavutuksekseen ministerinä Helsingin olympiastadionin peruskorjauksen järjestämisen.
Poliittinen ura > Luopuminen puheenjohtajuudesta ja kansanedustajuus 2014–2021

Arhinmäki valittiin kansanedustajaksi 7 910 äänellä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Marraskuussa 2015 Arhinmäki ilmoitti, ettei asetu enää ehdolle vasemmistoliiton puheenjohtajaksi kesän 2016 puoluekokouksessa. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi 6 775 äänellä.
Marraskuussa 2020 Arhinmäki asetettiin Vasemmistoliiton ehdokkaaksi Helsingin pormestariksi vuoden 2021 kunnallisvaaleissa. Vaalien jälkeen Vasemmistoliitto nousi Helsingin pormestaristoon ja elokuussa 2021 Arhinmäki valittiin Helsingin kulttuurin ja vapaa-ajan apulaispormestariksi. Samalla hän luopui kansanedustajan tehtävästä.
Poliittinen ura > Apulaispormestari 2021-

Arhinmäki on toiminut Helsingin kaupungin kulttuurin ja vapaa-ajan apulaispormestarina vuodesta 2021.
Apulaispormestarina Arhinmäki on ajanut liikuntainvestointeja, kuten uusia ulkokuntosaleja, tekonurmikkoja, koripallokenttiä ja talviuintipaikkoja. Liikuntainvestointien rahoituksen taso on kauden aikana kaksinkertaistettu ja liikuntapaikkojen ylläpitoon käytettäviä määrärahoja on nostettu.
Arhinmäki on pyrkinyt vahvistamaan myös kulttuurin rahoitusta. Kauden aikana on avattu uusi kirjasto Kalasatamaan ja kulttuurin avustukset ovat kasvaneet 25 %. Arhinmäki on ajanut kulttuuritarjonnan parantamista etenkin lähiöissä, joissa niiden tarjonta on vähäisempää. Taiteen perusopetusta on tuettu siellä, missä lasten osallistumisaste on aikaisemmin ollut matala.
Arhinmäki aloitti kautensa apulaispormestarina koronapandemian keskellä, jolloin monet kulttuurin ja vapaa-ajan palvelut olivat suljettuna. Hän ajoi koronasta palautumiseen tukipakettia, jolla mm. pilotoitiin uusia toimintamalleja. Nuorista vastaavana apulaispormestarina hän edisti koulunuorisotyön kokeilua, joka sittemmin vakiinnutettiin.
Arhinmäki on kautensa aikana myös pyrkinyt vaikuttamaan lähiluonnon säilyttämiseen, kuten Matokallion ja Stansvikin metsien säästämiseen. Hekan historiallisten suurten vuokrankorotusten tultua ilmi hän ajoi korotusten pienentämistä, minkä myötä kaupunki pääomitti Hekaa ja Hasoa 20 miljoonalla eurolla.
Apulaispormestari on tullut tunnetuksi kautensa aikana myös kulttisuosioon nousseista somevideoistaan Pormestarin sporttikornerista ja Kulttuuripormestarin lukupiiristä.
Marraskuussa 2024 Paavo Arhinmäki asetettiin Vasemmistoliiton ehdokkaaksi Helsingin pormestariksi vuoden 2025 kuntavaaleihin.
Poliittiset näkemykset

Arhinmäki on kirjoittanut ajatuksistaan kirjan Punavihreä sukupolvi. Punavihreyden lisäksi Arhinmäki määrittelee itsensä ”demokraattiseksi sosialistiksi”. Helsingin Sanomien Minttu Mikkosen mukaan Arhinmäki tunnetaan räväkkänä ja terävänä poliitikkona, joka kannattaa punavihreää, arvoliberaalia linjaa ja vaatii vasemmistoliitolta vahvaa aatteellisuutta.
Heti puheenjohtajavalintansa jälkeen Arhinmäki määritteli vasemmistoliiton puolueeksi, joka kannattaa demokraattista sosialismia. Arhinmäki on kertonut haluavansa uudistaa puoluetta nykyaikaisempaan suuntaan ja selkeyttää puolueen viestiä. Arhinmäen mielestä vasemmistoliitto tarvitsee jatkossakin vahvan aatepohjan. Hänestä on vaikea nähdä vasemmistopuoluetta, joka ei nojaisi sosialismiin ja humanismiin, mutta näitä aatteita ei Arhinmäen mukaan kuitenkaan pidä nähdä rajoittavina tai valmiiden vastauksien antajana.
Arhinmäki on vaatinut kaikkein köyhimpien kansalaisten aseman parantamista. Maaliskuussa 2006 hän esitti pienimpien sosiaalitukien ja työmarkkinatuen nostoa sekä maataloudelta leikattujen EU-tukien kompensaatiota. Arhinmäki vastusti Vanhasen II hallituksen yliopistouudistusta ja Lex Nokiaa. Hän ei kannata eläkeiän nostoa. Arhinmäki on tiukan kielteinen ydinvoimaa kohtaan. Hän suhtautuu maahanmuuttajiin myönteisesti. Arhinmäki kannattaa turkistarhauksen lopettamista, mutta vasta siirtymäajan jälkeen. Arhinmäki haluaisi rauhanturvaajat pois Afganistanista. Arhinmäki on esittänyt valtionyhtiöiden aseman vahvistamista ja niiden omistajaohjauksen tiukentamista. Hänen mielestään valtionyhtiöissä valtion omistusta ei tule vähentää vaan lisätä.
Arhinmäki teki esityksen laajentaa hyvitysmaksut tietokoneisiin ja matkapuhelimiin, joka kuitenkin kaatui hallituksessa joulukuussa 2011.
Arhinmäki on kertonut olevansa feministi. Hänen mukaansa yhteiskunnassa on paljon sukupuolittuneita rakenteita, jotka sortavat sekä naisia että miehiä. Arhinmäki haluaa purkaa ne esimerkiksi koulutuksesta ja työelämästä.
Urheilu-ura

Paavo Arhinmäki pelasi jalkapalloa lapsuudessaan ja nuoruudessaan Helsingin Ponnistuksessa, Kullervossa, Käpylän Pallossa sekä Malmin Palloseurassa. Hän on pelannut B-poikien SM-sarjassa ja A-nuorten SM-sarjassa. Miesten tasolla Arhinmäki edusti Käpylän Palloa 2. divisioonassa ja SAPA:a 3. divisioonassa vuosina 1997–2006. Myöhemmin hän on pelannut alemmilla sarjatasoilla ja ikämiessarjoissa.
Jalkapallon kakkoslajina Paavo Arhinmäki pelasi koripalloa nuorten sarjoissa Helsingin Visassa.