stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viisaus
Määrittely

Psykologisessa tutkimuksessa viisaus on esimerkiksi usein määritelty kyvyksi tehdä sellaisia ratkaisuja, jotka pitkällä aikavälillä tuottavat "yhteisesti hyvän" lopputuloksen. Viisauteen eri näkökulmissa liitettyjä ominaisuuksia ovat myös esimerkiksi oikeudenmukaisuus, elämäntuntemus ja -kokemus, itseymmärrys, prososiaalisuus, tilannesidonnaisuus ja myötätunto.
Viisautta voidaan tarkastella useista erilaisista viitekehyksistä. Se on filosofinen, uskonnollinen, kulttuurinen ja myös vime aikoina tieteellisen tutkimuksen kohteena oleva käsite. Kaikissa näissä perinteissä viisauden määritelmä on omanlaisensa. Tieteen alueella viisautta on tutkittu mm. psykologian, sosiologian ja gerontologian alueilla. Yhtä, kaikkien hyväksymää viisauden määritelmää ei siten ole olemassa, mutta on olemassa lukuisia (kymmeniä) malleja, joiden yhteisistä piirteistä on pyritty esittämään luetteloja .
Merkitys

Viisautta tarvitaan arkielämän ja työelämän ongelmien ratkaisussa. Vaativissa ammateissa kuten lääkärin ja opettajan työssä tarvitaan ammatillisen osaamisen ja kokemuksen ohella myös elämänkokemusten kartuttamaa tietoa.
Psykologisia määritelmiä

Bangen ym. 2013  tekemään laajan, erilaisia psykologisten viisauden malleja  ja määritelmiä (yhteensä 24 erilaista) arvioivan yhteenvedon mukaan yleisin viisauteen liittyvä piirre on  elämäntuntemus ja -kokemus  (knowledge of life).  Toiseksi tärkeimpänä ominaisuutena mainitaan prososiaaliset arvot, ja kolmantena syvä itseymmärrys. Neljänneksi tärkeimpänä ominaisuutena on epävarmuuden ymmärtäminen, viidentenä tunne-elämän tasapaino ja kuudentena suvaitsevaisuus, sekä muina piirteinä avoimuus kokemuksille, henkisyys ja huumorintaju.
Viisauden useille määritelmille on usein yhteistä se, että niissä viisauden olennainen tunnusmerkki on yhteisen hyvän tavoittelu. Viisauden tulee siten näkyä toiminnan tasolla. Omalta kannalta hyvän ratkaisun pitäisi olla myös muiden henkilöiden kannalta hyvä, joten pelkästään oman edun tavoittelussa onnistunut ei ole viisas. Viisauden katsotaan myös muodostuvan monipuolisten elämänkokemusten myötä ja olevan arvostettua syvällistä tietämystä, jota on vain harvoilla.
Viisautta on eri kielten sanakirjojen antamien määrittelyjen pohjalta kuvattu
tiedoksi ihmisen elämästä eri olosuhteissa
tiedoksi elämän merkityksen ja elämänkulun vaikeimmista kysymyksistä
tiedoksi elämän epävarmuudesta
tiedoksi siitä, mitä ei voi tietää ja miten käsitellä rajallista tietoa.
Paul Baltes ja Ursula Staudinger (2000) antavat kulttuurihistoriallista viisautta käsittelevän kirjallisuuden analyysin pohjalta viisauden kuusi tunnusmerkkiä, jotka ovat havaittavissa eri aikoina eri kulttuureissa:
Viisaus käsittelee elämän ja elinolosuhteiden tärkeitä ja vaikeita kysymyksiä.
Viisaus edustaa parasta tietämystä, arviointia ja neuvonantoa.
Viisaus on laaja-alaista, syvällistä ja tasapainoista tietämystä, joka on sovellettavissa erityisiin tilanteisiin.
Viisautta käytetään omaksi tai toisten hyväksi.
Viisaudessa yhdistyvät mieli ja luonne.
Viisaus on vaikea saavuttaa mutta helppo tunnistaa.
Viisaudelle tunnusomaista on sen sosiaalinen luonne. Staudingerin (1996) mukaan viisauteen yhdistyvät tieto ja arviointi perustuvat sosiaaliseen vuorovaikutukseen, joka on viisauden kulttuurisen evoluution ja yksilöllisen kehityksen, viisauden käytön ja soveltamisen sekä tietyn tuotoksen viisaaksi tunnistamisen taustalla. Viisauden on yleensä havaittu kohdistuvan muiden hyödyksi tai muiden etujen ajamiseen.
Robert Sternbergin (1990) mukaan henkilö määritellään viisaaksi, jos hänessä ovat nämä kuusi tunnusmerkkiä:
tiedon edellytysten, merkitysten ja rajallisuuden ymmärtäminen
omien ajatuskulkujen arvioiminen tavoitteena ymmärtää toisten ajatuskulkuja heidän lähtökohtiensa perusteella
oikeudenmukaisuus omien lähtökohtien perustana
monimerkityksisyyden ja esteiden ymmärtäminen
tavoite ymmärtää, mitä tiedetään ja mitä tieto merkitsee
ymmärtämisen syvyys, joka ilmenee ajan ja paikan huomioon ottamisena
Mihály Csíkszentmihályin ja Kevin Rathunden (1990) mukaan viisaus on muodostunut evoluution tuloksena. Viisauteen sisältyy tietynlainen tiedon hankinta ja käsittely, sosiaalisesti arvostettu ja hyväksytty käyttäytyminen sekä persoonallisen toivottu tila tai olosuhteet. Näin viisauden perusteella on tapahtunut valikoitumista.
Tutkimusta ja määrittelyä muista näkökulmista

Yllä esitellyt viisausmallit ovat olleet alueella vahvasti vaikuttavia. Viime aikoina alueen tutkimus on laajentunut ja viisautta on tutkittu mm. kulttuurienvälisen psykologian näkökulmasta,  kontekstuaalisena ilmiönä ja kognitiivisen moninäkökulmaisuuden kautta mm. Igor Grossmanin tutkimusryhmässä. Grossmann vastustaa viisauden määrittelyä  "luonteen" tai persoonallisuuden ominaisuudeksi. Se on enemmänkin tilannesidonnainen käyttäytymisen piirre, joka voi tulla vaihtelevasti eri tilanteissa esille. Siinä voi myös olla kulttuurien välisiä eroavaisuuksia. Merkittäviä viisauden tutkijoita on nykyisin myös Monika Ardelt, jonka mallissa korostetaan tiedollista, reflektiivistä ja myötätuntoista viisautta . Viisauteen liittyvää tiedon suhteellisuutta, kokemusperäisyyttä, laaja-alaisuutta sekä rajallisuuden ja ristiriitaisuuden ymmärtämistä on käsitelty Suomessa Kallion (2016) toimittamassa kirjassa. Myötätuntoa on puolestaan käsitelty Helsingin yliopistossa laajassa CoPassion-hankkeessa .
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Viisaus Wikisitaateissa
Ryan, Sharon: Wisdom The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Matti Niilekselä

Matts (Matti) Niilekselä (13. lokakuuta 1874 Pulkkila – 25. heinäkuuta 1957 Rantsila) oli suomalainen maanviljelijä ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Niilekselän vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Laukka ja Anna Maria Laurinperttu. Hän kävi keskikoulun ja toimi maanviljelijänä Pulkkilassa 1896–1933. Niilekselä oli myös Pulkkilan kunnan rahastonhoitajana ja kirjurina 1902–1907 ja 1919–1925.
Niilekselä oli kansanedustajana 1927–1930 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa ja kuului Oulun läänin eteläisen vaalipiirin keskuslautakuntaan. Niilekselä oli myös Pulkkilan kuntakokouksen puheenjohtajana ja Pulkkilan kunnallislautakunnan esimiehenä.
Matti Niilekselä oli naimisissa vuodesta 1901 Anna Maria Sippon kanssa.
Einari Nieminen

Niilo Einari Nieminen (9. lokakuuta 1925 Vampula – 25. toukokuuta 1996 Huittinen) oli suomalainen agrologi ja poliitikko, joka toimi Keskustan kansanedustajana.
Einari Nieminen valmistui agrologiksi Pienviljelysneuvojaopistosta Hyvinkäältä vuonna 1952 ja työskenteli tämän jälkeen liki 30 vuotta Lännen Tehtaiden palveluksessa. Eduskuntaan Nieminen valittiin Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1972 vaaleissa ja hän toimi kansanedustajana viisi vaalikautta vuoden 1991 vaaleihin saakka, jolloin hän jätti eduskunnan. Koko kansanedustajakautensa ajan Nieminen kuului eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokuntaan, jonka puheenjohtajana hän toimi vaalikaudet 1975–1979, 1983–1987 ja 1987–1991.
Nieminen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1978 ja 1982 presidentinvaaleissa. Keskustan sisäisessä presidenttiehdokaskilvassa syksyllä 1981 Nieminen kuului Johannes Virolaisen kannattajiin. Vuosina 1965–1980 hän toimi Keskustan Huittisten paikallisosaston ja vuosina 1971–1979 Keskustan Satakunnan piirin puheenjohtajana.
Kotiseudullaan Nieminen toimi Huittisten kunnan-, kauppalan- ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1969–1992. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1983. Niemisellä oli lukuisia luottamustehtäviä myös politiikan ulkopuolella. Hän kuului mm. 4H-järjestön Satakunnan piirin johtokuntaan, Huittisten Osuuspankin hallintoneuvostoon, Huittisten kirkkovaltuustoon, SLEY:n Huittisten osaston johtokuntaan ja Loimaan kristillisen kansanopiston johtokuntaan. Lisäksi hän toimi Agrologien Liiton puheenjohtajana. Nieminen osallistui jatkosotaan ja sotilasarvoltaan oli reservin ylikersantti.
Nieminen kuoli pitkäaikaisen sairauden murtamana 70 vuoden iässä.
Niilo Nieminen

Niilo Lauri Nieminen (21. joulukuuta 1907 Heinolan maalaiskunta − 14. syyskuuta 1988 Heinolan maalaiskunta) oli suomalainen SKDL:n kansanedustaja Mikkelin vaalipiiristä vuosina 1948–1951, 1952–1962 ja 1969–1975. Ennen kansanedustajaksi valitsemistaan hän oli pienviljelijä Heinolan maalaiskunnassa. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä sekä useissa luottamustehtävissä niin kunnallispolitiikassa kuin valtakunnan tasolla.
Antti Meriläinen

| Antti Meriläinen |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 1.4.1919–4.9.1922, 21.10.1930–31.8.1939  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Oulun eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. lokakuuta 1887 Sotkamo
Kuollut: 5. maaliskuuta 1942 (54 vuotta) Sotkamo
Ammatti:  maanviljelijä
Antti Meriläinen (7. lokakuuta 1887 Sotkamo – 5. maaliskuuta 1942 Sotkamo) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922 ja 1930–1939.
Elämä

Sotkamon Naapurinvaarassa Korholan talossa syntyneen Meriläisen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Meriläinen (1861-1942) ja Loviisa Kovalainen (1864-1947). Kansakoulun jälkeen hän kävi Seppälän maamieskoulun Kajaanissa ja viljeli kotitilaansa.
Meriläinen liittyi Naapurinvaaran työväenyhdistykseen vuonna 1906 ja toimi myöhemmin sen puheenjohtajana. Hän suunnitteli vuonna 1911 valmistuneen Naapurinvaaran työväentalon, joka rakennettiin Korholan tilasta lohkotulle tontille. Meriläinen valittiin Sotkamon kunnanvaltuustoon 1918 ja eduskuntaan 1919. Ensimmäisen kansanedustajakautensa jälkeen hän oli eduskunnassa vielä 1930–1939. Presidentin valitsijamiehenä Meriläinen oli vuosina 1931, 1937 ja 1940. Hän oli myös Osuuskassojen Keskuslainarahaston ja Osuuskassojen Keskusliiton hallintoneuvostojen jäsen sekä Kainuun Osuusliikkeen edustajiston ja hallintoneuvoston jäsen.
Perhe

Antti Meriläisen veli oli SKDL:n kansanedustaja Matti Meriläinen. Kansanperinteen kerääjä Heikki Meriläinen oli heidän isänsä serkku.lähde?
Tšuktšin kieli

| Tšuktši |
| --- | --- |
Oma nimi:  ԓыгъоравэтԓьэн йиԓыйиԓ  lyg"oravetl'an jiljil
Tiedot
Alue:  Tšukotka
Puhujia:  5 095
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet
Kieliryhmä:  tšuktšilaiset kielet
ISO 639-3:  ckt
 Ohje 
Puhuttua tšuktšia, äänitetty Romaniassa.
Tšuktšin kieli (aikaisempi nimitys luoravetlaani; tšuktšiksi ԓыгъоравэтԓьэн йиԓыйиԓ, lyg"oravetl'an jiljil) on Venäjällä Tšuktšien niemimaalla ja sen lähialueilla asuvien tšuktšien puhuma tšuktšilais-kamtšatkalainen kieli.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Tšuktšit asuvat Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa, Jakutian Nižne-Kolymskin piirissä sekä Kamtšatkan pohjoisosassa Korjakian piirikunnan Oljutorkan piirissä.
Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 15 100 tšuktšia ja 11 450 tšuktšin kielen puhujaa. Kansallisuudeltaan tšuktšeista 70,4 % ilmoitti äidinkielekseen tšuktšin ja 28,3 % venäjän. Vuoden 2002 väestölaskennassa rekisteröitiin 15 800 tšuktšia, mutta enää vain 7 700 tšuktšin puhujaa. Alueellisesti he jakautuivat seuraavasti:
Tšukotka 12 600 tšuktšia (joista 5 600 osaa tšuktšin kieltä),
Korjakia 1 400 (900).
Nykyään 97,2 % tšuktšeista puhuu venäjää äidin- tai toisena kielenään. Tšukotkalla osa inuiteista ja eveneistä osaa tšuktšia.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 5 100 tšuktšin puhujaa.
Historia ja murteet

Tšuktši kuuluu tšuktšilais-kamtšatkalaisten kielten tšuktšilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat korjakki, kerekki ja alutori. Tšuktšikielten puhujien uskotaan siirtyneen Tšukotkalle noin 3000 vuotta eaa. lännestä nykyisen Jakutian alueelta, jonne he arkeologisten tutkimusten perusteella tulivat Jenisein yläjuoksulta. Tästä todistavat myös tšuktšilaisten ja jeniseiläisten kielten rakenteelliset samankaltaisuudet.
Tšuktšit käyttivät omaa kieltään yleisesti vielä 1950-luvulla. Puhujat ovat sittemmin alkaneet siirtyä käyttämään venäjää.
Kieli jakautuu itä- ja länsimurteisiin sekä eteläiseen murreryhmään. Niiden väliset erot ovat melko vähäisiä. Eteläryhmän murteissa on yhteneväisyyksiä korjakin sekä tšuktšeihin sulautuneiden kerekkien kielen kanssa.
Tšuktšissa miesten ja naisten ääntäminen on poikennut toisistaan, esim. miesten ryrky ja naisten cyccy ’mursu’. Nykyään erot ovat häviämässä perinteisten käyttäytymisnormien muutoksen ja kirjakielen vaikutuksen takia. Radiossa ja televisiossa naiskuuluttajat ja -toimittajat noudattavat miesten ääntämystä.
Kirjakieli

1920–1930 -lukujen vaihteessa tšuktšit yrittivät laatia oman ideografisen kirjoitusjärjestelmän. Tunnetuin on Anadyrjoen varrella asuneen Tynevilin keksimä kirjoitus. Vuonna 1932 luotiin latinalaiseen kirjaimistoon ja itämurteeseen perustunut kirjakieli, jonka rinnalla käytettiin myös kyrillistä aakkostoa. Kyrilliseen kirjaimistoon siirryttiin virallisesti vuosina 1936–1937, mutta latinalaista kirjoitusta käytettiin paikoitellen vielä 1940-luvulla. 1950-luvulla kirjaimistoa täydennettiin lisämerkeillä ӄ ja ӈ, jotka paikallisissa julkaisuissa korvattiin yleensä heittomerkillä. 1980-luvulla otettiin käyttöön lisämerkki ԓ. Nykyisin käytössä on vain kyrillinen kirjaimisto.
Tšuktšiksi ilmestyy äidinkielen oppikirjoja, lastenkirjallisuutta sekä alkuperäistä runoutta ja proosaa. Tšuktšikirjailijoista tunnetuin on Juri Rytheu, joka käytti äidinkielensä ohella venäjää. Aikaisemmin julkaistiin runsaasti myös käännettyä yhteiskuntapoliittista ja valistuskirjallisuutta. Koulussa kieltä opetetaan aineena. Opettajia koulutetaan Anadyrin opettajaopistossa, Magadanin pedagogisessa yliopistossa sekä Herzenin pedagogisessa yliopistossa Pietarissa. Anadyrissä julkaistaan Kraini Sever -lehden tšuktšinkielistä liitettä. Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa.
Kirjakieli > Tšuktšin kirjaimisto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж |
| З з | И и | Й й | К к | Ӄ ӄ | Л л | Ԓ ԓ | М м |
| Н н | Ӈ ӈ | О о | П п | Р р | С с | Т т | У у |
| Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы |
| Ь ь | Э э | Ю ю | Я я | ' |  |  |  |
Nykytilanne

Tšuktšia voidaan pitää uhanalaisena kielenä. Huomattava osa tšuktšeista on muuttanut kaupunkeihin ja taajamiin, joissa perheiden puhekielenä toimii venäjä. Pienissä kylissä ja vaeltavien ryhmien keskuudessa 30-vuotiaat puhuvat kieltä vielä hyvin, mutta lapset osaavat sitä yleensä vain passiivisesti. Myös kielen kirjallinen käyttö on viime aikoina vähentynyt. Tšuktšinkielistä kirjallisuutta kännetään ja levitetään laajemmin lähinnä venäjäksi.
Aiheesta muualla

Chukchee homepage (englanniksi)
Endangered Languages of Indigenous Peoples of Siberia: The Chukchi language (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ethnologue: Chukot (englanniksi)
Volodin, Skorik: Tšukotski jazyk (venäjäksi)
Aapo Nuora

Abraham (Aapo) Nuora (14. joulukuuta 1864 Rautu – 25. helmikuuta 1934 Äyräpää) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kansanedustaja.
Nuoran vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Nuora ja Maria Liira. Hän kävi kansakoulun ja suoritti karjanhoito- ja meijerikoulun 1884 sekä valmistui kansakoulunopettajaksi 1890 Sortavalan opettajaseminaarista.
Nuora toimi kansakoulunopettajana Raudussa 1890–1902 sekä Muolaan, sittemmin Äyräpään Pölläkkälässä 1902–1929. Hän oli Raudun kantakirjaston hoitajana 1890–1902, oli lauluseuran johtajana 28 vuoden ajan ja toimi myös puhujana ja luennoitsijana Etelä-Karjalassa.
Nuora oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1909–1910 ja 1911–1914 sekä kokoomuksen kansanedustajana 1922–1924 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa ja toimi Raudun kuntakokouksen puheenjohtajana.
Aapo Nuora oli naimisissa vuodesta 1890 Maria Kristiina Poutiaisen kanssa.
Tero Mölsä

Tero Sulevi Mölsä (s. 2. lokakuuta 1951 Orimattila) on suomalainen maanviljelijä, joka valittiin eduskuntaan keskustapuolueesta 1991. Kaksien seuraavien vaalien jälkeen (1995 ja 1999) hän nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta Paavo Väyrysen tilalle. Mölsä on toiminut myös Orimattilan kunnallispolitiikassa ja ollut Keskustan Uudenmaan piirin puheenjohtaja. Hän on valmistunut agrologiksi Hyvinkään maatalousopistosta vuonna 1975.
Mölsän vanhemmat ovat maanviljelijä Olavi Mölsä ja emäntä Annikki o.s. Pakkanen. Hänen puolisonsa on lastenhoitaja, emäntä Hannele Marjo Katriina o.s. Kuusisto vuodesta 1979. Perheessä on viisi lasta.
Aiheesta muualla

.aspx Tero Mölsä Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suomen Keskustan kansanedustajat
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (55):  Aho  Ala-Nissilä  Alaranta  Anttila  Aula  Björkenheim  Heikkinen  Huuhtanen  Isohookana-Asunmaa  Jokiniemi  Juhantalo (1991–1993)  Järvilahti  Jäätteenmäki  Kalli  Kauppinen  Kemppainen  Koistinen  Komi  Korkeaoja  Korva  Koski  Korteniemi (1994–1995)  Kuittinen  Kuuskoski  Kääriäinen  Laivoranta  Laukkanen  Lehtosaari  Leppänen  Liikkanen  Lindqvist  Mattila  Morri  Mölsä  Näsi  Pekkarinen  Pelttari  Pesälä  Pokka (1991–1994)  Puhakka  Pura (1992–1995)  Rehn  Renko (1991–1995)  Rossi  Ryynänen  Röntynen  Saapunki  Saari  Siuruainen (1991)  Suhola  Tenhiälä (1991–1992)  Vanhanen  Vihriälä  Viljanen  Virrankoski  Vuorensola  Väistö  Väyrynen  Ääri (1993–1995) 
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (44):  Aho  Aittoniemi  Ala-Nissilä  Alaranta  Anttila (1995–1996)  Aula  Huuhtanen  Hyssälä  Isohookana-Asunmaa  Juhantalo  Jäätteenmäki  Kalli  Karjula  Kemppainen  Kiviniemi  Koistinen  Komi  Korkeaoja  Korteniemi  Koski  Kääriäinen  Lehtosaari  Leppänen  Liikkanen  Lindqvist  Lämsä  Manninen  Myllyniemi  Mölsä (1995–1999)  Pekkarinen  Pesälä  Ranta-Muotio  Rehn  Rehula (1996–1999)  Saapunki  Saari  Salo  Suhola  Takkula  Vanhanen  Vehviläinen  Vihriälä  Vuorensola  Väistö  Väyrynen (1995) 
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (48):  E. Aho  H. Aho  Aittoniemi (1999)  Ala-Nissilä  Anttila  Aula  Huuhtanen (1999–2000)  Hyssälä  Isohookana-Asunmaa  Jäätteenmäki  Kalli  Karjula  Karpela  Kerola  Keränen  Kiviniemi  Komi  Korkeaoja  Korteniemi (1999–2001)  Korva (2001–2003)  Kääriäinen  Lahtela  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Leppänen  Lintilä  Lämsä  Manninen  Myllyniemi  Mölsä  Neittaanmäki  Nousiainen  Oinonen  Pekkarinen  Puhakka  Ranta-Muotio  Rantakangas  Rehula  Rossi (1999, 2000–2003)  Ryynänen (1999–2003)  Saapunki  Salo  Takkula  Vanhanen  Vehviläinen  Vihriälä  Vilkuna  Väistö  Ylä-Mononen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Tapani Mörttinen

Tapani Johannes Mörttinen (s. 20. helmikuuta 1943 Kärkölä) on suomalainen, Kansallista Kokoomusta edustanut poliitikko.
Mörttinen valittiin ensimmäistä kertaa eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1975 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hänet valittiin kansanedustajaksi yhteensä kolmissa vaaleissa, 1983 vaaleissa hän putosi eduskunnasta, mutta hän teki paluun eduskuntavaaleissa 1987. Hän toimi eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtajana valtiopäivillä 1979–1982 ja kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana valtiopäivillä 1987–1989. Kansanedustajana Mörttinen jatkoi vuoteen 1991.
Mörttinen oli presidentin valitsijamies kolmissa vaaleissa, vuosina 1978, 1982 ja 1988. Vuodet 1973–1984 hän oli Kärkölän kunnanvaltuuston jäsen. Mörttisellä oli myös monia luottamustehtäviä puolueensa sisällä. Hän oli kokoomuksen varapuheenjohtaja vuodesta 1975 vuoteen 1987, mitä ennen hän oli ollut kokoomuksen nuorisojärjestön varapuheenjohtaja vuosina 1971–1974. Mörttinen on toiminut myös Etelä-Hämeen Kokoomuksen puheenjohtajana ja piirivaltuuston sekä piirihallituksen jäsenenä.
Mörttinen toimi maanviljelijänä Kärkölässä vuosina 1964–1999. Hän oli myös Kärkölän väestönsuojelupäällikkö vuodesta 1967 vuoteen 1971. Kansanedustajuutensa jälkeen hän työskenteli Maatalousyrittäjien eläkelaitoksen Melan palveluksessa, aluksi tapaturmavakuutusjohtajana ja vuodesta 1994 kehitysjohtajana. Hän jäi kehitysjohtajan virasta eläkkeelle huhtikuussa 2003.
Mörttinen on ollut naimisissa vuodesta 1964 ja hänellä on kolme lasta, vuosina 1964, 1967 ja 1971 syntyneet tyttäret, joista yksi on taloustieteilijä Leena Mörttinen.
Aiheesta muualla

.aspx Tapani Mörttinen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1975–1979 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (35):  Asunta  Hetemäki-Olander  Hokkanen  Holkeri (1975–1978)  Hollming (1975–1978†)  Häikiö  Häkämies  Impiö  Jaatinen  Jartti  Jokinen  Juhola  Junnila  Kanerva  Kauppi  Koppanen  Lampinen  Lattula  Laurila (1978–1979)  Linkola  Linkomies-Pohjala  Miettinen  Mikkola  Mykkänen  Mäki  Mäki-Hakola  Mäkynen (1979)  Mörttinen  Pelttari (1978–1979)  Perho  Pohjala  Puolanne  Pystynen  Rainio (1975-1978)  Rihtniemi-Koski  Salmenkivi (1975–1979†)  Salolainen  Salonen (1975–1977†)  Sillantaus  Torikka (1977–1979)  Vaittinen-Kuikka 
↑  Kullervo Rainio erosi kokoomuksen eduskuntaryhmästä 1978 ja liittyi Perustuslaillisen kansanpuolueen eduskuntaryhmään  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1979–1983 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (47):  Aaltio  Hakala  Hetemäki-Olander  Hokkanen  Holvitie  Häikiö  Ihamäki  Impiö  Jaatinen  A. Jokinen  P. Jokinen  Järvenpää  Kanerva  Kauppi  Koppanen  Kuuskoski (1979–1980)  Laitinen  Lampinen  Lattula  Laurila  Linkomies-Pohjala  Louvo  Löyttyniemi  Miettinen  Mikkola  Mäki-Hakola  Mäkynen  Mörttinen   Nikkilä  Pelttari  Perho  Pesola  Petäjäniemi  Pohjala  Pukkio  Puolanne  Pystynen  Rihtniemi-Koski (1979–1981†)  Saarikoski  Salolainen  Sillantaus  Särkijärvi (1981–1983)  Torikka  Ursin  Valo  Viljanen  Vänskä  Zyskowicz 
↑  Eeva Kuuskoski erosi kokoomuksen eduskuntaryhmästä 1980 ja liittyi Keskustan eduskuntaryhmään.  1 2  Irma Rihtniemi-Koski kuoli kesken vaalikauden 6. tammikuuta 1981.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Ala-Harja  Antvuori  Dromberg  Hetemäki-Olander  Hilpelä  Hokkanen  Holvitie  Häkämies  Ikkala  Jouppila  Junnila (1990–1991)  Järvenpää  Jääskeläinen  Kanerva  Kohijoki  Korkia-Aho  Kärhä  Lahtinen  Laitinen  Lamminen  Laurila  Linnainmaa  Louvo  Miettinen  Mäki-Hakola  Mörttinen  Niinistö  Perho  Pesola  Pietikäinen  Pohjanoksa  Puolanne  Pystynen  Rauramo  Rusanen  Saastamoinen  Salolainen  Sasi  Savela  Siitonen (1987–1990)  Suominen  Särkijärvi  Taina  Tiuri  Turunen  Uosukainen  Valli  Valo  Varpasuo  Vastamäki  Viinanen  Viljanen  Zyskowicz 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Eero Nurmesniemi

Erkki (Eero) Nurmesniemi (5. toukokuuta 1882 Kärsämäki – 9. lokakuuta 1948 Kärsämäki) oli suomalainen maanviljelijä ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Nurmesniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Kutramoinen ja Kaisa Reeta Paajanen. Hän oli maanviljelijänä Kärsämäellä ja toimi myös lakiasiain ajajana, maanmittausapulaisena ja yksityisenä maiden mittaajana ja arviomiehenä.
Nurmesniemi oli kansanedustajana 1927–1933 ja 1936–1945 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä 1927–1933 ja 1936–1939 sekä Oulun läänin vaalipiiriä 1939–1945. Hän  oli Kärsämäen kunnanvaltuuston jäsenenä ja kuului Maalaiskuntien liiton liittovaltuustoon.
Eero Nurmesniemi oli naimisissa vuodesta 1909 Miina Lamminahon kanssa.