stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sosialidemokraattiset Nuoret
Organisaatio

Demarinuorten nykyisenä puheenjohtajana toimii Emilia Kangaskolkka ja varapuheenjohtajina Anette Pottonen sekä Mitro Kutvonen Demarinuorten nykyinen pääsihteeri on Sara Salonen. Demarinuorten valtakunnallisessa liittohallituksessa on tällä hetkellä seitsemän varsinaista ja kolme varajäsentä. Liittohallituksen toimikausi on kaksi vuotta.
Demarinuoriin kuuluu valtakunnallisesti seitsemän alueellista piirijärjestöä sekä ruotsinkielinen nuorisopiiri Finlands Svenska Unga Socialdemokrater (FSUD). Piirijärjestöillä on omat piirihallituksensa, jotka organisoivat ja järjestävät erilaisia tapahtumia ja koulutuksia paikallisesti. Piirijärjestöjen ohella tietyissä kunnissa toimii myös paikallisia jäsenjärjestöjä, kuten Turun Demarinuoret, Tampereen Demarinuoret ja Jyväskylän Demarinuoret ja -opiskelijat.
Helsingin Demarinuoret
Uudenmaan Demarinuoret
Lounais-Suomen Demarinuoret
Länsi-Suomen Demarinuoret
Kaakkois-Suomen Demarinuoret
Savo-Karjalan Demarinuoret
Pohjois-Suomen Demarinuoret
Unga Socialdemokrater (FSUD)
Demarinuorten valtakunnallisia jäsenjärjestöjä ovat JHL:n nuoret demarit – JuDe, Teollisuuden Demarinuoret ja Toverit palvelujen puolesta - Topakka.
Demarinuorten puheenjohtajat ja pääsihteerit

| --- | --- |
 Puheenjohtajat  Viljo Virtanen 1959–1964  Väinö Vilponiemi 1964–1970  Ulf Sundqvist 1970–1973  Pekka Sarkkinen 1973–1979  Jorma Bergholm 1979–1983  Matti Tukiainen 1983–1986  Juha Eskelinen 1986–1990  Tarja Filatov 1990–1992 Sosialidemokraattiset Nuoret ry Tarja Filatov 1992–1994  Antti Vuolanne 1994–1996  Osku Pajamäki 1996–2000  Kalle Räisänen 2000–2002  Petteri Oksa 2002–2006  Heta Välimäki 2006–2010  Timo Kontio 2010–2012  Joona Räsänen 2012–2016  Mikkel Näkkäläjärvi 2016–2020  Pinja Perholehto 2020–2023  Emilia Kangaskolkka 2023– :  Pääsihteerit  Teppo Meriluoto 1959  Aulis Leppänen 1959–1964  Martti Pöysälä 1964–1970  Marianne Laxén 1970–1971  Tuomo Saarinen 1971–1973  Folke Sundman 1973–1977  Hannu Taavitsainen 1977–1979  Risto Paananen 1979–1983  Kimmo Järvinen 1983  Markku Kankaala 1984–1986  Auli Kivenmaa 1986–1988  Pekka Väänänen 1988–1990  Tiina Nurmi 1990–1992 Sosialidemokraattiset Nuoret ry Tiina Nurmi 1992–1994  Pasi Ylitalo 1994–1998  Marko Laitinen 1998–2001  Vertti Kiukas 2001–2003  Antti Hytti 2003–2005  Henrik Haapajärvi 2005–2006  Miia Manninen 2007–2010  Hanna Isbom 2010–2012  Miikka Lönnqvist 2012–2017  Simo Rissanen 2017–2019  Veera Alahuhta 2019–2021  Sofia Nevalainen 2021–2022  Sara Salonen 2022– 
Aikaisemmat puheenjohtajat ja pääsihteerit on lueteltu Sosialidemokraattisten Nuorten edeltäjäorganisaatioita käsittelevien artikkeleiden yhteydessä. Vuosien 1906–1921 puheenjohtajat ja sihteerit löytyvät Suomen Sosialidemokraattista Nuorisoliittoa käsittelevästä artikkelista ja vuosina 1921–1959 puheenjohtajana ja pääsihteerinä toimineet henkilöt Sosialidemokraattista Työläisnuorisoliittoa käsittelevästä artikkelista.
Talous

Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille:
2020: 469 000 €
2019: 469 000 €
2018: 529 000 €
2017: 529 000 €
2016: 526 000 €
2015: 526 600 €
2014: 551 368 €
2013: 557 500 €
2012: 562 500 €
Kirjallisuutta

Laakso, Mikko & Åberg, Veijo: Sosialismiin! Sosialidemokraattiset nuoret 1906–2006.  Helsinki:  Sosialidemokraattiset nuoret, 2006.  ISBN 951-9432-30-2
Salatut elämät – 1. esityskausi (kevät 1999)

| Salatut elämät 1>  kausi (kevät 1999) |
| --- | --- |
 
 Salattujen elämien tunnus vuosina 1999-2001.
 
Alkuperämaa:   Suomi
Esittäminen
Verkko:  MTV3
Ensimmäinen esitys:  1999-01-2525. tammikuuta 1999
Viimeinen esitys:  1999-06-044. kesäkuuta 1999
Esitysten määrä:  90
Kaudet
 ← Edellinen — Seuraava → 2. kausi (1999–2000)
Salatut elämät -saippuasarjan ensimmäinen kausi esitettiin alun perin MTV3-kanavalla keväällä 1999. Se esitettiin uusintana kesällä 2003.
Kauden jaksot 1–90 julkaistiin DVD-bokseilla vuosina 2011 ja 2012. Osa kohtauksista sisältää tekijänoikeuksilla suojattua musiikkia, jotka on jouduttu peittämään uusilla musiikeilla.
Ensimmäinen jakso julkaistiin mtv-palvelussa 22. huhtikuuta 2021 osana Pöllötöllö-ohjelmaa.
Henkilöt > Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Andrei Sandberg  | … |  Markus Ekholm   |
|  Piitu Uski  | … |  Laura Kiviranta   |
|  Esko Kovero  | … |  Ismo Laitela   |
|  Pete Lattu  | … |  Kalle Laitela   |
|  Venla Saartamo  | … |  Miia Laitela   |
|  Sami Uotila  | … |  Aki Nikkinen   |
|  Tuomas Kytömäki  | … |  Aleksi Salin   |
|  Tarja Omenainen  | … |  Hanna Salin   |
|  Jouko Keskinen  | … |  Jukka Salin   |
|  Jasper Pääkkönen  | … |  Saku Salin   |
|  Jonna Keskinen  | … |  Silja Salin   |
|  Sanna Lius  | … |  Elina Taalasmaa   |
|  Jarmo Koski  | … |  Seppo Taalasmaa   |
|  Maija-Liisa Peuhu  | … |  Ulla Taalasmaa   |
|  Anu Palevaara  | … |  Jenni Vainio   |
|  Anu Koskinen  | … |  Katja Vainio   |
|  Kristo Salminen  | … |  Toni Veijalainen   |
Henkilöt > Sivuhenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kaarin Kilkki  | … |  Tyyne Puustinen   |
|  Miska Toiviainen  | … |  Mika Paju   |
|  Aune Lind  | … |  Riitta Ruukki   |
|  Svante Korkiakoski  | … |  Taisto Ruukki   |
|  Jaana Saarinen  | … |  Maarit Salin   |
|  Tommi Taurula  | … |  Kari Taalasmaa   |
|  Pirjo Luoma-aho  | … |  Susanne Viita   |
|  Jukka Kärkkäinen  | … |  Pentti Koura   |
|  Esko Vuorio  | … |  Antero Tuppurainen   |
|  Kristofer Möller  | … |  Juha Palin   |
|  Maria Sid  | … |  Eerika Palin   |
Tiivistelmä juonesta

Talonmiespariskunta Ulla ja Seppo Taalasmaa on kutsunut poliisin tutkimaan, miksi heidän naapurinsa Tyyne Puustinen ei avaa ovea. Hänet löydetään asunnostaan kuolleena, ja tapausta alkaa tutkia rikoskomisario Susanne Viita. Poliisien rikkoman oven vuoksi useampi talon asukkaista pääsee käymään murhapaikalla. Lopulta virkavalta yllättää Sepon nauttimassa konjakkia ilman lupaa. Hän myös varastaa Tyynen arvotavaroita, sillä on kiinnostunut antiikista.
Jukka Salin palaa uuden vaimonsa Hannan kanssa Pihlajakadulle, ja he paljastavat menneensä naimisiin. Aleksi ja Saku ottavat asian hyvin vastaan. Perheen kuopus Silja ei hyväksy asiaa, sillä haluaisi hänen äitinsä Maaritin palaavan vielä yhteen Jukan kanssa.
Toni Veijalainen on tavannut baarissa Jenni Vainion ja päätyy asumaan tämän ja Jennin siskon Katjan luokse. Jenni erotettiin koulusta, eikä pysty maksamaan osuutta vuokrasta, jonka vuoksi halusi Tonin heidän alivuokralaisekseen. Aki Nikkinen ja Markus Ekholm perustavat kahvila Barbaarin. Katja lupautuu kahvilan sisustussuunnittelijaksi, mutta myöhemmin pettyy Akiin, sillä tämä käytti hyväksi hänen tunteitaan saadakseen työn ilmaiseksi. Aki kiinnostui Jennistä ja tämän seurauksena Katja oli vihainen myös siskolleen.
Ismo Laitela on leskeksi jäänyt kauppias, jolla on lapset Miia ja Kalle. Hän omistaa Ismon Valinta -nimisen kioskimaisen kaupan ja vastustaa Barbaarin avaamista, sillä pelkää menettävänsä asiakkaita. Hän ei pidä Akista, sillä tämä on sortunut tekemään rikoksia.
Elina on tyytymätön Aleksiin, sillä tämä ei ole pitänyt yhteyttä ollessaan armeijassa. Lopulta syyksi paljastuu, että Jukka maksoi Kari Taalasmaalle pysyäkseen erossa Aleksista. Kari pahoinpiteli Elinan raiskausta yrittäneen miehen ja tämän vuoksi Jukka ei pitänyt Taalasmaita sopivana seurana.
Hanna tapaa yksinäisen juristi Laura Kivirannan ja heistä tulee ystäviä. He menevät käymään Tyynen asunnolla ja Hanna ottaa Tyynen päiväkirjat luettavakseen. Hän epäilee Sakua murhaajaksi merkintöjen pohjalta ja poliisi alkaa tutkimaan Sakun osallisuutta Tyynen kuolemaan. Markus kolaroi Lauran auton ja heille syntyy kulissisuhde, sillä Laura haluaa edetä työurallaan. Selviää, että Lauran konservatiivinen pomo Taisto Ruukki pitää avioliittoon sitoutuneista työntekijöistä.
Markus ja Aki muuttavat Tyynen vanhaan asuntoon. Aki alkaa nähdä painajasia muuton jälkeen. Paljastuu, että Aki oli Puustisen asunnossa ennen kuin tämä kuoli.
Tuotantotiimi

| --- | --- |
Alkuperäisidea:: Jason Daniel, Anne Harris, Greg Stevens
Tarinalinjat:: Jim Hill, Tarja Huhtala, Susanna Laaksonen, Nick Malmholt, Jonathan Phillips
Script editorit:: Aleksi Bardy, Leo Viirret, Teppo Räisänen
Käsikirjoitus:: Aleksi Bardy, Kati Royle, Merja Repo
Tuottaja:: Christoffer von Platen
Ohjaaja:: Ulf Hansson, Elina Kivihalme, Per Olof Strandberg
Lavastus:: Pirjo Rossi, Päivi Kettunen
Puvustus:: Meiju Väisänen, Jaana Tamminen, Jaana Sivonen, Sanja Kangas
Kuvaus:: Mikko Ylöstalo, Klaus Sundman
Jäkituotanto:: Roope Koistinen
Musiikki:: Torbjörn Frisk
Fabulinus

Fabulinus (fabulari, puhua) on roomalaisessa mytologiassa vähäinen imeväisten jumala. Hän vastaa lapsen ensi sanoista.
Fables of Faubus

| ”Fables of Faubus” Charles Mingus |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Mingus Ah Um
 Julkaistu: 1959
 Tuottaja(t): Nat Hentoff
 Tyylilaji: Jazz
 Kesto: 08.13
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Mingus Ah Umin muut kappaleet
| ”Bird Calls” {{{nroe}}} | ”Fables of Faubus” {{{nrot}}} | ”Pussy Cat Dues” {{{nros}}} |
Fables of Faubus on Charles Mingusin säveltämä jazzkappale. Se julkaistiin vuonna 1959 Mingus Ah Um -albumin seitsemäntenä kappaleena. Mingus kirjoitti kappaleen vastustukseksi Arkansasin kuvernöörille Orval Faubusille, joka yritti estää yhdeksän mustaihoisen teini-ikäisen opiskelun Little Rock Central High Schoolissa vuonna 1957.
Levy-yhtiö Columbia Records päätti, ettei kappaleesen sisällytetä sanoituksia, joten kappale nauhoitettiin instrumentaalikappaleeksi. Kappaleesta julkaistiin kuitenkin sanoitukset sisältävä versio vuoden 1960 albumilla Charles Mingus Presents Charles Mingus nimellä ”Original Faubus Fables”.
Elonkerjuu

| Elonkerjuu |
| --- | --- |
 Elonkerjuu esiintymässä Halkosaaressa juhannuksena 2019.
Tiedot
Toiminnassa:  1995–
Tyylilaji:  folk rock suomirock
Kotipaikka:  Komsi, Teuva, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Osku Ketola, laulu, viulu   Simo Ralli, sähkökitara, taustalaulu   Lenni Paarma, kitara, rummut, helistin, taustalaulu   Juha Lagström, laulu, kitara (2012–2017, 2024-) 
Entiset jäsenet:  Lauri Tähkä, laulu, akustinen kitara (1995–2011)  Johanna Koivu, viulu, piano, laulu (1999–2016)  Antero Naali, basso, laulu (1995-2023) 
Levy-yhtiö:  Little Big Records, 2001   Suomen Mediamusiikki Oy, 2002–2011   Universal Music Oy, 2006–2011   Sony Music, 2011–2018   Elofest Records, 2018–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elonkerjuu (vuoteen 2011 asti Lauri Tähkä & Elonkerjuu) on suomalainen yhtye, joka soittaa suomirockia, jossa on kansanmusiikista juurensa juontavia folk rock -vaikutteita. Pääosin teuvalainen yhtye aloitti uransa 1990-luvun puolivälissä Kuudennusmiehet-nimellä, kunnes 2000-luvun alussa yhtye alkoi käyttää nimeä Lauri Tähkä & Elonkerjuu-orkesteri.  Orkesteri-sana jäi pian nimestä pois.
Kaupallisen läpimurron yhtye teki vuonna 2006, kun albumia Maailma on renki myytiin platinalevyyn oikeuttava määrä. Samana vuonna yhtye menestyi myös yleisöäänestyksissä. Teemu Niukkasen ohjaama video ”Maailma on renki” saavutti kolmannen sijan Yleisradion Musiikki-tv:n ”Kaikkien aikojen paras kotimainen musiikkivideo” -äänestyksessä ja yhtye voitti Vuoden kotimaisen artistin Emma-palkinnon.
Yhtyeen seuraava albumi Tuhannen riemua saavutti kultalevyrajan julkaisupäivänään 19. syyskuuta 2007, platinarajan 22. syyskuuta ja tuplaplatinarajan 28. marraskuuta, 10 viikkoa julkaisupäivästä. Albumia myytiin syksyyn 2008 mennessä yli 120 000 kappaletta. 15. maaliskuuta 2011 yhtye ilmoitti laulajana toimineen Lauri Tähkän jättäneen yhtyeen. 31. tammikuuta 2012 uutisoitin, että yhtye valitsi Lauri Tähkän tilalle Juha Lagströmin. Elonkerjuu julkaisi 12. syyskuuta 2014 albumin Hehkuva Rauta. Sen kappaleita ovat muun muassa "Tanssi pois paha", "Tunnetta paljon" ja "Hehkuva rauta". Lisäksi viulistina toiminut Johanna Koivu on tehnyt uransa ensimmäisen sävellyksen levylle. Koivu jätti yhtyeen vuonna 2016 ja Lagström seuraavana vuonna. Uudeksi laulajaksi tuli Osku Ketola. Yhtyeen alkuperäinen basisti Antero Naali (oik. Marko Anttila) kuoli nopeasti edenneeseen sairauteen joulukuun lopussa 2023.
Yhtye palasi julkaisukantaan uudistuneella kokoonpanolla jossa Lenni Paarma hyppäsi rummuista kitaraan ja Juha Lagström palasi kokoonpanoon solistiksi.
Historiaa

Neljä Elonkerjuu-yhtyeen jäsentä esiintyi aiemmin Kuudennusmiehet-nimen alla. Uuteen yhtyeeseen tuli mukaan Johanna Koivu, jonka viulunsoitto toi yhtyeen sointiin eteläpohjalaisia pelimannivaikutteita. Alkuaikoina yhtyeen kappaleet pohjautuivat vanhoihin pohjalaisiin kansanlauluihin. Sittemmin kappaleiden säveltäjinä ja sanoittajina olivat yleensä Lauri Tähkä ja Simo Ralli. Kappaleet ”Pappi vainaa” ja ”Liekki” ovat Lenni Paarman tuotoksia.
Yhtyeen suosion kasvu perustui erityisesti ahkeraan keikkailuun ja sen synnyttämään puskaradioilmiöön. Yhtye panosti myös visuaaliseen näyttävyyteen ja varsinkin yhtyeen kotiseudulla Pohjanmaalla konsertit olivat erittäin tiivistunnelmaisia. Vahvan pohjalaisen identiteettinsä ja imagonsa ansiosta yhtyeen jäsenet saivat eri medioissa paljon huomiota myös kansanperinteen vaalijoina.
Yhtye lopetti toimintansa maaliskuussa 2011, muutama kuukausi sen jälkeen, kun sen oli ilmoitettu jäävän pitkälle tauolle. Lopettamispäätös oli yhtyeen muiden jäsenten mukaan yksin solisti Lauri Tähkän. Lauri Tähkä & Elonkerjuun viimeiseksi studioalbumiksi jäi syksyllä 2009 julkaistu Tänään ei huomista murehdita.
Heinäkuussa 2011 Elonkerjuu ilmoitti jatkavansa ilman Lauri Tähkää. Loppuvuodesta 2011 yhtye ilmoitti hakevansa uutta laulajaa sekä julkaisevansa uuden albumin vuonna 2012. Elonkerjuu teki myös levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Tammikuun lopulla 2012 uutisoitiin, että yhtyeen uudeksi laulajaksi on valittu Juha Lagström. Lagström jätti yhtyeen syksyllä 2017. Tätä ennen viulisti Johanna Koivu oli myös lähtenyt yhtyeestä. Uudeksi viulisti-solistiksi valittiin Osku Ketola. Samalla yhtyeen tyyli muuttui hieman. Sanoitukset vaihtuivat Etelä-Pohjanmaan murteesta yleiskielisiksi.
Historiaa > Myynti

Pistoja syrämmes (albumi) - 23 189 kappaletta (kultaa)
Komia on aina komia (albumi) - 26 976 kappaletta (kultaa)
Syntymähäjyt (albumi) - 30 170 kappaletta (platinaa)
Maailma on renki (albumi) - 68 543 kappaletta (tuplaplatinaa)
Tuhannen riemua (albumi) - 125 912 kappaletta (quatroplatinaa)
Tänään ei huomista murehdita (albumi) - 66 377 kappaletta (tuplaplatinaa)
Iholla (live-albumi) - yli 30 000 kappaletta (platinaa)
Kirkkahimmat 2000–2008 (kokoelma) - 60 772 kappaletta (platinaa)
Kerjuuvuodet 2000-2007 (DVD) - 9 782 kappaletta (kultaa)
Hetkeksi en sulle rupia (single) - yli 5 000 kappaletta (kultaa)
Pauhaava sydän (single) - 13 729 kappaletta (kultaa)
Suudellaan (single) - 9 224 kappaletta (kultaa)
Tuotanto > Albumit

Pistoja syrämmes (2001)
Komia on aina komia (2003)
Syntymähäjyt (2004)
Maailma on renki (2006)
Tuhannen riemua (2007)
Tänään ei huomista murehdita (2009)
Ilon pirstaleet (2012)
Hehkuva rauta (2014)
XX (2019)
Palkintoja

Iskelmän vuosiäänestyksessä 2009 vuoden yhtye ja vuoden viihdyttäjä sekä palkinto vuoden myydyimmästä albumista. Yhtye voitti myös vuoden 2009 Radio Gaalassa kategorian vuoden kotimainen yhtye.
Lauri Tähkä & Elonkerjuu voitti Emma-gaalassa vuoden kotimainen artisti -kategorian vuosina 2006–2010. Vuonna 2012 yhtye voitti palkinnon Elonkerjuu-nimellä.
Kirjallisuutta

Laaksonen, Heli: Ilo joka elättelöö: Lauri Tähkä ja Elonkerjuu.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22531-7
Ralli, Simo: Ralli radalla.  Helsinki:  Like, 2010.  ISBN 978-952-01-0503-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen kotisivut
Ylen Elävä arkisto: Lauri Tähkä ja Elonkerjuu (haastattelu)
Ylen Elävä arkisto: Lavalla Lauri Tähkä ja Elonkerjuu
Syntymähäjyt faniklubi
| n k Elonkerjuu |
| --- | --- |
 Osku Ketola  Simo Ralli   Lauri Tähkä  Johanna Koivu  Juha Lagström  Antero Naali 
Studioalbumit:  Pistoja syrämmes  Komia on aina komia  Syntymähäjyt  Maailma on renki  Tuhannen riemua  Tänään ei huomista murehdita  Ilon pirstaleet  Hehkuva rauta  XX 
Livealbumit:  Iholla 
Kokoelmat:  Kirkkahimmat 2000–2008  Poikavuodet  30 Kultakimpaletta  Parhaat! Vuodet 2002–2004 
EP:t:  Suukkoa vai puukkoa  XX – Sydän edellä  XX – Sydän verellä  XX – Ikitie 
Singlet:  ”Martinlunnin Jukka”  ”Ihana impi”  ”Mettumaari”  ”Juomaripoika”  ”Papukaija”  ”Istu tyttöni polvelle”  ”Tyttörukka”  ”Piian nappula”  ”Maailma on renki”  ”Rakkaus ei oo pysyvää”  ”Pitkät pellot”  ”Hyvästi”  ”Hetkeksi en sulle supia”  ”Pauhaava sydän”  ”Kimpale kultaa”  ”Rakasta rintani ruhjeille”  ”Reikäinen taivas”  ”Suudellaan”  ”Kylkeen kyhnytä”  ”Suojaan kaikelta”  ”Rakasta mua”  ”Taivas on tumma ja tahmee”  ”Rakasta mua” (Live)  ”Sanoit että minäkin” (Live)  ”Viistäköön siipeni maata”  ”Surun ja ilon kaupunki”  ”Viiltävä ikävä”  ”Tanssi pois paha”  ”Tunnetta paljon”  ”Hehkuva rauta”  ”Saanhan mä tulla viereesi”  ”Mä oon oikees”  ”Kotkasydän”  ”Elämäntuli”  ”Kipinöivä taivas”  ”Sydän edellä”  ”Komian tähren”  ”Ihollani aina”  ”Tulessa”  ”Pohjanneito” 
DVD:t:  Kerjuuvuodet 2000–2007  Iholla 
Musiikkivideot:  ”Martinlunnin Jukka”  ”Papukaija”  ”Maailma on renki”  ”Pauhaava sydän”  ”Rakasta rintani ruhjeille”  ”Suudellaan”  ”Kylkeen kyhnytä”  ”Viistäköön siipeni maata”  ”Surun ja ilon kaupunki”  ”Viiltävä ikävä”  ”Tanssi pois paha”  ”Tunnetta paljon”  ”Rakkaus jatkua saa”  ”Saanhan mä tulla viereesi”  ”Kotkasydän”  ”Elämäntuli”  ”Kipinöivä taivas”  ”Sydän edellä” 
Katso myös:  diskografia 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Lauri Tähkä
Johanna Koivu
Vadim Fadejev

Vadim Ivanovitš Fadejev (ven. Вадим Иванович Фадеев; 25. joulukuuta 1917 – 5. toukokuuta 1943) oli neuvostoliittolainen taistelulentäjä ja hävittäjä-ässä. Kapteenin sotilasarvoisena hän taisteli 16. GIAP:ssa, lentäjätovereinaan muun muassa Aleksandr Pokryškin sekä Grigori Retškalov. Fadejev lensi aluksi I-16-konetyypillä sekä sittemmin Curtiss P-40 Kittyhawkilla ja P-39 Airacobralla. Fadejev kaatui vuonna 1943 saksalaisten Me 109 -parvea vastaan taistellessaan. Hän saavutti Neuvostoliiton sankarin arvon kaatumisensa jälkeen. Matalahyökkäyksistään tunnetun Fadejevin kutsutunnus ja lempinimi oli Boroda eli Parta. Fadejev saavutti vähintään 20 (17+3) pudotusta ja toimi lentueen päällikkönä 16. GIAP:ssa. Lisäksi hän aiheutti vastustajalle, Natsi-Saksan Wehrmachtille suurta tuhoa maataistelulennoillaan, tuhoamalla useita sen ajoneuvoja.
Eymundin saaga

Flateyjarbok
Eymundin saaga (Eymundar þáttr hrings) on lyhyt norjalainen
saaga, josta on säilynyt kaksi versiota. Toinen on Eymundar þáttr hrings Flateyjarbókissa ja toinen on esittely saagassa Yngvars saga víðförla.  Suurin ero näiden versioiden välillä on se, että Eymundar þáttr hrings saagassa sankari on norjalainen. Sen sijaan Yngvars saga víðförla kertoo hänen olleen ruotsalainen.
Saaga on kirjoitettu 1387–1394. Siinä kerrotaan varjagien seikkailuista Jaroslav I Viisaan palveluksessa. Hän oli Vladimir Suuren poika, joka nousi valtaan syrjäyttämällä kaikki veljensä.
Tarina

Eymundin saagan mukaan viikingit kuulivat Valdimarin eli Vladimir Suuren kuolemasta vuonna 1015. Viikingit päättivät lähteä Rusin maalle Eymund Hringssonin johdolla. Eymund kertoi miehilleen: "Rusia hallitsee 3 veljestä: Buritslav (Svjatopolk I), joka sai suurimman osan isänsä omaisuudesta ja hän on veljeksistä vanhin. Toisen nimi on Jaritsleiv
(Jaroslav I Viisas) ja kolmannen nimi on Vartilav. Buritslavilla on Könugard , joka on Gardarikin paras ruhtinaskunta, Jaritsleiv hallitsee Holmgardia ja kolmas Vartilav Polotskia sekä sitä ympäröiviä alueita."
Saagan kirjoittaja mainitsee kaupunkien nimet (nykyiset: Kiova, Novgorod, Polotsk), mutta ei ruhtinaskuntia. Tässä hän kertoo Könugardin olevan ríki eli valtakunta (tai ruhtinaskunta). Sen sijaan Holmgardista hän ei siten mainitse. Polotsk on tarinassa kaupunki, josta hän sanoo yleisesti, että "myös kaikki se alue, joka on sen ympärillä". Kirjoittajalle on ollut selvää, että Rus oli jakaantunut 1000-luvun alussa kolmeen maahan: Kiovan, Novgorodin ja Polotskin ruhtinaskuntiin. Lopussa hän mainitsee myös Jaroslavin vaimon, Ingegerdin, saamasta Inkerin maalahjasta 1019.
Kirjoittaja mainitsee Holmgardin olevan "paras osa Gardarikia". Könugardin mainitsee olevan "toisen hyvän ruhtinaskunnan". "Ingegerd sanoi Jaritsleiv-kuninkaalle, että hänellä on Gardarikin paras osa eli Holmgard, Vartilaville Könugard. Mutta Polotsk ja alue ympärille annetaan Eymund-kuninkaalle ja hän tulee sen kuninkaaksi."
Eymundin saaga kertoo Boriksen murhasta, mutta sanoo syylliseksi Svjatopolkin sijaan Jaroslavin.
Katso muualta

Boris ja Gleb
Exlibris

Exlibris kirjanomistajan merkki
Exlibris (lat.  ex libris "kirjakokoelmasta") on kirjan ensiölehdelle liimattava kirjanomistajan merkki, joka yleistyi renessanssin aikana. Tunnuksessa on yleensä omistajan nimikirjaimet sekä vaakuna tai muu kuvio ja mahdollisesti lyhyt teksti.
Nimitys tulee latinankielisistä sanoista ex libris, jotka tarkoittavat kirjaimellisesti kirjoista, merkitystä laajentaen myös kirjojen joukosta eli kirjastosta. Merkissä teksti on aina kahdessa osassa, muodossa ex libris, jolloin L voi olla myös iso kirjain; käsitteenä exlibris-sana kirjoitetaan yhteen. Merkin oikeaoppinen paikka on kirjan etusisäkannessa, sen vasemmassa yläkulmassa, mutta sääntö ei ole enää tiukka. Kirjan kaunistukseksi tarkoitettu exlibris voidaan kiinnittää myös oikeaan ylänurkkaan, ettei se jää  paperikannen läpän taakse piiloon.
Exlibrikset ovat omalta osaltaan  olleet liittämässä kirjaa ja kuvataiteita yhteen. Exlibrikset ovat parhaimmillaan pienoistaidetta, joita aikaisemmin saivat suunnitella vain tietyt taiteilijat. Nykyisin exlibriksiä suunnittelevia taiteilijoita on lukuisia. Aihe merkkiin tulee aina kirjan haltijan mukaan eli aihe yleensä symboloi asioita, jotka ovat merkin omistajan elämässä tärkeitä, kuten ammattia, harrastuksia, kotiseutua, sukua, arvoja tai muita merkin omistajaan liittyviä asioita.
Entisaikoina exlibriksiä ei saanut tehdä ja suunnitella kuka vain, mutta nykyaikana lupa exlibriksien piirtämiseen on vapautunut oppipoika–kisälli–mestari -järjestelmän jäätyä pois. Yksinkertaisia exlibriksiä on jopa myytävänä painotuotteina kaupoissa. Näistä merkeistä ei kuitenkaan todellinen exlibris-harrastaja tai -keräilijä innostu, vaan katsoo ne tusinatuotteiksi.kenen mukaan? Itseään ja kirjojaan arvostava henkilö piirtää exlibriksensä joko itse tai, kuten useimmiten, tilaa sen kuvataiteilijalta.kenen mukaan? Aikaisemmin exlibrikset olivat erittäin arvostettuja kuvittajan suunnittelemia ja piirtämiä merkkejä, ja nykyisinkin exlibris voi olla pieni taidegrafiikan uniikkilehti.
Tunnettuja suomalaisia exlibris-taiteilijoita ovat olleet Akseli Gallen-Kallela, Hugo Simberg ja Erkki Tanttu.
Exlibristen keräily on suosittua asian harrastajien ja bibliofiilien keskuudessa.
Kirjallisuutta

Kinos, Mirjam: Exlibris, Pohjoinen , 1989. ISBN 951-749-090-9
Allen, Charles D., American Book-Plates (Arno 1968).
Arellanes, Audrey S., ed., Bookplates (Gale Res. 1971).
Arellanes, Audrey S., Bookplates in the News (Gale Res. 1986).
Faber, Bookplates in Britain (1984).
Johnson, Fridolf, A Treasury of Bookplates from the Renaissance to the Present (Dover 1978).
Jones, Louise S., Human Side of Bookplates (Ward Ritchie Press 1959).
Shickell, Edward H., Bookplates for Libraries: Contemporary Designs for School, Public, College and University Libraries (Beacham 1968).
Sibbett, Ed, Children's Bookplates and Labels (Dover 1977).
Ellilä, E. J., Suomalaisia kirjanomistajanmerkkejä. (Gummerus 1938)
Ellilä, E. J., Tämä on minun exlibrikseni : uusia suomalaisia kirjanomistajanmerkkejä. (Gummerus 1949)
Erkki Tantun Exlibriksiä, (Tuli 1948)