stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laazari

| Laazari Лазарево, Lazarevo Loazari, Loazarinkylä |
| --- | --- |
 Pyhän Eliaan tsasouna.
 Laazari
 Koordinaatit: 63°34′22″N, 32°58′14″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Paatene
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Laazari (myös Laasari; ven. Ла́зарево, Lazarevo; karjalaksi Loazari, Loazarinkylä) on entinen kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla noin 50 kilometriä Paatenesta luoteeseen.
Paatenen pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran nimellä Lulozero vuoden 1588 tienoilla. Vuoden 1597 verokirjan mukaan siellä oli neljä taloa. Vuonna 1765 taloluku oli kasvanut kahteentoista. 1900-luvun alussa Laazari kuului Paatenen volostin Särkijärven kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 20 taloa, 122 asukasta ja koulu. Neuvostoaikana perustettiin Seesjärven piiriin kuulunut Laazarin kyläneuvosto, johon kuuluivat myös Honkaniemen, Kuusiniemen, Lytän, Nesterinvaaran, Pölkkylän ja Tšiassalmen kylät sekä Voloman metsätyömaa. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 599 asukasta, joista kymmenen oli venäläisiä ja loput karjalaisia. Toisen maailmansodan jälkeen Laazari liitettiin Särkijärven kyläneuvostoon.
Laazarilla on historiallisen asutuksen status. Sen 1500-luvulla pystytetty Pyhän Eliaan tsasouna on valtakunnallinen suojelukohde. Muita rakennusmuistomerkkejä ovat vanhat talousrakennukset..
Laconicum

Roomalaisen linnoituksen Laconicumin rauniot Cumbriassa
Laconicum (lat., ”spartalainen (sauna)”) oli hellenistisen ajan ja varhaisen roomalaisen kylpylän kuumin huone. Se oli yleensä muodoltaan pyöreä kupolilla varustettu tila, jossa lämpötila pystyttiin kohottamaan enimmillään 70 celsiusasteeseen. Myöhempinä aikoina useat laconicumit muutettiin uima-altaiksi.
L-6 Karbonari

| L-6 Karbonari |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Nikolajevin eteläinen telakka, Nikolajev
Kölinlasku:  15. maaliskuuta 1929
Laskettu vesille:  3. marraskuuta 1932
Palveluskäyttöön:  9. toukokuuta 1933
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 18. huhtikuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  989 t (pinnalla) 1 276 t (sukellus)
Pituus:  78,0 m
Leveys:  7,2 m
Syväys:  3,96 m
Koneteho:  2 × 42BM6-dieselmoottoria, 2 200 bhp (pinnalla) 2 × PG-84/50-sähkömoottoria 1 300 hv
Nopeus:  16,5 solmua (pinnalla) 9,0 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  1 000 nm@15,5 solmua (pinnalla) 150 nm@3 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  6 × torpedoputkea 1 × B-2-tykkiä 1 × 37 mm 11-K -ilmatorjuntatykki
L-6 Karbonari (ven. Карбонарий) oli vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa tilattu Leninets-luokan sukellusvene.
Valmistus

Sukellusvene tilattiin vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa Nikolajevista Nikolajevin eteläiseltä telakalta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1930 telakkanumerolla S-33. Vene laskettiin vesille 3. marraskuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 9. toukokuuta 1933.
Palvelus

Alus upotettiin 18. huhtikuuta 1944.
Mariaanienlentäväkoira

| Mariaanienlentäväkoira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Hedelmälepakot Pteropodidae
Suku::  Lentävätkoirat Pteropus
Laji::  mariannus
Kaksiosainen nimi
 Pteropus mariannus  Desmarest, 1822 
Synonyymit
 Pteropus keraudren Quoy & Gaimard, 1824  Pteropus vanikorensis Quoy & Gaimard, 1830 
 Mariaanienlentävänkoiran levinneisyys
Alalajit
 P. m. mariannus  P. m. paganensis  P. m. ulthiensis 
Katso myös
   Mariaanienlentäväkoira Wikispeciesissä   Mariaanienlentäväkoira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mariaanienlentäväkoira eli marianasaartenlenkko (Pteropus mariannus) on Tyynenmeren saarilla elävä lepakkolaji. Se on sosiaalinen laumaeläin, ja on muiden hedelmälepakoiden tapaan kasvinsyöjä. Laji tunnetaan Mariaaneilla nimellä fanihi. Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti lajille uutta suomenkielistä nimeä ”mariaanienlenkko”.
Koko ja ulkonäkö

Mariaanienlentäväkoiran ruumiinpituus on 19,5–24 senttiä ja paino 330–577 grammaa. Siipien kärkiväli on 86–106,5 senttiä ja kyynärvarsien pituus on 3,4–5,4 senttiä. Koiraat ovat yleensä hieman suurempia kuin naaraat. Turkki on tavallisesti tummanruskea, mutta kaulaa ympäröi kullanruskea rengas. Väritys vaihtelee hieman iän mukaan. Siellä täällä turkkia on myös hopeanvärisiä karvoja. Pään väritys vaihtelee ruskeasta tummanruskeaan. Lepakon koiramaisessa päässä on suuret silmät ja pienet, pyöreät ja pystyt korvat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Mariaanienlentäväkoiraa tavataan kolmena alalajina Tyynenmeren saarilla Guamilla, Mikronesiassa, Pohjois-Mariaaneilla sekä Japanin Riukiu-saarilla, Okinawalla. Levinneisyys vaihtelee alalajeittain, eikä kaikkien alueiden lepakoiden alalajia tiedetä.
Lajin elinympäristöä ovat trooppiset ja subtrooppiset metsät ja rannikon mangrovemetsät.
Elintavat

Mariaanienlentäväkoirat ovat laumaeläimiä ja elävät yleensä suurina yhdyskuntina. Ne lepäilevät puiden latvustoissa ja ovat aktiivisia myös päiväsaikaan, etenkin aamulla. Kun ne eivät etsi ruokaa, ne huoltavat turkkiaan ja lentopoimujaan. Päivisin ne harrastavat myös yhteissukimista ja nukkuvat sekä merkitsevät reviiriään jättämällä hajumerkkejä. Osa koiraista on yksineläjiä ja oleskelee yhdyskunnan reunoilla. Ne voivat elää myös poikamiesryhminä tai muodostaa naaraista haaremin itselleen, jota ne puolustavat muilta koirailta varjellakseen lisääntymisoikeuttaan. Haaremi koostuu yleensä 2–15 naraasta. Mariaanienlentäväkoirat ovat paikkaeläimiä, mutta voivat kuitenkin tehdä pitkiäkin vaelluksia ja lentää saarelta toiselle. Pelkät ruoanhakumatkatkin saattavat olla 10–12 kilometrin mittaisia.
Mariaanienlentäväkoira on kasvinsyöjä, joka syö erityisesti hedelmiä, mutta myös lehtiä ja kukkia. Ne pitävät paljon viikunoista, mutta myös banaaneista, papaijoista, kermaomenista, guavoista, leipäpuun ja kairapalmun hedelmistä. Lepakot ovat asuinsaartensa tärkeitä kasvien pölyttäjiä ja siementen levittäjiä.
Mariaanienlentävätkoirat voivat lisääntyä vuoden ympäri. Parittelu tapahtuu yleensä päivällä, joskus öisin. Naaraan kantoaika kestää 4,5–6 kuukautta, ja naaras saa tavallisesti yhden poikasen vuodessa. Poikasta imetetään 5 kuukautta, ja poikanen on sukukypsä 2–3-vuotiaana.
Uhat ja suojelu

Mariaanienlentäväkoira luokitellaan erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Sitä on metsästetty erityisesti ruoaksi sekä lepakoiden aiheuttamien satovahinkojen takia. Laji on paikallinen herkku, ja laitonta pyyntiä esiintyy edelleen. Lepakot ovat kärsineet myös alkuperäismetsien muokkauksista viljelykseen ja sotilasalueiksi. Lajia haittaavat myös luonnonkatastrofit ja saarille tuodut kasvinsyöjänisäkkäät ja ruskopuukäärmeet (Boiga irregularis). Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I ja on United States Fish and Wildlife Servicen uhattujen lajien listalla.
Aiheesta muualla

Fanihi Mariana fruit bat[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Fruit Bat (Pteropus mariannus mariannus) Fish and Wildlife Service (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1765832  Wikispecies: Pteropus mariannus  ADW: Pteropus_mariannus  ARKive: pteropus-mariannus  BOLD: 648662  CoL: 4Q32R  EoL: 327675  GBIF: 5218697  iNaturalist: 40925  IRMNG: 10857761  ITIS: 180035  IUCN: 18737  MDD: 1004475  MSW: 13800326  NCBI: 522447  Observation.org: 87007  Open Tree of Life: 340692  Paleobiology Database: 432160  Species+: 8325
Labiaali

Labiaaleiksi kutsutaan äänteitä, joita äännettäessä huulet sulkeutuvat (labiaaliset klusiilit) tai niillä syntyy hälyä (labiaaliset nasaalit ja frikatiivit). Bilabiaalisia äänteitä ovat esimerkiksi suomen klusiilit p ja b sekä nasaali m, labiodentaalisia frikatiivi f ja puolivokaali v.
René Laënnec

| René Laënnec |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. helmikuuta 1781 Quimper, Bretagne, Ranska
Kuollut: 13. elokuuta 1826 Kerlouarnec, Bretagne, Ranska
Kansalaisuus:   ranskalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Hôpital de la Charité (1804)
Väitöstyön ohjaaja:  Jean Corvisart
Instituutti:  Hôpital Necker Collège de France
Tutkimusalue:  lääketiede
Tunnetut työt:  stetoskooppi, Laënnecin kirroosi, Laënnecin veritulppa
René-Théophile-Hyacinthe Laënnec (17. helmikuuta 1781 – 13. elokuuta 1826) oli ranskalainen lääkäri, joka keksi vuonna 1816 stetoskoopin, jolla voidaan tutkia tarkasti potilaan hengitystä.
Laënnec syntyi vuonna 1781 Bretagnessa, Luoteis-Ranskassa. Hänen isänsä oli epäonninen lakimies ja äitinsä varhaisen kuoleman vuoksi hänen enonsa lääketieteen professori G. F. Laënnec käytännössä hoiti kasvatuksen. Valmistuttuaan vuonna 1804 tohtoriksi Hôpital de la Charité -lääketieteenoppilaitoksesta hän oli töissä eri laitoksissa. Pitempiaikaisempi työpaikka löytyi Hôpital Neckeristä, jossa hän oli töissä 1814–1822. Collège de Franceen professoriksi pääseminen oli syy lähteä Neckeristä vuonna 1822. Hän kuoli tuberkuloosiin Bretagnessa vuonna 1826 vetäydyttyään sitä ennen professuuristansa.
Oman kertomuksensa mukaan hän keksi stetoskoopin kun vuonna 1816 hänen vastaanotolleen saapui nuorehko naispotilas, joka valitteli sydäntänsä. Laënnec huomasi olevansa ongelmallisessa tilanteessa, sillä tavallisesti sydäntä kuulosteltiin painamalla korva potilaan rintaa vasten. Tällainen menettely tulkittaisiin naisen ollessa potilaana siveettömäksi. Pian hän kuitenkin äkkäsi käyttää rullalle käärittyä paperikääröä, jonka toisen pään hän asettaisi potilaan rinnalle ja toisen omaan korvaansa. Laënnec totesi tämän toimivan yllättävän hyvin, ja se toimi jopa paremmin kuin vanhempi menetelmä. Laënnecin keksintö tuli nopeasti ammattilaisten tietoisuuteen, kun hänen kirjoittamansa teksti käännettiin vuonna 1821 englanniksi ja kaksi vuotta myöhemmin se julkaistiin Yhdysvalloissa. Stetoskoopista tuli nopeasti lääkärin perustyöväline.
L.A. Story

| L> A. Story |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mick Jackson
Käsikirjoittaja:  Steve Martin
Tuottaja:  Daniel Melnick
Säveltäjä:  Peter Rodgers Melnick
Kuvaaja:  Andrew Dunn
Leikkaaja:  Richard A. Harris
Pääosat:  Steve Martin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  TriStar Pictures, Carolco Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  1991
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
L. A. Story on Mick Jacksonin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen fantasiakomedia vuodelta 1991. Sen on käsi­kirjoittanut mies­pääosaa esittävä koomikko Steve Martin.
Elokuva kertoo Los Angelesissa työskentelevän, koomisia sää­tiedotuksia tekevän tv-meteorologin elämästä episodimaisesti. Neuvoja rakkaus­elämässä hänelle antaa tienvarren valotaulu. Miehen entistä nais­ystävää esittää Marilu Henner, uudempia löytöjä ovat nuori ja villi SanDeE* (Sarah Jessica Parker) ja keski-ikäinen britti­toimittaja Sara (Victoria Tennant, joka oli tuolloin Steve Martinin vaimo myös oikeassa elämässä). Saran brittiläistä ex-miestä esittää Richard E. Grant.
Elokuvassa nähdään kreditoimattomia cameo­rooleja Chevy Chaselta, Woody Harrelsonilta, Paula Abdulilta, Martin Lawrencelta, Rick Moranisilta ja Terry Jonesilta. John Lithgow’n ja Scott Bakulan cameot eivät päätyneet elokuvan lopulliseen versioon.
Elokuvassa kuullaan kolmea Enyan kappaletta: ”On Your Shore”, ”Exile” ja ”Epona”.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Martin  | … |  Harris K. Telemacher   |
|  Victoria Tennant  | … |  Sara McDowel   |
|  Richard E. Grant  | … |  Roland Mackey   |
|  Marilu Henner  | … |  Trudi   |
|  Sarah Jessica Parker  | … |  SanDeE*   |
|  Susan Forristal  | … |  Ariel   |
|  Kevin Pollak  | … |  Frank    |
|  Sam McMurray  | … |  Morris   |
|  Patrick Stewart  | … |  herra Perdue   |
|  Andrew Amador  | … |  uutisankkuri Bob   |
|  Gail Grate  | … |  uutisankkuri Gail   |
|  M.C. Shan  | … |  räppäävä tarjoilija   |
Vastaanotto

L.A. Story sai myönteisiä arvioita kriitikoilta ja menestyi hyvin teattereissa. Vuonna 2008 The Los Angeles Timesin asiantuntija­äänestyksessä se nimettiin 20. parhaaksi Los Angelesista kertovaksi elokuvaksi viimeisten 25 vuoden aikana.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi kutsui L.A. Storya ”hykerryttäväksi aikuisten saduksi” ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

L.A. Story Internet Movie Databasessa (englanniksi)
L.A. Story Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:L.A. Story
Käännös suomeksi
Lagórthi

| Viiniköynnös (Vitis vinifera ’Lagórthi’)> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Rosopsida
Lahko::  Vitales
Heimo::  Viiniköynnöskasvit Vitaceae
Suku::  Viiniköynnökset Vitis
Laji::  Viiniköynnös vinifera
Lajike::  ’Lagórthi’
Kolmiosainen nimi
 Vitis vinifera ’Lagórthi’ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lagórthi (kreik. Λαγόρθι) on kreikkalainen viinin valmistukseen käytettävä valkoinen viinirypälelajike. Lagórthia kasvatetaan erityisesti Kalávrytan seudulla Peloponnesoksen niemimaalla. Muutoin lajike on suhteellisen vähän tunnettu.
Odert Lackschéwitz

Odert Harald Lackschéwitz (13. lokakuuta 1930 Liepāja, Latvia – 11. kesäkuuta 2009 Helsinki) oli latvialaissyntyinen valokuvaaja, joka erikoistui Suomessa 1970–1990-luvuilla näyttävien diaohjelmien eli multivisioiden tuotantoon.
Maatalouskorkeakoulua Saksassa käynyt Lackschéwitz tuli Suomeen työharjoitteluun Hankkijan koetilalle Tuusulan Hyrylään 1952. Hän löysi Suomesta vaimon ja he asuivat Riihimäellä 1954–1963. Hän toimi aluksi Tilauskuva Oy:n laboratoriopäällikkönä ja valokuvaajana, sitten 1956–1962 Filmiyhtymä Oy:n kuvaajana ja laboratorion johtajana. Vapaa-aikanaan Lackschéwitz kuvasi kotikaupunkiaan lähes päivittäin, ja Riihimäen kaupunginmuseon kokoelmiin on kertynyt noin 700 Lackschéwitzin valokuvaa.
Vuonna 1962 Lackschéwitz perusti oman yrityksen, Codia Oy:n, joka kilpaili aluksi Filmiyhtymän kanssa koulujen opetusdiasarjojen ja -rainojen tuottajana, filmimateriaalien kehityspalveluissa ja diakuvien suurentajana. Isoimmillaan Codia Oy työllisti 30 henkilöä ja valmisti puolitoista miljoonaa diakuvaa vuodessa. 1970-luvun alussa Codia erikoistui multivisio-ohjelmien tuotantoon ensimmäisten joukossa Suomessa. Vuonna 1982 yrityksen nimeksi tuli Multivisiostudio Odert Lackschéwitz Oy. Multivisioaikakauden eräs huipentuma suomalaisittain oli Lackschéwitzin 120 diaprojektorilla toteuttama Suomi–Finlandia-multivisio Sevillan maailmannäyttelyyn 1992.
Lackschéwitzin kuvia on nähty Suomen Kameraseurojen Liiton näyttelyissä vuodesta 1956 alkaen. Jo vuonna 1958 hänet palkittiin harrastajavalokuvaajien kansainvälisellä AFIAP-arvonimellä. Hän piti yksityisnäyttelyitä kuten Pienet Hetket Helsingissä –multivisio Tukholmassa 1971 ja Kotimaa tää Pohjoinen Helsingin tuomiokirkon kryptassa 1986. Kesällä 1996 Lackschéwitz oli mukana Oriveden Purnun näyttelyssä, ja vuonna 2008 Riihimäen kaupunginmuseo kokosi näyttelyn yli sadasta hänen 1950-luvun lopun ja 1960-luvun alun kuvistaan eri puolilta kaupunkia.
Photorent-yhtiönsä kustantamana Lackschéwitz julkaisi 1990-luvulla kaksi valokuvakirjaa Suomesta.
Kuvateoksia

Odert Lackschéwitz (valokuvat) ja Lassi Nummi (teksti): Natura Finlandiae. Luoma: Oy Photorent Ltd, 1992.
Odert Lackschéwitz (valokuvat) ja Jukka Pellinen (teksti): Figura Finlandiae. Espoo: Oy Photorent Ltd, 1995.
Esko Könönen

| Esko Könönen |
| --- | --- |
 Esko Könönen vuonna 1961
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. lokakuuta 1930 Sortavala, Suomi
Kuollut: 5. lokakuuta 1983 (52 vuotta) Lahti
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1940-luku – 1980-luvun alku
Tyylilajit:  viihdemusiikki
Soittimet:  harmonikka
Levy-yhtiöt:  Philips, Blue Master, Finnlevy, PSO, LeBaron
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Esko Kalevi Könönen (17. lokakuuta 1930 Sortavala – 5. lokakuuta 1983 Lahti) oli suomalainen harmonikkataiteilija.
Koulutus

Esko Könönen syntyi Sortavalassa, josta perhe muutti Joensuuhun Eskon ollessa pikkupoika. Esko tiesi jo poikavuosinaan, että hänestä tulisi nimenomaan harmonikansoittaja, ja hän esiintyi jo sotavuosina viihdytyskiertueilla rintamalla. Könönen opiskeli harmonikansoittoa muun muassa Eino Lajusen ja Viljo Vesterisen johdolla. Hän oli tekemisissä myös Lasse Pihlajamaan kanssa. Kun Könönen meni keikalle Joensuuhun, hän meni Pihlajamaan hotellihuoneeseen kysymään neuvoja soittamiseen.
Ura ja saavutukset

Könönen voitti Suomen harmonikkamestaruuden kolme kertaa vuosina 1947, 1959 ja 1960, jonka lisäksi hän oli viides harmonikansoiton maailmanmestaruuskilpailuissa Helsingissä 1965. Hän oli myös voittoisassa Suomi-Ruotsi harmonikkamaaottelujoukkueessa vuonna 1961 yhdessä Kalevi Nyqvistin ja Reijo Walleniuksen kanssa.
Hän teki lukuisia levytyksiä, toimi tanssimuusikkona, harmonikansoiton opettajana, sekä kotimaan lisäksi konsertoi Yhdysvalloissa, Neuvostoliitossa ja Saksassa. Esko Könönen piti omien sanojensa mukaan klassisesta ja ranskalaisesta musette-musiikista, mutta perheen elatuksen vuoksi joutui soittamaan pääosin tanssimusiikkia. Youtubessa on hänen esittäminään mm. kaksi musette-valssia, Soir de Paris ja Teema tv-sarjasta Komisario Maigret, jotka hän levytti 1960-luvun jälkipuoliskolla nuoremmalta mestarilta Kaarlo Vihiseltä lainaamallaan, tiettävästi Suomen ainoalla erikoisrakenteisella Scandalli Professional- harmonikalla. Hän soitti myös oman trionsa kanssa johon hänen lisäkseen kuuluivat veljensä Lasse Könönen ja Erkki Ihalainen. Hän soitti myös duettoja Taito Vainion ja Kaarlo Vihisen kanssa. Lisäksi hän sävelsi muutamia harmonikkakappaleita.
Esko Könösen kohtaloksi koitui se, että hän joutui toimimaan sinä aikana, jolloin harmonikkamusiikki oli suureksi osaksi menettänyt yleisen arvostuksensa pop- ja rockmusiikin paineessa. Muusikkokollegoiden mielestä Könönen oli liian taitava taustamuusikoksi ja olisi tarvinnut enemmän tukea voidakseen kehittyä huippuluokan konserttiesiintyjäksi.
Levyjä

Mestaritangoja (1960 Philips)
Mestarivalsseja (1960 Philips)
Konsertti LP (1968 Blue Master, mukana kappaleissa "Il Treno" ja "Bianco e Nero" Kaarlo Vihinen)
Tanssimusiikkia (1968 Blue Master)
Esko Könönen LP (1969 Blue Master)
Sininen hetki (1975, Finnlevy)
Kesän muistot (1976, PSO; yhdessä Lasse Könösen ja Erkki Ihalaisen kanssa)
Täysin palkein (1983, LeBaron Music)
Unohtumattomat – Hanurin taitureita 2 (levyllä mukana Esko Könönen, Matti Viljanen, Jorma Juselius ja Taito Vainio) (1994, Warner Music)
Aiheesta muualla

Esko Könösen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Lactantius

Seinämaalaus, joka todennäköisesti esittää Lactantiusta.
Lactantius Caecilius (Caelius?) Firmianus (noin 250–320) oli kristillinen kirjailija ja apologeetti. Hän syntyi Pohjois-Afrikassa ja oli kristityn apologeetin Arnobiuksen oppilas. Lactantius toimi aluksi retoriikan opettajana ja myöhemmin keisari Diocletianuksen aikana korkeassa virassa Nikomedeiassa, missä hän kääntyi kristinuskoon ja joutui luopumaan virastaan vuonna 303. Konstantinus Suuren aikana Lactantius oli keisarin vanhimman pojan Crispuksen opettaja.
Kristityksi käännyttyään Lactantius kirjoitti useita teoksia. Hän siteerasi usein klassisen kauden kirjailijoita, etenkin Ciceroa, ja tämän takia häntä kutsuttiin renessanssin aikana kristityksi Ciceroksi. Lactanius oli yksi litteä maa-ajatuksen kannattajista.
Genevieve Gobillot'n ja K.-H. Ohligin mukaan Koraanista löytyy Lactantiukselta saatua aineistoa.
Teokset

De opificio Dei ('Jumalan luomistyöstä', ei suomennettu)
Divinae institutiones ('Uskonoppi', ei suomennettu)
De ira Dei ('Jumalan vihasta', ei suomennettu)
De mortibus persecutorum ('Vainoojien kuolemasta', ei suomennettu)
Kääntämisen mahdottomuus

Kääntämisen mahdottomuus tai kääntymättömyys tarkoittaa sitä, ettei yhtä kieltä voi kääntää tarkasti toiselle. Tämä johtuu siitä, että sanasta sanaan kääntäminen tuottaa tekstejä, jotka eivät ole mitään kieltä. Jotta käännettävästä tekstistä tulisi sujuvaa, niin useimmiten käännöksissä on tarkoituksenmukaista pyrkiä käyttäjälle välittyvän informaation pysymiseen samana ja muokata käännettäessä sisällön sanoja ja rakenteita.
Kääntäminen on sitä vaativampaa, mitä suuremmassa määrin teksti nojaa muotoon: esimerkiksi runot, sanaleikit, sananlaskut, sutkaukset, lorut, mainos- ja iskulauseet ovat vaikeita käännettäviä tekstilajeja. Kun käännettävän tekstin muoto on sisältöä tärkeämpi eikä käännettäessä tekstin merkitystä pyritä välittämään, niin usein käännös lähestyy uudelleenkirjoittamista ja puhutaan valekäännöksestä. Laulutekstit lukeutuvat monesti valekäännösten joukkoon.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Kääntäminen on teoriassa mahdotonta, mutta käytännössä suhteellisen mahdollista. | ” |
– Georges Mounin.
Keinoja käännösongelman ratkaisemiseksi

Useimmiten sana tai ilmaus, jota pidetään mahdottomana kääntää, onkin sanastollinen aukko eli lähdekielen sanalle tai ilmaukselle ei voida löytää yhtä kohdekielen sanaa tai ilmausta. Kääntäjällä on kuitenkin käytössään useita keinoja tällaisen käännösongelman ratkaisemiseksi.
Keinoja käännösongelman ratkaisemiseksi > Adaptaatio

Adaptoidulla, tai niin sanotulla vapaalla käännöksellä tarkoitetaan kulttuurisidonnaista ilmaisua lähdetekstissä (tekstissä, josta käännetään), joka käännetään kohdekieleen ja -kulttuuriin sujuvalla ja ymmärrettävällä tavalla. Tällä tavalla käännöksessä otetaan huomioon kohdeyleisö ja heidän tarpeensa.
Esimerkiksi belgialaisen Tintti-sarjakuvan Milou-koiran nimi on käännetty eri kielille eri tavoin: englanniksi Snowy, hollanniksi Bobbie ja saksaksi Struppi. Saman käännösstrategian mukaisesti dekkaripari Dupont ja Dupond on käännetty englanniksi muotoon Thomson ja Thompson, hollanniksi Jansen ja Janssen, saksaksi Schultze ja Schulze sekä espanjaksi Hernández ja Fernández. Keino on erittäin käytetty myös Disney-hahmojen käännöksissä, sillä monet sankareiden nimistä on käännetty ääntötavan mukaan.
Keinoja käännösongelman ratkaisemiseksi > Pragmaattinen adaptaatio

Joskus mahdottomalta tuntuvan lähdetekstin käännösprosessissa voi käyttää pragmaattisia adaptaatioita. Niillä tarkoitetaan lisäystä, poistoa, korvausta tai järjestyksen muutosta. Tällä tavalla kääntäjä voi pyrkiä tekemään kohdetekstistä kohdekulttuurissa helpommin ymmärrettävän tai kiertämään kohdekielen rajojen tai kulttuurierojen muodostaman esteen suoralle käännökselle.
Keinoja käännösongelman ratkaisemiseksi > Pragmaattinen adaptaatio > Kotouttaminen ja vieraannuttaminen

Vieraannuttamisella tarkoitetaan yleensä menetelmää, jonka avulla säilytetään lähdetekstin jokin keskeinen tai joitain keskeisiä piirteitä. Kotouttaminen taas viittaa tekstiin, joka on mukautettu esimerkiksi kohdekielen ja kohdekielisen kulttuurin mukaiseksi. Kotouttamiseen on suhtauduttu eri tilanteissa ja eri aikoina hyvin eri tavoin. Kielen sujuvuutta ja ymmärrettävyyttä on pidetty arvossa, mutta on esitetty myös arvostelevia näkökantoja esimerkiksi siitä, että kääntäjät hävittävät alkuteoksen kirjailijan äänen. Kotouttaminen ja vieraannuttaminen eivät myöskään välttämättä aina ole toisilleen vastakkaisia strategioita, vaan ne voivat jopa esiintyä samassa teoksessa.
Vieraannuttamisesta on siis kyse silloin, kun jätetään joitakin vieraita, toiseen kulttuuriin liittyviä asioita selittämättä käännöksessä. Toisaalta taas kotouttaminen voi olla hyvä ratkaisu tilanteessa, jossa pidetään tärkeämpänä vaikkapa sitä, että lukijan on mahdollisimman helppo samaistua tarinaan. Menetelmät eivät ole sinänsä suositeltavia tai paheksuttavia, vaan niitä tarvitaan ja käytetään tilanteen mukaan.