stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tiit Aleksejev
Pyhiinvaellus

Aleksejevin ristiretkitrilogian avausosa Pyhiinvaellus (viroksi Palveränd) on historiallinen seikkailuromaani. Teos on kuvaus ensimmäisen ristiretken vaiheista vuodesta 1095 alkaen aina Antiokian valloittamiseen vuonna 1098 asti. Kirjan päähenkilö Dieter lähtee ristiretkeläisten mukana Etelä-Ranskasta Konstantinopoliin aikomuksenaan vapauttaa Jerusalem ja Pyhä maa pakanoiden vallasta. Teos tutkistelee ja valottaa ristiretkeläisten sisäistä maailmaa, arkea ja ajatuksia yhteydessä historiallisiin tositapahtumiin. Aleksejev matkusti alueilla, tutki aikakautta ja keräsi materiaalia teoksen kirjoittamiseen lähes kymmenen vuotta.lähde?
Teokset

Tartu rahu (novelli, 1999)
Valge kuningriik (romaani, 2006)
Palveränd: lugu esimesest ristisõjast (romaani, 2008, suom. Pyhiinvaellus)
Leegionärid (näytelmä, 2010)
Kindel linn (romaani, 2011, suom. Väkevä kaupunki)
Müürideta aed. Tallinn: Varrak 2019.
Teokset > Suomennetut teokset

Pyhiinvaellus: kertomus ensimmäisestä ristiretkestä (Palveränd, trilogian 1. osa), suom. Hannu Oittinen, Sammakko 2013 ISBN 978-952-483-236-6
Väkevä kaupunki: kertomus ensimmäisestä ristiretkestä (Kindel linn, trilogian 2. osa), suom. Hannu Oittinen, Sammakko 2015 ISBN 978-952-483-290-8
Palkinnot ja tunnustukset

Loomingin palkinto vuonna 1999 novellista Tartu rahu
Betti Alverin palkinto vuonna 2006 parhaasta esikoisromaanista Valge kuningriik
Euroopan unionin kirjallisuuspalkinto vuonna 2010 romaanista Pyhiinvaellus (Palveränd)
Virumaa-kirjallisuuspalkinto vuonna 2011
Aiheesta muualla

Tiit Aleksejev Estonian Literature Centre, ELIC (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Muut:  IdRef
Päivi Alasalmi

| Päivi Alasalmi |
| --- | --- |
 Päivi Alasalmi Turun kirjamessuilla 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Päivi Marjatta Alasalmi
Syntynyt: 17. elokuuta 1966 (ikä 58) Haukipudas
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, käsikirjoittaja, luovan kirjoittamisen ohjaaja ja luennoitsija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Esikoisteos:  Saana (1988)
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Päivi Marjatta Alasalmi (s. 7. elokuuta 1966 Haukipudas) on suomalainen kirjailija, käsikirjoittaja, luovan kirjoittamisen ohjaaja ja luennoitsija. Hän oli vuonna 1996 Finlandia-palkintoehdokas romaanillaan Vainola.
Alasalmi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1985 Haukiputaan lukiosta. Lukion jälkeen hän opiskeli luovaa kirjoittamista Oriveden Opistossa (1985–1986) ja yleistä kirjallisuutta Tampereen yliopistossa.
Tuotanto

Alasalmi on julkaissut romaaneja, novellikokoelmia, satukirjoja, matkakirjan ja mielipidekirjan. Lisäksi hän on kirjoittanut draamatekstejä televisiolle, radiolle ja teatteriin. Hän on toiminut kolumnistina useissa lehdissä sekä työskennellyt luovan kirjoittamisen ohjaajana muun muassa Oriveden Opistossa. Luottamustehtävissä hän on toiminut muun muassa Pirkkalaiskirjailijat ry:n hallituksessa (1994–2001).
Alasalmen esikoisteos Saana ilmestyi syksyllä 1988 ja herätti runsaasti huomiota. Alasalmen ensimmäisten kirjojen yleisilme on tummasävyinen. Teoksia keventää musta huumori.lähde? Vuonna 1992 ilmestyi Alasalmen teos Onnellisia ihmisiä, josta tehtiin myös televisiosarja ja kuunnelma. Romaani käännettiin ranskaksi ja sloveeniksi. Vainola (1996) valittiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Historiallinen, 1500-luvun Inariin sijoittuva trilogia sisältää osat Joenjoen laulu (2013), Pajulinnun huuto (2015) ja Siipirikon kuiskaus (2017). Romaani Riivatut (2018) ammentaa aineksia suomalaisesta kauhuperinteestä ja tositapahtumista. Syyskuussa 2021 julkaistu tosipohjainen Sudenraudat kertoo Turun seutua riivanneesta sudesta tai susiparista, joka surmasi 22 lasta. Syyskuussa 2024 julkaistu Meren ja veren liitto sijoittuu isovihan aikaan vuoteen 1714 ja kertoo Hailuodon murhaperjantaista.
Alamaailman kuningatar (2019) on dekkari alamaailman välienselvittelyistä Tampereella. Se aloitti Hallavainen-sarjan. Häkkilinnut (2020) on sen itsenäinen jatko-osa, jossa seikkaillaan paitsi Tampereella, myös Arabianmerellä. Sarjan kolmas osa Kyy povellani julkaistiin lokakuussa 2021, ja se jatkaa rikospoliisi Hallavaisen ja varhaislapsuudessa toisistaan erotettujen kaksosten Anun ja Karlan tarinaa. Neljäs osa Myrkynkylväjä ilmestyi syyskuussa 2022, ja sarjan viides osa Tuhon airut marraskuussa 2023.
Palkinnot ja tunnustukset

Alasalmi on saanut Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon viidesti teoksillaan Onnellisia ihmisiä (1992), Vainola (1996), Turhamainen aasi (2009), Joenjoen laulu sekä Kultainen kissanpentu (2013) ja Sirkus Kummajuna (2023).
Alasalmen novellikokoelma Suden hetki oli vuonna 1995 Koskenkorva-palkintoehdokkaana. Samana vuonna Alasalmi sijoittui toiseksi italialaisessa Jean Monnet -kirjoituskilpailussa. Suurempaa julkisuutta Alasalmi sai vuonna 1996, kun goottilaista kartanoromantiikkaa parodioiva romaani Vainola asettiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Alasalmi sai 2001 koko tuotannostaan Gummeruksen Kaarlen palkinnon. Romaani Valkoinen nainen oli vuonna 2009 Nuori Aleksis -palkintoehdokkaana. Ensimmäisestä lastenkirjastaan, satukirjasta Turhamainen aasi (2009), Alasalmi sai vuonna 2010 Alasalmi sai Kaarlen palkinnon.
Alasalmi sai vuonna 2010 Akaan Viialan Yrittäjien myöntämän Tahto-patsaan, jonka kriteerinä on, että saaja on viialalainen ja on omalla työllään, sitkeydellään ja yritteliäisyydellään saanut aikaan merkittävää itselle ja yhteiskunnalle tai yhteisölle.lähde?
Alasalmi on saanut valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan vuosina 1998, 2004 ja 2014 sekä kolmivuotisen vuonna 2010 ja 2024.
Yksityiselämä

Alasalmi asuu Akaassa. Hänellä on kaksi lasta.
Pirkanmaan käräjäoikeus tuomitsi vuonna 2011 Alasalmen syylliseksi laittomaan uhkaukseen, kunnianloukkaukseen, vahingontekoon ja näpistykseen hänen puututtuaan lapsensa vuosia jatkuneeseen kiusaamiseen. Alasalmi tuomittiin 40 päiväsakkoon ja korvauksiin.
Teokset

Saana.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1988.  ISBN 951-20-3293-7
Lopettajat.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1990.  ISBN 951-20-3691-6
Onnellisia ihmisiä.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1992.  ISBN 951-20-4154-5
Vainola.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1996.  ISBN 951-20-4991-0
Metsäläiset.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 2000.  ISBN 951-20-5654-2
Ystävä sä naisien.  Helsinki:  Gummerus, 2002.  ISBN 951-20-6210-0
Tuo tumma nainen.  Helsinki:  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-7243-2
Valkoinen nainen.  Helsinki:  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7795-3
Joenjoen laulu.  Helsinki:  Gummerus, 2013.  ISBN 978-951-20-9295-6
Pajulinnun huuto.  Helsinki:  Gummerus, 2015.  ISBN 978-951-24-0072-0
Siipirikon kuiskaus.  Gummerus, 2017.  ISBN 978-951-24-0704-0
Riivatut. Gummerus, 2018. ISBN 978-951-24-1129-0
Sudenraudat.  Helsinki:  Gummerus, 2021.  ISBN 978-951-24-2483-2
Alamaailman kuningatar. Gummerus, 2022. ISBN 978-951-24-2646-1
Häkkilinnut. Gummerus, 2023. ISBN 9789512435418.
Kyy povellani. Aviador, 2024. ISBN 9789523812949.
Myrkynkylväjä. Storytel, 2022. Äänikirja ISBN 9789180351034. E-kirja ISBN 9789180355971. (Ei ole ilmestynyt painettuna.)
Tuhon airut. Storytel 2023. Äänikirja. ISBN 9789180685931. E-kirja ISBN 9789180670548. (Ei ole ilmestynyt painettuna.)
Meren ja veren liitto. Gummerus 2024. ISBN 9789512440252.
Suden hetki.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1995.  ISBN 951-20-4783-7
Koirapäinen pyöveli.  Helsinki:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-8337-4
Turhamainen aasi.  (Kuvitus: Riikka Jäntti)  Helsinki:  Gummerus, 2009.  ISBN 978-951-20-7710-6
Sinnikäs meripoika.  (Kuvitus: Riikka Jäntti)  Helsinki:  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-20-8589-7
Kultainen kissanpentu.  (Kuvitus: Riikka Jäntti)  Helsinki:  Gummerus, 2013.  ISBN 978-951-20-9297-0
Unten puutarha ja muita satuja.  Tammi, 2018.  ISBN 978-951-31-9520-5
Sirkus Kummajuna. Kvaliti, 2022. ISBN 978-952-7202-91-3.
Rakas pappimme, kantaesitys Tampereen Työväen Teatteri 1998.
Vessamysteeri, kirjoitettu yhdessä Maria Syvälän kanssa, 2015. Kantaesitys Pyhäjoen Näyttelijät 2017.
Me ja ne, dramatisoinut Jonna Wirén, Kaarilan lukio 2009.
Rosvorouvat, dramatisoinut Juha Rosma, 2019.
Riivatut, 2019. Kantaesitys Sarin Sakki 2020.
Makea päiväuni, Helsingin Sanomat, 1997.
Lemmennuolia Neitsytsaarille, Anna, 2008.
Rosvorouvat, Me Naiset, 2015.
All inclusive , Me Naiset, 2016. Ilmestynyt myös äänikirjana (Supla).
Ei jälkeäkään, Me Naiset, 2019. Ilmestynyt myös äänikirjana (Storytel).
Luurankoranta, Apu, 2020.
Rokkikukon joutsenlaulu, Me Naiset, 2021.
Vaarallista rakkautta, Me Naiset, 2022.
Rionjuoru, Me Naiset, 2024.
Matkalla paratiisiin.  (Matkakertomus)  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1999.  ISBN 951-20-5595-3
Loistava yksinhuoltajuus.  (Tietokirja)  Helsinki:  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-20-7904-9
Taivaan tulet. Punainen kukko.  (Romaanisovitus tv-sarjan käsikirjoituksesta)  Helsinki:  Mäntykustannus, 2011.  ISBN 978-952-5712-96-4
Aiheesta muualla

Päivi Alasalmi Kirjasampo.fi:ssä
Päivi Alasalmi Lukukeskuksen verkkosivuilla
Päivi Alasalmi Nuorisokirjailijoiden sivuilla
Päivi Alasalmi lukee novellinsa Jätä se Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
Päivi Alasalmi lukee novellinsa Vitsaus Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
Päivi Alasalmi lukee novellinsa Suuri otto Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Aluetoimisto

Aluetoimisto on sotilasläänit korvannut Suomen puolustusvoimien aluehallintoviranomainen.
Aluetoimisto toimii joukko-osaston alaisuudessa. Aluetoimiston tehtävänä on
järjestää kutsunnat ja hoitaa muut asevelvollisuusasiat
perustaa valmiutta kohotettaessa sotilasalueen esikunta
suunnitella ja vastata alueensa paikallispuolustuksesta
pitää yhteyttä muihin alueensa viranomaisiin
Aluetoimisto palvelee alueensa kutsunnanalaisia eli kutsuntaikäisiä miehiä, vapaaehtoiseen palvelukseen hakevia naisia sekä reserviläisiä kaikissa asevelvollisuuteen liittyvissä asioissa. Aluetoimistoilla on vastuukunnat ja asiointi tapahtuu aina asevelvollisen kotikunnan aluetoimiston kanssa. Kaikkien puolustushaarojen eli maa-, meri- ja ilmavoimien asevelvollisuusasioita hoidetaan kotikunnan mukaan määräytyvässä aluetoimistossa.
Aluetoimisto tukee Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen (MPK) maanpuolustuspiirin toimintaa. MPK:n piiritoimisto sijaitsee yleensä samoissa tiloissa kuin Puolustusvoimien aluetoimisto. Toiminnaltaan aluetoimisto muistuttaa suuresti aiempaa sotilaspiiriä.
Organisaatio ja tehtävät

Aluetoimiston rauhan ajan vahvuus on kymmenkunta henkilöä. Käytännössä vahvuus vaihtelee sen mukaan, onko aluetoimisto osa jonkin joukko-osaston esikuntaa vai erillinen laitos.
Aluetoimistojen normaaliolojen tehtävä on pitää yhteyttä kansalaisten ja puolustusvoimien välillä. Ne järjestävät kutsuntatilaisuudet sekä hoitavat asevelvollisten ja puolustusvoimien virallisen asioinnin, kuten palveluspaikan muuttamisen. Lisäksi aluetoimistot käsittelevät hakemukset naisten vapaaehtoiseen palvelukseen. Aluetoimistot vastaavat kansalaisten esittämiin kysymyksiin ja tiedusteluihin sekä pitävät yhteyttä reserviin.
Aluetoimistoon kuuluu operatiivinen osasto, jonka tehtävänä on aluetoimiston toimialueen puolustuksen suunnittelu.
Aluetoimiston tärkeimpiä tehtäviä on sodan ajan joukkojen henkilöstöluettelojen sekä materiaali- ja ajoneuvosijoitusten ylläpito. Suurimman osan puolustusvoimien joukosta perustavat aluetoimistot, jotka perustamisen jälkeen luovuttavat valmiin joukon operatiiviselle käyttäjälle. Tämä puolestaan vastaa joukkojen kouluttamisesta ja käytöstä. Muita perustajia ovat joukko-osastot ja puolustusvoimien laitokset. Käytännössä joukkojen perustaminen tapahtuu eri puolilla aluetoimiston aluetta sijaitsevissa perustamiskeskuksissa, joihin aluetoimisto kutsuu reserviläiset ja käyttöön otettavat ajoneuvot. Perustamisvaiheessa toimintaa suojaavat ensimmäisinä perustetut joukot, kuten sotilaspoliisi- ja maakuntakomppaniat suojaavat muitten joukkojen perustamista ja yhteiskunnan elintärkeimpiä toimintoja. Nämä toiminnot operatiivinen osasto kartoittaa yhteistyössä eri viranomaisten kanssa.
Aluetoimistot

Aluetoimistot siirtyivät uuteen kokoonpanoon vuoden 2015 alussa. Nykyiset aluetoimistot ovat:
Uudenmaan aluetoimisto, jonka toimialue on Uudenmaan maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Helsingissä.
Lounais-Suomen aluetoimisto, jonka toimialue on Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Ahvenanmaan maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Turussa.
Pirkanmaan aluetoimisto, jonka toimialue on Pirkanmaan maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Tampereella.
Hämeen aluetoimisto, jonka toimialue on Kanta-Hämeen ja Päijät-Hämeen maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Lahdessa.
Keski-Suomen aluetoimisto, jonka toimialue on Keski-Suomen maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Jyväskylässä.
Kaakkois-Suomen aluetoimisto, jonka toimialue on Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Kouvolassa.
Etelä-Savon aluetoimisto, jonka toimialue on Etelä-Savon maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Mikkelissä.
Pohjois-Savon aluetoimisto, jonka toimialue on Pohjois-Savon maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Kuopiossa.
Pohjois-Karjalan aluetoimisto, jonka toimialue on Pohjois-Karjalan maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Joensuussa.
Pohjanmaan aluetoimisto, jonka toimialue on Etelä-Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Vaasassa.
Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun aluetoimisto, jonka toimialue on Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Oulussa.
Lapin aluetoimisto, jonka toimialue on Lapin maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Rovaniemellä.
Aiheesta muualla

Aluetoimistot Puolustusvoimat
Puolustusvoimien kenttäohjesääntö, yleinen osa. Puolustusvoimat 2008. ISBN 978-951-25-1744-2. SAP 7610-10081579. Ohjesääntönumero 202.
Eurytos-krateeri

| Eurytos-krateeri |
| --- | --- |
 Eurytos-krateeri.
Nimi:  Eurytos-krateeri
Toinen nimi:  Eurytios-krateeri
Tekijä:  Eurytios-maalari (vaasimaalari)
Valmistumisvuosi:  n. 600–590 eaa.
Taiteenlaji:  keramiikka
Teostyyppi:  pylväskrateeri
Korkeus:  46 cm
Leveys:  46,5  cm
Sijainti:  Louvre, Pariisi, Ranska
Eurytos-krateeri on antiikin kreikkalainen krateeri, joka on valmistettu arkaaisella kaudella noin vuonna 600–590 eaa. Se on saanut nimensä tärkeimmästä kuva-aiheestaan, joka esittää Eurytokseen ja Herakleehen liittyvää myyttiä. Nykyisin krateeri on esillä Louvressa (esine E 635).
Eurytos-krateeri on tehty Korintissa ja edustaa varhaiskorinttilaista keramiikkaa. Se oli myyty Italiaan etruskeille, ja löydettiin etruskilaisesta haudasta Cerveteristä antiikin Etrurian alueelta.
Krateeri on tyypiltään pylväskrateeri, mikä oli vaasin syntyaikaan uusi tyyppi. Eurytos-krateeri on varhaisin tunnettu esimerkki tyypistä. Krateerin korkeus on noin 46 cm. Krateerin maalauskoristelu yhdistelee mustakuvio- ja monivärimaalausta. Keskeisimmät maalaukset esittävät mytologista aihetta, jossa Herakles saa pidoissa puolisokseen Eurytoksen tyttären Iolen, sekä seuranneen riidan jälkeistä taistelua, jossa Herakles surmaa Eurytoksen pojan Ifitoksen. Hahmot ja tilanne ovat tunnistettavissa siksi, että kunkin hahmon kohdalle on kirjoitettu tämän nimi arkaaisella korinttilaisella kirjaimistolla. Maalaukseen on merkitty muun muassa nimet Herakles ja Eurytos sekä Eurytoksen lapset Ifitos, Iole, Klytios ja Didaion. Pitokohtaus on varhaisin tunnettu kuvaus pitoihin osallistuvista makoilemassa leposohvilla.
Vaasin toisella puolella on kuvattuna taistelevia sotilaita Troijan edustalla. Vaasin alaosaa kiertää kuvaus ratsastuskilpailuista. Lisäksi kädensijojen alapuolella on kaksi kuvaa, joista toinen esittää pitovalmisteluita ja toinen Aiaan itsemurhaa Odysseuksen ja Diomedeen läsnäollessa. Näin koristelu yhdistää kolme vaasimaalauksissa suosittua aihetta, taistelun, pidot ja hevoskilpailut.
Eurytoksen ja Herakleen pidot.
Pitovalmisteluja.
Taistelevia sotilaita.
Ratsastaja.
Aiaan itsemurha.
Aiaan itsemurha, ennallistus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eurytos-krateeri Wikimedia Commonsissa
Alkuritari

| Alkuritari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset Papilionidae
Alaheimo::  Baroninae
Suku::  Baronia
Laji::  brevicornis
Kaksiosainen nimi
 Baronia brevicornis  (Salvin, 1893) 
Katso myös
   Alkuritari Wikispeciesissä   Alkuritari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Alkuritari (Baronia brevicornis) on harvinainen Meksikossa esiintyvä, ritariperhosiin lukeutuva perhoslaji ja Baroniinae-alaheimon ainoa laji. IUCN on luokitellut sen erittäin uhanalaiseksi (EN).
Alkuritari eroaa selvästi muista ritariperhosistaselvennä ja sitä pidetään heimon alkeellisimpana nykyisin elävänä lajina, joskin se saattaa olla läheisempää sukua apolloille kuin varsinaisille ritareille. Laji on "elävä fossiili" ja sitä muistuttavia lajeja tunnetaan pohjoisamerikkalaisista fossiiliesiintymistä.
Koko ja ulkonäkö

Ulkonäöltään laji on erittäin vaihteleva. Siivet ovat melko pitkät ja yleisväriltään ruskeat, ja siipisuonten kohdalla kulkee ruskea viiru. Yleensä etusiiven poikki kulkee kolme voimakkaasti kaartuvaa riviä vaaleita tai kellertäviä laikkuja ja takasiipien tyviosa on laajalti vaalea, usein oranssinsävyinen. Yksilökohtaiset erot perhosten ulkonäössä ja värityksessä ovat huomattavan suuria, minkä vuoksi osa yksilöistä voi olla lähes kokonaan ruskeita, osa suurimmaksi osaksi oranssien laikkujen kirjomia. Takaruumiin alapuoli on musta-keltaraidallinen. Tuntosarvet ovat jokseenkin lyhyet. Siipiväli on 55–65 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Alkuritari esiintyy endeemisenä Sierra Madre del Surin vuoristoalueella. Sen elinalue ulottuu eteläisessä Meksikossa Jaliscon, Oaxacan, Chiapasin, Guerreron, Morelosin, Pueblan, Michoacánin sekä Coliman osavaltioiden alueelle. Levinneisyys on erikoinenselvennä ja lienee jäänne eoseenikauden keskivaiheilta, jolloin vuoristo muodosti kapean niemen ympäröivään mereen. Eteläisimmät ja muusta levinneisyydestä erilliset esiintymät Oaxacan ja Chiapasin alueilla ovat saattaneet syntyä pleistoseenin jääkauden aikana perhosten siirtyessä lämpimämmille ilmastoalueille. Perhoset lentävät ilmeisesti yhtenä sukupolvena sadekaudella, ainakin heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Perhosta tavataan akaasiametsissä 505–1335 metrin korkeudella merenpinnasta. Kukin perhonen lentää pienellä alueella ja koiraat vartioivat reviiriään latvustoissa. Perhosten tiedetään myös etsiytyvän imemään kosteutta purovarsien hiekasta. Laji voi olla sopivalla paikalla ja oikeaan aikaan etsittynä jopa runsaslukuinen. Naaras munii munat yksitellen sadekauden alussa, kun puiden lehdet puhkeavat. Munia tulee vain muutaman kuhunkin puuhun. Häirittynä toukka huitoo uhkaajaansa pääasiassa orgaanisista hapoista muodostuvaa, haisevaa eritettä tuottavalla osmeterium-ulokkeellaan. Toukat koteloituvat löyhän maa-aineksen sekaan.
Trichogrammatidae-heimon kiilupistiäiset loisivat perhosen munissa, mutta muutoin lajilla on ilmeisesti vain vähän saalistajia. Lajia uhkaa lähinnä väestönkasvun aiheuttama ihmisen levittäytyminen suppean elinalueen akaasiametsiköihin.
Ravintokasvi

Toukka elää akaasioihin kuuluvalla Acacia cochliacanhalla sekä joissain määrin myös Acacia pennatulalla ja Acacia macracanthalla.
Hirschfeld-krateeri

| Hirschfeld-krateeri |
| --- | --- |
 Hirschfeld-krateeri.
Nimi:  Hirschfeld-krateeri
Tekijä:  Hirschfeld-maalari (vaasimaalari)
Valmistumisvuosi:  n. 750–735 eaa.
Taiteenlaji:  keramiikka
Teostyyppi:  krateeri
Sijainti:  Kansallinen arkeologinen museo, Ateena, Kreikka
Hirschfeld-krateeri on antiikin kreikkalainen krateeri, joka on tehty geometrisella kaudella noin vuonna 750–735 eaa. Nykyisin se on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa (NAMA 990).
Krateeri kuuluu suurikokoisten niin kutsuttujen Dipylon-vaasien perinteeseen ja toiminut muiden tyypin vaasien tavoin haudan merkkinä. Sen maalauskoristelun on tehnyt niin kutsuttu Hirschfeld-maalari. Hän sekä vaasi ovat saaneet nimensä vaasia ensimmäisenä tutkineesta arkeologi Gustav Hirschfeldistä. Vaasi löytyi Ateenasta Dipylon-portin ympäristön kaivauksissa vuonna 1870.
Krateerin koristelu kiertää vaasia geometriselle keramiikalle tyypillisinä kuvanauhoina, joissa on siluettimaisesti maalattuja ihmisiä ja eläimiä. Kuvitus esittää hautausaihetta.
Prothesis eli vainajan sureminen. Yksityiskohta krateerista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hirschfeld-krateeri Wikimedia Commonsissa
Ampiaisyrtit

| Ampiaisyrtit |
| --- | --- |
 Unkarinampiaisyrtti (Dracocephalum austriacum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Ampiaisyrtit Dracocephalum  L.
Katso myös
   Ampiaisyrtit Wikispeciesissä   Ampiaisyrtit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ampiaisyrtit (Dracocephalum) on huulikukkaiskasveihin kuuluva suku, jossa on 50 lajia. Ne ovat yksi- ja monivuotisia ruohovartiskasveja tai pieniä ainavihreitä pensaita. Suurin osa lajeista esiintyy Euraasiassa, muutamat Pohjois-Afrikassa ja Pohjois-Amerikassa. Ampiaisyrttien lehdet ovat usein aromaattisen tuoksuiset. Neljä eri ampiaisyrttilajia, ketoampiaisyrtti, amerikanampiaisyrtti, isoampiaisyrtti ja siperianampiaisyrtti esiintyvät Suomessa luonnonvaraisina, ne ovat tulokaskasveja tai viljelyjäänteitä.
Lukuisia ampiaisyrttilajeja viljellään monivuotisina koristekasveina. Yksivuotista tuoksuampiaisyrttiä käytetään mausteyrttinä.
Lajeja

unkarinampiaisyrtti (Dracocephalum austriacum)
altainampiaisyrtti (Dracocephalum grandiflorum)
karva-ampiaisyrtti (Dracocephalum imberbe)
tuoksuampiaisyrtti (Dracocephalum moldavica)
nuokkuampiaisyrtti (Dracocephalum nutans)
amerikanampiaisyrtti (Dracocephalum parviflorum)
kallioampiaisyrtti (Dracocephalum rupestre)
isoampiaisyrtti (Dracocephalum ruyschiana)
siperianampiaisyrtti (Dracocephalum sibiricum) → nykyinen nimi siperiankissanminttu (Nepeta sibirica)
ketoampiaisyrtti (Dracocephalum thymiflorum, syn. D. triflorum)
Suomen Lajitietokeskuksen taksonomiassa (2023) ampiaisyrtteihin yhdistetään muista suvuista myös lajit:
harmaakormikki (Dracocephalum canescens, syn. Lallemantia canescens)
espanjankormikki (Dracocephalum ibericum, syn. Lallemantia iberica)
iisoppi eli rohtoiisoppi (Dracocephalum officinalis, syn. Hyssopus officinalis)
kilpikormikki (Dracocephalum peltatum, syn. Lallemantia peltata)
Altainampiaisyrtti.
Tuoksuampiaisyrtti.
Tuoksuampiaisyrtti.
Nuokkuampiaisyrtti.
Isoampiaisyrtti.
Isoampiaisyrtti.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ampiaisyrtit (Dracocephalum)
ITIS: Dracocephalum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Dracocephalum (englanniksi)
Flora of China: Dracocephalum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158176  Wikispecies: Dracocephalum  APDB: 190317  APNI: 215582  CoL: 8VX4H  EoL: 70870  EPPO: 1DRAG  FNA: 110891  FoC: 110891  GBIF: 2927219  GRIN: 3963  iNaturalist: 157172  IPNI: 331573-2  IRMNG: 1072800  ITIS: 32488  NBN: NHMSYS0000458152  NCBI: 39166  NZOR: d6c1e4a8-d3e3-4bd1-911b-a80b5cd16802  Open Tree of Life: 839072  PPE: genus-dracocephalum  PLANTS: DRACO  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331573-2  Tropicos: 40035502  VASCAN: 1109  WFO: wfo-4000012509