Mäntsälän kapina
Ohkolan metakka

Lopulta sisäpoliittinen kriisi saavutti huippunsa kun Mäntsälässä luutnantti Esra Terän johtamat 400–700 suojeluskuntalaista keskeyttivät sosiaalidemokraattisen kansanedustaja Mikko Erichin puhetilaisuuden Ohkolan työväentalolla lauantai-iltana 27. helmikuuta 1932. Miehet oli koottu Mäntsälästä ja muualta, erityisesti Helsingistä. Miehet ampuivat noin 700 kertaa maahan ja ilmaan, mutta viisi luotia päätyi myös työväentalon sisälle ja yksi niistä repi poliisimiehen hihan. Kukaan ei kuitenkaan loukkaantunut. Luutnantti Terä meni työväentaloon sisälle ja kysyi: "Kuinka sinä, joka olet vapaussodan sankareiden patsaspuhuja ja -paljastaja, käyttäydyt näin? Lupaatko, ettet enää tämän jälkeen Mäntsälään tule?" Erich vastasi: "Lupaan" ja poistui paikalta poliisisaatossa. Mäntsälässä vasemmiston ja oikeiston välit olivat vanhastaan kireät, sillä punaiset olivat murhanneet Suomen sisällissodan aikana noin 30 paikkakunnan valkoisella puolella ollutta asukasta. Tämän lisäksi kunnassa oli esiintynyt tavanomaista valkoista terroria. Yhteensä mäntsäläläisiä kuoli sisällissodan aikana noin 200. Mäntsälässä ja Uudellamaalla oli ollut oikeistolaista, laillisuuden rajamailla liikkunutta toimintaa jo pitkän aikaa. Työväentalojen naulaamisesta oli päätetty jo 25. tammikuuta 1932 ja ensimmäisenä oli suljettu juuri Ohkolan työväentalo. Tämän jälkeen useita muita työväentaloja naulattiin kiinni. Sisäministeri von Born sekä Uudenmaan läänin maaherra Bruno Jalander olivat jahdanneet naulaajia tuloksetta. Jalander olikin lähettänyt Ohkolan työväentalolle liikkuvan poliisin osaston sen naulaamisen aikaan. Von Bornia ja Jalanderia vihattiin eniten, koska he olivat laillisuusmiehinä puolustaneet sosialisteja ja mäntsäläläisten mukaan siinä samalla myös kommunisteja. Kaiken lisäksi he olivat kannustaneet Erichiä pitämään puhetilaisuuden ja antaneet 30 miehen poliisisaattueen tämän käyttöön. Erichiä taas vihattiin siksi, että hän oli loikannut kokoomuksesta sosiaalidemokraatteihin. Hän oli myös paljastanut vapaussodan sankaripatsaita, joten häntä pidettiin takinkääntäjänä ja vääränä henkilönä puhumaan sosialismin sekä marxilaisuuden puolesta.
Jalander ja von Born tiesivät puhetilaisuuden johtavan kiristyneen tilanteen eskaloitumiseen. 24. helmikuuta lapualaiset olivat tuoneet miehiä ja aseita Mäntsälään sekä levittäneet julistetta, jossa sanottiin Ohkolan puhetilaisuuden olevan peruttu. Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin johtaja ja Lapuan liikkeen radikaalimpaan siipeen kuulunut Paavo Susitaival tiesi puhetilaisuuden provosoivan mäntsäläläisiä ja pyysi Suojeluskuntain päällikköä Lauri Malmbergiä sekä presidentti Svinhufvudia estämään puhetilaisuuden, mutta nämä eivät puuttuneet tilanteeseen. Estääkseen puhetilaisuuden Susitaival yritti vielä liittää von Bornin, Jalanderin ja vapaamuurarit aikansa kohurikostapaukseen Tattarisuon silvottuihin ruumiinosiin sekoittaen tilannetta entisestään.
Heti puhetilaisuuden hajottamisen jälkeen Jalander antoi käskyn pidättää tekoon osallistuneet henkilöt. 400 miestä kokoontui kirkonkylään Mäntsälän suojeluskuntatalolle juomaan lottien keittämää kahvia ja kieltäytyi hajaantumasta sekä luovuttamasta asianosaisia virkavallalle. Kansanjoukon johtajaksi nousi muilutustuomiota alueella pakoillut luutnantti Artturi Vuorimaa. Vuorimaa piti puheen ja laati 28. helmikuuta tasavallan presidentille osoitetun kapinajulistuksen, jonka allekirjoittivat Otto Ollikainen ja Albert Vuori. Sosiaalidemokratian kiellettäväksi vaatineessa julistuksessa luki:
»Me olemme isänmaallista, lainkuuliaista väkeä, joka ei ole noussut valtiovaltaa vastaan, vaan punaista marxilaisuutta vastaan, jonka aikaansaamiseksi me olemme vuodattaneet viljalti verta ja jonka puolesta olemme taistelleet henkeen ja vereen saakka... Mutta sanottakoon se nyt kertakaikkiaan niin selvään ja suoraan, että yksinkertaisinkin sen ymmärtää: ellei valtiovalta tahdo kuulla meidän ääntämme ja jos valtiovalta yhä edelleenkin sallii kirotun marxilaisen sosialidemokratian jatkaa kiihoitustyötään ja sallii Jalanderin ja Bornin laisten miesten johtaa perikatoon tätä maata ja kansaa, niin me emme voi siihen tyytyä.»
Julistus jatkoi:
»Me emme peräänny, emme hellitä, emmekä alistu. Marxilaisuus on kukistettava ja se kukistetaan silläkin uhalla, että meidän on ensin hävitettävä sitä tukeva ja suojeleva valtiovalta ja sen edustajat... Katkerin mielin ja verta vuotavin sydämin olemme olleet pakotettuja lähtemään sille tielle, jonka yhtenä seurauksena eilisen illan tapahtumat Mäntsälässä ovat ja mistä tämäkin kirjelmä on johtunut. Vielä on olemassa mahdollisuuksia valtiovallalla korjata suhteensa meihin ja saada rauha ja järjestys palautetuksi. Nopeat, päättäväiset toimenpiteet voivat vieläkin pelastaa maan kansalaissodasta, joka nyt muuten on selvästi edessä... valtiovalta voi mahdollisesti nujertaa meidän joukkomme, mutta se ei pysty voittamaan sitä isänmaalliseen kansan joukkovyöryä, joka meidän ruumiidemme yli ryntää»
Kapinajulistus loppui sanoihin:
»Historia kerran antaa tuomion niin meille kuin vastustajillemmekin.»