stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jani Erola
Tutkimukset

Erolan toimittamassa, Erikson-Goldthorpen ammattiluokitusta yhteiskuntaluokkajaottelun pohjana käyttävässä teoksessa Luokaton Suomi? useat tutkijat Erolan ohella nostavat yhteis­kunta­luokan käsitteen takaisin merkittäväksi eriarvoisuutta määrittäväksi tekijäksi 2000-luvun Suomessa. Teoksessa Erola kirjoittaa, että työ­väen­luokkien osuus on Suomessa moniin muihin maihin verrattuna edelleen korkeaa ja että keskiluokan kasvu johtuu pikemminkin maan­viljelijöiden vähentymisestä kuin työväenluokan pienentymisestä. Yksi kirjan pääteeseistä on myös se, että taloudellinen eriarvoisuus ei johdu enää niinkään työväenluokan huono-osaisuudesta kuin ylimmän luokan kasvaneesta hyväosaisuudesta. Erola myös väittää, että luokkien sisäiset erot ovat kasvaneet ja että luokka-asemat periytyvät helposti sukupolvilta toisille.lähde?
Erola oli mukana varhaiskasvatuksen ja koulutuksen korrelaatiota kartoittavassa tutkimuksessa, joka on saanut osakseen laajaa mediajulkisuutta. Päivähoidon vaikutuksia 1989–1990 syntyneiden lasten myöhempään kouluttautumiseen kartoittaneessa Turun yliopiston tutkimuksessa selvisi, että varhaiskasvatus hyödyttää selvästi myöhempää kouluttautumista. Kaikkein suurin hyöty saadaan, kun lapsi viedään päivähoitoon 1–3-vuotiaana. Tutkimuksessa ei selviä, mitä mahdollisia eroja on päiväkotihoidolla ja perhe­päivä­hoidolla. Sen sijaan tutkimuksessa käy ilmi, että varhaiskasvatukseen liittyy runsaasti eriarvoistavia tekijöitä, joista merkittävin on se, että korkeasti koulutetut vanhemmat vievät lapsensa huomattavasti useammin päivähoitoon kuin matalasti koulutetut vanhemmat. Erola viestittääkin tutkimuksessa, että ilman suomalaiselle kulttuurille tyypillistä vanhemmuuden eetosta subjektiivisen päivähoito-oikeuden rajaaminen tuskin olisi onnistunut kitkatta.
Erola on myös yhdessä Pekka Räsäsen kanssa toimittanut teoksen Johdatus sosiologian perusteisiin (2014). Teoksessa käsitellään monia keskeisiä nykysosiologian tutkimusalueita, kuten sosiaalista eriarvoisuutta, taloutta, politiikkaa, etnisyyttä, perhe-elämää ja globalisaatiota.
Muuta

Turun yliopiston sosiologian professoriksi hänet valittiin vuonna 2012. Vuonna 2021 Erola valittiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi.
Erola on ollut vierailevana luennoitsijana muun muassa Yalen yliopistossa vuonna 2011 ja European University Institutessa vuosina 2006–2007. 
Erola on Westermarck-seuran puheenjohtaja. Erola toimii Acta Sociologica päätoimittajana yhdessä Suvi Salmenniemen kanssa. Hän on perustanut ja toiminut Research on Finnish Society -julkaisun päätoimittajana yhdessä Pekka Räsäsen kanssa. Euroopan tiedeneuvosto (ERC) myönsi Erolalle vuonna 2014 harvinaisen, noin kahden miljoonan euron suuruisen apurahan sosiaalisen aseman periytyvyyden tutkimiseen. Kyseinen tutkimusapuraha kuuluu Euroopan arvostetuimpiin.lähde?
Valikoima julkaisuja

Erola, Jani & Jalovaara, Marika (2017) “The Replaceable: The Inheritance of Paternal and Maternal Socioeconomic Statuses in Non-Standard Families”. Social Forces 95:3, 971-995.
Erola, Jani, Jalonen, Sanni & Lehti, Hannu (2016) “Parental education, class and income over early life course and children’s achievement.” Research on Social Stratification and Mobility, 44, 33-43.
Erola, Jani, Reimer, David, Räsänen, Pekka & Kroll, Kristian (2014) No Crisis but Methodological Separatism: A Comparative Study of Finnish and Danish Publication Trends between 1990 and 2009. Sociology 49 (2):374-394.
Erola, Jani & Räsänen, Pekka (toim.) (2014) Johdatus sosiologian perusteisiin. Gaudeamus.
Erola, Jani, Härkönen, Juho & Dronkers, Jaap (2012). More Careful or Less Marriageable? Parental Divorce, Spouse Selection and Entry into Marriage. Social Forces 90:4, 1323-1345.
Erola, Jani (toim.) (2010). Luokaton Suomi? Yhteiskuntaluokat 2000-luvun Suomessa. Gaudeamus.
Erola, Jani (2010). Why Probability Has Not Succeeded in Sociology. Sociology, 44:1.
Erola, Jani (2009). Social Mobility and Education of Finnish cohorts born 1936 -1975 – Succeeding While Failing in Equality of Opportunity? Acta Sociologica 52: 4.
Erola, Jani & Moisio, Pasi (2007). Social mobility over three generations in Finland 1950 – 2000. European Sociological Review, 23:2.
Erola, Jani (2004). A Remedy with Rationalities. Improved Rational Action Theory with Empirical Content as a Solution to the Fallacies in Sociology. PhD thesis, Turku School of Economics.
Aiheesta muualla

Jani Erola Turun yliopiston Converis-tutkimusportaalissa utu.fi
Jani Erolan Google Scholar -profiili scholar.google.com (englanniksi)
Jani Erola. University of Turku, Department of Social Research. PhD researchgate.net (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Scopus
Esihistoriallinen arkkitehtuuri

Etelä-Englannissa sijaitseva Stonehenge rakennettiin neoliittisella kaudella
Esihistoriallinen arkkitehtuuri on arkkitehtuuria esihistoriallisesta ajalta ennen korkeakulttuurien muodostumista. Sitä edustaa mm. Stonehenge Englannissa, Newgrangen käytävähauta Irlannissa, Çatal Hüyük Turkissa ja Mehrgarh nykyisen Pakistanin alueella.
Myöhäispaleoliittinen kausi

Myöhäispaleoliittisellä kaudella ihmisheimot asuivat vielä usein luolissa tai kokoontuivat niihin viettääkseen erilaisia rituaaleja. Luolia saatettiin muokata kiveämällä luolan suuta tai tasoittamalla sen pohjaa tai pinoamalla luolaan kivisiä väliseiniä. Samaan aikaan yleistyivät kuitenkin lappalaista kotaa tai Pohjois-Amerikan intiaanien käyttämää wigwamia muistuttavat asumukset niiden helpon rakennettavuuden ja siirrettävyyden ansiosta. Kyseiset asumukset pystyttiin lisäksi rakentamaan luonnosta helposti saatavilla olevista, vähän jalostamista tarvitsevista materiaaleista kuten heinästä, risuista ja kapeista puurimoista. Puuttomilla alueilla asumusten kantavana rakenteena saatettiin käyttää mammutin luuta, vaikkakin puurakenteitakin saatettiin kuljettaa pitkienkin matkojen päähän metsävyöhykkeestä.
Siirrettävät asumukset lisäsivät heimojen mahdollisuuksia kulkea esimerkiksi eri vuodenaikojen mukaan otollisemmille metsästysalueille, joskin yhteisöjen liikkuvuus saattoi vaihdella suurestikin eri heimojen välillä. Heimo saattoi liikkua esimerkiksi lauhkeammalla vyöhykkeellä sijaitsevan talvikylän ja tundralle pystytetyn kesäkylän välillä, suorittaen näin nk. vuotuiskiertoa, kun taas jotkin heimot saattoivat asua vain yhdessä kylässä, josta vastaavasti suoritettiin pidempiä metsästysretkiä. lähde?
Neoliittinen kausi

Neoliittisella kaudella maanviljely ja karjanhoito syntyivät ja kehittyivät, jolloin pysyvien asumuksien kehittäminen tuli tarpeelliseksi. Neoliittisia kulttuureja alkoi muodostua Lähi-idässä n. 10000 eaa., ensin Levantin alueella ja sieltä edelleen itään- ja länteenpäin. Vuoteen 8000 eaa. mennessä neoliittisia kulttuureja esiintyi Kaakkois-Anatoliassa, Syyriassa ja Irakissa ja 7000-luvulle eaa. tultaessa maataloutta harrastavia yhteisöjä muodostui Kaakkois-Eurooppaan. Keski-Euroopan neoliittiset kulttuurit ilmestyivät n. 5500 eaa., joista varhaisimpia esimerkkejä ovat Starčevon kulttuuri, Nauhakeraaminen kulttuuri ja Vinčan kulttuuri. lähde?
Neoliittisen kauden kansat Levantin, Anatolian, Syyrian, pohjoisen Mesopotamian ja Keski-Aasian alueilla olivat taitavia rakentajia, ja he osasivat hyödyntää savitiiliä rakentamisessaan. Çatal Hüyükissa talot rapattiin ja niitä koristeltiin ihmisiä ja eläimiä kuvaavin maalauksin. Euroopassa rakennettiin pitkätaloja hyödyntämällä tekniikkaa, missä talon rakenteen muodostavan puisen ristikon välit täytetään massalla, jota voidaan valmistaa erilaisista mudan, saven, hiekan, lannan ja olkien sekoituksista. Kyseistä rakennustekniikkaa hyödyntäneet Romanian, Moldovan ja Ukrainan alueiden neoliittiset kansat käyttivät rakennuksissaan lisäksi olkikattoja sekä savella päällystettyjä hirsilattioita. Neolittiisellä kaudella alettiin rakentaa myös mittavia hautarakennelmia, joita esiintyy erityisen paljon Irlannissa, missä tuhansia neoliittisen kauden hautoja on säilynyt nykypäiviin saakka. Britteinsaarten neoliittisten kansojen rakennelmista on säilynyt muun muassa pitkäkumpuja ja ympyräkaivantoja. lähde?
Neoliittisia asuinpaikkoja ovat muun muassa: lähde?
Jeriko Levantin alueella, n. ajalta 8350 eaa.
Çatalhöyük, Turkki, 7500 eaa.
Mehrgarh, Pakistan, 7000 eaa.
Göbekli Tepe, Turkki, n. 9000 eaa.
Nevali Cori, Turkki, n. 8000 eaa.
Skara Brae, Skotlanti, Orkneysaaret, 3500 BC.
Yli 3000 Tripoljen kulttuuriin kuuluvaa kylää, joista yhdessä saattoi olla jopa 15,000 asukasta, kukoisti nykyisen Romanian, Moldovan ja Ukrainan alueella 5400-2800 eaa.
Neoliittinen kausi > Megaliitit

Suurin osa Välimeren ja Länsi-Euroopan megaliiteistä pystytettiin neoliittisellä kaudella. Englannissa sijaitseva Stonehenge on yksi tuon ajan tunnetuimpia megaliittisia rakennelmia. Muita vastaavanlaisia monumenttejä ovat muun muassa megaliittiset haudat, temppelit ja useat rakennukset, joiden käyttötarkoitus on jäänyt epäselväksi. Vanhin tunnettu megaliittinen temppeli on Gozon saarella sijaitseva Ġgantija. lähde?
Esihistoriallinen arkkitehtuuri Suomessa

Suomen esihistoriallinen arkkitehtuuri perustui pääasiassa puun käyttöön ensisijaisena rakennusmateriaalina. Koska puu pyrkii orgaanisena materiaalina hajoamaan luonnossa suhteellisen nopeasti, ei merkittävää määrää esihistoriallisesta puurakennuskannasta ole voinut säilyä. lähde?
Varhaisin suomalainen asuinrakennustyyppi on kota. Kodan rakenne muodostuu keveistä puurimoista, jotka sidotaan ja ladotaan toisiaan vasten kartiomaiseksi rakennelmaksi. Myös kaarnaa, tuohia, turvetta ja nahkaa saatettiin käyttää tiiviin rakenteen aikaansaamiseksi. Kota palveli pyyntikulttuuriin kuuluvaa elämäntapaa, joka ei vaatinut suurta säilytystarvetta. Pyyntikulttuuriin kuului kuitenkin kausittainen muuttaminen, mikä puolestaan vaati rakennelmalta helppoa kasattavuutta ja jopa siirrettävyyttä asuinpaikasta toiseen. Talvella kota saatettiin päällystää lämpimäksi ja kaivaa osittain maan sisään. Kota säilytti merkittävyytensä vielä myöhään lappalaisten asumismuotona.
Alkeismaanviljelyn ja karjanhoidon yleistyminen mahdollisti pysyvämmän asuinrakentamisen, minkä seurauksena puun käyttö rakennusmateriaalina monipuolistui. Varhaisimpia suomalaisia, pysyvään asumiseen tarkoitettua rakennelmia olivat patsasrakenteiset majat. Niiden alkeellinen rakenne koostuu maahan upotetuista tai kivillä tuetuista puupilareista, jotka jäykistettiin sivutuilla ja joiden päälle nostettiin puiset palkistot. Maja saatettiin eristää turpeella tai heinällä ja seinät ladottiin joko hirsistä tai orsista patsaiden väliin.
Norjan saamelaisperhe nahalla päällystetyn, puurakenteisen kodan edustalla.
Skara Braen arkeologisia kaivauksia
Megaliittinen hauta, Mane Braz, Bretagne
Etelä-Savon rykmentin täydennyspataljoona

Etelä-Savon rykmentin täydennyspataljoona oli länsiarmeijalle kuuluva apujoukko, jonka komentajana oli ratsumestari Georg Hjalmar Tulander.
Joukko-osastot

1. komppania
Päällikkö: kersantti Aulis Roschier.
2. komppania
Päällikkö: kersantti Kusti Pasanen.
3. komppania
Päällikkö: kersantti Otto Leppänen.
Esihistoria

Etelä-Englannissa sijaitseva Stonehenge on maailman tunnetuimpia esihistoriallisia rakennelmia.
Esihistoria tarkoittaa ihmisen menneisyyden ajanjaksoa ennen kirjoitustaidon käyttöönottoa. Historiaksi nimitetään esihistorian jälkeistä aikaa, jota voidaan tutkia kirjallisista lähteistä. Yli 99 % ihmiskunnan olemassaolon ajasta on ollut esihistoriaa. Esihistoriaa tutkivista tieteistä merkittävin on arkeologia.
Jaottelu

Esihistoria jaetaan paleoliittiseen, neoliittiseen, pronssikauteen, kuparikauteen ja rautakauteen.
Kivikausi
Varhaispaleoliittinen kausi alkoi noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten ja päättyi nykyihmisen ilmaantumiseen 250 000 vuotta sitten.
Keskipaleoliittinen kausi ajoitetaan vuosien 250 000 eaa. ja 30 000 eaa. välille.
Myöhäispaleoliittinen kausi oli vuosien 30 000 eaa. ja 10 000 eaa. välillä.
Neoliittinen kausi alkoi noin 10 000–8 000 vuotta sitten ja kesti noin vuoteen 4 000–2 300 eaa.
Pronssikausi oli Lähi-idässä noin vuosien 4 000–1 200 eaa. välillä ja Euroopassa noin 2 300–800 eaa. välillä.
Kuparikausi alkoi Kaakkois-Euroopassa noin vuonna 4 500 eaa. ja koko Euroopassa noin vuonna 2 800 eaa.
Rautakausi alkoi vuosien 1 100–800 eaa. aikoihin.
Lisäksi Euroopan esihistoria jäsennetään usein seuraavasti:
varhaispleistoseeni 1,8 Mv – 780 000 eaa.
keskipleistoseeni 780 000–127 000 eaa.
myöhäispleistoseeni 127 000–10 000 eaa.
holoseeni 10 000 eaa. alkaen
Esihistorian päättyminen

Esihistorian ajasta siirryttiin varhaishistorian aikaan ensimmäisenä Mesopotamiassa ja Egyptissä, joissa syntyivät maailman ensimmäiset korkeakulttuurit sekä kirjoitustaito.
Kiinassa vanhimmat kirjoitukset tunnetaan Shang-dynastian ajalta.
Mesoamerikassa kirjoitustaidon kehittivät olmeekit 700–500 eaa. Heitä seuranneet mayat joko kehittivät itse kirjoituksensa tai luultavammin omaksuivat sen sapoteekeilta tai olmeekeilta. Myös inkojen solmukirjoitus quipu on mahdollisesti kehittynyt ennen eurooppalaisten tuloa ja sisältänyt numerotiedon ohella tavuja, äänteitä ja kertomuksia.
Suomessa katsotaan historian alkavan 1100- ja 1200-lukujen mittaan.
Australiassa esihistoria jatkui 1700-luvulle, sillä alkuperäiset asukkaat eivät olleet kehittäneet kirjoitustaitoa ennen eurooppalaisten tuloa. Jotkin Amazonin sademetsien ja Papua-Uuden-Guinean eristäytyneet alkuperäiskansat elivät länsimaisen määritelmän mukaisesti esihistoriallista aikaa ainakin 1950- tai 1960-luvulle saakka.lähde?
Kirjallisuutta

Grünthal, Riho (toim.): Ennen, muinoin: Miten menneisyyttämme tutkitaan.  (Tietolipas 180)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002.  ISBN 951-746-332-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Esihistoria Wikimedia Commonsissa
Sopraano

Naiset
sopraano
mezzosopraano
altto
kontra-altto
Miehet
sopranista
kontratenori
tenori
baritoni
bassobaritoni
basso
Sopraano on korkein äänialoista. Sopraano tarkoittaa kuorossa korkeinta stemmaa, jota kutsutaan ykkössopraanoksi. Oopperassa sopraanot laulavat korkeimmat roolit. Äänityyppinä sopraano tyypitetään väliksi C4-C6 ja tyypillisesti sopraano pystyy laulamaan myös tätä korkeampia säveliä, mutta sävelet C4:n alapuolella tuottavat sopraanolle tyypillisesti haasteita.
Kuoroissa sopraanot laulavat korkeinta stemmaa ja siten yleensä myös melodiaa. Koska katolinen kirkko kielsi renessanssin aikaan naisia laulamasta kirkossa, sopraanon osa kirkkokuoroissa annettiin poikasopraanoille ja myöhemmin kastraateille eli miehille, joiden kurkunpää oli kastraation vuoksi jäänyt esipuberteettiseen tilaan.
Sopraanotyyppejä

Oopperan maailmassa sopraanoääniä luokitellaan luonteensa ja värinsä perusteella erilaisiin äänityyppeihin. Monet pääsankarittaren roolit on kirjoitettu nimenomaan sopraanoille. Alla on lueteltu sopraanotyyppejä niihin yhdistettävine rooleineen.
Sopraanotyyppejä > Leggiero- eli subretti-sopraano

Subretin ääni on lempeä, kevyt ja ilmava. Yleensä keskirekisteri käytössä. Roolit usein hersyviä, elämänmakuisia hahmoja, joista yleisö pitää.
Adele (Lepakko)
Ännchen (Taika-ampuja)
Despina (Così fan tutte)
Marzellina (Fidelio)
Musetta (La Bohème)
Nannetta (Falstaff)
Susanna (Figaron häät)
Zerlina (Don Giovanni)
Sopraanotyyppejä > Lyyrinen koloratuurisopraano

Kevyt, akrobaattinen ääni, jonka ääniala ulottuu kolmiviivaiseen oktaavialaan.
Blondchen (Ryöstö Seraljista)
Gilda (Rigoletto)
Norina (Don Pasquale)
Olympia (Hoffmannin kertomukset)
Rosina (Sevillan parturi)
Sofie (Ruusuritari)
Zerbinetta (Ariadne auf Naxos)
Lauretta (Gianni Schicchi)
Oskar (Naamiohuvit)
Adina (Lemmenjuoma)
Lakmé (Lakmé)
Amina (Unissakävelijä)
Ophèlie (Hamlet)
Elvira (Puritaanit)
Sopraanotyyppejä > Dramaattinen koloratuurisopraano

Akrobaattinen, voimakas ja dramaattinen ääni joka ulottuu kolmiviivaiseen f:ään.
Konstanze (Ryöstö Seraljista)
Fiordiligi (Così fan tutte)
Yön kuningatar (Taikahuilu)
Rosalinde (Lepakko)
Violetta (La Traviata)
Donna Anna (Don Giovanni)
Lucia (Lucia di Lammermoor)
Margareta (Faust)
Lady Macbeth (Macbeth)
Anne (Elostelijan elämä)
Lucrezia (Lucrezia Borgia)
Norma (Norma)
Sopraanotyyppejä > Lyyrinen sopraano

Pehmeä, täyteläinen ääni jonka ala vastaa subrettia, mutta jonka perusluonne ja ylärekisteri ovat vahvemmat. Roolihahmot usein spintorooleja kevyempiä.
Kreivitär Almaviva (Figaron häät)
Donna Elvira (Don Giovanni)
Mimi (La bohème)
Pamina (Taikahuilu)
Micaëla (Carmen)
Liù (Turandot)
Nedda (I Pagliacci)
Manon (Manon)
Sopraanotyyppejä > Spintosopraano

Täyteläinen, lyyrinen ääni joka kuitenkin kykenee dramaattisiin lopetuksiin.
Agathe (Taika-ampuja)
Donna Anna (Don Giovanni)
Elsa (Lohengrin)
Alice Ford (Falstaff)
Desdemona (Otello)
Leonora (Trubaduuri)
Tatjana (Jevgeni Onegin)
Rezia (Oberon)
Elisabeth (Tannhäuser)
Marsalkatar (Ruusuritari)
Elisabetta (Don Carlos)
Manon Lescaut (Manon Lescaut)
Tosca (Tosca)
Cio-Cio San (Madama Butterfly)
Sopraanotyyppejä > Dramaattinen sopraano

Voimakas, dramaattinen, vähemmän taipuisa ääni. Varattu usein sankarillisille ja/tai traagisille hahmoille. Ääniala pienestä b:stä tai a:sta kolmiviivaiseen c:hen.
Aida (Aida)
Gioconda (La Gioconda)
Leonore (Fidelio)
Leonora (Kohtalon voima)
Sieglinde (Valkyyria)
Ariadne (Ariadne auf Naxos)
Santuzza (Cavalleria rusticana)
Amelia (Naamiohuvit)
Abgaille (Nabucco)
Salome (Salome)
Sopraanotyyppejä > Wagner-sopraano

Dramaattinen ääni, joka pystyy pitämään puolensa täyden orkesterin pauhatessa. Usein myyttinen sankaritar.
Senta (Lentävä hollantilainen)
Elektra (Elektra)
Kundry (Parsifal)
Brünnhilde (Valkyyria, Jumalten tuho, Siegfried)
Isolde (Tristan und Isolde)
Turandot (Turandot)
Tunnettuja sopraanokappaleita musikaaleissa

Memory (Cats)
Good Morning Baltimore (Hairspray)
I Feel Pretty (West Side Story)
Defying Gravity (Wicked)
Tunnettuja sopraanoja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aino Ackté  Sarah Brightman  Montserrat Caballe  Maria Callas  Victoria de los Angeles  Lisa della Casa  Mirella Freni  Angela Gheorghiu  Edita Gruberová  Barbara Hendricks  |  Soile Isokoski  Raita Karpo  Lotte Lehmann  Jenny Lind  Karita Mattila  Anna Netrebko  Birgit Nilsson  Camilla Nylund  Lea Piltti  Lucia Popp  |  Reetta Ristimäki  Elize Ryd  Elisabeth Schwarzkopf  Joan Sutherland  Elisabeth Söderström  Pirkko Talola-Aaltonen  Renata Tebaldi  Kiri Te Kanawa  Tarja Turunen  Anita Välkki  Simone Simons  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helasaari Kati: Kehittyvä dramaattinen sopraano.  (opinnäytetyö)  Turun AMK, 2015.  Teoksen verkkoversio Viitattu 1.7.2017.
Etelä-Afrikan lippu

Etelä-Afrikan lippu 27. huhtikuuta 1994.
Etelä-Afrikan lippu on Etelä-Afrikan kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Siitä on käytetty myös nimitystä yhtenäisyyden ja toivon lippu. Se otettiin käyttöön 27. huhtikuuta 1994, ensimmäisten vapaiden vaalien ja apartheidin päättymisen jälkeen. Uusi kansallislippu edustaa Etelä-Afrikan uutta demokraattista hallintoa. Lipun suhteet ovat 2:3.lähde?
Etelä-Afrikan lippu lipputangossa.
Nykyinen lippu

Etelä-Afrikan uudesta lipusta päätettiin helmikuussa 1993 Johannesburgin World Trade Centerissä alkaneessa monipuoluekokouksessa, johon osallistui kaikkiaan 26 eri ryhmittymää. Kokouksessa päästiin lopulta 18. marraskuuta yhteisymmärrykseen uuden perustuslain viimeisistäkin pykälälistä, joissa sovittiin muun muassa maan uudesta lipusta ja kansallislaulusta Nkosi Sikelel' iAfrika, joka laulettiin rinnan vanhan Die Stem van Suid Afrikan kanssa.
Etelä-Afrikan lipun värit ovat kulta, musta, punainen, sininen, valkoinen ja vihreä. Siinä on vaakasuoraan käännettyä y-kirjainta muistuttava kuvio, joka "avautuu" lipputangon suuntaan siten, että sinne jää kultareunuksinen musta kolmio. Se on tuttu vuonna 1984 käyttöön otetusta, virallisesta Etelä-Afrikan presidentin tunnuksesta. Lipun ylälaitaan jäävä kiilamainen nelikulmainen tila on valkoisella rajattuna punainen, ja vastaava tila alareunassa myös valkoisella rajattuna sininen. Tämä punavalkosinisyys muistuttaa buureille rakkaasta Alankomaiden lipusta. Tangonpuoleisesta alakulmasta lähtevän haaran ja tangonpuoleisesta yläkulmasta lähtevän haaran yhdistyminen (y:mäinen kuvio) kuvastaa vanhojen traditioiden ja erilaisten voimien yhdistymistä yhteiseen tulevaisuuteen. Y-kuviota ylhäältä ja alhaalta myötäilevät kapeat valkoiset raidat tuovat mieleen brittiväestölle rakkaan Union Flagin. Lippu oli alun perin tarkoitettu vain viisivuotiseksi siirtymäajaksi, mutta sitä pidettiin niin taidokkaana, että se jätettiin pysyväksi. Vaakunallisia lippuja lukuun ottamatta lippu on toinen maailman monivärisimmistä valtion lipuista. Myös Etelä-Sudanin lipussa on kuusi väriä.
Entinen lippu

Etelä-Afrikan aikaisempi, vuonna 1928 käyttöön otettu lippu oli alkujaan muodostettu Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian lipusta. Kauppakomppanian lipussa oli keskellä kauppakomppanian tunnus, jonka paikalle Etelä-Afrikan lipussa sijoitettiin pienoiskoossa kolme lippua: Yhdistyneen kuningaskunnan lippu (Union Jack), joka sisältyi yleensä muidenkin Kansainyhteisön maiden lippuihin, joskin tässä lipussa se oli ylösalaisin, sekä Oranjen vapaavaltion ja Transvaalin liput, joista Oranjen lippu oli pystyasennossa. Lippu pysyi sellaisenaan käytössä senkin jälkeen, kun Etelä-Afrikka vuonna 1961 erosi Kansainyhteisöstä.lähde?
Etelä-Afrikan lippu vuosina 1928–1994.
Etelä-Afrikan lippu vuosina 1910–1928.
Etelä-Karjalan aluetoimisto

| Etelä-Karjalan aluetoimisto |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1.1.2008 – 31.12.2014
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Osa joukkoa:  Itä-Suomen sotilaslääni Maasotakoulu
Tukikohta:  Lappeenranta
Marssi:  Martti Parantainen: Asemies
Vuosipäivät:  24. helmikuuta
Etelä-Karjalan aluetoimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikuntaan liitetty asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Lappeenrannassa vuosina 2008-2014.
Historia

Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Lappeenrannassa maasotakoululla toiminta-alueenaan Etelä-Karjalan maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Kymen sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Kymenlaakson ja Etelä-Karjalan maakunnista vuoden 2007 loppuun. Perustettaessa organisaatioon kuului päällikön lisäksi asevelvollisuussektori. Aluetoimisto oli hallinnollisesti osa Maasotakoulun operatiivista osastoa, minkä päällikkö oli samalla aluetoimiston päällikkö. Aluehallintoviranomaisena, asevelvollisuusasioissa ja viranomaisyhteistyötehtävissä toimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Etelä-Karjalan aluetoimisto lakkautettiin 31. joulukuuta 2014 ja sen toimintaa jatkoi Karjalan prikaatiin perustettu Kaakkois-Suomen aluetoimisto.
Päälliköt

Aluetoimiston päälliköinä olivat:
everstiluutnantti Kimmo Lindberg 1. tammikuuta 2008 - 13. helmikuuta 2009
everstiluutnantti Hans Forsman 1. heinäkuuta 2009 - 31. elokuuta 2013
everstiluutnantti Sami Takamaa 1. syyskuuta 2013 - 31. joulukuuta 2014
Eskimosirri

| Eskimosirri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Sirrit Calidris
Laji::  bairdii
Kaksiosainen nimi
 Calidris bairdii  (Coues, 1861) 

Katso myös
   Eskimosirri Wikispeciesissä   Eskimosirri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Eskimosirri (Calidris bairdii), vanhalta nimeltään bairdinsirri, on harvoin Suomeen harhautuva rantalintu. Lajin nimesi ja kuvaili tieteelle Elliott Coues 1861, Spencer Fullerton Bairdin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Pituus on 14–19 cm, siipien kärkiväli 30–38 cm ja paino 27–63 g. Suosirrin kokoinen ja näköinen, nokka lyhyempi ja hennompi.