stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marianne Fredriksson
Teoksia

Fredriksson julkaisi toistakymmentä romaania, joita on käännetty kymmenille kielille, useita myös suomeksi:
Simon (Simon och ekarna, 1985)
Vedenpaisumus (Syndafloden, 1992)
Anna, Hanna ja Johanna (Anna, Hanna och Johanna, 1994)
Marian evankeliumi (Enligt Maria Magdalena, 1997)
Muuttolinnut (Flyttfåglar, 1999)
Rakas lapsi (Älskade barn, 2001)
Kaksi todellisuutta (Skilda verkligheter, 2006)
Rentína (Thessaloniki)

| Rentína Ρεντίνα |
| --- | --- |
 Rentínan Pyhän Margareetan eli Marinan (Agía Marína) kirkko.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Rentína
 Koordinaatit: 40°39′32″N, 23°36′50″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Thessaloniki
Kunta:  Vólvi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  070301
Väkiluku (2011):  5 821
 – Kylä:  504
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rentína (kreik. Ρεντίνα; myös Rendína) on Kreikan kylä sekä samanniminen Vólvin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ρεντίνας, Dimotikí Enótita Rentínas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 5 821 ja varsinaisen Rentínan kylän väkiluku 504 (vuonna 2011).
Rentínan kylä sijaitsee Vólvi-järven itärannalla Rentínan solan länsipäässä linnuntietä noin 58 kilometriä itään Thessalonikista. Rentínan kunnallisyksikkö käsittää Vólvi-järven pohjoisrannan sekä Rentínan solan alueen. Sen suurin asutus on Stavróksen kaupunki. Seudun nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Rentínan linna.
Rentína oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Vólvin kunnaksi yhdessä Ágios Geórgioksen, Apollonían, Aréthousan, Egnatían ja Mádytoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Rentínan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Áno Stavrós | Áno Stavrós | 796 |
| Stavrós | Stavrós | 3 672 |
| Vólvi | Megáli Vólvi | 123 |
| Vólvi | Mikrá Vólvi | 555 |
| Vólvi | Rentína | 504 |
| Vólvi | Vamvakiá | 171 |
Yhteensä: 5 821
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rentína Wikimedia Commonsissa
Raitioliikenne

Raitiotie Helsingin Katajanokalla.
Kalasatama–Pasila-raitiotie rakenteilla Helsingissä.
Raitioliikenne  tarkoittaa raitiovaunulla harjoitettavaa joukkoliikennettä. Raitiovaunu on katuliikenteeseen soveltuva raitiotietä pitkin kulkeva joukkoliikenneväline, joka muistuttaa junaa, mutta on tyypillisesti kapeampi, lyhyempi ja usein nivelletty. Raitiotie muistuttaa rautatietä, mutta on sovitettu katuolosuhteisiin sekä on tavallisesti kaarteiltaan ja profiililtaan jyrkempi. Alun perin useimmat raitiolinjat rakennettiin kapearaiteisten rautateiden tavoin normaalia kapeammalle raideleveydelle, koska se mahdollisti jyrkemmät mutkat, mistä oli etua etenkin tiheästi ruutukaavaan rakennetuissa keskustoissa. Nykyään raitiovaunuliikenteen määrän ollessa jälleen kasvussa uusia raitioteitä rakennettaessa raideleveydeksi valitaan käytännön syistä yhä useammin normaaliraideleveys 1 435 mm.
Raitiovaunu PESA 120N pysäkillä Varsovassa, Puolassa.
Raitioteiden historia

Ensimmäinen raitiotie rakennettiin vuonna 1807 Etelä-Walesiin, Britanniaan. Tämä Swansea ja Mumbles -rata rakennettiin kalkkikiven, hiilen ja rautamalmin kuljettamiseksi satamaan. Alkuun liikenne radalla kulki hevosvetoisena, sitten höyryn voimalla ja lopuksi sähköllä.
Amerikkalainen Thomas Davenport valmisti noin vuonna 1835 muutamia mallivaunuja, joissa käytettiin akkuja voimanlähteenä. Englantilainen Davinson rakensi vuonna 1842 kaksiakselisen vaunun, jota käytettiin Edinburghin ja Glasgow’n radalla. Vaunun nopeudeksi on arvioitu noin 6 km/h. Amerikkalainen Page rakensi vuonna 1851 hiukan nopeampia vaunuja. 1860-luvulla kokeiltiin sähkökoneita vaunujen käyttövoimana. Saksalainen Siemens & Halske kehitti vuonna 1879 veturin, jossa oli kolmen hevosvoiman moottori ja kaksi vaunua, ja esitteli sen Berliinissä. Seuraavina vuosina yhtiö rakensi useita raitioteitä. Amerikkalainen Daft rakensi vuonna 1884 kahden mailin pituisen sähköradan Baltimoren ja Hampdenin välille. Radalla kulkivat kolmen tonnin moottorivaunut. Amerikkalainen J. C. Henry rakensi radan vuonna 1885 Kansas Cityyn. C. J. van Depole rakensi useita raitioteitä. Vasta vuonna 1888 raitioteiden rakennus pääsi vauhtiin Frank J. Spraguen rakennettua Virginian Richmondissa 18 kilometrin pituisen radan. Tämän radan päällä käytettiin ensimmäisen kerran radan yläpuolelle sijoitettua kosketinjohdinta ja moottorivaunussa olevaa kosketinrullaa.
Raitiovaunut tulivat monessa kaupungissa käyttöön 1800-luvun lopulla. Niistä tuli nopeasti tärkeimpiä kaupungin sisäisiä joukkoliikennevälineitä. Aluksi ne olivat hevos­vetoisia, mutta vuosi­sadan vaihteen aikoihin niissä sähkökäyttöiset raitiovaunut syrjäyttivät kaikkialla hevos­raitio­vaunut.
1900-luvulla yleistyivät kaupunki­liikenteessäkin bussit sekä suurimmissa kaupungeissa myös metro, minkä vuoksi raitio­vaunuja alettiin yleisesti pitää vanhan­aikaisina. Monissa kaupungeissa ne poistettiinkin käytöstä 1950- tai 1960-luvuilla. Myöhemmin raitioteitä on kuitenkin alettu rakentaa uudestaan, mihin ovat vaikuttaneet osaltaan öljykriisi ja se, etteivät raitiovaunut levitä pakokaasuja katuilmaan. Uudemmat raitiolinjat ovat usein pikaraitioteitä, jotka kulkevat enimmäkseen omilla väylillään, mutta joiden rakennuskustannukset silti ovat oleellisesti alhaisemmat kuin metron.
Raitiovaunut

Raitiovaunutyyppejä ovat raitiovaunu ja pikaraitiovaunu, joiden lisäksi johdinauto ja gyrobussi on toisinaan luokiteltu raitiovaunuiksi [lähde? ]. Pikaraitiovaunulla tarkoitetaan junaa, joka teknisen ratkaisunsa puolesta on nopeampi kuin tavallinen raitiovaunu, mutta kevyempi kuin metrojuna. Johdinauto eli trolleybussi on linja-autoa vastaava kulkuväline, jossa bensiini- tai dieselmoottori on korvattu sähkömoottorilla ja jossa on virroitin raitiovaunun tapaan. Gyrobussi on johdinauton ja akkumulaattoriauton välimuoto, jonka käyttöenergia varastoidaan mekaaniseksi liike-energiaksi autossa olevaan suureen vauhtipyörään. Nykyisin yleisemmässä käytössä ovat raitiovaunut sekä johdinautot; gyrobusseja ei ole enää käytössä. Valtaosalla uusista raitiotiejärjestelmistä käytetään pikaraitiovaunuja.
Raitiovaunun perustavanlaatuinen ero junaan (paikallisjuna ja metro) on se, että raitiovaunua ajetaan kokonaan kuljettajan varassa kuten tieliikenneajoneuvoa, kun taas junaa ajetaan liikenteenohjauksen antamien määräysten eli opasteiden mukaan kullekin junalle erikseen turvatulla kulkutieosuudella. Käytännössä siis raitioliikenteessä kuljettaja kääntää itse vaihteet ja huolehtii vaunujen pitämisestä turvallisen etäisyyden päässä toisistaan, kun junassa puolestaan tämä tehtävä kuuluu liikenteenohjaajalle kuljettajan vain ajaessa junaa liikenteenohjaajan antamien opasteiden mukaan. Tämä tekee raitiovaunulla tapahtuvan liikennöinnin raskasta raideliikennettä huomattavasti joustavammaksi ja vähemmän alttiiksi liikennehäiriöille. Toisaalta raskaan raideliikenteen etuna on suurempi linjanopeus ja suurempi kuljetuskapasiteetti.
Raitioliikenteen taloudellisuus

Raitiovaunut ovat paikallisesti päästöttömiä, ja niiden käyttökustannukset jäävät linja-autoja alemmiksi, koska niiden vierimisvastus on pieni ja jarrutusenergia voidaan palauttaa sähköverkkoon. Suuri kustannus raitioliikenteessä on kiskojen maahan asentaminen. Erityisesti Helsinkiä varten valmistetut raitiovaunut ovat kalliita, mutta raitiovaunujen uskotaan kestävän puoli vuosisataa.
Yhdysvaltain Transportation associationin mukaan raitiovaunumaili on jopa 10 kertaa kalliimpi kuin linja-automaili.
Raitioliikenne maittain > Afrikka > Etiopia

Etiopian Addis Abebaan avattiin vuonna 2016 Saharan eteläpuolisen Afrikan ensimmäinen pikaraitiotie.
Raitioliikenne maittain > Afrikka > Tunisia

Tunisian pääkaupungissa Tunisissa on eräs pohjoisen Afrikan harvoista raitiotiejärjestelmistä.
Raitioliikenne maittain > Eurooppa > Norja

Norjassa raitiovaunuja käytetään Oslossa, Bergenissä ja Trondheimissä.
Raitioliikenne maittain > Eurooppa > Ruotsi

Ruotsin vanhoja raitiotiekaupunkeja ovat Göteborg, Norrköping ja Tukholma. Uusi pikaraitiotie avattiin vuonna 2019 Lundiin.
Raitioliikenne maittain > Eurooppa > Ranska

Ranskassa suurin osa raitiotiejärjestelmistä lakkautettiin 1900-luvulla ja korvattiin metroilla tai linja-autoilla, mutta vuosisadan lopulta alkaen on ryhdytty rakentamaan jälleen uusia raitioteitä, kuten Nizzan raitiotie.
Raitioliikenne maittain > Eurooppa > Saksa

Saksassa on jäljellä useita vanhoja raitioteitä etenkin entisen Itä-Saksan alueella, ja myös uusia järjestelmiä on rakennettu 2000-luvulla. Berliinin raitiotieverkosto on eräs Euroopan laajimmista.
Raitioliikenne maittain > Eurooppa > Suomi

Suomen joissakin suurimmissa kaupungeissa on ollut raitioliikennettä. Tällä hetkellä toimivaa raitioliikennettä on ainoastaan Helsingissä (hevosilla 1891–1900, sähköllä vuodesta 1900) ja Tampereella (vuodesta 2021) ja Espoossa (Raide-Jokeri vuodesta 2023). Suomessa on aiemmin ollut raitioliikennettä myös Turussa (hevosilla 1890–1902, sähköllä 1902–1972) ja Viipurissa (sähköllä 1912–1957). Uusia raitioteitä on suunnitteilla Turkuun, Ouluun ja Vantaalle. Jyväskylän, Lahden ja Kuopion kaupungit ovat selvittäneet duoraitioliikenteen mahdollisuuksia.
Raitioliikenne maittain > Eurooppa > Venäjä

Venäjällä on raitioteitä useissa kaupungeissa. Venäjän Suomea lähin raitiotieverkko on Pietarissa.
Raitioliikenne maittain > Eurooppa > Viro

Tallinna on Viron ainoa raitiotiekaupunki.
Raitioliikenne maittain > Oseania > Australia

Australiassa on useita raitiotiekaupunkeja, ja Melbournen raitiotiejärjestelmä on eräs maailman laajimmista.
Raitioliikenne maittain > Pohjois-Amerikka > Yhdysvallat

Yhdysvalloissa raitioliikenne oli merkittävin joukkoliikenteen muoto 1900-luvun alussa, mutta muut liikennemuodot syrjäyttivät sen huomattavan nopeasti ja lähes kaikki maan raitiotiejärjestelmät lakkautettiin. Myös Yhdysvalloissa on viime vuosikymmeninä ryhdytty rakentamaan uusia raitioteitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen raitiotieseura
Suomen raitiovaunut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaupunkiliikenne
Tram-West Etelä-Espoon pikaraitiotiesuunnitelma
Light Rail Now! Raitioteiden ja yleisten kulkuneuvojen kehitystä Pohjois-Amerikassa tukevan yhdistyksen verkkosivut. (englanniksi)
Raideliikenne
| --- | --- |
Rautatieliikenne:   rautatie  juna  rautatieasema  rautatieliikennepaikka  rautatiekalusto 
Metroliikenne:   metro  metroasema 
Raitioliikenne:   raitiovaunu  duoraitiovaunu  pikaraitiotie  museoraitiotie 
Turvalaitteet:   asetinlaite  kampiasetinlaite  kankiasetinlaite  opastin  releasetinlaite  tietokoneasetinlaite  varmistuslukko- ja opastinturvalaitos 
Raideleveys:   kapea  normaali  leveä 
Suomessa:   rautatieliikenne  rataverkko  raitioliikenne  lähijunaliikenne  metroliikenne  kapearaiteiset rautatiet  yritykset: VR  Fenniarail  Operail 
Newyorkilainen hevosraitiovaunu vuodelta 1895.
Raitioliikennettä Pärnu maanteen varrella Tallinnassa kesäkuussa 1983.
Vanhanmallinen NrI-vaunu Helsingissä.
Vanha wieniläinen raitiovaunu sisältä.
Maan lapset

Maan lapset on jääkauden esihistorialliseen Eurooppaan sijoittuva romaanisarja, jonka on kirjoittanut yhdysvaltalainen kirjailija Jean M. Untinen-Auel. Sarjassa on toistaiseksi ilmestynyt kuusi kirjaa, joista viimeisin ilmestyi Yhdysvalloissa 29. maaliskuuta 2011. Ensimmäinen osa, Luolakarhun klaani, ilmestyi englanniksi 1980 ja suomennoksena 1981.
Sarjaa on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta ja se on käännetty 28 kielelle. Luolakarhun klaanin pohjalta tehtiin myös samanniminen elokuva vuonna 1986. Kirjailija oli erittäin tyytymätön elokuvan toteutukseen ja sai oikeuden päätöksellä takaisin sarjan elokuvaoikeudet.
Asetelma > Kansat

Maan lasten keskiössä on kahden kulttuurin välinen kamppailu resursseista, tilasta ja selviytymisestä: Klaanin, joksi neandertalinihmiset kutsuvat itseään, ja Cro-Magnonin ihmisten. Lajit eroavat toisistaan selvästi niin kulttuurisesti, yhteiskunnallisesti kuin teknisesti, mutta omaavat yhteisiäkin tekijöitä. Työkalut tehdään piikivestä, elanto tulee metsästämällä ja keräilemällä sekä tulen hallinta koetaan tärkeäksi. Lajien välillä on hyvin vähän kanssakäymistä, Klaani kutsuu Cro-Magnonin ihmisiä Muiksi ja nämä klaanilaisia latuskapäiksi matalan otsan ja taakse kaareutuvan päänosan takia.
Klaanin ihmiset ovat Muita luustoltaan raskaampia, joskin pituudeltaan lyhyempiä. Heidän sopeutumisensa muutoksiin ja uusiin asioihin on ei ole helppoa ja se ilmenee hitaana kehityksenä monissa asioissa: metsästettäessä eläimet keihästetään, ja metsästysaseet, kivityökalut ja vaatteet ovat vähemmän hienostuneita kuin uudella ihmislajilla. Klaanilaisten aivot ovat tulleet evoluutionsa ääripisteeseen, sillä ne perustuvat geneettiseen muistiin, jossa tieto siirtyy periytymällä sukupolvelta toiselle ilman pitempiaikaista opetusta ja koulutusta. Elettyään satoja tuhansia vuosia, aivokapasiteetin käyttöä on kehitetty jakamalla periytyvä tietous erikseen naisille ja miehille, jolloin elinkelpoisessa yhteisössä on oltava kumpaakin sukupuolta. Tutkimustensa perusteella Untinen-Auel on päättänyt, että Klaanin ihmiset eivät pysty puhumaan kuin yksittäisiä sanoja ja pääosa viestinnästä tapahtuu viittomalla ja kehon liikkeillä. Kanssakäyminen on hyvin hienostunutta, ihmiset kykenevät ymmärtämään toisiaan niin hyvin, että valehteleminen on käytännössä mahdotonta. Lisäksi geneettinen perimä on tehnyt mahdolliseksi sen, että paikallisen yhteisön kielen kehittymisen lisäksi Klaanin kaikki jäsenet muistavat perinteisen, pelkästään viittomiin perustuvan muinaiskielen. Tällöin lajin ei tarvitse oppia toistensa arkikieliä. Klaaniyhteisöt, luolat ovat sangen pienikokoisia, parhaimmillaan muutama kymmenen ihmistä, jolloin laskutaidon kehittymiselle ei myöskään ole ollut tarvetta.
Cro-Magnonin ihmiset ovat kirjasarjan aikoihin edistyneet työkalujen tekemisessä, metsästystavoissa sekä yhteisöjen kehityksessä Klaanikansaa pidemmälle. Yhteisöt ovat suurempia ja pystyvät tarvittaessa rakentamaan asumuksensa luonnonasuntojen puuttuessa. Lisäksi viestinnän perustuessa puheeseen, eri puolilla asuvien kansojen kielet ovat kehittyneet omiin suuntiinsa. Koska latuskapäät eivät pysty suulliseen viestintään, Muut eivät ymmärrä viittomista puheeksi, minkä vuoksi latuskapäistä yleisesti puhutaan eläiminä.
Toinen Untinen-Auelin johtopäätös on esittää lajit risteämään kykenevinä. Johtuen lajien toisistaan pitämästä etäisyydestä, puoliverisiä jälkeläisiä ei katsota hyvällä kummallakaan puolella. Klaani yleensä määrittelee tällaiset vastasyntyneet syntymävikaisiksi, joiden ei sallita elää. Muut antavat lapsen kyllä elää, mutta   epämuodostuneeksi määritellyn yksilön elämän laatu on alhainen.
Asetelma > Yhteisöt

"Klaani" on Neanderthalin ihmisiä yhdistävä määritelmä, jossa jokainen on Klaanin jäsen. Yhteisöt jakaantuvat pienempiin luolissa asuviin heimoihin, joita myös nimitetään klaaneiksi heimon johtajan nimisenä, esimerkiksi Ayla otetaan Brunin klaanin jäseneksi. Lähialueen klaanit kokoontuvat joka seitsemäs vuosi Heimojuhlaan, joista Aylan osallistumassa oli arviolta 250 henkilöä. Klaani on patriarkaalinen, jossa mies toimii klaanin johtajana, metsästäjänä, tekee työkalut ja vastaa klaanin hengellisestä johtamisesta (henkisen johtajan nimenä klaanissa on Mog-Ur). Naisen tehtävänä on tehdä ruuat, synnyttää ja hoitaa lapset, kerätä kasveja, marjoja ja polttopuita. Koska vain naiset tuntevat kasvit, parantajanainen on merkittävin naisen toimi, joka yltää arvostuksessaan melkein klaaninjohtajan tasolle.
"Maan lapset" on Cro-Magnonin ihmisiä yhdistävä määritelmä, joskin kunkin yhteisö keskittyy oman väkensä ja luolansa hyvinvointiin. Erillään asuvat yhteisöt kutsuvat itseään omaksumillaan nimillä (Zelandonit tarkoittavat "Kaakossa eläviä suuren Maaemon lapsia"), jotka voivat jakautua edelleen omiksi luolikseen tai leireiksi (Zelandonien 29. luola tai Mamutoiden Leijonan leiri). Näin Muiden nimissä on Suuren Maaemon nimi: Doni sanassa Zelandonii, Mut sanassa Mamutoi ("Mammuttia metsästävät Maaemon lapset"), Muna sanassa S'Armunai.  Muiden yhteisöt ovat huomattavasti tasa-arvoisempia, joskin johtosuhteet ja tavat vaihtelevat. Esimerkiksi Mamutoileirissä on miehen ja naisen muodostama johtajapari, jotka ovat sisaruksia. Sharamudoit elävät Suuren Emon rannalla muodostaen kahden perheen yhdistelmän, jossa toinen edustaa jokikansaa (Ramudoi) ja toinen rinnekansaa (Shamudoi).  Yleensä yhteisöt kokoontuvat omiin Kesäjuhliinsa, joissa muun muassa metsästetään suuremmalla joukolla ruokaa vuoden varalle, solmitaan avioliitot ja ylläpidetään yhteisön perinteitä. Yhteisöt ovat Klaanien yhteisöjä suurempia, esimerkiksi Zelandonien kesäjuhlilla oli yli 2 000 ihmistä.
Kirjasarjan osat > Luolakarhun klaani, 1981 (engl. The clan of the cave bear, 1980)

Eletään jääkausien välisellä ajanjaksolla noin 35 000 vuotta sitten, jolloin maapallolla eli nykyihmisen lisäksi neandertalinihminen. Tästä alkaa kertomus Aylasta, joka viisivuotiaana menettää maanjäristyksessä perheensä. Tytön harhailtua päiväkausia Krimin niemimaalla Luolakarhun Klaani löytää puolikuolleen tytön ja ottaa hänet hoitoonsa. Ayla saa kasvattiäidikseen Klaanin parantajanaisen Izan, joka tytön alkupelästyksen jälkeen saavuttaa nopeasti tytön luottamuksen ja rakkauden. Alku on hankalaa, sillä klaanikansa ei puhu nykyihmisen tapaan, vaan viestinnässä käytetään pääasiassa viittomista. Kun Ayla ei tahdo oppia "puhumaan", klaanilaiset epäilevät tytön älykkyyttä. Hiljalleen klaanin tietäjä Mog-Ur, joka on myös Aylan äidin sisarus, huomaa tytön oikean älykkyyden ja kohta viestintämurheet ovat ohi. Eniten klaanilaisia suututtaa Aylan niskurointi kauan sitten laadittuja, vanhoja hyviä sääntöjä vastaan. Kahdesti hänet tuomitaan kuolemaan, jolloin hän joutuu poistumaan klaanin luota. Normaalisti klaanin jäsen riutuu ja kuolee, mutta Aylalla on valtava elämänhalu ja suojelijanaan Suuren Luolaleijonan henki. Mog-Urille on selvinnyt, että klaani kulkee kohti tuhoaan ja Aylan kaltaisia odottaa ihmiskunnan tulevaisuus. Ayla on lopullisesti tuomittu kuolemaan klaanin silmissä. Hän joutuu jättämään poikansa, Durcin, klaanin huostaan ja on päättänyt noudattaa Izan neuvoa etsiä kaltaisiaan ihmisiä.
Suomennos Erkki Hakala
Kirjasarjan osat > Hevosten laakso, 1982 (engl. The Valley of Horses, 1982)

Vaellettuaan kuukausia kohti pohjoisia aroja Ayla löytää suojaisan laakson, jossa hevoslaumat laiduntavat. Hän luopuu ihmisten etsimisestä ja kesyttää sekä varsan, Heinän, että luolaleijonan, Pennun, kasvatikseen. Kun Ayla oppii elämään laaksossaan, kaksi vieraan heimon miestä, Jondalar ja Thonolan, vaeltelevat pitkin manteretta seikkailuja etsien. He ovat lähteneet Ranskan niemimaalta kohti Tonavan, Kaikkien Vesien Emon, toista päätä. He kohtaavat monia metsästäjä- ja keräilijäkansoja, oppivat uusia kieliä ja uusia tapoja, mutta myös vaaroja. Pentu aiheuttaa Thonolanin kuoleman ja Ayla pelastaa Jondalarin viime hetkellä, oppii ensi kerran tuntemaan "Muita" ja joutuu opettelemaan puhumisen alusta.
Suomennos Erkki Hakala
Kirjasarjan osat > Mammutin metsästäjät, 1985 (engl. The Mammoth Hunters, 1985)

Ayla ja Jondalar ovat lähteneet Hevosten laaksosta pienelle tutustumisretkelle ja törmäävät mammutin metsästäjiin. He hyväksyvät saamansa kutsun tulla Leijonan leiriin vierailulle ja päättävät sitten talvehtia mamutoiheimon parissa yksinäisen laakson sijasta. Leirissä Ayla näkee ihmeekseen oman toteemieläimensä, luolaleijonan, kallon. Leirissä asuu myös lapsi joka muistuttaa liikuttavasti Aylaa omasta pojastaan, jonka hän joutui jättämään klaanista lähtiessään. Aylan kauneus ja merkilliset taidot herättävät huomiota varsinkin heimon miesten keskuudessa, ja Jondalarin mustasukkaisuuden sekoittaessa heidän suhdettaan, Ayla lupautuu iloisen kuvantekijän, mustaihoisen Ranecin puolisoksi. Hän on myös löytänyt hylätyn sudenpennun, jonka hän on onnistunut kasvattamaan Leijonan leirin vastustuksesta huolimatta. Jondalarin lopulta päättäessä lähteä takaisin kotiaan kohti, Ayla ymmärtääkin valinneensa väärin ja sankariparimme päättää lähteä yhdessä kohti Jondalarin kotiluolaa.
Suomennos Erkki Hakala
Kirjasarjan osat > Tasangon vaeltajat, 1990 (engl. The Plains of Passage, 1990)

Ayla ja Jondalar lähtevät pitkälle vaellukselleen mantereen halki kohti Jondalarin kotiseutua. Mukanaan heillä on Aylan kesyttämät kaksi hevosta ja Susi. He kohtaavat matkallaan monia kansoja, joista osan Jondalar ja Thonolan jo kohtasivat matkallaan. Sankarimme ovat mieluisia vieraita, sillä heillä on paljon kerrottavaa kokemuksistaan. Niinpä heitä pyydetään monta kertaa jäämään paikoilleen, mutta matka jatkuu. Yllättäen Jondalar joutuu vangiksi kylään, jossa naiset ovat ottaneet kaiken vallan ja pyrkivät tulemaan toimeen ilman miehiä. Aylan onnistuu vapauttaa Jondalar eläintensä avustuksella, mutta hän laittaa oman henkensä alttiiksi yrittäessään saada asiat ratkaistua. Lähes vuoden kestänyt pitkä vaellus päättyy vaaralliseen jäätikön ylitykseen. Jondalar ja Ayla saapuvat paikkaan, jonka hän tunnistaa enneunistaan.
Suomennos Aulis Rantanen, Tiina Ohinmaa ja Kirsti Kattelus
Kirjasarjan osat > Luolien suojatit, 2002 (engl. The Shelters of Stone, 2002)

Luolakarhun klaanin kasvattama Ayla on viimein saapunut rakastettunsa Jondalarin kanssa tämän kotiin, zelandonien heimon Yhdeksänteen luolaan. Yhteisö on paljon suurempi kun ne, joissa Ayla on aiemmin elänyt, ja hänellä on täysi työ oppia ymmärtää kaikkia tapoja ja sääntöjä. Raskaaksi tullut Ayla haluaa tehdä parhaansa, sillä hän on tuntenut tulleensa kotiin ja haluaa perustaa perheen Jondalarin kanssa. Aylan kokemukset klaanikansasta ja  lääkekasveista tekevät suuren vaikutuksen zelandoneihin. Vastaavasti Ayla oppii tuntemaan zelandonien tavat ja palvontamenot. Aylan ja Jondalarin tyttären Jonaylan synnyttyä on selvää, että seuraavassa kirjassa on aloitettava Aylan koulutus tietäjäksi.
Suomennos Ulla Selkälä ja Ilkka Äärelä
Kirjasarjan osat > Maalattujen luolien maa, 2011 (engl. The Land of Painted Caves, 2011)

Maalattujen luolien maa jatkaa Aylan, hänen miehensä Jondalarin ja heidän pienen tyttärensä Jonaylan tarinaa. Ayla joutuu kohtaamaan aikuisen elämänsä ensimmäiset suuret haasteet. Samalla kun hän opettelee äitiyden taitoja, hän harjoittelee tullakseen Zelandoniksi: henkiseksi johtajaksi ja parantajaksi, joka hallitsee lääkkeiden ja yrttien sekä mielen salat.
Suomennos Hilkka Pekkanen