stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liisanpuistikko
Historia

Nykyisen Liisanpuiston paikalla oli 1800-luvulla tori, jonka nimi oli Elisabeths Torg. Sinne johtavan Liisankadun tavoin se sai nimensä keisarinna Elisabetin, Aleksanteri I:n puolison mukaan. Tori syntyi rantoja täytettäessä. Vuonna 1876 sen keskiosa istutettiin pyöreäksi puistikoksi, joka vuonna 1930 muutettiin suora­kulmaiseksi. Aukiolla pysyi kuitenkin tori-nimi vuoteen 1928 saakka. Vuonna 1909 sille vahvistettiin suomenkielinen nimi Elisabetintori, ja vuonna 1928 se sai nykyisen nimensä.
Elisabetintorin välitön ympäristö oli 1800-luvulla Helsingin ylhäisön asuinseutua, josta August Schauman muistelmissaan vertasi Pariisin Faubourg Saint-Germainiin. Sitä ympäröineissä empiretyylisissä puutaloissa asuivat muun muassa senaatin puheenjohtaja Lars Gabriel von Haartman (Maneesikatu 2a), salaneuvos Otto Wilhelm Klinckowström (Liisankatu 1), kreivi ja kuvernööri Gustaf Adolf Ramsay (Maurinkatu 4), kreivi ja senaattori Gustaf Magnus Armfelt sekä hänen poikansa, kenraali Gustaf Vilhelm Arthur Armfelt (Maurinkatu 8).
Monet puutalot purettiin jo 1800-luvun lopulla, ja paikalle rakennettiin kerrostaloja. Viimeisenä puutaloista purettiin von Haartmanin talo 1920-luvulla. Klinckowströmin talo lunastettiin vuonna 1850 valtiolle ja siihen sijoitettiin Helsingin junkkarikoulu. Viimeiset vuotensa se oli opetuskomppanian käytössä, ja siinä koulutettiin alipäällystöä vuonna 1881 perustettuja suomalaisia asevelvollisuuspataljoonia varten. Sen paikalle valmistui vuonna 1882 arkkitehti Evert Lagerspetzin suunnittelema Uudenmaan tarkk’ampujapataljoonan kasarmi, jossa ovat toimineet vuosina 1924–1993 Sotakorkeakoulu ja sen jälkeen Sotamuseo. Maurinkatu 6:een valmistui vuonna 1900 arkkitehtien Waldemar Aspelin ja Robert Lorimer suunnittelema, Donnerin suvulle kuulunut niin sanottu Donnerin talo, jossa ovat sittemmin toimineet muun muassa Svenska Klubben -klubi ja Muntra Musikanter -mieskuoro.
Puistoon rakennettiin sotien jälkeen niin sanottu lippakioski arkkitehti Hilding Ekelundin mallipiirustusten mukaan sekä punatiilinen muuntajarakennus. Puiston koillisnurkkaan valmistui 2004 arkkitehti Johanna Ropen suunnittelema pieni kesäkahvila.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liisanpuistikko Wikimedia Commonsissa
Libertarianismi (filosofia)

Libertarianismi viittaa ontologiassa tahdon vapautta ja determinismiä koskevaan inkompatibilistiseen kantaan. Libertarianismin mukaan ihmisillä on vapaa tahto, se on epäyhteensopiva determinismin kanssa, ja siksi determinismi on epätosi.
Libertarianismin mukaan vapaa teko on sellainen, joka olisi voitu tehdä toisin. Ihmisen teot eivät määräydy kausaalisen syy-seurausketjun kautta: toimija on syysuhdeketjujen alullepanija. Inkompatibilistisena kantana libertarianismi asettuu sekä kovaa determinismiä että kompatibilismia vastaan, jälkimmäisen katsoessa että determinismi ja vapaa tahto ovat sovitettavissa yhteen.
Kompatibilismin hylättyään libertarianistit ovat kehittäneet vaihtoehtoisia selityksiä sille, mikä fysikaalisen todellisuuden determinismin ja inhimillisen vapaan tahdon suhde on. Eräs näkemys on, että ihmiset ovat erityinen poikkeustapaus, eikä kaikkeen muuhun pätevä determinismi päde ihmisiin. Esimerkiksi supernaturalistinen eli yliluonnollinen libertarianismi kannattaa tällaista. Toisaalta libertarianisti voi kieltää, ettei determinismi päde tiukasti edes fysikaalisessa maailmassa, ja ihmiset (ja mahdollisesti ehkä myös jotkut muut oliot, joskin kyseessä on pelkkä todentamaton arvaus) voivat hyödyntää tästä seuraavaa ”liikkumavaraa” tehdessään vapaita päätöksiä. Tämä on naturalistista libertarianismia.
Ontologinen libertarianismi ei ole kovin yleinen näkemys nykyfilosofien keskuudessa, mutta se on laajalti keskusteltu kanta ja sitä ovat puolustaneet monet kuuluisat metafyysikot, kuten Peter van Inwagen, Robert Kane, Timothy O'Connor ja Laura Ekstrom. Se on myös suosittu kanta erilaisissa uskonnollisissa käsityksissä. Ontologinen libertarianismi ei liity poliittiseen libertarismiin.
Libertarianismin perustelut > Intuitio

Libertarianistit vetoavat usein siihen, että ihmisillä on tunne siitä, että he tekevät päätöksiä itse vapaasti. Kaikilla ihmisillä on kokemuksia päätöksiin vaikuttavien seikkojen punnitsemisesta, ja tällainen harkinta voi usein kestää kauankin.
Deterministien mielestä tästä ei kuitenkaan seuraa vapaan tahdon olemassaoloa. Se, että ihminen hyväksyy tietoisesti jonkin joka vaikuttaa päätökseltä ja vaikuttaa olevan seurausta päätöksenteosta, voi olla pelkkä deterministisesti määräytyvä tapahtuma. Tämä vastaväite on kuitenkin vain filosofisesti motivoitunut ehkä-arvaus, eikä sitä voida pitää tieteellisenä väitteenä.
Intuition voi siis katsoa kertovan vain, että ihmiset uskovat yleisesti vapaaseen tahtoon. Jo Baruch Spinoza sanoi, että ihmiset uskovat vapaaseen tahtoon lähinnä siksi, koska ovat tietoisia teoistaan.
Libertarianismin perustelut > Vapaan tahdon välttämättömyys moraaliselle vastuulle

Monet libertarianistit katsovat, että ilman vapaata tahtoa moraalisella hyväksymisellä ja paheksumisella ei ole järkiperäistä perustaa. Emme pitäisi ihmisiä moraalisesti vastuullisina, jos he eivät olisi voineet toimia toisin kuin toimivat, esimerkiksi jos heidät pakotettiin toimimaan tietyllä tavalla. Libertarianistien mukaan determinismistä seuraisi, ettei kukaan olisi moraalisesti vastuullinen.
Kompatibilistit voivat vastata tähän määrittelemällä ”vapaan valinnan” uudelleen niin, että se sopii yhteen determinismin kanssa, esimerkiksi valinnaksi joka ei ole tehty pakotettuna. Kovaa determinismiä kannattavan inkompatibilistin on sen sijaan määriteltävä hyväksyminen ja paheksuminen sekä rikos ja rangaistus niin etteivät ne liity toiminnan vapauteen, tai hylättävä ne. Joidenkin deterministien mukaan moraaliseen vastuuseen vetoaminen on seurauksiin vetoamista, ja moraalinen arviointi voidaan korvata järkiperäisemmällä lähestymistavalla. Eräs mahdollisuus on pitää esimerkiksi rangaistuksia kosto- ja hyvitysmenetelmien sijasta poikkeavasti käyttäytyvien kuntoutusmenetelminä.
Libertarianismin perustelut > Vapaan tahdon välttämättömyys järkiperäisyydelle

Jotkut libertarianistit katsovat, että ilman vapaata tahtoa järkiperäisyys on eräällä tavalla ristiriitainen käsite. Jos deterministin omia perusteluja sovelletaan deterministiin itseensä, hänellä ei voi katsoa olevan järkiperäistä valinnanvapautta determinismiin uskomisen suhteen, koska deterministi ei voi väittää tehneensä omaa valintaa.
Deterministi voi huomauttaa, ettei determinismi estä ihmisiä päätymästä parhaaseen johtopäätökseen – se vain estää sen, että tämä tapahtuisi täysin vapaasti. Toisaalta determinismi voi määritellä päätöksenteon kompatibilistisesti: on mahdollista käydä läpi vaihtoehtojen punnitseminen, vaikka lopullinen päätös olisikin ennalta määrätty. Tapahtumasarja on vain välttämätön tapa päätökseen pääsemiseksi, aivan kuten tietokoneohjelman tulee käydä läpi joukko tiettyjä askelia lopputulokseen pääsemiseksi, vaikka se toimiikin täysin deterministisesti.
Libertarianismin perustelut > Originaalisuus ja luovuus

Libertarianisti voi esittää, että omaperäisyys ja luovuus vaativat epädeterminismiä, sillä jokainen uusi yhteiskunnallinen ja kulttuurinen ajatus on jossain määrin kapinointia vanhaa järjestystä vastaan. Deterministi voi vastata tähän väittämällä, että luovuuden taustalla olisi myös deterministinen koneisto.
Libertarianismin perustelut > Fysikaalinen epädeterminismi

Suurin osa vapaan tahdon olemassaolon vastustajista huomauttaa, että se olisi ristiriidassa fysikaalisen determinismin kanssa. Libertarianisti voi kuitenkin vedota nykyaikaisen kvanttimekaniikkaan liittyvään epädeterminismiin. Myös fysikaalinen determinismi tulee todistaa: se ei ole itsestäänselvä totuus.
Kvanttimekaniikkaan liittyvä ennustamattomuus ei kuitenkaan riitä todistamaan epädeterminismiä eikä näin myöskään libertarianismia. Myös deterministiset tapahtumat voivat olla epäennustettavia niiden monimutkaisuuden tai vielä tuntemattomien kausaalisten tekijöiden seurauksena. Toisaalta vielä tuntemattomiin, ennustamattomiin tekijöihin vetoaminen on tieteellisen ajattelun vastaista. Monet fyysikot kuitenkin katsovat, että kvanttimekaniikka on epädeterminististä, ei pelkästään ennustamatonta. Tämäkään ei kuitenkaan vielä todista libertarianismia. Se, että atomit käyttäytyvät satunnaisesti, ei vielä itsessään tuota libertarianistien kannattamaa vapautta ja moraalista vastuullisuutta.
Kirjallisuutta

Clarke, Randolph: Libertarian Accounts of Free Will.  New York:  Oxford University Press, 2003.  ISBN 0-19-515987-X
Kane, Robert: The Significance of Free Will.  New York:  Oxford University Press, 1998.  ISBN 0-19-512656-4
Aiheesta muualla

Clarke, Randolph: Incompatibilist (Nondeterministic) Theories of Free Will The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Huemer, M. A: Proof of Free Will (englanniksi)
van Inwagen, Peter: The Mystery of Metaphysical Freedom (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Libertarianism (metaphysics)
Käännös suomeksi
Basil Liddell Hart

Basil Liddell Hart vuonna 1927.
Basil Henry Liddell Hart (31. lokakuuta 1895– 29. tammikuuta 1970) oli englantilainen sotateoreetikko, historioitsija ja journalisti.
Elämä > Vuotoepäilyt

Syyskuussa 2006 brittien sisäisestä turvallisuudesta vastaava salaisen poliisin osasto MI5 julkaisi aiemmin salatun toisen maailmansodan aikaisen raportin, jonka mukaan epäiltiin Normandian maihinnousun suunnitelmien vuotaneen Liddell Hartille. Tämän katsottiin tietäneen suunnitelman yksityiskohtia ja keskustelleen niistä. Lisäksi Liddell Hart oli kirjoittanut kritiikin Some Reflections on the Problems of Invading the Continent ("Ajatuksia mantereelle suunnatun maihinnousun ongelmista"), jota hän oli kierrättänyt poliittisten ja sotilaallisten johtajien keskuudessa. Winston Churchill vaati Liddell Hartin pidättämistä, mutta MI5 tyytyi tarkkailemaan Liddell Hartin toimia estäen hänen puhelunsa ja sensuroiden kirjeenvaihtoa. Liddell Hartia oli aiemmin syytetty jopa saksalaisten sympatisoimisesta johtuen hänen aiemmista sodan aikana esittämistä puheenvuoroistaan.
Jälkeenpäin suuri osa historioitsijoista on todennut Liddell Hartin arvanneen osan maihinnoususuunnitelmista omin päin, jolloin ei todennäköisesti ollut kyse vuodosta. Merkittävää on siis havaita, että Liddell Hart päätteli maihinnousun suuntautumisen, koska hän ymmärsi sen olleen ainut maihinnousualueen vaihtoehto Saksan kukistamiseksi. Sotataidon osaaja ja ymmärtäjä siis voi ymmärtää oman aikansa sotatoimia ja ennakoida eri osapuolten toiminnan suuntautumista. Tältä osin sotataito kumpuaa historianymmärryksestä mutta perustuu aikalaisanalyysiensä osalta ymmärrykseen juuri tietyn/tiettyjen kahden tai useamman osapuolen välisestä väkivaltaisesta yhteenotosta.
Clausewitz-kritiikki

Liddell Hart piti napoleonisen ajan preussilaista sotateoreetikkoa Clausewitzia "sotilaallisen ajattelun pahana nerona" ja "totaalisen sodankäynnin apostolina", joka massan ja hyökkäyssodan kannattajana oli epäsuorasti vastuussa ensimmäisen maailmansodan järjettömistä taisteluista. Liddell Hart kehui Clausewitzin poliittista ja moraalista lähestymistapaa, mutta piti Jominin lailla tämän metafyysistä pohdintaa hankalana ymmärtää ja helposti virheellisiin tulkintoihin johdattavana. Toiseen maailmansotaan mentäessä Liddell Hart uskoi, että puolustuksellisempaa sodankäyntiä noudattava tulisi todellisuudessa voittamaan.
Tutkiessaan Clausewitzia Liddell Hart kompasteli itsekin tulkinnoissaan. Hän ei ymmärtänyt teoriaa absoluuttisesta sodankäynnistä poliittisluonteisena abstraktiona ja lisäksi piti ideaa totaalisesta sodankäynnistä Clausewitzin mielikuvituksen tuotteena ennemmin kuin historian osoittamana tosiasiana.
Liddell Hartin Clausewitz-kritiikki kohdistui toisaalta hänen oman aikakautensa sotilaalliseen ajatteluun, joka näytti korostavan ajatusta voittamisesta verellä ja vain taistelujen kautta. Kritiikkinsä keskellä Liddell Hart tuli samalla osoittaneeksi miten läheisesti hän oli perehtynyt Clausewitzin argumentaatioon ja miten hän tosiasiallisesti sotaveteraanina ymmärsi mistä Clausewitz kirjoitti. Näiden kahden teokset ovat varsin kaukana toisistaan, eikä niiden välillä ole tunnetusti nähty merkittävää yhtäläisyyttä. Lähtökohtaerot johtuvat näiden kirjoittajien erilaisesta selittävyydestä ja niiden erilaisesta selityssuunnasta. Siinä missä Liddell Hart korosti epäsuoruutta sodankäynnin strategisella tasolla, Clausewitz korosti suoruutta taistelujen taktisella tasolla. On siis huomioitava että näiden kahden kirjoittajan välissä on vuosisata ja täysin erilainen lähtökohta taistelutilan luonteesta, sotilaiden ja johtajien roolista operaatoiden aikana sekä sotateknologiasta. Kattavimman ymmärryksen sodankäynnin luonteesta saa kun lukee Clausewitzia ja Liddell Hartia rinnakkain, eikä vastakkain.
Aiheesta muualla

Kapteeni Liddell Hart : Hyökkäys vai puolustus? Nykyisen sodankäynnin peruskysymyksiä, Helsingin Sanomat, 22.07.1939, nro 193, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 2
Liguria (provinssi)

| Liguria Provincia Liguria> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Italia et Africa
Diokeesi:  Italia annonaria
Nykyinen valtio/alue:  Italia (Piemonte ja Lombardia)
Perustettu:  n. 395
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mediolanum
Liguria (lat. Provincia Liguria) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti suunnilleen nykyiset Piemonten ja Lombardian.
Maantiede

Ligurian provinssi sijaitsi Italian luoteisosan sisämaassa ja käsitti suuren osan läntistä Gallia cisalpinaa. Provinssin itäpuolella sijaitsi Venetia et Histria, kaakkoispuolella Aemilia, eteläpuolella Alpes Cottiae, länsipuolella Alpes Poeninae et Graiae ja pohjoispuolella Maxima Sequanorum ja Raetia prima. Provinssin hallinnollinen keskus oli Mediolanum.
Provinssin nimi aiheuttaa helposti sekaannusta. Sitä ei tule sekoittaa vanhaan Liguriaan eli Augustuksen Italian alueisiin kuuluneeseen Liguriaan (Regio IX), josta suurin osa oli Ligurian provinssin olemassaolon aikaan osa Alpes Cottiaen provinssia, eikä nykyisen Italian valtion Ligurian alueeseen, joka käsittää vain Alpes Cottiaehen kuuluneen alueen eteläosan, kapean alueen rannikolla. Sen sijaan Ligurian provinssin alue vastasi Augustuksen alueista ennemmin Transpadanaa, ja nykyisen Italian alueista Piemontea ja Lombardiaa.
Maantiede > Kaupunkeja

Ligurian kaupunkeja olivat muun muassa:
Hasta eli Asta
Mediolanum
Novaria
Pollentia
Mick Mills

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. tammikuuta 1949 (ikä 75)
Syntymäpaikka: Godalming, Englanti
Pelipaikka: laitapuolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1966–1982 | Ipswich Town |  |  |
| 1982–1985 | Southampton |  |  |
| 1985–1987 | Stoke City |  |  |
Maajoukkue
| 1972–1982 | Englanti | 42 | (0) |
Valmennusura
1985–1989: Stoke City
1990: Colchester United
2001: Birmingham City (va.)

Michael Denis "Mick" Mills (s. 4. tammikuuta 1949 Godalming) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi laitapuolustajana.
Mills edusti yli 15 vuotta Ipswich Townia ja toimi joukkueen kapteeninakin. Hän oli voittamassa FA Cupia vuonna 1978 ja UEFA-cupia vuonna 1981. Hän pelasi Ipswichin joukkueessa kaikkiaan 741 ottelua ja teki niissä 30 maalia. Vuonna 1982 hän siirtyi Southamptoniin ja vuonna 1985 Stoke Cityyn, jonka päävalmentajanakin hän toimi.
Mills pelasi Englannin maajoukkueessa 42 ottelua vuosina 1972–1982. Hän oli kuului maajoukkueeseen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1980 ja oli joukkueen kapteeni maailmanmestaruuskilpailuissa 1982.
Mikrobi

Bakteerit ovat mikrobeja.
Mikrobi (< kreikk. μικρον (mikron) ’pieni’, βιοσ (bios) ’elämä’), mikro-organismi tai pieneliö on mikroskooppisen pieni eliö.
Mikrobit eivät ole yksi yhtenäinen taksonominen eliöryhmä, vaan mikrobeja löytyy kaikista eliökunnista. Kaikki bakteerit ja arkeonit ovat mikrobeja. Myös mikroskooppiset sienet, kasvit ja eläimet voivat olla mikrobeja. Tällaisia ovat homeet, hiivat, pienet viherlevät ja osa alkueliöistä. Mikrobeihin voidaan luokitella myös virukset, joiden ei kuitenkaan ajatella olevan eläviä olentoja.
Ominaisuuksia

Mikrobit voivat koostua yhdestä solusta tai solurykelmästä. Esimerkiksi bakteerit ovat yksisoluisia, homeet kasvavat solurykelminä ja alkueläimet taas ovat monisoluisia.
Mikrobien koko vaihtelee virusten 0,01 mikrometrin ja ripsieläinten 0,2 millimetrin välillä. Mikrobeita on monen muotoisia. Kokit ovat pallomaisia mikrobeja ja basillit pitkiä ja kapeita. Käyriä bakteereita sanotaan vibrioiksi, ja kierteiset ovat sprillejä.
Mikrobeja esiintyy kaikkialla biosfäärissä, myös elämän kannalta äärimmäisissä olosuhteissa. Maailmassa mikrobeja on joidenkin biologien arvioiden mukaan noin 5 kvintiljoonaa.
Ihmisen mikrobistossa on noin kaksi kilogrammaa mikrobeja, jotka säätelevät ihmisen terveyttä. Patogeenit eroavat normaaliflooraan kuuluvista kommensaalimikrobeista ennen kaikkea siinä, että ne kykenevät tunkeutumaan ja leviämään elimistöön kommensaaleja paljon tehokkaammin. Normaaliflooraan kuuluvat mikrobit eivät yleensä muodosta riskiä eliön terveydelle. Niitä pidetään päin vastoin hyödyllisinä, koska ne kilpailevat patogeenien kanssa elintilasta.
Mikrobeja tutkiva tiede on mikrobiologia.
Merkitys ihmiselle > Käyttö

Ihminen on käyttänyt mikrobeja jo tuhansien vuosien ajan elintarvikkeiden valmistuksessa ja säilönnässä. Bakteerien aiheuttamaa käymistä ja maitohapon muodostumista käytetään muun muassa hapanmaitotuotteiden, juustojen, hapanleivän ja kestomakkaroiden valmistuksessa sekä kasvistuotteiden kuten hapankaalin ja suolakurkkujen hapattamisessa. Maitohappobakteereita lisätään elintarvikkeisiin myös terveysvaikutteisista syistä. Niitä voidaan nauttia suoliston bakteeriflooran vahvistamiseksi.
Viruksia käytetään muun muassa rokotteiden kehittämisessä.
Homeita käytetään monien orgaanisten happojen ja entsyymien tuotanto-organismeina. Joitain lääkkeitä, kuten penisilliiniä, on valmistettu homeiden avulla. Meijeriteollisuus käyttää homeita esimerkiksi homejuustojen valmistuksessa.
Oluiden ja viinien valmistuksessa hyödynnetään hiivan kykyä muodostaa sokereista etanolia. Leivonnassa hiivaa käytetään taikinan nostattamiseen.
Ihminen voi etenkin lapsuusiässään vahvistaa allergiaa aiheuttavien allergeenien sietokykyään ja immuunipuolustustaan altistamalla itsensä mikrobeille esimerkiksi oleskelemalla luonnossa tai maaseudulla, missä on enemmän mikrobeja kuin kaupungeissa.
Merkitys ihmiselle > Sairauksien lähde

Patogeeneiksi kutsutut mikrobit aiheuttavat sairauksia. Mikrobit voivat aiheuttaa elintarvikkeen pilaantumisen tai elimistöön päästyään ruokamyrkytyksen. Virukset hajottavat isäntäsolunsa ja aiheuttavat oireita. Loiset elävät osan elämästään isäntäelämänsä elimistössä ja saattavat aiheuttaa tälle sairauden.
Mikrobiperäiset tulehdukset lisäävät riskiä sairastua myöhemmin autoimmuunisairauksiin. Tulehdukset saattavat esimerkiksi häiritä ohjelmoitunutta solukuolemaa eli apoptoosia, mikä puolestaan häiritsee auttajasolujen toimintaa. Noin joka kuudennen syövän on havaittu johtuvan infektiosairaudesta. Syöpiä aiheuttavia mikrobeja ovat esimerkiksi helikobakteeri, papilloomavirus, hepatiitti B- ja C-virukset sekä Epstein-Barrin virus, jotka aiheuttavat muun muassa kohdunkaulan syöpää sekä maha- ja maksasyöpää. Kehitysmaissa jopa puolet kasvaimista saattaa liittyä infektioihin, vauraissa maissa vain viitisen prosenttia.
Kosteusvaurion seurauksena rakenteissa ja niiden pinnoilla kasvavien homeiden, hiivojen ja bakteerien synnyttämät mikrobikasvustot voivat olla terveydelle haitallisia. Oireita ovat esimerkiksi silmien, ihon ja hengitysteiden ärsytysoireet sekä yleisoireet kuten lämpöily. Altistumisesta voi seurata myös pitkäaikaissairauksia kuten astmaa.
Merkitys ihmiselle > Sairauksien lähde > Torjunta

Ihmisessä olevia mikrobeja tapetaan tai niiden kasvua estetään ja hidastetaan mikrobilääkkeillä. Ne ovat joko toisen mikrobin tuottamia antibiootteja tai teollisesti valmistettuja lääkkeitä.
Ruoan säilytyksessä mikrobien lisääntymistä pyritään estämään eri keinoin, kuten viemällä niiltä vesi (kuivaaminen) tai happi (tyhjiöpakkaus), hapattamalla, suolaamalla tai sokeroinnilla, hidastamalla niiden toimintaa (kylmäsäilytys tai pakastaminen), tai tuhoamalla niitä kuumentamalla (pastörointi) tai säteilyttämällä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sisäilmayhdistys: Mikrobikasvun edellytykset
Liinu

| Liinu |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Liina tai pidemmät liina-loppuiset nimet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liinu on suomalainen naisen etunimi. Se on Liina-nimen yleinen kutsumamuoto. Liinu voi kuitenkin pohjautua myös muihin liina-loppuisiin nimiin, kuten Aliinaan, Eliinaan, Eveliinaan, Karoliinaan tai Pauliinaan.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Liinu on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä 588 naisella tai tytöllä. Suurin osa Liinuista on syntynyt 2000- tai 2010-vuosikymmenellä.
Liinulla ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää, mutta Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemassa kissojen nimipäiväkalenterissa Liinun nimipäivä on 20. toukokuuta.
Tunnettuja Liinuja

Liinu Koivisto (s. 1993), suomalainen salibandyn pelaaja
Liinu Lehto (s. 1969), suomalainen viestintäjohtaja
Liinu Turpela (s. 2001), suomalainen pesäpalloilija
Kuvitteellisia Liinuja

Liinu, yksi Iines Ankan kolmesta sisarentyttärestä
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Liinu (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Ismo Lindell

| Ismo V>  Lindell.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. marraskuuta 1939 Viipuri
Koulutus ja ura
Instituutti:  Teknillinen korkeakoulu
Tutkimusalue:  sähkömagneettinen teoria
Palkinnot:  IEEE Fellow
Ismo Veikko Ilmari Lindell (s. 23. marraskuuta 1939) on suomalainen tekniikantutkija. Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan professori vuodesta 1989. Hänen tutkimuskohteensa on sähkömagneettista kenttäteoriaa. Vuodesta 1996 hän oli Suomen akatemian akatemiaprofessori.
Lindellille myönnettiin vuonna 2010 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto teoksesta Sähkön pitkä historia (Otatieto-sarja, Gaudeamus). Perusteluissa lautakunta totesi, että se on
»vaatimattomiin kansiin piilotettu helmi, joka kertoo elävästi ja monipuolisesti tekniikan kehittymisestä kahden vuosituhannen aikana ja osin vielä kauempanakin historiassa. Kirja tarjoaa uutta tietoa teknisesti sivistyneille, mutta imaisee vaivattomasti mukaansa myös humanistilukijat.»
Teokset

Lindell, Ismo: Sähkön pitkä historia.  (Otatieto-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-951-672-358-0
Lindell, Ismo: Differential Forms in Electromagnetics.  Wiley.  ISBN 978-0-471-64801-7