stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Curtiss P-36 Hawk
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.07900008,79 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&011.037000011,37 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.07000003,7 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02266.&&&&002 266 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&02680.&&&&002 680 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Pratt & Whitney R-1830-SC-G Twin Wasp -tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0794.&&&&00794 kW (&&&&&&&&&&&01065.&&&&001 065 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0440.&&&&00440 km/h 3 000 metrissä, 415 km/h pinnassa
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0400.&&&&00400 km/h 3 000 metrissä, 350 km/h pinnassa
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01100.&&&&001 100 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&08000.&&&&008 000 m
Aseistus
1–2 × 12,7 mm Colt, Berezina tai LKK/42 -konekivääriä rungossa
2–4 × 7,7 mm tai 7,9 mm konekivääriä siivissä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Curtiss Hawk 75 (Arkistoitu – Internet Archive)
Curtiss Hawk-halkileikkauspiirros (Arkistoitu – Internet Archive)
P-36 Hawk
The history of Curtiss Hawk 75A CU-559 (englanniksi)
CU-554:n jäännökset Uudessa Seelannissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen ilmavoimien Curtiss Hawk 75A-3 CU-562 (s/n 13805) Kuorevedellä helmikuussa 1943
Dalit

Kastiton tyttö Andhra Pradeshissa Intiassa.
Dalit (hindiksi दलित, "poljettu") on hindujen kastilaitoksessa perinteisesti kastittomiksi kutsuttujen itsestään käyttämä nimitys. Hindulaisuudessa ihmiset jaetaan kasteihin, ja ilman kastia jääneiden dalitien asema on ollut perinteisesti kaikkein huonoin. 
 Vaikka Intian laki kieltää nykyisin syntyperään perustuvan syrjinnän, dalitien sorto on Intiassa arkipäivää. Intian lisäksi daliteja löytyy myös Nepalista, Bangladeshista ja Pakistanista. Daliteja on nykyisin noin 200 miljoonaa.
Osa daliteista on pyrkinyt pakenemaan kastisortoa kääntymällä muihin Intian uskontoihin, etenkin buddhalaisuuteen ja kristinuskoon, minkä seurauksena jopa 80 % Intian kristityistä on nykyisin dalit-taustaisia. Daliteja on myös samasta syystä kääntynyt joukoittain buddhalaisuuteen B. R. Ambedkarin esimerkin innoittamana. Kristittyjen intialaistenkin keskuudessa esiintyy kastierottelua, jonka seurauksena muutamien kirkkojen hautausmailla eri kastit erotetaan toisistaan muureilla.
Geenitutkimuksissa on todettu Euroopan romanien olevan dalitien jälkeläisiä.
Nimitykset

Intiassa ylempiin kasteihin kuuluvat ovat vanhastaan käyttäneet kasteihin kuulumattomista nimitystä achuta, joka merkitsee koskematonta.  Nimitys on luonteeltaan selvästi halventava, minkä vuoksi kastilaitoksen vastustajat ovat pyrkineet korvaamaan sen muilla termeillä. Esimerkiksi Mohandas Gandhi käytti heistä nimitystä harijan, joka merkitsee Jumalan lapsia.
Länsimaissa Intian kastittomista on totuttu käyttämään nimitystä paaria tai paria (engl. pariah). Nimitys on laajentunut, yleensä kuvaannolliseksi käsitettynä, tarkoittamaan sosiaalisesti hyljeksittyjä tai halveksittuja ihmisiä ja ihmisryhmiä muuallakin. Varsinaisesti termi, joka johtuu tamilin kielen rumpalia tarkoittavasta sanasta paraiyan, tarkoittaa kuitenkin vain erästä Malabarrannikolla asuvaa, toisinaan eri kansallisuutenakin pidettyä väestönosaa.
Termiä dalit käytti  etenkin tiettävästi ensimmäisenä Jyotirao Phule 1800-luvulla kiinnittääkseen huomiota kastittomien sorrettuun asemaan. Laajemmin tunnetuksi sen teki filosofina ja poliitikkona tunnettu B. R. Ambedkar,, joka osaltaan vaikutti kastilaitoksen viralliseen lakkauttamiseen. Yleiseksi termi tuli kuitenkin vasta 1970-luvulla, ja nykyään sillä pyritään korvaamaan aikaisemmin käytössä olleet nimitykset.
Yhteiskunta ja politiikka

Vaikka dalitit ovat epäyhtenäinen joukko, he ovat aktivoituneet viime aikoina poliittisesti: kastittomien tuella Mayawatista tuli ensimmäinen dalit-taustainen osavaltion pääministeri vuonna 1995, ja vuoden 2009 parlamenttivaaleissa hän tavoitteli avoimesti Intian pääministerin virkaa. Vuonna 1997 maan presidentiksi valittiin ensimmäistä kertaa dalit, kun K. R. Narayanan valittiin virkaansa. Seuraava presidentiksi valittu kastiton oli Ram Nath Kovind vuoden 2017 presidentinvaaleissa.
Kastittomien syrjintä kiellettiin kun Intia julistautui itsenäiseksi. Siitä huolimatta kyselyiden mukaan, varsinkin Pohjois-Intiassa, on tavallista kieltäytyä syömästä dalitien kanssa. Kastittomien keskimääräinen elinikä on myös 12 vuotta lyhyempi kuin ylempiin kasteihin kuuluvien. Myös avioliitot eri kastiryhmien välillä ovat todella harvinaisia, ja näiden rajojen rikkomisesta on seurannut kunniamurhia. Asiaa ei ole auttanut valtion tarjoamat rahalliset kannustimet avioitua dalitien kanssa.
Intia on myös luonut lakeja, joilla on pyritty parantamaan kastittomien asemaa. Esimerkiksi vuonna 2013 kiellettiin käymälät, joiden ulostesäiliöt joudutaan tyhjentämään käsin. Kyseisessä likaisessa työssä on käytetty erityisesti kastittomia, joita on siihen palkattu matalalla palkalla.
Aiheesta muualla

International Dalit Solidarity Network (IDSN)
National Campaign on Dalit Human Rights
Dalit Network Netherlands
Dancehall

Suosittu jamaikalainen dancehall -artisti Bounty Killer esiintyy.
Dancehall on reggaen alalaji. Se kehittyi reggaesta 1970- ja 1980-lukujen taitteessa, kun digitaaliset rytmit tulivat reggaeartistienkin käyttöön. Moderni dancehall tunnetaan Euroopassa myös nimellä ragga. Dancehall reagoi Jamaikalla sanoituksissaan erittäin nopeasti monentasoisiin yhteiskunnallisiin ilmiöihin maan ja taivaan välillä hyvinkin suorasanaisesti. Siksi monet kappaleet joutuvat Jamaikalla radioiden soittokieltoon mutta saattavat soida tiheään tahtiin ”saaren” lukuisissa sound systemeissä. Tyylin ensimmäisiä kansainvälisiä tähtiä oli Shabba Ranks.
Tyylin syntyyn vaikutti osaltaan kehittyvät ohjelmoitavat rumpukoneet ja kosketinsoittimet. Niiden hinnan laskiessa oli mahdollista luoda taustat ilman kallista studiota tai muusikkoryhmää. Toinen lähtökohta oli tiskijukkien instrumentaali- ja dub-versioiden päälle esittämät vapaamuotoiset tunnelmannostatuspuheet ja tekstit l. toustaus. Siirtolaisuuden kautta ragga sekä New Yorkin rap ovat olleet vuorovaikutuksessa kummankin tyylin syntymisessä ja kehityksessä.
Vieraillessaan Suomessa 1985 Grandmaster Flash totesi haastattelussa rapin juurista kysyttäessä:
»Jamaikalainen toasting, blues sekä Last Poets» 
()
Sana dancehall viittaa jamaikalaiseen tanssihalliin, jossa tyylisuuntaus sai alkunsa. Ensimmäinen dancehall-tähti oli Prince t. King Jammy kappaleella ”Under Me Sleng-Teng". Sen tausta tehtiin halvalla kosketinsoittimella, josta valittua rytmiä hidastettiin reggaeta muistuttavaksi. Rytmi sai nimensä tästä hitistä ja sen päälle tehtiin nopeasti 200 muuta kappaletta.
Suosituimpia dancehall-artisteja nykyään ovat muun muassa Elephant Man, Sizzla, Buju Banton, Capleton, Beenie Man, Bounty Killer, Sean Paul ja Bob Marleyn poika Damian ”Junior Gong” Marley. Suomessa tyylisuuntaa edustaa muun muassa Nopsajalka. Mohombi hyödyntää ”Bumpy Ride” hitissään modernin dancehallin nopeaa rytmiä yhdistäen siihen melodisen R&B -laulutyylin ja pop-musiikin rakenteen kertosäkeineen.
Rajuja tekstejä ja suosion vaimeneminen

Slackness ja gunlyrics ovat tyylin alalajeja, joiden erottelu perustuu teksteihin.
Slack-tyylin sanoitukset ovat korostetun miehisiä aina halventavuuteen asti. Tyylin nimi tuli Winston Rileyn ja General Echon LP-levystä Ranking Slackness, jonka sanoitukset olivat ennen kuulemattoman suorasukaisia. King Yellowman oli suuntauksen ensimmäinen tähti, mutta hän pystyi myös kantaa ottaviin teksteihin ja hallitsi varsinaisen toustaamisen. Hän julkaisi ensimmäisenä live-dj albumin nimeltä Live at Aces.
Buju Banton sai ankaraa kritiikkiä ”Love Me Brownie” -kappaleestaan, koska sen katsottiin edustavan mustan väestönosan sisäistä rasismia ja naisen alistamisen ihannointia. ”Boom bye bye” puolestaan oli äärimmäinen kannanotto homoseksuaalisuutta vastaan ja käytännössä tuhosi mahdollisuudet esimerkiksi Englannin markkinoilla. Buju Banton muutti myöhemmin tyylinsä sekä musiikillisesti että teksteiltään lähemmäksi roots reggae -tyyliä, mutta on korostanut ettei kadu aikaisempia lauluja.
Gunlyrics-tyylin tekstit ovat rajua katuelämää ja väkivaltaisuutta kuvailevia vertautuen gangsta-rap tyyliin. Nimensä tyyli on saanut aseiden korostetusta asemasta teksteissä. Bounty Killer edustaa tätä tyyliä.
Näiden tyylien ääripiste saavutettiin 1990-luvun puolivälissä, jolloin hallinto puuttui sound systemien toimintaan, koska tekstien katsottiin lisäävän väkivaltaa dancehall-tapahtumissa, joissa muutenkin esiintyi jengitappeluita. Äänenvoimakkuutta rajoitettiin niin että se rajoittui tarkemmin itse tapahtuman alueelle ja myöhäisiltana vain alueen sisäpuolelle. Lopulta gunlyrics-tekstejä ei enää sallittu mutta myös yleisö oli jo alkanut saamaan tyylistä tarpeekseen, mikä johti melodisemman reggaen paluuseen jota edusti muun muassa Garnett Silk.
Suosikit vaihtuvat dancehall-tyylissä varsin nopeasti ja myös sen sisällä muodissa olevat taustarytmit muuttuvat nopeasti, mikä edellyttää nopeaa reagointia. Tästä syystä ulkomailla menestyvät artistit saattavat jäädä kotimaassaan nousevien tähtien vuoksi vähemmälle huomiolle. Esimerkiksi Shabba Ranks menetti kotimaan yleisönsä tällä tavoin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dancehall Wikimedia Commonsissa
Nokikana

| Nokikana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Nokikanat Fulica
Laji::  atra
Kaksiosainen nimi
 Fulica atra  Linnaeus, 1758 
 Nokikanan levinneisyys
Katso myös
   Nokikana Wikispeciesissä   Nokikana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nokikana (Fulica atra) on rantakanojen heimoon kuuluva lintulaji. Se on Suomessa tavattavista rantakanoista yleisin.
Koko ja ulkonäkö

Nokikana on muuten harmahtavanmusta, mutta sen nokka ja otsakilpi ovat valkoiset. Nokikana on muodoltaan pyöreä. Jalat kiinnittyvät vartalon painopisteen taakse, mikä tekee nokikanan juoksemisesta hieman hoippuvaa. Nokikanan jalkojen väri on vihertävä, ja niiden varpaat ovat levinneet liuskemaisiksi, mikä auttaa kävelemisessä vesikasvien päällä. Nokikana ei ole erityisen hyvä uimari, siksi se uidessaan nykii kaulaansa. Sukeltaa ravintonsa. Lennossa näkyy siiven takareunassa kapea valkoinen juova. Untuvikot ovat mustia, ja niiden päässä on punaista ja sinistä sekä kaulassa keltaista väriä. Nuori lintu on vaaleampi kuin vanha, ja sen nokka on harmaa. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä.
Nokikanan pituus on 37–42 cm, siipien kärkiväli 70 cm ja paino 0,6–1,2 kg.
Nokikana osaa monenlaisia ääniä: narahduksia, raakkumista ja toitotusta. Se ääntelee usein öiseen aikaan. Yleisimpiä ääniä ovat terävä, metallinen ”tik” ja kurahtava ”krui”.
Vanhin suomalainen rengastettu nokikana on ollut 7 vuotta 5 kuukautta 5 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen vähintään 20 vuoden 7 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys

Nokikana esiintyy yleisenä runsasravinteisissa vesissä Keski- ja Etelä-Suomessa. Eniten nokikanaa esiintyy Lounais-Suomessa, mistä levinneisyys ulottuu Perämeren tuntumaan ja Pohjois-Karjalaan.
Nokikana on muuttolintu. Nokikanat lähtevät Suomesta syys–lokakuussa talvehtimaan Keski- ja Etelä-Eurooppaan. Ne saapuvat takaisin Suomeen maaliskuun lopulla tai huhtikuun alussa.
Nokikanoja tavataan harvoin talvella.
Nokikana on levinnyt Eurooppaan ja Aasiaan sekä Indonesian ja Uuden-Guinean kautta Australiaan, Tasmaniaan ja Uuteen-Seelantiin. Nokikanoja arvellaan olevan Suomessa noin 5 000-10 000 paria. Euroopassa pesii yli miljoona paria. Euroopan pakkastalvet verottavat hieman kantaa. Nokikana on rauhoitettu lintu Suomessa.
Elinympäristö

Nokikanan elinympäristönä toimivat ravinteikkaat ja rehevöityneet järvet, lammet sekä merenlahdet. Nokikana pesii yksittäispareina ja on tarkka reviirinsä rajoista. Nokikanat pesivät mielellään naurulokkiyhdyskunnissa.
Lisääntyminen

Nokikana tekee pesänsä kuolleesta kaislasta veteen, usein ruokopedin päälle. Ennen ruovikon kasvamista pesä on helposti nähtävissä. Munia on kymmenkunta. Muna on väriltään valkoinen tai kellanruskea, jossa on hyvin paljon tummanruskeita täpliä. Haudonta–aika on noin 3 viikkoa, molemmat vanhemmat hautovat vuorotellen. Ne myös huolehtivat poikasista yhdessä. Poikaset oppivat etsimään itse ruokansa noin kuukauden ikäisinä, ja lentokykyisiä ne ovat 2 kuukauden ikäisinä.
Ravinto

Nokikana syö sekaravintoa, kuten veden selkärangattomia. Pääosa ravinnosta on vesikasvien osia. Syö myös muun muassa sammakoita, linnunpoikasia ja pikkunisäkkäitä. Se sukeltaa ruokansa, ja saalistaa ruuan nokallansa.
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Nokikana (Fulica atra)
ITIS: Fulica atra (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25376  Wikispecies: Fulica atra  ABA: eurcoo  ADW: Fulica_atra  AFD: Fulica_atra  Avibase: B682B2A9C922D4C4  BioLib: 8589  BirdLife: 22692913  BirdLife-Australia: eurasian-coot  BOLD: 52508  BOW: eurcoo  BTO: bob4290  CoL: 6K3W6  eBird: eurcoo  EPPO: FULCAT  EUNIS: 1052  EURING: 4290  Fauna Europaea: 96786  Fauna Europaea (new): 10330907-5861-42ec-a4eb-c8c533ac780b  Featherbase: atra  GBIF: 2474377  IBC: common-coot-fulica-atra  iNaturalist: 482  IRMNG: 10197441  ITIS: 176290  IUCN: 22692913  NBN: NBNSYS0000000025  NCBI: 9121  NZBO: australian-coot  NZOR: afd3e6d3-8424-4ae1-bc7a-5881c3453eac  Observation.org: 149  Open Tree of Life: 1041538  Paleobiology Database: 369360  Paleobiology Database: 369360  TSA: 7098  WoRMS: 232054  Xeno-canto: Fulica-atra  ZooBank: 11CC0A69-71F8-424E-8CCA-74E849034FB6  Laji.fi: MX.27381 
Nokikana Thamesilla.

Fulica atra
Nils Dahlström

Nils Ernst Wilhelm Dahlström (8. elokuuta 1907 Ylöjärvi – 30. marraskuuta 1978 Tukholma) oli suomalainen elokuva-alan vaikuttaja.
Ura

Nils Dahlström oli Suomi-Filmin johtokunnan jäsen vuodesta 1932 ja yksi yhtiön kolmesta pääosakkaasta vuoteen 1940. Tuolloin yhtiön kaksi muuta pääosakasta, Risto Orko ja Matti Schreck, painostivat häntä luopumaan osakkuudestaan. Dahlström ja Schreck olivat perustaneet Helsinkiin elokuvateatterin Savoyn 1937. Dahlström oli teatterin ainoa omistaja vuodesta 1943 vuoteen 1953, jolloin hän myi sen merikapteeni Lars E. Nilssonille ja muutti Tukholmaan. Dahlström oli suomalaisen elokuvamaailman vaikuttaja toisessa polvessa, sillä hänen isänsä J. E. Dahlström oli turkulainen elokuvateatterinomistaja.
Nils Dahlström näytteli muutamissa elokuvissa 1920- ja 1930-luvuilla, kuten suomalais-ruotsalaisessa äänielokuvassa Hiljaisuuden talo (Tystnadens hus), jossa hänellä oli rikoskonstaapelin osa. Vuonna 1942 hän ohjasi yhdessä Oscar Tengströmin kanssa sittemmin kadonneen elokuvan Dollari-miljoona.
Filmografia

Löjen och tårar (1924) (näyttelijä)
Hiljaisuuden talo (Tystnadens hus) (1933) (näyttelijä)
Hemliga Svensson (1933) (näyttelijä)
Rosor varje kväll (1939) (tuottaja)
Dollari-miljoona (1942) (tuottaja ja ohjaaja)
Lähteet ja viitteet

Suomen kansallisfilmografia 3, ISBN 951-37-1019-X
Elonet Nils Dahlström
↑  http://www.savoyteatteri.fi/esittely/historia (Arkistoitu – Internet Archive)
↑  Suomen kansallisfilmografia 3, sivu 113
Aiheesta muualla

Nils Dahlström Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Da Vinci -koodi

Da Vinci -koodi (engl. The Da Vinci Code) on yhdysvaltalaisen Dan Brownin vuonna 2003 julkaistu romaani, joka rakentuu historiallisten arvoitusten ympärille. Teos on ollut suuri maailmanlaajuinen myyntimenestys. Jo vuoteen 2006 mennessä kirjaa oli myyty 40 miljoonaa kappaletta ja se oli käännetty 42 kielelle. Ilmestymisvuonnaan se jäi myynnissä toiseksi vain J. K. Rowlingin viidennelle Harry Potter -kirjalle Harry Potter ja Feeniksin kilta.
Vuonna 2006 romaanista ilmestyi Ron Howardin ohjaama elokuvasovitus Da Vinci -koodi. Vatikaanista reagoitiin voimakkaasti Brownin kirjan ja elokuvasovituksen suosioon. Kirkko järjesti sarjan julkisia keskusteluja torpatakseen niissä esitetyt salaliittoteoriat kirkon historiaan liittyen. Vatikaani myös kielsi elokuvan jatko-osien kuvaamisen alueellaan, koska ne nähtiin ”rikoksena Jumalaa vastaan”.
Historiantutkimuksen näkökulma

Dan Brown esittää juonessa kristinuskon alkuperästä ja varhaishistoriasta samoja väitteitä kuin Michael Baigent, Richard Leigh ja Henry Lincoln vuonna 1982 julkaistussa kirjassa Pyhä veri, pyhä Graal. Mainitun kirjan tekijät syyttivät Brownia tekijänoikeuksien rikkomisesta, mutta oikeus katsoi myöhemmin ettei Brown ollut syyllinen.
Kirja esittää, että Magdalan Maria eli Maria Magdaleena olisi ollut Jeesuksen vaimo ja he olisivat saaneet tyttären, josta polveutui Merovingien kuningassuku. Väitettä tuetaan kirjassa tunnettuja taideteosten ja legendojen yksityiskohdilla. Kirjailija itse ei pidä näitä elementtejä kuvitteellisina; hän itse julistaa tämän teoksensa nimisivulla.
Legendan mukaan Magdalan Maria vei Graalin maljan Marseilleen. Koska ”San Greal” eli ”Pyhä Graal” muistuttaa sanaa ”Sang Real”, joka tarkoittaa kuninkaallista verta, kirjailija esittää, että Magdalan Maria kantoi maljana kohtuaan ja siinä Jeesuksen lasta. Arvostelijat ovat huomauttaneet, että tällaisella sanojen erittelyllä löydetään salaisia merkityksiä sanasta kuin sanasta. Kirjailija pitää myös mahdottomana ajatusta siitä, että Jeesus olisi ollut naimaton. Tosin sen ajan juutalaisessa yhteiskunnassa oli uskonnollisia liikkeitä, joissa toimi naimattomina pysytelleitä miehiä, kuten ilmeisesti niin sanottuja Kuolleenmeren kääröjä käyttänyt juutalaisyhteisö. Myöskään Paavali ei ilmeisesti ollut naimisissa.
Kirjan juonen mukaan valtaan noussut kristinuskon haara ei hyväksynyt tällaista Jeesuksen inhimillisyyttä ja pyrki tukahduttamaan tiedon siitä. Da Vinci -koodin mukaan varhainen katolinen kirkko muun muassa vaati Magdalan Mariaa kutsuttavan huoraksi. Tämä on täysin ristiriidassa virallisen elämäkerran kanssa; elämäkerran ovat hyväksyneet molemmat katoliset kirkot ja suomeksi se on ilmestynyt kaksiosaisessa teoksessa Kirkkovuoden Pyhät.
Da Vinci -koodissa mainitaan sensuroimattomana tietolähteenä gnostilainen Filippuksen evankeliumi, jossa Jeesus suutelee Mariaa. Gnostilaisuuden asiantuntijat pitävät kirjan väitteitä usealta osin väärinä. Gnostilaisessa kirjallisuudessa suudelma on vertauskuva muun muassa salaisen, pelastavan tiedon välittämiselle. Eräässä toisessa gnostilaisessa evankeliumissa Jeesus suutelee veljeään Jaakobia, ja Jaakob vastaanottaa ja ymmärtää pelastavan tiedon. Kirjassa pidetään gnostilaisuutta valtakirkon nujertamana uskonnollisena liikkeenä, joka ymmärsi Jeesuksen inhimillisyyden. Gnostilainen kirjallisuus kuitenkin piti Jeesusta puhtaasti hengellisenä, aineen kahleista vapaana olentona. Gnostilaisuus piti esimerkiksi Jeesuksen kärsimyksiä ristillä näennäisinä. Gnostilaisuudessa myös pidettiin suvunjatkamista valitettavana asiana. Tämä johtui luultavasti seksuaalikielteisyydestä tai kielteisestä suhtautumisesta olemassaoloon aineellisessa maailmassa.
Juonenmukaiset väitteet suhteessa tämänhetkiseen historian tietoon

Nag Hammadin kirjoitukset ja Kuolleenmeren kääröt olisivat varhaisimmat kristilliset kirjoitukset, ja että Kuolleenmeren kääröillä olisi jotain tekemistä gnostilaisuuden kanssa. Tosiasiassa Kuolleenmeren kääröt eivät ole kristillisiä vaan juutalaisia ja Nag Hammadin gnostilaiset kirjoitukset ovat enimmäkseen toiselta ja kolmannelta vuosisadalta.
Uuteen testamenttiin olisi ollut ehdolla kahdeksankymmentä evankeliumia. Tämä kirjan väite ei pidä historiallisesti paikkaansa. Tosiasiassa erilaisia apokryfisiä kirjoituksia on kyllä useita, mutta erilaisia "evankeliumi" nimellä kulkevia teoksia oli olemassa korkeintaan noin 50. Alusta asti kristityt käyttivät vain neljää evankeliumia, eikä Uuteen testamenttiin liitetty koskaan sen historian aikana muita evankeliumeiksi nimettyjä teoksia. Raamatun ulkopuolisia evankeliumeita ei hyväksytty jumalanpalveluksiin ja gnostilaisuutta on yleisesti pidetty ensimmäisenä harhaoppina kristillisyydessä. Gnostilaiset evankeliumit syntyivät pääosin Egyptissä. Suurin osa Uuden testamentin ulkopuolisista evankeliumeista oli kirjoitettu vasta toisella vuosisadalla tai myöhemmin, jolloin varhaiskristillistä kaanonia on pidetty enimmäkseen vakiintuneena.
Raamatun kaanonista olisi päättänyt vasta keisari Konstantinus Suuri 300-luvulla. Tosiasiassa kaanon oli pääosiltaan vakiintunut jo vuoteen 150 mennessä, ja sen hyväksyivät sekä ”oikeaoppiset” katoliset että ”harhaoppiset” valentinolaiset kristityt.
Kirjassa mainittua täpärää äänestystä ei käyty suinkaan Jeesuksen jumaluudesta vaan eräästä heprean sanamuodosta: tarkoittiko kyseinen sana uskontunnustuksessa ”neitsyttä” vai ”nuorta naista”. Muoto ”neitsyt” voitti äänestyksen. Lisäksi Jeesuksen jumaluutta pidettiin selvänä, joten siitä ei edes keskusteltu.
Leonardo da Vincin maalauksessa Pyhä ehtoollinen kuvattu opetuslapsi Johannes on tosiasiassa Magdalan Maria. Kyse on kuitenkin Johanneksesta, joka on kuvattu nuorena miehenä.
Da Vinci -koodi on oikeassa muun muassa siinä, että jotkut ryhmät pitivät gnostilaisia kirjoituksia arvovaltaisina ja että näitä kirjoituksia tuhottiin kristinuskon saatua suosituimmuusaseman.
Vastaanotto

Tähtivaeltaja-lehdessä Teemu Ahonen kirjoitti, että teos on ”keskinkertaista heikompaa kioskipurkkaa”. Juonenkuljetus on tylsän kaavamaista ja henkilöhahmot pahvinohuita.
Kirjallisuutta

Burstein, Dan (toim.): Koodin salaisuudet. Epävirallinen opas Da Vinci -koodin mysteereihin.  ((Secrets of the Code. The Unauthorized Guide to the Mysteries Behind the Da Vinci Code, 2006.) Kirjoittavat toimittajat: John Castro, David A. Shugarts, Brian Weiss. Suomentanut Laura Jänisniemi)  Helsinki:  Bazar, 2005.  ISBN 951-9107-33-9
Cox, Simon: Da Vinci -koodin aakkoset.  ((Cracking the da Vinci Code. The Unauthorized Guide to the Facts Behind Dan Brown’s Bestselling Novel, 2004.) Suomentanut Jarkko Laine)  Helsinki:  Johnny Kniga, 2005.  ISBN 951-0-30420-4
Cox, Simon: Dan Brown -kumppani. Totuus Da Vinci -koodista sekä Enkeleistä ja demoneista laajennettuna romaanien henkilöiden ja paikkojen kuvauksilla.  ((Dan Brown Companion. The Truth Behind the Fiction, 2006.) Suomentanut Riitta Santala-Köykkä)  Helsinki:  Readme.fi, 2006.  ISBN 952-5592-59-6
Dunderberg, Ismo: Jälkisanat: Dan Brownin Da Vinci -koodi ja Nag Hammadin kirjasto, teoksessa Dunderberg, Ismo; Marjanen, Antti: Nag Hammadin kätketty viisaus – gnostilaisia ja muita varhaiskristillisä tekstejä, 2. täydennetty painos. WSOY, 2005. ISBN 951-0-30859-5.
Marjanen, Antti & Dunderberg, Ismo (toim.): Juudaksen evankeliumi: Johdanto, käännös ja tulkinta.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32399-3
Price, Robert M. & Lowder, Jeffery: The Da Vinci Fraud. Why the Truth is Stranger than Fiction.  Amherst, New York:  Prometheus Books, 2005.  ISBN 1591023483  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Price, Robert M.: Da Vinci -huijaus. Vapaa ajattelija 5/2004.
Leadership U – Was Jesus Married? by Prof. Darrell Bock, Ph.D.
The Da Vinci Hoax: Exposing the Errors in The Da Vinci Code by Carl Olson and Sandra Miesel, from Ignatius Press  (Arkistoitu – Internet Archive)
Answers In Genesis – The Da Vinci Code: Secret hidden truth? by Alex Williams
'Church fights Da Vinci Code novel ' by the BBC
Article on the Da Vinci Code by Prof Witherington, from Leadership U
'Christianity Today' – Breaking The Da Vinci Code  (Arkistoitu – Internet Archive)
The Da Vinci Code: Of Magdalene, Gnostics, the Goddess and the Grail by Editor Byron Barlowe, from Leadership U
Damchi

| Damchi> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Bhutan
Määrä:  Suomessa jonkin verran
Alkuperäinen käyttö:  munkkiluostarien vahtikoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Väritys:  mustavalkoinen tai tricolor
Damchi on bhutanilainen koirarotu. Se on kotimaassaan rakastettu, mutta muualla sen selviytyminen on yhä epävarmaa. Saksassa on muutama, koska eräs kasvattaja toi ne Intiasta, mutta sukulinjat ovat erittäin kapeat. Suomeenkin on tuotu joitain yksilöitä.