stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seine

| Seine |
| --- | --- |
 Seine ja Pont Royal Pariisin keskustasta nähtynä.
Alkulähde:  Côte-d’Or, Saint-Germain-Source-Seine
Laskupaikka:  Englannin kanaali, Le Havre
Maat:   Ranska
Pituus:  777 km
Alkulähteen korkeus:  471 m
Virtaama:  500 m³/s
Valuma-alue:  78 600 km²
 Seinejoen sijainti kartalla.
Seine virtaa Pariisin halki. Kuva on otettu Eiffel-tornista.
Seine /sεn/ on joki Pohjois-Ranskassa. Seine on yksi Ranskan tärkeimmistä vesiväylistä, ja se kulkee muun muassa Pariisin halki. Joki on 777 kilometriä pitkä ja siten Ranskan toiseksi pisin 1 020-kilometrisen Loiren jälkeen. Antiikin aikoina Seine tunnettiin latinalaisella nimellään Sequana.
Seinen tärkeimmät sivujoet ovat Aube, Marne ja Oise pohjoisessa sekä Yonne ja Eure etelässä. Seine on yhdistetty kanavilla Schelde- (Escaut), Meuse-, Rein-, Saône- ja Loirejokeen.
Seineä ei tule sekoittaa Brysselin halki Belgiassa virtaavaan paljon pienempään jokeen nimeltä Senne, vaikka nimet äännetäänkin samalla tavalla.
Reitti

Seine alkaa Langresin ylängöltä 471 metrin korkeudelta. Joen lähteet ovat Burgundissa noin 30 kilometriä Dijonin kaupungista luoteeseen. Seinen pituus on 777 kilometriä, ja sen valuma-alue on noin 78 600 neliökilometriä.
Seine on yläjuoksullaan vain pieni puro, joka virtaa Burgundissa luoteeseen. Champagnen alueelle se päätyy hieman ennen Troyes’ta. Champagnessa Seine virtaa kuivassa liitukivitasangolla ja on jo tuossa vaiheessa tehnyt itselleen leveän uoman.
Aube laskee Seineen Romillyn lähellä, ja sen jälkeen Seine kaartuu länteen ja jatkaa leveää laaksoa aina Montereauhun, jossa Yonne yhtyy Seineen. Seine alkaa pian tämän jälkeen kulkea taas kohti luodetta ja ohittaa ennen Pariisia muun muassa Melunin ja Corbeil-Essonnesin.
Pariisin rajalla Seineen laskee oikealta rannalta Marnejoki ja Pariisin jälkeen samalta rannalta Oisejoki. Joki virtaa loppujuoksunsa verkkaisesti ja mutkitellen. Mantes-la-Jolien jälkeen Seine saapuu Normandiaan ja laskee 16 kilometriä pitkään estuaariin, joka alkaa Tancarvillestä ja jatkuu Le Havreen saakka.
Liikenne, energia ja vesihuolto

Seine on ruopattu ja merikelpoiset alukset voivat purjehtia sitä pitkin aina Roueniin saakka, joka sijaitsee 120 kilometriä sisämaassa.[lähde? ] Rouen oli 1500-luvulta lähtien Ranskan tärkein merisatama, mutta Le Havre ohitti sen 1800-luvulla.
Pariisin tärkein kaupallinen satama on Gennevilliers’n satama. Kaupalliset rahtialukset voivat kulkea jokea pitkin aina Bar-sur-Seineen, joka on 560 kilometriä mereltä. Pariisissa, 445 kilometriä mereltä, joki on vain 24 metriä merenpinnan yläpuolella, mikä tekee joesta hitaasti virtaavan ja siten helposti purjehdittavan.
Seinen vesi on Ranskalle tärkeä resurssi. Ydinvoimalaitokset ja kaukolämpövoimalat saavat joesta lauhdevetensä. Puolet vedestä käytetään Pariisin alueella, niin teollisuuden kuin kulutuksenkin tarpeisiin. Le Havren ja Rouenin välisellä alueella kaikesta vedestä kolme neljäsosaa saadaan Seinestä.
Kulttuuri

Pariisissa joen uomaa reunustavat korkeat kivivallit. Joen pohjoista puolta kutsutaan oikeaksi rannaksi (Rive Droite) ja eteläistä puolta vasemmaksi rannaksi (Rive Gauche). Sen vartta pitkin kulkevat molemmilla puolilla rantakadut (ransk. Quai). Näiden rantakatujen varsilla sijaitsevat muun muassa Ranskan kansalliskirjasto, Louvre, Place de la Concorde, Musée d'Orsay ja Eiffel-torni. Joella kulkee vesibusseja, rahtialuksia ja suuria turistiveneitä (bateaux-mouches). Vasen ranta on taiteilijoiden suosiossa. Joessa on Pariisin kohdalla saaret Île Saint-Louis ja Île de la Cité, joista jälkimmäisellä sijaitsee Notre Damen katedraali.
Seinen rannat Pariisissa liitettiin osaksi Unescon maailmanperintöluetteloa vuonna 1991.
Tulvat

Seine ja sen sivujoet tulvivat vuosittain, mutta suurta tuhoa aiheuttavia tulvia on harvakseltaan. Edellinen suurtulva oli vuonna 1910, jolloin koko Pariisin keskusta oli veden vallassa. Tulvia on yritetty estää rakentamalla tekojärviä ja altaita, joihin vettä voidaan ohjata. Jokea myös ruopataan jatkuvasti. Nämäkään toimet eivät kuitenkaan auta, jos Seinen ja sen sivujokien Marnen, Auben ja Yonnen yläjuoksuilla sataa samanaikaisesti runsaasti. Tällöin Suur-Pariisin tulva-alueen 850 000 asukkaalla on noin viikko aikaa valmistautua tulvaan. Suurtulvan uhatessa Pariisin metroliikenne pysäytetään yhtä linjaa lukuun ottamatta. Lisäksi useita rakennuksia, kuten sairaaloita ja vanhainkoteja evakuoidaan. Myös Louvrella on oma pelastussuunnitelma, jonka mukaan tuhansia alakerroksissa olevia teoksia siirretään ylempiin kerroksiin turvaan. Siirtoa varten Louvreen on rakennettu hissejä ja ramppeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seine Wikimedia Commonsissa
Bateaux-Mouches – Seine – Pariisi, Ranska
La Seine – Kuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
Ranskan vesiväylät
WebMuseum: Pariisin Historia: La Seine
Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Albi
Alppien paalutalot
Amiensin katedraali
Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas
Arlesin roomalaiset ja romaaniset monumentit
Avignonin historiallinen keskusta ja Palais des Papes
Belgian ja Ranskan kellotornit (jaettu Belgian kanssa)
Bourges'n katedraali
Canal du Midi
Causses ja Cévennes
Chaîne des Puys
Chartresin katedraali
Chauvet’n luola
Cordouanin majakka
Euroopan suuret kylpyläkaupungit
Fontainebleaun palatsi ja puisto
Fontenayn apottiluostari
Carcassonne
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Le Havre
Loiren laakso Sully-sur-Loiren ja Chalonnes-sur-Loire välillä
Lyon
Mont Saint-Michel
Nancyn aukiot: Place Stanislas, Place de la Carrière ja Place d’Alliance
Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue
Notre-Damen katedraali, entinen Saint-Remin basilika sekä Taun palatsi Reimsissa
Nizza
Orangen roomalainen teatteri ja sen ympäristöt sekä ”riemukaari”
Portonlahti: Girolatanlahti,  Scandolan luonnonpuisto ja Pianan calanquet Korsikassa
Provins
Monte Perdido
Ranskan eteläiset ja antarktiset alueet
Saint-Émilion
Saint-Savin-sur-Gartempen luostari
Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitit
Seinen jokivarsi Pariisissa
Grande Île
Pont du Gard
Uuden-Kaledonian laguunit
Vaubanin linnoitukset
Versailles’n palatsi puistoineen
Vézelay
Vézère
Sini Länsivuori

Sini Länsivuori on työskennellyt myös mallina. Valokuva vuodelta 1990.
Sini-Päivyt Tuulikki Länsivuori-Engström (s. 19. toukokuuta 1967 Kuopio) on suomalainen tanssitaiteilija ja pedagogi. Hän on Tero Saarinen Companyn taiteellinen kehityspäällikkö ja vastaa Saarisen liiketekniikan opetuksesta ja kehittämisestä.
Opinnot ja ura Kansallisbaletissa

Sini Länsivuori aloitti tanssimisen kuusivuotiaana Lauri Vesannon balettikoulussa Kuopiossa. 14-vuotiaana hän siirtyi opiskelemaan Kansallisoopperan balettikouluun, josta hän valmistui 18-vuotiaana vuonna 1985 saaden samalla kiinnityksen Suomen Kansallisbalettiin. Sittemmin Länsivuori opiskeli myös Jyväskylän ammatillisessa korkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 2004 pääaineenaan pedagogiikka.[lähde? ]
Suomen Kansallisbaletissa Länsivuori on tanssinut lukuisia klassisia ja modernin baletin rooleja muun muassa Vladimir Burmeisterin Joutsenlammessa, Rudolf Nurejevin Pähkinänsärkijässä, Sylvie Guillemin Gisellessä sekä Vaslav Nižinskin Kevätuhrin valittuna neitona Millicent Hodsonin ja Kenneth Archerin tekemässä rekonstruktiossa. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten nykytanssiohjelmiston tulkitsijana. Kansallisbaletissa hän työskenteli muun muassa Carolyn Carlsonin, William Forsythen, Kenneth Kvarnströmin, Jiří Kyliánin, Ohad Naharinin, Angelin Preljocaj'n, Tero Saarisen ja Jorma Uotisen kanssa.
Työ Tero Saarinen Companyssa

Sini Länsivuori tutustui Tero Saariseen 1980-luvulla Kansallisbaletissa. Tero Saarinen Companyn produktioissa hän on tanssinut vuodesta 1998. Nykyään Länsivuori toimii Tero Saarinen Companyssa myös Saarisen kansainvälisestä opetustoiminnasta ja sen kehittämisestä vastaavana opettajana. Koreografin assistenttina hän on ollut Saarisen teoksissa Transfigured Night (2002), Scheme of Things (2009), Vox Balaenae (2011), Absent Presence (2011), Kullervo (2015, 2017), Loopit (2018) ja Zimmermann Trio (2018).
Palkintoja ja tunnustuksia

Länsivuori sai vuonna 2007 opetusministeriön myöntämän Suomi-palkinnon. Palkinnon perusteluissa Länsivuoren sanottiin muun muassa olevan loistava ja ilmeikäs tanssija, jolla on kyky sulautua elimelliseksi osaksi teoksen kokonaisuutta.
Sini Länsivuorelle luovutettiin Suomen teatterijärjestöjen keskusliiton myöntämä Suomen näyttämötaiteen kultainen ansiomerkki merkittävästä, yli kolmekymmenvuotisesta taiteilijaurastaan vuonna 2014.
Perhe

Länsivuoren puoliso on komentajakapteeni Jan Engström. Pariskunnalla on kaksi lasta. Sini Länsivuoren veli on tanssija Kare Länsivuori.
Aiheesta muualla

Tero Saarinen Company -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaisen tanssin tietokanta Tanka
Skookum Jim Mason

'Skookum Jim Mason eli Keish luultavasti löysi Klondiken kullan.
Skookum Jim Mason (n. 1855 – 11. heinäkuuta 1916), intiaani nimeltään Keish, oli mies, joka luultavasti löysi Klondiken kullan. Skookum Jim kuului athabasca-ryhmään kuuluneeseen Tagish Khwáan -heimoon. Skookum Jim syntyi Bennett-järven lähellä noin vuonna 1855 tahltan-heimoon. 1880-luvun puolivälissä Skookum Jim työskenteli kantajana kullankaivajille, jolloin hän sai lisänimen ”Skookum”. Skookum tarkoitti chinookin puhekielessä ja paikallisessa Tyynenmeren rannikon englannissa muun muassa vahvaa, isoa ja luotettavaa. Skookum Jim auttoi myös maanmittari William Ogilvieta retkellään.
Alun perin Klondiken kullan löytäjäksi väitettiin George Garmackia. Nykyään löytäjänä pidetään yleensä joko Skookum Jimiä tai ehkä hänen sisartaan Kate Carmackia eli Shaaw Tláata.
Skonto-areena

Skonto-areena kesällä 2011.
Skonto-areena on urheiluhalli Latvian Riiassa. Halli on osa suurempaa urheilupaikkojen kokonaisuutta, johon kuuluu jalkapallostadion sekä kaksi pienempää urheiluhallia, joissa pelataan muun muassa kori- ja lentopalloa sekä curlingia. Hallissa järjestettiin vuonna 2003 Eurovision laulukilpailu. Katsojia halliin mahtuu 6 500. Areena valmistui vuonna 1996 ja se kunnostettiin vuoden 2006 jääkiekon MM-kilpailuita varten. Toisena kilpailupaikkana tuolloin toimi Riika-areena.
Socorron piirikunta

Socorron piirikunta (engl. Socorro County) on Yhdysvaltojen New Mexicon osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 16 637 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Socorron kaupunki. Piirikunta perustettiin 9. tammikuuta 1852.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Socorron piirikunta Wikimedia Commonsissa
Sivistettävyys

Sivistettävyys on yksi kasvatustieteen peruskäsitteistä. Ihmisen sivistettävyyttä on pohdittu jo kasvatustieteen varhaisvaiheista lähtien. Saksan kielen käsite bildsamkeit viittaa ihmisen sivistyskykyisyyteen, ihmisen mukautuvuuteen ja alttiuteen jatkuvalle muutokselle ja uusiutumiselle. Ruotsin kielessä käsitettä vastaa bildbarhet, mutta englanniksi sivistettävyydelle ei ole suoranaista vastinetta. Suomeksi bildsamkeit on käännetty sivistyksellisyydeksi ja sivistettävyydeksi. Sivistettävyyden käsite tuli pedagogiseen kielenkäyttöön 1700- ja 1800-lukujen taitteessa. Johann Friedrich Herbart oli tiettävästi ensimmäinen, joka teki bildsamkeit-käsitteestä pedagogisen käsitteen. Pikkuhiljaa käsite alkoi vakiintua osaksi mannereurooppalaisen pedagogiikan peruskäsitteistöä ja se säilytti keskeisen asemansa 1960-luvulle saakka. Herbartin jälkeen bildsamkeit-käsitettä on kehitelty erityisesti henkitieteellisessä pedagogiikassa. 
1960- ja 1970-luvuilla pedagogisten tarkastelumallien haastajiksi nousi kasvatustieteen lähitieteissä kehiteltyjä ideoita. Tällöin bildsamkeit-käsitteen historiassa voidaan katsoa tapahtuneen eräänlainen murros. Sivistettävyyden käsitettä pyrittiin korvaamaan esimerkiksi seuraavilla käsitteillä: oppiminen, oppimiskykyisyys, lahjakkuus ja Suomessa myös koulutettavuus. Nykyään erityisesti Dietrich Benner ja Suomessa Ari Kivelä, Michael Uljens ja Pauli Siljander ovat pyrkineet palauttamaan sivistettävyyden käsitteen takaisin keskeiseen asemaan kasvatustieteessä.
Yleinen merkitys

Sivistettävyys viittaa yleisellä tasolla eräänlaiseen muovautuvuuteen ja plastisuuteen. Ihminen nähdään sopeutumiskykyisenä, uusiin tilanteisiin mukautuvana, kehityskykyisenä ja avoimena uusille oppimiskokemuksille.  Klaus Mollenhauerin mukaan syntyessään ihmisellä on tietyt geneettiset edellytykset, mutta hän tarvitsee tukea ja huolenpitoa olennaisesti muita nisäkkäitä pidempään. Ihmisen täytyy kompensoida hoivantarvettaan lajihistoriallisesti kulttuurin avulla ja yksilön kehityshistoriallisesti kasvatuksen ja sivistyksen avulla. Muovautuvuutta voidaan pitää lapsen eräänlaisena taipumuksena tai kehitysmahdollisuutena, mutta sivistettävyyttä voidaan kuvata vain suhteessa ulkoisen maailman kulttuurisiin vaatimuksiin ja odotuksiin. Näin ollen sivistettävyys tai sivistyskykyisyys luodaan aina sosiokulttuurisen maailman vuorovaikutussuhteissa.
Pedagoginen merkitys

1800-luvun alussa determinismi ja transsendentaalinen idealismi eivät antaneet tilaa kasvatukselle, joten Herbart alkoi kehitellä sivistettävyyden käsitettä. Sivistettävyys on eräänlainen perusperiaate tai taustaoletus, joka on kaiken pedagogisen toiminnan ja kasvatuksen kirjoittamaton edellytys ja lähtökohta. Kasvatuksesta puhuttaessa on oletettava kasvatettavan olevan sivistyskykyinen ja sivistyvä. Sivistettävyyden periaatteen mukaan kasvatettavan sivistysprosessi ei tapahdu itsestään niin sanottujen luonnollisten kykyjen tai taipumusten pohjalta. Sivistysprosessiin tarvitaan aina myös ulkopuolista apua eli pedagogista vaikuttamista, sillä kasvatettava ei kykene itse toteuttamaan sivistysprosessiaan. 
Kasvatettava on tavallaan aina arvoitus sivistettävyytensä ja sivistyskykyisyytensä takia. Ennalta ei voida tietää, minkälainen kasvatettava on sivistyssubjektina tai oppijana tai mikä hänestä tulee, vaan tämä voidaan todeta vasta kasvattajan, kasvatettavan ja yhteiskunnan välisessä pedagogisessa vuorovaikutuksessa. Sivistettävyyden periaate kuvaa sitä, että pedagogisessa vuorovaikutuksessa luodaan edellytyksiä kasvatettavan sivistysmahdollisuuden toteutumiselle. Toisaalta pedagogisessa vuorovaikutuksessa pyritään välttämään ennakko-oletuksia kasvatettavan oppimiskyvystä. Ainoa oletus on kasvatettavan tunnustaminen sivistyväksi olennoksi.
Sivistysprosessi ja kasvatustoiminta

Kasvatettavan sivistysprosessi on avoin mahdollisuus, joka voi toteutua hyvin eri tavoin riippuen kasvatettavan kokemusten muotoutumisesta. Sivistettävyys viittaa siihen, että jokainen uusi kokemus määrittää ihmisen sivistettävyyttä. Kasvatuksella on keskeinen rooli näiden kokemusten tuottamisessa. Sivistettävyys ei ole yksilön piirre, vaan pedagogisen interaktion eli vuorovaikutuksen periaate. Se on ennemmin suhdekäsite kuin psyykkinen kyky tai valmius. Sivistettävyys rakentuu yksilön ominaisuuksien ja ympäristön välisessä vuorovaikutussuhteessa. Sivistettävyys ja kasvatettavuus muotoutuvat sivistysprosessin ja kasvatustoiminnan leikkauspisteessä. Sivistysprosessin kannalta sivistettävyys suhdekäsitteenä viittaa siihen, mitä kasvatettava ei itsessään valmiiksi ole tai mikä ”ei kasva esiin” hänestä itsestään, mutta ei myöskään ole täysin vierasta tai ulkopuolelta tulevaa. 
Kasvatettavan sivistyskykyisyys ei ole olemassa itsestään, vaan se ilmenee, näyttäytyy ja on tunnistettavissa siellä, missä sille annetaan tila ja mahdollisuus. Sivistettävyys tulee nähdä ihmisten väliseksi sosiokulttuuriseksi ilmiöksi, jota määrittävät yhteiselämän tietyt puitteet. Ihmisen sivistettävyys ja sivistyskykyisyys ilmenevät kasvatustodellisuuden konkreettisissa yhteyksissä. Ne ilmenevät sellaisissa kasvatus- ja opetustilanteissa, joissa kasvatettava tunnustetaan sivistyväksi, sivistykselliseksi ja sivistettäväksi olennoksi. Näin ollen voidaan sanoa kasvattajan luovan sivistettävyyden omassa pedagogisessa toiminnassaan.
Socorron ufotapaus

Taiteilijan näkemys Lonnie Zamoran havainnoimasta lentävästä esineestä
Socorron ufotapaus on tunnettu tapaus, jossa luotettavana pidetty henkilö näki tunnistamattoman lentävän esineen sekä kaksi humanoidia vuonna 1964.
Poliisi Lonnie Zamora näki munan muotoisen, alumiininvärisen maahan laskeutuneen ufon Socorrossa, New Mexicossa, Yhdysvalloissa 24. huhtikuuta vuonna 1964. Kohteesta lähti hänen mukaansa jyrisevää ääntä, ja sen alapuolella näkyi laskeutuessa ja noustessa liekki, joka sulatti hiekan ja poltti kasvillisuutta. Zamora väitti nähneensä kaksi pientä valkeaa oliota maahan laskeutuneen esineen lähellä. USAn ilmavoimien Project Blue Bookin mukaan tapaus oli tunnistamaton ja Zamora luotettava.
Zamora oli ajamassa 24. huhtikuuta 1964 kello 5:45 iltapäivällä ylinopeudella ajajaa, kun kuuli äänen, jota epäili läheisen dynamiittikopin räjähdykseksi. Zamora näki liekkikartion ja kuuli voimakasta jyrinää, joka ei muistuttanut suihkukoneen ääntä. Ääni kesti 10 sekuntia, ja muuttui loppua kohden matalataajuiseksi. Zamora ajoi sivutietä kohti valoa. 100–150 metrin päässä Zamora näki kuivuneen joenuomassa pystyssä olevan munan muotoisen kohteen, jonka lähellä oli kaksi pientä hahmoa, joilla näytti olevan valkoiset haalarit. Sileässä esineessä ei ollut näkyviä ovia tai ikkunoita. Zamora ajoi noin 30 metrin päähän kohteesta. Alumiininkirkkaan kohteen alla näkyi laskeutumisjalat. Kyljessä erottui punainen merkki.
Kun Zamora tuli lähelle esinettä, alkoi kuulua hyvin kovaa jyrisevää ääntä ja esine alkoi nousta ilmaan. Zamora pelästyi ja juoksi poispäin maastoutuen. Ääni muuttui lyhyeksi korkeaksi vinkaisuksi ja hiljeni. Zamoran nostaessa kasvonsa hän näki esineen lentävän hyvin nopeasti ylittäen dynamiittikopin ja häipyen näkyvistä 10 kilometriä havaintopaikasta luonaaseen.
Kohde jätti neljä neliömäistä jälkeä, ja luultavasti ohjaajien jälkiä. Pensaat paloivat ja hiekka lasittui. Zamora näytti järkyttyneeltä, kun paikalle saapui poliisikonstaapeli Chavez. Chavez tutki Zamoran auton, koska epäili Zamoran tehneen laskeutumisjäljet joillain välineillä. Näitä Chavez ei kuitenkaan löytänyt. 10 minuuttia laskeutumisen jälkeen poliisi Ted V. Jordan otti laskeutumisjäljistä kuvia.
Jäljet muodostivat nelikulmion jonka lävistäjien kulmat olivat suorassa kulmassa toisiinsa nähden. Tästä voitiin päätellä matemaattinen teoreema, jonka avulla havaittiin että esineen paino oli saatu rakenteen avulla jakaantumaan tasaisesti neljän pisteen kesken. Maahan jääneet palamisjäljet olivat oletetun painopisteen kohdalla.
J. Allen Hynek, joka tuohon aikaan toimi Blue Book -projektin tieteellisenä neuvonantajana, tutki tapausta tuoreeltaan. Hän etsi ristiriitaisuuksia ja yritti osoittaa Zamoran epäluotettavaksi onnistumatta. Hän vaikuttui arvonannosta jota Lonnie Zamora nautti työtovereidensa parissa. Tapaus on yksi Hynekin ufoluokituksen tyyppiesimerkeistä
Socorron ufotapausta on selitetty muun muassa mutkikaalla teknisellä pilalla, pölypyörteellä, pallosalamalla, Zamoran petoksella, jolla haluttiin houkutella turisteja Socorroon, kuuhun laskeutuvaksi aiotun aluksen kokeella tai helikopterilla.
Aiheesta muualla

Case Directory: The Socorro, NM Landing Directory, April 24, 1964 (Arkistoitu – Internet Archive)
www.ufocasebook.com/UFO Landings/Lonnie Zamora
www.unsolved.com: Unsolved Mysteries has shown this UFO incident on its show.
Starkin–Heegnerin lause

Starkin–Heegnerin lause on imaginaaristen neliökuntien luokkalukuun liittyvä tulos. Sen mukaan jos  d<0, on kunnan  \mathbb {Q} ({\sqrt {d}}) luokkaluku yhtä suuri kuin yksi, jos ja vain jos  d\in \{-1,-2,-3,-7,-11,-19,-43,-67,-163\}.
Sokolov (Tšekki)

| Sokolov |
| --- | --- |
 Näkymä Sokolovista
 lippu:  vaakuna
 Sokolov
 Koordinaatit: 50°10′46″N, 12°38′45″E 
Valtio:  Tšekki
Lääni:  Karlovy Vary
Piirikunta:  Sokolov
Hallinto:  
 – Pormestari:  Zdenek Berka
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,9 km²
Korkeus:  401 m
Väkiluku (2020)  (arvio):  23 033
 – Väestötiheys:  1 005,8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  356 01
 
 www.sokolov.cz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sokolov, ennen vuotta 1948 Falknov nad Ohří (saks. Falkenau an der Eger), on kaupunki Karlovy Varyn läänissä Tšekissä. Siellä asui vuoden 2020 arvion mukaan 23 033 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sokolov (Tšekki) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sokolov (Sokolov District)
Käännös suomeksi
Soinnillinen glottaalifrikatiivi

Soinnillinen glottaalifrikatiivi on ääniraossa syntyvä henkäyssoinnillinen äänne, joka tavallisesti luokitellaan frikatiiviksi, vaikka sillä ei juurikaan ole frikatiivien foneettisia ominaisuuksia. Tämän luokittelun peruste on lähinnä lingvistinen: näin selvitään vähemmillä erottavilla piirteillä (Occamin partaveitsi). Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa eli IPA-järjestelmässä soinnillista glottaalifrikatiivia merkitään ɦ-symbolilla.
Soinnillisella glottaalifrikatiivilla ei ole omasta äänneympäristöstään selvästi erottuvia auditiivisia ominaisuuksia. Artikulatorisesti [ɦ] syntyy äänihuuliraon "vuotamisesta" eli epätäydellisestä sulkeumasta, joka tuottaa jonkinasteisen kohisevan fonaation eli soinnillistumisen. Soinnillista glottaalifrikatiivia voi myös luonnehtia kuiskatuksi vokaaliksi, jossa kuiskaukseen sekoittuu äänihuulten värinää.
Kuvaus

Soinnillista glottaalifrikatiivia määrittävät seuraavat foneettiset parametrit:
Fonaatio on jokseenkin soinnillinen, mikä tarkoittaa sitä, että vajaasti sulkeutunut äänihuulirako vuotaa tuottaen henkäyssoinnillista kohinaa, joka on mieluummin tulkittavissa frikatiiville ominaiseksi hankaushälyksi kuin vokaaliseksi soinniksi.
Ääntöpaikka on glottaalinen, mikä tarkoittaa sitä, että äänteen synty ja perusmuokkaus tapahtuu ääniraossa, tarkemmin sanoen siten, että kannurustot ovat avoimina (kuten kuiskatessa) ja äänihuulet ovat niin löyhästi kiinni, että syntyy vuotavaa fonaatiota.
Ääntötapa on henkäys, joka tuottaa sen verran kohinaa, että frikatiivitulkinta on mahdollinen.
Soinnillinen glottaalifrikatiivi on pulmoninen oraalinen äänne, mikä tarkoittaa sitä, että äänteen tarvitsema ilmavirta saa alkunsa keuhkoista ja purkautuu ulos yksinomaan suun kautta.
Käyttö

Tyypillisesti [ɦ] esiintyy sanan sisässä vokaalien välissä. Tämä onkin sen luontainen ympäristö, ja niinpä [ɦ] onkin useimmissa kielissä /h/-foneemin allofoni; myös suomessa /h/ toteutuu [ɦ]:na; esim. /sɑhɑ/ → [sɑɦɑ]. On hyvä pitää mielessä, että [ɦ] syntyy nimenomaan ääniraossa, eikä sillä ole itsellistä supraglottaalista artikulaatiota, vaikka näin sattaakin vaikuttaa, kun verrataan keskenään esimerkiksi sanojen pihi ja puhu ääntämistä. Edellisessä [ɦ]:n artikulaatiopaikka tuntuu olevan palataalinen, jälkimmäisessä taas velaarinen, mutta nämä piirteet ovat ympäröivien [i] ja [u] -vokaalien ääntöpaikoista lainautunutta mekaanista koartikulaatiota.
Joissakin kielissä soinnillisella glottaalifrikatiivilla on foneeminen status. Esimerkiksi hollannin fonologiassa glottaalifrikatiivin normatiivinen ääntämys on soinnillinen (esim. [ɦut], hoed 'hattu'), joten hollantiin oletetaan soinnillinen /ɦ/-foneemi. On kuitenkin huomattava, että hollannin fonologiassa ei ole sanojen merkityksiä erottavaa kontrastia [ɦ]:n ja [h]:n välillä, ja niinpä systeemi sisältää väljyyttä: joissakin murteissa onkin vallalla soinniton ääntämys ([hut], jne.). Selvempi esimerkki soinnillisen glottaalifrikatiivin fonemaattisuudesta saadaan tapauksista, joissa on osoitetavissa merkityksiä erottava /ɦ/ : /h/ -kontrasti, kuten zime-kielen sanoissa hàs 'leikata' : ɦàs 'lämpö'.