stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ogdens’ Nut Gone Flake
Kappaleet > Muita versioita

Vuonna 2005 julkaistiin albumista 3 CD-levyä sisältävä 3CD Remaster Deluxe Edit, jossa CD 1 sisältää alkuperäisen albumin monomiksauksen ja CD 2 stereomiksauksen. CD 3 sisältää kappaleiden seassa BBC Radio 1:n Classic Albums -ohjelman dokumenttia levystä:
Spoken Word/Lazy Sunday/Whatcha Gonna Do About It – 3.50
Spoken Word/Ogdens’ Nut Gone Flake – 4.08
Afterglow/Spoken Word – 5.35
Long Agos and Worlds Apart/Spoken Word – 3.23
Spoken Word/Rene – 2.51
Rene/Song of a Baker – 3.45
Spoken Word/Lazy Sunday/Spoken Word – 4.46
Spoken Word – 2.35
Spoken Word/Happiness Stan/Spoken Word – 2.58
Spoken Word/Rollin’ Over/Spoken Word – 4.33
Spoken Word/The Hungry Intruder – 4.19
Spoken Word/The Journey – 3.46
Spoken Word/Mad John – 4.39
Spoken Word – 0.52
Spoken Word/Happydaystown – 2.58
Spoken Word/The Universal – 4.11
Singlet

| Single | Ilmestynyt | Lista- sijoitus | Kappaleet | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ”Lazy Sunday” | 5. huhtikuuta 1968 |  2. | 1. Lazy Sunday – 2.59 (säv. Lane/Marriott)   2. Rollin’ Over – 2.10 (säv. Lane/Marriott) |  |
| ”Afterglow (Of Your Love)” | 7. maaliskuuta 1969 |  36. | 1. Afterglow (Of Your Love) – 3.24 (säv. Lane/Marriott)   2. Wham Bam Thank You Mam – 3.20 (säv. Lane/Marriott) |  |
Kokoonpano

| --- | --- |
 Small Faces Steve Marriott – kitara, laulu  Ronnie Lane – basso, laulu  Ian McLagan – urut, kitara, laulu  Kenney Jones – rummut :  Muut Stanley Unwin – kertoja  Glyn Johns – äänittäjä   P. Brown – kuvitus
Painokset

Albumista on julkaistu lukuisia erilaisia versioita ja niiden hinnat vaihtelevat painoskohtaisesti hyvinkin suuresti. Alkuperäisen painoksen voi saada 20 Yhdysvaltain dollarin hintaan, mutta niistä on maksettu jopa 100–200:n dollarin suuruisia summia. Harvinaisimmat painokset ovat monomiksauksen omaavat alkuperäiset julkaisut. Alkuperäiset monopainokset tunnistaa harmaasta etiketistä. Suurin osa uusintapainoksista on hinnaltaan alempiarvoisia kuin alkuperäisjulkaisut.
Valikoiva julkaisulista:
| Formaatti | Valtio | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu |
| --- | --- | --- | --- |
| LP |  | Immediate IMSP 012 | 1968 |
| LP |  | Immediate Z12 52008 | 1968 |
| LP |  | Immediate SMIM 74 442 | 1968 |
| LP |  | Immediate IML 2001 | 1968 |
| LP |  | ABKCO AA-4225 | 1973 |
| LP |  | Immediate, Charly CR 300 015 | 1975 |
| LP |  | Immediate, Bellaphon, Charly BBS2511 | 1975 |
| LP |  | Immediate, Charly CR 300 015 | 1975 |
| LP |  | Immediate IML 1001 | 1975 |
| CD |  | Castle CLACD 116 | 1985 |
| LP |  | Complete 675003-1 | 1985 |
| LP |  | Castle ORRLP001 | 1986 |
| LP |  | Castle Classics CLALP 116 | 1986 |
| CD |  | Castle CLACT 016 | 1989 |
| CD |  | Sony Music Special Products AK 46964 | 1991 |
| CD |  | Essential, ESMCD 477, GAS0000477ESM | 1997 |
| CD |  | EMI Plus, 724357610124 | 2000 |
| CD |  | Castle Music, CMRCD 1192 | 2005 |
| 3 CD |  | Castle Music, CMKTD997 | 2005 |
| CD |  | Charly, SNAP 289 CD | 2007 |
| LP |  | Get Back, GET 550 | 2008 |
| Kuva-LP |  | Get Back, GET 550 | 2008 |
Steve Marriott myöhemmän yhtyeensä Humble Pien riveissä.
Oktametyylisyklotetrasiloksaani

| Oktametyylisyklotetrasiloksaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,2,4,4,6,6,8,8-oktametyyli-1,3,5,7,2,4,6,8-tetraoksatetrasilokaani
CAS-numero:  556-67-2
PubChem CID:  11169
SMILES:  C[Si]1(O[Si](O[Si](O[Si](O1)(C)C)(C)C)(C)C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H24Si4O4
Moolimassa:  296,632 g/mol
Sulamispiste:  17,5 °C
Kiehumispiste:  175,8 °C
Tiheys:  0,9561 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Oktametyylisyklotetrasiloksaani eli D4 (C8H24O4Si4) on rengasrakenteinen siloksaaneihin kuuluva orgaaninen piiyhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa polymeerien valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa oktametyylisyklotetrasiloksaani on väritöntä öljymäistä nestettä. Se ei liukene veteen, mutta liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten tetrakloorimetaaniin. Oktametyylisyklotetrasiloksaani on suhteellisen helposti haihtuva yhdiste.
Valmistus ja käyttö

Oktametyylisyklotetrasiloksaania valmistetaan hydrolysoimalla diklooridimetyylisilaania happamalla vesiliuoksella tai metanolyysillä. Happona reaktiossa käytetään tyypillisesti suolahappoa. Reaktiossa muodostuu suoraketjuisten siloksaanioligomeerien lisäksi syklisiä oligomeerejä, joista suurin osa on oktametyylisyklotetrasiloksaania ja dekametyylisyklopentasiloksaania. Sykilisiä oligomeerejä muodostuu erityisesti käytettäessä pitkiä reaktioaikoja. Suoraketjuiset oligomeerit voidaan kräkätä oktametyylisyklitetrametyyliksi ja muiksi syklisiksi siloksaaneiksi kaliumhydroksidin tai jonkin muun alkalimetallihydroksidin avulla. Nämä hydroksidit katalysoivat piin ja hapen välisten sidosten katkeamista ja uudelleenmuodostumista. Reaktio on tasapainoreaktio ja tasapainoa voidaan siirtää tuotteiden puolelle tislaamalla oktametyylisyklotetrasiloksaania pois reaktorista.
Tärkein oktametyylisyklotetrasiloksaanin käyttökohde on lineaaristen silikonipolymeerien valmistus renkaanavautumispolymeroinnilla. Tätä reaktiota katalysoivat niin vahvat hapot kuin emäksetkin ja yleisesti käytettyjä ovat alkalimetallihydroksidit kuten kaliumhydroksidi. Reaktiossa muodostuu suurimolekyylimassaisten liseaaristen polymeerien lisäksi molekyylimassaltaan pieniä syklisiä oligomeerejä. Muita oktametyylisyklitetrasiloksaanin käyttökohteita ovat käyttöpuhdistus ja kiillotusaineena, kosmetiikassa kosteuttavana aineena ja lasista valmistettujen kromatografiakolonnien kemiallinen inaktivointi ennen käyttöä.
Aiheesta muualla

Oktametyylisyklotetrasiloksaanin kansainvälinen kemikaalikortti
Olkimustesieni

| Olkimustesieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Psathyrellaceae
Suku::  Hämymustesienet Coprinopsis
Laji::  macrocephala
Kaksiosainen nimi
 Coprinopsis macrocephala  (Berk.) Redhead, Vilgalys & Moncalvo 
Katso myös
   Olkimustesieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Olkimustesieni (Coprinopsis macrocephala, syn. Coprinus macrocephalus) on  lakkinsa puolesta 1-3 senttiä korkea sylinterimäinen tai kartiomainen valkoinen tai harmaa mustesienilaji. Lakki on keskeltä rusehtava. Vanhetessaan lakki laakenee ja sen reunat nousevat tyypillisesti koholle. Jalka on valkoinen, vaihtelee neljästä jopa viiteentoista senttimetriin, jalan paksuus kuitenkin korkeintaan seitsemän millimetriä, mutta voi olla huomattavasti ohuempikin, liereä, tyvestä mahdollisesti paksuneva, karvatupsuinen. Sienen heltat ovat tiheässä, aluksi valkoiset ja vanhemmiten mustat. Sieni kasvaa lannassa, mätänevillä oljilla tai muussa vastaavassa paikassa yksittäisenä tai kimppuina. Laji ei ole ruokasieni. Se saattaa olla Suomessa yleinen. Laji on ollut pitkään taksonomialtaan epäselvä ja tiedot kirjallisuudessa vaihtelevat.
Olin rotta!...eli punaiset kengät

| Olin rotta!> ..eli punaiset kengät.I was a rat!, or, The scarlet slippers |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Philip Pullman
Kansitaiteilija:  Peter Bailey
Kieli:  englanti
Genre:  saturomaani
Julkaistu:  1999
Suomennos
Suomentaja:  Helene Bützow
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  175
ISBN:  951-31-1698-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Olin rotta!, eli, Punaiset kengät on Philip Pullmanin lastenromaani vuodelta 1999. Kirjassa Jonesien pariskunnan ovelle saapuu palvelijan asuun puettu poika, joka väittää olleensa rotta. Romaani muuntelee Tuhkimo-aihetta.
Aiheesta muualla

Vesa Sisättö: Rotan seikkailut poikana. Helsingin sanomat 23.4.2003.
Lastenkirjat vievät muihin maihin[vanhentunut linkki]. Vantaan Lauri 3.6.2003.
Okinawanluhtakana

| Okinawanluhtakana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Oseanianluhtakanat Hypotaenidia
Laji::  okinawae
Kaksiosainen nimi
 Hypotaenidia okinawae  (Yamashina & Mano, 1981) 
Synonyymit
 Gallirallus okinawae   Rallus okinawae  
Katso myös
   Okinawanluhtakana Wikispeciesissä   Okinawanluhtakana Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Okinawanluhtakana (Hypotaenidia okinawae) on Okinawan saarella Japanissa elävä lähes lentokyvytön kurkilintu. Laji kuvattiin tieteelle vasta vuonna 1981.
Löytyminen

Okinawanluhtakana kuvattiin vasta vuonna 1981. Se herätti löytymisensä aikoihin paljon mielenkiintoa. Lajin kuvaamista edelsivät paikallisten haastattelut. Vuodesta 1972 lähtien havaintoja saatiin melko runsaasti, ja jotkin lintuharrastajat onnistuivat jopa kuvaamaan okinawanluhtakanan puussa. Ennen kuvausta tieteelle uudeksi lajiksi, lintuja piti pyydystää useita yksilöitä, jotta saataisiin lajikuvaukseen tarvittavat tiedot. Ensimmäinen yksilö saatiin kesäkuun 2. päivänä 1981 kun metsänvartija löysi Fenchijivuorelle johtavan tien varrelta, läheltä Kunigamia auton alle jääneen linnun. Muutaman kuukauden päästä Okuman kylästä saatiin kiinni aikuinen yksilö ja poikanen, jotka tutkittiin, valokuvattiin, merkittiin ja mitattiin ja päästettiin vapaaksi. Yoshimaro Yamashina and Toru Mano kuvasivat lajin joulukuussa 1981 nimellä Rallus okinawae ja julkistivat sen Journal of the Yamashina Institute for Ornithology-lehdessä. Samassa kuussa Okinawan prefektuuri nimitti lajin erityiseksi suojelukohteeksi.
Koko ja ulkonäkö

Okinawanluhtakanan pituus on 28-30 senttiä, ja paino noin 435 grammaa. Siipiväli on 50 senttiä. Okinawanluhtakana on, lyhytpyrstöinen, pitkä- ja vahvajalkainen lintu. Höyhenpuku on päältä tummanruskea. Naama on pääosin musta, mutta silmän takana on pari valkoista laikkua. Rinta ja vatsa ovat mustat ja niitä kirjovat valkoiset poikkijuovat. Lajin parhaat tuntomerkit ovat kirkkaanpunainen nokka ja jalat. Nokan kärki on keltainen.
Nuorten lintujen selkäpuoli vaaleampi kuin aikuisilla ja niiden vatsapuoli valkoisen täplittämä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Okinawanluhtakana elää vain Ryūkyūsaariin kuuluvalla Okinawalla Etelä-Japanissa. Esiintyminen rajoittuu saaren pohjoisosaan Kunigamin kylän ympäristöön. Levinneisyys kattaa vain noin 600 neliökilometriä. Kannan vahvuudeksi arvioidaan noin 700 yksilöä.
Elinympäristöä ovat subtrooppiset ikivihreät lehtimetsät tasangoilla, vesiväylien varsilla ja mäkisessä maastossa aina 500 metrin korkeuteen saakka. Okinawanluhtakanan asuinmetsien aluskasvillisuudessa on usein tiheä saniaiskasvusto. Se liikkuu usein myös metsien lähellä olevilla niityillä, viljelyksillä, pensaikoissa ja ruohikkomailla. Okinawanluhtakana tarvitsee elinalueeltaan myös pysyvän vesipaikan peseytymistä varten ja lepopaikan puusta.
Elintavat

Okinawanluhtakana on lähes, mutta ei täysin lentokyvytön. Se on nopea juoksija ja hyvä uimari. Laji viettää suurimman osan ajastaan maassa ja etsii ravintonsa metsänpohjalta. Okinawanluhtakana lepää puissa ja käyttää samaa lepopaikkaa toistuvasti. Ravinto koostuu hyönteisistä, etenkin kulkusirkoista, sekä etanoista, sammakkoeläimistä ja liskoista. Juomassa ja kylpemässä käyvä lintu saattaa saalistaa myös matalikolta. Laji on hyvin äänekäs. Äänivalikoimaan kuuluu äänekäs kyo ja kwi kwi kwi ki-kwee ki-kwee, johon lintuparit vastaavat usein tki-ki-ki ja kyip kyip kyip huudoilla. Muita ääniä ovat nouseva sian ääntä muistuttava kiljahdus ja syvää itkua muistuttava gu-gu-gugugugu ja gyu-gyu-gyagyagya.
Okinawanluhtakanapari on yksiavioinen ja reviiritietoinen. Lisääntymiskausi on touko-heinäkuussa. Pari tekee pesänsä maahan tai puunjuuren onkaloon. Pesä vuorataan kuolleilla lehdillä, ruoholla ja saniaisten lehdillä. Poikueeseen kuuluu tavallisesti 3-5 munaa.
Uhat ja suojelu

Okinawanluhtakanojen pieni määrä ja keskittyminen pienelle alueelle tekee lajista hyvin uhatun. Kannan uskotaan olleen aina pieni ja toisen maailmansodan harventaneen sitä entisestään. Tilanne ilmeisesti paheni saaren taloudellisen kehityksen takia, joka tuhosi linnun elinympäristöjä. Kannan kooksi arvioitiin ensiksi 50-500 yksilöä. Vuonna 1985 Japanin ympäristöministeriö teetti tarkan tutkimuksen lajin levinneisyydestä. Sen perusteella levinneisyysalue käsitti 26 000 hehtaaria ja lukumääräksi 1500-2000 yksilöä. Niiden lisäksi havaintoja tuli Jaedakevuoren lähellä Nagon kaupungin ympäristöstä, mikä viittasi okinawanluhtakanan laajentavan elinpiiriään. Sittemmin lintujen määrä on vähetynyt selvästi. Vuosina 1996-2004 tehdyn tutkimuksen mukaan lajin levinneisyys on kutistunut pohjoiseen päin ollen 40 % aiempaa pienempi. Kannaksi arvioitiin enää 717 yksilöä. Vierasperäisen intianpikkumangustin saalistuksen uskotaan vaikuttaneen tähän merkittävästi. Vuonna 2006 tehtyjen tutkimusten tulosten mukaan levinneisyys ei enää supistunut aiemmasta. Tämä saattaa tarkoittaa että, intianpikkumangustien torjuminen on auttanut ainakin jossain määrin. Hakkuut, padonrakennus ja niihin liittyvä teidenrakentaminen ja maatalous ovat hävittäneet ja sirpaloittaneet okinawanluhtakanan elinympäristöä. Luhtakanoja jää autojen alle, etenkin pesintäaikaan. Mahdollisesti myös villiintyneet kissat, koirat ja saarelle tuotu paksunokkavaris ovat verottaneet kantaa.
Okinawanluhtakana on Japanissa lailla suojeltu. Osia sen elinaleista on myös suojeltu muun muassa luonnonsuojelualueena ja kansallispuistona. Ympäristöministeriö on tehnyt lajille suojelusuunnitelman, jossa suunnitellaan okinawanluhtakanaa saalistavien petojen määrän vähentämistä ja tarhakasvatusta.
Antero Ojala

Yrjö Antero Ojala
Yrjö Antero Ojala (10. joulukuuta 1916 Terijoki – 5. helmikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Antero Ojala voitti yllättäen vasta 19-vuotiaana olympiapronssia 5 000 metrillä Garmisch-Partenkirchenissä 1936. Myös kolmella muulla matkalla hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon. Yleisluistelijoiden MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä viidenneksi 1937. Hän kilpaili myös pyöräilyssä ja saavutti PM- ja SM-hopeaa.
Sankt Moritzin olympialaisissa 1948 Ojala luisteli 500 metrillä neljänneksitoista ajalla 44,8 ja 1 500 metrillä kahdenneksitoista. 5 000 metrillä hän oli kahdeskymmeneskuudes.
Ojala luisteli 13. tammikuuta 1952 Oulun olympiakatsastuksissa jokaisessa lajissa ja myös pisteissä toiseksi. Hänen aikansa 500 metrillä oli 46,0, 1 500 metrillä 2.28,7, 3 000 metrillä 5.10,4 sekä 5 000 metrillä 8.40,2. Toisissa olympiakatsastuksissa Kuusankoskella 26.–27. tammikuuta hän sijoittui 3 000 metrillä toiseksi ajalla 5.14,0.
Saavutukset > Pikaluistelussa

Olympiakisoissa Garmisch-Partenkirchenissä 1936:
pronssia 5 000 metrillä (aika 8.30,1)
seitsemäs 10 000 metrillä (aika 17.46,6)
kahdeksas 500 metrillä (aika 44,9)
yhdeksäs 1 500 metrillä
Yleisluistelijoiden MM-kilpailuissa viides yhteispisteissä 1937
Yleisluistelijoiden EM-kilpailuissa 17:s yhteispisteissä 1947
PM-pronssia yhteispisteissä 1951
SM-matkavoitto 500:lla ja 10 000 metrillä 1937 sekä 1 500 metrillä 1943 ja 1951
Saavutukset > Pyöräilyssä

PM-hopeaa 1 kilometrin aika-ajossa 1934
SM-hopeaa 50 kilometrin maantiepyöräilyssä 1933 ja 1 kilometrin aika-ajossa 1935
Olenos (Akhaia)

| Olenos> Ὤλενος.Sijainti |
| --- | --- |
 Olenos
Koordinaatit:  38°09′07″N, 21°38′14″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Tsoukalaíika, Patras, Akhaia, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Akhaia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Olenos (m.kreik. Ὤλενος, Ōlenos, lat. Olenus, Olenum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Akhaiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Patraksen kunnan alueella lähellä nykyistä Tsoukalaíikan kylää.
Maantiede

Olenoksen kaupunki sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan luoteisrannikolla Peiros-joen varrella 40 stadioninmittaa itään Dymestä ja 80 stadioninmittaa lounaaseen Patraista. Kaupunki sijoitetaan nykyisen Tsoukalaíikan kylän lounaispuolelle. Olenoksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta. Kaupungin lähellä sijaitsivat kylät Peirai (Πειραί, lat. Peirae) ja Euryteiai (Εὐρυτειαί, lat. Euryteiae).
Historia

Olenosta pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa joskus Pelopsin kotipaikkana. Klassisella kaudella Olenos oli yksi Akhaian liiton dodekapoliin kahdestatoista kaupungista. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Ōlenios (Ὠλένιος).
Olenos vaikuttaa olleen olemassa edelleen, kun Akhaian liitto perustettiin uudelleen vuonna 280 eaa., sillä Strabon sanoo, ettei se liittynyt uuteen liittoon. Asukkaat kuitenkin jättivät pian kaupunkinsa ja siirtyivät läheisiin Peirain ja Euryteiain kyliin sekä Dymeen. Kaupunki oli jäänyt asumattomaksi viimeistään Polybioksen aikaan 100-luvulle eaa. tultaessa. Strabonin aikana se oli raunioina ja sen alue kuului Dymelle.
Okulaari

Erilaisia okulaareja
Okulaaria käytetään objektiivin luoman kuvan tarkasteluun, esimerkiksi kaukoputkella, kiikarilla tai mikroskoopilla tehtäviin näköhavaintoihin. Okulaari on yleensä metalliseen putkeen pakattu, lähellä katsojan silmää oleva linssipaketti, jolla objektiivilta muodostuva kuva saadaan (silmälle) teräväksi ja katselukelpoiseksi.
Suurennus okulaarilla

Monesti laitteen suurennuksen muuttaminen tapahtuu juuri okulaaria vaihtamalla. Optisen laitteen suurennus on objektiivin polttovälin ja okulaarin polttovälien suhde:
missä:
\scriptstyle f_{O} on objektiivin polttoväli.
\scriptstyle f_{E} on okulaarin polttoväli.
Okulaarityypit

Koska okulaareissa on tyyppikohtaisia eroja (rakenne, linssien lasilaatu, suurennos, näkökenttä), valitaan käytettävä okulaari yleensä havaittavan kohteen tai käyttötarkoitusen perusteella. Kaukoputkissa okulaari asetetaan kaukoputken tarkennuslaitteeseen (fokusointilaite).
Okulaarityyppejä on markkinoilla on hyvin paljon. Yksinkertaisimmat okulaarimallit koostuvat kahdesta linssistä, parhaimmat ja myös kalleimmat koostuvat jopa seitsemästä linssistä. Okulaarin useiden linssien tehtävänä on korjata okulaarin omaa värivirhettä sekä antaa laaja ja reunoille saakka mahdollisimman virheetön kuvakenttä. Kukin linssi aiheuttaa pienen valohäviön, Siitä ei kuitenkaan yleensä ole haittaa
Yleisesti käytössä olevia okulaarityyppejä

Huyghens
Ramsden
Kellner
Ortoskooppinen
Plössl (Plößl)
Erfle
Nagler
Galilein okulaari
Kepler-okulaari
Dolond-okulaari
Herschel-okulaari
Huygens-okulaari
Ramsden-okulaari
Kellner-okulaari
Plössl-okulaari
Steinheil-okulaari
Monosentrinen okulaari
Orthoskooppinen okulaari
König-okulaari
Erfle-okulaari
RKE-okulaari
Nagler-okulaari
Olen legenda

| Olen legenda> I Am Legend |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Richard Matheson
Genre:  tieteiskirjallisuus, kauhu
Julkaistu:  1954
Sivumäärä:  160
Suomennos
Suomentaja:  Vuokko Aitosalo
Kansitaiteilija:  Jarno Kantelinen
Kustantaja:  Vaskikirjat
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  162
ISBN:  978-952-5722-02-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Olen legenda (engl. I Am Legend) on Richard Mathesonin vuonna 1954 ilmestynyt romaani. Kirjan suomennos ilmestyi vuonna 2007 Vaskikirjojen kustantamana.
Suomennettu teos sai vuoden 2007 Tähtivaeltaja-palkinnon. Palkintoraati kuvaili teosta kerronnaltaan taloudelliseksi, vaikuttavaksi kuvaukseksi yksinäisyydestä, erakoitumisesta ja niiden rapauttavista psyykkisistä vaikutuksista. Raadin mukaan yli 50 vuotta vanha klassikko hätkähdyttää edelleen ajanmukaisuudellaan. Romaanin loppuratkaisua kehuttiin lisäksi nerokkaaksi.
Kirjan pohjalta on tehty neljä elokuvaa: L’ultimo uomo della terra (1964), Viimeinen mies (1971), I Am Legend (2007) ja I Am Omega (2007). Lisäksi Night of the Living Dead (1968) otti George A. Romeron mukaan vahvasti vaikutteita Mathesonin romaanista ja sen ensimmäisestä elokuvasovituksesta.
Juoni

Vampirismin levittyä pandemiaksi ja yhteiskuntajärjestyksen romahdettua Robert Neville on eristäytynyt taloonsa. Perheensä taudille menettänyt Neville on immuuni taudille, ja hän uskoo olevansa ainut tartunnalta säästynyt ihminen. Hän viettää päivänsä talonsa puolustusvarustelua ehostaen ja päivänvalon heikentämiä vampyyreita surmaten. Surkean tilanteensa takia Neville kamppailee jatkuvasti toivottomuuden tunteen, masennuksen ja alkoholinkäytön kanssa. Hän yrittää kuitenkin selvittää vampirismin fysiologisia syitä parannuskeinon kehittämisen toivossa.
Eräänä päivänä Neville löytää naisen, joka vaikuttaa terveeltä. Neville vie naisen kotiinsa. Nainen, jonka nimi on Ruth, kertoo menettäneensä miehensä taudille vastikään. Hän sanoo olevansa immuuni taudille, mutta epäluuloinen Neville haluaa varmistua verinäytteen avulla siitä, ettei Ruth ole taudin kantaja. Ruth lyö Nevilleä ja pakenee, mutta hän jättää kirjeen, jossa kertoo kuuluvansa vampyyreihin, jotka ovat perustamassa uutta yhteiskuntaa tuhoutuneen ihmiskunnan raunioille. Ruth oli lähetetty vakoilemaan Nevilleä, mutta hän on rakastunut Nevilleen ja kehottaa siksi tätä pakenemaan.
Neville ei kuitenkaan pakene, ja uutta yhteiskuntaa rakentavien vampyyreiden iskuryhmä vangitsee hänet. Vankilassa Ruth tulee tapaamaan Nevillea ja kertoo, että Neville tullaan teloittamaan. Tehdäkseen Nevillen kuolemasta helpomman Ruth antaa hänelle myrkkykapseleita. Ruthin lähdettyä Neville katsoo ikkunasta teloitustaan ulkona odottavien vampyyrien väkijoukkoa, ja tajuaa asetelman kääntyneen päälaelleen: hänestä on tullut uuden maailman asukkien mielissä samanlainen kammoksuttava hirviö kuin mitä vampyyrit olivat aiemmin ihmismielissä, legendaa.
Aiheesta muualla

Jussi Ahlroth: Lajinsa viimeinen – ja muutama kävelevä ruumis. Helsingin Sanomat 24.12.2007.
Vesa Sisättö: Maailman raunioilla. Kiiltomato.net 11.2.2008.
Kaarlo Oksanen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
   Kaarlo Oksanen maaottelussa 1933.
Henkilötiedot
Koko nimi: Kaarlo Wilhelm Oksanen
Syntymäaika: 11. tammikuuta 1909
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Kuolinaika: 14. lokakuuta 1941 (32 vuotta)
Kuolinpaikka: Suununjoki, Itä-Karjala, Neuvostoliitto
Lempinimi: Kille
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1927–1928 | Helsingin Kullervo |  |  |
| 1929–1941 | Helsingin Palloseura | 100 | (4) |
Maajoukkue
| 1929–1937 |  Suomen maajoukkue | 39 | (0) |

Kaarlo Wilhelm ”Kille” Oksanen (11. tammikuuta 1909 Helsinki – 14. lokakuuta 1941 Itä-Karjala) oli suomalainen näyttelijä ja jalkapalloilija. Hän kaatui jatkosodassa Itä-Karjalassa 32-vuotiaana.
Jalkapalloilija

”Kille” Oksanen oli alun perin Työväen Urheiluliiton (TUL) Helsingin Kullervoa edustanut jalkapalloilija, joka siirtyi myöhemmin SPL:n alaiseen Helsingin Palloseuraan. Hän pelasi 40 maaottelua Suomen maajoukkueessa vuosina 1929–1937 ja toimi joukkueen kapteeninakin – yksi peleistä oli B-maaottelu.
Jalkapalloilija > TUL:n Kullervossa ja liittojoukkueessa

Uransa Oksanen aloitti kotimaan sarjoissa hän edusti ensin TUL:n omassa jalkapallosarjassa pelannutta Helsingin Kullervoa vuosina 1927–1928. Pelipaikka oli siinä vaiheessa hyökkäyksessä. Oksanen oli myös monipuolinen yleisurheilija, sillä hän voitti kolmiottelun TUL:n poikaurheilupäivillä. Vuonna 1927 hän oli mukana TUL:n jalkapalloilun kakkosjoukkueessa, joka pelasi Neuvostoliitossa. Syksyllä 1928 Oksanen oli mukana TUL:n joukkueessa virallisessa liitto-ottelussa vastustajana Neuvostoliitto, joka voitti TUL:n jalkapallojoukkueen 9–1.
Jalkapalloilija > HPS:n pelaajana Suomen mestaruuksia

Kaudeksi 1929 Oksanen siirtyi Helsingin Palloseuraan eli ”Vihreihin jääkäreihin”. HPS:ssä Oksanen saavutti neljä Suomen mestaruuden vuosina 1929, 1932, 1934 ja 1935. Lisäksi hän oli mukana seuran hopeaa voittaneessa ryhmässä vuosina 1931 ja 1936. Kausi 1930 toi HPS:lle kolmannen sijan.