stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euran Pirtti

| Euran Pirtti |
| --- | --- |

Osoite:  Sorkkistentie 8
Sijainti:  Eura
Koordinaatit:  61°8.024′N, 22°7.713′E
Rakennustyyppi:  seurantalo
Valmistumisvuosi:  1908
Suunnittelija:  Jalmari Karhula
Omistaja:  Kotiseutuyhdistys Euran Pirtti ry
Tyylisuunta:  kansallisromantiikka, jugend
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Euran Pirtti on Euran kirkonkylässä sijaitseva entinen nuorisoseurantalo, joka on kulttuurihistoriallisesti arvokas rakennus. Sen on suunnitellut Jalmari Karhula vuonna 1908 ja rakennus edustaa tyyliltään kansallisromanttista jugendia. Karhula suunnitteli myös Euran Pirtin sisustuksen ja kalusteet.
Historia

Se rakennettiin nuorisoseuran taloksi, jossa tarjottiin erilaista harrastustomintaa. Pirtissä harjoitettiin 1920- ja 1930-luvuilla suojeluskuntatoimintaa. Kun toiminta hiipui Pirtissä 1960-luvulla, aiheuttivat taloudelliset vaikeudet talon rappeutumisen. Pirtin pelastamiseksi se myytiin 1970-luvulla Helsingin Seurasaareen, mutta korkeat siirtokustannukset katkaisivat hankkeen etenemisen. Pirtti palautettiin euralaisille, jotka innostuivat sen kunnostamisesta ja perustivat Kotiseutuyhdistys Euran Pirtti ry:lle. Kunnostushanke toteutettiin vuosina 1983–1984 seuraten Karhulan alkuperäisiä piirustuksia. Euran Pirtti toimii juhla- ja näyttelytilana.
Aiheesta muualla

Verkkosivut: Euran Pirtti
Frank Jarvis

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Frank Jarvis |  Frank Jarvis |  Frank Jarvis |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1900 | 100 m |  |
Frank Washington Jarvis (31. elokuuta 1878 – 2. kesäkuuta 1933) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja vuoden 1900 olympialaisten 100 metrin juoksun olympiavoittaja.
Jarvis voitti vuonna 1898 Yhdysvaltojen mestaruuskisoissa (silloin AAU:n kisat) 100 jaardin mestaruuden. Sen ansiosta hän oli yksi ennakkosuosikeista Pariisin olympialaisten 100 metrin juoksussa. Suurin ennakkosuosikki oli kuitenkin hänen maanmiehensä Arthus Duffey, joka oli voittanut vuonna 1899 vastaavan kisan ja juuri ennen olympialaisia Britannian mestaruuden.
Alkuerissä kuitenkin Jarvis juoksi ajan 10,8, joka sivusi maailmaennätystä ja paransi Duffeyn olympiaennätystä 0,6 sekunnilla. Välierissä myös John Tewksbury sivusi maailmanennätystä ajalla 10,8. Kaikki kolme yhdysvaltalaista selviytyivät finaaliin, täydennettynä australialaisella Stanley Rowleylla. Finaalin puolivälissä Duffey johti kilpailua, mutta venäytti lihaksensa ja joutui jättämään juoksun kesken. Sen jälkeen Jarvis juoksi olympiavoittoon.
Samoissa olympialaisissa Jarvis kilpaili myös kolmiloikassa ja vauhdittomassa kolmiloikassa, mutta ei saavuttanut huippusijoituksia.
Juoksu-uran jälkeen Jarvis ryhtyi lakimieheksi.
Faxe Kondi

1,5 litran Faxe Kondi -pullo.
Faxe Kondi on tanskalainen virvoitusjuoma, jota tuottaa Faxe Bryggeri. Sitä myydään urheilujuomana, sillä se sisältää glukoosia, sokeria ja kofeiinia. Faxe Kondia on tuotettu jo vuodesta 1971. Alun perin juoma myytiin olutpulloissa, koska Faxe Bryggeri oli olutyritys.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Frances Anne Hopkins

Frances Anne Hopkinsin maalaus Voyageursien kanootti ohittamassa vesiputousta Ontariossa, 1869.
Frances Anne Hopkins (2. helmikuuta 1838 – 5. maaliskuuta 1919) oli brittiläissyntyinen taidemaalari. Hän meni 1858 naimisiin Edward Hopkinsin kanssa joka oli Hudson’s Bay Companyn työntekijä. He matkustivat laajalti Pohjois-Amerikan turkiskauppareiteillä. Matkustaessaan kanoottireiteillä hän luonnosteli matkan varrelta monia kiinnostavia aiheita, jotka ovat sittemmin tulleet osaksi Kanadan historiaa.
Hopkinsin teoksista tunnetuimpia ovat muutamat suuret maalaukset, jotka hän maalasi luonnostensa perusteella. Niiden aiheina olivat hän itse, hänen aviomiehensä sekä soutajat heidän turkiskauppakanootissaan.
Hopkinsin isä oli Frederick William Beechey. Hän palasi Englantiin 1870, jossa hän eli kuolemaansa saakka. Monet hänen maalauksistaan ovat National Library and Archives of Canadan kokoelmissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frances Anne Hopkins Wikimedia Commonsissa
Estelle

Estelle tai Estella (latinan tähteä merkitsevästä sanasta stella) voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Estella (baskiksi Lizarra), Nafarroa, Baskimaa, Espanja
Estelle, Kalifornia
Estelle, Louisiana
Estelle, Arrigas, Ranska
Estelle, Saint-Jory, Ranska
Henkilöitä > Estella

Estella Agsteribbe (1909–1943), alankomaalainen telinevoimistelija
Estella Ketola (1895–1925), suomalainen kommunistipoliitikko
Estella Warren (s. 1978), kanadalainen näyttelijä, mali ja taitouimari
Henkilöitä > Estelle

Estelle (s. 2012), Ruotsin prinsessa
Estelle, Estelle Fanta Swaray (s. 1980), brittiläis-senegalilainen laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja
Estelle Alphand (s. 1995), ruotsalainen alppihiihtäjä
Estelle Asmodelle (s. 1964), australialainen malli
Estelle Balet (1994–2016), sveitsiläinen lumilautailija
Estelle Bennett (1941–2009), yhdysvaltalainen The Ronettes -yhtyeen laulaja
Estelle Blackburn (s. 1950), australialainen journalisti
Estelle Getty (1923–2008), yhdysvaltalainen näyttelijä
Estelle Harris (1928–2022), yhdysvaltalainen näyttelijä
Estelle Johnson (s. 1988), kamerunilainen jalkapalloilija
Estelle Morris (s. 1952), brittiläinen poliitikko
Estelle Nze Minko (s. 1991), ranskalainen käsipalloilija
Estelle Parsons (s. 1927), yhdysvaltalainen näyttelijä
Estelle Taylor (1894–1958), yhdysvaltalainen mykkäelokuvakauden näyttelijä
Henkilöitä > Estelle > Kuvitteellisia henkilöitä

Estelle Leonard, tv-sarjassa Frendit
Muuta

S/v Estelle, suomalainen kauppalaiva
Estelle Maersk, tanskalainen rahtilaiva
Hurricane Estelle, monia hurrikaaneja
Essi Renvall

| Essi Renvall |
| --- | --- |
 Essi Renvall vuonna 1961.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1911 Oulu
Kuollut: 18. lokakuuta 1979 (68 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Salanimi:  Essi Renvall
Ala:  kuvanveisto
Kuuluisimpia töitä:  Rauhanpatsas
Ester ”Essi” Renvall (o.s. Lähde; 3. lokakuuta 1911 Oulu – 18. lokakuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Elämä ja ura

Ester Lähde syntyi Oulussa, jossa hän myös vietti lapsuusvuotensa. Isä oli nahkurimestari ja äiti ompelija. Hän muutti perheensä mukana Tampereelle ollessaan kymmenvuotias, ja vuodet 1930–1932 hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Koulussa hän tapasi tulevan aviomiehensä Ben Renvallin. Avioliitto kesti vuodet 1933–1943, jonka jälkeen Renvall otti eron.
Essi Renvall järjesti debyyttinäyttelynsä vuonna 1933 ja hän sai kiitosta herkkänä lapsikuvaajana. Hän oli kuitenkin ansiotyössä mainospiirtäjänä, mikä viivytti ensimmäisen yksityisnäyttelyn syntyä. Vuoden 1942 taidenäyttelynsä myötä taiteilija sai WSOY:ltä tilauksen kolmestakymmenestä kirjailijamuotokuvasta. Renvall teki WSOY:n tilauksesta veistokset muun muassa Mika Waltarista ja Saima Harmajasta, ja sai näiden jälkeen lukuisia työtilauksia. Renvallille myönnettiin myös useita stipendejä ja apurahoja, ja hän järjesti näyttelyitä ympäri maailmaa esimerkiksi Pariisissa, Firenzessä, ja aina New Yorkissa ja Kiinassakin asti.
Vuosina 1947-1949 Renvall työskenteli kuvanveiston opettajana Suomen Taideakatemian koulussa.
Sodan jälkeen Renvall veisti monumentaaliveistoksia ympäri Suomea sijaitseviin julkisiin tiloihin, esimerkiksi Uuno Kailaan patsaan Heinolaan. Tunnetuin hänen monumentaalitöistään on Rauhanpatsas (1968) Helsingin Eteläsatamassa. Lisäksi Renvall veisti neljän presidentin muotokuvat, teki useita muistomerkkejä ja suunnitteli monia mitaleja.
Renvall oli suomalaisten naisveistäjien pioneeri, joka valmisti tilauksesta monumentaaliveistoksia julkisiin tiloihin, ja onnistui ensimmäisenä kuvanveistäjänaisena elättämään itsensä ja perheensä veistouransa avulla.
Hänelle myönnettiin vuonna 1959 Pro Finlandia-mitali, ja vuonna 1969 hänestä tehtiin Suomen Kuvanveistäjäliiton kunniajäsen.
Essi Renvall kuoli vuonna 1979. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Valokuvaaja Simo Rista oli hänen poikansa, Renvallilla oli myös kolme muuta lasta.
Taide

Renvallin ateljee sijaitsi Hakaniemen maitokaupan tilassa.
Hänen teoksistaan suuri osa on pronssivaluja, mutta hän viimeisteli usein taiteessaan myös pronssivalusta ylijääneen kipsimuotin, ja teki näin samasta teoksesta kaksi erilaista versiota, kipsisen sekä pronssisen.
Vuonna 1951 Renvall inspiroitui Egyptin matkallaan värikkäistä työskentelytavoista, ja samana vuonna hän toteutti ensimmäisen polykromaattisen eli monivärisen veistoksensa, viisivuotiasta Erkki Tuomiojaa esittävän muotokuvan. Tämän jälkeen Renvallin matkat esimerkiksi Nepaliin ja Neuvostoliittoon toivat itämaisia vaikutteita hänen teoksiinsa, joihin hän alkoi lisätä värien lisäksi myös koru-upotuksia, kiviä ja helmiä. Lisäksi hän lisäsi joihinkin veistoksiinsa lehtikultauksia.
Renvallin tuotantoon kuuluu tavallisempien patinoitujen pronssiveistosten lisäksi myös marmoriveistoksia ja useita kipsiteoksia, sekä piirroksia ja maalauksia. Renvall on yksi Suomen historian tuotteliaimmista kuvanveistäjistä.
Teoksia > Veistoksia

Kala ja poika -suihkukaivoveistos, Elannon puistikko, Mannerheimintie, Helsinki, 1936
Uuno Kailaan patsas, Heinola, 1948
Kotkan pojat, Kotka, 1951
Haavoittunut sotilas -sankaripatsas, Hatsalan (sankari) hautausmaa, Kuopio, 1951
Huhtamäki-yhtymän monumentti, Kokkola, 1952
Korkokuva, Koskenmäen kansakoulu, Nokia, 1953
Kalevalaisen naisen muistomerkki, Jyväskylä, 1954
Atlas-tyttö, Marianpuisto, Tampere, 1954
Selma Anttilan muistomerkki, Orimattila, 1955
J. H. Erkon muistomerkki, Erkonpuisto, Lahti, 1956
Kristuksen toinen tuleminen -alttariveistos, Karjasillan kirkko, Oulu, 1963
Rauhanpatsas, Kaivopuiston ranta, Helsinki, 1968
Veistos, Turun krematoriokappeli, 1969
Teoksia > Kuvia julkisista teoksista

Kala ja poika, 1936, Helsinki.
Vapauden henki, 1945, Oulu.
Uuno Kailaan patsas, 1948, Heinola.
Kokko, 1951, Kokkola.
Haavoittunut sotilas, sankarimuistomerkki, 1951, Kuopio.
Perustuslaillisten lakimiesten kokouksen muistolaatta, 1952, Lahti.
Äiti saattaa lapsia kouluun, 1953, Nokia.
Kalevalainen nainen, 1954, Jyväskylä.
Atlas-tyttö, 1954, Tampere.
Kotkan pojat, 1956, Kotka.
J. H. Erkko, 1956, Lahti.
Presidentti J. K. Paasikiven syntymäpaikan muistomerkki, 1961, Hollola.
Rauhanpatsas, 1968, Helsinki.
Palkinnot ja tunnustukset

Valtion taidekilpailun 4. sija 1935,
Elannon suihkukaivokilpailun 1. sija 1936
Dukaattikilpailun 1. sija 1937
2. sija 1937
1. sija 1942
A. Kordelinin muistomerkin luonnoskilpailun jaettu 2. sija yhdessä arkkitehti Ypyän kanssa 1945,
J.K. Paasikiven mitalikilpailun 1. sija 1946
Kordelinin mitalikilpailun 1. sija 1946
Huhtamäki-yhtymän monumenttikilpailun 1. sija 1950
Kuopion sankaripatsaskilpailun jaettu 1. sija yhdessä arkkitehti. A. Blomstedtin kanssa 1950
Tammisaaren sankaripatsaskilpailun jaettu 1. sija yhdessä arkkitehti Aili Pulkan kanssa 1951
Tampereen Kalevan muistomerkkikilpailun 1. sija 1968
Turun krematorion veistokilpailun 1. sija 1969
Pro Finlandia -mitali 1959
Valtion taiteilijaeläke
Suomen Kuvanveistäjäliiton kunniajäsen 1969
Kirjallisuutta

Kekäläinen, Tarja (toim.): Essi Renvall.  (Kirjokansi, 123)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016.  ISSN 2323-7392.  ISBN 978-952-222-722-5.
Lähteenoja, Sirkka-Liisa: Sopuli, persoonat ja sivupersoonat, s. 157–164.  Huhmari:  Karprint Ky, 2002.  ISBN 952-9748-42-6.
Aiheesta muualla

Weiland-Särmälä, Katja: Estoton Essi Antiikki & Design.  18.10.2016. Viitattu 18.10.2018.
Essi Renvallin kirjailijamuotokuvia  WSOY-taidekokoelma. Viitattu 18.10.2018.
Essi Renvall - Kuvanveistotaiteen naispioneerin elämä ja tuotanto upeassa kirjassa Oulun kaupunki.  16.6.2016. Viitattu 18.10.2018.
Essi Renvall – veistospäiden valtiatar  Eeva.  numero 1/2017. Viitattu 18.10.2018.
Renvall, Essi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Essi Renvall veistämässä muotokuvaa Helvi Hämäläisestä, 1943
Faxonius immunis

| Faxonius immunis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Alalahko::  Pleocyemata
Osalahko::  Pitkäpyrstöiset ravut Astacidea
Yläheimo::  Ravut Astacoidea
Heimo::  Cambaridae
Suku::  Faxonius
Laji::  immunis
Kaksiosainen nimi
 Faxonius immunis  (Hagen, 1870) 
Synonyymit
 Cambarus immunis Hagen, 1870  Orconectes immunis (Hagen, 1870) 
Katso myös
   Faxonius immunis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Faxonius immunis on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva rapulaji, joka esiintyy vieraslajina Saksassa, Reinin yläjuoksulla. Lajia ei ole toistaiseksi havaittu Suomessa.
Faxonius immunis kasvaa 4–9 senttiä pitkäksi. Se on väriltään harmaanvihreä. Saksien kärjissä on oranssia. Koiraat vivahtavat yleensä hiukan violettiin, ja ovat hiukan naaraita suurempia.
Tämä rapulaji pystyy kulkemaan myös kuivalla maalla etenkin sadesäällä, ja näin siirtymään lammikosta toiseen.
Fay Moulton

| Fay Moulton> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Fay R. Moulton
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1876 Marion, Yhdysvallat
Kuollut: 19. helmikuuta 1945 (68 vuotta) Kansas City, Yhdysvallat
Yleisurheilija
Pituus:  175  cm
Paino:  70 kg
Laji:  pikajuoksu
Ennätykset:  100 jaardia: 9,8 (1903) 100m: 11,2 (1906) 220 jaardia: 21,6 (1904) 400m: 49,4 (1902)
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ateena 1906 | 100 metrin juoksu |  |
|  Pronssia | St. Louis 1904 | 60 metrin juoksu |  |
Fay R. Moulton (7. huhtikuuta 1876 Marion – 19. helmikuuta 1945 Kansas City) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Moulton osallistui olympialaisiin kaksi kertaa, vuoden 1904 olympialaisiin St. Louisissa sekä vuoden 1906 välikisoihin Ateenassa. Vuonna 1904 hän saavutti pronssia 60 metrin juoksussa, minkä lisäksi hän sijoittui neljänneksi sekä 100 metrin että 200 metrin juoksussa. Vuoden 1906 välikisoissa hän voitti hopeaa 100 metrin juoksussa ja sijoittui kuudenneksi 400 metrin juoksussa.
Moulton juoksi ennätyksikseen 100 jaardilla 9,8 sekuntia vuonna 1903, 100 metrillä 11,2 vuonna 1906, 220 jaardin juoksussa 21,6 vuonna 1904 sekä 400 metrillä 49,4 vuonna 1902.
Fay Ajzenberg-Selove

Ajzenberg-Selove vuonna 2008.
Fay Ajzenberg-Selove (13. helmikuuta 1926 Saksa –  8. elokuuta 2012 Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen ydinfyysikko.
Ajzenberg-Selove syntyi Berliinissä aškenasijuutalaiseen perheeseen. Perhe muutti Pariisiin, ja Natsi-Saksan joukkojen miehitettyä Ranskan vuonna 1940 perhe muutti useiden maiden kautta New Yorkiin Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli Michiganin yliopistossa ja Wisconsinin yliopistossa.
Ajzenberg-Selovelle myönnettiin ansioistaan tieteen parissa National Medal of Science -palkinto vuonna 2007.
Ajzenberg-Selove julkaisi myös muistelmakirjan A Matter of Choices: Memoirs of a Female Physicist.
Faxe Bryggeri

Faxe Bryggeri on tanskalainen Faxen kaupungissa sijaitseva panimo. Panimon perustivat Nikoline ja Conrad Nielsen vuonna 1901. Yritys perustettiin nimellä Fakse Dampbryggeri, mutta aviomiehensä kuoleman jälkeen Nikoline muutti nimeksi Faxe Bryggeri. Vuonna 1989 Faxe Bryggeri yhdistyi Jyske Bryggerierin kanssa muodostaen Tanskan toiseksi suurimman panimoalan yrityksen. Myöhemmin liittymän nimeksi tuli Royal Unibrew.
Oluiden lisäksi panimo valmistaa virvoitusjuomia kuten Faxe Kondi, Nikoline, Ceres Red Soda, Thor Passion ja Albani Tonic Water sekä lisenssillä Pepsiä, Mountain Dewtä, 7 Upia ja Mirindaa.
Fay Kanin

Fay Kanin vuonna 1974.
Fay Mitchell Kanin (9. toukokuuta 1917 – 27. maaliskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka toimi Yhdysvaltain elokuva-akatemian puheenjohtajana vuosina 1979–1983. Broadway-musikaali Grind, joka pohjautui Kaninin työhön, oli vuonna 1985 ehdolla Tony-palkinnon saajaksi.
Kanin syntyi New Yorkin kaupungissa, varttui Elmirassa ja valmistui Etelä-Kalifornian yliopistosta. Kanin meni vuonna 1940 naimisiin Michael Kaninin kanssa, jonka kanssa hän teki huomattavaa yhteistyötä mm. elokuvassa Opettajan lemmikki (1958). Kaksikko sai kyseisestä teoksestaan Oscar-ehdokkuuden. Kanin työskenteli sekä teatterin että elokuvan alalla ja varsinkin myöhemmällä urallaan myös televisiossa.
Fay Kaninin mies Michael kuoli vuonna 1993 ja Fay vuonna 2013.
Frances Arnold

| Frances Arnold |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1956 (ikä 68) Pittsburgh, Pennsylvania
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Princetonin yliopisto ja Kalifornian yliopisto, Berkeley
Väitöstyön ohjaaja:  Harvey Warren Blanch
Tutkimusalue:  kemiantekniikka
Tunnetut työt:  suunnattu evoluutio, proteiinien ja entsyymien suunnittelu, biokatalyysi, biopolttoaineet
Palkinnot:  Millennium-teknologiapalkinto 2016  Nobelin kemianpalkinto 2018
Aiheesta muualla
www.che.caltech.edu/faculty/arnold_f/index.html
Frances Hamilton Arnold (s. 25. heinäkuuta 1956 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen tieteilijä.
Arnold sai vuoden 2016 Millennium-teknologiapalkinnon suunnatun evoluution ja uuden entsyymien valmistusmenetelmän kehittämisestä. Arnoldille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2018 entsyymien suunnatusta evoluutiosta. Hän jakoi palkinnon George P. Smithin ja Gregory Winterin kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arnold Millennium-palkinnon sivustolla
Florence Lee

Florence Lee
Florence Lee (12. maaliskuuta 1858 Jamaica, Vermont – 1. syyskuuta 1962 Hollywood, Kalifornia) oli mykkäelokuvissa esiintynyt yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen uransa jatkui 1910-luvulta 1930-luvulle.
Elokuvia

Enoch Arden (1911)
A Voice from the Deep (1912)
Kultaa ja verta (1924)
My Stars (1926)
Kaupungin valot (1931)
Aiheesta muualla

Florence Lee Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Florence Lee
Käännös suomeksi
The Red Hot Chili Peppers (albumi)

| The Red Hot Chili Peppers Red Hot Chili Peppers |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu 1984 El Dorado-studio Hollywood, Kalifornia
 Julkaistu: 10. elokuuta 1984
 Tuottaja(t): Andy Gill, Kevin Flaherty
 Tyylilaji: Funk rock Rap rock
 Kesto: 30:42 (46.01 vuoden 2003 uudelleenjulkaisulla)
 Levy-yhtiö: EMI, Capitol Records
Muut kannet
 Albumin takakansi
Red Hot Chili Peppersin muut julkaisut
|   | The Red Hot Chili Peppers 1984 | Freaky Styley 1985 |
The Red Hot Chili Peppers on Red Hot Chili Peppers -yhtyeen ensimmäinen albumi. Albumi julkaistiin alun perin Yhdysvalloissa 10. elokuuta 1984 ja se nauhoitettiin El Dorado -studioilla Los Angelesissa. Tuottajana toimi Gang of Four-yhtyeen Andy Gill. Albumi on Red Hot Chili Peppersin ainoa tällä kokoonpanolla, Jack Ironsin ja Hillel Slovakin lähdettyä yhtyeeseen What Is This?, myös sen saatua levytyssopimuksen, minkä se sai vähän ennen Red Hot Chili Peppersiä. Albumi oli myös ainoa, jossa Gill oli tuottajana, yhtyeen ja hänen erimielisyyksien takia. Albumi sisälsi kaksi singleä, True Men Don't Kill Coyotes ja Get Up and Jump.
Tausta

Myös Ohio Player'sin managerina toiminut Lindy Goetz alkoi hoitamaan yhtyeen asioita, nähtyään heidät esiintymässä. Muutaman onnistuneen keikan jälkeen erilaisissa klubeissa, yhtye äänitti demon, jonka tuotti Spit Stix, joka on Fear-yhtyeen entinen rumpali. Demon onnistuttua Jamie Cohen solmi levytyssopimuksen EMI:n kanssa. Red Hot Chili Peppers oli valmis astumaan levytysstudioon. Pian kuitenkin yhtyeen perustajajäsenet Hillel Slovak ja Jack Irons jättivät yhtyeen, keskittyäkseen toiseen yhtyeeseen, nimeltä What Is This, joka oli saanut levytyssopimuksen MCA Recordsin kanssa. Red Hot Chili Peppers oli kuitenkin vielä vain vitsi. Heidän tilalle yhtyeeseen tulivat kitaristiksi Jack Sherman ja entinen Captain Beefheart rumpali, Cliff Marinez. Tuottajaksi tuli entinen Gang of Four -yhtyeen kitaristi Andy Gill.
Levytys

Yhtyeen jäsenet kuuntelivat levyn teon aikoihin paljon Hank Williamsin musiikkia ja nauhoittivatkin tämän klassikkokappaleen "Why Don't You Love Me" albumilleen. Kappale Out in L.A. oli yhtyeen ensimmäisiä kappaleita, jotka yhtye kirjoitti. Kappale Get Up and Jump oli myös ensimmäisiä yhtyeen "omia" kappaleita. Kappaleet olivat kirjoitettu klubiesiintymisiä varten ja päätyivät myös levylle. Levytysten aikoihin laulaja Anthony Kiediksellä ja basisti "Flealla" oli ongelmia tulla toimeen tuottajan kanssa, he olivat myös tyytymättömiä levyn lopputulokseen. Tuottaja ajatteli levyn teon eri lailla, kuin bändin jäsenet. Tuottaja halusi levylle enemmän hittejä, kun yhtye halusi vangita yhtyeen raa'an energian ja asenteen, mikä oli tuttua yhtyeen live-esiintymisistä. Hankaluuksia tuottajan kanssa lisäsi myös se, että Gill oli jopa haukkunut bändin ensimmäisiä omia sanoituksia. Kiediksellä ja Flealla oli ongelmia myös yhtyeen kitaristin kanssa, debyyttialbumin tiimoilta tehdyn kiertueen jälkeen hän sai lähteä. Heidän onnekseen vähän aikaa erottamisen jälkeen yhtyeen alkuperäinen kitaristi, Hillel Slovak oli halukas palaamaan yhtyeeseen, saatuaan tarpeeksi What Is This -yhtyeessä soittamisesta. Yhteensä hän levytti kolme albumia yhtyeen kanssa. Levyn kansitaiteen taituroi Gary Panter, joka tuli tunnetuksi Jimbo -sarjakuvistaan.
Julkaisu

Levyltä julkaistiin kaksi singleä, ensimmäinen True Men Don't Kill Coyotes (josta tehtiin myös musiikkivideo) sekä toinen Get Up and Jump. Levy ei juurikaan menestynyt, paikallista menestymistä lukuun ottamatta ja siitä tuli kaupallinen floppi myyden vain 300 000 kopiota vuoteen 2007 mennessä.
Julkaisu > Arvostelut

Allmusic: Vaikka Stephen Thomas Erlewine kuvasi Shermanin soittamia raskaita kitarariffejä ja Flean soittamia slap-bass rytmejä rohkeaksi yhdistelmäksi, hänen mielestään heidän ensimmäinen yrityksensä kokonaisesta albumista epäonnistui.
Rolling Stone: "Red Hot Chili Peppersin kaksi ensimmäistä albumia eivät sisällä yhtäkään muistettavaa kappaletta, vaikka niitä olivat tuottamassa Gang of Four -yhtyeestä tuttu Andy Gill, joka tuotti ensimmäisen ja George Clinton, joka tuotti toisen albumin"
Amazon.com
Soundi.fi: Soundin Petri Silas antoi albumille neljä viidestä. Hän kuvaa kappaleiden "True Men Don't Kill Coyotes" ja "Police Helicopter" olevan "metallibändin energialla puuskutettua funkia, jota ei ole ennen rennossa Kaliforniassa tehty".