stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Louis de Broglie

| Louis de Broglie |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. elokuuta 1892 Dieppe, Ranska
Kuollut: 19. maaliskuuta 1987 (94 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:   Ranskalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Sorbonne
Väitöstyön ohjaaja:  Paul Langevin
Instituutti:  Sorbonne (Pariisin yliopisto)
Oppilaat:  Jean-Pierre Vigier
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Elektronien aaltoluonne
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1929)
 Nimikirjoitus
Louis Victor Pierre Raymond de Broglie (15. elokuuta 1892 Dieppe, Ranska – 19. maaliskuuta 1987 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen fyysikko. Hänen suurin tieteellinen saavutuksensa oli hiukkasten aaltoluonteen keksiminen. Louis de Broglie vastaanotti Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1929 elektronien aaltoluonteen teoreettisesta ennustamisesta. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Louis de Broglie oli Ludvig XIV:n aateloiman de Broglien suvun 7. herttua. Hän peri aatelisen arvonimensä vanhemmalta veljeltään Maurice de Broglielta (6. herttua), joka kuoli ilman jälkeläisiä 1960. Louis de Broglie ei mennyt naimisiin, joten hänen kaukainen serkkunsa Victor-François de Broglie (8. herttua) peri herttuan arvon häneltä hänen kuollessaan.
Alun perin de Broglien kiinnostus oli historia, mutta myöhemmin hän kiinnostui matematiikasta ja teoreettisesta fysiikasta. Veli Maurice de Broglie oli kokeellinen fyysikko.
Hiukkasten aaltoluonne

De Broglie esitti vuonna 1924 väitöskirjassaan Recherches sur la théorie des quanta (Kvanttiteorian tutkimus) hypoteesin: Sama aaltohiukkasdualismi, joka on todettu sähkömagneettisella säteilyllä, koskee myös hiukkasia. De Broglien lähtökohtana olivat seuraavat ajatukset:
Luonto on yleensä johdonmukaisen symmetrinen.
Havaittava todellisuus koostuu aineesta ja sähkömagneettisesta säteilystä.
Jos sähkömagneettisella säteilyllä on hiukkasluonne, niin hiukkasiinkin liittyy aaltoluonne.
Hän päätyi tulokseen, jonka mukaan liikkeessä oleva hiukkanen voidaan kuvata aaltona samaan tapaan kuin sähkömagneettinen säteily. De Broglien mukaan samat yhtälöt, jotka Planck ja Einstein olivat aikaisemmin esittäneet sähkömagneettiselle säteilylle, pätevät myös näille hiukkasiin liittyville aalloille. Niinpä hiukkasen aallonpituus on
missä  h on Planckin vakio ja  p on hiukkasen liikemäärä. Samoin vallitsee hiukkasen energian E ja aallon taajuuden f välillä yhteys
Yhtenä perusteena tälle oletukselle oli myös atomin elektronien energian tunnettu kvantittuminen. Jo Bohrin atomimallissa vuodelta 1913 oletettiin, lähinnä alkuaineiden spektrien selittämiseksi, ettei elektroni voi asettua mille etäisyydelle ytimestä tahansa, vaan ainoastaan tietyt etäisyydet ovat mahdollisia. De Broglien mukaan tämä rajoitus johtuu siitä, että näillä etäisyyksillä kiertoradan pituus on jokin aallonpituuden kokonainen monikerta, joten elektronit voivat muodostaa seisovia aaltoja.
Aaltokuvassa hiukkasia kutsutaan de Broglien aalloiksi. Vuonna 1926 Schrödinger tarkensi oletusta esittämällä Schrödingerin yhtälön, joka kuvaa näiden aaltojen aaltofunktiota.
Myöhemmin osoittautui, että aaltofunktio kuvaa todennäköisyysjakaumaa, jolla hiukkasjoukon käyttäytymistä voidaan ennustaa. Hiukkasten aalto-ominaisuudet ilmenevät, kun hiukkasen aallonpituus on samaa kertaluokkaa kuin välimatka hilassa, josta se siroaa. Hiukkasten aaltoluonne voidaan osoittaa esimerkiksi kaksoisrakokokeella.
Bromitrifluoridi

| Bromitrifluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7787-71-5
PubChem CID:  24594
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  BrF3
Moolimassa:  136,9 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön tai kellertävä neste
Sulamispiste:  8,8 °C
Kiehumispiste:  135 °C
Tiheys:  2,8 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Bromitrifluoridi (BrF3) on bromin ja fluorin muodostama niin kutsuttuihin interhalogeeniyhdisteisiin kuuluva epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää bromaavana ja fluoraavana reagenssina sekä eräissä tapauksissa liuottimena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bromitrifluoridi on väritöntä tai kellertävää pistävänhajuista nestettä. Kiinteänä se on punertavan keltaista. Yhdiste reagoi erittäin kiivaasti veden kanssa disproportioituen bromihapoksi, vetybromidiksi ja vetyfluoridiksi. Yhdiste johtaa hieman sähköä ja sen sähkönjohtokyky on 8·10−3 Ω−1·cm−1. Sähkönjohtavuus johtuu dissosioitumisesta BrF2+- ja BrF4--ioneiksi. Bromitrifluoridi on hyvin reaktiivinen yhdiste ja reagoi esimerkiksi useiden orgaanisen yhdisteiden kanssa bromaten tai fluoraten ne. Lisäksi yhdiste liuottaa useita fluorideja muodostaen BrF4--ioneja. Bromitrifluoridi on vahva hapetin.
Bromitrifluoridi on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti, ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö

Bromitrifluoridia voidaan valmistaa bromin ja fluorin välisellä reaktiolla 20 °C:n lämpötilassa. Tuote puhdistetaan tislaamalla.
Bromitrifluoridia voidaan käyttää niin epäorgaanisten kuin orgaanisten fluoridien valmistamiseen. Se reagoi useiden halogeenialkaanien kanssa korvaten muut halogeeniatomit fluorilla. Sitä voidaan käyttää myös aromaattisten yhdisteiden bromaamiseen ja heterosyklisten yhdisteiden heteroatomien fluoraamiseen. Karbonyyliyhdisteiden kanssa se reagoi korvaten karbonyyliryhmän difluorimetaaniryhmällä.
Pjotr Pletnjov

Pjotr Pletnjov. Johann Kölerin maalaus vuodelta 1871.
Pjotr Aleksandrovitš Pletnjov (ven. Пётр Алекса́ндрович Плетнёв, 12. syyskuuta 1791 Tverin läänin Bežetskin kihlakunnan Teblešin kylä – 10. tammikuuta 1866 Pariisi) oli venäläinen kirjallisuuskriitikko, runoilija, lehtimies ja Pietarin yliopiston rehtori.
Suku ja koulutus

Pjotr Pletnjov syntyi maalaispapin perheeseen. Hän opiskeli Tverin hengellisessä seminaarissa ja valmistui Pietarin pedagogisesta instituutista vuonna 1814. Pletnjov työskenteli kirjallisuuden opettajana, keisarillisen Pietarin yliopiston kirjallisuuden professorina vuosina 1832–1849 ja yliopiston rehtorina vuosina 1840–1861. Hän oli Pietarin tiedeakatemian jäsen vuodesta 1841 ja sen venäjän kielen ja kirjallisuuden osaston puheenjohtaja vuosina 1859–1861. Vuodesta 1861 lähtien Pletnjov asui Ranskassa.
Kirjallinen ura

Pletnjov julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1818. Hän kuului Venäjän kirjallisuuden harrastajien seuraan ja oli 1820-luvulla Aleksandr Puškinin, Anton Delvigin, Wilhelm Küchelbeckerin ja Jevgeni Baratynskin runoilijapiirin jäsen. 1820- ja 1830-luvuilla Pletnjov oli Puškinin kirjailijapiirin johtava kriitikko. Hän avusti Literaturnaja gazetaa, toimitti Sovremennik-lehteä ja toimi vuosina 1838–1846 sen julkaisijana. Kriitikkona Pletnjov muistetaan varsinkin Puškinin, Baratynskin, Ivan Krylovin ja Vasili Žukovskin kirjallisista muotokuvista.
Pletnjov ja Suomi

Pletnjov oli yksi varhaisista venäläisistä Suomi-harrastajista. Hänen aloitteestaan perustettiin Helsingin yliopiston venäjän kielen, kirjallisuuden ja historian professuuri, jonka hoitaja Jakov Grot oli läheisessä kirjeenvaihdossa hänen kanssaan. Pletnjov kävi Helsingin yliopiston 200-vuotisjuhlissa vuonna 1840 ja julkaisi vuonna 1842 ensimmäisen ja pitkään ainoan venäläis-suomalaisten kirjallisuussuhteiden kuvauksen Finljandija v russkoi poezii (ruotsiksi Finland i de ryska skaldernas sånger). Sen aiheena ovat Konstantin Batjuškovin, Baratynskin ja Puškinin Suomi-aiheiset teokset. Pletnjovin Sovremennikissa ilmestyi suomalaisten ja ruotsalaisten kirjailijoiden teoksia sekä heitä käsitteleviä artikkeleja.
Bronda

Vanha Brondan talo 1900-luvun alkupuolella. Helsingin kaupunginmuseon kuvakokoelmat, kuvannut Eric Sundström.
Brondan kahvila vuonna 1928.
Santeri Salokiven maalaus Brondan asiakkaista (Kahvila) vuodelta 1918.
Brondinin kahvila eli Bronda oli Helsingin Eteläesplanadi 20:ssa vuoteen 1949 toiminut K. M. Brondinin leipomo- ja kahvilaliike, joka oli 1900-luvun alkupuolella kaupungin kuuluisimpia kahviloita. Koko Eteläesplanadin ja Korkeavuorenkadun kulmatalo tunnettiin sen mukaan ”Brondan talona”.
Ensimmäinen Brondan talo oli rakennettu 1840-luvulla. Brondin perusti kahvilansa siihen vuonna 1897. Vuonna 1910 sen paikalle rakennettiin Valter Jungin ja Emil Fabritiuksen suunnittelema uusi Brondan talo. Brondan kahvila oli varsinkin taiteilijoiden suosima ja eli kulta-aikaansa 1920–1930-luvuilla. Vakioasiakkaisiin kuuluivat muun muassa taidemaalarit Tyko Sallinen ja Jalmari Ruokokoski, kuvanveistäjä Wäinö Aaltonen, kuvittaja Rudolf Koivu, kirjailijat Eino Leino, Joel Lehtonen, Uuno Kailas sekä Tulenkantajat-ryhmän jäsenet. Entisen kahvilan pesulan paikalla 1950-luvulla kokoontunut modernien taiteilijoiden piiri tunnettiin Brondan vintin taiteilijaryhmänä.
Rakennuksessa toimi myös Helsingin ensimmäinen non-stop-elokuvateatteri Kit-Cat.
Brondan talo purettiin vuonna 1972, kun sen silloinen omistaja Kansallis-Osake-Pankki (KOP) halusi tontille rakennuksen, jonka vuokratuotto olisi suurempi. Arkkitehti Keijo Petäjän suunnittelema uusi rakennus, Brondankulma, valmistui vuonna 1975. KOP suunnitteli talon purkamista jo aikaisemmin ja sanoi vuonna 1948 silloiset vuokrasopimukset irti.
Uudessa talossa vuonna 2014 avattu ravintola otti talon historiasta nimekseen Bronda.
Kirjallisuutta

Erkki Vuorela: Bronda: taiteilijakahvila, joka on kappale kulttuurihistoriaa. Taiteen maailma, 1945, nro 2, s. 14-15, 33.
Vilho Nenonen: Tavattiin Brondalla.  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1981.  ISBN 951-717-255-9
Aiheesta muualla

Kahviloita ja kahvilaelämää, Iltalehti, 19.10.1929, nro 243, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kermavedoksia Brondinin pöydistä, Kansan kuvalehti, 17.02.1933, nro 8, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mikä on Bronda, Suomen Kuvalehti, 28.04.1934, nro 18, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ricky Bruch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ricky Bruch |  Ricky Bruch |  Ricky Bruch |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | München 1972 | kiekonheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ateena 1969 | kiekonheitto |  |
|  Pronssia | Rooma 1974 | kiekonheitto |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Sofia 1971 | kuulantyöntö |  |
Björn Rickard ”Ricky” Bruch (2. heinäkuuta 1946 – 30. toukokuuta 2011) oli ruotsalainen kiekonheittäjä.
Bruch sijoittui Méxicon 1968 olympialaisten kiekonheitossa kahdeksanneksi tuloksella 59,28 m. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti hopeaa tuloksella 61,08 m. Seuraavissa EM-kilpailuissa Helsingissä 1971 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 59,08 m. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti pronssia tuloksella 63,40 m. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti pronssia tuloksella 62,00 m.
Bruch heitti Tukholmassa 5. heinäkuuta 1972 tuloksen 68,40 m, jolla hän sivusi Jay Silvesterin nimissä ollutta maailmanennätystä. Keväällä 1975 eteläafrikkalainen John van Reenen paransi ennätystä kahdeksalla senttimetrillä.
Bruch oli uransa aikana myös Ruotsin parhaita kuulantyöntäjiä ja saavutti pronssia sisäratojen EM-kilpailuissa 1971 Sofiassa tuloksella 19,50 m.
Vuonna 1984 Bruch palasi muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen kiekkorinkiin 37 vuoden ikäisenä tavoitteenaan Los Angelesin kesäolympialaiset. Ruotsin olympiakomitea kuitenkin pudotti hänet kisajoukkueesta, mihin syynä katsottiin olevan Bruchin aikaisempi kritiikki ja suorapuheisuus urheilupäättäjiä kohtaan. Katkera Bruch harjoitteli itseään säälimättä koko kevään ja kesän ajan ja heitti syksyllä 1984 yli 70 metrin kisaheittoja. Bruchin uran pisin heitto 71,26 m on tuolta ajalta, ja se on edelleen kesäkuussa 2017 jaetulla kymmenennellä sijalla maailman kaikkien aikojen tilastossa. Los Angelesin olympialaisissa kiekonheiton olympiakulta voitettiin tuloksella 66,60 m. Ruotsin ennätyksenä Bruchin ennätys säilyi kesäkuuhun 2017 asti, jolloin Daniel Ståhl heitti 71,29 m.
Ricky Bruch tunnettiin urheilu-uransa aikana armottomana harjoittelijana, joka ei suurissa arvokilpailuissa onnistunut odotetulla tavalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ricky Bruch Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ruotsi 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Håkon Brusveen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Håkon Brusveen |  Håkon Brusveen |  Håkon Brusveen |  |
Maa:   Norja
Miesten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | 15 km |  |
|  Hopeaa | Squaw Valley 1960 | 4 × 10 km |  |
Håkon Brusveen (15. heinäkuuta 1927 Vingrom – 21. huhtikuuta 2021 Lillehammer) oli norjalainen maastohiihdon olympiavoittaja.
Brusveenin oli alun perin määrä olla kotiinjäävä varamies Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960. Hän kuitenkin osoitti ennen kisoja hyviä otteita ja tuli valituksi kisajoukkueeseen. Kisoissa hän voittikin olympiakultaa 15 kilometrin kilpailussa. Samoissa kisoissa hän hiihti Norjan viestijoukkueen ankkurina. Vaihdossa hän oli 20 sekuntia Suomen Veikko Hakulista edellä. Hakulinen otti hänet kiinni 1,5 kilometriä ennen maalia ja lopulta jätti Brusveenin ja Norjan hopealle vain 0,8 sekunnin erolla.
Aiemmissa arvokilpailuissa Brusveen ei ollut päässyt mitaleille. Falunin MM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui viestissä neljänneksi ja 15 kilometrillä 20:nneksi. Cortina d'Ampezzon olympialaisissa 1956 hän oli viestissä neljäs ja 15 kilometrillä viides, ja samat sijoitukset toistuivat Lahden MM-kilpailuissa 1958.
Brusveen sijoittui Holmenkollenin kisoissa toiseksi vuosina 1954 ja 1956 sekä Salpausselän Kisoissa kolmanneksi vuonna 1956. Hän oli erikoistunut pikamatkalle ja inhosi 50 kilometrin kilpailua.
Eileen Favorite

| Eileen Favorite> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. syyskuuta 1964 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Kirjailija
Esikoisteos:  Sankarittaret (2007)
Aiheesta muualla
eileenfavorite.com (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eileen Favorite on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän työskentelee kirjoittamisen opettajana Chicagossa, School of the Art Institute of Chicagossa. Hänen novellejaan ja runojaan on julkaistu useissa kirjallisuuslehdissä Yhdysvalloissa. Favoriten esikoisromaani on Sankarittaret (2007). Kirjailijan perheeseen kuuluu mies ja tytär.
Suomennettu romaani

Sankarittaret.  ((The heroines, 2007.) Suomentanut Maria Erämaja)  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7450-1
Aiheesta muualla

Kotisivut (englanniksi)
Maria Parvikko: Tyttö kohtaa romaanien sankarittaria (Arkistoitu – Internet Archive). Maailmankirjat 11.12.2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Muut:  Europeana 
↑  (en) Internet Speculative Fiction Database . Tieto on haettu Wikidatasta.
Brugia malayi

| Brugia malayi |
| --- | --- |
 Brugia malayi
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sukkulamadot Nemata
Luokka::  Secernentea
Lahko::  Spirurida
Alalahko::  Spirurina
Yläheimo::  Filarioidea
Heimo::  Onchocercidae
Suku::  Brugia
Laji::  malayi
Kaksiosainen nimi
 Brugia malayi  Brug 1927 
Katso myös
   Brugia malayi Wikispeciesissä   Brugia malayi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Brugia malayi on ihmis- ja eläinloinen, jonka vektoreina toimivat hyttyset. Loinen aiheuttaa ihmisten lisäksi filariaa ainakin apinoilla ja kissoilla. Brugia malayi yksi kolmesta rihmamadosta, joka aiheuttaa ihmisessä elefanttitautia eli elefantiaasia, mutta se ei ole taudinaiheuttajana niin yleinen kuin Wuchereria bancrofti. Brugia malayi aiheuttaa elefantiaasia trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla lähinnä Kaukoidässä. Tauti on invalidisoiva, eikä siihen ole rokotetta.
Aiheesta muualla

UniProt: Taxonomy - Brugia malayi (Filarial nematode worm) (englanniksi)
Centers for Disease Control and Prevention (CDC): Biology - Life Cycle of Brugia malayi (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q139658  Wikispecies: Brugia malayi  ADW: Brugia_malayi  BOLD: 28705  EoL: 2921743  GBIF: 7031774  iNaturalist: 417532  IRMNG: 11476071  NCBI: 6279
Harold Lamb

Harold Lamb vuonna 1935.
Harold Albert Lamb (2. syyskuuta 1892 Alpine, New Jersey – 9. huhtikuuta 1962) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti 1920- ja 1930-luvulla suosittuja, itämaihin sijoittuvia seikkailukertomuksia pulp-lehtiin. Hän kirjoitti myös useita elokuvakäsikirjoituksia Cecil B. DeMillen elokuviin. Myöhemmällä urallaan hän oli palkittu historioitsija ja elämäkertojen kirjoittaja.
Elämä ja ura

Lamb kiinnostui itämaisista kulttuureista kouluaikoinaan. Hän palveli lyhyesti ensimmäisessä maailmansodassa jalkaväessä mutta ei osallistunut taisteluihin. Hän meni naimisiin vuonna 1917 ja sai kaksi poikaa. Lamb puhui useita eurooppalaisia ja aasialaisia kieliä. Hän matkusteli paljon Aasiassa kirjojensa tapahtumapaikoilla.
Lamb kirjoitti kahdenkymmenen vuoden ajan seikkailunovelleja Adventure-pulplehteen, ja hänestä tuli lehden suosituimpia kirjoittajia. Lambin tarinoiden tapahtumapaikkana ovat yleensä itämaat, ja tarinat kertovat usein kasakoiden tai ristiretkeläisten seikkailuista. Lamb kirjoitti yli 100 kertomusta ja novellia. Hänen pisin sarjansa, lähes 30 tarinaa, kertoo 1500-luvulla eläneestä Khlit-nimisestä kasakasta.
Lambin tarinat ovat historiallisesti tarkkoja ja yksityiskohtaisia. Hänen kerrontansa on suoraviivaista, kieli tiivistä ja juonet yllätyksellisiä. Fantasiaelementtejä Lambin tarinoissa ei suoranaisesti ole. Lamb oli toisen pulp-kirjailijan, Robert E. Howardin, suosikkikirjailija ja tärkeä vaikuttaja.
Fiktion lisäksi Lamb kirjoitti elämäkertoja ja elokuvakäsikirjoituksia. Hän kirjoitti Tšingis-kaanin elämäkerran vuonna 1927. Sen jälkeen elokuvaohjaaja Cecil B. DeMille palkkasi Lambin elokuvansa käsikirjoittajaksi, ja Lamb avusti uransa aikana DeMilleä yli 30 elokuvakäsikirjoituksessa. Lopetettuaan kioskikirjallisuuden kirjoittamisen Lambista tuli arvostettu historioitsija, joka sai useita kirjallisuuspalkintoja.
Bronco Billy

| Bronco Billy |
| --- | --- |
 Alkuperäinen elokuvajuliste
Ohjaaja:  Clint Eastwood
Käsikirjoittaja:  Dennis Hackin
Tuottaja:  Robert Daley Neal H. Doprofsky Dennis Hackin Fritz Manes
Säveltäjä:  Steve Dorff
Kuvaaja:  David Worth
Leikkaaja:  Joel Cox Ferris Webster
Pääosat:  Clint Eastwood Sondra Locke Geoffrey Lewis Scatman Crothers Bill McKinney Sam Bottoms Dan Vadis Sierra Pecheur Walter Barnes
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   11. kesäkuuta 1980  27. kesäkuuta 1980
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bronco Billy (Suomessa myös nimellä Bronco Billy "Lännen nopein") on Clint Eastwoodin ohjaama elokuva vuodelta 1980. Hän esittää siinä myös pääosaa.
Juoni

Bronco Billy McCoy vetää pienen ryhmänsä kanssa Villin lännen show’ta ympäri USA:ta. Elämä on rankkaa ja rahaa on vähän. Ryhmä yrittää kuitenkin pitää yllä hyvää yhteishenkeä ja jatkaa sirkusta. Ollessaan erässä pikku kylässä Billy tapaa naisen nimeltä Antoinette Lilly. Lillyn pitäisi päästä kaupunkiin, sillä hänen juuri vihitty aviomiehensä on jättänyt hänet. Billy ottaa tämän show’nsa mukaan avustajakseen. Epäilys herää kuitenkin Broncon ryhmän muiden jäsenien kesken, sillä Lilly näyttää tuovan mukanaan huonoa onnea. Billy on kuitenkin jo ehtinyt rakastua Lillyyn.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen harmittelee, ettei Eastwood malta pitää juonilankoja tiukasti käsissään ja antaa Bronco Billylle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Marjo Bruun

Marjo-Riitta Sylvia Bruun (o.s. Peltonen, s. 2. heinäkuuta 1956 Helsinki) on suomalainen agronomi ja Tilastokeskuksen entinen pääjohtaja (2012–2021).
Bruun valmistui agronomiksi vuonna 1988 Helsingin yliopistosta pääaineenaan maatalouspolitiikka. Vuosina 2000–2001 hän työskenteli Tieturi Oy:n projektipäällikkönä ja 2001–2003 konsultointijohtajana. Bruun oli maa- ja metsätalousministeriön Tietopalvelukeskuksen (Tike) tuotantopäällikkö 2003–2006, tilastoryhmän johtaja 2006–2007 ja keskuksen ylijohtaja 2007–2012.
Maaliskuussa 2012 kuntaministeri Henna Virkkunen (kok.) esitti Bruunia Tilastokeskuksen uudeksi pääjohtajaksi eläkkeelle jääneen Heli Jeskanen-Sundströmin seuraajaksi. Valtioneuvosto nimitti hänet virkaan seitsemän vuoden määräajaksi 1. toukokuuta 2012 alkaen. Hänet nimitettiin jatkokaudelle kesällä 2019. Bruun jäi virasta eläkkeelle tammikuussa 2021.
Bruun oli Tietotekniikan liiton hallituksen jäsen 2011–2012. Hän on ollut vuodesta 2012 Conference of European Statisticiansin (CES) hallituksen jäsen ja vuodesta 2013 Eurostat Partnership Groupin hallituksen sekä VATT:n neuvottelukunnan jäsen.
Oskar Johansson

| Oskar Johansson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1892 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 26. helmikuuta 1938 (45 vuotta) Petroskoi, Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija, toimittaja, opettaja
Muut tiedot
Aktiivisena:  1926–1937
Merkittävät teokset: Teräsviima, Saloilta ja tuntureilta
Järjestö:  Karjalan proletaaristen kirjailijain yhdistys, Neuvosto-Karjalan kirjailijaliitto
Oskar Aleksander Erlandinpoika Johansson (ven. Оскар Эрландович Иогансон, Oskar Erlandovitš Ioganson; 11. kesäkuuta 1892 Helsinki – 26. helmikuuta 1938 Petroskoi) oli suomalaissyntyinen opettaja, kirjailija ja toimittaja, joka teki elämäntyönsä Neuvostoliitossa. Punakaartin riveissä taistellut Johansson pakeni Suomen sisällissodan jälkeen Neuvosto-Karjalaan, jossa hän ennen kirjailijaksi ryhtymistään työskenteli opettajana.
Kolmen romaanin lisäksi Johansson kirjoitti runsaasti erilaisia kertomuksia, runoja, esseitä ja novelleja, joita julkaistiin muun muassa sanoma- ja aikakauslehdissä sekä itsenäisinä kirjasina. Hän käsitteli tuotannossaan usein Karjalan ja Muurmannin alueen luontoa, lisäksi Johansson kuvasi sosialismin rakentamista. Hän kirjoitti paatoksellisia ja ylistäviä kertomuksia muun muassa suurista rakennustyömaista, kalastuskommuuneista ja maatalouden iskutyöläisistä. Johanssonin romanttiset tarinat sisältävät runsaasti allegorioita ja symboliikkaa.
Johansson teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1938. Myöhemmin 1960-luvulla hänen tuotantoaan käännettiin paljon myös venäjäksi.
Elämä > Varhaiset vuodet ja Suomen sisällissota

Johansson syntyi Helsingissä kivityöläisen perheeseen. Kansakoulun jälkeen hän kävi pari vuotta oppikoulua, kunnes köyhän perheen lapsena joutui aloittamaan itse työnteon. Heinäkuussa 1913 Johansson tuomittiin lähes 12 vuoden vankeusrangaistukseen useista ryöstöistä, murroista ja varkauksista.
Sisällissodan sytyttyä punaisten vankilaneuvosto vapautti Johanssonin 16. helmikuuta 1918. Tämän jälkeen hän työskenteli Suomenlinnassa toimineessa punaisten sotasairaalassa maaliskuun alkuun saakka, kunnes liittyi Helsingin punakaartin IV rykmenttiin lääkintämieheksi. 14. maaliskuuta osasto lähetettiin Joutsenon rintamalle, josta punaiset huhtikuun lopussa perääntyivät Lappeenrannan kautta Viipuriin. Johansson jäi valkoisten vangiksi Tienhaaran asemalla 29. huhtikuuta, josta hänet toimitettiin Viipurin vankileirile ja sieltä edelleen Tammisaaren vankileirille kesäkuun alussa. Heinäkuussa 1918 Johansson tuomittiin kahden vuoden kuritushuonerangaistukseen valtiopetoksesta. Hänet kuitenkin vapautettiin uuden armahduslain nojalla jo tammikuussa 1920.