stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viittomakielet
Maailman viittomakielet > Yleistä

Erilaisia viittomakieliä on maailmassa satoja, jotka eroavat viittomistoltaan ja  kieliopiltaan toisistaan. Kieliopeissa ja viittomissa on tosin löydettävissä tiettyjä samankaltaisuuksia, mikä helpottaa eri kieliä viittovien kuurojen kommunikointia.
Viittomakielillä ei myöskään ole suoraa yhteyttä puhuttuihin kieliin. Esimerkiksi Englannissa, Irlannissa, Yhdysvalloissa ja Australiassa puhutaan englantia, mutta viittomakielet eroavat kaikissa maissa toisistaan (amerikkalainen viittomakieli on itse asiassa läheistä sukua ranskalaiselle viittomakielelle). Kaikissa maissa on omat käsimerkit eli viittomat.
Keinotekoinen kieli gestuno on yritys luoda yhtenäinen kansainvälinen viittomakieli. Gestuno ei ole käytössä kovin yleisesti, mutta eräitä gestunon viittomia käytetään kansainvälisen viittomisen yhteydessä. Gestuno on osittain verrattavissa puhuttujen kielten esperantoon.
1960- ja 1970-luvun vaihteessa pohjoismaisia viittomakieliä yritettiin yhtenäistää, mutta tulokset jäivät laihoiksi. Projektista jäi pohjoismaisiin kieliin muutama yhtenäinen viittoma, kuten viikonpäivien viittomat.lähde?
Maailman viittomakielet > Eräitä viittomakieliä

amerikkalainen viittomakieli, ASL, ameslan
australialainen viittomakieli, auslan
brittiläinen viittomakieli, BSL
gestuno
jukatekin viittomakieli
nicaragualainen viittomakieli
portugalilainen viittomakieli
ruotsalainen viittomakieli
suomalainen viittomakieli
suomenruotsalainen viittomakieli
tasankointiaanien viittomakieli
salomonsaarten viittomakieli
uusiseelantilainen viittomakieli
Lingvistiikkaa

Maailman viitotut kielet ovat keskenään kieliopillisesti hyvin samankaltaisia verrattuna puhuttujen kielten kielioppien erilaisuuksiin. Eroavuuksia on, mutta kattavaa viittomakieliä vertailevaa tutkimusta ei ole tehty.
Lingvistiikkaa > Topic–comment

Viitottujen kielten tendenssi näyttää olevan topic–comment-rakenne, eli pääasia kerrotaan ensin, sitten sen määreet. Esimerkiksi adjektiivit seuraavat (pääosin) substantiivia.
Lingvistiikkaa > Päällekkäiset elementit

Puhutut kielet ovat lineaarisia (yksiulotteisia), mutta viitotuissa kielissä käytetään useampia kielellisiä tasoja päällekkäin. Esimerkkinä suomen kielen ajoin autoa tarvitsee lisämääreitä, jos halutaan kertoa asiasta tarkemmin: Ajoin autoa kuoppaisella tiellä. Viittomakielissä viittomat voivat ottaa visuaalisia määreitä, jotka lisäävät viittoman antamaa kielellistä informaatiota. Siten AJAA-KUOPPAISTA-TIETÄ voi olla yksi viittoma samalle käsitteelle, johon puhuttu kieli tarvitsee kolme sanaa. Käsien asennon ja liikkeiden lisäksi muut kielelliset tekijät, ilmeet ja kehon liikkeet, voivat antaa päällekkäistä informaatiota. Siten lauseet ajoin autoa ja ajoin autoa kuoppaisella tiellä mutta en välittänyt siitä voivat olla viitottuna ajallisesti yhtä pitkiä ja sisältää saman määrän viittomia.
Kirjoitusjärjestelmät

Viittomakielille ei ole yleisesti käytössä olevaa kirjoitusjärjestelmää, ja arkikäytössä viittomakieliä kirjoitetaan tuskin koskaan. Kielen päällekkäiset elementit ja kolmiulotteisuus vaikeuttavat yksinkertaisen kirjoitusjärjestelmän kehittämistä. Sutton SignWriting on yksi varsinkin Yhdysvalloissa käytössä oleva järjestelmä. Hampurin yliopiston kehittämää HamNoSys-kirjoitusjärjestelmää käytetään joskus lingvistisissä tutkimuksissa.
Yleisin tapa kirjoittaa muistiin viittomakieltä on glossien käyttö. Glosseissa viittomat kirjoitetaan ylös käyttäen niitä parhaiten vastaavaa puhutun kielen sanaa. Lisäksi käytetään numeroita ilmaisemaan viittoman paikkaa tai suuntaa, sekä kirjaimia, välimerkkejä ja alleviivauksia kertomaan toistosta, ilmeistä tai muista kielellisistä tekijöistä.
Wikipediassa käytetään glosseja esitettäessä esimerkkejä viittomista tai viittomakielisistä lauseista.
Kuulevien viittomakielet

Viittomakieliä tai viitottuja kommunikaatiomenetelmiä syntyy myös kuulevien yhteisöissä. Usein kyse ei ole kuitenkaan varsinaisesti kielestä, vaan merkkijärjestelmästä. Amerikan intiaanit käyttivät heimojen välisessä viestinnässä viitottua pidgin-kieltä kun heimojen puhutut kielet olivat erilaisia. Salaseurat ja rikolliset ovat käyttäneet käsien liikkeisiin perustuvia merkkikieliä. Viittomia tai käsimerkkejä käytetään myös silloin, kun puhe on mahdotonta tai pitää pysyä hiljaa, kuten sotilasoperaatioissa, meluisassa pörssisalissa ja sukeltaessa.
Kuulevat käyttävät puheen tukena eleitä, jotka ovat kulttuuriin sidonnaisia. Etenkin Italiassa eleet ovat niin voimakkaasti puhutun italian osa, että jotkut italialaiset pystyvät ilmaisemaan monimutkaisiakin käsitteitä pelkillä eleillä.
Suomen viittomakielet

Suomessa on kaksi eri viittomakieltä: suomalainen viittomakieli ja suomenruotsalainen viittomakieli. Aiemmin on ollut kiistanalaista, ovatko ne erillisiä kieliä vai onko suomenruotsalainen suomalaisen variaatio, mutta nykyisin niitä pidetään erillisinä kielinä. Karin Hoyer on väitöskirjassaan tutkinut kolmea aiemmin dokumentoimatonta viittomakieltä, joista suomenruotsalainen on yksi. Kaksi muuta ovat albanialainen ja kosovolainen. Väitös perustuu kielten sanakirjahankkeisiin.
Suomessa viittomakielten asema on tunnustettu lainsäädännössä. Viittomakielisiä ja heidän kielellisiä oikeuksiaan käsitellään muun muassa Suomen perustuslaissa ja viittomakielilaissa.
Viittomakielen päivät

Kansainvälistä, YK:n julistamaa viittomakielen päivää on vietetty vuosittain 23. syyskuuta vuodesta 2018 lähtien. 12. helmikuuta puolestaan vietetään Suomessa kansallista viittomakielen päivää, jolla juhlistetaan maan kahta viittomakieltä.
Kirjallisuutta

Hoyer, Karin: Dokumentation och beskrivning som språkplanering: Perspektiv från arbete med tre tecknade minoritetsspråk.  (Diss. Nordica Helsingiensia, 29)  Helsingfors:  Helsingfors universitet, 2012.  ISSN 1795-4428  ISBN 978-952-10-7611-4  Teoksen verkkoversio.
Jantunen, Tommi (toim.): Näkökulmia viittomaan ja viittomistoon.  (Soveltavan kielentutkimuksen teoriaa ja käytäntöä, 5)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2010.  ISSN 1457-1269  ISBN 978-951-39-3955-7
Rissanen, T.: Viittomakielen perusrakenne. Helsingin yliopisto 1985.
Suomen viittomakielten kielipoliittinen ohjelma.  (Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja, 158)  Helsinki:  Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2010.  ISSN 0355-5437  ISBN 978-952-5446-48-7
Luukkainen, Minna: Viitotut elämät. Kuurojen nuorten aikuisten kokemuksia viittomakielisestä elämästä Suomessa.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Kuurojen Palvelusäätiö, 2008.  ISBN 978-951-98990-3-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuurojen Liitto – tietoa viittomakielistä
Viittomakielet
| --- | --- |
Viittomakieliä:  amerikkalainen viittomakieli, ASL, ameslan  australialainen viittomakieli, auslan  brittiläinen viittomakieli, BSL  gestuno  jukatekin viittomakieli  nicaragualainen viittomakieli  portugalilainen viittomakieli  ruotsalainen viittomakieli  suomalainen viittomakieli  suomenruotsalainen viittomakieli  tasankointiaanien viittomakieli  salomonsaarten viittomakieli  uusiseelantilainen viittomakieli 
Sormiaakkoset:  Lormin aakkoset  Kaksikätiset aakkoset 
Kirjoitusjärjestelmiä:  Sutton SignWriting  HamNoSys 
Muuta:  Taktiili viittomakieli 
Preservation of the Sign Language (1913).
Viirupöllö

| Viirupöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Viirupöllöt Strix
Laji::  uralensis
Kaksiosainen nimi
 Strix uralensis  Pallas, 1771 

Katso myös
   Viirupöllö Wikispeciesissä   Viirupöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viirupöllö, video
Viirupöllö (Strix uralensis) on suurikokoinen varsinaisiin pöllöihin kuuluva petolintu, joka asuu havu- ja sekametsissä.
Koko ja ulkonäkö

Viirupöllön yleisväritys on harmaanruskea, ja sillä on pyrstö- ja siipisulissa pitkiä tummia raitoja. Vaaleahkolla vatsapuolella on mustia pitkittäisjuovia. Nokka on keltainen, silmät mustat, ja pöllölle tyypillisessä leveässä naamassa on vaaleita kiehkuroita. Viirupöllöllä on pitkä pyrstö ja leveät siivet. Naaras on huomattavasti koirasta suurempi. Sen pituus on 58–62 cm, ja koiras painaa 570–800 g, naaras 630–1 300 g.
Vanhin suomalainen ja samalla eurooppalainen rengastettu viirupöllö on ollut 23 vuotta 10 kuukautta 13 päivää vanha.
Koko ja ulkonäkö > Ääntely

Viirupöllökoiraan soidinääni kumea, koiramainen ”VUhu... Vuh-vuh-vuVU-hu”. Naaraan ääni on karkea rääkäisy. Pesällä viirupöllö varoittaa uhkaavasti haukkumalla. Maastopoikaset kerjäävät ruokaa käheällä pihinällä.
Levinneisyys

Viirupöllö on levinnyt laajalti pohjoiseen Euraasiaan Tyyneltämereltä Skandinaviaan. Se on tyypillinen taigan pesimälintu. Suomessa sitä tavataan pääosin maan etelä- ja keskiosissa lukuun ottamatta Ahvenanmaata. Pesimäkantamme on ollut 3 000 – 4 000 paria, mutta keväällä 2011 on ollut todettavissa kannan heikkeneminen. Virossa pesii noin 2 000, Ruotsissa noin 3 000 ja Norjassa 10–50 paria. Muualla läntisessä Euroopassa viirupöllö ei pesi. Erillinen populaatio asustaa Kaakkois-Euroopassa. Euroopan populaation kooksi arvioidaan 110 000 – 280 000 yksilöä.
Elinympäristö

Viirupöllö on paikkalintu ja se pesii koloissa. Tyypillisesti se elää kuusi- ja sekametsissä. Sopivien kolopuiden määrä on tehometsätalouden aikana vaikuttanut kannan suuruuteen. Kantaa on yritetty vahvistaa paikoin keinotekoisilla linnunpöntöillä ja tulokset ovatkin olleet niin hyviä, että nykyään suurin osa viirupöllöistämme pesineekin pöntöissä.
Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti pöntössä, luonnonkolossa tai vanhassa petolinnun pesässä. Hyvinä jyrsijävuosina muninta voi alkaa jo helmikuussa, tavallisesti maalis–huhtikuun vaihteessa. Katovuosina laji voi jättää pesinnän väliin. Munamäärä vaihtelee yhdestä kahdeksaan munaan, huippuvuosina keskimäärin 4 ja katovuosina 2. Naaras hautoo 32–34 päivää. Koiras ruokkii naarasta koko haudonta-ajan. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti, ja lähtevät pesästä vielä lentokyvyttöminä noin kuukauden ikäisinä. Ne oppivat lentämään viisiviikkoisina. Emot huolehtivat poikueesta vielä 2–3 kuukautta. Emot puolustavat poikasiaan hyvin aggressiivisesti ja voivat aiheuttaa kynsillään pahoja vammoja ihmiselle.
Viirupöllöjen pariside on elinikäinen ja avioeroja tapahtuu hyvin harvoin. Moniavioisuutta esiintyy, mutta vain äärimmäisen harvoin. Jo yksivuotiaat saattavat pesiä, mutta pääosin pesintä aloitetaan kolmen tai neljän vuoden iässä.
Ravinto

Viirupöllön ravintoa ovat myyrät (75–80 %), linnut (10–15 %) ja sammakot (5–10 %).
Kirjallisuutta

Koskela, P. 1968: Viirupöllö ja mehiläishaukka peräkkäispesijöinä Haapavedellä. – Lintumies 4. s. 102. SLY.
Pietiäinen, Hannu & Kolunen, Heikki 1986: Viirupöllön iän määrittäminen. – Lintumies 2.1986 s. 85–87. LYL.
Sarkanen, Mauri 1990: Mopsi Viirupöllön (Strix uralensis) hyökkäilyn kohteena. – Lintumies 5.1990 s. 245. LYL.
Saurola, Pertti 1980: Yltiön mamma in memoriam eli viirupöllönaaraaseen D-21037 ja sen jälkeläisiin liittyviä muistikuvia. – Lintumies 3.1980 s. 121–128. LYL.
Saurola, Pertti (toim.) 1995: Suomen pöllöt. – Kirjayhtymä Oy. Porvoo. ISBN 951-26-4052-X
Vilhunen, Lasse 1977: Viirupöllö Strix uralensis kanahaukan Accipiter gentilis saaliina. – Lintumies 1.1977 s. 23. LYL.
Aiheesta muualla

Viirupöllö Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q190083  Wikispecies: Strix uralensis  ADW: Strix_uralensis  Avibase: E162AEB825EEBCE3  BioLib: 8769  BirdLife: 22689108  BOLD: 52556  BOW: uraowl1  CoL: 532KQ  CMS: strix-uralensis  eBird: uraowl1  EUNIS: 1289  EURING: 7650  Fauna Europaea: 97048  Fauna Europaea (new): 0080f7b1-cd83-49a3-a59e-aa551bb63127  GBIF: 2497509  iNaturalist: 19910  IRMNG: 10218387  ITIS: 555433  IUCN: 22689108  NBN: NHMSYS0000533871  NCBI: 36305  Observation.org: 8097  Open Tree of Life: 427903  Paleobiology Database: 370652  Paleobiology Database: 370652  Species+: 9642  WoRMS: 1461475  Xeno-canto: Strix-uralensis  ZooBank: ACC8F55C-6C49-4C0B-9DC4-4E5D6DD43769  Laji.fi: MX.29003 
Viirupöllön munia.
Poikasen kerjuuääni on lehtopöllön tapainen, mutta karkeampi ”pitsepp”.
Opettaja Heljä Pylvänäinen ja biologi Vesa Hyyryläinen tarkastamassa hellästi aiemmin rengastettua naarasviirupöllöä Paltamossa toukokuussa 2023
Vinjetti (grafiikka)

Vinjettejä.
Vinjetti (ransk. vignette "pieni viiniköynnös") on kirjan luvun alku- tai loppukoriste. Myös lehtien vakiopalstojen koristeena olevia kuvioita tai logoja kutsutaan vinjeteiksi. Vinjettien tarkoituksena on rytmittää tekstiä ja erottaa eri tekstiosuudet toisistaan.
Alun perin vinjetit olivat viiniköynnöstä kuvaavia ornamentteja, mistä sana on peräisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vinjetti (grafiikka) Wikimedia Commonsissa
Virallinen paperi

Virallinen paperi on arkistopaperilaatu, joka vanhetessaan muuttuu mahdollisimman vähän. Se valmistetaan lumpusta ja sellusta ja siihen painetaan vesileima. Se kuuluu hienopaperilaatuihin.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Virallinen paperi on Wikiaineistossa
Vinblastiini

| --- | --- |

Vinblastiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Dimetyyli-(2β,3β,4β,5α,12β,19α)-15-[(5S,9S)-5-etyyli-5-hydroksi-9-(metoksikarbonyyli)-1,4,5,6,7,8,9,10-oktahydro-2H-3,7-metanoatsasykloundekino[5,4-b]indol-9-yyli]-3-hydroksi-16-metoksi-1-metyyli-6,7-didehydroaspidospermidiini-3,4-dikarboksylaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 865-21-4
ATC-koodi: L01CA01
PubChem CID: 13342
DrugBank: DB00570
Kemialliset tiedot
Kaava: C46H58N4O9 
Moolimassa: 810,974 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 267 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 98–99 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 24,8 tuntia
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Intravenoosi
Kuvassa näkyy vinblastiinin vaikutustapa solussa.
Vinblastiini on mitoosi-inhibiittoreihin kuuluva solunsalpaaja. Sen kauppanimi on Velbe. Nuorille ja aikuisille lääke infusoidaan noin 5–10 minuutissa. Lapsille se voidaan antaa hitaalla injektiolla. Tavallisimmin vinblastiinilla hoidetaan virtsarakon syöpää, mutta sitä voidaan käyttää myös muissa tapauksissa, kuten lymfooman tai Kaposin sarkooman kohdalla.
Lääkkeen antaminen on voinut tapahtua 5–10 mg suuruisin annoksin ja lääkeinjektio tehty yhden viikon mittaisin välein. Tämä hoitoindikaatio on koskenut lymfooman hoitoa.
Sivuvaikutukset

Tyypillisiä sivuvaikutuksia ovat infektioriski, mustelmat ja verenvuoto, anemia, pahoinvointi ja väsymys. Edellä mainituista riskeistä johtuen: on tärkeää että injektioneulan pisto osuu kunnolla paikoilleen laskimosuoneen ennen lääkkeen tiputtamisen aloitusta, eikä siten ettei verisuoni lävistyy kokonaan, taikka vajaasti. Silloin neula ei ole asentunut täysin suonen suuntaisesti.
Vinblastiini on yksi ruusukatarasta (Catharanthus roseus) eristetyistä alkaloideista.
Aiheesta muualla

PubChem: Vinblastine (englanniksi)
DrugBank: Vinblastine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Vinblastine (englanniksi)
ChemBlink: Vinblastine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Vinblastine (englanniksi)
Virhe (oikeustiede)

Virhe tarkoittaa sopimusoikeudessa tilannetta, jossa sopimukseen perustuva suoritus ei vastaa sitä, mihin suorittaja on sitoutunut. Useimmiten virhe liittyy luovutettavan esineen laatuun tai muihin ominaisuuksiin. Virhe havaitaan vertaamalla suoritusta sopimuksen luomiin velvollisuuksiin. Tavallisimmin sopimuksessa on kuvaus luovutuksen kohteesta, jolloin verrataan esinettä tai palvelua kuvaukseen. On kuitenkin olemassa laatuvaatimuksia, jotka tulee täyttää, vaikka laadusta ei ole sovittu mitään. Tällainen määräys on esimerkiksi kauppalaissa (355/1987, 17–19 §) ja kuluttajansuojalaissa (38/1978, 5 luku). Määräys koskee myös tel quel -ehtoa eli myymistä 'sellaisena kuin se on'.
Oikeustieteessä erotetaan laatuvirheet, oikeudelliset virheet ja vallintavirheet toisistaan. Oikeudellinen virhe tarkoittaa, että luovutettuun esineeseen tai palveluun kohdistuu sivullisen tahon omistusoikeus tai jokin rajoitettu esineoikeus. Vallintavirhe on kyseessä silloin, kun ostaja ei voi käyttää esinettä haluamallaan tavalla viranomaisen päätöksen tai lain säännöksen vuoksi. Tuotevastuun yhteydessä käytetään käsitteitä rakennevirhe ja suunnitteluvirhe, jos virhe koskee koko tuotesarjaa, ja valmistusvirhe, jos virhe liittyy tuotesarjan johonkin tai joihinkin yksittäisiin kappaleisiin.
Kirjallisuutta

Ämmälä, Tuula: Virhe – erityisesti kuluttajankaupassa ja asuntokaupassa.  Helsinki:  WSOY Lakitieto, 2002.  ISBN 951-670-064-0
Villanova-kulttuuri

Rautakautisen, etruskeja edeltävän Villanovan kulttuurin levinneisyys Italiassa 900 eaa.
Villanova-kulttuuri oli rautakautinen kulttuuri nykyisen Keski- ja Pohjois-Italian alueella 900-700 eaa. Väestö tunnettiin taitavasta metallien käsittelytaidosta. Se asui suurissa kylissä puusta ja savitiivisteestä valmistetuissa pyöreäpohjaisissa majoissa.
Villanova-kulttuurilla oli suuri merkitys etruskikulttuurin syntymiselle. Polttohautaus oli yleistä, ja erilaiset hautauurnat ovat yksi keskeinen löydöslaji, joiden perusteella tästä kulttuurikaudesta saadaan lisää tietoa. Polttohautaus uurniin viittaa kulttuurin saaneen voimakkaita vaikutteita muun muassa Keski-Euroopan uurnakenttäkulttuurista.
Historia

Kulttuuria edelsi pronssikautinen Terramaren kulttuuri 1700-1150 eaa. Villanovan kulttuurin varhaisvaihe alkoi jo 1100 eaa., mutta kansaa johtanut eliitti syntyi noin 900 eaa. jolloin varsinainen Villanovan kulttuuri syntyi. Villanovan kulttuuri sai polttohautauksen ja raudan Keski-Euroopan uurnakenttäkulttuurista ja Hallstattin kulttuurista. Villanovan uurnat muistuttivat heidän käyttämiään taloja. Myös kauppayhteydet kreikkalaisten kanssa muokkasivat kulttuuria. Kauppaa käytiin myös Pohjois-Saksan ja Puolan alueen kanssa meripihkatietä pitkin. Kreikkalaisten vaikutus lisääntyi ajan mukana.
Historia > Ennen etruskeja

Maanviljely lienee saapunut tulevalle etruskien alueelle jo varhain, ehkä noin 5400 eaa. sydänsimpukkakeramiikkaa tehneen laivoilla purjehtivan kansan mukana. Tältä ajalta on tehty löytöjä Pienzasta. Eräs varhainen kiveen hakattu hauta oli Ponte San Pietron hauta, ja varhainen hautausmaa Rinalonen hautausmaa. Kulttuurin nousu täällä pohjautui metalliin. Jo ennen etruskeja Rooman pohjoispuolinen Länsi-Italia oli metallintuotannon keskusaluetta.
Etruriasta löytyy vuorilta ja kukkuloilta muun muassa kuparia, tinaa, hopeaa ja rautaa. Kuparin käsittelytaito levisi vuoden 4000 eaa. jälkeen tänne ehkä Pohjois-Balkanilta, toinen vaihtoehto on, että meritse kulkevat pelasgit toivat sen. Viimeistään kuparia käytettiin 2500–2000 radiohiilivuotta eaa.. Kuparikauden lopulla vallitsi pienellä rannikkokaistaleella Roomasta pohjoiseen (mm. Fosso Coniccinossa) kellopikarikulttuuri. Varhaisia asutuskeskuksia oli Luni. Tämä viittaa siihen, että tämä metallirikkaan vuoriston alue kiinnosti vieraita kansoja jo varhain. Pronssikauden lopulle tultessa asutusten koko kasvoi ja pieniä asutuskeskuksia hävisi. Yksi pronssikauden keskuksista oli Narce. Pronssikaudella alueella kukoisti Terramaren kulttuuri. Noin 1100 eaa. alkaen lähes koko Italiassa vallitsi
proto-Villanovan kulttuuri noin 1100–950 eaa. Proto-Villanovan kulttuuri muistutti Tonavan ja Baijarin-Ylä-Itävallan uurnakenttiä ja vastaavia. Luultavammin kulttuuri kuitenkin juontui aiemmasta Terramaren perinteestä. Proto-Villanovan asutukset olivat yleensä pieniä, linoitettuja ja korkealla paikalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villanova-kulttuuri Wikimedia Commonsissa
Vippaa mulle viitonen

| ”Vippaa mulle viitonen” Fredi |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 A-puoli: ”Kun rakkaus voittaa”
 Julkaistu: 1972
 Formaatti: 7″ vinyylisingle
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.06
 Levy-yhtiö: Philips
Ääninäyte
Alle 10%:n näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vippaa mulle viitonen on alun perin Jay Gorneyn ja E. Y. Harburgin tekemä kappale ”Brother, Can You Spare Me a Dime”. Kappaleen alkuperäislevytys on vuodelta 1932.
Suomessa kappaleen on levyttänyt Fredi vuonna 1972 ilmestyneen singlensä Kun rakkaus voittaa toisena kappaleena. (Singlen etiketissä tekijätiedoiksi on merkitty Jay Corney ja Ey Harburg.)
Suomenkieliset sanat on tehnyt Vexi Salmi. Sovituksesta ja orkesterin johdosta vastaa Nacke Johansson. Laulun alkuperäisversio kertoi 1930-luvun lamasta Yhdysvalloissa. Salmi on kertonut ottaneensa alkuperäisversiosta omaan sanoitukseensa vain idean: ”Mitä järkeä olisi ollut kertoa amerikkalaisen laman historiasta, joka suomalaisille ja varsinkin iskelmänostajille oli täysin vieras asia. Muutin paikan Petsamoksi, mutta pidin saman tunnelman.” Salmen sanoituksessa sotaveteraani muistelee kadonnutta nuoruuttaan ja sodassa menetettyä Petsamoa, jolloin kappale assosioituu vahvasti Suomen historiaan.
Levy-yhtiö on Philips ja singlen luettelotunnus 6034 028. 
Musiikkikustantaja on Fazer ja valmistusmaa Suomi.
sinne jonnekin tieni kun vei 

ystävät kaikki palanneet ei 

siellä haaveistain mä luopua sain 

on arpia vain muistonain 
(Vexi Salmen sanoitusta)
Kappale on Fredin kokoelma-albumilla 20 suosikkia – Kolmatta linjaa takaisin (1995) ja 60-vuotisjuhlalevyllä Kaikki parhaat (2002).
Laulun levytti suomeksi ensimmäisen kerran Per-Erik Förars Reino Helismaan käännöksenä nimellä Lainaat mulle lantin kait vuonna 1959. Levytys jäi kuitenkin varsin vähälle huomiolle.
Myöhemmät vaiheet

Sielun Veljet -yhtye on levyttänyt kappaleesta live-version nimimerkillä Kullervo Kivi & Gehenna -yhtye. Kappale on kolme CD:tä sisältävällä julkaisulla Musta laatikko (1991). Esitys on taltioitu Vanhalla ylioppilastalolla 9. maaliskuuta 1990. Kappale on myös Sielun Veljien Onnenpyörä-EP:n laajennetulla CD-versiolla, joka ilmestyi vuonna 2005.
Vuonna 1995 kappale oli mukana suomalaislaulaja Bablon albumilla Paikka auringossa. Versio on myös Bablon kokoelmalevyllä 20 suosikkia – Paikka auringossa (1997).
Virsikirja ja Hengellisiä lauluja

| Virsikirja ja Hengellisiä lauluja |
| --- | --- |
Kieli:  suomi
Genre:  virsikokoelma
Julkaistu:  1992
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Virsikirja ja hengellisiä lauluja on esikoislestadiolaisuudessa käytetty laulukirja. Kirja on julkaistu 1992 ja se on neljäs esikoislestadiolaisuuden piirissä tehty virsikokoelma. Aikaisemmat on julkaistu 1945, 1955 ja 1980.  Vuoteen 1946 asti, ennen omien kirjojen julkaisua, käytettiin vuoden 1701 vanhaa virsikirjaa.
Kirja sisältää Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käyttämän virsikirjan 632 virren lisäksi 12 virttä vuoden 1701 virsikirjasta, 24 vuoden 1938/64 kirjasta ja 5 ruotsalaisesta vuoden 1937 virsikirjasta suomennettua virttä sekä 127 hengellistä laulua. Lauluista noin 60:n tiedetään muodostuneen lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä, pääosin 1800-luvun loppupuolella. Tunnetuimpia runoilijoita ovat Gustaf Skinnari, Aatu Laitinen, Juho Evert Pietiläinen ja Leonard Typpö. Huomattava osa lauluista on tuntemattomiksi jääneiden sanoittajien tekemiä. Lestadiolaislaulujen lisäksi kirjassa on myös muita hengellisiä lauluja, kuten 1800-luvulla julkaistuja arkkivirsiä.
Useimpien lestadiolaisuuden alkuvuosikymmeninä syntyneiden laulujen sävelmät ovat toisintoja maallisista kansansävelmistä tai koraalitoisintoja. Esikoislestadiolaisten perinteestä, laulaa virret ilman säestystä korvakuulolta, johtuen sävelmät ovat jatkaneet muotoutumista pitkään. Monet sävelmät ovat vakiintuneet vasta vuoden 1992 Hengellisten laulujen myötä, johon ne on ensi kertaa nuotinnettu. Useissa lauluissa on vaihtoehtoisia sävelmiä. Osa lauluista on tehty tunnettujen virsien sävelmiin. Muutamille yksittäisille lauluille on sävelletty kokonaan oma sävelmänsä. Monet varhaiset lestadiolaislaulut ovat Frans Petter Krankin, vuonna 1888 lestadiolaisuuteen kääntyneen papin, säveltämiä.