stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo punakaartilaisista
Punaisten pohjoisen rintaman kokoonpano > Rintamapäälliköt ja paikalliskomentajat

Artturi Salomon Pohja
Tampereen punakaartin I rykmentin II pataljoonan III komppanianpäällikkö. Vangittu, vankina Tampereen vankileirillä ja tuomittu sodan jälkeen.
Kalle Kataja
Juho Rajavaara
Kustaa Salminen (Satakunta)
Hannes Uksila (Satakunta)
Lambert Grönroos (Vehkajärvi)
Vihtori Hurri
Edvard Seppälä (Ikaalinen)
Sorin (Murole)
A. Stolbov
Sokolov (Ikaalinen)
Skep (Epilänharju)
Jan Tuckman tai Tuckmann
Väinö Koivisto
Erik Johan Leivo (Vilppula)
Kaarlo Linne
Erkki Raide
Kalle Saarela
A. "Arviiti" Jokinen (Kuru)
Bernt Puro
Ville Laurila (Kulju)
Otto Setälä (Kulju)
Frans Rantala
Otto Metsänen
Vilho Heino
Frans Ollinen (Kiikoinen)
Juha Aarnio
Erkki Karjalainen
Vilho Ollila
Herman Järvinen
Esa Peltonen
A. E. Leinonen
Paul Vartiainen (Orivesi)
Kalt
Kosti Kanerva
Juho Rajavaara
Edvard Peltonen
Antti Laine
Lauri Sievä
Kalle Rantanen
Verne Rantanen
Lauri Suvanto (Tampere)
K. A. Koskinen
Vihtori Ekholm
A. Pihlajamäki (Länsi-Teisko)
Onni Lähteinen
Juho Eslin (Ruovesi)
V. A. Kreander
Leander Viljanen (Längelmäki)
Lauri Saari
Kalenius
Arvid Jalava (Längelmäki)
August Tuominen (Sastamala)
Väinö Nurmisto
Kalle Wahlman (Urjala)
Juho Vuori
Kalle Männistö
Hilma Koivunen
Herman Canth
Heikki Keinänen
Kalle Ketomäki
Kalle Salakoski
Väinö Sinervo (Pispala)
Aleksander Pökkönen
Taavetti Lehtinen (k. 5. toukokuuta 1918)
Hjalmar Björkqvist
Peltonen (Eräjärvi)
Smirnoff (Kuru)
Josef Hakanen (Luopioinen)
Punaisten pohjoisen rintaman kokoonpano > Komppanian päälliköitä

Valdemar Sammalisto
Matti Kulju
Johan Ahlgren
Juho Jokinen
Punaisten itäisen ja keskisen rintaman kokoonpano > Ylipäälliköt

Heikki Kaljunen (s. 2. heinäkuuta 1893 Sortavala, k. ?, Neuvostoliitto)
Vihtori Hasu (Karjala)
A. Backman (Viipuri)
Hannes Järvimäki (Heinola, myöhemmin Neuvostoliitossa)
Viktor Ripatti (Lappeenranta) (1876–1918)
Hjalmar "Jallu" Kaipiainen (Taipalsaari)
Elli Kokko (Kouvola)
Oskar Sundman (Kouvola)
Punaisten itäisen ja keskisen rintaman kokoonpano > Rintamapäälliköt ja muut

Otto Vuoristo
Jalmari Parikka
Rikhard Nurminen (Vuoksenlaakso)
Matti Autio
Emil Parkkinen
Emil Kuutti
Mikko Jakowleff
Lenni Vihelä
Emil Lintula
Emil Inkinen
Kaarlo Männistö
Emil Kerman
Ernesti Palen
Valfrid Jalo
Eemil Ihalainen
Emil Kaipiainen (Lappeenranta)
Adam Krogerus
Jahvetti Moilanen, oik. Frans (Janne) Johan Myyryläinen
Kalle Huomo (Lappeenranta)
Albin Piskonen
Viktor Kääriäinen
Heikki Muuri
Herman Korhonen
Sofia Hjulgrén
Emil Lehen
Joel Lundahl
Jussi Korhonen
Albin Buns
J. A. Domen
Väinö Starck
Daavi Starck
Taavetti Riikonen
Heikki Karjalainen
Yrjö Kuorttinen (Lappee)
Juho Maininki
Lauri Saaristo
William Lundberg
Kustaa Rovio
Edvard Nyqvist
Juho Kähkönen
Martta Kiivas
Armas Honkasalo (Pori)
August Räsänen
Heikki Torvinen
Elias Käkelä
Kasperi Tanttu
Otto Lax
Aleksei Osipov
Heikki Kröger
Jere Juutilainen
Alex Halonen
Anshelm Kannisto
Punakaartin jätkä Tampereelta
Tamperelainen punapäällikkö, todennäköisesti Vilho Virtanen tai Louhivuori Finlaysonin voimistelu- ja urheilukerhon johtoryhmästä.
Punakaartilainen 1918
Lappeenrannan punaista hiihtokomppaniaa
punakaartilainen 1918
Punakaartilaisia Tampereelta
Punakaartilainen 1918
Punakaartilainen Fredrik Vesa
Hämeenkyrön punakaartin päällikkö Kaarlo Linne vaimoineen
Tampereen kaartilainen
Tampereen punaisia päälliköitä
Tamperelainen punasotilas
Vammalan punaisia
Kalle Jokinen Voikkaalta punakaartilaisunivormussa
30 päivää filosofiaa

| 30 päivää filosofiaa> Les bonheurs de sophie Une initiation à la philosophie en 30 mini-leçons |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Dominique Janicaud
Kieli:  ranska
Genre:  filosofia
Kustantaja:  Encre Marine
Julkaistu:  2003
Sivumäärä:  191
ISBN:  2-909422-73-9
Suomennos
Suomentaja:  Tomi Snellman
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  136
ISBN:  978-951-0-31697-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
30 päivää filosofiaa (ransk. Les bonheurs de sophie. Une initiation à la philosophie en 30 mini-leçons) on ranskalaisen filosofin Dominique Janicaud’n vuonna 2003 ilmestynyt kirja, jossa tekijä pyrkii esittelemään helppotajuisesti filosofian peruskysymyksiä ja kannustamaan pohdintaan ja kriittiseen asenteeseen.
Janicaud kirjoitti teoksen tyttärelleen, kun tämä ryhtyi opiskelemaan filosofiaa yläkoulussa. Luettuaan useita oppikirjoja Janicaud piti niitä liian vaikeaselkoisina. Hän päätti kirjoittaa oman kirjan kaikille, jotka haluavat tutustua filosofiaan ja joilla on vain vähän aikaa. Janicaud kirjoitti lyhyen kirjan kuukauden aikana kesällä 2002.
Aiheesta muualla

Wahlstedt, Pekka: Filosofiaa jokamiehelle (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin sanomat 25.4.2008.
6mR

6mR vuodelta 1913.
6mR eli "kuutonen" on klassinen kilpapurjeveneluokka, jonka veneet on suunniteltu kansainvälisen säännön eli R-mittasäännön mukaan mittalukuun alle kuusi. Muiden konstruktioluokkien tapaan kukin vene on erilainen; keskimäärin kuutoset ovat noin 11 metriä pitkiä ja painavat noin neljä tonnia. Kuutoset on rakennettu nimenomaan kilpakäyttöön ja niiden kilpamiehistössä on viisi jäsentä.
Historiaa

6mR on ollut kilpapurjehdusluokkana kesäolympialaisissa vuosina 1908-1952. Kuutosten suosio oli suurimmillaan purjehduskilpailuissa 1920-luvulta toisen maailmansodan alkuun. 1950-luvulle tultaessa 5.5m-luokan veneet syrjäyttivät kuutoset niitä pienempinä ja edullisempina. Kahdeksankymmentä- ja yhdeksänkymmentäluvuilla Suomessa alkoi kutosten uusi nousu, ja useita veneitä ostettiin muualta.
Suomessa on vuonna 2013 noin 46 kuutosta, joista merkittävä osa kilpailee aktiivisesti. Suomen klassinen kuutoslaivue on yksi maailman suurimmista, ja suomalaisveneet osallistuvat aktiivisesti joka vuosi pidettäviin maailmanmestaruuskisoihin. Kuutosten historia on Suomessa poikkeuksellisen hyvin dokumentoitu purjehdushistorioitsija Pekka Barckin tallentamana. Kutoset ovat keskittyneet Suomessa pääkaupunkiseudun pursiseuroihin, erityisesti NJK:n ja HSS:n satamiin joissa molemmissa on kymmenkunta kutosta. Kutosten tärkein kotimainen on Sinebrychoffin pokaalista käytävä kilpailu. Siihen ja luokkamestaruuksiin osallistuu parhaimmillaan yli 20 venettä.
Aiheesta muualla

Suomen 6mR-liitto.
International Six-Metre Association. (englanniksi)
Hangon regatta.[vanhentunut linkki] YLE Elävä arkisto – Kutoset kertovat.
Suomalaisen Pursiseuran kansainväliset kevätkilpailut Helsingin edustalla 1929. YLE Elävä arkisto.
Kuvia 6mR veneistä Ruotsin Merihistoriallisen museon arkistossa.[vanhentunut linkki]
Sexa hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Purjehdus olympialaisissa
1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024


Nykyiset olympialuokat (2024)


470 • 49er • ILCA 6 • ILCA 7 • Nacra 17 • purjelauta  (IQFoil) • leijalauta (Formula Kite)


Entisiä olympialuokkia


5.5m • 6mR • 6.5m • 7mR • 8mR • 8.5m • 9mR • 10mR • 12mR • 12′ kevytvene • 12 m2 Sharpie • 15mR • 18′ kevytvene • E-jolla • Elliott 6m • Finnjolla • Firefly • Flying Dutchman • Louhi • O-jolla • Ranskan kansallinen monotyyppi • Saaristoristeilijä • Snowbird • Soling • Star • Swallow • Tempest • Ton class (1⁄2 Ton, 1⁄2–1 Ton, 1–2 Ton, 2–3 Ton, 3–10 Ton, 10–20 Ton, Open) • Tornado • Yngling
purjelauta: Division II • Lechner A-390 • Mistral • RS:X • Windglider
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle 
Kutonen "Lillevi", rakennettu 1938, suunnittelija Zake Westin, rakennettu Turun veneveistämöllä.
Akeenat

| Akeenat |
| --- | --- |
 Siniakeena (Acaena buchananii)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Akeenat Acaena  Mutis ex L.
Katso myös
   Akeenat Wikispeciesissä   Akeenat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akeenat (Acaena) on ruusukasvien heimoon (Rosaceae) kuuluva suku, joka käsittää noin sata lajia matalakasvuisia ja ainavihantia monivuotiskasveja. Niitä voidaan käyttää istutusalueilla maanpeittokasveina. Akeenat ovat kotoisin pääasiassa Uudesta-Seelannista ja Etelä-Amerikan viileistä osista, mutta myös Australiasta ja muista Tyynenmeren osista.
Puutarhoissa kasvatettavat lajit ovat ohut- ja suikertavavartisia tai maavarrellisia ruohoja, jotka kasvattavat pienten parilehtisten lehtien mättäitä. Lehdykät ovat hammaslaitaisia. Kukat ovat vaatimattomia, vihertäviä tai purppuranruskeita ja sijaitsevat tiheissä mykerömäisissä tai tähkämäisissä kukinnoissa varsien päässä. Hedelmä on pieni ja siinä on koukkumaisia tarttumaelimiä, joiden avulla hedelmät tarttuvat pienestäkin hipaisusta vaatteisiin ja eläinten karvoihin.
Lajeja

Acaena buchananii – siniakeena
Acaena magellanica – tulimaanakeena
Acaena microphylla – ruskoakeena
Acaena saccaticupula – maorinakeena
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Acaena
ITIS: Acaena (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Acaena (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1327017  Wikispecies: Acaena  APNI: 71993  BOLD: 436772  CoL: LVN  eFloraSA: Acaena  EPPO: 1ACEG  FloraBase: 21504  FNA: 100063  GBIF: 3031147  GRIN: 27  iNaturalist: 61229  IPNI: 33617-1  IRMNG: 1364002  ITIS: 25086  NBN: NHMSYS0000455530  NCBI: 137429  NZOR: 4bb15845-99f6-4ec2-8727-5e24a36718ca  Open Tree of Life: 628663  Paleobiology Database: 264406  Paleobiology Database: 264406  PLANTS: ACAEN  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30001386-2  Tropicos: 40003094  VicFlora: 291f43a9-4c04-4fff-a19d-61ed01ed286a  WFO: wfo-4000000077
Jaana Ala-Huissi

| Jaana Ala-Huissi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. marraskuuta 1964 Kurikka
Kuollut: 13. heinäkuuta 2020 (55 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  opettaja kirjailija toimittaja
Muut tiedot
Koulutus: filosofian maisteri äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja
Jaana Ala-Huissi (9. marraskuuta 1964 Kurikka – 13. heinäkuuta 2020) oli suomalainen äidinkielen opettaja, kirjailija ja toimittaja.
Koulutukseltaan Ala-Huissi oli filosofian maisteri sekä äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja.
Ala-Huissi oli freelance-toimittaja 1980-luvun alusta asti ja kirjoitti muun muassa Opettajaan, kaupunkilehti Epariin, Luokanopettajaan ja kirjoitti novelleja Reuna-kustantamon kokoelmiin. Kirjailijana häntä kiehtoi kansanperinne, pohjalainen maisema ja kummitusjutut.
Ala-Huissi kiinnostui kirjoittamisesta viisivuotiaana karattuaan salaa kirjastoautolle, ja yhdeksänvuotiaana hän oli kirjoittanut ensimmäisen elämäkertansa.
Ala-Huissi harrasti teatteria, keramiikkaa, grafiikkaa ja suunnistusta.
Teokset ja novellikokoelmat, joissa mukana

Myllyn silimäs: Kansanperinnenäytelmä. Ilmajoki-lehti, 2002.
Hotelli Ikuisuus: Kauhutarinoita. Yhdessä Henry Ahon kanssa. Haamu, 2014. ISBN 978-952-68007-5-2.
Joulukalenteri: 24 jännityskertomusta... (Toimittanut Juha Mäntylä.) Reuna, 2014. ISBN 978-952-7028-13-1.
Joulukalenteri: Lusijan tarinoita. (Toimittanut Juha Mäntylä.) Reuna, 2015. ISBN 978-952-7028-40-7.
Joulukalenteri: Joku voi tulla ikkunan taa. (Toimittanut Juha Mäntylä.) Reuna, 2016. ISBN 978-952-7028-74-2.
Vanhan maatalon salaisuus. Haamu, 2018. ISBN 978-952-7100-41-7.
Verikuu – ja muita outoja tarinoita. Kirjoitettu Mervi Heikkilän kanssa. Haamu, 2018. ISBN 978-952-7100-49-3.
Andalusiitti

| Andalusiitti |
| --- | --- |

Luokka:  silikaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  Al2SiO5
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  punertava, harmaa tai vihertävä
Kidejärjestelmä:  rombinen
Kovuus Mohsin asteikolla:  7,5
Ominaispaino:  3,1–3,2 g/cm3
Optiset ominaisuudet
Kiilto:  lasikiilto
Pleokroismi:  voimakas
Viiru:  valkoinen
Aiheesta muualla
  Andalusiitti Commonsissa 
Hiottu jaloandalusiitti. Huomaa voimakas pleokroismi kiven ylä- ja alakulmissa.
Andalusiitti (Al2(SiO5)) on yksi kolmesta alumiinisilikaatin muodosta. Sillä on täsmälleen sama kemiallinen koostumus kuin sillimaniitilla ja kyaniitilla.
Andalusiitti on saanut nimensä espanjalaisen Andalusian alueen mukaan.
Fysikaaliset ominaisuudet

Andalusiitti on väriltään punertava, harmaa tai vihertävä mineraali. Se on kidejärjestelmältään rombinen. Kiteet ovat poikkileikkaukseltaan lähes neliön muotoisia, hyvin muodostuneet kiteet täydellisiä neliöitä. Andalusiitin kovuus Mohsin asteikolla on 7,5 ja ominaispaino noin 3,1–3,2. Kiilto on lasikiilto tai hieman himmeä lasikiilto. Viirun väri on valkoinen. Andalusiitti ei liukene happoihin, eikä sula tai pehmene asetyleeniliekillä.
Fysikaaliset ominaisuudet > Pleokroismi

Andalusiitilla on voimakas pleokroismi, joka on otettava huomioon kiteitä hiottaessa. Pleokroismi on optinen ominaisuus, joka aiheuttaa kivessä värimuutoksia: kiteet ovat eri suunnista katsottuna eri värisiä.
Esiintyminen

Andalusiitti esiintyy liuskeissa, gneisseissä ja niiden rapautumistuotteissa. Andalusiitti on usein läpinäkymätöntä ja hiottavaksi kelpaamatonta. Suuret jalokiviluokkaiset kappaleet ovat hyvin harvinaisia; niitä esiintyy muun muassa Brasiliassa, Sri Lankalla, Kanadan Québecissä, Espanjan Almeriassa ja Andalusiassa, Mankobassa Uralilla sekä Yhdysvalloissa Massachusettsin ja Mainen osavaltioissa.
Andalusiittia esiintyy jonkin verran myös Suomessa. A. Laitakarin Suomen mineraalien hakemistossa (1967) on lueteltu esiintymiä 35 eri kunnan alueelta. Näistä merkittävin on Puolangan Suksiharjun kiilleliuske, jossa esiintyy myös paljon stauroliittia.
Andalusiitti kiteytyy korkeahkossa lämpötilassa ja pienen paineen olosuhteissa. Koska se kestää korkeita lämpötiloja, sitä käytetään keraamisten tuotteiden raaka-aineena.
Chiastoliitti

Chiastoliitti on andalusiitin muunnos, joka esiintyy pitkinä pylväinä. Chiastoliitissa on kiteen kohtisuoraa leikkauspintaa nähden saviliuskesulkeumien muodostama risti (ks. kuva), joka on chiastoliitin ehdottomin tunnusmerkki. Tällaista kuviota ei esiinny muilla mineraaleilla.
Chiastoliitin kovuus Mohsin asteikolla on hieman andalusiittia pienempi: 5–5,5.
Chiastoliittia esiintyy muun muassa Etelä-Australiassa, Boliviassa, Chilessä, Ranskan Bretagnessa, Espanjan Galitsiassa, Siperiassa Venäjällä sekä Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Suomesta chiastoliittia ei ole toistaiseksi vielä löydetty.
Chiastoliittia on käytetty aikoinaan amulettina, nykyisin sitä kerätään lähinnä kokoelmakiviksi joko kiteinä tai mataliksi kuvuiksi hiottuina, jolloin ristikuvio tulee parhaiten esille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andalusiitti Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chiastoliitti Wikimedia Commonsissa
Tyypillinen kuvuksi hiottu chiastoliittikide.
Suvi Ahola

Suvi Ahola lokakuussa 2016.
Suvi Katariina Ahola (s. 10. toukokuuta 1959 Sippola) on suomalainen toimittaja ja kirjallisuuskriitikko. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa vuodesta 1984 pääasiassa kulttuuritoimituksessa.
Ahola valmistui ylioppilaaksi vuonna 1979. Hän kävi Sanoman toimittajakoulun vuonna 1983 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1987 Helsingin yliopistosta. Vuonna 2013 Ahola väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa väitöskirjalla Lukupiirien Suomi – Yhteisöllistä lukemista 149 suomalaisessa lukupiirissä 2009.
Vuosina 1994–1995 Ahola toimi Kodin Kuvalehden toimitussihteerinä. Hän on ollut vuosina 1984–1994 J. H. Erkon kirjallisuuspalkintoraadin ja 1995–2009 sekä uudelleen vuodesta 2013 Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkintoraadin jäsen. Ahola oli Suomen Viron-instituutin säätiön hallituksen jäsen vuosina 1997–2005 ja varapuheenjohtaja 2001–2005. Hän oli myös suomalaisten ja virolaisten välisen Tuglas-ystävysseuran hallituksen jäsen vuosina 2008–2014. Vuodet 2004–2009 Ahola oli Kotimaisten kielten keskuksen neuvottelukunnan jäsen. Lisäksi hän on ollut Minna Canthin seuran hallituksen jäsen vuosina 2005–2017, varapuheenjohtaja vuosina 2006–2011 ja puheenjohtaja vuosina 2012–2017.
Ahola palkittiin vuonna 2008 Suomen Elämäntarinayhdistyksen Elämänmalja-palkinnolla.
Ahola oli naimisissa Yle TV1:n uutistoimittaja Matti Röngän kanssa vuodet 1986–2011. Heillä on kolme lasta, joista Otto Rönkä ja Reetta Rönkä ovat myös toimittajia. Aholan teos Iljan äidiksi (1999) kertoo perheen Ilja-pojan adoptoinnista Venäjältä.
Teokset

Ahola, Suvi & Levola, Kari: Lähikuva. Uuden kirjallisuuden vuosikirja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1988.  ISBN 951-35-4148-7
Ahola, Suvi (toim.): Peikonlehti. Naiskirjallisuuden antologia.  Sippola:  Kirjailijayhdistys Paltta, 1992.  ISBN 951-96323-1-X
Ahola, Suvi (toim.): Hiljaista vimmaa. Suomalaisten naisten päiväkirjatekstejä 1790-luvulta 1990-luvulle.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1993.  ISBN 951-26-3790-1
Iljan äidiksi.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23393-5
Kamala ihana äiti.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-23831-7
Kylmän veden kaipuu ja muita harrastuksia.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-24905-X
Koko suku keittiössä. Kirjoituksia ruoasta, perheestä ja muistamisesta.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-24904-1
Tietokone ja silitysrauta. Kirjoituksia kirjallisuudesta.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2412-6
Ahola, Suvi & Koskimies, Satu (toim.): Uuden Kuun ja Vihervaaran tytöt.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3237-4
Sivumakuja. Kirjallinen keittokirjani.  (Piirrokset: Ulla Vaajakallio)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30927-3
Jos jättäisit minut. Runoja keski-iästä, parisuhteesta, perheestä ja juoksemisesta.  Helsinki:  Kirjastudio, 2006.  ISBN 952-482-013-7
Ahola, Suvi & Koskimies, Satu (toim.): Joka tytön runokirja.  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3545-4
Ahola, Suvi & Koskimies, Satu: Runotyttöjen vuosi.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32836-1
Lukupiirien Suomi. Yhteisöllistä lukemista 149 suomalaisessa lukupiirissä 2009.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Helsingin yliopiston suomen kielen, suomalais-ugrilaisten ja pohjoismaisten kielten ja kirjallisuuksien laitos, 2013.  ISBN 978-952-10-8590-1  Teoksen verkkoversio.
Lukupiirien aika. Yhteisöllistä lukemista suomalaisissa lukupiireissä.  Helsinki:  Avain, 2013.  ISBN 978-951-692-958-6
Ystäviä ja kirjoja.  Helsinki:  Avain, 2015.  ISBN 978-952-304-059-5
Mitä Minna Canth todella sanoi?. Helsinki. WSOY, 2019.
Mitä Eeva Joenpelto todella sanoi?  Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-45202-8
Mitä Helvi Hämäläinen todella sanoi? Helsinki: WSOY 2023 ISBN 978-951-0-48723-5
Aiheesta muualla

Suvi Aholan kolumnit Helsingin Sanomien verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Suvi Ahola 375 humanistia -sivustolla. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. 5.7.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Alaniemi

Alaniemi on kylä Simojoen sekä seututien 924 varrella Simon kunnassa. Se sijaitsee noin 25 kilometrin päässä pohjoiseen Simon liikekeskustasta. Kylä on osa maakunnallisesti arvokasta Huhtalan–Alaniemen kulttuurimaisemaa. Kylässä on noin 200 asukasta.
Kylä on muodostunut pääasiassa Simojoen eteläiselle rannalle, joen ja Simoskanoja-nimisen pikkujoen yhtymäkohtaan.
Kylään perustettiin vuonna 1910 Simojokivarren ensimmäinen kansakoulu, Keskijoen koulu. Koulun nimi vaihtui Alaniemen kouluksi vuonna 1948, ja se lakkautettiin 1993 yhdessä Pömiön koulun kanssa. Entisen Alaniemen koulun tiloissa toimii nykyisin Alaniemen luontokeskus. Alaniemelle perustettiin vuonna 1905 Lapin maakunnan ensimmäinen osuuspankki. Alaniemellä toimi lukuisia pieniä kauppoja, viimeisin lopetti toimintansa vasta vuonna 2010. Alaniemen entisiä nimiä ovat Keskijoki ja Alakärppä, joista jälkimmäistä käytetään yhä yleisesti.
Kirjallisuutta

Huhtala, Helena: Elethin sitä ennenki. Alaniemen kylän vaiheista osana suomalaista yhteiskuntaa, asutuksen alusta 1920-luvulle. Omakustanne, 2011. ISBN 978-952-92-9496-1,
Simo
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Alaniemi  Asemakylä, keskustaajama  Hamari  Karisuvanto  Maksniemi  Matala  Onkalonperä  Pömiö  Simonkylä eli Filpus  Simoniemi, kirkonkylä  Soikko  Tainijoki  Taininiemi  Viantie  Ylikärppä 
Vesistöt:  Simojoki  Viantienjoki 
Muuta Simoon liittyvää:  Karsikkoniemi  Maksniemen seisake  Kirkko  Kivalot  Rautatieasema  Ykskuusi  Veljekset Salmela  Viantien seisake
Sylvester Ahola

Sylvester ”Hooley” Ahola (24. toukokuuta 1902 Gloucester, Massachusetts – 13. helmikuuta 1995 Gloucester) oli amerikansuomalainen trumpetisti, joka oli 1920- ja 1930-luvulla suosittu sekä Britanniassa että synnyinmaassaan Yhdysvalloissa. Hänen uransa kesti 1920-luvun alusta toisen maailmansodan vuosiin asti, viitisentoista vuotta, minkä jälkeen vaurastunut Ahola vetäytyi 40-vuotiaana takaisin synnyinseudulleen Bostonin lähelle ja soitti vain paikallisissa kokoonpanoissa. Ahola teki levytyksiä ja soitti radio-orkesterien suorissa lähetyksissä muun muassa Jimmy Dorseyn ja Artie Shaw’n kanssa, mutta hän ei lähtenyt orkesterien mukana kiertueille.
Ahola aloitti uransa kahdeksanvuotiaana soittamalla kotikaupunkinsa Lanesvillen amerikansuomalaisen työväenyhdistyksen soittokunnassa nimeltä The Waino Band. Hän opiskeli Bostonissa klassista trumpetinsoittoa tavoitteenaan sinfoniaorkesterimuusikon ura. Pian hänet kuitenkin otettiin mukaan newyorkilaiseen Paul Spechtin big bandiin, jonka mukana hän lähti konserttikiertueelle Englantiin vuonna 1926 vaimonsa Saiman kanssa ja jäi asumaan ja työskentelemään Lontooseen noin neljäksi vuodeksi. Siellä hän soitti ensin The Savoy Orpheans -orkesterissa ja sitten Bert Ambrosen big bandissä. Yhdysvaltoihin palattuaan hän olisi päässyt muun muassa Tommy Dorseyn yhtyeeseen, mutta päätti jättäytyä pois musiikkikuvioista. Kotiseudulleen vetäytyneen Aholan maine alkoi pian unohtua, kunnes brittiläiset jazztutkijat nostivat hänet uudelleen esiin ja rinnastivat hänet taidoissa jopa Louis Armstrongiin ja Bix Beiderbeckeen.
Sylvester Aholan vanhemmat olivat syntyneet Keski-Pohjanmaalla; hänen isänsä oli kotoisin Toholammilta ja äitinsä Vetelin Räyringistä. Harmonikansoittaja Veikko Ahvenainen tapasi silloin jo yli 80-vuotiaan Aholan Bostonissa Yhdysvaltain-kiertueensa aikana keväällä 1985. Kun Ahvenaisen Aholasta tekemä haastattelu esitettiin Yleisradiossa, kiinnostus Aholaa kohtaan heräsi myös hänen vanhempiensa kotimaassa Suomessa, jossa hän oli siihen saakka ollut täysin tuntematon ja jossa hän ei itse koskaan käynyt.
Ahola ei pitänyt itseään jazzmuusikkona. Matti Laipio, joka haastatteli Aholaa vuonna 1979, kirjoittaa Aholan sanoneen: "Minä olin nimenomaan business-trumpetisti, en jazzmuusikko." Laipio tulkitsee sen niin että hän tarkoitti sillä studiomuusikkoa. Aholan ”Hooley”-nimestä kerrotaan kahdenlaista tarinaa. Seppo Lemponen kirjoittaa Jazzrytmit-verkkojulkaisussa, että se viittaa vaskisoittajalle tärkeisiin huuliin. Esko Aho kirjoittaa julkaisemassaan kirjassa Unohdettu legenda: Sylvester ”Hooley” Ahola, ettei nimi viittaa huuliin, vaikka niin voisi ajatella, vaan nimityksen taustalla olivat Aholan isän irlantilaiset työtoverit, jotka eivät osanneet sanoa "Ahola". Nimestä muotoutui heidän suussaan Hooley, jota sitten käytettiin niin isästä kuin perheen molemmista pojistakin.
Kirjallisuutta

Hill, Dick: Sylvester Ahola: The Gloucester Gabriel. Studies in Jazz, No. 14. The Scarecrow Press, Inc., 1993. ISBN 978-0-8108-2625-0. Teos sisältyy suomennettuna teokseen: Unohdettu legenda: Sylvester ”Hooley” Ahola.  Verbatum, 2023.  ISBN 978-952-68811-4-0
Aiheesta muualla

Rantanen, Saijaleena: / Ahola, Sylvester (1902–1995). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 29.3.2022. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Sylvester Ahola. Allmusic
Sylvester Ahola. Discogs
Lisätietoa, mm. Jazz Journal -lehden henkilöjuttu vuodelta 1981 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia 
Muut:  Europeana 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sylvester Ahola
Käännös suomeksi