stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä L
L > Onni Laitinen

(26. maaliskuuta 1895 Suonenjoki – 11. heinäkuuta 1950) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja peltiseppä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Laitinen ja Anna Liisa Kutvonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Hilja Maria Kotilaisen kanssa, josta hän erosi vuonna 1932, toisen kerran hän avioitui Enni Laitisen kanssa.
Tämä kansakoulun käynyt Rovaniemeläinen levyseppä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 28. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. jonka mukana otti osaa taisteluihin Ilveksellä, Hatakassa sekä Galitsinassa. Sisällissodan jälkeen hänet sijoitettiin 6. Jääkärirykmentistä muodostettuun Jääkäripataljoona n:o 6:een, jonka nimi muutettiin ensin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi sitten Kajaanin sissipataljoonaksi ja vihdoin Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hän toimi joukkueenjohtajana konekiväärikomppaniassa ja 4. elokuuta 1918 alkaen 4. komppaniassa. Hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 Käkisalmen läänin rykmenttiin, missä määrättiin aluksi 12:nteen ja 16. lokakuuta 1920 alkaen vt. komppanianpäälliköksi 9. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 25. helmikuuta 1921. Sen jälkeen hän työskenteli levyseppänä Rovaniemellä, Kemijärvellä ja vuodesta 1937 alkaen Petsamossa. Hän on toiminut myös kouluttajana Rovaniemen ja Kemijärven suojeluskunnissa. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918, ratsastuskurssin Harjoituseskadroonassa Helsingissä hän suoritti vuonna 1919. Talvisotaan hän osallistui ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana Rajavartioston Osasto A:ssa, mistä hänet siirrettiin Länsi-Lapin Rajavartiopataljoonasta Kenttätäydennysprikaatin VII pataljoonan 1. komppaniaan päälliköksi ja osallistui taisteluihin Savukoski–Saija-akselilla ja Vilajoella. Jatkosotaan hän osallistui komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 54:ssä ja vuosina 1941–1942 Jalkaväenkoulutuskeskus 16:ssa, josta hänet kotiutettiin vuonna 1942. Hänet on haudattu Oulaisten hautausmaan uudelle puolelle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vänrikki 29. toukokuuta 1918, Luutnantti 25. helmikuuta 1921. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
L > Kalle Lammi

(29. syyskuuta 1895 Kauhava – 4. lokakuuta 1977) oli suomalainen jääkärivääpeli ja maanviljelijä. Hänen äitinsä Serafia Lammi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Vieno Maria Kivelän kanssa. Tämä kansakoulun käynyt Kauhavalainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan koulutusaliupseeriksi aluksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 30. maaliskuuta 1918 3. Täydennyspataljoonaan ja edelleen 6. Jääkärirykmentin Täydennyspataljoonaan ja myöhemmin 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan komppanian vääpeliksi. Sisällissodan jälkeen hän palveli 6. Jääkarirykmentistä muodostetussa jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muuttui ensin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi ja sitten Kajaanin sissipataljoonaksi. Hän toimi 2. komppanian vääpelinä ja joukkueenjohtajana. Hänet siirrettiin 17. tammikuuta 1919 Savon jääkärirykmentti n:o 3:een, jonka nimi myöhemmin muutettiin Uudenmaan rykmentiksi, ja hänet määrättiin 7. komppaniaan koulutusaliupseeriksi. Hän otti osaa Rajajoen kahakkoihin kesällä 1919. Armeijasta hän erosi 20. lokakuuta 1920. Armeijan jälkeen hän on toiminut sekatavarakauppiaana sekä maanviljelijänä Petsamon Salmijärvellä.
Voimistelu- ja urheilukurssit hän suoritti Jyväskylässä vuonna 1919, kuunteluoppilaana hän oli Reserviupseerikoulussa vuonna 1920. Hän on ollut Petsamon kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä ja köyhäinhoitolautakunnan esimiehenä, hän on ollut myös Petsamon Salmijärven kansakoulun johtokunnan puheenjohtajana ja jäsenenä sekä maamiesseuran puheenjohtajana. Talvisotaan hän osallistui ilmasuojelu ja evakuointi tehtäviin Pohjolan suojeluskuntapiirissä. Välirauhan aikana hän hoiti omistamaansa tilaa Varejoella. Jatkosotaan hän osallistui ilmasuojelu ja partiointitehtäviin Petsamon nikkelikaivoksilla. Hän toimi myös saksalaisten ja paikallisten asukkaiden välillä yhdysmiehenä Petsamossa. Sotien jälkeen hän jatkoi omistamansa tilan hoitoa. Luottamustoimina hän hoiti muun muassa Mannerheim-liiton lastensuojeluyhdistyksen ja Varejoen nuorisoseuran johtokunnan jäsenyyksiä vuodesta 1948 alkaen. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918,	 Varavääpeli 6. toukokuuta 1918, Vääpeli 14. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
L > Vihtori Lammi

(19. maaliskuuta 1890 Laihia – 26. huhtikuuta 1941) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Lammi ja Susanna Tuuri. Hän kävi kolme luokkaa ja osan neljännestä luokasta Vaasan suomalaista lyseota ja jatkoi opintojaan Vaasan kauppajoulussa vuosina 1907–1909. Tämä Vaasalainen konttoristi liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 21. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa.
Hän osallistui Polangenin erikoiskursseille (pommarikurssi) vuonna 1917. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 18. maaliskuuta 1918 4. jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, joka 27. maaliskuuta 1918 muuttui pataljoonan 2. komppaniaksi. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Viipurissa. Hänet siirrettiin 8. toukokuuta 1918 lähettiupseeriksi 4. Jääkärirykmenttiin. Sisällissodan jälkeen hänet komennettiin kesäkuussa 1918 Vuoristoprikaatin (myöhemmin Jääkäriprikaati) esikuntaan, missä hän hoiti väliaikaisesti myös adjutantin tehtäviä. Prikaatin esikunnasta hänet siirrettiin 3. helmikuuta 1919 prikaatin miinanheittäjäosaston päälliköksi ja 15. huhtikuuta 1919 alkaen Jääkäritykistöpatteriston talouspäälliköksi. Armeijasta hän erosi 4. toukokuuta 1921 ja toimi sen jälkeen liikemiehenä Helsingissä. Suojeluskuntajärjestön palvelukseen hän astui 1. syyskuuta 1921 ja hänet sijoitettiin Sortavalan suojeluskuntapiirin 2. alueen päälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1922 päälliköksi 4. alueelle. Hän erosi suojeluskuntajärjestöstä 1. heinäkuuta 1923, jonka jälkeen hän toimi ensin liikemiehenä ja 1. tammikuuta 1925 alkaen Suomen ravirenkaan konttoripäällikkönä Helsingissä. Armeijan vaatetusvarikon varastonhoitajana hän toimi 15. lokakuuta 1926 – 1. maaliskuuta 1928 välisen ajan ja myöhemmin Suomen ravirenkaan apulaissihteerinä 31. toukokuuta 1931 saakka. Hän oli jälleen liikemiehenä, kunnes 1. elokuuta 1935 hänet määrättiin Yleisesikunnan topografikunnan karttavaraston hoitajaksi ja edelleen l. tammikuuta 1937 topografikunnan kanslistiksi ja 1. toukokuuta 1938 alkaen jälleen karttavaraston hoitajaksi, mistä tehtävästä hän erosi 30. syyskuuta 1938. Talvisodan ja välirauhan aikana hän toimi Puolustusministeriön / Puolustusvoimien pääesikunnan topografiosastolla karttavarastonhoitajana. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 10. marraskuuta 1916, Vänrikki 11. helmikuuta 1918, Luutnantti 16. toukokuuta 1919. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
L > Maurits Joel Lampela

(17. helmikuuta 1900 Alatornio – 13. joulukuuta 1918) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat mäkitupalainen Iisak Vilhelm Lampela ja Emma Justiina Pukema. Tämä kansakoulun käynyt Alatorniolainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 23. maaliskuutakuuta 191t, josta hänet siirrettiin 7. elokuuta 1917 pataljoonan 2. komppaniaan. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden etujoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 18. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Karjalan rintamalle päällikön apulaiseksi ensin 2. maaliskuuta 1918 alkaen 4. jääkäripataljoonan ja myöhemmin 7. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja sittemmin Karjalan rykmentin 2. pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Raudussa ja Valkjärvellä. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 1. Karjalan rykmentissä, jonka nimi myöhemmin muuttui Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:ksi. Hän toimi koulutusaliupseerina 2. konekiväärikomppaniassa. Hän kuoli tapaturmaisesti 13. joulukuuta 1918 ollessaan komennettuna Haminaan taistelukouluun. Ylennykset: Jefreitteri 7. helmikuuta 1918, Aliupseeri 17. huhtikuuta 1918, Vääpeli 1. syyskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
L > Viktor Lampinen

(27. toukokuuta 1889 Laukaa – 21. lokakuuta 1924) oli suomalainen jääkäri ja työmies. Hänen vanhempansa olivat työmies Matti Lampinen ja Karolina Juhontytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Hilma Sammalojan kanssa.
Tämä kansakoulun käynyt Pietarsaarelainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 18. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksen jälkeen hänet laskettiin siviilitöihin 30. joulukuuta 1917 ja Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen 1. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Pietarsaaressa. Hän kuoli keuhkotautiin 21. lokakuuta 1924. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Aarne Karl Adolf Lang
L > Aarne Karl Johannes Lang

(21. marraskuuta 1891 Helsinki – 29. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat varatuomari, henkikirjoittaja Oskar Berthold Lang ja Hanna Mathilda Polén. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nurmeksen yhteiskoulusta vuonna 1912 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljely-taloudellisella osastolla vuosina 1912–1914. Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa 8. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin ensin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan ja 6. marraskuuta 1915 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan.. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti sotakoulun B-kurssin Libaussa vuonna 1917. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Viipurissa, missä haavoittui Papulan sillalla 28. huhtikuuta 1919 ja menehtyi haavoihinsa seuraavana päivänä. Hänet on haudattu Nurmekseen. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 8. joulukuuta 1915, Gruppenführer 4. huhtikuuta 1916, Luutnantti 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
L > Frans Oskari Rantalankila ent. Lankila

(17. heinäkuuta 1896 Alatornio – 24. heinäkuuta 1963) oli suomalainen jääkärivääpeli ja maanviljelijä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Rantalankila ja Iina Lampinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Aino Höynälän kanssa. Tämä kansakoulun käynyt Alatorniolainen maanviljelijä toimi ennen jääkärikoulutukseen lähtöään oppaana jääkärialokkaille heidän siirtyessään rajan yli Ruotsiin. Henkilökohtaisesti hän liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 22. tammikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan.
Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 25. maaliskuuta 1918. jonka mukana otti osaa taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja sittemmin Uudenmaan rykmentiksi, missä hän toimi joukkueenjohtajana 4. komppaniassa ja 17. helmikuuta 1919 alkaen 9. komppaniassa. Pataljoonan aliupseerikoulun opettajana hän toimi 11. kesäkuuta – 26. elokuuta 1919 välisen ajan ja 21. tammikuuta – 15. kesäkuuta 1920 hän toimi 2. Divisioonan aliupseerikoulussa. Hän osallistui vuonna 1919 käytyihin rajakahakoihin. Armeijasta hän erosi 30. syyskuuta 1920 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin Alatornion suojeluskunnan paikallispäälliköksi. Tässä tehtävässä hän palveli 1. joulukuuta 1921 saakka. Suojeluskuntatyönsä jälkeen hän toimi maanviljelijänä Alatorniolla aina kuolemaansa saakka. Talvisotaan hän osallistui 9. ELK:n vääpelinä, osallistuen taisteluihin Suomussalmi–Kuhmo-akselilla. Jatkosotaan hän osallistui joukkueenjohtajana Jalkaväkirykmentti 54:n (JR 54) 2. komppaniassa, osallistuen taisteluihin Killuntaivaaralla ja Polkuvaaralla. Hänet kotiutettiin vuonna 1941. Hänet on haudattu Alatorniolle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 3. toukokuuta 1918, Vääpeli 1. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Väinö Vilho Lankinen
L > Aksel Lappalainen

(30. joulukuuta 1896 Kemi – 14. marraskuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Robert Lappalainen ja Amanda Vilhelmiina Toppila. Tämä kansakoulun käynyt kemiläinen konepajaharjoittelija liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 22. syyskuuta 1916 Spandaun vankileiriin. Hän kuoli 14. marraskuuta 1917 Spandaun sotilassairaalassa keuhkotautiin ja haudattiin sikäläiseen hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
L > Lauri Lappi-Seppälä ent. Seppälä

(15. toukokuuta 1894 Ruotsinpyhtää – 28. helmikuuta 1935) oli suomalainen jääkäri ja liikemies. Hänen vanhempansa olivat johtajaopettaja Juho Lappi-Seppälä ja Karoliina Aleksandra Sundell. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Siiri Lehikoisen kanssa. Hän kävi kuusi luokkaa Tampereen ja Joensuun lyseota ja Suomen liikemiesten kauppaopiston Helsingissä, mutta erosi toiselta luokalta vuonna 1913. Hän toimi sen jälkeen kauppamatkustajana ja konttoristina kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. marraskuuta 1915, kunnes hän poistui pataljoonasta 31. tammikuuta ja hänet poistettiin pataljoonan kirjoista 18. helmikuuta 1916 ja joutui myöhemmin Altonan työosastoon. Hän palasi Suomeen vuoden 1918 lopulla ja toimi liikealalla. Hän kuoli 28. 4. 1935 Helsingissä ja on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
L > Bror Otto Ferdinand Larsson

(14. syyskuuta 1892 Karttula – 3. maaliskuuta 1918) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Karl Ferdinand Larsson ja Karolina Perintytär. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1911 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljely-taloudellisella osastolla vuosina 1911–1915. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 24. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Hän haavoittui lievästi Riianlahdella 22. marraskuuta 1916. Hän osallistui myös Polangenissa vuonna 1917 järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 18. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) jääkärien etujoukon mukana. Hänet komennettiin 20. helmikuuta 1918 Kuopioon harjoittamaan värvättyjä joukkoja ja määrättiin Savon pataljoonan 1. komppanian päälliköksi, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Mouhussa, Hillosensalmella, jossa hän kaatui taistelussa 3. maaliskuuta 1918. Hänet haudattiin Kuopion sankarihautaan. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1917, Gruppenführer 19. syyskuuta 1917, Luutnantti 7. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
L > Viktor Petter Larsson

(1. elokuuta 1892 Pietarsaari – 4. tammikuuta 1934) oli suomalainen jääkärikersantti ja asentaja. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Alexander Larsson ja Katarina Elisabet Gustafintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Enid Irene Forsbergin kanssa. Enid Irene Forsberg kuoli vuonna 1929. Tämä kansakoulun käynyt Pietarsaarelainen mekaanikko liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 17. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin sairautensa takia 14. toukokuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin 25. toukokuuta 1917. Suomeen hän palasi 29. marraskuuta 1918 ja astui 1. helmikuuta 1919 kersanttina armeijan palvelukseen Itämeren jalkaväkirykmentti n:o l:een, jonka nimi sittemmin muuttui Porin rykmentiksi. Hän toimi 2. pataljoonassa ensin komppanian varus- ja asemestarina ja 22. helmikuuta 1920 alkaen koulutusaliupseerina. Armeijasta hän erosi 30. syyskuuta 1920 ja pääsi asentajaksi Strengbergin tupakkatehtaalle Pietarsaareen, missä hän työskenteli vuoteen 1931 saakka. Hän kuoli 4. tammikuuta 1934 keuhkotautiin. Ylennykset: Kersantti 1. helmikuuta 1919. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
L > Oskar Edvin Lasander

(23. helmikuuta 1897 Mustasaari – 28. joulukuuta 1976) oli suomalainen jääkärivääpeli ja työmies. Hänen äitinsä oli Lovisa Lasander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Anna Emilia Pellasin kanssa. Tämä kolme luokkaa kansakoulua käynyt maanviljelijä Mustasaaresta liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 1. toukokuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1, komppaniaan 5. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet komennettiin 28. maaliskuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin elokuussa 1917. Hän saapui Suomen Tornion kautta ja armeijan palvelukseen 14. maaliskuuta 1918 jefreitteriksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan muonitusaliupseeriksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Hän toimi koulutusaliupseerina 5:nnessä ja 6. komppaniassa. Hänet siirrettiin 15. syyskuuta 1918 Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:een, josta muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti, ja hänet määrättiin ensin 2. komppaniaan ja edelleen 2. toukokuuta 1919 5. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 30. syyskuuta 1920. Uudestaan hän astui armeijan palvelukseen 1. huhtikuuta 1921 ja hänet sijoitettiin Kaartin jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jossa hän toimi komppanianvääpelinä. Toisen kerran hän erosi armeijasta 1. marraskuuta 1921 ja on ollut sen jälkeen työmiehenä Mustasaaressa. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi tulkkina Oy Transito Ab:lla Vaskiluodossa. Sotien jälkeen hän toimi työmiehenä mustasaaressa. Ylennykset: Jefreitteri 14. maaliskuuta 1918, Aliupseeri 19. huhtikuuta 1918, Kersantti 28. elokuuta 1918, Vääpeli 1. huhtikuuta 1921. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Helge Emil Lassila
L > Juho Latikka

(14. elokuuta 1893 Nurmo – 7. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Latikka ja Maria Alakoskela. Tämä kansakoulun käynyt Nurmolainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 22. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon ja edelleen 9. kesäkuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja 7. elokuuta 1917 takaisin 3. komppaniaan. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkuealiupseeriksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Lempäälässä käytyihin Vuohiniemen, Kukon ja Kelhon taisteluihin. Hän kaatui Kelhossa 7. huhtikuuta 1918. Hänet on haudattu Nurmon sankarihautaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.