stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Richard Poole

| Richard Poole |
| --- | --- |
 Richard Poolen näyttelijä Ben Miller vuonna 2008.
Näyttelijä(t):  Ben Miller
Ensi- esiintyminen:  Murha paratiisissa -televisiosarjan kausi 1 jakso 1
Viimeinen esiintyminen:  Saman sarjan kausi 13 jakso 1
Henkilötiedot
Status:  Kuollut
Ammatti:  Rikoskomisario
Sukupuoli:  Mies
Suhteet
Tutut:  Rikosylikonstaapeli Camille Bordey Konstaapeli Dwayne Myers Konstaapeli (myöhemmin ylikonstaapeli) Fidel Best Poliisipäällikkö Selwyn Patterson Catherine Bordey
Infobox OKNimi-testi OK: 
Richard Poole oli niukkaselvennä, huumorintajuton, tiukka ja kuumaaselvennä vihaava englantilaispoliisi, joka esiintyy Murha paratiisissa -televisiosarjassa, jossa häntä näyttelee Ben Miller. Poole esiintyy myös sarjan luojan Robert Thorogoodin kirjoittamissa romaaneissa, jotka perustuvat sarjaan. Hänet lähetetään tutkimaan brittiläisen poliisin murhaa Saint-Marien saarelle ja lopulta omaksi harmikseen hänet siirretään pysyvästi saaren poliisiaseman päälliköksi.
Kolmannen kauden avausjaksossa Poole tapaa sattumalta vanhoja koulukavereitaan, kun nämä ovat tulleet käymään saarelle Poolen tietämättä. Heistäkin ainoastaan yksi tiesi, että Poole olisi saarella, joten tämä järjesti heidät sinne. Koska Poole on hyvä ja tarkka poliisi, hän huomaa heti jotain vanhoissa koulukavereistaan, ja kun tämä mitä hän huomasi ei saa tulla julki, niin hänet murhataan raa'asti.
Poole nähdään vielä kymmenennen kauden kuudennessa jaksossa. Kun ylikonstaapeli Camille Bordeyn äidin Catherine Bordeyn kimppuun hyökätään ja tämä saa vakavia vammoja, Camille palaa hetkellisesti saarelle ja auttaa rikoksen selvittämisessä. Kun paikan sen hetkinen rikoskomisario Neville Parker antaa Camillelle Catherinelle vietäväksi tietokirjan, jota hän on aina sairaalassa lukenut, niin Catherinelle tulee mieleen Poole, joka olisi pitänyt tuosta kirjasta. Catherine myös kysyy, että ajatteleeko Camille koskaan Poolea, johon hän vastaa, että silloin tällöin kuulee Poolen valitukset ja kiukuttelut, mikä piristää häntä. Myöhemmin Catherinelle tulee komplikaatioita ja hänen vointinsa heikkenee. Hyvin huolissaan ja peloissaan oleva Camille menee tämän takia rannalle istuskelemaan ja rauhoittumaan, jolloin Poole tulee yhtäkkiä Camillen ajatuksista yrittämään lohduttaa tätä.
13. kauden ensimmäisessä jaksossa Poole nähdään takaumassa, jossa hän pidättää yhden nykyisen jutun epäillyistä.
Rajasthanilaiset mustalaistanssit

Rajasthanilaiset mustalaistanssit ovat perinteisiä intialaisia kansantansseja Rajasthanin aavikolla asuvien mustalaisheimojen parista. Ominaisia niille ovat mm. naisten vastapäivään tapahtuvat pyörimisliikkeet sekä rumpu ja ruokopillisoitinten säestys.
Kalbeliya-mustalaisheimon jäsenet esiintyivät ennen maharadžoille ja kuninkaille, mutta tämän päivän Intiassa he kuuluvat alimpiin kasteihin kokien monenlaista syrjintää johtuen mm. siitä, että heimon jäseniä pidetään talonvaltaajina.
Kalbeliyoiden perinteiset ammatit ovat käärmeenlumooja sekä tanssija ja muusikko. Tätä erityistä suhdettaan kobriin kuvastavat myös monet kalbeliya-tanssit.
Kalbeliya-heimo taistelee säilyttääkseen perinteiset tanssinsa ja laulunsa ja he ovatkin saaneet uutta yleisöä erilaisilta kansantanssifestivaaleilta mm. Intiassa ja Nepalissa. He toimivat nykyään myös turistien viihdyttäjinä hotelleissa, markkinoilla ja messuilla.
Kalbeliya-mustalaistanssien tyypillinen soitin on ruokopilli pungi, ”kansanmusiikkioboe”, joka on valmistettu kuivasta hedelmänkuoresta (kalebassista) johon on liitetty mehiläisvahalla ruokopillit molempiin päihin. Orkesterissa on lisäksi suuri kehärumpu ”chang”, jota voi soittaa kaksikin muusikkoa, toisen soittaessa pehmeällä kapulalla ja kädellä ja toisen soittaessa ohuilla tikuilla. Lisäksi mukana orkestereissa on sormisymbaaleja ja joskus muita intialaisia rumpuja (dhol, dholak) sekä tamburiineja.
Kalbeliya-mustalaisten tansseja ovat mm. instrumentaalimusiikilla säestettävä matku, joka on naisten oma viihdyketanssi, sekä loor, jota esitetään holi-juhlan aikaan.
Lapsia ei kouluteta erikseen tanssimaan tai soittamaan vaan he oppivat kansantaiteen aikuisia matkimalla. Jatkuva into harjoittelemiseen tekee esityksistä lopulta taidokkaita ja monipuolisia. Kalbeliya-mustalaiset muokkaavat ja kehittävät improvisoimalla perinteitään jatkuvasti.
Muita Rajasthanin mustalaistansseja esittävät mm. bhopa-heimo, joka Kalbeliya-heimon tapaan elättää itsensä tanssilla ja musiikilla.
Raimo Veranen

Raimo Veranen (27. heinäkuuta 1942 Helsinki – 4. joulukuuta 2011 Kööpenhamina, Tanska) oli suomalaistanskalainen kuvataiteilija. Hän asui Tanskassa.
Veranen opiskeli Helsingin yliopistossa valtiotieteitä ennen kuin ryhtyi taiteilijaksi. Hän teki elämäntyönsä pääasiassa Ruotsissa ja Kööpenhaminassa. Veranen oli kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hän oli Taidemaalariliiton ja Suomen taiteilijaseuran jäsen. Hän kuului myös tanskalaiseen kuvanveistäjien yhdistykseen Den Gyldne. Hän asui Ruotsissa Lundissa josta hän muutti 1970-1980-luvun vaihteessa Kööpenhaminaan. Hänen ateljeensa oli Gylsbodassa.
Hänen töitään on ollut näyttelyissä Suomessa, muun muassa Porissa, Iissä, Verlassa ja  Artpurhassa Anjalankoskella. Tanskassa hänen töitään on pysyvästi Tanskan prinssi Henrikin kokoelmissa, Nokian Kööpenhaminan toimipisteessä ja Kastrupin lentoasemalla on työ Ready to Fly.
Tunnetuimmissa töissään hän kuvaa alastomia naisfiguureja eroottissävyisesti. Hän edisti Tanskassa suomalaista kulttuuria ja sai niistä ansioista Leijonan ritarikunnan ritarimerkin 1998.
Veranen opetti Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa 1983-1986 ja oli professori Robert Jacobsenin assistentti.
Aiheesta muualla

Raimo Verasen sivusto (englanniksi) (tanskaksi)
Rie Kaneto

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Rie Kaneto olympiavoittajana Rio de Janeirossa 2016. |  Rie Kaneto olympiavoittajana Rio de Janeirossa 2016. |  Rie Kaneto olympiavoittajana Rio de Janeirossa 2016. |  |
Maa:   Japani
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | 200 m ru |  |
Rie Kaneto (s. 8. syyskuuta 1988 Shōbara) on japanilainen uimari. Hän voitti olympiakultaa 200 metrin rintauinnissa vuonna 2016.
Kaneto on kilpaillut kaksissa olympialaisissa. Pekingissä 2008 hän sijoittui 200 metrin rintauinnissa seitsemänneksi. Rio de Janeirossa 2016 hän voitti samassa lajissa kultaa 1,67 sekunnin erolla Venäjän Julija Jefimovaan.
Kaneto saavutti lyhyen radan MM-kilpailuissa hopeaa 200 metrin rintauinnissa Dohassa 2014. Pitkän radan MM-kilpailuissa hän on sijoittunut parhaimmillaan 200 metrin rintauinnissa neljänneksi vuonna 2013, viidenneksi vuonna 2011 ja kuudenneksi vuonna 2015.
Richard von Kühlmann

Richard von Kühlmann vuonna 1918.
Richard von Kühlmann (17. toukokuuta 1873 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 16. helmikuuta 1948 Ohlstadt, Länsi-Saksa) oli saksalainen diplomaatti, joka toimi Saksan keisarikunnan ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana elokuusta 1917 heinäkuuhun 1918.
Kühlmannin isä oli Anatolian rautatieyhtiön toimitusjohtaja. Kühlmann aloitti uransa Saksan ulkoministeriössä vuonna 1899, ja työskenteli Saksan lähetystöissä Pietarissa, Teheranissa, Tangerissa, Washingtonissa, Haagissa sekä viimeksi vuosina 1908–1914 lähetystöneuvoksena Lontoossa. Sodan aikana hän toimi maaliskuusta 1915 syyskuuhun 1916 Saksan lähettiläänä Haagissa ja sen jälkeen suurlähettiläänä Konstantinopolissa.
Kühlmann nimitettiin Saksan ulkoministeriksi Arthur Zimmermannin seuraajana 6. elokuuta 1917. Hän johti Saksan delegaatioita Brest-Litovskin rauhanneuvotteluissa maaliskuussa 1918 ja Bukarestin rauhanneuvotteluissa saman vuoden toukokuussa. Kühlmann halusi Saksan hallituksen luopuvan täydellisesti kaikista aluelaajennusvaatimuksista. Hän vastusti myös muun muassa saksalaisten joukkojen lähettämistä Suomen sisällissotaan. Kühlmannin varovainen linja kuitenkin hävisi laajoja aluevalloituksia itärintamalla kannattaneen Saksan ylimmän sodanjohdon Oberste Heeresleitungin linjalle, ja päämajoitusmestari Erich Ludendorff pyrki hankkiutumaan hänestä eroon. Valtiopäiville 24. kesäkuuta 1918 pitämässään huomiota herättäneessä puheessa Kühlmann ilmoitti, että sotaa ei voitaisi voittaa pelkästään aseellisin keinoin. Tämän jälkeen sotilasjohto painosti hänet eroamaan ulkoministerin tehtävistä 9. heinäkuuta. Hänen seuraajakseen tuli Paul von Hintze, joka jatkoi samaa varovaista linjaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard von Kühlmann Wikimedia Commonsissa
Linnansilta (Viipuri)

| Linnansilta |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  2
Ylittää:  Linnasalmi
Sijainti:   Viipuri
Pituus:  325 m
Leveys:  12,5 m
Avattu liikenteelle:  1980
Koordinaatit:  60.715579°N, 28.727274°E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Linnansilta (ven. Крепостной мост, Krepostnoj most, vanhalta suomalaiselta nimeltään Turunsilta) on Viipurissa sijaitseva silta, joka ylittää Linnasalmen ja yhdistää vanhan kaupunkikeskustan sen länsipuoliseen Linnasaareen. Ensimmäinen puusilta paikalle rakennettiin jo 1600-luvulla ja nykyinen teräsbetonisilta valmistui 1980.
Historia > Varhaisimmat sillat

Vuonna 1293 perustettu Viipurin linna oli aluksi yhdistetty mantereeseen ja Linnasaareen kahdella vedettävällä sillalla. Ensimmäinen koko Linnasalmen ylittävä silta rakennettiin vasta 1600-luvulla. Se oli osa Turun ja Viipurin yhdistänyttä Suurta rantatietä, joten siltaa alettiin kutsumaan Turunsillaksi. Puurakenteista siltaa korjattiin lukuisia kertoja vuosien saatossa, kunnes Saimaan kanavan avaamisen yhteydessä 1856 valmistui uusi avattava silta. Laivojen kulkiessa sen kaupunginpuoleinen pää vedettiin maihin. Silta paloi vuonna 1868 ja rakennettiin uudelleen 1869–1870. Vuonna 1888 siltaa paranneltiin jälleen ja 1895 rakennettiin vetosillan tilalle käsikäyttöisesti toimiva kääntösilta, joka mahdollisti kahden aluksen yhtäaikaisen kulkemisen.
Historia > 1900-luvun alku ja sotavuodet

Vuonna 1912 Linnansilta sai raitiovaunukiskot, kun Linnasaaren ja keskustan välinen raitioliikenne aloitettiin. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Linnansilta avattiin kesäaikana kerran tunnissa 10–15 minuutin ajaksi, mikä aiheutti isoja ruuhkia sillan molempiin päihin. Kun liikenne taas päästettiin sillalle, pyrkivät ihmiset ylittämään sen mahdollisimman nopeasti, mikä puolestaan sai usein aikaan vakavia onnettomuuksia. Erityisesti hevoset pelkäsivät vilkasliikenteistä siltaa.
Talvisodan aikana Linnansilta kärsi pommituksissa pahoja vaurioita ja jatkosodan sytyttyä neuvostoliittolaiset räjäyttivät sen elokuussa 1941, ennen kuin suomalaiset valtasivat kaupungin takaisin. Silta rakennettiin syksyn aikana uudelleen sotavankityövoimalla ja se vihittiin käyttöön marraskuun lopulla 1941. Tammikuussa 1942 alettiin Linnansillan kaupunginpuoleiseen päähän jälleen rakentamaan uutta kääntösiltaa, joka saatiin valmiiksi toukokuun aikana. Jatkosodan perääntymisvaiheen aikana 20. kesäkuuta 1944 suomalaiset joukot puolestaan räjäyttivät Linnansillan. Se tapahtui kun Suomen lippu oli noin kello 16.45 laskettu Viipurin linnan tornista ja viimeiset suomalaiset poistuneet kaupungin keskustan alueelta.
Historia > Nykyinen Linnansilta

Viipurin siirryttyä syksyllä 1944 Neuvostoliiton haltuun, lakkasi liikenne Saimaan kanavalla ja kääntösilta jäi lähes kokonaan vaille käyttöä. Linnansilta purettiin lopulta 1960-luvun puolivälissä kanavan uudelleenrakentamisen yhteydessä. Liikenne siirtyi samalla modernille Pietarin sillalle, joka oli valmistunut vuonna 1960 parisataa metriä Linnansillan itäpuolelle. Nykyinen teräsbetoninen silta rakennettiin vuosina 1979–1980. Sen keskiosasta on aikaisempien siltojen tavoin kulkuyhteys Viipurin linnaan.
Kuvia

Linnansilta ja Viipurin linna 1700-luvulla.
Linnansilta 1910-luvulla
Linnansilta avattuna 1930-luvulla.
Linnansilta kuvattuna Pietarin puistosta.
Keskustasta kulku sillalle tapahtuu kaupunginmuurin vallien läpi. Veistos symboloi Viipurin teollisuutta.
Sillan pohjoispää ja Pietarin aukio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linnansilta (Viipuri) Wikimedia Commonsissa
Richard von Krafft-Ebing

| Richard von Krafft-Ebing |
| --- | --- |
 Richard von Krafft-Ebing
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. elokuuta 1840 Mannheim, Badenin suurherttuakunta, Saksan liitto
Kuollut: 22. joulukuuta 1902 (62 vuotta) Graz, Itävalta-Unkari
Kansalaisuus:  itävaltalais-saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Heidelbergin yliopisto
Tutkimusalue:  psykiatria, seksologia
Tunnetut työt:  Psychopathia Sexualis (1886)
 Nimikirjoitus
Richard Fridolin Joseph Freiherr Krafft von Festenberg auf Frohnberg, genannt von Ebing (14. elokuuta 1840 Mannheim, Badenin suurherttuakunta, Saksan liitto – 22. joulukuuta 1902 Graz, Itävalta-Unkari) oli itävaltalais-saksalainen psykiatri ja seksologi. Hänet tunnetaan ennen kaikkea tutkimuksista, joissa hän tarkasteli seksuaalisia kohdehäiriöitä.
Krafft-Ebing syntyi Mannheimissa, Saksassa vuonna 1840. Hän opiskeli Saksassa sekä Sveitsissä. Krafft-Ebingistä tuli psykiatrian professori Strasbourgissa 32-vuotiaana.
Krafft-Ebing julkaisi vuonna 1886 kuuluisan teoksensa Psychopathia Sexualis. Hän otti käyttöön sekä termin sadismi että masokismi, jotka yleensä yhdistyvät sadomasokismiksi. Homoseksuaaleja haastateltuaan Krafft-Ebing tuli siihen tulokseen, ettei heidän seksuaalinen suuntautumisensa ollut perversio eikä mielisairaus.
Krafft-Ebingin elinaikana hänen tunnetuimmasta teoksestaan Psychopathia Sexualis julkaistiin 12 painosta. Hän kirjoitti seksuaalisuuden lisäksi muun muassa masennuksesta.
Krafft-Ebing oli aatelisarvoltaan vapaaherra. Hän kuoli Grazissa, Itävallassa 62-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard von Krafft-Ebing Wikimedia Commonsissa
Richard von Weizsäcker

| Richard von Weizsäcker |
| --- | --- |
 Richard von Weizsäcker vuonna 1984.
Saksan 6. liittopresidentti
 1. heinäkuuta 1984 – 30. kesäkuuta 1994  
Liittokansleri:  Helmut Kohl
Edeltäjä:  Karl Carstens
Seuraaja:  Roman Herzog
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1920 Stuttgart, Weimarin tasavalta
Kuollut: 31. tammikuuta 2015 (94 vuotta) Berliini, Saksan liittotasavalta
Puoliso:  Marianne von Weizsäcker
Tiedot
Puolue:  Saksan kristillisdemokraattinen unioni
Uskonto:  luterilainen
 Nimikirjoitus
Richard Karl Freiherr von Weizsäcker (15. huhtikuuta 1920 Stuttgart – 31. tammikuuta 2015 Berliini) oli saksalainen kristillisdemokraattisen puolueen (CDU) poliitikko. Hän toimi Saksan liittopresidenttinä vuosina 1984–1994.
Weizsäckerin isä oli diplomaatti Ernst von Weizsäcker ja veli tiedemies Carl Friedrich von Weizsäcker. Hän asui isänsä työn vuoksi useita vuosia Sveitsissä ja Tanskassa. 17-vuotiaana hän muutti Britanniaan, missä hän opiskeli filosofiaa ja historiaa Oxfordin yliopiston Balliol Collegessa. Hänen isänsä oli alivaltiosihteerinä ulkoministeriössä ja toimi Joachim von Ribbentropin varamiehenä. Isä tuomittiin myöhemmin Nürnbergissä viiden vuoden vankeuteen.
Toisen maailmansodan alkaessa Weizsäcker oli 19-vuotias sotamies Gross Bornissa lähellä Puolan rajaa ja osallistui hyökkäykseen, minkä jälkeen hänet kuljetettiin välittömästi länsirintamalle. Weizsäcker haavoittui Itä-Preussissa vuonna 1945 ja palasi kotiinsa Stuttgartiin. Hän opiskeli oikeustiedettä ja avioitui vuonna 1953 Marianne von Kretschmannin kanssa. Parille syntyi neljä lasta.
Weizsäcker liittyi kristillisdemokraatteihin vuonna 1954 ja istui liittopäivillä vuosina 1969–1981, minkä jälkeen hän toimi vuoteen 1984 Länsi-Berliinin pormestarina. Vuonna 1990 hänelle myönnettiin myös Geuzen-mitali. Hän sai kunniatohtorin arvon muiden muassa Johns Hopkinsin yliopistosta vuonna 1993. Weizsäckerin puhe toisen maailmansodan päättymisen 40-vuotismuistopäivänä 1985 muutti saksalaisten suhtautumista omaan historiaansa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Richard von Weizsäckerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Saksan liittopresidentit
Theodor Heuss
Heinrich Lübke
Gustav Heinemann
Walter Scheel
Karl Carstens
Richard von Weizsäcker
Roman Herzog
Johannes Rau
Horst Köhler
Christian Wulff
Joachim Gauck
Frank-Walter Steinmeier
René Laloux

René Laloux (13. heinäkuuta 1929 – 13. maaliskuuta 2004) oli ranskalainen animaattori. Hänet tunnetaan parhaiten pitkistä sci-fi-animaatioelokuvistaan.
Laloux opiskeli nuorena taidekoulussa maalausta. Työskenneltyään jonkin aikaa mainosalalla, hän sai töitä psykiatrisesta hoitolaitoksesta, jossa hän aloitti laitoksen potilaiden kanssa kokeilut animaation parissa. Hänen vuonna 1960 valmistunut elokuvansa Les Dents du Singe pohjautuu hoitolaitoksen potilaiden aiheisiin. Elokuva tehtiin yhteistyössä Paul Grimaultin animaatiostudion kanssa.
Toinen merkittävä yhteistyökumppani oli Roland Topor, jonka kanssa Laloux teki elokuvat Les Temps Morts ja Les Escargots. Heidän yhteistyönsä huipentui vuonna 1973 valmistuneessa pitkässä elokuvassa Villi planeetta (La Planète Sauvage). Elokuva sai vuonna 1973 Cannesin elokuvajuhlien juryn erikoispalkinnon.
Vuonna 1981 Laloux työskenteli Jean Giraudin kanssa ja  sai valmiiksi elokuvan Les Maîtres du temps, joka jäi kuitenkin vähälle huomiolle. Seuraava pitkä elokuva, vuonna 1987 valmistunut Gandahar, oli suositumpi, ja siitä tehtiin myös englanninkielinen versio nimeltään Light Years, jonka ääninäyttelijöinä oli tunnettuja nimiä, kuten Glenn Close.
Filmografia > Pitkät elokuvat

Villi planeetta (La Planète sauvage, 1973)
Les Maîtres du temps (1981)
Gandahar (1987, julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä Light Years)
Filmografia > Lyhytelokuvat

Tick-Tock (1957)
Les Achalunés (1958)
Les Dents du Singe (1960)
Dead Times (1964)
Les Escargots (1965)
The Play (1975)
Quality Control (1984)
How Wang-fo Was Saved (1987)
The Captive (1988)
Richard von Mises

Richard von Mises
Richard von Mises (19. huhtikuuta 1883 Lemberg, Itävalta-Unkari – 14. heinäkuuta 1953 Boston, Yhdysvallat) oli itävaltalaissyntyinen matemaatikko ja fyysikko.
Von Mises syntyi Lembergissä, (nykyisessä Lvivissä, Ukrainassa). Hänen isänsä oli rautatiellä töissä teknisenä asiantuntijana. Hänen vanhemmasta veljestään Ludwig von Misesistä tuli kuuluisa taloustieteilijä. Richard von Mises kiinnostui matematiikasta tekniikan kautta opiskellessaan Wienin teknillisessä yliopistossa matematiikkaa, fysiikkaa ja tekniikkaa.
Von Mises tutki etenkin numeerista matematiikkaa ja kehitti soveltavan matematiikan opetusta. Hän oli soveltavan matematiikan professori Strasbourgissa ja Berliinissä, missä hänen laitoksensa panosti todennäköisyyslaskentaan, differentiaaliyhtälöiden numeeriseen ratkaisuun ja aerodynamiikkaan.
Natsien noustua valtaan von Mises muutti  Turkkiin jossa hän toimi matematikkona Istanbulin yliopistossa ja muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin jossa hän sai paikan Harvardista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
History of Mathematics archive: Richard von Mises (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
1900-luvun filosofia  Looginen empirismi
Wienin piiri:
Gustav Bergmann ·
Rudolf Carnap ·
Herbert Feigl ·
Philipp Frank ·
Kurt Gödel ·
Hans Hahn ·
Victor Kraft ·
Karl Menger ·
Otto Neurath ·
Moritz Schlick ·
Friedrich Waismann


Berliinin piiri:
Kurt Grelling ·
Carl Gustav Hempel ·
David Hilbert ·
Richard von Mises ·
Hans Reichenbach


Muita edustajia:
Alfred J. Ayer ·
Eino Kaila ·
Ernest Nagel ·
Karl Popper ·
Louis Rougier ·
Alfred Tarski ·
Willard Van Orman Quine
Ripa Teatina

| Ripa Teatina |
| --- | --- |

Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Ignazio Rucci
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  20,16 km²
Väkiluku (31.12.2017):  4 050
 – Väestötiheys:  201 as./km²
Postinumero:  66010
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ripa Teatina on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 4 050 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 4 188 asukasta.
Rapa-Valkeinen (Soini)

| Rapa-Valkeinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Soini
Koordinaatit:  62°55′34″N, 24°18′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vankajoen va (14.67)
Laskupuro:  puro Koiralampeen 
Järvinumero:  14.674.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  186 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  0,839 km  
Pinta-ala:  3,565 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRapa-Valkeinen 
Rapa-Valkeinen tai Valkeinen on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa  Huosianmäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 300 metriä pitkä, 220 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Vahankajoen valuma-alueella (14.67), jonka Mustapuron valuma-alueeseen (14.674) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 186 metriä mpy.
Richard Proenneke

Richard Proenneke.
Proenneken itse rakentama mökki, jossa hän vietti erakkoelämää 30 vuotta.
Richard Louis ”Dick” Proenneke (4. toukokuuta 1916 Iowa – 20. huhtikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen luontoharrastaja, joka eli Alaskan syrjäseudulla 30 vuotta muun muassa luonto- ja säähavaintoja tehden. Aikaisemmin hän oli tehnyt työkseen maataloustöitä. Proenneke vieraili Twin Lakesin alueella ensimmäistä kertaa vuonna 1962. Vuonna 1967 hän alkoi rakentaa sinne mökkiä, joka valmistui seuraavana vuonna.
Proenneken päiväkirjat toimitti kirjamuotoon hänen ystävänsä Sam Keith ja kirja One Man’s Wilderness julkaistiin 1973. Toisen osan, More Readings From One Man’s Wilderness, toimitti vuosien 1974–1980 päiväkirjojen perusteella Proenneken ystävä John Branson. Hänen omien videoidensa pohjalta tehtiin dokumenttielokuva Alone in the Wilderness vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Alone in the Wilderness (englanniksi)