stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perkjärven asemakylä
Historia > Koulut

Ensimmäisen koulun Perkjärven asemalle perusti rautatiehallitus, mutta tähän kouluun ei otettu muita kuin rautatieläisten lapsia. Kunnallinen koulu taajamaan perustettiin vuonna 1910 Viipurin läänin kuvernöörin päätöksen perusteella. Tätä ennen Perkjärven asemanseutu oli kuulunut Perkjärven kylän koulupiirin. Perkjärven aseman koulu toimi aluksi vuokrahuoneissa, kunnes sille valmistui oma koulutalo vuonna 1912. Vuoden 1921 oppivelvollisuuslain jälkeen rautatiehallitus luovutti koulunsa Muolaan kunnalle ja tämän jälkeen kunnalla oli kaksi koulurakennusta, joissa toimi yksi alakoulun opettaja ja kaksi yläkoulun opettajaa. Rautatienkoulu tuhoutui talvisodassa, mutta toinen koulu säilyi.
Historia > Sota-aika

Perkjärven aseman asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle. Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Perkjärven aseman asukkaat asutettiin Akaaseen.
Nykyisen venäläisen nimensä paikkakunta sai 1948.
Kirjallisuutta

toim. Heino-Vesihiisi Maija: Perkjärvi, Kannaksen kuvastin seitsemin savuin sinisin (seitsemän kannakselaista kylää omien asukkaittensa kuvaamina: Perkjärven asemankylä, Perkjärven kylä, Ilola, Keskikylä, Lavola, Leipäsuo, Taaperniemi sekä Perkjärven tykistöleiri).  Hämeenlinna:  Karisto, 1998.  ISBN 951-23-2522-5
Muolaa
| --- | --- |
Muolaan kylät:  Ala-Kuusaa • Hanttula 2 • Harvola • Hattula • Heikkilä 3 • Heimala 5 • Himala • Hotokka • Ilola • Jaarila 5 • Jääskelä 1 • Kallainen 5 • Kannila • Karhula 2 • Kiltee • Kirkkoranta (kirkonkylä) • Koirala • Kurkela 3 • Lattula • Lavola • Lehtokylä 5 • Leipäsuo • Leirilä 3 • Muolaankylä • Myhkyrilä 4 • Määttälä • Norkkola 1 • Oinala (Oinaala) • Oravala 4 Orola 1 • Paakeli • Passila • Peikola • Peippola • Perkjärvi • Perkjärvi as • Pihkala 5 • Punnus • Pyykkölä 1 • Pällilä • Retukylä • Saavola 4 • Sakkalila 5 • Selola 5 • Soittola 2 • Sokiala • Sormula • Taaperniemi • Telkkälä • Tervola • Turulila • Vesikkala • Vihola • Ylä-Hotokka • Ylä-Kuusaa
Kyyrölän kylät:  Kangaspelto • Kyyrölä • Parkkila • Sudenoja
Huomautuksia
1 Jääskelä, Norkkola, Orola ja Pyykkölä muodostivat käytännössä yhtenäisen kyläalueen, jota nimitettiin Keskikyläksi.

2 Vuotjärven koulupiiriin kuuluneita Soittolaa, Karhulaa ja Hanttulaa kutsuttiin toisinaan Vuotjärven kyläksi.

3 Kurkelan, Heikkilän ja Leirilän pikkukylistä käytettiin yhteisnimitystä Nurmii.

4 Myhkyrilän, Oravalan ja Saavolan pikkukylistä käytettiin yhteisnimitystä Saustala.

5 Lehtokylän koulupiiriin kuuluneista kaakkoiskulman kylistä käytettiin nimitystä Ylämaa.

6 Neljästä kylästä koostunut Kyyrölän kunta liitettiin Muolaaseen vuonna 1934.
Perkosen jarvi. 2010.
Richard Pesola

Richard Pesola (4. huhtikuuta 1888 Köyhäjoki, Kaustinen – 7. syyskuuta 1945 New York) oli amerikansuomalainen toimittaja.
Kansakoulun käynyt Pesola muutti vuonna 1905 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli kaivosmiehenä. Vuonna 1906 hän liittyi Amerikan sosialistiseen puolueeseen. Pesola työskenteli Toveri, Työmies ja Eteenpäin -lehtien toimittajana sekä työväenjärjestöjen puhujana ja toimitsijana. Vuosina 1935–1937 hän oli Työmiehen ja myöhemmin Eteenpäin -lehden päätoimittaja. Pesolan kirjalliseen tuotantoon kuuluu kertomuskokoelma Sorretun poluilta (1909).
Eteenpäin-lehden päätoimittajana ollessaan Pesola löydettiin New Yorkin kadulta tajuttomana. Hän kuoli viikkoa myöhemmin sairaalassa tajuihinsa tulematta. Selvittämättä jääneen tapauksen taustalla epäiltiin olleen poliittisia syitä. Talvisodan aikana Pesolan toimittama Eteenpäin oli tukenut voimakkaasti Neuvostoliiton tarkoitusperiä Suomessa.
Teoksia

Professori Werner Sombart sosialismia sotkemassa. Astoria: Toveri, s.a.
Sorretun poluilta: kertomuskokoelma. Astoria: Toverin kustannusyhtiö, 1909.
Väinö Perttunen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1937 | 56 kg |  |
|  Kultaa | Tallinna 1938 | 56 kg |  |
Väinö Aleksanteri Perttunen (12. syyskuuta 1906 Kemi – 8. syyskuuta 1984 Kemi) oli suomalainen painija, jonka huippuvuodet ajoittuivat 1930-luvun lopulle. ”Källi” ylsi Euroopan mestariksi kreikkalais-roomalaisella tyylillä kahdesti. Kotimaassa hän edusti uransa alussa Kemin Intoa ja sen jälkeen Veitsiluodon Vastusta.
Saavutuksia

Neljäs sija Berliinin olympialaisissa 1936 (sarja 56 kg)
EM-kultaa 1937 ja 1938 (sarja 56 kg)
EM-kisojen neljäs sija 1933
Suomen mestari 1933, 1937 ja 1938 (sarja 56 kg)
Aiheesta muualla

Väinö Perttunen – Sports Reference LLC. (Arkistoitu – Internet Archive) (EM-kulta vuodelta 1937 puuttuu) (englanniksi)
Väinö Perttunen FILA:n tietokannassa (EM-kulta vuodelta 1937 puuttuu)
Länsi-Siperian alanko

Länsi-Siperian alangon sijainti
Vasjugan virtaa Tomskin alueella
Länsi-Siperian alanko (ven. За́падно-Сиби́рская равни́на) on laaja alankoalue Aasian luoteiskulmassa Länsi-Siperiassa Venäjällä ja Kazakstanissa.
Länsi-Siperian alangon pinta-ala on noin kolme miljoonaa neliökilometriä. Se ulottuu pohjoisessa Jäämerelle ja etelässä Kazakstanin pohjoisosaan. Lännessä se rajoittuu Uralvuoristoon ja idässä Keski-Siperian ylänköön. Alangon mitta pohjoisesta etelään on noin 2 500 kilometriä ja idästä länteen noin 1 000–2 000 kilometriä.
Suurin osa alangosta kuuluu Obin vesistöön. Itäosa kuuluu Jenisein vesistöön ja lisäksi näiden kahden suuren joen välissä on joukko pienempiä jokia. Suurinta osaa alueesta peittää pohjoinen havumetsä, taiga. Lisäksi pohjoisessa on tundraa ja etelässä aroa.
Länsi-Siperian alanko on maailman suurimpia yhtenäisiä alankoalueita, sillä siellä ei ole oikeastaan lainkaan korkeampia maastonmuodostelmia. Alueella ovat maailman laajimmat suot, ja soinen metsämaa on sen tunnusomaisin maastonmuoto. Osa suomaasta muodostaa valtavia turvesoita.
Alueella on suuria öljy- ja maakaasuesiintymiä.
Perth-luokka (risteilijä)

| Perth-luokka |
| --- | --- |
 HMAS Hobart

Tekniset tiedot
Uppouma:  6 939 t (standardi) 8 991 t (kuormattu)
Pituus:  171,37 m (kokonaispituus)
Leveys:  17,27 m
Syväys:  5,64 m
Koneteho:  72 000 shp
Nopeus:  32,5 solmua
Miehistöä:  570
Aseistus
Meritorjunta:  8 × BL 6″ Mk XXIII -tykkiä kaksiputksina Mk XXI -asennuksina 8 × 21″ torpedoputkea 1 × Fairey Seafox -vesilentokone
Ilmatorjunta:  8 × QF 4″ Mk V -ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina HA-asennuksina 12 × Vickers .50″ Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä nelipiippuisina Mk I -asennuksina
Perth-luokka oli Australian kuninkaallisen laivaston kolmen kevyen risteilijän muodostama alusluokka, jota voidaan myös kutsua parannetuksi Leander-luokaksi. Alukset tilattiin alun perin Britannian kuninkaalliselle laivastolle vuosien 1931 ja 1932 laivasto-ohjelmissa nimillä HMS Phaeton, HMS Amphion ja HMS Apollo.
Suunnittelu

Alukset poikkesivat kooltaan hieman Leander-luokan aluksista, ja selkein ulkoinen eroavaisuus oli kaksoissavuhormit, jotka mahdollistivat katapultin sijoittamisen hormien väliin.
Alusluokan propulsiojärjestelmä antoi saman tehon kuin Leander-luokan aluksilla, mutta kattiloiden lukumäärä oli laskettu neljään ja kattilahuoneet kahteen. Tämä aiheutti konehuoneiden vaatiman tilan venyttämisen ja siten panssarivyön kasvattamisen, mikä kompensoi suurelta osin kahden kattilan poiston aiheuttaman massan. Samoin painopisteen nostaminen pakotti kasvattamaan aluksen leveyttä jalan ja kahdeksan tuumaa, jotta vakaus säilyisi.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMAS Sydney | Swan Hunter, Birkenhead | 8. heinäkuuta 1933 | 22. syyskuuta 1934 | 24. syyskuuta 1935 | upotettu 19. marraskuuta 1941 |
| HMAS Perth | Portsmouthin telakka | 26. kesäkuuta 1933 | 27. heinäkuuta 1934 | 6. heinäkuuta 1936 | upotettu 1. maaliskuuta 1942 |
| HMAS Hobart | Devonportin telakka | 15. elokuuta 1933 | 9. lokakuuta 1934 | 13. tammikuuta 1936 | romutettu 1962 |
Aiheesta muualla

Cannon, Peter: Rebuilding the Australian Cruiser Squadron 1930-1939. Conway's Warship, 2013, XXXV. vsk, s. 8-29.  Lontoo:  Conway Publishing. ISBN 978-1-84486-205-4  (englanniksi)
Perth-luokan risteilijät
HMAS Perth (1934)

| HMAS Perth |
| --- | --- |
 HMAS Perth 1940

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Portsmouthin telakka
Kölinlasku:  26. kesäkuuta 1933
Laskettu vesille:  27. heinäkuuta 1934
Palveluskäyttöön:  15. kesäkuuta 1936
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 1. maaliskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 830 t (standardi)
Pituus:  169 m (vesiraja)
Leveys:  17,27 m
Syväys:  4,78 m
Koneteho:  72 000 shp (53,7 MW)
Nopeus:  32,5 solmua
Miehistöä:  646, joista 35 upseeria 681 uppoamishetkellä
Aseistus
Aseistus:  8 × BL 6″ (150 mm) Mk XXIII -tykkiä kaksiputkisissa Mk XXI -torneissa 8 × QF 4″ (100 mm) Mk XVI -ilmatorjuntatykkiä 3 × nelipiippuista Vickers .50″ Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä 8 × 21″ torpedoputkea
HMAS Perth (viirinumero D29) oli Australian kuninkaallisen laivaston Perth-luokan kevyt risteilijä. Alus oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Amphion, jonka Australian hallitus osti 1939.
Valmistus

Britannian kuninkaallinen laivasto tilasi aluksen Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 26. kesäkuuta 1933. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1934 nimellä HMS Amphion ja otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1936.
Palvelus

Alus oli 3. lokakuuta 1936 alkaen Afrikan aseman lippulaivana Kapkaupungissa, kunnes se palasi lokakuussa 1938 Portsmouthiin modernisoitavaksi. Australian hallitus osti sen korvaamaan vanhentuneen HMAS Adelaiden, joka lähti vastaanottamaan uutta alusta. Alus otettiin palvelukseen Australian laivastossa palatessaan miehitettynä Adelaiden miehistöllä.
Elokuussa 1939 alus vieraili maailmankiertueellaan New Yorkissa, mistä sen piti jatkaa matkaansa edelleen Australiaan. Toisen maailmansodan alkaessa alus määrättiin suojaamaan öljyvarantoja Länsi-Intian asemalle, missä se oli maaliskuuhun 1940 lukuun ottamatta yhtä partiomatkaa Panaman kanavan kautta Tyynellemerelle. Alus ankkuroitui 31. maaliskuuta Garden-saarille, jossa sille tehtiin lyhyt huolto ennen saattueen suojaamista Lähi-itään. Perth oli kesäkuusta marraskuuhun Australian laivueen lippulaivana.
Suojattuaan joulukuussa saattueen US7 Suezille, alus jatkoi matkaansa Aleksandriaan, jossa se liitettiin Välimeren laivaston 7. risteilijäviirikköön. Pian saavuttuaan alus vaurioitui Maltalla lähelle pudonneista pommeista. Perth oli vähäisessä roolissa Matapanin taistelussa ennen osallistumistaan huhtikuussa 1941 Kreetan evakuointiin, jossa alus vaurioitui 22. toukokuuta viereen osuneesta pommista ja 30. toukokuuta osumasta kattilahuoneeseen. Palatessaan korjausten jälkeen palvelukseen alus osallistui Vichyn Ranskan hallinnoiman Syyrian vastaisiin sotatoimiin, mistä HMAS Hobart vapautti sen 15. heinäkuuta. Operaatiosta vapauduttuaan alus aloitti 18. heinäkuuta matkansa Australiaan.
Alus saapui 12. elokuuta Sydneyyn. Se siirrettiin modernisoitavaksi Cockatoo Islandin telakalle, mistä alus palasi 22. marraskuuta 1941 palvelukseen. Se lähti 14. helmikuuta 1942 Jaavanmerelle. Alus saapui 24. helmikuuta Surabayaan kuninkaallisen laivaston risteilijän HMS Exeterin, Alankomaiden laivaston risteilijän Hr. Ms. Javan sekä hävittäjien HMS Electra, HMS Jupiteri ja HMS Encounter kanssa. Alus liittyi 27. helmikuuta osastoon ABDA:n risteilijöitä ja hävittäjiä, joita komensi alankomaalainen kontra-amiraali Karel Doorman lippulaivanaan Hr. Ms. De Ruyter. Osasto lähti Surabayasta kohdatakseen Makassarin salmea lähestyvän keisarillisen Japanin laivaston saattueen.
Perth oli ainoa Jaavanmeren taistelusta 27.–28. helmikuuta selvinnyt risteilijä. Alus määrättiin Yhdysvaltain laivaston risteilijä USS Houstonin kanssa purjehtimaan Tandjong Priokiin, josta ne määrättiin edelleen Sundasalmen kautta Tjilatjapiin. Sundasalmessa alukset osuivat japanilaisten maihinnousuoperaatioon Banten Bayssa, mistä seurasi sekava taistelu. Alukseen osui 1. maaliskuuta Sundasalmen taistelussa Japanin laivaston hävittäjän laukaisema torpedo, jolloin se upposi vieden mukanaan 350 miehistönjäsentä sekä kolme siviiliä. Pelastuneet joutuivat sotavankeuteen, jossa heistä menehtyi 106.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMAS Perth (1934) Wikimedia Commonsissa
Australian laivaston sivusto – HMAS Perth (englanniksi)
Cannon, Peter: Rebuilding the Australian Cruiser Squadron 1930-1939. Conway's Warship, 2013, XXXV. vsk, s. 8-29.  Lontoo:  Conway Publishing. ISBN 978-1-84486-205-4  (englanniksi)
Perth-luokan risteilijät
Perintöesine

Azteekkitemppelin malli ajalta 300 eaa.-500 jaa. Tällaiset vuosisatojen ajan sukupolvelta toiselle säilyneet perintöesineet ovat korvaamattoman arvokkaita muinaisten kulttuurien tutkimuksessa.
Sukukalleutena peritty hopeinen lautasliinan rengas.
Intialainen perintökalleutena säilynyt rituaalimatto 1700-1800-lukujen taitteesta.
Harvinainen kolmen dollarin seteli vuodelta 1833 on säilynyt perintöesineenä.
Sotaherrat Sun Jian ja Yuan Shao riitelevät perintöesineestä, Kiinan keisarillisesta sinetistä 100-luvulla.
Perintöesine (arkisessa kielenkäytössä myös perintökalu tai perintökalleus) voi olla suvulle tärkeä esine, joka periytyy sukupolvelta toiselle. Esineen tunnearvo on yleensä keskeisemmässä osassa kuin fyysinen arvo, joskin perintöesineet ovat joskus myös fyysisesti arvokkaita. Ne saattavat olla myös harvinaisia tai jopa ainutlaatuisia. Perintöesineille on tyypillistä, että niihin liittyy tarinoita, joissa aiemmat omistajat ovat mukana. Erilaiset asiantuntijat, kuten huutokaupat tarjoavat asiakkaille perintöesineistön arviointeja.
Perintö ja esine

Perintöesineeseen liitetty status ei ole pelkästään sen taloudellisessa ja käytännöllisessä arvossa, vaan siihen liittyvän perinteen jatkumossa. Perintöesine on lahjan kaltainen esine, mutta se eroaa tavallisesta lahjasta lainanomaisuuden vuoksi. Perintöesineen omistava henkilö on perinyt sen aiemmalta omistajalta ja luovuttaa sen toiselle olettaen, että saaja pitää yllä perinnettä lahjoittamalla esineen myös itse aikanaan toiselle. Perinteen jatkumon vuoksi saajan tulee olla perinteen arvoinen vastaanottaessaan esineen, ja hänen tulee vastaavasti lahjoittaa se perinteen arvoiselle henkilölle. Sukukalleuden kyseenollessa vanhempi voi luovuttaa perintökalleuden lapselleen. Sukukalleutta, kuten sormusta, voidaan käyttää symbolisesti liittämään sukuun uusi henkilö esim. avioliiton kautta.
Perintöesineet saattavat olla esimerkiksi sotamuistoja tai matkamuistoja ajalta, jolloin matkustaminen ei ollut yleistä, tai ne on valmistettu varta vasten jollekin esivanhemmista jonkin merkittävän tapahtuman johdosta. Toisinaan perintöesineet saattavat olla myös esivanhempien valmistamia. Perintöesineen myynti tai pois antaminen katsotaan joskus loukkaavaksi käytökseksi sukua kohtaan ja niin tekevää kohtaan saatetaan olla katkeria pitkään, vaikka myynti tapahtuisi äärimmäisessä rahapulassa. Perintöesineet saattavat aiheuttaa kiistaa myös perinnönjaossa. Testamenttiaan laativa voi ottaa tämän etukäteen huomioon ja hinnoittaa perintöesineistönsä, jolloin jaettaville esineille voidaan laskea muun perinnön tavoin rahallinen arvo.
Myyntiä kuitenkin harrastetaan paljon ja perintöesineet ovat tärkeitä huutokaupoille. Ostamista ja myymistä harjoittajat yrittäjät, kuten antikvariaatit, ja yksittäisiä sukunsa perintöesineitä myyvät satunnaisasiakkaat ovat huutokauppojen kaksi tärkeintä toimittajaryhmää. Huutokaupat tarjoavat yleensä paremman hinnan yrittäjille, koska ne eivät koe tarvetta ylläpitää asiakassuhdetta satunnaisasiakkaiden kanssa.
Perintöesineitä entisöidään sekä harrastuksena että ammattimaisesti. Entisöinnin kohteena ovat erityisesti suvussa säilyneet huonekalut, joilla on tunnearvoa ja myös käyttöarvoa, sillä vanhaan aikaan huonekalut rakennettiin lujiksi ja kestämään pitkään.
Historialliselta tai taiteelliselta arvoltaan korkea-arvoisista perintöesineistä voi myös tulla osa kansallista kulttuuriperintöä. Suomessa museovirasto pyrkii vaalimaan kulttuuriperinnöltään arvokkaiksi katsottuja esineitä, mutta niitä kuitenkin katoaa ulkomaille lahjoina sekä myyntiesineinä. Jos esimerkiksi taideteollista esinettä on valmistettu vain rajoitettu sarja ja se on yli 50 vuotta vanha, aarteella ei lain mukaan ole asiaa ulkomaille ilman lupaa vaikka se olisi yksityishenkilön omistama. Museovirasto ja tulli pyrkivät estämään arvokkaiksi katsottujen esineiden viennin ulkomaille, mutta laitokset uskovat, että vain murto-osa arvokkaiden esineiden viennistä tulee heidän tietoonsa.
Kulttuurissa

TV-formaatissa, jota edustavat esimerkiksi yhdysvaltalainen Antiques Roadshow, brittiläinen Cash in the Attic ja suomalainen Antiikkia, antiikkia kiertävä antiikkiasiantuntija arvioi yleensä tavallisista ihmisistä koostuvien vierailijoiden tuomien esineiden, yleensä perintöesineiden rahallista arvoa. Ohjelman kiinnostavuus perustuu dynamiikkaan, jossa vierailijan esineeseen kohdistama tunnearvo ja antiikkimarkkinoiden rahallinen arvo kohtaavat. Yleensä rahallinen arvo on vierailijan oletusta  pienempi, mutta vastineeksi asiantuntija voi kertoa esineen historiasta tietoja, jota sen haltijalla ei aiemmin ollut. Toisaalta joskus esineen omistajan antama tieto esineen taustasta saattaa kohottaa myös sen rahallista arvoa ja historiallista kiinnostavuutta.
Kulttuurissa > Beowulf

Muinaisenglantilaisessa sankarirunossa Beowulfissa perintöesine on tärkeässä roolissa. Ylimykset käyttävät perimiään miekkoja vallanperinnöllisenä symbolina tai tärkeiden liittolaisten statuksen kohottamiseen. Beowulf ottaa vastaan arvokkaan miekan Unferthilta ja tavan mukaan osoittaa kunniaa myös antajalle luovuttamalla hänelle oman miekkansa, jonka arvoa hän korostaa kertomalla kyseessä olevan sukukalleuden:
»Ja sinulle Unferth, laajasti tunnetulle miehelle, luovutettakoot sinulle vanha sukukalleus; kaunis, kovateräinen, aaltokuvioitu miekka.» 
(Beowulf )
Myöhemmin Beowulfin setä, lordi Hygelac luovuttaa Hrethelin miekan Beowulfille ja tekee hänestä "valitun" Hrethelin jälkeläisten joukosta:
»Sotureiden suojelija ja rohkea kuningas taistelussa tuotatti paikalle Hrethelin sukukalleuden, kullalla koristellun; ei yhdelläkään göötillä ollut hienompaa aarretta miekan muodossa; hän laittoi sen Beowulfin syliin ja antoi tälle seitsemäntuhatta (hideä maata), salin ja ruhtinaan valtaistuimen.» 
(Beowulf )
Miekan terä kuitenkin katkeaa taistelussa lohikäärmettä vastaan, ja sen kantaja Beowulf haavoittuu kuolettavasti, pohtien oliko kyseessä todella Hrethelin sukukalleus, vai jokin toinen miekka.
Perintöesine Englannin oikeudessa

Englannin oikeushistoriassa esiintyy perityn esineen käsite (engl. heirloom). Perintöesineen omistajalla oli oikeus luovuttaa se toiselle elinaikanaan, mutta hän ei voinut määrätä testamentilla sen siirtämisestä kuolinpesän ulkopuolelle. Jos esineen omistaja kuoli ilman testamenttia, perintöesine siirtyi hänen perillisilleen. Jos omistaja oli määrännyt testamentissa kiinteästä omaisuudestaan, esine siirtyi omaisuuden mukana testamentin saajalle.
Sanalle kehittyi myöhemmin myös toinen merkitys, jolloin sillä voitiin tarkoittaa niitä irtaimia esineitä (kuten huonekaluja tai maalauksia), jotka oli asetettu trustin laillisten omistajien hallintaan siihen saakka, kunnes edunsaajalla oli oikeus saada omistukseensa niin kutsuttu perimysmaa (engl. settled land).
Yksi hiljattain julkisuutta saavuttanut kiista Britanniassa sai alkunsa, kun nainen huutokauppasi rihkamana pitämänsä vaasin. Esine osoittautui satojen tuhansien puntien arvoiseksi ja se oli aikanaan kuulunut Kiinan keisarin palatsin omaisuuteen. Naisen ex-anoppi nosti oikeuskiistan väittäen vaasin kuuluvan hänelle, koska hänen mukaansa ex-miniä menetti oikeutensa perintöesineeseen poikansa avioliiton purkautuessa. Oikeus päätti kantajan hyväksi ja nainen menetti koko omaisuutensa sekä korvauksiin että oikeuskuluihin.
Aiheesta muualla

: Ripsu Hongisto-Salmi  (Pro Gradu): Huutokauppaesine – muistoja, merkityksiä ja arvoja Helsingin yliopisto.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Heirloom
Käännös suomeksi
Länsi-Suomen Herännäislehti

| Länsi-Suomen Herännäislehti |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Julkaisija:  Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys
ISSN:  ISSN 0355-8576
Perustettu:  1911
Päätoimittaja:  Timo Laato
Sitoutuneisuus:  rukoilevaisuus
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  11 kertaa vuodessa
Aiheesta muualla
Länsi-Suomen Herännäislehti
Länsi-Suomen Herännäislehti on Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistyksen julkaisema 11 kertaa vuodessa ilmestyvä lehti. Se on perustettu vuonna 1911. Vuonna 1976 lehden levikki oli 2700.
Aiheesta muualla

Lehden kotisivut, joilta luettavissa kolmen viimeisimmän lehden pääkirjoitus.
Lehden varhaisia numeroita (vuodet 1911-1916 sekä vuodet 1934-1939) luettavissa Kansalliskirjaston digitaaliaineistossa
Länsi-Suomi (Pori)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Länsi-Suomi oli Porissa vuosina 1877–1879 ilmestynyt sanomalehti.
Björneborgs Tidningin julkaisija Theodor Tigerstedt perusti lehden suomenmielisen Satakunnan vaihtoehdoksi. Aluksi kerran ja vuodesta 1878 lähtien kahdesti viikossa ilmestynyt Länsi-Suomi oli linjaltaan kilpailijaansa paikallisempi ja epäpoliittisempi. Päätoimittajina työskentelivät F. V. Finnberg (1877–1878) ja Edv. Selin (1878–1879). Vaatimattomasti menestynyt lehti lopetettiin Tigerstedtin muutettua Hämeenlinnaan.
Aiheesta muualla

Länsi-Suomi digitoituna kansalliskirjastossa
Perseo l’invincibile

| Perseo l’invincibile> El valle de los hombres de piedra |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Alberto De Martino
Käsikirjoittaja:  Mario Guerra, Ernesto Gastaldi, Luciano Martino, Vittorio Vighi
Tuottaja:  Emo Bistolfi
Säveltäjä:  Carlo Franci
Kuvaaja:  Dario Di Palma, Eloy Mella
Leikkaaja:  Otello Colangeli
Tuotantosuunnittelija:  Franco Lolli Jaime Perez Cubero
Lavastaja:  Franco Lolli
Pääosat:  Richard Harrison, Anna Ranalli, Arturo Dominici
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Espanja
Tuotantoyhtiö:  Cineproduzione Emo Bistolfi, Copercines
Ensi-ilta:  7. helmikuuta 1963 (Italia)
Kesto:  90 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  203 883 648 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perseo l’invincibile (”Voittamaton Perseus”; esp. El valle de los hombres de piedra, ”Kivimiesten laakso”) on vuonna 1963 valmistunut italialais-espanjalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alberto De Martino. Sen sankaria Perseusta esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison.
Juoni

Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomukseen Medusa-hirviön surmanneesta Perseuksesta. Argosin saartaman Serifosin kuningaskunnan ainoa suora kauppareitti merelle johtaa lohikäärmeen ja ihmiset kiveksi muuttavan Medusan asuttaman laakson kautta. Argosin kuningas Akrisios tarjoaa läpikukua maansa kautta, jos Serifosin kuninkaan tytär Andromeda menee naimisiin hänen poikansa Galenorin kanssa. Argosin kuningatar Danae, jonka edellisen miehen Akrisios on murhannut, ennustaa hänen kadonneen poikansa surmaavan Galenorin.
Andromedaa tavoitteleva Galenor törmää paikalliseen kalastajaan Perseukseen, joka voittaa hänet kaksintaistelussa. Sen aikana Perseuksen olkapäästä paljastunut merkki osoittaa hänet Danaen pojaksi. Galenor kaappaa Andromedan, mutta Perseus pelastaa hänet ja saa tiedon syntyperästään. Maiden välisen sodan aikana Perseus surmaa Medusan ja vapauttaa tämän kiveksi muuttamat sotilaat, jotka auttavat Serifosin voittoon.