stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sahan tasavalta
Hallinto ja politiikka > Vallan kolmijako

Sahan tasavallan perustuslaki hyväksyttiin 4. huhtikuuta 1992. Poliittisen vallan käyttö Sahassa perustuu lainsäädännöllisen, toimeenpanevan ja oikeudellisen vallan eroon ja keskinäiseen tasapainoon. Valtio käyttää valtaansa demokratian periaatteiden, sosiaalisen tasa-arvon, ihmisoikeussopimusten ja kansallisten arvojen periaatteiden mukaan. Sahan tasavallan ylimmät viranomaiset ovat Sahan presidentti yhteistoiminnassa varapresidentin kanssa, ylintä toimeenpanovaltaa käyttävä hallitus, ylintä lainsäädännöllistä valtaa käyttävä parlamentti, Il Tumen ja ylintä oikeudellista valtaa käyttävä Perustuslaillinen tuomioistuin.
Sahan valtion päämies on Sahan presidentti, jonka virkakausi on viisi vuotta. Nykyinen presidentti on Aisen Nikolajev. Hänet valittiin presidentiksi toukokuussa 2018. Ennen vuotta 2007 presidentti valittiin suoralla kansanvaalilla. Presidentti johtaa hallitusta. Varapresidenttinä toimii pääministeri, jonka lisäksi hallituksessa on 16 ministeriä. Lisäksi on kahdeksan kansallista komiteaa, jotka hoitavat talous, sosiaali ja muita tehtäviä.
Ylintä lainsäädäntä valtaa Sahassa käyttää kaksikamarinen parlamentti, Il Tumen. Ylemmässä kamarissa on 35 edustajaa, yksi jokaisesta 33 uluusista ja kahdelta kaupunkialueelta. Alemman kamarin edustajat valitaan 24 vaalipiiristä. Parlamentin puhemiehenä toimii Njurgun Timofejev.
Hallinto ja politiikka > Alue- ja paikallishallinto

Sahan tasavallan kartta
Aluehallintoa varten Saha on jaettu 33 uluusiin ja kahteen kaupunkialueeseen, joilla on omat hallintoviranomaisensa. Paikallishallintoa varten alueelliset yksiköt on jaettu kaikkiaan 404 paikallishallinnolliseen yksikköön, jotka ovat joko kaupunkeja, taajamia tai kyläalueita. Vuodesta 2006 lähtien myös kaikilla näillä paikallishallinnon yksiköillä on ollut omat paikallisviranomaisensa.
Sahan tasavallan uluusit ja kaupunkialueet:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. Namin uluus   2. Uus-Aldanin uluus   3. Taattan uluus   4. Tšuraptšyn uluus   5. Meŋe-Ĥaŋalasin uluus   6. Jakutskin kaupunkialue   7. Ĥaŋalasin uluus   8. Amman uluus   9. Gornajin uluus   10. Ölüöĥümen uluus   11. Nerjungrin kaupunkialue   12. Aldanin uluus   |  13. Uus-Maajan uluus   14. Tompon uluus   15. Öjmököönin uluus   16. Muoman uluus   17. Üöhee Ĥalyman uluus   18. Orto Ĥalyman uluus   19. Allaraa Ĥalyman uluus   20. Allajyaĥan uluus   21. Abyjin uluus   22. Usujaanan uluus   23. Verĥojanskajin uluus   24. Kebeejin uluus   |  25. Ebeen-Bytantajin uluus   26. Buluŋin uluus   27. Edjigeenin uluus   28. Bülüün uluus   29. Üöhee Bülüün uluus   30. Njurban uluus   31. Suntaarin uluus   32. Lenskejin uluus   33. Mirnejin uluus   34. Ölöönin uluus   35. Anaabyrin uluus   |
Hallinto ja politiikka > Ulkopolitiikka

Suhteita ulkovaltoihin ja niiden hallintoalueisiin on alettu luoda Sahan suvereenisuusjulistuksen jälkeen. Sahan tasavallan Ulkoministeriö perustettiin 19. tammikuuta 1992 ja ensimmäiseksi ulkoministeriksi nimitettiin presidentin esityksestä V. P. Artamonov.
Tämän jälkeen Sahan tasavalta on solminut kauppaa-, kulttuuria- ja tiedettä koskevia yhteistyösopimuksia lähialueiden, kuten eräiden Kiinan ja Japanin alueiden sekä Alaskan kanssa, sekä Keski-Aasian maiden, kuten Mongolian ja Kazakstanin kanssa. Euroopan maista on suhteita luotu muun muassa Latviaan, jonka pääkaupunkiin Riikaan perustettiin Sahan kaupallinen edustusto vuonna 1992. Sahan tasavalta on osallistunut aktiivisesti Pohjoisten alueiden neuvoston toimintaan. Sahalla on oma lähetystönsä Japanissa.
Sahan tasavalta on tehnyt antoisaa yhteistyötä Unescon, Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman (UNDP), Euroopan neuvoston, Maailman terveysjärjestön (WHO), Maailman luonnonsäätiön (WWF) ynnä muiden järjestöjen kanssa. Saha on ollut Pohjoisen foorumin jäsen vuodesta 1993 lähtien ja yksi kolmesta järjestön edustustosta sijaitsee Sahan pääkaupungissa Jakutskissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sahan tasavallan virallinen verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (englanniksi)
Scott Polar Research Institute (University of Cambridge) – Republic of Sakha (Yakutia) (englanniksi)
YakutiaToday.Com (englanniksi)
Yakutiatravel.com (englanniksi) (japaniksi) (venäjäksi) (saksaksi)
Youtube.com – Sakha Republic
| n k Kaukoidän federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Vladivostok
|  Amur  Burjatia  Habarovsk  Juutalainen  Kamtšatka  Magadan  Primorje  Sahalin  Saha  Taka-Baikalia  Tšukotka  |  Amur  Burjatia  Habarovsk  Juutalainen  Kamtšatka  Magadan  Primorje  Sahalin  Saha  Taka-Baikalia  Tšukotka  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef 
Linnoitustorni 1600-luvulta Jakutskissa sijaitsevassa Pohjoisten kansojen historiallisessa museossa. Alkuperäinen torni paloi vuonna 2002, mutta siitä on rakennettu jäljennös.
Jakuuttien ASNT:n vaakuna
Udatšnajan timanttikaivos
Sahan alue jakautuu kolmeen aikavyöhykkeeseen.
Sahan korkein kohta on Pobedavuori (3 147 m)
Lenan vesistöalue käsittää yli puolet Sahan pinta-alasta.
Aldanin sivujoki Amga.
Verhojanskin ilmastodiagrammi.
Jakutskin ilmastodiagrammi.
Kolyman aluetta Koillis-Sahassa.
Udatšnajan 530 metriä syvä timanttikaivos napapiirin tuntumassa.
Kaupunkikuvaa Jakutskista
Jakutian laika-koiravaljakko
Aldanin rautatieasema.
Jakutskin lentoasemaa syyskuussa 2004.
Kulakovskin katua Jakutskissa. Jakutskin valtionyliopiston rakennuksia vasemmalla.
Sahalainen teatteri takana vasemmalla.
Roley Sandström

Roley Alarik Sandström (10. kesäkuuta 1897 Kokkola – 28. tammikuuta 1966) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli Saksassa teknillisen sotilaskoulutuksen tykistöaseeseen saanut jääkäri.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat kauppias Jakob August Alarik Sandström ja Helga Saide Adelaide Heidenberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Valentina Slastnikowin kanssa.
Opinnot

Sandström kävi viisi luokkaa Kokkolan ruotsalaista yhteiskoulua ja suoritti Tykistön ampumakoulun vuonna 1923.
Jääkärikausi

Sandström liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. joulukuuta 1915. Hän kumminkin pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, Ekkau-Kekkaun taisteluun ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän osallistui Mitaussa vuonna 1917 järjestetyille tykistön asemestarikursseille ja toimi sen jälkeen 11. lokakuuta – 29. joulukuuta 1917 välisen ajan virkaatekevänä asemestarina tykistön korjauspajassa Riiassa ja 29. joulukuuta 1917 – 18. tammikuuta 1918 välisen ajan väliaikaisena korjauspajan johtajana.
Suomen sisällissota

Sandström saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 Vaasaan, josta hänet määrättiin sisällissotaa käyvään Valkoiseen armeijaan jaosjohtajaksi Jääkäritykistön 2. jääkäripatteriin ja otti osaa taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalle ja Lempäälässä sekä Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin päälliköksi Jääkäritykistöprikaatin 4. jääkäripatteriin ja otti osaa taisteluihin Kämärällä kylässä ja Hotakassa sekä yleensäkin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sandström määrättiin sisällissodan jälkeen 20. kesäkuuta 1918 alkaen Suomen tykistökoulun aseupseeriksi ja 28. elokuuta 1918 alkaen Lappeenrannan väliaikaisen tykistövarikon ja korjauspajan päälliköksi. Hänet siirrettiin 11. marraskuuta 1918 aseupseeriksi Kenttätykistörykmentti 1:een, missä hänet nimitettiin 9. syyskuuta 1919 alkaen 5. patterin päälliköksi ja 22. lokakuuta 1919 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Hänet komennettiin 15. kesäkuuta 1921 Rannikkotykistörykmentti 1:een tutustumaan rannikkotykistöön ja siirrettiin 21. syyskuuta 1921 Turun erillisen patteriston 2. patteriin ja 21. huhtikuuta 1922 alkaen 1. patterin päälliköksi sekä nimitettiin 7. syyskuuta 1926 patteriston adjutantiksi. Rannikkotykistörykmentistä hänet komennettiin 29. kesäkuuta 1927 Meripuolustuksen esikuntaan, missä hänet sijoitettiin hydrografiselle osastolle. Armeijasta Sandström erosi 9. kesäkuuta 1928. Sandströmillä oli omien virkojensa ohella myös komennustehtäviä muun muassa hän oli komennettuna vuonna 1920 Yleisesikuntaan kartoittamaan Helsingin maalinnoituksia ja vuonna 1921 hänet komennettiin Aseseppäkoulun I jaoston päälliköksi sekä vuonna 1926 oli johtamassa Örön-Hangon välisen uuden reitin trallaamista.
Sandström harjoitti patenttiasiamiehen tointa Helsingissä vuosina 1928–1929 ja 1931–1936 ja toimi Carbo varasto-nimisen teknokemiallisen tehtaan johtajana vuosina 1936–1937, jonka jälkeen hän toimi yksityisenä liikemiehenä, kunnes vuonna 1937 hän siirtyi Oy Hartsiteollisuus Ab:n palvelukseen ja työskenteli yrityksessä vuoteen 1942 saakka.
Jatkosota

Sandström osallistui jatkosotaan valmistamalla puristintyökaluja kaasunsuojeluvarikolle vuosina 1942–1943, jonka jälkeen hän toimi Vihtavuori Oy:n ja Kaasunsuojeluvarikko 1:n välisenä neuvottelevana työkalu- ja bakeliittiasiantuntijana vuoteen 1944 saakka. Sotien jälkeen hän jatkoi yksityisenä liikemiehenä vuoteen 1947 saakka, jolloin siirtyi myyntitehtäviin Sollberg - Polttoaine Oy:n palvelukseen Vaasaan ja työskenteli yrityksessä vuoteen 1949 saakka. Vuonna 1949 hän siirtyi tarkastajaksi ja teknilliseksi asiantuntijaksi Vakuutusyhtiö Wellamolle Vaasaan. Hänet haudattiin Kokkolaan.
Luottamustoimet

Sandström toimi Turun erillisen patteriston kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1922 ja Rannikkopuolustuksen kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1922 sekä Suomen patenttiasiamiesliiton johtokunnan jäsenenä vuosina 1933 - 1936. Hän toimi Turun Erillisen Patteriston kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1922 ja Rannikkopuolustuksen jäsenenä vuonna 1922 sekä Suomen patenttiasiamiesliiton johtokunnan jäsenenä vuosina 1933–1936.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 20. huhtikuuta 1916  Gruppenführer 31. toukokuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 4. elokuuta 1919  Majuri 9. kesäkuuta 1928 |      |  Vapaudenristi 4. lk. miekan kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Tampereen valtauksen muistomitali  Preussin 2. lk. Rautaristi   Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ruotsin Miekkaritarikunnan 1. lk. kunniamerkki |
Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916.
Linnalan kauppakoulu

Linnalan kauppakoulu, vuosina 1905–1939 Viipurissa toiminut yksityinen kauppakoulu, on yksi sotia edeltävän ajan pitkäikäisimmistä yksityisistä kauppakouluista. Koulun nimenä oli aluksi Viipurin kauppakoulu; alkuaikoina koululla on saattanut olla haaraosastoja Käkisalmessa, Lappeenrannassa ja Savonlinnassa. Koulun perustaja ja pitkäaikainen johtaja Lars Ivar Öhmann (16. huhtikuuta 1877 Juustila - 13. toukokuuta 1938 Viipuri)  muutti vuoden 1909 lopussa nimensä Lauri Ivar Linnalaksi, minkä jälkeen koulun nimeksi vakiintui Linnalan kauppakoulu vuoteen 1925 mennessä.  L.I. Linnala toimi myös kirjanpidon tuntiopettajana Viipurin reaalilyseossa vuosina 1909 – 1914. Vuoden 1920 alusta lähtien hän otti uudelleen käyttöön alkuperäisen nimensä Lars Ivar Öhmann.lähde tarkemmin?
Koulun toimitilat sijaitsivat aluksi Brahenkatu 16:ssa, myöhemmin Maununkatu 11:ssä.  Ilmoituksista voi päätellä, että koulussa järjestettiin parista kuukaudesta puoleen vuoteen kestäviä kursseja sekä päivä- että iltaopetuksena.
On epäselvää, mitä Linnalan kauppakoulun arkistolle tapahtui sotien jälkeen. Arkistolaitoksen kokoelmista tai Leningradin Oblastin valtiollisessa arkistossa Viipurissa säilytettävien asiakirjojen luetteloista Linnalan kauppakoulun arkistoa ei löydy.
Linnalan kauppakoulun käyneitä ovat mm. Henrik Berkán ja kirjailija Terttu Eskelinen (o.s. Elo). Kevään 1926 kurssin oppilaista ja opettajista on valokuva eräässä sukukirjassa.
Rosa Liksom

| Rosa Liksom |
| --- | --- |
 Rosa Liksom Taiteiden yössä Helsingissä elokuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1958 (ikä 67) Ylitornio
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, taidemaalari
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Yhden yön pysäkki (1985)
Palkinnot
 J. H. Erkon palkinto 1985 Valtion kirjallisuuspalkinto 1987 Finlandia-palkinto 2011 
Aiheesta muualla
www.rosaliksom.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Rosa Liksom 2012
Rosa Liksom (oik. Anni Ylävaara, s. 7. tammikuuta 1958 Ylitornio) on suomalainen kirjailija ja kuvataiteilija. Liksom on opiskellut antropologiaa ja yhteiskuntatieteitä Helsingissä, Kööpenhaminassa ja Moskovassa. Hänen teoksiaan on käännetty kymmenille kielille. Novellikokoelmien ja romaanien lisäksi Liksom on tehnyt sarjakuvia, maalauksia, elokuvia, näytelmiä ja lastenkirjoja.
Tunnustukset ja palkinnot

Liksom voitti Finlandia-palkinnon teoksestaan Hytti nro 6 vuonna 2011. Teos oli syksyllä 2013 ehdokkaana ranskalaisen Prix Médicis étranger -kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Vuonna 2013 Liksomille myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
J. H. Erkon palkinto (1985)
Weilin+Göösin kirjailijapalkinto (1986)
Kalevi Jäntin palkinto (1987)
Lapin läänin taidepalkinto (1987)
EBU:n elokuvakäsikirjoituspalkinto (1987)
valtion kirjallisuuspalkinto (1987 ja 1992)
Kiila-palkinto (1991)
valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha (1996 ja 2002)
WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto (2006)
Finlandia-palkinto (2011)
Pro Finlandia -mitali (2013)
Kiila-palkinto (2016)
Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto (2020)
Veijo Meri -palkinto (2021)
romaani Väylä oli 2021 ehdokkaana Finlandia-palkinnon saajaksi
taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta
Aleksis Kiven palkinto 2023
Teokset

Yhden yön pysäkki. Novelleja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1985.  ISBN 951-35-3108-2
Unohdettu vartti.  Espoo:  Weilin+Göös, 1986.  ISBN 951-35-3930-X
Väliasema Gagarin.  Espoo:  Weilin+Göös, 1987.  ISBN 951-35-4162-2
Go Moskova go.  (Teksti: Rosa Liksom. Kuvat: Jukka Uotila)  Helsinki:  Tammi, 1988.  ISBN 951-30-8926-6
Tyhjän tien paratiisit.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15998-0
Roskaa.  (Sarjakuvakirja)  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17412-2
BamaLama.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-19070-5
Kreisland.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20490-0
Värityskirja.  (Sarjakuvakirja)  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-23160-6
Perhe.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-0-25010-4
Jepata Nastan lentomatka.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1931-9
Reitari.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27272-8
Liksom, Rosa & Kautto, Risto: Finlandia.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30368-2
Maa.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-30802-1
Jepata Nasta pohjoisnavalla.  (Kuvittanut Charles Fréger)  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4136-3
Hytti nro 6.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38274-5
Väliaikainen.  Helsinki:  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-1096-3
Burka.  Helsinki:  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-1127-4
Everstinna.  Helsinki:  Like, 2017.  ISBN 978-952-01-1656-9
Väylä. Like, 2021. ISBN 978-951-1-39955-1
Kirjallisuutta

Eskola, Katarina (toim.): Nainen, mies ja fileerausveitsi: Miten Rosa Liksomia luetaan?  (Nykykulttuurin tutkimusyksikön julkaisuja, 49)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1996.  ISSN 0782-8632  ISBN 951-34-0753-5
Jonni Roos: Rosa Liksom – Niinku taidetta. Like, 2020. ISBN 978-951-1-35534-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rosa Liksom Wikimedia Commonsissa
Rosa Liksomin kotisivut
Rosa Liksom Kirjasampo.fi:ssä
WSOY Rosa Liksomin kirjailijasivu kirja.fi
Rosa Liksom Valtion taidemuseon kokoelmissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Sekatyöläinen Rosa Liksom Yle Elävä arkisto 8.2.1987)
Rosa Liksomin Hytti nro 6 kertoo yksinäisyydestä, ystävyydestä ja Venäjästä  Yle Elävä arkisto 2.12.2011
Rosa Liksom Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
Rosa Liksom 375 humanistia -sivustolla 3.5.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Rosa Liksom Ylen Ammatti: Kirjailija -sarjan dokumenttivideo vuodelta 2020. 58 min
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  Photographers' Identities  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Liikennemerkki

Stop-merkki
Liikennemerkit ovat tieliikenteen ohjauslaitteita. Suomessa käytettävät liikennemerkit määritellään tieliikenneasetuksessa (sekä maastoliikenneasetuksessa) ja ne ovat eurooppalaisen käytännön mukaisia.
Yleistä

Liikennemerkeillä annetaan tienkäyttäjille tärkeitä tietoja edessä olevasta liikennetilanteesta. Liikennemerkit jaetaan käyttötarkoituksensa mukaan seitsemään pääryhmään:
varoitusmerkit
kielto- ja rajoitusmerkit
etuajo-oikeus- ja väistämismerkit
määräysmerkit
ohjemerkit
opastusmerkit
lisäkilvet.
Liikenteenohjauslaitteita ovat erilaiset siirrettävät tieliikenteen ohjauslaitteet (esimerkiksi sulkuaidat) sekä ajoratamaalaukset eli tien pintaan tehtävät maalaukset.
Liikennemerkkien yhtenäistämiseksi tehtiin vuonna 1968 kansainvälinen yleissopimus. Yleis­sopimusta täydentää vuonna 1971 tehty eurooppalainen sopimus. Sopimukset sallivat kuitenkin eri maiden liikenne­merkkien välillä tiettyjä eroja. Niinpä esimerkiksi varoitus­merkit ovat useimmissa maissa tasa­sivuisen kolmion, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa vinoon asentoon asetetun neliön muotoisia. Useimmissa Euroopan maissa varoitus- ja kielto­merkkien värit ovat punainen, valkoinen ja musta, mutta Suomessa, Ruotsissa ja Islannissa valkoinen on korvattu keltaisella, jotta merkki olisi paremmin havaittavissa lumisessa ympäristössä. Joissakin maissa, esimerkiksi Puolassa ja Kreikassa varoitusmerkit ovat keltaisella mutta kieltomerkit valkoisella pohjalla.
Liikennemerkkien pääryhmät > Varoitusmerkit

Varoitusmerkkien tarkoituksena on varoittaa poikkeavasta liikennetilanteesta. Ne ovat Euroopassa, Afrikassa ja suuressa osassa Aasiaa pääsääntöisesti kolmion muotoisia ja ne on asetettu kanta alaspäin. Niissä on punaiset reunat ja joko valkoinen tai keltainen pohja. Merkin keskellä on useimmiten musta symboli, joka esittää mistä merkki varoittaa. Esimerkiksi Amerikassa sekä Australiassa, Thaimaassa, Japanissa ja Irlannissa varoitusmerkit ovat vinoneliön muotoisia ja väriltään kelta-mustia. Kiinassa on käytössä kolmionmuotoiset varoitusmerkit, joilla on mustat reunat ja keltainen pohja.
Joissakin maissa, missä normaalisti varoitusmerkit ovat valkoisella pohjalla, on väliaikaiset varoitusmerkit (esimerkiksi tietyö-merkki) keltaisella pohjalla.
Useimmat varoitusmerkkien symbolit ovat melko yhteneviä eri maissa, mutta poikkeuksiakin löytyy. Suomessa ja Ruotsissa on käytössä esimerkiksi hirvieläimistä ja poroista varoittava liikennemerkki ja Australiassa kenguruista varoittava merkki. Muu vaara -merkin sisällä on nykyisin yleensä huutomerkki, mutta Ruotsissa pelkkä pystypalkki, jollainen merkki oli myös Suomessa käytössä 1990-luvulle asti. Vartioimattomasta rautatien tasoristeyksestä varoittavan merkin symbolina on useimmissa Euroopan maissa höyryveturi, mutta Saksassa nykyaikainen juna.
Brittiläinen muu vaara -merkki
Venäläinen tietyö-merkki
Australialainen kenguruista varoittava merkki
Sveitsiläinen tienmutkasta varoittava merkki
Suomalainen puomittomasta rautatien tasoristeyksestä varoittava merkki
Yhdysvaltalainen tekstillinen, kapeasta sillasta varoittava merkki
Liikennemerkkien pääryhmät > Kielto- ja rajoitusmerkit

Kielto- ja rajoitusmerkit ovat lähes kaikkialla maailmassa ympyrän muotoisia, ja niissä on punaiset reunat sekä yleensä valkoinen pohja ja musta symboli, joka kuvaa mitä merkki kieltää. Symbolin tilalla voi olla numero, esimerkiksi nopeusrajoitusmerkeissä on numero joka kertoo mitä nopeutta ei saa ylittää. Suomessa, Ruotsissa ja Islannissa kielto- ja rajoitusmerkkien pohjaväri on keltainen, ja lähes kaikkialla Euroopassa pysäköinnin ja pysäyttämisen kieltävissä merkeissä on sininen pohja. Kiellettyä ajosuuntaa esittävässä merkissä on kansainvälisen käytännön mukaan punaisen ympyrän sisällä valkoinen tai keltainen vaakapalkki.
Pohjoismaissa jalankulun ja tietyillä ajoneuvoilla ajon kieltävissä merkeissä on symbolin yli kulkeva vino poikkiviiva, kun taas muualla Euroopassa merkissä on yleensä vain punaiset reunat ja keskellä symboli. Tällainen malli oli myös Suomessa käytössä 1980-luvulle asti. Yhdysvalloissa joissakin kieltomerkeissä on vain teksti, joka kertoo mikä on kielletty.
Moottoriajoneuvoilla ajon kieltävä merkki Ruotsissa
Jalankulku kielletty -merkki Itävallassa
Vasemmalle kääntymisen kieltävä merkki Portugalissa
Kielletty ajosuunta -merkki Japanissa
Ohituskieltomerkki Yhdysvalloissa
Ajoneuvon korkeusrajoitusmerkki Belgiassa
Liikennemerkkien pääryhmät > Etuajo-oikeus- ja väistämismerkit

Etuajo-oikeus- ja väistämismerkit ovat eri muotoisia, ja niiden tarkoituksena on osoittaa ajojärjestys edessä olevassa tienkohdassa tai liikennetilanteessa (eli onko tienkäyttäjällä etuajo-oikeus vai väistämisvelvollisuus). Tähän ryhmään kuuluu muun muassa kärkikolmio sekä punainen, kahdeksankulmainen STOP-merkki. Länsimaissa Stop-merkin sisällä lukee yleensä valkoisella tekstillä englannin kielen sana "STOP", mutta jossain muualla, kuten Kiinassa, pysähtymisvelvollisuutta osoittava teksti kirjoitetaan maan omalla kielellä. Joissakin maissa, kuten Britanniassa, on kärkikolmion sisällä väistämisvelvollisuutta osoittava teksti. Etuajo-oikeutettua tietä tarkoittava merkki on Euroopassa yleensä vinoneliö, joka on keskeltä keltainen ja reunoilta mustavalkoinen.
Hollantilainen kärkikolmio
Kiinalainen Stop-merkki
Etuajo-oikeutetun tien merkki Saksassa