stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pulkkilanharjun keskimmäinen saari
Maantietoa

Saari on 2,9 kilometriä pitkä, 270 metriä leveä ja sen pinta-ala on 34,7 hehtaaria . Se sijaitsee Hinttolanselän ja Asikkalanselän välissä ja kuuluu Pulkkilanharjun muodostavaan harjujaksoon. Sen koillispuolella sijaitsee Pulkkilanharjun pohjoisin saari, joka jää 140 metriä leveän Karinsalmen taakse. Saaren lounaispuolella se on rakennettu lähes yhteen Vähäsaaren kanssa, joiden välissä virtaa kapea Vähäsalmi. Saaren harjanteen korkein kohta sijaitsee Kukonkorkeella, joka kohoaa 22 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren ylittää Sysmän kirkonkylästä Vääksyyn kulkeva seututie 314. Saaressa ei ole kiinteää asutusta, mutta sille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa. Saaren eteläpäässä on ravintola, jossa on pieni näkötorni.
Luontoarvoja

Saaresta on noin puolet luonnonsuojelualuetta, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä pohjoisen Pulkkilanharjun saaren kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000 -alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Aiheesta muualla

Rantaterassi Reimari
Päijänteen kansallispuisto
Päijänne
Haapasaari
Kelvenne
Pulkkilanharju
Päijätsalo
Pancho Segura

| Pancho Segura |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1921  Guayaquil 
Tennispelaaja
Kätisyys:  oikeakätisyys
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Francisco Olegario ”Pancho” Segura (20. kesäkuuta 1921 Guayaquil, Ecuador – 19. marraskuuta 2017 Kalifornia, Yhdysvallat) oli ecuadorilaissyntyinen tennispelaaja. Hän muutti Yhdysvaltoihin 1930-luvun lopussa ja oli kummankin maan kansalainen.
Segura kuului Jack Kramerin omaelämäkerrassa julkaistulla listalla 21:n kaikkien aikojen suurimman tennispelaajan joukkoon. Hän pääsi International Tennis Hall of Fameen vuonna 1984.
Segura pääsi muun muassa Enrique Morean kanssa finaaliin Ranskan avoimissa 1946. Hän voitti myös U.S. Pron vuosina 1950–1952.
Paavo Tirkkonen

| Paavo Tirkkonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1947 Savonlinna
Kuollut: 5. elokuuta 2012 (64 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Tirri
Pelipaikka:  puolustaja
Pituus:  180 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Savonlinnan Pallokerho
Sarja:  SM-sarja
Pelinumero:  2
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1966–1971
Seurat:  1960–1983 SaPKo
Paavo Juhani Tirkkonen (2. lokakuuta 1947 Savonlinna – 5. elokuuta 2012) oli suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Tirkkosen seurana oli Savonlinnan Pallokerho. Ammatiltaan Tirkkonen on sähköasentaja.
Tirkkonen pelasi jääkiekkoa SaPKon junioreissa kaudet 1960–1962. Edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 1963 ja pelasi SaPKossa aina vuoteen 1983. Kaudet 1966–1983 Tirkkonen pelasi yhtä kautta lukuun ottamatta SaPKon kapteenina. Tirkkonen pelasi myös SaPKon neljällä SM-sarjakaudella. Tirkkonen on pelannut 42 A-maaottelua ja 12 nuorten maaottelua. Olympialaisissa hän oli mukana vuonna 1968 Grenoblessa. Maajoukkueesta Tirkkosella on myös hopeaa Jaroslavin nuorten EM-turnauksesta. Uransa jälkeen Tirkkonen ryhtyi valmentajaksi. Nykyisin SaPKo on jäädyttänyt Tirkkosen pelinumeron 2.
Tirkkonen toimi myös pelaajavalmentajana jo SaPKon pelattua SM-sarjassa. Myöhemmin Tirkkonen on toiminut SaPKon A-nuorten valmentajan sekä kakkosvalmentajana SaPKon I-divisioonassa pelanneessa edustusjoukkueessa.
Ennen jääkiekkouransa alkua Tirkkonen pelasi jalkapalloa vuodesta 1959 vuoteen 1967. Viimeiset vuodet hän pelasi SaPKon edustusjoukkueessa. Jääpalloa Tirkkonen pelasi kaudet 1960–1963.
Paavo Tirkkosen pojat Pekka Tirkkonen ja Antti Tirkkonen pelasivat jääkiekkoa SM-liigassa. Paavon veli Heikki Tirkkonen edusti Suomea alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1971 ja pelasi parhaimmillaan I-divisioonassa.
Otto Lakka

Otto Lakka (3. huhtikuuta 1888 Sippola – 9. heinäkuuta 1957 Lappeenranta) oli suomalainen kouluneuvos, pappi ja suomentaja. Hän suomensi kirkkoisä Augustinuksen omaelämäkerran Tunnustukset.
Lakan vanhemmat olivat kauppias Jonas Lakka ja Maria Henriika Kutilampi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1913 sekä suoritti teologian erotutkinnon 1927. Lakka vihittiin papiksi 1928.
Lakka toimi Savonlinnan lyseon latinan- ja kreikankielen opettajana 1915–1919 sekä Kokkolan yhteislyseossa latinan- ja suomenkielen vt. nuorempana lehtorina 1919–1920 ja vakinaisena nuorempana lehtorina 1920–1928. Hän oli Viipurin tyttölyseon uskonnon ja filosofian alkeiden vanhempana lehtorina 1927, Viipurin klassillisen lyseon latinan- ja kreikankielen lehtorina 1928–1934 ja Viipurin Talikkalan yhteiskoulun uskonnon opettajana 1928–1934. Lakka oli Kouluhallituksen oppikouluosaston kouluneuvos vuodesta 1934 alkaen ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsen vuodesta 1948 alkaen.
Lakka oli naimisissa vuodesta 1919 Olga Elisabeth Savolaisen kanssa. Heidän poikansa Yrjö-Otto Lakka (1928–2010) toimi Tampereen klassillisen lyseon ja klassillisen lukion latinan ja kreikan kielen lehtorina 1958–1991.
Suomennoksia

Augustinuksen tunnustukset ; latinasta suom. Otto Lakka. WSOY 1947
Augustinus : Tunnustukset ; latinasta suom. Otto Lakka ; suomennoksen tark. Yrjö-Otto Lakka. Kristikunnan klassikkoja 1. SLEY-kirjat, Helsinki 1981, 2. painos 2003, uusi painos Aurinko, Helsinki 2010
Pakistanintikka

| Pakistanintikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Käpytikat Dendrocopos
Laji::  assimilis
Kaksiosainen nimi
 Dendrocopos assimilis  (Blyth, 1849) 

Katso myös
   Pakistanintikka Wikispeciesissä   Pakistanintikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pakistanintikka (Dendrocopos assimilis) on aasialainen tikka. Sen elinympäristö käsittää Pakistanin Balochistanin, Sindhin ja Punjabin maakunnat sekä Kaakkois-Iranin. Lajin holotyypin kuvaili Edward Blyth Rawalpindista 1849.
Panfobia

Panfobia (myös pantofobia tai omnifobia) on tila jossa potilas kärsii määrittelemättömästä pelosta tai "kaiken pelkäämisestä". Sitä kuvataan "epämääräiseksi ja jatkuvaksi peloksi jotakin tuntematonta pahaa kohtaan".
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Panphobia
Poitevin (koira)

| Poitevin |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa rekisteröity 6
Rodun syntyaika:  1600-luku
Alkuperäinen käyttö:  suden, villisian ja kauriin metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  chien du Haut-Poitou, Haut-Poitou, sabueso poitevin
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #24
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 62–72 cm; narttu 60–70 cm
Väritys:  tricolor, valko-oranssi
Poitevin, aiemmin yläpoitounajokoira (ransk. chien du Haut-Poitou), on ranskalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Poitevin tuo ensinäkemältä mieleen ajokoiran ja vinttikoiran risteytyksen, ja sen lempinimi onkin "ranskalaisten ajokoirien vinttikoira". Se on ulkonäöllisiltä piirteiltään erityisen hienostunut, ja yhtä aikaa sekä tyylikäs, voimakas että keveästi liikehtivä. Pää on pitkä ja kapea. Kallo on melko litteä, otsapenger erittäin vähäinen. Silmät ovat suuret ja väriltään ruskeat. Korvat ovat riippuvat, keskikokoiset ja ohuet. Kuono on pitkä ja hieman kyömy, kirsu suuri ja leveä. Kaula on pitkä ja jalomuotoinen. Rintakehä on pitkä ja erittäin syvä, selkä tiivis ja hyvin lihaksikas. Alalinja on hieman kohoava. Häntä on ohut, keskipitkä ja hieman kaartuva. Karvapeite on lyhyt ja kiiltävä. Väreistä yleisempi on kolmivärinen (tricolor), joka esiintyy joko mustalla satulalla tai suurin mustin laikuin. Toinen sallittu väritys on huomattavasti harvinaisempi valko-oranssi. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 62–72 cm ja narttujen 60–70 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen

Poitevin työskentelee yleensä ajueissa. Se tunnetaan "itkevästä" haukustaan, jota kutsutaan ranskaksi termillä hurleur. Sitä käytetään suurriistan, etupäässä villisian ja kauriin, metsästykseen.
Alkuperä

Poitevin merkitsee "poitoulaista" tai "Poitousta peräisin olevaa", ja tarkemmin ottaen rotu on peräisin Poitiersin alueelta. Se on yksi Ranskan vanhimmista ajokoirista. 1600-luvun lopulla tai 1700-luvun alussa markiisi François de Larrye risteytti Ranskan kruununprinssin omistamien ajokoirien jälkeläisiä englanninhirvikoirien kanssa. Lopputuloksena oli koira, joka soveltui suden metsästykseen. Alun perin jalostuslinjoja tai ns. kantarotuja oli kolme: larrye, montemboeuf ja céris. Kaksi jälkimmäistä olivat yleensä väriltään valko-oransseja. Larrye-muunnos osoittautui metsästysominaisuuksiltaan kahta muuta paremmaksi, ja se olikin jalostuksessa kahta muuta kantarotua merkittävämpi. Koska jalostukseen oli käytetty sekä ranskalaisia että englantilaisia ajokoiria, alkoivat ranskalaiset kutsua rotua "bastardiksi" (bâtard). Kun de Larrye mestattiin giljotiinilla vuonna 1793, kuoli poitevin lähes sukupuuttoon.
1800-luvun alussa de la Besge de Montmorillonin veljekset jatkoivat jalostusta muutaman jäljelle jääneen yksilön avulla. Vuonna 1842 rabies kuitenkin tappoi valtaosan heidän koiristaan, minkä vuoksi he toivat kettukoiria Englannista rodun elvytystä varten vuonna 1844. 1800-luvun aikana jalostukseen käytettiin erityisen paljon urosta nimeltä Traveller, ja sen sanotaan olevan lähes kaikkien poitevinien esi-isä. Maailmansotien aikaan rotu oli jälleen kuolla sukupuuttoon ja myös tällä kertaa tilanne korjattiin risteytyksillä englanninkettukoirien kanssa.
FCI tunnusti rodun vuonna 1963. Vuonna 2015 Tšekistä tuotiin Suomeen ensimmäinen rodunedustaja.
Suomeen tuotu yksilö näyttelyssä.
Paleolibertarismi

Paleolibertarismi on älyllisesti tiukka libertarismin haara tai vaihtoehtoisesti libertarismin konservatiivinen haara (tai toisin päin). Paleolibertarismin käsite keksittiin ja sitä esiintyi lähinnä Yhdysvalloissa. Käsitettä ovat käyttäneet muun muassa, Lew Rockwell, Hans-Hermann Hoppe ja muut Ludwig von Mises -instituutti lähellä olevat tahot. Euroopassa käsite on tuntemattomampi. Amerikassa käsite tuli käyttöön, kun Mises-instituutin ympärille ryhmittyneet kulttuurikonservatiiviset libertaristit halusivat tehdä pesäeron poliittisia sovitteluratkaisuja hakevaan pragmaattiseen Cato-instituuttiin, henkilökohtaisia vapauksia ja vähemmistöjen oikeuksia taloudellisen vapauden kustannuksella painottaviin vasemmistolibertaristeihin (ks. ACLU) ja epäpoliittisiin elämäntapalibertaristeihin eli niin sanottuihin libertiineihin.
Paleolibertarismin käsitettä käyttävät lähinnä paleolibertaristit itse. Libertarismin sisällä he erottelevat itsensä niin sanotusta neolibertarismista eli uuslibertarismista, jonka edustajiksi he katsovat muun muassa Virginia Postrelin, David Friedmanin, Milton Friedmanin ja Cato-instituutin johtajan William Niskasen. Jälkimmäiset kuitenkin kutsuvat itseään libertaristeiksi, ilman etuliitteitä. Nykyisin myös monet entiset paleolibertaarit kuten Lew Rockwell ovat luopuneet termistä ja kutsuvat itseään vain libertaareiksi.
Paleolibertarismin konservatiivinen merkitys on saanut vaikutteita termistä paleokonservatismi, joka on konservatismin anti-interventionistinen haara ja oppositiossa uuskonservatismiin nähden. Paleolibertarismin ja paleokonservatismin idea on herättää henkiin toista maailmansotaa edeltänyt vanha oikeisto ja vastustaa Franklin Delano Rooseveltiin henkilöityvää sosiaaliliberalismia ja uuskonservatismia, jotka paleolibertaarien mielestä ovat luopuneet klassisen liberalismin ihanteista.
Aiheesta muualla

paleo-libertarianism group
Paleomafia
Paleomeritiede

Paleomeritiede on tieteenala, joka tutkii merten maantiedettä ja geologiaa muinaisten aikojen osalta. Paleomeritieteen tutkimus kehittyi paljolti 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Sedimenttikerroksia, jotka ovat peräisin pleistoseenikaudelta tai vanhemmalta ajalta, on tutkittu lähinnä seismisen heijastuksen avulla. 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa tehtiin syvän meren tutkimus, jossa yritettiin selvittää tertiäärikaudella ja mesotsooisella maailmankaudella vallinneita oloja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Paleoceanography National Centers for Environmental Information (NCEI) formerly known as National Climatic Data Center (NCDC). Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
Luyendyk, Bruce Peter: Paleoceanography Encyclopædia Britannica. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
Panetolikos FC

Panaetolikos Gymnastikos Philekpaideutikos Syllogos (kreik. Παναιτωλικός Γυμναστικός Φιλεκπαιδευτικός Σύλλογος), yleensä vain Panetolikos FC (kreik. ΠΑΕ Παναιτωλικός) on jalkapalloseura
Agrínion kaupungista. Seura pelaa Kreikan korkeimmalla sarjatasolla Kreikan Superliigassa.
Oslon hiippakunta

| Oslon hiippakunta |
| --- | --- |

Valtio:   Norja
Uskontokunta:  Norjan kirkko
Piispanistuin:  Oslo
Tuomiokirkko:  Oslon tuomiokirkko
Piispa:  Kari Veiteberg
Perustettu:  1168
 
 Oslo bispedømme 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oslon hiippakunta on Norjan kirkkoon kuuluva hiippakunta. Siihen kuuluvat Oslon kaupunki, jossa on piispanistuin, sekä Asker ja Bærum. Piispana on vuodesta 2017 lähtien toiminut Kari Veiteberg. Tuomiokirkkona toimii Oslon tuomiokirkko.
Hiippakunnan tuomiokirkko on Oslon tuomiokirkko.
Piispat reformaation jälkeen

Hans Rev 1541–1545
Anders Madssøn 1545–1548
Frants Berg 1548–1580
Jens Nilssøn 1580–1600
Anders Bendssøn Dall 1601–1607
Niels Claussøn Senning 1607–1617
Niels Simonsen Glostrup 1617–1639
Oluf Boesen 1639–1646
Henning Stockfleth 1646–1664
Hans Rosing 1664–1699
Hans Munch 1699–1712
Bartholomæus Deichman 1713–1730
Peder Hersleb 1731–1737
Niels Dorph 1738–1758
Frederik Nannestad 1758–1773
Christian Schmidt 1773–1804
Fredrik Julius Bech 1805–1822
Christian Sørenssen 1823–1845
Jens Lauritz Arup 1846–1874
Carl Peter Parelius Essendrop 1875–1893
Fredrik Wilhelm Klumpp Bugge 1893–1896
Anton Christian Bang 1896–1912
Jens Frølich Tandberg 1912–1922
Johan Lunde 1922–1937
Eivind Josef Berggrav 1937–1951
Johannes Smemo 1951–1968
Fridtjov Søiland Birkeli 1968–1973
Kaare Støylen 1973–1977
Andreas Aarflot 1977–1998
Gunnar Stålsett 1998–2005
Ole Christian Kvarme 2005–2017
Kari Veiteberg 2017-
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
Olivenza

| Olivenza |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Olivenza
 Koordinaatit: 38°41′09″N, 7°06′03″W 
Valtio:  Espanja
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  430 km²
Väkiluku (2015):  12 090
 
 http://www.ayuntamientodeolivenza.com/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Olivenza (port. Olivença) on kaupunki Portugalin ja Espanjan rajalla Badajozin maakunnassa Extremaduran itsehallintoalueella. Olivenzan asukasluku on noin 12 000 (2015).
Sekä Portugali että Espanja katsovat kaupungin kuuluvan itselleen, mutta käytännössä se on ollut Espanjan hallinnassa vuodesta 1801. Olivenzan asukkaista  vain vanhimmat puhuvat portugalia - nuori väestö on enimmäkseen espanjankielistä.
Kuvia

Kaupungintalo
Castillo de Olivenza
Iglesia de Santa María del Castillo
Puerta del Calvario
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olivenza Wikimedia Commonsissa
Pappinen

Pappinen voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pappinen, kylä Joutsassa
Pappinen, kylä Kaarinassa
Pappinen, kylä Loimaalla entisen Loimaan kunnan alueella
Pappinen, kylä Salossa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pappinen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Palaiópoli (Samothráki)

| Palaiópoli Παλαιόπολη |
| --- | --- |
 Palaiópoli
 Koordinaatit: 40°30′11″N, 25°31′33″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Itä-Makedonia ja Traakia
Alueyksikkö:  Évros
Kunta:  Samothráki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  0304000013
Väkiluku (2011):  36
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Palaiópoli (kreik. Παλαιόπολη; myös Paleópoli) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Samothrákin saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Samothrákin kuntaan, Évroksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Kylän väkiluku on 36 (vuonna 2011).
Palaiópolin genovalaisen linnan tornit.
Palaiópoli, ”Vanha kaupunki”, sijaitsee saaren luoteisrannikolla noin 3,2 kilometriä saaren pääkylästä Samothrákin kylästä pohjoiseen. Kylän nimi viittaa sen lähellä sijainneeseen antiikin ajan Samothraken kaupunkiin. Sen arkeologinen kohde sijaitsee kylän itäpuolella nykyisellä Ágios Geórgioksen kukkulan alueella. Kukkulaa ympäröi noin 2,4 kilometriä pitkä muuri, josta on säilynyt osia. Myös kaupungin sataman rakenteista on jäänteitä meren pohjassa.
Nykyisin kylä tunnetaan erityisesti sen ja antiikin Samothraken raunioiden välisellä alueella sijaitsevasta Suurten jumalten pyhäkön arkeologisesta alueesta. Pyhäkkö oli antiikin aikana merkittävä Samothraken mysteerikultin keskus. Arkeologisen alueen yhteydessä toimii Samothrákin arkeologinen museo. Muihin nähtävyyksiin kuuluvat genovalaisaikaisen 1400-luvulla rakennetun Gateluzin suvun linnan rauniot, joihin kuuluu kolme tornia. Yksi torneista on säilynyt suhteellisen hyvin.
Pappilanmäki

Pappilanmäki on seuraavien paikkojen nimi:
Pappilanmäki, alue Espoossa
Pappilanmäki, Euran kirkonkylän pappilan pihapiiri, josta on tehty rautakautisia löytöjä
Pappilanmäki, Kuopion kaupunginosa
Pappilanmäki, Porvoon kaupunginosa
Pappilanmäki, Vaasan kaupunginosa
Pappilanmäki, alue Kirkkonummella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pappilanmäki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paul Klee

| Paul Klee |
| --- | --- |
 Paul Klee vuonna 1911.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. joulukuuta 1879 Münchenbuchsee bei Bern, Sveitsi
Kuollut: 29. kesäkuuta 1940 (60 vuotta) Muralto, Ticino, Sveitsi
Kansalaisuus:  saksalainen ja sveitsiläinen
Taiteilija
Ala:  maalaustaide
Taidesuuntaus:  ekspressionismi, Bauhaus, surrealismi, abstrakti taide
 Nimikirjoitus
Aihe Hammametista, 1914.
Neron aave, 1922.
Päätie ja sivuteitä, 1929.
Paul Klee (18. joulukuuta 1879 Münchenbuchsee, Bernin kantoni, Sveitsi – 29. kesäkuuta 1940 Muralto, Ticino) oli saksalais-sveitsiläinen taidemaalari. Hänen taiteensa leikittelee abstraktin ja esittävän taiteen välimaastossa. Klee kehitti merkittävästi modernia taidetta.
Klee oli muun muassa ekspressionistisen Der Blaue Reiter -ryhmän jäsen. Hänen taiteessaan on vaikutteita myös fauvismista ja kubismista sekä Robert Delaunayn värinkäytöstä ja Wassily Kandinskyn abstrakteista maalauksista.
Kleen tyyli on näennäisen yksinkertainen. Sen tyypilliset piirteet, kuten ohuet ilmeikkäät viivat, pisteet ja yksinkertaiset selkeät kuviot väritaustoilla muotoutuivat hänen Bauhausin aikoinaan. Hänen teostensa tunnelma vaihtelee runollisuudesta huumoriin ja ironiaan. Monissa Kleen maalauksissa on kosmisia fantasianäkymiä. Kleellä on ollut paljon vaikutusta surrealismin, naivismin ja abstraktin taiteen kehitykseen.
Elämä > Musiikkia ja taidetta

Klee syntyi Münchenbuchseessa lähellä Berniä Sveitsissä. Hänen isänsä oli musiikinopettaja ja äiti sveitsiläinen laulaja. Sveitsin lain mukaan Klee sai automaattisesti Saksan kansalaisuuden isänsä mukaan.
Lapsena Klee osoitti musikaalista lahjakkuutta, ja hänen vanhempansa toivoivat hänestä viulistia. Aikuistuessaan hän päätti kuitenkin valita ammatikseen kuvataiteen, ja musiikki jäi tärkeän harrastuksen asemaan. Klee aloitti taideopintonsa Münchenin taideakatemiassa vuonna 1898, jolloin hän alkoi pitää päiväkirjaa vuoteen 1918 asti. Hänestä kehittyi vähitellen taitava ja kekseliäs piirtäjä. Öljyväritekniikka aiheutti hänelle pitkään päänvaivaa. Myös värienkäyttö oli pitkään varovaista.
Klee matkusti opintomatkalle Italiaan vuosina 1901–1902. Palatessaan Berniin hän toimi konserttiviulistina. Vuonna 1905 hän vieraili Pariisissa yhdessä taidemaalari Louis Moillietin ja kirjailija Hans Bloeschin kanssa.
Klee avioitui vuonna 1906 pianisti Lily Stumpfin (1876–1946) kanssa, ja vuonna 1907 heille syntyi poika Felix (1907–1990). Klee ryhtyi koti-isäksi yrittäen samalla myös sinnikkäästi kehittyä taiteilijana. Vuonna 1910 pidettiin Kleen ensimmäinen yksityisnäyttely Bernissä, ja se kiersi kolmessa muussa Sveitsin kaupungissa. Vuonna 1911 Klee alkoi luetteloida työnsä ja perusti taiteilijoiden yhteistoimintajärjestön Seman. Klee tapasi taiteilijat August Macken, Franz Marcin, Alexei von Jawlenskyn, Gabriele Münterin ja Wassily Kandinskyn.
Tuona talvena hän liittyi Der Blaue Reiter -taiteilijaryhmän julkaisun toimituskuntaan. Hänen grafiikanvedoksiaan hyväksyttiin Der Blaue Reiterin näyttelyyn vuonna 1912. Samana vuonna hän matkusti Pariisiin ja näki kubistista taidetta sekä Robert Delaunayn abstrakteja värisommitelmia. Seuraavana vuonna hän sai tehtäväkseen kääntää Delunayn esseen ”Valo” saksaksi. Kleen omaksui sen esittämiä ajatuksia taiteeseensa.
Kleen taiteilijauran käännekohta oli matka Tunisiaan keväällä 1914 August Macken kanssa. Etelän auringossa Klee löysi etsimänsä värimaailman. Hän kirjoitti päiväkirjaansa ”Väri on ottanut minut valtaansa... Tänä onnellisena hetkenä väri ja minä olemme yhtä. Olen taidemaalari.”
Ensimmäinen maailmansota olisi voinut katkaista Kleen lupaavan taiteilijauran, mutta häntä ei kuitenkaan lähetetty rintamalle. Klee siirrettiin tammikuussa 1917 hallinnollisiin tehtäviin Gersthofeniin, jossa hän saattoi maalata vapaa-aikanaan. Hänen taiteensa myi hyvin ja häntä pidettiin jo tuolloin eräänä Saksan parhaimmista taiteilijoista. Klee kotiutettiin vuonna 1918.
Sodan jälkeen taidekauppias Hans Goltz sai yksinoikeuden myydä Kleen töitä. Kleen teokset myivät hyvin, ja Goltz järjesti vuonna 1920 retrospektiivisen näyttelyn Kleen 362 teoksesta. Näyttelyn yhteydessä julkaistiin kaksi monografiaa, joissa on myös Paul Kleen päiväkirjamerkintöjä.
Elämä > Bauhausin opettajana

Vuonna 1921 Klee aloitti opetustyönsä Bauhaus-taidekoulussa Weimarissa kirjansidontatyöpajan opettajana. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin myös metallityöpajan ja värilasityöpajan opettajaksi. Hän ystävystyi uudestaan Kandinskyn kanssa hänenkin alettua opettamaan Bauhausissa. Vuonna 1923 270 Kleen teosta oli esillä Berliinissä. Kleen ensimmäinen näyttely Yhdysvalloissa oli vuonna 1924, jossa hän piti luennon modernista taiteesta. Luento julkaistiin myöhemmin kirjana.
Opettajan ja taiteilijan roolien yhdistäminen oli toisinaan ongelmallista, mutta Klee arvosti Bauhausin virikkeellistä ja luovaa ilmapiiriä. Vuonna 1925 Bauhaus muutti Weimarista Dessauhun. Klee julkaisi Pedagogisen luonnoskirjansa. Surrealistit ylistivät hänen ensimmäistä näyttelyään Pariisissa.
Perhe muutti asumaan vuonna 1925 Walter Gropiuksen suunnittelemaan paritaloon Dessaussa, jonka se jakoi Kandinskyn pariskunnan kanssa. Klee matkusti Egyptiin loppuvuodesta 1928. Kleellä on vuonna 1930 yksityisnäyttely New Yorkin Museum of Modern Artissa. Seuraavana vuonna Klee erosi Bauhausista, koska hänestä oli yhä vaikeampaa yhdistää opettajan työtä taiteilijan työhön. Syksyllä hän jatkoi kuitenkin opettajana Düsseldorfin taideakatemiassa, joka tarjosi hänelle joustavammat työajat kuin Bauhaus.
Adolf Hitlerin valtaantulo tammikuussa 1933 johti lähes välittömästi Kleen irtisanomiseen Düsseldorfin taideakatemiasta. Natsi-Saksa ei suvainnut modernia eikä kokeilevaa taidetta, vaan luokitteli Kleen tuotannon ”rappiotaiteeksi” ja ”sairaan mielen tuotoksiksi”. Myös Paul Kleen toiminta taiteilijana kiellettiin. Hänen teoksistaan 102 takavarikoitiin Saksan museoista. Klee muutti joulukuussa 1933 Saksasta synnyinmaahansa Sveitsiin. Perhe asettui asumaan Berniin.