stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Selene

Roomalainen patsas Kuun jumalattaresta Lunasta, joka vastasi kreikkalaista Seleneä. Musei Capitolini, Rooma.
Selene (m.kreik. Σελήνη) oli kreikkalaisessa mytologiassa kuun jumalatar, titaani Hyperionin ja tämän sisaren Theian tytär.
Selenen sisaruksia olivat auringon jumala Helios sekä aamuruskon jumalatar Eos. Hän oli noitien ja maagien suojelujumalatar, jolla oli tärkeä osa lemmentaikoja tehtäessä. Selene samaistettiinkin sittemmin Hekateen ja Artemiin.
Selenellä ja Zeuksella oli kaksi tytärtä, Ersa ja Pandia.
Eräänä yönä Selene näki Endymionin kuun valossa tämän nukkuessa Latmos-vuorella ja rakastui tämän komeaan ulkonäköön. Selene ja Endymion tapailivat toisiaan joka yönä eräässä luolassa ja rakastelivat kuun valossa. Seurauksena oli 50 tyttären syntymä. Selene oli niin rakastunut Endymioniin, ettei kestänyt nähdä rakkaansa ikääntymistä, joten hän pyysi Zeusta antamaan Endymionille ikuisen elämän. Zeus suostui pyyntöön, mutta Selene ei muistanut pyytää Endymionille myös ikuista nuoruutta. Selene ei kestänyt katsoa Endymionin vanhenemista, joten eräänä yönä hän kosketti Endymionin silmiä kuun pisaroilla ja nukutti tämän ikuiseen uneen, jottei tämä vanhenisi.
Selenen roomalainen vastine kuun henkilöitymänä on Luna.
Orenburgin alue

| Orenburgin alue Оренбу́ргская о́бласть |
| --- | --- |
 Aroa Orenburgin alueella
 Lippu:  Vaakuna
 Alueen sijainti Venäjällä
 Koordinaatit: 51°47′N, 55°06′E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiopiiri:  Volga
Piiritasoisia kaupunkeja:  12
Piirejä:  35
Perustettu:  7. joulukuuta 1934
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Orenburg
 – kuvernööri:  Juri Berg
Pinta-ala:  124 000 km²
Väkiluku (2010):  2 033 072
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  RU-ORE
 
Orenburgin alueen internetsivut
 Aikavyöhyke UTC+5 (MSK+2) 
Orenburgin kasakoita 1800-luvulla
Orenburgin alue (ven. Оренбу́ргская о́бласть, Orenburgskaja oblast) on yksi Venäjän federaation jäsenalueista, federaatiosubjekteista. Se sijaitsee Venäjän eteläosassa heti Kazakstanin pohjoispuolella, Euroopan ja Aasian rajalla.
Maantiede

Orenburgin alue rajoittuu pohjoisessa Baškortostaniin ja Tšeljabinskin alueeseen, idässä ja etelässä Kazakstaniin, lännessä Saratovin alueeseen ja Samaran alueeseen sekä luoteessa Tatarstaniin. Alueen pinta-ala on 124 000 km².
Orenburgin alue sijaitsee Etelä-Uralilla. Alueen lounaisosassa on alankoa. Merkittävin joki on alueen läpi virtaava Ural. Vain 4,3 % alueen pinta-alasta on metsää.
Historia

Neuvosto-Venäjän ja Neuvostoliiton alkuvaiheissa vuosina 1920-25 Orenburgin alue oli osa Kirgiisien (tai Kirgiisi-Kazakkien) autonomista sosialistista neuvostotasavaltaa, kunnes se jaettiin ja sen nimi muutettiin vuonna 1925 Kazakkien autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Ennen 1920-luvun puoliväliä kazakkeja kutsuttiin kirgiisi-kazakeiksi ja kirgiisejä kara-kirgiiseiksi. Autonomisena neuvostotasavaltana se kuului Venäjän sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Nykyinen Orenburgin alue perustettiin 7. joulukuuta 1934.
Väestö

Orenburgin alueen asukasluku on 2 033 072 (2010).
Alueen suurin kaupunki on Orenburg, jossa on 548 331 kaupunkiasukasta (2010). Jos Orenburgin kaupunkipiirin maaseutuväestö lasketaan myös mukaan, Orenburgin väkiluku on 563 876. Muita yli 30 000 asukkaan kaupunkeja ovat Orsk (239 800 as.), Novotroitsk (98 173 as.), Buzuluk (82 904 as.), Buguruslan (49 741 as.) ja Gai (38 301 as.).
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Orenburgin alueen väestö koostui seuraavista etnisistä ryhmistä:
| --- | --- |
 venäläiset 1 611 500 (73,9 %)  tataarit 166 000 (7,6 %)  kazakit 125 600 (5,8 %)  ukrainalaiset 76 900 (3,5 %)  baškiirit 52 700 (2,4 %)  mordvalaiset 52 500 (2,4 %)  saksalaiset 18 100  tšuvassit 17 200  armenialaiset 10 600  valkovenäläiset 9 200  azerit 7 800 :  uzbekit 3 300  tadžikit 2 500  juutalaiset 2 000  tšetšeenit 2 000  romanit 1 800  moldovalaiset 1 600  udmurtit 1 400  marit 1 400  korealaiset 1 300  turkkilaiset 1 200  georgialaiset 1 200
Hallinto

Orenburgin alue on yksi Venäjän federaation alueista (federaatiosubjekti) ja sen pääkaupunki on Orenburg (1938–57 nimenä Tškalov). Alue on jaettu hallinnollisesti 35 piiriin ja 12 kaupunkialueeseen. Alueen hallinnosta vastaa kuvernööri ja lakiasäätävä kokous. Kuvernöörinä toimii Juri Berg.
Talous

Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Sverdlovskin alue tuotti vuonna 2010 yhteensä 454,99 miljardia ruplan osuuden eli 1,22 % Venäjän federaation bruttokansantuotteesta. Jokaista tasavallan asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 223 800 ruplaa eli noin 5 483 euroa. Tämä on 85 % Venäjän keskiarvotasosta.
Orenburgin alueella on rikkaat luonnonvarat. Alueelta saadaan öljyä, maakaasua, ruskohiiltä, rautaa, kuparia, nikkeliä, kultaa, hopeaa, lyijyä, rikkiä, kadmiumia, seleeniä, asbestia, marmoria, ruokasuolaa, telluuria ja vismuttia. Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat rauta-, värimetalli-, koneenrakennus-, metallinjalostus-, kaasu-, kemian-, kevyt- ja elintarviketeollisuus. Maataloudessa on keskitytty viljan viljelyyn ja karjanhoitoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orenburgin alue Wikimedia Commonsissa
Investment passport (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| n k Volgan federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod
|  Baškortostan  Kirov  Nižni Novgorod  Mari  Mordva  Orenburg  Penza  Perm  Samara  Saratov  Tatarstan  Udmurtia  Uljanovsk  Tšuvassia  |  Baškortostan  Kirov  Nižni Novgorod  Mari  Mordva  Orenburg  Penza  Perm  Samara  Saratov  Tatarstan  Udmurtia  Uljanovsk  Tšuvassia  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha

Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha eli ansiopäiväraha on valtion, työnantajien, työntekijöiden ja työttömyyskassan jäsenien yhdessä rahoittama veronalainen sosiaalietuus, joka on tarkoitettu turvaamaan työttömän työnhakijan taloudelliset mahdollisuudet hakea työtä ja parantaa edellytyksiään päästä tai palata työmarkkinoille. Lisäksi ansiopäivärahalla korvataan työttömyydestä aiheutuvia taloudellisia menetyksiä työttömyysturvalain mukaisesti. Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha on osa suomalaiseen sosiaaliturvajärjestelmään kuuluvaa työttömyysvakuutusta. Se otettiin käyttöön vuonna 1985.
Suomessa ansiopäivärahaan on oikeutettu työtön tai lomautettu työttömyyskassan jäsen, joka on ollut vakuutettuna eli jäsen työttömyyskassassa vähintään 12 edellistä kuukautta ja joka on vakuutettuna ollessaan täyttänyt työssäoloehdon.
Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha muodostuu valtion rahoittamasta kaikille yhtä suuresta perusosasta, joka on peruspäivärahan suuruinen sekä ansio-osasta. Ansio-osan suuruus perustuu työttömyyttä edeltäneeseen vakiintuneeksi katsottuun palkkaan.
Vuonna 2024 marraskuussa palkkatulojen mediaani Suomessa oli 3 289 euroa. Tätä vastaavalla perustepalkalla ansiopäivärahan määrä ennen veroja on 86,75 € päivässä eli yli kaksi kertaa enemmän kuin työmarkkinatuki tai peruspäiväraha.
Työttömyyskassat hoitavat ansiosidonnaisen työttömyyspäivärahan toimeenpanon työttömyyskassalain mukaisesti.
Ansiopäivärahan rahoituksesta on säädetty lailla. Lain mukaan ansiopäiväraha rahoitetaan valtionosuudella, työttömyyspäivärahan saajan kotikunnan rahoitusosuudella, työnantajien sekä työntekijöiden työttömyysvakuutusmaksuilla, työnantajan omavastuumaksuilla sekä työttömyyskassalain mukaisilla jäsenmaksuilla.
Ansiosidonnaiseen työttömyyspäivärahaan ei sovelleta tarveharkintaa, mutta sen kesto on rajattu 300-500 työttömyyspäivään iän ja työhistorian perusteella. Jokainen päivä, jolta on maksettu täysi ansiopäiväraha, kuluttaa enimmäismaksuaikaa yhdellä päivällä. Ansiosidonnaista maksetaan enintään viideltä päivältä kalenteriviikossa, joten ansiopäivärahakauden kesto kalenteriaikana on noin 14-23 kuukautta.
Määrä

Ansiopäiväraha koostuu peruspäivärahan suuruisesta perusosasta sekä ansio-osasta. Peruspäiväraha vuonna 2025 on 37,21 euroa päivässä. Ansio-osa on 45 prosenttia päiväpalkan ja perusosan erotuksesta. Kun palkka kuukaudessa on suurempi kuin 95-kertainen perusosa, ansio-osa on tämän rajan ylittävältä päiväpalkan osalta 20 prosenttia.
Ansio-osan suuruus lasketaan työttömyyttä edeltävän palkan perusteella. Palkka huomioidaan vähintään työssäoloehdon täyttävältä jaksolta. Palkasta vähennetään osat, joiden ei katsota olevan osa vakiintunutta palkkaa. Näitä ovat esimerkiksi lomarahat ja lomakorvaukset. Lisäksi palkkaan tehdään lakisääteinen vähennys. Jäljelle jäänyt summa jaetaan määritysjaksolla olevien laskennallisten työpäivien lukumäärällä. Näin saadaan päiväpalkka, jonka avulla lasketaan ansio-osan suuruus.
Ansiopäivärahaan ei vuodesta 2024 alkaen ole enää maksettu lapsikorotusta.
Ansiopäivärahaa voidaan maksaa enintään viitenä päivänä viikossa.
Ansiopäivärahan määrää voi arvioida ansiopäivärahalaskurilla.
Vuonna 2024 marraskuussa palkkatulojen mediaani Suomessa oli 3 289 euroa. Tätä vastaavalla perustepalkalla ansiopäivärahan määrä ennen veroja on 86,75 € päivässä eli yli kaksi kertaa enemmän kuin työmarkkinatuki tai peruspäiväraha.
Ehdot ja kesto > Jäsenyys- ja työssäoloehto

Ansiopäivärahaan on oikeus työttömyyskassan jäsenellä, joka on ollut vakuutettuna vähintään 12 edellistä kuukautta ja joka kalenterikuukausina, joina on ollut vakuutettuna, on täyttänyt työssäoloehdon.
Palkansaajan työssäoloehto täyttyy, kun henkilö on 28 lähinnä edellisen kuukauden aikana eli tarkastelujakson aikana kerryttänyt yhteensä vähintään 12 työssäoloehtokuukautta. Työssäoloehtokuukaudeksi lasketaan kalenterikuukausi, jonka aikana henkilölle on maksettu vakuutuksenalaista vakiintunutta palkkaa vähintään 930 euroa. Työssäoloehtokuukaudeksi luetaan myös sellaiset kaksi erillistä kalenterikuukautta, joiden kummankin aikana maksettu vakuutuksenalainen vakiintunut palkka on alle 930 euroa mutta vähintään 465 euroa.
Työssäoloehtoa ei tarvitse kerätä yhdenjaksoisesti. Riittää, kun työssäoloehto täyttyy 28 kuukauden tarkastelujakson aikana. Tarkastelujaksoa voidaan pidentää enintään seitsemän vuotta hyväksyttävällä syyllä. Hyväksyttäviä syitä ovat muun muassa sairaus, päätoimiset opinnot, asevelvollisuuden suorittaminen ja lapsen syntymä tai enintään 3.vuotiaan lapsen hoito.
Ansiosidonnaista päivärahaa maksetaan yhteensä enintään 300, 400 tai 500 täydeltä työttömyyspäivältä.
Ehdot ja kesto > Paluuehto

Kun henkilö on saanut ansiosidonnaista enimmäismaksuajan, hänen oikeutensa ansiopäivärahaan lakkaa. Jos työttömyys tai lomautus jatkuu, voi henkilö hakea työmarkkinatukea Kelasta. Kun henkilö täyttää työttömyyskassan jäsenenä työssäololehdon uudelleen, hänellä on jälleen oikeus ansiopäivärahaan enimmäismaksuajalta.
Toimeenpano

Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha maksetaan työttömyysturvalain perusteella. Ennen ansiosidonnaisen maksamista työttömyyskassa arvioi ja toteaa oikeuden, edellytysten täyttymisen sekä rajoitusten puuttumisen. Lisäksi tarvitaan työvoimaviranomaisen antama työvoimapoliittinen lausunto etuuden saamisen työvoimapoliittisista edellytyksistä.
Rahoitus

Ansiopäivärahan rahoituksesta on säädetty lailla. Lain mukaan ansiopäiväraha rahoitetaan valtionosuudella, työttömyyspäivärahan saajan kotikunnan rahoitusosuudella, työnantajien sekä työntekijöiden työttömyysvakuutusmaksuilla, työnantajan omavastuumaksuilla sekä työttömyyskassalain mukaisilla jäsenmaksuilla.
Vuonna 2023 Työllisyysrahaston osuus (työttömyysvakuutusmaksut) ansiopäivärahojen rahoituksesta oli 1 089 195 682 euroa. Valtion osuus (verot) oli 692 964 319 ja työttömyyskassojen (jäsenmaksut) 106 153 113 euroa.
Kannustinvaikutukset

Suomalaistutkimuksissa lyhyempi ansioturva nopeutti selvästi työllistymistä mutta ei vaikuttanut työttömyyden jälkeisen työsuhteen laatuun. Muissa maissa tulokset ovat samanlaisia. Myös korkeampi päiväraha hidastaa työllistymistä eikä sekään näyttäisi vaikuttavan työsuhteiden laatuun, ainakaan merkittävästi.
Kannustinvaikutukset > Porrastaminen

Ansiosidonnaista päivärahaa voisi porrastaa niin, että se olisi alussa korkeampi mutta vähenisi työttömyyskuukausien mittaan. Marinin hallituksen puolueista keskusta ja vihreät ovat esittäneet tätä, ja ministeriön laskelmat osoittavat työllisyyden todennäköisesti paranevan.
Myös sosiaalipolitiikan tutkija, Kelan ryhmäpäällikkö Minna Ylikännön mukaan tutkimustulosten valossa siten voisi parantaa työllisyyttä siinäkin tapauksessa, että tuon kokonaismäärää ei vähennettäisi.
Suomalaisekonomisteista lähes puolet (46 %) piti ansiosidonnaisen työttömyysturvan porrastusta tehokkaana keinona parantaa työllisyyttä, 14 % oli eri mieltä. Moni korosti, että toteutustapa ratkaisee, ja osa ehdotti kenttäkoetta. Tomi Kyyrän mukaan pahimmillaan turvan korottaminen alussa voi lisätä työttömyyttä enemmän kuin sen laskeminen myöhemmin lisää. Niku Määttänen muistutti, että huono-osaisimmat eivät saa ansiosidonnaista.
Ansiosidonnaisen työttömyyspäivärahan kehityskulkuja

Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha on osa suomalaista työttömyysvakuutusjärjestelmää. Työttömyysvakuutukseen liittyy sosiaali- ja työvoimapolitiikka. Lisäksi työttömyysvakuutusjärjestelmällä on sidoksia työmarkkinapolitiikkaan, koska se vaikuttaa työntekijöiden ja työnantajien välisiin suhteisiin.
Viime vuosien muutokset työttömyysturvassa ovat kytkeytyneet valtion kestävyysvajeeseen. Siksi ansioturvan muutokset ovat enimmäkseen olleet muutoksia, jotka ovat vähentäneet maksetun ansiopäivärahan määrää. Vuonna 2025 jäädytettiin kansaneläkeindeksi, palautettiin lomakorvauksen jaksotus, nostettiin omavastuupäivien määrä viidestä seitsemään, poistettiin lapsikorotus sekä suojaosa, lakkautettiin vuorotteluvapaa, porrastettiin ansiopäivärahan määrä, rajattiin palkkatukityö työssäoloehdon ulkopuolelle, luovuttiin ikäpoikkeuksista, pidennettiin ja euroistettiin työssäoloehto.
Ansiosidonnainen työttömyysvakuutus Suomessa on yksityisen ja yleisen työttömyysvakuutuksen yhdistelmä. 1900-luvun poliittisissa keskusteluissa todettiin, että yksityinen työttömyysvakuutus ei toimi halutulla tavalla, koska siitä tulisi vakuutetuille kallis eikä se olisi kattava. Vastaavasti yleinen työttömyysvakuutus arvioitiin liian kalliiksi toteuttaa. 1990-luvun laman myötä otettiin Suomessa käyttöön työntekijöiden työttömyysvakuutusmaksu, mikä johti siihen, että kaikki palkansaajat maksoivat työttömyysvakuutusmaksuja, mutta vain työttömyyskassoihin kuuluvilla oli mahdollisuus työttömyysvakuutusmaksuilla rahoitettuun ansiosidonnaiseen työttömyyspäivärahaan. Siksi työttömyysetuuksien rahoitus rakennettiin siten, että kassoihin kuulumattomien työttömyysvakuutusmaksut siirrettiin perusturvan rahoitukseen.
Petteri Orpon hallitus on kirjannut hallitusohjelmaansa, että puoliväliriihen mennessä selvitetään yleiseen työttömyysvakuutukseen siirtymistä.
Työttömyyskassojen yhteisjärjestö on esittänyt, että työttömyyskassat voisivat maksaa jäsenilleen myös peruspäivärahaa ja työmarkkinatukea. Ehdotus on saanut jäsenien tuen ja se vähentäisi siirtymiä työttömyyskassojen ja kansaneläkelaitoksen välillä.
Aiheesta muualla

Työttömyyskassojen Yhteisjärjestön kotisivut
Työttömyysturva
| --- | --- |
Työttömyyspäiväraha:  ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha  työmarkkinatuki  peruspäiväraha  eläkeputki 
Työttömyyseläke: työttömyyseläke
Palkkaturva:  palkkaturva  eroraha 
Työttömyysturvan maksaminen:  työttömyyskassa  Kansaneläkelaitos  karenssi
Nukketeatteri

Nukketeatteriesitys noin vuodelta 1770
Nukketeatteri Berliinissä
Nukketeatteri on teatteritaiteen muoto, jossa voidaan hyödyntää esimerkiksi nukkeja sekä erilaisia hahmoja, naamioita tai esineitä. Nukkenäyttelijät ohjaavat nukkeja joko suoraan tai epäsuorasti esimerkiksi objektimanipulaation, narujen tai kauko-ohjauksen avulla.
Alkuperä ja historia

Ranskan sana marionnette tulee sanojen Marie, Marion, Mariotte tai Mariolle diminutiivistä ja merkitsee siis pientä Marieta. Tämä hellittelymuoto oli sittemmin käytössä kun Neitsyt Mariaa esitettiin plastisessa muodossa ainakin jo vuonna 1306. Kuitenkin ainakin 1500-luvulta lähtien käsite on tarkoittanut kaikenlaisia puusta tehtyjä hahmoja, olivatpa ne pyhiä tai maallisia. Nimike ulottui aina noituutta käsitteleviin nukkeihin saakka. Nykyään marioneteilla tarkoitetaan lähinnä nukkeja, joita ohjataan naruista vetämällä.
Nukketeatteri Aasiassa

Monissa Aasian maissa nukketeattereilla on pitkät perinteet ja merkittävä rooli kulttuurin viemisessä syrjäisiinkin paikkoihin. Kiertävä nukketeatteri on kätevä siirtää pitkienkin matkojen päähän. Esitykset ovat usein vanhoihin legendoihin tai historiallisiin tapahtumiin perustuvia, usein niissä on myös avoin tai peitelty poliittinen sisältö. Yksi aasialaisen nukketeatterin muoto on heijastettujen varjokuvien käyttö oikeiden kolmiulotteisten nukkejen sijasta. Hanoissa Vietnamissa esiintyvä nukketeatteri käyttää näyttämönä vesiallasta.
Kirjallisuutta

Andrianov, Katriina (väitöskirja): Esine roolissa. Elollistuminen pyhän kokemuksena Kristian Smedsin ja Houkka Bros. -ryhmän teatterissa. Tampereen yliopisto. Tampere 2015. http://urn.fi/URN:ISBN:978-951-44-9772-8.
Falke, Ishmael: Keppi, porkkana ja musta laatikko: käyttäjän opas nykynukketeatteriin. Suomi: Sixfingers Theatre, 2012. ISBN 978-952929808-2.
Hirn, Sven: Nukketeatterimme varhaisvaiheet, SKS, Helsinki 2010. ISBN 978 952 222 237 4.
Jurkowski, Henryk: A History of the European Puppetry from its Origin to the End of the 19th Century, New York 1996
Jurkowski, Henryk. A History of European Puppetry, Volume Two: The Twentieth Century. New York 1998
Peltonen, Leila ja Tawast, Marjut (toim.): Nukketeatteria suomalaisilla näyttämöillä. Like, Helsinki 2009. ISBN 978-952-01-0297-5
Peltonen, Leila: Nukketeatterin tekijänä Lapissa. Atrain & Nord, Kemi 2019. ISBN 978 952 315 418 6.
Sippola, Outi: Elotonkin liikuttuu: nukketeatterikatsojan opas. Turku: Aura of Puppets, 2016. ISBN 9789529378777
Siren, Eero (väitöskirja): Nukketeatteri ja näyttelijän maailma, Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu, Helsinki 2017. http://urn.fi/URN:ISBN:978-952-7218-12-9.
Suurla, Liisa (toim.): Nukketeatterikirja.  Helsinki:  Maaseudun sivistysliitto, 1980.  ISBN 951-9436-18-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aura of Puppets - nukketeatteritaiteilijoiden verkosto
/Metropolitan Puppets - pääkaupunkiseudulla työskentelevät vapaan kentän nukketeatteriammattilaiset
Siren, Eero: Veitsi ja sukka: Nukketeatteri toi tutkijaksi. NIVEL. Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu, Helsinki 2015. https://nivel.teak.fi/veitsi-ja-sukka/veitsi-ja-sukka-nukketeatteri-toi-tutkijaksi.
Siren, Eero: Lectio Praecursoria, (Väitöstilaisuuden alkupuheenvuoro.) Acta Scenica. Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu, Helsinki 2017.  https://actascenica.teak.fi/lectio/siren-eero-lectio/.
Turun taideakatemian nukketeatterin suuntautumisvaihtoehto
Suomen Unima ry.
Marionettiteatteri - valekuolleista herännyt "taide"-muoto, jolla on traditiot vuosituhansien takaa, Aamulehti, 03.03.1935, nro 60, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Petro Šelest

Petro Šelest.
Petro Juh’ymovytš Šelest (ukr. Петро́ Юхи́мович Ше́лест, ven. Пётр Ефи́мович Ше́лест, Pjotr Jefimovitš Šelest; 14. helmikuuta (J: 1. helmikuuta) 1908 – 22. tammikuuta 1996) oli ukrainalainen ja neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean ensimmäisenä sihteerinä eli Ukrainan neuvostotasavallan puoluejohtajana vuosina 1963–1972.
Šelest tunnettiin Ukrainan taloudellisten etujen ja kulttuurin ajajana, kunnes hänet erotettiin virastaan syytettynä pehmeästä suhtautumisesta nationalismiin.
Peter Seeberg

| Peter Seeberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1925 Skrydstrup, Tanska
Kuollut: 1999 (73–74 vuotta)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Palkinnot
 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1983 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Peter Seeberg (1925 Skrydstrup, Tanska – 1999) oli tanskalainen kirjailija ja arkeologi, koulutukseltaan kirjallisuustieteilijä. Hän kävi 1960-luvulla tutkimusretkillä Kuwaitissa ja Hudsoninlahdella.
Seeberg sai 1983 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon novellikokoelmasta Om fjorten dage. Hänen teemojaan ovat vieraantuneisuus ja kadotetun identiteetin ja elämän tarkoituksen etsintä. Hän sai vaikutteita ranskalaisesta eksistentialismista. Elämän traagisuus vaihtuu myöhemmin huumoriin.
Palkinnot ja tunnustukset

Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1983
Kultaiset laakerit -kirjallisuuspalkinto 1990
Henrik Steffens -palkinto 1992
Suomennetut teokset

Paimenet (Hyrder), suom. ja jälkisanat Rauno Ekholm, Weilin + Göös 1984 ISBN 951-35-2960-6 Sarja: Weilin + Göösin kirjasto
Etsijät, novelli, suom. Toini Havu, antologiassa 27 pohjoismaista kertojaa, Tammi 1964
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Seeberg Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Umberto Eco

| Umberto Eco |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1932 Alessandria, Italia
Kuollut: 19. helmikuuta 2016 (84 vuotta) Milano
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  kirjailija, tutkija, filosofi
Kirjailija
Salanimi: Dedalus 
Äidinkieli: Italia
Tuotannon kieli: Italia
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 usean yliopiston kunniatohtori 
Aiheesta muualla
umbertoeco.it
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Umberto Eco (5. tammikuuta 1932 Alessandria, Italia – 19. helmikuuta 2016 Milano) oli italialainen kirjailija ja Bolognan yliopiston semiotiikan professori.