stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niasiini
Kemia > Valmistus

Nikotiinihappoa ja -amidia valmistetaan kemiallisella synteesillä. Lähtöaineina käytetään esimerkiksi 3-metyylipyridiiniä ja 5-etyyli-2-metyylipyridiiniä. Kuitenkin alla kuvattuihin reitteihin, joissa muodostuu välituotteena 3-syanopyridiiniä, saatetaan joissain tehtaissa yhdistää mikrobien entsyymien katalysoimia reaktioita. 3-syanopyridiini voidaan esimerkiksi hydrolysoida nitrilaasilla (EC-numero 3.5.5.1) nikotiinihapoksi tai hydratoida nitriilihydrataasilla (EC 4.2.1.84) nikotiiniamidiksi.
3-metyylipyridiiniä tehdään reagoimalla kaasumaista asetaldehydiä, formaldehydiä ja ammoniakkia katalyyttisesti keskenään. Päätuote on pyridiini, mutta reaktioseoksesta 30–50 % on 3-metyylipyridiiniä. Toinen vaihtoehto on adiponitriilin valmistuksessa sivutuotteena muodostuvan 2-metyyliglutaronitriilin käyttö. Tämän syanoryhmät voidaan pelkistää – saadaan 2-metyyli-1,5-diaminopentaania. Tämä avoketjuisen aineen aminoryhmät kondensoidaan, jolloin saadaan rengasrakenteinen 3-metyylipiperidiini. Piperidiinirengas dehydrataan pyridiiniksi ja saadaan 3-metyylipyridiiniä. Edeltävin tavoin saatua 3-metyylipyridiiniä voidaan reagoida ammoniakin ja vedyn kanssa noin 350 °C:ssa ja korkeassa paineessa 3-syanopyridiiniksi. Reaktiossa käytetään antimonin, vanadiinin tai titaaniin oksidien heterogeenisiä katalyyttejä, jolloin 3-syanopyridiinin saanto voi olla jopa 96 %. Tuote hydrolysoidaan 130–150 °C:ssa nikotiiniamidiksi katalyyttisellä määrällä NaOH:ia tai muuta emästä.
Reagoimalla esimerkiksi paraldehydiä ja ammoniakkia keskenään saadaan 5-etyyli-2-metyylipyridiiniä. Tämä hapetetaan vesiliuoksessa yksittäisessä reaktioastiassa nikotiinihapoksi käyttäen ylimäärää typpihappoa. Reaktio tapahtuu 230–270 °C:ssa 6–8 MPa paineessa. Välituotteena muodostuu epävakaata pyridiini-2,5-dikarboksyylihappoa, joka dekarboksyloituu nikotiinihapon nitraattisuolaksi. Suola neutraloidaan nikotiinihapoksi – tässä muodostuva typpioksidi hapetetaan ilmalla typpidioksidiksi. Tämä absorboidaan veteen ja saadaan typpihappoa, joka käytetään jälleen prosessissa.
Toiminta eliöissä > Hapetus-pelkistysreaktiot

Niasiini muuntuu ihmisissä ja muissa eliöissä NADH:ksi ja NADPH:ksi. Nämä sitoutuvat tiettyihin oksidoreduktaasi-entsyymeihin koentsyymien roolissa. Entsyymit katalysoivat hapetus-pelkistysreaktioita, joiden yleisreaktio on
NAD+ tai NADP+ ottaa hydridin (H–) entsyymillä reagoivalta aineelta A hapettaen sen. A:lta poistuu hydridinä 2 elektronia (2 e–). A:lta irtoaa reaktiossa myös protoni (H+), joka vapautuu entsyymiä ympäröivään liuokseen yhtyen esimerkiksi veteen (H2O) oksoniumioniksi (H3O+). Reaktio voi olla päinvastainen, jolloin NADH tai NADPH luovuttaa hydridin A:lle pelkistäen sen – hydridin mukana A saa 2 elektronia.
Hydridin liitos on stereospesifinen reaktio sillä se voi kiinnittyä 2:lta eri puolelta NAD(P)+:hen. Tällä luokitellaan niasiinientsyymeitä niiden reaktiomekanismin mukaan A-tyypin eli pro-R-spesifisiin ja B-tyypin eli pro-S-spesifisiin (kuva), joita on likimain yhtä paljon.
Eläimillä NAD+ on lähinnä osa ravintoaineiden hapettavia hajotusreaktioita, joissa se muuntuu NADH:ksi. Näitä reaktioita ovat muun muassa
glykolyysi
pyruvaatin oksidatiivinen dekarboksylaatio
asetaatin hapetus sitruunahappokierrossa
etanolin hapetus
rasvahappojen β-oksidaatio
Edeltävissä reaktioissa muodostuvat NADH:t siirtävät ravinteilta saamiaan elektroneja (hydrideitä) pääosin mitokondrioiden elektroninsiirtoketjuun hapettuen itse samalla takaisin NAD+:ksi. Ketju on osa solujen muiden entsyymien käyttämän kemiallisen energian eli ATP:n tuottoa oksidatiivisessa fosforylaatiossa.
Eläimillä NADPH:ta muodostuu NADP+:stä pentoosifosfaattireitillä. NADPH osallistuu sitten pääosin pelkistäviin biosynteesireaktioihin (erotuksena NADH:n hajotusreaktiohin). NADPH on osa kolesterolin, rasvahappojen, deoksiribonukleotidien ja monien muiden molekyylien tuottoa sekä glutationidisulfidin pelkistystä jälleen glutationiksi.
Tietyt entsyymit kuten glutamaattidehydrogenaasi voivat käyttää koentsyyminä NADH:ta ja NADPH:ta. Useimpien entsyymien kohdalla kuitenkin NADPH:n fosfaattiryhmä tekee siitä sopivan vain tiettyihin entsyymeihin, joihin NADH taas ei sovi. Tämä sallii soluja rajaamaan hapetus- ja pelkistysreaktioreittien säätelyn ja ylläpidon toisistaan. Valtaosa solujen NADPH:sta on tässä muodossa NADP+:n sijaan. Taas NAD+ on pääosin tässä muodossa NADH:n sijaan.
Toiminta eliöissä > Muut roolit

Poly(ADP-riboosi)polymeraaseihin kuuluvissa entsyymeissä NAD+ ei toimi koentsyyminä vaan substraattina. Polymeraasit liittävät tiettyihin proteiineihin translaation jälkeisesti NAD+:n ADP-ribooseja ketjuiksi. Tätä kutsutaan ADP-ribosylaatioksi. Kussakin liitoksessa nikotiiniamidi lohkeaa vapaaksi. Polymeraasit osallistuvat epäsuorasti muun muassa DNA:n korjaukseen, solujen erikoistumiseen, solujakautumiseen ja apoptoosiin.
NAD+ on syklisen ADP-riboosin (cADPR) esiaste, jota ADP-ribosyylisyklaasit tuottavat. cADPR on toisiolähetti, joka vapauttaa soluvarastoista kalsiumkationeja (Ca2+) solulimaan sitoutumalla solulimakalvoston ja sarkoplasmakalvoston ryanodiinireseptoreihin.
Toiminta eliöissä > Entsyymeitä

| Rooli | NAD(H)> Nimi | NAD(H)> EC | NADP(H)>  | NADP(H)> EC |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Hiilihydraattien metabolia | Glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasi | 1.2.1.12 | Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasi | 1.1.1.49 |
| Hiilihydraattien metabolia | Laktaattidehydrogenaasi | 1.1.1.27 | 6-fosfoglukonaattidehydrogenaasi | 1.1.1.44 |
| Hiilihydraattien metabolia | Alkoholidehydrogenaasi | 1.1.1.1 |  |  |
| Lipidien metabolia | Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi | 1.1.1.8 | 3-ketoasyyli-ACP-reduktaasi | 1.1.1.100 |
| Lipidien metabolia | 3-hydroksiasyyli-CoA-dehydrogenaasi | 1.1.1.35 | Enoyyli-ACP-reduktaasi | 1.3.1.9 |
| Lipidien metabolia |  |  | HMG-CoA-reduktaasi | 1.1.1.34 |
| Aminohappojen metabolia | Glutamaattidehydrogenaasi | 1.4.1.2 | Glutamaattidehydrogenaasi | 1.4.1.4 |
| Muu | NADH-dehydrogenaasi | 1.6.99.3 | Glutationireduktaasi | 1.8.1.7 |
| Muu | Poly(ADP-riboosi)polymeraasi | 2.4.2.30 | Dihydrofolaattireduktaasi | 1.5.1.3 |
| Muu | ADP-ribosyylisyklaasi | 3.2.2.6 | Tioredoksiinireduktaasi | 1.8.1.9 |
| Muu |  |  | 4-hydroksibentsoaatti-3-mono-oksigenaasi | 1.14.13.2 |
| Muu |  |  | NADPH-hemoproteiinireduktaasi | 1.6.2.4 |
Muu biokemia > Imeytyminen

Osa niasiinista irtoaa ravintoproteiineista vapaaksi NADH:ksi tai NADH:ksi ruuanlaiton aikana ja osa entsymaattisesti ruuansulatuselimistössä. Kasvien niasiiniglykosideista ja -peptideistä niasiinin vapautumista tapahtuu lähinnä ruuanlaiton aikana, muttei elimistössä. Vapaa NADH ja NADPH pilkkoutuvat NAD(P)+-nukleosidaasilla (EC-numero 3.2.2.6) nikotiiniamidiksi ja ADP-riboosiksi. NADH:n pyrofosfaattisidos voi myös katketa pyrofosfataaseilla, jolloin muodostuu nikotiiniamidimononukleotidi (NMN) ja AMP. NMN defosforyloituu nikotiiniamidiribosidiksi. Nikotiiniamidiribosidia muodostuu myös jos NAD+ hajoaa fosfodiesteraaseilla, jolloin myös ADP:tä muodostuu. Nikotiiniamidiribosidista voi hydrolyysillä tai fosforylaatiolla vapautua nikotiiniamidi, jolloin muodostuu sivutuotteena vastaavasti riboosi tai riboosi-1-fosfaatti.
Vapaa nikotiinihappo tai -amidi voi imeytyä mahalaukusta, mutta imeytyminen on nopeampaa ohutsuolessa. Niasiinin imeytymismekanismi on osin vielä tuntematon. Imeytyminen ohutsuolisoluihin tapahtuu normaalipitoisuuksissa tiettävästi protonivälitteisen orgaanisten anionien kuljettajaproteiini 10 (lyhenne OAT10, geeni SLC22A13) kautta, joka vastaa myös virtsahapon ja aminohippurihapon imeytymisestä. Suurissa niasiinipitoisuuksissa kuljetukseen osallistuu myös natriumvälitteinen monokarboksylaattien kuljettajaproteiini 1 (SMCT1, SLC5A8), joka vastaa myös maitohapon, pyruvaatin ja lyhyiden rasvahappojen imeytymisestä.
Ohutsuolisoluihin päätynyt nikotiiniamidi voi muuntua NAD+:ksi tai päätyä porttilaskimon kautta verenkiertoon. Nikotiinihaposta osa vapautuu vereen sellaisenaan, mutta valtaosa muuntuu suolisoluissa entsymaattisesti NAD+:ksi, jota voidaan tarpeen mukaan hajottaa verenkiertoon vapautuvaksi nikotiiniamidiksi.
Muu biokemia > Kuljetus

Porttilaskimossa ohutsuolesta imeytynyt nikotiinihappo- ja amidi päätyvät joko maksaan käsiteltäväksi tai sitten punasoluihin. Punasoluissa ne muuntuvat nikotiiniamidin nukleotideiksi. Verenkierron vapaasta niasiinista pääosa on nikotiiniamidia ja pienempi osa nikotiinihappoa.
Muu biokemia > Varastoituminen

Niasiini on ihmisillä kudoksissa pääosin hapettuneena NAD+:nä ja pelkistyneenä NADPH:na, jotka ovat entsyymeissä kiinni koentsyymeinä. Näitä entsyymeitä on jossain määrin enemmän maksassa kuin monissa muissa kehon osissa. NAD+:tä on kehossa paljon enemmän kuin NADPH:ta. Niasiinivarannot riittävät ihmisillä noin 2–6 viikkoa niasiinin (tai tryptofaanin) saannin loppumisesta.
Muu biokemia > Hajotus ja erittyminen

NAD(P)+-nukleosidaasi (EC-numero 3.2.2.6) hajottaa NAD+:tä ja NADP+:tä nikotiiniamidiksi. Tämä voi muuntua taas NAD+:ksi tai metyloitua nikotiiniamidi-N-metyylitransferaasilla (EC 2.1.1.1) 1-metyylinikotiiniamidiksi. Metylaatio tapahtuu pääosin maksassa. Tämä erittyy virtsaan sellaisenaan tai hapettuu erinäisiksi metaboliiteiksi, joista ihmisillä pääasiallinen on 1-metyyli-6-pyridoni-3-karboksiamidi (CAS 701-44-0).
Muita nisäkkäiden vähäisempiä virtsametaboliitteja ovat muun muassa nikotiiniamidi-1-oksidi, 1-metyyli-4-pyridoni-3-karboksiamidi, 1-metyyli-6-pyridoni-3-karboksiamidi, 6-hydroksinikotiiniamidi ja 6-hydroksinikotiinihappo. Saannin ollessa suurta, yli 65 % syödystä niasiinista erittyy sellaisenaan (nikotiinihappona tai -amidina).
Muu biokemia > Tryptofaanin muunnos niasiiniksi

Nisäkkäillä tryptofaani muuntuu N-L-formyylikynureniiniksi maksassa tryptofaani-2,3-dioksigenaasilla (EC-numero 1.13.11.11) tai muissa kudoksissa kuin maksassa indoliamiini-2,3-dioksigenaasilla (EC 1.13.11.52). Aryyliformamidaasi (EC 3.5.1.9) hajottaa N-formyylikynureenin kynureniiniksi. Kynureeni muuntuu sitten kolmivaiheisesti 2-amino-3-karboksimukoni-6-semialdehydiksi (ACMS, CAS-numero 16597-58-3). Kolmea vaihetta katalysoivat järjestyksessä kynureniini-3-mono-oksigenaasi (EC 1.14.13.9), kynureninaasi (EC 3.7.1.3) ja 3-hydroksiantranilaatti-3,4-dioksigenaasi (EC 1.13.11.6). Avonainen ACMS kondensoituu spontaanisti rengasrakenteiseksi kinoliinihapoksi. Kinoliinihappo muuntuu nikotinaattinukleotididifosforylaasilla (EC 2.4.2.19) nikotiiniamidimononukleotidiksi (NMN). Reaktio tapahtuu nisäkkäillä pääosin munuaisissa ja maksassa, sillä fosforylaasia on eniten näissä kudoksissa. NMN muuntuu NAD+ syntaasilla (EC 6.3.1.5) NAD+:ksi.
Tämän reitin entsyymit vaativat toimintaansa B6-vitamiinia, riboflaviinia (B2) rautaa ja hemiä kofaktorien roolissa. Näiden puutos hidastaa siksi synteesireitin toimintaa.
Muu biokemia > Antagonistit

Niasiinilla on antagonisteja, jotka estävät NADH:n ja/tai NADPH:n toimintaa tietyissä entsyymeissä. Näistä monet ovat pyridiinejä. Antagonisteja useimmille eliöille ovat muun muassa 3-asetyylipyridiini (CAS 350-03-8), isoniatsidi, pyridiini-3-sulfonihappo (CAS 636-73-7) ja 6-aminonikotiiniamidi (CAS 329-89-5).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fineli: niasiinin lähteet ruoka-aineissa
Linus Pauling Institute: Niacin (englanniksi)
DSD: niasiinientsyymien stereospesifisyyden tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Nikotiinihappo (englanniksi)
PubChem: Nikotiiniamidi (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Niacin (englanniksi)
Nikotiiniamidiribosidi (NR)
Inositoliheksanikotinaatti
NADH:n yleisreaktio. Hydridi liittyy pyridiinin hiileen numero 4 (C4) kuten kuvassa. Jos liitos pyridiiniin on kuvan näkökulmasta pyridiinirenkaan "alta", entsyymi on A-tyypin. Jos "yltä", se on B-tyypin.
Kaavakuva ravinteista saadun asetyyli-CoA:n hajotuksesta sitruunahappokierrossa ja kierron kytkeytymisestä ATP:n tuottoon NAD(H)-välitteisesti.
cADPR
Tryptofaanin muunnos niasiiniksi tryptofaani-2,3-dioksigenaasin kautta tai vaihtoehtoisesti serotoniiniksi ja melatoniiniksi.
6-aminonikotiiniamidi
J. Goldberger
Edwin Linkomies (vas.) ja C. A. Elvehjelm
Elvehjelmin 1937 niasiinin eristämiseen käyttämä tislauskolonni.
Parrasvalot

| Parrasvalot> Limelight |
| --- | --- |
 Elokuvan suomalaisjuliste
Ohjaaja:  Charles Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charles Chaplin
Tuottaja:  Charles Chaplin
Säveltäjä:  Charles Chaplin
Kuvaaja:  Karl Struss
Leikkaaja:  Joe Inge
Pääosat:  Charles Chaplin   Claire Bloom   Nigel Bruce   Buster Keaton
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Celebrated Films
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:   16. lokakuuta 1952    3. huhtikuuta 1953
Kesto:  137 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parrasvalot (Limelight) on vuonna 1952 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi, käsikirjoitti ja tuotti Charles Chaplin. Parrasvaloissa on viittauksia Chaplinin omaan elämään, persoonallisuuteen ja uraan. Esimerkiksi Therezan tarinassa on samankaltaisuuksia Chaplinin äidin kanssa ja Therezan ja Calveron rakkaussuhde muistuttaa Chaplinin ja Oona O’Neillin avioliittoa.
Parrasvalot on ainoa elokuva, jossa Charles Chaplin ja Buster Keaton esiintyvät yhdessä. Chaplin ei aluksi kirjoittanut Keatonille osaa elokuvan loppupuolen musikaalikohtaukseen, koska uskoi roolin olevan liian pieni Keatonin kaltaiselle merkittävälle koomikolle. Kun Chaplin kuuli Keatonin kärsineen vastoinkäymisistä niin urallansa kuin avioliitoissaan, hän vaati Keatonia esiintymään. Huhupuheiden mukaan Chaplin olisi kateellisena leikannut elokuvasta osan kohtauksia, joissa Keaton näytteli. Keatonin elämäkertoja Rudi Blesh ja Chaplinin poika Sydney uskovat kuitenkin Keatonin kohtausten mahdollisen leikkaamisen olleen tarinankerronnallisista syistä johtuvaa eivätkä suinkaan Chaplinin kateutta.
Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoden 1914 Lontooseen ja ensimmäinen maailmansota on puhkeamaisillaan. Entinen kuuluisa klovni, mutta nykyisin alkoholisoitunut Calvero (Chaplin) estää nuorta tanssijaa Therezaa (Bloom) tekemästä itsemurhaa. Calvero auttaa Therezaa saamaan takaisin itsetuntonsa ja palaamaan tanssijan työhönsä. Samalla Calveronkin itsetunto kohoaa, mutta hänen paluuyrityksensä menestyväksi klovniksi eivät tuota toivottua tulosta. Thereza haluaa naida Calveron huolimatta heidän ikäerostaan, mutta Calveron mielestä Therezalle parempi puoliso on nuori säveltäjä Neville (Sydney Earle Chaplin).
Calvero palaa kotiinsa ja ryhtyy katutaiteilijaksi. Oman esityksensä saanut Thereza lopulta löytää hänet ja taivuttelee palaamaan takaisin lavalle. Calvero saa rinnalleen vanhan parinsa (Keaton) ja hän tekee menestyksekkään paluun. Calvero saa kuitenkin sydänkohtauksen kesken esityksen ja kuolee vain muutaman metrin päässä tanssivasta Therezasta.
Vastaanotto

Chaplinin markkinoidessa elokuvaansa Isossa-Britanniassa hän sai kuulla, ettei saa viisumia Yhdysvaltoihin, koska hänen väitettiin antaneen kommunismia ihailevia lausuntoja. Parrasvalot kiellettiin Yhdysvalloissa pitkiksi ajoiksi; vasta vuonna 1972 elokuva viimein esitettiin Yhdysvalloissa ja se voitti Oscar-palkinnon.
Antti Alanen sanookin Chaplinin retrospektiivin esittelyssä, että Parrasvalot on jo Chaplinin ”taiteilijan testamentti”: hänen suuri taiteellinen luomistyönsä saavuttaa tässä elokuvassa joutsenlaulunsa; roolihahmon kuolema tarinan lopussa on selvä viesti siitä, että enää ei Chaplinia nähtäisi uusissa rooleissa
Vaikka Chaplin nähtiinkin vielä parissakin roolissa, niistä näki selvästi, että hänen suuri luomisvoimansa oli jo sammunut ja työskentely oli ammattitaitoista joskin piittaamatonta.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Parrasvalot oli mukana  heistä kahdentoista listalla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charles Chaplin  | … |  Calvero   |
|  Claire Bloom  | … |  Thereza ”Terry” Ambrose   |
|  Nigel Bruce  | … |  Postant   |
|  Buster Keaton  | … |  Calveron pari   |
|  Sydney Earle Chaplin  | … |  Neville   |
|  Norman Lloyd  | … |  Bodalink   |
Palkinnot > Oscar-palkinnot

Paras musiikki (Chaplin, Ray Rasch, Larry Russell)
Aiheesta muualla

Parrasvalot Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Isäni, herrani

| Isäni, herrani> Padre padrone |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Paolo  Vittorio Taviani 
Käsikirjoittaja:  Gavino Ledda Paolo Taviani Vittorio Taviani
Tuottaja:  Giuliani G. De Negri
Säveltäjä:  Egisto Macchi
Kuvaaja:  Mario Masini
Leikkaaja:  Roberto Perpignani
Tuotantosuunnittelija:  Gianni Sbarra
Pukusuunnittelija:  Lina Nerli Taviani
Pääosat:   Omero Antonutti  Saverio Marconi  Marcella Michelangeli  Fabrizio Forte  Marino Cenna 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Radiotelevisione Italiana
Levittäjä:  Rai Netflix
Ensi-ilta:  1977, Suomessa 1980
Kesto:  114 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isäni, herrani (Padre padrone) on Paolo ja Vittorio Tavianin ohjaama italialainen, alun perin televisiolle tehty draamaelokuva. Tavianin veljekset laativat myös elokuvan käsikirjoituksen sardinialaisen paimenen Gavino Leddan omaelämäkerrallisen romaanin pohjalta. Ledda esiintyy itse elokuvassa kertojana.
Juoni

Isäni, herrani kertoo Sardinian maaseudun elämästä nuoren paimenpojan näkökulmasta. Ankara isä ottaa seitsenvuotiaan pojan pois koulusta ja pakottaa paimeneksi syrjäisille vuorille, jossa poika viettää koko lapsuutensa ja nuoruutensa. Kiertäviltä musikanteilta hän ostaa hanurin ja soittaa sitä isältä salaa, käyttäen heiniä ääntä vaimentamassa. Isänsä tahdon vastaisesti lukutaidoton poika alkaa kiinnostua maailmasta laajemminkin, opettelee lukemaan, pääsee yliopistoon ja etenee kielitieteilijäksi. Yksilötarinan rinnalla elokuvan teemoja ovat katolisuus ja köyhyys sekä Sardinian luonto, jota kuvataan dokumentaariseen sävyyn.
Vastaanotto

Cannesin elokuvajuhlilla 1977 Tavianit saivat elokuvasta Kultaisen palmun ja kriitikkojärjestö Fiprescin palkinnon.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti Suomen teatteriensi-illan aikaan huhtikuussa 1980 elokuvan olevan ”suurenmoinen kuvaus alistamisen tuskasta, kahleiden murtamisesta, tiedon hankinnasta”. Hänestä Isäni, herrani valaa uskoa elokuvataiteen mahdollisuuksiin: ”Se on pakahduttava, ihmeellisen vapauttava elokuva. Sisällöllisesti se perustaa kriittiseen humanismiin. Kerronta kielii mahtavasta ideoiden rikkaudesta.”
Kaupungin valot (elokuva)

| Kaupungin valot> City Lights |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charles Chaplin
Tuottaja:  Charles Chaplin
Säveltäjä:  Charles Chaplin
Kuvaaja:  Gordon Pollock Roland Totheroh
Leikkaaja:  Charles Chaplin Willard Nico
Tuotantosuunnittelija:  Charles D. Hall
Pääosat:  Charles Chaplin   Virginia Cherrill   Harry Myers   Allan Garcia
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  30. tammikuuta 1931 Suomi: 20. huhtikuuta 1931
Kesto:  87 min
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva englanninkieliset välitekstit
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaupungin valot (City Lights) on vuonna 1931 valmistunut yhdysvaltalainen mykkä romanttinen komedia, jonka ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti Charles Chaplin. Hän sävelsi myös elokuvan musiikin, poikkeuksena luvattomasti lainattu, José Padillan säveltämä pääteema La Violetera.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charles Chaplin  | … |  Kulkuri   |
|  Virginia Cherrill  | … |  Sokea tyttö   |
|  Florence Lee  | … |  Sokean tytön isoäiti   |
|  Harry Myers  | … |  Miljonääri   |
|  Allan Garcia  | … |  Miljonäärin palvelija   |
Tuotanto

Chaplin halusi elokuvastaan mahdollisimman täydellisen, minkä vuoksi elokuvan tekemiseen kului lähes kolme vuotta. Käsikirjoitusta hän työsti yli vuoden, mutta ei saanut sitä valmiiksi kuvausten alettua. Esimerkiksi Kulkurin ja sokean tytön ensikohtaamisesta otettiin yli kolmesataa otosta ennen kuin Chaplin kelpuutti sen. Hänen oli vaikea selittää kuvallisesti se, että tyttö luuli Kulkuria varakkaaksi. Elokuva valmistui jo vuonna 1929, mutta se julkaistiin vasta kaksi vuotta myöhemmin. Kun elokuva tuli teattereihin, olivat äänielokuvat lyöneet itsensä läpi, ja mykkäelokuvia kuvailtiin vanhanaikaiseksi. Elokuva kuitenkin menestyi hyvin, ja  Chaplin on myöhemmin todennut Kaupungin valojen olleen hänen suosikkielokuvansa.
Chaplinille ja Virginia Cherrillille tuli riitaa kuvausten aikana ja Chaplin erotti naisen. Hän otti tilalle Georgia Halen, joka oli ollut Chaplinin vastanäyttelijänä Kultakuume-elokuvassa. Kustannukset alkoivat kuitenkin nousta liian suuriksi ja Chaplin joutui ottamaan Cherrillin takaisin.
Vastaanotto

Kaupungin valot kuuluu maailman arvostetuimpiin elokuviin. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle sijalle 21. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Kaupungin valot oli mukana  heistä kolmentoista listalla.
Aiheesta muualla

Kaupungin valot Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat (1945–)

Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat tarkoittavat Suomen ilmavoimien hävittäjälentokoneiden valintakriteerien asettamista, vertailua, valintaa, ostamista ja rakennuttamista vuodesta 1945 nykypäivään saakka.
1940-luvun lopun hävittäjähankinnat

1940-luvun lopulla ei Suomeen hankittu hävittäjäkoneita. Pariisin rauhansopimus vuodelta 1947 rajoitti ilmavoimien konemäärän 60:een; konemäärän tulkittiin tarkoittavan taistelukoneita. Ylimääräinen materiaali oli tuhottava 19. syyskuuta 1948 mennessä tai luovutettava liittoutuneille. Luovutusta ei ohjeistettu ja satoja koneita romutettiin.
1950-luvun hävittäjähankinnat

Hävittäjätilanne 1950-luvun alussa oli surkea. Vuosina 1945-1949 toiminut puolustusrevisio ei riittävässä määrin huolehtinut ilmavoimien tarpeista. YYA-sopimus asetti velvoitteita Suomen puolustuskyvylle ja hankinnat ulkomailta oli pakko käynnistää. Neuvostoliittolaista kalustoa ei haluttu ostaa ja länsivaluutan puute hidasti hankintaa länsimaista.lähde?
Katseet suunnattiin Ruotsiin ja Isoon-Britanniaan. Ruotsi ei suostunut edes keskustelemaan Saab J29 Tunnanin myymisestä Suomelle.  Yhteydenotot Ison-Britannian lentokonevalmistajiin käynnistettiin kesällä 1950. Glosterin kanssa käytiin kauppaa Gloster Meteor -suihkuhävittäjästä ja Hawker Sea Fury -potkurihävittäjästä ja deHavillandin kanssa deHavilland DH.100 Vampire ja DH.112 Venom -suihkuhävittäjistä. Myös valmistuslisenssistä neuvoteltiin.
1950-luvun hävittäjähankinnat > Kuusi DH.100 Vampirea Isosta-Britanniasta vuonna 1953

Korean sota, rahanpuute ja kommunistien vastustus lykkäsivät hävittäjähankintoja Isosta-Britanniasta vuoteen 1952. Tässä vaiheessa vaihtoehdot olivat rajautuneet lähinnä DH Vampireen ja Gloster Meteoriin, joskin molempia pidettiin jo vanhanaikaisina. Lokakuussa 1952 solmittiin toimitussopimus deHavillandin kanssa koskien kuutta DH.100 Vampire -hävittäjää. Ensimmäiset kolme konetta lennettiin 22.1.1953 Poriin. Valuuttavaikeudet viivästyttivät kolmen koneen loppuerän toimitusta sekä valmistuslisenssineuvottelujen etenemistä. Vaikka koneet olivat valmiina jo huhtikuussa 1953, ne saatiin Suomeen vasta saman vuoden syyskuussa.
Vampiren yöhävittäjäversiosta DH.113 kehitettyä kaksipaikkaista DH.115 Vampire Traineria hankittiin vuosina 1955–1956 yhdeksän. Lisäksi Interarmcon lahjoitti Suomelle yhden Ruotsista peräisin olevan DH.100 Vampiren havaintovälineeksi vuonna 1961.lähde?