stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maailmankartta
Historia > Antiikin aika

Antiikin maailmassa, eli muinaisessa Babyloniassa, Persiassa, Kreikassa ja Roomassa karttojen tärkein tehtävä ei vielä ollut matkojen ja matkareittien suunnittelussa. Koska maailmasta tiedettiin vain vähän, karttojen mittakaava ja yksityiskohdat olivat vielä puutteellisia. Kartoilla sen sijaan yleisemmin ilmennettiin keisarillista maailmankatsomusta, selitettiin maailman syntyä, kuvailtiin taivasta tai havainnollistettiin uskonnollisia uskomuksia. Kuitenkin jo Platonin aikana tiedettiin, että maapallo oli pyöreä, ja Eratosthenes määritti maapallon ympärysmitan lähes oikein jo toisen vuosisadan eaa. alussa. Vain harvoja antiikinaikaisia karttoja on säilynyt.
Babylonialainen maailmankartta (600-luku eaa.) on vanhin tunnettu maailmankartta. Sen uskotaan pohjautuvan vielä kaksi tuhatta vuotta vanhempaan karttaan. Hektaioksen kreikkalainen maailmankartta (500-luku eaa.) käsitti antiikin kreikkalaisten tunteman maailman Gibraltarista Kaspianmerelle. Roomalainen maailmankartta (12 eaa.) sisälsi Välimeren alueen lisäksi Britannian ja Germanian, idässä Intian, Sri Lankan ja Kiinan sekä etelässä Saharan autiomaan ja Etiopian.
Klaudios Ptolemaioksen maailmankartta vuodelta 150 jaa. oli ensimmäinen maailmankartta, jossa käytettiin suorakulmaisia pituus- ja leveyspiirejä. Kartta oli pohjois- ja Välimeri-keskeinen, ja siinä näkyivät Eurooppa, Pohjois-Afrikka sekä Länsi- ja Keski-Aasia. Ptolemaioksen karttaa käytettiin 1600-luvulle asti.
Historia > Keskiaika

Al-Idrisin maailmankartastossa Tabula Rogerianassa (1154) etelä oli ylhäällä ja Afrikka kuvattiin kokonaan meren ympäröimänä. Pohjolaa kuvasi pieni saaristo.
Herefordin Mappa Mundi (1300) kuvasi Maapalloa keskiajan kristittyjen näkökulmasta, ja siinä maailman keskus oli Jerusalem. Tuntemattomille alueille, kuten Afrikkaan, piirrettiin pelottavia hirviöitä. Monet muutkin varhaiset kartantekijät täyttivät tuntemattomat alueet usein kuvilla erikoisista eläimistä ja kannibaaleista. Keskiajan kartoissa itä (’orientti’) oli yleensä ylhäällä, mistä tulee termi karttaorientaatio.
Keskiaikaisissa kartoissa Välimeri sekä suuret joet Niili ja Don, joita pidettiin maanosien rajoina, oli usein kuvattu liioitellun leveiksi. Ne yhdessä muodostivat kartalle ison T:n muotoisen kuvion, kun taas karttaa reunustava valtameri kuvattiin ympyränä, O:n muotoisena. Tällaisista kartoista käytetään nimitystä T-O-kartta.
Historia > Uusi aika

Löytöretkien aikana maailmankarttojen tekijät alkoivat hyödyntää uusia tieteellisiä menetelmiä alueiden mittaamiseen, ja kartantekotaito kehittyi suurin harppauksin. Teologisesta katsantokannosta luovuttiin ja alettiin käyttää geometrisiä karttaprojektioita ja alueellisia mittausmenetelmiä. Karttojen tarkoitukseksi tuli omistajiensa auttaminen valloittamaan, hallitsemaan tai puolustamaan niiden kuvaamia alueita.
Katalaani-Atlas (1375) oli katalonialainen kokoelma maailmankarttoja ja navigointiohjeita. Karttojen kuvaukset Kiinasta perustuvat Marco Polon kertomuksiin, mutta Intia puuttuu kokonaan. Paratiisi on siirretty Aasiasta Etiopiaan.
Martin Waldseemüllerin Universalis Cosmographia (1507) oli ensimmäinen kartta, jossa Amerikat olivat mukana ja jossa maailma kattaa 360 astetta pituuspiirejä. Waldseemüller nimesi uuden maanosan itse ”Amerikaksi”, vaikka yrittikin itse myöhemmin turhaan vaihtaa nimen Atlantikseksi tai Columbianaksi. Etelä-Amerikkaan Waldseemüller piirsi kannibaaleja ja jättiläisiä. Kartassa näkyy Japani, ja myös Tyynimeri esiintyy siinä ensimmäistä kertaa eurooppalaisessa kartassa. Afrikan rannikko on ensimmäistä kertaa kuvattu kokonaisuudessaan.
Kiinalaisissa maailmankartoissa 1500- ja 1600-luvuilla maailma oli neliömäinen ja Kiinaa ympäröi neljä barbaarista kansaa eri ilmansuunnissa. Japanilaisessa maailmankartassa 1645 Japani on keskellä ja itä ylhäällä.
Diego Ribeiron maailmankartta (1529) otti kantaa Portugalin ja Espanjan kiistaan siirtomaista. Ribeiro pyrki edistämään Espanjan oikeuksia Molukkien Maustesaarien hallintaan sijoittamalla ne tarkoituksella väärään paikkaan.
Alankomaalainen kartografi Gerhardus Mercator laati Mercatorin maailmankartan vuonna 1569. Hänen keksintönsä oli projektio, jossa pituus- ja leveyspiirit kuvataan matemaattisen tarkasti suorina. Mercatorin projektiosta tuli 1800-luvulla maailmankartoissa yleisimmin käytetty karttaprojektio. Etelämanner jätettiin kartasta kuitenkin pois, mikä korosti Euroopan asemaa. Yhdysvalloissa otettiin käyttöön amerikkakeskeinen versio kartasta ja 1900-luvulla Neuvostoliitossa neuvostoliittokeskeinen, jossa Pohjois-Amerikka jouduttiin piirtämään kartan kumpaankin reunaan.
Abraham Orteliuksen Theatrum Orbis Terrarum -karttakokoelma ilmestyi 1570. Henricus Hondiuksen maailmankartta (1633) oli ensimmäinen, jossa näkyy Australian manner. Kartassa myös maanosat on selkeästi eroteltu toisistaan, ja Euroopan ja Aasian rajana on Ob-joki. Muutoin tuon ajan kartoissa Euroopan ja Aasian rajalinja vaihteli usein. Joan Blaeun Atlas maior (1662) jakoi Maapallon kahteen pallonpuoliskoon, itäiseen ja läntiseen.
Historia > Nykyaika

Saksalainen Arno Peters laati vuonna 1973 James Gallin vuonna 1855 suunnittelemaan projektioon perustuvan projektion, jossa maanosien pinta-alat olivat totuudenmukaisia toisiinsa nähden. Projektion varjopuolena oli maanosien muotojen vääristyminen. Gall–Petersin projektiosta tuli tasapuolisuutensa vuoksi suosittu etenkin Yhdistyneissä kansakunnissa.
Nykyisin käytetyin maailmankartta on sähköinen ja ilmainen karttapalvelu Google Maps. Google Earth (2005–) on virtuaalinen karttapallo.
Historia > Esimerkkejä

Babylonialainen maailmankartta, vanhin tunnettu maailmankartta
Hektaioksen maailmankartan rekonstruktio
Ptolemaioksen maailmankartta (1400-luvun rekonstruktio)
Al-Idrisin maailmankartta (käännetty)
Herefordin Mappa Mundi
Waldseemüllerin Universalis Cosmographia
Ribeiron maailmankartta
Mercatorin maailmankartta
Orteliuksen maailmankartta
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikimapian maailmankartta
Google Mapsin maailmankartta
Maankuori

Manterellinen kuori (sial, 1) vasemmalla, sitä ohuempi merellinen kuori (sima, 4) oikealla. Merellistä kuorta peittävät meret (2). Maankuoren alla on Maan vaippa (3).
Maankuoren paksuus kilometreissä eri puolilla maapalloa.
Maankuori on Maan ylin, kiinteä kivikerros.
Maankuori muodostaa Maan kokonaistilavuudesta alle prosentin ja massasta 0,4 prosenttia. Kuori sisältää kohtalaisen kevyitä materiaaleja, kuten piistä, alumiinista, kalsiumista, hapesta ja raudasta muodostuneita yhdisteitä.
Maankuori jakautuu merelliseen kuoreen ja manterelliseen kuoreen.
Merellinen kuori on paksuudeltaan 6–7 kilometriä, ja se on tiheämpää kuin manterellinen kuori. Merellisen kuoren ylin kerros koostuu merenpohjan sedimenteistä. Keskikerros koostuu basaltista. Alin kerros on huonosti tunnettu, mutta sen otaksutaan koostuvan gabrosta tai sen metamorfista muunnoksista, metabasiiteista.
Manterellisen kuoren paksuus vaihtelee. Mannerrinteiden kohdalla se on 20 kilometriä paksu, mannerten alavilla seuduilla 25–35 kilometriä, ja nuorten poimuvuoristojen kohdalla jopa 70 kilometriä. Se koostuu erilaisista magmakivilajeista, metamorfisista kivilajeista ja sedimenteistä. Manterellisen kuoren ylin kerros on täysin jäykkä ja paikoin paksujen sedimenttipatjojen peittämä. Keskikuori on plastinen ja poimuttumiskykyinen. Alakuori koostuu tiheästä aineesta.
Koostumuksensa perusteella maankuori jaetaan ylempään sialkuoreen, joka on saanut nimensä siinä runsaasti esiintyvästä piistä ("si") ja alumiinista ("al"), sekä alempaan, tiheämpään simakehään, joka on saanut nimensä piistä ja magnesiumista ("ma").
Maankuori koostuu paristakymmenestä mannerlaatasta, jotka kelluvat Maan vaippaa raskaamman kiviaineksen päällä. Laatat liikkuvat alituisesti toistensa suhteen, aiheuttaen maanjäristyksiä ja tulivuoritoimintaa, lähinnä laattojen reunoilla, jossa ne törmäävät tai työntyvät toisensa alle. Toisaalta uutta laattamateriaalia eli merenpohjaa muodostuu valtamerten keskellä, kuten Islannissa, jossa kiviainesta työntyy esiin Maan vaipasta. Laattaliikkeen energianlähde on radioaktiivinen hajoaminen.
Maankuorella on taipumus isostaattiseen tasapainoon, eli jos esimerkiksi jäätikkö painaa maankuorta, jäätikön hävittyä maankuori palautuu takaisin. Tämä aiheuttaa esimerkiksi Itämeren altaan keskiosisissa, keskisessä Fennoskandiassa Pohjanlahden kummankin puolen viimeisen jäätiköitymisen jälkeen alkanutta ja edelleen jatkuvaa maankohoamista. Isostaattinen tasapaino tarkoittaa myös sitä, että korkeiden vuorten kohdalla mannerlaatta on hyvin paksu, sillä mannerlaatat kelluvat alla olevassa vaipassa kuin jäävuoret vedessä: korkein ulottuu syvimmälle pinnan alle.
Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto

| Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK r> y. |
| --- | --- |

Perustettu:  1917
Toimiala:  edunvalvontajärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  341 642 (31.12.2015)
Puheenjohtaja:  Juha Marttila
Jäsenlehti:  Mainio
Aiheesta muualla
www.mtk.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK r.y., aiemmin Maataloustuottajain Keskusliitto (lyhyesti MTK) on maanviljelijöiden, metsänomistajien ja maaseutuyrittäjien etujärjestö. MTK pyrkii edistämään maaseudun yrittäjien asemaa sekä maaseudun luonnonvarojen käyttöä. Järjestön nykyinen puheenjohtaja on maanviljelijä, maatalous- ja metsätieteiden tohtori Juha Marttila. Järjestön pää-äänenkannattaja on sanomalehti Maaseudun Tulevaisuus.
Metsänhoitoyhdistykset liitettiin MTK:oon vuoden 2015 alussa, jolloin sen jäsenmäärä aluksi nousi 152 000:sta noin 400 000:een. MTK:n ruotsinkielinen sisarjärjestö on Svenska lantbruksproducenternas centralförbund (SLC), jolla on 12 000 jäsentä.
Historiaa

Suomen maanviljelijöiden vapaa, valtiosta ja puolueista riippumaton talouspoliittinen järjestö Maataloustuottajain Keskusliitto (MTK), perustettiin maanviljelijöiden suuressa helluntaikokouksessa 28.–29.5.1917 Helsingissä. Kokoukseen osallistui 700–800 henkeä. Muodollinen perustaminen siirtyi syksyyn.
Helluntaikokouksessa päätettiin, että työnantajajärjestön asemesta oli perustettava vapaa kaikkia maataloustuottajia yhdistävä maatalouspoliittinen järjestö, johon tulisivat kuulumaan myös omaa työtään tekevät viljelijät sekä maata omistamaton maatalousväestö. Keskus-, piiri- ja paikallisjärjestöjen sääntöjen laatiminen ja muu järjestäytymistyö annettiin Maataloustuottajain Valtuuskunnan tehtäväksi yhdessä kokouksen valitseman erityisen valiokunnan kanssa. Siihen tuli edustajia vanha- ja nuorsuomalaisesta puolueesta sekä maalaisliitosta.
Piiriliittojen edustajat kokoontuivat Helsinkiin 18.9.1917 perustamaan Maataloustuottajain Keskusliittoa. Kokouksessa hyväksyttiin järjestölle säännöt ja valittiin valtuuskunta. Sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin tohtori Juho Jännes. Sääntöjen mukaan tuottajajärjestön tuli "valvoa maataloustuottajain etuja yhteiskuntataloudellisella ja kunnallisella alalla, sovitella maataloudessa sattuvia työriitoja sekä edistää sellaisten parannusten aikaansaamista maataloustyöväen oloihin, että se tuntee elinehtonsa turvatuksi ja viihtyy ammatissaan".
1990-luvun alussa maataloustuottajajärjestössä haluttiin ottaa metsänomistajat aiempaa paremmin huomioon. Järjestön nimi muuttui vuonna 1992 Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK r.y:ksi.
Historiaa > Puheenjohtajat

| Puheenjohtaja | Toimikausi |
| --- | --- |
Juho Jännes: 1917–1918
Bjarne Westermarck: 1918–1922
Juho Jännes: 1923–1954
Veikko Ihamuotila: 1955–1975
Heikki Haavisto: 1976–1993
Toivo T. Pohjala: 1993–1994 (vt.)
Esa Härmälä: 1994–2006
Michael Hornborg: 2006–2009
Juha Marttila: 2009–
Organisaation rakenne ja päätöksenteko

MTK:lla on kolmiportainen hallintorakenne. Keskusliitto koostuu 14 alueellisesta maataloustuottajien liitosta ja kahdeksasta metsänomistajaliitosta. Liitot toimivat alueellisina etujärjestöinä. MTK:n tuottajaliitoihin kuuluu 296 paikallisyhdistystä. Metsänomistajaliittojen alaisia metsänhoitoyhdistyksiä on 52.
Ylintä päätösvaltaa MTK:ssa käyttää valtuuskunta. Valtuuskuntaan kuuluu 55 maataloustuottajien liittojen edustajaa, 20 metsänhoitoyhdistysten edustajaa, enintään kymmenen asiantuntijajäsentä ja neljä yhteisöjäsenten edustajaa. Yksityismetsänomistajia valtuuskunnassa edustaa MTK:n metsävaltuuskunta. MTK:n toimeenpaneva elin on puolestaan sen johtokunta, joka koostuu 1., 2. ja 3. puheenjohtajasta ja kuudesta muusta jäsenestä. Johtokunnan tukena toimii johtoryhmä sekä 9 valiokuntaa ja 13 verkostoa. MTK:n liittokokous järjestetään noin viiden vuoden välein. Liittokokouksessa linjataan järjestön toimintaa ja periaatteita pidemmällä tähtäimellä. Edellinen liittokokous järjestettiin kesäkuussa 2022 Porissa.
Valiokunnat ja verkostot ovat omien tuotantoalojensa asiantuntijoita. Niiden tehtävänä on ohjata tuotantopolitiikkaa, antaa lausuntoja MTK:n johtokunnalle sekä osallistua sopimusneuvotteluihin. Valiokuntia ovat muun muassa maito-, liha- ja sokerijuurikasvaliokunnat.
Valiokunnat seuraavat myös maataloustuotteiden markkinoita ja pitävät yhteyttä EU:n tuottajajärjestöihin. Valiokunnat valmistelevat yhteistyössä valtion viranomaisten kanssa kansallisia lausuntoja EU:n yhteistä maatalouspolitiikkaa koskien. Tuotantoon keskittyneiden valiokuntien lisäksi MTK:lla on muun muassa elinkeinopolitiikkaan ja ympäristöön ja maankäyttöön keskittyneet valiokunnat.
Toiminta

MTK:n edunvalvontatyö on laaja-alaista. Maatalous- ja metsäpolitiikan lisäksi järjestö pyrkii edistämään yrittämisen edellytyksiä maaseudulla. 2000-luvun mittaan myös ympäristönsuojelua on alettu edistää aktiivisesti niin maa- kuin metsätaloudessa. MTK tekee yhteistyötä muun muassa Maailman luonnonsäätiön WWF:n kanssa parantaakseen maatilojen ympäristöystävällisyyttä. Uusiksi vaikuttamisen kohteiksi ovat nousseet myös kuluttajat: vuonna 2007 MTK perusti ruokakulttuuriasiamiehen viran. Asiamiehen tehtävänä on edistää ja vaalia suomalaista ruokakulttuuria.
Toiminta > Maatalousyrittäjien edunvalvonta

MTK:n keskeisin vaikuttamisen kohde on markkinaedunvalvonta ja maataloustukijärjestelmä. Suomen maataloustukijärjestelmä on osa EU:n yhteistä maatalouspolitiikkaa (Common Agricultural Policy, CAP). Tuet jakautuvat EU:n kokonaan maksamiin tukiin, EU:n osittain rahoittamiin tukiin ja kansallisesti rahoitettuihin tukiin.
MTK pyrkii vaikuttamaan myös maanomistukseen liittyvään lainsäädäntöön sekä ajamaan jäsentensä etua vero- ja sosiaalipoliittisissa kysymyksissä.
Toiminta > Yksityismetsänomistajien edunvalvonta

MTK valvoo yksityismetsänomistajien etuja valtakunnallisella ja kansainvälisellä tasolla. MTK:n tavoitteena on metsänomistuksen taloudellinen kannattavuus. MTK muun muassa tuottaa analyyseja puumarkkinoista metsästomistajille. MTK pyrkii vaikuttamaan lainsäädäntöön, metsätalouden tukiin, verotukseen, hallintoon ja metsänomistajille tarjottaviin palveluihin.
Myös raakapuun hinnoittelun, ja puukauppaan liittyvien mittausjärjestelmien kehittäminen on keskeisellä sijalla. Aina 1990-luvulle saakka raakapuun hinnoista neuvoteltiin MTK:n ja Metsäteollisuus ry:n kesken. Tuolloin oli voimassa valtakunnallinen hintasopimusjärjestelmä, joka takasi minimihinnan myytävälle puutavaralajille aina kunkin sopimuskauden loppuun saakka. Järjestelmää perusteltiin hintavakaudella, joka takasi tasaisen puuvirran metsäteollisuudelle. EU-jäsenyyden myötä Suomessakin siirryttiin vaiheittain markkinaehtoiseen hinnoitteluun.
Toiminta > Maaseutuyrittäjien edunvalvonta

MTK alkoi ajaa laajemmin maaseudun yrittäjien asemaa 2000-luvun alussa, sillä joka kolmannella maatilalla oli varsinaisen maatalouden lisäksi myös muuta yritystoimintaa. Maaseutuyrittäjien toimialat ovat moninaisia. Niihin lukeutuvat muun muassa matkailu, koneyrittäminen, bioenergia ja hevosala.
Toiminta > Ympäristönsuojelu ja maankäyttö

MTK kertoo toimivansa ympäristö- ja maapoliittisissa asioissa kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti. Kestävään maatalouteen kuuluu MTK:n mukaan luonnon säilyttäminen viljelys- ja metsätalouskelpoisena sekä taloudellisesti tuottavana tuleville sukupolville. MTK osallistuu lakien valmisteluun, tiedottaa lainsäädäntöhankkeista ja avustaa jäseniään ympäristöön ja maankäyttöön liittyvissä asioissa. Maankäytön osalta keskeinen MTK:n tavoite on maanomistajien oikeuksista huolehtiminen. MTK:n mukaan järjestön ympäristöpolitiikassa korostuu nykyään elinkeinonharjoittajien etujen ajamisen ohella myös aktiivinen osallistuminen luonnonsuojeluun. MTK:lla on eri sidosryhmien, kuten WWF:n kanssa erilaisia hankkeita, jotka tähtäävät ympäristöystävällisempään maa- ja metsätalouden harjoittamiseen. MTK toteuttaa Suomessa EU:n Itämeristrategian Baltic Deal -hanketta, jossa on mukana seitsemän tuottaja- ja neuvontajärjestöä seitsemästä Itämeren maasta. Hankkeen tavoitteena on auttaa viljelijöitä vähentämään tilan ravinnepäästöjä ilman, että tilan tuotanto tai kilpailukyky kärsii. Tavoitteeseen päästään parantamalla neuvojien ja viljelijöiden ympäristöosaamista.
Toiminta > Ruokakulttuuri

Vuonna 2007 MTK perusti Suomen ensimmäisen ruokakulttuuriasiamiehen viran. Asiamiehen tehtävänä on edistää suomalaista ruokakulttuuria. Ensimmäisenä virassa toimi keittiömestari, ETM, Jaakko Nuutila. Vuonna 2010 tehtävä siirtyi kasvatustieteiden maisteri, kotitalousopettaja Anni-Mari Syväniemelle, joka oli tehtävässä kesään 2019 asti.
Toiminta > Maaseutunuoret

Maaseutunuoret ovat alle 35-vuotiaita MTK:n jäseniä. He ovat maatalousyrittäjiä, maatalousyrittäjiksi opiskelevia tai muuten vain maaseudun asioista kiinnostuneita nuoria. Maaseutunuoret toimivat paikallisesti, alueellisesti ja valtakunnallisesti. Toiminta on yhdessäoloa, ammatillisista asioista keskustelemista sekä kouluttautumista järjestötyöhön.
Toiminta > Vaalituki

Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa MTK jakoi tukea 72 ehdokkaalle. Näistä 51 edusti keskustapuoluetta, kahdeksan kokoomusta, viisi perussuomalaisia, viisi vihreitä, kaksi SDP:tä ja yksi vasemmistoliittoa.
Kansainvälisyys

EU-tason edunvalvonnasta vastaa MTK:n Brysselin toimisto, joka on yhteinen sisarjärjestö SLC:n sekä Pellervo-Seuran kanssa. Yhteistyötä tehdään tiiviisti myös eurooppalaisen tuottajajärjestö Copan (Committee of Professional Agricultural Organisations) sekä Euroopan osuustoimintajärjestö Cogecan (General Committee for Agricultural Cooperation in the European Union) kanssa.
Metsänomistajia Brysselissä edustaa Pohjoismaisten metsänomistajajärjestöjen liiton (NSF) yhteinen metsäkoordinaattori. MTK on myös Euroopan metsänomistajajärjestön (CEPF) ja Maailman metsänomistajien liiton (IFFA) jäsen.
Kirjallisuutta

Kananen, Ilkka: MTK ja Suomen maatalouspolitiikka: Elintarvikepulasta omavaraisuuteen 1917–1949.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1986.  ISBN 951-26-3020-6
Sauli, Liisa: MTK ja Suomen maatalouspolitiikka: Maatalousyhteiskunnasta teollisuusvaltioksi 1950–1980.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1987.  ISBN 951-26-3085-0
Vesa, Mikko: Oraitten päälle: MTK talonpojan tukena EU-vuosien eloonjäämistaistossa.  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21464-9
Aiheesta muualla

MTK:n kotisivut
Maaseutunuorten sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Baltic Deal -hanke
| n k Maaseudun sivistysliiton jäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Yhteisöt:  Eläkeliitto  Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto  Suomen Kylät  Suomen Keskusta  Suomen Keskustanuoret  Suomen Keskustanaiset  Keskustan Lehtimiehet  Keskustaopiskelijat  Huoltoliitto  Maaseudun Säätiö  Maaseudun Terveys- ja Lomahuolto  Vesaisten Keskusliitto  MSL:n Pohjois-Karjalan aluejärjestö 
| n k Eurooppalaisen Suomen sisar- ja yhteisöjäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Sisarjärjestöt:  Eurooppanuoret  Eurooppanaiset  Eurooppafederalistit  Euroklubi  Euroopan kulttuuriyhdistys – EKSO 
Jäsenjärjestöt:  Akava  Elinkeinoelämän keskusliitto  Fingo  Finlands Svenska Skolungdomsförbund  Julkisten ja hyvinvointialojen liitto  Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto  SaferGlobe  Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK  Suomen Ammattiin Opiskelevien Liitto – SAKKI  Suomen Lukiolaisten Liitto  STTK  Suomen opiskelijakuntien liitto  Suomen ylioppilaskuntien liitto  Suomen Opiskelija-Allianssi – OSKU
Maarian vaakuna

Maarian vaakuna (1956–1966)
Maarian vaakuna oli Maarian maalaiskunnan tunnus, joka oli saanut aiheensa pitäjällekin nimensä lainanneesta Neitsyt Mariasta. Neitsyt Maria oli lisäksi pitäjän keskiaikaisen harmaakivikirkon suojeluspyhimys, joka esiintyi rukousasennossa myös pitäjän isonvihan aikaisessa nostoväen lipussa. Kruunu ja Marian monogrammit selventävät vaakunan sisältöä.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä rukoukseen polvistunut Neitsyt Maria, saateena kummallakin puolellaan Marian monogrammi; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Maarian kunnanvaltuusto hyväksyi sen 17. heinäkuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. lokakuuta samana vuonna. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1967 Maarian liityttyä Turun kaupunkiin.
Maamyyräpäästäinen

| Maamyyräpäästäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Soricomorpha
Heimo::  Päästäiset Soricidae
Alaheimo::  Varsinaiset päästäiset Soricinae
Suku::  Maamyyräpäästäiset Anourosorex
Laji::  squamipes
Kaksiosainen nimi
 Anourosorex squamipes  Milne-Edwards, 1872 
 Levinneisyysalue
Katso myös
   Maamyyräpäästäinen Wikispeciesissä   Maamyyräpäästäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Maamyyräpäästäinen eli kontiaispäästäinen (Anourosorex squamipes) on aasialainen pieni nisäkäs. Sitä tavataan Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Vietnamissa ja Thaimaassa.
Maamyyräpäästäisen pää ja vartalo ovat 8,5-11 cm pitkät ja häntä 7-17 mm. Turkki on tuuhea ja pehmeän samettinen. Selkäpuoli on tumman oliivinharmaa, vatsapuoli vaaleampi.
Aiheesta muualla

Kuva Animal Diversity Web
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1765260  Wikispecies: Anourosorex squamipes  ADW: Anourosorex_squamipes  BOLD: 64477  CoL: 66Y74  EoL: 1178925  GBIF: 2435780  iNaturalist: 46806  IRMNG: 10226207  ITIS: 633751  IUCN: 41450  MDD: 1004115  MSW: 13700333  NCBI: 127560  Observation.org: 81743  Open Tree of Life: 557343  Paleobiology Database: 115140  Paleobiology Database: 115140
Pieninkä

| Pieninkä Пенинга, Peninga |
| --- | --- |
 Pieningän kulttuuritalo
 Pieninkä
 Koordinaatit: 63°33′15″N, 32°2′40″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Mujejärven piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 328 km²
Väkiluku (2013):  731
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pieningän kunta Mujejärven piirin kartalla.
Pieninkä (ven. Пе́нинга, Peninga) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tervalammen ja Koverolammen rannalla 60 kilometriä Mujejärvestä maanteitse etelään. Taajamassa on 717 ja kunnassa 731 asukasta (vuonna 2013).