stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuuraketti
Juoni

Avaruussukkula kaapataan Yhdysvalloissa kesken kuljetuksen. MI6:n agentti James Bond (Roger Moore) saa tehtäväksi selvittää sukkulan tapausta. Hän matkustaa Kaliforniaan tapaamaan Drax Industries -yhtiön johtajaa Hugo Draxia (Michael Lonsdale) ja tapaa siellä samalla Holly Goodheadin (Lois Chiles) ja Changin (Toshiro Suga).
Draxin kehotuksesta Chang yrittää tappaa Bondin painovoimasimulaattorissa mutta epäonnistuu. Bond löytää Draxin työhuoneesta piilotetun kassakaapin ja saa vihjeitä tämän suunnitelmista. Hän lähtee Venetsiaan, jossa hän tapaa jälleen Goodheadin, joka paljastuu CIA-agentiksi. Bond löytää Draxin salaisen laboratorion ja näytteen hermokaasusta, jota Drax aikoo käyttää suunnitelmassaan.
Bond etenee Rio de Janeiroon, jossa hän kohtaa jälleen Rautahampaan (Richard Kiel). Kohtauksen jälkeen Rautahammas rakastuu naiseen nimeltään Dolly (Blanche Revalec). Q (Desmond Llewelyn) analysoi Bondin varastaman hermokaasun, ja paljastuu, että se on valmistettu harvinaisesta orkidealajista, jota kasvaa Amazonin yläjuoksuilla. Amazonilla Bond tapaa jälleen Rautahampaan, ja ajojahti päättyy Bondin paetessa riippuliitimellä. Bond löytää sademetsän keskeltä Draxin sukkulalaukaisukeskuksen. Bondin tullessa keskukseen hänet työnnetään lampeen, jossa oli vedessä elävä kuristajakäärme. Drax heittää Bondin ja Goodheadin sukkulan laukaisualustalle, mutta he pakenevat ilmastoventtiiliä pitkin ja hiipivät kuudenteen avaruussukkulaan.
Draxin avaruusasemalla Bond ja Goodhead tuhoavat tutkanhäirintälaitteen, ja se kutsuu paikalle Yhdysvaltojen sukkulan. Drax kertoo suunnittelevansa Nooan arkkia luodakseen oman imperiumin. Bond saa Rautahampaan puolelleen tämän ymmärtäessä Draxin käyttäneen tätä hyväkseen: Bond korostaa, että Drax tarvitsee imperiumiinsa vain "täydellisiä" ihmisiä. Rautahammas ja Dolly tutkailevat pitkään toistensa vähemmän täydellisiä olemuksia, jolloin hyväksikäytetty jätti ymmärtää, että heitäkin odottaa julma kohtalo.
Bond ampuu Draxia Q:n kehittämällä ranneaseella, työntäen Draxin ilmalukkokammioon ja sitä kautta avaruuteen. Bond, Goodhead, Rautahammas ja Dolly pelastuvat tuhoutuneelta avaruusasemalta. Bond aloittaa Goodheadin kanssa Draxin hermokaasupallojen metsästyksen, ja sen tehtyään he lähtevät kiertämään sukkulalla maapalloa hiukan henkilökohtaisissa merkeissä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Roger Moore  | … |  James Bond   |
|  Lois Chiles  | … |  Holly Goodhead   |
|  Michael Lonsdale  | … |  Hugo Drax   |
|  Richard Kiel  | … |  Jaws   |
|  Corinne Cléry  | … |  Corinne Dufour   |
|  Bernard Lee  | … |  M   |
|  Geoffrey Keen  | … |  Fredrick Gray   |
|  Desmond Llewelyn  | … |  Q   |
|  Lois Maxwell  | … |  Miss Moneypenny   |
|  Walter Gotell  | … |  kenraali Gogol   |
|  Toshiro Suga  | … |  Chang   |
|  Emily Bolton  | … |  Manuela   |
|  Blanche Ravalec  | … |  Dolly   |
Soundtrack

Soundtrackit elokuvaan sävelsi John Barry ja tunnuskappaleen "Moonraker" lauloi Shirley Bassey.
Shirley Bassey: "Moonraker (Main Title)"
"Space Lazer Battle"
"Miss Goodhead Meets Bond"
"Cable Car and Snake Fight"
"Bond Lured to Pyramid"
"Flight into Space"
"Bond Arrives in Rio and Boat Chase"
"Centrifuge and Corrine Put Down"
"Bond Smells a Rat"
Shirley Bassey: "Moonraker (End Title)"
Tapahtuma- ja kuvauspaikat

Tapahtumapaikat
Lontoo, Britannia
Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Venetsia, Italia
Rio de Janeiro, Brasilia
Amazon, Brasilia
ulkoavaruus
Kuvauspaikat
Pinewood Studios, Albert R. Broccoli's 007 Stage, Britannia
Ranska
Pariisi, Ranska
Lontoo, Britannia
Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Palmdale, Kalifornia, Yhdysvallat
Venetsia, Italia
Rio de Janeiro, Brasilia
Amazon, Brasilia
Guatemala
Florida, Yhdysvallat
Kennedy Space Center, Florida, Yhdysvallat
Q-laitteistoa

Walther PPK: Bondin ase.
Rannease: Nuolipyssy, jonka käynnistää ranteen hermoimpulssit, käytettiin G-voimakoneen ohjauslaitteiden tuhoamisessa ja Draxiin.
007-minikamera: Kuvattiin Draxin arkistoja.
Q-gondoli: Moottoroitu gondoli, käytettiin Venetsiassa.
Räjähderannekello: Sisältää sytytyslangan, käytettiin ilmastoventtiilin tuhoamisessa.
Q-vene: Erikoislaitteistoa miinat, torpedot ja riippuliidin, käytettiin Amazonilla.
Goodheadin laitteistoa, joita Bond kokeilee:
myrkkykynä
tuli-parfyymisuike
nuolia ampuva taskukalenteri
radiovastaanottokäsilaukku
Aiheesta muualla

Kuuraketti MGM:n sivuilla. (englanniksi)
Kuuraketti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuuraketti Elonet.
Ajlun (kuvernementti)

Maakunta Jordanian kartalla.
Ajlun (محافظة عجلون) on yksi Jordanian kahdestatoista kuvernementista.. Kuvernementti sijaitsee maan pääkaupungin Ammanin pohjoispuolella. Sen pinta-ala on 420 neliökilometriä ja pääkaupunki Ajlun‎. Alueella eli vuonna 2008 yhteensä 134 500 ihmistä.
Walter Murch

| Walter Murch |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1943 (ikä 81) New York, Yhdysvallat
    
Walter Murch (s. 12. heinäkuuta 1943 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja, äänisuunnittelija ja elokuvaohjaaja. Hän voitti parhaan äänityksen Oscar-palkinnon elokuvista Ilmestyskirja. Nyt ja Englantilainen potilas ja parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon elokuvasta Englantilainen potilas.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Tehtävät |
| --- | --- | --- | --- |
| 1977 | Muistojeni Julia | Julia | leikkaaja |
| 1979 | Ilmestyskirja. Nyt | Apocalypse Now | leikkaaja |
| 1985 | Oz – ihmeiden maailma | Return to Oz | ohjaaja, käsikirjoittaja |
| 1987 | Olemisen sietämätön keveys | The Unbearable Lightness of Being | leikkaaja |
| 1990 | Ghost – näkymätön rakkaus | Ghost | leikkaaja |
| 1990 | Kummisetä osa III | The Godfather Part III | leikkaaja |
| 1994 | Etusivun rakkaustarina | I Love Trouble | leikkaaja |
| 1995 | Lancelot – ensimmäinen ritari | First Knight | leikkaaja |
| 1996 | Englantilainen potilas | The English Patient | leikkaaja |
| 1999 | Lahjakas herra Ripley | The Talented Mr. Ripley | leikkaaja |
| 2002 | K-19: The Widowmaker | K-19 - The Widowmaker | leikkaaja |
| 2003 | Päämääränä Cold Mountain | Cold Mountain | leikkaaja |
| 2005 | Merijalkaväen mies | Jarhead | leikkaaja |
| 2010 | The Wolfman | The Wolfman | leikkaaja |
| 2015 | Tomorrowland | Tomorrowland | leikkaaja |
Meksikonsininaakka

| Meksikonsininaakka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varikset Corvidae
Suku::  Sininaakat Cyanolyca
Laji::  mirabilis
Kaksiosainen nimi
 Cyanolyca mirabilis  Nelson, 1903 
Katso myös
   Meksikonsininaakka Wikispeciesissä   Meksikonsininaakka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meksikonsininaakka (Cyanolyca mirabilis) on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit

Meksikonsininaakka on 23–35 cm pitkä. Sillä on sininen vartalo ja musta pää sekä rinta. Kurkku on valkoinen ja silmän yläpuolelta kulkee valkea silmäkulmanjuova.
Levinneisyys

Meksikonsininaakkaa tavataan kotoperäisenä Lounais-Meksikossa Guerrerossa ja Oaxacassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 1 500–7 000 yksilöä. Lajin kannankehitys on laskeva elinympäristöjen häviämisen takia ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Elinympäristö

Meksikonsininaakka elää pääasiassa koskemattomissa, kosteissa vuoristometsissä, joissa kasvaa tammia ja kuusia. Guerrerossa laji elää 1 525–3 500 metrin ja Oaxacassa 2 000–2 600 metrin korkeudella, eikä lajille sopivia elinympäristöjä juuri ole alle 1 800 metrissä.
Elintavat

Meksikonsininaakka etsii ravintoa pareittain tai pienissä ryhmissä. Pesimäajan ulkopuolella meksikonsininaakka voi liittyä muiden lajien kanssa sekaparviksi. Pesintöjä on todettu huhtikuusta elokuuhun.
Jorma Laulaja

| Jorma Laulaja |
| --- | --- |

Lapuan hiippakunnan piispa
 1995–2004 
Edeltäjä:  Yrjö Sariola
Seuraaja:  Simo Peura
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jorma Jaakko Laulaja
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1941 (ikä 83) Kurikka, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  Kappalainen, kirkkoherra, kenttäpiispa, piispa
Vanhemmat:  Urho Laulaja ja Elma Laulaja s. Piirto
Puoliso:  Marjatta Laulaja s. Koivisto
Lapset:  Timo 1964 ja Johanna 1969
Muut tiedot
Koulutus:  Teologian tohtori
Uskonto:  luterilainen
 Huomautukset Yliluutnantti, Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki, Sotilasansiomerkki 
Jorma Jaakko Laulaja (s. 8. huhtikuuta 1941 Kurikka) on suomalainen pappi, joka on toiminut kirkkoherrana, kenttäpiispana ja Lapuan hiippakunnan piispana.
Perhe ja koulutie

Laulaja syntyi maanviljelijä Urho Laulajan ja emäntä Elma Laulajan s. Piirto perheeseen.
Laulaja kävi koulunsa Kurikassa ja pääsi ylioppilaaksi 1960 Kurikan yhteiskoulusta. Huomattava nuoruuden harrastus hänellä oli seitsemän vuoden aikana poikakuoro ja Laulaja oli mukana, kun kuoro sai valtakunnallisen festivaalivoiton 1953.
Teologiaa Helsingin yliopistossa

Laulajan opiskelu toi hänelle kolme tutkintoa. Hän suoritti ylemmän teologian kandidaatin tutkinnon 1964, teologian lisensiaatin tutkinnon 1971 ja väitteli teologian tohtoriksi 1981 teoksella Kultaisen säännön etiikka: Lutherin sosiaalietiikan luonnonoikeudellinen perusstruktuuri.
Oma perhe

Laulaja avioitui 1962 Helena Marjatta Koiviston kanssa. Puoliso, Marjatta Laulaja, on suorittanut agronomin tutkinnon. Perheeseen syntyivät Timo 1964 ja Johanna 1969.
Pastoraalitutkinnot

Laulaja suoritti pastoraalitutkinnon 1966 sekä ylemmän pastoraalitutkinnon 1972.
Työura

Laulaja vihittiin papiksi 1964. Ensimmäiseksi hän toimi Käpylän ylimääräisenä apulaisena 1965, sitten Laihian virkaa tekevänä kappalaisena 1965–66. Turun Henrikinseurakunnan virallisena apulaisena Laulaja oli 1966–67.
Kappalaisena
Laihian kappalaisena Laulaja toimi 1967–71 sekä Vaasan suomalaisen seurakunnan 1. kappalaisena 1971–74.
Kirkkoherrana
Harjavallan kirkkoherrana Laulaja oli 1975–77 ja lapsuuspitäjänsä Kurikan kirkkoherrana 1977–86.
Kenttäpiispana
Puolustusvoimien kenttäpiispana Laulaja toimi 1986–95.
Piispana
Lapuan hiippakunnan piispaksi Laulaja nimitettiin 1995. Piispanvirassaan hän ilmaisi usein huolensa maaseudun asukkaiden elinmahdollisuuksista, lasten ja perheiden hyvinvoinnista sekä yhteiskunnan apua tarvitsevista. Hänen johdollaan hiippakunta toteuttikin projekteja näiden ryhmien parissa. Hän jäi tästä virasta eläkkeelle 2004.
Sivutoimia

Laihian yhteiskoulun uskonnon opettajana Laulaja toimi 1967–71 ja Vaasan lyseon uskonnon opettajana 1971–72.
Luottamustehtäviä

Laulaja oli Lapuan hiippakuntakokousedustajana 1972–74, kirkolliskokouksen jäsenenä 1978–2004 ja Kirkon Koulutuskeskuksen johtokunnan jäsenenä 1980–84. Lapuan tuomiokapitulin asessorina hän toimi 1984–86 ja Kirkon keskushallintokomitean jäsenenä 1984–86.
Seurakunta 2000 -työryhmän puheenjohtajana Laulaja oli 1986–87. Vuosina 1987–88 Laulaja toimi piispainkokouksen asettaman Kirkko 2000 -jatkotyöryhmän puheenjohtajana. Työryhmä hahmotteli muun muassa selvitystyötä kirkon virkarakenteesta, jumalanpalveluselämän uudistusta, uuden katekismuksen laatimista ja pienten yhteisöjen vahvistamista osana seurakuntaa. Työskentelyssä pyrittiin vahvistamaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kansankirkkoluonnetta, ja suunnitelmat näkyivät myöhemmin taustalla 1990-luvun kirkollisissa uudistushankkeissa.
Kirkolliskokouksen yleisvaliokunnan varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana Laulaja oli 1988–95 ja Hiljaisuuden Ystävät ry:n hallituksen puheenjohtajana 1990–98. Laulaja johti etiikan käsikirjan suunnittelutyöryhmää 1991–92. Kirkkohallituksen täysistunnon jäsen hän oli 1996–2000 ja Kirkolliskokouksen hallintovaliokunnan puheenjohtaja 1996–2000.
Kotimaan neuvottelukunnan puheenjohtajana Laulaja oli 1996-2001, Seurakuntien lapsityön keskuksen johtokunnan puheenjohtajana 1996-2002 sekä Euroopan kirkkojen Grazin yleiskokouksen Suomen delegaation puheenjohtajana 1997.
Vuosina 1998–99 hän oli puheenjohtajana työryhmässä, joka valmisteli piispojen paastokirjettä Kohti yhteistä hyvää. Puheenvuorossa arvosteltiin yksipuolista markkinatalouden ihannointia ja muistutettiin hyvinvointiyhteiskunnan luterilaisesta perustasta. Kun paastokirje julkaistiin keväällä 1999, se herätti vilkkaan keskustelun.
Laulaja oli Kirkon sijoittamistoiminnan periaatteita valmistelleen työryhmän puheenjohtaja 1999–2000, Kirkon lähetystoiminnan neuvottelukunnan puheenjohtaja 2000–04 sekä Kirkon lähetystyön toimikunnan puheenjohtaja 2002–04. Kirkon ulkomaan avun urkutoimikunnan (Pietarin Pyhän Marian kirkon urut) puheenjohtajana Laulaja toimi  2004–10 ja Kirkonrakentajien foorumin puheenjohtajana 2009–11.
Ansioita, harrastuksia

Laulaja osallistui 1987 Valtakunnalliselle maanpuolustuskurssille. Sotilasarvoltaan hän on yliluutnantti (1990).
Laulajalle on myönnetty Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki sekä Sotilasansiomerkki.
Suomen, ruotsin englannin ja saksan kieltä taitava Laulaja mielellään lukee, kirjoittaa, ui, harrastaa vesijuoksua  ja puuhailee maatalon pihapiirissä.
Julkaisut

Kirjoja
Laulaja, Jorma: Kultaisen säännön etiikka: Lutherin sosiaalietiikan luonnonoikeudellinen perusstruktuuri.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Missiologian ja ekumeniikan seuran julkaisuja 32)  Helsinki:  Missiologian ja ekumeniikan seura, 1981.  ISBN 951-95205-7-0
Laulaja, Jorma: Elämän oikea ja väärä: eettiset valinnat tänään.  Helsinki:  Kirjapaja, 1994.  ISBN 951-625-257-5
Laulaja, Jorma: Tämän päivän matka.  Helsinki:  Kirjapaja, 2002.  ISBN 951-625-836-0
Laulaja, Jorma: Tämän päivän matka.  Helsinki:  Arkki, 2006.  ISBN 951-618-830-3
Laulaja, Jorma: Mikä tie, mikä matka!: hengellinen matkakertomus Abraham-tekstien äärellä.  Helsinki:  Arkki, 2007.  ISBN 978-951-618-878-5
Laulaja, Jorma: Turvallisesti sinun.  Helsinki:  Aurinko, 2011.  ISBN 978-952-230-242-7
Laulaja, Jorma: Jumalan puoleen.  Helsinki:  Aurinko, 2014.  ISBN 978-952-230-366-0
Laulaja, Jorma: Kurkistuksia.  Rovaniemi:  Väyläkirjat, 2021.  ISBN 978-952-737-557-0
Laulaja, Jorma: Jumala on: essee perimmäisestä olemisesta.  Rovaniemi:  Väyläkirjat, 2022.  ISBN 978-952-396-008-4
Artikkeleita
F. G. Hedbergin hengelliset laulut: 1. Julkaisussa: Kotimatkalla 1968, s. 8-29.
F. G. Hedbergin hengelliset laulut: 2, Julkaisussa: Kotimatkalla 1969, s. 63-75.
F. G. Hedbergin hengelliset laulut: 3. Julkaisussa: Kotimatkalla 1970, s. 13-27.
Eteenpäin luterilaiseen sosiaalietiikkaan. Julkaisussa: Teologinen aikakauskirja 86(1981): 4, s. 243-246.
Luonnollinen laki ja yhteiskunnan normit. Julkaisussa: Perusta 1982: 2, s. 8-12.
Kirja-arvostelu : Impulse Luthers für die heutige Gemeindepraxis. Julkaisussa: Teologinen aikakauskirja 89(1984): 3, s.225.
Jälkikäyntiä : puheenvuoro Lutherin sosiaalietiikasta. Julkaisussa: Teologinen aikakauskirja 90(1985): 3, s.209-210.
Kirkollinen työ puolustusvoimissa. Julkaisussa: Kylkirauta / Kadettikunta 1988: 4.
Kirkollinen työ - Syvän suuntaan ja ihmisen luo. Julkaisussa: Kylkirauta / Kadettikunta 1989: 4, s. 4-5.
Onko tämä oikein? Julkaisussa: Kylkirauta / Kadettikunta 1990: 4.
Suomalaisella on oikeus maansa puolustamiseen. Julkaisussa: Sotilasaikakauslehti 68(1993): 12, s.722-725.
Eettinen säätila. Julkaisussa: Kristillinen kasvatus 1999: 1, s.9-12.
Sydänjuuret värähtää. Julkaisussa: Hymnos: hymnologian ja liturgiikan vuosikirja (Ain' veistakaam' Herrall'. Vanha virsikirja 300 vuotta) 2002, s. 95-98.
Muuta ihminen - muutat maailman. Julkaisussa: Perusta 2002: 1, s.13-17.
Diakonia uskon ja rakkauden risteyksessä. Diakonian käsikirja 2002.
Kaste. Spiritualiteetin käsikirja 2003.
Kristillinen luomisusko luonnontieteiden valtakaudella. Julkaisussa: Kirkon olemus on missio 2023, s. 41-54.
Kolumnistitehtäviä
Julkaisuissa Kotimaa, Ilkka, Kylkirauta.
Diocletianuksen kylpylät

Tutkijoiden tekemä kylpylöiden pohjapiirros: 1 = Caldarium
2 = Tepidarium
3 = Frigidarium
4 = Natatio
5 = Palaestra
6 = Pääsisäänkäynti
7 = Exedra
Diocletianuksen kylpylät olivat suurimmat keisarilliset kylpylät antiikin Roomassa. Niiden pinta-alan arvellaan olleen noin 140 000 neliömetriä, ja niihin mahtui 3 000 kylpijää. Ne rakennettiin vuosina 298–306 jaa. ja nimettiin keisari Diocletianuksen mukaan. Kylpylän lisäksi siellä oli teatteri, kirjasto ja bordelli. Rakennuksen suunnittelijaa ei tiedetä.
Kylpylät kattoivat suurimman osan nykyisen Piazza dei Cinquecenton ja Piazza della Repubblican alueesta. Piazza della Repubblican rakennusten kaareva muoto seuraa kylpylän pylväskäytävän linjaa, sillä ne on rakennettu kylpylän pylväskäytävän perustusten päälle.
Diocletianuksen kylpylät, kuva vuodelta 2016.
Patsaan jäännöksiä Diocletianuksen kylpylästä.
Raunioihin rakennettiin 1500-luvulla Michelangelon suunnittelema S. Maria degli Angelin kirkko. Sen paikalla oli kylpylän haaleiden kylpyjen huone, jonka uima-allas on edelleen kirkon alttarin alapuolella. Lisäksi kylpylässä on Rooman kansallismuseo Museo Nazionale Romano delle Terme di Diocleziano. Sen yhteydessä on Michelangelon suunnittelema kartusiaanimunkkien luostarin piha ja puutarha, jossa on vanhojen patsaiden jäänteitä.
Historia > Antiikista renessanssiin

Määräyksen uusien kylpylöiden rakentamisesta antoi keisari Diocletianuksen hallitsijakumppani Maximianus. Uudet, suuret kylpylät nimettäisiin keisari Diocletianuksen mukaan. Rakentaminen kesti ajan olosuhteisiin nähden hämmästyttävän vähän aikaa, vain kahdeksan vuotta. Rakennuksen tieltä purettiin yksityistaloja ja pieniä temppeleitä. Käytetyistä tiilileimoista voi päätellä, että sen rakentamiseen ei käytetty lainkaan vanhoista rakennuksista kierrätettyjä rakennusaineita.
Suurin osa kylpylöiden tarvitsemasta vedestä tuli Aqua Marcia -akveduktista. Kylpylät rakennettiin samalla tavalla kuin Caracallan kylpylät. Calidariumin eli kuumien kylpyjen altaiden tarvitsema vesi lämmitettiin monimutkaisella tekniikalla. Vesi lämmitettiin kuumaa ilmaa kuljettavien kanavien avulla, jotka kulkivat lattian alla ja seinien sisällä. Kuumista kylvyistä saattoi siirtyä myös lämpimiin ja viileisiin kylpyihin. Lisäksi kylpylässä oli suuri ulkouima-allas, jonka koko oli 4 000 neliömetriä. Sen koristeena oli suuri monumentaalinen julkisivu.
Kylpeminen oli roomalaisille merkittävä osa sosiaalista elämää. Kylpylässä tavattiin ystäviä, hoidettiin liikeasioita ja osoitettiin yhteiskunnallista asemaa. Varakkaat eivät kantaneet vaihtovaatteitaan itse, vaan heillä oli mukanaan orja sitä varten. Tyypillinen kylpijä aloitti kylpynsä todennäköisesti ulkona fyysisillä harjoitteilla ja kulki sitten eri lämpöisten kylpysalien läpi. Kylpylässä oli myös kirjasto, mutta sen sisältämää kirjallisuutta ei tunneta hyvin. Kylpylän ajatuksena oli tarjota hoitoa sekä ruumiille että mielelle.
Roomalaisissa kylpylöissä toteutui imperiumin ideaali urbaanista ja tasa-arvoisesta elämästä. Niihin saattoi köyhinkin tulla kylpemään. Jos kaupungissa oli mellakoita, voitiin sen asukkaita rangaista sulkemalla kylpylät.
Kylpylärakennuksia kunnostettiin 400-luvulla jaa. Kylpylät pysyivät käytössä aina vuosina 535–554 käytyihin goottisotiin saakka, jolloin kaupunkiin johtaneet vesijohdot katkaistiin. Tämän jälkeen rakennuksilla ei ollut käyttöä, ja ne alkoivat vähitellen raunioitua. Niiden kiviä käytettiin uusiin rakennuksiin. Ne olivat kuitenkin vielä keskiajan alussa kooltaan monumentaaliset, sillä ne mainitaan 1100-luvulla ilmestyneessä pyhiinvaeltajien matkaoppaassa.
1500-luvulla kylpylöiden ympäristö oli lähes asumatonta. Alueella kasvoi metsää, ja siellä metsästettiin kauriita. Raunioissa oli joitakin yksittäisiä asuntoja ja osaa käytettiin varastoina. Renessanssin myötä heräsi kiinnostus Rooman valtakuntaan ja sen jäännöksiin. Ensimmäiset raunioita kuvaavat piirrokset ovat 1400-luvun lopulta. Niistä näkyy, että alueella oli puutarha ja ainakin osa alkuperäisistä julkisivuista ja katoista oli vielä säilynyt.
Rakennuksen säilymiseen nykymuodossaan vaikutti niiden uusiokäyttö. Paavi Pius IV esitti idean raunioihin rakennettavasta luostarista ja kirkosta. Ensimmäinen suunnitelma hylättiin ja lopullisen suunnitelman teki jo 86-vuotias Michelangelo. Paavi Gregorius XII:n aikana, vuonna 1575, raunioihin rakennettiin viljavarasto. Lisäksi vuonna 1598 raunioihin rakennettiin toinenkin kirkko, joka omistettiin San Bernardolle.
Historia > 1800-luvulta nykypäivään

1870-luvulla yhdysvaltalainen kuvanveistäjä Moses Jacob Ezekiel perusti ateljeensa kylpylöiden raunioihin. Ateljee saavutti suurta suosiota, ja siellä vieraili kuninkaita, kuningattaria, poliitikoita ja taiteilijoita.
Rooman kansallismuseo avasi osastonsa kylpylän raunioihin vuonna 1889. 1880-luvulla kylpylän Exedraan rakennettiin nykyinen Piazza della Repubblica ja sen keskelle tuli vuonna 1901 tuolloin kohua herättänyt kuvanveistäjä Mario Rutellin suunnittelema Fontana delle Naiadi. Vuonna 1928 kylpylän yhteen halliin rakennettiin planetaario, joka toimi vuoteen 1987 asti.
Nykyaikana kylpylän rauniot ovat suosittu matkailunähtävyys. Sen alueella oleva Rooman kansallismuseo esittelee lähinnä Rooman ympäristön esihistoriaa ja hautalöytöjä.
Aiheesta muualla

The Diocletian Baths in Rome European Heritage Awards. 7.4.2016. Viitattu 28.5.2024. (englanniksi)
Waters, Michael J.: Hieronymus Cock’s Baths of Emperor Diocletian (1558) and the Diascopic Architectural Print The Courtauld. Viitattu 28.5.2024. (englanniksi)
Kalasataman metroasema

Kalasataman metroasema (ruots. Fiskehamnens metrostation) on Helsingin metron maanpäällinen asema Sörnäisten kaupunginosan Kalasataman osa-alueella itäisessä kantakaupungissa. Se sijaitsee Sörnäisten ja Kulosaaren asemien välissä ja palvelee etupäässä Kalasataman ja Sompasaaren asuinalueita.
Kalasataman metroasema avattiin 1. tammikuuta 2007, joka tekee siitä Helsingin metron maanpäällisistä asemista uusimman. Asema on niin sanottu silta-asema, eli se sijaitsee maanpinnan yläpuolella. Asema rakennettiinkin valmiin metrosillan ympärille, jonka vuoksi se on kolmiraiteista Itäkeskusta lukuunottamatta metron ainoa, jossa ei ole keskilaituria vaan sivulaiturit. Asemalta on esteetön kulku katutasolle ja vuonna 2018 avattuun kauppakeskus Rediin.
Vuonna 2023 Kalasatama oli Helsingin metron kuudenneksi vilkkain asema. Sitä käytti arkisin keskimäärin 25 600 matkustajaa.
Historia > Ruotsinkielinen nimi

Kaupunginosan korrekti ruotsinkielinen nimi on Fiskehamnen (’Kalastussatama’), mutta vanhoista kartoista metroaseman nimeksi oli otettu Fiskhamnen. Tammikuussa 2015 Kaisaniemen metroaseman nimenvaihdoksen yhteydessä aseman ruotsinkielinen nimi vaihdettiin Fiskehamnens metrostationiksi. Syy tähän muutokseen oli, että Fiskhamnen viittasi enemmän kalaan kuin kalastukseen.
Arkkitehtuuri

Kalasataman metroaseman on suunnitellut arkkitehtitoimisto HMT Arkkitehdit Oy. Kuluja aseman rakentamisesta syntyi noin 16 miljoonaa euroa.
Aseman tunnusmerkkejä ovat lasiseinät ja  kaikista muista Helsingin metron kaksiraiteisista asemista poiketen kaksi erillistä laituria. Vastaava laituri on Helsingin metrossa vain kolmeraiteisella Itäkeskuksen metroasemalla raiteilla 1 ja 3. Tällaiset sivulaiturit ovat muun muassa Madridin ja Pariisin metroissa normi. Lasikatteinen asemalaituri on 135 metriä pitkä.
Asema oli alun perin tarkoitus rakentaa vasta asuinalueen valmistuessa, mutta alueen kiinteistönomistajat pyysivät kaupungilta sen rakentamista jo aikaisemmin ja lupasivat maksaa kolmanneksen kustannuksista. Kalasatama rakennettiin jo valmiille rataosuudelle jälkikäteen, joten rakentaminen ja suunnittelu oli tavallista vaativampaa. Rakennustyöt tehtiin siten, että metroliikenne ei keskeytynyt missään vaiheessa. Kaikki radan yllä tehtävät nostot hoidettiin yöllä, kun metro ei liikennöinyt. Aseman kohdalla rataan tehtiin hyvin pieniä muutoksia, kuten loivan mäen tasoittaminen. Asemalaitureita on poikkeavasti kaksi. Junan ovet aukeavat siis kulkusuuntaan nähden oikealta.
Aseman itäinen lippuhalli toteutettiin vasta satamatoimintojen poistuttua alueelta vuonna 2008. Siihen asti asemalla oli vain läntinen sisäänkäynti Hermannin rantatielle sekä itäsuunnan laiturilta Kulosaaren sillan bussipysäkille ja kevyen liikenteen väylälle. Aseman päissä on varauloskäynnit.