stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Honda FR-V

| Honda FR-V |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistaja:  Honda
Valmistusvuodet:  2005–2009
Muut nimet:  Honda Edix
Korimalli:  5-ovinen tila-auto
Luokka:  M-segmentti
Edeltäjä:  Honda Stream
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  6
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1668–2204 cm3
Teho:  92–110 kW
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Kulutus:  6,4–8,4 l/100 km (yhd. EU)
Honda FR-V on tila-auto, jota myytiin Suomessa 2005-2009. Sen mallinimi tulee sanoista ‘Family Recreation Vehicle’ tai ‘Flexible Recreational Vehicle’. 
FR-V on siitä poikkeuksellinen automalli, että siinä on niin sanottu 3+3-penkkijärjestys, eli kolmelle tilat sekä edessä että takana, jolloin tavaratila saadaan suuremmaksi kuin useimmissa tila-autoissa, joissa on 2+3+2-penkkijärjestys, jolloin viimeisen penkkirivin kaksi penkkiä vievät käytännössä kaiken tavaratilan. Poikkeuksellisesta penkkijärjestelystä johtuen myös hallintalaitteet ovat hieman poikkeavat, esimerkiksi vaihteenvalitsin ja käsijarru ovat pakettiautomaisesti kojelaudassa, jotta keskimmäiselle etupenkille on saatu tarvittava jalkatila. FR-V on rakennettu Honda CR-V -katumaasturin pohjalevylle, jota on hieman pidennetty. Japanissa sitä myytiin nimellä Honda Edix.
Vuonna 2009 Suomessa ensirekisteröitiin FR-V mallia enää 53 kpl, pudotusta edellisvuodesta oli 70,1 %.
FR-V:n valmistus päättyi vuonna 2009, eikä sitä korvattu uudella mallilla.
Moottorit

FR-V:tä oli Suomessa saatavana kolmella eri bensiinimoottorivaihtoehdolla:
1.7 VTEC II – 1 668 cm3 92 kW (125 hv) @ 6300 r/min, 154 Nm @ 4800 r/min (vain Comfort-varustelutasolla 2005–2006)
1.8 i-VTEC – 1 799 cm3 103 kW (140 hv) @ 6300 r/min, 174 Nm @ 4300 r/min (molemmilla varustelutasoilla, 2007–)
2.0 i-VTEC – 1 998 cm3 110 kW (150 hv) @ 6500 r/min, 192 Nm @ 4000 r/min (vain Executive-varustelutasolla 2005–2006)
Mallia oli saatavilla myös dieselversiona:
2.2 i-CTDi – 2 204 cm3, 103 kW (140 hv) @ 4000 r/min, 340 Nm @ 2000 r/min
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Honda FR-V Wikimedia Commonsissa
Koeajo Honda FR-V, Ajovalo.net
Haruna (1913)

| Haruna / 榛名 |
| --- | --- |
 Haruna 1934

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kawasaki, Kōbe
Kölinlasku:  16. maaliskuuta 1912
Laskettu vesille:  14. joulukuuta 1913
Palveluskäyttöön:  19. huhtikuuta 1915
Loppuvaihe:  romutettu 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  26 650 t (standardi) 32 715 t (kuormattu)
Pituus:  214,58 m (kokonaispituus) 211,84 m (vesilinja)
Leveys:  28,04 m
Syväys:  8,38 m
Koneteho:  36 × Yarrow-höyrykattilaa, Brown Curtis -turbiinimoottori: 64 000 hv
Nopeus:  27,5 solmua
Miehistöä:  1 221
Panssarointi:  230 mm (päätykkitornit) 200 mm (panssarivyö) 38–70 mm (panssarikansi)
Aseistus
Aseistus:  8 × 14″ tykkiä kaksoistorneissa 16 × 6″ tykkiä 16 × 3″ tykkiä 8 × 21″ torpedoputkea
Haruna (jap. 榛名) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1915 valmistunut Kongō-luokan taisteluristeilijä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Kawasakin telakalta Kōbesta, missä köli laskettiin 16. maaliskuuta 1912. Se laskettiin vesille 14. joulukuuta 1913 ja valmistui 19. huhtikuuta 1915. Alus liitettiin laivastoon ensimmäisenä päällikkönään Kajishirō Funakoshi. Taisteluristeilijäksi luokiteltuna aluksella tuli olla suurempi nopeus kuin taistelulaívoilla, joten siihen asennettiin 36 höyrykattilaa, jotka tuottivat Brown Curtis -turbiinimoottorin tarvitseman voiman. Kattilat olivat hiilikäyttöisiä, niissä oli öljysuihkutus ja ne oli sijoitettu kahdeksaan huoneeseen, jotka muodostivat neljä laipioiden erottamaa tilaa. Suoravetoturbiini, joka tuotti 64 000 hevosvoimaa, pyöritti aluksen neljää akselia, joiden avulla Harunan huippunopeus oli 27,5 solmua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haruna (1913) Wikimedia Commonsissa
Kongō-luokan taisteluristeilijät
Daniel L. McFadden

| Daniel L>  McFadden |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1937 (ikä 87) Raleigh, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Minnesotan yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Leonid Hurwicz
Tutkimusalue:  Taloustiede ja ekonometria
Palkinnot:   Nobelin taloustieteen palkinto
Daniel L. McFadden (s. 29. heinäkuuta 1937) on yhdysvaltalainen ekonometrian asiantuntija, joka sai taloustieteen Nobel-palkinnon vuonna 2000. Palkinto myönnettiin siitä, että McFadden oli kehittänyt teoriaa ja menetelmiä, joilla analysoidaan diskreettejä valintoja. Hän toimii professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
McFadden opiskeli aluksi fysiikkaa, ja tutustui alkeellisiin tietokoneisiin jo opintojensa varhaisessa vaiheessa. Hän jatkoi fysiikan jatko-opiskelijana, mutta oli kiinnostunut käyttäytymistieteistä jo jatko-opintojensa alusta asti. Koska alan parhaat opettajat olivat taloustieteilijöitä, McFaddenkin väitteli taloustieteestä 1962. Hän liittyi Berkeleyn henkilökuntaan 1963, mutta on ollut välillä joitakin vuosia MIT:ssä, Chicagon yliopistossa ja Yalessa.
McFaddenin ja James Heckmanin yhteistyö, joka johti Nobelin palkinnon saamiseen vuonna 2000, on jatkunut jo kolme vuosikymmentä. He ovat tutkineet työn taloustiedettä eli työmarkkinoiden toimintaa. He ovat soveltaneet työmarkkinoiden analyysiin fysiikasta ja muista luonnontieteistä tuttuja kokeellisia tutkimusmenetelmiä.
Aiheesta muualla

Ilpo Suoniemi: Taloustieteen Nobelin muistopalkinto 2000 James Heckmanille ja Daniel McFaddenille: mikroaineistojen tutkimuksen uudistajille. Kansantaloudellinen aikakauskirja, 2000, 96(4). vsk, s. 561-564.  Artikkelin verkkoversio.
Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinnon saajat
| --- | --- |
 1969: Frisch, Tinbergen  1970: Samuelson  1971: Kuznets  1972: Hicks, Arrow  1973: Leontief  1974: Myrdal, Hayek  1975: Kantorovitš, Koopmans  1976: Friedman  1977: Ohlin, Meade  1978: Simon  1979: Schultz, Lewis  1980: Klein  1981: Tobin  1982: Stigler  1983: Debreu  1984: Stone  1985: Modigliani  1986: Buchanan  1987: Solow  1988: Allais  1989: Haavelmo  1990: Markowitz, Miller, Sharpe  1991: Coase  1992: Becker  1993: Fogel, North  1994: Harsanyi, Nash, Selten  1995: Lucas  1996: Mirrlees, Vickrey  1997: Merton, Scholes  1998: Sen  1999: Mundell  2000: Heckman, McFadden  2001: Akerlof, Spence, Stiglitz  2002: Kahneman, Smith  2003: Engle, Granger  2004: Kydland, Prescott  2005: Aumann, Schelling 2006: Phelps 2007: Hurwicz, Maskin, Myerson 2008: Krugman 2009: Ostrom, Williamson 2010: Diamond, Mortensen, Pissarides 2011: Sargent, Sims 2012: Roth, Shapley 2013: Fama, Hansen, Shiller 2014: Tirole 2015: Deaton 2016: Hart, Holmström 2017: Thaler 2018: Nordhaus, Romer 2019: Banerjee, Duflo, Kremer 2020: Milgrom, Wilson 2021: Card, Angrist, Imbens  2022: Bernanke, Diamond, Dybvig  2023: Goldin
Herbert S. Goldstein

Herbert S. Goldstein (1890–1970) oli tunnettu yhdysvaltalainen rabbi ja juutalaisjohtaja. Goldstein valmistui Jewish Theological Seminary of America -korkeakoulusta. Goldstein tunnettiin aktiivisena juutalaisten oikeuksien puolustajana.
Combertault

| Combertault |
| --- | --- |
 Saint-Hippolyten kirkko
 vaakuna
 Combertault
 Koordinaatit: 46°59′37″N, 4°53′59″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Beaune
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,9 km²
Korkeus:  188 m
Väkiluku (2018):  541 
 – Väestötiheys:  138 as./km²
Kunnan numero:  21185
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Combertault on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 6 kilometriä Beaunen kaupungista kaakkoon.
Combertaultista tuli hengellinen paikka 1000-luvulla, kun vuonna 1030 Ranskan kuningas Robert II halusi rakentaa sinne luostarin. Luostari rakennettiin 1100-luvulla, mutta se ei menestynyt. Vanhan luostarikirkon kuoriin rakennettiin nykyinen Saint Hippolyten kirkko. Kirkon yhteyteen rakennettiin kirkkoväen asunto 1500-luvulla, joka toimii kunnantalona. Kirkontorni rakennettiin 1700-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Combertault Wikimedia Commonsissa
Daniel Lehtonen

Daniel ”Bile-Dani” Lehtonen (s. 4. tammikuuta 1991 Porvoo) on suomalainen mediapersoona ja muusikko.
Lehtonen on nähty useissa suomalaisissa televisiosarjoissa. Vuonna 2016 Lehtonen julkaisi ensimmäisen singlensä ”Mä tahdon” artistinimellä Bile-Dani.
Lehtonen kihlautui vuonna 2018 Eveliina Uosukaisen kanssa ja he ovat asuneet vuodesta 2019 lähtien Espanjan Aurinkorannikolla Marbellassa.
Lehtoselta on joulukuussa 2022 tulossa albumi New Era. Marraskuussa hän julkaisi siltä singlen "Game". Musiikkia hän tekee taiteilijanimellä Idleman.
Televisio-ohjelmat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2015 | Hottikset | oma itsensä |
| 2015 | Temptation Island Suomi | oma itsensä |
| 2016 | Salatut elämät | asiakas kahvilassa |
| 2016 | Hottikset 2.0 | oma itsensä |
| 2017 | Julkkisselviytyjät | oma itsensä |
| 2018 | Temptation Island Suomi | oma itsensä |
| 2019 | Kymppitonni | oma itsensä |
| 2020 | Miksun baari | oma itsensä |
| 2020 | Suurin pudottaja | oma itsensä |
| 2021 | Selviytyjät Suomi | oma itsensä |
| 2024 | Farmi Suomi | oma itsensä |
Aiheesta muualla

Radiojuontaja ja Bile-Dani väittelivät! Katso toimiko Danin viehätysvoima! Ruutu 2015
Combi coupé

Saab 900 Combi coupé
Combi Coupé on Saabin lanseeraama korimalli. Se on coupén ja farmarin välimuoto, oikeammin sanottuna viistoperä. Combi Coupéta tehtiin 3- ja 5-ovisina versioina. Saab kehitti itse monikäyttöisen korimallin, joka otettiin ensimmäisenä Saab 99-mallin valikoimaan. Myöhemmin Saabin suunnittelijat sovelsivat Combi coupé-version Saab 95:stä, Saab 98:n. Tämä malli ei kuitenkaan tullut koskaan tuotantoon sen vähäisen markkinatarpeen vuoksi. 98-mallin prototyyppi on Saabin museossa Trollhättanissa, Ruotsissa. Combi Coupén tavaratila on auton muotoihin ja kokoon nähden varsin suuri, hieman alle 500 litraa. Korimalli oli aikanaan automaailman läpimurto, nykyisten crossovereiden edeltäjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Combi coupé Wikimedia Commonsissa
Hellboy II: The Golden Army

| Hellboy II: The Golden Army |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Guillermo del Toro
Käsikirjoittaja:  Guillermo del Toro Mike Mignola
Tuottaja:  Lawrence Gordon Lloyd Levin Mike Richardson Joe Roth
Säveltäjä:  Danny Elfman
Kuvaaja:  Guillermo Navarro
Leikkaaja:  Bernat Vilaplana
Pääosat:  Ron Perlman Selma Blair Doug Jones Jeffrey Tambor Luke Goss Anna Walton John Hurt
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Studios
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:    11. heinäkuuta 2008  5. syyskuuta 2008
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  85 miljoonaa dollaria
Edeltäjä:  Hellboy
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hellboy II: The Golden Army on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen supersankarielokuva. Elokuvan ohjasi Guillermo del Toro ja se on jatko-osa vuoden 2004 elokuvalle Hellboy. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa ja Kanadassa 11. heinäkuuta 2008. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 5. syyskuuta 2008.
Juoni

Elokuvan alussa Hellboyn (Ron Perlman) isä professori Trevor Broom (John Hurt) kertoo yli viidenkymmenen vuoden takaumassa Hellboylle tarinan ihmisten ja kummajaisten välisestä sodasta. Tarinassa kuningas Balor herättää kultaisen armeijan ihmisiä vastaan, mutta katuu tekoaan ja luopuu armeijasta. Hän jakaa kruunun, jolla armeijaa komennetaan, kolmeen osaan. Kaksi palaa hänelle itselleen ja yksi ihmisille. Balorin poika, Prinssi Nuada, ei hyväksy isänsä tekoa ja lähtee maanpakoon. Nykyhetkessä Prinssi Nuada on palannut maanpaosta tahtoen herättää kultaisen armeijan ja ottaa takaisin maat, jotka hänen kansalleen kuuluvat. Hellboyn täytyy taistella Prinssi Nuadaa ja hänen lähes voittamatonta armeijaa vastaan.
Hellboy ottaa ryhmään mukaansa tyttöystävänsä Liz Shermanin (Selma Blair), vedessä elävän Abraham ”Abe” Sapienin (Doug Jones) ja hämärän protoplasmaisen Johann Kraussin, Paranormaaliuksien tutkimus- ja kehitysvirastossa työskentelevän tiiminsä.
Aiheesta muualla > Viralliset sivustot

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Aiheesta muualla > Arvostelut

Ilja Rautsi: Hellboy II: The Golden Army (2008)  21.7.2008. Elitisti.
JP Jokinen: Hellboy II: The Golden Army  4.9.2008. Film-O-Holic.com. Arkistoitu 23.11.2008. Viitattu 26.9.2008.
Henri Queuille

| Henri Queuille |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 11. syyskuuta 1948–28. lokakuuta 1949  
Presidentti:  Vincent Auriol
Edeltäjä:  Robert Schuman
Seuraaja:  Georges Bidault
 2. heinäkuuta 1950–12. heinäkuuta 1950  
Presidentti:  Vincent Auriol
Edeltäjä:  Georges Bidault
Seuraaja:  René Pleven
 10. maaliskuuta 1951–11. elokuuta 1951  
Presidentti:  Vincent Auriol
Edeltäjä:  René Pleven
Seuraaja:  René Pleven
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1884 Neuvic d'Ussel, Ranska
Kuollut: 15. kesäkuuta 1970 (86 vuotta) Pariisi, Ranska
Tiedot
Puolue:  Radikaalipuolue
 Nimikirjoitus
Antoine Henri Queuille [køj] (31. maaliskuuta 1884 Neuvic d'Ussel – 15. kesäkuuta 1970 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä kolmesti vuosina 1948–1949, 1950 ja 1951.
Queuille oli edustajainkamarin jäsenenä vuosina 1914–1936 ja 1946–1958 sekä senaattorina 1935–1945. Hän edusti Radikaalipuoluetta. Hän toimi maatalousministerinä 1924–1925, 1926, 1930, 1932–1934 ja 1938–1940, terveydenhoitoministerinä 1930–1931 ja 1934–1935, postiministerinä 1932, yleisten töiden ministerinä 1937–1938 sekä tuotantoministerinä 1940. Toisen maailmansodan aikana Queuille vietti alkuun hiljaiseloa kotikaupungissaan, mutta keväällä 1943 hän livahti Charles de Gaullen kutsumana Lontooseen, jossa hän osallistui Vapaan Ranskan hallintoon ja teki Ranskan talonpojille suunnattua radiopropagandaa. Sodan jälkeen hän oli mukana Ranskan väliaikaisessa hallituksessa. Neljännen tasavallan aikana Queuille oli kolmesti pääministerinä, joskin hänen keskimmäinen pääministerikautensa kesti vain kaksi päivää heinäkuussa 1950. Lisäksi hän oli valtiovarainministerinä 1948–1949, sisäministerinä 1950–1951 ja varapääministerinä 1949–1950 sekä 1952–1954.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henri Queuille Wikimedia Commonsissa
Hubert Humphrey

| Hubert Humphrey |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 38. varapresidentti
 20. tammikuuta 1965 – 20. tammikuuta 1969  
Presidentti:  Lyndon B. Johnson
Edeltäjä:  Lyndon B. Johnson
Seuraaja:  Spiro Agnew
Yhdysvaltain senaattori Minnesotasta
 3. tammikuuta 1971 – 13. tammikuuta 1978  
Edeltäjä:  Eugene McCarthy
Seuraaja:  Muriel Humphrey Brown
 3. tammikuuta 1949 – 29. joulukuuta 1964  
Edeltäjä:  Joseph Ball
Seuraaja:  Walter Mondale
President pro temporen sijainen
 3. tammikuuta 1977 – 13. tammikuuta 1978  
Seuraaja:  George J. Mitchell
Minneapolisin pormestari
 2. heinäkuuta 1945 – 30. marraskuuta 1948  
Edeltäjä:  Marvin Kline
Seuraaja:  Eric Hoyer
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 1911 Wallace, Etelä-Dakota
Kuollut: 13. tammikuuta 1978 (66 vuotta) Waverly, Minnesota
Ammatti:  Opettaja
Puoliso:  Muriel Humphrey Brown
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
 Nimikirjoitus
Hubert Horatio Humphrey II (27. toukokuuta 1911 – 13. tammikuuta 1978) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän kuului demokraattiseen puolueeseen ja toimi Lyndon B. Johnsonin varapresidenttinä 1965–1969. Humphrey valittiin vuonna 1968 demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaaksi. Hän kuitenkin hävisi vaalit republikaanien ehdokkaalle Richard Nixonille. Humphrey yritti uudestaan 1972, mutta hävisi jo demokraattien esivaaleissa George McGovernille. Hän kuoli syöpään kotonaan Minnesotassa alkuvuodesta 1978.
Humphrey toimi Minneapolisin pormestarina vuodesta 1945 sekä Minnesotan senaattorina 1949–1964 ja 1971–1978.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
University of Texas Biography
Account of 1948 Presidential Campaign (Arkistoitu – Internet Archive) – Humphreyn puhe demokraattien puoluekokouksessa 1948 liitteenä
Transcript, Hubert H. Humphrey Oral History Interview (Arkistoitu – Internet Archive) August 17, 1971
Herbert Römer

Herbert Römer (2. heinäkuuta 1924 Karkku – 18. toukokuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Rautatiehallituksen pääjohtaja vuosina 1980–1988.
Römer kirjoitti ylioppilaaksi Oulunkylän yhteiskoulusta vuonna 1943 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta vuonna 1951. Ensimmäisen kerran Römer työskenteli Valtionrautateillä insinöörioppilaana vuonna 1949, ja hänen vakituinen rautatieuransa alkoi seuraavana vuonna, jolloin hän aloitti siltainsinöörinä rautatiehallituksen rataosastolla. Vuosina 1960–1962 hän toimi Riihimäen ja vuosina 1962–1966 Oulun ratapiirin päällikkönä. Vuonna 1966 Römer nimitettiin rautatiehallituksen ratatoimiston ratainsinööriksi, vuonna 1967 saman toimiston yli-insinööriksi ja vuonna 1968 rataosaston johtajaksi. Vuosina 1973–1974 hän toimi liikenneosaston virkaatekevänä ylijohtajana, ja vuonna 1975 hänet nimitettiin liikenneosaston päällikkönä toimivaksi ylijohtajaksi. Römer työskenteli rautatiehallituksen virkaatekevänä pääjohtajana vuosina 1975–1976 ja 1977–1979 vakituksen pääjohtajan Paul Paavelan ollessa ministerinä. Paavelan kuoltua vuonna 1980 Römer nimitettiin hänen seuraajakseen.
Darmstadtium

Darmstadtium (aiemmin ununnilium tai eka-platina) on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Ds ja järjestysluku 110. Sen isotooppien massaluvut ovat välillä 267–281. Darmstadtium on keinotekoisesti valmistettu radioaktiivinen alkuaine, joka hajoaa nopeasti. Sen oletetaan olevan metallinen ja kiinteä. Darmstadtiumin tunnettujen isotooppien puoliintumisaika vaihtelee 10 mikrosekunnin (267Ds) ja 14 sekunnin (281Ds) välillä
Historia

Ensimmäiseksi ainetta luotiin Darmstadtissa, Saksassa vuonna 1994. Ainetta ei ole koskaan nähty ja sitä on luotu vain joitain atomeja. Alkuaineen nimi hyväksyttiin virallisesti vuonna 2003. Darmstadtiumin nimeksi ehdotettiin myös policiumia, sillä alkuaineen järjestysluku 110 on myös Saksan poliisin hätänumero. Darmstadtiumia valmistettiin pommittamalla nikkeliatomeja lyijyllä:
Isotoopit

Darmstadiumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Sille tunnetaan yhdeksän radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 267–281. Massalukujen 268, 272, 274–276 ja 278 isotooppeja ei tunneta. Isotoopeista vakain on 281Ds, jonka puoliintumisaika on noin 14 sekuntia. Seuraavaksi stabiileimmat ovat 280Ds, jonka puoliintumisajaksi on mitattu noin 11 sekuntia, ja 280mDs (noin 1 s). Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat selvästi alle yhden sekunnin. Lisäksi darmstadiumilla on kolme tai neljä meta­stabiilia ydinisomeeria.
Darmstadiumin isotoopit hajoavat useimmiten alfahajoamisella ja joskus spontaanilla fissiolla. Suuren atomimassan isotoopeilla 279Ds:sta alkaen spontaani fissio on tosin pääasiallinen hajoamistapa. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden olemassaolo ja puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti varmentamaan (vuonna 2016):
| Isotooppi | Puoliintumisaika | Löytövuosi | Hajoamistyyppi ja intensiteetti |
| --- | --- | --- | --- |
| 267Ds | 10±8 μs | 1995 | α=100 |
| 269Ds | 230±110 μs | 1995 | α=100 |
| 270Ds | 205±48 μs | 2001 | α≈100; SF<0,2 |
| 270mDs | 10±6 ms | 2001 | α=?; IT ? |
| 271Ds | 90±40 ms | 1998 | α=100 |
| 271mDs | 1,7±0,4 ms | 1995 | α=100 |
| 273Ds | 240±80 μs | 1996 | α=100 |
| 273mDs | 120 ms | 1996 | α=100 |
| 277Ds | 6±3 ms | 2010 | α≈100; SF ? |
| 279Ds | 210±50 ms | 2004 | SF=90; α=10 |
| 280Ds | 11±6 s | 1999 | SF=100 |
| 281Ds | 14±4 s | 2004 | SF=85±1,2; α=15±1,2 |
| 281mDs | 0,9±0,7 s | 2012 | α=100 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luettelo darmstadtiumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Darmstadtium (englanniksi)
PeriodicTable: Darmstadtium (Ds) (englanniksi)
PubChem: Darmstadtium (englanniksi)
Club Penguin Island

| Club Penguin Island |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Disney Canada Inc.
Julkaisija:  Disney Mobile
Jakelija:  Google Play ja App Store
Pelimoottori:  Unity
Julkaistu:  29. maaliskuuta 2017
Lajityyppi:  Massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli
Pelimuoto:  moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  iOS, Android
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Club Penguin Island (CPI) oli massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli mobiililaitteille. Pelissä pingviinit voivat chattailla ja pelata minipelejä lumen peittämässä virtuaalimaailmassa. Se oli seuraaja maaliskuussa 2017 lopetetulle Club Penguinille. Club Penguin Island julkaistiin maailmanlaajuisesti 29. maaliskuuta 2017.
Pelin julkinen beta-testijakso tapahtui Australiassa ja Uudessa-Seelannissa alkaen 15. 
joulukuuta 2016 päättyen sen maailmanlaajuiseen julkaisuun. Kanadassa puolestaan beta-testijakso alkoi 13. tammikuuta 2017 päättyen myös sen maailmanlaajuiseen julkaisuun.
Pelin tiedotus, alkuperäisen Club Penguinin sulkemisen ohella, järkyttää monia alkuperäisen Club Penguinin pelaajia. Club Penguin Island on kerännyt enimmäkseen negatiivisia käyttäjien arvosteluja sen maailmanlaajuisen julkaisun jälkeen, ja monet pelaajat ovat kyseenalaistaneet Disneyn valinnan lopettaa alkuperäinen Club Penguin.
27. syyskuuta 2018 Disney ilmoitti lopettavansa Club Penguin Islandin vuoden 2018 loppuun mennessä. Peli suljettiin lopullisesti 20. joulukuuta 2018.
Historia

Peli oli alun perin tunnettu nimellä Project: Super Secret, josta Club Penguinin ylläpito oli vihjaillut jo heinäkuussa 2015. Hankkeen nimeksi paljastettiin 17. marraskuuta 2016 Club Penguin Island.
Pelin ennakkorekisteröinti alkoi 17. marraskuuta, kun ylläpitäjät kertoivat blogissaan ensimmäistä kertaa uudesta pelistään. Blogissa oli linkki Club Penguin Islandin verkkosivulle, josta pystyit rekisteröimään käyttäjätunnuksen itse peliin. Ensimmäisistä rekisteröityneista valittiin testaajia suljettuun betaan.
Pelin suljettu beta alkoi, kun pelin ylläpitäjät ilmoittivat asiasta pelin verkkosivulla 18. Marraskuuta ja loppui 6. joulukuuta 2016. Suljettuun beta-testaukseen valittiin ihmisiä, jotka olivat tehneet käyttäjän heti kuin ennakkorekisteröinti alkoi (17. marraskuuta). Nämä valitut henkilöt saivat kutsun peliin sähköpostitse. Suljettu beta-testaus oli yksinomaan käyttäjille, joilla oli iOS-laite.
Melko yksityinen "geo-beta" pidettiin Australiassa ja Uudessa-Seelannissa 15. joulukuuta 2016 sen maailmanlaajuiseen julkaisuun. Tämä beta oli pitkitetty iOS - käyttäjille Kanadassa 13. tammikuuta 2017.
Alkuperäisen Flash-pelin palvelimet poiskytkettiin Club Penguin Island -pelin julkaisupäivänä, 30. maaliskuuta 2017 7:01:25 AM UTC .
Pelattavuus

Pelattavuus oli samanlainen kuin alkuperäisessä Club Penguinissa, vaikka se toimi kolmiulotteisella pelimoottorilla, toisin kuin Club Penguin, joka toimi Adobe Flash playerilla. Peli sisälsi opastavan tehtäväjärjestelmän sekä pakollisen opetusohjelman, kun pelaajat ensin liittyivät.[lähde? ]
Vastaanotto

Alustavat arviot Club Penguin Island-pelille olivat vaihtelevia, mutta enimmäkseen negatiivisia, koska monet arvioijat kyseenalaistivat alkuperäisen Club Penguinin sulkemisen.
Aiheesta muualla

Virallinen verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive)