stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dios Hieron (Joonia)
Historia

Dios Hieronin, suomeksi ”Zeuksen pyhäkkö”, historiasta tiedetään antiikin ajan lähteistä vain vähän. Myös sen asema poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona tunnetaan huonosti. Sitä ei mainita polikseksi missään arkaaisen tai klassisen kauden lähteessä, ja se on luetteloitu tutkimuksessa polikseksi lähinnä siksi, että se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/443–416/415 eaa.
400-luvun eaa. lopulla Dios Hieron vaikuttaa olleen joko Kolofonin alaisuudessa tai liitossa sen sekä Lebedoksen kanssa. Kaupungista ei ole merkkejä 300-luvulla eaa., mutta se vaikuttaa olleen olemassa jälleen hellenistisellä kaudella.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Diosiritēs (Διοσιρίτης), Dioseritēs (Διοσερίτης) ja Diosieritēs (Διοσιερίτης).
Isometsäkäpinkäinen

| Isometsäkäpinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vangat Vangidae
Suku::  Metsäkäpinkäiset Tephrodornis
Laji::  virgatus
Kaksiosainen nimi
 Tephrodornis virgatus  (Temminck, 1824) 
Alalajit
 T. v. annectens  T. v. frenatus  T. v. fretensis  T. v. hainanus  T. v. jugans  T. v. latouchei  T. v. mekongensis  T. v. pelvicus  T. v. verneyi  T. v. virgatus 
Katso myös
   Isometsäkäpinkäinen Wikispeciesissä   Isometsäkäpinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isometsäkäpinkäinen (Tephrodornis virgatus) on vangoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Isometsäkäpinkäinen voi kasvaa 17–23 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Isometsäkäpinkäiskoiraan pää, siivet ja pyrstö ovat väriltään harmaat. Selkä on alalajista riippuen harmaa tai ruskehtava. Päässä on musta silmäkulmajuova ja naamio, jotka eivät ole naaraslinnulla yhtä selkeät. Isometsäkäpinkäisen yläperä on valkoinen. Lajin kurkku, rinta ja vatsa ovat väriltään valkoiset. Naaraalla voi rinnassa olla ruskehtavaa väriä. Nokka on kookas ja koukkupäinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isometsäkäpinkäistä tavataan alueelta, joka ulottuu Intiasta ja Nepalista itään Kaakkois-Aasiaan aina Indonesiaan saarille asti ja Kiinaan eteläosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ja ainavihannat metsät ja niiden reunamaat. Isometsäkäpinkäiset liikkuvat pareittain tai pieninä ryhminä puiden latvuksissa ja voivat muodostaa sekaparvia muiden lintujen kanssa. Linnun ravintoa ovat hyönteiset.
Isosaaren leirikeskus

Isosaaren leirikeskus on Tampereen evankelis-luterilaisten seurakuntien leirikeskus, joka sijaitsee Kulkkilan Isosaaressa Teiskon Paarlahdessa. Siellä järjestettiin rippikoululeirejä 1950–2010-luvuilla. Nykyisin sitä voi vuokrata omatoimiseen käyttöön.
Seurakunnat hankki viiden hehtaarin kokoisen saaren omistukseensa vuonna 1935. Paikkaa käytettiin aluksi lähinnä poikatyöhön, ja sinne rakennettiin tällöin muun muassa vesikelkkamäki. Leiriläisiä varten saareen tehtiin myös pirttirakennus, joka valmistui talvisodan alla. 1950-luvulta alkaen saari otettiin vähitellen rippikoululaisten käyttöön, ja tätä uutta tarkoitusta varten alueelle tehtiin arkkitehti Pentti Turusen suunnittelemat majoitus-, ruokailu- ja opetustilat vuosina 1964–1965. Myöhemmin rakennuskantaa lisättiin ja uudistettiin tarpeen mukaan.
Seurakuntayhtymä päätti vuonna 2017 lopettaa rippikoulujen järjestämisen Isosaaressa. Leirikeskuksen rapistunut kunto nousi puheenaiheeksi kesällä 2018, kun Aamulehti ja Iltalehti julkaisivat valokuvia autioituneesta saaresta.
Aiheesta muualla

Leirikeskuksen esittelyvideo (YouTube)
Diskanttikaiutin

Diskanttikaiutin
Diskanttikaiutin (engl. tweeter) on kaiutinelementti, jonka tehtävä on toistaa kaikkein korkeimmat äänet  kaiuttimessa. Elementti voi olla rakenteeltaan pieni mutta silti tuottaa voimakkaankin äänen. Laadukkaat elementit toistavat 20 kHz:n taajuuteen asti, mutta kuuntelijan korva ei yleensä enää erota sitä korkeampia taajuuksia. Matalampia taajuuksia kohti mentäessä taajuusvaste laskee selvästi ja siksi diskanttikaiuttimilla ei soiteta kovin matalia taajuuksia. Jakosuotimella voidaan päästää korkeammat taajuudet elementille ja suodattaa matalammat pois. Elementissä liikkuvana osana toimivan rakenteen halkaisija voi olla hyvinkin pieni, esim. 0,6 tuumaa.
Tavallisesti diskanttielementti sijaitsee samassa kotelossa kuin pääkaiuttimet. Autoissa diskanttikaiuttimet ovat usein erilliset ja sijoitettu A-pilareiden juureen, missä ne saadaan suunnattua paremmin kuin alhaalla ovissa sijaitsevat keskiäänikaiuttimet.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Kaiuttimet", s. 261–359.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Isokastesammal

| Isokastesammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniopsida
Alaluokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniidae
Lahko::  Aitomaksasammalet Jungermanniales
Heimo::  Kastesammalet Plagiochilaceae
Suku::  Kastesammalet Plagiochila
Laji::  asplenioides
Kaksiosainen nimi
 Plagiochila asplenioides  (L.) Dumort. 
Synonyymit
 Plagiochila major 
Katso myös
   Isokastesammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isokastesammal (Plagiochila asplenioides) on Suomen suurikokoisin heleänvihreitä laikkuja muodostava maksasammallaji.
Ulkonäkö

Isokastesammal on kookas (3–12 cm) lehdellinen maksasammal. Sen litteät, läpikuultavat versot kasvavat melko pystyssä. Sen selkäpuolelta johteiset lehdet ovat pyöreäkärkiset ja hammaslaitaiset.
Levinneisyys

Isokastesammalta tavataan pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä. Etelä- ja Keski-Suomessa se on yleinen ja pohjoisessa harvinainen.
Elinympäristö

Isokastesammal viihtyy keskiravinteisilla paikoilla kosteissa kangasmetsissä ja lehdoissa.
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajituntemuksen oppimisympäristö: Isokastesammal (Plagiochila asplenioides)
ITIS: Plagiochila asplenioides (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Plagiochila asplenioides:  Wikidata: Q2097957  Wikispecies: Plagiochila asplenioides  BioLib: 91663  BOLD: 434113  CoL: 6VN25  EoL: 604644  EPPO: PXLAS  GBIF: 2688970  iNaturalist: 124394  ITIS: 14608  NatureServe: 2.125088  NBN: NHMSYS0000310292  NCBI: 65053  Observation.org: 17771  Open Tree of Life: 454395  Plant List: tro-35185323  PLANTS: PLAS6  Tropicos: 35185323  uBio: 2326132  WFO: wfo-0001196400  Laji.fi: MX.44392 
Jungermannia asplenioides:  Wikidata: Q17290217  GBIF: 8306250  Plant List: tro-35204435  Tropicos: 35204435  WFO: wfo-0001204558
Isokarpalo

| Isokarpalo |
| --- | --- |
 Kypsyviä karpaloita
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Alaheimo::  Vaccinioideae
Tribus::  Vaccinieae
Suku::  Puolukat Vaccinium
Laji::  oxycoccos
Kaksiosainen nimi
 Vaccinium oxycoccos  L.  
Katso myös
   Isokarpalo Wikispeciesissä   Isokarpalo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suolta poimittuja karpaloita sangossa.
Isokarpalo (Vaccinium oxycoccos) on puolukoihin (Vaccinium) kuuluva punakukkainen ja -marjainen, ainavihanta varpu. Se kasvaa sekä Euraasian että Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Suomessa se on lähes koko maassa varsin yleinen alkuperäiskasvi, vain Pohjois-Lapissa harvinainen. Se kasvaa runsaimmillaan ja varsinkin parhaiten marjovana erilaisilla, monesti melko märilläkin nevoilla. Vaikka se kasvaa myös rämeillä ja korvissa, marjasadot jäävät siellä paljon pienemmiksi. Sitä syövät esimerkiksi kurjet ja riekot. Isokarpaloa muistuttava toinen Suomen soilla kasvava karpalo on pikkukarpalo (Vaccinium microcarpum). Se kasvaa kuivemmilla paikoilla, ja sen kukat ja marjat kasvavat yksitellen, ja marjat jäävät selvästi pienemmiksi.
Levinneisyysalueet: punainen: Isokarpalo, oranssi: pikkukarpalo, vihreä: amerikankarpalo.
Ulkonäkö

Karpalo on suikerteleva varpu, jonka versot matavat pitkin maata. Pareittain kasvavat lehdet ovat ainavihantia, kapeansoikeat, ja vaaleanpunaiset kukat kohoavat irti maasta parisenttisen kukkavarren päähän. Suuret marjat ovat kypsyttyään tummanpunaiset. 
Isokarpalo toimii karpalonlaikkupöhön (Exobasidium rostrupii), karpalonpöhön (Exobasidium oxycocci) ja karpalonmuumiopikarin eli karpalonmuumiosienen (Monilinia oxycocci) isäntäkasvina.
Muita nimiä

Karpalo, karpele, kalpare, kurjenmarja, kirsimarja ja narinruoho.lähde?
Hyötykäyttö

Karpalo on pohjoisten alueiden marja. Karpaloa on käytetty lääkkeeksi vatsan happohäiriöissä ja kuumetaudeissa sekä munuais- ja rakkotulehduksissa
Virtsatietulehduksessa sen käyttöä on tutkittu vuonna 2012 julkaistujen tietojen mukaan Oulun yliopistossa. Puolukka-karpalomehun käyttö antibiootin ohella on vähentänyt virtsatietulehduksen uusimista lapsilla jopa 40 prosenttia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Isokarpalo (Vaccinium oxycoccos)
Pohjolan kasvien pauloissa: Vaccinium oxycoccos - isokarpalo
Valokki - nettikasvio: Isokarpalo (Vaccinium oxycoccos)
Luopioisten kasvisto: Isokarpalo (Vaccinium oxycoccos)
Karpaloinfo (Arkistoitu – Internet Archive)
Fineli: Karpalo ravintosisältö (Arkistoitu – Internet Archive)
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q374399  Wikispecies: Vaccinium oxycoccos  BioLib: 38983  CoL: 7F6VG  EoL: 484408  EPPO: VACOX  EUNIS: 169476  FEIS: vacoxy  FNA: 200016697  GBIF: 2882940  GRIN: 41047  iNaturalist: 126560  IPNI: 261956-2  IRMNG: 10457670  ITIS: 505635  IUCN: 64326221  MichiganFlora: 1238  NatureServe: 2.153122  NBN: NBNSYS0000003918  NCBI: 516948  Observation.org: 2665  Open Tree of Life: 425957  Panartic Flora: 741401  PfaF: Vaccinium oxycoccos  PFI: 3734  Plant List: kew-2457265  PLANTS: VAOX  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:261956-2  Tropicos: 12300058  VASCAN: 5577  WisFlora: 5323  WFO: wfo-0000421932
Diomedesaaret

| Diomedesaaret |
| --- | --- |
 Saarten profiili pohjoisesta.
  
Maantiede
Muut nimet:  Diomedeensaaret, Gvozdevinsaaret, engl. Diomede Islands, ven. Oстрова Диомида, Ostrová Diomída
Sijainti:  65°47′N, 169°01′W
Merialue:  Beringinsalmi
Saaria yht.:  2
Suurin saari:   Iso-Diomede
Muita saaria:   Pieni-Diomede
Pinta-ala:  (n. 35,7 km2) km²
Valtio
Valtio:   Venäjä   Yhdysvallat
Asutuskeskukset:   Diomede, 115 (2010)
Beringinsalmi satelliittikuvassa. Diomedesaaret sijaitsevat salmen keskellä.
Diomedesaaret tai Diomedeensaaret eli Gvozdevinsaaret (engl. Diomede Islands, ven. Oстрова Диомида, Ostrová Diomída tai Oстрова Гвоздева, Ostrova Gvozdeva) on kaksi saarta käsittävä saariryhmä keskellä Beringinsalmea. Saarista läntisempi Iso-Diomede kuuluu Venäjälle ja itäisempi Pieni-Diomede Yhdysvalloille. Pienellä-Diomedellä sijaitsee noin 115 asukkaan Diomeden kaupunki. Ison-Diomeden väestö siirrettiin mantereelle toisen maailmansodan jälkeen. Saarten välissä sijaitsevasta salmesta kulkee Venäjän ja Yhdysvaltain valtakunnanraja sekä kansainvälinen päivämääräraja.
Maantiede

Diomedesaaret ovat jäänne jääkaudelta, jolloin ne olivat osa nykyisen Beringinsalmen kohdalla ollutta, Euraasian ja Alaskan yhdistänyttä Beringian maakannasta. Saaret sijaitsevat keskellä Beringinsalmea pohjoisen Tšuktšimeren ja eteläisen Beringinmeren välissä ja niiden välistä kulkee Venäjän ja Yhdysvaltojen välinen valtakunnanraja. Saarten välinen salmi on  noin neljä kilometriä leveä, ja siitä kulkee myös kansainvälinen päivämääräraja. Pieni-Diomede on pinta-alaltaan noin 7,2 km². Saaren yläosa on muodoltaan laakea ja sen rinteet ovat jyrkät ja kallioiset. Iso-Diomede on pinta-alaltaan suunnilleen nelinkertainen (n. 28,5 km²), mutta pinnanmuodoiltaan se on samanlainen. Fairway Rock on pieni ja asumaton luoto, joka sijaitsee noin 19 kilometriä Pienestä-Diomedestä kaakkoon.
Saarista ainoastaan Yhdysvalloille kuuluva Pieni-Diomede on vakituisesti asuttu, ja sen väestö on keskittynyt saaren länsireunalla sijaitsevaan Diomeden kaupunkiin. Diomeden asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa yhteensä 115. Asukkaat ovat pääosin alkuperäisväestöä ja harjoittavat etupäässä luontaiselinkeinoja. Isolla-Diomedellä sijaitsee venäläinen sääasema.
Kesän keskilämpötilat Diomedessä ovat +4 ja +10 celsiusasteen välillä ja talven –23 ja –14 asteen välillä. Vuosittainen sademäärä on 25 cm ja lunta sataa noin 75 cm. Tuuli käy säännönmukaisesti pohjoisesta, keskinopeudella 27 kilometriä tunnissa. Beringinsalmi on jäässä noin puolet vuodesta, jolloin on mahdollista kävellä Diomedesaarelta toiselle. Saarilla elää muun muassa suuria lunni- ja merimetsoyhdyskuntia.
Diomedesaaria on ehdotettu välipysäkiksi Beringinsalmen halki kulkevaksi kaavaillulle tunnelille tai sillalle.
Historia

Diomedesaarten varhaiset asukkaat olivat läntisiä eskimoita, jupikkeja. Heillä oli kulttuuriyhteys itäisiin eskimoihin, inuitteihin. Jupikit pyydystivät mursuja, hylkeitä ja valaita ja käyttivät kalastuksessaan keihäitä ja harppuunoita. Saarten asukkaat kävivät kauppaa molempien mantereiden välillä.
Vitus Beringin tutkimusretkikunta kävi saarilla vuonna 1728 ja nimesi ne Pyhän Diomedeen mukaan, jonka ortodoksista muistopäivää vietettiin vierailupäivänä 16. elokuuta. Venäläisen tutkimusmatkailijan Semjon Dežnjovin kuitenkin arvellaan käyneen saarilla jo vuonna 1648.
Kun Venäjä myi Alaskan Yhdysvalloille vuonna 1867, valtioiden raja vedettiin Diomedesaarten väliin. Yhdysvaltalainen John Muir vieraili Diomedesaarilla vuonna 1881 ja teki näkemästään muistiinpanoja.  Vuonna 1926 Diomedesaarilla tehdyissä  arkeologisissa kaivauksissa löydettiin syöksyhampaista valmistettuja käyräviivaisin kuvioin koristeltuja esineitä. Niiden on uskottu olevan eskimoiden saapumista edeltäneeltä aikakaudelta ja edustavan kanadalaisen antropologi Diamond Jennessin määrittelemää vanhaa Beringinmeren kulttuuria.
Toisen maailmansodan aikana Iso-Diomede toimi Neuvostoliiton sotilastukikohtana. Saaren väestö siirrettiin mantereelle ja kaikki liian lähelle tulleet Pienen-Diomeden asukkaat pidätettiin. Vuonna 1948 viimeiset Ison-Diomeden alkuperäisasukkaat pakkosiirrettiin mantereelle.
Maailmansodan jälkeen Diomedesaarten välissä kulki kylmän sodan osapuolten Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen välinen raja, jota tuolloin kutsuttiin myös ”jääesiripuksi”. Liennytyksen ja perestroikan kaudella yhdysvaltalainen uimari Lynne Cox ui 7. elokuuta 1987 saarten välisen salmen poikki Yhdysvalloista Neuvostoliittoon. 17. elokuuta 2012, lähes tarkalleen 25 vuotta myöhemmin, kädetön ja jalaton ranskalaisuimari Philippe Croizon ui saarten välin uudestaan käyttämällä erikoisvalmisteisia tekojalkoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diomedesaaret Wikimedia Commonsissa
Neuvostoliittolainen topografinen kartta 1:200 000 (Arkistoitu – Internet Archive)
Iso ja Pieni-Diomede. Diomeden asutuskeskus on Pienen-Diomeden länsikärjessä.
John Muirin piirros 1880-luvulta.
Disneysaatio

Disneysaatio tai disneyfikaatio tarkoittaa prosessia, jossa Disney-teemapuistojen periaatteet tulevat vallitseviksi yhä useammilla amerikkalaisilla ja muun maailman yhteiskuntasektoreilla. Käsitteen keksi sosiologi Alan Bryman vuonna 2004 rinnakkaistermiksi samana vuonna keksitylle mcdonaldisaatio-käsitteelle.
Disneysaatiota tapahtuu kulutukseen ja palveluun tarkoitetuissa matkailu- ja viihdepaikoissa, kuten hotelleissa, ravintoloissa, ostoskeskuksissa ja kaupoissa. Bryman näkee disneysaatiossa neljä osa-aluetta:
Teemoittelu. Instituutiot ottavat käyttöön narratiivin, joka on instituution ulkopuolinen. Narratiivin avulla tavalliseen kuluttamiseen lisätään houkuttelevuutta. Esimerkki tällaisesta on ravintolan käyttämä elokuvanarratiivi tai luontonarratiivi.
Hybridikulutus. Erilaisia kulutuksen muotoja kootaan yhteen, kuten kaupat ravintoloiden kyljessä, huvipuistot hotellien tai ostoskeskusten kyljessä, tai hotelli-kasinot. Tällä tavalla kuluttajat pidetään samassa kohteessa pidempään.
Tuotteistaminen. Yritykset myyvät tavaroita, jotka jäljittelevät tai esittelevät sen kuvastoa tai logoa. Tällaisia tavaroita ovat esimerkiksi T-paidat, mukit ja kynät. Tällä tavalla kuvasta lypsetään mahdollisimman paljon tuottoa.
Performatiivinen työ. Kulutusympäristön työntekijöltä odotetaan entistä enemmän sitä, että he näkevät oman työnsä performanssina, kuten teatterissa. Tätä tavoitellaan rohkaisemalla työntekijöitä esimerkiksi hymyilemään.
Aiheesta muualla

Terhi-Anna Wilska: McDonaldisaatio, Disneysaatio ja suomalaisten lapsiperheiden vapaa-ajan kulutuspalvelut (pdf) Kulutustutkimus.Nyt.  2011. Kulutustutkimuksen seura. Viitattu 7.10.2021.
Isosafroli

| Isosafroli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  5-prop-1-enyyli-1,3-bentsodioksoli
CAS-numero:  120-58-1
PubChem CID:  8439
SMILES:  CC=CC1=CC2=C(C=C1)OCO2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H10O2
Moolimassa:  162,18 g/mol
Sulamispiste:  -21,5 °C (cis-isomeeri)    6,8 °C (trans-isomeeri)
Kiehumispiste:  246-255 °C
Tiheys:  1,1182 g/cm3 (cis-isomeeri)   1,1206 g/cm3 (trans-isomeeri)
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Isosafroli (C10H10O2) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa hajusteiden ja muiden yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa isosafroli on väritöntä nestettä. Yhdisteestä tunnetaan cis- ja trans-isomeerit. Isosafroli ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, asetoniin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Ainetta esiintyy pienissä määrin kasvien kuten muskottipuun ja tuoksuilangian eteerisissä öljyissä.
Isosafrolia valmistetaan isomeroimalla safrolia emäksisissä olosuhteissa.
Isosafrolia käytetään hajusteena esimerkiksi saippuoissa ja muiden yhdisteiden, kuten piperonaalin, valmistukseen.
Isosanta

| Isosanta |
| --- | --- |
 Kauppakeskus Puuvilla sijaitsee Isosannassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Pohjoinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  8
Väkiluku:  1 018 (2013)
Postinumero(t):  28100
Isosanta (ruots. Storsand ) on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee Kokemäenjoen pohjoispuolella. Isosannan naapurikaupinginosat ovat Pormestarinluoto ja Toejoki. Kokemäenjoen vastarannalla on Porin keskusta.
Isosannan alueella sijaitsevat muun muassa Kauppakeskus Puuvilla, Porin yliopistokeskus ja Rosenlewin tehdas. Puuvillatehdas on nykyisin yrityskäytössä, Rosenlewin tehtaassa on pientä toimintaa. Porin silta johtaa Isosannasta Porin keskustaan.
Porin puuvillatehdas.
Aiheesta muualla

Isosanta Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Dissonanssi

Dissonanssi eli riitasointu (riitasointisuus, dissonoivuus) on musiikinteorian käsite, jolla tarkoitetaan samanaikaisten tai peräkkäisten sävelien soivuuden puutetta.
Länsimaisessa musiikissa luetaan tavallisesti intervalleista dissonansseiksi suuri ja pieni sekunti, suuri ja pieni septimi sekä kaikki ylinousevat ja vähennetyt intervallit.  Myös puhdasta kvarttia pidetään riitaintervallina kun se esiintyy bassoon nähden. Soinnuista ovat dissonansseja eli riitasointuja ne, joihin sisältyy ainakin yksi dissonoiva intervalli, eli kaikki muut paitsi duuri- ja mollikolmisoinnut. Eri aikoina eri intervallien dissonanssi on kuitenkin koettu eri tavalla, esimerkiksi terssiä pidettiin vielä keskiajan musiikissa dissonoivana. Keskiajalla ylinouseva kvartti eli tritonus oli jyrkästi kielletty dissonanssinsa vuoksi. Sitä pidettiin paholaisen sointuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dissonanssi Wikimedia Commonsissa
Isopensaskyyhky

| Isopensaskyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Pensaskyyhkyt Phaps
Laji::  chalcoptera
Kaksiosainen nimi
 Phaps chalcoptera  (Latham, 1790) 
Katso myös
   Isopensaskyyhky Wikispeciesissä   Isopensaskyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isopensaskyyhky (Phaps chalcoptera) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Australiasta.
Koko ja ulkonäkö

Isopensaskyyhky voi kasvaa 28–26 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan lintu on tukeva. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Isopensaskyyhkykoiraan otsa on kellertävänvalkoinen ja päälaen takaosa on punaruskeat. Silmäkulmajuova on valkoinen. Kurkku, kaula ja rinta ovat vaaleanpunaiset ja kaulansivut ovat sinertävänharmaat. Koiraan selkä ja siivet ovat ruskeat ja siivissä on pensaskyyhkyjen suvun lajeille tyypillisesti vihreänä tai kuparinruskeana kiiltelevä laikku. Vatsa on punertava. Isopensaskyyhkynaaras muistuttaa koirasta, mutta sen päälaki on harmaa ja rinta ja vatsa ovat harmaammat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isopensaskyyhkyä tavataan lähes koko Australiasta Tasmania ja läheiset saaret kuten Kengurusaari, King Island ja Flinders Island mukaan lukien. Se puuttuu ainoastaan tiettyjen rannikkoseutujen sademetsistä ja Australian keskiosan kuivimmilta alueilta. Linnun tyypillisintä elinympäristöä ovat metsät ja savannit, mutta niitä voidaan myös tavata kaupunkien pihoilta ja puutarhoista. Erityisesti isopensaskyyhky viihtyy pensaikoissa ja lähellä vesialueita. Ne liikkuvat yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Isopensaskyyhkyjen ravintoa ovat kasvien siemenet ja marjat, joskus myös selkärangattomat eläimet. Laji pesii ympäri vuoden ja pesinnän huippukausi on loppukeväästä ja alkukesästä. Isopensaskyyhky rakentaa risupesän pensaaseen ja naaras munii kaksi kellertävää munaa.
Isopensaskyyhkynaaras