stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Franciscus (paavi)
Kirkollinen ura > Kahden jesuiittapapin tapaus Argentiinan sotilasjuntan aikana (1976–1983)

Kirjassaan Hiljaisuus argentiinalainen vasemmistoaktivisti ja tutkiva journalisti Horacio Verbitsky väitti silloisen Argentiinan jesuiittojen johtajan Bergoglion vetäneen suojelunsa pois, kun papit Francisco Jalics ja Orlando Yorioky kieltäytyivät lopettamasta slummeissa vierailemistaan. Viranomaiset vangitsivat heidät sittemmin. Bergoglio kirjoitti samoihin aikoihin Francisco Jalicsin veljelle: "Olen lobannut hallitusta monta kertaa, jotta he vapauttaisivat veljesi. Toistaiseksi meillä ei ole ollut menestystä. En ole kuitenkaan vielä menettänyt toivoa siitä, että veljesi vapautettaisiin pian". Heidät vapautettiin viiden kuukauden kuluttua.
Bergoglion elämäkerran kirjoittaja Serge Rubin kirjoittaa tämän tehneen paljon ihmisten suojelemiseksi juntan aikana. Toimittaja Horacio Verbitsky on tunnetusti lähellä Argentiinan presidentti Cristina Fernandez de Kirchneria, joka on taistellut silloisen kardinaali Bergoglion kanssa homoliitoista ja sosiaalipolitiikasta. Syytösten on myös väitetty olevan osa vasemmiston mustamaalauskampanjaa.
Sotilasjuntan 1970-luvulla sieppaama ja kiduttama pappi Francisco Jalics kertoi 15. maaliskuuta 2013, että hän on vuosia sitten tehnyt sovinnon kardinaali Bergoglion kanssa. Hän on sittemmin myös toi­vot­tanut paavi Fran­cis­cuk­sel­le "Ju­ma­lan siu­naus­ta vi­ras­saan".
Kirkollinen ura > Vuoden 2005 konklaavi

Bergoglio ei ollut vuoden 2005 konklaavissa ennakkosuosikki, eli niin kutsuttu papabile, vaikkakin hänet oli mainittu mahdollisena vaihtoehtona uudeksi paaviksi. Konklaavin jälkeen julkisuuteen ilmestyi kuitenkin muistikirja, jonka sanottiin olevan yhden konklaavin osallistuneen kardinaalin laatima. Kirjan sisältämäksi väitettyä tekstiä julkaistiin italialaisessa Limes-lehdessä 23. syyskuuta 2005. Muistikirjan sanotaan sisältävän tietoja konklaavin kulusta ja äänestysmääristä. Mikäli kirja on aito, on sen laatinut kardinaali rikkonut konklaavin sääntöjä, jotka ankarasti kieltävät vastaavanlaiset muistiinpanot. Toisaalta tilanne ei olisi ainutlaatuinen, sillä vastaavanlaisia muistiinpanoja tunnetaan muun muassa vuoden 1914 konklaavista.
Muistikirjan mukaan Joseph Ratzingerin päävastustaja konklaavissa ei ollut yleisten tietojen mukaisesti kardinaali Carlo Maria Martini, vaan Buenos Airesista konklaaviin saapunut kardinaali, jesuiittoihin kuuluva Bergoglio. Muutenkin muistikirja on konklaavista esitettyjä yleisiä arvoita vastaan, sillä monien tahojen mukaan kolmannesta maailmasta tuleva kardinaali ei ollut missään vaiheessa lähelläkään paaviksi nousemista. Lisäksi muistikirjassa ainakin väitetään, ettei Bergoglio olisi halunnut paavinvirkaa ja olisi ehkä saattanut kieltäytyä siitä voittaessaan konklaavin.
Kirkollinen ura > Paavina

Bergoglio valittiin paaviksi vuoden 2013 konklaavissa 13. maaliskuuta 2013. Hän otti paavinimekseen Franciscus kunnioittaakseen Franciscus Assisilaista, keskiajalla elänyttä italialaista munkkia, joka tunnettiin erityisesti köyhien auttajana. Franciscus onkin paavina puolustanut voimakkaasti heikompiosaisia. Hän on myös ottanut kantaa kansainväliseen politiikkaan, ja syyskuussa 2015 hänestä tuli ensimmäinen paavi, joka on pitänyt puheen Yhdysvaltain kongressille.
Vierailullaan Yhdysvalloissa syyskuussa 2015 Franciscus ilmoitti julkaisevansa pop-rock-albumin, joka sisältää hänen puheitaan. Paavi Franciscus on Twitterissä ja Instagramissa.
Paavikautensa alussa Franciscus ilmoitti toimivansa paavina vain muutaman vuoden ajan, mutta siitä huolimatta maaliskuussa 2023 juhlittiin hänen paavikautensa 10-vuotisjuhlaa. Vaikka Franciscus ei ole viime aikoina enää puhunut eläköitymisestä, on hänen arveltu jäävän eläkkeelle sitten kun hänen "työnsä Vatikaanissa on tehty". Syksyllä 2023 Franciscus tulee nimittäneeksi valtaosan kirkon kardinaaleista, mikä tarkoittaa, että seuraavassa konklaavissa on todennäköistä, että hänen seuraajakseen valitaan hänen linjaansa jatkava uusi paavi.
Opetukset

Paavi Franciscus on tullut tunnetuksi yhteiskunnan hylkiöiden ja köyhien auttajana. Kun hänet nimitettiin kardinaaliksi, Bergoglio sai satoja argentiinalaisia antamaan lentolippuihin tarkoitetut rahansa köyhille sen sijaan, että olisivat matkustaneet Roomaan juhlistamaan nimitystä. Vuonna 2001 Bergoglio muun muassa kävi AIDS-potilaiden hoitokodissa ja suuteli ja pesi heidän jalkojaan kiirastorstai-perinteen mukaisesti. Muina vuosina hän on käynyt muun muassa vankiloissa ja sairaaloissa.
Franciscus on varoittanut globalisaatiosta, joka ei kunnioita kulttuureja: "Sellainen globalisaatio, joka yhdenmukaistaa, on pohjimmiltaan imperialistinen". Hän lisäsi vielä, että kulttuurinen monimuotoisuus on säilytettävä. "[Globalisaatio] on lopultakin tapa orjuuttaa ihmisiä."
Franciscus on arvostellut kapitalismia ja tuominnut Néstor Kirchnerin hallinnon "moraalittomaksi ja laittomaksi", koska se salli tuloerojen kasvaa. Paaviksi tulonsa jälkeen Franciscus jatkoi kritiikkiä sanomalla vapaiden markkinoiden luoneen tyrannian, jossa ihmisiä arvostetaan heidän kulutuskykynsä mukaan. Paavin mukaan rahan tulee "palvella, ei hallita".
Franciscus vastustaa aborttia, eutanasiaa, samaa sukupuolta olevien avioliittoa sekä naispappeutta ja kannattaa latinalaiseen riitukseen kuuluvien katolisten pappien naimattomuutta. Heinäkuussa 2013 Franciscus julisti merkittävän kannanoton toteamalla hyväksyvänsä homopapit katolisen kirkon työntekijöiksi. Paavin mukaan homoseksuaaliset teot ovat synti, ei homoseksuaalisuus itsessään. Naispappeutta hän ei  hyväksy. Joulukuussa 2023 Franciscus hyväksyi samaa sukupuolta olevien parien epävirallisen siunaamisen katolisessa kirkossa.
Terveydentila

Paavilla on median mukaan ollut useita terveyshuolia, muun muassa ennen keuhkoputkentulehdusta  ja sen jälkeen.
Franciscus joutui sairaalahoitoon 14. helmikuuta 2025, koska hän oli kärsinyt hengitysvaikeuksista useiden päivien ajan. Paavilla diagnosoitiin keuhkokuume, ja hän on ollut kriittisessä tilassa. Hänelle on annettu hengitysoireiden vuoksi useiden päivien ajan lisähappea, ja anemian vuoksi on tehty verensiirtoja.
Dokumenttielokuva Franciscuksesta

Wim Wenders on ohjannut paavista dokumenttielokuvan Pope Francis: A Man of His Word. Se sai ensi-iltansa Cannesin filmifestivaaleilla keväällä 2018.
Kunnianosoitukset

Andien kondorin ritarikunta (Bolivia, 2015)
Hymyn ritarikunta (Puola, 2016)
Presidential Medal of Freedom with Distinctions (USA, 2025)
Feministinen radikaaliterapia

Feministinen radikaaliterapia (FRT) on syntynyt Yhdysvalloissa 1970-luvulla vastalauseena psykiatriselle vallankäytölle. Suomeen FRT on kulkeutunut Euroopan, erityisesti Hollannin, kautta 1980- ja 1990-luvuilla, jolloin Suomessa toimi aktiivinen FRT-verkosto monine ryhmineen. 2020-luvulla Suomessa on edelleen toimivia ryhmiä. Vuosikymmenten aikana menetelmä on kehittynyt ja sitä kehitetään edelleen. FRT ei sovi välttämättä akuutissa kriisissä olevalle henkilölle.
FRT terapiamuoto, jossa naiset hoitavat itseään ja toisiaan opeteltuaan FRT:n tietotaidon. Terapian vetäjä opettaa FRT-menetelmän käyttötaidon ensimmäisen vuoden aikana ryhmien jäsenille. Tämän jälkeen ryhmä toimii ilman johtajaa päättäen itse kokoontumisistaan ja niiden väliajoista. Juuri tämä terapeutin puute tekee terapiamuodosta radikaalin sillä vallitseva psykoterapian määritelmän mukaan psykoterapia määritellään ammatti-ihmisen työksi. Feminismi taas tulee siitä, että menetelmän ovat kehittäneet naistietoiset terapeutit. Feminismi näkyy myös siinä, että yhtenä näkökulmana on yhteiskunnallinen ulottuvuus.
Kirjallisuutta

Kankaanpää, Helena: Feministinen radikaaliterapia - tie itsen tuntoon
Aiheesta muualla

Tuija Juva: Feministinen radikaaliterapia tukee tiedostavaa naista (Arkistoitu – Internet Archive). Raijakoo 7/2001.
Hannele Huhtala: Ulos ahdistuksesta (Arkistoitu – Internet Archive). Voima 7/2008.
Salausavain

Salausavain on parametri, tiedonpalanen, joka määrittää salausalgoritmin toiminnan. Salausalgoritmin salausavain määrittää selkotekstin muuntamisen salakirjoitukseksi, ja salauksenpurkualgoritmin avain määrittää salakirjoituksen muuntamisen selkotekstiksi. Salausavaimilla määritetään myös muiden salausalgoritmien muunnoksia, kuten sähköisten allekirjoitusten kaavoja ja viestien varmenteita.
Salassapidon tarve

Turvajärjestelmiä suunnitellessa on viisasta olettaa, että salausalgoritmien yksityiskohdat ovat jo hyökkääjien saatavilla. Tämä tunnetaan Kerckhoffin periaatteena: ”vain salausavaimen salassapito tarjoaa turvallisuutta”, tai, Shannonin uudelleenmuotoilemana ”vihollinen tuntee järjestelmän”. Historia on todistanut, että laajasti käytettyjen salausalgoritmien yksityiskohdat on hankala pitää salassa, mutta avain on usein helpompi suojata (se on pieni tiedonpalanen) kuin salausalgoritmi, ja helpompi vaihtaa tietomurron sattuessa. Salausjärjestelmän turvallisuus perustuukin yleensä salausavainten salassapitoon.
Käytännöllisen salauksen suurimpia ongelmia on yrittää pitää salausavaimet salassa. Hyökkääjä, jolla on hallussaan salausavain (esimerkiksi varkauden, kiristyksen, dyykkauksen, hyökkäyksen, kidutuksen tai käyttäjän manipuloinnin seurauksena) voi palauttaa salatusta tiedosta alkuperäisen viestin ja allekirjoittaa sen.
Salausavainten käyttöala

Salausavaimet luodaan käytettäväksi tiettyjen algoritmien, salausjärjestelmän, kanssa. Salausalgoritmejä, joissa käytetään samaa avainta sekä salaamiseen että salauksen purkamiseen, kutsutaan symmetrisiksi salausalgoritmeiksi. Uudempi julkisen avaimen salauksen algoritmien luokka keksittiin 1970-luvulla. Näissä epäsymmetrisissä salausalgoritmeissa käytetään salausavainparia: julkista ja yksityistä avainta. Julkisia salausavaimia käytetään salaukseen tai allekirjoituksen todentamiseen ja yksityisiä salauksen purkuun ja allekirjoittamiseen. Salaus on suunniteltu siten, että yksityisen avaimen löytäminen on äärimmäisen hankalaa, vaikka sitä vastaava julkinen avain olisi tiedossa. Koska järjestelmä sisältää pitkäkestoisia laskutoimituksia, avainparia käytetään usein vain vaihtamaan lennossa oleva symmetrinen salausavain, jota käytetään ainoastaan nykyiseen istuntoon. Esimerkiksi RSA on yleisesti käytetty julkisen avaimen salausjärjestelmä.
Omistus ja kumoaminen

Osa salauksen tuottamasta turvallisuudesta liittyy luottamukseen siitä, kuka allekirjoitti annetun asiakirjan, ja kuka vastaanotti sen yhteyden toisessa päässä. Olettaen, että salausavaimia ei ole murrettu, tämä tarkoittaa asiaankuuluvan julkisen salausavaimen omistajan määrittämistä. Jotta avaimen omistajan kertominen olisi mahdollista, julkisiin avaimiin lisätään usein määritteitä kuten nimiä, osoitteita tai muita vastaavia. Julkisen salausavaimen pakattu kokoelma määritteineen voi olla yhden tai useamman tukijan sähköisesti allekirjoittama. PKI-mallissa tuloksena olevaa kohdetta kutsutaan varmenteeksi ja se on varmentajan allekirjoittama. PGP-mallissa sitä kutsutaan avaimeksi, ja se on useiden henkilöiden allekirjoittama. He varmistavat henkilökohtaisesti, että määrite ja kohde täsmäävät keskenään.
Murretut salausavaimet voidaan kumota sekä PKI- että PGP-mallissa. Kumoamisen sivuvaikutuksena avaimen määritteiden ja kohteen suhde katkeaa, mutta kohde saattaa olla yhä kelvollinen. Allekirjoittajat käyttävät usein eri salausavaimia päivittäisiin tehtäviin voidakseen toipua tällaisesta häiriöstä: kirjautuminen välivarmenteella (PKI:ssa) tai aliavaimella (PGP:ssä) helpottaa pääasiallisen yksityisen salausavaimen pitämistä verkkoyhteydettömässä tallessa.
Salausavaimen poistamista, jonka tarkoituksena on estää tiedostoihin pääsy, kutsutaan salausavaimen silppuamiseksi.
Salausavainten koot

OTP-salausjärjestelmässä salausavaimen tulee olla vähintään viestin pituinen. Salakirjoitusalgoritmia käyttävissä salausjärjestelmissä viestit voivat olla paljon avainta pidempiä. Salausavaimen on oltava kuitenkin niin pitkä, ettei hyökkääjä voi kokeilla kaikkia mahdollisia yhdistelmiä.
Salausavaimen 80 bitin pituutta pidetään vahvan salauksen vähimmäisvaateena käytettäessä symmetristä salausalgoritmia. 128-bittisiä avaimia käytetään yleisesti, ja niitä pidetään todella vahvoina.
Julkisen avaimen salauksessa käytettävillä salausavaimilla on tietty matemaattinen rakenne. Esimerkiksi RSA-järjestelmässä käytettävät avaimet ovat kahden alkuluvun tuloja. Tämän vuoksi julkisen avaimen salauksessa tarvitaan pidempiä avaimia kuin symmetrisissä salausjärjestelmissä, jotta tietoturvan taso olisi sama. Faktorointiin ja kokonaislukujen diskreetteihin logaritmeihin perustuvien järjestelmien salausavainten suositeltu pituus on 3072 bittiä, jolloin niiden tietoturva vastaa 128 bittistä symmetristä salausavainta. Elliptisten käyrien salausmenetelmillä voidaan saavuttaa yhtä hyvä tietoturva pienempikokoisilla avaimilla, mutta nämä algoritmit ovat olleet olemassa vasta suhteellisen vähän aikaa eivätkä nykyiset arviot niiden avainten etsimisen vaikeudesta välttämättä päde. Esimerkiksi 109-bittistä salausavainta ja elliptisten käyrien salausta käyttänyt algoritmi murrettiin raa'alla voimalla jo vuonna 2004. Nykyinen suositus on käyttää kaksi kertaa niin pitkää elliptisten käyrien salausavainta kuin symmetristä avainta. Satunnaista OTP-salausta lukuun ottamatta näiden järjestelmien tietoturvaa ei ole todistettu matemaattisesti (vuonna 2018), joten teoreettinen läpimurto voisi tehdä mitä tahansa avoimelle salaukselle. Tämä on toinen syy erehtymiselle pidempiä salausavaimia valitessa.
Salausavaimen valinta

Jotta salausavainten arvaamista voidaan ehkäistä, avaimet on luotava aidosti satunnaisesti ja niiden hajeen (eli entropian) on oltava riittävä. Aidosti satunnaisten avainten turvallinen luominen on vaativa tehtävä, mikä on osoitettu monin tavoin eri salausjärjestelmissä. Satunnaisuuden luomisesta on olemassa RFC-standardi (RFC 4086, "tietoturvan satunnaisuusvaateet"). Joissakin käyttöjärjestelmissä on työkaluja hajeen "keräämiseen" ennakoimattomien toimintojen, kuten kiintolevyn pään liikkeiden ajoituksesta. Tavalliset nopat tarjoavat hyvän korkealaatuisen satunnaisuuden lähteen, jos salausavaimia on tarpeen tuottaa vain pienehkö määrä.
Salausavaimen ja salasanan vertailu

Useimmissa tietokoneen tietoturvatapauksissa ja useimmilla käyttäjillä salausavain ei tarkoita samaa kuin salasana (tai salalause), vaikka salasanaa voikin käyttää avaimena. Salausavainten ja salasanojen suurin käytännön ero on se, että jälkimmäisten on tarkoitus olla ihmiskäyttäjien luomia, lukemia, muistamia ja kirjoittamia (tosin käyttäjä voi antaa nämä tehtävät salasananhallintaohjelmalle). Salausavain on sen sijaan tarkoitettu salausohjelmiston käyttöön, joten sen ei tarvitse olla ihmiselle lukukelpoinen yms. Monet käyttäjät eivät ole itse asiassa edes tietoisia salausavainten olemassaolosta, koska niitä käyttävät heidän puolestaan ohjelmiston tietoturvasta vastaavat osat ja algoritmit.
Mikäli salasanaa käytetään salausavaimena, sitä ei käytetä tällöin yksinään hyvässä salausjärjestelmässä, koska salasanojen on tapana olla ihmisille lukukelpoisia eikä täten erityisen vahvoja. Hyvät salausjärjestelmät hyvittävät tämän heikkouden olemalla käyttämättä salasanoja avaimina varsinaisessa salauksessa, vaan sen sijaan salausavaimen derivointifunktiolle syötettävinä koodeina. Funktio käyttää salasanaa lähtöpisteenä, josta se luo varsinaisen turvallisen salausavaimen. Luonnissa voidaan käyttää erilaisia menetelmiä kuten suolaamista ja avaimen venyttämistä.
Jaakob (Iisakin poika)

| Jaakob> יַעֲקֹב |
| --- | --- |
 Jan Victorsin Jaakob etsii Esaun anteeksiantoa (1652).
Henkilötiedot
Syntynyt: 1791 eaa. 
Vanhemmat:   Iisak  Rebekka 
Puoliso:   Raakel  Lea 
Lapset:   Ruuben  Simeon  Leevi  Juuda  Dan  Naftali  Gad  Asser  Isaskar  Sebulon  Dina  Joosef  Benjamin 
Sukulaiset:   Esau (veli) 
Gustave Dorén maalaus Jaakob painii enkelin kanssa (1855)
Jaakob (hepr. ‏יַעֲקֹב‎, Jaʿakov) oli Raamatun Vanhan testamentin patriarkka, jolle Jumala antoi nimen Israel. Hän oli Iisakin nuorempi kaksospoika ja patriarkka Abrahamin pojanpoika, joka sai esikoisoikeuden. Hänestä kerrotaan Ensimmäisen Mooseksen kirjan 25.–49. luvuissa.
Jaakobin hauta on Hebronissa. Hänen, kuten Iisakin, Rebekan, Aabrahamin ja Saaran hautoja merkitsevät monumentit, jotka ovat Saladinin rakennuttamassa moskeijassa. Tämä siksi, että myös muslimit pitävät Abrahamia ja hänen poikiaan profeettoina.lähde tarkemmin?
Jaakob Raamatussa

Vanhan testamentin kertomuksessa Jaakob anastaa petoksella Iisakilta esikoiselle, kaksosveljelleen Esaulle, tarkoitetun siunauksen ja esikoisoikeuden. Tämän jälkeen hän pakenee Mesopotamiaan enonsa Laabanin luo. Jaakob aikoo mennä naimisiin enonsa tyttären Raakelin kanssa ja sopii Laabanin kanssa, että Jaakob palvelee häntä seitsemän vuotta ja saa Raakelin vaimokseen. Jaakob kuitenkin joutuu petoksen uhriksi: Laaban antaa hänelle Raakelin sijasta vanhimman tyttärensä Lean. Hääviikon kuluttua Laaban antaa myös Raakelin Jaakobille vaimoksi ehdolla, että tämä palvelee enoaan vielä toiset seitsemän vuotta. Raakel oli Jaakobin suuri rakkaus, Lea vain "velvollisuusvaimo". Tästä johtuu, että nimenomaan Raakelin pojat olivat Jaakobille lempilapsia. Osa pojista syntyi lisäksi kahden jalkavaimon, Silpan ja Bilhan, lapsina.
Raakel kuoli ennen paluuta Iisakin luo. Hänet haudattiin Betlehemin liepeille, missä paikkaa osoittaa edelleen pyhäkkö, joka on rakennettu ristiretkeläisten aikakaudella eli noin vuonna 1000 jaa.
Raamatun kertomuksessa Jaakob pakenee salaa Laabanin luota ja suuntaa Kanaaninmaahan Gileadin vuorille. Laaban saavuttaa Jaakobin vuorilla ja he tekevät sovinnon. Laaban antaa paikalle nimen Mispa "vartiopaikka".
Esau seuraa 400 miehen suuruisen armeijan avulla Jaakobia, ja myös Jaakob ja Esau tekevät sovinnon. Jaakob painii Herran enkelin kanssa kunnes tämä siunaisi hänet, mistä tulee tunnettu ilmaus Jaakobin paini. Tällöin Jumala antaa Jaakobille uuden nimen Israel.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaakob (Iisakin poika) Wikimedia Commonsissa
Jaakob suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
| n k 1>  Mooseksen kirja (Genesis) |
| --- | --- |
Alkuhistoria (1–11):  Luomiskertomus (1–2)  Syntiinlankeemus (3)  Kain ja Abel (4)  Genesiksen sukuluettelot (5:1–6:8, 11:10–26)  Vedenpaisumus (6:1–9:28)  Haamin kirous (9:20–27)  Kansojen taulu (10:1–11:9)  Baabelin torni (11:1–9) 
Kantaisien historia (12–50):  Abraham (12–23)  Siddimin laakson taistelu (14:1–17)  Abrahamin liitto (15)  Sodoma ja Gomorra (19:1–28)  Iisak (21–35)  Iisakin sitominen (22)  Jaakob ja hänen poikansa (25–50)  Jaakobin tikapuut (28)  Jaakobin paini (32:22–32)  Joosef (37–50)  Jaakobin siunaus (49) 
Lähteet:  Pappiskirja  Jahvisti  Elohisti 
Pyhäkkö Raakelin haudalla lähellä Betlehemiä. Rakennus on ristiretkeläisten aikakaudelta.
Talvisota (elokuva)

| Talvisota |
| --- | --- |
 1. DVD-julkaisun kansikuva.
Ohjaaja:  Pekka Parikka
Käsikirjoittaja:  Antti Tuuri   Pekka Parikka
Perustuu:  Antti Tuurin romaaniin Talvisota
Tuottaja:  Marko Röhr
Säveltäjä:  Juha Tikka
Kuvaaja:  Kari Sohlberg
Leikkaaja:  Keijo Virtanen
Lavastaja:  Pertti Hilkamo
Erikoistehosteet:  Esa Parkatti
Pääosat:  Taneli Mäkelä   Vesa Vierikko   Timo Torikka   Heikki Paavilainen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  National-Filmi Oy
Ensi-ilta:   30. marraskuuta 1989    30. marraskuuta 1989
Kesto:  Alkuperäinen: 199 minuuttia   Tv-sarja: 265 minuuttia   Kansainvälinen versio: 125 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  19 000 000 mk
Katsojat:  628 276
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Talvisota on suomalainen elokuva vuodelta 1989. Elokuvan ohjasi Pekka Parikka.
Elokuvan käsikirjoitus perustuu Antti Tuurin romaaniin Talvisota. Kyseinen teos kertoo talvisotaan osallistuneen 8. divisioonan II/JR 23:n 4. komppanian ensimmäisen joukkueen taisteluista.
Talvisodan syttymisen 50-vuotispäivään ajoitettu teos oli 1980-luvun toiseksi katsotuin suomalainen elokuva. Se sai noin 630 000 katsojaa.
Talvisota palkittiin kuudella Jussi-palkinnolla (ohjaus, miespääosa, miessivuosa, musiikki, järjestäjä ja äänitys).
Kun julkisuudessa kerrottiin Pekka Parikan elokuvahankkeesta, monet siihen epäilevästi suhtautuneet kyselivät, "mihin tässä maassa vielä yhtä sotaelokuvaa tarvitaan". Rauni Mollbergin Tuntematon sotilas oli valmistunut vain hieman aiemmin. Parikka perusteli asiaa sillä, että muut elokuvantekijät tuntuivat "unohtaneen" Väinö Linnan Tuntematonta sotilasta edeltäneen talvisodan.
Televisiosarja

Viisiosaisessa televisiosarjassa on noin tunti enemmän  materiaalia kuin teatteriversiossa. Sarjan ensiesitys oli 20. marraskuuta – 18. joulukuuta 1991. Televisiosarja julkaistiin DVD:nä 22. tammikuuta 2010.
Juoni

Kauhava, 13. lokakuuta 1939. Martti Hakala ja hänen veljensä Paavo lähtevät ylimääräisiin kertausharjoituksiin ja hyvästelevät perheensä ja muut tuttavansa.  Martti, Paavo ja heidän todennäköinen velipuolensa Vilho Erkkilä sijoitetaan samaan ryhmään. Suuri joukko miehiä kuljetetaan rautateitse kaakkoiseen Suomeen Karjalankannakselle. He eivät kuitenkaan tiedä, minne heitä ollaan viemässä. Miesten luonteenpiirteet ja elämänkatsomukset tuodaan esiin junamatkan aikana. Linnoitustöiden lomassa Karjalassa ehtii syntyä pieniä romansseja sikäläisten naisten kanssa.
Siviilit evakuoidaan. Vääpeli Hannu Jutila kertoo Martille sodan alkaneen: Neuvostoliitto on hyökännyt Suomeen. Everstiluutnantti Matti Laurila pitää Pohjanmaan miehille puheen kuusi vuorokautta myöhemmin; hän painottaa, että suomalaiset eivät halunneet sotaa. On joulukuun kuudes eli Suomen itsenäisyyspäivä.
Ensimmäisenä kaatuu Yrjö "Ylli" Alanen, Vilppulan rintaman 1918 nähnyt sotamies. Vaikka käynnissä olevan sodan puitteet ovat valtavan paljon suuremmat kuin Suomen sisällissodan, Ylli ehtii opettaa nuoremmille miehille muutamia perustotuuksia sodankäynnistä. Miehet joutuvat torjumaan Neuvostoliiton hyökkäyksiä yhden toisensa jälkeen. Erkkilän Vilho menettää hermonsa sotatoimissa, mutta palaa ruotuun; hän saa lumelääkettä, joka hänelle tarjotaan rauhoittavana lääkkeenä.
Seuraa kotirintamakohtaus. Paavo pääsee lomille Pohjanmaalle, ja oikoo ihmisten harhaisia käsityksiä sodankäynnistä. Palattuaan rintamalle Paavo saa surmansa: hän silpoutuu tykistökeskityksessä. Vänrikki Rajalasta tehdään komppanian uusi päällikkö, ja entinen päällikkö, luutnantti Yrjö Haavisto, on kaatunut.
Sotamies Aatos Laitila kuolee kranaattitulessa. Rajala teettää Martilla hyödytöntä työtä komentamalla tämän viemään joutavanaikaisen ilmoituksen viidenteen komppaniaan. Neuvostoliittolaiset puolestaan eivät suostu poistumaan niittykasematista, ja se räjäytetään. Huhtala kuolee samassa yhteydessä.
Toisessa kotirintamakohtauksessa Martti käy lomilla Pohjanmaalla ja kertoo Paavon kuolleen luotiin. Veljesten äiti Liisa puolestaan kertoo, että Paavon arkusta kuului kolinaa. Martin palattua rintamalle hänet siirretään muun ryhmänsä kanssa Vuosalmelle. Tarkoitus on estää neuvostoliittolaisia ylittämästä Vuoksea, mutta puna-armeijan miesylivoima tekee tehtävästä kuitenkin vaikean. Martti käsketään hakemaan vahvistusta, ja tässä vaiheessa Rajala on ymmärtänyt, ettei simputukseen ole varaa. Torjuntataistelussa kuolee suuri määrä sotilaita. Sota päättyy maaliskuun kolmastoista.
Näyttelijät > Siviilit

Leena Suomu – Liisa Hakala, Martin ja Paavon äiti
Pirkko Hämäläinen – Marjatta Hakala, Martin vaimo
Teemu Koskinen (lHuom! Linkki väärään ihmiseen, linkin takana oleva porilainen Teemu Koskinen on syntynyt 1980, ja oli elokuvan tekoaikana n. 8-vuotias. Elokuvassa esiintyvä Teemu Koskinen on kauhavalainen amatöörinäyttelijä) – Jussi Hakala, Martin ja Paavon veli, joka haluaisi itse tulla sotaan mukaan, mutta on vielä liian nuori. Antti Tuurin Talvisota- romaanissa minäkertoja-Martti mainitsee Jussin kaatuvan 18-vuotiaana jatkosodassa Kannaksella 1944 Jussin saadessa luodin päähänsä omien jääkärien tulituksessa.
Kalevi Kahra – Ylisen isäntä
Helena Haavisto – Ylisen emäntä
Tarja Heinula – Ylisen Anna, Paavon tyttöystävä
Esa Suvilehto – karjalaisisäntä
Miitta Sorvali – karjalaisemäntä
Leea Klemola – Aino