stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turkistarhaus Suomessa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turkistarhaus Wikimedia Commonsissa
ProFur: Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liitto ry
Ylen Elävä arkisto: Turkisala Suomessa (1981)
Ylen Elävä arkisto: A-studion raportti turkistarhoista (2010)
Luukka, Panu: Ei ole oikeutta, on vain me! Radikaali eläinoikeusliike Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive) Pro gradu, Helsingin yliopisto, yleisen valtio-opin laitos, valtiotieteellinen tiedekunta. Huhtikuu 1998.
Turkistila Pohjanmaalla
Vahingoittunut suomalainen naali, 2018
K’abel

Kalomt’e K’abel oli mayojen kuningatar, joka oli vallassa 600-luvulla, ainakin vuosina 672–692. K’abelin arvioidaan olleen mayojen myöhäisklassisen ajan merkittävin hallitsija. Hän hallitsi aviomiehensä, kuningas K’inich Bahlamin kanssa, mutta oli miestään korkeammassa asemassa. Kuningatar K’abelista käytettiin nimitystä Kaloomte, joka tarkoittaa ”ylintä taistelijaa”. K’abel oli Wak-valtakunnan sotilaskuvernööri ja kuului Käärmekuninkaan hallitsijasukuun.
Clevelandin taidemuseossa säilytetään kiveen tehtyä kaiverrusta, jossa K’abel esiintyy taisteluvarusteet päällään. Vuonna 2012 uutisoitiin antropologian professori David Freidelin johtaman arkeologiryhmän löytäneen Luoteis-Guatemalan El Perú-Wakasta haudan, johon oli kuningatar K’abelin mukana haudattu joukko aarteita, kuten jadekoruja, obsidiaaniveitsiä ja ruukkuja. Freidelin mukaan kyseessä on eräs tärkeimmistä koskaan tehdyistä mayojen korkeakulttuuriin liittyvistä löydöistä. Näin on etenkin sen vuoksi, että hauta on peräisin ajalta, jolta on mayojen tapauksessa säilynyt myös ensimmäisiä kirjoitettuja historiallisia muistiinmerkintöjä.
Aiheesta muualla

Hautalöydöstä kertova tutkimusraportti (englanniksi)
Sosiaaliliberalismi

Sosiaaliliberalismi on klassisesta liberalismista 1800-luvun lopulla kehittynyt aate, jossa otettiin mukaan hyvinvointivaltiolle kuuluvia tehtäviä. Sosiaaliliberalistisen moraalin mukaan yhteiskunnalla ei ole oikeutta moralisoida kansalaisiaan, mutta yhteiskunnan tehtäviin kuuluu mahdollisuuksien tasa-arvon turvaaminen kaikille kansalaisilleen. Sosiaaliliberalismi kehittyi klassisesta liberalismista, kun teollisuusyhteiskunnassa alkoi esiintyä sosiaalisia ongelmia, kuten köyhyyttä ja työttömyyttä ja valtiolla nähtiin rooli ongelmien korjaamisessa.
Sosiaaliliberaalit puolueet ovat yleensä keskustalaisia ja keskusta-vasemmistolaisia. Suomen Keskusta ja Suomen ruotsalainen kansanpuolue määrittelevät ideologiansa sosiaaliliberalismiksi. Myös Vihreän liiton entinen puheenjohtaja Ville Niinistö ja Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen entinen puheenjohtaja Jutta Urpilainen kuvaavat puolueitaan sosiaaliliberaaleiksi. Jopa ennen hyvin konservatiivinen Kansallinen Kokoomus on liukunut merkittävästi sosiaaliliberalismin suuntaan. Suurissa liberaaleissa demokratioissa kuten Yhdysvalloissa ja Japanissa on suuria sosiaaliliberaaleja puolueita, kuten Yhdysvaltain demokraattinen puolue sekä Japanin demokraattinen puolue. Jotkut sosiaaliliberaalit puolueet ovat omaksuneet populistisia piirteitä kuten Viron keskustapuolue.
Sosiaaliliberalismista on, erotuksena edeltävästä klassisesta liberalismista, käytetty myös termiä uusi liberalismi, mutta sitä ei pidä sekoittaa termiin uusliberalismi, joka tarkoittaa klassisen liberalismin nykysovelluksia.
Määrittely

Yksi tapa nähdä sosiaaliliberalismi onkin jakaa liberaalit yhtäältä klassisiin tai markkina- ja toisaalta sosiaaliliberaaleihin. Molemmat kannattavat arvoliberalismia, mutta talousliberalismista sosiaaliliberaalit tekevät eräitä poikkeuksia katsoen siten lisäävänsä yksilöiden todellista valinnanvapautta.
Tyypillisesti sosiaaliliberaaleilla tarkoitetaan niitä, jotka kannattavat vapaata markkinataloutta ja yksilönvapautta mutta jotka eräistä markkinalibertaareista poiketen vaativat verorahoitteista sosiaaliturvaa sekä tarpeellisiksi katsomiaan markkinahäiriöiden tai negatiivisten ulkoisvaikutusten korjausmekanismeja, esimerkiksi kilpailulainsäädäntöä, kuluttajansuojelua ja työsuojelua laein. Useimmat nykyiset sosiaaliliberaalit näkevät, että veronmaksajien rahoilla järjestettäisiin sosiaaliturva, terveydenhuolto ja koulutus, mutta että näiden tuotantoa on perusteltua vaihtelevissa määrin yksityistää. Sosiaaliliberaalien keskuudessa on vaihtelevia käsityksiä siitä, mitkä edut kuuluvat perusterveydenhuoltoon, julkisesti rahoitettavaan koulutukseen ja sivistykseen sekä kuinka suuri sosiaaliturvan tulisi olla ja miltä osin se olisi esimerkiksi yksityisin vakuutuksin järjestettävää.
Sosiaaliliberaalinen vapauskäsitys

Sosiaaliliberalismin varhaisen vaikuttajan Leonard Hobhousen mukaan klassisen liberalismin vapauskäsite on liian kapea, sillä ihmiset eivät arvosta vapautta sen itsensä takia, vaan keinona jonkun hyvän asian toteuttamiseen. Hobhouse katsoi, ettei aikakauden klassista liberalismia noudattanut, räikeiden sosiaalisten ongelmien leimaama, Britannia tarjonnut kaikille riittävää mahdollisuutta ”toteuttaa itseään”, jolloin vapaus oli merkityksetöntä. Täten valtion oli säänneltävä taloutta selvästi enemmän, kuin klassiset liberalistit esittivät, jotta liberalismin ihanteet voisivat toteutua myös tosiasiassa. Hobhouse piti myös klassisen liberalismin valtionvastaista taistelua vanhentuneena: se oli hänen mielestään tarkoituksenmukaista taisteltaessa sääty- ja kuningasvaltaa vastaan, mutta ei enää yhteiskunnan demokratisoiduttua.
Kirjallisuutta

Th. Rein: ”Liberalismi ja socialismi”. Teoksessa Työväenkysymyksestä sosiaalipolitiikkaan. Gaudeamus. Helsinki, 2001, 101–125. – Sittemmin nuorsuomalaisen Thiodolf Reinin vuonna 1878 julkaistu tasapainoileva vertailu ”smithiläisistä” ja ”socialistisista” kannoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sosiaaliliberalismi Wikimedia Commonsissa
| n k Poliittinen kirjo |
| --- | --- |
 Äärioikeisto  Laitaoikeisto  Oikeisto  Keskusta-oikeisto  Poliittinen keskusta  Keskusta-vasemmisto  Vasemmisto  Laitavasemmisto  Äärivasemmisto 
Poliittinen sijoittuminen  Radikaali oikeisto  Uusoikeisto  Radikaali keskusta  Kolmas tie  Uusvasemmisto  Radikaali vasemmisto 
Ideologiat  Kansallissosialismi  Fasismi  Nationalismi  Radikalismi  Konservatismi  Kristillisdemokratia  Liberalismi  Sosiaaliliberalismi  Sosiaalidemokratia  Sosialismi  Anarkismi  Syndikalismi  Marxismi  Kommunismi 
Arvot  Libertarismi  Individualismi  Antiautoritarismi  Familismi  Kommunitarismi  Kollektivismi  Valtiojohtoisuus  Autoritarismi  Totalitarismi 
Tyylit  Populismi  Agrarismi  Taantumuksellisuus  Establishment  Korporativismi  Identiteettipolitiikka  Vallankumous 
Mallit  Hevosenkenkäteoria  Vasemmisto–oikeisto-ulottuvuus  Nolanin kartta  Overtonin ikkuna  Triangulaatio
Tummilla oksilla punaiset marjat

| Tummilla oksilla punaiset marjat |
| --- | --- |
 Päällys: Urpo Huhtanen
Kirjailija:  Laura Latvala
Kieli:  suomi
Genre:  runous
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1979
Ulkoasu:  Urpo Huhtanen
Sivumäärä:  74
ISBN:  951-0-09212-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tummilla oksilla punaiset marjat on suomalaisen runoilijan Laura Latvalan runokokoelma vuodelta 1979. Kustantaja on Werner Söderström Osakeyhtiö. Teos on omistettu "Katille Hannalle Santulle Tanjalle Tommille Tiinalle ja Paulalle".
Latvalan edellinen kokoelma Rinascita ilmestyi vuonna 1971 ja seuraava Elysiumin kultaiset kentät 1986. Hänen kirjailijanuransa oli tässä vaiheessa kestänyt yli 30 vuotta.
| --- | --- |
 Sisällys  :  Eräitä viitteitä 
Odotan joulua: joulu, lapsi
I : 
Luonteeni: luonne
Pitäisi: psykiatria, runous
Päivät: Goyan burleskit
Yö: yö
Depressio: depressio
Adveniat regnum tuum: O Jeesu parvule
Sunnuntairunoilija: arki, sunnuntai

| --- | --- |
II : 
Tanssijatar: tanssi
Ratsu: ratsu
Areiopagi: areiopagi, ostrakismos
Puitteet: Chilen tragedia
Perivihollinen: italialainen koulupoika, opettaja
Maa: sibeliaaniset metsät, arkeeinen peruskallio
Edith Södergran
Kaupunki: kaupunki
Interiööri (Epä-ajankohtainen runo): Bach, Bambi, Beethoven, interiööri, Kalle, Marja
Asun taajamassa: kottarainen, taajama
Juhla: joulu, juhla
Tähti on siirtynyt: Pia Desideria, Lappi, tähti
Jätän lampun palamaan: lamppu
Lippu: lippu
Pikku Hanna: Hanna
Kevätsade: kevät, peipponen, sade
Paradoksi: paradoksi, pipo
Se puu: kevät, puu, silmut
III : 
Huoneentaulu: Apollo
Mukkula 1968: 1968, Kreikka, Mukkula, nootti
Joistakin kirjoista: kirja, kärpäslätkä
Ian Smith
Ian Smith II: Oodi ilolle
Lego-leikki: arkkitehti, Jeesus, Kaj, kyy, Lego
Isänmaan vuosikymmenet: Si-Si-Dus, Tanja, Tommi
Steve Biko: Jimmy Kruger, Johannes Vorster, Steve Biko
Espanja: Espanja, Guernica, Picasso
Tänään: MEK, Elmu, Nordsat
IV : 
Kevään ruudukas hame: kiuru
Malja: maljakko, ruusut, vehnä
Syystuuli: iho, nauru, syksy, tuuli
Purkaus: järvi, metsä, puhtaat värit
Punaiset marjat pihlajassa: pihlaja
Juolukan kirpeää: juolukka
Akvarelli: akvarelli, oksat, sumu
Marraskuu: kuura, marraskuu, sinfonia
Talvi: talvi
Maaliskuu: maaliskuu
Parfyymi: hajuvesi, kielo
Herätys: aamu, vekkari, voikukka
V : 
Hiilipiirros (V. Vionoja: "Eriika"): Eriika, hiilipiirustus, Veikko Vionoja
Veistos: patsas, sormet, uni, veistos
Puu: Neljän ratsastajan kirkko, puu, urut

Kaikki runot on otsikoitu, paitsi Odotan joulua, Juolukan kirpeää ja Tähti on siirtynyt.
Aiheesta muualla

Tummilla oksilla punaiset marjat, Kirjasampo
Antti Virmavirta

| Antti Virmavirta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1959 (ikä 65) Harjavalta
Ammatti:  Näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1985–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Antti Juhani Virmavirta (s. 7. maaliskuuta 1959 Harjavalta) on suomalainen näyttelijä, joka on Helsingin kaupunginteatterin ohella näytellyt muissakin pääkaupunkiseudun teattereissa sekä esiintynyt useissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa.
Elämä

Virmavirta valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1985. Samana vuonna hän näytteli pääosaa Televisioteatterin näytelmässä Oven ulkopuolella, joka kertoi kirjailija Wolfgang Borchertin omista sotakokemuksista itäsaksalaisen Fritz Bornemannin ohjaamana Hänen muita teatteriroolejaan ovat Stanley Kowalskin rooli Veli-Matti Saikkosen ohjaamassa Viettelysten vaunussa (HKT, 1991), pääosa Jussi Parviaisen näytelmässä Moniminä (1994), Antonin Artaud’n esseeseen ”Korpit ja auringonkukka” perustuva monologinäytelmä Kuka murhasi van Goghin? (Tampereen teatterikesä 1996), Aleksanteri II Espoon kaupunginteatterin Aurorassa (2002), pääministeri Pekka Lahnanen Jari Tervon näytelmässä Koljatti (HKT, 2010) sekä Rauno de Tourvell Leea Klemolan ja Rosa-Maria Perän sovituksessa  Christopher Hamptonin näytelmästä Vaarallisia suhteita (HKT, 2022).
Virmavirran televisiotöihin kuuluu hänen ja Jari Salmen varaan rakennettu sketsisarja Pulkkinen, jota esitettiin Nelosella 1990- ja 2000-luvun vaihteessa kolmen tuotantokauden ja 35 jakson verran. Sen innoittamana tehtiin lyhytelokuva Pulkkinen – Don’t Push the River, ja vuonna 2001 julkaistiin myös uusia sketsejä sekä musiikkia sisältänyt Pulkkinen-CD.
Vuonna 2003 Virmavirta näytteli televisiosarjassa Rikospoliisi Maria Kallio roolinaan Mikke Sjöberg. Syksyllä 2005 Virmavirta näytteli MTV3-kanavan Firma-sarjassa ja vuonna 2011 elokuvassa Roskisprinssi. Vuonna 2008 tehdyssä historiallisessa draamasarjassa Piru ja peijooni Virmavirta esitti lähetystöneuvos Viktor Vladimirovia. Hänet nähtiin myös tv-sarjassa Ihan sama (2014) ja Ylen draamasarjassa Presidentti (2017).
Virmavirta on myös lukijana eri kustantajille äänikirjatuotannossa.
Virmavirta on naimisissa näyttelijä Minna Suurosen kanssa ja heillä on neljä lasta. Hänen setänsä on professori ja entinen päätoimittaja Jarmo Virmavirta.lähde?
Aiheesta muualla

Antti Virmavirta Elonetissä.
Antti Virmavirta Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yle Elävä arkisto: Turkan lapset
Antti Virmavirta Lukijana
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Club Atlético Independiente de la Chorrera

Club Atlético Independiente de la Chorrera on vuonna 1982 perustettu jalkapalloseura La Chorreran kaupungista Panamasta. Sen edustusjoukkue pelaa Panaman pääsarjassa. Se on voittanut liigamestaruuden seitsemän kertaa, vuosina 2018 (Clausura), 2019 (Clausura), 2020 (Clausura), 2022 (Clausura), 2023 (Apertura), 2023 (Clausura) ja 2024 (Clausura).
Kanadan liberaalipuolue

| Kanadan liberaalipuolue> Liberal Party of Canada Parti libéral du Canada |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1. heinäkuuta 1867
Johto:   Justin Trudeau 
Ideologia:  liberalismi sosiaaliliberalismi
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto, keskusta
Edustajainhuone:  157 / 338
Senaatti:  0 / 105
Kansainväliset jäsenyydet:  – Liberal International
Nuorisojärjestö:  YLC
Kotisivu:  www.liberal.ca
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kanadan liberaalipuolue (engl. Liberal Party of Canada, ransk. Parti libéral du Canada) on Kanadassa toimiva liberaali puolue. Liberaalipuolue perustettiin 1. heinäkuuta 1867, mikä tekee siitä Kanadan vanhimman liittovaltion tasolla toimivan puolueen. Puolueen tunnusväri on punainen ja se kuuluu Liberal International -järjestöön.
Historia

Liberaalipuolue on ollut Kanadan pääasiallinen hallituspuolue koko ensimmäisen maailmansodan jälkeisen ajan lukuun ottamatta pieniä katkoja. Toisen maailmansodan jälkeen Liberaalipuolue siirtyi puoluekartalla kohti keskusta-vasemmistoa. Puheenjohtaja Lester B. Pearson toimi pääministerinä vuodesta 1963 alkaen. Liberaalipuolue voitti vuonna 1965 järjestetyt parlamenttivaalit, mutta Pearsonin toivoma liberaalinen enemmistö jäi neljän edustajapaikan päähän. Muutos tapahtui erityisesti liberaalien Pierre Trudeaun pääministerikaudella vuosina 1968–1984. Vielä 1990-luvulla puolue pysyi vaikutusvaltaisena pitäen hallussaan pääministerin salkkua, mutta 2000-luvulla Liberaalipuolue alkoi menettää kannatustaan.
Liberaalipuolue hävisi Kanadan vuoden 2006 vaalit 13 vuoden hallituskauden jälkeen. Vuoden 2011 vaaleissa puolue sai historiansa huonoimman tuloksen, 34 paikkaa, ja jäi kolmanneksi suurimmaksi. Pierre Trudeaun poika Justin valittiin liberaalien uudeksi johtajaksi vuonna 2013.
Lokakuun 2015 parlamenttivaalien alla Justin Trudeaun johtamat liberaalit olivat olleet mielipidemittauksissa lähes tasoissa yhdessä Konservatiivipuolueen ja Uuden demokraattisen puolueen kanssa. Vaaleissa Liberaalipuolue sai kuitenkin lopulta selvän vaalivoiton ja enemmistön parlamenttiin, minkä jälkeen Justin Trudeau nimitettiin Kanadan uudeksi pääministeriksi.
Puoluejohtajat

| Nimi | Tehtävässä |
| --- | --- |
George Brown: 1867
Edward Blake: 1869–1870
Alexander Mackenzie: 1873–1880
Edward Blake: 1880–1887
Wilfrid Laurier: 1887–1919
Daniel Duncan McKenzie: 1919
William Lyon Mackenzie King: 1919–1948
Louis St. Laurent: 1948–1958
Lester B. Pearson: 1958–1968
Pierre Trudeau: 1968–1984
John Turner: 1984–1990
Jean Chrétien: 1990–2003
Paul Martin: 2003–2006
Bill Graham: 2006
Stéphane Dion: 2006–2008
Michael Ignatieff: 2008–2011
Bob Rae: 2011–2013
Justin Trudeau: 2013–(nykyinen)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanadan liberaalipuolue Wikimedia Commonsissa
Liberaalipuolueen sivusto (englanniksi, ranskaksi)
Rekisteröidyt Kanadan puolueet
Animal Alliance Environment Voters Party of Canada | 
Bloc Québécois | 
Canadian Action Party | 
Christian Heritage Party of Canada | 
First Peoples National Party of Canada | 
Kanadan kommunistinen puolue | 
Kanadan konservatiivipuolue | 
Kanadan liberaalipuolue | 
Kanadan vihreä puolue | 
Libertarian Party of Canada | 
Marijuana Party of Canada | 
Neorhino.ca | 
Uusi demokraattinen puolue | 
Newfoundland and Labrador First Party | 
People's Political Power of Canada | 
Progressive Canadian Party | 
Western Block Party | 
Work Less Party
Golden Globe 2000

Golden Globe 2000

23. tammikuuta 2000
Paras draamaelokuva: 

American Beauty
Paras musikaali- tai komediaelokuva: 

Toy Story 2
Paras draamasarja: 

Sopranos
Paras musikaali- tai komediasarja: 

Sinkkuelämää
Paras minisarja tai televisioelokuva: 

RKO 281 – tapaus ”Citizen Kane”
Golden Globe 2000 oli järjestyksessään 57. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 1999 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin 23. tammikuuta 2000 Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Voittajat ja ehdokkaat > Elokuvat

Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
| Paras elokuva> Draamaelokuva | Paras elokuva> Musikaali- tai komediaelokuva |
| --- | --- |
 American Beauty Jutun loppu  Hurricane  The Insider – sisäpiirissä  Lahjakas herra Ripley:  Toy Story 2 Terapian tarpeessa  Being John Malkovich  Man on the Moon  Notting Hill
Paras pääosa – draamaelokuvassa
Miespääosa: Naispääosa
 Denzel Washington – Hurricane Russell Crowe – The Insider – sisäpiirissä  Matt Damon – Lahjakas herra Ripley  Richard Farnsworth – The Straight Story  Kevin Spacey – American Beauty:  Hilary Swank – Boys Don’t Cry Annette Bening – American Beauty  Julianne Moore – Jutun loppu  Meryl Streep – Sydämen soinnut  Sigourney Weaver – Elämän polkuja
Paras pääosa – musikaali- tai komediaelokuvassa
Miespääosa: Naispääosa
 Jim Carrey – Man on the Moon Robert De Niro – Terapian tarpeessa  Rupert Everett – Ihanneaviomies  Hugh Grant – Notting Hill  Sean Penn – Sweet and Lowdown:  Janet McTeer – Poste restante – osoite tuntematon Julianne Moore – Ihanneaviomies  Julia Roberts – Notting Hill  Sharon Stone – Muusa  Reese Witherspoon – Vaalit
Miessivuosa: Naissivuosa
 Tom Cruise – Magnolia Michael Caine – Oman elämänsä sankari  Michael Clarke Duncan – Vihreä maili  Jude Law – Lahjakas herra Ripley  Haley Joel Osment – Kuudes aisti:  Angelina Jolie – Vuosi nuoruudestani Cameron Diaz – Being John Malkovich  Catherine Keener – Being John Malkovich  Samantha Morton – Sweet and Lowdown  Natalie Portman – Missä tahansa muualla  Chloë Sevigny – Boys Don’t Cry
Ohjaus: Käsikirjoitus
 Sam Mendes – American Beauty Norman Jewison – Hurricane  Neil Jordan – Jutun loppu  Michael Mann – The Insider – sisäpiirissä  Anthony Minghella  – Lahjakas herra Ripley:  Alan Ball – American Beauty Charlie Kaufman – Being John Malkovich  John Irving – Oman elämänsä sankari  Michael Mann ja Eric Roth – The Insider – sisäpiirissä  M. Night Shyamalan – Kuudes aisti
Musiikki: Kappale
 Ennio Morricone – Legenda nimeltään 1900 Thomas Newman – American Beauty  John Williams – Seitsemännen portaan enkeli  George Fenton – Anna ja kuningas  Michael Nyman – Jutun loppu  Jocelyn Pook – Eyes Wide Shut  Pieter Bourke ja Lisa Gerrard – The Insider – sisäpiirissä  Angelo Badalamenti – The Straight Story  Gabriel Yared – Lahjakas herra Ripley:  "You'll Be in My Heart" – Phil Collins (esittäjä) – Tarzan "Beautiful Stranger" – Madonna (esittäjä) – Austin Powers – agentti joka tuuppasi minua  "How Can I Not Love You" – Joy Enriquez (esittäjä) – Anna ja kuningas  "Save Me" – Aimee Mann (esittäjä) – Magnolia  "When She Loved Me" – Sarah McLachlan (esittäjä) – Toy Story 2
Vieraskielinen elokuva: 
 Kaikki äidistäni – Espanja Aimée & Jaguar – Saksa  Länteen itään – Bulgaria/Ranska/Venäjä/Espanja  Tyttö sillalla – Ranska  Punainen viulu – Kanada/Italia:
Voittajat ja ehdokkaat > Televisio

| Paras televisiosarja> Draama | Paras televisiosarja> Musikaali- tai komediasarja |
| --- | --- |
 Sopranos:  Sinkkuelämää
Paras pääosa – draamasarjassa
Miespääosa: Naispääosa
 James Gandolfini – Sopranos:  Edie Falco – Sopranos
Paras pääosa – musikaali- tai komediasarjassa
Miespääosa: Naispääosa
 Michael J. Fox – Spin City:  Sarah Jessica Parker – Sinkkuelämää
Pääosa minisarjassa  tai televisioelokuvassa
Miespääosa: Naispääosa
 Jack Lemmon – Apinatapaus:  Halle Berry – Dorothy Dandridge
Paras sivurooli – televisiosarjassa, minisarjassa tai televisioelokuvassa
Miessivuosa: Naissivuosa
 Peter Fonda – Ayn Randin intohimo:  Nancy Marchand – Sopranos
Paras minisarja tai televisioelokuva: 
 RKO 281 – tapaus ”Citizen Kane”:
Aiheesta muualla

Golden Globes 2000 (Arkistoitu – Internet Archive) Internet Movie Database. (englanniksi)
| n k Golden Globe |
| --- | --- |
Elokuvapalkinnot:  Draamaelokuva  Musikaali- tai komediaelokuva  Miespääosa draamaelokuvassa  Miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa  Naispääosa draamaelokuvassa  Naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa  Animaatioelokuva  Miessivuosa  Naissivuosa  Ohjaus  Käsikirjoitus  Musiikki  Kappale  Vieraskielinen elokuva 
Televisiopalkinnot:  Draamasarja  Musikaali- tai komediasarja  Minisarja tai televisioelokuva   Miespääosa draamasarjassa  Naispääosa draamasarjassa  Miespääosa musikaali- tai komediasarjassa  Naispääosa musikaali- tai komediasarjassa  Miespääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa   Naispääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa   Miessivuosa sarjassa, minisarjassa tai televisioelokuvassa  Naissivuosa sarjassa, minisarjassa tai televisioelokuvassa 
Entiset:  Miestulokas  Naistulokas  Dokumenttielokuva 
Gaalat:  1944  1945  1946  1947  1948  1949  1950  1951  1952  1953  1954  1955  1956  1957  1958  1959  1960  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Muut:  Cecil B. DeMille -palkinto 
Sam Mendes palkittiin parhaan ohjauksen palkinnolla elokuvasta American Beauty.
Denzel Washington palkittiin parhaan draamaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta Hurricane.
Hilary Swank palkittiin parhaan draamaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta Boys Don’t Cry.
Jim Carrey palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta Man on the Moon.
Tom Cruise palkittiin parhaan miessivuosan palkinnolla elokuvasta Magnolia.
Angelina Jolie palkittiin parhaan naissivuosan palkinnolla elokuvasta Vuosi nuoruudestani.
Luettelo Uudenkaupungin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Uudenkaupungin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Uudenkaupungin kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Muistolaatat ovat luettelona taideteosten ja muistomerkkien jälkeen. Uuteenkaupunkiin liitettyjä entisiä kuntia ovat Uudenkaupungin maalaiskunta, Pyhämaa, Lokalahti ja Kalanti.
Pekka Vuoristo

Pekka Vuoristo (s. 1950) on eläkkeellä oleva Helsingin Sanomien politiikan toimittaja ja kolumnisti. Hän aloitti lehden toimittajana vuonna 1990.
Vuoriston pakinat ovat pääasiassa analyysiä poliittisista ja yhteiskunnallisista asioista. Hänen pakinoitaan on lehden lisäksi ilmestynyt kokoelmissa Karlssonin vuosi 2006, Karlssonin vuosi 2007 ja Karlssonin vuosi 2008, jotka ovat pilapiirtäjä Henrik Karlssonin kuvittamia.
Golden Globe 2004

Golden Globe 2004

25. tammikuuta 2004
Paras draamaelokuva: 

Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu
Paras musikaali- tai komediaelokuva: 

Lost in Translation
Paras draamasarja: 

24
Paras musikaali- tai komediasarja: 

Konttori
Paras minisarja tai televisioelokuva: 

Angels in America
Golden Globe 2004 oli järjestyksessään 61. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2003 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 25. tammikuuta 2004.