stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keltakannusruoho
Ulkonäkö ja koko

Keltakannusruohon haaraton varsi kasvaa 20–70 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat kapeita, 2–6 cm pitkiä ja ovat varressa kierteisesti. Kukintona on 10–20 cm pitkä runsaskukkainen terttu. Yksittäiset kukat ovat 2,5–3,3 cm pitkiä ja teriöt ovat keltaiset. Kukissa on myös pitkät kannukset, joista kasvi on saanut nimensäkin. Ulkonäöltään kasvi muistuttaa esimerkiksi leijonankitaa. Se kukkii Suomessa loppukesällä ja alkusyksyllä. Keltakannusruoho voi risteytyä juovakannusruohon (Linaria repens) kanssa.
Elinympäristö

Keltakannusruoho kasvaa mm. hiekkaisilla merenrannoilla, kallioilla, tienvarsilla, kuivilla joutomailla ja pellonpientareilla. Sitä viljellään myös koristekasvina. Suomessa keltakannusruoho on alkuperäislaji rannikoilla, sisämaassa se on yleinen uustulokaskasvi.
Muuta tietoa

Keltakannusruohoa ravintonaan käyttäviä perhosia ovat esimerkiksi lounaaniltayökkönen (Acronicta euphorbiae), lattayökkönen (Amphipyra tragopoginis), gammayökkönen (Autographa gamma), kannusruohoyökkönen (Calophasia lunula), varjoyökkönen (Charanyca ferruginea), kannusruohomittari (Eupithecia linariata), harmopikkumittari (Eupithecia satyrata) ja keltajaloyökkönen (Pyrrhia umbra).
Keltakannusruohoa on ennen käytetty rohdoksena mahavaivoihin. Lankoja värjättäessä se antaa harmaanvihreää väriä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Keltakannusruoho (Linaria vulgaris)
Kasviatlas 2023: Keltakannusruohon (Linaria vulgaris) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Keltakannusruoho (Linaria vulgaris)
Luontoportti: Keltakannusruoho (Linaria vulgaris)
Pohjolan kasvien pauloissa: Linaria vulgaris – keltakannusruoho
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Linaria vulgaris (englanniksi)
ITIS: Linaria vulgaris (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Linaria vulgaris (englanniksi)
Flora of China: Linaria vulgaris (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Linaria vulgaris (common toadflax) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157078  Wikispecies: Linaria vulgaris  APA: 3469  APNI: 111386  BioLib: 40835  Calflora: 4901  Cal-IPC: linaria-vulgaris  CoL: 6QGBG  Ecocrop: 7330  EoL: 467241  EPPO: LINVU  EUNIS: 183091  FNA: 200020709  FoC: 200020709  GBIF: 5415020  GISD: 1176  GRIN: 102290  iNaturalist: 50790  IPA: 3800  IPNI: 805039-1  IRMNG: 10207015  ISC: 30828  ITIS: 33216  MichiganFlora: 1953  NatureServe: 2.143356  NBN: NHMSYS0000460394  NCBI: 43171  NSWFlora: Linaria~vulgaris  NZOR: 665e5a29-f2b3-4dd5-8ef8-731317cece8f  NZPCN: 3435  Observation.org: 6993  Open Tree of Life: 989669  PalDat: Linaria_vulgaris  Plant List: kew-2498895  PLANTS: LIVU2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:325777-2  RHS: 10295  SANBI: 1104-2  Tropicos: 29207754  VASCAN: 7252  VicFlora: 3ca97d3a-8f09-4939-88b8-71afa6019198  WisFlora: 4078  WFO: wfo-0000446438  Laji.fi: MX.39589 
Kimalainen keltakannusruohon kukassa
Keltakulmaväijy

| Keltakulmaväijy |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Rosvoväijyt Conopias
Laji::  cinchoneti
Kaksiosainen nimi
 Conopias cinchoneti  (Tschudi, 1844) 
Alalajit
 C. c. cinchoneti  C. c. icterophrys 
Katso myös
   Keltakulmaväijy Wikispeciesissä   Keltakulmaväijy Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Äänitetty Ecuadorissa.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Keltakulmaväijy (Conopias cinchoneti) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Keltakulmaväijy voi kasvaa 16–17 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Keltakulmaväijyn päälaki ja selkä ovat väriltään oliviivinvihreät. Lajin otsa ja silmäkulmajuova ovat keltaiset ja naama harmahtavan vihreä. Linnun siivet ja pyrstöovat väriltään ruskeat. Keltakulmaväijyn kurkku, rinta ja vatsa ovat kirkkaan keltaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Keltakulmaväijyä tavataan laikuttaisesti Venezuelasta Peruun. Lajin elinympäristöä ovat vuoristojen kosteat pilvimetsät ja niiden reunamaat. Se liikkuu useimmiten puiden latvuskerroksessa pareittain tai pieninä ryhminä. Keltakulmaväijyn ravintoa ovat hyönteiset ja hedelmät. Lintu pesii mahdollisesti vanhoiihn kasikkien pesiin.
Luettelo pikkuplaneetoista: 397001–398000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
397001:stä ja päättyen 398000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 39001–40000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
39001:stä ja päättyen 40000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Keltanapalakki

| Keltanapalakki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hygrophoraceae
Suku::  Jäkälänapalakit Lichenomphalia
Laji::  alpina
Kaksiosainen nimi
 Lichenomphalia alpina  (Britzelm.) Redhead, Lutzoni, Moncalvo & Vilgalys  
Katso myös
   Keltanapalakki Wikispeciesissä   Keltanapalakki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltanapalakki (Lichenomphalia alpina vanh. Omphalina luteovitellina) on kupera tai laakea navallinen sienilaji. Lakki on keltainen. Sienen heltat ovat keltaiset tai kellanvalkoiset ja juomuiset. Sienen jalka on kellanvalkoinen tai keltainen, mutta lakkia vaaleampi. Sieni kasvaa humuksella ja matalassa sammalikossa tuntureilla. Se on pohjoinen laji Suomessa ja kasvaa Botrydina vulgaris -lajin seurassa.
Keltakoivu

| Keltakoivu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Alaheimo::  Betuloideae
Suku::  Koivut Betula
Laji::  alleghaniensis
Kaksiosainen nimi
 Betula alleghaniensis  Britt.  
 Keltakoivun levinneisyysalue
Katso myös
   Keltakoivu Wikispeciesissä   Keltakoivu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltakoivu (Betula alleghaniensis) on Pohjois-Amerikan itäosista kotoisin oleva suuri, kesävihanta puu, joka kuuluu koivujen sukuun ja koivukasvien heimoon. Luontaisella levinneisyysalueellaan sitä pidetään taloudellisesti arvokkaimpana koivulajina. Se on hyvin läheistä sukua sokerikoivulle, josta sen erottaa kellertävän, hilseilevän kuoren perusteella. Keltakoivu on valittu Quebecin provinssipuuksi.
Ulkonäkö ja koko

Keltakoivu on hidaskasvuinen puu, joka alkaa tuottaa siementä vasta 40 vuoden iässä. Sen keskimääräinen elinikä on 150 vuotta, mutta se voi elää yli 300 vuoden ikäiseksikin. Yleensä se kasvaa 18–23 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan alle 60 senttimetriä paksuksi. Suurimmat luonnosta löydetyt yksilöt ovat olleet 30 metriä korkeita ja yli metrin paksuisia.
Keltakoivulla on laaja pinnallinen juuristo, monihaarainen runko sekä korkea ja leveä latvus. Varjoisella paikalla latvus on kuitenkin matala ja pyöreä ja haarat alkavat vasta rungon puolivälistä tai korkeammalta. Runkoa peittävä kaarna on nuorena syvän punaruskeaa ja muuttuu iän myötä kellan- tai hopeanharmaaksi, silkinhohtoiseksi ja hilseileväksi – joskus kaarna pysyy kuitenkin tummana ja sileänä puun koko eliniän ajan.
Kuluvan kesän kasvainranka on karvainen ja tahmea. Perättömät, 2–3 millimetrin mittaiset silmut ovat heikosti karvaiset ja tahmeahkot. Kierteisissä lehdissä on karvainen lehtiruoti ja pienet korvakkeet, jotka karisevat lehtien puhjetessa. Lehtilapa on 8–12 senttimetriä pitkä, puikea tai soikea, lyhytsuippuinen ja pyöreä- tai heikosti herttatyvinen. Lehtilaita on toissahainen ja alapinta suonia myöten karvainen. Murskatuissa haaroissa, silmuissa ja lehdissä on heikko rohdosmainen tuoksu, joka on peräisin niiden sisältämästä metyylisalisylaatista.
Keltakoivu on yksikotinen kasvi, joka kukkii touko–kesäkuussa pian lehtien puhkeamisen jälkeen. Sen kukinto on 3-liuskaisten suomujen peittämä norkko, jossa on vain joko hede- tai emikukkia. Hedekukissa on vähäinen kehä ja ne muodostavat pitkiä ja riippuvia norkkoja. Emikukat ovat puolestaan kehättömiä ja muodostavat lyhyitä ja pystyjä norkkoja. Hedelmä on noin 3 millimetrin mittainen litteä pähkylä, jossa on kapeat siipipalteet. Pähkylät kypsyvät elo–syyskuussa ja varisevat norkoista myöhään syksyllä tai talvella. Tuuli levittää ne koivun ympäristöön.
Levinneisyys

Keltakoivu on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista. Kanadassa sen levinneisyysalue ulottuu lännessä Ontarioon ja Manitobaan; idässä Gaspen niemimaalle, Nova Scotiaan ja New Brunswickiin ja pohjoisessa Anticostinsaarelle, Cape Bretonin saarelle ja Newfoundlandin eteläosiin. Yhdysvalloissa keltakoivua tavataan vyöhykkeellä, joka ulottuu idässä Maineen, lännessä Minnesotaan ja etelässä New Jerseyhyn, Ohioon, Indianaan ja Illinoisiin. Se on levinnyt myös tätäkin etelämmäksi Appalakkien vuorijonoa pitkin aina Etelä-Carolinaan, Georgiaan ja Tennesseehen asti.
Elinympäristö

Keltakoivu menestyy kosteassa, keski- tai runsasravinteisessa maaperässä, joka läpäisee hyvin vettä. Yleensä se kasvaa purojen varsilla ja soistuneissa metsissä, ylängöllä tai vuorten rinteillä. Se on metsien valtapuu Appalakkien pohjoisosissa ja Isojajärviä ympäröivissä hemlokkimetsissä.
Käyttö

Keltakoivu on sahateollisuuden tärkeä raaka-aine Pohjois-Amerikassa, erityisesti Quebecissä. Sen lujasta, raskaasta ja tiheäsyisestä puusta tehdään huonekaluja, kaapistoja, seinä- ja kattopaneeleita, puuviilua, työkalujen kahvoja, laatikoita, astioita sekä sisäovia. Sitä hyödynnetään myös paperiteollisuudessa selluloosan valmistuksessa sekä kemianteollisuudessa puuspriin, kalsiumasetaatin, puuhiilen, tervan ja erilaisten öljyjen valmistuksessa.
Keltakoivu on tärkeä ravinnonlähde monille villieläimille: hirvi, valkohäntäpeura ja lumikenkäjänis käyttävät ravinnokseen sen lehtiä ja vuosikasvaimia, puupiikkisiat ja majavat kuorta sekä linnut ja pienet nisäkkäät siemeniä ja norkkoja. Myös ihmiset ovat jo pitkään käyttäneet keltakoivua ravinnokseen keittämällä siirappia sen mahlasta ja teetä sen vuosikasvaimista ja jällestä. Pohjois-Amerikan intiaanit uuttivat keltakoivusta oksetus- ja ulostusainetta ja käyttivät sitä rohtokasvina vähentämään liiallista sappea, puhdistamaan verta kuona-aineista, hoitamaan isorokon oireita ja lisäämään virtsan eritystä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Keltakoivu (Betula alleghaniensis)
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Keltakoivu (Betula alleghaniensis)[vanhentunut linkki]
ITIS: Betula alleghaniensis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Betula alleghaniensis (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Betula alleghaniensis (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1499241  Wikispecies: Betula alleghaniensis  BioLib: 3441  CoL: LP4J  EoL: 1149474  EPPO: BETAL  FEIS: betall  FNA: 233500246  GBIF: 5331779  GRIN: 7068  iNaturalist: 49882  IPNI: 32106-2  IRMNG: 10426306  ITIS: 19481  IUCN: 194255  MichiganFlora: 550  NatureServe: 2.133573  NCBI: 21017  NZOR: 35dddc39-cd53-4294-8442-883230c0a824  Open Tree of Life: 452595  Plant List: kew-21135  PLANTS: BEAL2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:32106-2  RHS: 25806  Tropicos: 3600062  VASCAN: 3685  WisFlora: 2735  WFO: wfo-0000330900  Laji.fi: MX.40753 
Keltakoivu kesäasussaan.
Keltakoivun tuohi on kellanharmaata ja hilseilevää.
Keltakoivusta valmistettu pöytä.
Keltamarskinlilja

| Keltamarskinlilja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Heinäpuukasvit Xanthorrhoeaceae
Alaheimo::  Asphodeloideae
Suku::  Marskinliljat Eremurus
Laji::  stenophyllus
Kaksiosainen nimi
 Eremurus stenophyllus  Schur 
Katso myös
   Keltamarskinlilja Wikispeciesissä   Keltamarskinlilja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltamarskinlilja tai marskinlilja (Eremurus stenophyllus) on kookas, noin kahden metrin korkuinen kasvi. Se on alun perin lähtöisin Keski-Aasiasta. Nykyisin marskinlilja ja sen suku Eremurus luokitellaan heinäpuukasvien heimoon ja soihtukasvien (Asphodeloideae) alaheimoon.
Ulkonäkö ja kuvaus

Kasvin juuristo muodostuu pienestä nystyrämäisestä maavarresta, johon paksut, mehevät juuret ovat kiinnittyneet. Juuret toimivat vararavintovarastona keväällä, juuri ennen kuin kasvi alkaa kukkia. Entisen ruusukkeen päälle kasvaa joka kevät uusi lehtiruusuke. Lehtien muodostamat ruusukkeen yksittäiset voivat kasvaa metrin pituisiksi ja 10 senttimetriä leveiksi. Ne ovat väriltään sinivirheitä ja kuihtuvat varhain, usein jo kesken kukinnan keskikesällä. Kukat ovat kellomaisia ja muodostavat tiheitä, 1-1,5 metrin pituisia kukintoja.  Se kukkii keskikesällä kesä-heinäkuun tienoilla.
Kasvuympäristö

Kasvi kasvaa ainoastaan auringolta suojatussa, heikkotuulisessa paikassa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 415 001–416 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
415001:stä ja päättyen 416000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 416 001–417 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
416001:stä ja päättyen 417000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Keltamullo

| Keltamullo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Mullot Mullidae
Suku::  Mulloidichthys
Laji::  martinicus
Kaksiosainen nimi
 Mulloidichthys martinicus  (Cuvier, 1829) 
Katso myös
   Keltamullo Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Keltamullo (Mulloidichthys martinicus) on mullojen (Mullidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Se voi toisinaan aiheuttaa ciguatera-myrkytystä.
Koko ja ulkonäkö

Keltamullo kasvaa yleensä noin 28 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan noin 45 senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on selkäevässään yhdeksän piikkiruotoa ja kahdeksan pehmeää ruotoa. Peräevässään sillä on kaksi piikkiruotoa ja kuusi pehmeää ruotoa. Keltamullon ruumis on vaalean kellanruskea. Silmästä pyrstöön kulkee keltainen juova. Pyrstö on keltainen. Keltamullo ei ole väritykseltään yhtä kirkas kuin muut sukulaislajinsa ja se on myös ainoa, jolla on kyljissään yksi keltainen juova.
Levinneisyys ja elinympäristö

Keltamulloa tavataan pääosin läntiseltä Atlantin valtamereltä. Yksittäisiä havaintoja on myös itäiseltä Atlantilta sekä São Tomésta. Länsi-Atlantilla sen levinneisyys ulottuu Bermudasta ja Floridasta Brasiliaan, mukaan lukien Meksikonlahti ja Karibianmeri. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut keltamullon vuonna 2015 elinvoimaiseksi lajiksi.
Keltamullo käyttää ravinnokseen pohjalla eläviä selkärangattomia. Lajin elinympäristöä ovat hiekkapohjaiset laguunit ja riutat. Se muodostaa usein parvia. Keltamullo saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 17 senttimetrin mittaisena.
Keltamulloparvi Bonairella
Kelta-apila

| Kelta-apila |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Apilat Trifolium
Laji::  aureum
Kaksiosainen nimi
 Trifolium aureum  Pollich 
Katso myös
   Kelta-apila Wikispeciesissä   Kelta-apila Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kelta-apila (Trifolium aureum, syn. T. agrarium, Chrysaspis aurea) on kaksivuotinen, ruohovartinen, keltakukkainen hernekasvi. Sen levinneisyysalue ulottuu Länsi-Euroopasta Etelä-Uralille ja Kaukasukselle. Sen elinympäristö on rajoittunut alueille, joissa kasvillisuus ei peitä kokonaan aluetta.
Ulkonäkö

Kelta-apila on 15–35 cm korkea, pystyvartinen kasvi. Varsi on myötäkarvainen ja yleensä runsaasti haarova. Lehdet ovat kolmilehdykkäiset kuten yleensä apiloilla. Lehtiruotiin liittyvät siihen kiinni kasvaneet ja sen pituiset tai pitemmät (10–20 mm), kapeat, teräväkärkiset korvakkeet. Lehdykät ovat ruodittomia, 1–1,5 cm pitkiä, vastapuikeita ja nirhalaitaisia. Kukinnot on lehtihangoista lähtevien muutaman senttimetrin pituisten kukintoperien päissä olevia, pyöreähkön pitkänomaisia, runsaskukkaisia terttuja. Kukkien teriö on kirkkaankeltainen. Vanhempana se muuttuu vaaleanruskeaksi, mutta säilyttää pitkään muotonsa. Suomessa kelta-apila kukkii heinä-elokuussa. Palot ovat pieniä ja jäävät kukinnon sisään kuten muillakin apiloilla. Kelta-apila eroaa muista keltakukkaisista apiloista, kuten pikkuapilasta (Trifolium dubium) ja rentoapilasta (Trifolium campestre), muun muassa lehtiensä perusteella.
Levinneisyys

Kelta-apila on alkuperältään eurooppalainen kasvi. Se on yleinen Ranskan sisämaa-alueelta ja Fennoskandian eteläosasta lännessä Etelä-Uralille ja toisaalta Mustallemerelle ja Kaukasukselle idässä. Levinneisyysalue ulottuu idässä jonkin matkaa Euroopan ulkopuolellekin, Uralin taakse Siperiaan sekä Vähän-Aasian ja Iranin pohjoisosan vuoristoihin. Etelässä kelta-apila esiintyy Välimeren piirissä vain vuoristoissa. Se puuttuu tai on harvinainen myös Länsi-Euroopan mereisimmillä alueilla, Pohjanmeren ja Atlantin rannikoilla. Muualle maailmaan kelta-apila on levinnyt ihmisen mukana. Pohjois-Amerikassa se on yleinen itärannikon keski- ja pohjoisosista Isojenjärvien eteläpuolelle ja esiintyy paikoin muuallakin Mississipin itäpuolella. Lännessä sitä tavataan paikoitellen Kalliovuorilla. Kelta-apila on levinnyt myös Australiaan ja Uuteen-Seelantiin.
Suomessa kelta-apila on yleinen sisämaassa maan eteläosassa: Etelä-Karjalassa, Etelä-Savossa, Hämeessä, Uudenmaan sisämaassa ja Varsinais-Suomen itäosassa. Harvinaisempana, mutta vakiintuneena se esiintyy koko Suomenselän kaakkoispuolisella alueella Kuopion ja Joensuun tasalle asti. Ahvenanmaalla, Satakunnassa ja Pohjanmaalla sitä tavataan vain satunnaisesti. Pohjoisimmat havainnot ovat Oulusta.
Elinympäristö

Suomessa kelta-apilan yleiseen levinneisyyskuvaan vaikuttaa ilmeisesti edelleen kaskiviljely, joka on aikanaan luonut lajille runsaasti sopivia kasvupaikkoja. Nykyisin se kasvaa hiekkamaalla peltojen laidoilla, tienpientareilla ja muilla paikoilla, joissa kasvipeite ei pääse kokonaan sulkeutumaan. Kelta-apila on kuitenkin 1900-luvun jälkipuoliskolla harvinaistunut. Suomen lisäksi laji on harvinaistunut myös Skandinaviassa. Harvinaistumisen syynä on kasvupaikkojen kasvaminen umpeen perinteisen laidunnuksen loputtua.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kelta-apila (Trifolium aureum)
Kasviatlas 2018: Kelta-apilan (Trifolium aureum) levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajituntemuksen oppimisympäristö: Kelta-apila (Trifolium aureum)[vanhentunut linkki]
Luontoportti: Kelta-apila (Trifolium aureum)
Den virtuella floran: Gulklöver (Trifolium aureum) (ruotsiksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Trifolium aureum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158941  Wikispecies: Trifolium aureum  APDB: 148023  APNI: 115423  BioLib: 40069  Calflora: 8053  CoL: 58PP5  EoL: 704100  EPPO: TRFAU  EUNIS: 171992  FNA: 242417379  FoC: 242417379  GBIF: 5359060  GRIN: 101725  iNaturalist: 79409  IPA: 11600  IPNI: 522892-1  IRMNG: 10722471  ISC: 117606  ITIS: 26223  MichiganFlora: 1350  NatureServe: 2.154826  NBN: NBNSYS0000003251  NCBI: 361561  NZOR: b14e611a-5633-4339-bf36-3c2a9bd71304  NZPCN: 2843  Observation.org: 7566  Open Tree of Life: 689166  Plant List: ild-9009  PLANTS: TRAU2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:522892-1  SANBI: 363-97  Tropicos: 13004095  VASCAN: 5911  VicFlora: b57e40bd-05fb-4cb0-9f36-90c7bdb746ad  WisFlora: 5267  WFO: wfo-0000213947  Laji.fi: MX.39047 
Kelta-apila.
Luettelo pikkuplaneetoista: 401 001–402 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
401001:stä ja päättyen 402000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Keltamuurahaispeippo

| Keltamuurahaispeippo |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Muurahaispeipot Parmoptila
Laji::  rubrifrons
Kaksiosainen nimi
 Parmoptila rubrifrons  (Sharpe & Ussher, 1872) 

Katso myös
   Keltamuurahaispeippo Wikispeciesissä   Keltamuurahaispeippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltamuurahaispeippo (Parmoptila rubrifrons) eli aiemmalta nimeltään punamuurahaispeippo on Länsi-Afrikassa tavattava loistopeippoihin  kuuluva varpuslintu.
Ulkonäkö

Keltamuurahaispeippokoiraalla on punainen otsaläiskä, punaruskea vatsa ja harmahtava selkä. Naaraalta puuttuu pään punainen väri ja vatsassa on valkoista. Keltamuurahaispeippo eroaa muurahaispeiposta (Parmoptila woodhousei) muurahaispeipon ruskean päälaen perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö

Keltamuurahaispeippoa tavataan Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Norsunluurannikolla ja Sierra Leonessa. Punamuurahaispeipot elävät alankomaiden kosteissa metsissä. Laji on melko yleinen Liberiassa mutta elää muualla lähinnä suojelualueilla. Norsunluurannikolla lajia tavataan Taïn kansallispuistossa, Sierra Leonessa Golan metsäalueilla ja Kakumin ja Ankasan kansallispuistoissa. Keltamuurahaispeippo luokitellaan silmälläpidettäväki lajiksi, koska sitä uhkaa sen elinalueiden häviäminen, kun metsää kaadetaan maanviljelysmaaksi.
Luettelo pikkuplaneetoista: 418 001–419 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
418001:stä ja päättyen 419000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Keltakuume

| Keltakuume |
| --- | --- |
 Keltakuumevirus
Luokitus
ICD-10:  A95
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Keltakuume on vakava tartuntatauti, jonka aiheuttaa flavivirusten ryhmään kuuluva virus. Keltakuumeen kantaja on keltakuumehyttynen (Aedes aegypti), jonka välityksellä tauti siirtyy ihmiseen toisesta eläimestä. Tauti kuuluu verenvuotokuumeisiin. Keltakuume on trooppisten alueiden merkittävä virustauti, jota esiintyy päiväntasaajan tienoilla Afrikassa sekä Etelä- ja Väli-Amerikassa. WHO:n tilastojen mukaan siihen sairastuu vuosittain 200 000 ihmistä, joista 30 000 kuolee. 90 prosenttia tapauksista ilmenee Afrikassa. Rokotuksen avulla sairastumisriski pienenee. Keltakuumetta ei ole tavattu Aasiassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Skandinaviassa, Islannissa, Suomessa ja Venäjällä.
Keltakuumerokote on ainoa rokote, jonka puuttuminen riittää yksistään syyksi maahanpääsyn estämiselle. Voimassa oleva rokotus on todistettava virallisella keltakuumerokotustodistuksella. Jos rokotusta ei jostakin syystä voida antaa, tulee siitäkin olla virallinen todistus.