Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas
Nykytaiteen museo patsaan viereen

Nykytaiteen museo Kiasman rakentamista veistoksen lähelle vastustettiin 1990-luvulla. Vastustajat eivät katsoneet museota sopivaksi muistomerkin läheisyyteen ja sen rakennuksen ajateltiin uhkaavan patsaan sijaintia sekä näyttävyyttä. Jalkaväenkenraali Adolf Ehrnroothin mukaan kiistassa oli kysymys siitä, että Mannerheimin ratsastajapatsas ja nykytaiteen museo eivät sovi yhteen, koska ne edustavat kahta eri maailmankatsomusta. Niiden yhdistämisestä tulisi sekasotku, jota kukaan ei ymmärrä. "Pitää muistaa, että paikka on pyhitetty Mannerheimin muistolle", Ehrnrooth lausui.
Kiasman johtaja Tuula Arkio vastasi Ehrnroothin kritiikkiin:
»Oma sukupolveni ja toivottavasti myös nuoremmat ymmärtävät, että Marski ja Suomen kansa taistelivat nimenomaan säilyttääkseen itsenäisyytensä avulla oman kielensä ja kulttuurinsa. On absurdia sanoa – ja se kyseenalaistaa koko taistelun tarpeellisuuden – että suomalainen tämän päivän kulttuuri ei enää olisi sen taistelun arvoista ja siis ristiriidassa Mannerheimin edustaman arvomaailman kanssa. Mannerheim oli kosmopoliitti, joka tunsi aitoa kiinnostusta muita kulttuureja kohtaan ja joka aikanaan palkittiin niitä tutkivana tiedemiehenä. Jos Mannerheimin perinneyhdistys ei uskalla kohdata oman aikansa kulttuuria ja arvoja, on raukkamaista kätkeytyä Mannerheimin selän taakse. Lähinnä tuntuu, että Mannerheimia häväistään asiassa, jossa hän ei itse enää voi puolustautua. »
Aimo Tukiaisen mielestä Kiasma tuli liian lähelle patsasta. "Ratsastajapatsas ja museo eivät sovi samalle tontille ahdistamatta toisiaan. Muistomerkillä täytyy olla joka puolelta katseltava reviirinsä ja sen takana pitää olla puisto", Tukiainen kirjoitti 1994. Hänen mukaansa museon olisi saanut sijoittaa ennemminkin vaikka Töölönlahdelle ja yleensäkin olisi pitänyt kysellä enemmän kansalaisten mielipiteitä. Marraskuussa 1995 korkein hallinto-oikeus hylkäsi Tukiaisen Kiasman asemakaavaa koskevan valituksen, jonka mukaan asemakaavapäätös loukkasi hänen oikeuttaan patsaan luoneena taiteilijana. Suomen Marsalkka Mannerheimin Perinnesäätiö puolestaan totesi valituksessaan, että Mannerheimin patsaan säilyminen arvokkaassa ympäristössä tulisi varmistaa, mutta myös tämän valituksen KHO hylkäsi. Marsalkka Mannerheimin veljenpojan Augustin Mannerheimin aloitteesta museon seinään kuitenkin tehtiin ikkuna patsaan kohdalle.
Kun Kiasman rakennustyöt aloitettiin vuonna 1996, työmaata kiertävä suoja-aita maalattiin vaaleanpunaiseksi taideopiskelijoiden toimesta. Aidan maalaus aiheutti kuohuntaa ja eräässä yleisönosastokirjoituksessa kirjoitettiin: "Pinkin punaista niin lähelle Marskia. Röyhkeätä, Halusiko arvostelulautakunta ärsyttää, Mauton värivalinta, Vastoin ihmisyyden rakentamista". Opetusministeriö rauhoitti keskustelun määräämällä Mannerheimin patsasta lähinnä olevan aitaosuuden maalattavan harmaaksi.
Julkista keskustelua herätti myös keväällä 2006 Ars 06 -näyttelyn yhteydessä Kiasman kääriminen “teippauksiin” eli näyttelyn markkinointia varten laadittuihin tarrakuviin. Tuomas Manninen totesi Ilta-Sanomissa, että “Eräiden ohikulkijoiden mielestä nyt on vihdoinkin toteutunut kenraali Adolf Ehrnroothin painajainen: Kiasma tukahduttaa Mannerheimin patsaan.”  Keskusteluun osallistui Helsingin rakennusvalvontaviraston virastopäällikkö Lauri Jääskeläinen, joka totesi Helsingin Sanomien yleisönosastolla teippauksista Mannerheimin patsaan taustalla: “Marsalkka Mannerheimin patsas kestänee kaikesta huolimatta taustansa määräaikaisen muutoksen.”
Erik Kruskopf kirjoitti:
»Loppujen lopuksi museorakennuksen pystyttäminen oli parasta, mitä Mannerheimin patsaalle saattoi tapahtua: se sai itäpuolelle rauhallisen, kaikista lyhtypylväistä ja sikin sokin menevistä johdoista vapaan taustan, seisoo pohjoiseen päin edelleen vapaata taivasta vasten ja on kaiken kukkuraksi nähtävissä hevosen säkäkorkeuden tasolta museon sisältä.»