stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moksifloksasiini

| --- | --- |


Moksifloksasiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
7-[(4aS,7aS)-1,2,3,4,4a,5,7,7a-oktahydropyrrolo[3,4-b]pyridin-6-yyli]-1-syklopropyyli-6-fluori-8-metoksi-4-oksokinoliini-3-karboksyylihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 151096-09-2
ATC-koodi: J01MA14
PubChem CID: 152946
DrugBank: DB00218
Kemialliset tiedot
Kaava: C21H24N3FO4 
Moolimassa: 401,432
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 85–90 %
Proteiinisitoutuminen: noin 40–50 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 12 tuntia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen, intravenoosi, silmätipat
Moksifloksasiini (C21H24N3O4F) on fluorokinoloneihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään antibioottina lääketieteessä ja eläinlääketieteessä useiden bakteeri-infektioiden hoitamiseen. Moksifloksasiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Moksifloksasiini kuuluu niin kutsuttuihin neljännen sukupolven fluorokinoloneihin. Sen vaikutus perustuu siihen, että se estää bakteerien DNA-gyraasientsyymin toimintaa ja tällöin bakteerit eivät kykene lisääntymään. Lääkeaine on laajakirjoinen ja tehoaa grampositiivisista bakteereista erityisesti kokkeihin kuten strepto-, stafylo- ja enterokokkeihin. Lisäksi se tehoaa mykobakteereihin ja gramnegatiivisiin enterobakteereihin esimerkiksi kolibakteeriin. Moksifloksasiini annostellaan tablettina, ruiskeena suoneen tai silmätippoina. Moksifloksasiinia voidaan käyttää muun muassa keuhkokuumeen, keuhkotulehdusten, hengityselinten infektioiden, poskiontelontulehdusten, ihotulehdusten, silmätulehdusten ja tuberkuloosin hoitamiseen.
Haittavaikutukset

Tyypillisimmät moksifloksasiinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat ruuansulatuskanavan oireet kuten ripuli. Muita haittavaikutuksia ovat huimaus, pääkipu, uneliaisuus sekä sydämen QT-ajan piteneminen.
Valmistus

Moksifloksasiinin rakenteessa on kaksi keskeistä rakenneyksikköä, jotka ovat kinoliiniosa ja pyrrolopyridiiniosa. Yhdisteelle on kehitetty enantioselektiivinen synteesi ja kinoliiniosan synteesi lähtee 2,4,5-trifluori-3-metoksi-1-karbonyylikloridista ja pyrrolopyridiiniosan synteesin lähtöaine on kinoliinihappo.
Risto Linnainmaa

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten hiihtosuunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Skellefteå 1990 | viesti |  |
Risto Vilhelmi Linnainmaa (s. 13. kesäkuuta 1964) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja viestisuunnistuksen MM-hopeamitalisti.
Skellefteån MM-kilpailuissa 1990 Linnainmaa voitti hopeaa viestistä ja sijoittui lyhyellä matkalla 18:nneksi. Viestissä hänen kanssaan hiihtosuunnistivat Hannu Koponen, Vesa Mäkipää ja Anssi Juutilainen.
Linnainmaan nuorempi sisar Mirja on hiihtosuunnistuksen maailmanmestari ja isoveli Pertti on edustanut Suomea hiihtosuunnistuksen MM-kilpailuissa. Poika Tero Linnainmaa on myös hiihtosuunnistuksen arvokisamitalisti.
Olavi Linnonmaa

Arvo Olavi Linnonmaa (30. toukokuuta 1920 Helsinki – 25. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen ratapyöräilijä.
Muun muassa Helsingin Työväen Pyörä-Veikkoja edustanut Linnonmaa kilpaili tandemajossa Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän parinsa Ensio Niemisen kanssa hävisi alkueränsä ja keräilyeränsä. SM-kilpailuista Linnonmaa voitti vuosina 1943–1966 eri sarjoista ja lajeista yhteensä 10 kulta-, 7 hopea- ja 7 pronssimitalia, joukossa miesten Suomen mestaruudet joukkueajossa vuonna 1948, eräajossa vuonna 1950 ja tandemajossa vuonna 1956.
Linnonmaan veljenpoika on jääkiekon olympiaedustaja Harri Linnonmaa.
Mikael Lindgren

Ilkka Mikael Lindgren  (16. marraskuuta 1969 Norrbärke, Ruotsi) on entinen suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän toimi Suomen Painiliiton päävalmentajana 2005–2008.
Ruotsissa syntyneen Mikael Lindgrenin painiuran huippuvuosi oli 1993. Tuolloin hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa ja kaksi arvokisamitalia. Istanbulin EM-kisoissa hän voitti kultaa kukistettuaan finaalissa Ukrainan Ruslan Hakimovin. Tukholman MM-kisoista tuli pronssia. Olympiaedustus Atlantassa 1996 päättyi kyyneliin, kun Lindgren painoi punnituksessa yli sallitun 57 kilon eikä päässyt lainkaan painimaan.
Muhoksen Voittoa ja Oulun Pyrintöä edustanut Mikael Lindgren voitti viimeisen Suomen mestaruutensa 1999. Hän paini vielä 2000-luvun alkuvuosina Saksan Bundesliigassa.
Mikael Lindgrenin veli Åke Lindgren on yltänyt painin SM-mitaleille.  Heidän serkkunsa on jääkiekon moninkertainen Suomen mestari Ilkka Mikkola.
Saavutuksia

Olympiakisoissa hylättiin ylipainon vuoksi 1996 (sarja 57 kg)
MM-pronssia 1993 (sarja 57 kg)
EM-kultaa 1993 (sarja 57 kg)
SM-kultaa 1993 (sarja 57 kg) sekä 1998–1999 (63 kg)
SM-hopeaa 1994 (sarja 62 kg)
SM-pronssia 1992 (sarja 57 kg), 1996 (sarja 62 kg) ja 1997 (sarja 63 kg)
Aiheesta muualla

Saavutukset FILA:n tietokannassa
Molossia

Molossia ja muut antiikin Epeiroksen alueet kartalla.
Molossia (m.kreik. Μολοσσία) eli Molossis (Μολοσσίς) oli antiikin aikainen alue Epeiroksen maakunnassa luoteisessa Kreikassa. Se oli saanut nimensä aluetta asuttaneesta molossien heimosta.
Maantiede

Molossia käsitti alueen Epeiroksen keskiosissa Pindos-vuoriston länsipuolella, Pambotis-järven ympäristössä. Rannikolla sijaitsivat luoteispuolella Khaonia, länsipuolella Thesprotia ja lounaispuolella Kassopia. Itäpuolella sijaitsi Tymfaia ja kaakkoispuolella Athamania.
Molossien pääkaupunki oli Passaron, joka oli alun perin myös alueen ainoa polis eli kaupunkivaltio. Viimeistään 300-luvulla eaa. molossien valtaan liitettiin Eurymenai ja Horraon sekä oraakkelinpaikkana tunnettu Dodona, joka kuului alun perin Thesprotiaan, ja lopulta suuri osa Epeirosta.
Historia

Molossiaa asutti molossien (Molossoi, Μολοσσοί) heimo, joka oli yksi Epeiroksen kolmesta tärkeimmästä heimosta khaonien ja thesprotien ohella. Molossien kaupungit muodostivat Molossian liiton. Heimo kokoontui pääkaupunkinaan pitämässä Passaronissa. Molossien uskonnollisena keskuksena toimi puolestaan ainakin myöhemmin Dodona. Molosseilla oli kansankokous (ek(k)lesia). Virkamiesten nimityksistä tunnetaan basileus, prostates, grammateus, damiurgoi, synarkhontes ja hieromnemones.
Molossit nousivat 300-luvulta lähtien alueen merkittävimmiksi heimoksi, ja molossikuninkaat yhdistivät Epeiroksen yhdeksi kuningaskunnaksi ja Epeiroksen liitoksi. Molossien maineikkain kuningas Pyrrhos siirrätti koko Epeiroksen pääkaupungin Passaronista Ambrakiaan 200-luvun eaa. alkupuolella.
Jukka Lindstedt

Jukka Ilmari Lindstedt (s. 17. joulukuuta 1958 Helsinki) on suomalainen juristi, joka on toiminut eduskunnan apulaisoikeusasiamiehenä ja työskennellyt muun muassa Kansallisarkistossa tutkimusjohtajana, oikeusministeriössä lainsäädäntöneuvoksena ja tutkijana Oikeuspoliittisessa tutkimuslaitoksessa sekä tasavallan presidentin kansliassa presidentti Tarja Halosen oikeudellisena neuvonantajana ja kabinetin jäsenenä. Hän on ollut myös Syrjintälautakunnan puheenjohtajana.
Keväällä 2012 Lindstedt nimitettiin määräaikaiseksi hallintoneuvokseksi korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Sittemmin hänet nimitettiin ensin määräaikaiseksi ja keväällä 2015 vakituiseksi Helsingin hovioikeuden hovioikeudenneuvokseksi.
Lindstedt on koulutukseltaan oikeustieteen tohtori. Hän on väitellyt vuonna 1999 kuolemanrangaistuksesta Suomessa. Hän on myös auskultoituaan saanut varatuomarin arvon.
Julkaisut

Lindstedt, Jukka: Kuolemaan tuomitut: Kuolemanrangaistukset Suomessa toisen maailmansodan aikana.  Suomalainen lakimiesyhdistys, 1999.  ISBN 951-855-176-6
"Sotaväen rikoslaista pärinää" – sota-ajan oikeusministeri Oskari Lehtosen näkemyksien tarkastelua. Lakimies 2/2019 s. 169
Linnansilta (Pori)

| Linnansilta |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  2 ajokaistaa   1 kevyelle liikenteelle
Ylittää:  Kokemäenjoki
Sijainti:  Porin keskusta, Aittaluoto
Ylläpitäjä:  Porin kaupunki
Pituus:  225 m
Alituskorkeus:  5,5 m
Avattu liikenteelle:  1974
Koordinaatit:  61°29′27.7″N, 021°48′12.4″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Linnansilta (ruots. Slottsbron) on Porin keskustassa Kokemäenjoen ylittävä silta. Se valmistui vuonna 1974 ja se rakennettiin Freivorbau-menetelmällä. Teräsbetonirakenteinen silta sijaitsee kaupungin ydinkeskustan ja Aittaluodon kaupunginosan välissä. Se on liikennemääriltään suurin joen pohjoispuolelle johtava silta Porissa.
Sillan valmistuttua sille johdettiin keskustan halki Yrjönkatua ja Porinsiltaa pitkin kulkenut valtatie 8:n liikenne. Linnansilta sekä Vähälinnankatu olivat osa valtatietä aina vuoteen 1986 saakka, jolloin valmistui Porin läntinen ohitustie eli Länsitie.
Linnansilta sijaitsee kohdassa, jossa joen etelärannalla toimi vuosisatojen ajan Porin laivaveistämö. Se oli perustettu jo vuonna 1572 ja jatkoi toimintaansa 1900-luvun alkuun saakka. Sillan kupeessa joen eteläpuolella on myös vuonna 1863 valmistunut Keski-Porin kirkko puistoineen. Sillan pohjoispuolella puolestaan sijaitsee historiallisesti arvokas Porin konepajan vanha teollisuusmiljöö. Nimensä Linnansilta on saanut linnasta, jonka kaupungin perustaja Juhana Herttua suunnitteli rakentavansa nykyisen kirkon läheisyyteen. Linnan rakennustöitä ei kuitenkaan milloinkaan aloitettu.
Nestor Linnanen

| Nestor Linnanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1873
Kuollut: 3. tammikuuta 1955 (81 vuotta)
Ammatti:  muurari
Titteli:  ylipäällikkö
Muut tiedot
Järjestö:  Lahden punakaarti
Juho Nestor Linnanen (27. huhtikuuta 1873 – 3. tammikuuta 1955) oli suomalainen muurari, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Lahden punakaartin ylipäällikkönä.
Hänet valittiin tehtävään sodan alettua 27. tammikuuta, kun Lahden Työväen Järjestyskaarti järjestäytyi Hennalan varuskunnassa ns. Lahden Rykmentiksi. Sodan jälkeen Linnanen vangittiin ja myöhemmin valtiorikosoikeus tuomitsi hänet elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Linnanen kuului niihin punaisten johtajiin, joita tammikuussa 1920 voimaan tullut yleinen armahdus ei koskenut.
Toril Moi

Toril Moi vuonna 2005.
Toril Moi (s. 1953 Norja) on norjalainen kirjallisuustieteen professori ja feministi. Hän on James B. Duke Professor of Literature and Romance Studies -professuurin haltija Duke Universityssä.
Aikaisemmin Moi on toiminut ranskan kielen lehtorina Oxfordin yliopistossa ja feministisen tutkimuksen keskuksen johtajana Bergenin yliopistossa Norjassa. Hän tutkii feminististä teoriaa ja naisten kirjallisuutta sekä kirjallisuuden, filosofian ja estetiikan yhtymäkohtia.
Moin kirja Sexual/Textual Politics: Feminist Literary Theory (1985) on suomennettu vuonna 1990 nimellä Sukupuoli, teksti, valta: feministinen kirjallisuusteoria.
Teokset > Suomennettu teos

Sukupuoli, teksti, valta: Feministinen kirjallisuusteoria.  ((Sexual/textual politics: Feminist literary theory, 1985.) Suomentanut Raija Koli. Littera)  Tampere:  Vastapaino, 1990.  ISBN 951-9066-38-1
Teokset > Kirjoittajana

Henrik Ibsen and the Birth of Modernism: Art, Theater, Philosophy (Oxford: Oxford University Press, August 2006)
Sexual/Textual Politics: Feminist Literary Theory (London: Methuen, 1985; 2nd
What Is a Woman? And Other Essays (Oxford: Oxford University Press, 1999)
Teokset > Toimittajana

French Feminist Thought (Oxford: Blackwell, 1987)
Julia Kristeva: The Kristeva Reader (New York: Columbia University Press, 1986)
Aiheesta muualla

Toril Moi Duken yliopiston sivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Akseli Mod

Akseli Mod (8. joulukuuta 1899 Iisalmi – 2. toukokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kommunisti, jonka äärioikeistolainen Lapuan liike muilutti Neuvostoliittoon vuonna 1930. Tämän jälkeen Mod opiskeli sikäläisissä puoluekouluissa, taisteli Espanjan sisällissodassa 1937–1938 ja lopulta palasi laittomasti Suomeen lokakuussa 1944.
Elämä ja poliittinen toiminta > Muilutus ja toiminta Neuvostoliitossa

Akseli Mod oli varsinaiselta ammatiltaan maalari. 1920-luvun lopulla hän oli Kajaanin kaupunginvaltuustossa Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestön edustajana. Vuosikymmenen vaihteessa noussut äärioikeistolainen Lapuan liike painosti pitkään Modia eroamaan valtuustosta ja hänen kieltäydyttyään sieppasi Modin suoraan kaupunginvaltuuston kokouksesta 5. elokuuta 1930. Hänet muilutettiin itärajan yli Neuvostoliittoon, jonne myös Modin perhe myöhemmin muutti.
Vuosina 1930–1935 Mod opiskeli Petroskoissa toimineessa Karjalan puoluekoulussa salanimellä ”Juki” sekä kahteen eri otteeseen Moskovan kansainvälisessä Lenin-koulussa, jossa hänen kurssitovereinaan olivat muun muassa Ville Pessi, Martti Malmberg ja Aimo Aaltonen. Suomessa Mod teki salaista puoluetyötä ainakin talvella 1934, onnistuen välttämään pidätyksen, toisin kuin Pessi, Aaltonen ja Toivo Antikainen. Moskovassa opiskellessaan Mod käytti salanimeä ”Vinberg”. Samalla hän suorapuheisena työmiehenä onnistui Antikaisen tavoin nousemaan yhdeksi Otto Ville Kuusisen luottomiehistä. Heinä–elokuussa 1935 Mod toimi Suomen virallisena delegaattina Moskovassa järjestetyssä Kominternin seitsemännessä kongressissa.
Elämä ja poliittinen toiminta > Espanjan sisällissota

Espanjan sisällissodan käynnistyttyä heinäkuussa 1936, Mod määrättiin komentajakurssille Rjazanin ilmasotakouluun, josta hän maaliskuussa 1937 matkusti junalla Keski-Euroopan halki Espanjaan. Sveitsin ja Ranskan välisen rajan yli Modia ei päästetty, joten hän joutui ylittämään sen jalkaisin rajavartijoita ja poliiseja vältellen. Aluksi Mod toimi Espanjan tasavaltalaisarmeijan kouluttajana, jolloin hän opetti sotilaille muun muassa Maxim-konekiväärin käyttöä. Vuoden kuluttua hänet siirrettiin kansainvälisiin prikaateihin, jossa Mod oli aluksi poliittisena upseerina. Heinä–elokuussa käydyssä Ebron taistelussa hän toimi saksalaisen kommunistin ja antifasistin Edgar Andrén mukaan nimetyn pataljoonan 1. komppanian päällikkönä. Modin komennossa oli lähinnä eri Skandinavian maista saapuneita vapaaehtoisia. Hän käytti Espanjassa salanimeä Lauri Dahlberg, joka oikeasti oli Modin tuntema kajaanilainen työmies.
Syys–lokakuun 1938 aikana kansainväliset prikaatit hajotettiin ja niiden taistelijat evakuoitiin pois Espanjasta. Ebron taistelussa haavoittunut Mod oli muiden suomalaisten joukossa palaamassa kotimaahansa, kun hän Antwerpenissä kuuli Suomessa parhaillaan oikeudessa käsiteltävästä kommunistijutusta. Sen päätodistajana oli Modin kanssa samaan aikaan Lenin-koulussa opiskellut Tauno Taivainen. Mod tiesi Suomeen palatessaan päätyvänsä vankilaan ja päätti näin ollen jäädä Belgiaan. Suomeen palanneista miehistä vankilaan joutui Paavo Koskinen, joka Taivaisen todistuksen perusteella sai maanalaisesta vallankumouksellisesta toiminnasta yli kolmen vuoden pituisen kuritushuonerangaistuksen.
Mod ei kuitenkaan onnistunut heti pääsemään Neuvostoliittoon, vaan Belgian viranomaiset laittoivat hänet vankilaan. Mod vapautettiin kesäkuussa 1940, kun natsi-Saksa oli miehittänyt Belgian. Syynä oli se, että Neuvostoliiton passin haltijana Mod oli Molotov–Ribbentrop-sopimuksen johdosta periaatteessa heidän liittolaisensa. Seuraava viivytys tuli, kun Saksan viranomaiset eivät halunneet päästää vaarallisena pidettyä vallankumouksellista matkustamaan maan halki itään, mutta lopulta Gestapo suostui antamaan Modille matkustusluvan junamatkalle Saksan ja Puolan kautta Neuvostoliittoon. Moskovaan hän saapui lopulta joulukuun lopussa ja palasi pian perheensä pariin Petroskoihin.
Elämä ja poliittinen toiminta > Takaisin Neuvostoliittoon ja salaa Suomeen

Petroskoissa Mod työskenteli Totuus-sanomalehden toimittajana sekä Karjalan puoluekoulun opettajana, luennoiden Suomen taloudesta ja työväenliikkeestä. Elokuussa 1942 Mod komennettiin Kominternin puoluekouluun Ufaan. Samalla kurssilla oli myös Nikke Pärmin komentamasta rangaistuspataljoonasta loikanneita miehiä, kuten Manu Kantola, Jorma Johteinen ja Reino Kosunen. Osa heistä lähetettiin desanttina Suomeen, mutta Mod jäi elokuussa 1943 Moskovaan työskentelemään Kominternin seuraajaksi perustettuun poliittiseen tutkimuskeskukseen NII-205.
Jatkosodan loppuvaiheessa kesällä 1944 SKP:n Suomessa maanalaisesti toimivaa puoluejohtoa päätettiin Otto Ville Kuusisen ja Inkeri Lehtisen aloitteesta vahvistaa neljällä henkilöllä. Moskovassa salanimeä Harold Foss käyttäneen Modin lisäksi valituiksi tulivat Manu Kantola, Antti Hyvönen ja Paavo Heinonen. Lopulta Suomeen lähetettiin ainoastaan Mod ja Heinonen, mutta rauhan tultua heidänkin tuleva toimenkuvansa ehti muuttumaan. Modin maahantulossa ei jostain syystä käytetty valvontakomission tavallisia reittejä, vaan 4. lokakuuta hänet sodanaikaisten desanttien tavoin pudotettiin laskuvarjolla Hyrylän lähistölle. Modin radistina oli amerikansuomalainen Inga-Lill Gåsström, joka veli Elias Gåsström oli teloitettu desanttina Turussa vuonna 1942.
Modin ilmestymineen Helsinkiin herätti epäilyjä juuri laillistetussa SKP:ssa. Hänen tarkoituksenaan epäiltiin olevan puolueen kehittäminen Moskovassa toimivan puoluejohdon näkemysten mukaan ja esimerkiksi Hertta Kuusinen piti Modin lähettämistä provokaationa. Saapumisensa jälkeen Mod laati kaksi pitkää SKP:n puoluetoimikunnalle osoitettua kirjelmää, jotka hän allekirjoitti nimellä ”Osmo”. Kirjeissään Mod hylkäsi tiukan ”kaaderipuolueen” ja vaati laajaa joukkopuoluetta, jollaiseen hän oli Espanjan sisällissodan aikana tutustunut Kataloniassa. Samanlaista oltiin nyt perustamassa Ranskaan ja Italiaan. Isossa-Britanniassa ja Ruotsissa puolestaan tarjoudutiin jopa yhdistymään sosialidemokraattien kanssa. Kominternin lakkauttamisen jälkeen puolueilla oli nyt vapaat kädet toimintansa suhteen ja Mod ehdotti samansuuntaisia ratkaisuja myös Suomeen. Hän tarkoitti kuitenkin Suomessa suunnitellun liittopuolueen sijasta laajaa kansandemokraattista rintamaa ja vahvan keskusjohdon alaista yhtenäisyyspuoluetta, joka myös nimettäisiin uudelleen. Lisäksi sen alaisuuteen tulisi erillinen vaaliorganisaatio. Molemmat kirjelmät luettiin 6. marraskuuta pidetyssä SKP:n keskuskomitean kokouksessa, mutta ne eivät aiheuttaneet suuria muutoksia suomalaisten kommunistien tuleviin suunnitelmiin.
Joulukuussa 1944 Mod oli Valpon kuultavana ja sai samalla suomalaiset henkilöllisyyspaperit. 1940-luvun lopulla hän toimi Sirola-opiston opettajana ja myöhemmin 1950-luvulla ruotsinkielisen työväenlehden Ny Tidin toimittajana. Sirola-opistossa Modin oppilaisiin kuului muun muassa nuori Taisto Sinisalo, jonka ajatteluun hänellä oli suuri vaikutus.
Suomennoksia

Vladimir Iljitsh Lenin: Elämä ja työ, Kansankulttuuri Oy, Helsinki 1946.
Linnan vieraskutsut

| Linnan vieraskutsut> L’Invitation au château |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  Jean Anouilh
Kirjoitettu:  1947
Alkuperäiskieli:  ranska
Tyylilaji:  komedia
Aihe:  raha ja rakkaus
Tapahtumapaikka ja -aika:  1900-luvun alku
Kantaesitys:  5. marraskuuta 1947
Kantaesityspaikka:  Théâtre de l’Atelier, Pariisi
Linnan vieraskutsut tai Juhlat linnassa (L’Invitation au château) on ranskalaisen näytelmäkirjailija Jean Anouilh’n kirjoittama komedianäytelmä vuodelta 1947. Sen on suomentanut ainakin Eino Kalima vuonna 1949.
Satiirisen näytelmän teemana on rahan ja rakkauden suhde. Näytelmän keskiössä ovat kaksoset Horace ja Frédéric, joka toteutetaan kaksoisroolina. Horace on itsekeskeinen playboy, Frédéric taas herkkä ja hyväsydäminen. Frédéric rakastuu hemmoteltuun Dianaan, joka on enemmän kiinnostunut Horacesta. Frédéricin ja Dianan kihlajaisten kunniaksi järjestetään juhlat, ja Horace yrittää juonia Dianaa itselleen. Hän kutsuu niihin köyhän balettitanssija Isabellen ja loihtii tästä Pygmalionin tapaan aristokraattisen kaunottaren juhlien keskipisteeksi. Isabelle kokee tilanteen nöyryyttäväksi, vaikka on äitinsä yllyttämänä suostunut leikkiin.
Näytelmän kantaesityksen marraskuussa 1947 Théâtre de l’Atelierissa Pariisissa ohjasi Peter Brook.
Yleisradion Televisioteatteri tuotti tekstin pohjalta televisionäytelmän Juhlat linnassa vuonna 1966. Sen ohjasi Seppo Wallin ja pääosia esittävät Lasse Pöysti, Ruth Snellman ja Marita Nordberg.
Käännös suomeksi
Mogollonin kulttuuri

Anasazin, Hohokamin ja Mogollonin kulttuurin levinneisyysalueet
Mimbresin kulttuurin kulhoja
Mogollonin kulttuuri (äännetään Mogoijonen kulttuuri) oli 700–1300/1400 jaa. lounaisessa Pohjois-Amerikassa. Maataviljelevät ihmiset asuivat kalliojyrkänteiden alla puebloissa.
Kulttuurissa oli Anasazi-pueblokulttuurin ja Hohokam-kulttuurin piirteitä. Kulttuuri sijaitsi vuoriston korkeilla aavikkoalueilla New Mexicossa, Meksikossa ja Itä-Teksasissa. Löytöjä on tehty Gilan kansallispuiston alueelta ja Hueco Tanksista läntisten Franklin-vuorten ja itäisten Huecon vuorten välistä. Kulttuurin keskusalue oli lounaisessa New Mexicossa, kaakkoisessa Arizonassa ja pohjoisessa Chihuahuassa. Hueco Tansk on hieman yli 51 km koilliseen Teksasin El Pasosta. Tunnetuin Mogollonin kulttuureista on Mimbresin kulttuuri. Zunit saattavat olla ainakin osittain mogollon-intiaanien jälkeläisiä. Mogollonin kulttuurin alueelle vaelsi myöhemmin apasseja.
Mogollonin alakulttuureja

Kaakkois-Arizonassa
Wimona
Reserve
Lounais-New Mexicossa
Mimbres
Rio Grande
Luoteis-Chihuahua Meksikossa
Casas Grandes
Mogollonin aikajako

Tavallisin on Joe Ben Wheatin käyttämä aikajako vuodelta 1955
Mogollon 1 (200–n. 400 eaa): Pine Lawn, Georgetown, Penasco, Circle Prairie ja Hilltop vaiheet
Mogollon 2 (n. 400–650 eaa.): San Lorenzo, Dos Cabezas, Circle Prairie ja Cottonwood vaiheet
Mogollon 3 (650–850 eaa.): San Francisco, Pinaleno, Galiuro, Forestdale, ja San Marcial vaiheet
Mogollon 4 (850–1000 eaa.): Three Circle, Cerros, Corduroy, Mesilla ja Capitan-vaiheet
Mogollon 5 (1000–1450 eaa.), johon sisältyy klassinen Mimbres-vaihe (1050–1200 eaa): Mangus, Mimbres, Encinas, Reserve, Tularosa, Dona Anna, Three Rivers, El Paso, ja San Anders-vaiheet.
Toinen tapa on jako talotyyppien pohjalta:
Varhainen kuoppatalo (200–550 jaa)
Myöhäinen kuoppatalo (550–1000 jaa)
Mogollon Pueblo (1000–1450).
Mimbresin kulttuuri

Mimbresin kulttuuri 1000–1130 oli pienialainen Mogollonin kulttuurin vyöhyke. Kulttuurin keramiikassa näkyvät vaikutteet Pohjois- ja Keski-Meksikosta. Keramiikassa näkyy usein lintuja.
Aiheesta muualla

National Park Service official site
Firecracker Pueblo
Kinishba Ruins lähellä Fort Apachea, Arizonassa