stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Borovoi
Maantiede ja asutus

Borovoin kunnan pinta-ala on 3 146 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Kalevalan piirin Luusalmen ja koillisessa Jyskyjärven, idässä Belomorskin piirin Sosnavitsan ja etelässä Mujejärven piirin Lietmajärven kuntiin sekä lännessä Kostamuksen kaupunkipiirikuntaan. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesialuetta.
Seutu kuuluu Länsi-Karjalan ylänköön. Kunnan alueella virtaavat muun muassa Tširkkakemijoki, Pizma, Lahna, Kama, Lotka ja Ovrija. Suurimmat järvet ovat Nuokkijärvi, Ala-Kuittijärvi, Kenttijärvi, Koivajärvi, Piismajärvi (ven. Pizmajarvi), Melkkijärvi (Melg) ja Puštosjärvi. Kunnassa on useita hyödyntämättömiä mineraaliesiintymiä.
Borovoin taajama on kunnan ainoa asutuskeskus. Entinen Piismalahden (ven. Pizmaguba) kylä Nuokkijärven rannalla on rekisteröity puutarhapalsta-alueeksi. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 60 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 17 % karjalaisia, 14 % valkovenäläisiä ja 4 % ukrainalaisia.
Historia

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1959 perustetusta metsäteollisuuspiiristä. Vuonna 1964 sinne vedettiin rautatie ja samalla taajama sai nimen Borovoi. Vuosina 1969–1991 sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Liikenne, talous ja palvelut

Borovoin kautta kulkee Kepan ja Kostamuksen välinen maantie, jolta haarautuvat paikallistiet Luusalmelle ja Piismalahteen. Taajamasta on linja-autoyhteydet Uhtualle ja Petroskoihin. Suojärven ja Jyskyjärven välisellä rautatiellä on Borovoin tavara- ja matkustaja-asema. Taajamassa on kaksi huoltoasemaa.
Taajaman tärkein yritys on Jyskyjärven metsätalous. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kulttuuri- ja urheilukeskus, kirjasto museoineen, piirisairaala, yleisönpalvelukeskus, posti, pankki, kahvila ja joukko kauppoja. Taajamassa on ortodoksinen kirkko.
Aiheesta muualla

Borovoin kunnan sivusto (venäjäksi)
Borovoin kunta Kalevalan piirin sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Borovoi Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Kalevalan piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Borovoi  Jyskyjärvi  Luusalmi  Uhtua
Kirsi Boström

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten suunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten suunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Detmold 1995 | viesti |  |
|  Kultaa | Inverness 1999 | normaalimatka |  |
|  Hopeaa | West Point 1993 | viesti |  |
|  Hopeaa | Inverness 1999 | viesti |  |
Kirsi Helena Boström (o.s. Tiira, s. 20. toukokuuta 1968 Parikkala) on entinen suomalainen huippusuunnistaja, moninkertainen MM-mitalisti.
Boström – tuolloin vielä Tiira – osallistui aikuisten arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Mariánské Lázněn MM-kisoissa 1991. Hän sijoittui 15:nneksi niin normaali- kuin pikamatkallakin sekä kuului viidenneksi sijoittuneeseen Suomen viestijoukkueeseen. West Pointin MM-kilpailuissa 1993 hän suunnisti toisen osuuden hopeaa saavuttaneessa Suomen viestijoukkueessa. Suomi sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta sijoitus koheni, kun toiseksi sijoittunut Norja hylättiin Torunn Fosslin jäätyä kiinni dopingista. Tiira oli lisäksi normaalimatkalla viides ja pikamatkalla kahdeksas.
Detmoldin MM-kilpailuissa 1995 Tiira suunnisti avausosuuden Suomen voittaessa viestin maailmanmestaruuden yli puolentoista minuutin erolla Ruotsiin. Normaalimatkalla hän sijoittui 13:nneksi ja pikamatkalla 19:nneksi. Grimstadin MM-kisoissa 1997 Tiira oli normaalimatkalla neljäs vain neljä sekuntia pronssista jääneenä. Pikamatkalla hän sijoittui yhdeksänneksi ja viestijoukkueen jäsenenä neljänneksi.
Solmittuaan avioliiton Boström voitti Invernessin MM-kilpailuissa 1999 normaalimatkan maailmanmestaruuden ennen Hanne Staffia ja sisartaan Johanna Asklöfiä. Viestissä Boström suunnisti kolmannen osuuden Suomen joukkueessa, joka saavutti Norjan jälkeen hopeaa. Pikamatkalla hän oli seitsemästoista.
Truskavetsin EM-kilpailuissa 2000 Boström oli normaalimatkalla seitsemäs, pikamatkalla 46. ja Suomen viestijoukkueen jäsenenä neljästoista. Hän päätti arvokisauransa Tampereen MM-kisoissa 2001 normaalimatkan 18. sijaan.
Margareeta Navarralainen

Marguerite de Navarre, Navarran kuningatar noin 35-vuotiaana, Jean Clouet, n. 1527
Margareeta Navarralainen (ransk. Marguerite de Valois-Angoulême, Marguerite d'Alençon, Marguerite de Navarre); (11. huhtikuuta 1492 Angoulême, Angoumois, Ranskan kuningaskunta – 21. joulukuuta 1549 Odos-Bigorre, Hautes-Pyrénées, Gascogne, Ranskan kuningaskunta), oli ranskalainen Ala-Navarran kuningatar ja renessanssiajan kirjailija.
Suku

Margueriten vanhemmat olivat Angoulêmen kreivi, Charles de Valois-Orléans (1459–1496), joka oli kuningas Kaarle V:n pojanpojanpoika sekä Ludvig XII:n serkku ja Auvergnen, Bourbonin ja Nemoursin herttuatar (suo jure eli omalla oikeudellaan) Louise de Savoie (1476–1531), joka oli Savoijin herttua Filip II:n (1438–1497) ja tämän ensimmäisen puolison Bressen kreivitär, Margueriten de Bourbonin (1438–1483) tytär ja perillinen.
Hänen nuorempi veljensä oli Ranskan kuningas Frans I. Lisäksi hänellä oli useita aviottomia puolisisaruksia isänsä suhteista rakastajattarien kanssa.
Avioliitot ja lapset

Marguerite d'Angoulême avioitui 17-vuotiaana vuonna 1509 oli Alençonin herttua ja Normandian käskynhaltija Kaarle IV (1489–1525) (ransk. Charles IV de Valois) kanssa, joka taisteli lankonsa Frans I:n sodissa Marignanossa vuonna 1515 ja vuonna 1521 puolusti Champagnea keisari Kaarle V:n armeijan hyökkäykseltä. Hän kuoli 11. huhtikuuta 1525 Pavian taistelussa saamiinsa vammoihin. Puolisot olivat hyvin erilaisia: toinen kirjallisesti sivistynyt ja toinen tuskin lukutaitoinen, eikä heillä ei ollut jälkeläisiä. Vaikka Charles de Valois'lla oli laillinen perijä, sisar Françoise d'Alençon (1490–1550), Marguerite otti itselleen kuolleen aviomiehensä arvonimet ja läänitykset. Kohtalon oikusta Françoise d'Alençonin poika Antoine de Bourbon avioitui aikanaan Margueriten tyttären, Jeannen kanssa.
Kälynsä kuningatar Clauden kuoleman jälkeen vuonna 1524 hän otti luokseen kaksi veljentytärtään Madeleine ja Marguerite de Valoisin, joista hän huolehti myös toisen avioliittonsa aikana. Toisten tietojen mukaan tytöt kasvatti Frans I:n toinen puoliso, Eleonoora Itävaltalainen.
Toinen puoliso vuonna 1526 oli Ala-Navarraa hallinnut kuningas Henrik II Navarralainen, Henri d’Albret (1503–1555). He erkaantuivat toisistaan lasten syntymän jälkeen.
Margueritelle ja Henrikille syntyi kaksi lasta:
Jeanne d'Albret eli Johanna III Navarralainen (16. marraskuuta 1528 – 9. kesäkuuta 1572), avioitui vuonna 1548 Vendômen herttua Antoine de Bourbonin kanssa. Heidän poikansa oli Ranskan kuningas Henrik IV eli Henrik III Navarralainen, joka oli ensimmäinen Bourbon-sukuinen Ranskan ja Navarran kuningas. Jeanne oli Navarran kuningatar vuosina 1555–1572 sekä Ranskan hugenottiliikkeen tunnustettu henkinen ja poliittinen johtaja.
Jean (7. heinäkuuta 1530 – 25. joulukuuta 1530), kuoli alle vuoden ikäisenä
Kirjallinen ura, taiteiden ja tieteiden suojelija

Margareeta Navarralaisen aikana Ala-Navarran hovista kehittyi keskeinen ranskalaisen renessanssikulttuurin keskus; hän tuki ja suojeli myös uskonnollisen reformaation edustajia. Veli, Ranskan kuningas Frans I arvosti suuresti isosisartaan.
Margareeta ulotti suojeluksensa sekä taiteen että tieteen neroihin ja kirkon opillisen ja kurinpidollisen uudistuksen kannattajiin. François Rabelais, Clément Marot, Bonaventure Des Périers ja Étienne Dolet kuuluivat kaikki hänen piiriinsä. Hänen henkilökohtaiset uskonnolliset taipumuksensa suuntautuivat eräänlaiseen mystiseen pietismiin, mutta häneen vaikuttivat myös humanistit Jacques Lefèvre d’Étaples ja Guillaume Briçonnet, jotka pitivät Paavalin kirjeitä ensisijaisena kristillisen opin lähteenä. Vaikka Margareeta kannatti katolisen kirkon uudistamista, hän ei ollut kalvinisti, ja hänen suhteensa tyttäreensä hugenottiliikkeen johtohahmoon Jeanne d'Albret'iin eli Johanna III Navarralaiseen oli sen vuoksi jännitteinen. Hän teki kuitenkin parhaansa suojellakseen uskonpuhdistajia ja luopui veljensä Frans I:n suvaitsemattomista toimenpiteistä niin kauan kuin pystyi. Lopulta Ranskan kruunun vainon lisääntyessä hän ei kuitenkaan pystynyt pelastamaan Des Périersiä, Doletia tai Marotia.
Margareeta Navarralaisen pääteoksena pidetään 72-osaista novellikokoelmaa Heptamerón (ransk. L’Heptaméron). Naisen asemaa valtapolitiikassa kuvaava teos muistuttaa rakenteellisesti italialaisen Giovanni Boccaccion varhaisempaa Decamerone-kokoelmaa. Pääosa hänen kirjallisesta tuotannostaan on julkaistu postuumisti.
Vaikka osa Margareetan runoista, kuten Miroir de l'âme pécheresse (Syntisen sielun peili) vuodelta 1531 (tulevan kuningatar Elisabet I:n käännös englanniksi: A Godly Meditation of the Soul, 1548), julkaistiin hänen elinaikanaan, hänen parhaat runonsa, kuten Le Navire käännettiin vasta vuonna 1896 nimellä Les Dernières Poésies ("Viimeiset runot").
Perintö

Kuningatar Margareeta Navarralainen kuoli 57-vuotiaana keuhkokuumeeseen 21. joulukuuta 1549 Odos-Bigorressa, Gascognessa. Hänet haudattiin helmikuussa 1550 Lescarin katedraaliin, Uuden-Akvitanian hallintoalueelle, Navarran kuninkaiden hautapaikkaan.
Ranskalainen historioisija, oppinut ja sotilas Pierre Brantôme (n. 1540–1614) sanoi hänestä: "Hän oli loistava prinsessa. Mutta kaiken tämän lisäksi hän oli erittäin ystävällinen, lempeä, armollinen, hyväntekeväinen, almujen antaja ja ystävällinen kaikille."
Humanisti Erasmus Rotterdamilainen kirjoitti hänelle: "Olen pitkään arvostanut kaikkia niitä monia erinomaisia ​​lahjoja, jotka Jumala on sinulle antanut: filosofin arvoista varovaisuutta, siveyttä, maltillisuutta, hurskautta, voittamatonta sielunvoimaa ja ihmeellistä halveksuntaa kaikelle tämän maailman turhuudelle. Kuka voisi olla ihailematta suuressa, kuninkaan sisaressa sellaisia ​​ominaisuuksia kuin nämä, jotka ovat niin harvinaisia ​​jopa pappien ja munkkien keskuudessa."
Vuonna 1550, vuosi Margueriten kuoleman jälkeen, Englannissa julkaistiin muistoruno Annae, Margaritae, Ianae, sororum virginum heroidum Anglarum, in mortem Diuae Margaritae Valesiae, Nauarrorum Reginae, Hecatodistichon. Sen kirjoittivat Jane Seymourin veljen Edwardin tyttäret Lady Jane Seymour (n. 1541–1561), Anne Dudley Warwickin kreivitär (1538–1588) ja Lady Margaret Seymour (1540 – ?).
Amerikkalainen historioitsija Will Durant (1885–1981) kirjoitti: "Margueritessa renessanssi ja uskonpuhdistus olivat hetken yhtä. Hänen vaikutuksensa säteili kaikkialle Ranskassa. Jokainen vapaa henki piti häntä suojelijana ja ihanteena .... Marguerite oli hyväntekeväisyyden ruumiillistuma. Hän käveli ilman saattajaa Navarran kaduilla, jolloin kuka tahansa pystyi lähestymään häntä ja kuunteli ihmisten suruja omakohtaisesti. Hän kutsui itseään "köyhien pääministeriksi". Hänen miehensä Henrik Navarran kuningas, uskoi siihen, mitä Hän teki jopa julkisten töiden järjestelmän perustamisen, josta tuli malli Ranskalle. Yhdessä hän ja Marguerite rahoittivat vähävaraisten opiskelijoiden koulutuksen."
Jules Michelet (1798–1874), aikansa tunnetuin historioitsija, kirjoitti hänestä: "Muistakaamme aina tätä hellää Navarran kuningatarta, jonka sylissä vankeudesta pakeneva kansamme löysi turvan, kunnian ja ystävyyden. Kiitollisuutemme sinulle, [ranskalaisen] renessanssimme äiti! Sinun kotilietesi oli pyhimystemme, sydämesi vapautemme pesä."
Pierre Bayle (1647–1706), ranskalainen filosofi ja kriitikko — jonka Dictionnaire historique et critique (Historiallinen ja kriittinen sanakirja, 1697) vaikutti suuresti ranskalaisiin ensyklopedisteihin ja 1700-luvun rationalistisiin filosofeihin, kuten Voltaire ja Diderot, jotka arvostivat häntä suuresti — kirjoitti: "... kuningatar suojelisi ihmisiä, joita vainotaan vääriksi uskottujen mielipiteiden takia; avaa heille pyhäkön; suojelee heitä heille tarkoitetuilta liekeiltä [polttorovio], antaa heille toimeentuloon apua, auliisti lievittää maanpaossa aiheutuvia ongelmia ja haittoja, on sankarillista jalomielisyyttä, jolle tuskin on ennakkotapausta..."
Aiheesta lisää

Margareeta Navarralaisen teoksia (englanniksi)
Margareeta Navarralaisesta kertovia teoksia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Margareeta Navarralainen Wikimedia Commonsissa
Rebecca VanDoodewaard (15.11.2017) Reformation Women: Marguerite de Navarre (englanniksi) (tabletalkmagazine.com)
The Heptameron (englanniksi) (heptameron.info)
What does HEPTAMERON mean? (englanniksi) (definitions.net)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Margarete von Navarra
Merkinnän syy: Kirjailijakuningattaren tuotanto ja merkitys reformaation suojelijana esittelemättä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Marguerite de Navarre, François Clouet (attr.)
Marguerite de Navarre ikääntyneenä, Dumontierin piirros Jean Clouet'n maalauksen pohjalta
Käännös suomeksi
Bosnianponi

| Bosnianponi |
| --- | --- |

Tyyppi::  poni
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::  entisen  Jugoslavian alue
Polveutuminen::  alkukantainen tyyppi
Rodun syntyaika::  vanha rotu, järjestelmällisesti jalostettu 1900-luvulta alkaen
Muita nimityksiä::  borikenponi
Ominaisuudet
Korkeus::  132-147 cm
Värit::  ruunikko, mustanruunikko, musta, voikkovärit
Bosnianponi on ponirotu, joka on peräisin entisen Jugoslavian alueelta.
Ominaisuudet

Bosnianponi on säkäkorkeudeltaan 132-147 cm ja tyypiltään verrattain alkukantainen. Pää on raskastekoinen, profiili suora. Kaula on lyhyt ja lihaksikas, lavat pitkät ja viistot, rintakehä leveä ja syvä, selkä suora, takaosa laskeva.
Rodussa esiintyvät väritykset ovat ruunikko, mustanruunikko, musta ja voikkovärit. Rotu on kestävä ja varmajalkainen, luonteeltaan lempeä.
Historia

Bosnianponi on hyvin vanha alkukantaisista hevosista polveutuva rotu. Siihen uskotaan sekoittuneen itämaista verta ottomaanien aikana, mikä johti rodun huonontumiseen. Tätä korjattiin myöhemmin risteyttämällä rotuun taas alkuperäisentyyppisiä hevosia.
Bosnianponi on ollut alueellaan arvostettu rotu useiden vuosisatojen ajan, ja sitä on jalostettu järjestelmällisesti 1900-luvulta alkaen. Rodun jalostuskeskuksena toimi pitkään bosnialainen Borike-siittola, jossa oriit olivat valtion kontrollissa ja tammat yksityisomistuksessa. 1940-luvulla vaikuttaneet oriit Agan, Barat ja Misco paransivat rotua merkittävästi. Agan ja Barat olivat tyypiltään alkukantaisia, przewalskinhevosta muistuttavia, ja Misco kevyempi ja hienostuneempi.
Jugoslavian hajoamissotiin asti jalostukseen käytettäville bosnianponioriille oli tiukat laatuvaatimukset.
Bondin kierto

Kaaviokuvassa pystyakselina lämpötila, vaaka-akselina aika oikealta vasemmalle. Bondin kierto: H: Heinrichin tapahtuma, suuri kylmeneminen. Kahden Heinrichin tapahtuman välissä lämpötila laski hitaasti. Tätä lämpötilan laskua pilkkoivat d:t,  Dansgaard-Oeshgerin tapahtumat (DO-tapahtuma) jotka olivat pienempiä kylmenemisiä ja lämpenemisiä. Suurin DO-tapahtuma tuli Heinrichin tapahtuman jälkeen.
Bondin kierto  oli jääkaudella tapahtuva kylmenemisten ja lämpenemisten vuorottelu, joka tapahtui noin 7 000 vuoden jaksoissa. Jaksot vaihtelevat välillä 3 000–14 000 vuotta. Jääkaudella tapahtui Bondin kiertoa, joka oli hidas lämpötilan viileneminen ja sen nopea palautuminen noin 7 000 vuoden jaksossa. Tämän jakson päällä ratsasti hieman lyhyempiä mutta suuria lämpötilanvaihteluja, mm. DO-tapahtumat. Bondin kierron arvellaan johtuneen siitä, että jäätiköt olivat välillä raskaita ja välillä kevyitä. Suuri jäätikkö romahti jostain syystä äkkiä mereen, ehkä oman painonsa alla, noin 7 000 vuoden välein. Tämän jälkeen tuli jonkin aikaa kylmää, ja lämpeni äkkiä. Lämpötila alkoi taas viiletä jäätiköiden uudestaan laskiessa ja muuttuessa raskaammiksi.
Jakso oli Veiksel-jääkauden alussa pitkä, ja lyheni loppua kohti. Kierto alkoi nopealla noin 15 °C:n lämpötilan nousulla Grönlannissa. Tällöin vapautui suuria määriä jäävuoria mereen, mikä vähitellen jäähdytti ilmastoa. Tämän hitaan jäähtymisen katkoivat pienemmät, nopeammat n. 8 asteen viilenemiset ja hyvin nopeat 8–10 asteen nousut, DO-tapahtumat. Jokainen viileneminen päättyi yhä pienempään lämpötilan nousuun, kunnes Bondin sykli alkoi taas alusta. Lämpötila vaihteli huomattavasti myös pienemmän viilenemisen aikana, oli mini-DO-kierto. Arvellaan olleen myös noin 300–500 vuoden jaksollisuutta jääkaudella. Pienempi DO-kierto liittyi vedenpinnan nousuun ja sitä seuranneeseen lauttajään irtoamiseen. Pitempijaksoiset viilenemiset saattoivat johtua suurten jäätikön patoamien jääjärvien tyhjenemisestä.
Bondin kierron arvellaan liittyneen muutoksiin Amerikan Laurentiden jäätikössä sekä sen vaikutuksesta termohaliinikiertoon. Bondin kierto alkoi hitaalla jääkentän koon kasvulla, johon liittyi laskeva trendi lämpötiloissa Pohjois-Atlantin pohjan tuntumassa olevan syväveden muodostuksessa. Bondin kiertoon liittyvässä Heinrichin tapahtumassa jääkenttä kutistui äkkiä ja lämpötila laski yli 10 °C. Tähän liittyi mahdollisesti Amerikassa olevan jääjärven tyhjeneminen. Valtava määrä jäävuoria vapautui mereen. Lämpötilan kanssa samaan tahtiin vaihteli syvän veden muodostus Atlantilla. Syvä vesi on ollut alkujaan lämmintä merivirran pintavettä, mutta on viilennyt ja vajonnut pohjaan.
Jääkauden aikaiset kolme merivirtatilaa > Pohjois-Atlantin merivirtatilat

Kylmin vaihe: Golfvirta pysähtyi kokonaan, Atlantti jäätyi 50. leveysasteen pohjoispuolelta, Heinrichin tapahtuma, kylmä stadiaali, suuri jäätiköiden laajeneminen tai jään vetäytymisen pysähtyminen.
Kylmä vaihe: Golfvirta ja jään raja ulottuvat leveysasteelle 60 Islannista etelään. DO-tapahtuman kylmä vaihe, jäätiköt kasvavat stadiaalivaihe.
Lämmin vaihe: Golfvirta toimii täydellä teholla. Se ja jäätön alue ulottuvat Pohjois-Norjaan 70. leveysasteelle, ehkä jopa Huippuvuorille ja Novaja Zemljalle. Alkaa äkillisellä lämpötilan nousulla kun Golfvirta käynnistyy.
Jääkauden aikaiset kolme merivirtatilaa > Bondin kierron vaiheet

Hyvin kylmä vaihe, jolloin jäävuoria romahti mereen
Äkillinen lämpeneminen, hitaampi viileneminen
Kylmä vaihe
Vaiheet 2 ja 3 toistuivat muutaman kerran, ja palattiin vaiheeseen 1)
Bondin kierron aikana lämpenemiset mahadtuivat ja lyhenivät
Jääkauden aikaiset kolme merivirtatilaa > Bondin kierron kuvaus merivirran kannalta

Golf-virta tuo vettä etelästä ainakin kahdelle termohaliinikierron alaspainumisalueelle, Norjanmerelle 10 Sv voimalla ja Labradorinmerelle 5 Sv voimalla.
Jääkaudella Pohjois-Atlantin Golfvirran voimakkuus vaihteli jäätiköiden sulamisvesien takia. Golfvirta toi lämpöä Pohjois-Atlanttia ympäröiville alueille, mm. Eurooppaan. Kaikkein kylmimpänä kautena koko Golfvirta Pohjois-Atlantilla pysähtyi, kun Hudsoninsalmelta tulleet jäävuoret pysäyttivät termohaliinikierron myös Labradorinmerellä.  Kylmänä kautena Golfvirta oli Norjanmerellä Norjan ja Islannin välissä pysähdyksissä. Kaikkein lämpimimpänä jääkauden kautena Golfvirta ulottui Pohjois-Norjan pohjoispuolella ohi Britannian ja Skandinavian suurten jäämassojen. Golfvirta hinasi perässään myös lämmintä ilmaa. Suuria maailmanlaajuisia kylmenemisiä (jolloin Golfvirta ei virrannut Pohjois-Atlantilla lainkaan) sanotaan Heinrichin tapahtumiksi. Vain Pohjois-Atlantin ympäristöön/pohjoiselle pallonpuoliskolle liittyvät Dansgaard-Oescherin tapahtumiin, joita oli yhdessä Bondin kierrossa monta Heinrichin tapahtumien välissä. Näihin liittyvissä pienissä kylmenemisissä Golfvirta pysähtyi vain osittain, Islannin ja Grönlannin lähelle ulottuva haara meni tukkoon jäiden sulamisvesien takia. Dansgaard-Oeschgerin tapahtuma käynnisti lämpimän kauden, jolloin jää suli laajalta alueelta ja kasvillisuusvyöhykkeet siirtyivät pohjoisemmaksi.
Termohaliinikierron häiriö

Jääkauden keskelläkin lämpimänä kautena Golfvirta ulottui Pohjois-Norjaan, jonka viereinen meri ei ollut yhtenäisesti jäässä ainakaan kesällä. Islannin jääpeite kutistui. Ilmasto lämpeni Norjassa 5 °C, Etelä-Englannissa 4 °C, Ranskassa 2–4 °C ja Itä-Euroopassa 2 °C. Kylmänä kautena jääpeite ulottui linjalle Newfoundland–Islanti–Irlanti. Kaikkein kylmimpänä kautena Etelä-Englannin ja Grönlannin eteläkärjen ja Islannin välissä ollut alue jäätyi, ja Länsi-Euroopan lämpötila laski 1–2 °C, eniten Ranskassa ja Espanjassa.
On melko todennäköistä, että dryaskauden tapaiset muutaman asteen viilenemiset johtuvat termohaliinikierron pysähtymisestä tai keskeytymisestä. Termohaliinikierrossa kylmä tiheä suolainen syvävirtaus pitää yllä ilmankin lämpötiloja tasaavaa meriveden kiertoa. Suolaton kylmä vesi sotkee tämän virtauksen sekä pinnalle että syvälle virratessaan. Kiertohan perustuu veden tiheyseroihin, jotka riippuvat sekä veden suolaisuudesta että lämpötilasta. Suolattoman, kylmän veden virtaaminen Golfvirtaan riittää pysäyttämään sen.
Termohaliinikierto on tämän mukaan erityisen herkkä muuttumaan paikallisten häiriöiden takia. Ilmastossa tiedetään olevan monia muita lyhyehköjä jaksollisuuksia, kuten El Niño.
Nykyään arvellaan, että termohaliinikierto värähtelee itsekseen sopivissa oloissa, varsinaista tahdittajaa ei tarvita. Lämpimänä jääkausien välisenä aikana ei tiedetä tapahtuneen voimakkaita muutoksia termohaliinikierrossa
ja pohjoisissa lämpötiloissa.
Eri tutkijat ovat arvelleet ilmastossa esiintyvän muun muassa 1500, 2100 tai 2500-2600 vuoden jaksoja. Toisten mielestä 1500 vuoden jakso on 1470 vuotta, toisten mielestä noin 1000-2000 vuoden valejakso.
Auringon aktiivisuudessa arvellaan tapahtuvan muutoksia 1 500 vuoden jaksoissa. Nämä muutokset heijastuvat maapallolle ja olivat ehkä voimakkaampia jääkaudella juuri termohaliinikierron helpomman häiriytyvyyden vuoksi. Toinen teoria on, että Kuun aiheuttamat häiriöt muuttavat jäävuorien muodostumista 1 800 vuoden jaksoissa.lähde? Nykyisellä jääkausien välisellä ajalla ilmasto ei viilene äkkiä jääkausilukemiin. Termohaliinikierto ei pysähdy muutamassa viikossa. Lisäksi kasvihuoneilmiö saattaa kompensoida termohaliinikierron pysähtymisen vaikutukset.lähde?
Keski-Veikselin DO-tapahtumat

Keski-Veikselin eräässä vaiheessa tapahtui pohjoisella pallonpuoliskolla sarja nopeita lämpötilan muutoksia, jotka eivät näy Antarktiksen lämpötilakäyrässä ja ilmakehän hiilidioksidikäyrässä. Ne olivat peräkkäisiä DO-tapahtumia joissa lämpötila ja jäätiköiden sulamisvesien määrä ensin nousivat rajusti, sitten laskivat hitaasti.
Heinrichin tapahtuman ja DO-tapahtuman tandem

Heinrichin tapahtuma ja suurin DO-tapahtuma seurasivat ajallisesti toisiaan kuin ajajat tandempyörässä kun pyörä ajaa ohi. Ensin tapahtui suuri, noin 1 000 vuoden levyinen viileneminen, Heinrichin tapahtuma. Pohjois-Atlantille levisi suuret määrät jäävuoria ja ne sulivat. Tällöin termohaliinikierto pysähtyi kokonaan jäävuorien sulavesien takia. Golfvirta ja Pohjois-Atlantin merijää ulottuivat 50 leveysasteelle. Vallitsi kylmä stadiaali, jäätiköitymisaika. Etelämantereen lämpötila alkoi hitaasti nousta, samoin ilmakehän hiilidioksidipitoisuus. Grönlannissa oli kylmää 1 000 vuotta. Mutta sitten sattui DO-tapahtuma, jolloin lämpötila nousi äkisti. Sulamisvettä vapautui suuri määrä mereen. Merivirta ulottui ainakin 70. leveysasteelle. Alkoi lämmin interstadiaali, jonka aikana lämpötila alkoi kuitenkin laskea hitaasti. Hidasta laskua kesti 1 000 vuotta. Myös Antarktiksen lämpötila kääntyi laskuun. Kun lämpötila oli jälleen kylmällä stadiaalitasanteella, Antarktiksenkin lämpötilan lasku pysähtyi, samoin ilmakehän hiilidioksidipitoisuus. DO-tapahtuman jälkeisellä jääkausitasanteella merivirta ulottui leveysasteelle 60. Heinrich-Dansgaard/Oeschger tandemeita sattui jääkaudella ainakin 14 500 vuotta sitten (H1, Bølling/Allerød-lämpeneminen), 36 000 vuotta sitten (H4, jota seurasi DO- tapahtuma 8), 45 000 vuotta sitten (H5 ja DO-tapahtuma 12).