stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikkausliiga
Talous > Joukkueiden pelaajabudjetit kaudella 2024

| Joukkue | Pelaajabudjetti (€) |
| --- | --- |
HJK: 2 200 000
KuPS: 1 000 000
FC Inter: 895 000
Ilves: 875 000
SJK: 840 000
AC Oulu: 750 000
VPS: 670 000
FC Haka: 650 000
FC Lahti: 650 000
IF Gnistan: 650 000
IFK Mariehamn: 478 000
Ekenäs IF: 467 000
Lähde:
Televisio ja radio

Veikkausliigan kotimaan televisio-oikeudet on omistanut vuodesta 2015 Sanoma Media Finland, jonka Ruutu+-palvelussa näytetään kaikki Veikkausliiga-ottelut. Tällä hetkellä voimassa oleva sopimus käsittää kaudet 2023-2027. Helsingin Sanomien tietojen mukaan sopimuksen arvo on kolme miljoonaa euroa. Lisäksi liigan otteluita näytetään Ylen kanavilla, joka näyttää kaudessa 6-7 ottelua Nelonen Median kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti.
Veikkausliigan kansainväliset televisio-oikeudet on omistanut vuodesta 2023 lähtien saksalaistaustainen Onefootball-jalkapallomediayhtiö. HS:n tietojen mukaan sopimuksena arvo on kaksi miljoonaa euroa.
Aikaisemmin liigaa on televisioitu ainakin Ylen, Nelosen, Urheilukanavan, Canal+:n, URHOtv:n ja Kutosen kanavilla sekä Veikkauksen VeikkausTV-verkkopalvelussa. Liigan ja Urho-TV:n välinen televisiointisopimus kattoi kaudet 2010–2014 ja oli Yle Urheilun tietojen mukaan arvoltaan noin kuusi miljoonaa euroa. Urho-TV lopetti toimintansa huhtikuussa 2014, ja sillä oli ollut jo aiemmin vaikeuksia täyttää sopimuksen mukaisia maksuja.
Radiossa liigan ottelutapahtumia seurattiin vuoteen 2018 asti Yle Puheen Jalkapallokierroksessa.
Tilastoja > Mestarit > Kausittain

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1990: HJK  1991: Kuusysi  1992: HJK  1993: Jazz  1994: TPV  1995: Haka  1996: Jazz  1997: HJK  1998: Haka  1999: Haka  2000: Haka  2001: TamU  2002: HJK  2003: HJK  |  2004: Haka  2005: MyPa  2006: TamU  2007: TamU  2008: Inter  2009: HJK  2010: HJK  2011: HJK  2012: HJK  2013: HJK  2014: HJK  |  2015: SJK  2016: IFK Mariehamn  2017: HJK  2018: HJK  2019: KuPS  2020: HJK  2021: HJK  2022: HJK  2023: HJK  2024: KuPS  |
Tilastoja > Mestarit > Joukkueittain

| Joukkue | Mestaruudet |
| --- | --- |
HJK: 17
Haka: 5
TamU: 3
Jazz: 2
KuPS: 2
Kuusysi: 1
TPV: 1
MyPa: 1
Inter: 1
SJK: 1
IFK Mariehamn: 1
Tilastoja > Maalikuninkaat

| Kausi | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 |  Marek Czakon | Ilves | 16¹ |
| 1991 |  Kimmo Tarkkio | Haka | 23 |
| 1992 |  Luiz Antônio  Ismo Lius | Jazz HJK | 21 |
| 1993 |  Antti Sumiala | Jazz | 20 |
| 1994 |  Dionísio | TPV | 17 |
| 1995 |  Valeri Popovitš | Haka | 21 |
| 1996 |  Luiz Antônio | Jazz | 17 |
| 1997 |  Rafael | HJK | 11 |
| 1998 |  Matti Hiukka | RoPS | 11 |
| 1999 |  Valeri Popovitš | Haka | 23 |
| 2000 |  Shefki Kuqi | Jokerit | 19 |
| 2001 |  Paulus Roiha | HJK | 22 |
| 2002 |  Mika Kottila | HJK | 18 |
| 2003 |  Saku Puhakainen | MyPa | 14 |
| 2004 |  Antti Pohja | TamU | 16 |
| 2005 |  Juho Mäkelä | HJK | 16 |
| 2006 |  Hermanni Vuorinen | Honka | 16 |
| 2007 |  Rafael | Lahti | 14 |
| 2008 |  Aleksandr Kokko  Henri Myntti | Honka TamU | 13 |
| 2009 |  Hermanni Vuorinen | Honka | 16 |
| 2010 |  Juho Mäkelä | HJK | 16 |
| 2011 |  Timo Furuholm | Inter | 22 |
| 2012 |  Irakli Sirbiladze | Inter | 17 |
| 2013 |  Tim Väyrynen | Honka | 17 |
| 2014 |  Jonas Emet  Luis Solignac | Jaro IFK Mariehamn | 14 |
| 2015 |  Aleksandr Kokko | RoPS | 17 |
| 2016 |  Roope Riski | SJK | 17 |
| 2017 |  Aleksei Kangaskolkka | IFK Mariehamn | 16 |
| 2018 |  João Klauss | HJK | 21 |
| 2019 |  Filip Valenčič | Inter | 16 |
| 2020 |  Roope Riski | HJK | 16 |
| 2021 |  Benjamin Källman  Tuco | Inter SJK | 14 |
| 2022 |  Lee Erwin | Haka | 20 |
| 2023 |  Bojan Radulović | HJK | 18 |
| 2024 |  Ashley Coffey  Jaime Moreno | AC Oulu SJK | 12² |
¹ Kimmo Tarkkio pääsi samaan maalimäärään pudotuspelien jälkeen.
² Jaime Moreno pääsi samaan maalimäärään Ashley Coffeyn kanssa Eurolopputurnauksen jälkeen.
Tilastoja > 20-vuotistähdistöjoukkue

Liiga ja Veikkaus valitsivat liigan 20-vuotisjuhlavuonna 2009 liigan siihenastisen historian tähdistöjoukkueen. 11 pelaajan lisäksi valittiin valmentaja, joukkueenjohtaja ja erotuomari.
Maalivahti:  Mikko Kavén
Keskuspuolustaja:  Ville Nylund
Keskuspuolustaja:  Harri Ylönen
Laitapuolustaja:  Toni Huttunen
Laitapuolustaja:  Juuso Kangaskorpi
Keskikenttäpelaaja:   Alexei Eremenko
Keskikenttäpelaaja:  Janne Lindberg
Keskikenttäpelaaja:  Antti Pohja
Keskikenttäpelaaja:  Jarkko Wiss
Hyökkääjä:   Valeri Popovitš
Hyökkääjä:  Rafael
Valmentaja:  Keith Armstrong
Joukkueenjohtaja:  Markku Peltoniemi
Erotuomari:  Jouni Hyytiä
Tilastoja > Eniten otteluita pelanneet

|  | Pelaaja | Joukkue | Kaudet | Ottelut |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Toni Huttunen | MyPa | 1992–2009 | 441 |
| 2. |  Mikko Hauhia | FC Lahti, HJK | 2003–2019 | 416 |
| 3. |  Ari Nyman | FC Inter | 2000–2018 | 406 |
| 4. |   Valeri Popovitš | TPV, Ilves, FC Haka, HJK | 1993–2009 | 395 |
| 5. |  Saku Puhakainen | FC Kuusysi, TPS, MyPa | 1995–2009 | 382 |
| 6. |  Tommi Kautonen | Reipas, FC Haka, MyPa, VPS, FC Lahti | 1990–2006 | 376 |
| 7. |  Juuso Kangaskorpi | MP, MyPa, VPS, FC Haka | 1993–2008 | 373 |
| 8. |  Tuomas Aho | HJK, Mypa, HIFK | 1999–2017 | 371 |
| 9. |   Alexei Eremenko | FF Jaro, HJK | 1991–2005 | 360 |
| 10. |  Aarno Turpeinen | OTP, FC Oulu, RoPS, HJK | 1990–2004 | 358 |
| 10. |  Henri Lehtonen | FC Inter | 2000–2017 | 358 |
| 10. |  Rafael | HJK, FC Jazz, FC Lahti | 1997–2016 | 358 |
Tilastoja > Eniten maaleja tehneet

|  | Pelaaja | Joukkue | Kaudet | Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |   Valeri Popovitš | TPV, Ilves, Haka, HJK | 1993–2009 | 166 |
| 2. |  Rafael | HJK, Jazz, Lahti | 1997–2016 | 136 |
| 3. |  Saku Puhakainen | Kuusysi, TPS, MyPa | 1995–2009 | 114 |
| 4. |  Juho Mäkelä | HJK, SJK, IFK Mariehamn, VPS, HIFK, PS Kemi | 2003–2018 | 111 |
| 5. |  Luiz Antônio | Jazz, HJK, MyPa | 1992–2003 | 94 |
| 6. |  Antti Pohja | Kuusysi, MyPa, FinnPa, Jokerit, TPV, VPS, TamU, HJK | 1994–2010 | 87 |
| 7. |  Timo Furuholm | Jazz, Inter | 2003–2021 | 85 |
| 7. |  Jari Vanhala | Jaro, HJK, FinnPa, Inter | 1991–1999 | 85 |
| 9. |  Ismo Lius | HJK, Kuusysi, RoPS, MyPa, Lahti | 1991–1999 | 84 |
| 10. |  Demba Savage | Honka, HJK | 2008–2021 | 80 |
| 10. |  Akseli Pelvas | HJK, IFK Mariehamn, KuPS, SJK | 2007–2020 | 80 |
Tilastoja > Erotuomarit

|  | Erotuomari | Kaudet | Ottelut |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Petteri Kari | 1997–2016 | 284 |
| 2. | Antti Munukka | 2007– | 252 |
| 3. | Mattias Gestranius | 2006– | 243 |
| 4. | Jouni Hyytiä | 1996–2012 | 237 |
| 5. | Mikko Vuorela | 1994–2008 | 220 |
| 6. | Dennis Antamo | 2010– | 211 |
| 7. | Jari Järvinen | 2010– | 201 |
| 8. | Tony Asumaa | 1998–2012 | 188 |
| 9. | Ville Nevalainen | 2011– | 182 |
| 10. | Tero Nieminen | 2003–2015 | 169 |
Tilastoja > Yleisömäärät

| Kausi | Yleisökeskiarvo | Kausi Yhteensä |
| --- | --- | --- |
| 1990 | 1 322 | 439 530 |
| 1991 | 1 904 | 376 904 |
| 1992 | 1 990 | 393 990 |
| 1993 | 2 491 | 398 602 |
| 1994 | 1 886 | 343 261 |
| 1995 | 2 161 | 393 256 |
| 1996 | 2 289 | 372 240 |
| 1997 | 2 045 | 276 066 |
| 1998 | 2 110 | 284 799 |
| 1999 | 1 943 | 333 186 |
| 2000 | 2 149 | 425 557 |
| 2001 | 2 238 | 443 092 |
| 2002 | 1 973 | 315 760 |
| 2003 | 2 352 | 428 132 |
| 2004 | 2 615 | 476 005 |
| 2005 | 2 695 | 490 546 |
| 2006 | 2 910 | 456 968 |
| 2007 | 2 975 | 538 515 |
| 2008 | 2 631 | 478 917 |
| 2009 | 2 388 | 434 778 |
| 2010 | 2 224 | 403 879 |
| 2011 | 2 160 | 427 746 |
| 2012 | 2 036 | 403 243 |
| 2013 | 2 287 | 452 833 |
| 2014 | 2 045 | 405 037 |
| 2015 | 2 574 | 509 707 |
| 2016 | 2 551 | 505 123 |
| 2017 | 2 478 | 490 714 |
| 2018 | 2 308 | 457 035 |
| 2019 | 2 620 | 424 424 |
| 2020 | 1 581 | 208 756 |
| 2021 | 1 315 | 213 025 |
| 2022 | 1 894 | 306 869 |
| 2023 | 2 705 | 438 310 |
| 2024 | 2 919 | 487 473 |
Kirjallisuutta

Sarelius, Joonas & Peltonen, Tuomas: Veikkausliigan tarinat ja sankarit.  Helsinki:  Markkinointiviestintä Kärki, 2012.  ISBN 978-952-67796-0-7
Forsblom, Mauri: Veikkausliiga 1993.  Helsinki:  Suomen Palloliiton Keski-Uudenmaan piiri ry, 1993.  ISSN 1236-9861
Forsblom, Mauri: Veikkausliiga 1994.  Helsinki:  Suomen Palloliiton Keski-Uudenmaan piiri ry, 1994.  ISSN 1236-9861
Aiheesta muualla

Veikkausliigan sivusto
Veikkausliigan tilastohistoria
Veikkausliigan verkkonäyttely Urheilumuseon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuntopuntari, Suomalaista jalkapalloa tilastoina
Veikkausliigan tulokset
RSSSF: Suomen korkeimman sarjatason tilastot kautta aikojen (englanniksi)
RSSSF: Suomen korkeimman sarjatason maratontaulukko (englanniksi)
| n k Veikkausliiga |
| --- | --- |
 Hallitseva mestari: KuPS
Joukkueet (2025):  AC Oulu  FC Haka  FC Inter  FF Jaro  Gnistan  HJK  IFK Mariehamn  Ilves  KTP  KuPS  SJK  VPS 
Tilastot ja palkinnot:  Vuoden pelaaja Vuoden maalivahti  Vuoden puolustaja  Vuoden keskikenttäpelaaja  Vuoden hyökkääjä  Vuoden tulokas  Vuoden valmentaja  Kuukauden pelaaja 
| n k Jalkapallon pääsarjakaudet Suomessa |
| --- | --- |
Suomen-mestaruuskilpailut: 1908 1909 1910 1911 1912 1913 1914a 1915 1916 1917 1918 1919 1920 1921 1922 1923 1924 1925 1926 1927 1928 1929
Mestaruussarja: 1930 1931 1932 1933 1934 1935 1936 1937 1938 1939 1940–41 1941–42b 1942–43c 1943–44 1944–45d 1945e 1945–46 1946–47 1947–48 1948 1949 1950 1951 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958 1959 1960 1961 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989
Veikkausliiga: 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 2022 2023 2024
a) Suomenmestaruuskilpailua ei pelattu ensimmäisen maailmansodan vuoksi. b) Mestaruussarjaa ei pelattu jatkosodan vuoksi. c) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1942). d) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1945). e) Karsintasarja on laskettu myöhemmin Mestaruussarjan 13. kaudeksi.
| n k  Pääsarjatason jalkapallosarjat Euroopassa (UEFA) |
| --- | --- |
 Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Islanti  Israel  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales 
Veikkausliigan edellinen logo
FC Jazzin ja TPS:n välinen ottelu Porisssa lokakuussa 1996.
RoPS:n jalkapallo-ottelu Oulussa vuonna 2014.
Kuva HJK:n ottelusta vuonna 2017.
Kioski

Helsinkiläinen kioskityyppi on Gunnar Taucherin piirtämä nk. lankarulla makeisten, virvoitusjuomien ym. myyntiin.
Laulaja Rauli Badding Somerjoen muistokohteena Somerolla vaalittu Somerjoen kioski on esimerkki maaseudun puisista kioskeista.
Kioski on perinteisesti pieni myymälä, jossa asiakas asioi luukun kautta. Suomen aukioloaikalaissa kioskiksi katsotaan kaikki alle 100 m² myymälät, joihin myös pienimmät päivittäistavarakaupat lukeutuvat.
Myyntiartikkelit

Kioskit ovat perinteisesti myyneet juomia, jäätelöä, makeisia, arpoja, lehtiä, tupakkaa, postimerkkejä ja muuta pientä ja hyvin säilyvää tavaraa. Pikaruokaa myyviä kioskeja kutsutaan grillikioskeiksi. Nykyään kioskit ovat ryhtyneet myymään myös tuoretavaraa ja rahalainoja. Vuodesta 1995 on myös keskiolutta saanut myydä kioskeissa, joissa ostokset tehdään sisätiloissa (ns. luukuttomat sisäkioskit).
Historia

Välimeren ja Lähi-idän alueella kioski (pers. ‏كوشك‎, kushk; turk. köşk; ransk. kiosque) on pieni puutarhapaviljonki, jonka yksi tai useampi seinä on avoin. Suomalainen vastaava on huvimaja. Sana on persialaista alkuperää.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mäkinen, Anne: Kioski, kipari, kiska, snagari: Helsingin kioskeja 1800- ja 1900-luvulla.  Helsinki: Helsingin kaupunginmuseo, 2003.  ISBN 952-473-045-6
Mäkinen, Anne: Puistojen koristus ja katutilan kaunistus – Helsingin kioskien historiaa. Tieteessä tapahtuu, 2003, nro 2, s. 19-24.  Helsinki:  Tieteellisten seurain valtuuskunta. Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 23.7.2009. Arkistoitu 29.12.2013.
Armenian apostolinen kirkko

| Armenian apostolinen kirkko Հայ Առաքելական Եկեղեցի Hay Aṙak'elakan Yekeghetsi |
| --- | --- |
 Armenian apostolisen kirkon lippu
Suuntautuminen:  orientaaliortodoksiset kirkot
Teologia:  monofysitismi
Hallinto:  episkopaalisuus
Johtaja:  Kaikkien armenialaisten katolikos Karekin II
Toiminta-alue:  Armenia, armenialaisten diaspora
Perustaja:  Gregorios Valontuoja
Perustettu:  1. vuosisadalla
Irtautunut:  Konstantinopolin patriarkaatista v. 554 Toisen Dvinin kirkolliskokouksen jälkeen
Jäseniä:  9 miljoonaa
Aiheesta muualla
(armeniaksi), (englanniksi) Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katolikoksen istuin sijaitsee Etšmiadzinin katedraalissa, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Armenialaisten pappien kulkue.
Armenian apostolinen kirkko (arm. Հայ Առաքելական Եկեղեցի, Hay Aṙak'elakan Yekeghetsi) eli Armenian ortodoksinen kirkko eli gregoriaaninen kirkko on Armenian perustuslaissa määritelty valtionkirkko. Se kuuluu ns. orientaaliortodoksisiin kirkkoihin. Armenian lisäksi kirkko on levinnyt armenialaisten siirtolaisten mukana muualle Lähi-itään ja sittemmin diasporaan kaikille mantereille, ja sillä on hiippakuntia näillä alueilla.
Armenian apostolista kirkkoa johtaa Armenian Vagharšapatista käsin koko Armenian korkein patriarkka ja katolikos Karekin II. Etšmiadzinin pääkatolikaatin lisäksi kirkolla on toinen katolikaatti, Kilikian katolikaatti, jonka katolikoksen istuin on Libanonin Anteliaksessa. Sillä on autonominen asema Armenian kirkon sisällä, ja sen alaisuuteen kuuluu osa diasporassa olevia hiippakuntia Lähi-idässä, Kreikassa ja Amerikoissa. Niiden lisäksi kirkolla on kaksi erillistä alueellista patriarkaattia: Jerusalemin armenialainen patriarkaatti ja Konstantinopolin armenialainen patriarkaatti Turkissa.
Kirkon messukäytännöllä on yhteyksiä enemmän läntiseen kirkkoon kuin ortodoksiseen kirkkoon. Kirkkomusiikkina on armenialainen laulumusiikki. Kirkko noudattaa läntistä gregoriaanista kalenteria mutta viettää Kristuksen syntymäjuhlaa poikkeuksellisesti loppiaisena 6. tammikuuta.
Kirkon johtajat valitaan demokraattisesti, ja jäsenet päättävät äänestämällä, ketkä papit saavat jatkaa tehtävissään. Papit saavat avioitua ennen vihkimystä.lähde?
Historia

Armeniasta tuli kuningas Tiridates III:n (armeniaksi Trdat) johdolla ensimmäinen kristitty valtio 300-luvun alussa. Armenialaisen legendan mukaan kristinusko tuli Armeniaan apostolien Taddeuksen ja Bartolomeuksen levittämänä ensimmäisellä vuosisadalla. Armenian apostolisen kirkon synnyinvuotena pidetään vuotta 301, ja siten Armenia on maailman vanhin kristitty valtio, vanhempi kuin antiikin Rooma.
Kirkon varsinaisena perustajana pidetään Pyhää Gregorios Valontuojaa (k. 325). Kirkosta tuli 300-luvulla valtionkirkko, ja omakielisen Raamatun se sai seuraavalla vuosisadalla. Kirkosta tuli seuraavina vuosisatoina merkittävä instituutio armenialaisten kulttuurissa.
Georgian ortodoksinen kirkko irtaantui Armenian apostolisesta kirkosta 600-luvulla liittyen ortodoksiseen kirkkoon. Armenian apostolinen kirkko säilytti ehtoollisyhteyden muihin orientaaliortodoksisiin kirkkoihin.
Osmanien valtakunnassa Armenian kirkko tunnustettiin vuonna 1461 itsenäiseksi kirkoksi, jolle valtio nimitti patriarkat Istanbuliin ja Jerusalemiin. Se vastasi myös muiden kristittyjen kuin ortodoksien asioista valtakunnassa. Suurissa kaupungeissa syntyi 1800-luvulla vauras armenialainen kaupallinen eliitti, jolla oli kirkossa vaikutusvaltainen asema.
Vuonna 2015 kirkko kanonisoi kaikki armenialaisten kansanmurhassa kuolleet armenialaiset. Se kuinka monta henkilöä tarkalleen kanonisoitiin, ei ole selvillä, mutta luvuksi mainitaan toisinaan 1,5 miljoonaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Armenian ortodoksinen kirkko / Ortodoksi.net
The Armenian Church: Mother See of Holy Etchmiadzin (Arkistoitu – Internet Archive) Kotisivu
Metodismi Yhdysvalloissa

Yhdysvaltalainen metodismi käsittää monet kirkot ja kirkkokunnat, joiden opit ja käytännöt liittyvät liikkeen perustajaan John Wesleyhyn. Yhdysvaltalaisen metodismi suurin kirkkokunta on Yhdistynyt metodistikirkko, johon kuului 2000-luvun alussa noin 7 miljoonaa amerikkalaista. Yhdysvaltain väestöstä metodisteihin kuuluu arviolta noin 4,7 prosenttia väestöstä.
Historia

Metodismin historia kattaa useita protestanttisia kirkkokuntia, jotka syntyivät 1700- ja 1800-luvuilla, mukaan lukien useat afroamerikkalaiseen kristinuskon perinteeseen liittyvät kirkot. Metodismilla oli merkittävä rooli laajan protestanttisen pyhitysliikkeen syntymisessä 1800-luvun puolivälissä ja lopulla.
Historiallisesti kaksi merkittävintä tämän perinteen pohjalta syntyneet kirkkokunnat olivat Metodistinen episkopaalinen kirkko sekä Eteläinen metodistinen episkopaalinen kirkko, jotka jakoivat samanlaiset teologiset ja kirkolliset rakenteet. Samalla nämä kaksi kirkko kuvastivat laajoja protestanttien erimielisyyksiä orjuudesta, jota esiintyi ennen sisällissotaa. Yhdessä nämä alueelliset kirkot tekivät metodismista suurimman protestanttisen liikkeen Yhdysvalloissa 1800-luvulla sekä 1900-luvun alkupuolella.
Kannatus

Seurakuntien määrällisesti merkittävimmät osavaltiot metodismin kannalta ovat Pohjois-Carolina, Pennsylvania ja Texas. Suhteellisesti metodismin vahvimmat osavaltiot sijaitsevat maan eteläosan ns. raamattuvyöhykkeellä ja keskilännessä Etelä-Carolinassa, Mississippissä, Alabamassa ja Oklahomassa. Merkittävin metodistinen kirkkokunta on Yhdistynyt metodistikirkko.
Charles Stanley (pastori)

| Charles Stanley |
| --- | --- |
 Charles Stanley vuonna 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1932 Dry Fork, Virginia
Kuollut: 18. huhtikuuta 2023 (90 vuotta) Atlanta, Georgia
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  televisioevankelista, kirjailija, pastori
Arvonimi: Reverend (käännä suomeksi)
Vanhemmat:  Charles Stanley Rebecca Stanley
Puoliso:  Anna Johnson Stanley
Lapset:  3
Muut tiedot
Koulutus: University of Richmond Southwestern Baptist Theological Seminary
Charles Frazier Stanley (25. syyskuuta 1932 Dry Fork, Virginia – 18. huhtikuuta 2023 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen baptistipastori ja kirjailija. Stanley oli In Touch Ministriesin perustaja ja puheenjohtaja sekä First Baptist Churchin johtava pastori yli 40 vuoden ajan. Stanley kirjoitti yli 60 kirjaa, joista monet olivat best seller-listoilla. Stanley isännöi useita televisio-ohjelmia, joista tunnetuin oli In Touch With Charles Stanley. Stanley on nimetty Nation Religious Broadcastersin Hall of Fameen.
Varhainen elämä ja koulutus

Charles Stanley syntyi vuonna 1932 Charles ja Rebecca Stanleyn ainoana lapsena. Stanleyn isä kuoli 29-vuotiaana Charlesin ollessa 9 kuukautta vanha. 14-vuotiaana Stanley päätti ryhtyä sananjulistajaksi isänsä ja isoisänsä tavoin. Stanley suoritti jumaluusopin kandidaatin tutkinnon Southwestern Baptist Theological Seminaryssa. Myöhemmin hän suoritti teologian maisterin ja tohtorin tukinnon Luther Rice Seminaryssa.
Ura pastorina

Charles Stanley vihittiin papiksi 19. elokuuta 1956 Moffett Memorialin baptistikirkossa Virginian Danvillessa. Stanley palveli useiden kirkkojen pastorina ennen kuin hänestä tuli vuonna 1971 Atlantan First Baptist Churchin johtava pastori. Stanley toimi pastorina Pohjois-Carolinassa, Ohiossa ja Floridassa.
Vuonna 1972 Stanley perusti The Chapel Hour-radio-ohjelman Atlantan radiokanavilla. Vuonna 1978 ohjelma sisällytettiin Christian Broadcasting Networkin ohjelmistoon ja ohjelmasta kasvoi valtakunnallinen ohjelma. Vuonna 1982 perustettiin radiotyötä johtava In Touch Ministries. Vuonna 1988 Stanley valittiin National Religious Broadcastersin Hall of Fameen. Vuosina 1984–1986 Stanley toimi Eteläisen baptistikonvention puheenjohtajana. Vuonna 2006 Stanleyn ohjelmia käännettiin yli 100 kielelle.
Yksityiselämä

Vuonna 1955 Charles Stanley meni naimisiin Anna Margaret Johnsonin kanssa. Heillä on kaksi lasta: Andy ja Becky. Avioliitto päättyi vuonna 2000.
Amerikan ortodoksinen kirkko

| Orthodox Church in America Amerikan ortodoksinen kirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Ortodoksinen
Hallinto:  Autokefalinen kirkkokunta Venäjän, Bulgarian, Georgian, Puolan ja Tšekin ja Slovakian ortodoksisten kirkkojen tunnustamana vuodesta 1970
Johtaja:  metropoliitta Tikhon Mollard
Yhteistyötahoja:  NCC (Päälinja)
Toiminta-alue:  Kanada, Yhdysvallat
Seurakuntia:  700
Aiheesta muualla
[oca.org Sivusto]
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Venäläistyylinen ortodoksinen kirkko Unalaskassa Aleuteilla
Amerikan ortodoksinen kirkko (engl. Orthodox Church in America, OCA) on ensisijaisesti Kanadassa ja Yhdysvalloissa toimiva, venäläistä perinnettä edustava ortodoksikirkko. Sillä on nykyisin autokefalisen kirkon asema ja se on Kirkkojen maailmanneuvoston jäsen. Kirkolla on Yhdysvalloissa noin 85 000 jäsentä. Puolet näistä on kääntynyt ortodoksisuuteen myöhemmällä iällä.  Kirkon priimas vuodesta 2013 on Koko Amerikan ja Kanadan Metropoliitta Tihon. Häntä edelsi metropoliitta Jonah.
Amerikan ortodoksinen kirkko kuuluu jäsenyhteisönä National Council of Churches-järjestöön.
Historia

Amerikan ortodoksisen kirkon juuret ovat aikoinaan Alaskaan Venäjän Amerikkaan lähetystyöhön lähteneissä venäläisissä munkeissa ja heidän lähetysasemissaan. Venäjän luovuttua Alaskasta 1867 perustettiin Yhdysvaltoihin 1870 Moskovan patriarkaattiin kuulunut Alaskan ja Aleuttien saarten hiippakunta, jonka keskuspaikka oli Kalifornian San Franciscossa. Toiminta-alueen laajetessa mantereella arkkipiispa Tihonin kaudella nimi muutettiin vuonna 1900 Alaskan ja Pohjois-Amerikan hiippakunnaksi ja piispanistuin siirtyi New Yorkiin. Venäjän vallankumouksen jälkeisen sekasorron aikana se sai Moskovalta autonomisen kirkon aseman ja nimen Amerikan venäläinen ortodoksinen kreikkalaiskatolinen kirkko. Vuonna 1970 Venäjän ortodoksinen kirkko myönsi sille täysin riippumattoman aseman, autokefalian, ja kirkko otti nykyisen nimensä. Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti ei autokefaliaa tunnustanut.
Amerikan muut ortodoksikirkot

Pohjois-Amerikassa toimii myös useita muita, eri patriarkaattien alaisia ortodoksikirkkoja, yhteensä ortodoksikristittyjä on noin 1 200 000 – 1 300 000. Suurin näistä kirkoista on Konstantinopolin ekumeeniseen patriarkaattiin kuuluva Amerikan kreikkalaisortodoksinen arkkihiippakuta (GOA). Venäläistä ortodoksista perinnettä Amerikassa on edustanut myös Venäjän ortodoksinen ulkomaankirkko (ROCOR), jonka suhteet Moskovan patriarkaattiin ja Amerikan ortodoksiseen kirkkoon olivat vaikeat Neuvostoliiton aikaan, mutta joka palasi Moskovan patriarkaatin yhteyteen vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)