stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pokémon Adventures
Sarjan julkaiseminen

Pokémon Adventuresia on julkaistu useassa Shogakukan-kustantamon mangalehdessä vuodesta 1997 lähtien, usein yhtä lukua samanaikaisesti, jolloin lehtijulkaisun kappalejärjestys voi erota kirjoissa olevasta. Tällä hetkellä sarjaa julkaistaan kahdessa lehdessä: CoroCoro Ichiban! -lehti ilmestyy kuukausittain, kun taas toinen, Pokémon Fan -lehti, ilmestyy epätasaisin väliajoin.
Kesäkuussa 2013 julkaistiin Pokémon the Comic -kirjanen (jap. ポケモン ザ コミック), jossa on asiaa eri Pokémon-aiheisista mangasarjoista. Kirjanen muun muassa sisältää tietoa ensimmäisestä 15:stä Pokédex-haltijasta sekä muutaman kappaleen Black & White -lukua. Kirjasessa julkaistiin myös kaksi erityistä lukua, jotka kertovat Goldin ja Redin ajasta Hopeavuorella toisen luvun tapahtumien jälkeen. Kirjan 50 kanssa julkaistiin sarjaa käsittelevä 64-sivuinen taidekirja.
Kun sarjaa kerätään kirjoiksi, on varsin tavallista, että kappaleita yhdistellään, niissä olevia yksityiskohtia muutellaan tai niihin lisätään uusia kohtauksia; esimerkiksi seitsemännessä luvussa Galactic-tiimin jäsen Mars käytti Electivirea kirjoissa, mutta lehtijulkaisuissa hänellä oli sen sijasta Luxray. Kappaleet myös (viidennen luvun kappaleita lukuun ottamatta) nimetään uudelleen: lehtijulkaisuissa nimi liittyy kappaleen tapahtumiin (esimerkiksi kappaleen 311 alkuperäinen nimi on ふるさとの土,"Synnyinpaikan maaperä"), mutta kirjajulkaisuissa nimi noudattaa yleensä kaavaa, jossa lyhenne VS yhdistyy jonkin kappaleessa esiintyvän Pokémon-lajin nimeen (esimerkiksi kappaleen 311 nimi on VSサマヨール, "VS Dusclops"). Viidennen luvun kappaleilla ei tuntemattomasta syystä ole japanilaisissa kirjajulkaisuissa nimiä. Myös kokonaisia kappaleita, joita ei ole julkaistu lehdissä, saatetaan lisätä kirjoihin esimerkiksi nopeuttamaan sarjan lehtijulkaisua.
11. luvun julkaisu lehdissä loppui varhaisessa vaiheessa muutaman kappaleen jälkeen, mutta lehtijulkaisu on myöhemmin alkanut uudestaan. 12. luvun kappaleita on julkaistu erikseen omina pokkareinaan, kunnes sarjan kirjajulkaisu saavuttaa kyseisen luvun. Ensimmäinen erikoispokkari julkaistiin huhtikuun 2014 lopulla. Myös 13. lukua on julkaistu erillisinä kirjoina ennen varsinaista kirjajulkaisua.
Juhlistaakseen Pokémon Omega Ruby ja Alpha Sapphire -pelien ilmestymistä Shogakukan julkaisi loka-joulukuussa 2014 neljännen luvun uudestaan neljässä erikoiskirjassa, jotka sisältävät kappaleiden lisäksi tietoa muun muassa luvun suunnittelusta.
Sarjaa on sensuroitu jonkin verran VIZ Median käännöksessä; esimerkiksi ihmisiin kohdistuvaa väkivaltaa on poistettu piirroksista.
Aiheesta muualla

Sarjan virallinen sivu (japaniksi):
Pokémon Adventures – Bulbapedia (englanniksi)
RUM-139 VL-Asroc

| RUM-139 |
| --- | --- |

Aseen tyyppi:  sukellusveneentorjuntaohjus
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Palvelushistoria
Valtion käytössä:  Yhdysvallat
Valmistushistoria
Valmistajat:  Loran
Tekniset tiedot
Paino:  630 kg
Pituus:  4,89 m (kokonaispituus)
Halkaisija:  35,8 m
Maksimikantama:  28 km
Räjähdeaine:  Mk 46 Mod 5A torpedo
Siipiväli:  69,6 cm
RUM-139 VL-Asroc on yhdysvaltalaisen Lockheed Martinin (Loralin) valmistama sukellusveneentorjuntaohjus.
1980-luvun alussa Yhdysvaltain laivasto etsi yhtä korvaavaa järjestelmää pinta-alusten RUR-5 Asroc ja sukellusveneiden UUM-44 Subroc järjestelmille. Suunniteltu RUM/UUM-125 Sea Lance -järjestelmä kuitenkin ajautui teknisiin ja rahoituksellisiin ongelmiin. Järjestelmästä valmistettiin siten ainoastaan sukellusvenejärjestelmä UUM-125A. Pinta-aluksille luotiin Mk 41 VLS -siiloihin soveltuva järjestelmä.
Sopimus RUM-139A VL-Asrocin valmistamisesta tehtiin Goodyearin kanssa vuonna 1983. Loral osti Goodyear Aerospacen ja Lockheed Martin osti 1996 Loralin puolustusteollisuusdivisioonan. Uuden järjestelmän koeammunnat alkoivat 1986 ja järjestelmän piti olla operatiivisessa käytössä 1989. Kehitysohjelma keskeytettiin 1988, kun tehtiin päätös UUM-125A:n pinta-aluksiin soveltuvan version RUM-125A Sea Lance valmistamisesta. Ohjelma oli jäissä vuoteen 1990, jolloin Sea Lance ohjelma lakkautettiin. RUM-139A saatiin operatiiviseen käyttöön 1993.
RUM-139A:n kuuluu RUR-5 ASROC -raketti, jossa on täysin uusi kiinteää polttoainetta käyttävä rakettimoottori. Raketti laukaistaan Mk 41 VLS -järjestelmän siilosta. ASROC:n inertiaohjausta täydentää digitaalinen autopilotti, joka ohjaa lentoa Mk 114 Mod 9 -raketin palokaasujen vektoriohjauksella. Autopilotti tekee järjestelmästä ohjautuvamman kuin aiempi RUR-5 ja mahdollistaa matalamman lentoradan. Taistelulatauksena on Mk 46 Mod 5A -torpedo, joka laskeutuu ennalta lasketussa paikassa laskuvarjolla veteen.
Noin vuonna 1995 torpedon valmistaja Raytheon valmisti matalissa vesissä toimivan variantin Mk 45 Mod 5A(ASW). Vuodesta 1996 alkaen järjestelmän torpedoina ovat toimineet uudistetut torpedot, jolloin järjestelmä tunnus on RUM-139B. Vuodesta 2001 kaikki RUM-139A:t on päivitetty käyttämään uutta torpedoa. RTM-139B on torpedon inertiaohjausta käyttävä variantti.
Vuonna 2001 tunnus RUM-139C varattiin Raytheon Mk 54 Mod 0 -torpedolla varustetulle järjestelmälle. Torpedo otettiin tuotantoon lokakuussa 2004 ja integrointi testaus VL-Asroc-järjestelmään tehtiin 2005.
Järjestelmästä on myös koulutusversiot RTM-139A, RTM-139C ja DRUM-139A.
Raakeli

Pieni raakeli ja silkkipainovärejä.
Raakeli on lastamainen työväline, jota käytetään silkkipainannassa ja käsin tapahtuvassa kankaanpainannassa, erityisesti kaaviopainannassa. Sen avulla painoväri levitetään työstettävälle kankaalle ja painetaan painokaavion seulakankaan läpi.
Raakeleita on erikokoisia; käytettävän työkalun koko riippuu käytössä olevan painokaavion sekä kankaaseen painettavan kuvion leveydestä. Isompaa raakelia käytetään kaksin käsin, pienempää yhdellä kädellä. Raakeli on muodoltaan lastamainen, ja sen teräosa on kumia tai muovia. Runko-osa voi olla joko samaa materiaalia kuin terä tai puuta tai metallia. Raakelin teräosan kovuus ja jäykkyys määrittää sen miten paljon tarvitaan voimaa musteen painamiseksi seulakankaan läpi. Yleisesti ottaen pehmeä kumi jättää paksumman kerroksen väriä kankaaseen kuin kovempi materiaali. Raakeli pestään ja kuivataan käytön jälkeen ja sitä säilytetään kahvaosan varassa, jotta sen terä pysyisi ehjänä.
Puolanjahtikoira

| Puolanjahtikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Puola
Määrä:  Suomessa rekisteröity 9
Rodun syntyaika:  1200-luku
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  gończy polski, Polish Hunting Dog, Polish Scenthound, Polnischer Jagdhund, chien courant polonais, poola hagijas–gonczy
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.2 Keskikokoiset ajavat koirat #354
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 55–59 cm, narttu 50–55 cm
Väritys:  punainen, ruskea tan-merkein tai black and tan
Puolanjahtikoira (puol. gończy polski) on puolalainen koirarotu. Nimen alkuosa gończy vastaa täysin bulgarialaista sanaa gonche (vrt. balgarsko gonche) ja balkanilaista sanaa gonič (vrt. srpski gonič, crnogorski planinski gonič). Kaikki ne viittaavat ajokoiraan, mutta rotua ei silti tule sotkea tyypiltään huomattavasti erilaiseen puolanajokoiraan.
Ulkonäkö

Puolanjahtikoira muistuttaa paljon unkarinajokoiraa ja itävaltalaista tirolinajokoiraa. Se on matala ja kohtuullisen roteva- ja tiivisrakenteinen, mutta kuitenkin siro ajokoira. Rakenteesta käy ilmi kuinka hyvin se kykenee liikkumaan ja kuinka se tulee hyvin toimeen vuoristojen vaikeissa olosuhteissa. Luusto on vahva muttei raskas. Uroksen säkäkorkeus on 55–59 cm ja nartun 50–55 cm. Karvapeite voi olla: a) yksivärinen punainen b) ruskea tan-merkein c) black and tan.
Black and tan
Brown and tan
Punainen
Luonne ja käyttäytyminen

Tämä tasapainoinen ja lempeä koira on todella rohkea ja voi helposti todistaa sen. Se on älykäs ja helppo kouluttaa. Sen ei tule olla aggressiivinen, mutta kuitenkin vieraita kohtaan varautunut. Metsästyskoirana se on erinomainen.[lähde? ]
Koska puolanjahtikoira on puolanajokoiraa kevytrakenteisempi, nopeampi ja ketterämpi, siitä saa erinomaisen villisikakoiran. Se soveltuu työskentelemään sekä yksittäin että ajueessa.
Alkuperä

Rotu on kotoisin Puolan eteläosista. Ajokoirilla metsästystä kuvailtiin puolalaisessa kirjallisuudessa jo 13. vuosisadalla. Puola on aina ollut syvien metsien peittämä ja kookkaan riistan asuttama maa, missä ajokoira oli metsästäjän arvokas apuri. Ajokoirilla metsästys oli erittäin arvostettua puolalaisen aateliston keskuudessa, mikä todistetaan 14. vuosisadan kirjoituksissa.[lähde? ]
Puolanjahtikoiraa käytettiin metsästykseen erityisesti Puolan itäisillä rajamailla, Bieszczady-vuoristossa ja Karpaateilla.  Mm. Stefan Blocki, Józef Pawlusiewicz, Maurycy Trybulski ja Witold Ziembicki kuvailivat näitä koiria, joiden kanssa he metsästivät ollessaan Podoliassa, Volhyniassa ja Ukrainassa. Itäisillä rajamailla kasvatettuja koiria pidettiin erinomaisina jäniksen ja villisian metsästäjinä. Dobrohostawilaisen Antonii Mogilnickin villisikakoirat olivat kuuluisia koko aluetta ympäröivällä maaseudulla.
16. vuosisadalla puolalaisia ajokoiria oli jo selkeästi kahta eri tyyppiä. 19. vuosisadan metsästyskirjallisuudessa on niistä yksityiskohtaisia kuvauksia: vuonna 1819 Jan Szytier (Poradnik Mysliwych) mainitsi raskaamman puolanajokoiran (bracke) ja kevyemmän puolalaisen vainukoiran; vuonna 1821 W. Kozlowski kuvaili Sylwan-lehdessä molempia tyyppejä; Ignacy Bogatynskin erittäin yksityiskohtaista kuvausta voidaan pitää ensimmäisenä rotumääritelmänä.[lähde? ]
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vainukoira-tyyppiä eli puolanjahtikoiraa käytettiin yhä kotimaassaan metsästykseen itäisillä alueilla, mutta erityisesti huomattavan vaikeakulkuisten maastojen vuoristoissa. Podkarpaclen alueella kuuluisa puolalainen kynologi, Jozef Pawlusiewicz metsästi sen avulla ja omistautui sen jalostamiselle. Hän kirjoitti ensimmäisen rotumääritelmän ja on hänen ansiotaan että Puolan kennelliitto virallisti rodun.[lähde? ] Pawlusiewicz itse kasvatti rotua kennelnimellä z Karpat, ja hänen koiristaan tuli nykyisen populaation kantayksilöitä. Kuuluisimpiin rodun edustajiin lukeutuvat Cytra, Lotny Huron, Lutnia, Spiewak ja Zagraj z Karpat -kennelistä, Mera ja Morus Wilczy Pazur -kennelistä, Kaprys-Negro z Tatrzanskich Lasów -kennelistä, Supel z Warminskich Szczekaczy -kennelistä, Nicpon ja Obój Cnotliwy Nos -kennelistä, Major Ziebowe Wzgórze -kennelistä, Raban z Huculskiej Laki -kennelistä, Dragon ze Szkólki Lesnej -kennelistä sekä Szabla Klusujaca Sfora -kennelistä.
Puolanjahtikoira on nykyisin Puolan suosituin metsästyskoira, ja se on 14. rekisteröidyin kaikista Puolassa rekisteröidyistä koiraroduista.
Käännös suomeksi
Psvp

Psvp, PSVP tai PsvP tarkoittaa seuraavia asioita:
Pohjois-Suomen Viestipataljoonan joukkoyksikön lyhenne
Panssarivaunupataljoonan joukkoyksikön lyhenne
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Psvp”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pst

Pst tai PST voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Panssarintorjunta, lyh. pst
Yhdysvaltain Tyynenmeren normaaliaika, lyh. PST, aikavyöhyke Pohjois-Amerikassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”PST”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Psybient

Psybient on elektronisen musiikin laji, joka yhdistää erilaisia elementtejä ja ottaa vaikutteita muun muassa psytrance-, ambient- ja etnisestä musiikista. Psybient-musiikki pyrkii luomaan pitkillä kappaleillaan kuuntelijalleen eräänlaisen musiikillisen matkan. Perinteisen trance-musiikin sijaan psybient ei edes pyri ylläpitämään jatkuvaa rytmikästä menoa, vaan oikeanlaisen rentouttavan äänimaailman luominen ja sen ylläpito ovat oleellisimmassa asemassa.[lähde? ]
Eräitä genren suosituimpia ja merkittävimpiä artisteja ovat muun muassa Shpongle, Entheogenic, Shulman, Ott, Third Ear Audio, Doof, Warp Technique, Yestegan chaY, Younger Brother, The Infinity Project, Pitch Black, The Mystery Of The Yeti, Celtic Cross, Hallucinogen.[lähde? ]
Rannan hallintopitäjä

Rannan hallintopitäjä (ruots. Strand) on keskiaikaisissa asiakirjoissa esiintyvä nimitys, jolla tarkoitetaan myöhempää Salon hallintopitäjää. Rannan perusti ilmeisesti kuningas Eerik Pommerilainen vuonna 1407 Suomeen tekemänsä matkan yhteydessä, jolloin hän teki maan asukkaiden kanssa verosopimuksen. Verosopimuksen ohella hän järjesti maan hallintoa myös muilta osin. Vuodelta 1413 on säilynyt verokirjaote, jossa Pohjanmaa on jaettu neljään suureen hallintopitäjään: Kyrössä on 160 taloa, Pietarsaaressa ja Mustasaaressa molemmissa 120 taloa sekä yhdeksi pitäjäksi merkityssä Kemissä ja Rannassa 20 ja 40 taloa. Kemin ja Rannan mainitseminen erikseen ennakoi ilmeisesti niiden tulevaa hallinnollista eroa. Myöhemmissä 1500-luvun alun asiakirjoissa Pohjanrannassa mainitaan kaksi hallintopitäjää Kemi ja Salo.
Tuolloin Salon hallintopitäjään kuuluivat laajat neljänneskunnat Ii, Liminka ja kaksi itse Salossa.
Pristerodontia

| Pristerodontia |
| --- | --- |
 Kannemeyeria vanhoepenin kallo Yhdysvalloissa
 Permikausi–Triaskausi  Loping–Myöhäistriaskausi  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Kladi::  Neotherapsida
Alalahko::  †Anomodontia
Osalahko::  †Dikynodontit Dicynodontia
Kladi::  †Pristerodontia  Cluver & King, 1983
Synonyymit
 Pristerodontoidea Cluver & King, 1983 
Alaryhmät
 †Pristerodontidae  †Oudenodontidae  †Propelanomodon  †Geikiidae  †Odontocyclops  †Lystrosauridae  †Dicynodontidae  †Dinanomodon  †Kannemeyeriiformes 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pristerodontia on dikynodontteihin kuuluva terapsidiryhmä. Sen jäseniltä esimerkiksi puuttuvat hampaat premaxilla luusta ja niiden os palatinum luut ovat osa suulaen takaosaa.  Lisäksi näiden dikynodonttien premaxilla eli os premaxillare ja os nasale -luiden välillä ei ole huomattavaa kannusta.
Luokittelu

Pristerodontiaan kuuluvat esimerkiksi Pristerodontidae, Oudenodontidae, Geikiidae, Lystrosauridae, Dicynodontidae ja Kannemeyeriiformes.
Luokittelu Modeston, Rubidgen & Welmanin, 1999 ja Maischin, 2002 mukaan:
Lahko: Therapsida (terapsidit)
Alalahko: Anomodontia
Kladi: Chainosauria
Osalahko: Dicynodontia (dikynodontit)
Kladi: Pristerodontia
Heimo: Pristerodontidae
Suku: Emyduranus
Suku: Eurychororhinus
Suku: Pristerodon
Suku: Storthyggnathus
Suku: Synostocephalus
Heimo: Oudenodontidae
?Suku: Cteniosaurus
Suku: Tropidostoma
Suku: Oudenodon
Alaheimo: Pelorocyclopinae
Suku: Propelanomodon
Heimo: Geikiidae
?Suku: Digalodon
Suku: Aulacephalodon
Suku: Geikia
Suku: Pelanomodon
Suku: Odontocyclops
Heimo: Lystrosauridae
Suku: Kwazulusaurus
Suku: Lystrosaurus
Heimo: Dicynodontidae
Suku: Gordonia
Suku: Dicynodon
Suku: Dinanomodon
Kladi: Kannemeyeriiformes
Heimo: Shansiodontidae
Heimo: Stahleckeriidae
Heimo: Kannemeyeriidae
Luokittelu > Fylogenia

Maisch (2002):
Pristin

| Pristin |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2017–2019
Tyylilaji:  K-pop
Kotipaikka:   Etelä-Korea
Laulukieli:  korea
Levy-yhtiö:  Pledis Entertainment  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pristin (kor. 프리스틴, aiemmin nimellä Pledis Girlz) oli eteläkorealainen tyttöbändi, joka teki debyyttinsä vuonna 2017. Yhtyeen lopettamisesta ilmoitettiin toukokuussa 2019.
Jäsenet

Yhtyeen jäsenet:
Nayoung (kor. 나영), oik. Im Na-young (kor. 임나영)
Roa (kor. 로아, aiemmin Minkyung), oik. Kim Min-kyung (kor. 김민경)
Yuha (kor. 유하, aiemmin Kyungwon), oik. Kang Kyung-won (kor. 강경원)
Eunwoo (kor. 은우), oik. Jung Eun-woo (kor. 정은우)
Rena (kor. 레나, aiemmin Yebin), oik. Kang Ye-bin (kor. 강예빈)
Kyulkyung (kor. 결경, aiemmin Pinky), oik. Zhou Jieqiong (kiin. 周洁琼), Joo Kyulk-yung (kor. 주결경)
Yehana (kor. 예하나, aiemmin Yewon), oik. Kim Ye-won (kor. 김예원)
Sungyeon (kor. 성연), oik. Bae Sungyeon (kor. 배성연)
Xiyeon (kor. 시연, aiemmin Siyeon), oik. Park Jung-hyeon (kor. 박정현)
Kyla (kor. 카일라), oik. Kyla Solhee Massie (kor. 카일라 솔희 마씨)
Julkaisut > EP:t

Hi! Pristin (2017)
Schxxl Out (2017)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen tiedot Melon-palvelussa (koreaksi)
Rannalla (kappale)

Rannalla on Vesa Tuomen säveltämä ja Tuula Heikkilän sanoittama tangolaulu vuodelta 1989, jolloin Tuomi voitti Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun kyseisellä kappaleella. ”Rannalla” on julkaistu Arja Korisevan tuplaplatinaa myyneellä esikoisalbumilla Arja Koriseva sekä tangomarkkinoiden omalla platinalevyrajan ylittäneellä julkaisulla Tangokuningatar ja kuningas, jolla sen esittää niin ikään Arja Koriseva. Vuonna 1995 kappale julkaistiin kokoelmalevyllä Tango – Parhaat, jolla Korisevaa säestää Seinäjoen Orkesteri Atso Almilan johdolla.
Rabbe Wrede

Rabbe Wrede -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Rabbe Axel Wrede (1851–1938), suomalainen oikeustieteen professori ja RKP:n poliitikko
Rabbe Fabian Wrede (1882–1957), suomalainen tuomari ja Helsingin kunnallispormestari
Rabbe Gustaf Otto Wrede (1853–1927), suomalainen insinööri ja valtiopäivämies
Rabbe Wilhelm Wrede (1887–1938), suomalainen vapaaherra ja toimitusjohtaja
Rabbe Wladimir Wrede (1846–1903), suomalainen sotilas, maanviljelijä ja valtiopäivämies
Rabbe Zakarias Wrede (1815–1901), suomalainen Metsähallituksen ylijohtaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rabbe Wrede”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rannan kihlakunta

Rannan kihlakunta (ruots. Stranda härad) on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Viipurin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Johannes
Kanneljärvi
Koiviston kauppala
Koiviston maalaiskunta
Kuolemajärvi
Lavansaari
Seiskari
Uusikirkko
Kihlakunnan maapinta-ala oli 1 758,95 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 44 674 henkeä (31.12.1939).
Rabbe Zakarias Wrede

Rabbe Zachris Wrede
Rabbe Zakarias Wrede af Elimä (27. kesäkuuta 1815 – 15. tammikuuta 1901 Värälän kartano, Elimäki) oli suomalainen metsähallituksen ylijohtaja.
Wreden vanhemmat olivat Otto Rabbe Wrede (1783–1842) ja Johanna Ulrika Aminoff (1789–1848). Hän oli naimisissa 1849–1850 Ottilia Charlotta Lovisa Hornborgin (1823–1850) kanssa. Wrede kävi Haminan kadettikoulun 1830–1836. Hän palveli sitten vänrikkinä ja aliluutnanttina Henkikaartin Suomalaisessa tarkka-ampujapataljoonassa 1836–1838. Wrede erosi armeijasta 1838.
Wrede oli Mikkelin läänin lääninmetsänhoitajana 1853–1858 ja maanmittauksen ja metsänhoidon ylihallituksen apulaisjohtajana 1858–1863. Hän oli metsähallituksen ylijohtajana 1863–1870. Wrede erosi ylijohtajan virasta 1870 valtioneuvoksen arvoisena. Vuonna 1875 hän toimi Siestarjoen kivääritehtaan Kivennavan kunnassa sjainneiden metsien hoitajana.
Wrede osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville 1863–1864.
Rannankylä

Rannankylä voi tarkoittaa seuraavia paikkoja:
Rannankylä, kylä Alajärvellä ent. Lehtimäen kunnan alueella
Rannankylä, kylä Alavudella
Rannankylä, kylä Haapavedellä
Rannankylä, kylä Karviassa
Rannankylä, kylä Kurikassa
Rannankylä, kylä Kärsämäellä
Rannankylä, kylä Muuramessa
Rannankylä, kylä Nurmeksessa
Rannankylä, kylä Pyhäjärvellä
Rannankylä, kylä Rautavaaralla
Rannankylä, kylä Rautjärvellä
Rannankylä, kylä Sotkamossa
Rannankylä, kylä Sumiaisissa
Rannankylä, kylä Valtimolla
Rannankylä, kylä Viitasaarella
Rannankylä, kylä Äänekoskella.
Projekti 1135

| Krivak-luokka projekti 1135 |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  3 300 t (standardi) 3 575 t (kuormattu)
Pituus:  123,5 m
Leveys:  14,1 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  2 × M-8k 40 000 shp (30 000 kW) tai DK59 (13 500 kW) tai DT59 -kaasuturbiinia (16 900 kW) 2 × M-62 7 400 kW tai DS74 13.4 kaasuturbiinia 14 950 shp
Propulsio:  2-akselinen COGAG
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  200
Toimintamatka:  4 995 nm@14 solmua
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 76 mm AK-726 1 × URK-5 2 × RBU-6000 8 × 533 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 × SA-N-4 Gecko
Projekti 1135 "Burevestnik" (ven. Проект 1135 «Буревестник») tai  Krivak-luokka on Neuvostoliiton laivaston 1970-luvulta lähtien rakennettujen sota-alusten muodostama alusluokka. Luokka määriteltiin Neuvostoliitossa aluksi suureksi sukellusveneentorjunta-alukseksi (BPK), 1970-luvun lopulla uudelleen vartiolaivaksi (ven. сторожевой корабль, СКР/SKR). Lännessä ne luokiteltiin fregateiksi. Niiden uppouma on 3 400 – 4 000 tonnia.
Suunnittelu

Krivak oli täysin uusi luokka, suunniteltu pienemmäksi ja halvemmaksi vaihtoehdoksi 2–3 kertaa suuremmille Kresta II- ja Kara-luokille. Valmistuksessa käytettiin uusia tekniikoita ja vedenpäällisessä osassa alumiinirakennetta ja titaaniosia. Valmistukseen jouduttiin kehittämään uusia tekniikoita, mutta lopulta laivat kestivät hyvin 25 vuoden käyttöikänsä.
Aluksiin asennettiin ensimmäisen kerran merelle sovitettu lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjusjärjestelmä SA-N-4 Gecko, johon kuuluu kaksi laukaisinta ja 40 ohjusta. Luokkaan luotiin uusi URK-5 "Rastrub" (Nato-raportointinimi SS-N-14 Silex), jossa oli sukellusveneidentorjuntatorpedo. Neljän ohjuksen lavetti on sijoitettu etukannelle. Aluksen kaikuluotain oli kuitenkin puutteellinen ja havaitsi sukellusveneen matalissa vesissä, kuten Itämerellä tai Barentsinmerellä korkeintaan 7–15 km:n päästä, joten Rastrubin koko kantomatkaa ei voitu hyödyntää. Lisäksi aluksessa on RBU-6000-syvyysraketinheitin, kahdeksan torpedoputkea kannella sekä miinojenlaskumahdollisuus.
Propulsiojärjestelmänä on COGAG, jossa neljä kaasuturbiinia (kaksi risteilynopeudelle ja lisäturbiinit huippunopeuteen) pyörittävät kahta potkuriakselia 48 000 hevosvoiman teholla.
Suunnittelu > Krivak II

Modifioitu projekti 1135M eli Krivak II eroaa tykkiaseistukseltaan, jossa kaksi 100 mm:n tykkitornia korvasivat kaksi kaksitykkistä 76 mm:n АК-726-tornia. Alkuperäisen pienen tykin kantomatka ei riittänyt esim. maakohteiden tulitukseen. Lisäksi 1135M-sarjassa on aluksen perässä vedettävä VDS-sonar.
Kaksi tai kolme aluksista modernisoitiin (Projekti 1135.2) 1987–1994 korvaamalla syvyysraketinheitin SS-N-25 Switchblade -meritorjuntaohjuksella pintamaaleja vastaan, uudella elektroniikalla ja sensoreilla. Modernisointiprojekti jäi kesken Neuvostoliiton hajottua.
Suunnittelu > Krivak III

Vuonna 1982 laivanrakennusministeriö ja laivasto päättivät luokan kehittämisestä modernilla ilmatorjunta- ja sukellusveneentorjunta-aseistuksella ja radio- ja tutkavarustuksella ja kehittämään pinta-alustentorjuntakykyä. Kehitystyön tuloksena syntyi Projekti 1135.5 "Nerei" (Krivak III). Alukset rakennettiin aluksi KGB:n alaiselle rajavartiostolle.
Kaikki Krivak III -alukset rakennettiin Zalivin telakalla Kertšissä.
Näistä aluksista puuttuu sukellusveneentorjuntaohjus, toinen ilmatorjuntaohjuslavetti ja niissä on vain yksi 100 mm:n tykki. Järjestelyllä raivattiin tilaa Kamov Ka-27 - helikopterille. Samaan aikaan alettiin kehittää seuraavaa Projekti 1154 Jastreb -luokkaa.
Suunnittelu > Krivak IV

Vuonna 2004 Venäjä myi kolme modernisoitua Krivak IV -alusta (projekti 1135.6) Intialle, jossa ne tunnetaan Talwar-luokkana. Alukset on varustettu 3M-54 Klub -ohjuksin ja Štil-1-ilmatorjuntaohjuksin (BUK M1:n meriversio Nato-raportointinimi SA-N-12 Grizzly). Intia on myös tilannut kolme alusta lisää kahdeksalla venäläis-intialaisin BrahMos-risteilyohjuksella varustettuna 1,6 miljardin Yhdysvaltain dollarilla. Näistä ensimmäinen toimitettiin marraskuussa 2009 ja toinen laskettiin vesille kesäkuussa 2010.
Luokasta on kehitetty edelleen myös Admiral Gorškov -luokka (Projekti 22350), jonka johtoaluksen on tarkoitus valmistua Venäjän laivastolle 2011.
Suunnittelu > Krivak V

Vuonna 2010 Kaliningradin Jantar-telakka sai sopimuksen kuuden Krivak V / projekti 11356R/M -aluksen rakentamisesta. Näitä aluksia on kutsuttu myös Admiral Grigorivitš -luokan nimellä sarjan ensimmäisen, vuonna 2016 käyttöön otetun aluksen mukaan.