stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Volga (Etelä-Dakota)

| Volga |
| --- | --- |
 Brookingsin piirikunnan museo Volgassa.

 Koordinaatit: 44°19′19″N, 96°55′28″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Etelä-Dakota
Piirikunta:  Brookings
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,36 km²
 – Josta vettä:  0,00 km² (0 %)
Korkeus:  498 m
Väkiluku (2010):  1 768
 – Väestötiheys:  750,2 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
 
 www.volgacity.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Volga on kaupunki Brookingsin piirikunnassa, Etelä-Dakotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 1 768. Kaupunki on perustettu vuonna 1903.
Asukkaat

Kunnan asukkaista 97,3 prosenttia on valkoisia ja 0,658 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 3,74 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 99,3 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kunnan väestön keski-ikä on 30,1 vuotta.
Aiheesta muualla

Volgan kaupungin kotisivut
Eddie Lovett

| Mitalit> Maa:  Yhdysvaltain Neitsytsaaret.Miesten yleisurheilu.Kesäuniversiadit  | Mitalit> Maa:  Yhdysvaltain Neitsytsaaret.Miesten yleisurheilu.Kesäuniversiadit  | Mitalit> Maa:  Yhdysvaltain Neitsytsaaret.Miesten yleisurheilu.Kesäuniversiadit  | Maa:  Yhdysvaltain Neitsytsaaret> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kazan 2013 | 110 m aitajuoksu |  |
Eddie Jermoni Lovett (s. 25. kesäkuuta 1992 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen yhdysvaltainneitsytsaarelainen aitajuoksija, joka kilpailee 110 metrin aitajuoksussa. Lovettin ennätys on vuonna 2015 Costa Rican San Joséssa juostu 13,31. Se on myös Yhdysvaltain Neitsytsaarten ennätys. 60 metrin aitajuoksun hän on juossut hallissa aikaan 7,50 (2013).
Lovett voitti kultaa vuoden 2013 kesäuniversiadeista 110 metrin aidoista Kazanista. Hänen finaalissa juoksemansa aika 13,43 oli Yhdysvaltain Neitsytsaarten ennätys. Vuonna 2013 Lovett kilpaili MM-kilpailuissa Moskovassa, jossa hän jäi alkueriin ajalla 13,52. Hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun alkuerissä myös MM-kilpailuissa 2015 ja olympialaisissa 2016 sekä välierissä MM-kilpailuissa 2017. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui 60 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi 2016 ja karsiutui välierissä 2018. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun alkuerissä.
Lovett sai Yhdysvaltain Neitsytsaarten edustusoikeuden 6. heinäkuuta 2013. Yhdysvaltojen väreissä hän kilpaili muun muassa vuoden 2011 alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Miramarissa, jossa hän voitti kultaa 110 metrin aidoista.
Käännös suomeksi
Deborah Richter

| Deborah Richter> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: syyskuu 1957 Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Debi Richter
Aktiivisena:  1977–2001
Merkittävät roolit:  Daryl Ann (Hill Street Blues) Pammie (Promised Land) Nady Simmons (Cyborg)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Deborah Richter (s. syyskuu 1957 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi pääosin urallaan draamasarjoissa ja elokuvissa.
Ura

Richter kruunattiin vuonna 1975 Miss Kaliforniaksi, jonka jälkeen hän siirtyi näyttelijäksi. Richter esiintyi ensi kerran televisiossa vuonna 1977 televisiosarjassa Waltonin perhe. Samana vuonna hän vieraili myös Baretta-sarjassa, sekä esiintyi ensi kerran elokuvaroolissa Yhden miehen pelissä. Vuonna 1979 Richter vieraili yhden jakson verran Charlien enkeleissä. Hän nousi lopulta tunnetuksi vierailevasta roolistaan televisiosarjassa Hill Street Blues, jossa hän esitti Charles Haidin näyttelemän Andrew Renkon vaimoa vuosina 1982–1987. Vuonna 1989 Richter esiintyi Jean-Claude Van Dammen kanssa pääosassa elokuvassa Cyborg.
Richterin viimeiseksi elokuvaksi jäi Cahoots vuonna 2001.
Volga (jääpallo)

| Volga |
| --- | --- |

Koko nimi:  Volga (ven. Волга)
Perustettu:  1934
Entiset nimet:  Zenit (1934–1957) Trud (1957–1959) Volgа-UAZ (2001–2003)
Kaupunki:  Uljanovsk
Kenttä:  Volga-Sport-Arena
– kapasiteetti:  5 000
Värit:           
Sarja:  Superliiga
Volga (ven. Волга) on jääpalloseura Uljanovskista, Venäjältä. Seura on perustettu vuonna 1934. Seuran paras saavutus Venäjän mestaruussarjassa on pronssi vuodelta 1997. Neuvostoliiton mestaruussarjassa se oli parhaimmillaan hopealla vuonna 1972.  Volga on pelannut Venäjän jääpallon pääsarjassa yhtäjaksoisesti kaudesta 1995–1996.
Volgan kotikenttä on vuonna 2014 valmistunut Volga-Sport-Arena, joka toimii myös vuoden 2016 MM-kilpailujen peliareenana. Jääpallohallin kapasiteetti on 5 000 katsojaa. Seuran vanha kotikenttä on 1963 rakennettu Trud-stadion. Trud-stadion on myös tarkoitus modernisoida ja kasvattaa sen katsomokapasiteetti 18 000:een.
Saavutuksia

Saavutuksia Venäjän liigassa:
1 pronssi 1997
Aiheesta muualla

Volgan kotisivut
Venäjän Jääpallon Superliiga
Baikal-Energija, Irkutsk
Ak Bars Dynamo, Kazan
Dynamo, Moskova
Jenisei, Krasnojarsk
Kuzbass, Kemerovo
Rodina, Kirov
Sibselmash, Novosibirsk
SKA-Neftyanik, Habarovsk
Start, Nižni Novgorod
Uralski Trubnik, Pervouralsk
Volga, Uljanovsk
Vodnik, Arkangeli
Sajany-Hakasija, Abakan
Murman, Murmansk
Eddie Lewis

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Eddie Lewis vuonna 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi: Edward James Lewis
Syntymäaika: 17. toukokuuta 1974 (ikä 50)
Syntymäpaikka: Cerritos, Yhdysvallat
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Los Angeles Galaxy
Pelinumero: 15
Junioriseurat
1992   1992-1995: Cerritos High School   UCLA
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996–1999   1999–2002   2002–2005   2005–2007   2007–2008   2008– | San Jose Clash   Fulham   Preston North End   Leeds   Derby County   Los Angeles Galaxy | 115 (9)   016 (0)   111 (15)   085 (8)   024 (0)   035 (2) |
Maajoukkue
| 1996– | Yhdysvallat | 082 (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30.10.2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 7.1.2010.
Edward James ”Eddie” Lewis (s. 17. toukokuuta 1974 Cerritos, Kalifornia) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen nykyinen seuransa on Los Angeles Galaxy, ja hän on edustanut seuraa vuodesta 2008 lähtien.
Lewisin pelaajaura alkoi San Jose Clashissä. Vuonna 1999 hän siirtyi Fulhamiin, minkä jälkeen hän pelasi Englannin sarjoissa myös Leedsissä, Prestonissa ja Derbyssä. Valtaosan ajasta hän vietti mestaruussarjassa. Valioliigassa hän pelasi yhden kauden Derbyssä ja Fulhamissa. Derbystä Lewis palasi kotimaansa sarjaan siirryttyään Los Angeles Galaxyyn 2008.
Yhdysvaltain maajoukkueessa Lewis on pelannut yhteensä 82 ottelua, joissa hän on viimeistellyt 10 maalia. Hän on edustanut Yhdysvaltoja kaksissa MM-kisoissa, vuosina 2002 ja 2006.
Elias Hellberg

Elias Ferdinand Hellberg (18. huhtikuuta 1899 – 26. helmikuuta 1956) oli suomalainen insinööri, joka omisti vuosina 1927–1949 Helsingin Lauttasaaressa toimineen Oy Radio E. Hellberg Ab:n radiotehtaan.
Vihdin Otalammelta kotoisin ollut Hellberg menestyi erityisesti armeijan käyttöön tarkoitettujen radiolaitteiden valmistajana, mutta hänen tehtaansa valmisti myös tavallisia radiovastaanottimia sekä levy-soittimia.[lähde? ] Tehtaan valmistamia radiomerkkejä oli muun muassa Corona.
Elias Hellbergin puoliso oli vuoden 1934 Miss Suomi -kilpailun voittaja Anna-Lisa Fahler.[lähde? ]
Viikin kampuskirjasto

| Viikin kampuskirjasto |
| --- | --- |

Sijainti:  Viikin tiedepuisto, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°13′39″N 25°00′46″E﻿ / ﻿60.22746°N 25.01271°E﻿ / 60.22746; 25.01271
Rakennustyyppi:  Korkeakoulukirjasto
Valmistumisvuosi:  1999
 fiViikin kampuskirjasto 
  
Viikin infokeskus Korona, jossa kampuskirjasto sijaitsee. Rakennuksessa on myös kaupunginkirjaston toimipiste (Viikin kirjasto) sekä yliopiston hallinto- ja opetustiloja.
Viikin kampuskirjasto on Helsingissä Viikin tiedepuistossa sijaitseva Helsingin yliopiston kirjasto. Se on toimialojensa suurin tieteellinen kirjasto, jonka kokoelmat ja palvelut ovat kaikkien tiedontarvitsijoiden käytettävissä. Kirjasto on aloittanut toimintansa 1. syyskuuta 1999. Viikin kampuskirjaston muutti nimeä (aiemmin Viikin tiedekirjasto), kun Helsingin yliopiston kirjastot yhdistyivät yhdeksi kirjastoksi 1. tammikuuta 2010. Kampuskirjaston toimialat ovat:
biotieteet
ekologia ja ympäristötieteet
elintarvike- ja ravitsemustieteet
eläinlääketiede
farmasia
maataloustieteet
metsätieteet
talous- ja yhteiskuntatieteet
Kirjasto sijaitsee Viikin Infokeskus Koronassa. Samassa rakennuksessa sijaitsee myös Helsingin kaupunginkirjaston Viikin toimipiste.
Kirjaston tilat

Viikin kampuskirjastossa on kokoelmatilojen ja lehtisalin lisäksi eri kokoisia ryhmätyöhuoneita (6–20 henkilölle) asiakkaiden käyttöön. Infokeskuksen pohjakerroksessa sijaitsee lukusali, joka on avoinna Helsingin yliopiston opiskelijoille ympäri vuorokauden.
Kokoelmat

Viikin kampuskirjaston kokoelmissa on Viikin kampuksen tieteenaloihin liittyvää kirjallisuutta ja muuta tietoaineistoa. Kampuskirjaston painetut kokoelmat on luetteloitu yhteiseen Helka-tietokantaan, kuten muidenkin Helsingin yliopiston kirjaston toimipisteiden kokoelmat.
Helsingin yliopiston kirjasto hankkii kasvavassa määrin myös elektronisia aineistoja kokoelmiinsa. Elektroniset aineistot on koottu Helka-tietokantaan, jotka ovat käytettävissä yliopiston verkon kautta.
Palvelut

Viikin kampuskirjasto on kaikille avoin kirjasto, ja sen kokoelmat ja palvelut ovat kaikkien tiedontarvitsijoiden käytettävissä. 
Kirjasto tarjoaa lainauspalveluiden lisäksi tiedonhaun neuvontaa, tiedonhankinnan koulutusta sekä tieto- ja kaukopalvelua. Asiakkaiden käytössä on luku- ja ryhmätyötiloja kirjaston neljässä kerroksessa. Kirjaston web-sivuston kautta ovat käytettävissä elektroniset kokoelmapalvelut ja muut digitaaliset tietopalvelut.
Aiheesta muualla

Helka-tietokanta
Viikin kampuskirjasto
Helsingin yliopiston kirjasto
Elias Hintsa

Elias Hintsa (Hinta, Sirén) (28. helmikuuta 1768 Pirkkala – 15. heinäkuuta 1830 Lempäälä) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Pirkkalan Taipaleen kylässä syntyneen Hintsan vanhemmat olivat Juho Erkinpoika Sirén ja Brita Andersintytär Sirén ja puoliso Maija Heikintytär Sirén. Hintsa edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Turun ja Porin läänin Yli-Satakunnan ylistä kihlakuntaa. Hän teki valtiopäivillä kaksi aloitetta.
Valkoinenlampi (Saarijärvi)

| Valkoinenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°46′20″N, 25°07′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Mahlunjärven alue (14.62)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.629.1.019
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  169,5 m  
Pituus:  200 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,492 km  
Pinta-ala:  1,291 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkoinenlampi 
Valkoinenlampi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Löytänänrannan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 200 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Mahlunjärven alueella (14.62), jonka Iso-Löytänän valuma-alueeseen (14.629) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 169,5 metriä mpy.
Volgalaiset kielet

Mordvalaisten (kuvassa) puhumat mordvalaiset kielet ovat toinen volgalaisiin kieliin luetuista kieliryhmistä.
Volgalaiset kielet on yksi uralilaisen kielikunnan sisäistä kielten polveutumista kuvaavaan  perinteiseen, monilta osin nykyisin jo vanhentuneeksi katsottuun binääriseen sukupuumalliin kuuluneista kieliryhmistä. Yhdessä suomalais-saamelaisten kielten kanssa niiden katsottiin tässä mallissa muodostavan suomalais-volgalaisten kielten ryhmän.
Nykyisessä tutkimuksessa volgalainen välikantakieli (joka olisi mordvan ja marin yhteinen kantakieli) ja suomalais-volgalainen välikantakieli (joka olisi saamen, itämerensuomen, mordvan ja marin yhteinen kantakieli) ovat yleisesti hylättyjä ainakin suomalaisten tutkijoiden keskuudessa.
Edelleen voidaan kuitenkin käyttää vanhoja nimityksiä viittaamaan maantieteellisesti määriteltyihin kieliryhmiin, ilman että oletetaan näille yhteistä kantakieltä. Niinpä voidaan puhua suomalais-ugrilaisista, suomalais-permiläisistä ja suomalais-volgalaisista kielistä silloin kun on tarpeen erottaa nämä kielikunnan kokonaisuudesta muuten kuin geneettisinä yksikköinä.
Luokittelu

Volgalaisia kieliä on kaksi, joista kumpikin jakautuu kahteen päämurteeseen, joita usein pidetään myös itsenäisinä kielinä. Volgalaiset kielet luokitellaan seuraavasti[lähde? ]:
mari (tšeremissi )
niittymari
vuorimari
mordva
ersä
mokša.
Mari ja mordva eivät ole keskenään kovin läheistä sukua. Kielten luokittelu volgalaisiksi kieliksi onkin siten enemmän maantieteellinen kuin kielitieteellinen jako. Mordvassa on enemmän yhteisiä piirteitä suomalais-saamelaisiin kieliin kuin mariin verrattuna.
Kielten nykytilanne

Volgalaisten kielten puhujamäärät ja kielialueet ovat seuraavassa taulukossa[lähde? ]:
|  Kieli |  Puhujamäärä |  Alue |
| --- | --- | --- |
| Niittymari | 520 000 | Marin tasavalta |
| Vuorimari | 30 000 | Marin tasavalta |
| Ersä | 500 000 | Mordvan tasavalta |
| Mokša | 250 000 | Mordvan tasavalta |
Dordrecht

| Dordrecht |
| --- | --- |
 Näkymä Dordrechtin keskustaan
 lippu:  vaakuna
 Dordrecht
 Koordinaatit: 51°49′00″N, 04°40′00″E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Etelä-Hollanti
Kaupunkioikeudet:  1220
Hallinto:  
 – Pormestari:  Arno Brok
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  99,45 km²
Väkiluku (2011):  118 810
 – Väestötiheys:  1 493 as./km²
 
 cms.dordrecht.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dordrecht on kaupunki Etelä-Hollannin provinssissa Alankomaissa. Vuonna 2011 siellä oli 118 810 asukasta.
Kaupungissa on telakka, puu-, metalli- ja kemianteollisuutta sekä pieni merisatama. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1220.
Keskiajalla Dordrecht oli Alankomaiden vaurain kaupunki, mutta sen asema alkoi heikentyä 1400-luvulla muun muassa tulvan ja tulipalon takia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dordrecht Wikimedia Commonsissa
Dordrechtin rautatieasema
Kartta Dordrechtin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Doreen Carwithen

Doreen Mary Carwithen (15. marraskuuta 1922 Haddenham, Buckinghamshire – 5. tammikuuta 2003 Forncett St Peter, Norfolk) oli brittiläinen säveltäjä.
Carwithen sai varhaisimman musiikkikasvatuksen äidiltään, joka oli musiikkipedagogi. Hän aloitti sekä pianon- että viulunsoiton 4-vuotiaana. 16-vuotiaana hän ryhtyi säveltämään. Vuonna 1941 hänet otettiin Royal Academy of Musiciin. Hän soitti selloa jousikvartetissa ja orkestereissa. Harmonian ja sävellyksen opetusta Carwithen sai William Alwynilta. Vuodesta 1961 hän toimi Alwynin sihteerinä, ja vuonna 1975 hän meni tämän kanssa naimisiin. Tässä yhteydessä Carwithen otti käyttöön nimen Mary Alwyn. Myöhemmin hän toimi Royal Academy of Musicin sävellyksen aliprofessorina. Miehensä kuoltua vuonna 1985 hän perusti William Alwyn -arkiston ja -järjestön. Vuonna 1999 Carwithen jäi aivoverenkiertohäiriön jälkeen toispuolisesti halvaantuneeksi.
Carwithenin alkusoitto ODTAA (One Damn Thing After Another) kantaesitettiin Covent Gardenissa Adrian Boultin johdolla vuonna 1947. Samana vuonna hänet valittiin elokuvamusiikin säveltäjiä valmentaneelle kurssille Royal Academy of Musicissa. Carwithenin tuotantoon kuuluu esimerkiksi elokuvamusiikkia, kaksi jousikvartettoa, viulusonaatti ja orkesteriteoksia.
Aiheesta muualla

Doreen Carwithen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Dordrecht Lions

| Dordrecht Lions |
| --- | --- |

Perustettu:  1977
Kaupunki:   Dordrecht, Alankomaat
Kotiareena:  Sportboulevard Dordrecht
Sarjataso:  Eredivisie
Värit:                
Päävalmentaja:   Ron Berteling
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dordrecht Lions on jääkiekkoseura Dordrechtista. Joukkue pelaa Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä.
Aiheesta muualla

Seuran viralliset kotisivut (hollanniksi)
Eredivisie kaudella 2015–2016
Alankomaiden naisten jääkiekkomaajoukkue
Amstel Tijgers-2
Dordrecht Lions-2
Eaters Geleen
Eindhoven Kemphanen-2
GIJS Groningen
HIJS Hokij Den Haag
Nijmegen Devils
’s-Hertogenbosch Red Eagles-2
Tilburg Trappers-2
Tilburg Trappers-3
UNIS Flyers Heerenveen
Zoetermeer Panters-2
Elias Hjelm

| Elias Hjelm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. toukokuuta 1998 (ikä 26) Helsinki
Ammatti:  Musiikkituottaja, muusikko
Elias Hjelm (Tunnetaan myös taiteilijanimellä Hjalmar; s. 3. toukokuuta 1998 Helsinki) on suomalainen musiikkituottaja ja muusikko. Hjelm on kirjoittanut ylioppilaaksi vantaalaisesta Vaskivuoren lukiosta ja valmistunut musiikkituottajaksi Pop & Jazz Konservatoriosta. Hän on tehnyt yhteistyötä eri artistien kanssa Suomessa ja ulkomailla. Hjelm on ollut mukana kirjoittamassa kappaleita muun muassa Pikku G:lle ja Mikael Gabrielille. Hän on ollut tuottamassa Mikael Gabrielin ja Nublun vuoden 2024 UMK-kappaletta Vox Populi.
Elias Hjelm on tehnyt myös näyttelijäntöitä Walt Disney Animation Studiosin animaatioelokuvan Encanto suomenkielisessä versiossa Hjelm ääninäyttelee Camilon roolin.
Valkohankko

| Valkohankko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Leikot Phyllostomidae
Suku::  Valkohankot Ectophylla
Laji::  alba
Kaksiosainen nimi
 Ectophylla alba  (H. Allen, 1892) 
 Valkohankon levinneisyys
Katso myös
   Valkohankko Wikispeciesissä   Valkohankko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Valkohankko tai valkoleikko (Ectophylla alba) on Keski-Amerikassa tavattava leikkoihin kuuluva lepakko. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen silmälläpidettäväksi lajiksi.
Koko ja ulkonäkö

Valkohankko on kooltaan pieni. Sen siipien kärkiväli on keskimäärin vain 10 cm ja paino 6 g. Turkin väritys on valkoinen. Korvat ja kuono ovat kirkkaan keltaiset. Keltainen väri tulee karotenoideihin kuuluvasta luteiinista. Valkohankko on tiettävästi ainut nisäkäs, jolla on tästä syystä johtuvaa väritystä. Väritys saattaa olla tulosta seksuaalivalinnasta ja urosten keltainen väri on jonkin verran kirkkaampi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Valkohankkoa tavataan Keski-Amerikassa alueella, joka käsittää osia Hondurasista, Nicaraguasta, Costa Ricasta ja Panamasta. Lajia esiintyy merenpinnan korkeudelta 700 metrin korkeuksille saakka. Sen elinympäristöt ovat kosteita ja ainavihantoja metsiä ja korkeita sekundaarimetsiä.
Elintavat

Valkohankko on yöaktiivinen. Se nukkuu 4–8 yksilön ryhmissä erityisesti tätä varten rakentamissaan lehtiteltoissa. usein lehtiteltan rakentamiseen käytetään helikoniaa (Heliconia). Lepakot puresekelvat lehden keskisuonta, jolloin lehti lopahtaa alaspäin. Näin muodostuvat teltat ovat tavallisesti noni kahden metrin korkeudella maanpinnasta. Joitakin teltoista käytetään vain öisin ruokailtaessa. Yhdessä teltassa voi olla uroksia ja naaraita, kunnes naaraat saavat poikasia. Poikasten syntyessä urokset lähtevät naaraiden teltasta. Vastaavaan tapaan lehtitelttoja rakentavia lepakkolajeja tunnetaan 22.
Viikuna Ficus colubrinae on valkohankkojen pääasiallinen ravinnonlähde. Ainut toinen niiden ravinnoksi käyttämä laji on Ficus schippii. Valkohankot syövät sen kypsiä hedelmiä, joita kasvaa ympäri vuoden. Lepakon ravinnon karotenoidit aiheuttavat sen ihon keltaisen värin.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliittoeli IUCN on määritellyt valkohankon silmälläpidettäväksi lajiksi. Erikseen mainittiin sen olevan lähes vaarantunut. Lajia uhkaa etenkin sen elinympäristöjen häviäminen ihmisasutuksen kasvun myötä.
Valkohankko kädessä.
Valokuvassa Costa Ricassa.
Dønnesin kirkko

| Dønnesin kirkko Dønnes kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2018.
Sijainti:  Dønna, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1200-luku
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dønnesin kirkko (norj. Dønnes kirke) on Dønnan kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta.
Kuvia

Kirkkosali
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dønnesin kirkko Wikimedia Commonsissa
Eirik Kristoffersen

| Eirik Kristoffersen |
| --- | --- |
 Kristoffersen vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1969 (ikä 55) Bjerkvik, Norja
Ammatti:  upseeri
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Norja
Komentajuudet:  Norjan puolustusvoimat (2020–)
Sotilasarvo:  kenraali
Eirik Kristoffersen (s. 3. huhtikuuta 1969 Bjerkvik) on norjalainen kenraali, joka on toiminut Norjan puolustusvoimien komentajana vuodesta 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eirik Kristoffersen Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Haakon Bruun-Hanssen | Norjan puolustusvoimien komentaja 2020– | Seuraaja: nykyinen |
Deuteroitu asetoni

| Deuteroitu asetoni |
| --- | --- |


PubChem CID:  522220
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3D6O
   
Deuteroitu asetoni  ((CD3)2CO), on asetoni, jossa kaikkien kuuden vetyatomin (H1) tilalla on deuteriumatomi (H2). Deuteroitua asetonia käytetään liuottimena muun muassa NMR-spektroskopiassa.
Aiheesta muualla

PubChem
Deuteroidun asetonin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 18.11.2023.
Valkohanhikki

| Valkohanhikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Valkohanhikit Drymocallis
Laji::  rupestris
Kaksiosainen nimi
 Drymocallis rupestris  (L.) Soják 
Synonyymit
 Potentilla rupestris L. 
Katso myös
   Valkohanhikki Wikispeciesissä   Valkohanhikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkohanhikki eli kalliovalkohanhikki (Drymocallis rupestris, syn. Potentilla rupestris) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Valkohanhikki on monivuotinen, melko korkeakasvuinen ja vankkarakenteinen ruohovartinen kasvi, jonka tunnusomaisia piirteitä ovat parilehdykkäiset alalehdet ja suuret, valkoiset kukat. Laji voi kasvaa noin 50 senttimetriä korkeaksi. Usein punertava varsi on karvainen, yläosastaan jonkin verran haaroittunut. Lehtiä on sekä varren tyvellä lehtiruusukkeena että varressa. Alalehdet ovat suuria, jopa lähes 20 cm pitkiä, ja muodoltaan parilehdykkäisiä. Lehdykät ovat pyöreitä sekä hammaslaitaisia, ja niitä on kaksi tai kolme paria. Varsilehdet ovat muodoltaan kolmisormisia.
Valkohanhikki kukkii kesä–heinäkuussa. Sen suuret, noin 2 senttimetriä leveät ja valkoiset kukat sijaitsevat harvoina rykelminä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Valkohanhikki kasvaa auringonpaisteisilla ja lämpimillä kalliohyllyillä, mäenrinteillä sekä metsänlaidoilla. Valkohanhikkia tavataan pääasiassa Keski-Euroopassa ja Balkanin niemimaalla. Suomessa valkohanhikkia on tavattu muutamia kertoja, lähinnä etelärannikon tuntumassa.
Luokittelu

Valkohanhikki on sijoitettu aiemmin sormihanhikkien (Potentilla) sukuun, mutta nykyisin se sijoitetaan valkohanhikkeihin (Drymocallis), joihin kuuluu valkohanhikin lisäksi myös useita muita lajeja.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Valkohanhikki (kalliovalkohanhikki) (Drymocallis rupestris)
Luontoportti: Valkohanhikki (Drymocallis rupestris)