Suomen romanit
Historia > Mustalaiskomitea

Suomen valtioneuvosto asetti 19. maaliskuuta 1953 komitean selvittämään maan ”mustalaiskysymystä”. Mustalaiskomiteaksi nimetty komitea käsitteli erityisesti romanien sopeuttamista ”normaaliseen yhteiskuntaelämään”, aikuisten romanien sijoittamista työhön sekä romanilasten ja -nuorten oppivelvollisuuden täyttämistä. Komitea myös laati ehdotuksia tarpeellisiksi katsomikseen lainsäädäntö- ja muiksi toimenpiteiksi. Sosiaalineuvos Paavo Mustalan johdolla työskennellyt komitea sai mietintönsä valmiiksi 14. huhtikuuta 1955. Mietinnössä esitettiin, että:
romaneja koskevat asiat saatettaisiin sosiaaliministeriön toimialaan kuuluviksi;
romaneja koskevien tärkeiden kysymysten käsittelyä varten asetettaisiin erityinen neuvottelukunta sosiaaliministeriön yhteyteen;
romanien henkikirjoitukseen kiinnitettäisiin entistä paremmin huomiota, ja että romanien huoltoa silmällä pitäen perustettaisiin sosiaaliministeriöön erityinen rekisteri kiertävistä tai muuten huollon tarpeessa olevista romaneista;
valtion varoista luovutettaisiin avustuksia ja halpakorkoisia lainoja kunnille, jotta erityisesti vähävaraisille, monilapsisille romaniperheille voitaisiin hankkia vuokra-asuntoja, jotka olisivat tasoltaan vaatimattomia, mutta kuitenkin kohtuulliset vaatimukset täyttäviä;
kaikki työkykyiset romanit ohjattaisiin ja opastettaisiin säännölliseen työntekoon;
romaneille varattaisiin työtä kuntien ja valtion työmailla;
kansakoulujen johtokunnat ja sosiaalilautakunnat kiinnittäisivät huomiota romanien oppivelvollisuuden täyttämisen valvontaan;
kehityskykyisiä nuoria romaneja ohjattaisiin ja avustettaisiin käyttämään hyväkseen mahdollisuuksia ammattikasvatuksen hankkimiseen;
nuoria romaneja varten perustettaisiin erityisiä koteja, joista käsin he voisivat käydä työssä sekä saada niissä ammattikoulutusta ja ohjausta ammatin valinnassa;
valtio suorittaisi enintään 50 prosentin osuuden romaneja koskevan köyhäinhoidon kustannuksista;
romanilasten suhteen ryhdyttäisiin tarvittaessa lastensuojelulain mukaisiin toimenpiteisiin;
valtion tuella perustettaisiin uusia lastenkoteja romanilapsille;
harkittaisiin työsiirtolan tapaisten ”romaanikylien” perustamista lähinnä kiertäviä romaniperheitä varten;
romanien hyväksi työskenteleviä vapaita järjestöjä tuettaisiin riittävästi valtion varoin;
romaneja koskevaan tiedotustoimintaan kiinnitettäisiin huomiota sekä
annettaisiin erityinen laki romanien yhteiskunnallisten olojen parantamisesta.
Vuonna 2012 julkaistussa Suomen romanien historia -teoksessa on todettu, että Mustalaiskomitea edusti vahvasti vanhaa assimilaatiopolitiikkaa ja että sen linjaukset olivat pitkälti suoraa jatkoa vuoden 1900 Wallen komitean mietinnölle. Teoksessa esitetään, että molempien komiteoiden ehdottamista toimenpiteistä keskeisimmät olisivat toteutuessaan johtaneet viime kädessä romanien ryhmäidentiteetin ja kulttuurin hävittämiseen. Suomen romanien historia -kirjan mukaan kumpikin komitea määritteli romanit ryhmäksi, jonka kulttuuri ja ”luonteenominaisuudet” olivat ongelma itsessään. Mustalaiskomitean näkemyksen mukaan ”mustalaisten erikoislaatuisten elämänolosuhteiden samoin kuin heidän lapsenomaisen ja vailla kestävyyttä olevan, mutta samalla kiihkeän levottoman luonteensa vuoksi heidän olojensa järjestäminen on vaikea ja perusteellista harkintaa vaativa tehtävä”.
Mustalaiskomitean ehdotuksista useimmat jäivät toteutumatta. Komitean työskentelyllä oli Suomen romanien historia -kirjan mukaan kuitenkin kaksi tulevaisuuden kannalta merkittävää seurausta. Ensinnäkin valtio perusti komitean ehdotuksen mukaisesti maahan Mustalaisasiain neuvottelukunnan. Toisekseen, Mustalaislähetyksen alaisuuteen asetettu lastenkotitoiminta alkoi komiteamietinnön jälkeen saada säännöllistä valtion tukea ja laajentua voimakkaasti.