Cavalierkingcharlesinspanieli
Alkuperä

Cavalierkingcharlesinspanieli polveutuu eurooppalaisista kääpiöspanieleista, joita on ollut jo 1400-luvulla. Cavalierkingcharlesinspanielin näköisiä koiria on kuvattu lemmikkeinä maalauksissa jo 1400- ja 1500-luvuilla, vaikka alun perin spanielit olivat metsästyskoiria. Johdonmukainen jalostustyö aloitettiin Englannissa kuitenkin vasta 1600-luvulla.lähde?
Black & tan -värimuunnos oli 1600-luvulla erityisesti kahden brittiläisen kuninkaallisen, kuningas Kaarle I:n ja hänen poikansa Kaarle II:n suosiossa. Aikalaisten merkintöjen mukaan Kaarle II vietti ennemmin aikaansa koiriensa parissa kuin keskittyi valtakunnan hallitsemiseen.
1700-1800-luvuilla rodun harrastajiin lukeutui puolestaan Marlboroughin perhe, jonka Blenheim-palatsista heidän kasvattamansa punavalkoinen värimuunnos on saanut nimensä. Eläintieteilijä Desmond Morriksen mukaan kyseinen muunnos olisi kuitenkin jalostettu jo 1600-luvulla, polveutunut alun perin espanjalaisista koirista ja kehitetty cockerspanielin kaltaisten metsästysspanieleiden kääpiöversioksi. John Churchillin, Marlboroughin ensimmäisen herttuan, sanotaan ottaneen blenheim-spanielin mukaansa maskotikseen osallistuessaan Blenheimin taisteluun.
Tricolor, niin sanottu "prinssicharlesinspanieli" oli yksi rodun myöhäisemmistä versioista, joka syntyi viktoriaanisella aikakaudella. Se oli mahdollisesti syntynyt black&tan- ja blenheim-muunnosten välisestä risteytyksestä. Edwin Landseerin maalaus The Cavalier's Pet vuodelta 1845 kuvaa yhtä yksilöä. Kennel Club:n kantakirjaan tämä tricolor muunnos merkittiin ensikerran vuonna 1892. Vuonna 1923 jäljellä olleet yksilöt yhdistettiin kingcharlesinspanieli-rotuun yhtenä sen neljästä värimuunnoksesta.
1880-luvulla blenheim- ja black&tan-muunnokset risteytettiin keskenään, mistä syntyi yksivärisen punaruskea ruby-värimuunnos. Sitä ennen kaikki ruby-väriset pennut oli tapettu, koska niitä ei oltu vielä tuolloin haluttu. Alun perin "rubyspanieleilla" oli lyhyempi karvapeite kuin muilla muunnoksilla. Lisäksi korvat olivat usein liian lyhyet ja runko liian pitkä muihin verrattuna. Vielä 1910-luvulla joissain koirakirjoissa rubylle oli erillinen kappaleensa. Vuonna 1923 jäljellä olleet yksilöt yhdistettiin kingcharlesinspanieli-rotuun yhtenä sen neljästä värimuunnoksesta.
Cavalierkingcharlesinspanielin kantamuoto eri väriversioineen oli pitkään Ison-Britannian kuningashuoneen suosiossa, aina 1800-luvun alkuun asti. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa alettiin kuitenkin suosia lyhytkuonoisempia koiria, minkä vuoksi paikallisia kääpiöspanieleja risteytettiin aasialaisten kääpiökoirien - todennäköisesti japanese chinin ja mopsin kanssa. Näin syntyi uusi, nykyään kingcharlesinspanielina tunnettu rotu, jolla oli kupolimaisempi pää, litteämmät kasvot ja lyhyempi kuono. Uuden variaation saavuttaessa suosiota alkuperäinen cavalierkingcharlesinspanieli hävisi lähes kokonaan. Kuitenkin vielä 1900-luvun alussa pidempikuonoista spanielia kasvatettiin Blenheim-palatsissa, jossa se pyrittiin säilyttämään alkuperäisentyyppisenä. Palatsin kasvattajat alkoivat myös kutsua versiotaan "Marlboroughin blenheim-spanieliksi" ja "marlboroughinspanieliksi", erotuksena yleistyneeseen lyhytkuonoiseen ja litteäkasvoiseen versioon.
Uudelleen alkuperäistä rotua alettiin elvyttää 1920-luvulla, kun senaikaiset koiraharrastajat päättivät selvittää, oliko jossain vielä olemassa vanhantyyppisiä, englantilaisten kartanoiden vanhoissa maalauksissa kuvattuja kääpiöspanieleita. Erityisen ratkaisevassa roolissa oli yhdysvaltalainen Roswell Eldridge, joka tarjosi rahapalkinnon kasvattajille, jotka onnistuisivat uudelleen jalostamaan "vanhantyyppisen blenheim-spanielin". Rahan motivoimat kasvattajat saivatkin luotua uudelleen rotutyypin, joka nimettiin sittemmin cavalierkingcharlesinspanieliksi - termi cavalier viittaa monarkistipuolueeseen nimeltä "kavaljeerit", joka tuki Stuarteja Englannin sisällissodan aikana.
1920-luvulla kirjoitettiin myös ensimmäinen rotumääritelmä, ja Suomeen ensimmäiset cavalierkingcharlesinspanielit saapuivat 1950-luvulla.