Karl Kraus
Elämänvaiheet

Karl Kraus syntyi vuonna 1874 juutalaisen paperitehtailijan perheeseen Jitschinissä (nyk. Jičín) Böömissä, nykyisen Tšekin alueella. Perhe muutti Wieniin 1877. Kraus alkoi opiskella oikeustiedettä Wienin yliopistossa 1892, ja samoihin aikoihin hän alkoi julkaista lehdissä arvosteluja. Hän vaihtoi pian oppialakseen filosofian ja germanistiikan mutta keskeytti opinnot vuonna 1896.
Vuonna 1896 Kraus julkaisi ensimmäisen menestysteoksensa, kirjallisen satiirin Die demolierte Litteratur. Vuonna 1899 hän perusti oman lehden Die Fackel ja alkoi julkaista siinä arvostelujaan ja puheenvuorojaan. Korruptiosyytökset veivät hänet usein raastupaan. Tärkeänä aiheena säilyivät seksuaalimoraalin, tekopyhyyden, psykoanalyysin ja suursaksalaisen liikehdinnän arvostelu. Hän puuttui myös Harden–Eulenburg-skandaaliin. Lehdessä julkaistiin tunnettujen kirjoittajien tekstejä: Peter Altenberg, Richard Dehmel, Egon Friedell, Oskar Kokoschka, Adolf Loos, Heinrich Mann, Arnold Schönberg, August Strindberg, Georg Trakl, Frank Wedekind, Franz Werfel, Houston Stewart Chamberlain ja Oscar Wilde. Vuodesta 1911 alkaen Kraus oli kuitenkin lehden ainoa kirjoittaja. Lehden levikki oli enimmillään neljäkymmentätuhatta kappaletta. Lehden viimeinen numero (922) ilmestyi vuonna 1936.
Kraus julkaisi aforismejaan Die Fackel -lehdessä ja kokosi niitä kirjaksi Sprüche und Widersprüche (1909).
Kraus irrottautui juutalaisuudesta vuonna 1899 ja kääntyi katoliseksi 1911 mutta luopui katolisuudesta 1923.
Kraus alkoi 1910 pitää yleisöluentojaan, jotka jatkuivat vuoteen 1936 saakka. Luentoja kertyi seitsemisensataa, ja ne herättivät yleistä huomiota. Ne vaikuttivat voimakkaasti muiden muassa nuoreen Elias Canettiin. Kuulijoita oli enimmillään neljätuhatta. Kraus luki omia kirjoituksiaan ja muiden näytelmiä (Bertolt Brecht, Gerhart Hauptmann, Johann Nestroy, J. W. von Goethe ja William Shakespeare) ja esitti Jacques Offenbachin operetteja pianon ääressä.
Kraus kirjoitti 1915–1919 näytelmän Die letzten Tage der Menschheit ('Ihmiskunnan viimeiset päivät'), jonka hän julkaisi satiirilehtensä Die Fackel liitteinä. Näytelmässä käsitellään satiirisesti ensimmäistä maailmansotaa. Näytelmä sai kantaesityksensä vasta vuonna 1991.
Lehtensä välityksellä Kraus osallistui yhteiskunnalliseen toimintaan. Hän hyökkäsi vuonna 1924 Imre Békessyä vastaan, joka julkaisi tabloidilehteä ja kiristi ravintoloilta rahaa vastineeksi myönteisistä arvosteluista. Vuonna 1927 hän ryhtyi arvostelemaan Wienin poliisipäällikköä Johann Schoberia, kun poliisi oli ampunut 84 mielenosoittajaa heinäkuun 1927 levottomuuksissa.
Vuodesta 1930 alkaen Kraus puhui myös radiossa ja levytti puheitaan. Hän joutui auton töytäisemäksi helmikuussa 1936 ja sairasteltuaan kuoli sydänkohtaukseen kesäkuussa.
Elias Canetti käsittelee Krausia muistelmissaan Soihtu korvassa (Die Fackel im Ohr).
Myrkyn käyttöohje on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa Krausin tuotannosta suomennettu nide ja sisältää valikoiman aforismeja kolmesta kokoelmasta vuosilta 1909–1918. Kritiikissään Juha Drufva kirjoittaa, että Krausin tekstit ja ajatukset ovat yhä sata vuotta niiden ilmestymisen jälkeen ajankohtaisia. Kraus kirjoittaa: ”Elämme läpikotaisin siirtymäkautta. Tavaroita siirtävät välittäjät, tietoa juorujen levittäjät ja mielihyvää väliportaat.” Hän piti psykologiaa yhtä joutavana kuin myrkyn käyttöohjetta ja psykoanalyysia kiimaisten rationalistien askareena ja arvosteli psykoammattilaisten vallankäyttöä ja epäeettisiä käytäntöjä. Freud vastasi kritiikkiin kutsumalla Krausia eräässä kirjeessä ”lahjakkaaksi elukaksi, jolla on hillitön turhamaisuus ja itsehallinnan puute”.