stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joonas Uimonen
Ura

Uimonen on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän oli loukkaantumisen vuoksi sivussa koko A-juniorikauden 2016–2017. Kesäkuussa 2018 Uimonen teki 1+1-vuotisen juniorisopimuksen HPK:n SM-liigajoukkueen kanssa. Hän pelasi kauden 2018–2019 kuitenkin kokonaan seuran A-nuorissa. Uimonen jakoi tehoilla 5+26=31 joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Kristjan Komben kanssa sekä sisäisen pistepörssin toisen sijan Santtu Hakasen kanssa edellään vain Kombe. Hän jakoi koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin viidennen sijan neljän muun pelaajan kanssa.
Kaudeksi 2019–2020 Uimonen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hänen tulokaskautensa sarjassa toi 33 runkosarjaottelussa tehot 4+4=8. Suomen Cupissa Uimonen pelasi neljä ottelua ilman tehopisteitä. Peliittat lainasi hänet yhteistyöjoukkueeseensa, SM-liigajoukkue Pelicansiin Mestarien liigan lohkovaiheen päätösotteluun 15. lokakuuta 2019 vieraissa valkovenäläistä Junost Minskiä vastaan. Uimonen merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.27 minuuttia.
Kaudeksi 2020–2021 Uimonen siirtyi Mestiksen nousijajoukkue Forssan Palloseuran riveihin yksivuotisella sopimuksella. Heinäkuussa 2021 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudeksi 2022–2023 Uimonen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Erste Ligan unkarilaisjoukkue Budapest Jégkorong Akadémia HC:hen.
Kaudeksi 2023-2024 Uimonen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan Unia Oświęcimiin.
Jozef Murgaš

Jozef Murgaš
Jozef Murgaš (17. helmikuuta 1864 Tajov, Itävalta-Unkari – 11. toukokuuta 1929 Wilkes-Barre, Yhdysvallat) oli slovakialainen pappi, taidemaalari, keksijä sekä langattoman viestinnän pioneeri. Hän oli yksi ensimmäisistä, joka lähetti puhetta radion välityksellä. Häntä ennen puhetta oli lähettänyt heikommalla signaalilla Reginald Fessenden.
Murgaš syntyi Itävalta-Unkarissa nykyisen Slovakian alueella Banská Bystrican kaupungin lähellä sijaitsevassa kylässä maanviljelijäperheeseen. Hän valmistui papiksi vuonna 1888 ja opiskeli maalaustaidetta. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1896 ja alkoi toimia Wilkes-Barren kaupungin slovakkiyhteisön pappina. Murgaš tutki langatonta viestintää ja hankki ensimmäiset patentit keksinnöilleen vuonna 1904. Hän pyrki kohentamaan Wilkes-Barressa asuneiden slovakkien elinoloja. Kaupungissa on vieläkin käytössä hänen rakennuttamiaan kouluja ja leikkipuistoja.
Murgaš kannatti itsenäisen Tšekkoslovakian valtion perustamista. Hän allekirjoitti Pittsburghin sopimuksen vuonna 1918 ja osallistui sen tekstin laadintaan Tomáš Garrigue Masarykin kanssa. Sopimuksen tavoitteena oli Tšekkoslovakian valtion luominen. Murgaš nimitettiin Yhdysvaltain telehallintoviraston edeltäjän Federal Radio Commissionin jäseneksi vuonna 1925.
Yhdysvaltain 26. presidentti Theodore Roosevelt vieraili Murgašin työhuoneella Wilkes-Barressa vuonna 1905, ja hieman myöhemmin siellä kävi Guglielmo Marconi. Slovakian teknillisen yliopiston edustalla Bratislavassa on Jozef Murgašin muistomerkki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jozef Murgaš Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Joseph Batangdon

| Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten yleisurheilu.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten yleisurheilu.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten yleisurheilu.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Maa:   Kamerun> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Brazzaville 2004 | 200 m |  |
|  Pronssia | Brazzaville 2004 | 4 x 100 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2003 | 200 m |  |
Joseph Batangdon (s. 29. heinäkuuta 1978) on kamerunilainen pikajuoksija, jonka päämatka on 200 metrin juoksu.
Batangdon karsiutui Sevillan MM-kisoissa 1999 200 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 20,70. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,45 ja 200 metrin alkuerissä. Vuonna 2001 hän putosi Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa matkan välierissä ja Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa välierissä ajalla 20,66. Vuonna 2002 Batangdon sijoittui Kansainyhteisön kisoissa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti MM-hopeaa Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa.
Batangdon juoksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 200 metrillä neljänneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti matkan Afrikan-mestaruuden ajalla 20,46, mutta karsiutui Ateenan olympialaisissa alkuerissä. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemäs. Seuraavana vuonna hän voitti Ranskan sisäratojen mestaruuden ja karsiutui Helsingin MM-kisoissa toisissa alkuerissä.
Batangdon pitää hallussaan Kamerunin ennätyksiä 100 ja 200 metrin matkoilla.
Ennätykset

100 metrin juoksu: 10,19 (2002)
200 metrin juoksu: 20,31 (1999)
300 metrin juoksu: 32,44 (2000)
400 metrin juoksu: 46,50 (1996)
Joe Abercrombie

| Joe Abercrombie |
| --- | --- |
 Joe Abercrombie Sweconissa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1974 (ikä 49) Lancaster, Englanti
Kansalaisuus:  brittiläinen
Kirjailija
Tyylilajit:  fantasia
Esikoisteos:  Ase itse (2006)
Aiheesta muualla
[www.joeabercrombie.com Kotisivut]
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joe Abercrombie (s. 31. joulukuuta 1974 Lancaster, Englanti) on brittiläinen fantasiakirjailija. Hän on kirjoittanut muun muassa Ensimmäinen laki -trilogian, jonka ensimmäinen osa Ase itse ilmestyi suomeksi Kirjavan kustantamana vuonna 2009.
Teokset > Ensimmäinen laki -maailma

Ensimmäinen laki -trilogia (The First Law Trilogy)
Ase itse (The Blade Itself, 2006)
Ennen hirttämistä (Before They Are Hanged, 2007)
Kuninkaiden viimeinen keino (Last Argument of Kings, 2008)
Itsenäiset romaanit Ensimmäinen laki -maailmassa
Best Served Cold (2009)
The Heroes (2011)
Red Country (2012)
Sharp Ends: Stories from the World of the First Law (2016),  novellikokoelma; 13 uutta ja vanhaa tarinaa Ensimmäinen laki -trilogian maailmasta
Age of Madness -trilogia
A Little Hatred (2019)
The Trouble with Peace (2020)
The Wisdom of Crowds (2021)
Teokset > Särkynyt meri

Särkynyt meri -trilogia (Shattered Sea)
Vain puoliksi kuningas (Half a King, 2014)
Halki puolen maailman (Half the World, 2015)
Puolikas sotaa (Half a War, 2015)
Aiheesta muualla

Joe Abercrombien kotisivut (englanniksi)
Jussi-Pekka Rantanen

Jussi-Pekka Rantanen vuonna 2014.
Jussi-Pekka Rantanen (s. 1975) on Porista kotoisin oleva Yleisradion toimittaja, joka toimii Yle Uutisten uutisjuontajana. Hän on toiminut uutisjuontajana vuodesta 2007 alkaen. Ennen sitä hän työskenteli Ylellä muissa tehtävissä ja Satakunnan Kansan toimittajana. Rantanen on toiminut Itsenäisyyspäivän vastaanoton selostajana vuodesta 2012 lähtien, vuoteen 2017 Piia Pasasen ja vuonna 2018 Ella Kannisen kanssa.
Aiheesta muualla

Jussi-Pekka Rantanen Twitterissä
Joan Allen

| Joan Allen |
| --- | --- |
 Joan Allen vuonna 2000
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1956 (ikä 68) Rochelle, Illinois, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:   Kandidaatti  Nixon  Noitavaino 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Joan Allen (s. 20. elokuuta 1956 Rochelle, Illinois) on yhdys­valtalainen näyttelijä. Hän on ollut kolmesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi: kerran kategoriassa paras nais­pää­osa elo­kuvasta Kandidaatti (2000), kahdesti kategoriassa paras nais­sivu­osa elo­kuvista Nixon (1995) ja Noita­vaino (1996). Hänen muita elo­kuviaan ovat Psykopaatin jäljillä (1986), Face/Off – kahdet kasvot (1997), Jäämyrsky (1997), Pleasantville – onnellisten kaupunki (1998), Avalonin usvat (2001), Yes (2004), Kiukun parempi puoli (2005), Georgia O’Keeffe (2009), Medusan perintö (2012) ja Room (2015). [lähde? ]
Yksityiselämä

Joan Allen oli naimisissa näyttelijä Peter Friedmanin kanssa vuosina 1990–2002. Heillä on vuonna 1994 syntynyt tytär. Allenilla on kolme sisarusta. [lähde? ]
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1986 | Peggy Sue meni naimisiin | Maddy Nagle |
| 1986 | Psykopaatin jäljillä | Reba McClane |
| 1988 | Tucker – mies ja unelma | Vera Tucker |
| 1989 | Maan sydämessä | Irene |
| 1995 | Nixon | Pat Nixon |
| 1996 | Noita­vaino | Elizabeth Proctor |
| 1997 | Jäämyrsky | Elena Hood |
| 1997 | Face/Off – kahdet kasvot | Eve Archer |
| 1998 | Pleasantville – Onnellisten kaupunki | Betty Parker |
| 2000 | Kandidaatti | Laine Hanson |
| 2004 | The Notebook – Rakkauden sivut | Anne Hamilton |
| 2004 | The Bourne Supremacy  | Pam Landy |
| 2005 | Kiukun parempi puoli | Terry Wolf­meyer |
| 2007 | Medusan sinetti | Pam Landy |
| 2008 | Death Race – Kuolonajot | Hennessey |
| 2009 | Hachiko – tarina uskollisuudesta | Cate Wilson |
| 2012 | Medusan perintö | Pam Landy |
| 2014 | Kunnes kuolema meidät erottaa | Darcy Anderson |
| 2015 | Room | Nancy Newsome |
Televisio
| 2001 | Avalonin usvat | Morgause |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joan Allen Wikimedia Commonsissa
Joseph Beal Steere

Filippiinienharlekiini
Joseph Beal Steere (9. helmikuuta 1842 Rollin, Michigan – 7. joulukuuta 1940 Ann Arbor) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Joseph Steeren vanhemmat olivat William Millhouse ja Elizabeth (Beal) Steere. Hän opiskeli lakia Michiganin yliopistossa ja valmistui vuonna 1870. Vuosina 1870–1873 Steere teki tutkimusretkiä Etelä-Amerikassa, Kiinassa ja Formosassa. 1874–1875 hän matkusti Filippiineillä ja Molukkien saaristossa. Steere toimi matkoillaan Michiganin valtionmuseon luonnonhistoriallisena keräilijänä ja museo kustansi osan hänen kuluistaan. Hän palasi Michiganin opettamaan eläintiedettä ja oli Michiganin yliopiston eläintieteen professori vuosina 1876–1893.
30. syyskuuta 1879 Steere avioitui Helen Buzzardin kanssa.
Steere suoritti vielä yhden tutkimusretken vuonna 1901, jolloin hän johdatti joukon opiskelijoita Amazonille keräämään näytteitä Smithsonian-instituutille. Loppuelämänsä Steere vietti maatilallaan Ann Arborissa.
Steere kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa negrosinbulbulin (Ixos siquijorensis). Hänen kunniakseen on nimetty mindoronkukaali (Centropus steerii), filippiinienharlekiini (Sarcophanops steerii), filippiinienpitta (Pitta steerii), bataaninkuhankeittäjä (Oriolus steerii) ja taiwaninmetsätimali (Liocichla steerii).
Julkaisuja

Narrative of a visit to indian tribes of the Purus river, Brazil. A. Rept. U. S. natl Mus., Washington, D. C. 1903: 359-393.
The archeology of the Amazon. Univ. Michigan off. Publs 29 (9, Pt. 2) 1927: 20-26.
Tribos do Purus. Sociologia, São Paulo 11 (2) 1949: 64-78, 212-222.
Joona Kaakinen

Joona Kaakinen on suomalainen näyttelijä, joka näytteli Nörtti: DragonSlayer666 -televisiosarjan toisella ja kolmannella tuotantokaudella Daisuke69:ä. Hän on ollut aikaisemmin mukana DOT504 Dance Companyssa. Kaakinen oli Salpauksen sirkusartistikoulutuksessa vuosina 2007–2010.
Joseph Barbera

Joseph Barbera vuonna 1993
Joseph Roland "Joe" Barbera (24. maaliskuuta 1911 – 18. joulukuuta 2006) oli yhdysvaltalainen animaatiofilmien tekijä, sarjakuvataiteilija, tuottaja ja William Hannan yhteistyökumppani. Hanna-Barberan studio tuotti monia tunnettuja sarjakuvia ja animaatioita, joista tunnetuimmat olivat Tom ja Jerry, Kiviset ja Soraset, Jetsonit ja Scooby-Doo.
New Yorkissa kasvanut Barbera toimi uransa alkuaikoina pankkialalla. Sen jälkeen suuren laman aikana hän teki sarjakuvia The NY Hits -lehteen ja 1932 siirtyi Van Beuren Studios -yhtiöön animaattoriksi ja käsikirjoittajaksi. Van Beuren Studion lopetettua 1936 Barbera tapasi seuraavassa työpaikassaan MGM:llä 1930-luvun lopulla tulevan yhteistyökumppaninsa William Hannan. Kumppanukset perustivat vuonna 1957 Hanna–Barbera-animaatiostudion, joka nykyisin tunnetaan nimellä Cartoon Network Studios. Hanna–Barbera-animaatiostudion filmit ja hahmot ovat voittaneet vuosien varrella kahdeksan Emmy-palkintoa.
Barbera kuoli kodissaan Los Angelesissa luonnollisella tavalla 95-vuotiaana 18. joulukuuta 2006. Hänen yhteistyökumppaninsa William Hanna kuoli 2001.
Aiheesta muualla

Joseph Barberan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Joseph Barbera Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
YLE: Animaatioelokuvan pioneeri Joe Barbera kuollut
Kvaak.fi: Animaatiolegenda Joe Barbera kuoli
Jogi-karhu
| --- | --- |
Luojat:  William Hanna • Joseph Barbera
Päähahmot:  Jogi-karhu • Bobo • Cindy-karhu • metsänvartija Smith
Televisiosarjat:  Jogi-karhu (1961) • Yogi ja kaverit (1973) • Yogi's Space Race (1978) • Yogi’s Treasure Hunt (1985–1986) • The New Yogi Bear Show (1988) • Jogi-karhu (1991–1992)
Elokuvat:  Jogi-karhu seikkailee (1964) • Yogi’s Ark Lark (1972) • Yogi’s First Christmas (1980) • Yogi’s Great Escape (1987) • Yogi Bear and the Magical Flight of the Spruce Goose (1987) • Yogi and the Invasion of the Space Bears (1988) • Yogi the Easter Bear (1994) • Jogi-karhu (2010)
Videopelit:  Yogi Bear (1987) • Yogi Bear's Math Adventures (1990) • Yogi’s Big Clean Up (1992) • Yogi Bear’s Cartoon Capers (1994) • Yogi Bear’s Gold Rush (1994) • Yogi Bear: Great Balloon Blast (2000)
Juha Hämäläinen

Juha Hämäläinen oli lokakuussa 2014 Suomen 35. yleisin kutsumanimen ja sukunimen yhdistelmä. Se sisältää Suomen kolmanneksi yleisimmän kutsumanimen ja Suomen kuudenneksi yleisimmän yleisimmän sukunimen. Wikipedian merkittävyyskynnyksen ylittäviä Juha Hämäläisiä ovat:
Juha Hämäläinen (s. 1954), suomalainen sosiaalityön ja sosiaalipedagogiikan professori
Juha Hämäläinen, suomalainen basisti, historian ja yhteiskuntaopin opettaja ja vastakulttuurin tutkija.
Joona Heinänen

| Joona Heinänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1991 Kerava
Kansalaisuus:   Suomi
Frisbeegolfaaja
Kätisyys:  Oikea
Ura
Ammattilaisuran alku:  2013
Voitot:  8
Muut saavutukset:  EM-pronssi 2021, 2023 SM-hopea 2019, SM-pronssi 2024
Tämänhetkinen rating:  1025 (marraskuu 2022)
Korkein rating:  1026
Palkintorahat:  22 056,93 $
Joona Heinänen (s. 1991 Kerava) on suomalainen frisbeegolfaaja sekä lajin EM-mitalisti.
Vuodesta 2013 PDGA:han kuulunut Heinänen sijoittui vuoden 2019 Suomen-mestaruuskilpailuissa hopealle häviten Oskari Vikströmille neljällä heitolla. Kahta vuotta myöhemmin järjestetyissä Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui kolmanneksi.. Vuonna 2023 Tallinnan EM-kisoissa Heinänen uusi kolmostilansa. Heinänen heittää kiekkotiimi Innovalle kauden 2023 ja 2024.
Johanna Lahti

| Johanna Lahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. lokakuuta 1971 (ikä 53) Pori, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja
Toimittaja
Maa:   Suomi
Media:  lehdistö
Koulutus:  Filosofian maisteri
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto
Lehti:   Ilta-Sanomat (2005–2010)  Me Naiset (2010–2016)  Ilta-Sanomat (2019–) 
Kustantaja:   Sanoma Lifestyle (2016–2019) 
Johanna Lahti (s. 7. lokakuuta 1971 Pori) on suomalainen toimittaja ja filosofian maisteri. Vuonna 2019 hänet nimitettiin Ilta-Sanomien vastaavaksi päätoimittajaksi.
Johanna Lahti on syntynyt Porissa työväentaustaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli sähköasentaja ja äiti perushoitaja. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa, jossa hänen pääaineenaan oli englanti. Opiskelunsa jälkeen hän halusi päästä töihin toimittajaksi mutta joutui tekemään aluksi muita töitä 1990-luvun alun laman aikana.
Hän pääsi myöhemmin Helsingin Sanomiin urheilutoimitukseen kesätöihin parina vuonna. Ennen nimitystään Ilta-Sanomien vastaavaksi päätoimittajaksi hän on työskennellyt siellä muissa tehtävissä, muun muassa viihdetoimituksen, viikonvaihdeliitteen ja tv-lehden esimiehenä, Lontoon-kirjeenvaihtajana ja ulkomaantoimittajana 13 vuoden ajan. Vuodesta 2016 hän oli Sanoma Lifestylen johtajana, jossa työssä hän oli kahdeksan Sanoma Media Finlandin aikakauslehden päätoimittajan esimiehenä. Sitä ennen hän johti Sanoma Lifestylen Naiset-sisältöryhmää. Me Naiset -lehden päätoimittaja ja toimituspäällikkö hän oli vuosina 2010–2016.
Aiheesta muualla

Ilta-Sanomien toimituspäällikkö Iina Artima-Kyrki Me Naisten päätoimittajaksi Markkinointi & Mainonta.  8.8.2016. Viitattu 6.6.2019.
Karhunen, Panu: IS:n uusi vastaava päätoimittaja palaa ”henkiseen kotiinsa” – ”Ilta-Sanomat on aidosti ja rohkeasti moniääninen” Ilta-Sanomat.  5.6.2019. Viitattu 6.6.2019.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Tapio Sadeoja | Ilta-Sanomien päätoimittaja 2019–    |
Jokijärvi (järvi Taivalkoskella)

| Jokijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Taivalkoski
Koordinaatit:  65°30′45″N, 28°34′40″E
Järvinumero:  61.312.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  223,7 m 
Rantaviiva:  32,29 km 
Pinta-ala:  5,81 km² 
 fiJokijärvi 
Jokijärvi on läpivirtausjärvi Taivalkosken itäosassa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 5,8 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 154 kilometriä itäkoilliseen. Järvi sijaitsee kirjailija Kalle Päätalon lapsuudenmaisemissa Iijoen reitillä.
Maantiede

Jokijärven osat luoteesta kaakkoon ovat Väliperä, Kauhaperä ja Murhiperä. Niitä yhdistävällä järven lounaisella osalla ei ole karttanimeä. Väliperää ja Kauhaperää erottaa Mannisenniemi, jolla sijaitsee Jokijärven kylä. Jokijärven rannoilla on runsaasti kulttuurimaisemaa, sen etelärannalla sijaitsee Kalle Päätalon lapsuudenkoti. Luonnontilaisinta on Murhiperän rannoilla.
Jokijärven saaria ovat muun muassa Villisaari, Lapinsaari, Vasikkasaari ja Käkisaari. Väliperän pohjoisosassa on useita pieniä saaria, järven lounainen osa on saaretonta. Jokijärvi kääntyy alavirtaan lounaassa, josta alkaa Vääräjoki. Luusuassa sijaitsee Kirkkosaari. Joki virtaa yli kaksi kilometriä pitkän, leveydeltään vaihtelevan saarimuodostelman pohjoispuolitse. Saarten eteläpuolella sijaitsee Kurtinlampi ja Lummelampi. Murhiperään virtaa Murhijoki idästä, Lummelampeen virtaa Tyräjoki kaakosta Tyräjärveltä.
Jokijärvi (61.312.1.001) kuuluu Jokijärven lähialueeseen (61.312), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Jokijärven alue (61.31) ja ensimmäinen Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Jokijärvi on laajin Jokijärven lähialueen 36:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Iso-Ulku.
Jokijärvi on kuudenneksi laajin Taivalkosken 588:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä edeltää Koviojärvi ja seuraa Kylmäluoma.
Juan Conway McNabb

Juan Conway McNabb (11. joulukuuta 1925 Beloit, Wisconsin – 26. helmikuuta 2016) oli yhdysvaltalainen, Perussa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin augustinolaiseksi papiksi 24. toukokuuta 1952 ja nimitettiin Chulucanasin prelaatiksi 4. maaliskuuta 1964. Lisäksi hän sai 8. huhtikuuta 1967 nimityksen Saia Maiorin titulaaripiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 27. joulukuuta 1977. McNabbin konsekroi 17. kesäkuuta 1967 John Patrick Cody, jota avustivat Petrus Canisius Jean van Lierde ja Erasmo Hinojosa Hurtado.
12. joulukuuta 1988 Chulucanasista tuli hiippakunta ja McNabbista sen piispa. Hän jäi eläkkeelle 28. lokakuuta 2000. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Juan Corona

| Juan Corona |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Juan Vallejo Corona
Syntynyt: 7. helmikuuta 1934
Kuollut: 4. maaliskuuta 2019 (85 vuotta)
Muut tiedot
Rikokset:  murha
Juan Vallejo Corona (7. helmikuuta 1934 – 4. maaliskuuta 2019) oli Yhdysvalloissa vuonna 1971 25 miestä surmannut meksikolaistaustainen sarjamurhaaja.
Corona saapui Kaliforniaan 1950-luvulla. Hänellä todettiin vuonna 1956 skitsofrenia. Corona oli naimisissa naisen kanssa, mutta kaikkien uhrien surmille oli taustalla seksuaaliset motiivit.
Corona teki Yhdysvalloissa kunniallista työtä, mutta aloitti murhasarjan ilmeisesti keväällä 1971. 19. toukokuuta Yuba Citystä löydettiin yhden uhrin ruumis, ja lähiseuduilta löytyi vielä 24 lisää.
Corona kiisti kaikki murhat, mutta todettiin syylliseksi ja tuli tuomituksi 25:een elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Hän kuoli sairaalassa luonnollisiin syihin 85-vuotiaana.
Juan Crespí

Isä Juan Crespí (1. maaliskuuta 1721 – 1. tammikuuta 1782) oli espanjalainen roomalaiskatolinen pappi ja tutkimusmatkailija. Crespi liittyi fransiskaaneihin 17-vuotiaana. Hän osallistui Kalifornian tutkimiseen 1700-luvulla. Crespí syntyi Palma de Mallorcassa Espanjassa ja kuoli Carmel-by-the-Seassa Kaliforniassa 60-vuotiaana.
Käännös suomeksi
Rafaelin enkeli

Enkelihahmoja Rafaelin Sikstiiniläismadonnan alareunassa.
Rafaelin enkeli on musiikintekijä Pekka Ruuskan läpimurtokappale. Se julkaistiin singlenä ja Ruuskan albumin Yhdestoista hetki (1990) avauskappaleena.
Tekijä- ja julkaisutiedot

Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Pekka Ruuska, joka myös sovitti alkuperäislevytyksen yhdessä Edu Kettusen kanssa. Kettunen toimi myös levytyksen tuottajana. Vinyylisinglejulkaisun B-puolella on kappale ”Neljä yötä perjantaihin”. Vuonna 1998 Ruuska levytti kappaleen uudelleen Hannu Korkeamäen sovituksena nimellä ”Rafaelin enkeli 98”. Se julkaistiin sekä singlenä että kokoelma-albumilla Suolaa ja pippuria – Pekka Ruuskan parhaat.
Vastaanotto

”Rafaelin enkelistä” tuli 1990-luvun alussa suuri myynti- ja radiosoittomenestys. Kappale ylsi Suomessa kesällä 1990 singlelistan sijalle 25 sekä radiosoittolistan kärkeen. Eri tilastoja yhdistävällä laskutavalla se oli Suomessa vuoden 1990 seitsemänneksi suurin listahitti. Albumia Yhdestoista hetki myytiin julkaisuvuonna 1990 kultalevyyn ja myöhemmin platinalevyyn oikeuttanut määrä. Pekka Ruuskalle kappaleen menestys merkitsi siirtymistä gospelmusiikin parista ja Helsingin Suutarilan ala-asteen luokanopettajan tehtävästä yleisön suosimaksi esiintyjäksi.
Sisältö

Nopearytmisen kappaleen tajunnanvirtaa muistuttavien säkeistöjen lopussa toistuvat sanat ”Anna minulle armahduksesi, ole minulle Rafaelin enkeli”. Kielikuva viittaa renessanssimaalari Rafaelin teoksen Sikstiiniläismadonna (n. 1513) alareunan siivekkäisiin putto-hahmoihin, joista on tullut populaarikulttuurissa suosittuja muun muassa kiiltokuvina.
Synty

Laulu syntyi huhtikuussa 1989 hotellihuoneessa Pariisin Latinalaiskorttelissa, jonne Pekka Ruuska oli lähtenyt työskentelemään. Ruuskan mukaan sanoitus syntyi hänen silloisesta maailmantuskastaan, johon vaikuttivat muun muassa Neil Postmanin kirja Huvitamme itsemme hengiltä sekä tuolloiset uutisaiheet, kuten happosateet, lastenmurhaaja Jammu Siltavuori ja kirjailija Salman Rushdien saama fatwa. Ruuska kirjoitti päiväkirjaansa 10. huhtikuuta 1989:
”Pusasin vielä tämän aamun Rafaelin enkeliä. Aloin melkein vihata sitä biisiä, mutta olin uhrannut siihen jo niin paljon kallista aikaa ja tullut kirjoittaneeksi itseänikin miellyttäviä tekstijuttuja, että en raatsinut hyljätä sitä kokonaan. Tein demon, joskin b-osan melodia oli vielä osittain hämärän peitossa. Hengästyttävä tajunnanvirtapyssytys se on, mutta kyllä siinä on itua.”
Tunnustuksia

Kun Pekka Ruuska sai sanoittajaurastaan vuonna 2000 Juha Vainio -palkinnon, sen perusteluissa siteerattiin kappaleen kielikuvia:
”’Rafaelin enkelissä’ kiteytyy modernin laululyriikan mestariteos, jossa sanoittajan siveltimellä mestarillisesti maalataan kuvia kuvien jälkeenkin kengättömistä ja lippuja salkoon hilaavista lapsista porttikonkien kuiskiviin huoriin ja routaantuneen maan mustanneisiin käärmeisiin.”
Muita levytyksiä

Vuonna 2007 kappaleen levytti viroksi virolainen yhtye Päris Anny nimellä "Lase inglitel maaga harjuda" albumillaan See on tema.
Johannes Granö

Johannes Granö
Johannes Granö (25. syyskuuta 1850 Teerijärvi – 9. kesäkuuta 1913 Omsk) oli suomalainen pappi ja Siperian kävijä.