stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Australopithecus africanus

| Australopithecus africanus |
| --- | --- |
 Australopithecus africanus
 Plioseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Alaheimo::  Homininae
Tribus::  Hominini
Alatribus::  Hominina
Suku::  Australopithecus
Laji::  africanus
Kaksiosainen nimi
 Australopithecus africanus  Dart, 1925 
Katso myös
   Australopithecus africanus Wikispeciesissä   Australopithecus africanus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Australopithecus africanus oli noin 2–3 miljoonaa vuotta sitten elänyt muinainen ihmisapinalaji, joka kulki kahdella jalalla. Lajin fossilisoituneita jäännöksiä löytyi ensimmäisen kerran Etelä-Afrikasta vuonna 1924, kun kaivostyömiehet toivat Witwatersrandin yliopiston professori Raymond Dartille kaksi laatikollista kiviä tutkittavaksi. Toisesta laatikosta löytyi fossiilisoitunut painauma kallon sisäosista eli "endokraanialinen valos". Myöhemmin laatikoista löytyi vielä kallonosia, joissa oli mukana otsa ja kasvo-osa.
Australopithecus africanus
Englantilainen lehdistö innostui asiasta ja kutsui löytöjä "apinan ja ihmisen väliltä puuttuvaksi renkaaksi", mutta tiedeyhteisö suhtautui löytöön viileästi. Syynä olivat Lähi-idästä juuri löytyneet suuriaivoiset fossiilit, joiden perusteella ihmisen alkukotia oli alettu etsiä muualta kuin Afrikasta. Samaan aikaan tiedeyhteisö yhä kiinnitti huomiota Piltdownin ihmisen "kalloon", vaikkakin se osoittautui myöhemmin väärennökseksi.
Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan suhtautuneet löytöön kylmästi, vaan Dartin innokas tukija, skotlantilainen paleontologi Robert Broom päätti löytää lisää fossiilijäännöksiä. Vuonna 1936 hän löysi A. africanuksen luunkappaleita, jotka osoittivat lajin olevan enemmän hominidi kuin apina ja että laji oli kävellyt kahdella jalalla. Vuonna 1948 Broomilla oli jo riittävästi todisteita siitä, että Afrikassa on elänyt ainakin kaksi eri Australopithecus-lajin edustajaa.
A. africanuksen sijoittumisesta ihmisen sukupuuhun ei ole yksimielisyyttä.
Verokalenteri

Verokalenteri (sähköisenä usein verokone) sisältää fyysisten henkilöiden julkisia verotustietoja, esimerkiksi verotettavat työ- ja pääomatulot. Kerätyt tiedot perustuvat verohallinnon vahvistamiin edellisen vuoden verotietoihin.
Aiheesta muualla

Kaari, Päivi: Julkiset verotiedot (Arkistoitu – Internet Archive) Veronmaksajat.fi. Veronmaksajain Keskusliitto ry.
Verokone HS.fi (Helsingin Sanomat). Sanoma Oyj.
Pääkirjoitus: Verotiedot pidettävä julkisina Iltalehti. 2.11.2012. Alma Media.
Bernasek, Anna: Should Tax Bills Be Public Information? NYT. 13.2.2010. The New York Times Company.
Bex

| Bex |
| --- | --- |
 Bex sijaitsee Rhônejoen laaksossa.
 vaakuna

 Bex
 Koordinaatit: 46°15′5″N, 7°0′44″E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Aigle
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  96,56 km²
Korkeus:  396–3 210 m
Väkiluku (5.6.2024):  8 567
 – Väestötiheys:  85 as./km²
 
 www.bex.ch/  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bex on kunta Sveitsissä, Vaud’n kantonin kaakkoisosassa, Aiglen alueella. Kesäkuussa 2024  kunnassa oli 8 567 vakinaista asukasta. Kunnan pinta-ala on noin 97 neliökilometriä.
Maantiede

Maantieteellisesti kunta sijaitsee Rhônejoen laaksossa, joen itärannalla, pari kymmentä kilometriä Genevenjärven kaakkoisnurkasta kaakkoon. Bex’n korkein kohta on Sommet des Diablerets (3 210 m).
Liikenne

Moottoritie A9 kulkee Bex’n kautta. Bex on rautateiden risteyspaikka: SBB:n Lausanne–Brig-rata kulkee kunnan kautta; Bex’stä lähtee myös TPC-yhtiön rautatie Gryoniin ja Villarsin kautta Bretay’hin.
Muuta

Bex’ssä on nykyisen Sveitsin alueen ensimmäinen merkittävä suolakaivos, jota käytetty 1500-luvulta alkaen. Schweizer Salinen -yhtiön suolakaivoksen lisäksi alueella on museo.
Bex’n kunnantalo.
Bex’ssä junat kulkevat kadulla.
Bex’n suolakaivos on myös museo.
Gustaf Wilson

Gustaf (Kustaa) Wilson (syntyjään Hemmi tai Hemmilä; 2. kesäkuuta 1827 Oulu – 21. syyskuuta 1905 Portland, Multnomah’n piirikunta, Oregon, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen uudisraivaaja Villin lännen aikana. Wilson oli varhainen Amerikkaan muuttanut suomalainen, ja eteni uudessa kotimaassaan merkittävään yhteiskunnalliseen asemaan.
Hemmin isä Johan (Juhana) Hemmilä oli kotoisin Lumijoelta ja äiti Anna Määttä Kiimingistä. Isä oli ammatiltaan merimies. Kustaa Hemmilä lähti merille vuonna 1842, mutta haaksirikkoutui Ranskan rannikolla ja palasi Suomeen. Vuoden 1846 lokakuussa hän lähti jälleen merille ja saapui New Orleansiin vuonna 1849. Maaliskuulla 1850 hän purjehti Kalifornian kultaryntäyksen houkuttelemana seuralaisensa kanssa Kap Hornin kautta San Franciscoon, jonne he saapuivat 10. lokakuuta 1850. Nimensä muuttanut Wilson lähti kullanetsintään pettyneenä  Kaliforniasta vuonna 1852 ja asettui Jacksonin piirikuntaan nykyisen Oregonin osavaltion eteläosaan. Hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi armeijaan, koska sotilaana hän saisi säännölliset ateriat, ja vakinaisessa palveluksessa rahallisen korvauksen. Wilson palveli vuonna 1853 ja uudelleen vuosien 1855–1856 Rogue Riverin intiaanisotien aikana, joissa yli kaksikymmentä intiaaniheimoa pakkosiirrettiin Rogue Valleysta. Yhdysvaltain kongressi antoi Wilsonille kiitokseksi Medal of Honor -ansiomitalin. Vuonna 1855 hänet valittiin Jacksonin piirikunnan kuolinsyyntutkijaksi (county coroner), ja hän toimii tässä tehtävässä yhteensä kuusi vuotta. Vuonna 1862 hänet valitaan Josephinen piirikunnan johtavaksi virkailijaksi (county clerk), ja hän toimii virassa neljä vuotta.
Wilson liittyy vapaamuurareihin vuonna 1858 ja pysyi aktiivisena jäsenenä koko elämänsä. Hänen osallistumisensa vapaamuurareiden toimintaan toi hänet useita kertoja Portlandiin, jonne hän lopulta muutti vuonna 1866. Hän toimi sitten myyntimiehenä useissa Portlandin kauppaliikkeissä ja lyhyen aikaa myllynjohtajana Monmouthissa Oregonissa. Wilson ja Christina Wideen avioituvat vuonna 1871 ja adoptoivat tyttären. Vuonna 1883 Wilson nimitettiin Venäjän varakonsuliksi edistämään Venäjän taloudellisia etuja Oregonissa. Wilson toimi Astoriassa Oregonissa vuonna 1888 perustetun ensimmäisen suomalais-amerikkalaisen lähetysseuran rahastonhoitajana ja auttoi rakentamaan kaupunkiin suomalaisen luterilaisen kirkon. Hän oli myös Oregonin pioneeriyhdistyksen ja Oregonin historiallisen yhdistyksen jäsen. Wilson vieraili kerran Suomessa vuonna 1890, jolloin hänet otettiin Oulussa merkkivieraana vastaan.
Pavonis Mons

| Pavonis Mons |
| --- | --- |
 Pavonis Monsin kaldera
Korkeus:  14 100 m
Sijaintitiedot
Sijainti:  Tharsis, Mars
Koordinaatit:  0.8°N, 113.4°W
Geologia
Tyyppi:  kilpitulivuori
Pavonis Mons on tulivuori Marsissa. Se on keskimmäinen Tharsiksen ylängön kolmesta suuresta tulivuoresta (Tharsis Montes). Sen pohjoispuolella on Ascraeus Mons ja eteläpuolella Arsia Mons. Pavonis Mons on noin 14 kilometriä korkea ja se purkautui viimeksi noin 300 miljoonaa vuotta sitten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pavonis Mons Wikimedia Commonsissa
Euroopan syyttäjänvirasto

| Euroopan syyttäjänvirasto > EPPO |
| --- | --- |

Perustettu:  2017
Tyyppi:  Erillisvirasto
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Luxemburgin kaupunki, Luxemburg
Aiheesta muualla
Sivusto
Euroopan syyttäjäviranomaisen toimintaan osallistuvat jäsenmaat (sinisellä) ja toiminnasta alkuvaiheessa poisjääneet maat (punaisella).
Euroopan syyttäjänvirasto (engl. European Public Prosecutor's Office, lyh. EPPO) on henkilöluvultaan verraten pieni EU:n erillisvirasto. Se pyrkii torjumaan unionin taloudellisia etuja vahingoittavia rikoksia, kuten petoksia, korruptiota ja vakavia arvonlisäveropetoksia valtiorajojen yli. EPPO:n virasto on perusteilla Luxemburgiin. Viraston keskeinen virkamies on Euroopan pääsyyttäjä. Lisäksi kustakin EPPO:oon osallistuvasta jäsenvaltiosta valitaan Euroopan syyttäjä. Luxemburgiin sijoittuvan keskuksen toimintaa tukevat jäsenvaltioihin sijoittuvat Euroopan valtuutetut syyttäjät.
Euroopan syyttäjänvirasto toimii tiiviissä yhteistyössä Euroopan unionin oikeudellisen yhteistyön yksikön (Eurojust) ja viraston toimintaan osallistuvien jäsenmaiden kanssa. Kaksikymmentä EU-maata pääsi sopuun EPPO:n perustamisesta kesällä 2017.
Aiheesta muualla

Conference on the European Public Prosecutor's Office (EPPO) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (eu2018bg.bg)
The European Public Prosecutor’s Office – EPPO (englanniksi) (epthinktank.eu)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola
Lannoitevero

Lannoitevero on 1976–1994 käytössä ollut valmistevero, jota maksettiin Suomessa valmistetuista ja maahan tuoduista lannoitteista. Vuoteen 1978 saakka veron nimenä oli lannoitteiden valmistevero. Veron maksoi se, joka valmisti lannoitteita tehdasmaisesti tai toi niitä Suomeen. Lannoiteveron tuotolla rahoitettiin merkittävä osa maatalouden osuudesta maataloustuotteiden vientikustannuksiin ja maatalouden tasapainottamismenoihin. Suomen liittyessä Euroopan unioniin ei lannoiteveroa enää tarvittu, sillä unioni maksoi maataloustuotteiden vientituet. Lannoiteveron samoin kuin muidenkin valmisteverojen määräämisestä, maksuunpanosta ja kannosta huolehti tullilaitos. Verotuksen toimitti sen tullipiirin piiritullikamari, jonka alueella valmistuspaikka sijaitsi.
Vuonna 1976 veroa oli suoritettava typpi-, fosfori-, kali-, hiven- ja seoslannoitteista 5 penniä kilolta.Vuosina 1980–1988 veroa suoritettiin 3–23 penniä kilolta lannoitusaineista ja seoslannoitteista lukuun ottamatta kalkitusaineita, humuslannoitteita, hivenlannoitteita ja lannoitettua kasvuturvetta. Metsän lannoitukseen käytetyistä lannoitteista oli käyttäjällä oikeus hakemuksesta saada vero takaisin. Palautus myönnettiin mikäli palautuksen määrä oli vähintään sata markkaa.
Lannoitteella tarkoitettiin aineita ja valmisteita, jotka oli tarkoitettu edistämään kasvien kasvua tai parantamaan sadon laatua ja joiden vaikutus perustui kasvinravinteisiin tai muihin kasveille, ihmisille tai eläimille hyödyllisiin aineisiin.Veron perusteita muutettiin 1992, jolloin lannoiteveroa oli maksettava lannoitteista, jotka sisälsivät vähintään kaksi painoprosenttia typpeä tai fosforia. Veron suuruus oli 1992   2,90 markkaa typpikilolta ja 1,70 markkaa fosforikilolta.
Vuosina 1990–1991 oli käytössä fosforilannoitevero, jota maksettiin vähintään kaksi painoprosenttia fosforia sisältävistä lannoitteista. Valtiolle menevän veron maksoi valmistaja tai maahantuoja ja sen maksuunpanosta huolehti piiritullikamari. Veron suuruus oli alkuvuonna 1990 0,50 markkaa lannoitteisiin sisältyvältä fosforikilolta ja loppuvuodesta 1,00 markkaa kilolta. Fosforilannoiteveroa koskevat säännökset siirrettiin lannoiteverolakiin, kun lannoiteveron perusteita muutettiin 1992.
Aiheesta muualla

Hallituksen esitys lannoiteverolain kumoamisesta
Uimaranta

Uimaranta Budvassa
Uimaranta on erityisesti uimista varten ylläpidetty ranta-alue tai rannikkoalue.
Suosituimmat uimarannat ovat usein hiekkarantoja eli luonnostaan hiekkapohjaisia tai ihmisen hiekoittamia. Suosituimmilla ja suurimmilla uimarannoilla on sesonkiaikana usein palkattu rantavahti, joka vahtii rannalla olevia hukkumasta. Osassa uimarannoista voi saada maksua vastaan rantatuoleja ja -varjoja sekä virvokejuomia ja ruokaa.
Uimarannat ovat osa turistien perinteistä etelänmatkakulttuuria, mutta rantalomailua esiintyy ympäri maailman. Suurien uimarantojen lähettyvillä sijaitsevat alueet ovat hyvin suosittuja paikkoja hotellien rakentamista varten.
Suomessa uimarannat, joissa arvioidaan käyvän uimakauden aikana lämpimänä kesäpäivänä vähintään sata uimaria, ovat niin kutsuttuja EU-rantoja. EU-rantoja ovat muun muassa Kempeleen Ouluntullissa sijaitseva Kalliomonttu sekä Oulunsalossa sijaitseva Papinjärvi. Lisäksi kunnat pitävät myös virallisia ylläpidettyjä uimarantoja, joilta löytyy aina pukusuoja, roska-astioita, wc-mahdollisuus, pelastusrengas ja ilmoitustaulu.
Uimarantaharrastaja Tony Hagerlundin mukaan Suomessa on 1 481 uimarantaa. Niistä 301 on isoja yli sadan päivittäisen kävijän EU-rantoja tai yleisiä rantoja.
Koirien kanssa uimista varten ovat Suomessa koirarannat.
Kuvia

Uimaranta Gdańskissa, Puolassa.
Uimaranta Pärnussa, Virossa.
Rantavahti lähdössä pelastustehtävään.
Väinölänniemen uimaranta Kuopiossa.
Koirarannalla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uimaranta Wikimedia Commonsissa
Tony Hagerlundin tietopankki Suomen uimarannoista
Lempi

Lempi tarkoittaa nykyisin rakkautta. Vanhassa, alkuperäisessä merkityksessä lempi oli toisaalta arvaamattomaksi koettu voima, joka hallitsi ihmistä, ja sai aikaan seksuaalisen halun ja kiintymyksen. Lemmen ajateltiin vievän järjen ja voivan johtaa ihmisen rappioon ja typeriin tekoihin. Toisaalta taas lemmellä tarkoitettiin taipumusta tai onnea houkuttaa hyviä kumppaniehdokkaita. Lemmettömyys taas merkitsi, ettei hyviä kumppaniehdokkaita tullut vastaan.
Lempi oli merkittävä ominaisuus varsinkin naimattomalle. Jos nuorella oli hyvä lempi, se tarkoitti onnea naimakaupoissa. Jos nuori oli lemmetön, se merkitsi, ettei mahdollisuuksia kunnollisiin naimakauppoihin ollut.
Lempi oli tärkeämpi naisille kuin miehille, koska nainen (tai naisen suku) oli naima-asioissa useimmiten passiivinen osapuoli, jonka täytyi odottaa miehen (tai miehen naima-asioiden hoitajan) yhteydenottoa. Mies saattoi lähteä kosimaan haluamaansa naista, mutta naisen täytyi vain toivoa, että hänellä olisi lempeä, jotta häntä tultaisiin kosimaan.
Lempi katsottiin usein riippumattomaksi muista ihmisen ominaisuuksista, kuten ihmistä ympäröiväksi taikavoimaksi. Esimerkiksi hyvä ulkonäkö, rikkaus tai mikään muukaan (naimakaupoissa eduksi katsottu) ominaisuus ei välttämättä vaikuttanut lempeen. Uskottiin, että jos ihminen oli lemmetön, ei hän päässyt hyviin naimisiin, vaikka olisi ollut millainen. Lemmettömän ihmisen ongelma oli pikemminkin yliluonnollisissa kuin maallisissa asioissa. Naiset ovat laulaneet kansanlauluja, joissa he ilmaisevat olevansa kauniita tai hyvää sukua, mutta valittavat lemmettömyyttään katkerana muiden, huonompiosaisten naisten paremmasta onnesta naima-asioissa.
Lemmennostatus

Monet nuoret ja naimattomat yrittivät nostaa lempeään taikuudella. Lemmennostatusta katsoivat tarvitsevansa varsinkin naiset, jotka pelkäsivät jäävänsä tai olivat jo jääneet vanhoiksi piioiksi. Hyvän tytön jääminen vanhaksi piiaksi oli jo selvä merkki huonosta lemmestä ja siitä, että jokin yliluonnollinen asia aiheutti naiselle ongelman. Joskus jopa kade oli saattanut varastaa toisen perheen tyttären lemmen omalle tyttärelleen.
Usein tarvittiin lemmenasioihin perehtyneen tietäjän apua. Tietäjät tekivät taikatemppuja ja lukivat loitsuja. Yleisiä rituaaleja olivat neidon kylvetys saunassa ja savuavan tulen yli hyppääminen. Lemmennostatusloitsujen kieli vaihtelee viattomasta rivoon. Nuorten tyttöjen loitsut olivat kilttejä ja toiveikkaita; niissä saatettiin toivoa, että kun mies tulee, niin tulisi hyvä, kaunis tai rikas. Näin kuului eräs loitsu, jossa toivotaan tulen väen tarttumista miehiin (osa loitsusta):
Nouse lempi liehumahan,

Kunnia kukoistamahan!

Kule kuu, palate päivä,

Pala nuorten miesten mieli!

Sydän syttyköön tulehen,

Povi polttohon kovahan,

Vatsa valkian väkehen,

Mieli melki heltehesen,

Jott’ ei saisi öissä maata

Eikä päivällä levätä!

Palo tuli, palo taula,

Pala nuorten miesten mieli!

Paras sulle, ei pahinta,

Paras poikien seasta,

Kiltin kirkkorahvahasta,

Sorehin sotaväestä,

Verevin vesien päältä! 
(SKVR:9988)
Vanhojen piikojen epätoivoisissa lemmennostatuksissa kieli oli rivompaa. Esimerkiksi (osa loitsusta):
Kissan kiihko, koiran kiihko,

Tauhualta tamman kiihko,

Tallista oriin kiihko!

Nouse, lempi, liehumaan,

Kunnia, kupahumaan

Tämän piian pillun päälle,

Tämän peiposen perälle.

Tämän lapsen lanteille!

Ei sitte sinä ikänä,

Jos ei tänä keitona kesänä

Muiska mulkut, keiska kellot,

Kynnä kyrpä persettäsi,

(…)

Vaan taiten taivonen tekisi,

Kun kyrpiä sataisi,

Lieriä leretteleisi

Tynnyrin tytön osaksi,

Kontin kunni kohtaloksi! 
(SKVR:4719)
Doñanan kansallispuisto

Merimetsoja Doñanassa.
| --- | --- |
Sijainti:  Huelvan, Sevillan ja Cádizin maakunnat, Andalusia, Espanja
Pinta-ala:  54 251 hehtaaria
| --- | --- |
Tyyppi:  Espanjan kansallispuisto, yhteisön tärkeänä pitämä alue, erityisten suojelutoimien alue, erityissuojelualue, Euroopan neuvoston luonnonsuojelualuediplomi, biosfäärialue, Ramsar-alue 
Perustettu:  1969 (laajennettu vuonna 1978)
Luokitus:  Ramsar-alue (4. toukokuuta 1982), Elemento de la Lista Roja del Patrimonio (d) (28. marraskuuta 2007) 
Kävijämäärä:  392 958  (2007) 
Hallinto:  Espanjan ympäristöministeriö (d), Andalusia 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Doñanan kansallispuisto (esp. Parque nacional de Doñana) sijaitsee Andalusiassa, Espanjan lounaisosassa. Alueen pinta-ala on 54 251 hehtaaria, ja se on Espanjan suurin kansallispuisto. Doñanan biodiversiteetti on Euroopan oloissa ainutlaatuinen, sillä siellä on pienellä alalla monenlaisia elinympäristöjä, siellä vuorottelevat marskimaa ja dyynit, merivesi, murtovesi ja makeavesi.
Puisto toimii levähdyspaikkoina monille muuttolinnuille. Siellä elää uhanalaisia lajeja kuten espanjanilves ja pyreneidenkeisarikotka. Siellä on myös villisikoja, mangusteja, mäyriä ja hirvieläimiä. Puistossa tavataan 8 kalalajia, 10 sammakkoeläinlajia, 19 matelijalajia, 30 nisäkäslajia ja 360 lintulajia, joista 127 pesii säännöllisesti puistossa.
Aluetta uhkaavat monet maankäytön paineet erityisesti maatalous ja veden pumppaaminen viljelyksille. Keväällä 2023 pitkään jatkunut kuivuus ja veden laiton pumppaaminen olivat saaneet aikaiseksi puiston läpikotaisen kuivumisen.
25. huhtikuuta 1998 läheisen kaivoksen jätevedet karkasivat alueen läpi virtaavaan Guadiamar -jokeen ja vaaransivat puiston herkän luonnon.
Doñanan kansallispuisto on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 1994.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Doñanatour
Doñanan luonnonpuistoksi (espanjaksi)
en Waste Magazine: Parque Nacional de Doñana, Dunas Móviles (espanjaksi) Sivu on linkkisivu kasvien kuviin.
Paradores de Turismo: Discover Doñana, Spain’s Most Unique National Park (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Espanjassa
Alcalá de Henaresin yliopisto ja historiallinen ympäristö
Alhambra, Generalife ja Albayzín Granadassa
Altamiran luola
Antoni Gaudín työt
Aragonian mudéjar-arkkitehtuuri
Aranjuezin kulttuurimaisema
Atapuercan arkeologinen kohde
Ávilan vanhakaupunki
Barcelonan Sant Pau -sairaala ja katalonialainen musiikkipalatsi
Burgosin katedraali
Cáceresin vanhakaupunki
Catalanin romaaniset kirkot Vall de Boíssa
Côanlaakson ja Siega Verden esihistoriallinen kalliotaide (jaettu Portugalin kanssa)
Córdoban historiallinen keskusta
Cuencan linnoituskaupunki
Doñanan kansallispuisto
Elchen palmumetsä
Elohopean perintö: Almadén ja Idrija (jaettu Slovenian kanssa
Escorialin luostari
Garajonayn kansallispuisto
Ibizan biodiversiteetti ja kulttuuri
Itä-Espanjan kalliomaalaukset
La Lonja de la Seda de Valencia
Las Médulas
Lugon roomalainen muuri
Madinat al-Zahra
Méridan arkeologinen alue
Oviedon muistomerkit ja Asturian vanhan kuningaskunnan kirkot
Poblet-luostari
Monte Perdido (jaettu Ranskan kanssa)
Pyhiinvaellusreitti Santiago de Compostelaan
Salamancan vanhakaupunki
San Cristóbal de La Laguna
San Millánin Yuso- ja Suso-luostarit
Santa María de Guadalupe
Santiago de Compostela
Segovian vanhakaupunki ja akvedukti
Serra de Tramuntanan kulttuurimaisema
Sevillan katedraali, Alcázar ja Archivo de Indias
Tarracon arkeologinen kokonaisuus
Teiden kansallispuisto
Toledo
Úbedan ja Baezan renessanssimuistomerkit
Vizcayan silta
Multnomah’n piirikunta

Multnomah’n piirikunta (engl. Multnomah County) on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 812 855 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Portlandin kaupunki. Piirikunta on perustettu 22. joulukuuta 1854.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Multnomah’n piirikunta Wikimedia Commonsissa
Kalle Parviainen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
KuPSin paidassa kaudella 2005 pelannutta Parviaista hidastaa Kingsin pelaaja. 4/2005, Kuopion keskuskenttä.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. lokakuuta 1982
Syntymäpaikka: Kuopio
Pelipaikka: keskuspuolustaja, hyökkääjä
Pituus: 185
Lempinimi: 78
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001-05 | KuPS | 93 | (15) |
| 2006-10 | Haka | 63 | (7) |
| 2011-13 | FC Inter | 4 | (0) |
| 2011 | TuTo (laina) | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 161 | (22) |
Maajoukkue
| 2010 | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kalle Parviainen (s. 3. lokakuuta 1982 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa Kuopion Palloseuraa, Valkeakosken Hakaa ja FC Interiä. 185 senttimetriä pitkä Parviainen aloitti uransa keskikentällä, mutta pelipaikka muuttui sittemmin hyökkääjän kautta keskuspuolustajaksi.
Parviainen siirtyi Valkeakosken Hakaan kaudeksi 2006 Kuopion Palloseurasta, jossa hän oli edellisellä kaudella ollut joukkueensa paras maalintekijä tehtyään 26 Veikkausliigaottelussa 11 maalia. Veikkausliigassa Parviainen pelasi ensi kerran kaudella 2001 KuPS:n riveissä, jolloin hänet valittiin myös vuoden liigatulokkaaksi. Kaudeksi 2011 Parviainen siirtyi FC Interiin mutta loukkaantumisten vuoksi hän ei juurikaan pelannut, ja kauden 2013 lopuksi hän ilmoitti päättävänsä pelaajauransa. Kaikkiaan Parviainen pelasi Veikkausliigassa 160 ottelua ja teki niissä 22 maalia.
Ainoan A-maaottelunsa Parviainen pelasi Suomen maajoukkueessa 29. toukokuuta 2010 harjoitusottelussa Puolaa vastaan.
Aiheesta muualla

Kalle Parviainen FC Interin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Parviaisen tiedot Veikkausliigan sivuilla
The Move

| The Move |
| --- | --- |
 The Move vuonna 1967
Tiedot
Toiminnassa:  1966–1972
Tyylilaji:  rock, pop, beat, psykedeelinen pop, psykedeelinen rock, progressiivinen rock
Kotipaikka:  Birmingham, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Roy Wood Bev Bevan Chris "Ace" Kefford Carl Wayne Trevor Burton Rick Price Jeff Lynne
Levy-yhtiö:  Deram Records Regal Zonophone Fly Records Harvest Records
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Move oli brittiläinen psykedeelistä rockia, popia ja varhaista heavy metal -musiikkia esittänyt yhtye, joka perustettiin Birminghamissa vuonna 1966. Yhtyeen johtohahmo oli soolokitaristi-laulaja Roy Wood. Muut alkuperäiskokoonpanon jäsenet olivat Carl Wayne (laulu), Trevor Burton (rytmikitara ja laulu), Chris Kefford (bassokitara ja laulu) ja Bev Bevan (rummut). The Moven musiikissa on yhtymäkohtia sellaisten aikalaisyhtyeiden kuin The Beatlesin kokeellisuuteen ja The Whon rajuuteen.
Yhtyeen vaiheet > Alkumenestys

The Move aloitti uransa näyttävästi. Vuoden 1966 aikana kokoonpano sai kuuluisuutta hurjilla julkisuustempuillaan. Yhtyeen esityksiin saattoi kuulua television särkeminen kirveellä, pommien paukuttelu tai jopa lavalle raahatun auton hajottaminen. Kaikki tämä tehtiin tarkoin harkitun suunnitelman mukaan, sillä yhtyeen kokenut manageri Tony Secunda tiesi, että yleisön mielenkiinto olisi herätettävä jo ennen The Moven ensimmäisen singlen ilmestymistä. Debyyttisingle "Night of Fearin" esittelytilaisuudessa Marquee-klubilla joulukuussa 1966 The Moven jäsenet olivat pukeutuneet gangstereiksi ja esittivät näyttävän show’n, jonka rekvisiittaan kuului kolme paloautoa. Tilaisuudesta seurasi etusivun uutisia. Julkisuusa lisäsi The Moven mainosarvoa ja takasi sille imagon, jolla oli helppo myydä levyjä. Yhtyeen myöhempi arvostus perustuu kuitenkin sen musiikilliseen osaamiseen ja vahvoihin laulumelodioihin.
"Night of Fear" nousi tammikuussa 1967 brittilistan toiselle sijalle. Jotkut journalistit tuomitsivat levyn puhtaaksi LSD-matkaksi. Yhtyeen jäsenet eivät halunneet kommentoida väitettä. Kun flower power -liike rantautui Britteinsaarille saman vuoden alkukesällä, oli The Movella tarjolla rakkauden kesään täydellisesti istuva single "I Can Hear the Grass Grow". Se jatkoi edeltäjänsä menestystä kavuten viidenneksi Englannin listalla.