stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petteri Orpo
Poliittinen toiminta > Valtiovarainministerinä 2016–2019

Orpo ilmoitti 4. toukokuuta 2016 lähtevänsä mukaan kokoomuksen puheenjohtajakisaan kesäkuun 2016 puoluekokouksessa. Alexander Stubbin kokoomuksen johtoon valinneessa puoluekokouksessa vuonna 2014 hän ei asettunut ehdolle vedoten perhesyihin. Tuolloin hän kuvaili ratkaisua elämänsä suurimmaksi päätökseksi. Orpo voitti Stubbin Lappeenrannan puoluekokouksessa 11. kesäkuuta 2016 toisella kierroksella äänin 441,4–361.
Orpo nousi Sipilän hallituksen valtiovarainministeriksi 22. kesäkuuta 2016.
Kesäkuussa 2017 Orpo ja pääministeri Juha Sipilä totesivat, ettei heidän puolueillansa ole edellytyksiä jatkaa hallitusyhteistyötä perussuomalaisten kanssa, joiden johtoon oltiin valittu Jussi Halla-aho. Hallitus oli kaatua, mutta 20 perussuomalaisten kansanedustajaa perustivat Uusi vaihtoehto -nimisen eduskuntaryhmän, jonka tuella hallitus jatkoi samalla kokoonpanolla ja hallitusohjelmalla.
Valtiovarainministerinä toimineen Orpon mukaan syntyvyyden lasku Suomessa tulee nostamaan veroastetta, nostamaan eläkeikää ja nostamaan terveydenhuollon ja lasten päivähoidon maksuja, jotka olivat vuonna 2018 valtion verorahoin halventamia.
Poliittinen toiminta > Oppositiojohtajana 2019–2023

Eduskuntavaaleissa 2019 Orpo sai Varsinais-Suomen vaalipiirissä 10 792 ääntä ja tuli valituksi neljännelle eduskuntakaudelleen. Vaalit voittaneen SDP:n hallitustunnustelija Antti Rinne keskusteli hallitusyhteistyöstä pisimpään kokoomuksen kanssa, mutta päätyi kutsumaan hallitusneuvotteluihin keskustan, vihreät, vasemmistoliiton ja RKP:n. Kokoomuksen kynnyskysymyksinä olivat 75 prosentin työllisyystavoite, julkisen talouden tasapainotus 2023 mennessä sekä se, ettei kokonaisveroastetta tai työn verotusta nosteta.
Syyskuussa 2020 Porin puoluekokouksessa Orpo valittiin ilman vastaehdokkaita jatkamaan Kokoomuksen puheenjohtajana vuoden 2022 puoluekokoukseen saakka.
Kalajoen puoluekokouksessa kesäkuussa 2022 Orpo valittiin edelleen yksimielisesti jatkamaan Kokoomuksen puheenjohtajana.
Poliittinen toiminta > Puolustusvaliokunnan puheenjohtajana 2022

Kun keväällä 2022 eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtaja Ilkka Kanerva kuoli, kokoomuksen eduskuntaryhmä esitti Orpoa hänen seuraajakseen. Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Kai Mykkänen ilmoitti, että puolue halusi, että sen puheenjohtaja on keskeisesti mukana Suomen Nato-prosessissa ja että Orpo toimii valiokunnan johdossa nimenomaan Nato-jäsenyyskäsittelyn ajan. Puolueen puheenjohtajan toimimista myös valiokunnan puheenjohtajana pidettiin poikkeuksellisena. Orpo valittiin valiokunnan jäseneksi 22. huhtikuuta 2022 ja valiokunta valitsi hänet puheenjohtajakseen 26. huhtikuuta. Orpo kertoi tavoiteaikataulukseen, että Nato-prosessi olisi hoidettu kesään mennessä, jonka jälkeen tehtävään valittaisiin toinen kokoomuksen kansanedustaja. 9. syyskuuta 2022 Orpo väistyi valiokunnan puheenjohtajan paikalta ja hänen seuraajanaan aloitti Antti Häkkänen.
Poliittinen toiminta > Pääministerinä 2023–

Orvon eduskuntavaalien 2023 äänimäärä 17 347 oli koko maan yhdeksänneksi korkein.
Kokoomuksen voitettua eduskuntavaalit 2023 Orpo valittiin 14. huhtikuuta 2023 hallitustunnustelijaksi ja hän kutsui 27. huhtikuuta perussuomalaiset, ruotsalaisen kansanpuolueen ja kristillisdemokraatit hallitusneuvotteluihin. Hallitusneuvottelut alkoivat 2. toukokuuta ja kestivät 79 päivää aina 15. kesäkuuta saakka.
Hallitusneuvotteluissa syntynyt hallitusohjelma oli nimeltään Vahva ja välittävä Suomi ja sitä kuvattiin yhdeksi Suomen historian oikeistolaisimmista hallitusohjelmista. Hallitusohjelma sisältää muun muassa rakenteellisia uudistuksia työmarkkinoille työllisyyden parantamiseksi, julkisen talouden sopeutusohjelman ja 500 miljoonan euron kevennykset ansiotuloverotukseen. Lisäksi hallitusohjelmassa on useita maahanmuuttopolitiikan kiristyksiä.
Eduskunta äänesti Orpon pääministeriksi ja Orpon hallitus aloitti työnsä 20. kesäkuuta 2023.
Orpo teki ensimmäisen valtiovierailunsa 25. kesäkuuta Islantiin, jossa järjestettiin Pohjoismaiden pääministerien kesäkokous. Kokouksen vieraana oli myös Kanadan pääministeri Justin Trudeau.
Elokuussa 2023 Orpo pyysi kokoomuksen puoluehallituksen valtuutuksella professori Alexander Stubbia puolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 2024 presidentinvaaliin. Stubb suostui ja hänet nimettiin lokakuussa 2023 kokoomuksen presidenttiehdokkaaksi ylimääräisessä puoluekokouksessa. Hän voitti vaalin ensimmäisen kierroksen tammikuussa 2024 27,2 prosentin ääniosuudella ja päihitti helmikuussa 2024 toisella kierroksella Pekka Haaviston 51,6 prosentin ääniosuudella tullen valituksi tasavallan presidentiksi. Presidentinvaalit olivat Orpolle puoluejohtajana neljännet peräkkäiset voitetut vaalit; kokoomus on ollut ykkönen ennen presidentinvaaleja myös kuntavaaleissa 2021, aluevaaleissa 2022 ja eduskuntavaaleissa 2023.
Kesäkuun 2024 puoluekokouksessa Tampereella Orpo valittiin yksimielisesti kaksivuotiskaudeksi jatkamaan Kokoomuksen puheenjohtajana.
Yksityiselämä

Orpo avioitui toisen kerran vuonna 2003. Hänen vaimonsa on entinen lentoemäntä, oikeustieteen maisteri ja syyttäjä Niina Kanniainen-Orpo. Heillä on kaksi lasta (s. 2004 ja s. 2006). Lisäksi perheeseen kuuluvat Pessi- ja Taavi-koirat. Orpo asuu perheineen Turun Katariinanlaaksossa.
Keväällä 2021 Orpo sai 1 270 euron sakot liikenneturvallisuuden vaarantamisesta. Hän ajoi ylinopeutta Säkylässä. Alueella oli 80 km/h nopeusrajoitus, mutta Orpo ajoi 101 km/h. Saman vuoden kesäkuussa, pian kuntavaalien jälkeen, Orpo jäi puolentoista kuukauden sairauslomalle sydäninfarktin vuoksi.
Orpo on toivonut sukunimeään taivutettavan genetiivimuodossa Orpon sukunsa pitkän käytännön mukaisesti. Kotimaisten kielten keskuksen suositus on Orvon.
Kunnianosoituksia

Valkoisen ruusun ritarikunnan suurristi (Suomi, 2024)
Sotilasansiomitali (Suomi)
Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi (Suomi, 2022)
Puolan tasavallan ansioritarikunta (Puola, 2015)
Norjalainen kettuloukku

Kettuansa Huippuvuorilla
Norjalainen kettuloukku on suurikokoinen ketun elävänä pyydystämiseen tarkoitettu loukku. Se on perinteisesti rakennettu 7-10 sentin läpimittaisista mänty- tai kuusiriuista, mutta nykyään käytetään myös sahalautaa tai vahvaa metalliverkkoa (supiverkko). Loukku on varustettu molemmista päistä sulkuluukuilla, jotka sulkeutuvat laukaisumekanismin välityksellä eläimen tarttuessa syöttinä olevaan haaskaan.lähde?
Kettuloukku sijoitetaan tavallisesti metsäsaarekkeeseen, pellon reunalle, ladon läheisyyteen tai muuhun paikkaan, jossa ketun tiedetään oleskelevan tai käyttävän kulkureittinä. Loukkua pidetään mahdollisimman pitkään samassa paikassa, jotta ketut tottuvat sen hajuun. Loukkua voidaan käyttää osan vuotta ketun ruokintapaikkana pitämällä luukkuja avoimina, jolloin kettu tottuu käyttämään sitä säännöllisesti.lähde?
Suomen metsästyslainsäädännön mukaan loukku on käytävä tarkistamassa vähintään kerran vuorokaudessa ja saalis otettava metsästäjän haltuun tai päästettävä vapaaksi.
Aiheesta muualla

Norjalaisen kettuloukun kuvia ja mittatietoja
Hawran

Hawranin suurpiirteinen raja kartalla.
Hawran (arab. حوران‎, Ḥawrān) on historiallinen alue Syyrian eteläosassa Damaskoksen eteläpuolella ja Jordania vastaisesta rajasta pohjoiseen. Se voidaan erotella ydinalueeseen eli Nukra, sekä muusta alueesta joskus erotettuun Lajan ja Jabal al-Duruzin alueisiin. Historiallsiesti Hawranin basalttialue on tunnettu Syyrian "vilja-aittana". Seudun väestöön lukeutuu sunnalaisia muslimeja, druuseja etenkin Jabal al-Duruzin seudulla ja kristitty vähemmistö. Kaupunkeja seudulla ovat esimerkiksi Daraa ja Bosra, joiden lisäksi alueella on lukuisia pikkukaupunkeja ja kyliä.
Maantiede

Hawran on basalttialue Etelä-Syyriassa ja se erottaa aluetta Jordaniasta. Se rajautuu idässä Jabal al-Duruzin tulivuorialueeseen, pohjoisessa Lajan ja Damaskoksen tasankoon, lännessä Golaniin ja etelässä Jarmuk-jokeen. Jabal al-Duruz ja Laja on historiallisesti sisällytetty mutta joskus erotettu hallinnollisesti muusta Hawranista. Alueella on mittaa suurin piirtein 100 kilometriä pohjoisesta etelään ja 75 kilometriä idästä länteen. Hawranin ydinalue on nimeltään "Nukra" ja se on matalaa ylätasankoa noin 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Seutu on tunnettu hyvänä viljelymaana, jota on muodostunut vulkaanisen kiviaineksen hajotessa. Jabal al-Duruxzin rinteillä maan pinnalle pulppuaa vesilähteitä, minkä lisäksi seutu saa suhteellisen säännöllisiä sateita. Seutuun on joskus viitattu "Syyrian vilja-aittana". Seudulla viljellään etenkin vehnää, mutta myös esimerkiksi ohraa ja papuja. Hedelmällisestä maasta huolimatta seutu on lähes kokonaan metsätöntä.
Alueella olevia kaupunkeja ovat esimerkiksi Daraa, Izra, Bosra, Nawa, Muzayrib ja Salkhad. Niiden lisäksi seudulla on lukuisia pikkukaupunkeja ja kyliä.
Väestö

Hawranin seudulla asuu useita eri väestöryhmiä. Druusit asuvat etenkin Jabal al-Duruzin alueella. Muun alueen valtaväestön muodostavat sunnalaiset arabit. Molempien seassa asuu tšerkessejä. Alueella on myös kristitty vähemmistö. Kristityt kuuluvat pääasiassa ortodoksiseen tai katoliseen kirkkoon.
Jabal al-Duruz.
Basalttimaastoa lähellä Izraa.
Bosran roomalainen amfiteatteri.
Peltotöitä lähellä Daraata vuonna 1906.
Pyhän Yrjön kirkko Izrassa.
Varma K. Turunen

| Varma K>  Turunen |
| --- | --- |
 Varma K. Turunen 1960-luvun vaihteessa.
Kansanedustaja
 1.9.1939–19.2.1962  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1913 Pielisjärvi
Kuollut: 16. maaliskuuta 1994 (80 vuotta) Polvijärvi
Ammatti:  ammattiyhdistystoimitsija
Varma Kosto Turunen (17. maaliskuuta 1913 Pielisjärvi – 16. maaliskuuta 1994 Polvijärvi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1939–1962. Hän työskenteli myös Suomen Liiketyöntekijäin Liitossa, Yleisradiossa sekä Kulutusosuuskuntien Keskusliitossa. Turunen oli toisen polven sosialidemokraatti, joka luonnehti itseään tannerilaiseksi. 1950-luvun lopussa käynnistyneen puoluehajaannuksen aikana hän edusti niin sanottuja leskisläisiä.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Pielisjärvessä syntyneen Varma K. Turusen vanhemmat olivat työnjohtaja Otto Aleksander Turunen (1875–1920) ja Suomussalmelta kotoisin ollut Elsa Wilhelmiina Levonius (myöh. Huikuri, 1883–1949). O. A. Turunen oli kotiseutunsa työväenliikkeen johtahahmoja ja veljensä Frans Oskarin (1878–1939) kanssa yksi Pohjolan tukkityöläisten lakon organisaattoreista. Hän oli myös ehdolla vuoden 1917 eduskuntavaaleissa, mutta jäi varasijalle. Yleislakon jälkeen Turunen toimi Lieksan työväen järjestyskaartin päällikkönä. Hänet vangittiin sisällissodan alkupäivinä ja tuomittiin valtiopetoksesta kahdeksaksi vuodeksi kuritushuoneeseen. O. A. Turunen kuoli Tammisaaren pakkotyölaitoksessa espanjantautiin  juuri ennen armahdustaan tammikuussa 1920 Varma K. Turusen ollessa kuusivuotias.
Varma Kosto Turunen herätti usein huomiota erikoisilla etunimillään. Turusen mukaan tyttövauvasta olisi tullut Varma Kerttu, mutta poikana hänet nimettiin kolmivuotiaana tulirokkoon kuolleen isoveljensä mukaan. Kirkkoherran kauhisteltua lapselle annettua nimeä isä vastasi sen kostavan esipolville tehdyt vääryydet, jolloin pappi varoitti koston voivan langeta myös vanhemmille. Varma K. Turunen kertoi nimen viitanneen hänen isänsä Venäjän vallan aikana kokemaansa vainoon. Viimeisessä Tammisaaren vankileiriltä lähettämässään kortissa O. A. Turunen oli kehottanut poikaa muistamaan nimensä.
Keskikoulun käytyään Turunen työskenteli vuodesta 1929 lähtien Osuusliike Oma-Avun myyjänä Joensuussa. 1930-luvulla hän esiintyi Joensuun Työväen Näyttämöllä ja soitti Keskiyö-nimisessä yhtyeessä, jossa myös Esa Pakarinen aloitti uransa. Turunen oli aluksi ythyeen rumpali, mutta toimi myöhemmin laulajana ja trumpetistina. Asepalveluksensa hän suoritti Kiviniemen varuskunnan sotilassoittokunnassa. Varusmiesaikanaan Turunen soitti hanuristi Olavi Huuskan johtamassa Hottipojat-yhtyeessä, johon kuului muun muassa Onni Laihanen.
Elämä > Politiikassa

Turunen liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen heti 18 vuotta täytettyään. Hän vaikutti muun muassa Joensuun sosialidemokraattisessa nuoriso-osastossa ja piirijärjestössä, kuului Joensuun Työväen Näyttämön johtokuntaan ja toimi Suomen Työväen Musiikkiliiton paikallisosaston sihteerinä. Turunen oli lahjakas puhuja ja taitava lausujana, joka kirjoitti myös itse työväenlehdissä julkaistuja runoja. Työväen akatemian kurssin suoritettuaan hän työskenteli Helsingissä Suomen Liiketyöntekijäin Liiton järjestäjänä 1938–1939. Turunen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1939, jolloin hänestä tuli 26-vuotiaana eduskunnan nuorin jäsen. Jatkosodan aikana Turunen vieraili rintamalla kiertävänä viihdyttäjänä ja hengennostattajana eli niin sanottuna ”korsukolpörtöörinä”. Hän toimi myös Nuorten Kotkien puheenjohtajana 1943-1951 ja oli Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnuorisoliiton varapuheenjohtaja.
Kansanedustajan tehtäviensä ohessa Turunen työskenteli Suomen Liiketyöntekijäin Liiton tiedotussihteerinä ja toimistonhoitajana 1939–1948 sekä Yleisradion esitelmäosaston apulaisosastopäällikkönä 1948–1954. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950 ja 1956. Vuoden 1962 presidentinvaaleihin Turunen lähti Honka-liiton valitsijamiesehdokkaana, mutta Olavi Hongan luovuttua hän oli Rafael Paasion listoilla. Pudottuaan eduskunnasta samana keväänä pidetyissä vaaleissa Turunen työskenteli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton arkistonhoitajana ja järjestöpalvelun johtajana vuoteen 1970. Eläkkeelle jäätyään Turunen muutti Polvijärven Sammakkovaaraan, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Turunen on haudattu sukuhautaan Lieksan Mähkön hautausmaalle.
Teoksia

Laulamme yhdessä laulun ja kaksi... : viisuja pinnebergien tilaisuuksiin.  Helsinki:  Helsingin liiketyöntekijäin yhteistyöjärjestö, 1942.
Liiketyöntekijäin iloisen illan murheentorjunta-ohjelmaa : iloisessa illassa laulettavat yhteislaulut.  Helsinki:  Suomen Liiketyöntekijäin Liitto, 1942.
Viisi vuotta sanoin ja kuvin : Helsingin liiketyöntekijäin yhteistyöjärjestön (YTJ:n) toimintaa vv. 1938–1943.  Helsinki:  Helsingin liiketyöntekijäin yhteistyöjärjestö, 1943.
Työtä ja tuloksia : Suomen liiketyöntekijäin liitto r.y. 30 vuotta 1917–1947.  Helsinki:  Suomen Liiketyöntekijäin Liitto, 1947.
Kysy sinä – minä vastaan! : Suomen liiketyöntekijäin liitto r.y. keskustelun ja väittelyn kiirastulessa.  Helsinki:  Suomen Liiketyöntekijäin Liitto, 1948.
Lindell

Lindell on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
August Lindell (1880–1933), suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko
Aulis Lindell (s. 1935), suomalainen juristi ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Esa Lindell (s. 1994), suomalainen jääkiekkoilija
H. J. Lindell (1843–1913), suomalainen neulamestari
Heidi Lindell (s. 1982), suomalainen pituushyppääjä
Herman Lindell (1851–1926), suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja
Ismo Lindell (s. 1939), suomalainen sähkötekniikan professori
Jessica Lindell-Vikarby (s. 1984), ruotsalainen alppihiihtäjä
Johanna Lindell (s. 1972), suomalainen jalkapallomaalivahti
Jorma Lindell (1924–1995), suomalainen pikajuoksija
Lauri Lindell (1929–1987), suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Leo Lindell (1897–1936), suomalainen radioamatööri ja radiotoiminnan pioneeri
Markku Lindell (s. 1961), suomalainen koripalloilija
Oliver Lindell (s. 1998), suomalainen golfaaja
Sebastian Lindell, oik. Timo Liukkonen, suomalainen rikoskirjailija
Tommi Lindell (s. 1966), suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja musiikkituottaja
Unni Lindell (s. 1957), norjalainen kirjailija
Etunimenä

Lindell Holmes (s. 1957), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Pasir Risin metroasema

Pasir Ris on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Pasir Risissä Singaporen itäisellä suuralueella. Se avattiin 16. joulukuuta 1989. Se on East West Linen itäinen pääteasema.
Junat

| Pääteasema | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Viimeinen juna |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ma – la |  | su & yleinen vapaa |  | joka päivä |  |  |
East West Line
| EW33 Pasir Ris | 5:28 |  | 5:54 |  | 23:23 |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pasir Risin metroasema Wikimedia Commonsissa
Pasir Risin metroasema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: pääteasema | East West Line | Seuraava asema: Tampines |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pasir Ris MRT Station
Aseman sisäänkäynti.
Käännös suomeksi
Nazcan laatta

Nazcalaatan sijainti
Nazcan laatta eli Nazca-laatta on tektoninen laatta, joka sijaitsee itäisellä Tyynellämerellä. Laatta on muinaisen Farallonin laatan palanen. Se työntyy jatkuvasti kohti Etelä-Amerikan laattaa aiheuttaen alueelle alityöntö- eli subduktiovyöhykkeen. Tämän työntymisen aiheuttamana on syntynyt Andien vuoristo. Alityöntöalueelle tyypilliseen tapaan myös Nazcan laatan alueella esiintyy paljon vulkaanista toimintaa ja maanjäristyksiä, joista tunnetuimpia ovat Valdivian maanjäristys vuonna 1960 ja Chilen maanjäristys 2010.
Kyröskosken koulu

| Kyröskosken koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Koulukatu 26, 39200 Kyröskoski, Hämeenkyrö
Tyyppi:  alakoulu
Rehtori:  Marita Rantamäki
Luokat:  1–6
Oppilaita:  237
Kyröskosken koulu on vuosiluokat 1–6 käsittävä peruskoulu Kyröskoskella Hämeenkyrössä. Koulun rehtorina toimii Marita Rantamäki. Koulussa on 237 oppilasta.
Koulurakennus valmistui vuonna 1951 ja sitä laajennettiin vuonna 2001.
Hernesaaren helikopterikenttä

| Hernesaaren helikopterikenttä> Ärtholmens heliport |
| --- | --- |
 Hernesaaren helikopterikenttä ilmasta.
ICAO-koodi:  EFHE
Sijainti:  Helsinki
Koordinaatit:  60°08′52″N, 024°55′27″E
Tyyppi:  yksityinen helikopterikenttä
Ylläpitäjä:  Helikopterikeskus Oy
Suljettu:  2020
Korkeus:  2 m
Liikenneyhteydet
Tärkein keskus ja etäisyys:  Helsinki – 2 km
Huomioita
Lähteet:  AIP
Hernesaaren helikopterikenttä (engl. Helsinki Hernesaari Heliport, IATA: HEN, ICAO: EFHE) sijaitsi vuoteen 2020 saakka Helsingin Hernesaaressa, osoitteessa Hernematalankatu 2. Kenttää ylläpiti Helikopterikeskus.
Kaupallinen liikenne

Helikopteriyhtiö Copterline käytti kenttää Tallinnaan suuntautuviin kaupallisiin lentoihin. Liikennöinti aloitettiin syyskuussa 2011 ja lähtöjä oli päivittäin seitsemän. Käytettävän helikopterin omisti ja huolsi suomalainen Fast Class; lentotoimintaa hoiti virolainen Copterline Oü.
Copterline on käyttänyt kenttää myös aiemmin 2000-luvulla, mutta vuoden 2005 onnettomuuden vuoksi se joutui talousvaikeuksiin ja asetettiin konkurssiin 2010.
Hernesaareen suunniteltiin uutta helikopterikenttää meritäytölle. Kaupunkisuunnittelulautakunta hyväksyi uuden helikopterikentän sisältävän osayleiskaavaluonnoksen joulukuussa 2009. Vuonna 2013 kaupunginhallituksen enemmistö kuitenkin poisti helikopterikentän osayleiskaavasta. Ympäristölupa oli voimassa vuoteen 2020 asti.
Kohteet

Linnahallin helikopterikenttä Tallinnassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hernesaaren helikopterikenttä Wikimedia Commonsissa
Jetphotos.net – Helsinki Hernesaari Heliport
Airliners.net – Helsinki Hernesaari Heliport
Suomen lentopaikat
| --- | --- |
Lentokentät:   Aavahelukan lentokenttä  Ahmosuon lentokenttä  Alavuden lentokenttä  Alavuden varalaskupaikka  Euran lentokenttä  Forssan lentokenttä  Genbölen lentokenttä  Granbodan lentoasema  Haapajärven lentokenttä  Haapamäen lentokenttä  Haapaveden lentokenttä  Hailuodon lentokenttä  Hangon lentokenttä  Hollolan lentokenttä  Hyvinkään lentokenttä  Hämeenkyrön lentokenttä  Iisalmen lentokenttä  Ilvesjoen lentokenttä  Immolan lentokenttä  Jyrkän lentokenttä  Jämijärven lentokenttä  Kalajoen lentokenttä  Kauhajoen lentokenttä  Kauhavan lentokenttä  Kemijärven lentokenttä  Kiikalan lentokenttä  Kiteen lentokenttä  Kiuruveden lentokenttä  Kivijärven lentokenttä  Kuhmon lentokenttä  Kumlingen lentokenttä  Kymin lentokenttä  Kärsämäen lentokenttä  Lahti-Vesivehmaan lentokenttä  Lieksa-Nurmeksen lentokenttä  Martiniiskonpalon lentokenttä  Menkijärven lentokenttä  Mäntsälän yksityinen lentokenttä  Mäntän lentokenttä  Naarajärven lentokenttä  Nummelan lentokenttä  Oripään lentokenttä  Piikajärven lentokenttä  Pokan lentokenttä  Pudasjärven lentokenttä  Punkaharjun lentokenttä  Pyhtään lentokenttä  Pyhäsalmen lentokenttä  Raahe-Pattijoen lentokenttä  Rantasalmen lentokenttä  Ranuan lentokenttä  Räyskälän lentokenttä  Savikon lentokenttä  Selänpään lentokenttä  Sodankylän lentokenttä  Sulkaharjun lentokenttä  Suomussalmen lentokenttä  Teiskon lentokenttä  Torbackan lentokenttä  Tuulikki-Vampulan lentokenttä  Ummeljoen lentokenttä  Vaalan lentokenttä  Varkauden lentokenttä  Viitasaaren lentokenttä  Vuotson lentokenttä  Wredebyn lentokenttä  Ylivieskan lentokenttä  Ähtärin lentokenttä 
Sairaalat ja muut:   Hernesaaren helikopterikenttä  Iin kevytlentopaikka  Jorvin sairaala  Jäkäläpää  Keski-Suomen Sairaala Nova  Kuopion yliopistollinen sairaala  Laajalahti  Lusin varalaskupaikka  Meilahden tornisairaala  Nivalan varalaskupaikka  Oulun yliopistollinen sairaala  Pohjois-Karjalan keskussairaala  Rautavaaran lentokeskus  Seinäjoen keskussairaala  Tervon varalaskupaikka
Tyynenmeren laatta

Tyynenmeren laatan sijainti.
Tyynenmeren laatta on tektoninen laatta, joka sijaitsee Tyynellämerellä. Se on 103 miljoonan neliökilometrin kokoinen ja suurin tektoninen laatta. Se sekä pienemmät Nazcalaatta, Kookossaaren laatta, Juan de Fucan laatta ja Filippiinien laatta muodostavat Tyynenmeren tulirenkaan.
Reino Paasilinna

| Reino Paasilinna |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 26.3.1983–14.12.1989 24.3.1995–18.11.1996  
Euroopan parlamentin jäsen
 11.11.1996–13.7.2009  
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1939 Petsamo
Kuollut: 21. heinäkuuta 2022 (82 vuotta) Helsinki
Arvonimi: valtiopäiväneuvos
Puoliso:  Anja Aulikki Arstila
Tiedot
Puolue:  SDP
Reino Kalervo Paasilinna (5. joulukuuta 1939 Petsamo – 21. heinäkuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja toimittaja. Paasilinna oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsen, ja hän toimi muun muassa kansanedustajana, Yleisradion pääjohtajana sekä Euroopan parlamentin jäsenenä.
Elämä

Paasilinnat joutuivat sotien seurauksena evakkoon Tervolaan Kemijokilaaksoon, jossa Reino Paasilinna ei jatkanut opintojaan kansakoulun jälkeen vaan oli jo pienestä pitäen erilaisissa töissä. Hän kuitenkin päätyi 1961 pelkästä kansakoulupohjastaan huolimatta televisiotoimittajaksi, ensin Tesvisioon ja sitten 1964 Yleisradioon. Hän tuli tunnetuksi provosoivista ja kohua herättäneistä ohjelmistaan erilaisista yhteiskunnallisista ongelmista, kuten vakuutusyhtiöiden toiminnasta ja liikenneturvallisuudesta. Ylessä Paasilinna työskenteli vuosikymmenen ja eteni toimituspäälliköksi, mutta siirtyi 1974 ulkoasiainministeriön palvelukseen. Hieman aiemmin hän oli valmistunut yhteiskuntatieteen maisteriksi.
Ulkoministeriössä Paasilinna toimi lehdistöneuvoksena niin Moskovassa kuin Washingtonissa, kunnes tuli valituksi SDP:n kansanedustajaksi Helsingin vaalipiiristä vuoden 1983 vaaleissa. Kansanedustaja-aikansa hän oli myös Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Hän luopui eduskunnasta kesken kauden 1989, kun hänet nimitettiin Yleisradion pääjohtajaksi. Siinä tehtävässä hän veti muun muassa vuoden 1993 tv-kanavauudistusta, kunnes organisaatiouudistuksessa 1994 Ylen johtoon tuli toimitusjohtajan nimikkeellä Arne Wessberg. Paasilinna toimi pääjohtajakaudellaan 1990–1994 Euroopan yleisradiounionissa.
Pääjohtajakautensa jälkeen Paasilinna palasi eduskuntaan vuoden 1995 vaaleissa ja väitteli samana vuonna yhteiskuntatieteiden tohtoriksi.