stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SS Pennland (1922)

| SS Pennland (1922) |
| --- | --- |
 Pennland vuonna 1935
Aiemmat nimet:  SS Pittsburgh
Omistaja:  White Star Line (1922–1925) Red Star Line (1925–1941)
Rakennusnumero:  457
Vesillelasku:  17. marraskuuta 1920
Neitsytmatka:  6. heinäkuuta 1922
Status:  Pommitettiin  25. huhtikuuta 1941
Tekniset tiedot
Pituus:  183 m
Bruttovetoisuus:  16,322 brt
Nopeus:  28 km/h
Nopeus:  15 kn
SS Pennland (aikaisempi nimi SS Pittsburgh) oli vuonna 1922 käyttöön otettu matkustaja-alus, jonka omisti aluksi White Star Line. Vuonna 1925 alus siirtyi Red Star Linen omistukseen nimellä SS Pennland. Pennland vaurioitui niin voimakkaasti vuonna 1941 Kreetassa saksalaisen ilma-aluksen lennon aikana, että ne oli upotettava.
Rakentaminen

SS Pennland kölinlasketiin marraskuussa 1913 Belfastissa sijaitsevassa Harland & Wolffin telakalla, mutta sodan vuoksi valmistuminen viivästyi. Alus rakennettiin nimellä Pittsburgh American Linelle, joka kuului International Mercantile Marine Companylle.
Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen vuoksi aluksen rakentaminen keskeytettiin elokuussa 1914. Aluksen rakentamista jatkettiini vasta 17. marraskuuta 1920. 175-metrisellä aluksella oli kaksi savupiippua, kaksi mastoa, kolme potkuria ja sen huippunopeus oli 15 solmua (27,8 km / h). Alukselle voitiin  ottaa 600 ensimmäisenluokan matkustajaa ja 1800 kolmannenluokan matkustajia.
Käyttöhistoria

Aluksen neitsytmatka alkoi 6. kesäkuuta 1922, kun se lähti Liverpoolista Philadelphiaan ja Bostoniin White Star Linen lipun alla. Marraskuussa 1922 alus pelasti italialaisen Monte Grappan miehistön laivan uppoamisen uhkaamana.
1. joulukuuta 1922 alus aloitti reitin Bremen - Southampton - Halifax - New York, ja 25. marraskuuta 1923 se aloitti ensimmäisen kerran reitin Hampuri - Southampton - Halifax - New York.
20. tammikuuta 1925 alus vuokrattiin Red Star Linelle, ja sen reitti muuttui Antwerpen - Southampton - Halifax - New York. Samalla alus nimettiin Pennlandiksi, ja se aloitti ensimmäisen matkansa uudella nimellään 2. huhtikuuta 1926 samalla reitillä.
Tammikuussa 1930 laiva varusteltiin kuljettamaan turisteja ja kolmannen luokan matkustajia. Aluksen uusi reitti, Antwerpen - Havre - Southampton - New York - Havre - Lontoo - Antwerpen, käynnistyi 16. marraskuuta 1934.
Alus kunnostettiin Kielissä, ja sen jälkeen se aloitti reitin Antwerpen - Southampton - New York 10. toukokuuta 1935. Aluksen viimeinen matka tällä reitillä alkoi huhtikuussa 1939, minkä jälkeen se myytiin Holland America Linelle.
Alus jatkoi Antwerpenin - Southamptonin - New York -reitillä kesäkuussa 1939. 10. maaliskuuta 1940 sen viimeinen siviilimatka oli Antwerpenistä Dunkirkin kautta New Yorkiin. Alus otettiin sotilaskuljetuskäyttöön, ja 25. huhtikuuta 1941 saksalaiset lentokoneet pommittivat pommittivat sitä Ateenan luoteisrannikon läheisyydessä.
Gekisou Sentai Carranger

| Gekisou Sentai Carranger> 激走戦隊カーレンジャー |
| --- | --- |
Tyyli:  tokusatsu
Kestoaika:  25 min
Pääosissa:   Yuji Kishi  Yoshihiro Masujima  Yoshihiro Fukuda  Yuka Motohashi  Atsuko Kurusu 
Alkuperämaa:   Japani
Verkko:   TV Asahi
Esitetty:  1. maaliskuuta 1996 – 7. helmikuuta 1997
Jaksoja:  48
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Gekisou Sentai Carranger  on televisioyhtiö TV Asahi esittämä japanilainen tokusatsuselvennä. Sen päärooleissa ovat Yuji Kishi, Yoshihiro Masujima, Yoshihiro Fukuda, Yuka Motohashi ja Atsuko Kurusu.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Salla Rinne

| Salla Rinne (o> s. Käppi).Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. toukokuuta 1980 (ikä 44) Järvenpää
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Laji:  seitsenottelu
Ennätykset:  5894 p (2007)
Salla Emilia Rinne (o.s. Käppi, s. 22. toukokuuta 1980 Järvenpää) on suomalainen entinen yleisurheilija, jonka päälaji oli seitsenottelu. Hän edusti Espoon Tapioita. Rinnettä valmensivat Eila Kelo (1996), Mika Järvinen 1997–2003, Markku Leppänen 2003–2007 ja vuodesta 2007 Tiia Hautala. Rinne voitti neljä ulkoratojen SM-mitalia ja kahdeksan halli-SM-mitalia.
Hän meni naimisiin Kellokosken kirkossa 16. syyskuuta 2006 Tomi Rinteen kanssa.
Salla Rinne lopetti uransa vuonna 2009 varpaan rasitusmurtuman vuoksi.
Saavutukset > Ulkoradat

100 m aitajuoksu: SM-pronssia 2006
Seitsenottelu
EM-kilpailut: 2002 München 21., 2006 Göteborg 19.
SM-kultaa 2007, SM-hopeaa 2002 ja 2004
MM-kilpailut: 2007 Osaka 26.
Saavutukset > Halli

Viisiottelu: SM-kultaa 2007, 2008 ja SM-hopeaa 2005
60 m aidat: SM-hopeaa 2005, SM-pronssia 2007
Kuula: SM-pronssia 2007
Pituus: SM-pronssia 2005
Korkeus: SM-pronssia 2001
Saavutukset > Omat ennätykset

Seitsenottelun ennätys: 5894 Kalevan kisat 3.–4.8.2007
100 m aidat: 13,50 (2007)
Korkeus: 178 (2000)
Kuula: 14,25 (2007)
200 m: 25,26 (2002)
Pituus: 604 (2006)
Keihäs: 52,00 (2004)
800 m: 2.22,94 (2000)
Kala-luokan kalustolautta

| Kala |
| --- | --- |
 Kala-luokan kuljetuslautta

Tekniset tiedot
Uppouma:  60 t (tyhjänä)  200 t (lastissa)
Pituus:  27 m
Leveys:  8 m
Syväys:  1,2 m
Koneteho:  360 hv (2 x 180 hv)
Nopeus:  9 solmua
Miehistöä:  10
Aseistus
Ilmatorjunta:  1 x 20 mm
Kala-luokka oli Suomen merivoimien kuuden kalustolautan muodostama alusluokka, jonka alukset rakennettiin 1956-1959 ja olivat käytössä aina 2000-luvun alkuun. Usea luokan alus on vielä 2025 käytössä siviilissä.
Suunnittelu ja rakenne

Kala-luokan alukset suunniteltiin 1950-luvulla osana Suomen merivoimien sodanjälkeisestä laivojen uudisrakennusta. Lautoilta vaadittiin kansilastin kuljetuskapasiteetiksi 100 tonnia ja vähintään 38 tonnin yksikkölasti (eli panssarivaunu). Lauttojen tuli kyetä purkamaan lastia myös laiturittomaan rantaan. Saksalaisten toisen maailmansodan aikaisista T-lautoista oli saatu hyviä kokemuksia jatkosodan aikana ja osittain niiden perusteella lauttojen rakenteeksi valittiin kaksirunkoinen katamaraani leveän lastikannen saamiseksi. Katamaraani oli myös hyvin poikittaisvakaa. Keulassa oli lastausramppi ajoneuvoja varten. Lisäksi lastikannella oli kiinnikkeet miinakiskoille merimiinojen laskua varten. Alkuperäisiin vaatimuksiin kuului myös mahdollisuus purkaa alukset osiin maantiekuljetusta varten kahteen runkoponttooniin ja purettavaan ristikkokansirakenteeseen. Käytännössä maantiekuljetusmahdollisuutta ei juuri käytetty.
Alukset

Luokan alukset Kala 1 - Kala 6 rakennettiin Rauma-Repolan Valkon telakalla sekä Haminan Konepajalla, kolme alusta kummassakin. Alukset toimivat rannikkolinnakkeiden huollossa, rannikkojoukkojen kuljetuksessa sekä yleisesti erilaisissa huolto- ja kuljetustehtävissä. Alustyyppiä pidettiin onnistuneena ja niitä täydentämään ja korvaamaan tehdyt Kampela-luokan kuljetuslautat olivat suurennettuja ja parannettuja malleja Kala-luokasta. Aluksissa oli alkuun vain pieni ohjauskoppi rahtikannen perässä ja niitä kutsuttiin "kelluviksi puhelinkopeiksi". Alukset peruskorjattiin 1975-1980 jolloin niihin rakennettiin isommat kansirakenteet uudistetulla ohjaamolla.
Kala 4 ja Kala 5 aseistettiin vuosina 1960-1964 kokeilumielessä saksalaisilla 105 45 32 LT laivatykeillä. Tykit kuitenkin poistettiin laivoista kokeilun jälkeen eikä muita Kala-luokan aluksia aseistettu vastaavasti.
Siviilikäyttö

Merivoimat luopui Kala-luokan aluksista 2000-luvun alussa mutta usea alus on yhtä käytössä siviilissä. Aluksista Kala 5 on myyty Harjanti Oy:lle M/S Hessu-nimellä ja Kala 6 Meripojat Oy:lle. Helsingin kaupungin pelastuslaitos osti Kala 3:n öljyntorjuntaa varten Miina-nimellä. Kala 4 aiheutti huolta kun se löydettiin Airiston Helmen hallusta yrityksen tiloihin tehdyn ratsian jälkeen. Alusta on kuitenkin muutettu niin että se soveltuu enemmän turistien kuljetuksen kuin raskaan kaluston siirtoon.
Hromadske radio

| Hromadske radio Громадське радіо |
| --- | --- |

Perustettu:  2013
Kotipaikka:  Kiova, Ukraina
Toimiala:  radioasema, verkkosivusto
Tuotteet:  radiolähetykset, nettiradio hromadske.radio ja podcastit
Kotisivu:  hromadske.radio
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hromadske radion esittelyä telttakatoksessa.
Hromadske radio (ukr. Громадське радіо, suom. 'julkinen radio') on riippumaton ukrainalainen, ukrainankielinen uutis- ja puheohjelmaa lähettävä radioasema, nettiradio ja verkkosivusto.
Nykyinen Hromadske radio käynnistettiin vuonna 2013 podcasteilla, radiolähetykset tulivat mukaan myöhemmin. Samanniminen radioasema oli toiminut Ukrainassa aiemmin, mutta uusi Hromadske radio ei ollut edellisen jatko. Aseman ensimmäinen reaaliaikainen podcast oli maratonlähetys Euromaidanin tapahtumista Kiovassa yhdessä Jevropa Plas Ukrajina -radioaseman (nyk. NRJ Ukrajina) kanssa joulukuussa 2013.
Vuonna 2019 Hromadske radio kuului valtio-omisteisten radioasemien kuten Ukrajinske radion ykköskanavan ja yksityisen Radio Eran  ohella harvoihin ukrainalaisiin radiokanaviin, jotka tekivät uutis- ja analyysiohjelmia sekä ottivat kriittisesti kantaa. Oligarkkien hallitsemiin suurimpiin viestimiin verrattuna Hromadske radio on kuitenkin kuulujakunnaltaan pieni radioasema (2019), mutta arvostettu. Asema pyrkii välittämän yleisölleen päivittäin tuoreimmat, tärkeimmät uutiset ja ajankohtaiset tapahtumat ilman viranomaisten, liike-elämän ja poliitikkojen aiheuttamaa vaikutusta tai vääristymää. Venäjän hyökkäyssodan 2022– aikana kaikki muut Hromadske radion lähetysasemat Donbasin alueella kuin Kramatorsk oli joko tuhottu tai olivat joutuneet miehittäjävaltion haltuun.
Kanava on aktiivinen podcastohjelmien tuottaja. Näitä ohjelmia on kertynyt aseman podcast-arkistoon jo tuhansia. Ohjelmat ovat lähinnä ukrainaksi ja venäjäksi, mutta viikottain julkaistaan myös englanninkielinen podcast.
Hromadske radion perustajiin kuuluva toimittaja, ihmisoikeusaktivisti Maksym Butkevytš (ukr. Максим Буткевич) oli vangittuna Venäjällä ja miehitetyssä Itä-Ukrainassa heinäkuusta 2022 lokakuuhun 2024 asti.
Aiheesta muualla

Mediakit (2018) (ukrainaksi) (hromadske.radio)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Громадське радіо
Käännös suomeksi
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1937

Vuoden 1937 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 5. – 9. syyskuuta 1937 Milanossa. Nämä järjestyksessään 5. kisat oteltiin kahdeksassa painoluokassa ja niihin osallistui 85 nyrkkeilijää 16 maasta.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kärpässarja (alle 50,8 kg) |  Vilmos Énekes |  Edmund Sobkowiak |  Gavino Matta |
| Kääpiösarja (alle 53,5 kg) |  Ulderico Sergo |  Anton Osca |  Veikko Huuskonen |
| Höyhensarja (alle 57,2 kg) |  Aleksander Polus |  Federico Cortonesi |  Gyula Szabó |
| Kevytsarja (alle 61,2 kg) |  Herbert Nürnberg |  Nikolai Stepulov |  Mario Facchin |
| Välisarja (alle 66,7 kg) |  Michael Murach |  Imre Mándi |  Oscar Ågren |
| Keskisarja (alle 72,6 kg) |  Henryk Chmielewski |  Gerhardus Dekkers |  Bruno Zorzenone |
| Raskas keskisarja (alle 79,4 kg) |  Luigi Musina |  Franciszek Szymura |  Lajos Szigeti |
| Raskas sarja (yli 79,4 kg) |  Olle Tandberg |  Herbert Runge |  Erling Nilsen |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1 |  Puola | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 2 |  Italia | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 3 |  Saksa | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 4 |  Unkari | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 5 |  Ruotsi | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 |  Romania | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 |  Alankomaat | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 |  Viro | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 |  Norja | 0 | 0 | 1 | 31 |
| 9 |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 8 | 8 | 8 | 24 |
Suomen joukkue

| Painoluokka | Nyrkkeilijä | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 50,8 kg | Olli Lehtinen | Tappio 1. ottelussa |
| 53,5 kg | Veikko Huuskonen | Pronssia |
| 79,4 kg | Hannes Koivunen | Tappio 1. ottelussa |
Kevätleinikki

| Kevätleinikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Leinikit Ranunculus
Laji::  auricomus
Kaksiosainen nimi
 Ranunculus auricomus  L. 
Katso myös
   Kevätleinikki Wikispeciesissä   Kevätleinikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kevätleinikki (Ranunculus auricomus) on leinikkikasveihin (Ranunculaceae) kuuluva monimuotoinen ruohovartinen kasvi. Se muistuttaa paljon sukulaistaan niittyleinikkiä, josta sen erottaa lehtien muodon perusteella. Kevätleinikillä on useita satoja niin sanottuja pikkulajeja, jotka ovat seurausta apomiktisestä lisääntymisestä.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen kevätleinikki kasvaa 30–50 senttimetrin pituiseksi. Varsia on 1–5, ja niiden tyvellä ei tavallisesti ole lavattomia lehtituppia. Aluslehtiä on 1–20 kappaletta. Kalju lehtilapa on tavallisesti 3–5 cm leveä, joskus kuitenkin jopa 12 cm leveä. Lehtilavan muoto vaihtelee munuaismaisesta pyöreähköön, ja se on 3–5-jakoinen tai -osainen. Lehdykät ovat jakoisia tai hampaisia. Ruodittomien varsilehtien liuskat ovat 1,5–7 cm pitkiä, kapean tasasoukkia, ehytlaitaisia tai joskus harvoin harvaan epäsäännöllisesti hampaisia. Kukka on keltainen, tavallisesti 1–2 cm leveä, ja siinä on kaksi kehäkiehkuraa. Sekä verho- että terälehtiä on tavallisesti viisi kappaletta, joskin terälehdet ovat usein vaillinaisesti kehittyneitä. Terälehdissä on mesikuoppa. Kukkaperä on sileä, kukkapohjus 2–9 mm pitkä ja kalju tai karvainen. Kevätleinikki kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Hedelmistössä on 1–2 mm pitkiä, tiheäkarvaisia pähkylöitä, joissa on 0,4–1,8 mm pitkä ota. Kevätleinikki on muiden leinikkien tapaan myrkyllinen kasvi.
Kevätleinikistä on eriytynyt pikkulajeja, koska se lisääntyy apomiktisesti. Se tarkoittaa, että siemenet kehittyvät ilman hedelmöitystä kasvin soluista, jotka eivät välttämättä ole sukusoluja. Kasvien apomiktisyys vastaa eläinten partenogeneesiä. Yksittäiset pikkulajit ovat yleensä suppealle levinneitä, mutta ne voivat olla laajastikin levinneitä. Ne ovat yleensä hyvin vaikeasti erotettavissa toisistaan pienten ulkonäköerojen perusteella. Pelkästään Pohjoismaista on kuvattu noin 500 kevätleinikkien ryhmään kuuluvaa pikkulajia, joista noin 200 on tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Kevätleinikkiä tavataan tavallisesti rehevähköillä ja usein kosteilla niityillä, pellonreunuksilla, tuoreissa ja kosteissa lehdoissa, rantalehdoissa ja -lepikoissa sekä myös puistoissa. Aikaisemmin kevätleinikkiä hyödytti perinteinen maataloustoiminta. Useat pikkulajit ovat syntyneet viljely-ympäristössä ja levinneet ihmisen toiminnan myötä.
Levinneisyys

Kevätleinikkiä tavataan ainoastaan Euroopassa, jossa se on levinnyt suurimpaan osaan mannerta. Laji puuttuu Pyreneiden niemimaalta, Keski- ja Etelä-Italiasta, Albaniasta, Kreikasta, Etelä-Ukrainasta sekä Venäjän etelä- ja pohjoisosista.
Suomessa kevätleinikkiä tavataan koko maassa. Pohjois-Lapissa laji on harvinaisempi; muualla maassa se on yleinen laji.
Taksonomia

Nykyään apomiktiset leinikit käsitellään omina lajeinaan, mutta aikaisemmin niiden katsottiin olevan kevätleinikkien alalajeja. Apomiktiset leinikit jaotellaan seuraaviin ryhmiin:
kevätlehtoleinikit (Ranunculus fallax -ryhmä) – Suomessa ainakin 90 pikkulajia
kevätleinikit (Ranunculus auricomus -ryhmä) – Suomessa noin 200 pikkulajia
lehtoleinikit (Ranunculus cassubicus -ryhmä) – Suomessa ainakin 10 pikkulajia
taigaleinikit (Ranunculus monophyllus -ryhmä) – Suomessa 7 pikkulajia
Suomessa kevätleinikkejä on tutkittu paljon. Erityisesti tässä työssä ansioitui Helsingin yliopiston kasvimuseon johtajana 1941–1959 toiminut Gunnar Marklund (1892–1964).
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2010: Kevätleinikki-ryhmän levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajituntemuksen oppimisympäristö: Kevätleinikki (Ranunculus auricomus)[vanhentunut linkki]
LuontoPortti: Kevätleinikit (Ranunculus auricomus)
Nettikasvio: Kevätleinikki (Ranunculus auricomus) (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1151656  Wikispecies: Ranunculus auricomus  BioLib: 38392  BOLD: 291924  CoL: 4RFR9  EoL: 593657  EPPO: RANAU  EUNIS: 177000  FNA: 220011387  GBIF: 9100915  GRIN: 30815  iNaturalist: 124817  IPNI: 712265-1  IRMNG: 10598528  ITIS: 194992  NatureServe: 2.137880  NBN: NBNSYS0000002716  NCBI: 568533  Observation.org: 7290  Open Tree of Life: 491485  Plant List: kew-2524362  PLANTS: RAAU7  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:712265-1  Tropicos: 27100141  VASCAN: 8503  WFO: wfo-0000461317 
Kevätleinikin kukkia.
Kevätleinikin tyvilehti.
Richard Garwin

Richard Garwin
Richard L. Garwin (s. 19. huhtikuuta 1928 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen fyysikko.
Garwin sai oppiarvon fysiikassa Case Western Reserve Universitysta vuonna 1947 ja väitteli filosofian tohtoriksi Chicagon yliopistosta vuonna 1949. Hän sai opetusta Enrico Fermiltä. Garwin pääsi opettajaksi Chicagon yliopistoon ja aloitti työskentelyn Los Alamos National Laboratoryssa. Hänellä oli keskeinen rooli ensimmäisen lämpöydinpommin kehittämisessä. Hän suunnitteli Ivy Miken, joka koelaukaistiin Enewetakin atollilla Marshallinsaarilla 1. marraskuuta 1952.
Garwin työskenteli IBM Researchin Thomas J. Watson Research Centerissä vuosina 1952–1993. Hän esiintyi useasti todistajana Yhdysvaltain kongressin komiteoiden edessä. Garwin oli neuvonantajana jokaiselle presidentille Dwight D. Eisenhowerista Barack Obamaan. Hänelle myönnettiin AAAS Award for Scientific Freedom and Responsibility (1988), National Medal of Science (2002) ja Presidential Medal of Freedom (2016). Garwinin elämästä ja työstä julkaistiin vuonna 2014 dokumenttielokuva Garwin.
Heikompi astia

| Heikompi astia |
| --- | --- |
Tyyli:  komedia
Pääosissa:   Tuula Nyman  Henriikka Salo  Liisamaija Laaksonen 
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  1993 –
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  8
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Heidi Köngäs
Käsikirjoittaja(t):   Heidi Köngäs  Pirjo Toikka  Sinikka Nopola 
Tuotantoyhtiö(t):  Yle
Aiheesta muualla
IMDb
Heikompi astia on Yle TV1 -kanavalla vuonna 1993 esitetty suomalainen television minisarja. Sen on ohjannut Heidi Köngäs, joka myös käsikirjoitti sarjan yhdessä Pirjo Toikan ja Sinikka Nopolan kanssa. Kahdeksanosaisen sarjan naiskolmikkoa näyttelevät Tuula Nyman, Henriikka Salo ja Liisamaija Laaksonen, ja miesrooleissa nähdään muun muassa Jarmo Mäkinen ja Jukka Voutilainen.
Juoni

Erilaisissa miessuhteissa elävät ystävykset Iines, Margit ja Helena osallistuvat komean shamaani Orgonin vetämälle elämänhallintakurssille, joka puhdistaa ajatuksia ja käynnistää elämänmuutoksia.
Vastaanotto

Helsingin Sanomissa Jukka Kajava piti komediasarjaa kahden ensimmäisen jakson perusteella jotenkin kuivana ja näyttelijäsuorituksia loistottomina niin, että sarja on totisuudessaan jopa tylsää katsottavaa vaikka toisaalta tarjoaa hyviä havaintoja naisten ja miesten suhteista. Iltalehden Ilkka Jauhiainen näki Heikomman astian huumorissa vaikutteita Jim Jarmuschilta ja Aki Kaurismäeltä. Vaikka naiset ovatkin pääosassa, ei heitä Jauhiaisen mielestä kohdella silkkihansikkain, vaikka ovatkin pikemminkin hellyttävän naiiveja romantikkoja kuin oman elämänsä valtiattaria.
Köngäs, Toikka ja Nopola toteuttivat Ylelle yhdessä myös ihmissuhdeaiheiset televisiosarjat Hellapoliisit (1989) ja Rakkauden jano (1995).
Aiheesta muualla

Heikompi astia Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Helena Kokko

Helena Kokko on suomalainen televisio-ohjaaja ja -tuottaja, joka on tehnyt pitkän uran Yleisradion viihde- ja musiikkiohjelmien parissa.
Kokko opiskeli tiedotusoppia Tampereen yliopistossa, mutta opinnot jäivät kesken kun hän pääsi töihin Mainostelevisioon vuonna 1972. Siellä hän toimi muun muassa Toivotaan, toivotaan -hyväntekeväisyysohjelman alkuvuosien juontajana yhdessä Jukka Virtasen kanssa. 1970-luvun puolivälissä Kokko siirtyi Yleisradioon viihdeohjelmien ohjaajaksi. Hän toimi kahdeksan vuotta Yle TV1:ssä ja vuodesta 1984 Yle TV2:ssä ohjaajana ja toimittajana ja myöhemmin musiikkiryhmän esimiehenä. Vuodesta 1990 hän työskenteli vasta avatun Tampere-talon vastaavana ohjelmatuottajana. Hän oli jonkin aikaa vapaana toimittajana, kunnes hänet vuonna 1994 nimitettiin Helsinkiin TV1:n viihdepäälliköksi neljän vuoden määräajaksi. Vuodesta 1995 hän toimi myös TV1:n johtajan Astrid Gartzin varahenkilönä.
Työuransa loppuvuosina Helena Kokko huolehti monista Yle Teeman suurista taidemusiikkituotannoista, muun muassa tuottajana Helsingin Olympiastadionilla kesällä 2000 toteutetussa oopperaesityksessä Paavo Suuri. Suuri juoksu. Suuri uni. Vuonna 2003 Kokko vastasi Dario Fon ohjaaman Rossinin Matka Reimsiin -oopperan suorasta televisio-ohjauksesta kansainväliseen levitykseen Arte-televisiokanavan välityksellä. Siitä hän sai Koulutusrahasto Kouran lehdistöraadin kriitikkopalkinnon.
Kokko nimettiin vuonna 2014 Televisioakatemian kunniajäseneksi .
Aiheesta muualla

Helena Kokko Elonetissä.
Helena Kokko Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Appelgren

Appelgren oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 290. Suku on lähtöisin Värmlannista, missä Eric Larsson oli talonpoikana. Hänen poikansa Johan (1597–1660) aateloitiin vuonna 1640 nimellä Appelgren ansioistaan Tukholman linnan kamreerina 1624 ja Suomen kamreerina 1632. Hänestä tuli 1641 Suomen komissaari ja 1645 Tukholman pikkutullin inspektori ja kamarikollegion jäsen. Johan Appelgren (k. 1683) oli Turun hovioikeuden asessori ja Nils Appelgren (1630–1677) revisokamarin presidentti
Tunnettuja Appelgrenejä

Anne Marie Appelgren (s. 1956), suomenruotsalainen kirjailija
Anne-Marie Appelgren (1903–1940), suomenruotsalainen kirjailija
Armas Appelgren (1883–1961), suomalainen suojeluskuntaupseeri ja toimittaja
Arvid Appelgren (1876–1961), suomalainen kenraalimajuri
August Appelgren (1794–1846), suomalainen tuomari ja Oulun pormestari
Emilia Appelgren (1840–1935), suomalainen maisemamaalari
Hjalmar Appelgren-Kivalo (1853–1937), suomalainen arkeologi
Niklas Appelgren (s. 1990), suomalainen jääkiekkoilija
Simon Wilhelm Appelgren (1786–1854), suomalainen rovasti ja sanomalehtimies
Tove Appelgren (s. 1969), suomenruotsalainen kirjailija ja teatteriohjaaja
Waldemar Appelgren (1880–1958), suomalainen upseeri