stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Richard Feynman
Elämänvaiheet

Richard Feynman syntyi 11. toukokuuta 1918 Queensissa, New York Cityssä. Hänen vanhempansa olivat taloudenhoitaja Lucille Feynman (o.s. Phillips), ja myyntijohtaja Melville Arthur Feynman. Richard Feynmanin perhe oli kotoisin Minskistä, Valko-Venäjältä (silloisesta Venäjän keisarikunnasta). Feynmanin molemmat vanhemmat olivat liettuanjuutalaisia.
Feynman oli jo lapsena kiinnostunut ratkomaan ongelmia ja harrasteli tekniikkaa. Hänen isänsä kannusti itsenäiseen ajatteluun ja asettelemaan kysymyksiä ympäröivästä maailmasta.
Feynman opiskeli perustutkintonsa MIT:ssä ja valmistui kandidaatiksi (B.Sc.) vuonna 1939. Hän julkaisi opinnäytetyönsä pohjalta artikkelin, jossa esitetään nykyään Hellmannin-Feynmanin teoreemana tunnettu tulos. Ohjaajansa John Slaterin suosituksesta Feynman vaihtoi perustutkinnon jälkeen yliopistoa ja meni tekemään väitöskirjaa John Wheelerin ohjauksessa Princetonin yliopistoon, missä Feynman väittelikin tohtoriksi vuonna 1942. Toisen maailmansodan aikaan Feynman toimi ryhmänjohtajana Manhattan-projektissa, jossa kehitettiin ensimmäinen ydinpommi.
Sitten Feynman työskenteli Cornellin yliopistossa. Hänestä tuli Kalifornian teknillisen korkeakoulun (Caltech) professori vuonna 1950. Feynman tunnetaan erinomaisena opettajana. Hänen ensimmäisen vuoden opiskelijoille pitämänsä luennot on koottu kirjaksi Feynman Lectures on Physics, joista valikoima on julkaistu suomeksi nimellä ”Suhteellisen helppoa”. Tieteellisen uransa hän teki suurimmaksi osaksi Kalifornian teknillisessä korkeakoulussa.
Challenger-sukkulan tuhouduttua tammikuussa 1986 Feynman oli yksi onnettomuustutkijoista. Hän oli tuohon aikaan jo melko vakavasti syöpäsairas mutta oli ratkaisevassa osassa onnettomuuden teknisen syyn selvittämisessä.
Elämänvaiheet > Seikkailut ja sanailut

Feynman on kuuluisa myös erikoisesta luonteestaan ja seikkailuistaan, joista hän on kertonut kirjoissaan Laskette varmaan leikkiä, Mr Feynman! ja Mitä siitä mitä muut ajattelevat?. Esimerkiksi jouduttuaan Yhdysvaltain armeijan kutsuntoihin hän pilaili kutsuntapsykologin kustannuksella niin paljon, että hänet luokiteltiin kyvyttömäksi ja vapautettiin palveluksesta. Maapallon poikkeuksellisen hyvät olosuhteet muihin planeettoihin verrattuna saivat hänet lausahtamaan: ”Kun tulin tänne, näin auton, jonka rekisterinumero oli ARW 357. Eikö ole uskomatonta? Mikä on todennäköisyys sille, että näkisin juuri tuon auton?”.
Suomennetut teokset

Fysiikan lain luonne.  ((The character of physical law, 1965.) Ursan julkaisuja 70)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Ursa, 1999.  ISBN 952-5329-02-X
QED, valon ja aineen ihmeellinen teoria.  (QED, the strange theory of lights and matter, 1985.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Art House, 1991 (2. painos 2002).  ISBN 951-884-072-5
”Laskette varmaankin leikkiä, Mr Feynman!” Kummallisen tyypin seikkailuja.  ((Surely you’re joking, Mr. Feynman! Adventures of a curious character, 1985.) Ralph Leightonille kerrottuina. Edward Hutchingsin toimittamina. Ursan julkaisuja 61)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1997 (3. painos 2006).  ISBN 951-9269-86-X
”Mitä siitä, mitä muut ajattelevat?” Lisää kummallisen tyypin seikkailuja.  ((”What do you care what other people think?” Further adventures of a curious character, 1988.) Ralph Leightonille kerrottuina. Ursan julkaisuja 66)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1998.  ISBN 951-9269-91-6
Feynman, Richard P.: Suhteellisen helppoa: Seitsemän lukua fysiikkaa.  ((Six not so easy pieces: Essentials of physics explained by its most brilliant teacher, 1998.) Ursan julkaisuja 83)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Ursa, 2002.  ISBN 952-5329-18-6
Krauss, Lawrence M.: Kvanttimies Richard Feynmanin tieteellinen elämä.  (Ursan julkaisuja 137)  Suomentanut Rami T. F. Rekola. Helsinki:  Ursa, 2013.  ISBN 978-952-5985-14-6
Finnegans Wake

| Finnegans Wake |
| --- | --- |

Kirjailija:  James Joyce
Kieli:  englanti
Genre:  sui generis
Kustantaja:  Faber and Faber
Julkaistu:  1939
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Finnegans Wake on James Joycen viimeinen romaani, ja se julkaistiin 1939. Joyce kirjoitti romaaniaan 17 vuotta, ja työtä vaikeutti näön heikkeneminen. Yli 600-sivuisessa romaanissa on kehämäinen rakenne: sen alkulause on romaanin päättävän virkkeen jälkimmäinen lause. Se heijastelee Joycen kehämäistä historiankäsitystä, johon hän oli saanut idean italialaiselta filosofilta Giambattista Vicolta (1668–1744).
Finnegans Wake on Joycen kokeellisin työ. Hän käyttää romaanissa yli 60:tä kieltä, ja kieli saattaa vaihtua saman sanankin sisällä. Romaanin kieli sisältää lukuisia sanauudennoksia ja sanataskuja, ja Joyce oli ottanut vaikutteita muun muassa Lewis Carrollin runosta "Pekoraali" sekä irlantilaisesta ja norjalaisesta tarustosta. Romaanin juoni perustuu uneen, henkilöhahmot yhtyvät ja jakautuvat, eikä kirjassa ole selvää tila- ja aikakäsitystä. Penguin Booksin vuoden 1999 painoksen esipuheessa John Bishop kuvaa romaania: "Ei ole yksimielisyyttä, mistä Finnegans Wake kertoo vai 'kertooko' se mistään tai onko se edes 'luettavissa' missään sanan tavanomaisessa merkityksessä". Samuel Beckett on sanonut, että Finnegans Wake ei ole romaani jostain vaan tuo jokin itse eikä sitä voi lukea vaan se pitää katsella ja kuunnella. Romaanista on kuitenkin tehty vuonna 1966 Yhdysvalloissa pitkä elokuva Passages from James Joyce's Finnegans Wake, jonka on ohjannut Mary Ellen Bute.
Kirjallisuutta

Sutinen,Ville-Juhani (toim.): Mitä Finnegans Wake tarkoittaa?  Turku: Tampere:  Savukeidas, 2013.  ISBN 978-952-268-091-4
Jukka Finne

| Jukka Finne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. helmikuuta 1951 Helsinki (ikä 74)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  solu- ja molekyylibiologian emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1975, LT 1977)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Palkinnot:  mm. Duodecimin Nuoren tutkijan palkinto (1985)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jukka Gunnar Finne (s. 25. helmikuuta 1951 Helsinki) on suomalainen lääketieteen tohtori ja Helsingin yliopiston solu- ja molekyylibiologian emeritusprofessori.
Finne tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1969. Hän valmistui Helsingin yliopistosta
lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1975 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1977. Hänen aivojen kemiaa käsittelevä englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1977) oli otsikoitu Studies on the alkali-labile O-glycosidically linked carbohydrate units of brain glycoproteins. Vuodesta 1981 lähtien Finne on ollut Helsingin yliopiston lääketieteellisen kemian dosentti ja vuodesta 1988 Kuopion yliopiston fysiologisen kemian dosentti.
Työurallaan Finne on toiminut terveyskeskuslääkärin viransijaisena Sipoossa (1974), assistenttina (1973–1984) ja apulaisopettajana (1984–1985) Helsingin yliopiston lääketieteellisen kemian laitoksella, Suomen Akatemian vanhempana tutkijana (1983), Baselin yliopiston tutkijana (1978–1980) ja apulaisprofessorina (1984–1986). Kuopion yliopiston fysiologisen kemian professori hän oli vuosina 1985–1988 ja Turun yliopiston lääketieteellisen biokemian professori vuosina 1988–2009. Helsingin yliopiston solu- ja molekyylibiologia professorina hän työskenteli vuodesta 2009, mutta on sittemmin siirtynyt emeritusprofessoriksi.
Finne on julkaissut yli 150 tieteellistä artikkelia tai kirjan lukua biokemian ja biolääketieteen kansainvälisissä julkaisusarjoissa. Tutkimustyön aihepiireinä ovat olleet muun muassa hiilihydraattitutkimus, glykobiologia, hermosolujen vuorovaikutukset ja bakteerien tarttumismekanismit.
Vuonna 1985 Finne sai Duodecimin nuoren tutkijan palkinnon.
Aiheesta muualla

Jukka Finne. Prof. emer., Biosciences - Publications (englanniksi) (helsinki.fi)
Jukka Finne. Professor (englanniksi) (scholar.google.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus
Fender Stratocaster

| Fender Stratocaster |
| --- | --- |

Perustiedot
Alkuperäinen valmistaja:  Fender
Valmistusvuodet:  1954 —
Rakenne
Rungon tyyppi:  Kokopuu
Kaulan kiinnitys:  Ruuvikiinnitys
Mensuuri:  648 mm (25,5"
Nauhat:  21 tai 22
Materiaalit
Runko:  Leppä, saarni, poppeli, mahonki tai koa
Kaula:  Vaahtera
Otelauta:  Vaahtera, pao ferro, ruusu- tai eebenpuu
Tekniikka
Talla:  Synkronoitu vibratalla
Mikrofonit:  Kolme yksikelaista (yleensä, saatavana myös humbuckereilla)
Värit
Värivaihtoehdot:  Erittäin monta vaihtoehtoa
Stratocasterin mikrofonit
Stratocaster tai Strat, on Leo Fenderin suunnittelema sähkökitaramalli, joka tuli markkinoille 1954. Mallinimen takana oli Fenderillä työskennellyt Don Randall, joka oli innokas ilmailun harrastaja. Kitaran erikoisuuksia olivat ergonomisesti muotoiltu runko, jossa on soololovi molemmilla puolilla sekä kolme yksikelaista mikrofonia ja vibratokoneisto. Näiden ominaisuuksien ansiosta soolokitaristit yleensä suosivat Stratocasteria hieman enemmän kuin Fender Telecasteria.
Stratocaster suunniteltiin tuotettavaksi teollisesti. Kitaran elektroniikka kiinnitetään suoraan etupleksiin. Ruuvikiinnitteinen kaula on helppo irrottaa huoltoa varten tai vaihtaa uuteen. Suhteellisen yksinkertaisen rakenteen ansiosta kitaraa on helppo muokata ja säätää omanlaisekseen, mikä onkin ollut yksi kitaran kestävän suosion syy. Stratocasteria valmistetaan myös vasenkätisenä versiona.
Fender valmistaa Stratocaster-mallistoa vaihtelevista perusosista eri maissa: Yhdysvalloissa, Meksikossa, Japanissa, Koreassa sekä Squier-alanimellä Indonesiassa ja Kiinassa.
Stratocaster on jäljitellyimpiä kitaramalleja. Useimmilla muilla merkeillä on siitä vaikutteita saaneita malleja valikoimissaan, monilla jopa yksityiskohtaisia kopioita.
Rakenne ja tekniikka > Runko

Stratocasterin runkoa on paranneltu edeltäjäänsä Telecasteriin verrattuna.
Suurin ero on kaksi soololovea, jotta korkeimmatkin äänet olisi helppo soittaa. 
Rungossa on syvennyksiä kahdessa kohdassa, joiden ansiosta monet Stratocasteria suosivat kitaristit pitävät sitä hyvin syliin istuvana ja soitettavuudeltaan mukavana. Yläreunassa oleva syvennys pehmentää kitaran ja soittajan vatsan välistä kontaktia, ja etupuolella yläreunassa sijaitseva lovi säästää soittajan käsivartta.
Rakenne ja tekniikka > Kaula

Kaula on kiinnitetty runkoon ruuvaamalla. Soittimen valmistusta ja huoltoa helpottava ratkaisu vaikuttaa myös osaltaan kitaran sointiväriin. Alkujaan kaula oli tehty kokonaan vaahterasta ja otenauhat istutettiin suoraan kaulaan. Myöhemmin vaihtoehdoksi tuli ruusupuusta valmistettu otelauta.
Kaulan sisällä on kaularauta, jolla voidaan säätää kaulan suoruutta. Säätöruuvi on vanhoissa malleissa kaulan alapäässä, eli kaula pitää irrottaa säädön ajaksi. 1970-luvun alussa kaularaudan säätö siirrettiin lavan päähän, kaulan kiinnitys muuttui kolmeruuviseksi ja kaulan kulmaa runkoon nähden saattoi säätää. Vakaampaan kaulan neljän ruuvin kiinnitykseen palattiin kuitenkin jo vuoden 1979 juhlamallissa.
Stratocastereissa on neljää erityyppistä kaulaa: 50-Luvun V, 60-luvun alun ovaali ja 60-luvun C sekä 70-luvun U-muoto.
Rakenne ja tekniikka > Vibratalla

Stratocasterin talla on etureunastaan kiinni rungossa kuudella ruuvilla (uusissa malleissa kahdella ruuvilla). Talla niveltyy ruuvien varassa, ja rungon takana olevat jouset vetävät tallaa runkoa vasten. Kielten sävelkorkeus laskee kampea painettaessa ja nousee nostettaessa, mikä mahdollistaa vibratoefektin. Intonaation ja korkeuden säätö tallassa joka kielelle erikseen oli merkittävä Fenderin innovaatio. Leo Fender nimitti vibratoa virheellisesti tremoloksi.
Vibratollisen mallin ohella on tuotannossa ollut vuodesta 1955 myös kiinteällä tallalla varustettuja Stratocastereita. Näiden "hard tail" -mallien suosio on kuitenkin jäänyt vähäiseksi. Monet muusikot, jotka eivät käytä vibratoa, pitävät kuitenkin vibrajousien vaikutuksesta kitaran sointiin. Koneisto on mahdollista säätää liikkumattomaksi vireongelmien välttämiseksi.
Rakenne ja tekniikka > Mikrofonit

Stratocastereissa on perinteisesti kolme yksikelaista mikrofonia.
Talla- eli takamikrofoni, joka on lähimpänä tallaa.
Kaulamikrofoni, joka on lähimpänä kaulaa.
Välimikrofoni, joka on talla- ja kaulamikrofonin välissä.
Aluksi Stratocastereissa oli kolmiasentoinen mikrofonivalitsin, jolla sai vain yhden mikrofonin kerrallaan päälle (3-asentoinen kytkin). Monet soittajat kuitenkin huomasivat, että jättämällä vivun keskiasennon ja kaula- tai tallamikrofonin asennon puoliväliin saatiin kaksi uutta äänensävyä. Myöhemmin stratocastereihin kehittettiin 5-asentoinen kytkin jolla saadaan nämä kaksi lisäasentoa (kaula- ja keskimikrofonin sekä talla ja keskimikrofonin rinnankytkentä).
Mikrofoneille on yksi äänenvoimakkuuden säädin ja lisäksi kaksi äänenvärin säädintä (tone-säädintä), joilla voidaan säätää kaula- ja keskimikrofonin äänensävyä. Säätimet ovat potentiometrejä eli säätövastuksia, joilla voidaan suodattaa pois joko korkeita tai matalia taajuuksia. Stratocastereissa käytetään yleensä 250 kΩ tai joskus 500 kΩ potentiometreja.
Nykyisin Stratocastereita on saatavilla myös humbucker-mikrofoneilla varustettuna. Aikaisemmin Stratocasterin runkoon jyrsittyihin koloihin ei saanut humbuckeria mahtumaan, mutta 1970-luvun loppupuolella Eddie Van Halenin muokattua omaa Stratocasteriaan tuli humbuckerilla varustetusta Stratocasterista, "Fat Strat", kahdeksankymmentäluvun hevimusiikin ikoni. Näissä niin sanotuissa "superstratoissa" on usein myös Floyd Rose -talla. Tämäntyyppisiä kitaroita valmistivat monet yhdysvaltalaiset ja japanilaiset kitaranvalmistajat.
Mallit

Fender tekee tällä hetkellä monenlaisia Stratocastereita erilaisille soittajille, sekä omalla merkillään, että Squier-merkillä. Perusmallien lisäksi Fender tekee eri vuosikymmenten "Reissue"-kitaroita, joissa on samat ominaisuudet kuin kyseisen vuoden kitaroissakin.
Fender Custom Shopista saa rahalleen vastineeksi tilattua juuri sellaisen kitaran kuin itse haluaa.
Custom Shop tekee myös "Relic"-kitaroita, jotka ulkonäöltään vaikuttavat, kuin niitä olisi soitettu useampi vuosikymmen. "Heavy Relic" -kitaroissa on vielä normaalia vahvempi relikointi. "Closet Classic" -malleissa on vain pientä kulumista, ja "NOS"-malleissa ainoastaan maali on kellastuneen näköinen.
Fendereitä valmistetaan Yhdysvalloissa, Meksikossa, Japanissa ja Koreassa.
Yhdysvalloissa valmistetaan American Standard, American Deluxe, American Special, American Vintage, Custom Shop, signature ja Highway One -malleja. Tehdas sijaitsee Coronassa, Californian osavaltiossa. U.S.A-kitaroita kutsutaan lyhenteellä MIA (Made In America), ja ne tunnistaa lavassa olevasta U.S.A-merkinnästä. USA:n Fendereitä pidetään yleisesti kaikkein laadukkaimpina, ja ne ovat myös kaikkein kalleimpia.
Meksikossa, Ensenadan kaupungissa, sijaitsee toinen Fenderin tehdas, jossa tehdään halvempia mutta laadukkaita malleja. Näiden kitaroiden lyhenne on MIM (Made In Mexico). Meksikolaisista etenkin Classic-malleja pidetään laadukkaina.
Japanissa valmistetaan myös Fendereitä, mutta ne ovat Suomessa harvinaisempia kuin muut mallit. Edullisemmat japanilaiset mallit poikkeavat perinteisistä Fendereistä siinä, että niissä on runkopuuna käytetty usein lehmusta.
Squier-merkillä Stratocastereita aletiin valmistaa Japanissa v. 1982 vastaiskuna muiden valmistajien kopiomalleille. Sittemmin Squier Stratocastereita on valmistettu 1990-luvulla Koreassa ja myöhemmin Intiassa, Indonesiassa ja Kiinassa. Squierit ovat Fender-merkkiä edullisempia, ja ne on tähdätty massamarkkinoille, varsinkin aloittelijoille ja kakkoskitaroiksi.
Joillakin artisteilla on omia nimikkomalleja, jotka ovat kotisoittajienkin saatavilla. Niitä on kahdenlaisia: ne joko valmistetaan muusikon haluamilla ominaisuuksilla, tai sitten valmistetaan jonkin asteinen kopio heidän soittamistaan kitaroista esim. Eric Clapton Stratocaster. 
Esimerkiksi Stevie Ray Vaughan -mallissa on vasenkätinen talla oikeakätisessä kitarassa.
Kuuluisia Stratocaster-kitaran soittajia

Jimi Hendrix (Jimi Hendrix Experience)
Jeff Beck (mm. The Yardbirds, The Jeff Beck Group)
Ritchie Blackmore (Deep Purple, Rainbow, Blackmore's Night)
Eric Clapton (mm. The Yardbirds, John Mayall & the Bluesbreakers, Cream, Derek and the Dominos)
Rober Cray
Dick Dale
Bob Dylan
The Edge (U2)
John Frusciante (Red Hot Chili Peppers)
Rory Gallagher
David Gilmour (Pink Floyd)
Buddy Guy
George Harrison (The Beatles)
Buddy Holly
Eric Johnson
Mark Knopfler (Dire Straits)
Yngwie Malmsteen (Steeler, Alcatrazz)
Hank Marvin (The Shadows)
John Mayer
Bonnie Raitt
Robbie Robertson (The Band)
Nile Rodgers (Chic)
Richard Thompson (Fairport Convention)
Pete Townshend (The Who)
Robin Trower (Procol Harum)
Stevie Ray Vaughan
Ron Wood (mm. Faces, Rolling Stones)
Albert Järvinen (Hurriganes, Royals)
Mikko Lankinen (mm. Laika & the Cosmonauts, J. Karjalainen)
Marzi Nyman
Esa Pulliainen (Agents)
Hasse Walli (mm. The Islanders, Piirpauke)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fender Stratocaster Wikimedia Commonsissa
Rytmi
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Kaulan lapa
Stratocasterin kaulan kiinnitys
Stratocasterin talla
Iron Maidenin Dave Murray ja Janick Gers soittamassa Fender Stratocastereita.
Eric Clapton soittamassa Stratocaster-kitaraa hyväntekeväisyyskonsertissa Cardiffissa tammikuussa 2005. Kyseistä kitaraa on modifioitu, siinä on esimerkiksi aktiivielektroniikka.
FC Kuusysi – Steaua Bukarest -jalkapallo-ottelu 1986

FC Kuusysi–Steaua Bukarest oli Helsingin olympiastadionilla 19. maaliskuuta 1986 pelattu jalkapallon Euroopan cupin 1985–1986 puolivälieräottelu. Sitä pidetään kaikkien aikojen maineikkaimpana ja ikimuistoisimpana suomalaisen seurajoukkueen pelaamana jalkapallo-otteluna. Lahtelainen FC Kuusysi oli ensimmäinen Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon selviytynyt suomalaisjoukkue, mikä on edelleen monien mielestä kaikkien aikojen merkittävin kansainvälinen saavutus suomalaisessa seurajalkapalloilussa. Vuonna 2004 IS Veikkaajan asiantuntijaraati valitsi tuolloisen Kuusysin joukkueen kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi seurajoukkueeksi.
Olympiastadionilla yli 32 000 katsojan edessä pelattu ottelu oli Kuusysin ja romanialaisen Steaua Bukarestin välisen puolivälierän toinen osaottelu ja se päättyi vierasjoukkueen 1–0-voittoon. Steaua kukisti myöhemmin keväällä Euroopan cupin finaalissa FC Barcelonan.
Taustaa

Euroopan cup oli nykyisen Mestarien liigan edeltäjä, jota pelattiin vuosina 1955–1992. Mestarien liigasta poiketen siihen osallistui ainoastaan kunkin maan hallitseva mestari ja kaikki joukkueet myös aloittivat ensimmäiseltä kierrokselta. Kaudella 1985–1986 Euroopan cupissa oli mukana 32 joukkuetta. Ensimmäiset kaksi kierrosta pelattiin syys–marraskuussa 1985 ja puolivälierät, välierät sekä finaali maaliskuusta 1986 lähtien.
Kuusysin pudotettua kahdella ensimmäisellä kierroksella jatkosta jugoslavialaisen FK Sarajevon sekä neuvostoliittolaisen Zenitin, tuli siitä kaikkien aikojen ensimmäinen Euroopan cupissa kolmannelle kierrokselle selviytynyt suomalainen seura. Jalkapallon eurocupeissa oli vastaavaan suomalaisista aikaisemmin yltänyt vain Valkeakosken Haka, joka kauden 1983–1984 Cup-voittajien cupissa selviytyi niin ikään puolivälieriin saakka. Kuusysistä poiketen Haka pelasi kuitenkin kolmannen kierroksen maaliskuisen kotiottelunsa Ranskan Strasbourgissa, jossa se kohtasi italialaisen Juventuksen.
Steaua Bukarest oli aikaisemmilla kierroksilla kohdannut Tanskan ja Unkarin mestarijoukkueet. Kyseessä oli Romanian armeijan urheiluseura, johon oli kerätty huippupelaajia eri puolilta maata. Steauaa johti presidentti Nicolae Ceaușescun poika Nicu Ceaușescu. Kuusysin ja Steauan lisäksi puolivälierissä olivat mukana Aberdeen, Anderlecht, Bayern München, FC Barcelona, IFK Göteborg sekä Juventus.
Taustaa > Joukkueiden tie puolivälieriin

Ensimmäinen kierros:
Toinen kierros:
Otteluvalmistelut

Steaua Bukarest arvottiin Kuusysin vastustajaksi tammikuussa. Valkeakosken Hakasta poiketen Kuusysi päätti pelata kotiottelunsa Suomessa, koska itäblokin maasta tulevan vastustajan ei arveltu kiinnostavan yleisöä Keski-Euroopassa. Hakan ja Juventuksen välistä ottelua oli kaksi vuotta aikaisemmin ollut Ranskassa seuraamassa 19 000 katsojaa. Ottelun järjestäminen maaliskuussa oli ainutlaatuista, sillä se oli tiettävästi ensimmäinen kyseisenä ajankohtana Suomessa luonnonnurmella pelattu virallinen jalkapallo-ottelu. Pelipaikaksi valittiin lämmitetyn kentän vuoksi Helsingin Olympiastadion, jota hallinnoivan Stadion-säätiön kanssa Kuusysi allekirjoitti sopimuksen tammikuun puolivälissä. Stadionin nurmelta poistettiin lumi 25. helmikuuta ja lämmitys kytkettiin päälle seuraavana päivänä. Pelikunnossa kenttä oli jo ottelua edeltävällä viikolla.
Kentän tultua kuntoon oli ongelmana vielä lumen peittämät katsomot, jotka puhdistettiin Kontulan Urheilijoiden ja Malmin Palloseuran jalkapalloilijoiden talkootyönä. Aluksi lumi poistettiin 20 000 katsojaa varten, mutta ennätyksellisen vilkkaan lipunmyynnin johdosta päätettiin lopulta avata katsomoita 30 000 hengelle. Yleisöä tuli kuitenkin niin paljon, että muutama tuhat katsojaa joutui seuraamaan pelia stadionin juoksuradoilta ja osa puolestaan katsomoon jätettyjen korkeiden lumikinosten päältä. Kuusysi piti lippujen hinnat edullisina, pääkatsomoon pääsi edullisimmillaan 50 markalla (n. 8,5 euroa), jota pidettiin jopa alennusmyyntinä ottelun merkitykseen nähden. Seura käytti markkinoissa myös hyväkseen huonoa taloudellista tilaansa, jonka arveltiin lisänneen suomalaisen jalkapalloyleisön kiinnostusta ottelua ja Kuusysin auttamista kohtaan. Joidenkin väitteiden mukaan paikalla oli jopa yli 40 000 katsojaa kun järjestysmiehet olivat joutuneet päästämään ilman lippua jääneitä stadionin päätykatsomoihin.