stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikkelin Jukurit
Historia > Mestiksessä > Kausi 2007–2008, Kari Makkosen aikakausi alkaa Mestis-pronssilla

Jukureiden valmentajana aloitti 26. maaliskuuta 2007 Kari Makkonen. Hänen kakkosvalmentajanaan toimi Jukurien pitkäaikainen kakkosvalmentajan Pekka Lipiäinen, joka toimi edeltävän kauden loppupuolella Jukurien päävalmentajana. Kaudella 2006–2007 Jukureiden kakkosvalmentajana toiminut Pasi Parviainen siirtyi valmentamaan Jukureiden A-nuoria. Molemmat maalivahdit vaihtuivat. Joni Myllykoski ja Pekka Lahikainen aloittivat uusina maalivahteina. Jukureista siirtyi yhdeksän pelaajaa muualle, ja kahdeksan uutta pelaajaa saapui Jukureihin. Merkittävistä pelaajista lähtivät muun muassa Tikkanen, Pellinen, Mälkiä, Kanerva ja Sundin. Uusina pelaajina Jukureihin tulivat muun muassa Jussi-Mikko Makkonen, Jesse Uronen, Matti Koistinen sekä kesken kauden Jokereista Mika Rontti. Jukurien tavoite kauden alussa oli Mestiksen mestaruuden voittaminen.
Jukurit ilmoitti 7. helmikuuta 2008 Kari Makkosen kahden vuoden jatkosopimuksesta ja seuran yhtiöittämisestä. Samalla jäähalli haluttiin uudistaa niin, että osa rahoituksesta tulisi yksityiseltä sektorilta.
Jukurit oli kolmas runkosarjassa hävittyään runkosarjan päätösottelun Vantaalla maalein 3–2. Näin Jukurit sai Sportin puolivälierävastustajakseen. Mikäli Jukurit olisi voittanut Vantaan, Jukurit olisi sijoittunut toiseksi ja se olisi saanut Jokipojat vastaansa. Jokipojat oli pelannut kauden lopun huonosti. TuTo voitti runkosarjan ylivoimaisesti 105 pisteellä. Toiseksi sijoittuneelle KooKoolle pisteitä kertyi 84, kuten myös Jukureille. KooKoo sijoittui kuitenkin Jukurien edelle maalieron vuoksi, joka oli vain kaksi maalia. Jukureilla oli rukosarjassa voitto- ja tappioputkia. Jukurien puolustus oli hyvä, ja joukkue päästi runkosarjassa toiseksi vähiten maaleja. Sen sijaan Jukurien ongelmat olivat maalinteossa.
Joni Myllykoski pelasi 44 ottelussa ja Pekka Lahikaisen oli tyytyminen yhteen peliin runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella.
Jukurit voitti puolivälierissä Sportin otteluvoitoin 3–2. Sport johti sarjaa voitoin 1–2, mutta Jukurit kiri tasoihin ja ohi. Välierien oli määrä jatkua yhden päivän kuluttua puolivälirien viidennestä ottelusta. Välierissä Jukureita vastaan asettui hallitseva mestari Kajaanin Hokki, jolla oli ollut viikon ottelutauko ja joukkue oli levännyt. Hokki voitti kaksi ensimmäistä ottelua, mutta Jukurit kaksi seuraavaa. Kajaanissa viidennessä ratkaisevassa ottelussa Jukurit hävisi lukemin 2–6. Näin ollen Jukurit päätyi pronssiotteluun KooKoota vastaan, jonka Jukurit voitti maalein 4–2.
Historia > Mestiksessä > Kausi 2008–2009

Kari Makkonen jatkoi kaudella 2008–2009 Jukureiden päävalmentajana toista kauttaan. Apulaisvalmentajana jatkoi Pekka Lipiäinen, joka siirtyi kesken kauden päävalmentajaksi. Jukurien tavoitteena oli sijoittua sijoittua neljän parhaan joukkoon Mestiksen runkosarjassa. Tärkeimpiä toisiin joukkueisiin lähteneitä pelaajia olivat maalivahti Joni Myllykoski sekä kenttäpelaajat Matti Koistinen, Lauri Kinos, Timo Kuuluvainen, Tomi Lindfors ja Jesse Uronen. Antti Laakso ja Petri Lehtonen sen sijaan lopettivat uransa. Uusia pelaajia Jukureissa olivat muun muassa maalivahti Ari Reunanen sekä kenttäpelaajat Miikka Lindholm, Sami Kautto, Tommi Lehtonen, sekä kanadalainen Kory Baker ja ranskalainen Nicolas Besch.
Harjoitusottelut sujuivat Jukureilta kohtalaisesti, mutta alkukausi meni joukkueelta huonosti. Jukurit erotti päävalmentaja Kari Makkosen tehtävistään 13. lokakuuta, kun joukkue oli sarjassa toiseksi viimeisenä. Päävalmentajan paikan otti Pekka Lipiäinen.
Historia > Nousu Jääkiekon SM-liigaan

Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannut Jukurit päätettiin nostaa kaudeksi 2016–2017 SM-sarjaan. Jääkiekon SM-liiga Oy:n lisenssitoimikunta hyväksyi Jukurien lisenssihakemuksen Liigaan. Liigan ja Mestistä hallinnoivan Suomen jääkiekkoliiton välinen sopimus antoi Jukureille mahdollisuuden anoa Liigan lisenssiä. Jukurit täytti lisenssin ehdot.
Vuoteen 2016 asti SM-liigan toimitusjohtajana toiminut Kimmo Rannisto korosti, että Jukurien organisaatio osoitti valmiutta ja vahvaa suunnitelmallisuutta liigapaikan eteen. Hän halusi korostaa, ettei Jukureilta vaadittu urheilullista menestystä vielä ensimmäisten kausien aikana, koska se olisi osoittanut liian haasteelliseksi.
Helmikuussa 2017 Jukureista tuli eurooppalaisten joukkueiden liittouman (engl. EHC Alliance) jäsen.
Historia > Kaudesta 2017–2018 alkaen

Kaudella 2021–2022 Jukurit HC Oy:n koko hallitus erosi tammikuun loppupuolella. Jukurit tiedotti, että syynä eroon oli luottamuspula joukkueen pääomistajan ja hallituksen välillä sekä erilainen käsitys seuran johtamismallista. Jukureille oli määrä valita uusi hallitus ylimääräisessä yhtiökokouksessa 16. helmikuuta 2022. Hallituksen eroa pidettiin yllätyksenä ainakin joukkueen menestyksen perusteella, sillä seura oli menestynyt kaudella hyvin.
Tunnukset

Arto Suhosen suunnittelema viikinkitunnus, joka oli käytössä 1998–2004.
Jukureiden tunnus 2005–2009
Jukureiden tunnus 2010–2013
Jukureiden tunnus vuodesta 2013 alkaen
Nykyinen joukkue

| Jukurit kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Jukurit kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Jukurit kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Jukurit kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Jukurit kaudella 2024–2025 n k > Valmentajat | Jukurit kaudella 2024–2025 n k >  | Jukurit kaudella 2024–2025 n k >  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Maalivahdit  35   Eetu Anttila   29   Evan Buitenhuis    1   Matthieu Herpin   35   Ville Kolehmainen   36   Markus Ruusu Puolustajat   3   Juuso Arola   58   Kim Johansson    4   Valtteri Koskela   60   Niclas Lundgren (A)    6   Lucas Nordsäter (A)   28   Niklas Peltomäki (A)   71   Niilo Romppanen   23   Alberts Šmits    8   Kasper Soini   48   Jesse Vuorela |  |  Hyökkääjät  98   Peter Abbandonato   27   Alex Berardinelli   10   Matti Butkovskiy   77   Casey Dornbach    7   Max Ellis   96   Jiro Frilander   67   Aleks Haatanen    9   Aaron Hakala   11   Kalle Helenius   93   Bence Horvath   52   Topias Hynninen   76   Sakke Hämäläinen (A)   34   Severi Immonen   93   Miro Järvenpää   33   Santeri Koskela   10   Thomas Olsen   85   Ludwig Persson (laina)   54   Jesper Piitulainen (C)   17   Oskari Remes   82   Alexander Ruuttu   18   Viljam Sandvik |  |  Päävalmentaja Jonne Virtanen Apulaisvalmentajat Jukka Ahvenjärvi  Jesse Welling  Riku Helenius  Selitykset (C) Kapteeni  (A) Varakapteeni  Lähde: Eliteprospects Eliteprospects. Päivitetty: 13. maaliskuuta 2025  |  |  |
Nykyinen joukkue > Joukkueenjohto

Päävalmentaja:  Jonne Virtanen
Apuvalmentaja:  Jukka Ahvenjärvi
Apuvalmentaja:  Jesse Welling
Maalivahtivalmentaja:  Riku Helenius
Joukkueenjohtaja:  Jukka Ahvenjärvi
Kehityspäällikkö:  ​​​​​​​Mikko Hakkarainen
Huoltopäällikkö:  Marko Oksanen
Huoltaja:  Jukka Kääriäinen
Huoltaja:   Eric Huovinen
Hieroja:  Jari Veteläinen
Hieroja/Fysioterapeutti:  Jussi Tolvanen
Puheenjohtaja:  Juhana Tikka
Toimitusjohtaja:  Antti Laakso
Tunnettuja pelaajia > Jäädytetyt pelinumerot

#12 Antti Laakso (Nosto suoritettiin 22. marraskuuta 2016 Jukureiden ensimmäisellä SM-liigakaudella 2016–2017.)
#22 Martti Salminen, 15 kautta pelaajana Jukureiden seurahistorian alusta 1970 kevääseen 1985 saakka. Valmentajana 1988–1991. Paita nostettiin kattoon seuran 40-vuotisjuhlaottelussa 17. lokakuuta 2010
#24 Lasse Kanerva (nostettiin Kalevankankaan jäähallin kattoon 26. lokakuuta 2007.
#31 Petri Lehtonen (nostettiin kattoon 22. marraskuuta 2016 Jukureiden ensimmäisellä SM-liigakaudella 2016–2017.)
Numero 21 ei ole käytössä (liikenneonnettomuudessa kuollut Sami Lehmusmetsä).
Tunnettuja pelaajia > NHL-pelaajat

Vitali Abramov
Jakub Galvas
Johan Harju
Quinton Howden
Jarkko Immonen
Joonas Kemppainen
Aatu Räty
Jussi Timonen
Brayden Tracey
Brandon Yip
Tunnettuja pelaajia > Kasvatit pääsarjatasolla

Leevi Aaltonen
Verneri Arkko
Matti Butkovskiy
Saku Forsblom
Iivo Hokkanen
Timo Hokkanen
Esa Hämäläinen
Antti Jaatinen
Juho Järvelä
Lasse Kanerva
Marko Kauppinen
Perttu Kiesilä
Mikko Kokkonen
Ville Kolehmainen
Tero Leinonen
Henri Nikkanen
Niko Parkkinen
Eetu Randelin
Joona Saarelainen
Kimmo Salminen
Jorma Thusberg (MP:n kasvatti)
Kai Tillanen
Eetu Tiusanen
Kasperi Torikka
Jerry Turkulainen
Timo Väisänen
Tunnettuja pelaajia > SM-liigassa palkitut

| Kausi | Valinta | Voittaja |
| --- | --- | --- |
| 2016–2017 | Pekka Rautakallio -palkinto (paras puolustaja) SM-liigan tähdistökentällinen |  Miika Koivisto |
| 2021–2022 | Kalevi Numminen -palkinto (paras valmentaja) |  Olli Jokinen |
| 2021–2022 | Lasse Oksanen -palkinto (runkosarjan paras pelaaja) |  Petrus Palmu |
| 2021–2022 | Alumnien tähtipelaaja |  Oskari Salminen |
| 2022–2023 | Jarmo Wasaman muistopalkinto (paras tulokas) |  Niko Huuhtanen |
Valmentajat ja tilastot 2000-luvulla > Mestis

2000–2006  Risto Dufva
2006–2007  Reijo Ruotsalainen
2007  Pekka Lipiäinen (26. tammikuuta 2007 lähtien)
2007–2008  Kari Makkonen
2008–2010  Pekka Lipiäinen (13. lokakuuta 2008 lähtien)
2010–2013  Jarno Pikkarainen
2013–2016  Antti Pennanen (16. joulukuuta 2013 lähtien)
Valmentajat ja tilastot 2000-luvulla > Sijoitukset SM-liigassa

2016–2017 – 11.
2017–2018 – 13.
2018–2019 – 14.
2019–2020 – 13.
2020–2021 – 14.
2021–2022 – 5.
2022–2023 – 11.
2023–2024 – 6.
2024–2025 –
Aiheesta muualla

Jukurien kotisivut
Jukurien faniryhmän kotisivut
| n k Jääkiekon SM-liiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  HIFK  HPK  Ilves  Jukurit  JYP  KalPa  Kiekko-Espoo  KooKoo  Kärpät  Lukko  Pelicans  SaiPa  Sport  Tappara  TPS  Ässät 
Palkinnot:  Kanada-malja  Harry Lindbladin muistopalkinto  Hopealuistin  Aaro Kivilinnan muistopalkinto  Lasse Oksanen -palkinto  Jari Kurri -palkinto  Kultainen kypärä  Jääkiekon SM-liigan viihdyttävin pelaaja  Veli-Pekka Ketola -palkinto  Aarne Honkavaara -palkinto  Jarmo Wasaman muistopalkinto  Jääkiekon SM-liigan kuukauden pelaaja  Urpo Ylönen -palkinto  Pekka Rautakallio -palkinto  Juha Rantasila -palkinto  Matti Keinonen -palkinto  Raimo Kilpiö -palkinto  Unto Wiitala -palkinto  Pentti Isotalo -palkinto  Kultainen pilli  Kalevi Numminen -palkinto 
KooKoo–Jukurit-ottelu 20. marraskuuta 2007
Jukurit-KalPa joulukuussa 2016
Mikkelissä elokuussa 2019
Tero Leinonen oli Jukurien ykkösmaalivahti, kun joukkue voitti Mestiksen mestaruuden vuonna 2001. Tämän jälkeen hänen tiensä aukesi SM-liigaan.
Miguel Araujo

Miguel Gianpierre Araujo Blanco (s. 24. lokakuuta 1994 Lima) on perulainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa MLS-liigassa pelaavaa Portland Timbersia ja Perun A-maajoukkuetta. Araujo kuului maajoukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 2018 mutta ei pelannut yhtäkään ottelua.
Alfonso II (Portugali)

Afonso II, Compendio de crónicas de reyes käsikirjoitus 1312-1325
Afonso II Paksu (port. Afonso II o Gordo); (23. huhtikuuta 1185 Coimbra, Portugalin kuningaskunta – 25. maaliskuuta 1223) oli Portugalin kuningas vuosina 1212–1223.
Suku

Afonson vanhemmat olivat kuningas Sancho I ja Aragonian prinsessa Dulce de Aragon (1160–1198), joka oli Barcelonan kreivin Rámon Berenguer IV:n ja Aragonian kuningatar Peronellan vanhin tytär.
Afonsolla oli kymmenen sisarusta, joista seitsemän eli aikuisiksi asti. Sisarista Teresa oli Leónin kuninkaan Alfonso IX:n, Mafalda Kastilian kuninkaan Henrik I:n ja Berengaria Tanskan kuninkaan Valdemar II Sejrin kanssa. Lisäksi Afonson isällä oli yhdeksän aviotonta lasta kolmesta eri suhteesta ennen ja jälkeen avioliiton.
Kuningas

Afonson valtaannousua vuonna 1211 vahvistamaan kutsuttiin koolle Portugalin ensimmäinen cortes eli säätyvaltiopäivät.
Kuninkaana Afonso ei harrastanut yhtä aggressiivista politiikkaa kuin edeltäjänsä Sancho I. Hän ei yrittänytkään laajentaa alueitaan Kastilian tai maurien maille. Hän joutui taistelemaan vallasta sisarustensa kanssa ja keskittyi kehittämään Portugalin hallintojärjestelmää eli käytännössä lähinnä keskittämään valtaa itselleen.
Hänen liikalihavuutensa näyttää johtuneen nuoruuden sairaudesta, eikä hän kyennyt itse johtamaan joukkojaan taistelukentillä. Hänen joukkonsa kunnostautuivat Kastilian kuningas Alfonso VIII:n joukkojen saamassa voitossa Las Navas de Tolosan taistelussa vuonna 1212. Tämä merkitsi Almohadien vaikutusvallan taantumista, ja Afonso II:n armeija valloitti Alcacer do Salin vuonna 1217.
Afonso II aloitti maanomistuksen selvitystyön, joka koski sekä kirkkoa että muita maanomistajia. Tämä johti pitkään konfliktiin aateliston ja kirkonmiesten kanssa, ja vuonna 1219 Bragan arkkipiispa erotti kuninkaan ja hovin kirkon yhteydestä ja asetti valtakunnan kirkonkirouksen alle. Paavi Honorius III vahvisti nämä toimet, mutta Afonso vastusti näitä tekoja kuolemaansa asti. Hänen seuraajakseen tuli hänen vanhin poikansa Sancho II.
Avioliitto ja lapset

Afonso avioitui vuonna 1206 Kastilian prinsessa Urraca de Castillon (1186 - 2. marraskuuta 1220) kanssa, joka oli Kastilian kuninkaan Alfonso VIII:n ja kuningatar Eleanor de Plantagenet'n (Leonor de Inglaterra) toiseksi vanhin tytär.
Afonsolle ja Urracalle syntyivät lapset:
Sancho II (1207–1248), Portugalin kuningas
Afonso III (1210–1279), Portugalin kuningas
Eleanor (1211–1231), Tanskan kuningas Valdemar nuoremman puoliso 1227; kuoli synnytykseen elokuussa 1231, myös lapsi kuoli, ei eloon jääneitä jälkeläisiä
Ferdinand (1218–1246), Serpan herra
Afonsolla oli lisäksi kaksi aviotonta poikaa:
João Afonso (k. 1234)
Pedro Afonso (k. 1249 jälkeen)
José Carvallo

José Carvallo edustamassa Perua vuonna 2018.
José Aurelio Carvallo Alonso (s. 1. maaliskuuta 1986 Lima) on perulainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapallomaalivahti. Hän on pituudeltaan 180-senttimetrinen ja voitti Universitario de Deportesin kanssa kahdesti Perun pääsarjamestaruuden. Carvallo pelasi Perun A-maajoukkueessa kahdeksan ottelua ja kuului maajoukkueen kokoonpanoon vuoden 2018 MM-kilpailuissa mutta ei pelannut yhtäkään ottelua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta José Carvallo Wikimedia Commonsissa
Perun joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Gallese |
2 Rodríguez |
3 Corzo |
4 Santamaría |
5 Araujo |
6 Trauco |
7 Hurtado |
8 Cueva |
9 Guerrero |
10 Farfán |
11 Ruidíaz |
12 Cáceda |
13 Tapia |
14 Polo |
15 Ramos |
16 Cartagena |
17 Advíncula |
18 Carrillo |
19 Yotún |
20 Flores |
21 Carvallo |
22 Loyola |
23 Aquino |
Valmentaja Gareca
Réunion

Réunion (ransk. La Réunion) on Ranskan merentakainen departementti ja  hallintoalue (ransk. région d’outre-mer) Intian valtamerellä, Madagaskarin itäpuolella. Osana Ranskaa se on myös osa Euroopan unionia ja euroaluetta. Vuoden 2019 arvion mukaan saarella oli noin 866 506 asukasta.
Maantiede

Réunionin pinta-ala on 2 517 neliökilometriä, josta vain kymmenen neliökilometriä on sisävesiä lopun ollessa maata. Rantaviivaa on 207 kilometrin verran. Saari kuuluu Maskareenien tuliperäiseen alueeseen ja sillä sijaitsee aktiivinen tulivuori Piton de la Fournaise, joka on 2 631 metrin korkeudella merenpinnasta. Se purkautui viimeksi vuonna 2023.lähde? Saarella on kaksi vuoristoaluetta, joista vanhempi kattaa saaren länsiosan. Korkein vuorenhuippu on Piton des Neiges, joka on 3 069 metrin korkeudella merenpinnasta. Toinen vuorijono sijaitsee saaren kaakkoisosassa ja käsittää useita sammuneita tulivuoria sekä aktiivisen Piton de la Fournaisen. Kaakkoinen vuorijono on itäistä pienempi. Vuorijonojen välissä on ylätasankoa ja useita vuorilta laskevia jokia. Huhtikuusta lokakuuhun Réunionin ilmastoon vaikuttavat kaakosta puhaltavat, kosteutta tuovat pasaatituulet. Ne tuovat 4 000–8 000 millimetriä sadetta saaren etelä- ja itäosiin, mutta saaren länsi- ja pohjoisosiin sadetta tulee vuosittain vain noin 635 millimetriä. Muuhun tropiikkiin verrattuna Réunionin keskimääräinen lämpötila on suhteellisen viileä, etenkin korkeilla paikoilla. Kesäisin alamailla saattaa kuitenkin olla paikoitellen hyvinkin kuuma. Trooppiset syklonit ovat melko tavallisia.
Maantiede > Luonto

Koska Réunion ei ole koskaan ollut maayhteydessä mantereeseen, siellä on verrattain vähän eri eläinlajeja. Saaren ainoat endeemiset nisäkkäät ovat kaksi lepakkolajia. Paljon yleisempiä ovat saarelle tuodut nisäkkäät, kuten kanit, peurat ja rotat. Saarella elää myös Madagaskarilta tuotu hännätöntanrekki. Saaren alkuperäisistä 30 endeemisestä lintulajista on säilynyt vain yhdeksän. Saarella on lisäksi 700 endeemistä kasvilajia, joista 150 on puita. Noin 30 prosenttia sisämaasta on metsien peitossa. Saaren sisämaan suojelemiseksi perustettiin vuonna 2007 Parc National des Hauts de la Réunion -kansallispuisto. Kansallispuiston perustamisesta huolimatta saaren luontoa uhkaavat etenkin suuret rakennushankkeet.
Historia

Ensimmäiset Réunionilla käyneet olivat todennäköisesti malaijilaisia, arabialaisia ja eurooppalaisia merenkävijöitä, jotka vierailivat saarella satunnaisesti, mutta eivät asettuneet sinne pysyvästi. Vasta vuonna 1642 Ranskassa tehtiin päätös saaren asuttamisesta. Vielä tuolloin saari tunnettiin nimellä Mascarin. Ensimmäiset asukkaat saapuivat neljä vuotta myöhemmin. He olivat muutama tusina Madagaskarilla sijainneesta Fort Dauphinilta siirrettyjä kapinoitsijoita. Saari sai hyvän maineen sinne siirrettyjen kertomusten perusteella, ja vuonna 1649 Ranskan kuningas Ludvig XIV nimesi saaren île Bourboniksi. Maineestaan huolimatta saarta ei asutettu merkittävissä määrin ennen 1700-lukua, jolloin se alistettiin Ranskan Itä-Intian kauppakomppanialle. Saarelle tuotiin kahvi vuonna 1715, ja 1730-luvulle mennessä se oli saaren tärkein rahakasvi. Kun viljelyksille tarvittiin työvoimaa, saarelle alettiin tuoda orjia Madagaskarilta ja muualta Afrikasta. Orjien tuonnin myötä alettiin viljellä myös puuvillaa ja mausteita. Vuonna 1810 Napoleonin sotien aikaan britit valloittivat saaren ja toivat sinne sokeriruo’on, ja lisäksi vuonna 1819 tuotiin vanilja. Britit kuitenkin luopuivat saaresta ja palauttivat sen Ranskalle Pariisin rauhansopimuksella vuonna 1815.
Ranskan toinen tasavalta julistettiin perustetuksi vuonna 1848, ja sen myötä lakkautettiin orjuus. Vanha nimi île Bourbon vaihdettiin muotoon La Réunion. Orjuuden lakkauttamisen myötä saarella syntyi työvoimapula, jonka helpottamiseksi alettiin tuoda siirtotyöläisiä Intiasta. Hyvät kauppayhteydet Eurooppaan, Intiaan ja Kaukoitään mahdollistivat Réunionin nousukauden aina 1870-luvulle saakka. Lopulta kilpailu sokerimarkkinoilla Kuuban kanssa ja Suezin kanavan avaaminen aiheuttivat talouden alamäen. Ensimmäisessä maailmansodassa Ranskan armeijassa palveli 14 000 réunionilaista ja sokeriteollisuus koki lyhyen nousukauden. Se kuitenkin kärsi taas toisen maailmansodan sytyttyä.
Réunionin taistelussa marraskuussa 1942 Vapaan Ranskan joukot valtasivat saaren Vichyn Ranskalta.
Sodan jälkeen vuonna 1948 Réunionista tuli Ranskan merentakaisten alueiden departementti ja se sai edustuksen Ranskan parlamentissa. Tämän jälkeen saarella on toiminut itsenäisyyttä ajaneita liikkeitä, mutta ne eivät ole saaneet laajaa kannatusta. Taloudelliset ja sosiaaliset ongelmat johtivat kuitenkin suuriin hallituksen vastaisiin mellakoihin vuonna 1991. Maaliskuussa 1998 paikallinen Piton de la Fournaise -tulivuori alkoi purkautua, ja purkausta kesti 198 päivän ajan. Kyseessä oli 1900-luvun pisin tulivuoren purkautuminen. 2000-luvun alussa Ranskan hallinnon kanssa sovittiin useista taloutta kohentavista toimista, ja valtio alkoi rakentaa saaren infrastruktuuria. Töihin lukeutui esimerkiksi Nouvelle Routes des Tamarin ja Route du Littoral -moottoriteiden rakennus. Vuonna 2006 Réunionilla puhkesi paha hyttysten levittämä chikungunya-virusepidemia. Vuosina 2005–2007 arviolta 266 000 paikallista oli saanut tartunnan.
Talous

Yleinen elintaso on suhteellisen korkea, mutta alue saa paljon taloudellista tukea muualta Ranskasta. Kuitenkin esimerkiksi työttömiä on 30 prosenttia työkelvollisista. Työttömyys on kuitenkin laskenut vuoden 1998 huipusta, jolloin työttömiä oli 38 prosenttia. Réunionin kulutustavaroista noin 60 prosenttia tulee Ranskan mannermaalta ja vastaavasti vientituotteista 70 prosenttia menee mantereelle. Suurin vientituote on sokeri, muiden maataloustuotteiden ja merestä saatavien tuotteiden vienti muodostaa pienen vähemmistön viennistä. Turismi on tärkeä tulonlähde alueelle. Vuonna 2005 saarella kävi noin 410 000 turistia, mutta chikungunyaepidemian takia määrä putosi 278 000:een. Turismi on sittemmin elpynyt. Vuonna 2009 Réunionin bruttokansantuote oli 14 416 miljoonaa euroa, joka tekee henkilöä kohden 17 520 euroa. Määrä oli laskenut verrattuna vuoteen 2008.
Hallinto

Réunion on Ranskan departementti, ja alueelta valitaan viisi edustajaa Ranskan kansalliskokoukseen. Departementin hallintoa hoitaa tehtäväänsä nimitetty prefekti ja 45 edustajaa käsittävä yleisneuvosto. Réunionia hallinnoidaan samaan aikaan myös Ranskan merentakaisena alueena, jota hallinnoi alueneuvosto, joka vastaa esimerkiksi sosiaali- ja talouspolitiikasta. Alueneuvoston presidenttinä toimii Didier Robert, joka astui virkaansa vuonna 2010. Réunionilaiset ovat Ranskan kansalaisia.
Réunion on jaettu neljään arrondissementtiin: Saint-Benoît, Saint-Denis, Saint-Paul ja Saint-Pierre. Arrondissementit jakautuvat edelleen 24 kuntaan. Réuniolla on myös jako kantoneihin, joita on saarella 25, mutta kantoneilla on merkitystä lähinnä vaalipiireinä.
Väestö

Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan Réunionilla asui 706 300 henkilöä ja vuoden 2009 arvion mukaan Réunionilla oli noin 827 000 asukasta. Miljoonan asukkaan rajan uskotaan rikkoutuvan vuoteen 2030 mennessä. Réunionin väestö on sekoitus afrikkalaista, eurooppalaista, intialaista ja kiinalaista alkuperää olevia ihmisiä. Afrikkalaista ja eurooppalaista alkuperää olevat kreolit muodostavat noin 40 prosenttia väestöstä. Intialaista alkuperää olevat malabarit eli hindulaiset muodostavat 25 prosenttia, eurooppalaiset eli käytännössä ranskalaiset kuusi prosenttia, kiinalaiset kolme prosenttia ja muslimitaustaiset intialaiset eli z’arabesit noin kaksi prosenttia väestöstä. Suurin osa väestöstä elää saaren rannikoilla. Malabarit ovat keskittyneet saaren itäosaan. Saarelle on viime aikoina tullut huomattava määrä siirtolaisia Mayottelta ja Komoreilta. Lisäksi monet Ranskan mannermaalta tulleet asuvat alueella väliaikaisesti.
Väestö > Uskonto

Väestöstä arviolta 70 prosenttia on katolilaisia. Katolilaisuuteen liittyen saarella on useita pyhimyksiä ja uskontoon liittyviä juhlapäiviä. Uskonnollisilla riiteillä kuten esimerkiksi kirkkohäillä ja kasteella on tärkeä merkitys suurelle osalle väestöstä. Noin neljäsosa väestöstä on hinduja, ja saarella harjoitettuihin hindulaisiin riitteihin kuuluvat muun muassa teemedee ja cavadee. Muslimeita on noin kaksi prosenttia, ja uskoltaan he ovat suhteellisen liberaaleja. Suuri osa musliminaisista käyttää kuitenkin huntuja. Uskonnot ovat varsin sekoittuneet ja tavallista onkin, että eri uskontojen edustajat juhlistavat toistensa juhlapäiviä.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Vain harvat réunionilaiset kirjailijat ovat tunnettuja saaren ulkopuolella, eikä kenenkään tuotantoa ole käännetty merkittävässä mittakaavassa englanniksi. Yksi tunnetuimmista on journalisti ja historioitsija Daniel Vaxelaire, joka on kirjoittanut historiallisia romaaneja. Toinen tunnettu kirjailija ja runoilija on Jean-François Sam-Long, joka vaikutti kreolikirjallisuuden syntymiseen. Muita tunnettuja kirjailijoita ovat esimerkiksi Axel Gauvin, Jules Bénard ja saarella syntynyt Michel Houellebecq.
Kulttuuri > Musiikki

Réunionilainen musiikki on sekoitus reggaeta, ségaa, maloyaa, sekä perinteistä ranskalaista, brittiläistä ja amerikkalaista folk-musiikkia. Maloya on ségan tapaan orjien musiikkia ja siinä on usein poliittiset sanoitukset. Ségaa ja maloyaa säestetään erilaisilla kotona tehdyillä instrumenteilla sekä monilla rytmisoittimilla. Paikallisesti tunnettuja muusikkoja ovat muun muassa Daniel Waro, Firmin Viry ja Davy Sicard.