stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marty Friedman
Nykyinen ura (2001–)

Erottuaan Megadethista Friedman vieraili heavy metal-yhtye Fozzin albumilla. Friedman kertoi myös haastattelussa ihailevansa Black Sabbathin, The Ramonesin ja etenkin Kissin musiikkia. Yksi hänen innoittajistaan on myös Frank Marino. Vuonna 2002 Friedman julkaisi viidennen sooloalbuminsa, Music for Speedingin, joka julkaistiin 25. joulukuuta 2002. Albumin jälkeen hän liittyi japanilaisen muusikon, Takeomi Matsuuran yhtyeeseen. Seuraavien vuosien aikana Friedman piti hiljaiseola lukuun ottamatta muutamaa suuren luokan konserttia. Hän palasi takaisin julkisuuteen kuudennella sooloalbumillaan Loudspeaker, joka julkaistiin 26. kesäkuuta 2006. Albumi oli listoilla sijalla #33. Tämä on hänen parhaiten listoilla menestynyt albumi. 
Tämän jälkeen hän on julkaissut albumit Kick Ass Rock (2006), Future Addict (2008), Tokyo Jukebox (2009) ja Bad D.N.A (2010).
Julkaisut > Sooloalbumit

Dragon's Kiss (1988)
Scenes (1992)
Introduction (1995)
True Obsessions (1996)
Music for Speeding (2002)
Loudspeaker (2006)
Kick Ass Rock (2006)
Future Addict (2008)
Tokyo Jukebox (2009)
Bad D.N.A (2010)
Tokyo Jukebox 2 (2011)
Metal Clone X (with Freddy Lim) (2012)
Metal Clone X (with Freddy Lim) - Louder Than Your Mother (2012)
Inferno (2014)
Wall of Sound (2017)
One Bad M.F Live!! (2018)
Tokyo Jukebox 3 (2021)
Julkaisut > Yhtyealbumit

Deuce - Deuce (1980)
Vixen - Made In Hawaii (1982)
Hawaii - One Nation Underground (1983)
Hawaii - Loud, Wild And Heavy (1984)
Hawaii - The Native Are Restless (1985)
Cacophony - Speed Metal Symphony (1987)
Cacophony - Go Off! (1990)
Megadeth - Rust in Peace (1990)
Megadeth - Countdown to Extinction (1992)
Megadeth - Youthanasia (1994)
Megadeth - Cryptic Writings (1997)
Megadeth - Risk (1999)
Julkaisut > Opetusvideot

Exotic Metal Guitar – 1991 (VHS)
Melodic Control – 1992 (VHS)
Marty Friedman's Electric Guitar Day One – 2000 (VHS)
The Essential Marty Friedman – 2001 (VHS)
99 Secret Lead Guitar Phrases – 2004 (DVD)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Jason Beckerin virallinen kotisivu
Megadethin virallinen kotisivu
Marty Friedman vuonna 2009.
Käännös suomeksi
Kari Lehtinen

Kari Lehtinen voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kari Lehtinen (1945–2014), suomalainen muusikko, Sleepy Sleepersin basisti
Kari Lehtinen (s. 1967), suomalainen yritysjohtaja
Kari Lehtinen (s. 1967), suomalainen aerosolitutkija ja professori
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kari Lehtinen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kateřina Sokolová

Kateřina Sokolová, Miss Tšekki 2007
Kateřina Sokolová (s. 4. huhtikuuta 1989) on vuoden 2007 Miss Tšekki. Hän edusti Tšekkiä Miss Maailma -kilpailussa 2007. Hän on esiintynyt Playboyn tšekinkielisen version kannessa.
Kakarlammi (Kouvola)

| Kakarlampi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Anjalankoski)
Koordinaatit:  60°41′11″N, 26°55′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kymijoen alaosan alue (14.11)
Laskuoja:  suo-oja Koskenaluseen 
Järvinumero:  14.111.1.025
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  46,2 m  
Pituus:  160 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,407 km  
Pinta-ala:  1,079 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKakarlampi 
Kakarlampi  on Kymenlaaksossa Kouvolan Anjalankoskella, Inkeroisissa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 46,2 metriä mpy.
Kakarilampi (Kangasniemi)

| Kakarilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°06′00″N, 26°20′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kälkäjoen valuma-alue (14.95)
Laskujoki:  Kakarinpuru Rahujärveen 
Järvinumero:  14.954.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139,3 m  
Pituus:  190 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,626 km  
Pinta-ala:  1,886 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKakarilampi 
Kakarilampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Makkolan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 190 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kälkäjoen valuma-alueella (14.95), jonka Mustajoen valuma-alueeseen (14.954) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 139,3 metriä mpy.
Katha Pollitt

Katha Pollitt
Katha Pollitt (s. 14. lokakuuta 1949) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän voitti vuonna 1982 National Book Critics Circle Awardin runokokoelmallaan Antarctic Traveller.
Pollitt on myös tunnettu esseisti ja kolumnisti. Alun perin The Nation -lehdessä ilmestyneitä kirjoituksia on julkaistu myös erillisissä kirjoissa.
Pollitt valmistui Radcliff Collegesta ja Columbian yliopistosta.
Katharina Blumin menetetty maine

| Katharina Blumin menetetty maine> Die Verlorene Ehre der Katharina Blum |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Heinrich Böll
Kieli:  saksa
Julkaistu:  1974
Suomennos
Suomentaja:  Kai Kaila
Julkaistu:  1975
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Katharina Blumin menetetty maine (Die Verlorene Ehre der Katharina Blum) on Heinrich Böllin romaani vuodelta 1974. Se ilmestyi suomeksi 1975 Kai Kailan suomentamana.
Böll yhdistettiin terroristeihin, ja tämä kirja oli vastaus siihen. Teos kuvaa syyttömän naisen ajojahtia, joka johtui siitä, että hän sattui löytymään terroristin kämpästä. Poliisin kovat otteet ja lehdistön ajojahti terroristiepäiltyjä kohtaan johtavat väkivaltaan. Kirja kuuluu niihin teoksiin, jotka ovat yhä ajankohtaisia yksityisyyden menettämisen vuoksi.
Kirjasta valmistui elokuva Katharina Blumin menetetty maine vuonna 1975. Sen ohjasivat Margarethe von Trotta ja Volker Schlöndorff.
Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisen virsikirjan (1986)

Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisen virsikirjan (1986) virsistä käsittää luettelon vuonna 1987 käyttöön otetuista Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käytössä olevan suomenkielisen virsikirjan virsistä.
Ensimmäinen suomenkielinen virsikirja oli Jacobus Petri Finnon Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria, joka painettiin vuonna 1583. Kyseisessä virsikirjassa on 101 virttä. Seuraava virsikirja oli Hemminki Maskulaisen virsikirja, joka ilmestyi vuonna 1605 (aiemman tiedon mukaan vuonna 1614). Siinä on yhteensä 242 virttä. Hieman myöhemmin virsikirjoja ilmestyi useammalta tekijältä, kuten Laurentius Petri Aboicuksen virsikirja vuonna 1674 ja Johannes Gezelius vanhemman virsikirja 1685.
Ruotsissa pantiin 1690-luvulla vireille virsikirjauudistus. Samassa yhteydessä päätettiin uusia suomenkielinen virsikirja, ja se ilmestyi vuonna 1701. Virsikirjan nimi oli Uusi Suomenkielinen Wirsikirja, ja siinä on 413 virttä. Seuraavana vuonna ilmestyi ensimmäinen suomalainen koraalikirja.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ensimmäinen virsikirja oli vuoden 1886 virsikirja, ja siinä on 536 virttä.
Edellinen kirkolliskokouksen hyväksymä virsikirja hyväksyttiin vuonna 1938, ja siinä on 633 virttä. Virsikirjan sävelmistö hyväksyttiin sotien jälkeen kirkolliskokouksessa vuonna 1943. Vuonna 1963 virsikirja sai lisävihon, jossa on 46 virttä, ja siten yhteismäärä kasvoi 679:ään.
Nykyiset suomen- ja ruotsinkieliset virsikirjat julkaistiin vuonna 1986 ja otettiin käyttöön ensimmäisenä adventtina seuraavana vuonna. Nykyisessä suomenkielisessä virsikirjassa on 632 virttä. Vuonna 2000 virsikirjaan lisättiin Jumalanpalvelusliite ja sen mukana virret 700–805. Vuonna 2004 liitettä jatkettiin virsillä 806–856. Vuonna 2015 julkaistiin Virsikirjan lisävihko, jonka myötä virsikirjaan lisättiin virret 901–979. Samana vuonna julkaistiin myös ruotsinkielinen lisävihko Guds värld. Lisävihot otettiin käyttöön ensimmäisenä adventtina vuonna 2016.
Virsikirjan osat

| Osio | Virret |
| --- | --- |
I. Kirkkovuosi: 
1.       Adventti: 1–15
2.       Joulu: 16–35
3.       Uudenvuodenpäivä: 36–42
4.       Loppiainen: 43–47
5.       Kynttilänpäivä ja Marian ilmestyspäivä: 48–53
6.       Kristuksen kärsimys ja kuolema: 54–83
7.       Pääsiäinen: 84–105
8.       Kristuksen taivaaseenastuminen: 106–110
9.       Helluntai: 111–125
10.   Pyhä Kolminaisuus: 126–135
11.   Mikkelinpäivä: 136–139
12.   Pyhäinpäivä: 140–147
13.   Kirkkovuoden päätös: 148–163
II. Jumalanpalveluselämä: 
1.       Kristuksen seurakunta: 164–182
2.        Jumalan sana: 183–193
3.       Jumalanpalvelus: 194–213
4.       Pyhä kaste: 214–219
5.       Pyhä ehtoollinen: 220–232
6.       Konfirmaatio: 233–237
7.       Avioliitto: 238–241
8.       Hautaus: 242–249
9.       Kirkon virka, vihkimys- ja siunaustoimitukset: 250–255
III. Elämä Kristuksessa: 
1.       Jumalan armo Kristuksessa: 256–276
2.       Katumus ja rippi: 277–292
3.       Usko Jeesukseen: 293–319
4.       Kiitos ja ylistys: 320–345
5.       Ahdistukset ja lohdutus: 346–373
6.       Jumalan varjelus ja johdatus: 374–397
7.       Kutsu ja kuuliaisuus: 398–417
8.       Lähetys: 418–429
9.       Palvelu: 430–443
10.   Yhteys: 444–454
IV. Elämä Jumalan maailmassa: 
1.       Jumalan luomistyö: 455–463
2.       Koti ja perhe: 464–471
3.       Ateria: 472–476
4.       Terveys ja sairaus: 477–483
5.       Koulu ja opiskelu: 484–489
6.       Lapset: 490–503
7.       Nuoret: 504–517
8.       Työ: 518–525
9.       Vanhuus: 526–531
10.   Aamu ja ilta: 532–566
11.   Vuodenajat: 567–576
12.   Isänmaa: 577–585
13.   Rauha ja vapaus: 586–592
14.   Matkalla ja siirtolaisena: 593–597
15.   Muuttuva maailma: 598–603
V. Kuolema ja iankaikkisuus: 
1. Kuolema ja iankaikkisuus: 604–632
Jumalanpalvelusten tekstejä ja lauluja: 
1.       Yhteinen rippi: 700–717
2.       Yhteinen esirukous: 718–719
3.       Lauluja: 720–760
4.       Psalmin kertosäkeitä: 761–790
5.       Lyhyitä vastauslauluja: 791–800
6.       Kiitoslaulut: 801–804
7.       Isä meidän: 805
8.       Lauluja (kirkolliset toimitukset): 806–851
9.       Psalmin kertosäkeitä (kirkolliset toimitukset): 852–856
Lisävihko: 
1.       Me kiitämme ja ylistämme: 901–912
2.       Me rukoilemme: 913–922
3.       Jumala on turvamme: 923–932
4.       Odotuksesta täyttymykseen: 933–948
5.       Osallisuus, yhteys ja vastuu: 949–966
6.       Nyt ja aina: 967–979
Luettelo

Mikäli sanoittaja tai säveltäjä on tuntematon, niin tällöin alkuperä on merkitty niin tarkkaan kuin on mahdollista; esimerkiksi Ranskasta tai toisinto Kuortaneelta.
Suomentajan nimeä ei ole merkitty, mikäli se on tuntematon, tai sitä ei ole pystytty tarkkaan yksilöimään, kuten tilanteessa jossa suomentajaksi on merkitty Virsikirjakomitea, tai sitten virren alkuperäinen kieli on suomi.
Kysymysmerkki suluissa nimen perässä tarkoittaa, että kyseinen henkilö on mahdollisesti tekijä.
Tähtimerkki tarkoittaa: katso tarkemmin lisätietoa-kohta, tai virsikirjoissa on eroavaisuuksia.
Luettelo > Lisätietoja-kohtaan on merkitty seuraavat tiedot

Virret, joihin on glossit eli viittomien ohjeet.
Jos sävelmä on peräisin Piae Cantiones -kokoelmasta.
Jos sanat ovat alun perin laulukirjasta Halullisten sielujen hengelliset laulut.
Jos virsi voidaan laulaa myös toisen virren sävelmällä.
Mahdolliset erot virsikirjoissa, kuten eri melodia, eri runomitta tai tekstissä sisällöllisiä eroavaisuuksia.
Lisävihossa olevat vaihtoehtoiset kielet.
Karserandit

Nitrobentseeni hemikarserandin sisällä
Karserandi on ontto pallomainen molekyyli, joka voi vangita sisäänsä toisen molekyylin  tai metalli-ionin , niin ettei se pääse pois edes korkeissakaan lämpötiloissa. Ensimmäisen kerran karserandeja syntetisoi Donald J. Cram, joka antoi yhdisteille nimen latinan kielen vankilaa tarkoittavasta sanasta carcer. Karserandimolekyyleissä on rakenteessa aukkoja, joista vierasmolekyylit pääsevät sisään. Sisällä ne muodostavat karserandin kanssa sidoksia, joiden takia ulospääsy estyy.
Hemikarserandit puolestaan päästävät vierasmolekyylin sisäänsä, kun niitä lämmitetään korkeaan lämpötilaan. Vierasmolekyyli ei pääse ulos lämpötilan jälleen laskettua.
Sitoutuneiden vieraiden reaktiivisuus

Cram ryhmineen huomasi, että karserandimolekyylien sisällä vierasmolekyylien reaktiivisuus oli erilainen kuin isäntämolekyylin ulkopuolella. Syklobutadieeni on äärimmäisen reaktiivinen molekyyli ja hajoaa helposti. Cram syntetisoi karserandin ja päästi sen sisälle syklobutadieenisynteesin lähtöaineen α-pyronin, joka muuntuu syklobutadieeniksi ja hiilidioksidiksi valon vaikutuksesta. Sisällä ollut syklobutadieeni oli täysin stabiili huoneenlämmössäkin .
Synteesi

Ensimmäiset karserandit muodostettiin kahden kaliksareenin reaktiolla. Karserandeja voidaan syntetisoida myös muista molekyyleistä. Erään dimeerisen karserandin synteesissä käytetään N-metyylipyrrolidonin, dimetyyliasetamidin 
ja tetrabromidin reaktiota . Synteesitekniikan kehittyessä karserandeja voidaan nykyään valmistaa niin sanotulla one-pot-synteesillä.
Karserandin synteesi kahdesta kaliksareenista
Kantaskandinaavi

Kantaskandinaavi tai pohjoisgermaani on oletettu kantakieli, jota on puhuttu nykyisen Skandinavian alueella noin vuosina 200–600. Sen olemassaolo on päätelty riimukirjoituksista, joita on löydetty ennen kaikkea Skandinaviasta ja jotka ovat vanhimpia germaanisella kielellä kirjoitettuja tekstejä.
Historia

Kantaskandinaavi kehittyi germaanisesta kantakielestä, joka jakaantui kolmeen osaan: pohjoisgermaaniin, itägermaaniin eli goottiin ja länsigermaaniin, josta kehittyivät muun muassa saksa ja englanti. Kantaskandinaavista voidaan alkaa puhua siinä vaiheessa, kun anglit ja juutit olivat muuttaneet Englantiin ja Eiderin joesta oli vakiintunut raja skandinaavien ja saksalaisten välille. Toisaalta länsi- ja pohjoisgermaani olivat vielä pitkään toisiinsa sidoksissa. Pohjolassa kantaskandinaavin kieli alkoi viikinkiaikaan mennessä jakautua uusiksi kieliksi. Kantaskandinaavista kehittyivät edelleen muinaisnorja sekä nykyiset skandinaaviset kielet norja, islanti, fääri, tanska ja ruotsi sekä jo sammunut norni.
Kateryna Bilokur

Kateryna Bilokurin muistomerkki.
Kateryna Bilokur ukr. Катерина Білокур (7. joulukuuta 1900 Bohdanivka Kiovan kuvernementti – 10. kesäkuuta 1961 Bohdanivka, Ukrainan SNT) oli itseoppinut primitiivisen ja kansanomaisen koristetaiteen mestari. Hän maalasi puutarhojen ja niittyjen kukkia ja hedelmiä, asetelmia ja muutamia muotokuvia ja omakuvia. Maalaukset ovat omaperäisiä, värikkäitä ja pikkutarkkoja. Kolme Bilokurin maalausta oli 1954 näytteillä Pariisissa kansainvälisessä näyttelyssä, jossa muun muassa Pablo Picasso kehui niitä. Hänen maalauksiaan on Ukrainan kansanomaisen koristetaiteen museossa. Maalauksista on julkaistu albumeita Kiovassa 1959, 1975 ja 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kateryna Bilokur Wikimedia Commonsissa
Luonto-Liitto

| Luonto-Liitto ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1943
Tyyppi:  Aatteellinen yhdistys
Kotipaikka:  Helsinki
Päämaja:  Mannerheimintie 109 002800 HELSINKI
Jäsenmäärä:  n. 6 800
Toiminnanjohtaja:  Riku Eskelinen
Puheenjohtaja:  Nadja Uusiperhe
1. varapuheenjohtaja:  Kalle Ristikartano
2. varapuheenjohtaja:  Miihkali Härkönen
Hallitus (2023):   Heta Kopra  Johanna Oksanen  Petri Kuustie  Varpu Sairinen  Jenni Sohlman 
Jäsenlehti:   Sieppo  Nuorten Luonto 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luontoliitto (yhdistysrekisterissä Luonto-Liitto ry) on vuonna 1943 perustettu valtakunnallinen lasten ja nuorten ympäristönsuojelu- ja luonnonharrastusjärjestö. Sillä on noin 6 800 jäsentä. Luontoliitto pyrkii edistämään ympäristökasvatusta, luonnossa harrastamista sekä metsien, ilmaston, virtavesien, Itämeren ja suurpetojen suojelua sekä toimii kestävän kulutuksen puolesta. Järjestön tavoitteena on yhteiskunta, jossa arvostetaan luonnon moninaisuutta ja sen itseisarvoa. Luontoliitto on Suomen luonnonsuojeluliiton nuorisojärjestö.
Luontoliitto on yksi harvoista maankattavista ympäristöalan kansalaisjärjestöistä Suomessa. Se on lisäksi ainoa suomalainen ympäristöjärjestö, joka keskittyy nuorten omaehtoiseen ympäristötoimintaan. Luontoliitto on puoluepoliittisesti sitoutumaton järjestö.
Toiminta

Luontoliitto järjestää koulutusta, leirejä, retkiä ja erilaisia tapahtumia sekä edistää ajamiaan asioita ympäristökasvatuksen ja kansalaistoiminnan avulla. Lastentoimintaan kuuluvat luontokerhot, luontoleirit ja erilaiset luontoaiheiset lastentapahtumat. Luontoliitto julkaisee lapsille suunnattua Sieppo-lehteä, joka on Suomen ainoa lasten luontolehti.
Toimintaa järjestävät liiton lisäksi piiri- sekä aluejärjestöt. Myös yksittäiset jäsenet voivat keskenään perustaa toimintaryhmän tai luontokerhon. Luontoliitolla on vuonna 2023 seuraavat valtakunnalliset toimintaryhmät: metsäryhmä, susiryhmä, Itämeri-ryhmä, virtavesiryhmä, ilmastoryhmä sekä luonnonharrastusryhmä. Luontoliitto järjestää kouluvierailuita erilaisilla ympäristöteemoilla. Ympäristö- ja kulutusteemaiset kampanjat ja tapahtumat, kuten Älä osta mitään -päivä, ovat keskeisessä osassa järjestön toimintaa.
Nuorille Luontoliitto tarjoaa mahdollisuuden vaikuttaa itse ympäristöasioihin. Nuoret ja nuoret aikuiset voivat esimerkiksi toimia ohjaajana lasten kerhossa tai luontoleirillä, käydä koulukiertuelähettiläänä kouluissa, kirjoittaa ja kuvittaa liiton jäsenlehtiä, osallistua liiton antamien tiedotteiden ja lausuntojen valmisteluun ja vaikuttaa paikallisiin asioihin osallistumalla piirien ja aluejärjestöjen toimintaan tai perustamalla oman ympäristöryhmän. Myös nuorille järjestetään erilaisia ympäristö- ja luontoteemaisia leirejä ja muita tapahtumia. Luonnonharrastustoimintaa ovat mm. vuosittaiset Kevätseuranta ja Talviseuranta sekä piirien ja aluejärjestöjen järjestämät retket. Luontoliitto julkaisee Nuorten Luonto -lehteä, jonka toimittamiseen nuorten pääsevät myös itse osallistumaan.
Omistukset

Luonto-Liitto toimii omistajana mm. Voima Kustannus Oy:ssä sekä Into Kustannus Oy:ssä. Muita yhteisiä omistajia yhtiöissä ovat mm. Maan ystävät ja Rosebud Books
Omistukset > Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2020 | 2019 | 2018 | 2017 | 2016 | 2015 | 2014 | 2013 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille | 452 000€ | 466 000€ | 466 000 € | 456 000 € | 446 000 € | 434 300 € | 430 000 € | 430 000 € | 430 000 € |
Siilin piikki ja peukku

Siilin piikki on Luontoliiton myöntämä palkinto ympäristön kannalta arveluttavista puheista tai teoista.
2003: 4H-järjestö (ympäristökasvatustermin väärinkäytöstä)
2007: Kesko ja SOK (osallistumisesta Fennovoima Oy:n ydinvoimalahankkeeseen
2008: Ympäristöministeri Paula Lehtomäki (piittaamattomuudesta ympäristön tilaa kohtaan)
2009: Maa- ja metsätalousministeri Sirkka-Liisa Anttila (luonnonsuojelun vastaisesta toiminnasta)
2010: Vapo (viherpesusta)
2011: Talvivaaran kaivos ja kemian alan yritys Yara (ympäristövaikutusten vähättelystä ja vastuun pakoilusta)
2012: Metsähallitus (valtion arvometsien myynnistä)
2013: Maa- ja metsätalousministeri Jari Koskinen ja maa- ja metsätalousministeriö (tutkimustiedon vähättelystä ja uhanalaisten lajien tulevaisuuden vaarantamisesta)
2014: Helsingin kaupunkisuunnittelijat ja päättäjät (rakentamissuunnitelmien määrätietoisesta kohdistamisesta kaupungin luontoalueille)
2015: Sipilän hallitus (luonnon ja ympäristön kannalta poikkeuksellisen kestämättömistä päätöksistä ja linjauksista)
2016: Metsähallitus (liito-oravan elinympäristöjen hävittämisestä Kainuussa)
2017: Nils Torvalds (metsien käytön ilmastovaikutusten huomioinnin hämärtämiseksi tehdystä työstä)
2019: Suomen hallitus (turpeen veroedun säilyttäminen)
2020: Fortum
2023: Metsä Group
Siilin piikin lisäksi Luontoliitto on vuodesta 2013 alkaen myöntänyt Siilin peukku -kunniamainintoja ansiokkaasta toiminnasta ympäristön hyväksi.
2013: Sini Saarela (ansiokkaasta kansalaisaktivismista ja Arktiksen suojelun ja ilmastonmuutoksen torjunnan nostamisesta yhteiskunnalliseen keskusteluun)
2014: Peter Lund ja muut Uusi energiapolitiikka -työryhmän professorit (rohkeista ja ennakkoluulottomista näkemyksistä)
2016: Luonnontieteellinen keskusmuseo  (ansiokkaasta toiminnasta ympäristön hyväksi)
2018: Ruotsin hallitus (lentoveropäätöksestä)
2020: Suomanifesti-kansanliike (ansiokkaasta toiminnasta ympäristön hyväksi)
2023: Debt for Climate
Julkaisut

Luontoliitto julkaisee kahta jäsenlehteä: lasten luontolehti Sieppoa ja Nuorten Luontoa. Järjestö on julkaissut myös kirjoja sekä esitteitä ja vihkosia muun muassa ilmastonmuutoksesta, Itämerestä ja metsistä. Kirjojen aiheet vaihtelevat ympäristökasvatuksesta yhdistyksen historiaan. Luontoliiton julkaisema on myös Pihka-luonnonharrastusmerkki, joka sisältää erilaisia luonnonharrastustehtäviä nuorille ja aikuisille ja Karpalo-luonnonharrastusmerkki lapsille.
Piirit

Luontoliitolla on kahdeksan piiriä sekä kaksi aluejärjestöä.
Piirit:
Hämeen piiri (LHP)
Kaakkois-Suomen piiri (Kaasu)
Keski-Suomen piiri (Kespi)
Pohjanmaan piiri (POLP)
Pohjois-Suomen piiri (Possu)
Savo-Karjalan piiri (Saka)
Uudenmaan piiri (LUP)
Varsinais-Suomen piiri (Vasp)
Aluejärjestöt:
Espoon Nuoret Ympäristönsuojelijat (ENY)
Vantaan Luonnonystävät (VaLu)
Palkinnot ja tunnustukset

Jenny ja Antti Wihurin rahasto kunniapalkinto 2009 (pitkäaikaisesta ja arvokkaasta työstä lasten ja nuorten omaehtoisen ympäristötoiminnan edistämiseksi)
Ympäristökasvatuksen ruusu 2014
Paras luontoteko 2015–2016 (susilähettiläät)
Aiheesta muualla

Luontoliiton verkkosivut
Laulujoutsenen perintö – Suomalaisen ympäristöliikkeen taival. WSOY 2008.
Jyrki Heimonen, Jani Kaaro. Luonto-liiton historia 1943–1998 : Jatkosodan varjosta Jerisjärven tielle. Luonto-Liitto 1999.
Kazumi Nakamura

Kazumi Nakamura (jap. 中村和美; s. 24. helmikuuta 1971 Hōdatsushimizu) on japanilainen entinen lentopalloilija. Hän kuului vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen. Kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa hän sijoittui joukkueineen yhdeksänneksi.