Aikajana naisten äänioikeuden historiasta
1800-luku

1838
Pitcairn: koski vain Bountyn kapinallisten naispuolisia jälkeläisiä
1840
Havaijin kuningaskunta
1848
Toscanan suurherttuakunta
1853
Uuden Granadan tasavalta: Vélezin maakunta silloisessa Uuden Granadan tasavallassa (nykypäivän Kolumbia) myönsi yleisen äänioikeuden miehille ja naisille. Korkein oikeus kumosi naisia ​​koskevan säännöksen muutamaa vuotta myöhemmin.
1856
Norfolkinsaari: koski vain Bountyn kapinallisten naispuolisia jälkeläisiä
1861
Etelä-Australia: maata omistavien naisten sallittiin äänestää paikallisvaaleissa.
1862
Ruotsi: naisten sallittiin äänestää paikallisvaaleissa veronkannon jälkeen.
Argentiina: äänioikeus sallittiin lukutaitoisille naisille paikallisvaaleissa San Luisin maakunnassa.
1863
Suomen suuriruhtinaskunta: veroa maksavat naiset saivat oikeuden äänestää paikallisvaaleissa maaseudulla vuonna 1863 ja kaupungeissa vuonna 1872.
1864
Böömin kuningaskunta: äänioikeus rajoittui naisiin, jotka maksoivat veroa, olivat korkeissa ammateissa, joilla oli valtuudet äänestää valtakirjalla ja jotka olivat oikeutettuja asettumaan ehdolle lainsäädäntöelimeen vuonna 1864.
1869
Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta: naisten äänioikeus rajoittui yksinhuoltajaperheille kunnallisvaaleissa. Osittainen äänioikeus kansallisissa vaaleissa myönnettiin naisille vuonna 1918, universaali äänioikeus vuonna 1928.
Wyomingin territorio: täysimääräinen äänioikeus sallittiin naisille. Vuotta myöhemmin Louisa Swain äänesti ensimmäisenä naisena laillisesti yhdysvaltalaisissa vaaleissa.
1870
Utahin territorio: vähintään 21-vuotiaat Yhdysvaltain kansalaiset tai tällaisten vaimot, lesket ja tyttäret.
1872
Suomen suuriruhtinaskunta: veroa maksavat naiset saivat äänioikeuden paikallisvaaleissa kaupungeissa.
1881
Mansaari: äänioikeus rajoitettiin aluksi koskemaan vain vapaita naisia, mutta muutaman vuoden kuluttua se laajennettiin koskemaan myös kotirouvia. Yleinen äänioikeus otettiin käyttöön vuonna 1919. Kaikki miehet ja naiset, vain harvoja poikkeuksia (kuten papistoa) lukuun ottamatta, saivat myös asettua ehdolle vaaleissa vuodesta 1919.
1884
Ontario: äänioikeus Ontarion paikallisvaaleissa annettiin leskille ja naimattomille naisille. Sama tapahtui myöhemmin myös muissa provinsseissa.
1888
Yhdysvallat: ehdotettiin perustuslain tarkistus, jolla laajennettiin äänioikeutta ja annettiin naisille oikeus virallisiin asemiin. Tämä rajoittui niin kutsuttuihin vanhoihinpiikoihin ja leskiin, ​​jotka omistivat maaomaisuutta.
1889
Francevillen kunta Uusilla-Hebrideillä: yleinen äänioikeus myönnettiin naisille sen lyhyen olemassaolon ajaksi.
1893
Uusi-Seelanti: maa oli ensimmäinen itsehallinnollinen siirtomaa, jossa kaikille naisille annettiin äänioikeus parlamenttivaaleissa. Ensimmäinen nainen oli kuitenkin ehdolla vaaleissa vasta 1919.
Cookinsaaret: naiset saivat yleisen äänioikeuden. Maa oli tällöin Britannian protektoraatti.
Colorado: naisten äänioikeus sallittiin ensimmäisenä osavaltiona Yhdysvalloissa.
1894
Etelä-Australia: ensimmäinen osavaltio, jossa yleinen äänioikeus sallittiin laajentamalla oikeutta naisista, jotka omistivat maata, kaikkiin naisiin. Osittainen ääni oikeus oli myönnetty jo vuonna 1861.
Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta: naisten äänioikeus sallittiin paikallisvaaleissa ja äänioikeutta laajennettiin naimisissa oleville naisille. Vuoteen 1900 mennessä Englannissa rekisteröitiin yli miljoona naista paikallishallinnon vaaleissa.
1895
Etelä-Australia: naiset saivat ensimmäisenä maailmassa oikeuden asettua ehdolle vaalissa.
1896
Idaho
Utahin osavaltio: naisten äänioikeus palautettiin osavaltio-aseman saavuttamiseksi.
1899
Länsi-Australia