Kardinaalinepos
Historia > Vuodesta 1566 vuoteen 1692

Vuonna 1563 loppuneen Trenton kirkolliskokouksen jälkeen paavi Pius V perusti paavilliselle kuurialle viraston, jonka tehtäväksi tuli pitää huolta joistakin Kirkkovaltion sisäisistä asioista sekä huolehtia Pyhän istuimen ulkopoliittisista suhteista. Tätä virastoa johtamaan Pius V valitsi sukulaisensa kardinaali Michele Bonellin.
Kardinaalinepokset pääsivät myös Paavali V:n jälkeen tärkeisiin tehtäviin paavillisessa kuuriassa, ja näin kardinaalinepoksen virasta tuli yksi kuurian johtavista tehtävistä. Kardinaalinepokset tunnettiinkin vaikutusvaltaisina hahmoina paavillisessa hovissa, ja historioitsijat ovat paikoin käyttäneet kardinaalinepoksista nimityksiä "pääministeri", "alter ego" ja "varapaavi". Kardinaalinepoksesta kehittyi kulloisenkin paavin ensimmäisinä virkaan vihittävä kardinaali, jonka "luomista" kardinaaliksi juhlistettiin perinteisesti Castel Sant'Angelon tykinlaukauksilla.
Avignonin vankeuden aikana kardinaalinepos oli vastuussa Comtat Venaissin – minne Avignonin vankeuden aikaiset paavit olivat asettuneet – hengellisestä hallinnosta, sillä paavi Sixtus IV päätti 1475 nimittää Avignonille arkkipiispan, mihin tehtävään hän valitsi sukulaisensa Giuliano della Roveren.
Kardinaalinepos oli paikoin myös kirjeenvaihdon välityksellä yhteistoiminnassa kaikkien paavin diplomaattien eli nuntiusten kanssa, ja lisäksi hän oli myös kahden paavilliseen kuuriaan kuuluvan kongregaation prefekti. Kardinaalinepos oli myös korkea sotilaallinen johtaja paavin armeijassa ja "kanava, jonka kautta virtasi yhtä reittiä edut, toista kulta". Suuresta vaikutusvallastaan kardinaalinepos pääsi kuitenkin nauttimaan vain siinä tapauksessa, että paavinistuimella istui heikko johtaja. Useimmissa tapauksissa kardinaalinepokset olivat ainoastaan hallitsevan paavin de facto kumileimasimia. Paikoin kardinaalinepos ei edes ollut paavinistuimella olevan sukulaisensa nimittämä, vaikka kardinaalinepos olikin, sillä esimerkiksi kun paavi Leo XI kuoli ennen kuin ehti nimittää kardinaalinepoksen virkaansa, nimityksen hoiti hänen seuraajansa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Paavin veljenpoika kuolee kahdesti – toisen kerran kuten kaikki muutkin, ensimmäisen kerran, kun hänen setänsä kuolee. | ” |
–  Kardinaali Albani
Yksi huippukohta kardinaalineposten vallassa saavutettiin vuosina 1621–1623 välillä hallinneen paavi Gregorius XV:n aikana. Hänen kardinaalinepoksensa Ludovico Ludovisi tunnettiin liikanimellä il cardinale padrone (vapaasti suomennettuna "kardinaalijohtaja"), minkä lisäksi hänelle oli kerääntynyt virastaan joukko erilaisia hyötyjä, kuten Bolognan hiippakunta. Historioitsija Leopold von Ranken mukaan Ludovico nettosi etuisuuksistaan yhteensä yli 200 000 scudia, minkä lisäksi von Ranke katsoi, että hän nautti rajoittamattomampaa auktoriteettia kuin yksikään häntä edeltänyt kardinaalinepos.
Kardinaalinepoksien erilaiset etuisuudet eivät aina jääneet pelkästään heidän itsensä käyttöön, sillä kardinaalinepoksilla oli oikeus tehdä facultas testandi -nimellä tunnettu asiakirja. Siten kardinaalinepos saattoi testamentata etuisuuksistaan koituvat tulot jollekin sukulaiselleen.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Fabio Chiginä minulla oli suku. Aleksanteri VII:nä minulla ei ole. Minun nimeäni ei löydy Sienan kastekirjoista. Paavi Aleksanteri VII, joka nimitti kaksi kardinaalineposta. | ” |

Kaikki kardinaalinepokset eivät olleet kardinaalinepoksia sanan varsinaisen määritelmän mukaan, vaikkakin heidän voidaan katsoa olevan kardinaalinepoksia siksi, että he saivat virkansa paaviin liittyvien sukulaissuhteidensa kautta. Tällaisia kardinaalinepoksia olisivat esimerkiksi ne kardinaalit, joilla oli läheisiä sukulaisia, jotka taas olivat esimerkiksi naimisissa hallitsevan paavin sukulaisien kanssa. Esimerkkinä voidaan pitää paavi Klemens X:tä, joka teki Paoluzzi-Altieri-nimisestä miehestä kardinaalin, koska tämän sukulainen oli aiemmin nainut Klemens X:n suvun ainoan perijän. Toinen esimerkki voisi olla Olimpia Maidalchini, jota monet historioitsijat pitävät Innocentius X:n tosiasiallisena kardinaalinepoksena. Maidalchini, joka oli paavin sukulainen tämän lähisukulaisen avioliiton kautta, ei itse voinut nousta kardinaaliksi, koska oli nainen. Käytännössä Maidalchini nautti selvää kardinaalinepoksen valtaa, sillä paavi teki ensin tämän pojasta, myöhemmin veljenpojasta ja tämän jälkeen vielä serkusta kardinaalin.
Kardinaalineposjärjestelmä perustui nepotismille. Niinpä paavi Innocentius XI:n nousu piispanistuimelle ei vaikuttanut järjestelmän kannalta hyvältä: uusi paavi oli hyväksynyt valintansa vain sillä ehdolla, että kardinaalikollegio sallisi hänen uudistusohjelmansa. Ohjelmaan kuului esimerkiksi nepotismin kieltäminen. Joka tapauksessa Innocentius XI ei onnistunut suunnitelmissaan menetettyään kardinaaliensa enemmistön tuen suunnitelmilleen. Hänen seuraajansa, vuosina 1689–1691 hallinnut paavi Aleksanteri VIII oli tiettävästi viimeinen paavi, joka nimitti kardinaalinepoksen itselleen. Kyseinen kardinaalinepos oli nimeltään Pietro Ottoboni.