stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henri Véniat

Henri Véniat (23. syyskuuta 1917 – 3. maaliskuuta 1998) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän syntyi Pariisissa, ja hänet vihittiin jesuiittapapiksi 31. heinäkuuta 1949. Hän sai 22. joulukuuta 1961 nimityksen Tšadin Fort-Archambault'n hiippakunnan ensimmäiseksi piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. huhtikuuta 1962. Pääkonsekraattorina toimi Jean Zoa, jota avustivat Paul-Pierre-Yves Dalmais ja Samuel-Louis-Marie-Antoine Gaumain.
Fort-Archambault'n hiippakunta muutti 22. elokuuta 1972 nimensä Sarhiksi. Véniat jatkoi sen johdossa, kunnes erosi tehtävistään 7. maaliskuuta 1987. Hän kuoli yksitoista vuotta myöhemmin.
Véniat osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Henri Väyrynen

Henri Väyrynen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Henri Eero Mikael Väyrynen (s. 16. lokakuuta 1991 Kajaani) on suomalainen yleisurheilija. Vuodesta 2012 lähtien hän on keskittynyt pituushyppyyn, sitä ennen hänen päälajinsa oli seiväshyppy. Hän edustaa Kajaanin Kipinää ja valmentajana toimii hänen isänsä Eero Väyrynen.
Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 Väyrynen saavutti seiväshypyssä pronssia ennätystuloksellaan 515 cm. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Suomen-mestaruuden seiväshypyssä 2009 ja 2010 ja pituushypyssä 2009. Alle 23-vuotiaiden Suomen-mestaruuden Väyrynen voitti pituushypyssä ja kolmiloikassa vuonna 2013 sekä kymmenottelussa vuonna 2011.
Väyrynen karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Hän on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2014 lähtien. Hän voitti hallimaaottelun pituuskisan Tampereella 2014.
Porin Kalevan kisoissa 2015 ja Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018 Väyrynen voitti SM-hopeaa pituushypyssä. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti pituushypyssä kultaa 2014 ja 2018, hopeaa 2015 ja pronssia 2017.
Väyrysen ennätys pituushypyssä on tammikuussa 2016 Etelä-Afrikan Potchefstroomissa hypätty 807. Hallissa hän on hypännyt 794 tammikuussa 2019 Oulussa.
Heinz Lazek

| Heinz Lazek> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Heinz Lazek
Syntynyt: 17. lokakuuta 1911 Wien
Kuollut: 26. heinäkuuta 1986 (74 vuotta) Wien
Kansalaisuus:  Itävalta, Saksa
Nyrkkeilijä
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  64
Voitot:  48
– tyrmäysvoitot:  21
Tappiot:  8
Ratkaisemattomat:  8
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Heinz Lazek (17. lokakuuta 1911 Wien – 26. heinäkuuta 1986 Wien) oli itävaltalainen nyrkkeilijä, jonka ammattilaisura ajoittui 1930-luvulta vuoteen 1950. Urallaan hän saavutti raskaan- ja raskaan keskisarjan ammattinyrkkeilyn Euroopan mestaruustittelit.
Ura ammattinyrkkeilijänä

Heinz Lazek aloitti ammattilaisuransa jo 20-vuotiaana kesäkuussa 1932. Hän koki ensimmäisen tappionsa kesäkuussa 1935 saksalaiselle Adolf Wittille. Sitä ennen hänellä oli tilillään 25 tappiotonta ottelua Wienissä, Pariisissa ja Prahassa. Syyskuussa 1935 hän saavutti raskaan keskisarjan Euroopan mestaritittelin voitettuaan italialaisen Merlo Precison, kun Preciso diskvalifioitiin 13. erässä. Sen jälkeen Lazek puolusti titteliään kolme kertaa syyskuuhun 1936 mennessä. Kolmannessa titteliottelussa hän koki pistetappion belgialaiselle Gustave Rothille. Tammikuuhun 1938 mennessä Lazek oli otellut tappiottomasti kymmenen kertaa. Niinpä hän pääsi raskaansarjan EM-titteliotteluun saksalaista Arno Kölbliniä vastaan. Ottelu käytiin maaliskuussa 1938 Kölblinin kotikaupungissa Berliinissä. Lazek voitti ottelun, kun Kölblin diskvalifioitiin toisessa erässä. Vain kaksi viikkoa ottelun jälkeen Lazek ja itävaltalaiset tulivat Anschlussin seurauksena osaksi Hitlerin johtamaa Suur-Saksaa.
Lazek puolusti sen jälkeen raskaansarjan EM-arvoaan menestyksellisesti Wienissä italialaista Sante De Leota ja saksalaista Walter Neuselia vastaan sekä Berliinissä belgialaista Karel Sysiä vastaan. Kaikissa kolmessa ottelussa käytiin 15-eräinen ottelu, joka päättyi Lazekin pistevoittoon. Maaliskuussa 1939 Lazek koki tappion ja menetti EM-arvonsa, kun saksalainen Adolf Heuser tyrmäsi hänet Berliinissä käydyssä ottelussa.
Tappionsa jälkeen Lazek ei päässyt enää EM-titteliotteluun, mutta hän saavutti Saksan raskaansarjan mestarin arvon marraskuussa 1940 voitettuaan Walter Neuselin uudemman kerran pistein. Tämänkin tittelin Lazek menetti maaliskuussa 1941 Adolf Heuserille, joka puolestaan oli menettänyt kesällä 1939 EM-tittelinsä maanmiehelleen Max Schmelingille. Viimeisen sodan aikaisen ottelunsa Lazek kävi maaliskuussa 1942. Sen jälkeen hän joutui sotaa käyvään Saksan armeijaan.
Heinz Lazek palasi kehään vasta huhtikuussa 1947 Tukholmassa ruotsalaista Olle Tandbergia vastaan, jolle hän koki tyrmäystappion 1. erässä. Sen jälkeen nyrkkeili vielä kolme ottelua - viimeisen syyskuussa 1950. Viimeinen vastustaja oli toinen ajan suuri itävaltalainen nyrkkeilijänimi eli juuri raskaansarjan Euroopan mestaruustittelin menettänyt Josef Weidinger.
Siviilielämästä

Heinz Lazek oli parisuhteessa juutalaisnaisen kanssa, joka synnytti hänelle lapsen. Tämä oli Natsi-Saksassa rikos – rotupuhtauden rikkominen. Tilanteen pelasti kuitenkin Saksassa silloin hyvin kuuluisa ja natsivallankin arvostama entinen raskaansarjan ammattinyrkkeilyn maailmanmestari Max Schmeling. Hän sai puhuttua niin, että Lazek meni asepalvelukseen eikä häntä rangaistu. Hänen tyttärensä Dorli valittiin sittemmin vuonna 1961 Miss Itävallaksi.
Urheilu-uransa jälkeen Lazek toimi Wienissä nyrkkeilyvalmentajana. Heinz Lazekin muistoksi hänen kuolemansa jälkeen nimitettiin vuonna 1995 Wienissä oma katu Heinz-Lazek-Weg.
Hohtomustarastas

| Hohtomustarastas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rastaat Turdidae
Suku::  Rastaat Turdus
Laji::  serranus
Kaksiosainen nimi
 Turdus serranus  Tschudi, 1844 
Katso myös
   Hohtomustarastas Wikispeciesissä   Hohtomustarastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hohtomustarastas (Turdus serranus) on rastaiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Hohtomustarastasta tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Perussa ja Venezuelassa. Lajin kannan kokoa ei toedetä, mutta sitä on kuvattu melko yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Heterostraci

| Heterostraci |
| --- | --- |
 Panamintaspis
 Siluurikausi - Devonikausi 440–359 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Leuattomat selkärankaiset Agnatha
Luokka::  †Pteraspidomorphi
Lahko::  †Heterostraci  Lankester, 1868
Katso myös
   Heterostraci Wikispeciesissä   Heterostraci Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heterostraci on hävinnyt lahko, joka kuului Pteraspidomorphi-luokkaan. Siihen kuuluvat leuattomat kalat olivat varhaisimpia selkärankaisia ja ne elivät siluurikauden alusta devonikauden lopulle noin 440–359 miljoonaa vuotta sitten. Lahkoon kuului ainakin noin 300 lajia. Ne olivat yleensä vain 5-30 cm pitkiä, mutta ryhmään Psammosteidae kuuluvat lajit olivat noin 1,5 metriä pitkiä. Niiden pään ympärillä oleva panssari oli usein reunoilta suipentuva ja niiden pyrstö oli yleensä viuhkamainen. Pään ympärillä oleva panssari oli jakautunut useaan osaan, joiden välissä oli aukko. Joillakin ryhmillä panssarin etuosa oli jakautunut moneen osaan. Lahkon lajit elivät meren lahtien hiekkaisilla matalikoilla ja niitä esiintyi Pohjois-amerikassa, Euroopassa ja Siperiassa. Lahkon Heterostraci luokituksesta on käyty keskustelua, mutta yleisesti se jaetaan kahteen ryhmään, jotka ovat Cyathaspidiformes ja Pteraspidiformes. Nämä jaetaan edelleen ryhmiin Psammosteidae, Protaspididae, Pteraspididae, Protopteraspididae, Anchipteraspididae, Cyathaspidida, Amphiaspidida, Tolypelepidida, Traquiraspidiformes ja Lepidaspis.
Aiheesta muualla

Pteraspidomorphi: Heterostraci (palaeos.com)
Harald Sunde

| Harald Sunde |
| --- | --- |
 Sunde vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1954 (ikä 70) Hurdal, Norja
Ammatti:  upseeri
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Norja
Komentajuudet:  Norjan puolustusvoimat (2009–2013)
Sotilasarvo:  kenraali
Harald Sunde (s. 9. maaliskuuta 1954 Hurdal) on norjalainen kenraali, joka toimi Norjan puolustusvoimien komentajana vuosina 2009–2013.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harald Sunde Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Sverre Diesen | Norjan puolustusvoimien komentaja 2009–2013 | Seuraaja: Haakon Bruun-Hanssen |
Harald Smedberg

Harald Smedberg (21. maaliskuuta 1884 Oulu – 5. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja taidemaalari.
Smedbergin vanhemmat olivat piiri-insinööri Karl Ferdinand Smedberg (1841–1914) ja Hilda Gustava Flander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui diplomiarkkitehdiksi 1907.
Smedberg toimi assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa 1908–1917 ja hän oli Turussa apulaiskaupunginarkkitehtina 1917–1934 ja kaupunginarkkitehtina 1934–1939. Vuodesta 1940 alkaen Smedberg oli taidemaalarina Helsingissä, hänen erikoisalaansa oli muotokuvamaalaus.
Smedberg oli naimisissa 1915–1917 Rauha Siviä Mäkisen (s. 1887) kanssa ja vuodesta 1919 Hilma Immosen kanssa (s. 1883).
Rakennuksia

1910 Asuinkerrostalo Koitere, Laivanvarustajankatu 4 – Merikatu 3, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
1911 Asuinkerrostalo Tellervo, Tarkk'ampujankatu 11 – Johanneksenrinne 2, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
1911 Asuinkerrostalo, Rehbinderintie 5–7, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
1912 Asuintalo, Edelfeltintie 14 – Rehbinderintie 23, Helsinki
1912 Asuintalo, Engelinaukio 13, Helsinki
1912 Asuintalo Aukio, Engelinaukio 15–17, Helsinki
1912 Asuinkerrostalo, Ehrensvärdintie 11–13, Helsinki
1912 Nummen nuorisoseuratalo, Lohja
1913 Asuintalo, Ehrensvärdintie 4–6, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
1913 Asuinkerrostalo Mullo, Korkeavuorenkatu 2b – Jääkärinkatu 2, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
1915 Asuinkerrostalo, Bulevardi 9, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
1926 Loimaan pappila
1927 Martin koulu, Turku, Eskil Hinderssonin kanssa
1938 Turun linja-autoasema, Totti Soran kanssa
Heinijärvi (Hämeenkyrö)

| Heinijärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Hämeenkyrö
Koordinaatit:  61°35′36″N, 23°10′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Mahnalanselän alue (35.51)
Laskujoki:  Myllyoja 
Järvinumero:  35.513.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  83,8 m 
Rantaviiva:  3,363 km 
Pinta-ala:  0,48151 km² 
 fiHeinijärvi 
Heinijärvi  on Pirkanmaalla Hämeenkyrön Heinijärvellä Kokemäenjoen vesistössä oleva järvi, joka kuuluu Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän alueeseen. Heinijärvi on Myllyojan valuma-alueen pääjärvi.
Maantieto

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 550 metriä leveä ja sen pinta-ala on 48 hehtaaria. Järvi on lähes kokonaan peltomaiden ympäröimää. Rantoja, joita on 3,4 kilometriä, kiertää vyöhykkeenä yhtenäinen suoja-alue. Siihen laskee muutama pelto-oja sekä Kirvesjärven laskuoja. Luusua sijaitsee etelärannassa ja siitä lähtee kuivatetun Vähäjärven poikki kaivettu oja. Myllyojan alku syntyy Vähäjärvellä yhteen kerätyistä ojista. Järven ympäristössä on runsaasti asutusta. Yhdystiet 13123 ja 2621 risteävät järven itäpuolella.
Vedenlaatu

Heinijärven vesi sisältää lievästi kohonneita ravintoainepitoisuuksia ja vesi on hieman humuspitoista. Järvi on lievästi rehevöitynyt. Veden happamuusaste on pH-lukuna 7−8 eli se on hieman emäksinen.
Heinijärveen laskeviin ojiin ollaan suunnittelemassa laskeutusaltaita. Niiden tarkoituksena on vähentä kiintoaineksen kulkeutumista ja veden mukana kulkeutuvan ravinnekuormituksen vaikutuksia alajuoksun vesistöihin.
Historiaa

Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin Isojärvi erotukseksi se eteläpuolella sijainneelle Wähäjärvelle, joka on nykyään kuivatettu Vähäjärven suoksi. Itäpuolinen kylä oli kuitenkin nimeltään Heinijärvi by. Samat nimitykset toistuivat Hämeenkyrön pitäjänkartassa, johon Kalmbergin kartastokin perustuu.
Järvi ja sen ympäristö on toiminut hyvänä elinympäristönä keskiaikaiselle väestölle, koska siellä kehitys johti suuriin Herttualan ja Heinäjärven kyliin, joilla oli paljon peltomaata ja runsaasti niittyjä järven ympäristössä. 1800-luvun kartoissa seutu oli metsätöntä useiden kilometrien laajuisena. Myllyojaan on sen vuolaimpaan kohtaa merkitty Kalmbergin kartassa kolme myllyä.
Heinijärvi (Nokia, itäinen)

| Heinijärvi (itäinen) |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Nokia
Koordinaatit:  61°30′29″N, 23°26′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue‎ (35.21)
Laskuoja:  oja Ylisenjärvenlammiin 
Järvinumero:  35.212.1.010 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  149,1 m 
Rantaviiva:  0,982 km 
Pinta-ala:  0,02598 km² 
Tilavuus:  0.000070 km³ 
Suurin syvyys:  7 m 
Valuma-alue:  6,4 km² 
 fiHeinijärvi (itäinen) 
Heinijärvi  on Pirkanmaalla Nokialla toinen vierekkäin sijaitsevista järvistä, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Läntinen Heinijärvi on osa Laajanojan valuma-aluetta.
Maantietoa

Järven pituus on 300 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Yhdystie 13791 kulkee järven länsipuolitse ja tien toisella puolella sijaitsee läntinen Heinijärvi. Järviä kutsutaan kartoissa yhteisnimellä Heinijärvet ja ne ovat yhteydessä toisiinsa tien alittavalla ojalla. Itäinen järvi kuuluu Laajanojan valuma-alueeseen vaikka läntinen järvi kuuluu Matalusjoen valuma-alueeseen. Itäinen Heinijärvi sijaitsee ojittamattoman suoalueen eteläreunalla, jossa sen rantaan laskeutuu kallioinen mäki. Siinä on kaksi vesiallasta, jotka ovat yhteydessä toisiinsa kapean salmen välityksellä. Länsialtaassa sijaitsee saari. Järveen laskee kaksi ojaa, joista Porrasjärven laskuoja on tärkeä. Heinijärven oma laskuoja lähtee tulo-ojan läheltä järven itäpäästä ja mutkittelee luontaisena Ylisenjärvenlammiin. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 16 vuorokautta. Sen rantaviivan pituus on kilometri ja se on autio. Järvi on keskeltä verrattain syvä, mutta sen rannat ovat matalia ja paikoin ruohottuneita. Järven länsipään ylittää korkeajännitelinja. Yhdystien lisäksi itärannan ohittaa kävelypolku, joka johtaa tieltä Porrasjärvelle.
Vedenlaatu

Itäisen Heinijärven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1988, 1991–1996 ja 1999–2015, koska se valittiin vuonna 1991 mukaan valtion happamoituneiden vesistöjen tutkimusprojektiin. Alueen järvet olivat 1980–1990-lukujen vaihteessa erittäin happamia. Sekä Ruokejärven että Kalliojärven kalkitukset pääasiassa 2000-luvulla ovat parantaneet myös Heinijärven tilannetta. Kalkitukset ovat nostaneet veden pH-arvoja hieman, mutta vesi on edelleen hapahko. Kalkituksien vuoksi järven puskurikyky happamoitumista vastaan parani väliaikaisesti tyydyttävälle tasolle, mutta on sen jälkeen heikentynyt välttävälle tai heikolle tasolle. Veden ravinnepitoisuudet riippuvat säästä ja vuodenajoista. Ne ovat yleensä karun tai lievästi rehevöityneen järven tasoa. Heinijärven happitalous on huonompi kuin valuma-alueen yläpuolisilla suuremmilla järvillä. Heinjärvi lämpötilakerrostuu talvisin ja alusvedessä on silloin yleensä happikato. Hapen kemiallinen kuluminen on ollut voimakasta koko järven vesimassassa, mikä on heikentänyt myös päällysveden tilannetta. Järven virkistyskäytön arvosana on tyydyttävä.
Historiaa

Vaikka läntinen Heinijärvi muodostaa nykyään erillisen vesialtaan, on näillä järvillä selvästi yhteinen historia. Ennen järvenlaskua Heinijärven laskuoja oli sama kuin itäisen Hienijärven laskuoja. Vanhoissa rekognosointikartoissa vuosilta 1776–1805 näkyy järvi Kuloveden kartassa. Siinä järven muoto on piirretty nykyisen kaltaiseksi ja siitä on piirretty ojat itään ja luoteeseen. Tämän kartan mukaan järvi olisi laskenut kahteen suuntaan eli se olisi ollut bifurkaatiojärvi. Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järven rantaviiva piirrettiin yhtenäisenä kuin läntinen ja itäinen järvi olisivat olleet yhtenä järvenä. Sillä oli tuolloin vain yksi nimi ”Heinijärvi”. Tässä kartassa sen ainoa lasku-uoma johti Yliseenjärvenlammiin. Näistä kartoista on mahdotonta päätellä järvenlaskun ajankohta, mutta se on kuitenkin tapahtunut kauan ennen 1900-lukua.
Korkeajännitelinja on merkitty jo vuoden 1953 peruskarttaan ja Nokian ja Pinsiön yhdistänyt maantie näkyy vuoden 1960 kartassa. Samassa yhteydessä läntinen Heinijärvi sai pohjoisrannallensa retkimajan. Vuoden 1975 karttaan oli piirretty toinenkin Nokialta tuleva tie, joka yhtyi järvien eteläpuolella toisiinsa.
Järven länsipään vesiallas  tai koko itäinen Heinijärvi  kuuluu Natura 2000-verkoston Kaakkurinjärviin.
Hiroyuki Miura

Hiroyuki Miura (s. 31. joulukuuta 1973 Kushiro, Hokkaidō, Japani) on japanilainen uransa päättänyt jääkiekkopuolustaja. Montreal Canadiens varasi Miuran NHL-liigaan vuoden 1992 varaustilaisuudessa. Hänestä tuli tällöin ensimmäinen japanilainen jääkiekkoilija, joka on varattu NHL:ään. Miura voitti urallaan seitsemän Japanin mestaruutta.
Heterotsygootti

Eriperintäisellä eli heterotsygootilla solulla tai yksilöllä on kaksi eri geenimuotoa samasta geenistä. Suvullisilla eliöillä eri vanhemmilta saadut geenin muodot ovat siis erilaiset. Eriperintäisen vastakohta on samaperintäinen eli homotsygootti, jolla molemmat vastingeenit ovat samanlaisia. Yksilö voi olla eriperintäinen joidenkin geenin sijaintipaikkojen osalta ja samaperintäinen toisten osalta. Eriperintäisessä geenipaikassa oleva vallitseva geenimuoto tulee näkyviin yksilön ilmiasussa.
Jos laji on itsesiittoinen (kuten esimerkiksi monet kasvit) ja on elänyt jo useiden sukupolvien ajan itsesiittoisesti, voi suurin osa sen perimää olla samaperintäistä. Samoin muut sukusiittoisuuden muodot johtavat samaperintäisyyden kasvuun. Jos kaksi pitkän sukusiitoksen takia eri geenimuotojen suhteen samaperintäistä yksilöä risteytetään, syntyy eriperintäinen yksilö, joka voi äärimmillään olla eriperintäinen suuressa osassa geenipaikoista. Tällaisten risteytysten tuloksena syntyneet yksilöt ovat usein huomattavasti vanhempiaan elinvoimaisempia eli heteroottisia.
Aiheesta muualla

BI2 - Solu ja perinnöllisyys – Ohjeita risteytystehtävien ratkaisuihin Internetix - Lukion ja peruskoulun kursseja. Viitattu 2.3.2019.
Hiroyuki Miyazawa

Hiroyuki Miyazawa Seefeldin MM-kilpailuissa 2019.
Hiroyuki Miyazawa (jap. 宮沢大志, Miyazawa Hiroyuki; s. 12. lokakuuta 1991 Tōkamachi) on japanilainen maastohiihtäjä.
Miyazawa kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2011 sijoittuen maailmancupin avaustapahtuman yhteistuloksissa 85:nneksi. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on 16:s sija Kuusamon perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2016. Kauden 2011–2012 Falunin päätöstapahtumaan kuuluneessa Tukholman perinteisen hiihtotavan sprintissä hän sijoittui 11:nneksi maaliskuussa 2012.
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Miyazawa sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 24:nneksi. Japanin viestijoukkueen mukana hän oli kahdeksas ja parisprintissä Yūichi Ondan kanssa 13:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 25:nnek ja 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 50:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 23:nneksi, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 39:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 44:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 26:nneksi, vapaan hiihtotavan sprintissä 27:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 50:nneksi.
Harmaaselkäpuikkija

| Harmaaselkäpuikkija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Puikkijat Cephalophinae
Suku::  Cephalophus
Laji::  rufilatus
Kaksiosainen nimi
 Cephalophus rufilatus  Gray, 1846 
Katso myös
   Harmaaselkäpuikkija Wikispeciesissä   Harmaaselkäpuikkija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaaselkäpuikkija eli punakuvesukeltaja-antilooppi (Cephalophus rufilatus) on laajalla alueella osissa Länsi- ja Keski-Afrikkaa tavattava puikkijoiden alaheimon antilooppilaji. Se on luokilteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Taksonomia

Harmaaselkäpuikkija on DNA-tutkimusten perusteella läheistä sukua ruwenzorinpuikkijalle ja hieman kaukaisempaa sukua punapuikkijalle. Harmaaselkäpuikkija jaetaan joskus kahteen alalajiin: C. r. rufilatus ja C. r. rubidior. Kahden alaljin levinneisyysalueen erottaa itä- ja länsipuolilleen Charijoki. Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan tee jakoa alalajeihin.
Koko ja ulkonäkö

Harmaaselkäpuikkijaurokset ovat hieman naaraita kookkaampia. Tämä ei ole kovin tyypillistä muille saman suvun muille lajeille. Painoa harmaaselkäpuikkjoilla on 11-14 kg ja ruumiin pituus on noin 70 cm. Säkäkorkeus on noin 35-48 cm. Turkki on väriltään oranssinruskea. Selkää pitkin kulkee sinertävänharmaa juova. Jalkojen alaosat ovat harmaat ja lyhyt häntä on musta. Päässä harmaaselkäpuikkijalla on suora kuono. Pään yläosasta kuonoon kulkee mustansininen juova. Nenä ja alahuuli ovat mustia, ylähuuli ja leuka ovat valkoiset. Päässä on myös suuret ja syvät naamarauhaset. Lajilla on lyhyet ja suorat sarvet. Sarvet kasvavat uroksilla ja harvemmin myös naarailla. Sarvet saattavat jäädä kokonaan päälaen karvatukon piiloon.
Levinneisyys ja elinympäristö

Harmaaselkäpuikkijan levinneisyysalue käsittää osia Beninistä, Burkina Fasosta, Kamerunista, Keski-Afrikan tasavallasta, Tšadista, Kongon demokraattisesta tasavallasta, Norsunluurannikosta, Gambiasta, Ghanasta, Guineasta, Guinea-Bissausta, Malista, Nigeristä, Senegalista, Sierra Leonesta, Etelä-Sudanista, Sudanista ja Togosta Länsi- ja Keski-Afrikassa. Levinneisyysalueen rajoja ei ole määritelty kovin tarkasti.
Harmaaselkäpuikkijaa tavataan savannialueilla metsien reunamilla, galleriametsissä ja tiheikköalueilla. Laji tarvitsee tiheää kasvillisuutta, ja sitä tavataan vain harvoin ilman suojaa avoimemmilla alueilla.
Elintavat

Harmaaselkäpuikkija liikkuu yleensä yksin tai lisääntyvänä parina. Lajin aktiivisuudesta vuorokaudenajan mukaan on erilaisia tutkimuksia, joiden mukaan se olisi, tutkimuksesta riippuen, aktiivisimmillaan öisin, päivisin tai hämärässä. Tavallisesti harmaaselkäpuikkija liikkuu suhteellisen pienellä kotialueella, jota se saattaa käyttää useampia kuukausia peräkkäin. Harmaaselkäpuikkija merkitsee oman kotialueensa rajoja hajumerkein naamarauhasellaan.
Harmaaselkäpuikkija syö enimmäkseen lehtiä, mutta myös oksia, kukkia ja hedelmiä. Sen pääasiallisia saalistajia ovat leopardi, kotkat ja pytonkäärmeet. Luonteeltaan harmaaselkäpuikkija on hyvin ujo, ja uhattuna se pyrkii nopeasti piiloon lähimpään tiheikköön. Sen varoitusääni on terävä kivahdus.
Harmaaselkäpuikkijat lisääntyvät eri lähteiden mukaan joko kuivalla kaudella tai sadekauden alussa. Tiineys kestää 223-245 päivää ja poikasia syntyy kerrallaan yksi. Emo piilottaa vastasyntyneen poikasensa aluskasvillisuuteen, jossa se pysyttelee emonsa poissaollessa kokonaan paikallaan, vaikka mahdollinen uhka olisi hyvinkin lähellä. Emo imettää poikastaan viisi kuukautta, ja sukukypsäksi se kasvaa yhdeksän kuukauden ikäisenä.