stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mario Kempes
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mario Kempes Wikimedia Commonsissa
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1978
1 Alonso |
2 Ardiles |
3 Baley |
4 Bertoni |
5 Fillol |
6 Gallego |
7 L. Galván |
8 R. Galván |
9 Houseman |
10 Kempes |
11 Killer |
12 Larrosa |
13 Lavolpe |
14 Luque |
15 Olguín |
16 Ortiz |
17 Oviedo |
18 Pagnanini |
19 Passarella |
20 Tarantini |
21 Valencia |
22 Villa |
Valmentaja Menotti
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Ardiles |
2 Baley |
3 Barbas |
4 Bertoni |
5 Calderón |
6 Díaz |
7 Fillol |
8 Galván |
9 Gallego |
10 Maradona |
11 Kempes |
12 Hernández |
13 Olarticoechea |
14 Olguín |
15 Passarella |
16 Pumpido |
17 Santamaría |
18 Tarantini |
19 Trossero |
20 Valdano |
21 Valencia |
22 Van Tuyne |
Valmentaja Menotti
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen paras maalintekijä
1930:  Guillermo Stábile • 1934:  Oldřich Nejedlý • 1938:  Leônidas • 1950:  Ademir • 1954:  Sándor Kocsis • 1958:  Just Fontaine • 1962:  Garrincha,  Vavá,  Leonel Sánchez,  Dražan Jerković,  Valentin Ivanov,  Flórián Albert • 1966:  Eusébio • 1970:  Gerd Müller • 1974:  Grzegorz Lato • 1978:  Mario Kempes • 1982:  Paolo Rossi • 1986:  Gary Lineker • 1990:  Salvatore Schillaci • 1994:  Oleg Salenko,  Hristo Stoitškov • 1998:  Davor Šuker • 2002:  Ronaldo • 2006:  Miroslav Klose • 2010:  Thomas Müller,  Diego Forlán,  Wesley Sneijder,  David Villa
Onze d’Or
1976: Robert Rensenbrink • 1977: Kevin Keegan • 1978: Mario Kempes • 1979: Kevin Keegan • 1980: Karl-Heinz Rummenigge • 1981: Karl-Heinz Rummenigge • 1982: Paolo Rossi • 1983: Michel Platini • 1984: Michel Platini • 1985: Michel Platini • 1986: Diego Maradona • 1987: Diego Maradona • 1988: Marco van Basten • 1989: Marco van Basten • 1990: Lothar Matthäus • 1991: Jean-Pierre Papin • 1992: Hristo Stoitškov • 1993: Roberto Baggio • 1994: Romário • 1995: George Weah • 1996: Eric Cantona • 1997: Ronaldo • 1998: Zinédine Zidane • 1999: Rivaldo • 2000: Zinédine Zidane • 2001: Zinédine Zidane • 2002: Ronaldo • 2003: Thierry Henry • 2004: Didier Drogba • 2005: Ronaldinho • 2006: Thierry Henry • 2007: Kaká • 2008: Cristiano Ronaldo • 2009: Lionel Messi • 2010–2011: Lionel Messi • 2011–2012: Lionel Messi • 2012–2014: ei jaettu • 2014–2015: Antoine Griezmann • 2015–2016: ei jaettu • 2016–2017: Cristiano Ronaldo • 2017–2018: Lionel Messi • 2018–2019: Sadio Mané • 2019–2020: ei jaettu • 2020–2021: Karim Benzema • 2021–2022: Karim Benzema • 2022–2023: Erling Braut Haaland
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Antti Jaakola

| Antti Jaakola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. lokakuuta 1971 (ikä 53)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1992–
Antti Henrik Johannes Jaakola (s. 30. lokakuuta 1971 Loimaa) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt etenkin teatterissa, mutta myös televisiosarjoissa ja lisäksi dubannut elokuvia.
Jaakola on opiskellut Tampereen yliopiston näyttelijäntyön linjalla vuosina 1993–1997 ja Teatterikorkeakoulun musiikkiteatterilinjalla vuosina 1998–2000. Lisäksi hän on opiskellut Lahden kansanopistossa, Oulunkylän Pop/Jazz-opistossa sekä Helsingin yliopistossa.
Antti Jaakolan äiti on kirjailija Pirkko Jaakola ja hänen enonsa oli kuvataiteilija, professori Alpo Jaakola.
Jerker Lysell

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Jerker Lysell Trondheimin MM-kilpailuiden 2010 sprintissä. |   Jerker Lysell Trondheimin MM-kilpailuiden 2010 sprintissä. |   Jerker Lysell Trondheimin MM-kilpailuiden 2010 sprintissä. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Strömstad 2016 | sprintti |  |
|  Kultaa | Tartto 2017 | sprinttiviesti |  |
|  Pronssia | Inverness 2015 | sprintti |  |
|  Pronssia | Tartto 2017 | sprintti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Palmela 2014 | sprintti |  |
|  Pronssia | Falun 2012 | sprintti |  |
Jerker Lysell (s. 27. huhtikuuta 1989 Bollnäs) on ruotsalainen suunnistaja ja sprintin maailmanmestari sekä EM-mitalisti.
Ensimmäisen maailmancupvoittonsa Lysell otti Göteborgin pudotussprintissä vuonna 2011. Falunin EM-kilpailuissa 2012 hän voitti pronssia sprinttimatkalla.  Saman vuoden kesäkuussa hän voitti Sankt Gallenissa järjestetyn maailmancupin sprintin. Maailmancupissa 2013 hän voitti keskimatkan takaa-ajokilpailun Napierissa.
Aiheesta muualla

Jerker Lysellin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Rob Rensenbrink

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. heinäkuuta 1947
Syntymäpaikka: Amsterdam, Alankomaat
Kuolinaika: 24. tammikuuta 2020 (72 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä (ST)
Pituus: 178 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1969–1971 | FC Brugeois |  |  |
| 1971–1980 | RSC Anderlecht |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 465 | (206) |
Maajoukkue
| 1968–1979 | Alankomaiden maajoukkue | 46 | (14) |

Pieter Robert ”Rob” Rensenbrink (3. heinäkuuta 1947 Amsterdam, Alankomaat – 24. tammikuuta 2020) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja maajoukkuepelaaja. Rensenbrink oli hyökkääjä.
Rob Rensenbrink aloitti uransa Amsterdamissa amatöörijoukkueissa ja siirtyi sitten Belgian pääsarjaan Club Bruggeen kaudeksi 1969–1970. Hän sai Club Bruggen riveissä kahden kauden aikana kaksi Belgian liigan hopeaa ja siirtyi sitten kaudeksi 1971–1972 RSC Anderlechtiin, jossa pelasi suurimman osan urastaan, aina vuoteen 1979 asti. RSC Anderlechtin joukkueessa Rob Rensenbrink voitti kaksi Belgian mestaruutta, neljä hopeaa ja yhden pronssin, sekä kaksi Cup-voittajien cupin mestaruutta vuosina 1976 ja 1978. RSC Anderlechtin jälkeen hän kävi pelaamassa kauden Pohjois-Amerikassa NASL:ssa Portland Timbersin joukkueessa ja lopetti uransa Ranskan 1. divisioonan Toulousessa vuonna 1981.
Rensenbrink debytoi Alankomaiden maajoukkueessa vuonna 1968 Skotlantia vastaan, mutta pelaaminen Belgiassa ja taistelu pelipaikasta Johan Cruijffin ja Piet Keizerin kaltaisten tähtien kanssa toi peliaikaa maajoukkueessa harvakseltaan. Rinus Michelsin tulo maajoukkueen päävalmentajaksi tiesi Rensenbrinkille uutta mahdollisuutta. Hän pelasi vuoden 1974 MM-kisoissa Alankomaiden joukkueessa yhtä vaille kaikissa otteluissa ja onnistui maalinteossa kerran. Rob Rensenbrink pelasi kisoissa keskikentän vasemmalla laidalla, koska Cruijff pelasi vasemman hyökkääjän paikalla, missä Rensenbrink yleensä pelasi. Saksa voitti Alankomaat finaalissa ja Rensenbrink sai MM-hopeaa. Neljä vuotta myöhemmin vuoden 1978 MM-kisoissa Rensenbrinkillä oli vielä isompi rooli Alankomaiden joukkueessa ja hän pääsi pelaamaan hyökkääjänä, koska Cruijff ei ollut enää maajoukkueessa. Kun Rensenbrink sitten teki avausottelussa Irania vastaan hattutempun, häneen kohdistui valtavat paineet ja media vertasi häntä jatkuvasti Cruijffiin. Myöhemmin turnauksessa Rensenbrink teki Skotlantia vastaan rangaistuspotkumaalin ja se oli MM-kisojen historian 1 000. maali. Rob Rensenbrink teki turnauksessa yhteensä 5 maalia, yhden vähemmän kuin maalikuninkuuden voittanut argentiinalainen Mario Kempes, ja oli ratkaista finaalissa maailmanmestaruuden Alankomaille, mutta laukaus osui tolppaan. Peli meni jatkoajalle ja Argentiina voitti maailmanmestaruuden. Rensenbrink sai jälleen MM-hopeaa muun joukkueen ohella. Maailmanmestaruuskisojen lisäksi hän pelasi vuoden 1976 EM-kisoissa kaksi ottelua ja voitti EM-pronssia. Rob Rensenbrink pelasi Alankomaiden joukkueessa 46 maaottelua ja teki niissä 14 maalia.
Rensenbrink on Pelén laatimalla FIFA 100 -listalla maailman parhaista jalkapalloilijoista.
Joukkueet ja saavutukset

1969–1971 Club Brugge
1971–1979 RSC Anderlecht, 2 Belgian liigan mestaruutta ja 2 Cup-Voittajien cupin voittoa
1980 Portland Timbers
1981 Toulouse FC
1968–1979 Alankomaiden jalkapallomaajoukkue, 2 MM-hopeaa ja EM-pronssi
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rob Rensenbrinkin maajoukkuetilastot (Arkistoitu – Internet Archive)
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1974
1 Geels |
2 Haan |
3 van Hanegem |
4 van Ierssel |
5 Israël |
6 Jansen |
7 de Jong |
8 Jongbloed |
9 Keizer |
10 R. van de Kerkhof |
11 W. van de Kerkhof |
12 Krol |
13 Neeskens |
14 Cruijff |
15 Rensenbrink |
16 Rep |
17 Rijsbergen |
18 Schrijvers |
19 Strik |
20 Suurbier |
21 Treytel |
22 Vos |
Valmentaja Michels
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1978
1 Schrijvers |
2 Poortvliet |
3 Schoenaker |
4 van Kraay |
5 Krol |
6 Jansen |
7 Wildschut |
8 Jongbloed |
9 Haan |
10 R. van de Kerkhof |
11 W. van de Kerkhof |
12 Rensenbrink |
13 Neeskens |
14 Boskamp |
15 Hovenkamp |
16 Rep |
17 Rijsbergen |
18 Nanninga |
19 Doesburg |
20 Suurbier |
21 Lubse |
22 Brandts |
Valmentaja Happel
Onze d’Or
1976: Robert Rensenbrink • 1977: Kevin Keegan • 1978: Mario Kempes • 1979: Kevin Keegan • 1980: Karl-Heinz Rummenigge • 1981: Karl-Heinz Rummenigge • 1982: Paolo Rossi • 1983: Michel Platini • 1984: Michel Platini • 1985: Michel Platini • 1986: Diego Maradona • 1987: Diego Maradona • 1988: Marco van Basten • 1989: Marco van Basten • 1990: Lothar Matthäus • 1991: Jean-Pierre Papin • 1992: Hristo Stoitškov • 1993: Roberto Baggio • 1994: Romário • 1995: George Weah • 1996: Eric Cantona • 1997: Ronaldo • 1998: Zinédine Zidane • 1999: Rivaldo • 2000: Zinédine Zidane • 2001: Zinédine Zidane • 2002: Ronaldo • 2003: Thierry Henry • 2004: Didier Drogba • 2005: Ronaldinho • 2006: Thierry Henry • 2007: Kaká • 2008: Cristiano Ronaldo • 2009: Lionel Messi • 2010–2011: Lionel Messi • 2011–2012: Lionel Messi • 2012–2014: ei jaettu • 2014–2015: Antoine Griezmann • 2015–2016: ei jaettu • 2016–2017: Cristiano Ronaldo • 2017–2018: Lionel Messi • 2018–2019: Sadio Mané • 2019–2020: ei jaettu • 2020–2021: Karim Benzema • 2021–2022: Karim Benzema • 2022–2023: Erling Braut Haaland
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Alankomaat
Vuoden jalkapalloilija

Vuoden jalkapalloilija on ansioituneimmalle suomalaiselle jalkapalloilijalle jaettava tunnustus.
Samannimisiä palkintoja on kaksi. Toista jakaa Urheilutoimittajain liitto ja toista Suomen Palloliitto. Urheilutoimittajain liitto on jakanut palkintoa vuodesta 1947 lähtien Vuoden urheilija -palkinnon yhteydessä. Suomen Palloliitto on jakanut omaa palkintoaan vuodesta 1953 lähtien. Palloliitto siirtyi palkinnossaan niin sanotusti eurooppalaiseen rytmiin vuonna 2016, mikä tarkoittaa, että jatkossa palkinto jaetaan jo kesällä edeltävän syys–kevätkauden osalta.
Eniten tunnustuksia ovat saaneet Sami Hyypiä ja Jari Litmanen. Hyypiä valittiin vuoden jalkapalloilijaksi toimittajien ja Palloliiton kesken yhteensä 18 ja Litmanen 17 kertaa. Vuoden urheilijaksi on valittu neljä jalkapalloilijaa, Litmanen vuonna 1995, Hyypiä vuonna 2001, Teemu Pukki vuonna 2019 ja Lukas Hradecký vuonna 2020.
Voittajat > Eniten voittoja > Urheilutoimittajain liitto

| # | Pelaaja | Voittoja |
| --- | --- | --- |
| 1. | Sami Hyypiä | 9 |
| 2. | Jari Litmanen | 8 |
| 3. | Lukas Hradecký | 7 |
| 4. | Juhani Peltonen | 4 |
Voittajat > Eniten voittoja > Suomen Palloliitto

| # | Pelaaja | Voittoja |
| --- | --- | --- |
| 1. | Jari Litmanen | 9 |
| = | Sami Hyypiä | 9 |
| 3. | Lukas Hradecký | 6 |
| 4. | Juhani Peltonen | 3 |
| = | Arto Tolsa | 3 |
Aiheesta muualla

Palkinto RSSSF:n sivustolla
Sami Hyypiä
Petri Pasanen
Jussi Jääskeläinen
Antti Niemi
Jari Litmanen
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2016

Jääpallon vuoden 2016 MM-kilpailut pelattiin 1.–14. helmikuuta 2016 Uljanovskissa Venäjällä. A-sarja pelattiin aluksi 1.-7. helmikuuta ja B-sarja 10.-14. helmikuuta 2016. Yksi A-sarjan ottelu, puolivälieräottelu Venäjä-Yhdysvallat, pelattiin Dimitrovgradissa. Turnaus oli järjestyksessään 36. jääpallon maailmanmestaruuskilpailu. Kisojen pääpelipaikkana oli superliigajoukkue Volgan kotikenttä Volga-Sport-Arena. Suuremman katsomokapasiteettiin vuoksi yleisömääriltään ennakkoon suositut ottelut, kuten pronssi- ja loppuottelu, pelattiin luonnonjääkentällä Trud-stadionilla A-sarjan ja maailmanmestaruuden voitti isäntämaa Venäjä.
Uutena maana kisoihin osallistui Tšekki, ja Ukraina palasi yhden välivuoden jälkeen kisoihin. Sen sijaan Kanada ei edelleenkään osallistunut MM-kisoihin. Näin maalle poissaolo oli jo toinen peräkkäinen. Urheilullisesti Kanada osoitti kykynsä ennen MM-kisoja käydyssä maaottelussa, jossa A-sarjassa pelaava Yhdysvallat voitti Kanadan numeroin 6-2, mikä osoitti Kanadan jääpallojoukkueen kuuluvan vähintään B-sarjan A-lohkoon.
Pelaajista amerikkalainen Rick Haney pelasi ennätykselliset uransa 20. MM-kisat ensimmäisten tapahtuessa vuonna 1991. Suomen Sami Laakkoselle, vuoden 2004 maailmanmestarille ja 16 MM-kisojen veteraanille, kisat olivat viimeiset hänen omien sanojensa mukaan.
A-sarja > A-lohko

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi  | 3 |  3  |  0  |  0  |  26  |  8  | +18 | 6 |
| 2 |  Venäjä  | 3 |  2  |  0  |  1  |  22  |  9  | +13 | 4 |
| 3 |  Kazakstan  | 3 |  1  |  0  |  2  |  10  |  24  | -14 | 2 |
| 4 |  Suomi  | 3 |  0  |  0  |  3  |  7  |  24  | -17 | 0 |
A-sarja > B-lohko

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Valko-Venäjä  | 3 |  3  |  0  |  0  |  32  |  13  | +19 | 6 |
| 2 |  Norja  | 3 |  2  |  0  |  1  |  30  |  9  | +21 | 4 |
| 3 |  Yhdysvallat  | 3 |  1  |  0  |  2  |  17  |  15  | +2 | 2 |
| 4 |  Latvia  | 3 |  0  |  0  |  3  |  5  |  47  | -42 | 0 |
A-sarja > Parhaat maalintekijät

| Sija | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Christoffer Edlund | Ruotsi | 14 |
| 1. | Andrei Kabanov | Valko-Venäjä | 14 |
| 3. | Hans Andersson | Ruotsi | 13 |
| 4. | Joakim Andersson | Ruotsi | 11 |
| 5. | Erik Pettersson | Suomi | 10 |
| 5. | Roman Nikitenko | Valko-Venäjä | 10 |
| 7. | Jevgeni Ivanuškin | Venäjä | 9 |
| 7. | Sergei Lomanov | Venäjä | 9 |
| 7. | Nikolai Rustad Jensen | Norja | 9 |
| 10. | Almaz Mirgazov | Venäjä | 7 |
| 10. | Sergei Šaburov | Venäjä | 7 |
| 10. | Simon Jansson | Ruotsi | 7 |
| 10. | Kevin Brown | Yhdysvallat | 7 |
| 14. | Juho Liukkonen | Suomi | 6 |
| 14. | Sergei Potškunov | Kazakstan | 6 |
| 14. | Mikael Lickteig | Yhdysvallat | 6 |
| 14. | Mike Carman | Yhdysvallat | 6 |
A-sarja > Parhaat pelaajat

Paras maalivahti: Pertti Virtanen (Suomi)
Paras puolustaja: Pavel Bulatov (Venäjä)
Paras keskikenttäpelaaja: Alan Džusojev (Venäjä)
Paras hyökkääjä: Sergei Lomanov (Venäjä)
Arvokkain pelaaja: Sergei Lomanov (Venäjä)
Suomen joukkue

Suomen joukkue oli nyt saamaansa hopeaa ennen sijoittunut neljä kertaa neljänneksi. Suomen joukkueen pelaajista 10 pelasi Ruotsin sarjoissa ja 7 Suomen Bandyliigassa. Heistä kuitenkin yhtä eli nuorta Tuomas Määttää lukuun ottamatta muut olivat pelanneet urallaan Ruotsin pääsarjassa. Valinnan yhteydessä päävalmentaja Antti Parviainen oli todennut pelaajavalinnoistaan seuraavaa:
»Meillä on joukkueessa edelleen hyvä sekoitus kokemusta, Ville Aaltosen ja Sami Laakkosen toimesta, mutta myös todella vahvoja tulevaisuuden pelaajia Samuli Helavuori, Tuomas Määttä ja Janne Rintala etunenässä, jotka lähitulevaisuudessa tulevat olemaan maajoukkueen todellisia runkopelaajia. Kaikkiaan meillä on viisi 90-luvulla syntynyttä tässä joukkueessa ja vielä 3-4 lisää kotiin jäävissä pelaajissa. Sillä tapaa myös tulevaisuus näyttää hyvältä. »
B-sarja

B-sarjassa kisojen avausottelunssa Viro peluutti edustuskelvotonta Aleksander Saveljevia, minkä vuoksi Viron 6-2 voitto tuomittiin Viron 0-5 tappioksi. Viro peluutti Saveljevia toistamiseen ottelussa Saksaa vastaan ja alkuperäinen 7-7 tulos muutettiin Saksan 0-5 voitoksi ja samalla Viro diskattiin turnauksesta. Myös Unkarin 3-2 voitto Virosta muutettiin Unkarin 5-0 voitoksi.
B-sarja > A-lohko

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Saksa  | 3 |  3  |  0  |  0  |  17  |  7  | +10 | 6 |
| 2 |  Unkari  | 3 |  2  |  0  |  1  |  17  |  8  | +9 | 4 |
| 3 |  Alankomaat  | 3 |  1  |  0  |  2  |  10  |  14  | -4 | 2 |
| 4 |  Viro  | 3 |  0  |  0  |  3  |  0  |  15  | -15 | 0 |
1 Viro tuomittiin häviämään ottelunsa joukkueen käytettyä edustuskelvotonta pejaajaa ja maa suljettiin turnauksesta.
B-sarja > B-lohko

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ukraina  | 5 |  4  |  0  |  1  |  32  |  12  | +20 | 8 |
| 2 |  Mongolia  | 5 |  4  |  0  |  1  |  25  |  8  | +17 | 8 |
| 3 |  Japani  | 5 |  4  |  0  |  1  |  23  |  11  | +12 | 8 |
| 4 |  Tšekki  | 5 |  2  |  0  |  3  |  37  |  22  | +15 | 4 |
| 5 |  Kiina  | 5 |  1  |  0  |  4  |  14  |  29  | -15 | 2 |
| 6 |  Somalia  | 5 |  0  |  0  |  5  |  4  |  53  | -49 | 0 |
Jatkosarjat

Viron joukkueen hylkäämisen jälkeen A-lohkon kolmen joukkueen lisäksi B-lohkon viisi joukkuetta karsi B-sarjan voitosta cup-turnauksella aloittaen puolivälierillä. B-sarjan voitto tuli näin kolmella peräkkäisellä voitolla.
Jatkosarjat > Sijoitusottelut, sijat 15-17

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 |  Tšekki  | 2 |  2  |  0  |  0  |  22  |  2  | +20 | 4 |
| 16 |  Kiina  | 2 |  1  |  0  |  1  |  16  |  7  | +9 | 2 |
| 17 |  Somalia  | 2 |  0  |  0  |  2  |  1  |  30  | -29 | 0 |
Jatkosarjat > Parhaat maalintekijät

| Sija | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Dmitri Koval | Ukraina | 20 |
| 2. | Mihail Dunajev | Saksa | 18 |
| 3. | Gao Chunlin | Kiina | 17 |
| 4. | Andrei Markovichenko | Ukraina | 15 |
| 5. | Pavel Hlavacek | Tšekki | 14 |
| 6. | András Kordis | Unkari | 11 |
| 6. | Jiri Zhak | Tšekki | 11 |
| 8. | Ronnie Polgár | Unkari | 10 |
| 8. | Jaroslav Cech | Tšekki | 10 |
Jatkosarjat > Parhaat pelaajat

Paras maalivahti: Munkhbold Bayarsaikhan (Mongolia)
Paras puolustaja: Oleksi Homenko (Ukraina)
Paras keskikenttäpelaaja: Mihail Dunajev (Saksa)
Paras hyökkääjä: Dmitri Koval (Ukraina)
Arvokkain pelaaja: Mihail Dunajev (Saksa)
Tilanne Venäjän ja Suomen välisestä loppuottelusta, joka pelattiin ulkona Uljanovskin Trud-stadionilla.
Valkopaitaiset kiinalaiset ja keltapaitaiset ukrainalaiset ottelun jälkeen yhteiskuvassa.
Adrian Năstase

Adrian Năstase vuonna 2003.
Adrian Năstase (s. 22. kesäkuuta 1950 Bukarest) on romanialainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on ammatiltaan kansainvälisen oikeuden professori. Hän toimi maansa ulkoministerinä 1990–1992 Petre Romanin ja Theodor Stolojanin hallituksissa. Vuosina 1992–1996 hän oli Romanian kaksikamarisen parlamentin alahuoneen puheenjohtajana. Maan pääministeriksi hän nousi vuonna 2000 ja toimi tehtävässä vuoteen 2004 Ion Iliescun toisen presidenttikauden ajan.
Năstasea syytettiin korruptiosta vuoden 2004 presidentinvaalien alla. Hänet tuomittiin reiluksi kahdeksi vuodeksi vankilaan, mutta hän vapautui maaliskuussa 2013 ikänsä takia. Ennen tuomion täytäntöönpanoa hän yritti itsemurhaa ampumalla. Pääministeri Victor Ponta on toivottanut hänet tervetulleeksi takaisin politiikkaan. Năstase itse kokee olevansa ajojahdin uhri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adrian Năstase Wikimedia Commonsissa
| n k Romanian pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Yhdistyneet ruhtinaskunnat |  B. Catargiu  N. Crețulescu  Kogălniceanu  Bosianu  N. Crețulescu  I. Ghica  L. Catargiu  I. Ghica  C. Crețulescu  Ș. Golescu  N. Golescu  D. Ghica  A. Golescu  Epureanu  I. Ghica  L. Catargiu  Florescu  Epureanu  Brătianu  |  |
| Kuningaskunta (1859–1947) |  Brătianu  D. Brătianu  Brătianu  Rosetti  L. Catargiu  Manu  Florescu  L. Catargiu  Sturdza  Aurelian  Sturdza  Cantacuzino  Carp  Sturdza   Cantacuzino  Sturdza  Î.I.C. Brătianu  Carp  Maiorescu  Î.I.C. Brătianu  Averescu   Marghiloman  Coandă  Î.I.C. Brătianu  Văitoianu  Vaida-Voevod  Averescu  Ionescu  Î.I.C. Brătianu  Averescu  Știrbey  Î.I.C. Brătianu  V. Brătianu  Maniu  Mironescu  Maniu  Mironescu  Iorga  Vaida-Voevod  Maniu  Vaida-Voevod  Duca  Tătărescu  Goga  Cristea  Călinescu  Argeșanu  Argetoianu  Tătărescu  Gigurtu  Antonescu  Sănătescu  Rădescu  Groza  |  |
| Sosialistinen tasavalta (1947–1989) |  Groza  Gheorghiu-Dej  Stoica  Maurer  Mănescu  Verdeț  Dăscălescu  |  |
| Tasavalta (1989–) |  Roman  Stolojan  Văcăroiu  Ciorbea  Vasile  Isărescu  Năstase  Popescu-Tăriceanu  Boc  Ungureanu  Ponta  Cioloș  Grindeanu  Tudose  Dăncilă  Orban  Cîțu  Ciucă  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Harri Sillgren

| Harri Sillgren> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1972 (ikä 52) Jyväskylä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Silli, Kapteeni Koukku
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–2005
Seurat:  Kiekko-67 (I-div.) TPS (SML) Västerås IK (SEL) Lukko (SML) JYP (SML) Odense Bulldogs (Tanska)
Harri Sillgren (s. 2. maaliskuuta 1972 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 437 runkosarjaottelua tehopistein 99+137=236 ja keräten 216 jäähyminuuttia sekä 47 playoff-ottelua tehopistein 6+14=20 ja keräten 26 jäähyminuuttia. Sillgren toimi vuodet 2001–2004 JYPin kapteenina. Hän pelasi urallaan myös Ruotsissa ja Tanskassa.
Ura

Sillgren oli JYPin kasvatti. Hän voitti siellä A-nuorten SM-pronssia vuonna 1991. Sillgren oli sekä kaudella 1990–1991 että 1991–1992 JYPin A-nuorten paras pistemies ja maalintekijä. Kaudeksi 1992–1993 hän siirtyi Turkuun, missä Sillgren pelasi suurimman osan kaudestaan I-divisioonajoukkue Kiekko-67:ssä. Hän debytoi myös SM-liigassa ja pelasi Turun Palloseuran riveissä 11 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehopistein 2+2=4. Sillgren voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kausi 1993–1994 oli Sillgrenille varsinainen tulokaskausi SM-liigassa ja se toi hänelle 42 runkosarjaottelussa tehot 11+14=25 sekä 11 playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Sillgren voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kausina 1994–1995 ja 1995–1996 hän ylsi 18 osumallaan SM-liigan yhden kauden maaliennätykseensä. Hän voitti Suomenmestaruuden vuonna 1995. Kaudeksi 1996–1997 Sillgren siirtyi Ruotsiin ja Elitserien-joukkue Västerås IK:n riveihin.
Kahden Västeråsissa vietetyn vuoden jälkeen Sillgren siirtyi kaudeksi 1998–1999 Rauman Lukkoon. Hän ylsi 18 osumallaan kolmannen kerran SM-liigan yhden kauden maaliennätykseensä ja teki 35 tehopisteellään SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä. Sillgren oli Lukon toiseksi paras maalintekijä Leonīds Tambijevsin jälkeen ja hän jakoi myös joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan Aigars Ciprussin kanssa. Kolmen Lukossa vietyn kauden jälkeen Sillgren palasi kaudeksi 2001–2002 2+1-vuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa JYPiin. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä joukkueessa ja nousi JYPin kapteeniksi. Sillgren voitti kauden päätteeksi joukkueen sisäisen syöttöpörssin 24 syötöllään. Viimeisellä SM-liigakaudellaan 2003–2004 hän muodosti alkukaudella kohtalaisen hyvän tutkaparin Pierre-Claude Drouinin kanssa, mutta loukkaantumiset jättivät Sillgrenin kauden kuitenkin hyvin rikkonaiseksi.
Kaudeksi 2004–2005 Sillgrenin piti siirtyä Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa pelanneeseen Torpedo Nižni Novgorodiin, mutta hän päätyi sieltä ennen kauden alkua tanskalaisen Odense Bulldogsin riveihin. Sillgren oli tehoilla 15+14=29 joukkueen kolmanneksi paras pistemies.