Armas Pihlajamaa
Talvisota, välirauha ja jatkosota

Talvisodan alettua Pihlajamaa toimi Niinisalossa Sotakoulukeskuksen päällikkönä. Helmikuun alussa 1940 Pihlajamaa komennettiin rintamalle Laatokan Karjalan mottitaisteluihin Jalkaväkirykmentti 37 toisen pataljoonan (II/JR 37:n) komentajaksi. Hän johti menestyksekkäästi Lemetin itäpuolella sijainneiden mottien laukaisun Saarijärven ja Siiran tienristeyksen alueella. Lähes kaksi vuorokautta kestäneiden kovien taisteluiden jälkeen useita satoja venäläisiä antautui vangeiksi, ja suomalaisten haltuun jäi mittava sotasaalis.
Välirauhan aikana Pihlajamaa siirrettiin Kemiin komentajaksi Länsi-Pohjan suojeluskuntapiirin. Se perusti Jatkosotaan JR 54:n, jonka komentajaksi Pihlajamaa everstiluutnantiksi ylennettynä määrättiin rauhanajan tehtävänsä mukaisesti.
JR 54 kuului eversti Viiklan 6.Divisioonaan (6.D). Se alistettiin Saksan Norjan armeijalle (AOK Norwegen) tehtävänään hyökätä Kuusamon koillispuolelta tiettömien korpien kautta Alakurtin maantielle puna-armeijan joukkojen sivustaan. Tehtävä oli äärimmäisen vaikea. Tiestön puuttuessa ei raskaita aseita voinut kuljettaa hyökkäyksen tueksi. Omat tappiot muodostuivat koviksi. Alakurtin tie saavutettiin vasta kahden kuukauden taisteluiden jälkeen, ja Alakurtti vallattiin elokuun viimeisenä päivänä. Hyökkäys pysähtyi syyskuun lopussa vanhan rajan itäpuolelle Vermanjoen linjalle. 6.D:n alistus saksalaisille päättyi tammikuussa 1942. JR 54 luovutti rintamavastuun saksalaisille, ja marssi 17.1. alkaen 450 kilometrin matkan hiihtäen Kajaaniin, missä rykmentti purettiin kenttäarmeijan uudelleenjärjestelyihin liittyen. Pihlajamaa määrättiin takaisin Kemiin Jalkaväen koulutuskeskus 16:n päälliköksi.
Pihlajamaa komennettiin jälleen rintamalle etulinjaan ryhmitetyn JR 5:n komentajaksi 17.8.1942 everstiksi ylennettynä. JR 5 taisteli asemasotavaiheen ajan Maaselän kannaksella, kunnes se tammikuussa 1944 siirrettiin Maaselän Ryhmän reserviksi Äänisniemelle. Kesäkuun alussa 4.D:n joukkoja oltiin siirtämässä Syvärille, kun Neuvostoliiton suurhyökkäys alkoi. Siirtokuljetukset suunnattiin kiireesti kohti Karjalankannasta.
JR 5:n junakuljetukset saapuivat Valkjärven asemalle 14.6. ja Heinjoen asemalle 16.6.1944. Joukot oli heitettävä purkauksen jälkeen suoraan taisteluun. Puna-armeijan eteneminen oli ylivoiman turvin ennakoitua nopeampaa, joten puolustajan tilannekuva laahasi jäljessä ja johtamistoiminta oli reagoivaa. Tilanne Pietarin rautatien suunnassa muodostui uhkaavaksi, mutta eversti Pihlajamaan rykmentti sai neuvostojoukkojen hyökkäyksen pysäytetyksi Perkjärven asemakylän tasalla. Saavutetun ajanvoiton turvin ehdittiin siirtää joukkoja seuraavalle puolustustasalle.
Neuvostojoukot valtasivat Viipurin kaupungin 20.6.1944. Kun hyökkäyksen jatkaminen suoraan liikkeestä ei onnistunut, sen painopiste siirrettiin kaupungin koillispuolelle Tammisuon ja Talin suunnalle 3. Prikaatin ja 18.D:n puolustuslohkoja vastaan. Niiden koillispuolella tuli 4.D:n torjua vihollisen hyökkäykset VKT-asemassa Repolanjärven ja Noskuanjärven välissä. Eversti Pihlajamaan JR 5 ja everstiluutnantti Kuirin JR 25 onnistuivat tehtävissään. Näin luotiin merkittäviä edellytyksiä Talin - Ihantalan suurtaistelun torjuntavoitolle. Aselepo astui voimaan 4.9.1944. JR 5 sai käskyn siirtyä puolustusryhmitykseen uuden rajalinjan taakse.