stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Westerveld

| Westerveld |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

Valtio:   Alankomaat
Provinssi:  Drenthe
Kunnan pääpaikka:  Havelte 
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  282,74  km²
Väkiluku:  19 095 
 – Väestötiheys:  68 as./km²
 
 http://www.gemeentewesterveld.nl/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Westerveld ( kuuntele ääntämys (ohje)) on kunta Alankomaissa Drenthen provinssissa. Kunnan pinta-ala on 282,74 km² ja kunnassa on 19 095 asukasta (31.12.2012), joten asukastiheys on 68 as./km².
Kartta Westerveldin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Westerveld Wikimedia Commonsissa
Kunnan sivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: nl:Westerveld
Käännös suomeksi
Wilfried Bingangoye

Wilfried Bingangoye (s. 25. maaliskuuta 1985) on gabonilainen pikajuoksija.
Wilfried Bingangoye edusti maataan sadalla metrillä vuoden 2002 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, missä hän eteni  välieriin saakka. 2004 Ateenan olympialaisissa hän juoksi omassa alkuerässään ajan 10,76, mikä oli hänen oma ennätyksensä, mutta ei riittänyt jatkoon. 2005 Helsingin MM-kisoissa Bingangoye ei päässyt alkueristä jatkoon. Hänen aikansa oli 10,86. Vuoden 2006 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Bingangoye karsiutui alkuerissä ajalla 11,27 ja Osakan MM-kisoissa 2007 ajalla 10,53. Pekingin olympialaisissa hän jäi sadan metrin ensimmäisiin alkueriin ajalla 10,87. Berliinin MM-kisoissa 2009 Bingangoye karsiutui alkuerissä ajalla 10,62. Hän pääsi myös Lontoon olympialaisiin 2012 mutta karsiutui sielläkin ajalla 10,89. Samoin kävi Rio de Janeirossa 2016 ajalla 11,03.
Bingangoye on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 80 kilogrammaa. Hänen 100 metrin ennätyksensä on 10,34 ja 200 metrin 21,20.
Virolainen (Jyväskylä)

| Virolainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°01′54″N, 25°29′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Korpijokeen 
Järvinumero:  14.221.1.184
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  146 m  
Pituus:  600 m  
Leveys:  300 m  
Rantaviiva:  1,561 km  
Pinta-ala:  11,774 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVirolainen 
Virolainen  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpiahon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,8 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146 metriä mpy.
Wilfrid von Christierson

Kirkkoherra Wilfrid von Christierson (1920-luvun loppu)
Wilfrid von Christierson (16. toukokuuta 1878 Vaasa – 11. marraskuuta 1945) oli ensimmäinen reformaation jälkeinen suomalaista syntyperää ollut katolinen pappi.
Suomenruotsalaiseen von Christiersonin aatelissukuun kuuluneen Wilfridin vanhemmat olivat luotsi- ja majakkalaitosten ylihallituksen luotsikapteeni Axel Fredrik Adolf von Christierson ja irlantilainen katolinen Anna Winifred von Christierson (o.s. O'Flanagan). Vaasassa syntynyt von Christierson kävi koulua ensin Turussa, sitten Helsingissä Nya svenska samskolanissa ja opiskeli papiksi Saint-Sulpicen pappisseminaarissa Pariisissa. Hänet vihittiin papiksi 3. heinäkuuta 1903.
Von Christierson toimi seurakuntapappina Tukholman Pyhän Eerikin seurakunnassa 1904–1906. Hänen nimitettiin Helsingin katolisen seurakunnan kirkkoherraksi 4. heinäkuuta 1906. Von Christierson toimi kirkkoherrana vuoteen 1911 asti, jolloin venäläiset viranomaiset karkottivat kaikki Venäjän keisarikunnan ulkopuolelta tulleet katoliset papit ja nunnat maasta ja von Christierson alennettiin seurakunnan kappalaiseksi. Von Christierson oli kutsunut Suomeen Jeesuksen pyhän sydämen veljeskunnan (SCJ) hollantilaisia pappeja, eivätkä venäläiset viranomaiset pitäneet häntä tästä syystä luotettavana. Von Christierson ja hollantilaiset papit suosivat ruotsin kieltä seurakunnan toiminnassa, kun taas puolalaisia pappeja kannattanut suomenkielinen pappi Adolf Carling pyrki kehittämään suomen kielen käyttöä.
Von Christierson palveli Helsingin suojeluskuntapiirissä lääkintäkersanttina.
Werner Åström

Taiteilija Werner Åström
Werner Johannes Åström (30. syyskuuta 1885 Oulu – 22. huhtikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi pehmeästi muotoillen mutta värikkäästi idyllisen rauhallisia interiöörejä, levollisia alastonkuvia ja rehevän valoisia kesämaisemia.
Åström kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1903–1904 ja harjoitti sen jälkeen taideopintoja muun muassa Pariisissa Académie Colarossissa ja Académie Ransonissa 1905–1906 sekä 1909–1911. Hän toimi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun johtajaopettajana 1917–1918 ja opettajana 1926–1940 sekä Helsingin yliopiston piirustussalin vt. opettajana  1925–1926 ja 1929.
Åström debytoi Helsingissä 1907. Vuonna 1917 hän voitti ensimmäisen palkinnon dukaattikilpailussa. Vuosina 1920–1924 Åström asui Vaasassa, Lapualla ja Vimpelissä. Hänen maalaustensa kohteena oli tavallista kansaa Marraskuun ryhmän ihanteiden mukaisesti. Tältä ajalta on esimerkiksi maalaus Talvi-ikkuna (1920). Hänen teoksiaan on muun muassa Kansallisgallerian kokoelmissa.
Åströmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali (1954) ja valtion taiteilijaeläke. Hän kuoli 93-vuotiaana Helsingissä 22. huhtikuuta 1979.
Aiheesta muualla

Eräs pohjanmaalainen taiteilijakoti, Suomen Kuvalehti, 15.04.1922, nro 15-16, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aarre Heinonen : Taiteilija Werner Åström, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 05.11.1933, nro 45, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Wilma (yhtye)

Wilma on laulaja Anna Kuoppamäen ja kitaristi Hans Anderssonin luotsaama yhtye, joka soittaa suomenkielistä popmusiikkia.
Yhtye teki tammikuussa 2024 paluun keikkalavoille.
Diskografia > Albumit

Pölyä kuusta (1992)
Claudius (1993)
Suuri Valkea (1996)
Lovestore (2000)
Aiheesta muualla

Anna Kuoppamäen haastattelu
Wout Faes

Wout Faes juhlimassa Englannin mestaruussarjan voittoa toukokuussa 2024.
Wout Faes (s. 3. huhtikuuta 1998 Mol) on belgialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigaan keväällä 2024 noussutta Leicester Cityä. Hän on pelannut Belgian A-maajoukkueessa vuodesta 2022.
Faes pelasi Anderlechtin junioreissa mutta ei päässyt pelaamaan edustusjoukkueessa. Hän aloitti liigauransa lainasopimuksilla Alankomaissa Heerenveenin ja Excelsiorin joukkueissa, joissa hän pelasi yhteensä 26 Eredivisie-ottelua. Belgian liigassa hän pelasi Oostenden joukkueessa 63 ottelua kausina 2018–2020 ja teki niissä yhden maalin. Vuosina 2020–2022 hän pelasi ranskalaisen Stade de Reimsin joukkueessa 73 Ligue 1 -ottelua ja teki niissä viisi maalia. Faes siirtyi syyskuun 2022 alussa englantilaisseura Leicester Cityyn. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Valioliigassa 31 ottelua, joissa hän teki yhden maalin kauden viimeisessä ottelussa West Hamia vastaan, ja kaudella 2023–2024 mestaruussarjassa 43 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Faes pelasi Belgian alle 15-, alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Vuonna 2015 hän pelasi Belgian kapteenina alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa, joissa Belgia pääsi välieriin, ja saman ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa Belgia saavutti pronssia. Hän pelasi myös alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019.
Faes pelasi Belgian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Puolaa vastaan. Hän kuului Belgian joukkueeseen MM-kilpailuissa 2022 mutta ei päässyt pelaamaan. Maaliskuusta 2023 lähtien hän on kuulunut maajoukkueen vakiokokoonpanoon. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa. Hän on pelannut syyskuun 2024 puoliväliin mennessä 21 A-maaottelua, joissa hän on ollut 18 kertaa avauskokoonpanossa.
Werner von Essen

Von Essen 1930-luvulla. Kuva: Pietinen.
Werner von Essen opettaa käsi­vara­piirustusta Taide­teollisuus­keskus­koulussa 1920-luvulla.
Emil Werner von Essen (4. syyskuuta 1875 Heinolan maalaiskunta – 26. syyskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, opettaja ja taiteilija.
Von Essenin vanhemmat olivat majuri Alexander von Essen ja Elisabeth Wendela Constance von Sticht. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta, valmistui arkkitehdiksi 1901 polyteknillisestä opistosta ja meni 1903 naimisiin arkkitehti Blenda Augusta Nybergin kanssa. Werner von Essen oli Von Essen–Kallio–Ikäläisen arkkitehtitoimiston osakas vuosina 1903–1913.
Vuosina 1904–1913 arkkitehti von Essen suunnitteli muun muassa Helsingin Katajanokalle, Eiraan, Punavuoreen, Kaartinkaupunkiin ja Töölöön jugend-rakennuksia osoitteisiin Luotsikatu 10 (1904), Kauppiaankatu 4 (1904), Kauppiaankatu 6 (1906), Kauppiaankatu 12 (1906), Merimiehenkatu 18 (1907), Erottajankatu 11 (1909), Engelinaukio 10 (1911), Engelinaukio 10 – Armfeltintie 6 (1911), Topeliuksenkatu 9 (1912) ja Mannerheimintie 72 (1912) sekä joukon muita  jugend-rakennuksia. Lisäksi arkkitehtitoimisto suunnitteli 1906 valmistuneen talon liikemies Juho Aholalle Lahteen Rautatienkadun ja Harjukadun kulmaan. Von Essen oli syntynyt Heinolan maalaiskunnassa kuten Aholakin, ja he tunsivat toisensa, joten suunnittelijavalinta oli luonnollinen.
Von Essen on muun muassa suunnitellut RKL:n liiton virallisen merkin  ikivanhojen ammattikuntaesikuvien mukaan. Merkki hyväksyttiin RKL:n viralliseksi merkiksi liiton perustamisvuonna 1905.
Merkin harppi kuvaa mittausvälineenä sitä tarkkuutta, jolla rakentajan on työnsä suoritettava ja kolmio sitä täsmällisyyttä ja suoraviivaisuutta, joka on rakentajan työn edellytyksenä. Merkin aihe muodostaa perusaiheen kaikille järjestön merkeille.
Von Essen toimi Ateneumissa Taideteollisuuskeskuskoulun rehtorina vuosina 1915–1943. Vuonna 1943 von Essen siirtyi eläkkeelle ja Rafael Blomstedt tuli oppilaitoksen rehtoriksi.
Vuonna 2007 Helsingin Sanomien "Mikä on Helsingin kaunein jugend-talo" -äänestyksessä Arkkitehtitoimisto von Essen, Kallio & Ikäläisen suunnittelema Norman talo Katajanokalle Luotsikatu 10:een selvisi yleisöäänestyksessä top 10 -listalle. Vuonna 2010 Ilta-Sanomien ja Oikotie.fi:n Suomen halutuimmat talot -top 100 -listauksessa Arkkitehtitoimisto von Essen, Kallio & Ikäläisen suunnittelema talo Töölöön Topeliuksenkatu 9:een selvisi yleisöäänestyksessä Top60-listalle.
Kirjallisuutta

Lindh, Tommi: Töölöläisfunktionalismin neljä vaihetta.[vanhentunut linkki] Lisensiaatintutkimus. TKK 2002.
Wilfried Dietrich

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wilfried Dietrich Münchenin olympialaisissa vuonna 1972. |  Wilfried Dietrich Münchenin olympialaisissa vuonna 1972. |  Wilfried Dietrich Münchenin olympialaisissa vuonna 1972. |  |
Maa:   Saksa /  Länsi-Saksa
Miesten vapaapaini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | yli 87 kg |  |
|  Pronssia | México 1968 | yli 97 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Jokohama 1961 | yli 87 kg |  |
|  Hopeaa | Istanbul 1957 | yli 87 kg |  |
|  Pronssia | Toledo 1962 | yli 97 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Istanbul 1967 | yli 97 kg |  |
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | yli 87 kg |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | yli 87 kg |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | yli 97 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Mar del Plata 1969 | yli 100 kg |  |
|  Pronssia | Toledo 1962 | yli 97 kg |  |
Wilfried Dietrich (14. lokakuuta 1933 Schifferstadt – 3. kesäkuuta 1992 Durbanville, Etelä-Afrikka) oli Saksaa (Saksojen yhdistynyt joukkue ja Länsi-Saksa) edustanut vapaapainija, kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari. Molemmat painityylit hallinnut Dietrich voitti vuodet 1955–1972 kestäneellä aikuisten arvokisaurallaan viisi olympiamitalia ja yhteensä 11 arvokisamitalia. Hän on eniten olympiamitaleita voittanut painija.
Dietrich osallistui kaikkiin viisiin kesäolympialaisiin vuosien 1956–1972 välillä. Hän voitti kaksi olympiamitalia vapaapainista ja kolme kreikkalais-roomalaisesta painista. Ainoan kultamitalinsa hän voitti vapaapainissa yli 87 kilogramman painoluokassa Roomassa 1960. Dietrich poistui olympiakisoista vain kerran ilman mitalia, kun hän sijoittui 38-vuotiaana muun muassa suomalaista Raimo Karlssonia vastaan painittuaan Münchenissä 1972 kr-tyylillä neljänneksi ja vapaapainissa viidenneksi. Eri painityylit eriteltyinä Dietrich osallistui olympiatasolla ennätyksellisiin kahdeksaan painiturnaukseen. MM-kilpailuista Dietrich voitti vapaapainissa kolme ja kr-tyylillä kaksi mitalia. Ainoan maailmanmestaruutensa hän voitti Jokohamassa 1961. EM-kilpailuista Dietrich voitti vain yhden mitalin, kultaisen, vuonna 1967, mihin vaikutti se, että EM-kilpailuja ei järjestetty hänen aikanaan kuin vasta vuodesta 1966 alkaen.
Wilfrid Stinissen

| Wilfrid Stinissen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. tammikuuta 1927 Antwerpen, Belgia
Kuollut: 30. marraskuuta 2013 (86 vuotta) Tågarp, Ruotsi
Kansalaisuus:  Belgia/Ruotsi
Ammatti:  katolinen pappi, munkki, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: flaami
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheet:  spiritualiteetin teologia, kontemplaatio, rukouselämä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Wilfrid Stinissen (oik. nimeltään Georges Celest Arthur Stinissen; 10. tammikuuta 1927 Antwerpen, Belgia – 30. marraskuuta 2013 Tågarp, Ruotsi) oli belgialais-ruotsalainen katolinen pappi, karmeliittamunkki ja kirjailija.
Stinissen liittyi karmeliittoihin vuonna 1943 munkkikokelaana ja sai nimen Wilfrid. Hän antoi luostarilupauksensa vuonna 1944, ja hänet vihittiin papiksi vuonna 1951. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1959.
Stinissen muutti asumaan Ruotsiin vuonna 1967 ja asui kuolemaansa saakka Norrabyn karmeliittaluostarissa. Hän oli tuottelias hengellinen kirjailija ja hänen teoksensa olivat tunnettuja myös Suomessa. Tuotannossaan hän käsitteli spiritualiteettia, kontemplaatiota ja rukouselämää.
Waterlines

| Waterlines Excalion |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : touko–kesäkuu 2006 Studio Watercastle, Jyväskylä
 Julkaistu:  21. helmikuuta 2007  2. maaliskuuta 2007
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 45.03
 Levy-yhtiö: Limb Music
Excalionin muut julkaisut
| Primal Exhale 2005 | Waterlines 2007 | High Time 2010 |
Waterlines on Excalionin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 2. maaliskuuta 2007.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Jarmo Myllyvirta ja sanoittanut Tero Vaaja, ellei toisin mainittu.
Wingman – 3.57
Life on Fire – 4.13 (san. Myllyvirta)
Losing Time – 4.16 (san. Myllyvirta)
Ivory Tower – 3.49
I Failed You – 5.02 (san. Myllyvirta)
Arriving as the Dark – 3.27
Streams of Madness – 3.53 (san. Pirkkalainen)
Delta Sunrise – 5.28
Between the Lines – 4.26 (san. Vaaja, Myllyvirta)
Soaking Ground – 6.30 (san. Myllyvirta)
Yövartio – 3.25 (Euroopan bonuskappale)
Access Denied – 3.46 (Japanin bonuskappale, san. Myllyvirta)
Kokoonpano

Jarmo Pääkkönen – laulu
Vesa Nupponen – kitara
Tero Vaaja – basso
Henri Pirkkalainen – rummut
Jarmo Myllyvirta – kosketinsoittimet
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi.net: 9–/10
Metal Storm:
Aiheesta muualla

Waterlines Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Waterlines Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Waterloo (täsmennyssivu)

Waterloo voi tarkoittaa seuraavia:
Paikannimenä

Waterloo, kaupunki Belgiassa
Waterloo, kaupunki Ontariossa, Kanadassa
Waterloo, kaupunki Sierra Leonessa
Waterloo, kaupunki Iowassa, Yhdysvalloissa
Waterloon rautatieasema, Lontoossa sijaitseva rautatieasema
Waterloon metroasema, Lontoon metron asema
Viihteessä

”Waterloo”, Abban kappale vuodelta 1974
Waterloo, Abban albumi vuodelta 1974
”Waterloo Sunset”, The Kinksin kappale vuodelta 1967
Waterloo, vuonna 1970 valmistunut elokuva Waterloon taistelusta
Laivoja

HMS Waterloo (1818), 80-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Waterloo (1833), 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva
HMS Waterloon piti olla Battle-luokan hävittäjä, mutta tilaus peruutettiin kölinlaskun jälkeen.
Muita merkityksiä

Waterloon taistelu Belgian Waterloossa 1815
Edelliseen liittyen kuvaannollisesti: lopullinen tappio
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Waterloo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Wouter Peeters

| Wouter Peeters> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1998 (ikä 26) Turnhout, Belgia
Kansalaisuus:   Belgia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  193 cm
Paino:  93 kg
Pelinumero:  1
NHL-varaus:  83. varaus, 2016 Chicago Blackhawks
Wouter Peeters (s. 31. heinäkuuta 1998) on belgialainen jääkiekkomaalivahti. Yhdysvaltalainen NHL-joukkue Chicago Blackhawks varasi Peetersin NHL-liigaan vuoden 2016 varaustilaisuudessa kolmannella kierroksella, kesäkuussa 2016. Hän on kaikkien aikojen ensimmäinen belgialainen jääkiekkoilija, joka on varattu NHL:ään.
Ura

Peeters on belgialaisen Turnhout White Capsin kasvatti. Hän siirtyi 15-vuotiaana pelaamaan Itävaltaan EC Salzburgin juniorijoukkueeseen.
Jokerit teki Peetersin kanssa sopimuksen toukokuussa 2016. Hän pelaa Jokereissa pääasiassa A-nuorissa. Lupaava maalivahti oli varauskelpoinen vuoden 2016 varaustilaisuudessa, jossa hänet oli rankattu maalivahdeista sijalle seitsemän. Hänet varasi Chicago Blackhawks numerolla 83.
Toukokuussa Jokerit ja Peeters purkivat sopimuksen yhteisymmärryksessä koskien kautta 2017-18.
Western Stars

| Western Stars Bruce Springsteen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 14. kesäkuuta 2019
 Tuottaja(t): Ron Aniello
 Tyylilaji: rock, pop
 Kesto: 51.00
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  3. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Bruce Springsteenin muut julkaisut
| The Live Series: Songs of Hope 2019 | Western Stars 2019 | The Live Series: Songs of Love 2019 |
Singlet albumilta Western Stars
 ”Hello Sunshine” Julkaistu: 26. huhtikuuta 2019  ”There Goes My Miracle” Julkaistu: 30. toukokuuta 2019  ”Tucson Train” Julkaistu: 30. toukokuuta 2019  ”Western Stars” Julkaistu: 14. kesäkuuta 2019
Western Stars on yhdysvaltalaisen muusikon Bruce Springsteenin albumi. Se julkaistiin 14. kesäkuuta 2019.
Kappaleet

Hitch Hikin – 3.37
The Wayfarer – 4.18
Tucson Train – 3.31
Western Stars – 4.41
Sleepy Joe's Café – 3.14
Drive Fast (The Stuntman) – 4.16
Chasin' Wild Horses – 5.03
Sundown – 3.17
Somewhere North of Nasville – 1.52
Stones – 4.44
There Goes My Miracle – 4.05
Hello Sunshine – 3.56
Moonlight Motel – 4.16
Arvostelut

Kaaoszine: 9/10
Soundi:
desibeli.net:
Willys Go Devil -moottori

Willys L134, lempinimeltään Go Devil on Willys-Overland Motorsin vuosina 1937 – 1952 valmistama nestejäähdytteinen, nelisylinterinen rivimoottori. Moottorin kenties tunnetuin käyttösovellus oli II maailmansodan aikana liittoutuneiden joukkojen käyttöön toimitetun Willys MB -auton voimanlähteenä. Moottori oli käytössä Willysin valmistamissa ajoneuvoissa jo vuodesta 1937 lähtien ja yhtiö valmisti viimeiset tällä moottorilla varustetut autonsa vuonna 1952. Lisenssivalmisteena moottori oli käytössä vuoteen 1966 saakka.
Historia

Vuonna 1940 Willys-Overland -yhtiö valmisti kaksi nelivetoista Willys Quad -nimistä, kevyen tiedustelu- ja komentoauton prototyyppiä, osallistuakseen niillä Yhdysvaltain armeijan järjestämään suunnittelukilpailuun. Prototyyppien voimanlähteenä toimi yhtiön melko tuore L134-sivuventtiilimoottori ja tämä osoittautui oivaksi ratkaisuksi. Vaikka Willysin tyhjäpaino ylitti asetetut rajat, sen moottorin suorituskyky peittosi muiden kilpailuun osallistuneiden valmistajien vastaavat, ja tämä käänsi tilanteen Willysin eduksi.
Moottorin suunnittelusta vastasi Willysin silloinen pääinsinööri Delmar "Barney" Roos. Hänen lähtökohtanaan oli Willysin 48-hevosvoimainen henkilöauton moottori, jota hän muokkasi sekä rakenteeltaan kestävämmäksi että tehokkaammaksi. Hänen suunnitelmillaan moottorin tehoksi nostettiin 60 SAE-hevosvoimaa @ 4000 rpm ja vääntömomentiksi 105 lb·ft (142 Nm) @ 2000 rpm. Nämä molemmat arvot ylittivät armeijan asettamat arvot reilusti.
Vuodesta 1950 alkaen L134-moottoria alettiin korvata Willys Hurricane sekaventtiilimoottorilla.
Käyttösovellukset

1937–1942 Willys Americar
1941–1945 Willys MB
1944–1945 Jeep CJ-2
1945–1949 Jeep CJ-2A
1946–1950 Willys Jeep Station Wagon, jossa moottorin teho oli 63 hv (SAE)
1949–1953 Jeep CJ-3A
1948–1950 Jeep Jeepster
1950–1952 Willys M38
1952–1954 IAME Rastrojero
1956–1965 Hotchkiss M201, valmistettiin Willysin lisenssillä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Willys Go Devil -videoita
Vähä Tuomilampi

| Vähä Tuomilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°11′00″N, 26°37′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karijärven valuma-alue (14.94)
Laskuoja:  oja Huhdasjärveen 
Järvinumero:  14.942.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82,3 m  
Pituus:  180 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,518 km  
Pinta-ala:  2,06 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Tuomilampi 
Vähä Tuomilampi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Vesalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 180 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Karijärven valuma-alueella (14.94), jonka Huhdasjärven alueeseen (14.942) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 82,3 metriä mpy.
Vuoribekardi

| Vuoribekardi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tityrat Tityridae
Suku::  Bekardit Pachyramphus
Laji::  albogriseus
Kaksiosainen nimi
 Pachyramphus albogriseus  Sclater, 1857 

Katso myös
   Vuoribekardi Wikispeciesissä   Vuoribekardi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuoribekardi (Pachyramphus albogriseus) eli aiemmalta nimeltään vuorilepinkäistyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Vuoribekardia tavataan Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan luoteisosissa. Lajin on kuvattu olevan harvinainen, mutta sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Vuoribekardin elinympäristöä ovat vuoristometsät.
Windmill (jolla)

| Windmill |
| --- | --- |

Tyyppi:  Purjejolla
Suurin pituus (LOA):  4,72 m
Leveys:  1,43 m
Syväys:  0,15–1,28 m
Paino:  90 kg
Purjeet:  Isopurje ja fokka
Purjepinta-ala (iso ja fokka):  11,1 m2
Isopurje:  7,9 m2
Fokka / Genua:  3,2 m2
Miehistö:  1–2
Suunnittelija:  Clark Mills
Suunnitteluvuosi:  1953
Windmill on alun perin kilpapurjehdusta varten suunniteltu kevytvene, jolla voi kuitenkin myös tehdä esimerkiksi lyhyitä retkiä.
Windmillin suunnitteli Clark Mills, joka oli myös optimistijollan suunnittelija.
Windmill on alun perin suunniteltu itse rakennettavaksi, ja sen piirustukset voi ostaa luokkaliitosta. Alkuperäinen 1950-luvun konstruktio perustuu vaneriin ja puumateriaaleihin. Runko jäykistetään poikkisuunnassa kahden penkin avulla. 1970-luvulta alkaen windmill-jollia on tehty myös lasikuidusta.