stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naiset ja tiede
Historia

Italialaista lääkäriä Dorotea Buccaa pidetään ensimmäisenä yliopiston oppituolin haltijana vuodesta 1390 alkaen. Saman lääketieteen ja filosofian oppituolin haltija oli ollut hänen isänsä. 1600-luvulla Italialainen filosofi ja teologi Elena Cornaro Piscopia oli yksi ensimmäisistä akateemisen tutkinnon ja ensimmäinen tohtorintutkinnon saanut nainen. 1700-luvulla italialaista fyysikkoa Laura Bassia pidetään uuden ajan ensimmäisenä naispuolisena yliopiston professorina.
Brittiläinen matemaatikko Ada Lovelace kirjoitti kuvauksen Charles Babbagen varhaisesta mekaanisesta yleistietokoneesta eli analyyttisestä koneesta. Lovelace kirjoitti koneelle ohjelman ja häntä kutsutaan joskus ensimmäiseksi tietokoneohjelmoijaksi. Lovelacen äiti oli koulutettu Cambridgen yliopistossa ja äiti päätti että tyttärelle opetetaan matematiikkaa ja tiedettä. Fyysikko ja kemisti Marie Curie sai Nobelin palkinnon ensimmäisenä naisena vuonna 1903. Fysiikan palkintoa ei myönnetty yksin Marielle, vaan yhdessä miehensä, fyysikko Pierre Curien, kanssa. Vuonna 1911 Marie sai kemian Nobelin palkinnon radioaktiivisten poloniumin ja radiumin löytämisestä ja tutkimuksesta.
Lise Meitner oli fyysikko, joka tutki radioaktiivisuutta ja ydinfysiikkaa. Hän löysi ydinfission yhdessä Otto Hahnin kanssa. Maria Goeppert-Mayer oli fyysikko. Goeppert-Mayer ja Marie Curien olivat vuoteen 2018 asti ainoat naiset jotka ovat saaneet Nobelin fysiikanpalkinnon. Goeppert-Mayer sai palkintonsa vuonna 1963 atomin kuorirakenteen tutkimisesta. Rosalind Franklin oli kemisti, joka teki merkittävää uraauurtavaa tutkimusta (DNA, virukset ja hiili). Hänet tunnetaan erityisesti osuudestaan DNA:n rakenteen selvittämiseen vuonna 1953. Barbara McClintock sai Nobelin fysiologian palkinnon 1983 tutkimuksistaan maissin genomin liikkuvien DNA-elementtien eli transposonien parissa. McClintock oli ensimmäinen nainen, joka sai Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon jakamattomana.
Nobel-palkinnot

Nobelin palkinnoista naisille vuosina 1901-2015 on myönnetty fysiikassa 1,00 prosenttia, kemiassa 2,33 prosenttia ja lääketieteessä 5,71 prosenttia. Lisäksi keskuspankin jakamista taloustieteen palkinnoista on jaettu naisille 1,32 prosenttia.
fysiikan palkinto 1903: Marie Curie
kemian palkinto 1911: Marie Curie
kemian palkinto 1935: Irène Joliot-Curie
lääketieteen ja fysiologian palkinto 1949: Gerty Theresa Cori
fysiikan palkinto 1963: Maria Goeppert-Mayer (ensimmäinen naiselle myönnetty fysiikan palkinto 60 vuoteen)
kemian palkinto 1964: Dorothy Crowfoot Hodgkin
lääketieteen ja fysiologian palkinto 1977: Rosalyn Sussman Yalow
lääketieteen ja fysiologian palkinto 1983: Barbara McClintock (ensimmäinen jakamattoman palkinnon saaja)
lääketieteen ja fysiologian palkinto 1986: Rita Levi-Montalcini
lääketieteen ja fysiologian palkinto 1988: Gertrude B. Elion
lääketieteen ja fysiologian palkinto 1995: Christiane Nüsslein-Volhard
lääketieteen ja fysiologian palkinto 2004: Linda B. Buck
lääketieteen ja fysiologian palkinto 2008: Françoise Barré-Sinoussi
lääketieteen ja fysiologian palkinto 2009: Elizabeth H. Blackburn
lääketieteen ja fysiologian palkinto 2009: Carol W. Greider
kemian palkinto 2009: Ada E. Yonath
taloustieteen palkinto 2010: Elinor Ostrom
lääketieteen ja fysiologian palkinto 2014: May-Britt Moser
lääketieteen ja fysiologian palkinto 2015: Tu Youyou
fysiikan palkinto 2018: Donna Strickland (ensimmäinen naiselle myönnetty fysiikan palkinto 55 vuoteen)
kemian palkinto 2018: Frances Arnold
Yliopistojen opetus- ja tutkimushenkilöstö sekä osuus tutkimuksista

Suomessa vuonna 2015 yliopistojen opetus- ja tutkimushenkilöstöstä hieman yli puolet on miehiä. Teknillisissä yliopistoissa naisten osuus opetus- ja tutkimushenkilöstöstä on kuitenkin 30 prosentin tasolla. Maailmassa 30 prosenttia tutkijoista on naisia. Lääketieteen alan julkaisuista tehdyn tutkimuksen mukaan vuonna 1994 27 prosenttia tieteellisistä julkaisuista oli naisten tekemiä ja vuonna 2014 se oli kasvanut 37 prosenttiin, mutta osuuden kasvu on lakannut ja kääntynyt laskuun joissakin julkaisuissa.
Suomen Akatemian tieteen akateemikot

Suomen Akatemian tieteen akateemikon arvonimen sai naisena ensimmäisenä Pirjo Mäkelä (bakteriologia, Kansanterveyslaitos, Stanfordin yliopisto) vuonna 2003. Vuonna 2009 Anna-Leena Siikala (Helsingin yliopiston folkloristiikan emeritaprofessori). Vuonna 2010 Riitta Hari (neurofysiologia, Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratorion aivotutkimusyksikön johtaja). Vuonna 2014 Irma Thesleff (kehitysbiologia, Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutti). Vuonna 2015 Sirpa Jalkanen (immunologia, Turun yliopiston immunologian professori). Vuonna 2017 Eva-Mari Aro (Turun yliopiston molekulaarisen kasvibiologian professori).
Tiedeura ja perheen perustaminen

Naistieteilijälle voi olla vaikeaa yhteensovittaa tiedeura ja perheen perustaminen. Tiedealalla on lyhyet työsopimukset ja heikko työn varmuus, jotka sopivat huonosti perheen perustamiseen. Yksi syy voi olla roolimallien puuttuminen. Lähes puolet yhdysvaltalaisista tiedenaisista lopettaa tiedeuran ensimmäisen lapsen synnyttyä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fortune: Three charts that show the gender gap among Nobel Prize winners (englanniksi)
The New York Times: Why Are There Still So Few Women in Science? (englanniksi)
The Telegraph: Is there any science behind the lack of women in science? (englanniksi)
Torborg Nedreaas

| Torborg Nedreaas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. marraskuuta 1906 Bergen, Norja
Kuollut: 30. kesäkuuta 1987 (80 vuotta) Nesodden, Norja
Kansalaisuus:  Norja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Torborg Nedreaas (13. marraskuuta 1906 Bergen, Norja – 30. kesäkuuta 1987 Nesodden, Norja) oli norjalainen kirjailija ja musiikinopettaja. Hän kirjoitti novelleja ja radiolle ja televisiolle näytelmiä. Hän kuvaa teoksissaan miesten aiheuttamaa naisten mahdollisuuksien tuhoutumista.
Suomennetut teokset

Sade, novelli, antologiassa Pohjoismaisia kertojia, toim. Tuula Korolainen, Yleisradio 1982 ISBN 951-43-0185-4
Kuunvalosta ei kasva mikään, televisionäytelmä (Av måneskinn gror det ingenting, 1947)
Neitsytniemen kappeli

Neitsytniemen kappeli oli pieni katolinen kappeli Viipurin Neitsytniemen kaupunginosassa luovutetussa Karjalassa. Neitsytniemessä sijaitsi vuonna 1926 perustettu katolinen lastenkoti. Lastenkoti ja kappeli sijaitsivat yksikerroksisessa hirsirakennuksessa.
Kappeli oli varsin vaatimaton. Alttarilla oli krusifiksi ja sen vasemmalla puolella Neitsyt Mariaa ja lasta esittävä veistos sekä oikealla puolella Pyhää Joosefia esittävä veistos. Kappelin seinillä oli ristintien asemia esittävät kuvat.
Kappeli tuhoutui sodissa tai niiden jälkeen, olemassa sitä ei ainakaan enää ole. Kappelin esineistöstä krusifiksi lahjoitettiin evakuoinnin jälkeen Kankaanpään kansanopistolle.
Nefertum

Nefertum
Nefertum tai Nefertem oli muinaisessa Egyptissä palvottu lootuskukan jumala. Eräiden kirjoitusten mukaan auringon jumala Ra syntyi joka aamu tästä kukasta. Nefertumin vanhempina pidetään yleensä Ptahia ja Sekhmetiä.
Nefertum kuvataan usein parrakkaana miehenä, jolla on päässään kahden suuren sulan somistama lootuskoriste. Joskus häntä voidaan kuvata myös leijonapäisenä miehenä, sillä hänen äitinsä on leijonajumalatar. Nefertum kantaa yleensä was-sauvaa ja ankh-symbolia.
Nefertumin katsottiin olleen jälleensyntymisen jumala.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nefertum Wikimedia Commonsissa
Nanso

| Nanso Group Oy |
| --- | --- |

Perustettu:  1921
Toimitusjohtaja:  Rita Holmberg
Toiminta-alue:  Suomi 80 %, Pohjoismaat, Baltia, Saksa
Toimiala:  tekstiiliteollisuus
Tuotteet:  Naisten vaatteet
Liikevaihto:  32,5 milj. € (2022)
Liikevoitto:  4,9 % (2022)
Tilikauden tulos:  1,33 milj. € (2022)
Henkilöstö:  134 (2022)
Omistaja:  Folmer Management Oy:n hallinnoima rahasto
Kotisivu:  www.nansogroup.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nanso Groupin konttori Nokialla.
Nanso Group Oy on vuonna 1921 perustettu suomalainen vaatealan yritys, jonka brändejä ovat Nanso ja Vogue.
Nanso Groupin pääkonttori sijaitsee Sörnäisissä Helsingissä. Kotimaassa Nanson jakelukanavina on oma 25 myymälän myymäläverkosto ja verkkokauppa sekä tavaratalot ja erikoisliikkeet. Nanson ja Voguen tuotteita myydään kotimaan lisäksi Pohjoismaissa ja saksankielisissä Euroopan maissa.
Vuonna 2022 Nanso Groupin liikevaihto oli 32,5 milj. €. Liikevaihto nousi 37,7% vuodesta 2021. Yhtiön palveluksessa oli vuonna 2022 keskimäärin 134 henkilöä.
Tuotanto

Kaikki Nanson ja Voguen tuotteet suunnitellaan Suomessa. Nansolle on myönnetty Design from Finland -merkki. Tuotteita valmistetaan Euroopassa sekä Kauko-Idässä.lähde?
Historia

Nanso perustettiin Nokialle (silloiseen Pohjois-Pirkkalaan) joulukuussa 1921. Yritys aloitti värjäämönä mutta laajensi jo vuonna 1923 myös kudontaan. 1920-luvun lopulla ideoitiin tuotemerkiksi Nanso, joka saatiin yrityksen alkuperäisestä nimestä Nokian Kutomo ja Värjäys Oy. Tehtaan tuotteita olivat alkuaikoina muun muassa laamapaidat, alusasut ja sukat. 1930-luvun puolivälistä lähtien yhtiö keskittyi trikoo- ja sukkatuotantoon.
Vuonna 1926 palkattu johtaja ja sittemmin teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Väinö Teriö luotsasi yritystä 40 vuoden ajan. 1930-luvulla tehtaan tuotanto kasvoi vuosittain kymmeniä prosentteja. Kun vuonna 1928 tehtaalla työskenteli 67 henkeä, kymmenen vuotta myöhemmin työntekijöitä oli 242.
Vuonna 1936 yrityksen nimi lyhennettiin muotoon Nokian Kutomo Oy.
Nokian kutomo rakennutti Nokian ensimmäisen kerrostalon, Nansolinnan, työntekijöidensä työsuhdeasunnoiksi vuonna 1949.
Kutomo muutti nimensä vuonna 1972 tunnetun tuotemerkkinsä mukaan Nanso Oy:ksi. Tuotevalikoimaan tehtiin 70-luvulla markkinoiden ohjaamana muutoksia. Sukkatuotanto lopetettiin, ja päätuotteiksi tulivat lastenvaatteet ja vapaa-ajanasut.
Vuonna 2001 Nanso osti Finnwearin trikoovaatetuotannon. Finnwearin sen hetkinen toimitusjohtaja Pertti Lahervuori siirtyi Nanson toimitusjohtajaksi. Hänen aikanaan Nansolla oli noin 2 000 työntekijää, ja hän nosti Nanson liikevaihtoa huomattavasti. Lahervuorta oli edeltänyt yhtiön toimitusjohtajana 1987–2001 Hannu Jaakkola. Myös he saivat teollisuusneuvoksen arvonimen.
Kesäkuussa 2005 Nanso osti sukkavalmistaja Vogue Groupin koko osakekannan. Kaupan myötä yritys sai Vogue-, Amar-, Norlyn-, Finnwear-, Easywear- ja KS-Socks-sukkamerkit sekä tuotantolaitokset Tampereella, Torniossa ja Tallinnassa. Nansosta tuli Pohjoismaiden suurin toimija alallaan ja Suomen toiseksi suurin vaateteollisuusyritys.
Vuonna 2006 konserni muutti rakennettaan. Vogue Group Oy ja VG Produktion Oy fuusioitiin vuoden 2007 alusta Nanso Oy:hyn. Muutoksen myötä yrityksen nimi vaihtui Nanso Group Oy:ksi.
Syyskuussa 2015 yhtiö aloitti Tornion ja Nokian tuotantolaitoksia koskevat yt-neuvottelut, joissa oli esillä tuotannon lopettaminen osin tai kokonaan Suomessa. Maaliskuussa 2016 Nanso kertoi sulkevansa Tornion tehtaansa syksyllä 2016 ja myyvänsä Norlynin, Amarin, Finnwearin ja Black Horsen tuotemerkit norjalaisen Orklan omistamalle Pierre Robert Groupille. Nanso keskittyi siitä alkaen Nanso- ja Vogue-brändeihin. Tehtaan sulkemisen takia työnsä menetti yli sata henkilöä ja 22 siirtyi Pierre Robertille.
Huhtikuussa 2021 Nanso Group osti Catmandoon Oy Sultrade Ltd:ltäselvennä.  Nanso Group myi Catmandoon Tokmannille toukokuussa 2023 toteutetulla kaupalla.
Palkintoja ja mainintoja

Suomalaisen Työn Liitto ja vaatetusalan keskusjärjestö Finatex palkitsivat Nanson vuonna 2012 Hyvän työn palkinnolla suomalaisen työn edistämisestä.
Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -tutkimuksessa Nanso oli vuonna 2014 Suomen arvostetuin vaatemerkki. Myös vuonna 2020 Nanso nousi Suomen arvostettuimpien vaatemerkkien joukkoon.
Aiheesta muualla

Nanso Groupin verkkosivut
Nanson verkkokauppa
https://www.porssitieto.fi/osake/lisaa/nanso.shtml
Kirjallisuutta

Vahala, Tellervo & Mattila, Virginia: Ihmisten Nanso. Tampere 1996. ISBN 9789529077700.
Vahala, Tellervo: Uutta päällä. Looking good. Nanso 85. Helsinki 2006. ISBN 9789529212873.
Ada Negri

Ada Negri vuonna 1913.
Ada Negri (3. helmikuuta 1870 Lodi – 11. tammikuuta 1945 Milano) oli italialainen työläisperheestä lähtenyt kirjailija. Hänen ensimmäinen runokirjansa oli Fatalità (1893), jonka ansiosta hän myös pääsi Milanoon Italian kirjallisuuden opettajaksi. Kokoelma Tempeste ilmestyi 1994. Hän kuvasi vähäosaisten ihmisten kurjuutta ja kärsimystä syvän myötätuntoisesti. Runot ja novellit ottavat vahvasti kantaa köyhälistön puolesta. Negrin proosateoksista olennaisin on vuodelta 1921 oleva Stella Mattutina, joka kertoo hänen omasta onnettomasta lapsuudestaan.
Suomennettuja runoja

Huhtikuun laulu, suom. Saima Harmaja, teoksessa: Italian kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, Helsinki: WSOY 1945
Tänä yönä, suom. O. J. Tuulio, teoksessa: Italian kirjallisuuden kultainen kirja
Yö Caprilla (I Canti dell'Isola: IV: Notte di Capri), suom. Mirjam Polkunen, teoksessa: Rakkausrunoja: valikoima maailmankirjallisuudesta, Helsinki: Otava 1953
Yö Caprilla (I Canti dell'Isola: IV: Notte di Capri), suom.Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Yömajassa, suom. U. H., teoksessa: Lausujan lipas, toim. Lyyli Takki, Helsinki: Kulutusosuuskuntien keskusliitto 1925 Sarja: K. K:n juhlaohjelmakirjasia 2.
Neljäs sääty

Neljäs sääty on 1800-luvulla käytössä ollut työväestöä tarkoittava nimitys. Monissa maissa, kuten muun muassa Suomessa, oli säätyeduskunnassa neljäntenä säätynä talonpoikaissääty.
Muita säätyjä olivat aatelisto, papisto ja porvaristo.
Nektanebo I

Mustasta graniitista veistetty Nektanebo I:n veistos.
Nektanebo I oli faarao, joka perusti muinaisen Egyptin 30. dynastian ja hallitsi 18 vuoden ajan (380-362 eaa). Nektanebon egyptiläinen nimi on Nakhtnebef ja hän, kuten muutkin 30. dynastian faaraot, oli egyptiläinen.
Nektanebo rakensi paljon uutta hallituskaudellaan (Hathor-kolonnit Philaen Isis-temppelin etupihalla) ja entisöi kaikki temppelit. Lisäksi hän rakensi Karnakin kesken jääneen ensimmäisen pylonin.
Nektaneboa seurasi hänen poikansa Djedhor (Teos).
Nekau II

Nekau II, tunnetaan myös nimillä Nekho II ja Neko II, oli Egyptin myöhäiskauden faarao. Hän kuului 26. dynastiaan ja hallitsi todennäköisesti vuodet 610–595 eaa.
Nekau II tuli valtaan isänsä Psametik I:n kuoltua noin vuonna 610 eaa. Jo seuraavana vuonna Nekau valloitti Palestiinan takaisin egyptiläisille. Raamatun mukaan (2. Kun.  23:29, 2. Aikak 35:20-24) Juudan kuningas Josia sai surmansa Megiddon taistelussa, jonka Nekau voitti. Tämä asetti myös pian Josian kuoleman jälkeen Joojakimin Juudan kuninkaaksi valtaan nousseen Joahasin tilalle.
Nekau rakennutti Riblaan Israelin pohjoisosiin linnakkeen tukeakseen Assyrian kuningas Assuruballit II:ta. Egyptiläiset valloittivat myös Syyrian alueen. Vuonna 605 eaa. Nekau koki suuren tappion Karkemišissä, jossa Babylonian kuningas Nebukadressar II löi egyptiläisten armeijan. Lopullisesti Egypti menetti Juudan babylonialaisille vuonna 597 eaa.
Joistain Nekaun rakennuttamista monumenteista hänen nimensä on poistettu, mikä voi merkitä sitä, että Nekaun ulkopolitiikka nähtiin jälkeenpäin epäonnistuneena . Nekau oli kuitenkin tietyllä tavalla edellä aikaansa, sillä yksi hänen visioistaan oli "Suezin kanava". Hän kaivautti uomaa Wadi Tumilatin kautta Niilistä Punaisellemerelle Pelusionin alueelle. Tämä on Suezin kanavan varhaisin edeltäjä . Lisäksi historioitsija Herodotos kertoo, että Nekaun käskystä foinikialaisretkikunta suoritti ensimmäisen Afrikan ympäripurjehduksen noin 2000 vuotta ennen Vasco da Gamaa.  Retkikunta aloitti purjehduksensa Punaiseltamereltä, kiersi Afrikan eteläisimmän kärjen, seurasi sitten Afrikan länsirannikkoa ja purjehti viimein Välimerelle. Retkikunta palasi Egyptiin oltuaan matkalla yli kaksi vuotta.
Nekau II kuoli vuonna 595 eaa. Hänellä oli vaimo ja kolme jälkeläistä. Nekaun poika Psametik II hallitsi Egyptiä lyhyen aikaa Nekaun kuoleman jälkeen.
Nelikolkkasammal

| Nelikolkkasammal> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Erittäin uhanalainen 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Nuotiosammalet Funariales
Heimo::  Nuotiosammalet Funariaceae
Suku::  Nelikolkkasammalet Pyramidula
Laji::  tetragona
Kaksiosainen nimi
 Pyramidula tetragona  (Brid) Brid. 
Katso myös
   Nelikolkkasammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nelikolkkasammal (Pyramidula tetragona) on lehtisammallaji, joka kuuluu nelikolkkasammalten (Pyramidula) sukuun ja nuotiosammalten heimoon (Funariaceae). Laji on Pyramidula-suvun ainoa. Se on yksivuotinen sammal, joka kasvaa kalkkipitoisilla savikoilla maapaljastumilla.
Nelikolkkasammalta esiintyy Maan pohjoispuolen lauhkealla vyöhykkeellä. Nelikolkkasammal on kasvanut Suomessa Ahvenanmaalla Saltvikissa ja Varsinais-Suomessa Lohjalla, mistä se on löydetty 1880-luvulla. Esiintymät ovat kuitenkin hävinneet ja samoin laji Suomen alueelta. Vuoden 2019 uhanalaisuusarvioinnissa laji on kuitenkin määritelty äärimmäisen uhanalaiseksi.
Naula

Kasa  teräsnauloja
Naula on yleensä metallista valmistettu kiinnittämiseen tarkoitettu piikki, joka lyödään vasaralla rakenteeseen puukappaleiden kiinnittämiseksi.
Ennen teollisesti valmistettuja nauloja naulat takoi seppä pajassa käsityönä. Taottu naula on antiikin roomalainen keksintö. Lankanaula on nimensä mukaisesti metallilangasta, nelikulmaisesta tai pyöreästä, teollisesti valmistettu naula. Neliskulmainen naula pitää paremmin eikä halkaise puuta yhtä helposti kuin pyöreä, joten se on nykyään yleisempi normaalina puunaulana.
Naulaus on yleinen puurakenteiden kiinnitystapa, sillä tarvittavat työvälineet ovat yksinkertaiset ja kiinnitys on suhteellisen nopea ja pitävä. Naulattujen liitosten tukena voidaan käyttää myös tehdastekoisia rei'itettyjä naulauslevyjä, joilla puuosat usein saadaan paremmin liitetyksi toisiinsa. Kattoristikoiden tehdasvalmistuksessa käytetään naulalevyjä, joihin on levystä "prässätty" tiheään naulamaiset piikit. Levy ja sen piikit muodostavat kokonaisuuden, joka puristetaan hydraulisella tms. laitteella kiinnityskohdan molemmin puolin.
Ammattimaisessa käytössä naulat kiinnitetään yhä yleisemmin tarkoitukseen tehdyillä koneilla naulaimilla.
Suomen naulamuseo sijaitsee Jokioisilla, Lounais-Hämeessä, jossa sijaitsee myös vuodesta 1804 lähtien toiminut naulatehdas.
Suutarit käyttivät kenkien puolipohjaukseen puunauloja, joita kutsuttiin likeiksi
Naulojen ominaisuuksia

eri muotoisia eri tarkoituksiin: esimerkiksi laajakantaisia (esimerkiksi huopakattonaulat), kampanaulat (kiinnityslujuus), kierrenaula, uppokantanaulat (nk. dyckert-naulat)
valmistusmateriaali: tyypillisten teräsnaulojen lisäksi tehdään myös kuparinauloja. Betoniin tai tiileen tarkoitetut naulat ovat pyöreitä ja sileäpintaisia, aina karkaistua terästä
pinnoitus: esimerkiksi  sinkitty (sähkö- tai kuumasinkitty), keltapassivoitu
naulaustapa: naulat voivat olla käsin naulattavia irtonauloja tai ne voidaan sitoa kammoiksi tai kiinnittää nauhaan naulaimessa käyttöä varten.
Sileäpintainen lankanaula kestää huonosti ulosvetävää kuormitusta, (naula irtoaa puusta). Jos sileä naula on lisäksi lyöty puun syiden suuntaisesti, ei se käytännössä pysty paljonkaan vastustamaan ulosvetoa. Jos naulan kiinnipidon tulee olla mahdollisimman hyvä, on kampanaula siihen hyvä vaihtoehto. Pieniä uppokantanauloja käytetään viimeistelynaulauksissa (listojen ja panelien kiinnitys). Niissä naulasta jää näkyviin vain pieni, lähes huomaamaton kanta. Vastakkaisesta syystä käytetään kohokantaisia kuparinauloja, joiden kantojen tuleekin jäädä (koristeellisena) näkyviin. Koristeellisuutta saadakseen on vaatimuksena suora ja tasajakoinen naulausrivi.
Täysin käsittelemättömiä ("mustia") nauloja käytetään piiloon jääviin ja tilapäisiin naulauksiin, kuten betonimuottien naulauksiin. Tilapäisiksi tiedetyissä, purettaviksi tulevissa rakenteissa voidaan käyttää myös ns. kaksikantanauloja, joissa on kaksi kantaa peräkkäin sentin välein. Tällöin naula lyödään vain ensimmäiseen kantaan (olakkeeseen) asti ja toisesta, koholle jäävästä kannasta naula voidaan helposti irrottaa. Sinkitty naula on suojattu kestämään paremmin ruostumista. Suojaavan sinkkipinnan vain osittainen hilseily ei tee naulasta vielä varsinaisesti ruostuvaa.
Tavallisia nauloja saa pituudeltaan noin 10 millimetristä aina 25 senttimetriin mittaisiin. Jälkimmäisiä käytetään luonnollisesti vain järeän puutavaran naulauksissa.
Paineilmakäyttöisille naulaimille on monenlaiset omat naulansa, pienistä viimeistelynauloista järeisiin rakennusten runkonauloihin.
Naulaimille tarkoitetut naulat on liimattu riviin naulaimeen työnnettäväksi lippaaksi eli kammaksi.
Kampamainen lipas mahdollistaa naulaimelle nopean puoliautomaattisen käytön. Paineilmanaulainta on käytettävä hallitusti ja varoen, melkein kuin tuliasetta. (ks. tarkemmin esimerkiksi Onnettomuustutkintakeskuksen tutkimuksia aiheesta).
Naulojen käytöstä puurakenteissa määrää Suomen Rakentamismääräyskokoelman osa B10. Viimeisin, voimassa oleva asetus on vuodelta 2000.
Naulatyyppejä

lankanaula: kannallinen varreltaan nelikulmainen tai pyöreä naula, yleiskäyttöön
listanaula: pienikantainen viimeistelynaula
huopakattonaula: leveäkantainen pyöreä naula, ei uppoa katehuopaan
kampanaula: kannallinen rihlattu pyöreävartinen naula, ei peräydy, luja kiinnitys
kierrenaula: kannallinen loivakierteinen naula, ei peräydy, melko luja kiinnitys
uppokantanaula eli dyckert-naula: pienikantainen, nelikulmainen, käytetään viimeistelynaulana ja piilonaulauksissa
kellokantanaula: kumitiivisteellinen, leveäkantainen, rihlattu, käytetään kattopeltien kiinnityksissä
nupinaula: kupukantainen, kärkeä kohti kapeneva noin sentin pituinen, muun muassa käytetään kangasverhoiluun
konenaula: naulauskoneessa käytettäväksi useamman naulan kammaksi liimattu naula
rullanaula: naulauskoneessa käytettäväksi useamman naulan rullaksi liimattu naula
kiskonaula: ratakiskojen kiinnitykseen käytettävä kannastaan toispuoleinen naula
sinkilä, u-naula tai aspi: u-kirjaimen muotoinen naula, jonka molemmat päät teroitettu. Niillä kiinnitetään muun muassa aitaverkkoa puutolppiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naula Wikimedia Commonsissa
Gyula Németh

Gyula Németh vuonna 1922, Ferenc Mártonin piirustus.
Gyula Németh (1890–1976) oli unkarilainen kielentutkija. Hän oli vuodesta 1916 Budapestin yliopiston professori. Hän oli merkittävä turkkilaisten kielten tutkija.
Nemetona

Nemetona oli kelttien pyhiä lehtoja ja temppeleitä suojeleva jumalatar. Hänen nimensä tulee sanasta nemeton ”pyhäkkö”. Jumalattaren nimi tarkoittaa suunnilleen "hän jota kunnioitetaan pyhäkössä". Nemetonaa palvottiin itäisessä Galliassa sekä nykyisen Saksan alueella ja Britanniassa. Usein hänet esitettiin yhdessä Mars-jumalan kelttiläisen version kanssa, ja on mahdollista, että Nemetonalla on alun perin ollut sotaisa tehtävä. Hänen nimensä saattaa myös liittyä irlantilaiseen sotaisan kiihkon jumalattareen Nemhainiin.
Nemhain

Nemhain tai Nemain oli muinaisessa Irlannissa kelttiläinen sodan jumalatar. Hänen nimensä merkitsi kiihkoa tai raivoa, ja hänen tehtävänsä oli levittää pelkoa sotureiden keskuuteen. Connachtin ja Ulsterin välisessä sodassa Nemhain nostatti yhdessä Machan ja Morrigánin kanssa pakokauhua Connachtin sotajoukossa, niin että sata heidän sotilaistaan kaatui kuolleena maahan silkasta kauhusta.