stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paakarin painajainen

| Paakarin painajainen> A Matter of Loaf and Death |
| --- | --- |
 Elokuvan nimiplanssi.
Ohjaaja:  Nick Park
Käsikirjoittaja:  Nick Park Bob Baker
Tuottaja:  Steve Pegram Peter Lord David Sproxton Nick Park
Säveltäjä:  Julian Nott
Kuvaaja:  Dave Alex Riddett
Pääosat:  Peter Sallis Sally Lindsay
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  BBC Aardman Animations HIT Entertainment
Levittäjä:  BBC
Ensi-ilta:   3. joulukuuta 2008  25. joulukuuta 2008  26. joulukuuta 2008
Kesto:  29 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  100 000 £
Edeltäjä:  Wallace & Gromit: Kanin kirous
Seuraaja:  Wallace ja Gromit: Kosto kynittävänä
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wallace ja Gromit: Paakarin painajainen (engl. Wallace and Gromit: A Matter of Loaf and Death) on neljäs Wallace ja Gromit -lyhytelokuva (2008).lähde?
Juoni

Elokuvassa Wallace ja Gromit ovat perustaneet leipomon ja toimittavat tuotteitaan ovelta ovelle. Eräänä päivänä Wallace pelastaa tukevan naisen ja tämän koiran, jotka olivat vähällä joutua polkupyöräonnettomuuteen. Wallace alkaa tapailla naista, mutta Gromitille alkaa selvitä ikäviä asioita naisen taustasta.lähde?
Alnilam

| Epsilon Orionis |
| --- | --- |

Bayerin designaatio:  Epsilon Orionis, ε Orionis, ε Ori, EPS ORI
Flamsteedin designaatio:  46 Orionis
HD-designaatio:  HD 37128
Muut nimet:  Alnilam, Alnihan, Alnitam, HR 1903, BD -01°969, SAO 132346, FK5 210, HIP 26311
Fyysiset ominaisuudet
Näennäinen kirkkaus:  1,70 mv
Absoluuttinen kirkkaus:  −6,4 Mv
Valovoima:  375000 aurinkoa
Spektriluokka:  B0 Iab
Väri-indeksi:  B-V −0,19 U-B −1,03
Lämpötila:  25000 K
Massa:  40 M☉
Säde:  26 R☉
Pyörimisnopeus:  ~87 km/s, pyörähdysaika
Ikä:  4 miljoonaa vuotta
Astrometriset ominaisuudet
Tähdistö:  Orion Ori
Rektaskensio (J2000):  05h 36m 12.8s
Deklinaatio (J2000):  −01° 12′ 06.9″
Etäisyys:  valovuotta, parsekia
Parallaksi:  2,43 +- 0,91 mas
Säteisnopeus:  25,9 km/s
Ominaisliike:  1,49 −1,06 mas/v
 Näkyy leveysasteiden 89° N  ja 90° S välillä. 
Epsilon Orionis ja NGC 1990.
Epsilon Orionis (ε Ori / ε Orionis) eli Alnilam on Orionin vyön keskimmäinen tähti. Tähteä käytetään muun muassa tähtisuunnistuksessa. Tähteä kutsutaan joskus virheellisesti nimillä Alnihan ja Alnitam.
Tämä nuori sinivalkoinen ylijättiläinen on 1 340 ± 500 valovuoden päässä. Tähti näkyy melko hyvin molemmilla pallonpuoliskoilla, koska se on lähellä taivaanpallon päiväntasaajaa. Alnilamin näennäinen kirkkaus on 1,70 ja absoluuttinen noin -6,39. Väri-indeksi B-V on -0,19, pintalämpötila jossain 20 000 K tietämillä ja spektriluokka B0 Ia. Tähti säteilee noin 23 000 kertaa enemmän energiaa kuin Aurinko. Alnilamin massa on noin 20 Auringon massaa ja ikä suunnilleen 4 miljoonaa vuotta. Alnilam on kehittymässä punaiseksi jättiläiseksi.
Tähden ympärillä on molekyylipilvi NGC 1990, jota tähti valaisee paikoin. Nämä kohdat ovat heijastussumuja. Alnilam puhaltaa tähtituulta 20 kertaa Aurinkoa nopeammin 2 000 km/s vauhdilla.
Kaitajärvi (Hornio)

| Kaitajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°27′47″N, 22°56′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Heinijärven valuma−a (35.135)
Laskuoja:  oja Heinijärvenojaan 
Järvinumero:  35.135.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,1 m  
Pituus:  330 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,766 km  
Pinta-ala:  2,916 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiKaitajärvi 
Kaitajärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Horniossa sijaitseva järvi.
Maantiede

Kaitajärven pinta-ala on 2,9 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 100 metriä. Se on muodostunut pieneen maaston painanteeseen, jonka lounaispuolelle on kehittynyt suota. Järven rantaviiva on 0,77 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa . Rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Horniosta.
Vesistösuhteita

Kaitajärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järveen laskee kaksi suo-ojaa lähisuolta. Sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,7 kilometriä pitkä laskuoja Heinijärvenojaan. Järven vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä ja Heinijärvenojalla 90,0 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta yli 24 metriä.
Historiaa

Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järvi sijaitsi Karkun pitäjässä. Sen nimi oli myös silloin ”Kaitajärvi”.
Leo Engel

Moses Leib (Leo) Engel (3. syyskuuta 1920 Helsinki – 17. marraskuuta 2000 Tukholma) oli suomalainen graafikko, joka tunnetaan muun muassa elokuvajulisteistaan. 1960-luvussa alussa hän muutti Ruotsiin ja teki muun muassa levynkansia Scandia- ja Decca-levymerkeille. Engel on myös suunnittelut Helsingin juutalaiselle hautausmaalle vuonna 1953 pystytetyn In memoriam 1939–1944 -sankaripatsaan yhdessä Sam Vannin kanssa.
Engelin yhdessä Sam Vannin kanssa suunnittelema sankarimuistomerkki Helsingin juutalaisella hautausmaalla on vuodelta 1953.
Luostari

Pyhän Antonioksen luostari Egyptissä.
Luostari (lat. claustrum, suljettu) on paikka, jonne voivat vetäytyä henkilöt, jotka haluavat keskittyä uskonnolliseen elämään. Miespuolisia luostarin pysyviä asukkaita kutsutaan yleensä munkeiksi ja naispuolisia nunniksi. Munkiksi tai nunnaksi tuleminen on suuri asia erityisesti luostaritoimintaa harjoittavissa kristillisissä kirkoissa ja vaatii sitoutumista.
Katolisen munkkiluostarin johtaja on apotti ja nunnaluostarin abbedissa. Ortodoksisen munkkiluostarin johtaja on igumeni ja nunnaluostarin johtaja igumenia. Noviisi on munkki- tai nunnaharjoittelija, joka vielä miettii, antaako koko loppuelämäänsä koskevan luostarilupauksen.
Kristinuskon lisäksi luostarilaitos on keskeinen buddhalaisuudessa, jossa munkit ovat buddhalaisuuden ydin.
Kristillinen luostarilaitos > Luostarien synty

Hellenismissä korostettiin hyvän ja pahan, henkisen ja aineellisen, vastakohtaisuutta. Tämä johti ajatukseen, jonka mukaan sielu on ruumista huomattavasti tärkeämpi. Tämän logiikan mukaan arvottomalla ruumiilla saa tehdä mitä vain. Tästä seurasi ääritapauksissa mässäilyä, juominkeja ja seksuaalista hurjastelua. Toisen samaan logiikkaan perustuvan ajatuksen mukaan ruumis täytyy kuolettaa. Tämä ajatus johti asketismiin, joskus jopa itsensä kiduttamiseen (ankara paasto, itsensä ruoskiminen). Kun tämä yhdistyi juutalaiseen perinteeseen sekä Uuden testamentin seksuaalikielteisiin kohtiin, alkoi kristillinen luostarilaitos kehittyä. Prosessi voimistui kristinuskon tultua sallituksi ja valtion suosimaksi uskonnoksi Rooman valtakunnassa 310-luvulla. Useat kristityt alkoivat arvostella kirkon maallistumista. Tämä aiheutti uskonnollisen erottumisen tarvetta, ja monet vetäytyivät erakoiksi yksinäisyyteen harjoittaen asketismia, antautuen täysin hengelliseen elämään.
Buddhalainen luostarilaitos

Buddhalaiset luostarit syntyivät jo uskonnon syntyaikoina. Maallikkokannattajat lahjoittivat puistoja munkeille, ja niihin rakennettiin asumuksia. Buddhalainen kaanon eli Tripitaka (kolme koria) on jaettu kolmeen osaan, joista yksi (Vinaya Pitaka) käsittelee lähinnä luostarielämän ohjeita. Buddhalaisluostarissa munkit käyttävät huomattavan osan ajastaan meditointiin, joissakin koulukunnissa on jopa 14 tuntia ohjattua meditaatiota päivässä.
Luostarit Suomessa

Katoliset luostarit
Turun birgittalaisluostari (1986–)
Espoon karmeliittaluostari (1988–2021)
keskiaikaiset luostarit
Kökarin fransiskaanikonventti
Naantalin birgittalaisluostari
Rauman fransiskaanikonventti
Turun dominikaanikonventti
Viipurin dominikaanikonventti
Viipurin fransiskaanikonventti
Ortodoksiset luostarit
Lintulan Pyhän Kolminaisuuden luostari Heinävedellä (perustettu Kivennavan Lintulassa Karjalankannaksella)
Valamon Kristuksen kirkastumisen luostari Heinävedellä (perustettu Valamon saaristossa Laatokalla, jossa on alkuperäisellä nimellä jatkanut toimintaa Venäjän ortodoksisen kirkon alainen Valamon Vapahtajan kirkastumisen luostari vuodesta 1989)
Pokrovan yhteisö Kirkkonummella (ei virallista luostaristatusta)
suomalaisina luostareina käytännössä yhdistyneet Valamon luostariin Heinävedellä, mutta virallisesti omat yksikkönsä
Konevitsan luostari (Konevitsan saaressa Laatokalla on alkuperäisellä nimellä jatkanut toimintaa Venäjän ortodoksisen kirkon alainen Konevitsan Jumalansynnyttäjän syntymän luostari vuodesta 1990)
Petsamon luostari (Pyhän Kolminaisuuden luostarin perustamispaikalla Petsamossa on jatkanut toimintaa Venäjän ortodoksisen kirkon alainen Trifon Petsamolaisen luostari vuodesta 1997)
Luterilaiset luostarit
Ekumeeninen Karmeliittaluostariyhteisö Helsingissä
Enonkosken luostari
Mariantyttärien sisaryhteisö Naantalissa
Kirjallisuutta

Heinonen, Meri (toim.): Ikuisuuden odotus. Uskonto keskiajan kulttuurissa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2000.  ISBN 951-662-788-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luostari Wikimedia Commonsissa
Pyhän Katariinan luostari Siinailla.
Keskiajan munkki työssään luostarin käsikirjoitushuoneessa.
Luostarin rauniot Saksassa.
Sacra di San Michele Italiassa.
Sergei Mihailovitš Prokudin-Gorski, Pyhän Nils Stolbenilaisen luostari Tverin alueella Venäjällä, värivalokuva 1910.
Rumtekin luostari Sikkimissä, Intiassa.
Uuden Valamon luostarin pääkirkko Heinävedellä Pohjois-Karjalassa.
Luís Figo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Luís Filipe Madeira Caeiro Figo
Syntymäaika: 4. marraskuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Lissabon, Portugali
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Junioriseurat
1984–1989: Sporting CP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1995 | Sporting CP | 137 | (16) |
| 1995–2000 | Barcelona | 172 | (30) |
| 2000–2005 | Real Madrid | 164 | (36) |
| 2005–2009 | Internazionale | 105 | (9) |
| Yhteensä | Yhteensä | 579 | (91) |
Maajoukkue
| 1991–2006 | Portugali | 127 | (32) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Portugali 2004 |  |  |
Luís Filipe Madeira Caeiro Figo, (s. 4. marraskuuta 1972 Lissabon, Lissabonin piiri, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkäävänä keskikenttäpelaajana.
Figo kuului Portugalin jalkapallon niin sanottuun kultaiseen sukupolveen, joka voitti vuonna 1991 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Seurajoukkueurallaan hän edusti muun muassa FC Barcelonaa ja Real Madridia. Hän voitti urallaan Kultaisen pallon vuonna 2000, minkä lisäksi hänet valittiin FIFA:n vuoden pelaajaksi 2001.
Vuosituhannen vaihteessa Figo siirtyi Barcelonasta Real Madridiin maailmanennätyksen rikkoneella 37 miljoonan punnan siirtosummalla.
Ura > Seurajoukkueet

Seurajoukkueista Figo pelasi kotimaassaan Sportingissa, josta hän siirtyi Kataloniaan Barcelonaan vuonna 1995. Siellä hän pelasi viisi kautta, kunnes hän siirtyi Barçan veriviholliseen Real Madridiin vuonna 2000. Siirto herätti Barcelonan kannattajissa suurta raivoa ja Figoa kutsuttiin juudakseksi. Figo oli ensimmäinen Real Madridin niin sanotuista galáctico-hankinnoista.
Vuonna 2005 Figo päätti siirtyä italialaiseen Interiin ajauduttuaan riitoihin valmentaja Vanderlei Luxemburgon kanssa. Heinäkuussa 2007 Figon piti siirtyä puolitoistavuotisella sopimuksella saudiarabialaiseen Al-Ittihadiin, mutta päättikin jäädä italialaisseuraan vielä kahdeksi vuodeksi. Viimeisessä ottelussaan ammattilaisurallaan Figo sai kantaa kapteenin nauhaa, jonka hän sai joukkueen kapteenilta argentiinalaiselta Javier Zanettilta. Figo kertoi pelin jälkeen:
»En tiedä mitä teen huomenna. Ehdottomasti menen lomalle perheeni kanssa, mutta olen aina yhteydessä Interiin, koska he antoivat minulle paljon näinä neljänä vuotena ja sitä on mahdotonta unohtaa. En uskonut että pysyisin niin kauan tässä joukkueessa. En koskaan unohda vaikutelmaa, jonka sain ensimmäisenä päivänä tänne saapuessani, joukkueen presidentin vaikutelma, joukkuekavereiden vaikutus. Inter auttoi minut voittosykliin erityisten ihmisten kanssa.»
Ura > Maajoukkue

Figo pelasi Portugalin maajoukkueessa 127 ottelua ja teki niissä 32 maalia. Hänestä tuli kaikkien aikojen eniten Portugalin maajoukkueessa esiintynyt pelaaja, kun hän ohitti Fernando Couton kesällä 2005 Slovakiaa vastaan pelatun pelin jälkeen 111:stä maajoukkuepelillään. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 1991 ja on pelannut vuosien 1996, 2000 ja 2004 EM-kilpailuissa sekä vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa. Hän lopetti maajoukkueuransa 2006 MM-kilpailujen jälkeen.
Yksityiselämä

Figo avioitui ruotsalaisen mallin Helen Svedinin kanssa vuonna 1996, ja heillä on kolme tytärtä.
Saavutukset > Maajoukkueessa

Alle 16-vuotiaiden maailmanmestaruus: 1989
Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruus: 1991
Saavutukset > Seurajoukkueessa > Kansainväliset mestaruudet

Cup-voittajien cupin voitto: 1997
UEFA Super Cupin voitto: 1998, 2002
Mestarien liigan voitto: 2002
Intercontinental Cupin voitto: 2002
Saavutukset > Seurajoukkueessa > Kansalliset mestaruudet

Portugalin cupin voitto: 1995
Espanjan supercupin voitto: 1996, 2003
Espanjan cupin voitto: 1997, 1998
Espanjan-mestaruus: 1998, 1999, 2001, 2003
Italian supercupin voitto: 2005
Italian cupin voitto: 2006
Italian-mestaruus: 2006, 2007
Saavutukset > Henkilökohtaiset palkinnot

Portugalin vuoden jalkapalloilija: 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001, 2002
Kultainen pallo: 2000
FIFA:n vuoden pelaaja: 2001
FIFA 100
Säätyvaltiopäivät 1877

| Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät 1877–1878 |
| --- | --- |
Kesto:  23.1.1877–24.1.1878
Aatelissääty:  Johan August von Born, Ritarihuone
Pappissääty:  Edvard Bergenheim, Ritarihuone
Porvarissääty:  Alexander R. Frey Georg Wallgren, Seurahuone, Ylioppilastalo
Talonpoikaissääty:  Carl Johan Slotte, Mariankatu 4
Keskeisiä päätöksiä
valtiosääntö:  markka kultakantaan
Säätyvaltiopäivät 1877 olivat sääntömääräiset Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät. Ne pidettiin viiden vuoden tauon jälkeen ja kestivät yli vuoden.
Valtiopäivillä päätettiin muun muassa Pohjanmaan radan linjauksesta, mikä kuumensi tunteita maakunnissa. Vuoden 1877 rahalailla Suomen markka sidottiin kultakantaan. Fennomaanien vuoden 1877 valtiopäivillä esittämät aloitteet uusien suomenkielisten oppikoulujen perustamisesta valtion varoin jäivät senaatin sekä aatelis- ja porvarissäätyjen vastustuksen vuoksi toteutumatta.
Edustajat > Pappissääty

Pappissäädyn puhemiehenä oli neljättä ja samalla viimeistä kertaa jo iäkäs arkkipiispa Edvard Bergenheim, muut kaksi piispaa olivat omasta pyynnöstään tai sairauden takia saaneet luvan poissaoloon. Säädyn varapuhemiehenä toimi tuomiorovasti Aron Gustaf Borg. Pappissäädyn edustajat valtiopäivillä olivat seuraavat:
Piispat:
Arkkipiispa Edvard Bergenheim, säädyn puhemies.
Papiston edustajat:
Arkkihiippakunnan papiston edustajat: tuomiorovasti Torsten Thure Renvall, Maarian kirkkoherra Frans Wilhelm Gustaf Hjelt, Euran kirkkoherra Elias Malakias Rosengren, Loimaan kirkkoherra Antero Warelius, Messukylän kirkkoherra Josef Grönberg, Tampereen kaupunginsaarnaaja Anders Oskar Törnudd, Keuruun kirkkoherra Frans Henrik Bergroth, Sääksmäen kirkkoherra Gustaf Dahlberg, Espoon kappalainen Karl Fredrik Öller, Inkoon kirkkoherra Jakob Henrik Roos, Uudenkaarlebyn kirkkoherra Karl Emil Stenbäck ja Pietarsaaren kirkkoherra Viktor Laurentius Helander.
Porvoon hiippakunnan papiston edustajat: Lappträskin kirkkoherra Alexander Ferdinand Borenius, Helsingin kirkkoherra Anders Johan Hornborg, Sipoon kirkkoherra Fredrik Vilhelm Fredrikson, Hauhon kirkkoherra Johan August Lindelöf, Saarijärven kappalainen Anton Lilius, Juvan kirkkoherra Johan Viktor Johnsson, Rantasalmen kirkkoherra Johan Kristian Lampén, Lappeenranta–Lappeen kirkkoherra Johan Matias Hackzell, Säkkijärven kirkkoherra Otto Mauritz Nordström ja Jaakkiman kappalainen Alexander Wilhelm Lyra.
Kuopion hiippakunnan papiston edustajat: tuomiorovasti Aron Gustaf Borg, tuomiokapitulinnotaari Johan Viktor Calamnius, Varkauden tehtaansaarnaaja Anders Gustaf Westerlund, Tohmajärven kirkkoherra Erik Johan Andelin, Limingan kirkkoherra Julius Immanuel Bergh (hänen tilalleen tuli myöhemmin Oulun kappalainen Wilhelm Lindstedt) ja Oulun kirkkoherra Johan Bäckwall.
Yliopiston edustajat: rikosoikeuden professori Karl Gustaf Ehrström ja sanskritin ja vertailevan kielitieteen ylimääräinen professori Otto Donner.
Arkkihiippakunnan koulunopettajien edustajat: Hämeenlinnan normaalilyseon yliopettaja, rehtori Johan Gabriel Geitlin ja Vaasan reaalikoulun rehtori Alexander Gustaf Julius Hallsten.
Porvoon hiippakunnan koulunopettajien edustajat: yleisen historian professori Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja Helsingin normaalilyseon yliopettaja, rehtori Alfred Kihlman.
Kuopion hiippakunnan koulunopettajien edustaja: pedagogiikan ja didaktiikan professori Zacharias Cleve.
Säädyn 35 jäsenestä 12 oli uutta ja 14 sellaista, jotka eivät olleet  edellisillä valtiopäivillä. Edustajista 22 oli kirkkoherraa, 6 kappalaista tai alempaa pappia, 4 yliopiston professoria ja 3 koulunopettajaa. Myös kirkkoherroista oli kuitenkin 11 toiminut aiemmin yliopiston ja koulun opettajina.
Edustajat > Porvarissääty

Porvarissäädyn  puhemiehiä olivat Alexander Reinhold Frey ja Georg Wallgren ja sihteeri Theodor Wegelius. Säädyn jäsenet olivat puhemiehet mukaan luettuna seuraavat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Ahlström (Pori)  August Bade (Helsinki)  Karl Gustaf Berg (Sortavala)  Edvard Bergh (Helsinki)  Karl Johan Alfred Björkstén	(Loviisa)  Sune Björkstén (Viipuri)  Johan Leonard Borgström (Tammisaari ja Heinola  Karl Johan Boström	(Tornio)  Ernst Albert Gustaf Brander	 (Kokkola)  Anders Herman Chydenius (Kajaani)  Robert Ek (Hamina)  Karl Fabritius (Kuopio)  Hugo Ferdinand Forss (Savonlinna)  Alexander Reinhold Frey (Viipuri), puhemies  Julius Fredrik Gadd (Helsinki)  |  Lars Johan Hammarén (Tampere)  August Vilhelm Helsingius (Hämeenlinna)  Herman Peter Höckert (Turku)  K. E. F. Ignatius (Kaskinen)  August Fredrik Jansson (Helsinki)  Lars Thiodolf Krogius (Naantali)  Joachim Kurtén (Vaasa)  Adolf Fredrik Liljeros (Uusikaupunki)  Abdon Alfred Fredrik Lindberg (Lappeenranta ja Käkisalmi)  Gustaf Adolf Lindblom (Turku)  Lorenz Lindelöf (Uusikaarlepyy)  Gabriel Johan Masalin (Mikkeli)  Frans Edvard Molander (Pori)  Fredrik Nybom (Helsinki)  Karl Woldemar Nystén (Raahe)  |  Johan Alfred Nystén (Joensuu ja Kajaani)  Lars Berndt Olsoni (Oulu)  Fredrik Vilhelm Procopé (Tampere)  Robert Rissanen (Kuopio)  Carl Gustaf Sanmark (Kemi)  Albert Oskar Snellman (Oulu)  Adolf Albin Sopanen (Savonlinna)  Gabriel Tengström (Pietarsaari)  Frans August Törnroth (Rauma)  Gustaf Törnudd (Viipuri)  Georg Wallgren (Porvoo), puhemies  Otto Samuel Wendelin (Kristiinankaupunki)  Carl Eugen Åberg (Porvoo)  Viktor Wilhelm Öhberg (Maarianhamina)  Carl Adolf Öhrnberg (Helsinki), varapuhemies  |
Edustajat > Talonpoikaissääty

Talonpoikaissäädyn puhemiehenä toimi Carl Johan Slotte Alavetelistä. Säädyn tulkki	oli Anton Fredrik Almberg ja sihteeri	Gustaf Adolf Krogerus. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Juhana Heikki Ala-Hanho  Theodor Aschan  Edvin Avellan  Juho Brusila  Daniel Edvard Duncker  Gustaf Viktor Eklund  Nils Anders Gadolin  Niilo Aleksander Grundström  Heikki Hannikainen  Iisakki Hannuksela  Karl Hannus  Jaakko Hartonen  Heikki Hassinen  Kaarle Kustaa Hegerström  Berndt Emil Hollmérus  Tuomas Heikki Härkönen  Aapeli Häyrinen  Juhana Idänpään-Heikkilä  Elias Illi  Heikki Jaatinen  |  Tahvo Jaatinen  Juhana Samuel Junttila  Abel Jäntti  Karl August Karlstedt  Israel Karvosenoja  Lauri Keränen  Johan Erik Keto  Niilo Kosonen  Tuomas Kuisma  Petter Kumpulainen  Juho Kylmälä  Antti Laari  Kaarle Langén-Laurila  Gustaf Wilhelm Liukkonen  August Malm  Agathon Meurman  Matti Montonen  Kaarle Muttilainen  Jaakko Myllylä  Anton Mäkelä  |  Enok Nohteri  Paavo Nyrönen  Leander Olofsson  Jaakko Pahkamaa  Juho Pernu  Antti Puhakka  Viktor Raipala  Robert Rannikko  Wasilei Ratinen  Juho Riihimäki  Juhana Sivenius-Sipilä  Carl Johan Slotte  Erik Johan Stråhle  Zefanias Suutarla  Anders Svedberg  Yrjö Adolf Taskinen  Juhana Petter Valkola  Kaarle Wärri  Juhana Ylönen  |
Kirjurinluodon kesäteatteri

Vuonna 2008 valmistunut uusi Kirjurinluodon kesäteatteri.
Porin teatteri esittää Roinilan talossa -näytelmää Kirjurinluodossa 1932.
Kirjurinluodon kesäteatteri on Porin Kirjurinluodossa toimiva kesäteatteri. Nykyinen kesäteatteri rakennettiin vuonna 2008. Sen edeltäjä toimi Kirjurinluodossa 1960–1970-lukujen vaihteesta 2000-luvun alkuun.
Ensimmäiset ulkoilmanäytännöt Kirjurinluodossa järjestivät jo 1920-luvun alussa silloiset ammattiteatterit Porin Näyttämö ja Porin Työväen Teatteri. Vuosina 1999–2001 kesäteatteria pyöritti Rakastajat-teatteri, minkä jälkeen toimintaa ei ollut kunnes vuonna 2008 valmistui uusi näyttämö ja amfiteatterimainen 450 hengen katsomo Raatimiehenluodossa sijaitsevan Kirjurinluoto Arenan kupeeseen. Entinen näyttämö sijaitsi Kirjurinluodon vanhan Lokki-lavan luona.
Kirjurinluodon kesäteatteri toimii Porin kaupungin kulttuuritoimen alaisuudessa. Kesäteatterissa toimii toimintakaudella 2023 kaksi teatteria, Kirjurin Hyvätuuli Oy ja uutena mukaan tullut Teatteri Ulpu. Kirjurin Hyvätuuli Oy:n tuottajana on vuodesta 2008 lähtien toiminut Porista kotoisin oleva Kansallisteatterin näyttelijä Maria Kuusiluoma.
Kirjurinluodossa on esiintynyt monia tunnettuja näyttelijöitä, kuten Inga Sulin (Cabaret 1985), Pirkko Mannola ja Kaarlo Juurela (Eulaalia-täti 1991), Ilmari Saarelainen ja Mikko Jurkka (Piukat paikat 1997), Sinikka Sokka (Huomenta rakkaani 2008), Eija Vilpas (Suomen hevonen 2009), Piitu Uski, Sari Mällinen ja Kaija Pakarinen (Akkapakka 2010), Ritva Oksanen ja Kristo Salminen (Täydelliset häät 2011), Johanna Kokko (Linjat kuumina 2013), Sari Havas (Pokka pitää 2019), Vesa Vierikko (Mielensäpahoittaja 2021) Mira Luoti, Marja Packalén ja Ville Keskilä (Gabriel, tule takaisin 2022) sekä Jenni Kokander ja Joonas Nordman (Vaimoni on toista maata 2023).
Teatteri Ulpu on vuonna 1993 perustettu Ulvilassa toimiva harrastajateatteri. Teatteri Ulpu toi vuodeksi 2023 Kirjurinluodon lavalle Siri Kolun koko perheen näytelmän Me Rosvolat.
Kesäteatterilla järjestetään kesäkautena myös lauluiltoja sekä konsertteja ja lavaa voi vuokrata myös yritys- ja yhteisökäyttöön.
Esityksiä

2019: Suomenhevonen
2010: Akkapakka
2011: Täydelliset häät
2012: Älä pukeudu päivälliselle
2013: Linjat kuumina
2014: Näillä palkoilla ei makseta
2014: Laulujen Palo
2015: Lentävät morsiamet
2016: Vuokravaimo
2017: Risto Räppääjä ja Nuudelipää
2018: Laula minulle rakkaudesta
2019: Pokka pitää
2021: Iloisia aikoja, mielensäpahoittaja
2022: Gabriel tule takaisin
2023: Vaimoni on toista maata
2023: Me Rosvolat
2024: Täydelliset häät
Jouni Parkkali

Jouni Parkkali A-maajoukkuepaidassa
Jouni Ilmari Parkkali (s. 18. kesäkuuta 1955 Kuopio) on suomalainen entinen lentopalloilija. Häntä pidetään yhtenä Suomen parhaista lentopalloilijoista kautta aikojen. Parkkali valittiin Suomessa vuoden lentopalloilijaksi neljästi vuosien 1977 ja 1981 välillä. A-maajoukkueurallaan Parkkali pelasi 271 A-maaottelua.
Ura > Nuoruusvuodet

Parkkali harrasti nuorena muun muassa telinevoimistelua ja yleisurheilua. Erkki Roivainen sai koulupelejä seurattuaan houkuteltua Parkkalin Kuopion Namikan lentopalloharjoituksiin.