Nikita Hruštšov
Elämä > Sisärenkaassa

Stalin määräsi Hruštšovin palaamaan Moskovaan vuonna 1949. Hän saisi entiset puoluevirkansa Moskovasta, hänestä tulisi yksi keskuskomitean neljästä sihteeristä ja yksi puoluetta johtavan politbyroon jäsenistä.
Stalinin viimeisinä vuosina 1949–1953 hänen hovinsa kävi keskenään veristä valtataistelua. Stalin kärsi sydänkohtauksista vuosina 1945 ja 1947. Hän korvasi puolueen kokoukset aamuyöhön kestäneillä juomingeilla, joissa käsiteltiin valtion juoksevia asioita samalla kun Stalinin alaisia nöyryytettiin. Stalinista oli huvittavaa kun ihmiset nolasivat itsensä: tuolille laitettiin tomaatteja ja joku pakotettiin istumaan niiden päälle, viiniin laitettiin suolaa ja se joka oli raitis, pakotettiin juomaan votkaa niin kauan, että menetti tajuntansa.
Tässä tilanteessa Lavrenti Berija, Georgi Malenkov ja Hruštšov lähentyivät toisiaan. Jokainen heistä tavoitteli valtaa, mutta vuosien ajan Hruštšov vaikutti vähiten todennäköiseltä vanhenevan Stalinin seuraajaksi. Malenkovia pidettiin teknokraattina ja hyvänä hallintomiehenä. Stalinin tytär piti häntä älykkäimpänä isänsä työtovereista, mutta nämä taas pitivät häntä naismaisena. Berija oli puolestaan älykäs, kyyninen ja julma. Hruštšovia pidettiin mukavana maalaismiehenä, joka ei kykene juonitteluun.
Stalin puhdisti Leningradin kaupungin puoluejohtoa vuonna 1950. Heitä syytettiin venäläisnationalismista ja ryhmäkuntaisuudesta. Pidätettyihin kuului tarmokas ja hyvin koulutettu puoluevirkailija Kuznetsov. Häntä pidettiin yleisesti yhtenä politbyroon ehdokasjäsenistä ja hänen kihlauksensa Anastas Mikojanin tyttären kanssa asetti myös Mikojanin vaaraan. Hruštšov oli henkilökohtaisesti allekirjoittamassa Kuznetsovin kuolemantuomiota, mikä paransi hänen asemiaan Stalinin silmissä. Myöhemmin hän kiisti olleensa mukana missään juonittelussa.
Pian tämän jälkeen Stalin näyttää pyrkineen puhdistamaan puolueen johdosta koko vanhan kaartin. Hän lakkautti politbyroon ja perusti tilalle 25-jäsenisen presidiumin, joka täytettiin pääasiassa nuoremman polven miehistä. Tämän jälkeen seurasi lääkärisalaliittoepisodi. Stalin vangitutti joukon lääkäreitä, joita syytettiin törkeistä rikoksista. Hruštšov kirjoitti myöhemmin olleensa varma lääkäreiden syyttömyydestä ja katuneensa ettei estänyt koko järjettömyyttä. Hruštšovin viattomuudesta ei ole pitävää näyttöä, hänen väitetään myötäilleen asiassa Stalinia yhdessä Berijan ja Malenkovin kanssa. Toisaalta tiedetään että hän suojeli Komsomolin johtajaa Nikolai Sizovia. Hruštšov pelasi hankalaa valtapeliä: hänen oli lähestyttävä Malenkovia ja Berijaa ja oltava milloin tahansa valmis pettämään heidät.
Varsinaisiin virkatehtäviinsä Hruštšov paneutui koko tarmollaan. Hän sai niissä aikaan huomattavaa menestystä joka takasi hänelle Stalinin suosion ja epäonnistumiset saivat aikaan sen, että hänen kilpailijansa aliarvioivat hänet. Hruštšov ryhtyi parantamaan Moskovan asunto-oloja. Kaupungin väkiluku oli noussut miljoonalla, mutta asuntojen määrä ei ollut noussut vuoden 1940 jälkeen. Asuntotuotanto sai uutta vauhtia, kun Hruštšovin määräyksestä otettiin käyttöön elementtirakentaminen. Maatalouden tuotanto oli vuonna 1950 edelleen alle vuoden 1913 tason. Maatalouden resursseja oli vähennetty, ja työvoimaa oli muuttanut kaupunkeihin. Viljelijät elivät todellisuudessa neuvostomallisessa maaorjuudessa. Hruštšovin uudistuksiin kuuluivat pienten peltotilkkujen yhdistäminen, karjatilojen laajennus ja uudet viljelymenetelmät. Melonin viljelyssä ei saavutettu juuri minkäänlaisia tuloksia. Kritiikkiä hän ei agronomeilta ja viljelijöiltä suvainnut vaan raivosi sen esittäjille.