stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muumi ja vaarallinen juhannus
Juoni

Seesteisen kesäpäivän Muumilaaksossa keskeyttää tulivuoren purkaus ja valtava tulva-aalto. Vesi nousee yhä korkeammalle, mutta Muumiperhe löytää viime hetkellä turvapaikan merkillisestä talosta, joka ajelehtii heidän eteensä. Sittemmin ilmenee, ettei kyse ole 
tavallisesta talosta, vaan näyttämöstä, joka on teatteria harrastavan Emman asumus.
Hieman vastahakoisesti Emma suostuu auttamaan, kun Muumiperhe haluaa tehdä näytelmän, jota Muumipappa alkaa käsikirjoittaa. 
Matkaan tulee mutkia, kun Muumipeikko ja Niiskuneiti joutuvat vahingossa eroon muista. Retkensä aikana he kohtaavat Vilijonkan ja 
viettävät yhdessä riehakasta juhannusyötä kokon ympärillä. Seuraavan aamun väärinkäsityksen takia he joutuvat kuitenkin virkavallan takaa-ajamiksi.
Samanaikaisesti myös Pikku Myy päätyy omille teilleen ja kohtaa sattumalta Nuuskamuikkusen. Kaksikko käy kapinoimassa itsevaltiasta puistovahtia vastaan ja saa kontolleen orpolapsilauman. Muumilaakson väki on joutunut toisistaan erilleen, mutta sattumien kautta he löytävät tiensä taas yhteen ja kaikki ehtivät viime tipassa paikalle, kun Muumiperheen näytelmä Jalopeuran morsiamet saa ensi-iltansa kelluvalla näyttämöllä.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tapani Perttu  | … |  kertoja, Muumipappa   |
|  Johanna Viksten  | … |  Muumimamma   |
|  Jasper Pääkkönen  | … |  Muumipeikko   |
|  Elsa Saisio  | … |  Niiskuneiti, Miska   |
|  Taneli Mäkelä  | … |  Nuuskamuikkunen   |
|  Outi Alanen  | … |  Pikku Myy   |
|  Ilpo Mikkonen  | … |  Homssu   |
|  Jarmo Koski  | … |  Puistovahti     |
|  Vuokko Hovatta  | … |  Mymmelin tytär, Vahdin serkku     |
|  Leena Rapola  | … |  Emma, Vilijonkka   |
Aiheesta muualla

Koulukino – Muumi ja vaarallinen juhannus
Muumit
| --- | --- |
Hahmot:   Muumipeikko  Muumimamma  Muumipappa  Nuuskamuikkunen  Pikku Myy  Nipsu  Niiskuneiti  Niisku  Haisuli  Hattivatit  Mörkö  Hemuli  Vilijonkka  Mymmeli  Noita  Aliisa  Tuu-tikki  Surku  Poliisimestari  Tiuhti ja Viuhti  Piisamirotta  Hosuli  Juksu  Fredrikson 
Paikat:   Muumilaakso  Muumitalo 
Kirjat:   Muumit ja suuri tuhotulva  Muumipeikko ja pyrstötähti  Taikurin hattu  Muumipapan urotyöt  Vaarallinen juhannus  Taikatalvi  Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia  Muumipappa ja meri  Muumilaakson marraskuu 
Kuvakirjat:   Kuinkas sitten kävikään?  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Vaarallinen matka  Outo vieras Muumitalossa 
Televisiosarjat:   Die Muminfamilie (1959) jaksot  Muumipeikko (1969) jaksot  Mūmin (1969) jaksot  Shin Mūmin (1972) jaksot  Mumindalen (1973) jaksot  Muumien maailma (1978) jaksot  Muumilaakson tarinoita (1990) hahmot  jaksot  Muumilaakso (2019) hahmot  jaksot 
Elokuvat:   Muumipeikko ja pyrstötähti (1992)  Muumi ja vaarallinen juhannus (2008)  Muumi ja punainen pyrstötähti (2010)  Muumit Rivieralla (2014)  Muumien taikatalvi (2017)  Muumipeikko ja pyrstötähti (2021)  Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut (2021) 
Lyhytelokuvat:   Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Kuinkas sitten kävikään? 
Sarjakuva:  Muumipeikko (sarjakuva)
Videopelit:   Muumit piilosilla  Muumit meren aalloilla  Suuri Muumijuhla  Muumit ja Taikurin hattu  Muumit ja Näkymätön lapsi  Moomin’s Tale  Muumit ja Taikatalvi  Muumit ja Taikalamppu  Muumipappa kalassa  Muumit ja Salaperäiset huudot  Muumit ja Suuri syysjuhla  Nuuskamuikkunen – Muumilaakson melodia 
Lautapelit:   Muumien hillojahti  Muumien purnukkajahti  Muumipeli 
Muuta:   Muumimaailma  Muumimuseo  muumimuki  Luettelo Muumimukeista
New, Live & Rare

| New, Live & Rare Deep Purple |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Äänitetty : 1984-2001
 Julkaistu: 2001
 Tuottaja(t): Drew Thomson
 Tyylilaji: Heavy Rock
Deep Purple muut julkaisut
|   | New, Live & Rare  | -  |
New, Live & Rare on Deep Purplen DVD- ja VHS-julkaisu joka sisältää yhtyeen live- ja promovideoita vuosilta 1984-2001. VHS-julkaisu on DVD-versiota lyhyempi.
Kappaleet (DVD-version mukaan)

Perfect Strangers (promovideo 1984)
Black Night (live 1984)
Knocking At Your Back Door (promovideo 1984)
Nobody's Home (live 1985)
A Gypsy's Kiss (live 1985)
Space Truckin' (live 1985)
Bad Attitude (promovideo 1987)
Call Of The Wild (promovideo 1987)
Hush '88 (promovideo 1988)
King Of Dreams (promovideo 1990)
Love Conquers All (promovideo 1990)
Woman From Tokyo (live 1995)
The Purpendicular Waltz (live 1995)
Sometimes I Feel Like Screaming (promovideo 1996)
Speed King (live 1996) (vain DVD)
Fireball (live 1997) (vain DVD)
Bloodsucker (live 1998)
No One Came (live 1998) (vain DVD)
When A Blind Man Cries (live 1998)
Lazy (live 1998) (vain DVD)
Smoke On The Water (live 1999)
Ted The Mechanic (live 1999)
'69 (live 2000)
Fools (live 2000)
Under The Gun (promovideo 1984) (vain DVD)
Fire In The Basement (studio 1990) (vain DVD)
Fire, Ice & Dynamite (studio 1990) (vain DVD)
Hush (live 2001) (vain DVD)
Muusikot

Jon Lord: urut, kosketinsoittimet
Ian Paice: rummut
Roger Glover: basso
Ian Gillan: laulu, lyömäsoittimet (1984-1988, 1995-...)
Ritchie Blackmore: kitara (1984-1990)
Joe Lynn Turner: laulu (1990)
Steve Morse: kitara (1995-...)
Tuotanto

TMM/Thames Talent
Musée du quai Branly

Musée du quai Branly Eiffel-tornista nähtynä
Musée du quai Branly (Musée des Arts premiers tai Arts et civilisations d'Afrique, d'Asie, d'Océanie et des Amériques, suom. Alkuperäistaiteen museo tai Afrikan, Aasian, Oseanian ja Amerikan taiteen ja kulttuurin museo) sijaitsee Pariisin VII:ssä kaupunginosassa tiloissa, jotka kuuluivat aiemmin maan ulkomaankauppaministeriölle. Museon avajaiset pidettiin 20. kesäkuuta 2006, ja tilaisuudessa puhui presidentti Jacques Chirac ja kutsuvieraina olivat muun muassa YK:n pääsihteeri Kofi Annan sekä antropologi Claude Lévi-Strauss. Yleisö pääsi tutustumaan uuteen museoon 23. kesäkuuta 2006 lähtien.
Museon tarkoitus

Kyse on ei-länsieurooppalaisesta taiteesta, joka 1900-luvun aikana on vallannut sijaa myös Euroopan museoiden kokoelmissa. Tämä kehitys on tapahtunut erityisesti useiden kirjailijoiden ja kuvataiteilijoiden vaikutuksesta. Myös Claude Lévi-Strauss on omalta osaltaan vaikuttanut tunnettuna ranskalaisena antropologina, filosofina ja kulttuurikirjoittajana museon syntymiseen. Ajatuksena oli avata Pariisissa vuonna 2006 museo, joka olisi omistettu kokonaisuudessaan Afrikan, Aasian, Oseanian ja Amerikan etnografiselle ainekselle. Näin olisi mahdollisuus laajentaa ja syventää esineiden ja muidenkin välineiden avulla näiden kulttuurien tuntemusta. Nämä kultturit usein jäävät myös Unescon maailmanperintöluettelon ulkopuolelle. Lisäksi kannustimena olivat ne 3,5 miljoonaa kävijää, jotka vierailivat Louvreen avatulla osatolla vuoden 2000 jälkeen.
Taustaa

Jacques Kercache, taidekauppias ja afrikkalaisen taiteen asiantuntija, yritti jo 1990-luvun alkuvuosina saada Louvren museon hyväksymään kokoelmiinsa "alkuperäistaidetta" (arts premiers), jonka termin hän oli itse kehitellyt. Hän julkaisi tämän sisältöisen artikkelin Libération-lehdessä vuonna 1990 ja tapasi samana vuonna silloisen Pariisin pormestarin Jacques Chiracin, jonka on sanottu olevan erittäin suuri alkuperäistaiteen ystävä. Vuonna 1995 Chirac valittiin presidentiksi. Heti kun Chirac oli tullut valtion johtoon, hän lisäsi Louvreen alkuperäistaiteen osaston. Vuotta myöhemmin hän ilmoitti projektista, jonka tarkoituksena oli luoda uusi museo. Chiracin suunnitelmat kohtasivat kuitenkin suurta vastustusta, eritoten Musée de l’Hommen (suom. Kansatieteellinen museo) henkilökunnan taholta vuonna 1999. Työntekijöiden mukaan Musée de l’Hommen kokoelmien eriyttäminen ja hajauttaminen oli suuri ongelma museon toiminnalle, ja mikäli kyseessä vielä olisi esineiden esteettinen valinta, se vähentäisi jo olemassa olevan ja tulevan museon tieteellistä arvoa ja arvostusta.
Alkuperäistaiteen museo toimii kolmen eri ministeriön alaisuudessa: kulttuuri- ja kommunikaatioministeriön, kansallisen opetusministeriön sekä tieteestä vastaavan apulaisministeriön.
Museon käyttö

Musée du quai Branly on samalla kertaa sekä museo, opetuskeskus että tutkimusinstituutti. Museo on rakennettu yhdelle viimeisistä Pariisin sydämessä olevista vapaista tonteista. Museon rakentamisen periaatteista ja alkuperäisestä konseptista on vastannut arkkitehti Jean Nouvel.
Koska museo on myös tutkimuskeskus, se toimii kohtauspaikkana yliopistomaailman ja museossa kävijöiden välillä. Sen lisäksi museo antaa tutkijoille ja konservaattoreille mahdollisuuden tehdä yhteistyötä.
Kokoelmat

Museo koostuu aiemmista Musée de l’Hommen etnologisista kokoelmista, jotka sijaitsivat Chailloton palatsissa, ja Musée national des arts d'Afrique et d'Océanien (suom. Afrikkalaisen ja oseanialaisen kansallinen museo) kokoelmista valituista teoksista.
Kokoelmat > Museo numeroina

Pinta-ala :
Kokonaispinta-ala  25 100 m²
Jatkuvasti esillä olevien kokoelmien tila 1 750 m²
Kansainvälisten näyttelyiden tila 2 000 m²
Dokumenttien näyttelytila – itäinen 600 m²
Antropoginen näyttelytilä – läntinen 800 m²
Teosten varasto 6 095 m²
Puutarha 17 500 m²
169 puuta (kokonaismäärä)
886 pensasta
74 200 sanajalka- ja heinäkasvia
Kasvijulkisivu
Pinta-ala 800 m²
150 kasvavaa kasvilajiketta
15 000 kasvavaa kasvia
Claude Lévi-Strauss -teatteri
Suuri sali: 390 istuinpaikkaa
Elokuvasali: 100 paikkaa
Mediateekki
Lukusali 1 350 m² eli 250 lukupaikkaa neljässä eri salissa
25 000 vapaasti käytettävää teosta
250 000 teosta varastossa, joista 2 000 on 1600- ja 1700-luvuilta
3 000 aikakauslehteä, joista 300 sähköistä
650 000 kuvallista dokumenttia
6 000 kokoelmakansiota
11 000 m² varastoja
Tutkimus ja opetus
3 opetustilaa – jokaisessa 55 paikkaa
4 opetustilaa (varattavia)  – jokaisessa 26 paikkaa
Rakennus

Rakennus käsittää kokonaispinta-alaltaan 25 100 neliömetrin tilat, jotka jakautuvat neljään erilliseen mutta katoksin yhdistettyyn rakennukseen. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jean Nouvel. Viisikerroksisen rakennuksen yksi seinä on peitetty 800 neliömetrin suuruisella kasvustolla. Tämän viherseinän on suunnitellut seinäpuutarhojen uranuurtaja Patrick Blanc. Kokonaisuuden lävistävän kulkusillan osittaisena innoittajana hänellä on ollut läheisyydessä sijaitseva Eiffel-torni, jonka hän on kuvitellut eräänlaisena jättimäisenä siltana. Rakennuksen puutarhan on suunnitellut maisema-arkkitehti Gilles Clément. Puutarha koostuu kasvillisuudesta sekä pienten kumpareiden ja polkujen muovaamasta maastosta ja kivetyistä puroista.
Museon neljä rakennusta ovat:
Päärakennus, jossa on suurin keskusgalleria. Rakennus on 200 metriä pitkä, ja siinä on useita korkeita saleja. Tässä rakennuksessa on myös auditorio, opetustiloja, lukusali, vaihtuvien näyttelyiden tila sekä ravintola.
Yliopistorakennus käsittää kirjaston, toimistoja ja työtiloja.
Branly-rakennus, jossa on em. 800 m²:n suuruinen viherjulkisivu, käsittää keskuksen hallinnolliset tilat viidessä kerroksessa.
Auvent-rakennus, jossa sijaitsevat mediateekki sekä monipuoliset varastotilat.
Vastakohtaisuuksia

Museon perustaminen, joka oli omassa lajissaan maailman suurin projekti, herätti luonnollisesti monenlaista keskustelua ja hyvin vastakkaisiakin mielipiteitä jo ennen kuin museo avasi ovensa yleisölle.
Taide vai kulttuuri? Keskusteluissa on kyselty siitä, kenellä on velvollisuus ja oikeus esitellä taidetta. Taiteen ja kulttuurin suhde, niiden liittyminen toisiinsa ja niiden erillään oleminen ovat myös olleet keskustelun kohteita.
Tasa-arvo esillepanossa. Jos museolla kerran on tehtävänä esittää ympäri maailmaan kerääntynyttä kulttuuria ja taidetta,  keskusteluissa on pidetty puutteena myös useiden osa-alueiden puuttumista museosta. Museon avautumisen yhteydessä Québecissä on kritisoitu voimakkaasti kaikkien kanadalaisten esineiden lähes täydellistä puuttumista museon kokoelmista. Tämä koskee tietenkin eskimoiden kulttuuria. Toisaalta museon kokoelmissa voidaan nähdä Ranskan läheinen suhde Afrikan maihin, sillä afrikkalainen taide on hyvin esillä.
Lähteet ja huomautukset

↑  Ranskassa on käyty laajaa keskustelua  käsitteestä arts premiers, joka on tässä suomennettu alkuperäistaiteeksi, koska termille premier on myös alkuperään viittaava konnotaatio. Tavallaan on puhe myös alkuperäiskansoista, joista primitiivisinä puhuminen on usein koettu halventavaksi ilmaisuksi.
↑  Discours inaugural et vidéo (Arkistoitu – Internet Archive)
↑  Numerotiedot perustuvat museon omaan ilmoitukseen nettisivuillaan
↑  Maija Stenman: Piiloleikki heinikossa. Kotipuutarha, 10/2012, s. 77.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Presidentti Chiracin avajaisissa pitämä puhe (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin Sanomat 21. 07. 2006
Näyttelyesineistöä
Näyttelyesineistöä: nigerialainen patsas
Musée du Quai Branly
Hoikkaorakas

| Hoikkaorakas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
Suomessa::  Silmälläpidettävä
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Thelephorales
Heimo::  Bankeraceae
Suku::  Nahkaorakkaat Hydnellum
Laji::  gracilipes
Kaksiosainen nimi
 Hydnellum gracilipes  P.Karst. (1879) 
Katso myös
   Hoikkaorakas Wikispeciesissä   Hoikkaorakas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hoikkaorakas (Hydnellum gracilipes) on nahkaorakkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Sitä esiintyy Euroopassa, lähinnä Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa.
Hoikkaorakkaan jalka on hauras ja 1–3 millimetriä leveä. Väriltään jalka on vaalean purppuransävyinen. Lakki on ohut, hento ja jalan värinen. Lakki tarttuu usein kiinni läheisiin puihin. Maltokerros on ohut. Lakin alapinnan piikit ovat tiheät ja purppuranruskeat.
Hoikkaorakasta tavataan mäntykankailla kaatuneiden puiden runkojen alla. Se vaatii kasvupaikakseen vanhaa metsää. Suomessa laji on hyvin harvinainen. Siitä on tehty löytöjä Lapissa, Keski- ja Itä-Suomessa. Vuodesta 2010 lähtien hoikkaorakas on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi. Kansainvälisesti hoikkaorakas on luokiteltu vaarantuneeksi.
Henry Rawlinson (arkeologi)

Sir Henry Creswicke Rawlinson noin 1865.
Henry Creswicke Rawlinson (4. marraskuuta 1810 Chadlington, Englanti – 5. maaliskuuta 1895 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen poliitikko, diplomaatti, assyrologi, arkeologi ja sotilas. Parhaiten hänet tunnetaan Lähi-idän muinaisten nuolenpääkirjoitusten tulkitsijana.
Elämäkerta

Rawlinson lähti kadettina sotilaspalvelukseen Itä-Intian kauppakomppaniaan vuonna 1827. Kuuden vuoden palvelun jälkeen upseerina Rawlinson oli oppinut persian kielen ja hänet lähetettiin kuuden muun brittiläisen upseerin kanssa uudelleen järjestämään šaahin armeijaa. Vuodesta 1833 vuoteen 1838 Rawlinson oli Persiassa ja tuona aikana hän innostui nuolenpääkirjoituksesta.
Georg Friedrich Grotefend oli jo aiemmin tehnyt ensimmäisiä ratkaisuja persialaisesta nuolenpääkirjoituksesta. Rawlinson ei ollut tästä tietoinen, ja jopa elämäänsä uhaten hän onnistui kopioimaan 100 metrin korkeudessa kallionseinämässä olevan Behistunin kirjoituksen, joka on parhaimpia jäännöksiä nuolenpääkirjoituksesta. Rawlinson aloitti käännöstyön helpoimmasta, joka vaikutti olevan tehty aakkoskirjoituksella, kun kahdessa muussa oli myös kuvakirjaimia, ideogrammeja ja äännemerkkejä. Kieli osoittautui muinaispersiaksi, ja tämän tulkittuaan hän pystyi kääntämään myös kaksi muuta tekstiä, jotka olivat kirjoitettu elamiksi ja akkadiksi.
Rawlinson ura jatkui vuodesta 1840 poliittisena agenttina Kandaharissa, ja tämän jälkeen hän sai siirron konsuliksi Bagdadiin, minkä ansiosta hän pystyi viemään loppuun nuolenpääkirjoitusten tulkinnat. Irakissa hän teki myös kaivauksia ja lahjoitti kokoelmansa British Museumiin, joka antoi myös luvat Rawlinsonin kaivauksille.
Vuonna 1855 Rawlinson joutui onnettomuuteen, mikä sai hänet palaamaan Englantiin ja eroamaan tehtävistään kauppakomppaniassa. Rawlinson nimitettiin vuonna 1856 kauppakomppanian johtotehtäviin, ja vuodet 1859–1860 hän oli brittiläinen ministeri Persiassa. Britannian alahuoneessa Rawlinson toimi vuodet 1858 ja 1865–1868.
Rawlinson oli naimisissa Louisa Caroline Harcourt Seymourin kanssa. Parilla oli kaksi lasta, joista toinen on tunnettu brittiläinen kenraali Henry Rawlinson. Henry Rawlinson vanhemman veli oli historioitsija George Rawlinson.
Rawlinson kuoli Lontoossa vuonna 1895. Hän ehti elämänsä aikana kirjoittaa useita kirjoja tutkimuksistaan, ja hän osallistui Encyclopædia Britannican yhdeksän painoksen kirjoittamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry Rawlinson (arkeologi) Wikimedia Commonsissa
Hjalmar Kokko

Hjalmar Kokko (ven. Ялмар Матвеевич Кокко, 4. maaliskuuta 1898 Helsinki – 1941 Itä-Karjala) oli suomalainen painija ja painivalmentaja. Hän siirtyi sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle ja voitti myöhemmin Neuvostoliiton mestaruuden kreikkalais-roomalaisen painin 67 kg:n sarjassa.
Elämä ja ura

Helsingin Jyryä edustanut Kokko osallistui Suomen sisällissotaan seuran urheilijoista kootun Jyryn komppanian riveissä, ja pakeni sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle. Vuosina 1921–1923 Kokko opiskeli Pietarin kansainvälisessä punaupseerikoulussa. Talvella 1922 hän taisteli Toivo Antikaisen johtamassa hiihtokomppaniassa rajan yli tunkeutuneita suomalaisjoukkoja vastaan. Kurssin suoritettuaan Kokko toimi punaupseerikoulussa liikunnanopettajana 1923–1926. Vuonna 1926 Kokko voitti kreikkalais-roomalaisen painin Neuvostoliiton mestaruuden sarjassa 67 kg, ja 1928 hän sijoittui Moskovan spartakiadien yhteydessä järjestetyissä mestaruuskilpailuissa pronssille. Vuosina 1932–1937 Kokko oli painivalmentajana Karjalan autonomisen tasavallan urheiluinstituutissa, jonka jälkeen hän siirtyi paininopettajaksi P. F. Lesgaftin kansalliseen fyysisen kasvatuksen instituuttiin Leningradiin.
Kokko osallistui talvisotaan, ja natsi-Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesällä 1941, hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi rintamapalvelukseen. Kokon kuolemasta ei ole tarkkaa tietoa. Erään version mukaan hän olisi kadonnut taistelutehtävässä joulukuussa 1941. Toisen mukaan Kokko johti suomalaisten linjojen takana toiminutta erikoisosastoa, joka joutui väijytykseen Sortavalan lähistöllä. Joidenkin tietojen mukaan Kokko lähetettiin rintaman yli vakoojana ja kiinni jäätyään teloitettiin. Tarinan mukaan hän tempaisi paitansa auki teloitusryhmän edessä ja osoitti rintaansa tatuoitua Jyryn merkkiä kehottaen ampumaan siihen.
Humppainfarkt

| Humppainfarkt Eläkeläiset |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 14. syyskuuta 2018
 Tyylilaji: humppa
 Kesto: 12.52
 Levy-yhtiö: Akun Tehdastuotanto
Eläkeläisten muut julkaisut
| Humppamania 2018 | Humppainfarkt 2018 |   |
Humppainfarkt on Eläkeläisten vuonna 2018 julkaistu EP-levy. EP:n kappaleet on julkaistu myös saman vuoden Humppamania-kokoelmalevyllä. EP julkaistiin digitaalisesti ja vinyylinä, jota myytiin ainoastaan yhtyeen samannimisellä kiertueella syksyllä 2018.
Kappaleet

Kappaleen Nuori poika sanat ovat lähes samat kuin Eppu Normaalin versiossa Wreckless Ericin alkuperäiskappaleesta Whole Wide World.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Alkuperäinen esittäjä | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Humpparinkeli (Brown Girl in the Ring) | Boney M | 2.12 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Humppa haisee (Nowhere) | Therapy? | 2.25 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Humppahoitola (House of the Rising Sun) | The Animals | 1.38 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Humppasafari (Surfin’ Safari) | The Beach Boys | 2.08 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Nuori poika (Whole Wide World) | Wreckless Eric | 2.50 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Humppareseptihumppa (Spoonful) | Howlin' Wolf | 1.39 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 12.52 |  |  |  |  |  |  |
Hundested

Sataman seutua.
Hundested on kaupunki ja entinen kunta Tanskassa Region Hovedstadenin hallinnollisella alueella Sjællandin pohjoisosassa. Hundestedin kunta lakkautettiin 1. tammikuuta 2007 kuntauudistuksessa. Se liitettiin Frederiksværkin kuntaan, josta muodostettiin Frederiksværk-Hundestedin kunta. Tämän uuden kunnan pinta-ala on 120 km² ja asukasluku 30 253 henkeä (2007).
Mykerösavikka

| Mykerösavikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Alaheimo::  Chenopodioideae
Suku::  Murosavikat Blitum
Laji::  capitatum
Kaksiosainen nimi
 Blitum capitatum  L. 
Synonyymit
 Chenopodium capitatum (L.) Ambrosi 
Katso myös
   Mykerösavikka Wikispeciesissä   Mykerösavikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mykerösavikka (Blitum capitatum) on revonhäntäkasvien heimoon kuuluva yksivuotinen ruoho. Kypsinä sen pähkylähedelmät muodostavat huomiota herättävän, marjamaisen rykelmän.
Ulkonäkö ja koko

Mykerösavikka kasvaa 10–40 cm korkeaksi. Kasvi on yleisväritykseltään vihreä ja lähes kalju. Varsi on tavallisesti pysty ja sen haarat ovat pitkiä. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Alimmat lehdet ovat pitkäruotisia ja kookkaita, ja niiden lapa on kolmiomainen ja tiheään isohampainen. Ylimmät lehdet ovat lyhytruotisia ja lavaltaan keihäsmäisiä. Kukinnon yläosa on lehdetön ja katkonaisen tähkämäinen. Kukinnon sykeröt ovat lehtihankaisia, tiiviitä ja niiden kukat ovat osin yhdiskasvuisia. Kukan kehä on 3–5-lehtinen ja se muuttuu pähkylän kypsyessä meheväksi ja violetinpunaiseksi. Mykerösavikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Siemen on tavallisesti vaaka-asennossa, kooltaan 0,6–1 mm pitkä, pyöreä ja teräväreunainen.
Laji muistuttaa hyvin paljon sen lähisukulaista marjasavikkaa (Blitum virgatum).
Levinneisyys

Euroopassa mykerösavikan päälevinneisyysalue ulottuu Etelä- ja Keski-Ranskasta Alppien alueen läpi Etelä-Saksaan ja -Puolaan sekä Balkanin pohjoisosiin. Satunnaisemmin lajia tavataan muun muassa Pyreneiden niemimaalla, Britteinsaarilla, Fennoskandian eteläosissa ja Länsi-Venäjällä. Aasiassa lajia kasvaa satunnaisesti Koillis-Turkissa, Kaukasuksen alueella sekä muutamalla alueella Keski-Aasiassa. Pohjois-Amerikassa mykerösavikka on laajalle levinnyt. Sitä tavataan Kanadan etelä- ja länsiosissa, suuressa osassa Alaskaa sekä Yhdysvaltojen länsi- ja pohjoisosissa.
Suomessa mykerösavikkaa on tavattu muutamin paikoin Etelä-Suomesta sekä Oulun seudulla. Porin seudulla se on vakiintunut paikalliseen kasvilajistoon.
Elinympäristö

Mykerösavikka on Suomessa hyvin harvinainen uustulokas, jota on tavattu lähinnä puutarhoista.
Käyttö

Mykerösavikkaa on viljelty myös ravintokasvina.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Mykerösavikan levinneisyys Suomessa.
ITIS: Chenopodium capitatum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Chenopodium capitatum (englanniksi)
Mykerösavikka kuvattuna Otto Wilhelm Thomén teoksessa Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885).
Mustiala

| Mustiala |
| --- | --- |
 Mustiala
 Koordinaatit: 60°49′10″N, 23°46′15″E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Kanta-Häme
Kunta:  Tammela
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Postinumero:  31310 Mustiala
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mustialan opiston peltoja 1899 I. K. Inhan kuvaamana.
Mustiala on kylä, joka sijaitsee Tammelan kunnassa, Kanta-Hämeen maakunnassa.
Mustialassa sijaitsevat nykyisin Hämeen ammattikorkeakoulun ja  Hämeen ammatti-instituutin yksiköt, joissa voi opiskella  maaseutuelinkeinojen koulutusohjelmassa. Mustiala oli alun perin Suomen ensimmäinen käytännöllis-tietopuolinen maanviljelysoppilaitos, joka perustettiin vuonna 1840. Mustialassa sijaitsevat myös maataloushistoriallinen museo ja Kuninkaankartanon panimo. Mustialassa on sijainnut Suomen ensimmäinen maalaisposti, joka perustettiin vuonna 1860. Alueella on edelleen oma postitoimipaikka ja postinumero, joka on 31310.