stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emmanuelle Riva

| Emmanuelle Riva |
| --- | --- |
 Emmanuelle Riva vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1927 Cheniménil, Ranska
Kuollut: 27. tammikuuta 2017 (89 vuotta) Pariisi
Ammatti:  näyttelijä, runoilija
Näyttelijä
Aktiivisena:  1952–
Merkittävät roolit:  Hiroshima, rakastettuni Léon Morin, prêtre Thérèse Desqueyroux Rakkaus
Palkinnot
 Parhaan naispääosan Bafta  2012 Rakkaus  Parhaan naispääosan César  2012 Rakkaus  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Emmanuelle Riva, oik. Paulette Germaine Riva (24. helmikuuta 1927 Cheniménil, Ranska – 27. tammikuuta 2017 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin muun muassa rooleistaan elokuvissa Hiroshima, rakastettuni (1959) ja Rakkaus (2012), josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Bafta- ja César-palkinnoilla. Hän sai roolista myös Oscar-ehdokkuuden.
Filmografia

1958 Ei tilaa tunteille – La secrétaire (kreditoimaton)
1959 Hiroshima, rakastettuni – Elle (nimellä Emmanuele Riva)
1960 8. päivä – Françoise
1960 Ilotytöt – Marilina (nimellä Emmanuele Riva)
1960 Kapo – keskitysleirin vartija – Terese
1960 Recours en grâce – Germanie Tourier
1961 Kiusaus – Barny
1962 Therese, myrkyttäjätär – Thérèse Desqueyroux
1962 Yön kiusaus – Isabelle
1963 Le ore dell’amore – Maretta
1964 Le gros coup – Clémence Grandval
1965 Io uccido, tu uccidi – Lucia Rossi Perozzi (osa ”La donna che viveva sola”)
1965 Le coup de grâce – Sophie
1965 Thomas petkuttaja – Princesse de Bormes
1966 L’or et le plomb – La femme du monde
1967 Fruits amers - Soledad – Soledad
1967 Raiskattu? – Suzanne Doucet
1969 Eiko e no 5,000 kiro
1970 La modification – Henriette
1971 L’homme de désir – Valentine
1972 Les portes de feu – La baronne
1973 Saavun kuin hullu hevonen – äiti (Madame Rey)
1974 Ariane – Pasiphae
1975 Au long de rivière Fango – Mathilde
1975 La mort de l’utopie
1976 Le diable au coeur – Madame Bouvier, äiti
1981 Les jeux de la Comtesse Dolingen de Gratz – Une invitée
1982 Die Erbtöchter
1982 Gli occhi, la bocca – äiti
1982 Y a-t-il un Français dans la salle? – Adélaïde Tumelat
1983 Liberté, la nuit – Mouche, vaimo
1983 Un homme à ma taille – Lisa Leibovitch
1987 Funny Boy – Mickyn äiti
1988 Niezwykla podróz Baltazara Kobera – äiti
1989 La passion de Bernadette – äiti Marie-Thérèse Vauzou
1991 Pour Sacha – rouva Malka
1992 Langer Samstag – rouva Dünskoven
1992 Loin du Brésil – Juliette
1993 Epäilyksen varjo – isoäiti
1993 Kolme väriä: Sininen – äiti
1995 Jumala, äidin rakastaja ja lihakauppiaan poika – Marguerite
1997 Capitaine au long cours – Clémentine/Calypso
1997 XXL – Sonia Stern
1999 Kauneushoitola Venus – Lyda-täti
2001 C’est la vie – Dominique
2003 Vert paradis – Lucas’n äiti
2004 Je suis votre homme – Emma
2006 Poikani – isoäiti
2008 Le grand alibi – Geneviève Herbin
2008 Un homme et son chien – Femme église
2009 Je ne dis pas non – rouva Revison
2011 Ranskalainen viikonloppu – rouva Prévost eli Mémé, Annan äiti
2012 Rakkaus – Anne
2012 Tu honoreras ta mère et ta mère – isoäiti
Aiheesta muualla

Emmanuelle Riva Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Emmanuelle Rivan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Emmanuelle Vaugier

| Emmanuelle Vaugier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1976 (ikä 48)  Vancouver, Brittiläinen Kolumbia
Ammatti:  näyttelijä, malli
Näyttelijä
Aktiivisena:  1995–
Merkittävät roolit:  Helen Bryce (Smallville) Addison (Saw II)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Emmanuelle Vaugier (s. 23. kesäkuuta 1976 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä ja malli, joka tuli tunnetuksi televisiosarja Smallvillen myötä.
Ura

Vaugier teki high schoolin aikana mallin töitä ja hänen näyttelijän uransa alkoi 1990-luvulla elokuvan Rikkirevitty perhe myötä. Vuotta myöhemmin Vaugier esiintyi usean jakson ajan televisiosarjassa Madison. Lisäksi hän on näytellyt useamman jakson verran kanadalaisessa televisiosarjassa Lost Girl. Sittemmin hän on tehnyt useita vierailevia rooleja televisiosarjoissa, kuten Äärirajoilla, Seitsemän päivää ja Dead Man's Gun. Vaugier teki myös elokuvarooleja kuten Hysteria ja Fear II – Kuolleiden paluu.
2000-luvulla hän sai yhä enemmän rooleja ja esiintyikin useissa televisiosarjoissa, joista parhaiten Vaugier muistetaan Smallvillestä, tohtori Helen Brycen roolista. Muita sarjoja ovat muun muassa Siskoni on noita, Rokkistaran käsikirja, Veronica Mars, Tunteet pelissä, Miehenpuolikkaat, Supernatural, Tulilinjalla ja CSI: New York. Sarjojen lisäksi hän on esiintynyt elokuvissa Kaikki viisi vaimoani, Viiltäjän kirje helvetistä, 40 päivää ja 40 yötä, Dolan's Cadillac, Saw II ja Saw IV.
Vaugier teki ensimmäisen ääniroolinsa videopeliin Need for Speed: Carbon vuonna 2006.
Yksityiselämä

Hänellä on kaksi koiraa ja hän pitää patikoimisesta.
Aiheesta muualla

CelebrityWonder.com
AskMen.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Erica Campbell

| Erica Campbell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Barbara Rose Walker
Syntynyt: 12. toukokuuta 1981 (ikä 43)
Pornonäyttelijä
Taiteilijanimet:  Erica Rose
Aktiivisena:  2001–2011
Elokuvien määrä:  9
Seksuaalinen suuntaus:  Biseksuaali
Silmien väri:  Sininen
Hiusten väri:  Brunette
Mitat:  75E-64-94 cm
Pituus:  163 cm
Paino:  52 kg
Aiheesta muualla
Kotisivut
IMDb
Erica Rose Campbell (s. 12. toukokuuta 1981 Deerfield, New Hampshire) on yhdysvaltalainen alastonmalli, joka valittiin Playboyn erikoisnumerossa vuoden 2005 malliksi. Hän oli Penthousen kuukauden Penthouse Pet -malli huhtikuussa 2007. Hän myös esiintynyt satunnaisesti pornoelokuvissa.
Campbell koki uskonnollisen herätyksen ja hän lopetti pornonäyttelijän uransa vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Erica Campbell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Eric von Schantz

Eric Emil Eberhard von Schantz (11. marraskuuta 1909 Helsinki – 14. huhtikuuta 1993 Helsinki) oli suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija.
Eric von Schantzin tunnetuin teos oli 1947 ilmestynyt romaani Irene : Silkki-Saaran muistelmat. Romaanimuotoon kirjoitettujen muistelmien päähenkilö oli 1874 syntynyt helsinkiläinen prostituoitu Irene Saara Björkhem eli Silkki-Saara joka oli saanut nimensä siitä että hän käytti aina silkkisiä vaatteita. Von Schantzin kirjoittaman esipuheen mukaan hän oli todellisuudessa italialaista alkuperää ollut, Kokkolassa syntynyt Sofia Arletti.
Silkki-Saara jäi lapsena orvoksi ja joutui huutolaisena pohjalaiseen maalaistaloon jossa häntä kohdeltiin huonosti. Romaanissa kuvattiin hänen vaiheitaan prostituoituna Helsingissä vuosisadan vaihteessa, vankina Hämeenlinnan naisvankilassa sekä Argentiinassa ja Yhdysvalloissa vietettyjä aikoja. Romaanin mukaan Silkki-Saara saneli muistelmansa Diakonissalaitoksen sairaalassa jonne hän oli joutunut menetettyään näkönsä metyylialkoholin juomisen takia. Hän sai myöhemmin näkönsä takaisin ja vietti viimeiset vuotensa Degerössä pappina toimineen poikansa luona. Kertoman mukaan Silkki-Saara kuoli 1950-luvun alussa. Silkki-Saara on esitetty myös näytelmänä Televisioteatterissa 1975.
Yleisradion toimittaja Timo Heikkinen tutki vuonna 2017 Silkki-Saaran todellista henkilöllisyyttä ja selvisi että hän oli todellisuudessa Ylistarossa syntynyt torpparintytär Sofia Jaakontytär Arentti (1869–1947). Arentti oleskeli kansakoulun ja rippikoulun käytyään Ruotsissa vuosina 1887–1891 ja 1895–1906. Hän oli Helsingin kaupungin terveystoimiston ja myöhemmin huoltopoliisin kirjoissa prostituoituna vuodesta 1907 alkaen ja harjoitti tätä ammattia Helsingissä aina 1920-luvun puoliväliin saakka. Vuonna 1926 hän joutui Nikkilän mielisairaalaan skitsofrenian vuoksi ja oli viimeiset 20 vuotta elämästään eri mielisairaaloissa. Sofia Arentti kuoli maaliskuussa 1947 Uudenkaupungin piirimielisairaalassa. Karl E. Malm niminen mies toimitti sinikantisiin vihkoihin kirjoitetut alkuperäiset muistelmat Nide-kustantamolle jo ennen sotia ja näiden vihkojen perusteella Eric von Schantz kirjoitti romaaninsa. Malm oli asunut Silkki-Saaran kanssa ja kirjoittanut vihkot Silkki-Saaran päiväkirjan pohjalta vankilassa ollessaan. Von Schantz muutti romaania kirjoittaessan käsikirjoituksessa olleet nimet ja syntymävuodet suojatakseen vielä elossa olleita henkilöitä.
Toisessa von Schantzin romaanissa Slyngeln Måhrberg (1936) ja sen jatko-osassa Ny dag (1937) päähenkilönä oli taidemaalari Myhrberg joka joutuu vankilaan taideväärennösten takia ja lähtee vankilasta päästyään Amerikkaan.
Teoksia

Peter fann en krysantemumbukett....   Helsingfors 1933
Vägen leder uppåt.   Natur och kultur, Stockholm 1935
Slyngeln Måhrberg.   Natur och kultur, Stockholm 1936
Ny dag : roman.  Schildt, Helsingfors 1937
Aranda och Edgar.   Holger Schildt, Helsingfors 1941
Som man ropar.  Schildt, Helsingfors 1944
Irene : "Silke-Saras" minnen.   Schildt, Helsingfors 1947 (ilmestyi Kyllikki Vehasen suomentamana nimellä Irene : helsinkiläisen "Kamelianaisen" Silkki-Saaran muistelmat, jälkeenjääneiden muistiinpanojen mukaan romaanin muotoon laatinut Erik von Schantz, Nide, Hämeenlinna 1947)
Excalibur (automerkki)

Excalibur-auto
Excalibur valmisti replika-autoja Yhdysvaltain Milwaukeessa. Prototyyppi esiteltiin vuonna 1963 ja sen oli suunnitellut Brooks Stevens. Auton esikuvana oli vuosimallin 1928 Mercedes-Benz SSK, mutta siinä käytettiin nykyaikaista tekniikkaa. Ensimmäisissä Excalibur-autoissa oli Studebaker Lark Daytonan alusta pienin muutoksin. Moottoriksi valittiin Chevroletin 5,3 litran V8, joka kehitti 290 hevosvoimaa (SAE brutto) eli 213 kilowattia. Tehdas muutti vuonna 1966 Milwaukeehen.
Excalibur-autot ovat olleet kalliita, mutta haluttuja. Kysyntä on ollut suurempi kuin tarjonta. Vuosina 1964-1987 tehdas on valmistanut yli 3000 Excalibur-autoa. Vuosituotanto on vaihdellut 250 ja 300 välillä.
Excaliburin valmistus loppui vuonna 1997.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Excalibur story (Arkistoitu – Internet Archive)
Excalibur

Sir Bedivere palauttaa Excaliburin veteen. Aubrey Beardsleyn kuvitusta Maloryn teokseen Le Morte d'Arthur.
Excalibur (suom. hiottu kalpa) on kelttiläisessä tarustossa taikamiekka, jonka vain kuningas Arthur kykeni vetämään kivestä. Se että hän kykeni tähän, paljasti että hänet on määrätty Britannian kuninkaaksi. Sekä miekalla että huotralla uskottiin olevan maagisia ominaisuuksia. Excalibur esiintyy jo varhaisessa Arthur-mytologiassa, walesilaisissa taruissa miekan nimi on Caledfwlch. Geoffrey Monmouthilainen puolestaan kutsui miekkaa nimellä Caliburnus, ja sen esikuva on ilmeisesti irlantilaisten legendojen Caladbolg-miekka.
Joissakin Arthurista kertovissa tarinoissa Excalibur on sama miekka, jonka Arthur vetää nuorena kivestä, mutta useimmissa tarinoissa kyseessä on kuitenkin eri miekka. Monissa tarinoissa Arthur saa Järven neidolta uuden miekan huotrineen sen jälkeen, kun hänen kivestä vetämä miekkansa on hajonnut. Arthurin kuoltua Sir Bedivere palauttaa miekan Järven neidolle, koska Arthur oli näin käskenyt.
Geoffreyn mukaan miekka oli taottu myyttisellä Avalonin saarella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Excalibur Wikimedia Commonsissa
Engebret Café

Engebret Café vuonna 2007. Rakennuksen edustalla Brynjulf Bergslienin patsas, joka esittää näyttelijä Johannes Brunia.
Engebret Café on yksi Oslon vanhimmista ravintoloista. Sen perusti Engebret Christophersen vuonna 1857. Se sijaitsi alun perin Rådhusgatalla, mutta muutti 1863 nykyiselle paikalleen Bankplassenin kulmaan. Se tunnettiin 1800-luvun loppupuolella taiteilijoiden kokoontumispaikkana. Aivan vieressä sijaitsi Christiania Theater vuoteen 1899 saakka. Vuonna 1921 kahvila paloi, mutta avattiin entisessä kunnossaan jo seuraavana vuonna. Norges Bankin rakennustyömaan vuoksi Engebret Café oli suljettuna vuosina 1983–1986, jolloin toteutettiin myös mittava remontti.
Asiakkaita noin 1900-luvun alussa.
Christian Krohgin vuonna 1895 piirtämä pöytäseurue Engebretin terassilla. Vasemmalta Krohg, Karl Edvard Diriks, Frits Thaulow ja Ludvig Skramstad.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Engebret Café Wikimedia Commonsissa
Excalibur Hotel and Casino

| Excalibur Hotel and Casino |
| --- | --- |

Huoneita:  4 008
Teema:  Keskiaika, Camelot
Pelitilaa:  9 300 m²
Pysyvät esitykset:  Tournament of Kings  Thunder Down Under
Houkuttimet:  Merlin Versus The Dragon
Merkittävät ravintolat:  The Steakhouse at Camelot  Sir Galahad's Prime Rib House  Regale Italian Eatery  Dick's Last Resort
Omistaja:  MGM Resorts International
Avajaispäivämäärä:  19. kesäkuuta 1990
Peruskorjaus:  2000, 2007
Aiemmat nimet:  Xanadu project (ei rakennettu)
Kotisivu:  www.excalibur.com
Excalibur Hotel and Casino on Las Vegas Stripin varrella Nevadassa sijaitseva hotelli ja kasino. Se perustettiin vuonna 1990. Hotellin omistaa MGM Resorts International. Hotellissa on 4 008 huonetta, ja hotellialueen yhteispinta-ala on 9 290 m². Hotellin teema on Kuningas Arthur. Hotelli muistuttaa ulkonäöltään linnaa. Hotelli Excalibur oli avautuessaan maailman suurin hotelli. Vuonna 2005 MGM Mirage osti Excaliburin ja muita hotelleja Mandalay Resort Groupilta.
Aiheesta muualla

Excalibur Hotel and Casinon Websivut
Contact

Contact voi tarkoittaa seuraavia:
Ensimmäinen yhteys (Contact), Carl Saganin romaani vuodelta 1985
Ensimmäinen yhteys (Contact), edelliseen perustuva elokuva vuodelta 1997
Contact, saksalaisen DJ:n ATB:n albumi
Contact, espanjalaisvalmisteinen energiajuoma.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Contact”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Fahrtenlieder-Album

| Fahrtenlieder-Album Heino |
| --- | --- | --- |

Fahrtenlieder-Album
Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP-levy
 Tyylilaji: schlager
 Levy-yhtiö: EMI
Heino muut julkaisut
| Wenn abends die Heide träumt 1975 | Fahrtenlieder-Album 1975 | Seine großen Erfolge 5 1975 |
Fahrtenlieder-Album on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1975.
Kappaleet > LP: 1

Aus grauer Städte Mauern – 2.51
Jenseits des Tales – 2.47
Wilde Gesellen – 2.21
Ein Heller und ein Batzen – 2.39
Wenn die bunten Fahnen wehen – 2.46
Der mächtigste König im Luftrevier – 2.05
Wildgänse rauschen durch die Nacht – 2.15
Kein schöner Land – 2.06
Wir sind des Geyers schwarzer Haufen – 2.46
Die blauen Dragoner – 2.20
Von den Bergen rauscht ein Wasser – 2.24
Im Wald, im grünen Walde – 3.15
Uns scheint der Mond so hell – 3.26
In Junkers Kneipe – 2.56
Hoch auf dem gelben Wagen – 2.52
Ade zur guten Nacht – 2.19
Kappaleet > LP: 2

Wir wollen zu Land ausfahren – 2.05
Vom Barette schwankt die Feder – 3.16
Wir lieben die Stürme – 2.25
Heute an Bord – 2.30
Schlesierlied – 2.26
Im grünen Wald, dort wo die Drossel singt – 2.58
Heia Safari – 2.50
Der Tod reit' auf einem kohlschwarzen Rappen – 2.17
Weit ist der Weg zurück ins Heimatland – 2.28
Hörst du die Landstraß – 2.11
Heut noch sind wir hier zu Haus – 2.29
Schwarzbraun ist die Haselnuß – 3.04
Treue Bergvagabunden – 2.58
Westerwaldlied – 2.26
Hohe Tannen – 2.47
Wir sind durch Deutschland gefahren – 2.38
Enjoy the Ride

| Enjoy the Ride Marie Serneholt |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 29. maaliskuuta 2006
 Tuottaja(t): Jörgen Elofsson, Pär Westerlund, Richard Brandén
 Tyylilaji: pop, europop
 Kesto: 35.58
 Levy-yhtiö: Sony BMG
Enjoy the Ride on ruotsalaisen pop-laulajan Marie Serneholtin ensimmäinen levy, joka ilmestyi vuonna 2006. Levyä on myyty maailmanlaajuisesti miljoona kappaletta[lähde? ]. Levy sisältää 10 kappaletta. Niistä suurhittejä ovat olleet That's The Way My Heart Goes ja I Need A House. Myös singlenä on ollut kappale Oxygen. Enjoy the ride on suomeksi "Nauti kyydistä".
Kappaleet

Enjoy the Ride – 3.10
Wasted Love – 3.15
That's the Way My Heart Goes (Radio Version) – 3.34
I Need a House – 3.00
Beyond Tonight – 4.20
I Love Making Love in the Morning – 3.31
The Boy I Used to Know – 2.50
Calling All Detectives – 3.56
Can't Be Loved – 3.53
Oxygen – 4.23
Arvostelut

Teen Today:
Aiheesta muualla

Enjoy the Ride discogs.com -sivustolla
Extended Display Identification Data

Extended Display Identification Data (EDID sekä E-EDID) on VESAn standardoima menetelmä välittää näyttölaitteen ominaisuudet kuvalähteelle. EDID-tietoja käyttävät muun muassa näytönohjaimet, digitaalisovittimet, DVD- ja Blu-ray-soittimet sekä pelikonsolit. EDID kehitettiin alkujaan analogiselle kuvalle VGA-liittimien kanssa, mutta sitä käytetään nykyään myös DVI-, HDMI- ja DisplayPort-liitäntöjen kanssa. VESA julkaisi kehittämänsä EDID-standardin ensimmäisen version 1.0 vuonna 1994 osana Display Data Channel -standardia. Ennen EDID:n kehittämistä VGA-liittimen pinneillä kerrottiin toisinaan näyttölaitteen ominaisuudet, josta VESA kehitti DDC-sarjaväylän. Alkuperäinen DDC-protokolla määritti 128 tavua, jotka näyttölaite lähetti, mutta tämä oli pian riittämätön ja laajennettiin tukemaan useiden tietolohkojen välittämistä, joka tunnetaan nimellä E-EDID. Vuonna 2007 VESA julkaisi toisen sukupolven version nimellä DisplayID, joka ei ole suoraan taaksepäin yhteensopiva.
Aiheesta muualla

VESA Enhanced Extended Display Identification Data Standard (PDF) (englanniksi)
EDID Repository (englanniksi) - näyttölaitteista kerättyjen tietojen luettelo
Engel-palkinto

Kirkkotaiteen Engel-palkinto jaetaan Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan seurakuntaneuvoston päätöksen mukaan taiteilijalle tai yhteisölle, joka on ansioitunut kirkkotaiteen alalla ja kirkkotilan rikastuttamisessa eri taiteenalojen keinoin.
Engel-palkinto perustettiin vuonna 1990, jolloin tuli kuluneeksi 150 vuotta Helsingin tuomiokirkon suunnittelijan Carl Ludvig Engelin kuolemasta.
Palkinnon saaneet

1991: Cantores Minores -poikakuoro
1992: Maija Lavonen, tekstiilitaiteilija
1993: Sinfoniaorkesteri Vivo
1994: Eero Erkkilä, oopperalaulaja, Tapani Valsta, professori
1995: Jaakko Löytty, gospelmuusikko
1997: Tuula Mäkinen, arkkitehti
1999: Riikka Juvonen, kuvataiteilija
2000: Matti Ranin, näyttelijä
2001: Lauri Otonkoski, runoilija
2002: Vilhelm Helander, professori
2003: Jorma Pulla, entisöijä
2004: Lasten Keskus ry.
2006: Anna-Mari Kaskinen, kirjailija
2008: Seppo J. J. Sirkka, valokuvaaja
2010: Päikki Priha, tekstiilitaiteilija
2012: Klaus Härö, elokuvaohjaaja
2014: Mikki Kunttu, valotaiteilija
2016: Liisa Väisänen, symbolitutkija
2018: Petri Laaksonen, muusikko
2020: Ville Ranta, sarjakuvataiteilija
Epäilyksen varjossa (dokumenttielokuva)

| Epäilyksen varjossa |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Pekka Lehto
Käsikirjoittaja:  Pekka Lehto   Beatrix Millburn
Tuottaja:  Pauli Pentti
Säveltäjä:  Lasse Enersen
Kuvaaja:  Teppo Högman  Kasimir Lehto
Leikkaaja:  Jussi Rautaniemi
Pääosat:  Alpo Rusi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  First Floor Productions Oy
Ensi-ilta:  2009
Kesto:  75 min
Alkuperäiskieli:  Suomi Saksa Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Epäilyksen varjossa on Pekka Lehdon dokumenttielokuva Alpo Rusin Stasi-yhteyksien tutkinnasta. Vuonna 2009 valmistunut Epäilyksen varjossa kattaa oikeusprosessin ja erityisesti esitutkinnan tapahtumien kulun sekä maalaa henkilökuvaa myrskyn silmään joutuneesta Rusista.
Tuotanto

Pekka Lehdon dokumenttielokuvaan kieltäytyivät haastattelua antamasta esimerkiksi Olli Ainola, Tarja Halonen, Ville Itälä, Paavo Lipponen ja Juhani Suomi.
Haastattelut > Dokumenttia varten haastateltuja

Martti Ahtisaari
Heidi Hautala
Max Jakobson
Aarno Laitinen
Pekka Lehtinen
Olli Mäenpää
Jarmo Mäkelä
Olli Rehn
Tapani Ruokanen
Arto Rusi
Juha-Pekka Tikka
Janne Virkkunen
Haastattelut > TV-haastatteluissa esiintyviä henkilöitä

Olli Ainola
Tarja Halonen
Petri Knape
Matti Wuori
Aiheesta muualla

Ylen Dokumenttiprojektin sivu filmistä[vanhentunut linkki]
Disgaea

| Disgaea |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nippon Ichi Software
Julkaisija:  Nippon Ichi Software, Koei, Square Enix, Atlus
Lajityyppi:  taktinen roolipeli
Alusta:  Nintendo DS, Nintendo Switch, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation Portable, PlayStation Vita, Windows
Ensijulkaisu:  Disgaea: Hour of Darkness (2004)
Viimeisin julkaisu:  Disgaea 7: Vows of the Virtueless (2023)
Aiheesta muualla
Kotisivut
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Disgaea (jap. 魔界戦記 ディスガイア, Makai Senki Disugaia) on japanilaisen Nippon Ichi Softwaren kehittämä pelisarja. Sarjan pääosat ovat tyypiltään taktisia roolipelejä. Sarjan pelit tunnetaan suuresta määrästä huumoria ja mahdollisuudesta kehittää pelattavat hahmot äärimmäisen korkeille tasoille asti.
Disgaea-sarjan ulkoasu käyttää värikästä manga-tyyliä. Pelien hahmot on toteutettu sprite-grafiikalla, mutta ympäristöt ovat kolmiulotteisia. Kolmen ensimmäisen osan spritet on toteutettu matalalla resoluutiolla, mutta Disgaea 4 ja sen jälkeen julkaistut pelit käyttävät korkeamman resoluution spritejä, jotka sopivat paremmin teräväpiirtotarkkuuksille. Pelien hahmot on suunnitellut taiteilija Takehito Harada, ja musiikit on säveltänyt Tenpei Sato.
Tähän mennessä pelisarja sisältää kuusi pääosaa ja muutamia sivupelejä. Sarjan pääosat on useimmiten julkaistu ensimmäisenä Sonyn PlayStation-tuoteperheen konsoleilla, ja osa peleistä on myös tuotu Windowsille ja Nintendon konsoleille.
Pelit > Pääosat

| Nimi | Julkaisuaika | Alkuperäinen alusta | Uudelleenjulkaistut versiot |
| --- | --- | --- | --- |
| Disgaea: Hour of Darkness | 2004 | PlayStation 2 | Disgaea: Afternoon of Darkness (PlayStation Portable)  Disgaea DS (Nintendo DS)  Disgaea PC (Windows/Steam)  Disgaea 1 Complete (Playstation 4, Nintendo Switch) |
| Disgaea 2: Cursed Memories | 2006 | PlayStation 2 | Disgaea 2: Dark Hero Days (PlayStation Portable) Disgaea 2 PC (Windows/Steam) |
| Disgaea 3: Absence of Justice | 2008 | PlayStation 3 | Disgaea 3: Absence of Detention (PlayStation Vita) |
| Disgaea 4: A Promise Unforgotten | 2011 | PlayStation 3 | Disgaea 4: A Promise Revisited (PlayStation Vita)  Disgaea 4 Complete+ (Nintendo Switch, PlayStation 4, Windows/Steam) |
| Disgaea D2: A Brighter Darkness | Syyskuu 2013 | PlayStation 3 |  |
| Disgaea 5: Alliance of Vengeance | 2015 | PlayStation 4 | Disgaea 5 Complete (Nintendo Switch, Windows/Steam) |
| Disgaea 6: Defiance of Destiny | 2021 | PlayStation 4 (vain Japanissa) Nintendo Switch | Disgaea 6 Complete (Windows) |
| Disgaea 7: Vows of the Virtueless | 2023 | Nintendo Switch PlayStation 4 PlayStation 5 Windows |  |
Pelit > Muut pelit

| Nimi | Julkaisuaika | Alusta | Kuvaus |
| --- | --- | --- | --- |
| Makai Kingdom | 2005 | PlayStation 2, PlayStation Portable | Pelisarjan spin-off-peli. |
| Prinny: Can I really be the hero? | 2009 | PlayStation Portable | Tasohyppelypeli, jonka pääosassa ovat sarjasta tutut Prinnyt. |
| Prinny 2: Dawn of Operation Panties, Dood! | 2010 | PlayStation Portable | Suora jatko-osa edelliselle. |
| Disgaea Infinite | 2010 | PlayStation Portable | Visual novel |
Pelit > Muu media

Makai Senki Disgaea on sarjan ensimmäiseen osaan perustuva animesarja, jonka tarina on lähestulkoon sama kuin sarjan ensimmäisellä pelilläkin pienillä muutoksilla. Jaksoja on yhteensä 12. Sarja on myös dubattu englanninkielisiksi pelistä tuttujen ääninäyttelijöiden voimin.
Disgaea-sarjan ensimmäisestä ja toisesta osasta on tuotettu myös viralliset mangasarjat.