stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grays Harbor

Kartta Grays Harborin alueesta.
Grays Harbor on estuaari, joka sijaitsee Washingtonin osavaltiossa Tyynenmeren rannikolla 72 kilometriä Columbiajoesta pohjoiseen. Lahti on veden alle vajonnut jokilaakso, joka muodostui viime jääkaudella, kun merivesi nousi Chehalisinlahteen.
Lahti on 27 kilometriä pitkä ja 19 kilometriä leveä. Chehalisjoki laskee sen itäpäähän, jossa joen rannalla sijaitsee Aberdeenin kaupunki, ja joen pohjoisrannalla tätä hiukan pienempi Hoquiam välittömästi luoteeseen ja lahden rannalle levittyen. Chehalisin lisäksi Grays Harboriin laskee useita muita pienempiä jokia ja puroja, kuten Hoquiam ja Humptulips.
Grays Harborin erottaa merestä matalien niemien muodostama portti, joka on vain noin kolme kilometriä leveä. Molemmat niemet ovat asuttuja: pohjoisella niemellä sijaitsee Ocean Shores, eteläisellä niemellä Westport. Lahden alkuperäinen nimi oli Bullfinch Harbor, mutta se nimettiin myöhemmin löytäjänsä, kapteeni Robert Grayn mukaan. Tämä löysi lahden vuonna 1792 ja purjehti sinne osana pitkin rannikkoa suuntautuneita turkismyyntiretkiään.
Alueen piirihallinto perustettiin vuonna 1854, mutta laajamittainen seudun puuteollisuuden, lähinnä sahateollisuuden, viitoittama asuttaminen alkoi 1870-luvulla. Kun Yhdysvaltain itäosien metsävarat olivat ehtyneet, monet aikaisemmin idässä ja pohjoisvaltiossa työtään tehneet lokarit (engl. logger) muuttivat Grays Harborin alueelle. Sinne heitä tuli myös Euroopasta, erityisesti Ruotsista ja Suomesta.
Vuonna 1988 Hoquiamin läheisyyteen perustettiin 6,2 neliökilometrin suuruinen luonnonsuojelualue, jonka runsas lajisto asuu vuorovesialueen mutatasangoilla ja suolasoilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Topographic map
Mauno Lehtinen

Mauno Lehtinen (5. tammikuuta 1921 Turku – 3. syyskuuta 1972) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jalkapalloilija. Hän pelasi jääkiekon SM-sarjassa vuosina 1940–1957 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Jalkapallon SM-sarjassa hän pelasi kaudesta 1946–1947 kauteen 1952 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Lehtinen pelasi jääkiekon SM-sarjaa Turun Palloseuran joukkueessa vuosina 1940–1941, 1942–1945, 1946–1948 ja 1952–1957 sekä Turun Pallokerhon joukkueessa kaudella 1949–1950. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 82 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 34 + 8 = 42 ja jäähymääränsä 30 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1956 sekä saavutti kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Jalkapallossa Lehtinen voitti Turun Palloseuran joukkueessa Suomen-mestaruuden vuonna 1949 ja sai SM-hopeaa vuonna 1948. Hän pelasi Turun Palloseurassa myös jääpalloa ja käsipalloa.
Ericsson Diavox

Diavox, 10 näppäimen impulssivalinta.
Ericsson Diavox on ruotsalainen vuosina 1978–1989 tuotannossa ollut lankapuhelinmalli. Puhelinta valmistettiin vain näppäinpuhelimena. Se oli Dialog-mallin korvaaja.
Taustaa

Ericsson teki 1960-luvulla kokeiluja näppäinpuhelimilla Ericofon- ja Dialog-tuotesarjoissa. Ensimmäinen puhelin, joka oli muotoiltu näppäinpuhelimeksi, saatiin vasta vuonna 1978. Samaan aikaan julkaistiin digitaaliset puhelinvaihteet Ruotsissa.
Vuonna 1975 julistivat Ericsson ja Ruotsin telelaitos Televerket muotoilukilpailun yhdessä kehitysyhtiö Ellemtelin kanssa. Kyseessä oli kutsukilpailu neljälle kilpailijalle. Kilpailun voitto meni Carl-Arne Bregerin design-yrityksen ehdotukselle. Voittajamalli oli melko korkea. Siinä oli myös kömpelö ja kulmikas luuri. Puhelimen pääpiirteet olivat kuitenkin valmiit: muun muassa irrotettava kuori, jota sai useissa väreissä. Breger ja Richard Lindahl kehittivät mallia edelleen vuosina 1975–1977. Puhelimesta tehtiin 14 erilaista puumallia. Erityisesti luurin ja etuosan muotoiluun käytettiin paljon aikaa. Tulos oli sirompi kuin mitä puhelimissa oli aiemmin ollut tavallista. Luurista tuli edeltäjämalli Dialogin luuria ergonomisempi.
Uusi näppäinpuhelin sai nimekseen Diavox. Sen sarjatuotanto alkoi kesällä 1978 Ericssonin ja Televerketin tehtailla. Diavox oli viimeinen Ruotsissa kehitetty vakiolankapuhelin. Se korvasi Ericssonin Dialog-mallin. Diavoxia vietiin muun muassa Iso-Britanniaan nimellä Astrophone ja Yhdysvaltoihin nimellä Royal. Saudi-Arabiasta tuli 400 000 laitteen tilaus. Diavoxin valmistus jatkui vuoteen 1989 asti.
Ruotsissa Diavox laajalti korvasi vanhan Dialog-mallin erityisesti yrityksissä ja julkisissa toimitiloissa.
Muotoilu

Diavoxissa erityistä on se, että kuori on helppo irrottaa avaamalla puhelimen pohjasta kaksi ruuvia. Televerket markkinoikin puhelinta tällä ominaisuudella ja myi vaihdettavia kuoria asiakkaille, jotka halusivat vaihtaa puhelimensa väriä.
Aluksi Diavoxia sai vakioväreissä muun muassa valkoisena, punaisena, tummanvihreänä, beigenä, keltaisena ja mustana. Vakiomallien luuri oli musta. Myös alaosa ja runko olivat mustat. Vain kuoren etuosan värin saattoi valita.
Jonkin ajan jälkeen alettiin julkaista muunneltuja malleja. Myyntiin tuli esimerkiksi täysin valkoinen malli, jossa myös alaosa ja luuri olivat valkoiset. Myöhemmin tuli saataville erikoisempia vaihtokuoria, muun muassa kromin, kuparin ja kullan värisiä kuoria. Nämä kuoret olivat huomattavasti kalliimpia kuin tavalliset muovikuoret. Kallein oli kultainen kuori. Saatavilla oli jopa aidosta italialaisesta nahasta tehty kuori – punaisena tai ruskeana. Kuoria valmistettiin kukkakuvioituina. Muitakin kuvioita oli. Kuoria pystyi tilaamaan myös erikoispainoksena esimerkiksi yrityksen logolla tai mainoksella. Kuoren sai hankittua puisena, joka tehty kalliista puulajista kuten mahongista tai tiikistä. Sellaiset puhelimet valmistettiin käsin ja ne olivat hyvin kalliita. Puhelinta sai myös läpinäkyvästä muovista valmistetulla kuorella. Läpinäkyvä puhelin oli aluksi tarkoitettu vain esittelykäyttöön, mutta sitä ruvettiin pian myymään asiakkaille.
1980-luvun puolivälissä julkaistiin hieman pyöreämpi kuoriversio. Tavallisia kuoria valmistettiin edelleen ja uudet kuoret olivat vaihtoehtona. Uudet kuoret saivat nimen Nova, kun vanhan kuorimallin nimi oli Classic.
Tekniikka

Diavoxia julkaistiin seitsemänä erilaisena mallina ja kaiutinpohjalla, joka oli eräänlainen tavallisen puhelimen lisävaruste:
Diavox 100 oli puhelimen perusmalli.
Diavox 120 kuulokkeilla ja kahdella ylimääräisellä napilla: ON-nappi avasi, OFF-nappi sulki yhteyden, kun kuulokkeet olivat käytössä.
Diavox 125 tuki kahta puhelinlinjaa.
Diavox 130, 9 ja 27 numeron pikavalinta. Tämä malli käytti äänitaajuusvalintaa ja siinä oli kaiutin. Käyttäjä pystyi valitsemaan numeron ja kuulemaan, meniko puhelu läpi ennen kuin nosti luurin.
Diavox 150 sihteeritoiminnoilla (executive secretary) koostui kahdesta samanlaisesta puhelimesta, joissa oli viisi lisänappia.
Diavox 200 kaiutinpuhelin. Tässä mallissa oli kaksi lisänappia R-napin yläpuolella, joilla kaiuttimen sai päälle ja pois päältä. Puhelin osasi suodattaa pois huoneen taustamelua.
Diavox 250 kaiutinpohja: neliskanttinen musta laatikko, jossa oli kolme nappulaa. Kun tavallinen puhelin asetettiin laatikon päälle, se muuttui kaiutinpuhelimeksi.
Diavox 824 tuki useita puhelinlinjoja. Mallissa oli useita lisänäppäimiä eri linjoille ja valodiodit, jotka näyttivät käynnissä olevan puhelun näyttämiseksi.
Näiden mallien lisäksi kehitettiin parin vuoden päästä Diavox Courier 700, joka oli digitaalinen versio MD 110 -puhelinvaihdetta varten.
Diavoxia kehitettiin eri malleina impulssi- ja äänitaajuusvalinnalle. Televerketille valmistetuista neljästä miljoonasta puhelimesta kolme miljoonaa tuki äänitaajuusvalintaa. Äänitaajuusvalintapiiri oli RIFA:n kehittämä ASIC-piiri. Dialogin hiilimikrofoni korvattiin elektreettimikrofonilla, jotta saatiin parempi puheäänen laatu. Diavoxissa oli automaattinen vastaanoton ja lähetyksen säätö; Dialogissa oli automaattista vain vastaanoton säätö.
Puhelinvaihteille suunnitellut versiot

Diavoxista valmistettiin myös puhelinvaihteille suunniteltuja versioita. Tavallisiakin Diavoxeja käytettiin puhelinvaihteissa, mutta erikoisversioissa oli enemmän toimintoja. Muunnelluissa versioissa oli lisänäppäimiä R-näppäimen vieressä. Toimintoina niissä saattoi olla esimerkiksi suoravalintoja vaihteen alanumeroihin.
Diavoxin pohjalta valmistettiin myös isompia puhelimia, joissa vain näppäimet ja luuri olivat Diavoxin kanssa samaa muotoilua. Yksi tällainen oli Logivox eli Diavox Courier 700.
Diavox, 12 näppäimen äänitaajusvalinta.
Diavox II kuori avattuna.
Diavoxin näppäimet ja piirikortti.
Logivox (Diavox Courier 700)
Käännös suomeksi
Pyöli (Somero)

Pyölin kylän historiallista kylätonttia nähtynä Kärilän sillalta talvella 2011.
Pyöli on kylä ja postinumeroalue (31530 Pyöli) Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 69, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 30. suurimman yhdessä Ruunalan kanssa. Pyölin  naapurikyliä Somerolla ovat Sillanpää ja Pitkäjärvi lännessä, Kärilä etelässä, Lahti idässä sekä Sylvänä, Ollila ja Paltta koillisessa. Ypäjän puolella rajanaapurina on Palikkala. Pohjoisosat kylästä kuuluvat Lehtimäenkulman kulmakuntaan.
Sijainti ja palvelut

Pyölin kylä sijaitsee Hämeen Härkätien (yhdystie 2810) varrella, Someron keskustaajamasta noin 10 kilometriä Kosken suuntaan ja rajautuu etelässä Paimionjoen vesistöön. Kylän keskustassa Lahden ja Pyölin kylien rajalla toimi vuosina 1917-1997 Lahden koulu. Vuosina 1997-2013 se oli yhdistettynä Pitkäjärven koulun kanssa Lahti-Pitkäjärven kouluksi, jonka  1–2 luokat olivat Lahden ja 3-6 luokat Pitkäjärven koululla. Vuoden 2014 alusta koulun koko opetus siirrettiin Pitkäjärvelle. Aiemmin Pyölissä on ollut myös kauppa ja posti. Lehtimäenkulmalla Pyölin kylän pohjoisosassa toimi oma kansakoulu vuosina 1926–1971.
Historia

Historiallisesti Pyölin kylä on ollut samaa isonjaon jakokuntaa viereisen Lahden kylän kanssa, johon nähden se lienee myöhemmin asutettu tytärkylä, mihin myös nimen Pyöli on tulkittu viittaavan. Aiemmin samaan jakokuntaan arvellaan kuuluneen myös joen eteläpuolisten Kärilän Ryhdän ja Kimalan kylien.
Kylän vanhoja taloja ovat olleet Oikia ja Väärä, joista Väärä jaettiin vuonna 1804 Yli- ja Ali-Väärälään. Isossajaossa perustettu uudistalo on Lehtimäki Lehtimäenkulmalla kylän pohjoisosassa.
Rakennettu kulttuuriympäristö

Pyölin kylän taloista vanhalla kylätontilla edelleen sijaitseva Alitalo eli Ali-Väärälä, jonka päärakennus on vuodelta 1885, on maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti merkittävä.
Vuonna 1874 nykyiselle paikalleen noin kilometri kylätontista pohjoiseen siirretty Oikia, jonka päärakennuksen vanhin osa on perimätiedon mukaan 1760-luvulta, muodostaa rakennus- ja paikallishistoriallisesti ja maisemallisesti erittäin merkittävän kokonaisuuden.
Lehtimäen uudistalon rakennukset ovat sijainneet alun perin nykyisen Lehtimäen koulun paikalla, josta ne on siirretty nykyiselle paikalleen noin vuonna 1825, ja myös ne muodostavat maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti arvokkaan kokonaisuuden. Lehtimäen nykyinen päärakennus on perimätiedon mukaan vuodelta 1834.
Myös vuonna 1929 rakennettu kaksikerroksinen, vuonna 1929 rakennettu, 2000-luvulla yksityisomistuksessa oleva Lehtimäen koulu on maisemallisesti merkittävä.
Koijärvi

| Koijärvi> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Forssa ja Urjala |
| --- | --- |

 sijainti 
Sijainti:  60°57′N, 023°39′E
Lääni:  Hämeen lääni
Maakunta:  Kanta-Hämeen maakunta
Kuntanumero:  267
Hallinnollinen keskus:  Kojo
Perustettu:  1923
– emäpitäjä:  Tammela Urjala
Liitetty:  1969
– kuntiin:  Forssa Urjala
Pinta-ala:   km²   (1.1.1968)
– maa:  174,5 km²
Väkiluku:  2 262   (31.12.1968)
– väestötiheys:  16,29 as./km²
Koijärvi on entinen Suomen kunta, jonka alue kuuluu nykyään pääosin Kanta-Hämeen maakuntaan. Koijärven maapinta-ala oli 174,5 neliökilometriä ja asukasluku 2 842 henkeä vuonna 1963. Kunta lakkautettiin vuonna 1969, jolloin se liitettiin pääosin Forssaan ja pieni alue sen pohjoisosasta Urjalaan. Koijärven naapurikunnat olivat etelässä Forssa, lounaassa Jokioinen, lännessä Humppila, pohjoisessa Urjala ja kaakossa Tammela. Kunta tuli erityisen tunnetuksi Koijärvi-liikkeestä noin kymmenen vuotta lakkauttamisensa jälkeen, vuonna 1979.
Luonto

Kunnan nimikkojärvi on pesimälinnustostaan tunnettu Koijärvi, joka laskee Koijokea pitkin Loimijokeen. Järvi sijaitsee kirkonkylästä noin 5 kilometriä pohjoiseen Urjalaan päin, lähellä Saviniemen kylää. Koijärven itäosassa lähellä Tammelan rajaa on 26 hehtaarin laajuinen Kiimalammi. Osittain entisen Koijärven kunnan alueelle ovat ulottuneet Forssan ja Urjalan rajalla sijaitseva Kokonjärvi (461 hehtaaria) sekä Forssan ja Tammelan rajalla sijaitsevat Lunkinjärvi (115 ha) ja Valijärvi (87 ha).
Historia

Koijärven kunta perustettiin vuonna 1923 Tammelan ja Urjalan osista.selvennä Vuonna 1969 kunta liitettiin pääosin Forssaan, mutta 18,54lähde? neliökilometrin suuruinen pohjoisosa liitettiin Urjalaan. Forssaan liitetyllä alueella oli 2 103 ja Urjalaan liitetyllä 159 asukasta.
Koijärven suurin maatila on ollut Kojon kylässä sijaitseva Kojon kartano. Venäläinen kirjailija Maksim Gorki, jonka oli ollut poliittisista syistä lähdettävä maanpakoon, oleskeli kartanossa vuonna 1906 kolmen kuukauden ajan, kunnes hän onnistui salateitse poistumaan maasta Turun kautta. Bolševikkijohtaja Vladimir Leninin kerrotaan käyneen tapaamassa Gorkia Koijärvellä. Kartanon päärakennuksen seinässä on vuonna 1968 paljastettu Gorkin oleskelusta kertova muistolaatta.
Koijärvellä sijaitsevan samannimisen järven kuivaussuunnitelmat synnyttivät vuonna 1979 Koijärvi-liikkeen.
Historia > Vaakunaton kunta

Koijärvi oli niitä harvoja suomalaisia kuntia, joille ei koskaan vahvistettu omaa vaakunaa (ja ainoa vielä 1960-luvulla olemassa ollut vaakunaton kunta Uudenkaupungin maalaiskunnan ohella). Koijärven kunnanvaltuusto hyväksyi 21. kesäkuuta 1946 todennäköisesti A. W. Ranckenin tekemän vaakunaluonnoksen, jonka heraldinen selitys kuuluu:
»Hopeavirran viistoon puolittama kilpi. Ylemmässä kultaisessa kentässä kaksi vihreää kuusta, alemmassa vihreässä kentässä kultainen lato.»
Lato vaakunassa kuvailee uudisasutusta. Vuonna 1950 Koijärvi haki uusia vaakunaluonnoksia, mutta siitä huolimatta vanhalle vaakunalle yritettiin edelleen saada vahvistus. Vaakunaa ei koskaan vahvistettu sisäasiainministeriössä. Koijärvi päätti olla hankkimatta minkäänlaista vaakunaa.
Väestö

Koijärven alueen asukasluku on runsas 1 500, ja sen postinumero on 31130 (Matkun postinumero 31110, Saviniemen ja Suonpään 31170 Savijoki).
Väestö > Tunnettuja koijärveläisiä

Sirkka-Liisa Anttila, kansanedustaja, ministeri ja eduskunnan puhemies, toiminut maatilan emäntänä Koijärvellä.
Jaakko Kaurinkoski, diplomaatti ja journalisti, syntynyt Koijärvellä.
Martti O. Kölli, kansanedustaja, toimi maanviljelijänä ja kunnanvaltuutettuna Koijärvellä.
Seurakunta

Koijärven seurakunta perustettiin vuoden 1924 alusta, muodosti seurakuntayhtymän Forssan seurakunnan kanssa vuoden 1969 kuntaliitoksen yhteydessä ja lakkautettiin vuoden 2006 lopussa. Vuoden 2007 alusta seurakunta liitettiin Forssan seurakuntaan, jolloin perustettiin Koijärven seurakuntapiiri.
Kylät

Koijärven kyliä ovat Kojo (Koijärven kirkonkylä), Kokko, Kölli, Matku, Raitoo, Saviniemi, Suonpää, Tiiri ja Vuoltu.lähde?
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Koijärvellä ei ollut lainkaan taajamia.
Alueella toimii Koijärven alueen kylät ry sekä kyläyhdistykset tai -toimikunnat Kalsussa,selvennä Kojolla, Matkussa, Peräjoella ja Vuoltussa. Vuonna 2015 Koijärvi kokonaisuudessaan sai Kanta-Hämeen vuoden kylän arvonimen.
Kylät > Koijärven kirkonkylä

Koijärven kirkonkylä on Forssasta noin 15 kilometriä pohjoiseen, seututien 284 varrella sijaitseva Kojon kylä, jossa sijaitsee myös vuonna 1922 valmistunut, M. Kallion suunnittelema Koijärven kirkko. Kirkon vieressä on yhä käytössä oleva Koijärven hautausmaa, jolla lepää myös noin 100 paikallista sankarivainajaa. Kirkonkylässä sijaitsevat uusi Koijärven koulu (rak. 2015), seurakuntatalo (rak. 1978), sekä Koijärven Nuorisoseurantalo (vuoden 2006 remontin jälkeen Koijärvi-talo). Kojolla toimii myös kauppa. Viimeinen pankkikonttori lopetti toimintansa helmikuussa 2006.
Kylät > Matku

Koijärven alueen toinen merkittävä asutuskeskus on Matku, joka on aiemmin ollut taajama. Matku sijaitsee Turun–Toijalan rautatien varrella, ja kylässä oli aiemmin Matkun rautatieasema. Aikataulullinen henkilöliikenne Matkusta loppui vuonna 1983 ja henkilöliikenne kokonaan vuonna 1990. Asemarakennus ja jäljellä olleet sivuraiteet purettiin vuonna 2001. Matkun koulu lakkautettiin vuoden 2014 lopussa, ja sen oppilaat siirtyivät uuteen Koijärven kouluun Kojolle.
Murre

Koijärven alueella puhutun kielen perustana on perihämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Perihämäläinen murrealue on hämäläismurteiden keskeisin alue. Perihämäläisellä murteella on 19 tyypillistä hämäläistä murrepiirrettä.
Kummikunta

Koijärven kummikunta oli Ruotsissa sijainnut Hållnäsin kunta. Koijärvi kuitenkin liitettiin pääosin Forssaan vuonna 1969, ja Hållnäsistä tuli osa Tierpin kuntaa vuonna 1971. Vuodesta 1969 lähtien Tierpin kunta onkin ollut Forssan toinen ystävyyskaupunki Ruotsissa. Forssan Vieremässä Ystävyydentien varrella on Hållnäsin mukaan nimetty tie.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Koijärven alueen kylät ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Matkun kyläsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Koijärven epävirallisesta vaakunasta (kunnanvaltuuston päätös 1946) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kojon Nuorisoseuran järjestämiä tapahtumia
| n k Koijärvi |
| --- | --- |
Rekisterikyliä:  Kojo  Kokko  Kölli  Matku  Raitoo 
Koulupiirejä:  Harju  Saviniemi  Tiiri  Vuoltu 
Forssan suuralueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustaajaman suuralue:  Haudankorva • Järvenpää • Kaikula • Keskusta • Kivimäki • Korkeavaha • Kuhala • Kuusto • Lamminranta • Linikkala • Ojalanmäki • Paavola • Pikku-Muolaa • Pispanmäki • Talsoila • Vieremä
Parkkiaron suuralue:  Parkkiaro
Entisen Koijärven suuralue:  Kojo • Matku • Suonpää
Huomautus. Keskustaajaman ja Parkkiaron suuralueilla kaupunginosat on samaistettu vastaavien tilastoalueiden kanssa. Entisen Koijärven suuralueella ei ole kaupunginosia, mutta alue on kuitenkin jaettu kolmeen tilastoalueeseen.
Forssan maarekisterikylät
| --- | --- |
Forssan kauppalan alue:  Haudankorva* • Järvenpää • Kuhala • Kuusto • Linikkala* • Lunttila* • Talsoila • Vieremä
Koijärven kunnan alue:  Kojo* • Kokko* • Kölli • Matku* • Menonen* • Raitoo
Huomautus. Maarekisterikylien ja kuntien rajat eivät noudata täydellisesti toisiaan. Asteriskilla (*) merkityistä kylistä pieni tai pääosa sijaitsee naapurikuntien Tammelan tai Urjalan puolella. Forssaan kuuluu osia myös Jokioisten ja Kaukjärven kylistä, mutta ne on jätetty tässä mainitsematta.
Lounais-Häme
| n k Kanta-Hämeen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Forssa  Hattula  Hausjärvi  Humppila  Hämeenlinna  Janakkala  Jokioinen  Loppi  Riihimäki  Tammela  Ypäjä 
Entiset kunnat:  Hauho  Hämeenlinnan maalaiskunta  Kalvola  Koijärvi  Lammi  Renko  Tuulos  Tyrväntö (osa)  Vanaja 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO) 
Koijärven jako osaksi Forssaa ja Urjalaa vuonna 1969.
Luonnos Koijärven vaakunaksi.
Ntsokoane Samuel Matekane

| Ntsokoane Samuel Matekane |
| --- | --- |

Lesothon pääministeri
 28. lokakuuta 2022 alkaen  
Edeltäjä:  Moeketsi Majoro
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1958 (ikä 66)
Ammatti:  liikemies
Tiedot
Puolue:  Revolution for Prosperity
Aiheesta muualla
sammatekane.com
Ntsokoane Samuel ”Sam” Matekane (s. 15. maaliskuuta 1958) on lesotholainen liikemies ja poliitikko, joka toimii maansa pääministerinä lokakuusta 2022. Hän hoitaa myös turvallisuus- ja ympäristöministerin tehtäviä.
Matekane siirrtyi politiikkaan vasta maaliskkuussa 2022, kun hän perusti Revolution For Prosperity (RFP) -puolueen. Puolue menestyi parlamenttivaaleissa hyvin.
Matekane on johtanut yritysrypästä, jonka toimialoihin kuuluvat kaivosteollisuus, ilmaislu ja kiinteistöala. Hän on luonut suuren omaisuutensa etenkin timanteilla.
Rocky IV

| Rocky IV |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Sylvester Stallone
Käsikirjoittaja:  Sylvester Stallone
Tuottaja:  Robert Chartoff Irwin Winkler
Säveltäjä:  Vince DiCola Teemamusiikki; Bill Conti
Kuvaaja:  Bill Butler
Leikkaaja:  John W. Wheeler Don Zimmerman
Pääosat:  Sylvester Stallone Talia Shire Burt Young Carl Weathers Tony Burton Brigitte Nielsen Dolph Lundgren Michael Pataki
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists United International Pictures
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:   27. marraskuuta 1985  14. helmikuuta 1986
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti, venäjä
Budjetti:  28 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria
Tuotto:  300 473 716 Yhdysvaltain dollaria
Edeltäjä:  Tiikerinsilmä – Rocky III
Seuraaja:  Rocky V
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rocky IV on Sylvester Stallonen käsikirjoittama, ohjaama ja tähdittämä yhdysvaltalainen nyrkkeilyaiheinen draamaelokuva vuodelta 1985. Elokuva on Rocky-elokuvasarjan neljäs elokuva ja 300 473 716 Yhdysvaltain dollarin kokonaistuotollaan niistä taloudellisesti menestynein, sekä kaikkien aikojen menestynein urheiluaiheinen elokuva.
Elokuvan vastaanotto kriitikoiden keskuudessa oli jokseenkin ristiriitainen, mutta huikean lipunmyyntisuosion johdosta elokuvasarja sai jatkoa vuonna 1990 viidennellä elokuvalla Rocky V.
Elokuvan tarina seuraa nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari Rocky Balboan suunnitelmia vetäytyä eläkkeelle, mutta kun hänen ystävänsä Apollo Creed menehtyy Neuvostoliiton mestari Ivan Dragon kanssa kehässä kamppaillessaan, Rocky haastaa Dragon otteluun ja päättää kostaa ystävänsä kuoleman.
Stallone ilmoitti elokuussa 2020 tekevänsä elokuvasta pidennetyn ohjaajan version. Ohjaajan versio sai ensi-iltansa Suomessa 2.12.2021.
Kuvaaminen

Stallone kävi lähellä kuolemaa elokuvan kuvauksissa. Hänen vastanäyttelijänsä Lundgren löi niin lujan iskun, että se aiheutti myöhemmin samana iltana Stallonen sydämen turpoamisen. Hänet vietiin ensiapuun ja hän selvisi tapahtuneesta säikähdyksellä. Lundgren oli käyttäytynyt aggressiivisesti myös aiemmin. Käsikirjoituksen mukaisesti hän viskoi Apollo Creediä esittänyttä Carl Weathersa kehän kulmaan, mutta hänen heittonsa oli niin raju, että Weathers suuttui ja oli jo lähellä jättää kuvaukset omalta osaltaan kesken. Neljän päivän päästä Stallone sai Weathersin palaamaan ja ohjasi Lundgrenia olemaan rauhallisempi elokuvaa kuvattaessa.
Musiikki

| Rocky IV: Original Motion Picture Soundtrack Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Julkaistu: 27. marraskuuta 1985
 Formaatti: Vinyylilevy CD-levy
 Tyylilaji: rock pop
 Kesto: 39.24
 Levy-yhtiö: Scotti Bros.
Rocky-elokuvamusiikin muut julkaisut
| Rocky III 1982 | Rocky IV: Original Motion Picture Soundtrack 1985 | Rocky V 1990 |
Elokuvassa soitettua musiikkia sisältänyt soundtrack-albumi Rocky IV: Original Motion Picture Soundtrack ilmestyi samanaikaisesti itse elokuvan kanssa 27. marraskuuta 1985. Alun perin albumi julkaistiin Scotti Bros. -levymerkillä vinyylilevyformaatissa, kunnes Scotti Bros. julkaisi albumin CD-levynä vuoden 1992 maaliskuussa. Vuonna 2010 Intrada Records julkaisi Vince DiColan elokuvaan säveltämää musiikkia, jota ei aiemmin oltu julkaistu äänitteenä.
Albumi oli elokuvan tavoin menestyksekäs julkaisu; se sisälsi kaksi Top 5 -singleä, Survivorin "Burning Heartin" ja James Brownin "Living in American". Myös Robert Tepperin esittämä "No Easy Way Out" saavutti pienimuotoista listamenestystä nousten Top 40 -hitiksi. Ilmestyessään albumi nousi Yhdysvalloissa Billboardin albumilistalla kymmenen parhaan joukkoon ja ylitti myös platinalevymyynnin Yhdysvalloissa.
Muihin Rocky-elokuvien musiikkiin verrattuna albumi ei sisällä lainkaan Bill Contin säveltämää musiikkia.