stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
O:n tarina
Kirjallisuutta

Werner, Laura: O niin kuin objekti? : masokismi ja tunnustuksen tavoittelu O:n tarinassa. Teoksessa: Rakkaudesta toiseen - kirjoituksia vuosisadan vaihteen etiikasta (toim. Sara Heinämaa & Johanna Oksala). Gaudeamus, Helsinki 2001; s. 230–242
Hahmotelma kirjassa esiintyvästä sormuksesta triskeli-symboleineen
Kippis kulaus

| ”Kippis kulaus” Petri Nygård |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Kaikkee pitää olla
 Julkaistu: 29. huhtikuuta 2010
 Formaatti: Digitaalinen
 Tuottaja(t): Bleha, MMEN, Skemi
 Tyylilaji: rap, elektro, huumorirap
 Kesto: 03.19
 Levy-yhtiö: Open Records
Petri Nygårdin muut singlet
| ”Mitävittuuvaan” 2009 | ”Kippis kulaus” 2010 | ”Seopetriii” 2010 |
"Kippis kulaus" on rap-artisti Petri Nygårdin neljäs single hänen neljänneltä studioalbumilta, Kaikkee pitää olla. Kappaleesta on julkaistu musiikkivideo. Kappaleen on tuottanut MMEN ja siinä on sama biitti, kuin Nygårdin alter egon, Travis Biclen, "Drink It Up" -kappaleella.
Opar

Opar on kuvitteellinen muinaiskaupunki Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa.
Opar rakennettiin Atlantiksen aikakautena. Se jäi olemaan kun varsinainen valtakunta tuhoutui.
Asukkaita oli aluksi paljon, mutta he halveksivat mustia afrikkalaisia ja lisääntyivät vain keskenään. Tästä seurasi että sukusiitos alkoi rappeuttaa vähin erin väkeä, ja lopulta edessä oli väistämättä se että uutta verta oli pakko saada. Koska ihmiset oli karkotettu lähiseuduilta, ainoa vaihtoehto olivat apinat. Tästä seurasi että oparilaiset muuttuivat vähä vähältä yhä enemmän apinoiden näköisiksi. Muinainen kielikin on unohtunut ja tilalla on suurten apinoiden alkeellinen kurkkuääninen murahtelu.
Oparissa on suuria rikkauksia, ja siksi monet himoitsevatkin niitä. Espanjalainen seikkailija Esteban Miranda onnistuukin ryöstämään suuren erän kultaa - joka kuitenkin monen mutkan jälkeen päätyy Tarzanin haltuun. Samoin kaksikin oparilaista jalokivipussia kokee kirjavia vaiheita eri käsissä ennen paluutaan oikealle omistajalleen eli Tarzanille.
Mademoiselle Kithnou näytteli ylipapitar La:ta elokuvassa Tarzan the Tiger (1929)
Oparia hallitsee ylipapitar La. Hän on ylpeä ja kaunis nainen, joka on onnistunut pitämään sukuhaaransa puhtaana apinanverestä. Hän rakastuu Tarzaniin eikä missään välissä tahdo ymmärtää että tämä ei ole vapaa mies. Tästä seuraa omat mielenkiintoiset tilanteensa.
Oparilaiset palvovat aurinkoa, "Liekehtivää Jumalaa", ja uhraavat tälle ihmisiä. Uhriveitsi on tehty Atlantiksessa ja se onkin äärimmäisen pyhä. Kerran veitsi joutuu Tarzanin uhrialttarilta pelastaman miehen käteen ja oparilaiset pakenevat veistä kauhun vallassa. Myöhemmin ylipapitar kokoaa takaa-ajojoukon hakemaan veistä takaisin, mutta tämä yritys päättyy siihen että Tarzan pelastaa hänet lemmenkaipuun hulluksi tekemän urosnorsun hyökkäykseltä.
Tarinoiden loppuun asti Opar on keskeinen: jopa itse Stalin lähettää ryöstöretkikunnan kaupunkiin mutta tulos on surkea: apinan näköiset oparilaiset saavat hyökkääjät pakenemaan taikauskoisen kauhun vallassa ja retkikunnan johtaja Pjotr Zveri kuolee.
Zwerin kuolemaa kostamaan lähetetään kirjassa Urhea Tarzan koulutettu salamurhaaja - mutta tämä saa huomata että viidakko on liian kova vastustaja ja jää tehtävälleen.
Aiheesta muualla

The Secret History of Opar ERBzine No. 1937 (englanniksi)
Opanas Zalyvah’a

| Opanas Zalyvah’a |
| --- | --- |
 Opanas Zalyvah’a vastaanottomassa 1998 Vasyl Stusin palkintoa, jonka antaa hänelle Jevhen Sverstjuk (vas.).
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1925 Husynka, Harkovan alue
Kuollut: 24. huhtikuuta 2007 (81 vuotta) Ivano-Frankivsk, Ukraina
Kansalaisuus:  Ukraina
Ammatti:  kuvataiteilija
Taiteilija
Palkinnot
 Vasyl Stusin palkinto 
Opanas Zalyvah’a (ukr. Опанас Заливаха, 26. marraskuuta 1925 Husynka, Harkovan alue – 24. huhtikuuta 2007 Ivano-Frankivsk, Ukraina) oli ukrainalainen taiteilija.
Zalyvah’a asui lapsena Kaukoidässä, jonne hänen vanhempansa asettuivat asumaan. Hänet erotettiin Leningradin taideoppilaitoksesta 1947, koska hän ei mukautunut sosialistiseen realismiin, mutta hän pääsi takaisin Josif Stalinin kuoleman jälkeen ja valmistui 1960. Hän toimi sen jälkeen taideneuvoston johdossa Venäjällä Tjumenissa ja piti siellä 1961 ensimmäisen yksityisnäyttelyn. Joulukuussa 1961 hän muutti Ivano-Frankivskiin. Puoluevirkailijat sulkivat hänen seuraavan yksityisnäyttelynsä huhtikuussa 1962 ”dekadenttisena”.
Zalyvah’a kutsuttiin 1964 Alla Horskan ja Ljudmyla Semykinan kanssa tekemään lyijylasipaneelia Kiovan yliopiston päärakennukseen. Se kuvaa naista halaavaa Taras Ševtšenkoa. Kiovan puoluesihteerin V. Boitšenkon määräyksestä se tuhottiin. Zalyvah’a pidätettiin elokuussa 1965 ja tuomittiin salaisessa istunnossa maaliskuussa 1966 viiden vuoden pakkotyöleirille Mordvaan samizdat-kirjallisuuden levittämisestä. Vapauduttuaan 1970 hän joutui tekemään ruumiillista työtä Ivano-Frankivskissa mutta jatkoi maalaamista. Ensimmäinen yksityisnäyttely 26 vuoteen järjestettiin joulukuussa 1988 Lvivissä Ukrainan valtion etnografian ja käsityön museossa. Näyttelyssä oli esillä maalauksia, veistoksia ja keramiikkaa. Seuraava näyttely oli Ivano-Frankivskissa toukokuussa 1989.
Zalyvah’a jatkoi kokeilevaa työtä. Tyylivaihteluista huolimatta aiheet ovat peräisin Ukrainan perinteestä ja historiasta. Hän on maalannut useita Jumalanäiti-ikoneja. Hän on muokannut 1700-luvun kolmikasvoisista ikoneista nykyaikaisia maallisia ikoneja. Hän on maalannut Taras Ševtšenkoa esittäviä muotokuvia ja muotokuvia ystävistä ja sukulaisista. Joissakin töissä on ilmentymän saanut huoli omasta ja kansan kohtalosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opanas Zalyvah’a Wikimedia Commonsissa
Komodaalisuus

Komodaalisuus (engl. co-modality) on termi, jonka Euroopan komissio esitteli ja otti käyttöön vuonna 2006 eurooppalaisessa liikennepolitiikassa. Termin avulla määritellään eri kuljetusmuotojen ja niiden yhdistelmien kokonaisvaltaisuus. Euroopan komission mukaan komodaalisuus viittaa "eri kuljetusmuotojen käyttämiseen sekä itsenäisesti että yhdisteltyinä", jotta voitaisiin saavuttaa "resurssien optimaalinen ja kestävän kehityksen mukainen hyödyntäminen".
Määritelmän on tarkoitus olla uudenlainen lähestymistapa eurooppalaiseen liikennepolitiikkaan. Lähestymisessä ei pyritä, kuten vuoden 2001 valkoisessa kirjassa, asettamaan eri kuljetusmuotoja vastakkain, toisin sanoen asettamaan maantiekuljetuksia vaihtoehtojaan vasten, vaan mieluumminkin pyritään löytämään optimaalinen tapa hyödyntää vaihtoehtoisia kuljetusmuotoja ja niiden yhdistelmiä kokonaisuutena.
Klassikkosuoja

Klassikkosuoja (ruots. skydd för klassiker) tarkoittaa tiettyjen maiden tekijänoikeuslakiin sisältyvää säännöstä, joka kieltää käyttämästä taideteoksia loukkaavalla tavalla tekijän kuoleman jälkeen. Kielto on voimassa myös silloin kun tekijänoikeus on lakannut tai sitä ei ole ollut.
Suomen tekijänoikeuslaissa klassikkosuojasta säädetään 6 luvun 53 §:ssä. Jos kirjallisen tai taiteellisen teoksen suhteen tekijän kuoltua menetellään julkisesti sivistyksellisiä etuja loukkaavalla tavalla, on opetusministeriöllä valta kieltää sellainen menettely.
Kielto on Suomessa määrätty ainoastaan kerran niin kutsutussa Kynäbaari-jutussa vuonna 1962. Tuolloin opetusministeriön määräämästä kiellosta valitettiin, ja korkein oikeus päätti lopulta vuonna 1967 pysyttää kiellon voimassa. Sen jälkeenkin opetusministeriötä on pyydetty määräämään kielto muun muassa tapauksessa, joka koski Akseli Gallen-Kallelan maalausten käyttöä keräilylautasissa, mutta ministeriö ei kieltoa määrännyt.
Vastaava säännös sisältyy myös Ruotsin, Norjan ja Tanskan sekä Italian tekijänoikeuslakiin. Norjassa kieltoja on määrätty useasti, Tanskassa kahdesti, ja Ruotsissa on yksi tapaus vireillä.
Oma taivas

| Oma taivas> The Lovely Bones |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Alice Sebold
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Little, Brown
Julkaistu:  2002
ISBN:  0-316-66634-3
Suomennos
Suomentaja:  Pirkko Biström
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2003
Sivumäärä:  354
ISBN:  978-951-0-28202-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Oma taivas (engl. The Lovely Bones) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Alice Seboldin esikoisromaani vuodelta 2002. Suomeksi sen on kääntänyt Pirkko Biström vuonna 2003. Peter Jackson ohjasi sen pohjalta samannimisen elokuvan vuonna 2009.
Juoni

14-vuotias Susie Salmon tulee murhatuksi vuonna 1973 lumisena joulukuun kuudentena päivänä. Koulun, jossa Susie opiskeli, lähellä oli maissipelto, josta Susie aina matkallaan kulki läpi. Eräänä iltapäivänä George Harvey -niminen perheen naapurissa asuva mies kuitenkin houkutteli Susien mukaansa, itse rakentamaansa maanalaiseen kammioluolaan, jota hän itse nimitti jonkinlaiseksi kerhotilaksi nuorille.
Maissipellon alla George Harvey käytti Susieta seksuaalisesti hyväksi raiskaamalla tämän. Tämän jälkeen mies myös murhasi tytön ja hävitti mahdolliset todisteet. Hän "pilkkoi" Susien ruumiin osiin, otti kammioluolaan tuomansa tavarat ja lähti vaivihkaa takaisin kotiinsa, jonne hän myös aluksi piilotti Susien ruumiin. Lähtiessään maissipellolta hän kuitenkin vielä sorsi kammioluolan, jottei kukaan sitä löytäisi. Kaiken tämän jälkeen Susien kuolemasta ilmaantuu aina silloin tällöin lisää uusia johtolankoja.
Susien murhaa tutkivat kaikenlaiset etsivät, poliisit, partiolaiset ja muut sen sellaiset sekä tietenkin Susien oma perhe. Susien isä alkaa myös epätoivoisesti etsiä murhaajaa, ja tämä oivaltaakin jonkin ajan kuluttua, että George Harvey olisi jotenkin osallinen tapaukseen ja on varma siitä, että tämä murhasi hänen Susiensa. Hän kertoo myös asiasta muille perheen jäsenille, mutta ainoat, jotka uskovat häntä, ovat Lynn-mummi ja Susien pikkusisko. Pian Susien siskokin osallistuu murhaajan etsintään ja auttaa isäänsä. Vaikkei uusia todisteita aina ilmaannukaan pitkään aikaan, Susien perhe yrittää yhä selvittää kuka murhaaja oli.
Kaiken tämän aikana heidän elämäänsä omasta kuolemastaan asti on seurannut Susie... Hän on joutunut taivaan ja maan väliseen paikkaan nimeltä välimaasto. Ensimmäisenä päivänään, jolloin hänet murhattiin, hän tapasi "taivaassa", joksi sitä useimmin kutsuttiin, toisen tytön nimeltä Holly. Pian he alkavat seurata maanpäällä olevaa elämää, myös muidenkin kuin omien perheen jäseniensä. Loppujen lopuksi paha saa kuitenkin palkkansa.
Henkilöt

Susie Salmon - kirjan päähenkilö.
Jack Salmon - Susien isä.
Abigail Salmon - Susien äiti.
Lindsey Salmon - Susieta vuoden nuorempi pikkusisko.
Buckley Salmon - Susien pikkuveli.
Lynn - Susien isoäiti ja Abigailin äiti.
George Harvey - Susien raiskannut ja murhannut Salmonin perheen naapurissa asuva mies.
Ray - poika, josta Susie piti todella paljon. Oli tuolloin samassa koulussa, jossa Susiekin opiskeli aiemmin, ennen murhaansa. Ray oli myös ihastunut Susieen.
Ruth Conners - Susien luokkatoveri, joka oli jonkinlaisessa yhteydessä Susieen kaiken aikaa.
Clarissa - Susien silloinen paras ystävä.
Holly - tyttö, johon Susie tutustui kolmantena päivänään taivaassa ollessaan. Holly oli kuollut samana päivänä kuin Susie.
Franny - Susieta, Hollya ja muita taivaassa olevia, neuvova ns. "apulainen".
Len Fenerman - poliisietsivä, joka tutki Susien kuolemaa. Oli myös Abigailin rakastaja.
Aiheesta muualla

Anton Vanha-Majamaa: Oma taivas  5.3.2010. Filmgoer.fi.[vanhentunut linkki]
Opaskoirat

| Opaskoirat |
| --- | --- |
Kirjailija:  Juha Herttuainen
Kansitaiteilija:  Matti Vuohelainen
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Opaskoirayhdistys
Julkaistu:  1998
Sivumäärä:  262
ISBN:  952-90-9697-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Opaskoirat on Juha Herttuaisen kirjoittama tietoteos, joka käsittelee opaskoiria ja niiden koulutuksen historiaa. Kirjan on julkaissut vuonna 1998 Opaskoirayhdistys.
Teoksen alussa on lyhyt katsaus yleiseen opaskoiratoiminnan historiaan. Pääosa teoksesta kertoo alan historiasta ja kehityksestä Suomessa vuodesta 1940 alkaen.
Aiheesta muualla

Opaskoirayhdistys, julkaisut
Oberon Pitterson

| Oberon Pitterson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Oberon Jean Pitterson-Nattie
Syntynyt: 8. helmikuuta 1971 (ikä 53) Kingston, Jamaika
Kansalaisuus:   Jamaika
Koripalloilija
Pituus:  181 cm
Paino:  72 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1996–1997  :   Tampereen Pyrintö  
Maajoukkueet
:   Jamaika
Oberon Jean Pitterson-Nattie (ent. Pitterson-Dunn, s. 8. helmikuuta 1971 Kingston) on jamaikalainen verkkopallovalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut verkkopalloilija sekä koripalloilija.
Urheilu-ura > Koripallo

Koripalloa Pitterson pelasi ammattilaisena Suomessa, Saksassa ja Turkissa. Suomessa hän pelasi kauden 1996–1997 Tampereen Pyrinnössä, joka sijoittui kauden päätteeksi SM-sarjassa viidenneksi. Pitterson pelasi Suomessa kovatasoisen tilastorivin: koko kaudelta hän muun muassa otti ottelua kohden 14,9 levypalloa, joista 5,3 hyökkäyspäässä ollen SM-sarjan levypallokuningatar. Kuningattaruus lankesi myös riistoissa, joita Pitterson otti jopa 6,1 ottelua kohden. Pisteitä Pitterson teki 21,7:n keskiarvolla, mikä oikeutti tilastossa toiseen sijaan. 2,2 syötön ottelukeskiarvolla Pitterson oli kauden kolmanneksi paras. Jatkosarjan ottelu Karhun Poikia vastaan oli Pittersonin tilastollinen huipentuma: hän teki 44 pistettä, otti 19 levypalloa ja kahdeksan riistoa sekä antoi kuusi syöttöä. Lisäksi häntä rikottiin ottelun aikana 14 kertaa.
Pitterson pelasi koripalloa myös Jamaikan maajoukkueessa, joka muun muassa voitti pronssia vuoden 2006 Centrobasketista.
Urheilu-ura > Verkkopallo

Koripalloilijanuransa ohella Pitterson loi merkittävän pelaajauran verkkopalloilijana ja pelasi Jamaikan maajoukkueen kapteenina muun muassa Kansainyhteisön kisoissa 2002, missä Jamaika voitti pronssia, ja Pan-Amerikan kisoissa 2007. Hän toimi myös maajoukkueen päävalmentajana.
Orisbergin kirkko

| Orisbergin kirkko Orisbergs kyrka |
| --- | --- |
 Orisbergin kirkko
Sijainti:  Orisbergin kartano, Isokyrö
Koordinaatit:  62°53′04″N, 022°23′09″E
Seurakunta:  Ei seurakuntaa, kirkko on yksityinen ja vuokrattu Kansan Raamattuseuralle.
Rakentamisvuosi:  1831
Suunnittelija:  Carl Ludvig Engel
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  uusklassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kirkon kellotorni Kotilammin rannassa.
Orisbergin ruukinkirkko (ruots. Orisbergs kyrka) Isossakyrössä on Orisbergin kartanon yksityinen kirkkorakennus, joka valmistui vuonna 1831 ja on erillisine kellotapuleineen Carl Ludvig Engelin suunnittelema.
Orisbergin ruukinseurakunta perustettiin vuonna 1828 ja lakkautettiin 1869. Kirkko on ollut vuokrattuna Kansan Raamattuseuralle vuodesta 1976 lähtien.
Hirsinen kahdeksankulmainen kirkko, Kotilammin rannassa oleva avoin temppelipäätyinen kellotapuli ja kirkkoon liittyvä hautausmaa ovat osa Orisbergin hyvin säilynyttä ruukinaluetta, joka sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kansan Raamattuseuralla on alueella pääosin kesäkäytössä oleva toimintakeskus. Ruukinkirkkoon voi tutustua kesäisin, jolloin Raamattuseura pitää siellä myös jumalanpalveluksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orisbergin kirkko Wikimedia Commonsissa
Keltainen puukirkko. Orisbergin kirkko 100-vuotias, Suomen Kuvalehti, 09.01.1932, nro 2, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kirkon alttari-saarnastuoliyhdistelmä.
Operaatio Paperclip

Projekti Paperclipin Wernher von Braun johtaman rakettiryhmän 104 saksalaista tiedemiestä White Sands Missile Rangen koealueella Teksasissa vuonna 1946.
Operaatio Paperclip (engl. Operation Paperclip, myös Project Paperclip) oli koodinimi Yhdysvaltain sotilastiedustelun OSS:n salaiselle operaatiolle, jossa toisen maailmansodan loppuvaiheessa siirrettiin natsi-Saksan johtavia tiedemiehiä Yhdysvaltain aseprojekteihin.
Toisessa saman kaltaisessa operaatiossa, nimeltään operaatio Applepie, siirrettiin Saksan Pääturvallisuusvirasto RSHA:n jaosto AMT IV:n eli Gestapon Neuvostoliiton vastaiseen vakoiluun ja toimintaan erikoistunutta henkilöstöä Yhdysvaltoihin ja palkattiin myöhemmin CIA:n palvelukseen.
Sana paperclip tarkoittaa suomeksi paperiliitintä.
Avainhenkilöt

Avaruustekniikka: Rudi Beichel, Magnus von Braun, Wernher von Braun, Walter Dornberger, Werner Dahm, Konrad Dannenberg, Kurt H. Debus, Ernst R. G. Eckert, Krafft Arnold Ehricke, Otto Hirschler, Hermann H. Kurzweg, Fritz Mueller, Gerhard Reisig, Georg Rickhey, Arthur Rudolph, Ernst Stuhlinger, Werner Rosinski, Eberhard Rees, Bernhard Tessmann
Ilmailu: Alexander Martin Lippisch, Hans von Ohain, Hans Multhopp, Kurt Tank,
Lääketiede: Walter Schreiber, Kurt Blome, Hubertus Strughold, Hans Antmann (Human factorsselvennä)
Elektroniikka: Hans Ziegler, Kurt Lehovec, Hans Hollmann, Johannes Plendl
Tiedustelu: Reinhard Gehlen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Operaatio Paperclip Wikimedia Commonsissa
Oristano

| Oristano (Aristànis) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Sijainti Oristanon maakunnassa
 Oristano
 Koordinaatit: 39.905°0′0″N, 8.591°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Oristano
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  84,57 km²
Korkeus:  9 m
Väkiluku:  31 687
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09170
Suuntanumero(t):    0783
Rekisterikilpi:  OR
 
 http://www.comune.oristano.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oristano (sardiksi Aristànis) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 31 687 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 84,57 neliökilometriä. Se sijaitsee 9 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oristano Wikimedia Commonsissa
Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Nine Muses

| Nine Muses |
| --- | --- |
 Nine Muses vuonna 2015. Vasemmalta oikealle: Sojin, Hyemi, Kyungri, Minha, Keumjo, Hyuna, Sungah ja Euaerin.
Tiedot
Toiminnassa:  2010–
Tyylilaji:  pop
Kotipaikka:   Etelä-Korea
Laulukieli:  korea
Jäsenet:  Sungah   Kyungri   Hyemi   Sojin   Keumjo  
Entiset jäsenet:  Jaekyung   Bini   Rana   Lee Sem   Eunji   Sera   Euaerin   Minha   Hyuna  
Levy-yhtiö:  Star Empire Entertainment  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nine Muses (tyyliteltynä 9MUSES tai NINE MUSES, kor. 나인뮤지스) on vuonna 2010 perustettu viisijäseninen eteläkorealainen yhtye, jonka levy-yhtiönä toimii Star Empire Entertainment. Yhtyeeseen kuuluvat Sungah, Kyungri, Hyemi, Sojin ja Keumjo.
Historia

Nine Musesin ensimmäinen EP-levy Let's Have a Party julkaistiin 12. elokuuta 2010. Jaekyung jätti yhtyeen lokakuussa 2010, ja hänen tilalleen tuli uusi jäsen: Hyuna.
Jäsenet Bini, Rana ja Euaerin jättivät yhtyeen tammikuussa 2011 keskittyäkseen muihin aktiviteetteihin. Euaerin palasi kuitenkin takaisin kolme kuukautta myöhemmin, kun hänen urasuunnitelmansa eivät onnistuneet. Nine Muses julkaisi kappaleen "Figaro" ja sen musiikkivideon elokuussa 2011.
Nine Muses esitteli uuden jäsenensä, Kyungrin, esityksensä aikana Abu Dhabissa. Yhtye julkaisi musiikkivideon "News" tammikuussa 2012, ja musiikkivideon "Ticket" 8. maaliskuuta 2012 minialbumiltaan Sweet Rendezvous. Toukokuussa 2012, he julkaisivat kaksi musiikkivideota kappaleelle "My Youth's Allegiance" kannustaakseen sotilaita liittymään armeijaan.
Star Empire ilmoitti lisäävänsä yhtyeeseen uuden jäsenen, Sungahin, tammikuussa 2013. Nine Muses julkaisi singlen "Dolls" tammikuussa 2013, ja singlen "Wild" toukokuussa 2013. Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi Prima Donna julkaistiin 13. lokakuuta 2013. Albumin nimikkosinglen "Glue" musiikkivideo julkaistiin myöhemmin joulukuussa.
Star Empire ilmoitti tammikuussa 2014, että Lee Sem ja Eunji jättävät yhtyeen. Saman vuoden kesäkuussa, myös Sera ilmoitti jättävänsä yhtyeen sopimuksensa rauettua.
Nine Muses julkaisi kolmannen minialbuminsa Drama tammikuussa 2015. Yhtyeeseen lisättiin myös kaksi uutta jäsentä: Sojin ja Keumjo. Yhtye julkaisi neljännen minialbuminsa Nine Muses S/S Edition heinäkuussa 2015, yhdessä albumin nimikkokappaleen "Hurt Locker" kanssa.
Jäsenet

Yhtyeen jäsenet:
Sungah (kor. 성아), oik. Son Sung-ah (kor. 손성아)
Gyeongree (kor. 경리), oik. Park Kyung-ri (kor. 박경리)
Hyemi (kor. 혜미), oik. Pyo Hye-mi (kor. 표혜미)
Sojin (kor. 소진), oik. Jo So-jin (kor. 조소진)
Keumjo (kor. 금조), oik. Lee Keum-jo (kor. 이금조)
Yhtyeen entiset jäsenet:
Jaekyung (kor. 재경), oik. Jung Seo-young (kor. 정서영)
Rana (kor. 라나), oik. Kim Ra-na (kor. 김라나)
Bini (kor. 비니), oik. Lee Hye-bin (kor. 이혜빈)
LeeSem (kor. 이샘), oik. Lee Hyun-joo (kor. 이현주)
Sera (kor. 세라), oik. Ryu Se-ra (kor. 류세라)
Eunji, oik. Park Eunji
Euaerin (kor. 이유애린), oik. Lee Hye-min (kor. 이혜민)
Minha (kor. 민하), oik. Park Min-ha (kor. 박민하)
Hyuna (kor. 현아), oik. Moon Hyun-a (kor. 문현아)
Diskografia > Studioalbumit

Prima Donna (2013)
Diskografia > EP:t

Sweet Rendezvous (2012)
Wild (2013)
Drama (2015)
9Muses S/S Edition (2015)
Lost (2015)
Muses Diary (Nine Muses A) (2016)
Muses Diary Part.2 : Identity (2017)
Muses Diary Part.3: Love City  (2017)
Diskografia > Singlealbumit

Let's Have a Party (2010)
Dolls (2013)
Diskografia > Singlet

No Playboy (2010)
Ladies (2010)
Figaro (2011)
News (2012)
Ticket (2012)
Dolls (2013)
Wild (2013)
Gun (2013)
Glue (2013)
Drama (2015)
Hurt Locker (2015)
Sleepless Night (2015)
Remember (2017)
Love City (2017)
Diskografia > Musiikkivideot

No Playboy (2010)
Figaro (2011)
News (2012)
Ticket (2012)
Dolls (2013)
Wild (2013)
Gun (2013)
Glue (2013)
Drama (2015)
Hurt Locker (2015)
Sleepless Night (2015)
Remember (2017)
Love City (2017)
Aiheesta muualla

Yhtyeen tiedot Melon-palvelussa (koreaksi)
Kirsti Rein

| Kirsti Rein> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. elokuuta 1901 Helsinki
Kuollut: 12. syyskuuta 1994 (93 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Kirsti Sofia Gabriella Rein (24. elokuuta 1901 Helsinki – 12. syyskuuta 1994) oli suomalainen taidemaalari, joka käytti pääasiassa öljyvärejä ja pastelliliituja. Hän erikoistui henkilö- ja maisemamaalauksiin.
Reinin vanhemmat olivat professori Gabriel Rein ja Elsa Rein (o.s Torckell). Kirsti Rein kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1919 ja opiskeli taidetta Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1919–1922. Lisäoppia hän hankki opintomatkoillaan Pariisiin 1927 ja 1930 ja Tukholmaan 1928. Pariisissa hänen opinahjojaan olivat Académie Colarossi, Académie Ranson ja Académie André Lhote, ja Tukholmassa häntä opetti Henrik Blomberg.
Kirsti Reinin teoksia oli ensi kerran esillä taidenäyttelyssä Helsingissä 1934. Hänen teoksiaan hyväksyttiin Suomen Taiteilijain näyttelyyn 1934, 1938 ja 1941. Suomen Taideyhdistyksen ryhmänäyttelyyn Rein otti osaa 1934 ja Kuvataiteilijaseniorien ryhmänäyttelyyn 1976–1990 paitsi vuonna 1981. Hänellä oli näyttely Helsingissä vuosina 1929, 1933 ja 1954. Reinin teoksia on eri kokoelmissa, kuten Helsingin yliopistolla, Turun yliopistolla, Åbo Akademilla ja Helsingin kaupungin kokoelmissa. Kirsti Rein oli Taidemaalariliiton ja Kuvataiteilijaseniorien jäsen.
Aiheesta muualla

Kirsti Rein taiteilijamatrikkelissa
Suomalaisen kuvataiteen bibliografia