Luettelo jääkäreistä S
S > Matti Hermanni Sankelo

(12. heinäkuuta 1895 Kortesjärvi – 2. huhtikuuta 1957) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Kustaa Sankelo ja Amalia Långsjö. Sankelo kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamallaMisse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 7. huhtikuuta 1917 ja edelleen 2. konekiväärikomppaniaan 16. elokuuta 1917.
Sankelo saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja hänet komennettiin Vaasasta kiväärin- ja joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurin valtauksen aika muun muassa Lavolassa. Sankelo palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Hän kuului 3. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi 31. maaliskuuta 1921, mutta astui uudelleen palvelukseen 1. lokakuuta 1922 ja hänet sijoitettiin Karjalan kaartin rykmentin 1. konekiväärikomppaniaan, josta hän siirtyi 1. marraskuuta 1923 Keski-Suomen rykmentin 3. konekiväärikomppaniaan, missä hän palveli 31. joulukuuta 1924 saakka, jolloin erosi toistamiseen armeijasta. Myöhemmin hän asusteli kotitaloaan Kortesjärvellä, kunnes muutti vuonna 1925 Kanadaan, missä hän työskenteli nikkeli- ja kultakaivoksissa muun muassa Sudburyssa ja Kirkland Lakessa Ontariossa. Sankelo osallistui Kanadassa olo aikanaan aktiivisesti suomalaiskansallisseurojen perustamiseen ja toimintaan.
Sankelo matkusti takaisin Suomeen ja osallistui talvisotaan joukkueenjohtajana ja väli aikaisena komppanianpäällikkönä Amerikan-suomialaisessa Legioonassa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa joukossa, kunnes hänet siirrettiin työnjohtajaksi Päämajan Linnoitusosaston alaiseen Työryhmä 114:ään ja edelleen Työryhmä 115:een.
Jatkosodan puhjettua hän jatkoi aluksi samassa joukossa kuin välirauhan aikana, mutta siirrettiin myöhemmin Kemijärven lentokentälle ja edelleen varusmestariksi Jalkaväkirykmentti 26:een. Hän osallistui jatkosodassa taisteluihin Karjalankannaksella muun muassa Ahvolassa, Kavantsaaressa, Lyykylässä, Vääräkoskella, Säiniöllä ja Itä-Karjalassa muun muassa Villavaarassa, Patojärvellä, Viitanassa, Koikarissa, Juustjärvellä, Kumsassa, Plakkovaaralla, Karhumäessä. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Päämajan Linnoitusosaston alaiseen Korjaus- ja tarkastustoimiston VI tarkastuspiiriin. Vuonna 1943 hänet siirrettiin esikuntavääpeliksi Itä-Karjalan sotilashallinnon esikunnan Viteleen alue-esikuntaan, missä tehtävässä hän toimi aina sodan päättymiseen saakka.
Sankelo toimi sotien jälkeen Kortesjärven pitäjässä siirtoväen huollon johtajana vuoteen 1945 saakka, jolloin hän siirtyi työnjohtajaksi Vaasan läänin maataloushallituksen ja Lapin läänin rakennuspiirin alaisille työmaille. Vuonna 1947 hän siirtyi vahtimestariksi Enso-Gutzeitin palvelukseen Säynätsaloon. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 7. huhtikuuta 1918, Vääpeli 8. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki.