stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harjunpää (televisiosarja)

| Harjunpää |
| --- | --- |

Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  noin 36 minuuttia
Perustuu:  Matti Yrjänä Joensuun Harjunpää-romaanit
Pääosissa:   Olli Rahkonen  Olga Temonen 
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  C More
Julkaistu:  2022
Jaksoja:  8
Tuotanto
Tuottaja(t):  Matleena Luokola
Vastaava(t) tuottaja(t):   Maria Kangas  Pete Paavolainen 
Ohjaaja(t):   Matti Kinnunen  Hanna Bergholm 
Käsikirjoittaja(t):  Harri Virtanen
Leikkaaja(t):   Maija Sutela  Katja Pällijeff 
Lavastaja(t):  Suvi Heikkilä
Kuvaaja(t):  Antti Ruusuvuori
Tuotantoyhtiö(t):  ITV Studios Finland
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Harjunpää on C More -suoratoistopalvelussa vuonna 2022 julkaistu suomalainen rikosdraamasarja, joka perustuu Matti Yrjänä Joensuun Harjunpää-kirjasarjan teoksiin. Sarjan pääosissa näyttelevät Olli Rahkonen Timo Harjunpäänä ja Olga Temonen Onerva Nykäsenä. Tapahtumat sijoittuvat Helsinkiin, jossa sarja on myös kuvattu.
Sarjan ensimmäisen tuotantokauden kuvaukset alkoivat toukokuussa 2021 ja ne jatkuivat saman vuoden elokuulle. Kaudella on kahdeksan jaksoa, joista ensimmäiset kaksi julkaistiin 17. helmikuuta 2022 ja loput yhden jakson viikkotahdilla. Kausi perustuu Harjunpää-kirjoihin Ahdistelija (1982), Poliisin poika (1983), Kiusantekijät (1986) ja Rautahuone (2010).
Keväällä 2024 sarjasta julkaistaan toinen tuotantokausi. Toisella kaudella on kuusi jaksoa ja kolme tarinakokonaisuutta. Kausi perustuu kirjoihin Heimolaiset (1984), Rakkauden lait (1985), ja Rakkauden nälkä (1993).
Englanniksi sarjaa on levitetty nimellä Helsinki Crimes. Ensimmäisen kauden oikeudet on myyty muun muassa Australiaan, Espanjaan, Irlantiin ja Isoon-Britanniaan. Sarja julkaistiin myös Netflixissä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Olli Rahkonen  | … |  Timo Harjunpää   |
|  Olga Temonen  | … |  Onerva Nykänen   |
|  Jutta Järvinen  | … |  Elisa Harjunpää   |
|  Sanna Saarijärvi  | … |  Sari Järvelä   |
|  Robin Svartström  | … |  Thurman   |
|  Alma Pöysti  | … |  Hietanen   |
|  Emilia Neuvonen  | … |  Kottonen   |
Vastaanotto

Harjunpäästä tuli yksi C Moren katsotuimmista sarjoista, ja se sai suosiota myös kansainvälisesti.
Helsingin Sanomat kehui sarjaa: ”Erityisesti sarjassa ilahduttaa se, että raakuuksilla mässäilyn sijaan siinä pysähdytään miettimään rikosten taustoja.” Tarinat mainittiin sovitetun tiiviisti nykyaikaan.
Myös Hufvudstadsbladetissa kiitettiin Harjunpään tuoreutta ja todenmukaisuutta ja arvioitiin sarjan erottuvan edukseen rikosviihteen ylitarjonnasta. Arvostelija antoi sarjalle neljä tähteä viidestä.
Matti Pohto

Matti (Kirja-Matti) Pohto (7. maaliskuuta 1817 Isokyrö – 30. heinäkuuta 1857 Viipuri) oli suomalainen talonpoikaistaustainen kirjankeräilijä. Hänen ansiostaan Helsingin Aleksanterin-yliopiston kirjaston (nykyään Kansalliskirjasto) kokoelmiin saatiin huomattava osa siitä suomenkielisestä kirjallisuudesta, jonka Turun akatemian kirjasto oli menettänyt Turun palossa vuonna 1827.
Lapsuus ja nuoruus

Pohto syntyi Isossakyrössä, myöhemmän Ylistaron kunnan alueella, Yli-Pohtolan talossa yksitoistalapsisen perheen kahdeksantena. Pohdon äiti oli Heleena Antintytär. Hänen isänsä talollinen Iisakki Jaakonpoika liittyi tuolloin vaikuttaneisiin puukkojunkkareihin ja joutui taloudellisiin vaikeuksiin. Perheen kotitalo myytiin Pohdon ollessa vasta kahdeksanvuotias, mistä eteenpäin hänen oli hankittava elantonsa itse muun muassa paimenena ja kerjäämällä. Myöhemmin hänestä tuli kirjansitoja ja arkkiviisukauppias. Pohto oli naimaton.lähde?
Pohto kirjojen keräilijänä

Fredrik Wilhelm Pippingin suurteoksen Luettelo suomeksi präntätyistä kirjoista esipuheessa kerrotaan Pohdosta monta sivua. Pippingin luettelon yli 4 000 numerosta Pohdolla oli kuolinvuonnaan yli 3 000. Tätä ennen hän oli jo lahjoittanut kirjastolle kaksoiskappaleistaan noin 800. Erikoiseksi Pohdon kiinnostuksen kirjoihin tekee se, että hänellä ei ollut minkäänlaista koulutusta rippikoulua lukuun ottamatta. Sen käytyään hän ryhtyi kiertäväksi arkkiveisujen ja muiden pienpainatteiden kauppiaaksi. Parissakymmenissä Pohto ryhtyi kierteleväksi kirjansitojaksi ja alkoi myös itse kerätä kirjoja itselleen. Pipping oli saanut 1847 kuulla Pohdosta Isonkyrön kirkkoherralta ja Pippingin pyynnöstä Pohto saapui tapaamaan häntä elokuussa. Tästä alkoi vuosikymmenen mittainen yhteistyö, josta oli ratkaiseva apu Pippingin bibliografialle.lähde?
Antero Warelius esitteli Pohdon toimintaa Suomettaressa 14. huhtikuuta 1848. Warelius tiesi Pohdolla olevan ”wanhemmista suomalaisista kirjoista täydellisin kokous, joka missään löytyy. Waillinaisia kirjojaan säästää kunnes saa mitä puuttuu taikka toisen täysinäisen kappaleen. Millä hartaudella hän pyytää kirjojansa täysinäisiksi näkyy siitäkin, että eräästä Kristiina kuningattaren kuwasta, joka on ollut 1642-vuotisen Piplian alwussa mutta puuttui siitä kappaleesta, joka hänellä oli, maksoi koko hopia ruplan, waikka kuwa itsessään ei olisi kopeekankaan arvoinen.” Hopearupla kuvasta oli aikalaisten mielestä suurta hulluutta, mutta nyt tiedetään, että kuningatar Kristinan kuva vuoden 1642 Bibliassa on äärimmäisen harvinainen. Noin vuonna 1850 Pohto tutustui toiseen kirjoja keräävään kansanmieheen, Emanuel Kanajärveen Kalvolan pitäjässä. Matkojen lomassa Pohto asui Kanajärven ullakkokamarissa ja siirsi kirjansa sinne.lähde?
Pohto henkilönä

Pohtoon liittyy joitakin sitkeitä vääriä uskomuksia kuten se, että hän olisi ollut lukutaidoton kansanmies, joka erotti kirjat toisistaan painamalla mieleensä näkökuvan niiden kirjaimista. Todellisuudessa Pohto ei ollut ainoastaan hyvä lukija, vaan myös kirjoittaja. Pohto kirjoitti isoin kirjaimin, mitä tapaa kutsuttiin puolipräntiksi. Se oli hänen kotiseudullaan yleinen käytäntö, mutta jälkimaailman silmissä se näytti pikkulapsen kirjoitukselta. Oscar Blomstedt kuvaa Pohdon erikoislaatuista muistia Suomettaressa seuraavasti:
»Ainakin taisi hän, irtanaisen kirjan-lehden kun näki, heti sanoa mihin kirjaan se kuului, vieläpä mihin painokseenki. »
Viimeiset vaiheet

Renki Juhana Niilonpoika Rein tappoi Pohdon kirveellä Viipurissa Nuoraan kylällä Tuomas Tetrin talossa, Pohdon ollessa matkalla Inkeriin. Syynä oli ilmeisesti rengin mielenhäiriö. Kansakoulun lukukirjassa vuodelta 1963 Pohtoa käsittelevässä luvussa väitettiin surman syyksi sitä, että Pohto olisi julkisesti nuhdellut renkiä tämän paheellisesta elämästä. Pohto haudattiin Ristimäen hautausmaalle Viipuriin. Vuonna 1988 Helsingin yliopisto haki hänen erikoisen suljetun kirjan muotoisen hautakivensä, jonka ylioppilaat olivat pystyttäneet. Se löytyi tuhoutuneelta hautausmaalta lähes entiseltä paikaltaan ja oli jäämässä tielinjauksen alle. Nykyisin kivi on Kansalliskirjaston pihassa. Pohdon muistoksi on pystytetty myös vuonna 1957 patsas Ylistaroon nykyisen Kirja-Matin koulun pihaan. Koulu on nyttemmin nimetty Pohdon lempinimen Kirja-Matti mukaan.
Henkinen perintö

Pohdon kunniaksi on ehdotettu virallista liputuspäivää. Esitys jätettiin silloiselle sisäministerille Päivi Räsäselle vuonna 2014. Hakemuksen Matti Pohto -liputuspäiväksi jättivät kirjailija Juha Hurme, Kansalliskirjasto, Suomen kirjastoseura sekä Ylen kulttuuriohjelmat Kultakuume ja Strada. Ehdottajien mukaan Turun palon syttymispäivä syyskuun 4. olisi sopiva päivä liputukselle.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Matti Pohto on Wikiaineistossa
Ylen Kulttuuricocktailin Matti Pohto -sivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Matti Pohdon hautamuistomerkki.
Hautamuistomerkin uudelleen sijoituksen muistolaatta.
Petra Sölter

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten hiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Oslo 1982 | 4 × 5 km |  |
Petra Sölter (s. 23. lokakuuta 1962 Elbingerode, Saksan demokraattinen tasavalta) on DDR:ää edustanut saksalainen maastohiihtäjä. Hän edusti ASK Vorwärts Oberhof -seuraa. Ollessaan naimisissa rattikelkkailija Ingo Vogen kanssa hän käytti Voge-sukunimeä.
Sölter kuului Itä-Saksan joukkueeseen, joka saavutti Oslon MM-kilpailuissa 1982 pronssia naisten 4 × 5 kilometrin viestissä. Hän sijoittui samoissa kilpailuissa 5 kilometrillä seitsemänneksi ja 20 kilometrillä 19:nneksi. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli viestissä kahdeksas ja 5 kilometrillä 36:s.
Sölter voitti Saksan demokraattisen tasavallan mestaruuden 5 ja 20 kilometrillä vuonna 1982. Maailmancupissa hän sijoittui seitsemänneksi Klingenthalin 10 kilometrin kilpailussa tammikuussa 1983.
Suomen Työnantajain Keskusliitto

| Suomen Työnantajain Keskusliitto STK |
| --- | --- |
 Suomen postilaitos julkaisi vuonna 1957 postimerkin STK:n 50-vuotisen toiminnan kunniaksi.
Perustettu:  1907 (1918)
Lakkautettu:  1992 (seuraaja: Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliitto (TT))
Toimiala:  Ammattiliittojen keskusjärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  yksityisen ja valtio-omisteisen teollisuuden, rakennustoiminnan ja liikenteen työnantajien keskusjärjestö
Toimitusjohtaja:  Axel Palmgren (ensimmäinen; 1918-1936) Johannes Koroma (viimeinen; 1990-1992)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Työnantajain Keskusliitto (lyhenne STK) oli työnantajajärjestö. Sen juuret olivat vuonna 1907 perustetussa Suomen Yleisessä Työnantajaliitossa, joka muutti nimensä Suomen Työnantajain Keskusliitoksi vuonna 1918. STK oli yksityisen ja valtio-omisteisen teollisuuden, rakennustoiminnan ja liikenteen työnantajien keskusjärjestö. Sen jäsenjärjestöt oli muodostettu teollisuusliittoperiaatteella siten, että saman toimialan työnantajat kuuluivat samaan liittoon.
STK:n jäsenyrityksiä oli 1960-luvulla noin 2 000. Jäseniksi otettiin aluksi sellaisia työnantajia, joilla oli vähintään 10 työntekijää, mutta tämä rajoitus poistettiin vähitellen 1950-luvulle mennessä. Eniten työntekijöitä oli Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton yrityksissä, Työnantajain Yleisellä Ryhmällä ja Metalliteollisuuden Työnantajaliitolla. Eniten jäsenyrityksiä taas oli Rakennusteollisuusliitossa ja Sähkötyönantajain Liitossa. Lisäksi vuodesta 1945 oli erillinen Liiketyönantajain Keskusliitto, joka ei liittynyt STK:n jäseneksi. Sillä oli viitisensataa jäsenyritystä. Jäsenyritysten merkitystä kuitenkin korostaa se, että työllistivät suurin määrän työntekijöitä: vuonna 1945 heitä oli 172 000 ja vuonna 1965 jo yli 291 000. Liiketyönantajien palkkalistoilla vuonna 1970 oli 150 000 työntekijää.
Vaikka Suomen valtio oli merkittävä työnantaja, sen omistamien yritysten ei aluksi katsottu voivat kuulua työnantajajärjestöön. Vuonna 1945 perustettiin valtionyrityksiä varten Työnantajain Yleinen Ryhmä.
Metsäteollisuus oli vaikutusvaltainen taho, koska se tuotti Suomen kansantalouteen vientituloja jo ennen sotia. Vientiteollisuuden yrityksillä oli 1960-luvulle asti yhteisiä vientiorganisaatioita, joita nykyisin pidettäisiin kartelleina, koska ne saattoivat keskenään sopia myyntihinnoista. Toisaalta keskinäisestä kilpailusta kertoo se, että vasta vuonna 1976 eri teollisuuslitot pystyivät perustamaan Teollisuuden Keskusliiton.
Vuonna 1992 STK ja Teollisuuden Keskusliitto yhdistyivät, jolloin syntyi Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliitto (TT). Vuonna 2005 TT ja Palvelutyönantajat yhdistyivät muodostaen nykyisen Elinkeinoelämän keskusliiton.
Merkittäviä henkilöitä > Toimitusjohtajat

Suomen Yleisen Työnantajaliiton asiamiehet:
1907–1917: Edvard Valentin Emeleus
STK:n toimitusjohtajina ovat toimineet:
1918–1936: Axel Palmgren
1936–1945: Antti Hackzell
1945–1958: V. A. M. Karikoski (vt. elokuusta 1944)
1958–1961: Johan Nykopp
1962–1971: Päiviö Hetemäki
1971–1975: Timo Laatunen
1975–1988: Pentti Somerto
1988–1990: Tapani Kahri
1990–1992: Johannes Koroma
Merkittäviä henkilöitä > Puheenjohtajat

Seuraavat henkilöt toimivat STK:n puheenjohtajina:
1968–1976: Erkki Partanen (vuorineuvos)
1976–1979: Stig Hästö
1980–1985: Asko Tarkka
1986–1991: Krister Ahlström
1992: Tauno Matomäki
Luettelo vuonna 1986 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1986 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tuntematon päivämäärä

D. R. Kaprekar, intialainen opettaja ja itseoppinut matemaatikko (s. 1905)
Nancy Lyle, brittiläinen tennispelaaja (s. 1910)
Avksenti Puni, venäläinen urheilupsykologi ja professori (s. 1898)
Ivar Sundvik, ruotsalainen toimittaja ja virkamies (s. 1909)
W. H. Williams (kirjailijanimi Marc Brody), australialainen kirjailija
Tahir Yahya, irakilainen poliitikko ja Irakin pääministeri 1963–1965 ja 1967–1968 (s. 1913)
Taneli Mustonen

| Taneli Mustonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 (ikä 46–47) Joensuu
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Taneli Mustonen (s. 1978 Joensuu) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan erityisesti elokuvastaan Luokkakokous (2015), joka perustuu tanskalaiseen Klassefesten-elokuvaan (2011).
Vuonna 2016 ilmestyi Mustosen ohjaama ja käsikirjoittama Bodominjärven murhiin pohjautuva kauhuelokuva Bodom. Samana vuonna ensi-iltansa sai myös Mustosen ohjaama Luokkakokous 2 – Polttarit. Mustonen kuvasi Suomessa ja Virossa uusinta elokuvaansa, komediaa Se mieletön remppa kesällä 2019, ja se tuli ensi-iltaansa 19. helmikuuta 2020.
Mustonen pääsi 20-vuotiaana ensimmäisellä yrittämällään opiskelemaan elokuvaohjausta Taideteolliseen korkeakouluun. Vuonna 2015 Mustonen otettiin mukaan Varietyn kymmenen lupaavimman pohjoismaisen ohjaajan listalle.
Tyyli

Mustosen ollessa lapsi hänen vanhempansa ostivat elokuvateatterin Outokummussa. Mustosen elokuvafilosofia nojaa tähän lapsuudenkokemukseen, sillä hän pyrkii tekemään elokuvia pelkästään suurelle yleisölle.
Filmografia

Ella ja kaverit (2012)
Luokkakokous (2015)
Bodom (2016)
Luokkakokous 2 – Polttarit (2016)
Se mieletön remppa (2020)
The Twin - Paha kaksonen (2022)
The Bayou (2025)
9Lives

| 9Lives |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Ammattina ihminen
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2012
Toimitusjohtaja:  Markus Ulfstedt
Puheenjohtaja:  Vesa Ekroos
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toiminta-alue:   Suomi
Toimiala:  hoitaja- ja avustajapalvelut sairaankuljetus
Tytäryhtiöt:  PreMed A/S
Kotisivu:  9lives.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
9Lives on suomalainen yksityinen sosiaali- ja terveyspalveluyritys, joka on erikoistunut liikkuviin hoitajakeskeisiin palveluihin. Yrityksen palveluihin kuuluvat kotihoito, henkilökohtainen apu, ensihoito ja sairaankuljetus, tapahtumien ensiapupalvelut, rokotus- ja näytteenottopalvelut sekä hengityshalvaushoito. 9Lives työllistää noin 3 000 hoitoalan ammattilaista eri puolilla Suomea.
Yrityksellä on toimintaa kotihoidon palvelujen parissa Helsingissä, Länsi-Uudellamaalla, Päijät-Hämeessä, Pohjois-Pohjanmaalla, Etelä-Pohjanmaalla ja Varsinais-Suomessa.
Historia

Yritys aloitti toimintansa vuonna 1989 nimellä Helsingin Ensihoito ja Sairaankuljetus Oy (tai HES Sairaankuljetus) ja yhdistyi vuonna 2012 Esperi Sairaankuljetus Oy:n kanssa. Vuonna 2021 9Lives laajensi toimintaansa hankkimalla Stella Kotipalvelut Oy:n koko osakekannan, mikä vahvisti sen asemaa kotihoidon ja henkilökohtaisen avun palveluissa. 9Lives omistaa PreMed A/S tytäryhtiön Tanskassa.
Vuonna 2022 9Lives hoiti yli 50 000 sairaankuljetustehtävää koko Suomessa.
Organisaatiorakenne

9Livesin toimitusjohtajana toimii Markus Ulfstedt, ja hallituksen puheenjohtajana Vesa Ekroos. Yrityksen omistus on keskittynyt kotimaisiin pääomasijoittajiin ja toimivan johdon edustajiin. Organisaatio on jaettu alueellisiin yksiköihin, jotka vastaavat paikallisesta palvelutuotannosta.
Aiheesta muualla

9Lives Ensihoito kotisivut
Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali

Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali on Oulun Nuottasaaren ja Äimäraution kaupunginosien rajalla Oritkarissa lähellä Oulun Oritkarin satamaa sijaitseva logistiikkakeskus. Terminaalin käyttöönottotilaisuus pidettiin 16. elokuuta 2004.
Terminaalialue käsittää 20 hehtaarin alueen, jolla sijaitsevat muun muassa rekkajunien kuormausalueet raiteineen ja varusteineen sekä kuormaus- ja varastointikenttineen. Terminaalialueen rahoittivat Pohjois-Pohjanmaan TE-keskus, Oulun kaupunki, VR Osakeyhtiö ja Ratahallintokeskus. Alueen suunnittelusta ja urakoinnista vastasi CM-Urakointi. Uusi terminaali rakennettiin korvaamaan aiempaa Oulun tavararatapihalla ollutta rekkajunien kuormauspaikkaa ja täten vähentämään rekkaliikennettä keskustan eteläosassa.
Terminaalissa kuormataan vuosittain noin 30 000 ajoneuvoa. Terminaalialueelle johtavat raiteet on osittain sähköistetty siten, että Oulusta etelän suuntaan lähtevät rekkajunat voidaan ajaa sähköveturilla pysähtymättä ja veturia vaihtamatta suoraan Oulun tavararatapihan läpi ja edelleen määränpäähänsä.
Lorenzo Tio

| Lorenzo Tio Jr> .Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1893 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat
Kuollut: 24. joulukuuta 1933 (40 vuotta) New York
Muusikko
Aktiivisena:  1916–1933
Tyylilajit:  klassinen jazz
Soittimet:  klarinetti, tenorisaksofoni, oboe
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lorenzo Tio jr. (21. huhtikuuta 1893 New Orleans – 24. joulukuuta 1933 New York) oli yhdysvaltalainen klarinetisti.
Elämä

Lorenzo Tio jr. syntyi 21. huhtikuuta 1893 New Orleansissa, Louisianan osavaltiossa. Hän varttui musikaalisessa perheessä. Hänen isänsä oli Lorenzo Tio sr. (1867-1908) oli tunnettu klarinetisti ja samoin hänen setänsä Louis (Luis) Tio (1862-1922). Tio oppikin jo nuorena soittamaan klarinettia. Sen lisäksi hän soitti oboeta. Varhaisina vuosinaan hän soitti sinfoniaorkesterissa (Lyre Club Symphony Orchestra). Sittemmin hän soitti pienemmissä kokoonpanoissa ja torvisoittokunnissa.
Tion ammattimainen ura alkoi vuonna 1916, kun hän meni Chicagoon, jossa soitti Manuel Perezin (1871-1946) orkesterissa. Samaan aikaan hän esiintyi myös Papa Celestinin kokoonpanossa. Vuonna 1918 Tio liittyi Armand Pironin orkesteriin (Piron’s New Orleans Orchestra), jossa soitti aina vuoteen 1928 asti. Orkesteri teki vuosina 1923-1924 kiertueen New Yorkiin ja palasi sitten takaisin New Orleansiin. Pironin orkesteri teki useita levytyksiä vuosina 1923-1925 New Yorkissa ja New Orleansissa. Tio soitti levyillä klarinetin ohella tenorisaksofonia. Tio soitti 20-luvulla lyhyitä aikoja myös Tuxedo Brass Bandissa. Sittemmin hän teki levytyksiä Jelly Roll Mortonin, Sidney Bechet’n ja Clarence Williamsin kanssa.
1930-luvulla Tio muutti New Yorkiin, jossa hänellä oli oma orkesteri. Tio kuoli New Yorkissa 24. joulukuuta 1933. Hänet haudattiin Saint Louis Cemetery nro 2:een, New Orleansiin.
Musiikillinen merkitys

Vaikka Lorenzo Tion jr. yhdisti jazzmusiikkiin vaikutteita klassisesta musiikista, hänen pääasiallinen merkityksensä jazzin kehityksessä oli opettajana monelle nuoremman polven soittajalle. Tion oppilaita olivat sellaiset tunnetut muusikot, kuten Barney Bigard, Jimmie Noone, Albert Nicholas, Louis Cottrell jr., Paul Barnes, Omer Simeon, Sidney Bechet ja Johnny Dodds.
Ciudad del Este

| Ciudad del Este |
| --- | --- |

 lippu
 Ciudad del Este
 Koordinaatit: 25°31′S, 54°27′W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  Alto Paraná
Väkiluku (2022):  325 819
 
 www.mcde.gov.py 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ciudad del Este on Alto Paranán departementin pääkaupunki Paraguayssa Brasilian vastaisella rajalla ja Paranájoen varrella. Kaupunki on perustettu vuonna 1957 alhaisten tullien ja verojen kaupan keskuksena. Vienti Brasiliaan on huomattava tekijä sen taloudessa. Kaupunki on ollut laillisen kaupan ohella tunnettu myös salakuljetuksesta. Ciudad del Este on pääkaupunki Asunciónin jälkeen maan suurin kaupunki ja vuonna 2022 sen asukasluku oli 325 819.
Maantiede

Ciudad del Este sijaitsee Paranán varrella Paraguayn ja Brasilian rajalla Alto Paranán departementissa noin 327 kilometriä maan pääkaupunki Asunciónista itään. Laajemmin alue on Paraguayn, Brasilian ja Argentiinan kolmen maan rajaa (Triple Frontera). Brasilian puoella rajaa joen toisella puolella on Foz do Iguaçun kaupunki. Kaupunkeja yhdistää joen ylittävä silta Puente de la Amistad. Lähellä sijaitsevat Iguassun putoukset.
Historia

Paraguayn tuolloinen sisäministeri Edgar Ynsfrán perusti Ciudad del Esten 3. helmikuuta 1957. Aikaisemmin paikalla oli ollut lähinnä vain trooppista sademetsää. Kaupunki tunnettiin alkujaan Puerto Presidente Stroessner tuolloisen presidentti ja diktaattori Alfredo Stroessnerin mukaan. Perustamisen tarkoituksena oli luoda kaupan keskus, jossa verot ja tullit pidettiin alhaalla. Tätä strategiaa oli ehdottanut muun muassa Kansainvälinen valuuttarahasto vuonna 1956. Puente de la Amistadin silta Brasiliaan avautui vuonna 1965 ja sen myötä kaupungilla oli suora maantieyhteys Paranaguán satamaan Brasiliassa. Kasvua 1970-luvulla vauhditti Itaipun padon rakennustyöt. 1980-luvulta alkaen kaupungista tuli salakuljetuksen keskus. Paraguayssa salakuljetusta kannusti valtio ja diktaattori Stroessnerin hallinto. Kaupungin kauppa-alaa hallitsivat taiwanilaiset ja arabisiirtolaiset.
Alfredo Stroessnerin syrjäyttämisen jälkeen kaupunki sai nykyisen nimensä maaliskuussa 1989. Maan liikkuessa kohti demokratiaa kaupungin huono huumeisiin, rahanpesuun ja muuhun rikollisuuteen liittyvä maine korostui. Sitä pidettiin myös kansainvälisen terrorismin keskuksena, mitä paikallishallinto yritti jyrkästi kiistää. 2000-luvulla kaupungissa vaikutti joka tapauksessa esimerkiksi Hizbollah. Rikollisuuteen on vastattu tiukentamalla paikallisia turvatoimia.
Talous

Ciudad del Esten talous on ollut hyvin riippuvaista Brasilian taloudesta. Yksi huomattavasti paikalliseen talouteen vaikuttava tekijä ovat olleet vaihtelevat määrärajoitukset brasilialaisten kaupungista ostamalle tullittomalle tavaralle. Naapurimaihin suuntautuva salakuljetus on merkittävä tulonlähde. Vuonna 1965 avattu Ystävyyden silta on merkittävä epävirallinen kauppareitti. Ciudad del Esteen on myös matkailua. Matkailijoita vetävät paikalle esimerkiksi lähellä sijaitsevat Iguassun putoukset.
Väestö

Ciudad del Esten asukasluku oli Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 325 819. Vuonna 2002 asukkaita oli 222 274.
Puente de la Amistad eli Ystävyyden silta.
Keskuskatu.
Katedraali.
Tyypillinen kauppakatu.