stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuolijoki

| Vuolijoki> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kajaani |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  64°10′44″N, 027°00′19″E
Lääni:  Oulun lääni
Maakunta:  Kainuun maakunta
Seutukunta:  Kajaanin seutukunta
Kuntanumero:  940
Hallinnollinen keskus:  Vuolijoen kirkonkylä
Perustettu:  1915
– emäpitäjä:  Kajaanin maalaiskunta Säräisniemi
Liitetty:  2007
– liitoskunnat:  Kajaani Vuolijoki
– syntynyt kunta:  Kajaani
Pinta-ala:  896,78 km²   (2006)
– maa:  688,91 km²
– sisävesi:  207,87 km²
Väkiluku:  2 588   (31.12.2006)
– väestötiheys:  3,84 as./km²
Vuolijoki on Suomen entinen kunta, joka sijaitsi Kainuun maakuntaan kuuluvassa Kajaanin seutukunnassa, Oulun läänissä. Vuolijoen naapurikuntia olivat Kajaani, Kestilä, Paltamo, Pyhäntä, Sonkajärvi, Vaala ja Vieremä.
Vuolijoen ollessa itsenäisenä kuntana sen väkiluku oli 2 643, ja väestötiheys 3,8 asukasta/km². Vuolijoen alueen pinta-ala on 896,78 km², josta 207,87 km² on vesistöjä. Vuolijoen suurin vesistö on Oulujärven Ärjänselkä.
Vuolijoki on Kainuun metalliteollisuuden keskus. Vuolijoen kuntaan kuulunut Otanmäki on merkittävä Škoda Transtech Oy:n vaunutehtaan vuoksi.
Historia

Nimenä Vuolijoki esiintyy jo 1500-luvun asiakirjoissa. Varhaisimpia mainintoja ovat Woli joen niemi (1555), Wolilax (1605), Wuolilax by (1642), Wuoli jocki by (1654) ja Wuolijoki by (1673). Nimen tausta ei ole selvä: suomen kielessä vuoli tarkoittaa 'katon vaakasuoraa tukipuuta', karjalassa 'sillan kannatinparrua'. Todennäköisimmin kyseessä on kuitenkin saamelaista alkuperää oleva nimi, joka on tarkoittanut yksinkertaisesti "alajokea" (vrt. pohjoissaamen vuolli 'ala-').
Vuolijoen kirkko rakennettiin 1907. Vuolijoen kunta perustettiin 11.12.1915 Penttilän talossa pidetyssä perustamiskokouksessa. Vuolijoen kunnan perustamisen yhteydessä päätettiin rakentaa toimitilat.
Maatalousvaltainen kunta teollistui vahvasti 1950-luvulla Otanmäen malmikaivoksen myötä. Myöhemmin Vuolijoelle perustettiin myös Vuorokkaan kaivos.
Kunta liitettiin Kajaanin kaupunkiin vuoden 2007 alussa.
Vuolijoen kylät

Kirkonkylä, Otanmäki, Käkilahti, Saaresmäki, Vuottolahti, Kytökoski, Kuusiranta, Ojanperä, Itäranta, Siltala (osittain Kajaanin puolella jo ennen liitosta)
Liikenne

Vaalan Säräisniemeltä tulee Seututie 879 Vuolijoelle ja jatkuu Kajaanin Vuottolahteen. Kajaanista Vuolijoelle liikennöi kaksi linja-autovuoroa päivässä.
Nähtävyyksiä

Vuolijoen kirkko, Josef Stenbäck, 1906.
Riihipihan talonpoikaismuseo
Talaskankaan luonnonsuojelualue
SFC-kohtauspaikka (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuolijoen kesäteatteri
Otanmäen maauimala
Onnelan matkailun ralliautoilu
Kirjallisuutta

Tervonen, Päivi: Vuolijoen kulttuurimaiseman kerroksia.  (Alueelliset ympäristöjulkaisut 316)  Kajaani:  Kainuun ympäristökeskus, 2003.  ISBN 952-11-1483-5  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vuolijoki Wikimedia Commonsissa
| n k Kainuun maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hyrynsalmi  Kajaani  Kuhmo  Paltamo  Puolanka  Ristijärvi  Sotkamo  Suomussalmi 
Entiset kunnat:  Kajaanin maalaiskunta  Vuolijoki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle 
Kajaanin aluemuutokset vuosina 1915–2007. Vuolijoki muodostettiin Kajaanin mlk:n ja Säräisniemen alueista  vuonna 1915.
Vuolijoen kirkko on yksi alueen merkittävimmistä nähtävyyksistä
Peltomaisema Vuolijoelta, elokuu 1989
Börje Vähämäki

Börje Vähämäki (s. 1944 Vaasa) on Suomen tutkimuksen professori emeritus Toronton yliopistossa Kanadassa ja suomen kielen dosentti Åbo Akademissa. Hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon Åbo Akademissa vuonna 1984. Ennen siirtymistään Pohjois-Amerikkaan Vähämäki toimi äidinkielen opettajana ja rehtorina Oulussa. Vuosina 1975–1989 hän opetti Minnesotan yliopistossa, josta hän siirtyi Torontoon. Hän on kirjoittanut ja toimittanut useita teoksia sekä kääntänyt osa Lars Levi Laestadikusen ja Laila Hirvisaaren tuotannosta englanniksi.
Kirjallinen tuotanto

Mastering Finnish, Aspasia Books, Beaverton, Ontario, 3rd revised edition. (2004)
Mastering Finnish, Aspasia Books, Beaverton, Ontario, 2nd revised edition. (1999)
Existence and Identity: A Study of the Semantics and Syntax of Existential Sentences in Finnish. Publications of the Research Institute of the Åbo Akademi Foundation (väitöskirja, 1984)
Aiheesta muualla

Börje Vähämäen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Seppo Väli-Klemelä

Seppo Tapio Väli-Klemelä (s. 13. marraskuuta 1949 Helsinki) on entinen suomalainen suunnistaja, joka saavutti vuonna 1974 suunnistusviestin MM-hopeaa. Hän on Länsi-Uudenmaan SKV:n toimitusjohtaja.
Väli-Klemelä osallistui suunnistuksen MM-kisoihin Tanskan Viborgissa 1974. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän jäi 14. sijalle, mutta viestikilpailuun hän sai paikan Suomen joukkueen ankkurina. Ruotsi voitti Suomen lähes 16 minuutilla, mutta Hannu Mäkirinta, Markku Salminen, Risto Nuuros ja Väli-Klemelä saivat hopeamitalin. Suomen edellisestä miesten viestimitalista oli silloin kuusi vuotta. MM-tasolla Väli-Klemelä ei tämän jälkeen enää kilpaillut, ja PM-kisoissa parhaaksi saavutukseksi jäi Norjan Bergenissä 1973 Risto Nuuroksen, Simo Nurmisen ja Tuomo Peltolan kanssa saatu viestivoitto. Henkilökohtaisessa PM-kilpailussa Väli-Klemelä sai viidennen sijan 1973 ja neljännen sijan 1977.
Väli-Klemelä edusti urallaan Kaarinan Urheilijoita, Karkkilan Poikia ja Angelniemen Ankkuria. Hän oli ankkurina Angelniemen Ankkurin viestijoukkueessa, joka voitti Jukolan viestin vuonna 1973. Vuoden 1979 viestissä Lapualla hän oli mukana yhdessä kilpailun historian tiukimmista lopputaistoista, jossa hän tuli Angelniemen Ankkurin kilpailijana neljänneksi 12 sekunnin erolla voittajaan. Tiomila-viestissä hän sijoittui joukkueineen toiseksi 1973 ja 1987.
1970-luvun alussa Väli-Klemelä kuului niin sanottuun "Hautausmaan jengiin" Erkki Knuuttilan ja Veikko Kiilin kanssa, ja keväällä 1972 mukaan liittyi myös tuleva maailmanmestari Liisa Veijalainen. Joukko sai nimensä juoksemalla lenkkejään Turun hautausmaan maisemissa, ja he kaikki saivat valmennusapua juoksuvalmentaja Kari Sinkkoselta.
Väli-Klemelä on valmentanut useita suunnistajia, muun muassa Mika Kuismaa ja Marika Mikkolaa sekä tyttöjen viestimaailmanmestaruutta 2003 voittamassa ollutta Annamaria Väli-Klemelää. Hän on ollut vastuussa Angelniemen Ankkurin, Deltan ja Turun Suunnistajien huippuryhmien valmennuksesta ja on toiminut syksystä 2007 lähtien Paimion Rastin edustussuunnistajien managerina.
Saavutukset

MM-hopeaa viestissä 1974
MM-kisoissa henkilökohtaisella matkalla 14:s 1974
PM-kultaa viestissä 1973
PM-kisoissa henkilökohtaisella matkalla neljäs 1977 ja viides 1973
Jukolan viestin voitto 1973 (Angelniemen Ankkuri)
Väkäleuka

Lehden nimiö vuodelta 1910.
Väkäleuka oli Ontarion Port Arthurissa vuosina 1908–1915 ilmestynyt kanadansuomalainen sosialistinen pilalehti.
Työkansa-sanomalehden kustannusyhtiön julkaisema Väkäleuka oli luonteeltaan poliittinen pilalehti, jonka pilakuvat, satiiriset runot, vitsit ja kertomukset kohdistuivat kapitalisteihin, valtiovaltaan, kirkkoon ja perinteisiin arvoihin. Aluksi kuukausittain ja vuodesta 1910 lähtien kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden levikki kohosi vuoden 1912 alussa 2 500:aan ja seuraavana vuonna 6 000 kappaleeseen.
Väkäleukaa luettiin alusta lähtien myös Yhdysvalloissa. Vuonna 1911 sille syntyi kilpailija, Työmiehen julkaisema Lapatossu. Työkansan päätoimittaja Moses Hahl onnistui värväämään Lapatossun toimittajan ja pilapiirtäjän Kaarlo Suvannon omaan pilalehteensä. Syksyllä 1912 Väkäleukaa ja Suvantoa vastaan tehtiin ilmianto uskontoa ja kirkkoa loukkaavan kuvituksen takia, mutta juttu jäi vaille seuraamuksia. Viimeistään vuoden 1914 keväällä Suvanto palasi Lapatossun toimittajaksi, minkä jälkeen Väkäleukaa toimitti Kalle Rissanen. Lehti lakkasi Työkansan julkaisuyhtiön tehtyä konkurssin vuonna 1915.
Aiheesta muualla

Väkäleuka digitoituna kansalliskirjastossa
Vyöankeriaat

| Vyöankeriaat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo::  Vyöankeriaat  Myrocongridae  Gill, 1890
Katso myös
   Vyöankeriaat Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vyöankeriaat (Myrocongridae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantilta ja indopasifiselta merialueelta.
Lajit ja anatomia

Vyöankeriaiden heimoon kuuluu 1 suku ja 5 lajia. Lajit ovat punavyöankerias (Myroconger compressus), M. gracilis, mustahammasankerias (M. nigrodentatus), M. prolixus ja M. seychellensis. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkähköjä ja litteäruumiisia kaloja. Vyöankeriaiden selkä- ja pyrstöevät ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevän kanssa. Rintaevät ovat hyvin kehittyneet. Kalojen silmät ovat kookkaat ja suu keskikokoinen. Väriltään vyöankeriaat ovat usein punaisia tai kellertäviä. Vyöankeriaita pidetään valemureenojen (Chlopsodae) ja mureenojen (Muraenidae) alkeellisena sisarheimona.
Levinneisyys

Suurin osa vyöankeriaslajeista elää trooppisissa vesissä itäisellä Atlantilla ja eräät lajit Tyynessämeressä tai Intian valtameressä. Ne elävät yleensä 50–560 metrin syvyydessä.
Aiheesta mjuualla

Family Myrocongridae (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 30.5.2012. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q134507  Wikispecies: Myroconger  ADW: Myroconger  BOLD: 493714  CoL: 63CCS  GBIF: 2405343  iNaturalist: 90091  IRMNG: 1107302  ITIS: 161145  NCBI: 556239  Open Tree of Life: 850188  Paleobiology Database: 35384  WoRMS: 269932
Vårnäsin silta

| Vårnäsin silta |
| --- | --- |
 Vårnäsin silta syyskuussa 2011.
Ajokaistoja:  2
Ylittää:  Vårnäs sund
Sijainti:  Piispankylä, Kirkkonummi
Ylläpitäjä:  Liikennevirasto
Siltatyyppi:  teräsbetoninen laattasilta
Pisin jänneväli:  16 m
Pituus:  145,4 m
Leveys:  7,5 m
Alituskorkeus:  2,3 m
Liikenne päivässä:  740
Avattu liikenteelle:  2010
Koordinaatit:  60.068781°N, 024.474535°E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Vårnäsin silta on Vårnäs sundin ylittävä silta Kirkkonummen Piispankylässä. Nykyinen silta avattiin vuonna 2010. Aiemmin samalla paikalla sijaitsi vuonna 1948 rakennettu puinen palkkisilta, joka nimettiin museosillaksi vuonna 1982. Se purettiin huonokuntoisena vuonna 2008. Silta ja sen kautta kulkeva maantie 11 245 eli Kabanovintie yhdistävät Upinniemen ja Porkkalanniemen.
Vårnäs sundiin tulee makeaa vettä muutamasta joesta tai purosta sisämaasta, mutta pienen virtaaman takia siihen tulee myös merivettä Tavastfjärdenistä.
Vårnäsin silta 2010–

Vårnäsin silta on vuonna 2010 valmistunut 9-aukkoinen teräsbetoninen laattasilta, jonka kokonaispituus on 145,4 m ja ajoradan leveys 6 m. Sillan hyötyleveys on 7,5 m. Kulkukorkeus sillan alla on vähintään 2,3 m ja vapaa aukko noin 15 m. Silta on tuettu teräsbetonisilla lyöntipaaluilla sekä teräksisillä putki- ja porapaaluilla.
Silta sijaitsee Natura-alueen muodostavien Saltfjärdenin ja Tavastfjärdenin lintuvesien välissä herkällä maisema-alueella, minkä vuoksi se on rakenteeltaan matala kuten aikaisempi siltakin.
Silta avattiin liikenteelle 19. helmikuuta 2010. Sillan urakoi Insinööritoimisto Seppo Rantala Oy.
Uudella sillalla kuvattiin tammikuussa 2012 joitakin kohtauksia Salattuihin elämiin, muun muassa päätösjakson 2012 kolarikohtaus.
Kuvia nykyisestä sillasta

Silta Upinniemeltä päin.
Sillan kaide.
Vårnäsin museosilta 1948–2008

| Vårnäsin museosilta (purettu) |
| --- | --- |
Ylittää:  Vårnäs sund
Sijainti:  Piispankylä, Kirkkonummi
Ylläpitäjä:  Tiehallinto
Siltatyyppi:  puinen palkkisilta
Pisin jänneväli:  2,6 m
Pituus:  139,2 m
Leveys:  6,3 m
Alituskorkeus:  2,4 m
Liikenne päivässä:  740
Avattu liikenteelle:  1948
Suljettu:  2007
Purettu:  2008
Koordinaatit:  60.068781°N, 024.474535°E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porkkalan vuokra-aikana (1944–1956) neuvostoliittolaiset olivat rakentaneet vuokra-alueen poikki Siuntiosta Porkkalanniemelle kulkevan tien. Tie oli tarkoitettu tukikohdan raskaille sotakalustokuljetuksille ja se nimettiin Kabanovin tykkitieksi tukikohdan komentajan, kenraaliluutnantti Sergei Kabanovin mukaan. Nykyinen Kabanovintie seuraa enimmäkseen tykkitien linjausta. Kabanovin tykkitie kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Vuodesta 1948 vuoteen 2007 Vårnäsin silta oli 139,2 metriä pitkä 82-aukkoinen puinen palkkisilta, eräs Suomen pisimpiä lajissaan. Silta oli rakennettu puupaaluille ja se oli puukantinen. Vahvarakenteinen Vårnäsin silta oli osa Kabanovin tykkitietä. Sillan rakensivat neuvostoliittolaiset sotilaat vuonna 1948. Vårnäsin silta nimettiin museosillaksi vuonna 1982.
Porkkalan vuokra-alue palautui Suomelle vuonna 1956, ja sen jälkeen Vårnäsin silta palveli Eestinkylän ja Piispankylän välistä liikennettä. Siltaa korjattiin vuosina 1968 ja 1981. Siltaan tehtiin myös rakenteellisia muutoksia. Sillan kunnon heiketessä sille asetettiin painorajoituksia, joista viimeinen oli 2 tonnia. Lopulta lahovauriot olivat niin vakavia, että silta jouduttiin sulkemaan ajoneuvoliikenteeltä 18. syyskuuta 2007. Suljetun sillan pohjoispuolelle rakennettiin varasillaksi Uudenmaan Prikaatin ja YIT:n yhteisvoimin teräksinen ponttonisilta, jonka kantavuus oli 20 tonnia. Varasilta avattiin liikenteelle 30. lokakuuta 2007. Vanha Vårnäsin silta purettiin syksyllä 2008 ja uusi silta rakennettiin sen paikalle. Ponttoonisilta oli käytössä purku- ja rakennustöiden ajan.
Väittely

Väittely tai debatti on formaali, interaktiivinen argumentointimenetelmä. Tällainen väittely noudattaa tiettyjä sääntöjä ja se on kurinalaista. Arkikielessä väittely tarkoittaa sanallista kiistaa, debattia tai polemiikkia.
Dialektiikka on oppia väittelytaidosta. Väittely on vanha opetusmenetelmä, jota käyttivät antiikin Kreikassa muun muassa sofistit, Sokrates, Platon, Aristoteles ja roomalaiset reetorit. Sokrateen oma dialektinen kysely- ja opetusmenetelmä tunnetaan nimellä sokraattinen menetelmä.
Keskiajan yliopistoissa erilaiset määrättyä muotoa noudattavat disputaatiot olivat keskeinen opetusmenetelmä. Nykyäänkin yliopistoissa jatkotutkintoa suorittavat opiskelijat puolustavat väitöskirjassa esittämiään tieteellisiä tuloksia väitöstilaisuudessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Väittely Wikisitaateissa
Väittelyn viisi virhettä, Media- ja digitaidot Yle Areena, Yle.fi
Kirjallisuutta

Kurki, Leena & Tomperi, Tuukka: Väittely opetusmenetelmänä.  Tampere:  Eurooppalaisen filosofian seura, 2011.  ISBN 978-952-5503-53-1
Kakkuri-Knuuttila, Marja-Liisa (toim.): Argumentti ja kritiikki: Lukemisen, keskustelun ja vakuuttamisen taidot.  Helsinki:  Gaudeamus, 1998 (7. painos 2007).  ISBN 951-662-738-2
Moldovan piirit

Moldovan piirit ovat Moldovan ylimmän tason hallintoalueita.
Moldova jakautuu 32 hallintopiiriin (raioane, yksikkö raion), kolmeen itsehallinnolliseen kaupunkipiiriin (municipiilor, yksikkö municipiul: Chișinău, Bălți ja Bender eli Tighina), yhteen itsehallinnolliseen alueeseen (Gagauzia) ja yhteen Moldovasta irtautuneeksi julistautuneeseen alueelliseen yksikköön, Transnistriaan. Myös Gagauzian ja Transnistrian keskuksilla (Cahul ja Tiraspol) on kaupunkipiirin asema.
Piirien vastuulle kuuluu järjestyksen ylläpito, piiritason tiet ja julkinen liikenne, pitkän matkan kaasuputket ja vastaava energiahuolto, urheilumahdollisuudet, televisioasemat ja teatterit, koulut ja lukiot ja sosiaalipalvelut. Sen sijaan pelastustoimi, kaavoitus, museot, kirjastot ja päivähoito ovat kuntien vastuulla.
Piirit

Anenii Noi
Basarabeasca
Briceni
Cahul
Cantemir
Călărași
Căușeni
Cimișlia
Criuleni
Dondușeni
Drochia
Dubăsari
Edineț
Fălești
Florești
Glodeni
Hîncești
Ialoveni
Leova
Nisporeni
Ocnița
Orhei
Rezina
Rîșcani
Sîngerei
Soroca
Strășeni
Șoldănești
Ștefan Vodă
Taraclia
Telenești
Ungheni
Piirit keltaisella, Gagauzia punaisella, Transnistria oranssilla.
The Station -yökerhon tulipalo

| The Station -yökerhon tulipalo |
| --- | --- |
 Onnettomuuden uhrien sijainnit
Päivämäärä:  20. helmikuuta 2003
Kellonaika:  23.07 ET
Tapahtumapaikka:  The Station -yökerho, West Warwick, Rhode Island, Yhdysvallat
Syy:  Pyrotekniikka
Kuolleita:  100
Loukkaantuneita:  230
The Station -yökerhon tulipalo tapahtui 20. helmikuuta 2003 Yhdysvaltain West Warwickissa, Rhode Islandin osavaltiossa. The Station -nimisessä yökerhossa oli esiintymässä Jack Russelin Great White -yhtye, jonka konsertin aikana käytetty pyrotekniikka sytytti äänieristeet ja seinärakenteet tuleen, ja pian koko yökerho tuhoutui palossa. Onnettomuudessa kuoli 100 ihmistä ja loukkaantui 230.
Tapahtumien kulku

Jack Russelin Great White aloitti konserttinsa klo 23.07 paikallista aikaa. Yleisössä oli 462 ihmistä, vaikka rakennuksen virallinen maksimikapasiteetti oli 404.
Palo alkoi pian sen jälkeen kun yhtye alkoi soittamaan avauskappalettaan ”Desert Moon” ja kipinäsuihkua tuottavat pyrotekniikkalaitteet laukaistiin. Kipinät tarttuivat taustaseinässä oleviin akustisiin vaahtomuovilaattoihin, jotka syttyivät tuleen. Yhtye kuitenkin jatkoi soittamista vielä noin 20 sekunnin ajan, ja myös monet katsojat aluksi luulivat tulen olevan osa show’ta. Pian tämän jälkeen yhtye lopetti soittamisen ja yleinen palohälytys alkoi soida, mutta hälytintä ei ollut yhdistetty paikalliseen paloasemaan. The Stationissa ei ollut myöskään sprinklerijärjestelmää.
Noin minuutin jälkeen palon synnystä paksu savu täytti rakennuksen ja ihmiset yrittivät paeta. Noin kuuden minuutin sisällä rakennus oli täysin tulessa, ja moni uhri oli tallautunut tai jäänyt jumiin ahtaisiin poistumisteihin. 100 kuolonuhrista 96 menehtyi paikan päällä ja neljä myöhemmin sairaalassa. Noin kolmasosa kuolleista oli jäänyt pääsisäänkäynnin kapeaan käytävään. 230 ihmistä loukkaantui onnettomuudessa ja loput 132 pakenivat ilman vammoja.
Väittely pyhästä sakramentista

Rafael, Väittely pyhästä sakramentista, 1509-1510.
Väittely pyhästä sakramentista (ital. La disputa del sacramento eli La Disputa) on eräs renessanssimaalari Rafaelin tunnetuimpia freskomaalauksia. Se on maalattu vuosien 1509 ja 1510 välillä.
Fresko sijaitsee Stanze di Raffaello -nimellä tunnetuissa huoneissa Apostolisessa palatsissa Vatikaanissa. Huone nimeltä Stanza della Segnatura oli rakennuksen ensimmäinen, johon Rafael maalasi freskoja, ja Väittely pyhästä sakramentista huoneen ensimmäinen maalaus. Sen jälkeen Rafael maalasi vastapäätä sijaitsevan freskon, joka tunnetaan nimellä Ateenan koulu. Rafael maalasi freskot paavi Julius II:n pyynnöstä.
Fresko esittää nimensä mukaisesti teologista väittelyä ehtoollisen merkityksestä. Se kattaa sekä taivaan että maan. Taivaallisella tasolla ovat keskellä Kristus, Neitsyt Maria ja Johannes Kastaja, ja heidän ympärillään erilaisia raamatullisia hahmoja, kuten Aadam, Mooses ja Jaakob. Kristuksen yläpuolella on Isä Jumala. Maanpäällisellä tasolla on alttari, jolla on monstranssi eli ehtoollisleipäteline. Alttarin ympärillä on suuri joukko teologeja, jotka väittelevät ehtoollisen transsubstantiaatio-opista; mukana ovat muun muassa paavit Julius II ja Sixtus IV sekä Girolamo Savonarola. Myös Dante Alighieri on maalattu freskoon; hän on suoraan Sixtuksen takana, päässään seppele, joka symboloi hänen suuruuttaan kirjailijana. Vasemmanpuoleisessa nurkassa on kaljupäinen kirjaa lukeva mies; tämä on Rafaelin opettaja, tunnettu renessanssiarkkitehti Donato Bramante.
Yksityiskohtia

Dante Alighieri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Väittely pyhästä sakramentista Wikimedia Commonsissa
Hilpari

| Hilpari |
| --- | --- |
 Rivi hilpareita ja muita salkoaseita.
Hilpari (saks. Hellebarde) on muinainen ase, pistokeihään ja taistelukirveen yhdistelmä. Hilpari kuuluu salkoaseiden ryhmään. Niitä käytettiin Kiinassa jo taistelevien läänitysvaltioiden kaudella (475 –221 eaa.); Euroopassa ne olivat yleisiä 1400- ja 1500-luvuilla. Taistellessaan jalan ritarit suosivat hilparia taisteluaseenaan kahdenkädenmiekan ohella.
Sveitsiläiset käyttivät eurooppalaisista ensimmäisinä hilparia varsinaisen jalkaväen aseena ja nousivat maineeseen sen tehokkaina käyttäjinä. Vuoristoinen maa ei suosinut ratsuväkeä, ja jalkaväelle piti keksiä ase, jolla saattoi menestyä taistelussa ratsuväkeä vastaan. Hilparissa on pitkä pistoterä ja kirveenterä sekä tämän vastapuolella koukku. Ase on salkoaseista tunnetuin. 1600-luvun jälkeen se sai symbolisen aseman auktoriteetin merkkinä. Vuoden 1422 Arbedon taistelun jälkeen pitkä pistokeihäs, piikki, syrjäytti Sveitsissä hilparin pääaseena, mutta gewalthaufenissa oli aina mukana myös hilparimiehiä. Hilpari oli myös upseerin aseena.
Vatikaanin sveitsiläiskaarti ja Toweria vartioiva Beefeaters-kaarti käyttävät yhä hilparia seremoniallisena aseena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hilpari Wikimedia Commonsissa
Keihäs
| --- | --- |
Metsästyskeihäs: 
Taistelukeihäs:  Heittokeihäs  |  Pistokeihäs  |  Hilpari
Urheilukeihäs:
Alankomaiden provinssit

| Alankomaiden provinssit |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Alankomaat
Provinssit:  12
Kunnat:  572
Alankomaiden provinssit ovat Alankomaiden alueellisia hallinnollisia yksiköitä, jotka toimivat hallintokerroksena kuntien ja maan hallituksen välillä. Provinssin johdossa on kolme elintä: neljän vuoden välein vaaleilla valittava valtuusto Provinciale Staten, valtuuston keskuudestaan valitsema hallitus Gedeputeerde Staten ja monarkin nimittämä komissaari eli komissaris.
Kaksitoista provinssia on jaettu kuntiin, joita vuoden 1997 kuntaliitosten jälkeen on jäljellä 572.