Eila Roine
Tampereen Työväen Teatteri > 1960-luku

Kesällä 1960 Eila Roine ja Vili Auvinen vierailivat Turun Samppalinnan kesäteatterissa. Näytelmänä oli Aleksis Kiven Kullervo, ja se on jäänyt teatterihistoriaan nimiroolin näytelleen Esko Salmisen läpimurtona. Vuosikymmenen alku oli edelleen hiljaista Roineen uralla, roolit Työväen Teatterissa jäivät usein avustajatasolle. Lehdistö oli kiinnostunut Roineesta ja Auvisesta, jonka ura oli tuolloin vahvassa vedossa. Auvinen oli tehnyt vaikutuksen suomalaisiin Tuntemattoman sotilaan Asumaniemenä.
Alkuvuonna 1961 Roine näytteli jälleen Veijo Pasasen parina. Kyseessä oli Figaron häiden alkuteksti, joka esitettiin puhenäytelmänä. Olavi Veistäjä arvioi Roineen Suzanne-tulkintaa vuolain ylisanoin ja piti sitä varmaotteisena. Näytelmää esitettiin kuusitoista kertaa. Vuonna 1993 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa Roine mainitsi rooleistaan muun muassa Suzannen ja Suutarin tyttären Maijan. Kevätkauden ohjelmistoon kuului myös Leena Härmän komedia Pinsiön parooni, jossa nimiroolin teki Eero Roine. Vili Auvinen ja Eila Roine näyttelivät nuorta paria. Komedia sai 43 esityskertaa. Siitä työstettiin tuoreeltaan elokuva, nimiroolissa Eero Roine.
Kesällä 1961 Eila Roine sai näytelläkseen mehevän luonnekuvan Pyynikillä esitetyssä näytelmässä Vetelys. Roolina oli piika Maali. Jouko Paavolan ohjaamassa tuotannossa näyttelivät myös muun muassa Vili Auvinen, Veijo Pasanen ja Sirkka Lehto. Samaan aikaan Tamvisio valmisteli television sarjanäytelmää, joka kertoisi nuoren pariskunnan, Heikin ja Kaijan, elämästä. Roine ja Auvinen tutustuivat ensimmäisiin käsikirjoitusluonnoksiin ja suostuivat Pertti Nättilän heille ehdottamiin rooleihin.
Roine-Auvisen pariskunta osti kesäpaikan Enonkoskelta 1961. Kesästä 1962 alkaen etenkin Roine vietti kesänsä Enonkoskella ja jätti kesäteatterit. Näyttelemisestä kesäpuuhana Roine ei kuitenkaan tyystin luopunut, sillä perheen kesähuvilan tienoilla kuvattiin Heikin ja Kaijan kesäjaksot myöhemmin 1960-luvulla. Pyynikin kesäteatterissa puolestaan näyteltiin kesinä 1961–1969 sotadraamaa Tuntematon sotilas, joka keräsi sadointuhansin katsojia.
Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -trilogian toinen osa dramatisoitiin näyttämölle syksyllä 1961. Roine oli Kivivuoren Elina ja Tapio Hämäläinen Koskelan Akseli. Roolisuorituksia kiiteltiin, kuten koko esitystä. Pääroolit jatkuivat kevätkaudella 1962, jolloin Roine näytteli Elizaa romanttisessa komediassa Pygmalion. Hän onnistui vaativassa tehtävässään erinomaisesti. Pygmalion esitettiin Työväen Teatterissa 35 kertaa.
Elinan surmassa Roine näytteli Elinaa, joka on viaton neito pahojen voimien keskellä. Vaikka rooli kuului tyttöosien pitkään jatkumoon, se oli taiteellisesti antoisampi kuin useat muut neitoroolit. Yleisö piti eritoten Elinasta ja Uolevista, jota näytteli Lauri Komulainen. Myös kriitikot arvioivat Roineen osasuorituksen onnistuneeksi. Elinan surma on Gustaf von Numersin balladi, jonka kantaesitys oli Suomalaisessa Teatterissa 1891. Elinan roolin on näytellyt Eila Roineen ohella muun muassa Ansa Ikonen.
»--- Eila Roineesta oli kasvanut tavattoman taitava, tekstin alta oikean ihmisen etsivä näyttelijä.» 
(Eila Roine, s. 256)
Syyskaudella 1962 Roine näytteli Barblinia draamassa Andorran tasavalta, josta hän sai myönteiset arviot, kuten muutkin näyttelijät. Seuraava huomattava rooli oli Koskelan Alma Täällä Pohjantähden alla -trilogian ensimmäisestä osasta dramatisoidussa näytelmässä, jonka ohjasi Eugen Terttula. Alman puolisoa näytteli Veikko Sinisalo. Tapio Hämäläinen tulkitsi tällä kertaa Laurilan Anttoota. Rooliruletti pyöri muidenkin näyttelijöiden osalta, esimerkiksi Eero Roine siirtyi paronin osasta vanhan rovastin osaan. Olavi Veistäjään Eila Roineen Alma-tulkinta teki positiivisen vaikutuksen. Pohjantähteä näyteltiin yli 40 kertaa. Trilogian viimeinen osa näyteltiin vasta kevätkaudella 1977.
Kevätkaudella 1963 Roine näytteli pääroolin itävaltalaisen Beatrice Ferollin bulevardikomediassa Lemmenpadot. Olavi Veistäjän mukaan Roine oli roolissaan "verevämpi kuin koskaan". Samaan aikaan Eino Salmelaisen pitkä valtakausi Työväen Teatterissa oli päättymässä. Loppuvuonna 1963 Roine näytteli asentajatyttöä näytelmässä Tapahtui Irkutskissa, ja pian piti jo alkaa harjoitella Kiljusten herrasväkeä. Samaan aikaan Roine sijaisti Sirkka Lehtoa operetissa Erämaan laulu, ja roolista tuli täydellinen epäonnistuminen, sillä Roine ei ollut tanssija, kuten Lehto.
Kaudella 1964–1965 Roineella oli useita mieluisia roolitehtäviä. Hän näytteli alamaailman pimua aviopuolisonsa ohjaamassa komediassa Rakas murhakopla. Kritiikeissä Roineen arvioitiin onnistuneen tasapainoilussaan ylilyöntien rajamailla. Pygmalioniin perustuvassa musikaalissa My Fair Lady Roine näytteli taloudenhoitajatar Pearcea. Elizana oli Eva Gyldén. Musikaali sai hyvän vastaanoton ja sitä esitettiin peräti sata kertaa. William Shakespearen tragediassa Macbeth Roine teki pikkuroolin, päärooleissa oli Työväen Teatterin tähtikaksikko Veikko Sinisalo ja Sylvi Salonen.
Tampereen Työväen Teatteri sai 1965 toisen näyttämön, Kellariteatterin. Roine ja Auvinen saivat saman vuoden elokuussa kolmannen poikansa, Jannen. Hänet kastettiin Heikin ja Kaijan suorassa lähetyksessä syyskuun lopulla. Eero, Eila ja Liisa Roine sekä Auvinen olivat mukana lähetyksessä roolihahmoissaan, muu suku oli kameroiden takana. Janne jatkoi sarjassa Heikin ja Kaijan poikana, ja oli samalla ainoa yhtymäkohta fiktiivisen Lehtisen perheen ja Roine-Auvisen näyttelijäperheen välillä. Tommi Auvinen käväisi silloin tällöin sarjassa naapurin pojan roolissa.
Syyskaudella 1965 Eila Roine näytteli Kellariteatterin Spoon River antologiassa, joka jakoi kriitikkojen mielipiteitä. Mukana olivat Roineen ohella Antti Litja, Sylvi Salonen ja Veijo Pasanen. Pelkistetty esitys niukkoine lavasteineen oli yleisön mieleen, ja sitä näyteltiin 41 kertaa.
1960-luvun puoliväliin tultaessa Roine oli näytellyt jo laajan kirjon rooleja. Vuonna 1965 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa ovat mukana Eero Roine ja hänen kolme näyttelijälastaan. Seuraavana vuonna Eero Roine kuoli. Eila Roineen rooleista matrikkelissa on mainittu Suzanne (Figaron häät), Eliza (Pygmalion), Elina (Elinan surma) ja Barblin (Andorran tasavalta) sekä Alman ja Elinan roolit Täällä Pohjantähden alla -näytelmissä. Lisäksi on mainittu opintomatkat Keski-Eurooppaan ja Skandinaviaan. Harrastuksena mainitaan kieliopinnot ja yksittäisistä opettajista Ester Naparstok.
Minna Canthin Työmiehen vaimoa on kutsuttu Suomen ensimmäiseksi realistiseksi näytelmäksi. Se kantaesitettiin 1885. Tampereen Työväen Teatterissa se näyteltiin 1967 Salmelaisen ohjaamana. Klassikosta oli niin sanotusti pyyhitty pölyt ja sen nimeksi oli annettu Työläisvaimo. Eila Roineen roolina oli mustalaistyttö Homsantuu, joka on teoksen keskeisimpiä hahmoja. Toinen merkittävä naishahmo on Johanna, jota näytteli Maria Aro. Miespääosana on Risto, jota näytteli Lauri Komulainen. Työläisvaimo oli Roineen viimeinen näytelmä Salmelaisen ohjauksessa.
1960-luvun lopulla Roine näytteli pienehköt roolit yhteiskunnallisissa näytelmissä Lapualaisooppera ja Sotamies Jokisen vihkiloma. Jokisena oli Olavi Ahonen ja Roine oli tyttö, jonka Jokinen kihlaa suoraan kadulta. Roine ei lähestynyt roolejaan yhteiskunnallisuuden kautta, hän teki mieluummin taidetta kuin politiikkaa. Aikakauteen kuului jyrkkä politisoituminen ja teatteriväki alkoi tiedostaa. Taistolaisuuden nousu häämötti horisontissa. Työväen Teatterin näytelmät eivät enää kiinnostaneet yleisöä. Muodikkaasta tiedostamisesta poiketen Roineella oli "ihan kiva" rooli mamselli Eufrosynenä Serpin epookkikomediassa Katariina, kaunis leski. Kriitikko Sole Uexküll piti Mikko Majanlahden ohjaamaa esitystä "täysosumana" ja Roineen osasuoritusta "muistettavana" sekä ihmishistorian että laajemman historian näkökulmasta.
Kai Savola aloitti Työväen Teatterin johtajana 1968 ja sai katsojaluvut nousemaan. Roineelle Savolan kauden alussa uusia rooleja oli vain muutama. Niihin lukeutui muun muassa rooli Mikko Majanlahden ohjaamassa näytelmässä Pojan vaimo. Roine ja Erkki Thil näyttelivät siinä pariskuntaa.