stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
James Madison
Perintö

Huolimatta presidenttinä tekemistään virheistä Madisonia pidetään edelleen loistavana ajattelijana ja valtiomiehenä. Hänen mukaansa on nimetty yksi yliopisto, vuonna 1908 Virginiaan perustettu James Madisonin yliopisto (engl. James Madison University). Lisäksi yliopiston kampuksella toimii Madisonista kertova James Madison Center for Liberty & Learning. Yliopiston lisäksi Madisonin mukaan on nimetty kaksi Yhdysvaltain merivoimien alusta; ydinsukellusvene USS James Madison (SSBN-627) ja vuoden 1812 sodassa käytetty sotalaiva USRC James Madison. Lisäksi New Yorkissa sijaitsee Madisonin mukaan nimetty puisto, Madison Square, sekä puiston mukaan nimetyt Madison Square Garden ja Madison Avenue.
Vuonna 2006 ryhmä yhdysvaltalaisia historiantutkijoita listasi Yhdysvaltain presidenttien pahimpia virheitä. Madisonin päätös aloittaa sota Isoa-Britanniaa vastaan oli listalla sijalla kuusi sekä Jeffersonin kaudella hyväksytty Embargo Act sijalla seitsemän.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
James Madisonin elämäkerta Valkoinen talo (englanniksi)
Ranskan Louisianan ostaminen Napoleonilta oli Madison suurimpia saavutuksia ulkoministerinä. Madisonin ostama alue merkitty vihreällä.
James Madison presidenttinä.
Madison meni vuonna 1794 naimisiin Dolley Payne Toddin kanssa
Hyoskyamiini

| --- | --- |


Hyoskyamiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(8-metyyli-8-atsabisyklo[3.2.1]okt-3-yyli)-3-hydroksi-2-fenyylipropanoaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 101-31-5
ATC-koodi: A03BA03
PubChem CID: 154417
DrugBank: DB00424
Kemialliset tiedot
Kaava: C17H23NO3 
Moolimassa: 289,375 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 50 % proteiinisitoutuminen
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 3–5 tuntia
Ekskreetio: Virtsa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, injektio
Hyoskyamiini tai (–)-hyoskyamiini on muskariinireseptoria estävä antikolinerginen tropaanialkaloidi, jota on eräissä koisokasveissa. Hyoskyamiini on atropiinin L-isomeeri. Sitä ei tule sekoittaa hyoskiiniin eli skopolamiiniin.
Aiheesta muualla

PubChem: Atropine (CID 154417) (englanniksi)
DrugBank: Hyoscyamine (DB00424) (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB):  L-Hyoscyamine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Hyoscyamine (englanniksi)
ChemSpider: 10246417 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
ChemBlink: L-Hyoscyamine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Hyoscyamine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: L-Hyoscyamine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: (-)-Hyoscyamine (englanniksi)
Ilan Rubin

| Ilan Rubin |
| --- | --- |
 Rubin vuonna 2012
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1988 (ikä 36) San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1997–
Tyylilajit:  alternative rock, alternative metal, industrial metal, industrial rock, hard rock, electronic
Soittimet:  rummut, kitara, basso, koskettimet, perkussiot, sello, laulu
Yhtyeet:  Angels & Airwaves, Lostprophets, Nine Inch Nails, Fenix*TX, The New Regime, Denver Harbor, Paramore
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ilan Rubin (s. 7. heinäkuuta 1988 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka on toiminut rumpalina yhtyeissä kuten Lostprophets, Nine Inch Nails, Angels and Airwaves ja Paramore. Hänellä on myös sooloprojekti nimeltään The New Regime, jonka musiikki on hänen itse kirjoittamaansa ja lisäksi hän soittaa itse kaikkia instrumentteja.
Rubin oli mukana Nine Inch Nailsin kokoonpanossa kesän 2013 paluukiertueella.
Aiheesta muualla

The New Regime:n kotisivu
Ilan Rubinin henkilöesittely (ninwiki.com)
Houghtonin piirikunta

Houghtonin piirikunta (engl. Houghton County) on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 37 361 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 3 890 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Houghton on myös sen suurin kaupunki.
Piirikunta on saanut nimensä Douglass Houghtonilta.
Asukkaat

Vuonna 2020 Houghtonin piirikunnan 37 361 asukkaasta valkoisia oli 93,5 %, aasialaisia 3,0 % ja mustia 0,9 %. Vuonna 2019 6,3 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 4,5 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kuvia piirikunnasta

Piirikunnan oikeustalo.
Houghtonin kaupungin keskustaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Houghtonin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Jenkka

Jenkka, saksanpolkka, tyyskä tai sottiisi on tasajakoinen paritanssi. Jenkkaa pidetään tyypillisenä suomalaiseen maatalouskulttuuriin kuuluvana tanssina polkan ohella; jenkka on vauhdikas, melko yksinkertainen tanssi.
Historiaa

Sottiisi tai šottiisi (saks. Schottisch), joka on jenkan vanhempi muoto, on kotoisin Saksasta. Se tuli Suomeen 1800-luvun lopulla, jonka jälkeen se on yleistynyt Suomessa kansanomaisena tanssina. Suomalainen sottiisi muistuttaa paljon jenkkaa, mutta siinä ei ole hyppyjä. Sottiisista kehittyi jenkka n. 1900-luvun alkupuolella, jolloin uusi nimikin syntyi ja näin jenkkaa ja sottiisia alettiin pitää eri tansseina. Sanan "jenkka" etymologiaa ei tiedetä.
Jenkan askelikko > Letkajenkka > Tunnettuja letkajenkkoja

Letkajenkka, Erik Lindström
Letkis, Rauno Lehtinen
Doin' the Jenka (Matalan torpan balladi)
At the Jenka Show (Heilini sinisistä silmistä), Georg Malmstén
Helsinki-letkis, Toivo Kärki
Minne tuuli kuljettaa, Toivo Kärki
Ploem Ploem Jenka, Pieter Goemans
Jenkan askelikko > Letkajenkka > Pingviinitanssi-letkajenkkaversio Balkanilla ja Lähi-idässä

2010 tai hieman aiemmin Balkanilla tehty Pingviinitanssi-kappale ja -tanssi (Penguin Dance) levisi nopeasti Balkanilla, myös Turkkiin, laajalti Lähi-itään (jossa letkatanssit, kuten dabke ja kurditanssit ovat suosittuja) Saudi-Arabiaa myöten, Pakistaniin, Intiaan ja muuallekin. Pingviinitanssi-kappale vaikuttaa pohjaavan suomalaiseen Letkis-kappaleeseen ja tanssityyli on vaihdellen Bunny Hop -tai Letkajenkka-tanssien mukainen  . 
Pingviinitanssi-kappale on julkaistu myös arabiaksi (saudiarabialainen Jawad Al Ali - Penguin dance) ja muillakin Lähi-idän kielillä.
Jenkan askelikko > Letkajenkka > Letkajenkka elokuvissa

Elokuvan Hullu, hullu perhe (ohjaaja Dinos Dimopoulos, 1965, Kreikka) uima-allaskohtauksessa lauletaan letkajenkkaa, jonka on säveltänyt kreikkalainen Mimis Plessas. Tanssi muistuttaa piiritanssia, ei letkajenkkaa, vaikka jenkasta on vaikutteita. Toisessa kohtauksessa tanssitaan letkajenkkavariaatiota paritanssina sisällä. Tanssijat ovat Katerina Gogou ja Alekos Tzanetakos. Koreografiat elokuvaan on tehnyt John Fleryn
Komediassa Weekend, Italian Style, italiaksi L'ombrellone (1965, Italia-Ranska-Espanja) tanssitaan letkajenkkaa rannalla. Tilanne on elokuvassa n. 1 h 4 min kohdalla.
Elokuvassa Jamboree 66 (1966, Filippiinit), jonka on ohjannut Luciano B. Carlos, on kohtaus, jossa musiikkina käytetään Letkis-kappaletta.
Jenkan SM-kilpailut

Jenkan SM-kilpailuja on pidetty mm. Laihialla, jossa järjestäjänä on ollut Suomen Jenkka ry. Pispalan Sottiisin yhteydessä on pidetty useana vuonna sottiisikilpailuja. Vuonna jenkan SM-kisat 2007 kisat järjesti 22.-23. syyskuuta Keski-Pohjanmaan Nuorisoseura Nivalan nuorisoseuran talolla.
Kilpailussa on seuraavia sarjoja:
sävellys- ja sanoituskilpailu on avoin kaikille jenkan tahtiin tehdyille ennen julkaisemattomille kappaleille
laulu- ja soittokilpailuihin osallistutaan ennalta määrätyillä kappaleilla edeten karsinnan kautta finaaliin
tanssikilpailu on paritanssimuotoinen, ja esitys voi koostua erilaisista jenkan variaatioista
Letkajenkan maailmanennätys

1991: Joensuussa 1251 tanssijaa.
1995: Kokemäellä 1354 henkilöä, pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan.
2015: Espoossa 1393 Nokian työntekijää
Tunnettuja jenkkoja

Rovaniemen markkinoilla (säv. Toivo Kärki, esittäjä Kauko Käyhkö)
Urjalan taikayö (säv. Erik Lindström, sanat ja esitys Martti Innanen)
Lapin jenkka (säv. Toivo Kärki, esittäjiä Kauko Käyhkö ja Tapio Rautavaara)
Vesivehmaan jenkka (säv. Yrjö Saarnio, esittäjiä Erkki Junkkarinen ja Eija-Sinikka)
Amalia armas (sävellys ja esitys Georg Malmstén)
Väliaikainen (säv. Matti Jurva, esittäjä Arttu Suuntala)
Pennitön uneksija (säv. Georg Malmstén, esittäjiä Malmstén ja Henry Theel)
Tuohinen sormus (säv. Matti Jurva, esittäjä Tauno Palo)
Hulivilipoika (säv. Matti Jurva, esittäjä Tauno Palo)
Sirkkojen tanssi (sävellys ja esitys Viljo Vesterinen)
Riippakoivun alla (säv. Matti Rajula, esittäjiä Arvi Tikkala ja Kauko Käyhkö)
Heilini sinisistä silmistä (sävellys ja esitys Georg Malmstén)
Katariinan kamarissa (säv. Georg Malmstén, esittäjiä Malmstén ja Mikko Järvinen)
Nikkelimarkka (säv. Georg Malmstén, esittäjiä Malmstén ja Henry Theel)
Savotan Sanni (säv. Erkki Salama, esittäjä Matti Jurva)
Lapsuuden pihapuu (säv. Usko Kemppi, esittäjä Arttu Suuntala)
Rempallaan (sävellys ja esitys Kauko Käyhkö)
Lesken lempi (säv. Erkki Salama, esittäjä Finntrio)
Tukilisä-jenkka (sävellys ja esitys Veikko Lavi)
Jenkka hevosen puhdistamisesta (sävellys ja esitys M. A. Numminen)
Aiheesta muualla

Jenkka Suomen tanssipalvelimen sivulla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Linkkejä letkajenkkavideoihin ja -kappaleisiin. (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomi letkajenkan ME-kuumeessa. Ylen Elävä arkisto.
Letkiksessä riitti potkua maailmanhitiksi asti. Ylen Elävä arkisto.
Letkajenkka hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Letkajenkkaa tanssittiin vuonna 1964 itsenäisyyspäivän vastaanotolla.
Ilmari Vainio

Charles Edouard Ilmari Vainio (19. marraskuuta 1892 Helsinki – 1. joulukuuta 1955 Turku) oli kuvittaja, lavastaja ja Suomen varhaisimpia sarjakuvan tekijöitä. Ilmari "Iso Hukka" Vainio oli myös eräs keskeisimmistä partioliikkeen perustajahahmoista Suomessa. Hänen isänsä oli kasvitieteilijä ja jäkälien tutkija FT Edvard August Vainio ja äitinsä ranskalainen Maria Louise Scolastique Pérottin. Ilmari Vainio kuului katoliseen kirkkoon. Stressitutkija, lääketieteen tohtori Heimo Langinvainio on hänen poikansa.
Ilmari Vainio toimi tullihallituksen kamreerina, jossa tehtävässä hän matkusteli eri puolilla maata ja perusti matkoillaan Metsänkävijälippukuntia. Hän oli Suomen Metsänkävijöiden perustaja ja Suomen Partiopoikaliiton johtaja (1953–1954). Muita hänen ammattejaan olivat oppikoulun opettaja (Töölön yhteiskoulun piirustuksenopettajan sijainen) ja taiteellinen avustaja teatterissa (1918–1919). Taiteilijana hänellä oli debyytti Turussa vuonna 1925.
Vainion kuvittama ja kirjoittama Professori Itikaisen tutkimusretki ilmestyi WSOY:n kustantamana 1911. Se oli ensimmäinen kotimainen sarjakuvakirja. Seuraavana vuonna häneltä ilmestyi toinen sarjakuvakirja Jorva ja Tannu ennenmuinoin, jota voidaan pitää ensimmäisenä suomalaisena tieteissarjakuvana. Vilppu Kaukosen Lasten maailmasta -kirjan hän kuvitti vuonna 1912.
Vainio signeerasi sarjakuvansa: Il-o.
Lastenlehti Pääskysessä julkaistiin hänen sarjakuvistaan paitsi Professori Itikaista niin myös Popoa ja Nanaa.
Suuren partiomaailman tietoisuuteen Ilmari Vainio pääsi julkaisemalla Partiopoikain käsikirjan vuonna 1923. Nidos oli pitkään koko partiopoikatoiminnan perusta ja viimeinen painos nidoksesta otettiinkin vielä 1950-luvulla. Vainiota pidetään myös niin sanotun badenpowellilaisen partiofilosofian oppi-isänä Suomessa hänen korostaessaan vakaumuksellisuutta yli tunnustuksellisuuden.
Vainion satunäytelmä Sydämen avain, jonka ensiesitys oli 1928, oli hyvin suosittu ja sitä verrattiin Topeliuksen satunäytelmiin.  Myös balettina (sävellys Väinö Hannikainen, ensiesitys Suomalaisessa oopperassa 1938) esitetty toinen satunäytelmä Onnen linna ilmestyi kirjoittajan itsensä kuvittamana kirjana 1953.
Huomionosoitukset

Partioliikkeen omat:
Metsänkävijäin Liiton kiitollisuudenmerkki
Suomen Partioliiton kiitollisuudenmerkki
Suurmänkijä nro 1
Hopeasusi nro 5
Mannerheim-solki II & I
Suomen Partiopoikajärjestön kunniataulu
Suomen Partiopoikaliiton ansiomerkki
Salmin Rajaveikkojen, Toimen Poikien ja Stockholms ScoutkÂrenin kunniajäsen
Valtakunnalliset:
Helsingin valtauksen muistomitali
Talvisodan muistomitali
Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki
Suomen Olympialainen ansiomitali
Iso-Vihtari

| Iso-Vihtari (04> 274.1.024) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Heinävesi
Koordinaatit:  62°21′N, 29°00′E
Järvinumero:  04.274.1.024 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87,4 m
Rantaviiva:  52,69 km
Pinta-ala:  6,62 km²
 fiIso-Vihtari 
Iso-Vihtari on järvi Heinävedellä Etelä-Savossa. Se laskee pohjoisosastaan Kermajärveen ja kuuluu Kermajärven vesistöalueeseen. Järven pinta-ala on 662 hehtaaria.
Iso-Vihtari on ns. vedenjakaja. Järvessä kasvaa ainakin siika, muikku, ahven, hauki, made, kuha, järvitaimen ja muutamia särkikaloja. Järven syvin kohta löytyy Piirolanlahdelta, jossa vettä on hieman yli 30 metriä. Erityisesti Piirolanlahti on suurhaukien kalastajien suosiossa, koska sieltä on saatu järven suurimmat hauet. Rapurutto vei järvestä ravut vuonna 2001.[lähde? ]
Ilmari Tiitinen

Ilmari Tiitinen (s. 1983[lähde? ]) on outokumpulainen säveltäjä, muusikko ja äänisuunnittelija. Hän on säveltänyt musiikkia peleihin, teattereihin ja mainoksiin. Hän toimii myös Pokkumifilms-indie-elokuvayhdistyksen puheenjohtajana. Vuonna 2014 taiteen edistämiskeskus myönsi Tiitiselle kolmikuukautisen taiteilija-apurahan.
Sävellyksiä

Pelimusiikki
Hardland (PC)
Kumoon (PC)
KingHunt (iPhone)
Minigore 2:Zombies/ NightForest (iPhone)
Mainos- ja promomusiikki
SDP-vaalivideo 2015
Outokumpu Dance Education 2015-promovideo
YogaRox-promovideo
Filmland.fi-promovideo
Treelympics-puunistutuskampanjan tunnusmusiikki
Trailer- ja teasermusiikki:
Minigore 2:Zombies Trailer
Kinghunt Trailer
HardLand Trailer
Äänisuunnittelu:
Biathlon 2015-World Cup opening ceremony
Uni-monitaideteos Joensuu
Maailma Elää-monitaideteos Jyväskylä
Menschen-tanssiteos
Water & Fire- videoinstallaatio Jyväskylä
Teatterimusiikki:
Villapäät - Teatteri Satama 2013
Irinka - Outokummun teatteri 2013
Karsinan Kapina - Teatteri Traktori 2012
Kyyhkyn Kysymys - Outokummun teatteri 2011
Kyyhky ja merimies - Teatteri Hevosenkenkä 2011
Kyyhky ja Unikko - Teatteri Metropolia 2011
Kiven Syli - Outokummun teatteri 2010
Lintu ja Poro - Outokummun teatteri 2010
Pikkusiili Ihmetys - Outokummun teatteri 2009
Leivänjuuri - Outokummun teatteri 2008
Kaivoksen Kainalossa - Outokummun teatteri 2007
Don Quijote - Outokummun teatteri 2006
Todellinen prinsessa - Outokummun teatteri 2006
Hyökyaalto

Suuri aalto murtuu rannikon läheisyydessä.
Hyökyaalto on hyökyvä aalto, hyöky. Hyökyaaltona pidetään aaltoa, jonka korkeus on vähintään kaksi kertaa säätilassa vallitseva merkitsevä aallonkorkeus. Tietyssä tilanteessa syntyvästä hyökyaallosta käytetään nimitystä roistoaalto.
Aaltoja muodostava tuulen ja merenpinnan välinen prosessi johtaa kaikenkokoisten aaltojen syntymiseen, pienistä vedenpinnan rypyistä todella suuriin aaltoihin. Siksi on kehitetty merkitsevän aallonkorkeuden käsite. Todella suurten aaltojen syntymisen todennäköisyys normaalissa aallokonmuodostumisprosessissa on pieni mutta olemassa.
Aaltojen kasvua kuvaavan epälineaarisen Schrödingerin yhtälön analyyttinen ratkaisu, Peregrinen solitoni, on johdettu vuonna 1983. Se selittää, miten tyynen merenpinnan keskellä voi syntyä hyvin korkea aalto, roistoaalto, jonka kaltaisten oletetaan aiheuttaneen lukuisia merionnettomuuksia. Nämä aallot häviävät syntypaikallaan yhtä nopeasti kuin ilmestyivätkin. Sitä tukevia mittauksia on tehty optiikan puolella.
Suurimmat yksittäiset aallot voivat olla noin kaksi kertaa merkitsevän aallonkorkeuden verran.
Itämerellä on mitattu 14 metrin aalto vuonna 2004. Tätä korkeammat aallot ovat valtamerilläkin harvinaisia.
Erityisen suuria aaltoja voivat muodostaa positiivinen interferenssi kahden eri suunnasta tulevan aaltokuvion kohdatessa tai aaltoenergian kohdentuminen esimerkiksi merivirtojen kohtauspisteessä. Myös matalikolla voi olla samanlainen aaltoja vahvistava vaikutus kuin merivirtojen kohtaamisella.
Tsunamiksi kutsutaan maanjäristyksen aiheuttamaa sarjallista hyökyaaltoa, jonka aallonkorkeus nousee, kun se osuu rantaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marjut Kemiläinen: Roistoaalto on merimiehen painajainen ja tutkijan unelma Rajapinta.  15.12.2009. Viitattu 29.1.2014.
Höyheneukko

Höyheneukko on suomalaisessa kansanperinteessä riistalintujen kantaemo eli emuu. Höyheneukko kaitsi lintuparvia. Höyheneukolle laitettiin uhreja onttoon puunrunkoon, jotta hän antaisi linnustajalle saalista. Ontosta uhripuusta Höyheneukko on saanut nimet Holohonka ("ontto mänty") ja Koppa ("ontto esine").
Höyheneukkoa vastaavia lintujen kantaäitejä tiedetään niin saamelaisesta, kreikkalaisesta kuin eräistä siperialaisistakin mytologioista.
Höyheneukon muita nimityksiä

Parviämmä
Höyhenten emäntä
Satasarjan kasvattaja
Tuhatpyrstön tuuittaja
Sapuneito
Henry Fonda

| Henry Fonda |
| --- | --- |
 Henry Fonda elokuvassa Nainen Eeva (1941).
Henkilötiedot
Koko nimi:  Henry Jaynes Fonda
Syntynyt: 16. toukokuuta 1905 Grand Island, Nebraska, Yhdysvallat
Kuollut: 12. elokuuta 1982 (77 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Margaret Sullavan (1931–1932) Frances Ford Seymour (1936–1950) Susan Blanchard (1950–1956) Afdera Franchetti (1957–1961) Shirlee Mae Adams (1965–1982)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1929–1982
Merkittävät roolit:  Jezebel Vihan hedelmät Apassilinnake Huuliharppukostaja Kultalampi
Palkinnot
 Oscar-palkinto (1982) Bafta-palkinto (1958) Golden Globe (1982) Walk of Fame, Hollywood (1960) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
Henry Jaynes Fonda (16. toukokuuta 1905 Grand Island, Nebraska, Yhdysvallat – 12. elokuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Ura

Fonda aloitti uransa teatterista synnyinseudullaan Nebraskassa. Hän pääsi Broadwaylle vuonna 1929 ja siirtyi sieltä Hollywoodiin 1934. Häntä kuvattiin tavallisen mutta silti älykkään ja kunniallisen amerikkalaismiehen ruumiillistumaksi. Fonda teki ensimmäisen elokuvansa 1935 ja nousi tähdeksi suunnilleen samaan aikaan kuin hyvä ystävänsä James Stewart. Hän oli 1930- ja 1940-luvuilla Yhdysvaltojen suosituimpia näyttelijöitä. Hänen elokuvauransa katkaisi kuitenkin toinen maailmansota, kun Fonda päätti värväytyä palvelukseen. Fonda palveli Yhdysvaltain sotalaivastossa kolme vuotta, minkä jälkeen hän jatkoi elokuvauraansa. Elokuvien lisäksi hän näytteli myös televisiossa, kuten televisiosarjassa The Deputy, jota tehtiin vuosina 1959–1961.
Fonda työskenteli monien aikansa kuuluisimpien ohjaajien kanssa, häntä pidetään John Fordin luottonäyttelijänä mutta myös Fritz Lang ja Alfred Hitchcock ohjasivat Fondaa.
Fonda palkittiin kunnia-Oscarilla 1980, mutta vuonna 1982 hän sai parhaan miespääosan Oscarin viimeisestä elokuvastaan Kultalampi (On Golden Pond, 1981). Henry Fondalla on myös tähti elokuvaurastaan Hollywood Walk of Famella. Fondan käden- ja jalanjäljet on ikuistettu Grauman’s Chinese Theatren betonilaatalle vuonna 1942 pidetyssä seremoniassa. Fondalle myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1978.
Yksityiselämä

Fonda opiskeli pääaineenaan journalismi, mutta työskenteli toimistoapulaisena ennen teatterialalle ryhtymistään. Hän toimi jonkun aikaa myös lavastajana.
Fonda oli naimisissa viisi kertaa. Näistä avioliitoista syntyi kolme lasta, joista kaksi on näyttelijöitä: Jane Fonda ja Peter Fonda. Henry Fondan 14-vuotinen avioliitto Jane ja Peter Fondan äidin Frances Ford Seymourin kanssa päättyi Francesin itsemurhaan vuonna 1950. Näyttelijä Bridget Fonda on hänen lapsenlapsensa. Fonda kuoli sydänsairauteen 77-vuotiaana, mutta hän sairasti kuollessaan myös eturauhassyöpää.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Henry Fonda Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Henry Fonda NNDB:ssä (englanniksi)
Henry Fonda Reel Classicsin sivuilla (englanniksi)
Henry Fonda TCMDB:ssä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hot Sox

Hot Sox oli helsinkiläinen vuosina 1980–1982 toiminut yhtye, joka julkaisi yhden albumin ja neljä singleä. Yhtyeen tyylillisiä vaikutteita olivat David Bowie, Brian Eno, Talking Heads ja Kraftwerk. Hot Sox liitettiin futuristisen rockin aaltoon ja esimerkiksi sellaisiin yhtyeisiin kuin Organ ja Argon, mutta yhtye pyrki monimutkaisempaan ilmaisuun ottamalla vaikutteita esimerkiksi progressiivisesta rockista.
Hot Sox julkaisi ensimmäisen singlensä vuonna 1980 Kräk-levymerkille, mutta yhtye piti singleä epäonnistuneena. Hot Soxin toinen single "Plastic Twist" / "Purple Haze" sai jonkin verran radiosoittoa, ja yhtyeen ensimmäinen albumi Das Kapital julkaistiinkin syyskuussa 1981. Sen saama vastaanotto oli kuitenkin vaisu. Esimerkiksi Soundin Pertti Ojala lyttäsi albumin perinpohjaisesti piti sen ilmaisua teennäisenä. Hot Sox hajosi vuonna 1982 yhden Saksassa julkaistun singlen jälkeen.
Yhteen neuvonantajana ja tuottajana toimi Upi Sorvali. Hot Soxin laulaja–kosketinsoittaja Teemu Näppilä ja basisti Tauno Railo ovat vaikuttaneet myöhemmin Jay & The Miracles -yhtyeessä. Railo on toiminut myös studiomusiikkona ja soittanut useilla Piirpaukeen levyillä.
Jäsenet

Teemu Näppilä – laulu, koskettimet ja kitara
Tauno Railo – basso
Tuomas Hämeen-Anttila – kitara
Jari Tomperi – rummut, perkussiot
Diskografia > Albumit

Das Kapital (1981, Q)
Diskografia > Singlet

"Isn't That Right" / "Bats" (1980, Kräk)
"Plastic Twist" / "Purple Haze" (1981, Q)
"Plaster Force" / "The Tube" (1982, Q)
"Die Arbeit" / "Artificial Incitements" (1982, Autobahn Records)
Aiheesta muualla

Hot Sox Discogs.com-sivustolla
Hot Sox Finnmusic.com-sivustolla
Högmo

Högmo on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön etelälaidalla.
Högmon naapurikylät ovat Rosendal, Kåddböle ja Björkboda. Entinen kunnanraja kulki Högmon länsi- ja eteläreunoja pitkin. Högmon kyläalueen eteläosassa on Högmon soraharju ja pohjoisosassa on Kåddbölebrinkenin harju. Harju- ja mäkialueiden väliin jää Storbäcken-ojan viljava laakso, jossa kylän asutus sijaitsee. Dragsfjärdintie kulkee kylän läpi.
Högmon pohjoislaidalta on löytynyt mahdollinen kivikautinen asuinpaikka. Ensimmäinen maininta Högmosta on vuodelta 1420. Högmon historiallinen kylätontti sijaitsee Storbäckenin eteläpuolella Högmontien varrella. 1900-luvun alussa Kemiön ja Dragsfjärdin välisen tien varteen Storbäckenin pohjoispuolelle alkoi syntyä asutusta ja sinne perustettiin myös posti, kauppa, baari ja motelli. Dragsfjärdintie oikaistiin 1970-luvulla kulkemaan näiden kahden asutuskeskittymän välistä. Palvelut ovat poistuneet kylältä 1900-luvun loppupuolella.
Högsar

Högsar
Maamerkki Högsarin korkeimmalla kohdalla: Smörasken
| --- | --- |
Sijainti:  60°8′50″N, 021°51′28″E , Nauvo, Parainen Varsinais-Suomen maakunta Suomi
Vesialue:  Turunmaan saaristo, Saaristomeri, Itämeri
Korkein kohta:  34  m 
Pinta-ala:  12,1 km2 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Högsar on saari Nauvossa Paraisilla. Saari kuuluu Saaristomerellä sijaitsevaan Turunmaan saaristoon. Saari sijaitsee noin 6 km lounaaseen Nauvon kirkolta. Saaren pinta-ala on 12,12 neliökilometriä. Saari nousee noin 34 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Högman

Högman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Berit Högman (s. 1958), ruotsalainen sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko
Elja Rihtniemi, vuoteen 1908 Högman (1891–1935), suomalainen sotilas ja juristi, Volter Rihtniemen poika
Jaakko Högman (1750–1806), suomalainen Paavo Ruotsalaisen henkisen herätyksen alullepanija
K. J. Högman (1850–1893), suomalainen Jyväskylän opettajaseminaarin lehtori ja päätoimittaja
Margareta Högman (1786–1849), suomalainen kristillisen herätysliikkeen (ystäväliike) hengellinen johtaja, Jaakko Högmanin tytär
Volter Rihtniemi, vuoteen 1908 Högman (1861–1938), suomalainen filosofian tohtori ja Kajaanin opettajaseminaarin johtaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.