stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harmaaselkäpuikkija
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto  IUCN on määritellyt harmaaselkäpuikkijan elinvoimaiseksi lajiksi. Tiedot lajin tilasta ovat osittain puutteelliset, mutta sitä esiintyy kuitenkin suhteellisen laajalla alueella ja paikoitellen se on hyvin tavallinen. Vuonna 1999 koko kannan kooksi arvioitiin 170 000 yksilöä. Kannan uskotaan olevan laskussa. Lajia metsästetään lihansa takia (bushmeat) huomattavan runsaasti koko levinneisyysalueellaan. Laji on kestänyt kuitenkin ihmisen toiminnan painetta suhteellisen hyvin, ja lajia esiintyy myös alueilla, joilta esimerkiksi monet antiloopit ovat kadonneet.
Koko kannasta ehkä noin puolet esiintyy suojelluilla alueilla, joita ovat esimerkiksi Niokolo-Koban kansallispuisto Senegalissa, Pendjarin kansallispuisto Beninissä, Bouba Ndjidan kansallispuisto Kamerunissa ja Garamban kansallispuisto Kongossa. Suojelutoimet joillakin suojelluillakin alueilla ovat kuitenkin riittämättömiä.
Harmaaselkäpuikkija valokuvassa.
Poikasen kanssa.
Helga Liné

Liné vuonna 1965
Helga Liné (oikealta nimeltään Helga Lina Stern, s. 14. heinäkuuta 1932 Berliini) on saksalaissyntyinen portugalilais-espanjalainen näyttelijä.
Linén perhe pakeni natseja Portugaliin, jossa hän työskenteli sirkustaiteilijana ja mallina sekä näytteli muutamissa elokuvissa. Vuonna 1960 hän muutti Madridiin, minkä jälkeen hän esiintyi lukuisissa eri lajityyppeja edustavissa viihde-elokuvissa. Niistä parhaiten muistetaan kauhuelokuvat kuten Kauhun pikajuna (1972), Las garras de Lorelei (1974), La orgía nocturna de los vampiros (1974) ja Los ritos sexuales del diablo (1982). Liné on näytellyt myös Pedro Almodóvarin elokuvissa Intohimojen labyrintti (Laberinto de pasiones, 1982) ja Intohimon laki (La ley del deseo, 1987).
Elokuvia

Ercole contro i tiranni di Babilonia, 1964
Spartan gladiaattorit, 1964
Gli invincibili dieci gladiatori, 1964
Golia alla conquista di Bagdad, 1965
Kauhun pikajuna, 1972
Dick Turpin, 1974
Aiheesta muualla

Helga Liné Elonetissä.
Helga Liné Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hanamaki

| Hanamaki (花巻市) |
| --- | --- |
 Kiyomizu-deran portti
 lippu:  symboli
 Hanamakin sijainti Iwaten prefektuurissa
 Hanamaki
 Koordinaatit: 39°23′19″N, 141°07′01″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Tōhoku
Prefektuuri:  Iwaten prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  908,39 km²
Väkiluku (10/2020):  94 572
 – Väestötiheys:  104 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninmagnolia
 – Kukka:  Leontopodium hayachinense
 – Lintu:  Viirupöllö
 
 https://www.city.hanamaki.iwate.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hanamaki (jap. 花巻市, Hanamaki-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Iwaten prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Kitakamijoen varrella. Kaupunki on rakentunut Kitakamin allaslaaksoon. Lännessä sen alue nousee Ōuvuorille, idässä Kitakamivuoriin kuuluvalle Hayachinevuorelle. Hanamakissa on 94 572 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 908,39 neliökilometriä.
Hanamaki kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Moriokan daimiokuntaan kuuluvana linnanaluskaupunkina, Kitakamijoen satamana ja yhtenä Ōshū-kaidō-tiereitin postiasemista (shukuba). Sitä hallitsi Nanbu-klaani. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Hanamaki sai vuonna 1954, kun Hanamakin maaseutukaupunkiin liitettiin viisi kyläkuntaa. Kaupunkiin on sijoittunut elintarvike-, lannoite-, puu-, metalli-, elektroniikka- ja hienomekaanista teollisuutta. Ympäröivällä viljavalla maaseutualueella tuotetaan riisin lisäksi vihanneksia, hedelmiä, koristekukkia ja maitoa. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2006, kun siihen yhdistettiin Ishidoriyan, Ōhasaman ja Tōwan maaseutukaupungit.
Hanamakin nähtävyyksiä ovat muun muassa lastenkirjailija Kenji Miyazawan synnyinkoti ja museo sekä kuvanveistäjä Kōtarō Takamuran vuoristohuvila (Takamura-sansō) ja museo. Alueella säilynyt kagura-tanssiperinne Hayachine-kagura on liitetty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Kaupungin luoteisosassa toimii Hanamakin onsen-kylä. Hayachinevuoren ympäristö kuuluu vuorostaan Hayachinen puolikansallispuistoon. Hanamakia palvelevat JR Higashi-Nihonin suurnopeusjunayhteys Tōhoku Shinkansen, Tōhoku-päälinja ja Kamaishi-linja sekä Hanamakin lentoasema.
Kuvia

Hanamakin maaseutua
Hanamakin onsen-kylä
Ogasen vesiputous
Hanamakin lentoasema
Hanamakin kantakaupunki vuoden 1976 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hanamaki Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Harry Potter ja viisasten kivi (videopeli)

| Harry Potter ja viisasten kivi |
| --- | --- |
 Pelin PS1-versio
Kehittäjä:  KnowWonder (Windows) Argonaut (PlayStation) Warthog (PlayStation 2, Xbox, GameCube) Griptonite (Game Boy Color), (Game Boy Advance) Aspyr Media (OS X)
Julkaisija:  Electronic Arts
Jakelija:  Warner Bros. Interactive Entertainment
Tuottaja:  Jamie Walker
Säveltäjä:  Jeremy Soule
Pelisarja:  Harry Potter
Pelimoottori:  Unreal Engine 1.0 (Windows, Mac OS X) BRender (PlayStation)  muokattu BRender (PlayStation 2, Xbox, GameCube)
Julkaistu:  PlayStation, Game Boy Color, Game Boy Advance, Microsoft Windows NA 15. marraskuuta 2001EU 16. marraskuuta 2001JP 1. joulukuuta 2001 OS X 28. helmikuuta 2002 PlayStation 2, Xbox, GameCubeNA 9. joulukuuta 2003JP 11. joulukuuta 2003EU 12. joulukuuta 2003
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 3Virheellinen PEGI-arvo
Alusta:  Game Boy Advance, Game Boy Color, Nintendo GameCube, OS X, PlayStation, PlayStation 2, Windows, Xbox
Jakelumuoto:  optinen levy, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Harry Potter ja viisasten kivi (engl. Harry Potter and the Philosopher’s Stone sekä engl. Harry Potter and the Sorcerer's Stone) on Electronic Artsin julkaisema toimintaseikkailupeli, joka perustuu samannimiseen kirjaan ja elokuvaan. Peli julkaistiin marraskuussa 2001 PlayStationille, Game Boy Colorille, Game Boy Advancelle ja Microsoft Windowsille, helmikuussa 2002 OS X:lle ja joulukuussa 2003 PlayStation 2:lle, Xboxille ja GameCubelle.
Pelissä ohjataan Harry Potteria. Päärooleissa ovat myös Harryn parhaimmat ystävät Ron Weasley ja Hermione Granger. Pelissä muun muassa opiskellaan taikoja ja ratkotaan arvoituksia Tylypahkan noitien ja velhojen koulussa. Peliin kuuluu myös huispauksen kaltaisia minipelejä.
Vastaanotto

Pelin Windows-versio on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 5.5/10.
Pelin PlayStation-versio on saanut arvosanaksi 4/10.
Alkuperäiset äänet (PS1)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Joe Sowerbutts   | … |   Harry Potter, Draco Malfoy, Vincent Crabbe, Gregory Goyle   |
|   Gregg Chillin   | … |   Ron Weasley, Fred Weasley, George Weasley, Lee Jordan   |
|   Emily Robinson   | … |   Hermione Granger   |
|   David de Keyser   | … |   Albus Dumbledore, lordi Voldemort   |
|   Allan Corduner   | … |   Severus Kalkaros, professori Orave, Argus Voro, Irvetan maahinen   |
|   Jonathan Kydd   | … |   Rubeus Hagrid   |
|   David Coker   | … |   Melkein päätön Nick   |
|   Chris Crosby   | … |   Riesu   |
|   Gary Fairhall   | … |   kertoja, herra Ollivander   |
Suomenkieliset äänet (PS1, PC MAC)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Jan Lindroos   | … |   Harry Potter   |
|   Joanna Lottonen   | … |   Hermione Granger   |
|   Elise Langenoja   | … |   Ron Weasley, professori Verso, professori McGarmiva, sivuäänet   |
|   Arto Nieminen   | … |   professori Dumbledore, professori Kalkaros   |
|   Antti Jaakola   | … |   professori Orave, Riesu   |
|   Juha Paananen   | … |   professori Lipetit, Melkein päätön Nick, sivuäänet   |
|   Pasi Ruohonen   | … |   Hagrid, Argus Voro, Voldemort   |
|   Samuel Harjanne   | … |   Fred Weasley, George Weasley   |
|   Jon-Jon Geitel   | … |   Draco Malfoy, Lee Jordan   |
|   Minna Tasanto   | … |   matami Huiski   |
|   Jukka Teittinen   | … |   kertoja   |
|   Jenni Sivonen   | … |   sivuäänet   |
|   Pauli Virta   | … |   Irvetan maahinen (vain PlayStation-versio)   |
Aiheesta muualla

(OS X, Windows)
Harry Potter and the Sorcerer's Stone MobyGamesissa (englanniksi) (GameCube, PlayStation 2, Xbox)
Harry Potter ja viisasten kivi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hiroyuki Iwaki

Hiroyuki Iwaki (vasemmalla)
Hiroyuki Iwaki (jap. 岩城 宏之; 6. syyskuuta 1932 Tokio – 13. kesäkuuta 2006) oli japanilainen kapellimestari.
Iwaki opiskeli Tokion taideyliopiston soitinmusiikin laitoksella. Hän sai opetusta Akeo Watanabelta. Hän teki debyyttinsä kapellimestarina NHK-sinfoniaorkesterin johdossa vuonna 1956 ja sai nimityksen sen kapellimestariksi vuonna 1963. Vuonna 1969 hänestä tuli kyseisen orkesterin pääkapellimestari. Iwaki johti Melbournen sinfoniaorkesteria ensimmäisen kerran vuonna 1973 ja pääsi sen pääkapellimestariksi vuonna 1974. Hän johti Melbournen sinfoniaorkesteria myös sen ensimmäisellä Japanin-kiertueella vuonna 1987. Euroopassa hän johti Berliinin filharmonikkoja, Wienin filharmonikkoja, Concertgebouw-orkesteria ja Leipzigin Gewandhaus-orkesteria. Iwaki teki urallaan myös useita Suomen-vierailuja.
Iwaki johti mielellään aikansa musiikkia ja toimi kapellimestarina monien teosten kantaesityksissä. Hän myös perusti Orchestra Ensemble Kanazawa -kamariorkesterin. Uutenavuotena 2004/2005 Iwaki johti NHK-sinfoniaorkesterin ja muiden tokiolaisten kokoonpanojen jäseniä kaikkien Ludwig van Beethovenin sinfonioiden esityksessä.
Iwakista tuli Ordre des Arts et des Lettres'n upseeri vuonna 1990. Vuonna 1985 hän sai Order of Australian kunniajäsenyyden.
Hohtolimapää

| Hohtolimapää |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Limapääkalat Beryciformes
Heimo::  Limapäät Berycidae
Suku::  Beryx
Laji::  splendens
Kaksiosainen nimi
 Beryx splendens  Lowe, 1834 
Katso myös
   Hohtolimapää Wikispeciesissä   Hohtolimapää Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Hohtolimapää (Beryx splendens) on limapäihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö

Hohtolimapää voi kasvaa suurimmillaan noin 70 cm pitkäksi ja tavanomainen pituus on noin 40 cm. Ruumiinmuodoltaan laji on soikea ja litteähkö. Pää, silmät ja suu ovat suuret. Kalan selkäevä on lyhyt, peräevä pitkähkö ja pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Väriltään hohtolimapää on selästään punainen ja väri vaalenee ja muuttuu hopeaiseksi vatsaa kohden.
Levinneisyys ja elintavat

Hohtolimapäätä tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynessämerestä lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Tavanomaisesti se liikkuu parvina 400–600 metrin syvyydessä riutoilla ja kivikkoisilla alueilla. Syvimmillään kalaa on tavattu 1 300 metrin syvyydessä. Hohtolimapään ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja pääjalkaiset. Lajin lisääntymisaika pohjoisella pallonpuoliskolla heinäkuusta syyskuuhun ja eteläisellä pallonpuoliskolla joulukuusta tammikuuhun.
Hohtolimapää on erittäin hyvä, arvostettu ja kaupallisesti merkittävä ruokakala. Sitä kalastetaan trooleilla ja pitkälläsiimalla.
Henri Vieuxtemps

Henri Vieuxtemps
Henri François Joseph Vieuxtemps (17. helmikuuta 1820 – 6. kesäkuuta 1881) oli belgialainen viulisti ja säveltäjä.
Vieuxtemps oli ihmelapsi, joka esitti Pierre Roden viulukonserton julkisesti jo kuuden vuoden ikäisenä. Charles de Bériot otti hänet oppilaakseen kuultuaan lapsitähden soittoa Brysselissä, ja vei hänet vuonna 1829 esiintymään myös Pariisiin. Oppilassuhde kuitenkin jäi lyhytaikaiseksi Vieuxtempsin palattua kotimaahansa, jossa hän kehitti soittoaan itsenäisesti.
Saksaan vuonna 1833 suuntautunut matka tutustutti hänet Louis Spohriin ja Robert Schumanniin. Seuraavan vuosikymmenen aikana hän jatkoi kiertueita eri Euroopan maissa, ja teki voimakkaan vaikutuksen yleisön ohella myös kuuluisiin muusikoihin kuten Hector Berlioziin ja jopa itse Paganiniinkin, jonka hän tapasi Lontoossa 1834.
Nuori Vieuxtemps tunsi vetoa myös säveltämiseen ja opiskeli tätä varten sekä Wienissä että Pariisissa Antoine Reichan johdolla vv. 1835–1836. Hänen toinen viulukonserttonsa on sävelletty näihin aikoihin.
Vieuxtemps sai suurta huomiota erityisesti Pietarissa, jossa hän asui vuosina 1846–1851 hovimuusikkona ja keisarillisen teatterin solistina. Hän perusti viululuokan Pietarin konservatorioon ja on siten ns. venäläisen viulukoulun kantaisä.
Vuonna 1871 Vieuxtemps palasi synnyinmaahansa saatuaan professuurin Brysselin konservatoriossa. Siellä hänen kuuluisin oppilaansa oli Eugène Ysaÿe. Oikeaan käteen vaikuttanut halvaus kuitenkin päätti hänen opettajatyönsä kaksi vuotta myöhemmin, ja hän jätti viululuokkansa Henryk Wieniawskin hoitoon ja asettui Pariisiin. Toinen halvaus vuonna 1879 sammutti viimeiset toiveet viulistiuran jatkumisesta. Viimeiset vuotensa Vieuxtemps vietti Algeriassa.
Parhaiten Vieuxtemps muistetaan viulukonsertoistaan, joita hän sävelsi kaikkiaan seitsemän kappaletta. Hän vaikutti myös viulurepertuaarin muodostumiseen tulkinnoillaan erityisesti Beethovenin ja Mendelssohnin konsertoista.
Aiheesta muualla

Henri Vieuxtemps International Music Score Library Project (englanniksi)
Hohtokuparilehti

| Hohtokuparilehti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Gesneriakasvit Gesneriaceae
Suku::  Kuparilehdet Episcia
Laji::  cupreata
Kaksiosainen nimi
 Episcia cupreata  (Hook.) Hanst. 
Katso myös
   Hohtokuparilehti Wikispeciesissä   Hohtokuparilehti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hohtokuparilehti (Episcia cupreata) on kuparilehtien sukuun kuuluva kasvi. Luonnossa se kasvaa Karibialla, Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa, esimerkiksi Kolumbiassa, Venezuelassa ja Brasiliassa.
Sitä käytetään ilmastosta riippuen perennana tai huonekasvina. Luontaisilla alueillaan kasvi on ikivihreä. Kasvutapa on maata pitkin ryömivä ja trooppisessa ilmastossa sitä voidaan käyttää maanpeitekasvina, kun taas kylmemmillä alueilla sitä voidaan istuttaa roikkuviin koreihin.
Ulkonäkö

Varsi on lyhyt ja tanakka. Sen korkeus on 15–30 senttimetriä. Nukkapintaiset, tiheästi vastakkain sijaitsevat lehdet ovat pitkäruotiset, soikeat ja ehytlaitaiset. Niiden alapuolella on kuparin- ja violetinvärisiä pilkkuja. Lehdet kasvavat noin kahdeksan senttimetriä pitkiksi. Kasvi kukkii pienin tulipunaisin kukin helmikuusta lokakuuhun. Kukat voivat olla oranssit tai punaiset. Kukkien ja lehtien väri vaihtelee lajikkeen mukaan.
Huonekasvina

Kuparilehteä voidaan kasvattaa huonekasvina esimerkiksi matalassa amppeliruukussa, sälekorissa tai jopa korkkikaarnakourussa. Se tarvitsee reilun kastelun, mutta ei kestä seisovaa vettä ja juuripaakku ei saa kuivahtaa kokonaan. Ahkera sumutus ja vuosittainen uudelleenistutus ovat tarpeellisia, samoin viikoittainen lannoitus huhti-syyskuussa. Lisääminen tapahtuu rönsytaimista, siemenistä tai kookkaasta lehdestä lehtipistokkaana.
Heinijärvi (Nokia, läntinen)

| Heinijärvi (läntinen) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Nokia
Koordinaatit:  61°30′24″N, 23°26′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Mahnalanselän alue (35.51)
Laskujoki:  metsäoja Pikku-Matalukseen 
Järvinumero:  35.517.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  149,1 m 
Rantaviiva:  1,236 km 
Pinta-ala:  0,03168 km² 
 fiHeinijärvi (läntinen) 
Heinijärvi on Pirkanmaalla Nokialla toinen vierekkäin sijaitsevista järvistä, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Matalusjoen valuma-alueeseen.
Maantietoa

Järvi on 400 metriä pitkä, 200 leveä ja sen pinta-ala on 3,2 hehtaaria. Yhdystie 13791 kulkee järven itäpuolitse ja tien toisella puolella sijaitsee itäinen Heinijärvi. Järviä kutsutaan kartoissa nimellä Heinijärvet. Läntisen Heinijärven ympäristö on soistuvaa metsää. Järvi on matala ja paikoin heinittynyttä. Sen pohjoisrannalla sijaitsee Heinijärven maja, joka kuuluu Nokian Reservin aliupseereille .
Järvi luetaan kuuluu Matalusjärven valuma-alueeseen vaikka itäinen Heinijärvi kuuluu Laajanojan valuma-alueeseen. Kartoista kuitenkin huomataan, että läntinen Heinijärvi sijaitsee korkeuskäyrän sisällä ja että kartassa on piirrettynä yhdysoja järvien väliin tien alta. Järvillä on sama vedenpinnan korkeus.
Veden laatu

Läntisen Heinijärven vedenlaatua ei tiettävästi ole vielä tutkittu. Itäisen Heinijärven vettä on tutkittu ja se kuuluu lisäksi Natura 2000-verkoston Kaakkurinjärviin. Läntiseen järveen laskee runsaasti suo-ojia, mikä vaikuttaa veden laatuun happamoivasti.
Historiaa

Vanhoissa Rekognosointikartoissa vuosilta 1776–1805 näkyy järvi Kuloveden kartassa. Siinä järven muoto on piirretty nykyisen kaltaiseksi ja siitä on piirretty ojat itään ja luoteeseen. Tämän kartan mukaan järvi olisi laskenut kahteen suuntaan eli se olisi ollut bifurkaatiojärvi.
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järven rantaviiva piirrettiin yhtenäisenä kuin läntinen ja itäinen järvi olisivat olleet yhtenä järvenä. Sillä oli tuolloin vain yksi nimi ”Heinijärvi”. Tässäkin kartassa lasku-uoma johti Yliseenjärveen.
Aiheesta muualla

Talvitie, Pasi: Nokian Saaristo
Nokian kaupunki: Kuulutus (Arkistoitu – Internet Archive)
(35.5)
Nokian järvet
Pyhäjärvi
• Kulovesi
• Jokisjärvi
• Teernijärvi
• Vihnusjärvi
• Tottijärvi
• Alinenjärvi
• Järvenjärvi
• Ylinenjärvi
• Tuulosjärvi
• Hätikkäjärvi
• Sanasjärvi
• Otajärvi
• Kalliojärvi
• Taulajärvi
• Ruokejärvi
• Juojärvi
• Kivikesku
• Toivasjärvi
• Porrasjärvi
• Kyynijärvi
• Murtoonjärvi
• Kirstuanjärvi
• Iso-Ahvenisto
• Iso-Tappuri
• Launiasjärvi
• Koukkujärvi
• Oksilammi
• Ruutana
• Siukolanjärvi
• Juottojärvi
• Hangaslammi
• Ylinenjärvi
• Heinijärvi
• Haukijärvi
• Korpijärvi
• Heinijärvi
• Pitkälammi
• Jouttijärvi
• Ylisenjärvenlammi
• Hangaslammi
• Vähäjärvi
• Lilträskinjärvi
• Iso Kakkurijärvi
• Kahtalammi
• Haukijärvi
• Pieni Porrasjärvi
• Pieni-Tappuri
• Kiimalammi
• Paskolampi
• Pieni Koukkujärvi
• Ylisenlammi
• Jänninjärvi
• Pikku-Matalus
• Pannukakko
Huaijoki

| Huaijoki |
| --- | --- |

Alkulähde:  Tongbaivuori, Henanin maakunta
Laskupaikka:  Jangtse
Maat:  Kiina
Pituus:  1 110 km
Valuma-alue:  174 000 km²
Xingyingin lossi Gushin piirikunnassa Henanin maakunnassa.
Huaijoki (kiin. 淮河, pinyin: Huáihé) on Kiinan joki, joka kulkee lännestä itään, Keltaisenjoen ja Jangtsen vesistöjen välissä. Huaijoen alkulähde sijaitsee Tongbaivuorella Henanin maakunnassa. Se virtaa etelä-Henanin, pohjois-Anhuin ja pohjois-Jiangsun läpi, ja yhtyy Jangtsejokeen Yangzhoun kaupungissa.
Huaijoki on noin 1 100 kilometriä pitkä ja sen valuma-alue on 174 000 neliökilometriä.
Naisten Korisliiga-kausi 2014–2015

Naisten Korisliiga-kausi 2014–2015 on toinen kausi, kun koripallon naisten Suomen mestaruudesta pelataan Naisten Korisliiga -nimellä. Kauteen lähtivät hallitsevana mestarina Catz Lappeenranta ja sarjanousijoina Vimpelin Veto, Hyvinkään Ponteva sekä Tampereen Pyrintö.
Runkosarja pelattiin kymmenen joukkueen kolminkertaisena sarjana. Sen kahdeksan parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin, ja viimeinen joukkue putosi naisten I-divisioonaan. Runkosarjan ensimmäisen kolmanneksen otteluparit kotietuineen määräytyivät edelliskauden runkosarjasijoitusten mukaan, ja loput ottelut pelattiin tavallisena kaksinkertaisena sarjana.
Naisten Korisliigan joukkueet kaudella 2014–2015

| Joukkue | Paikkakunta |
| --- | --- |
Catz Lappeenranta: Lappeenranta
Forssan Alku: Forssa
Hyvinkään Ponteva: Hyvinkää
Peli-Karhut: Kotka
Tampereen Pyrintö: Tampere
Tapiolan Honka: Espoo
Torpan Pojat: Helsinki
Turun Riento: Turku
Vimpelin Veto: Vimpeli
Äänekosken Huima: Äänekoski
Runkosarja > Sarjataulukko

| --- | --- |
: Pudotuspeleihin
: I-divisioonaan
| # | Joukkue | O | V | T | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Catz Lappeenranta | 27 | 25 | 2 | 50 |
| 2. | Äänekosken Huima | 27 | 20 | 7 | 40 |
| 3. | Torpan Pojat | 27 | 20 | 7 | 40 |
| 4. | Peli-Karhut | 27 | 19 | 8 | 38 |
| 5. | Hyvinkään Ponteva | 27 | 12 | 15 | 24 |
| 6. | Forssan Alku | 27 | 10 | 17 | 20 |
| 7. | Vimpelin Veto | 27 | 10 | 17 | 20 |
| 8. | Tapiolan Honka | 27 | 9 | 18 | 18 |
| 9. | Tampereen Pyrintö | 27 | 8 | 19 | 16 |
| 10. | Turun Riento | 27 | 2 | 25 | 4 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Pisteet

| # | Pelaaja | Seura | Ottelut | Keskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Shafontaye Myers | Turun Riento | 22 | 23,55 |
| 2. |  Heta Korpivaara | Torpan Pojat | 26 | 21,31 |
| 3. |  Michaela Houser | Äänekosken Huima | 27 | 20,19 |
| 4. |  Niina Laaksonen | Torpan Pojat | 27 | 19,33 |
| 5. |  Chandra Harris | Äänekosken Huima | 27 | 19,11 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Levypallot

| # | Pelaaja | Seura | Ottelut | Keskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Kenya McBee | Vimpelin Veto | 14 | 13,86 |
| 2. |  Taru Tuukkanen | Hyvinkään Ponteva | 27 | 13,44 |
| 3. |  Niina Laaksonen | Torpan Pojat | 27 | 13,37 |
| 4. |  Chadra Harris | Äänekosken Huima | 27 | 12,15 |
| 5. |  Kenya Robinson | Äänekosken Huima | 27 | 11,78 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Koriin johtaneet syötöt

Syöttötilaston kärkikaksikko Dionne Pounds ja Taru Tuukkanen pelasivat kumpikin runkosarjassa 27 ottelua ja antoivat 108 koriin johtanutta syöttöä. Pounds saavutti syöttömääränsä Tuukkasta vähemmillä peliminuuteilla.
| # | Pelaaja | Seura | Ottelut | Keskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Dionne Pounds | Torpan Pojat | 27 | 4,00 |
| 2. |  Taru Tuukkanen | Hyvinkään Ponteva | 27 | 4,00 |
| 3. |  Jennifer Schlott | Tapiolan Honka | 17 | 3,82 |
| 4. |  Alexandria Anderson | Catz Lappeenranta | 26 | 3,58 |
| 5. |  Michaela Houser | Äänekosken Huima | 27 | 3,56 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Tehoindeksi

Tehoindeksillä mitataan pelaajan kokonaistehokkuutta. Indeksi ottelua kohti muodostuu siten, että pisteet, levypallot, koriinjohtaneet syötöt, pallonriistot ja koriinheiton torjunnat lasketaan yhteen, minkä jälkeen tuloksesta vähennetään ohiheittojen ja pallonmenetysten määrä.
| # | Pelaaja | Seura | Ottelut | Keskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Niina Laaksonen | Torpan Pojat | 27 | 26,04 |
| 2. |  Alexandria Anderson | Catz Lappeenranta | 26 | 25,88 |
| 3. |  Taru Tuukkanen | Hyvinkään Ponteva | 27 | 24,96 |
| 4. |  Chandra Harris | Äänekosken Huima | 27 | 24,89 |
| 5. |  Heta Korpivaara | Torpan Pojat | 26 | 23,42 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Muiden kategorioiden tilastoykköset

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Tilastotulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Pallonriistot/ottelu |  Breanna Salley | Vimpelin Veto | 25 | 3,64 |
| Koriinheiton torjunnat/ottelu |  Alexandria Anderson | Catz Lappeenranta | 26 | 1,77 |
| Vapaaheittoprosentti |  Lotta Richter | Peli-Karhut | 23 | 85,42 % |
| 2 pisteen heittoprosentti |  Ida Myllyoja | Turun Riento | 26 | 56,52 % |
| 3 pisteen heittoprosentti |  Minna Sten | Forssan Alku | 24 | 37,50 % |
| Peliminuutit/ottelu |  Taru Tuukkanen | Hyvinkään Ponteva | 27 | 35:46 |
Runkosarja > Kuukauden pelaajat

| Kuukausi | Pelaaja | Seura |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Lokakuu |  Heta Korpivaara | Torpan Pojat |  |
| Marraskuu |  Niina Laaksonen | Torpan Pojat |  |
| Joulukuu |  Jasmine Gill | Peli-Karhut |  |
| Tammikuu |  Dionne Pounds | Torpan Pojat |  |
| Helmikuu |  Michaela Houser | Äänekosken Huima |  |
Pudotuspelit > Pudotuspelien merkkipaaluja

Catzin Jelena Rešetko ylitti huhtikuun alussa historian neljäntenä pelaajana 1 000 tehdyn pudotuspelipisteen rajan.