Skitsofrenia
Syyt > Perintötekijät

Tutkijat ovat pitkään tienneet, että skitsofreniaa esiintyy tietyissä suvuissa. Kuitenkin 60 % skitsofreniaa sairastavista on suvuista, joissa ei tunneta muita skitsofreniaa sairastavia. Sairastuminen ei johdu pelkästä geeniperimästä. Kaksostutkimusten perusteella laskettu skitsofreniaa sairastavan henkilön identtisen kaksosen sairastumisriski onkin vain 50 %. Perinnöllinen alttius vaikuttaa siten, että skitsofreniaa sairastavan henkilön lapsella on 10 prosentin todennäköisyys sairastua skitsofreniaan ja sisarella 9 prosentin todennäköisyys. Kun molemmat vanhemmat sairastavat skitsofreniaa, lapsen todennäköisyys sairastua on 46 %. Jos toisen asteen sukulaisella (sedällä, enolla, tädillä tai isovanhemmalla) on skitsofrenia, on henkilön sairastumisriski 3 %.. Eri kaksostutkimusten tuottamat arviot perinnöllisyydestä vaihtelevat jonkin verran. Perintötekijöiden arvellaan muodostavan kaksostutkimusten mukaan jopa 80 prosenttia sairastumisalttiudesta. Suomalaisessa väestöpohjaisessa kaksostutkimuksessa sairastumisalttiudesta 83 % (95 %:n luottamusväli 76–90 %) johtui perinnöllisistä tekijöistä ja 17 % henkilöiden välisistä tekijöistä, jotka eivät olleet perheenjäsenille yhteisiä.
Ajatus skitsofreniasta ensisijaisesti perinnöllisenä sairautena perustuu sen historiallisiin juuriin sekä kaksostutkimuksiin, joiden mukaan geenit selittävät keskimäärin 50 % skitsofrenian esiintyvyyden vaihtelusta. Molekyyligeneettiset tutkimukset eivät kuitenkaan ole löytäneet skitsofrenian vaihtelua populaatiossa merkittävästi selittäviä geenimuotoja. Skitsofreniaan liittyvät geenialueet eivät ole myöskään skitsofrenialle spesifejä, vaan ne ovat yhteydessä myös muihin psykiatrisiin ja neuropsykiatrisiin häiriöihin kuten masennukseen ja autismiin. Skitsofrenialle altistavat geenit ovat lisäksi niin yleisiä, että lähes jokaisen voidaan ajatella kantavan skitsofrenialle altistavia geenejä. Vuonna 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan polygeneettiset riskitekijät ennustivat 0,5 prosenttia siitä, tuleeko henkilö saamaan diagnoosin skitsofreniasta. Kun myös kaikki tunnetut ympäristöön ja perhetaustaan liittyvät riskitekijät yhdistettiin, osuus nousi 17 prosenttiin. Erään vuonna 2019 julkaistun tutkimuksen mukaan GWAS-tutkimukset selittävät yhteensä vain runsaat kaksi prosenttia skitsofrenian vaihtelusta populaatiossa. Tutkijoiden mukaan skitsofrenian taustalla on todennäköisesti hyvin polygeneettiset riskitekijät ja niiden väliset interaktiot, eli toisin sanoen mahdollisesti lähes kaikki ihmisen geenit saattavat selittää osaltaan hyvin pienen osan skitsofrenian esiintyvyydestä.
Toisaalta toisessa suomalaisessa kaksostutkimuksessa identtisten kaksosten konkordanssi skitsofrenialle oli vain 11 %, mikä viittaa suureen ympäristötekijöiden vaikutukseen häiriön kehittymisessä.. Tämä tutkimus on otokseltaan kolmanneksi laajin skitsofreniaan liittyvä kaksostutkimus maailmassa, ja sen antama konkordanssi identtisille kaksosille on pienimpiä, mitä on koskaan löydetty Myös amerikkalaisessa sotaveteraaneja koskevassa tutkimuksessa identtisten kaksosten konkordanssiksi arvioitiin vain 13,5 %. Eräässä pienen otoksen sisältävässä tutkimuksessa skitsofrenian esiintyvyyden vaihtelusta 0 % oli selitettävissä geeniperimällä. Tässä tutkimuksessa konkordanssi epäidenttisillä kaksosilla oli 50 % ja identtisillä 22 % käytettäessä skitsofrenian määrittämiseen kaikkein tiukimpia Schneiderin kriteerejä.
Spesifisesti psykoosin syntyyn johtavia geneettisiä tekijöitä ei ole havaittu, mutta on olemassa suuri joukko yleisesti mielenterveyden häiriöille ja muille neuropsykiatrisille häiriöille altistavia poikkeavuuksia. Ne liittyvät pitkälti hermosolujen välistä viestintää ja immuunijärjestelmää sääteleviin geeneihin ja niiden epigeneettisiin muutoksiin. Nykyisin tunnetaan jo yli sata tällaista geenialuetta, ja ne ohjaavat aivosolujen välisen viestinnän lisäksi myös muistia ja oppimista. Samat geenit johtavat myös tavallista vahvempaan elimistön puolustusjärjestelmään. Näistä yli sadasta geenialueesta jokainen nostaa arviolta 0,1 % riskiä sairastua skitsofreniaan. Tutkijoiden mukaan tulokset viittaavatkin siihen mahdollisuuteen vaikkakaan ei todista, että kaksostutkimusten antamat korkeat perinnöllisyysarviot ovat väärässä. Vaikka lukuisissa skitsofreniaan liittyvissä geenitutkimuksissa onkin toistuvasti löydetty skitsofreniaan liittyviä geenialueita, tutkimusten tuloksia ei ole kyetty toistamaan myöhemmissä tutkimuksissa. Skitsofrenian geenitutkimuksia onkin sanottu vaivanneen vuosikymmeniä jatkunut väärien positiivisten tulosten kierre, jossa lukuisia paljon mediajulkisuutta saaneita positiivisia tutkimustuloksia ei ole kyetty toistamaan. Esimerkiksi