stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
821 Naval Air Squadron
Palvelus

Laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Gosportissa yhdistämällä Kuninkaallisten ilmavoimien 446 lentue ja puolet 445 lentueesta kalustonaan yhdeksän Fairey IIIF:ää.
Laivueen kalustoksi vaihdettiin toukokuussa 1933 Fairey Seal koneet ja se liitettiin 5. toukokuuta HMS Courageousille.  Elokuussa 1935 laivueen koneet palvelivat Abessinian kriisin vuoksi Välimerellä, josta se palasi Englantiin helmikuussa 1936. Englantiin palattuaan laivue luovutti Fairey Seal koneensa 822 Naval Air Squadronille ja sai tilalle Blackburn Shark II -koneet.
Laivue vaihtoi kalustonsa syyskuussa 1937 Fairey Swordfish -koneiksi ja siirtyi marraskuussa 1938 HMS Ark Royalille. Tukialuksen mukana laivue siirtyi Välimerelle keväällä 1939. Laivue siirtyi Amiraliteetin valvontaan 24. toukokuuta 1939.
Toisen maailmansodan alussa laivueen koneet hyökkäsivät Saksan laivaston sukellusvenettä U-39 vastaan Luoteisella reitillä engl. North West Approaches, minkä jälkeen tukialus purjehti etsimään vihollisen pinta-aluksia eteläiseltä Atlantilta ja Intian valtamereltä. Laivue lakkautettiin 2. joulukuuta 1940.
Palvelus > Komentajat

R A Peyton 3. huhtikuuta 1933 -
B E Harrison 6. toukokuuta 1933 -
C B Tidd 5. syyskuuta 1934 -
F C B Saville 4. tammikuuta 1935 -
H N Hampton 8. toukokuuta 1935 -
G R M Clifford 21. syyskuuta 1936 -
N E Morrison syyskuu 1938 -
J A D Wroughton 29. maaliskuuta 1939 -
G M Duncan 24. toukokuuta 1939 - 2. joulukuuta 1940
809 Naval Air Squadron

| 809 Naval Air Squadron |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941- 1965 1966-1978 1982
Valtio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Puolustushaarat:  Laivasto
Aselajit:  ilmavoimat
Rooli:  hävittäjälaivue
Osa joukkoa:  Fleet Air Arm
Koko:  laivue
Kalusto:  Fairey Fulmar Supermarine Seafire De Havilland Sea Hornet Avro Anson Hawker Sea Fury De Havilland Sea Vampire De Havilland Sea Venom Blackburn Buccaneer Sea Harrier
Motto:  Immortal (Kuolematon)
Sodat ja taistelut:  Jäämeri 1941 Maltan saattueet 1942 Pohjois-Afrikka 1942 Salerno 1943 Etelä-Ranska 1944 Egeanmeri 1944 Burma 1945 Falklandin saaret 1982
Vuosipäivät:  ei
809 Naval Air Squadron (809 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue. Se osallistui saattajana Operaatio Dragooniin vuonna 1944, ja Falklandin sotaan vuonna 1982 ja se lakkautettiin saman vuoden lopulla 17. joulukuuta
Dallara

| Dallara |
| --- | --- |

Perustettu:  1972
Puheenjohtaja:  Giampaolo Dallara
Avainhenkilöt:  Giampaolo Dallara Andrea Pontremoli Aldo Costa
Kotisivu:  https://www.dallara.it/en
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dallara Automobili on italialainen kilpa-autovalmistaja, joka on valmistanut autoja useisiin eri kilpasarjoihin. Nykyään valmistaja tunnetaan vahvasta roolistaan amerikkalaisessa Indy Racing League -sarjassa sekä todella menestyksekkäistä Formula 3 -autoistaan joita käytetään ympäri maailmaa.
Historia

1959 insinööriksi valmistunut Giampaolo Dallara työskenteli valmistuttuaan lyhyitä aikoja Ferrarilla ja Maseratilla, ja vuonna 1961 siirtyi vasta perustetun Lamborghinin palvelukseen. Lamborghinilla ollessaan Dallara oli mukana suunnittelemassa muun muassa erästä kaikkien aikojen tunnetuinta urheiluautoa, Miuraa. Yhteistyö päättyi 1968 jolloin Dallara siirtyi De Tomasolle jolle suunnittelu kaudeksi 1969 Formula 2-auton, mallinumeroltaan 103. Dallara suunnitteli myös Frank Williamsin tilauksesta toteutetun De Tomaso F1-auton kaudelle 1970 mutta Piers Couragen kuoltua onnettomuudessa De Tomaso vetäytyi sarjasta kauden päätteeksi.
Vuonna 1972 Giampaolo Dallara perusti oman yrityksensä Dallara Automobilin Varano Melegariin, Italiaan. Aluksi tehdas valmisti pienimoottorisia prototyyppejä joita käytettiin urheiluauto- ja mäkikilpailuissa. Dallara toimi myös konsulttitehtävissä muille autotehtaille, muun muassa Lancialle Stratos-projektissa ja avusti myös Frank Williamsin F1-tallia sen ensimmäisten mallien suunnittelussa.
Formula 3

Dallara valmisti ensimmäisen Formula 3-luokan kilpa-autonsa vuonna 1978 Walter Wolfin tilauksesta. Parin vuoden kehitystyön jälkeen Guido Pardini toi merkille sen ensimmäisen mestaruuden voitettuaan Italian kansallinen F3-mestaruussarjan vuonna 1980. Taistelu muita eurooppalaisia valmistajia, muun muassa Raltia, Reynardia ja Martinia vastaan oli kovaa, ja Dallaralla ajettiin useisiin kansallisiin mestaruuksiin Italiassa, Ranskassa ja Saksassa.
Vuonna 1993 esitelty Dallara F393 osoittautui ylivoimaiseksi muihin kilpailijoihin nähden ja siitä lähtien Dallaran autot ovat hallinneet F3-ratoja sekä kansallisissa että kansainvälisissä sarjoissa ympäri maailman. Nykyään useat sarjat (esimerkiksi Espanjan kansallinen F3-sarja) sallivat ainoastaan Dallaran autojen käytön.
Formula 3000 ja Formula 1

Kaudeksi 1987 Dallara suunnitteli ja rakensi auton Formula 3000-sarjaan. Mallinumerolla 3087 tunnettu auto ei kuitenkaan täyttänyt odotuksia, ja satunnaisista lupaavista kilpailuista huolimatta menestys jäi laihaksi. Italialainen Euroventurini-talli ajatti autoja kaudet 1987, ja parhaaksi sijoitukseksi jäi Marco Apicellan viides sija Spa-Francorchampsin kilpailussa 1987. Kaudella 1988 autoja ajatti Forti Corse, joka korvasi täysin kilpailukykynsä menettäneet autot Lolan autoilla kesken kauden.
Vuoden 1987 lopulla italialainen teräsmagnaatti Giuseppe 'Beppe' Lucchini antoi Dallaran tehtäväksi suunnitella ja rakentaa autot tulevalle Formula 1-tallilleen. Suunnittelutyön viivästyttyä uusi Scuderia Italia-talli aloitti kauden 1988 käyttämällä ensimmäisessä kilpailussa, Brasilian GP:ssä vanhaa Formula 3000-autoaan välttääkseen poissaolosta saatavat sakot. Uusi, Sergio Rinlandin suunnittelema F188-malli valmistui toiseen kilpailuun, San Marinon GP:hen mennessä. Kausi ei ollut uudelle tallille helppo mutta Alex Caffin seitsemäs sija Portugalin GP:ssä oli rohkaiseva tulos.
Mario Tolentinon ja Giampaolo Dallaran suunnittelema F189 oli edeltäjäänsä menestyksekkäämpi, ja Caffi saavutti sillä neljännen sijan Monacossa ja Andrea de Cesarikselle kolmannen sijan Kanadassa. Kaudella 1990 ajatettiin edellisvuoden auton kehitysversiota, ja seuraavaksi kaudeksi suunniteltiin uusi F191. Suomen JJ Lehto sivusi tallin parasta F1-tulosta ottamalla kolmannen sijan San Marinon GP:ssä, tallikaveri Emanuele Pirron saavuttaessa kuudennen sijan Monacossa. 1992 oli vaikea kausi, talli saavutti uudella F192-autolla tehokkaista Ferrarin moottoreista huolimatta vain kaksi kuudetta sijaa. Kauden päätteeksi Lucchini päätti siirtyä Lolan autoihin.
Kilpailuihin asti Dallara ei ole Formula 1-sarjassa kauden 1992 jälkeen osallistunut, mutta tehtaalla on ollut sormensa pelissä muiden tallien projekteissa. Vuonna 1999 Dallara suunnitteli ja rakensi testiauton paluuta sarjaan suunnitelleelle Hondalle, joka kuitenkin vetäytyi talliprojektista sitä vetäneen Harvey Postlethwaiten kuoleman jälkeen ja keskittyi pelkkään moottorien valmistamiseen. Vuosina 2004 ja 2005 Dallara työskenteli yhteistyössä Midland F1-tallin kanssa ennen kuin Midland osti Jordanin F1-tallin, jonka jälkeen yhteistyö hiipui.
Kaudella 2010 F1-sarjassa aloittanut Hispania Racing -talli käytti Dallaran suunnittelemaa ja valmistamaa autoa.
2016 yhdysvaltalaisen Haas F1 Teamin liityttyä Formula 1 -sarjaan, Dallara on ollut vahvasti mukana tallin auton kehityksessä. Haas F1 Teamin sijoitus kaudella 2018 oli viides ja he keräsivät 93 MM-pistettä. Alun perin tallin oli määrä liittyä F1-sarjaan jo 2015, mutta se siirtyi vuodella eteenpäin moottorivalmistajan varmistumisen takia.
Indy Racing League

Dallara liittyi Indy Racing League-sarjaan heti sarjan siirryttyä omaan autotyyppiinsä vuonna 1997, ja on mukana edelleen. Kaudella 2006 sarjan 20 autosta lähes kaikki olivat Dallaran valmistamia. Kauden 2006 loppuun mennessä tehtaan autoilla on saavutettu sarjassa 93 paalupaikkaa ja 96 kilpailuvoittoa. Kuljettajien mestaruus on otettu Dallaran autoilla 7 kertaa ja autonvalmistajien mestaruuden merkki on voittanut kahdeksan kertaa. Lisäksi Dallara on voittanut kuusi kertaa sarjaan kuuluvan Indianapolis 500-kilpailun.
Urheiluautot

Dallara on ollut mukana useissa eri valmistajien urheiluautoprojekteissa. 1993 tehdas kehitti Ferrarille menestyksekkään 333SP-mallin amerikkalaiseen IMSA-urheiluautosarjaan, ja autolla voitettiin kilpailuja myös Euroopassa. Myöhemmin yhteistyö Ferrarin kanssa jatkui F50-katuauton pohjalta kehitetyn kilpaversion merkeissä, mutta kehitystyö keskeytettiin.
Myöhemmin Dallara sai tehtäväkseen suunnitella Toyota GT-One -auton jolla japanilaismerkki yritti valloittaa Le Mansin 24 tunnin ajon 1998 ja 1999 siinä kuitenkaan onnistumatta. Audille vuodeksi 1999 rakennettu R8 sen sijaan osoittautui erääksi kaikkien aikojen menestyneimmistä urheiluautoista, ja sillä on voitettu sekä Le Mans että useita muita tunnettuja kestävyyskilpailuja ennen sen poistumista käytöstä kauden 2005 päätteeksi.
Kaudeksi 2001 Dallara oli suunnittelemassa omaa prototyyppiään urheiluautokilpailuihin, ja Chryslerin lähestyttyä Dallaraa malli tarjottiin heidän käyttöönsä. Chrysler käytti autoa vuoden 2001 Le Mansin 24 tunnin ajossa, sijoittuen neljänneksi, mutta vetäytyi vuoden lopussa yhteistyöstä. Vuonna 2002 Oreca-talli ajatti kahta edelleen kehitettyä autoa Le Mansissa, tuloksena sijat 5 ja 6. Myöhemmin Rollcentre Racing osti autot Orecalta ja ajatti niitä kausilla 2004 ja 2005 saavuttaen useita palkintopallisijoituksia.
Vuodesta 2008 asti Dallara on valmistanut myös Grand Am -sarjassa käytettävän Daytona Prototype -luokan urheiluautoja.
Dallara nykyään

Nykyään Dallara vastaa IndyCar-autojensa lisäksi useiden yksityyppisarjojen autojen kehittelystä ja rakentamisesta. Näitä ovat muun muassa IndyCarin yhteydessä ajettava Indy Lights, Formula 1 -kilpailujen yhteydessä järjestettävä GP2 sekä eurooppalainen Renault World Series (ent. Nissan World Series). Alkuperäisen Varanassa sijaitsevan tehtaan rinnalle rakennettiin uudet tilat vuonna 1994, ja tänään yritys työllistää noin sata työntekijää.
Formula 1 kaudella 2016 Dallara vastaa Haas F1 Teamin auton rakentamisesta ja vastaa sen aerodynamiikkaratkaisujen suunnittelusta. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Giampaolo Dallaran henkilökuva - Grandprix.com (englanniksi)
Bruno Senna vauhdissa Dallara F304-autolla 2006 Australian Grand Prix'n yhteydessä järjestetyssä F3-kilpailussa Melbournessa
Scuderia Italia -tallin Dallara BMS-191 auto vuodelta 1991
Panther Racingin Dallara IRL-auto Indianapolisin harjoituksissa 2006
A215

Lossiyhteys Syvärinniskalla.
P19 on Petroskoin ja Oštan välinen maantie Karjalan Tasavallassa, Leningradin- ja Vologdan alueella Venäjällä. Vain muutaman kilometrin osuus tien eteläpäästä kulkee Vologdan alueella, jossa se  risteytyy tiehen P37.  Tien pituus on 160 km ja se kulkee Äänisjärven länsirantaa myöten. Se on päällystetty, paitsi alueiden välisillä raja osuuksilla, joissa on sorapinta. Syvärin ylitys tapahtuu lossilla Syvärinniskalla noin tunnin välein. Tie kulkee Syvärin pohjoispuolella entisen Vepsän kansallisen volostin läpi. Tien varrella olevia Vepsäläisiä kyliä ovat Vehkaoja, Soutjärvi, Šoksu ja Kalajoki. Kylien nimet on merkitty venäjäksi ja latinalaisin kirjaimin vepsäksi, joita suomenkielinenkin ymmärtää. Soutjärvellä tien varrella on talonpoikaismuseo.
896 Naval Air Squadron

Lentotukialus HMS Victorious.
896 Naval Air Squadron (896 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus

Laivue koottiin 15. elokuuta 1942 RNAS Strettonissa, jonka jälkeen se siirrettiin RMS Queen Maryllä Yhdysvaltoihin. Se perustettiin 15. syyskuuta virallisesti Norfolkissa, Virginiassa kalustonaan kuusi Martlet IV -konetta. Laivue liitettiin helmikuussa 1943 HMS Victoriousille, jonka mukana se matkasi Panaman kanavan kautta Tyynellemerelle Yhdysvaltain laivaston tueksi. Laivue tuki Yhdysvaltain merijalkaväen maihinnousuja keskisten Salomonien alueella.
Palattuaan syyskuussa kotimaahan laivue varustettiin kymmenellä Wildcat V:llä, minkä jälkeen se liitettiin marraskuussa 7. Laivastonhävittäjälennostoon. Se siirrettiin helmikuussa 1944 HMS Pursuerille suojaamaan Gibraltarille matkaavia saattueita. Laivue osallistui huhtikuussa iskuun Norjan vuonoissa piileksivää Saksan laivaston taistelulaivaa Tirpitziä vastaan. Laivue lakkautettiin 12. kesäkuuta HMS Pursuerilla liittämällä 881 laivueeseen.
Muodostettavan laivueen henkilöstö kuormattiin 5. marraskuuta 1944 Liverpoolissa joukkojenkuljetusalukseen, joka saapui 5. tammikuuta 1945 Kapkaupunkiin Wingfieldiin. Neljä päivää myöhemmin laivue perustettiin uudelleen, ja sen kalustona oli 24 Hellcat FB.II konetta. Laivue siirrettiin HMS Ameerille, jonka mukana se siirtyi huhtikuussa Ceylonille. Heinäkuussa laivue oli mukana Nikobaarien alueen maihinnousuissa, joissa se suojasi laivastoa ja rynnäköi maakohteisiin. Nikobaareilta se siirrettiin HMS Empressille suojaamaan miinanraivausta Phuketin alueella. Japanin antauduttua laivue suojasi syyskuun alussa Malesian uudelleen miehitystä, minkä jälkeen se palasi aluksensa kannella kotimaahan. Britteinsaarille saavuttuaan laivue lakkautettiin 19. joulukuuta.
Laivueen tunnus otettiin uudelleen käyttöön, kun HMS Hermekseltä siirretyt kaksi 819 laivueen ja kolme 826 laivueen Sea King HAS.2 helikopteria muodostivat 1. syyskuuta 1978 De Kooyn laivastotukikohdassa Alankomaiden laivastolle lainatun harjoituksessa Northern Wedding käytettävän laivueen. Helkopterit palasivat kuukauden lopulla laivueisiinsa, jolloin tilapäislaivue lakkasi olemasta.
841 Naval Air Squadron

Lennoston vuonna 1942 käyttämä Fairey Albacore lentokone.
Lennoston vuonna 1943 käyttämä Fairey Swordfish lentokone.
Lennoston vuonna 1944 käyttämä Fairey Barracuda lentokone.
841 Naval Air Squadron (841 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus

Laivue perustettiin 1. heinäkuuta 1942 RNAS Lee-on-Solentissa kalustonaan ainoastaan kaksi Fairey Albacorea. Konevahvuus lisääntyi elokuussa neljään. Laivue palveli RAF:n osana, joten se siirrettiin 17. elokuuta Middle Wallopin lentotukikohtaan ja 23. elokuuta edelleen Manstoniin. Laivue suoritti kaikkiaan 99 yöllistä hyökkäystä vihollisen Kanaalin meriliikennettä ja E-veneitä vastaan.
Alkuvuodesta 1943 laivueen osastoja palveli Coltishallissa, Exeterissä ja Tangemeressä, josta siihen lopulta liitettiin 31. toukokuuta 823 laivue. Liitoksen jälkeen laivueella oli 16 Albacorea ja kolme Fairey Swordfishiä. Laivue lakkautettiin 1. joulukuuta  Manstonissa, jolloin laivueen tehtävät ja kalusto siirrettiin Kanadan ilmavoimien 415 laivueelle.
Laivue perustettiin uudelleen 1. helmikuuta 1944 RNAS Lee-on-Solentissa kalustonaan 12 Fairey Barracuda II:sta. Laivue siirtyi kuukauden lopulla RNAS Fearniin koulutukseen. Laivue liitettiin kesäkuussa 2. Laivaston torpedopommittajalennostoon RNAS Machrihanishissa. Laivue siirtyi elokuussa HMS Formidablelle kuudeksi päiväksi. Laivue siirtyi kuun lopulla RNAS Grimsetterin ja RNAS Machrihanishin kautta edelleen HMS Implacablelle, jonka mukana se suoritti lokakuussa  iskuja Norjan rannikon kohteisiin. Laivue lakkautettiin 28. marraskuuta RNAS Hastonissa, kun se liitettiin 828 laivueeseen.
Palvelus > Komentajat

R L Williamson, DSC 1. heinäkuuta 1942 -
L J Kiggell, DSC 15. lokakuuta 1942 -
W F C Garthwaite, DSC 28. joulukuuta 1942 -
S M P Walsh, DSC 2. heinäkuuta 1943 -
R J Fisher 1. helmikuuta 1944 -
E F L Montgomery 1. kesäkuuta 1944 -
830 Naval Air Squadron

Lennoston käyttämä Fairey Swordfish lentokone.
Lennoston käyttämä Fairey Barracuda lentokone.
830 Naval Air Squadron (830 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus

Laivue perustettiin 1. heinäkuuta 1940 767 laivueesta Hal Farissa Maltalla kalustonaan 12 Fairey Swordfishiä. Laivue suoritti pommituslentoja Sisiliaan ja Libyaan, joihin sisältyi syöksypommitus Sisilian öljyvarastoon. Laivue pommitti 19. heinäkuuta sukellusvenettä.
Seuraavana vuonna laivueen toiminta laajeni miinanlasku- ja torpedolentoihin, sen otettua käyttöön lisäpolttoainetankit. Osaan laivueen koneista asennettiin toukokuussa merivalvontatutka (ASV). Laivueen koneet lensivät yhdessä 828 laivueen kanssa. Yhdistettynä laivueet muodostivat maaliskuussa 1942 Naval Air Squadron Maltan ja laivueen koneet siirrettiin myöhemmin 828 laivueelle. Laivue lakkautettiin virallisesti 31. maaliskuuta 1943.
Laivue perustettiin uudelleen 15. toukokuuta 1943 RNAS Lee-on-Solentissa kalustonaan 12 Fairey Barracuda II:sta. Laivueen henkilöstöstä pääosa tuli Uuden Seelannin laivaston vapaaehtoisesta reservistä (RNZNVR). Laivue liitettiin lokakuussa 8. Torpedopommittalennostoon ja liitettiin supistettuna yhdeksään koneeseen HMS Furiousille. Laivueen maatukikohdaksi määrättiin RNAS Hatston sen suorittaessa lentoja Norjan rannikon kohteita vastaan.
Laivue jakoi 3. huhtikuuta 1944 kymmenen osumaa saksalaiseen taistelulaiva Tirpitziin operaatio Tungstenissa 827 laivueen kanssa. Hyökkäyksessä laivue menetti yhden koneen. Laivue suoritti kaksi muutakin hyökkäystä Tirpitziä vastaan, mutta ne eivät olleet yhtä menestykkeitä. Toukokuussa suoritettavaksi määrätty hyökkäys peruutettiin huonon sään vuoksi ja 17. heinäkuuta (operaatio Goodwood) suoritetusta hyökkäyksestä saksalaiset saivat riittävän ajoissa varoituksen, jolloin Tirpitz ehdittiin verhoamaan paksulla savuverholla. Laivue lakkautettiin 3. lokakuuta 1944 RNAS Hatston liittämällä se 827 laivueeseen.
Palvelus > Komentajat

F D Howie, DSO 1. heinäkuuta 1940 -
H E H Pain 1. elokuuta 1940 -
J G Hunt 1. syyskuuta 1941 -
F H E Hopkins 6. joulukuuta 1941 -
A J T Roe 7. kesäkuuta 1942 -
A Gregory 23. helmikuuta 1943 -
F H Fox 24. toukokuuta 1943 -
R D Kingdom, DSC 21. tammikuuta 1944 -
828 Naval Air Squadron

828 Naval Air Squadron (828 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue. Se perustettiin syyskuussa 1940. Laivue osallistui moniin taisteluihin toisessa maailmansodassa. Niihin kuului hyökkäys taistelulaiva Tirpitziä vastaan.
Palvelus

Laivue perustettiin 15. syyskuuta 1940 RNAS Lee-on-Solentissa kalustonaan yhdeksän Fairey Albacorea. Laivue siirrettiin lokakuussa RNAS St. Merryniin ja edelleen 18. marraskuuta RNAS Campbeltowniin, jossa laivueen koulutus saatettiin päätökseen. Laivue liitettiin osaksi rannikkolennostoa.
Laivue palveli hetken aikaa RNAS Hatstonissa ja RNAS Sumburghissa, kunnes se siirrettiin 2. heinäkuuta 1941 HMS Victoriousille. Laivue suoritti hyökkäyksen Kirkkoniemeen, jossa se menetti viisi koneistaan. Laivue täydennettiin RNAS Crailissa ennen 26. syyskuuta tapahtunutaa siirtoa HMS Argukselle. Laivue suojasi saattuetta Gibraltarille ennen siirtymistä HMS Ark Royalille suojaamaan Maltan saattueita. Laivueen koneet lensivät 18. lokakuuta Maltalle Hal Fariin.
Laivueen 14 konetta toimivat Maltalta, mistä se hyökkäsi vihollisen Sisilian ja Pohjois-Afrikan välisiä saattueita vastaan. Laivue muodosti yhdessä 830 laivueen kanssa Naval Air Squadron Maltan. Maltan pommitusten vuoksi laivueella oli toisinaan täydennyksistä huolimatta ainoastaan pari koneista lentokykyisinä. Laivueeseen liitettiin 830 laivueen ja osa 826 laivueen koneista ennen kuin se itse liitettiin toukokuussa 1943 821 laivueeseen hyökkäämään Pantellarian lentotukikohtaan.
Laivue siirrettiin 28. kesäkuuta 1943 Monastiriin Tunisiaan sukellusveneiden torjuntaan, kunnes se palasi Hal Fariin lakkautettavaksi 1. syyskuuta 1943.
Laivue perustettiin uudelleen 1. maaliskuuta 1944 RNAS Lee-on-Solentissa kalustonaan 12 Fairey Barracuda Mk II:sta. Laivue liitettiin osaksi 2. Laivaston torpedopommittajalennostoa ja siirrettiin elokuussa HMS Implacablelle. Laivue siirrettiin myöhemmin elokuussa HMS Formidablelle, jonka mukana laivue otti osaa operaatio Goodwoodiin hyökkäykseen taistelulaiva Tirpitziä vastaan. Hyökkäyksestä palattuaan laivue palasi HMS Implacablelle ja pitäen tukikohtanaan RNAS Hatstonia se suoritti Norjan rannikolla merenkulun häirintää. Laivueen vahvuus nostettiin 21 koneeseen liittämällä 841 laivue siihen.
Laivueen kalusto vaihdettiin tammikuussa 1945 Grumman Avengereiksi ja lentue siirrettiin kuukauden lopulla saattuetukialus HMS Trumpeterille. Laivue siirrettiin 13. maaliskuuta HMS Implacablelle siirtyäkseen Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon. Laivueen vahvuus laskettiin kuitenkin kesäkuussa 15 koneeseen ja se liitettiin osaksi kahdeksatta tukialuslentorykmenttiä. Laivue osallistui hyökkäykseen Trukille, Karoliineille ja myöhemmin Japanin kotisaarille. Tukialus laivueineen siirrettiin Australiaan sodan jälkeen. Laivue lakkautettiin kesäkuussa 1946.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aahas

| Aahas |
| --- | --- |
 
Juudan kuningas
Valtakausi:  735 - 720 eaa.
Edeltäjä:  Jotam
Seuraaja:  Hiskia

Syntynyt:  763 eaa.
Kuollut:  727 eaa.
Puoliso:  Abijah
Lapset:  Hiskia
Suku:  Daavid
Isä:  Jotam
Aahas eli Ahas oli Juudan kuningas n. 735–720 eaa. Hänen isänsä oli kuningas Jotam. Sodassa aramealaisia ja Israelin kuningaskuntaa vastaan Aahas pyysi apuun Assyrian kuninkaan Tiglatpileser III:n, jolle hän sen jälkeen joutui maksamaan veroa. Profeetta Jesaja esiintyi Aahaan vastustajana, sillä hän olisi tahtonut kuninkaan noudattavan itsenäistä politiikkaa. Aahas oli tunnettu epäjumalanpalvelija ja poltti jopa oman poikansa. Aahasin jälkeen tuli kuninkaaksi hänen poikansa Hiskia.
851 Naval Air Squadron

| 851 Naval Air Squadron |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1943–1945 1954–1958 1968–1984
Valtio:   Yhdistynyt kuningaskunta  Australia
Puolustushaarat:  merivoimat
Aselajit:  tukialuslentolaivue
Rooli:  torpedopommitus ja tiedustelu
Osa joukkoa:  Ison-Britannian laivaston ilmavoimia
Koko:  laivue
Motto:  Oderint Modo Metuant (antaa heidän vihata, kunhan pelkäävät meitä)
Sodat ja taistelut:  Atlantti 1943–1945
851 Naval Air Squadron (851 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue, joka perustettiin alun perin lokakuussa 1943 MAC-alusyksiköksi. Euroopan sotatoimien päätyttyä laivue lakkautettiin heinäkuussa 1945. Laivue perustettiin uudelleen osana Australian asevoimia 3. elokuuta 1954 ja se lakkautettiin 1984.
Palvelus

Laivue perustettiin 1. lokakuuta 1943 Squantumissa torpedopommittajatiedustelulaivueena kalustonaan kaksitoista Avenger I -torpedopommittajaa. Se siirrettiin tammikuussa 1944 HMS Shahille Intian valtamerelle siirtymistä varten. Laivueeseen liitettiin Wildcat-lentue huhtikuussa ja elokuun aikana laivue hyökkäsi kolmea sukellusvenettä vastaan. Helmikuussa 1945 lentotukialus oli huollettavana Durbanissa, joten laivue siirrettiin maihin Stamford Hilliin ja sen hävittäjälentue lakkautettiin. Huhti-toukokuussa laivueen koneet iskivät Burman rannikkokohteisiin ja 15. toukokuuta Japanin keisarillisen laivaston risteilijää ja hävittäjää vastaan laivueen ollessa tilapäisesti sijoitettuna HMS Emperorille. Japanin antauduttua laivue palasi HMS Shahin mukana Britteinsaarille, jossa se lakkautettiin 7. lokakuuta Gourockissa.
Laivueen numero siirrettiin sodan jälkeen Australian laivastolle ja laivue perustettiin uudelleen sukellusveneentorjuntakoulutuslaivueena Nowrassa 3. elokuuta 1954 kalustonaan Firefly AS.6 -koneet. Laivue kuitenkin lakkautettiin jo 13. tammikuuta 1958.
Australian laivasto perusti laivueen uudelleen 2. syyskuuta 1968 sekalaivueena, jonka tehtäviin kuuluivat sukellusveneidentorjuntakoulutus, laivaston huolto, VIP kuljetukset ja yhteyslennot. Laivueen kalustona oli Tracker, C-47 ja HS.748 -koneita. Yhdysvaltain laivaston mukainen merkintä VC-851 otettiin käyttöön 1969. Vuodesta 1974 alkaen laivue lähetti osaston Broomeen rannikko- ja kalastuksen valvontaan. Lentokonesuojan tulipalon jälkeen laivue varustettiin S-2G Tracker -konein ja helmikuussa 1981 laivue aloitti öljynporauslauttojen suojauksen Bassinsalmessa. Laivueeseen liitettiin 2. heinäkuuta 1982 VC-816 ja se jatkoi palvelustaan kalustonaan kuusi S-2G Tracker ja kaksi HS.748-konetta. Laivue lakkautettiin 31. elokuuta 1984.
Päälliköt

Laivueenpäällikköinä olivat:
Tuke, A. M. 1. lokakuuta 1943 –
Fuller, M. T. 15. syyskuuta 1944 – 7. lokakuuta 1945
Johns, D. C. 3. elokuuta 1954 –
Scott, D. F. C. 3. elokuuta 1956 –
Wade-Brown, J. M. 12. elokuuta 1957 – 13. tammikuuta 1958
Lea, R. R. M. 2. syyskuuta 1968 –
Findlay, H. C. D. 20. huhtikuuta 1970 –