stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
PAOK Thessaloniki BC

| ΚΑΕ Π> Α.Ο.Κ. |
| --- | --- |

Lempinimet:  Pohjoisen kaksipäinen kotka
Liiga:  Kreikan liiga Kreikan Cup ULEB Eurocup
Perustettu:  1928
Historia:  1928-
Areena:  PAOK Sports Arena kapasiteetti 8 650
Kotipaikka:  Thessaloniki, Kreikka
Värit:           
Presidentti:   Branislav Prelević
Päävalmentaja:   Soulis Markopoulos
Mestaruudet:   (1) Saporta Cup  (1) Korać Cup  (2) Kreikan mestaruus  (3) Kreikan Cup 
Kotisivu:  www.paokbc.gr
PAOK Thessaloniki BC on kreikkalainen koripalloseura, joka sijaitsee Thessalonikissa. Joukkue kuuluu PAOK-seuraan ja se on pelannut A1 Ethnikissa vuodesta 1960 lähtien yhtäjaksoisesti.
Historia

PAOK Thessalonikin koripallojaosto perustettiin pian emäseuran perustamisen jälkeen vuonna 1928. Vuonna 1959 joukkue voitti ensimmäisen Kreikan mestaruutensa. Kun Kreikan liigaa muutettiin ammattimaiseksi vuonna 1963, joutui PAOK sarjaporrasta alemmas A2 Ethnikiin.  Seuraavaksi kaudeksi joukkue onnistui kuitenkin nousemaan uudestaan korkeimmalle tasolle. Putoaminen takaisin alemmalle sarjalle oli lähellä vuonna 1977, mutta PAOK onnistui voittamaan karsinnat.
1980–luvulla seura kävi kovaa paikalliskamppailua Aris Thessalonikin kanssa kaupungin ykkösjoukkueen tittelistä. Kun joukkueet kohtasivat vuonna 1984 Kreikan cupin finaalissa, oli PAOK Thessalonikin silloinen valmentaja Faidonas Mathaiou käskenyt pelaajiaan ajamaan hiuksensa kokonaan pois. PAOK voitti finaalin luvuin 74–70 ja peli muistetaan nimellä “ajettujen päiden finaali”.
1990–luvun PAOK aloitti vahvasti voittaen Saporta Cupin vuonna 1991. Seuraavanakin vuonna joukkue pääsi loppuotteluun, mutta joutui lopulta häviämään Real Madridille. Samana vuonna joukkue voitti Kreikan mestaruudenkin. Seuran viimeisin runkosarjan voitto on kaudelta 1992–1993, jolloin se voitti 26:sta pelistä 22. Samana kautena se pelasi ensimmäistä kertaa historiassaan Euroliigassa päästen aina Final Fouriin saakka. Toni Kukočin johtama Benetton Treviso vei kuitenkin voiton niukasti kahdella pisteellä. Korać Cupin voitto vuonna 1994 on seuran tähänastisen historian tärkeimpiä voittoja. Seuraavana kautena voitti Kreikan cupin ja vuonna 1999 tämä tapahtui uudestaan.
Vuonna 2000 PAOK muutti Alexandrio Melathronilta PAOK Sports Arenaan, jonka jälkeen seura ei ole onnistunut voittamaan yhtään mestaruutta.
Tunnettuja entisiä pelaajia

| --- | --- |
  Loukas Mavrokefalidis   Nikos Stavropoulos   Panagiotis Fasoulas   Panagiotis Vasilopoulos:   Predrag Stojaković   Radoslav Nesterović   Sergei Bazarevitš   İbrahim Kutluay
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (kreikaksi)
Gate 4 faniryhmä (kreikaksi)
Ultras ryhmä (kreikaksi)
PAOK Sports Arena
Orkland

Orkland on kunta Trøndelagin fylkessä Norjassa. Se perustettiin vuonna 2020 yhdistämällä Orkdalin, Meldalin ja Agdenesin kunnat sekä itäinen osa Snillfjordin kunnasta. Kunnan keskustaajama on Orkanger, muita taajamia ovat Svorkmo, Storås, Meldal, Selbekken ja Løkken Verk. Kunnan maapinta-ala on 1 818 neliökilometriä ja asukkaita oli 18 793 vuoden 2024 alussa.
Media

Orklandissa ilmestyy paikallislehti Sør-Trøndelag.
Kuvia

Orkanger
Metsämaisema
Løkkenin kirkko
Thamshavnin museorautatie
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orkland Wikimedia Commonsissa
Trøndelagin läänin kunnat
Flatanger
Frosta
Frøya
Grong
Heim
Hitra
Holtålen
Høylandet
Inderøy
Indre Fosen
Leka
Levanger
Lierne
Malvik
Melhus
Meråker
Midtre Gauldal
Namsos
Namsskogan
Nærøysund
Oppdal
Orkland
Osen
Overhalla
Rennebu
Rindal
Røros
Røyrvik
Selbu
Skaun
Snåsa
Steinkjer
Stjørdal
Trondheim
Tydal
Verdal
Ørland
Åfjord
Norjan läänit | Norja
Oscar-gaala 2022

| Oscar-gaala 2022 |
| --- | --- |
 
Päiväys:  2022-03-2727. maaliskuuta 2022
Paikka:  Dolby Theatre, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kohokohtia
Paras elokuva:  Coda – kahden maailman välissä
Paras ohjaaja:  Jane Campion The Power of the Dog
Paras miespääosa:  Will Smith King Richard: Williamsien tarina
Paras naispääosa:  Jessica Chastain The Eyes of Tammy Faye
Eniten palkintoja:  Dyyni (6)
Eniten ehdokkuuksia:  The Power of the Dog (12)
 ← 2021  Oscar-gaala  2023 →
Oscar-gaala 2022 oli 94. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi vuotuiset Oscar-palkinnot vuoden 2021 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Los Angelesissa Hollywoodin Dolby-teatterissa 27. maaliskuuta 2022.
Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon voitti Coda – kahden maailman välissä, jolla oli yhteensä kolme ehdokkuutta, jotka se voitti kaikki. Viimeksi alle neljällä ehdokkuudella oli saatu parhaan elokuvan palkinnon vuonna 1933, kun suoritukseen oli yltänyt Grand Hotel. Codasta parhaan miessivuosan palkinnon sai toisena kuurona näyttelelijänä Troy Kotsur. Elokuvan ohjaaja-käsikirjoittaja Sian Heder palkittiin parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta.
The Power of the Dog oli saanut eniten ehdokkuuksia, 12, mutta sille annettiin lopulta vain yksi Oscar, kun Jane Campion palkittiin parhaasta ohjauksesta. Hän oli kolmas kyseisen palkinnon voittanut nainen. Jessica Chastain sai elämäkertaelokuvasta The Eyes of Tammy Faye parhaan naispääosan ja Will Smith elämäkertaelokuvasta King Richard: Williamsien tarina parhaan miespääosan palkinnon. Parhaan naissivuosan palkinnon voittanut Ariana DeBose palkittiin elokuvasta West Side Story ensimmäisenä queerina ei-valkoisena ihmisenä. Hän oli myös vasta toinen näyttelijäpalkinnon saanut latino. Ensimmäinen oli ollut Rita Moreno, joka oli saanut palkinnon samasta Anitan roolista vuoden 1961 elokuvasta.
Eniten palkintoja sai Dyyni, jolle annettiin kuusi Oscaria. Se sai palkintoja erityisesti teknisistä kategorioista. Elokuvan säveltäjä Hans Zimmer oli palkittu edellisen kerran vuonna 1995.
Gaalan aikana keskustelua herätti tilanne, jossa myöhemmin palkittu Will Smith kävi lyömässä kasvoihin lavalla ollutta Chris Rockia, joka oli kertonut vitsin Smithin vaimosta Jada Pinkett Smithistä. Rock oli viitannut vitsissään Pinkett Smithin kaljuuntumiseen. Pinkett Smith sairastaa karvojen lähtöä aiheuttavaa alopeciaa.
Oscar-kunniapalkinto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oscar-kunniapalkinto Wikimedia Commonsissa
Oscar-gaala 2023

Oscar-gaala 2023 oli 95. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi vuotuiset Oscar-palkinnot vuoden 2022 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Los Angelesissa Hollywoodin Dolby-teatterissa 12. maaliskuuta 2023.
| Oscar-gaala 2023 |
| --- | --- |
Päiväys:  2023-03-1212. maaliskuuta 2023
Paikka:  Dolby Theatre, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Juontaja:  Jimmy Kimmel
Kohokohtia
Paras elokuva:  Everything Everywhere All at Once
Paras ohjaaja:  Daniel Kwan ja Daniel Scheinert Everything Everywhere All at Once
Paras miespääosa:  Brendan Fraser The Whale
Paras naispääosa:  Michelle Yeoh Everything Everywhere All at Once
Eniten palkintoja:  Everything Everywhere All at Once (7)
Eniten ehdokkuuksia:  Everything Everywhere All at Once (11)
 ← 2022  Oscar-gaala  2024 →
Aiheesta muualla

Ceremony 2023 Oscars.org
PHL

| Profesionalna H'okeina Liga |
| --- | --- |
Laji:  jääkiekko
Maa(t):   Ukraina
Perustettu:  2011
Edeltäjä:  Vyštša Liha
Lopetettu:  2013
Seuraaja:  Ukrainan jääkiekkoliiga
Toimitusjohtaja:  Dmytro H’rystytš
Joukkueita:  8
Hallitseva mestari:  Donbass Donetsk
Eniten mestaruuksia:  Donbass Donetsk (2)
PHL (ukr. Професіональна хокейна ліґа, Profesionalna H'okeina Liga) oli jääkiekon korkein sarjataso Ukrainassa vuosina 2011–2013. Sarja perustettiin vuonna 2011 korvaamaan Ukrainan jääkiekkoliiton ylläpitämän entisen pääsarjan. Sarja oli toiminnassa vain kaksi kautta, minkä jälkeen se kaatui taloudellisiin vaikeuksiin. Ukrainan jääkiekkoliitto otti sarjan rippeet haltuunsa kaudeksi 2013–2014, kunnes uusi Ukrainan jääkiekkoliiga perustettiin.
Joukkueet

Bilyi Bars Brovary
Dinamo Harkova
Donbass Donetsk-2
Berkut Kiova
HK Sokol Kiova
Kompanion-Naftogaz Kiova
Levy Lviv
Vinnytski Haidamaky (vain 2011–2012)
Mestarit

2011–2012: Donbass Donetsk-2
2012–2013: Donbass Donetsk-2
Jordan Williamsz

| Jordan Williamsz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. elokuuta 1992 (ikä 32)
Yleisurheilija
Pituus:  175  cm
Paino:  61 kg
Laji:  keskimatkojen juoksu
Ennätykset:  800 m; 1.46.77 (Dublin 2014) 1 500 m; 3.36.74 (Swarthmore 2012)
 Tietolaatikko päivitetty 14. maaliskuuta 2015 
Aiheesta muualla
Timanttiliiga
Jordan Williamsz (s. 21. elokuuta 1992) on australialainen keskimatkojen juoksija. Hän kilpailee 800 ja 1 500 metrillä. 800 metrillä Williamszin ennätys on vuonna 2014 Dublinissa juostu 1.46.77 ja 1500 metrillä 2012 Swarthmoressa juostu 3.36.74. Williamszilla on Australian ennätys 4 × 1500 metrin viestissä, aiemmin myös 4 × 800 metrin viestissä. Kesällä 2014 hän kilpaili Suomessa Eliittikisoissa.
Williamsz karsiutui 800 metrin välierissä Brixenin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009. Viestissä Australia sijoittui seitsemänneksi. IAAF World Relays -kilpailuissa hän sijoittui 2014 neljänneksi 4 × 800 ja 4 × 1500 metrin viesteissä. Seuraavana vuonna hän kuului Australian pronssijoukkueeseen sekä  4 × 800 metrillä että niin sanotussa DMR-viestissä, jossa juostaan 400, 800, 1 200 ja 1 600 metrin osuudet. Vuoden 2017 IAAF World Relays -kilpailuissa hän oli neljäs  4 × 800 metrin viestissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 1 500 metrin välierissä.
John Lundvik

| John Lundvik |
| --- | --- |
 John Lundvik vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1983 (ikä 41)  Lontoo, Iso-Britannia
Ammatti:  Laulaja, lauluntekijä, pikajuoksija
Muusikko
Aktiivisena:  2010–
Tyylilajit:  Pop, R&B, soul
Soittimet:  laulu
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Hassim Lundvik (s. 27. tammikuuta 1983 Lontoo) on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän voitti vuoden 2019 Melodifestivalenin musiikkikappaleella "Too Late for Love" ja edusti Ruotsia toukokuussa 2019 Euroviisuissa Tel Avivissa Israelissa. Aikaisemmin hän on kilpaillut Melodifestivalenissa vuonna 2018 musiikkikappaleella "My Turn" sijoittuen kolmanneksi finaalissa.
Lundvik osallistui Melodifestivaleniin uudestaan vuonna 2022 kappaleella "Änglavakt" ja sijoittui kahdeksanneksi.
Yksityiselämä

Lundvik syntyi Lontoossa ja hänet adoptoitiin viikon vanhana ruotsalaiselle pariskunnalle. Hän asui Lontoossa kuusivuotiaaksi asti, kunnes Lundvikin perhe muutti takaisin Ruotsiin, Växjöön. Hän ei ole koskaan tavannut biologisia vanhempiaan.
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> SWE | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
| "Friday Saturday Sunday" | 2015 | — |  |
| "Love Your Body" | 2016 | — |  |
| "All About the Games" | 2016 | — |  |
| "With You" | 2017 | — |  |
| "My Turn" | 2018 | 10 |  |
| "Too Late for Love" | 2019 | 1 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Lundvik Wikimedia Commonsissa
Joukkopsykologia ja egoanalyysi

| Joukkopsykologia ja egoanalyysi> Massenpsychologie und Ich-Analyse |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Sigmund Freud
Kieli:  saksa
Genre:  psykoanalyysi, sosiaalipsykologia
Kustantaja:  Internationaler Psychoanalytischer Verlag
Julkaistu:  1921
Sivumäärä:  140
Suomennos
Suomentaja:  Markus Lång
Kansitaiteilija:  Satu Kontinen
Kustantaja:  Moreeni
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  145
ISBN:  978-952-254-014-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Joukkopsykologia ja egoanalyysi (saks. Massenpsychologie und Ich-Analyse) on Sigmund Freudin tutkielma vuodelta 1921. Freud tarkastelee kirjassaan joukkoilmiöiden psyykkisiä mekanismeja psykoanalyyttisesta näkökulmasta.
Joukkopsykologian kysymykset olivat alkaneet askarruttaa Freudia I maailmansodan aikoihin, ja Joukkopsykologian ja egoanalyysin alkuidea on peräisin keväältä 1919. Kirja liittyy hänen edeltäviin teoksiinsa, kuten artikkeliin ”Murhe ja melankolia” (1917) ja kirjaan Mielihyväperiaatteen tuolla puolen (1920), mutta sen varsinaiset juuret juontavat kirjaan Toteemi ja tabu (1912–1913). Kirjan taustalla oli 1800–1900-luvun joukkopsykologia, joka pyrki selittämään uuden ajan joukkoilmiöitä Ranskan suuresta vallankumouksesta I maailmansotaan.
Käsikirjoituksen ensimmäinen luonnos valmistui elokuussa 1920 ja lopullinen käsikirjoitus maaliskuussa 1921.
Kirjaansa varten Freud perehtyi ”joukkopsykologian” klassikoihin, varsinkin Gustave Le Bonin (1841–1931), William McDougallin (1871–1938) ja Wilfred Trotterin (1872–1939) kirjoituksiin, ja erittelee niitä kirjansa alussa. Freud pyrki kehittämään joukkopsykologiaa psykoanalyyttisten käsitysten avulla ja selittämään joukkoilmiöitä – kuinka joukot pysyvät koossa ja hajoavat – yksilöiden tiedostumatto­mien psyykkisten ominaisuuksien ja yksilöllisen henkilöhistorian (ontogeneesin) avulla. Hän jatkoi tässä aikaisempien joukkoteoreetikkojen viitoittamaa linjaa.
Joukkoilmiöitä oli jo aikaisemmassa tutkimuksessa pidetty jollain tapaa tiedostumattomina ja ne oli yhdistetty hypnoosiin ja suggestioon; Freud jatkoi idean kehittelyä ja toi mukaan libidon, rakastuneisuuden ja samastumisen. Hän tarkasteli kahta ”keinotekoista” joukkoa: kirkkoa ja sotaväkeä. Tämäntyyppiset joukot perustuvat Freudin mukaan siihen, että libido kääntyy sivuun alkuperäisistä tavoitteistaan ja yhdistää joukon jäseniä ja että joukon jäsenet voivat kuvitella johtajan – Kristuksen tai sotapäällikön – rakastavan heitä kaikkia samalla tavoin.
Joukkopsykologia ja egoanalyysi edustaa tärkeää välivaihetta Freudin kypsän kauden tuotannossa: hän oli siirtymässä kohti psyyken toista rakennemallia: minä, viettipohja ja yliminä. Tässä kirjassa yliminä mainitaan vielä nimellä egoihanne. Toisen rakennemallin hän esitteli kirjoituksessaan ”Minä ja ’se’” vuonna 1923.
Kirjassaan Freud palaa myös näennäishistorialliseen ”kantalauman” ajatukseen. Freud oli omaksunut sen Charles Darwinilta mutta hän kehit­teli sitä jo Toteemissa ja tabussa oudoksuttuun suuntaan, enemmän J.-B. Lamar­ckin kuin Darwinin evoluutioteorian hengessä.
Vaikutus

Kir­jal­la oli vaikutusta niin sanottuun freudomarxilaisuuteen ja Frankfurtin koulukuntaan. Theodor W. Adorno arvosti kirjaa, ja hänen mukaansa se ennakoi nerokkaasti kansallissosialismia. Serge Moscovici arvioi Freudin ratkaisseen joukkopsykolo­gian arvoituksen. Laajimmin Freudin tutkielmaa arvosteli kirjailija Elias Canetti pääteoksessaan Joukko ja valta (1960).
Kirjallisuutta

Canetti, Elias: Joukko ja valta.  ((Masse und Macht, 1960.) Suomentanut Markus Lång)  Helsinki:  Loki-kirjat, 1998.  ISBN 952-9646-40-2.
Canetti, Elias: Aufsätze, Reden, Gespräche.  München:  Carl Hanser Verlag, 2005.  ISBN 3-446-18520-8.  (saksaksi)
Gay, Peter: Freud.  ((Freud. A Life for Our Time, 1968.) Suomentanut Mirja Rutanen)  Helsingissä:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-10685-6.
Kaës, René: Les théories psychanalytiques du groupe.  (2e éd)  Paris:  Presses Universitaires de France, 2002.  ISBN 978-2-13-051842-6.  (ranskaksi)
Lång, Markus: Jälkisanat: Rakkaudesta joukkoon. Teoksessa Freud, Sigmund: Joukkopsykologia ja egoanalyysi, s. 131–144.  ((Massenpsychologie und Ich-Analyse, 1921.) Suomentanut Markus Lång)  Vantaa:  Moreeni, 2010.  ISBN 978-952-254-014-0.
McClelland, John S.: The Crowd and the Mob. From Plato to Canetti.  London:  Unwin, 1989.  ISBN 0-04-320188-1.  (englanniksi)
Moscovici, Serge: L’Âge des foules. Un traité historique de psychologie des masses.  Paris:  Fayard, 1981.  ISBN 0-04-320188-1.  (ranskaksi)
Aiheesta muualla

Kirjan teksti saksaksi.
Ikonen, Teemu: Psykoanalyysi julmuuden jäljillä. Helsingin Sanomat 28.11.2010.
Suomennoksen kansikuva.
Paavo Smed

Paavo Smed (s. 1930) on suomalainen Voikkaalla asuva UPM:n entinen sukeltaja ja runoilija. Häntä on kutsuttu viimeiseksi suomalaiseksi työläisrunoiljaksi.
Paavo Smed meni työhön Kymin paperitehtaalle 15-vuotiaana sotien jälkeen 1945. Sukeltajaksi hän kouluttautui vuonna 1958 ja työskenteli sitten pääasiassa tässä työssä Kymijoella eläkkeelle jäämiseensä saakka 1987. Smedin runoja julkaistiin paikallisissa lehdissä ja antologioissa ja ensimmäisen runokokoelmansa hän julkaisi vuonna 2002. Smed sai vaikutteita muun muassa Arvo Turtiaisen ja Viljo Kajavan runoista. Ulkomaisista runoilijoista Philip Levine ja Simon Armitage ovat kirjoittaneet samantapaisista aiheista. Smed asuu Voikkaalla kalliomaalauksistaan tunnetulla Pakanavuorella.
Teoksia

Joen laulu.  Kuusankoski:  Kuusankosken kaupunki, 2002.  ISBN 951-98415-8-X.
Paavo Smedin runoja.  Kuusankoski:  Kuusankosken kaupunki, 2003.
Runoja antologioissa

Rastas, Kirsti et al.: Kynnys: Kuusankosken Työväenopiston Kirjoittajien piirin antologia.  Kuusankoski:  Kuusankosken työväenopisto, 1974.
Nordenstreng, Helena et al.: Askel: Kuusankosken työväenopiston kirjoittajapiirin antologia.  Kuusankoski:  Kuusankosken työväenopisto, 1980.
Aiheesta muualla

Paavo Smedin runoja Videomakers Oy:n dokumentissa Kone 17, joka kertoi Voikkaan paperitehtaan paperikoneen 17 sulkemisesta huhtikuussa 2004:
Joen ja tehtaan laulu (Youtube)
Näin tässä ajassa (Youtube)
John Hyams

| John Hyams> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  televisio- ja elokuvaohjaaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1992–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Universal Soldier: Regeneration
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
John Hyams on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja tuottaja. Hänen isänsä on elokuvaohjaaja Peter Hyams.
Ura

Hyams valmistui Syracusen yliopistosta visuaalisen taiteen alalle. Hän työskenteli aluksi Los Angelesissa ja New Yorkissa, kunnes siirtyi elokuva-alalle. Aluksi hän työskenteli taustatöissä isänsä ohjaamassa elokuvassa Lähellä kuolemaa (1990), kunnes päätyi ohjaajaksi ja tuottajaksi.
Hyams ohjasi dokumenttisarjaa America Undercover vuonna 1992. Viisi vuotta myöhemmin hän ohjasi ja käsikirjoitti elokuvan One Dog Day, josta hän sai Taos Land Grant -palkinnon ehdokkuuden vuonna 1997. Hyams jatkoi elokuvan jälkeen dokumenttien ohjaamista, kunnes hänet palkattiin ohjaamaan muutaman jakson verran televisiosarjaa NYPD Blue. Hän ohjasi vielä yhden jakson verran Sokea oikeus -televisiosarjaa, kunnes palasi elokuvien pariin. Vuonna 2009 hän ohjasi teoksen Universal Soldier: Regeneration, joka julkaistiin DVD:nä vuonna 2010. Hyams oli myös tuottamassa elokuvaa Beyond a Reasonable Doubt.
Elokuvat > Ohjaajana

One Dog Day (1997)
Universal Soldier: Regeneration (2009)
Dragon Eyes (2012)
Universal Soldier: Day of Reckoning (2012)
Elokuvat > Tuottajana

One Dog Day (1997)
Beyond a Reasonable Doubt (2009)
Elokuvat > Käsikirjoittajana

One Dog Day (1997)
Universal Soldier: Day of Reckoning (2012)
Aiheesta muualla

John Hyams Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pablo Andújar

| Pablo Andújar |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. tammikuuta 1986 (ikä 38)
Kansalaisuus:   Espanja
Tennispelaaja
Pituus:  180 cm
Paino:  76 kg
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  6 861 734 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  32. (13.7.2015)
Turnausvoittoja:  4
Voitot/tappiot:  161–235
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2012, 2014)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2015)
Wimbledon:  3. kierros (2015)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2012, 2013, 2014)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  74. (3.12.2012)
Voitot/tappiot:  75–126
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Pablo Andújar Alba (s. 23. tammikuuta 1986 Cuenca) on espanjalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listan sijalla 32 heinäkuussa 2015. Ensimmäisen ATP-turnausvoittonsa hän saavutti huhtikuussa 2011, toisen huhtikuussa 2012, kolmannen heinäkuussa 2014 ja neljännen huhtikuussa 2018.
Junioriurallaan Andújar voitti vuonna 2004 Ranskan avointen nelinpelin Marcel Granollersin kanssa.
Vuonna 2010 Andújar pääsi finaaliin BCR Open Romania -turnauksessa, mutta hävisi sen Juan Ignacio Chelalle luvuin 7–5, 6–1. Ensimmäisen turnausvoittonsa Andújar saavutti huhtikuussa 2011 Grand Prix Hassan -turnauksessa, jonka finaalissa hän voitti Potito Staracen. Vuotta myöhemmin hän saavutti samassa paikassa toisen turnausvoittonsa voitettuaan loppuottelussa Albert Ramosin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pablo Andújar Wikimedia Commonsissa
Pablo Andújar profiili ATP:n kotisivuilla
Orkidiokasvit

| Orkidiokasvit |
| --- | --- |
 Malesianorkidio (Orchidantha maxillarioides)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Yksisirkkaiset Lilianae
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Orkidiokasvit Lowiaceae  Ridl., nom. cons.
Suvut
 Orchidantha N.E.Br. – orkidiot 
Katso myös
   Orkidiokasvit Wikispeciesissä   Orkidiokasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orkidiokasvit (Lowiaceae) on pieni eteläaasialainen kasviheimo yksisirkkaisten koppisiemenisten Zingiberales-lahkossa. Heimossa on vain yksi suku: orkidiot (Orchidantha).
Tuntomerkit

Kasvit ovat ruohoja, joilla on ruodilliset lehdet. Niissä on jyrkästi kärkeä kohti nousevat pitkittäissuonet, joista toiset ovat vahvempia kuin toiset. Myös poikkisuonet ovat hyvin kehittyneet ja näkyvät selvästi lehden alapinnalla. Kukinto koostuu yksikukkaisista osakukinnoista ja haarautuu kukkien alla olevista tukilehdistä. Sisemmän kehäkiehkuran (teriön) yksi lehti muodostaa usein hyvin kehittyneen huulen. Heteet kiinnittyvät terälehtiin, ja joskus kukassa on yksi joutohede. Luotti on monosymmetrinen ja selkä-vatsa-suuntaisesti litistynyt; luotin tyvellä on erityssolukkoa. Siemenet ovat toisinaan lyhytkarvaisia.
Levinneisyys

Heimo/suku kasvaa Etelä-Kiinasta Borneoon ulottuvalla alueella.
Luokittelu

Orkidioiden (Orchidantha, syn. mm. Lowia) suvussa on viisitoista lajia. Suku on hyvin huonosti tunnettu.
Aiheesta muualla

Levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/Lowiaceae.gif
Suomen Lajitietokeskus: Orkidiokasvit – Lowiaceae
Osmo Sillman

Osmo Yrjö Sillman (8. marraskuuta 1928 – 12. maaliskuuta 2006) oli kajaanilainen arkkitehti. Sillman valmistui arkkitehdiksi 1950-luvun loppupuolella ja perusti toimiston Kajaaniin. Hänellä oli Kajaanissa nimeään kantava arkkitehtitoimisto Osmo Sillman ja Kumpp. Ky vuodesta 1961 vuoteen 2005. Sillman toimi myös Kajaanin kaupunginarkkitehtina vuosina 1961–1975.
Osmo Sillmanin poikia ovat arkkitehdit Jonas ja Mika Sillman.
Merkittäviä töitä

Kaikki  Tihisenniemen teollisuusrakennukset 1962–2001
Seurojentalo Sampola Sammonkadulla – 1960-luku (rakennuksessa toimii nykyään kirpputori, aiemmin myös ruokakauppa ja tanssisali)
Kajaanin Puutavara Osakeyhtiön entisen pääkonttorin (Heikki Tiitola, 1912) muutos- ja korjaustyöt Kajaani Oy:n edustustilaksi eli Sissikadun Kerhoksi (nyk. ravintola Wanha Kerho)
Kajaanin lyseon laajennus – 1969
Kajaani Oy:n Paperikone 3:n ja 4:n rakennukset 1980
Sukevan kirkon sisätilojen korjaus – 1985
Kuopion postitalon muutostyö – 1988
Jouni Rosenlöf

Jouni Rosenlöf (s. 23. marraskuuta 1981 Espoo) on suomalainen painija. Hän edustaa seuratasolla Helsingin Paini-Miehiä lajinaan vapaapaini, jossa hän on voittanut SM-kultaa viisi kertaa kolmessa eri painoluokassa. Rosenlöf on myös edustanut suomea EM- ja MM- kilpailuissa sarjassa 66 kiloa.
Tämän lisäksi hän on saavuttanut hopeaa rantapainin Viron mestaruuskilpailuissa ja voittanut Kanadan sekä New Yorkin osavaltion mestaruudet kreikkalais-roomalaisessa painissa. Vuonna 2009 hän myös kilpaili Hollannin painiliigassa ja voitti kaikki ottelunsa.
Saavutukset

MM-kilpailut: 24:s 2002 (66 kg)
EM-kilpailut: 14:s 2008 (66 kg), 12:s 2008 (66 kg) ja yhdeksäs 2011 (66 kg)
SM-kilpailut: kultaa 2004 (66 kg), 2005 (74 kg), 2008 (66 kg), 2011 (66 kg) ja 2015 (70 kg)
Olympiakarsintaturnaus: viides 2012 (66 kg)
Baltian-mestaruuskilpailut: kultaa 2006 (74 kg)
Manitoba Open -turnaus: kultaa 2004 (66 kg)
Opiskelijoiden MM-kilpailut: kahdeksas 2002 (66 kg) ja yhdeksäs 2004 (66 kg)
Juniorien (alle 20-vuotiaiden) MM-kilpailut: viides 2001 (63 kg)
New Yorkin osavaltion (vapaapaini ja kreikkalais-roomalainen paini) mestaruuskilpailut: kultaa 2001 (69 kg)
Juniorien Kanadan mestaruuskilpailut (kreikkalais-roomalainen paini): kultaa 2001 (69 kg)
Kanadan mestaruuskilpailut (kreikkalais-roomalainen paini): hopeaa 2009 (74 kg)