stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Quebec Bulldogs

| Quebec Bulldogs |
| --- | --- |

Perustettu:  1888
Lakkautettu:  1920
Kaupunki:  Quebec City, Quebec
Kotiareena:  Colisee de Quebec
Sarja:  AHA, CAHL, ECAHA, CHA, NHA, NHL
Värit:  Sininen ja valkoinen
Stanley Cupit:  1912, 1913
Infobox OKNimi-testi OK: 
Quebec Bulldogs oli yksi National Hockey Leaguen perustajaseuroja. Bulldogsin virallinen nimi oli Quebec Athletics, jonka käyttö oli erittäin harvinaista. Seura perustettiin jo vuonna 1888 ja se ehti pelata kuudessa eri liigassa ennen lopettamistaan.
Bulldogs aloitti jääkiekkoilun Amateur Hockey Association -sarjassa. Muutaman pienemmän sarjan kautta he olivat lopulta yksi Canadian Hockey Association -sarjan perustajista vuonna 1909. CHA ei kuitenkaan pysynyt pystyssä kuukautta pidempään, kun National Hockey Association perustettiin. Bulldogs epäröi ensin siirtymistä NHA:iin, mutta vuoden kuluttua hekin siirtyivät siihen.
Ensimmäinen kausi NHA:ssa ei sujunut suunnitelmien mukaan, mutta seuraavalla kaudella he olivat liigan ylivoimaisesti paras joukkue. Joe Malone teki 18:ssa pelissä 21 maalia ja Jack McDonald samassa ajassa 18 maalia. Stanley Cup -finaalissa Bulldogs kaatoi Moncton Victoriasin helposti kahdessa ottelussa maalierolla 17–3.
Seuraavalla kaudella Bulldogs jatkoi siitä mihin edellisellä jäi. Malone teki 20:ssä ottelussa huimat 43 maalia ja Tommy Smith 39 maalia. Näiden kahden johdolla Bulldogs murskasi finaalissa Sydney Millionairesin yhtä ylivoimaisesti kuin Victoriasin vuotta aikaisemmin. Ongelmia Bulldogsille aiheutti kuitenkin Pasific Coast Hockey Associationissa pelannut Victoria Aristocrats, joka haastoi Bulldogsin pelaamaan Stanley Cupista. Bulldogsia pidettiin selvänä ennakkosuosikkina, mutta Aristocrats venyi viimeisessä ottelussa 6–1 voittoon ja voitti Stanley Cupin. Hetkeä myöhemmin Aristocratsin voitto hylättiin, koska heidän haasteensa Bulldogsille ei ollut virallinen. Näin ollen Bulldogs sai pitää mestaruutensa.
Tämän jälkeen alkoi Bulldogsin alamäki. NHA:ssa ei tullut enää menestystä seuraavilla kausilla ja vuonna 1917 heitä pyydettiin yhdeksi NHL:n perustajaseuraksi. He eivät pelanneet ensimmäisillä kausilla, mutta kaudella 1919–1920 he palasivat kentille. Jälleen Malone voitti liigan maalipörssin 39:llä maalilla, mutta joukkue ei paljoa juhlinut. Neljä voittoa ja 20 häviötä saivat joukkueen omistajat miettimään uusia vaihtoehtoja. Lopulta seura siirrettiin Hamiltoniin pelaamaan ja sen nimeksi vaihdettiin Hamilton Tigers.
Bulldogsien stanley cup joukkue vuodelta 1913
Al-Maghazin pakolaisleiri

| Al-Maghazin pakolaisleiri |
| --- | --- |
 Al-Maghazin pakolaisleiri
 Koordinaatit: 31°25′17″N, 34°23′7″E 
Valtio:  Palestiina
Kuvernoraatti:  Deir al-Balah
Väkiluku (2023)  (rekisteröityjä pakolaisia):  33 255
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Al-Maghazin pakolaisleiri (arab. المغازي‎, al-Maġāzī) on palestiinalaispakolaisten leiri Gazan kaistalla Palestiinassa. Vuonna 2023 leirillä asui 33 255 virallisesti rekisteröityä pakolaista.
Maantiede

Al-Maghazin pakolaisleiri sijaitsee Gazan kaistalla Palestiinassa Deir al-Balahin kuvernoraatissa. Leiri on suurin piirtein Gazan kaistan keskiosassa ja sen pohjoispuolella sijaitsee Bureijin pakolaisleiri. Pinta-alaa al-Maghazin leirillä on 0,6 km² ja se on kaistan pienempien leirien joukossa.
Historia

Al-Maghazin pakolaisleiri perustettiin vuonna 1949. Paikalle tulijat olivat palestiinalaispakolaisia Israelin itsenäisyyssodan jäljiltä. Al-Maghaziin asettui erityisesti pakolaisia Palestiinan keski- ja eteläosien kylistä.
Leiri kärsi huomattavia vahinkoja vuonna 2023 puhjenneen sodan aikana.
Väestö

Yhdistyneiden kansakuntien UNRWAn mukaan leirillä oli vuonna 2023 yhteensä 33 255 virallisesti rekisteröityä pakolaista. Todellinen asukasmäärä saattaa olla rekisteröimättömät asukkaat huomioon ottaen olla suurempi.
Leirin yleisiä ongelmia ovat muiden pakolaisleirien tapaan korkea työttömyys ja köyhyys, sekä asuntojen ja infrastruktuurin puute.
Gazan kaistan keskiosan pakolaisleirit (tummanoranssi).
Putket mutkalla

| Putket mutkalla Turo’s Hevi Gee |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Speedy Saarinen, Finnvox studiot, syyskuu 1995
 Julkaistu: 1995
 Tuottaja(t): Turo’s Hevi Gee
 Tyylilaji: huumorirock
 Levy-yhtiö: Power Records
Turo’s Hevi Geen muut julkaisut
| Turoimmat keräilyharvinaisuudet & Elämää suuremmat santapaperit 1992 | Putket mutkalla 1995 | 20 Turo’s Hevi Geetä 1997 |
Putket mutkalla on Turo’s Hevi Geen vuonna 1995 julkaistu viides albumi.
Kappaleet

”Shellin paariin” - 3:03 (Yellow River)
”Peeniskateus” - 2:37
”Mä lehden luin” - 1:56 (It's good news week)
”Katsastuslaulu” - 2:32 (Sh-boom)
”Suora kutonen” - 1:38 (Väärä vitonen)
”Flirtaten” - 3:06 (Pour un flirt)
”Mr. Bass Man” - 2:02 (Mr. Bass Man)
”Mara vaan” - 3:06 (Charlie Brown)
”Pistetään pistetään” - 3:21 (Gimme dat banana)
”Paavo ja Desiré” - 2:56 (Tango Desiré)
”Meibeliin” - 2:27 (Maybelline)
”Pikaruoka nakkarin” - 3:26 (Orient express)
”Kyntäjän poika” - 2:31 (Lentäjän poika)
”Hurja huutokauppias” - 3:02 (Auctioneer)
”Harley Davidson” - 3:16
Muusikot

Hara Laukkanen, laulu
Ari Hukkanen, basso ja laulu
Hate Kinnunen, rummut
Keppi Heinänen, kitara
Ismo Karonen, kitara
Muusikot > Vierailevat muusikot

Ismo Haavisto, huuliharppu ja kitara
Anne Hemmi, viulu
Aiheesta muualla

Putket mutkalla discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Albert Gebhard -mitali

Albert Gebhard -mitalin myöntää Grafia. Mitali perustettiin 1963 Albert Gebhardin (1869–1937) kunniaksi. Liitto perustettiin hänen johdollaan 1933 nimellä Suomen Taidepiirtäjäliitto.
Palkitut

Palkintoa on jaettu vuodesta 1963
Aarne Karjalainen
Asmo Alho
Erkki Koponen
Tauno Miesmaa
Aukusti Tuhka (1963)
Björn Landström
Anton Bengtsson (1964)
Alf Kvaal, Norja
Erkki Tanttu
Erkki Kulovesi
Lauri Santtu
Olof Eriksson
Hans Björklind
Onni Oja
Eino Lainio
Ahto Numminen
Tove Jansson
Tapio Tapiovaara
Aarne Kotilainen
Martta Wendelin
Henrik Tikkanen
Martti Mykkänen (1976)
Erik Bruun (1976)
Kosti Antikainen (1978)
Jukka Pellinen (1979)
Tapani Aartomaa (1980)
Viktor Kaltala (1988)
Nils Fredriksson (1989)
Tove Jansson (1995)
Jukka Veistola (1996)
Arvo Vatanen (1997)
Pekka Vuori (1998)
Helmiriitta Honkanen (1999)
Jaakko Puokka (2000)
Yrjö  Sotamaa (2003)
Keijo Vuorinen (2007)
Unto Paltemaa (2008)
Leena-Kaarina Brown ja Erja Hannula (2018)
Albert Ghiorso

| Albert Ghiorso |
| --- | --- |
 Albert Ghiorso (1970)
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1915
Kuollut: 26. joulukuuta 2010 (95 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kemia
Aiheesta muualla
www.ghiorso.org
"Jaksollisen järjestelmän päivitystä". Albert Ghiorso kirjoittaa "Lw" (lawrencium) järjestyslukukohtaan 103; kanssalöytäjät (vasemmalta oikealle) Robert Latimer, Tri. Torbjorn Sikkeland ja Almon Larsh katsovat hyväksyvästi. Kuva huhtikuulta 1961.
Albert Ghiorso (5. heinäkuuta 1915 – 26. joulukuuta 2010) oli huomattava yhdysvaltalainen kemisti.
Ghiorso syntyi Vallejossa Kaliforniassa ja valmistui Kalifornian yliopistosta Berkeleyssä vuonna 1937. Hän teki jo uransa alkuvaiheissa yhteistyötä Nobel-palkitun Glenn T. Seaborgin kanssa.
Laajimman maineensa Ghiorso saavutti jäsenenä tutkimusryhmässä, joka löysi kaikkiaan kaksitoista alkuainetta vuosina 1945–1974. Kyseiset alkuaineet ovat järjestyksessä:
amerikium
berkelium
curium
dubnium
einsteinium
fermium
kalifornium
lawrencium
mendelevium
nobelium
rutherfordium
seaborgium
Ghiorson kollegat ehdottivat 118. alkuaineen "ununoktiumin" nimeksi "ghiorsiumia". Se nimettiin kuitenkin oganessoniksi Juri Oganesjanin mukaan.
Aiheesta muualla

Ghiorson elämäkerran kirjoittajan fyysikko Robert W. Schmiederin sivusto
Quebec Act

Quebec Actin asiakirjaa (1774).
Quebec Act oli Ison-Britannian parlamentin vuonna 1774 säätämä laki, joka koski nykyisessä Kanadassa sijainneen Quebecin provinssin hallintoa. Aiemmin Ranskalle kuulunut provinssi oli liitetty Ison-Britannian alaisuuteen suuren siirtomaasodan päätteeksi vuonna 1763. Quebec Actilla oli suuri vaikutus paitsi Kanadan myös Yhdysvaltain historiaan, sillä se provosoi jo muutenkin kiihtyneitä kolmentoista siirtokunnan asukkaita yhdessä samanaikaisten ”sietämättömien lakien” kanssa.
Vuoden 1774 laki pyrki kompromissiin ranskalaisajalta juontuvien perinteiden säilyttämisen ja brittiläistyylisen järjestelmän pystyttämisen väillä. Se asetti Quebecin provinssin johtoon brittiläisen kuvernöörin ja neuvoston, mutta kansalaisia edustavan edustajakokouksen koollekutsuminen todettiin laissa epäsopivaksi. Laki takasi ranskalaisen siviilioikeuskäytännön, maaomistukseen liittyneen seigneurial-järjestelmän sekä katolisen kirkon aseman säilymisen. Rikoslainsäädäntö sen sijaan tulisi olemaan brittiläinen. Laki kumosi Quebecin osalta Englannissa voimassa olleen Test Act -lain, joka kielsi katolisilta julkisissa viroissa toimimisen, ja määräsi sen sijaan katoliset vain vannomaan erillisen uskollisuudenvalan virkaanastuessaan.
Quebecin provinssin rajat oli määritelty aiemmin vuoden 1763 julistuksessa, mutta vuoden 1774 laki laajensi niitä liittämällä provinssiin koko Ohio- ja Mississippi-jokien välisen alueen. Pohjoisessa Quebec laajeni siten, että sen pohjoisraja kulki Suurten järvien ja Hudsoninlahden välillä.
Quebecin eteläpuolella sijainneissa kolmessatoista brittiläisessä siirtokunnassa Quebec Actiin suhtauduttiin huolestuneina monistakin syistä. Sen katsottiin luoneen ennakkotapauksen epädemokraattisen hallinnon asettamisesta, jota saatettaisiin soveltaa muihinkin siirtokuntiin. Ohiojoen länsipuolisten alueiden liittäminen Quebeciin esti siirtokuntien laajenemisen länteen ja mitätöi samalla niiden aiemmin esittämät vaatimukset näihin alueisiin. Lisäksi katolisen kirkon tunnustaminen huoletti protestanttisia amerikkalaisia. Provokaationa pidetty laki vaikutti näin osaltaan Amerikan vallankumouksen puhkeamiseen. Se vaikutti myös siihen, että siirtokuntien armeijat tunkeutuivat Quebecin alueelle jo vapaussodan ensimmäisenä talvena 1775–1776.
Quebec Act ei välittömästi lisännyt ranskankielisten kanadalaisten tukea brittihallinnolle ehkä papistoa ja suurmaanomistajia lukuun ottamatta. Ajan kuluessa sitä kuitenkin alettiin pitää kanadanranskalaisten uskonnollisten ja laillisten oikeuksien turvan perustana.
Albert Grey

| Albert Grey |
| --- | --- |

Kanadan kenraalikuvernööri
 10. joulukuuta 1904 – 13. lokakuuta 1911  
Edeltäjä:  Gilbert John Elliot-Murray-Kynynmound
Seuraaja:  Arthur (Connaughtin herttua)
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1851 Lontoo, Englanti
Kuollut: 29. elokuuta 1917 (ikä 65) Howick, Englanti
Arvonimi: 4. Greyn jaarli
Albert Henry George Grey (28. marraskuuta 1851 – 29. elokuuta 1917) oli englantilainen aatelismies, joka toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä 1904–1911. Hän perusti useita palkintoja edistääkseen kanadalaista taidetta, kulttuuria ja teatteria. Kanadalaisen jalkapallon CFL-liigan kiertopalkintona jaetaan edelleen Greyn malja, Grey Cup.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albert Grey Wikimedia Commonsissa
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Pefkákia)

| Pyhän Nikolaoksen kirkko Ναός Αγίου Νικολάου |
| --- | --- |
 Pefkákian Pyhän Nikolaoksen kirkko Lykavittós-kukkulalta nähtynä.
Sijainti:  Pefkákia, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°59′00″N, 23°44′20″E
Kirkkokunta:  Kreikan kirkko
Hiippakunta:  Ateenan arkkihiippakunta
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Nikolaoksen kirkko (kreik. Ναός Αγίου Νικολάου, Naós Agíou Nikoláou) on ortodoksinen kirkko Pefkákian kaupunginosassa Ateenassa Kreikassa. Se on omistettu Pyhälle Nikolaokselle.
Pyhän Nikolaoksen kirkko on rakennettu vuosina 1889–1895. Se korvasi vuonna 1887 rakennetun pienemmän kirkon. Kirkkorakennuksen on suunnitellut Gerásimos Metaxás, ja hänen kuoltuaan vuonna 1890 työtä jatkoi hänen poikansa Anastásios Metaxás. Kirkon peruskiven muurasi prinssi Nikolaos, joka omisti kirkon nimikkopyhälleen Nikolaokselle.
Kirkko sijaitsee Ateenan keskustan itäosassa Asklipioú-kadulla lähellä Lykavittós-kukkulaa. Se on pohjakaavaltaan ristinmuotoinen, ja siinä on suuri kupoli ja kaksi tornia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Nikolaoksen kirkko Wikimedia Commonsissa
Ιερός Ναός Αγίου Νικολάου Πευκακίων Αθηνών. Kirkon ja sen seurakunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Punainen ovi

| Punainen ovi M |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2. lokakuuta 2020
 Tuottaja(t): Miikka Ahlman, Minja Koski
 Levy-yhtiö: Solina Records
M:n muut julkaisut
| Näytän missä asun 2019 | Punainen ovi 2020 | Lauluja 1960-luvulta 2022 |
Punainen ovi on artistinimellä M julkaiseva laulaja-lauluntekijä Minja Kosken kolmas albumi. Solina Records julkaisi sen 2. lokakuuta 2020. Koski on säveltänyt ja sanoittanut kaikki kappaleet. Artistin lisäksi tuottajana albumilla toimi Miikka Ahlman. Albumin kappaleita on sovittanut Kosken ja Ahlmanin lisäksi Simo Saukkola, Jussi-Pekka Parviainen Aleksi Kaufmann ja Niklas Hagmark. Desibeli.net arvioi sen viidellä tähdellä.
Kappaleet

Menya zovut Minja – 3.25
Punainen ovi – 3.06
En koskaan – 2.53
Se tuli mua vastaan – 5.06
Se mikä olin – 2.52
Korallien alle – 4.15
Molekyyli – 2.51
Tämä päivä – 4.05
Anatta – 1.29
Arvostelut

Desibeli.net:
Kulttuuritoimitus:
Soundi:
Alagillen oireyhtymä

Alagillen oireyhtymä on sairaus, johon liittyy muun muassa maksan ja sydämen häiriöitä sekä oireistolle tyypilliset kasvonpiirteet. Sapen kertyminen maksaan voi aiheuttaa potilaalla muun muassa keltaisuutta, kutinaa ja ksantoomia. Potilaalla saattaa olla Fallot'n tetralogia. Häiriöiden vakavuus on yksilöllistä; aina oireyhtymää ei edes havaita, mutta joskus vauriot ovat niin vakavia, että elinsiirto on tarpeen. On myös mahdollista, että potilaalla on vain yksittäinen oire, kuten sydänvika, mutta ei maksasairautta.
Alagillen oireyhtymän vallitsevuudeksi on arvioitu vastasyntyneillä 1/70 000. Luku kuitenkin perustuu vain lasten maksasairaustapauksiin. Oireyhtymä periytyy autosomissa vallitsevasti; kuitenkin enemmistö (60–70 %) tapauksista on sporadisia eli satunnaisia. Sen aiheuttavat yli 90 %:ssa tapauksista JAG1-geenin mutaatiot, mutta osalla potilaista mutatoitunut geeni on NOTCH2. Näissä harvemmissa tapauksissa sydämen ja munuaisten häiriöitä esiintyy vähemmän.
Alagillen oireyhtymän yhteydessä on kaikkiaan noin 40–50 %:lta lapsista todettu munuaissairauksia. Perhosnikamat ovat yksi tavallisimmista oireista. Silmien poikkeavuudet ovat tavallisia, samoin kasvuviive; myös älyllistä kehitysvammaisuutta on raportoitu oireyhtymän yhteydessä. Oireisto voi altistaa maksasolukarsinoomalle. Daniel Alagille kuvasi oireyhtymän vuonna 1969.
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Mystras)

| Pyhän Nikolaoksen kirkko Ναός Αγίου Νικολάου |
| --- | --- |
 Pyhän Nikolaoksen kirkko.
Sijainti:  Mystrás, Spárti, Lakonia, Kreikka
Koordinaatit:  37°04′26″N, 22°22′02″E
Kirkkokunta:  Kreikan ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Monemvasián ja Spártin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1600-luku
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Mystraksen arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Nikolaoksen kirkko (kreik. Ναός Αγίου Νικολάου, Naós Agíou Nikoláou) on jälkibysanttilainen kirkko Mystraksessa Spártin kunnassa Kreikassa. Se on osa Mystraksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Pyhän Nikolaoksen kirkon kupoli.
Kirkon seinämaalauksia.
Kirkko rakennettiin osmanivallan aikana 1600-luvulla. Se on ainoa tuohon aikaan rakennettu suurempi kirkko Mystraksessa, ja kertoo, että kaupungin kreikkalaisilla oli suhteellisen suuret toimintavapaudet. Kirkko on omistettu Pyhälle Nikolaokselle.
Kirkko on ristinmuotoinen ja varustettu kupolilla ja nartheksilla. Sisältä kirkko oli koristeltu seinämaalauksilla, joista pieni osa on säilynyt. Ne esittävät muun muassa Pyhää Nikolaosta, arkkienkeli Gabrielin ilmestymistä Neitsyt Marialle sekä Kristuksen toista tulemista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Nikolaoksen kirkko Wikimedia Commonsissa
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Joensuu)

| Pyhän Nikolaoksen kirkko |
| --- | --- |
 Pyhän Nikolaoksen kirkko
Sijainti:  Joensuu
Koordinaatit:  62°36′22″N, 029°45′48″E
Seurakunta:  Joensuun ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1887
Suunnittelija:  G. I. Karpov
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirkon Pietarissa maalattu ikonostaasi
Pyhän Nikolaoksen kirkko on Joensuun ortodoksisen seurakunnan pääkirkko. Se on valmistunut 1887. Kirkko sijaitsee Joensuun keskustassa Kirkkokadun (entisen Nikolainkadun) pohjoispäässä. Kirkkoa ympäröi Ristinpuisto. Kirkkoa voidaan pitää 1800-luvun ortodoksisen puukirkkoarkkitehtuurin merkkiteoksena koristeineen ja yksityiskohtineen. G. I. Karpovin suunnitteleman kirkon arvokkain osa lienee ikonostaasi, joka on maalattu Aleksanteri Nevskin lavrassa Pietarissa. Kirkon kuusi kelloa ovat alkuperäiset. Ne on valettu Pietarissa. Kirkon 120-vuotisjuhlaa vietettiin 22.–23. syyskuuta 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Nikolaoksen kirkko (Joensuu) Wikimedia Commonsissa
Pyhän Nikolaoksen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Pyhän Nikolaoksen 360-kuvat ja 3D-malli.
Päättiäislammi

| Päättiäislammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Loppi
Koordinaatit:  60°37′43″N, 24°22′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tervajoen valuma-alue (35.87)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  35.874.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  132 m  
Rantaviiva:  0,801 km  
Pinta-ala:  2,821 ha  
 fiPäättiäislammi 
Päättiäislammi  on Kanta-Hämeessä Lopella Sajantilankulman kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi sijaitsee Räyskälästä kaakkoon jatkuvan harjujakson varressa Lukkolanmaalla olevassa jyrkkäreunaisen painauman pohjalla. Sijaintinsa perusteella se on todennäköisesti suppa. Lammen pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Tervajoen valuma-alueeseen, johon Loppijärven valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 132,0 metriä mpy., mutta sillä ei ole laskujokea.
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Vaasa)

| Pyhän Nikolaoksen kirkko |
| --- | --- |
 Vaasan Pyhän Nikolaoksen kirkko
Sijainti:  Vaasa
Koordinaatit:  63°05′25.4″N, 021°36′50″E
Seurakunta:  Vaasan ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1866
Suunnittelija:  Carl Axel Setterberg
Materiaali:  tiili
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Nikolaoksen kirkko on Vaasan ortodoksisen seurakunnan kirkko, joka sijaitsee niin sanotulla Kasarmintorilla. Kirkon suunnitteli lääninarkkitehti Carl Axel Setterberg ja se valmistui vuonna 1862. Kirkon vihki käyttöön metropoliitta Isidor vuonna 1866.
Kirkko on pohjaratkaisultaan lyhytsakarainen keskeisesti korostettu ristikirkko. Sen alttaripäädyssä on matalampi apsis ja sitä vastapäätä sisäänkäyntipäässä matalampi ja kapeampi huipputornillinen esihuone. Julkisivuja jäsentävät litteät pilasterit sekä lukuisat pyörökaariset ikkunat. Kirkkosali on rapattu vaalealla laastilla ja ristivarsissa on korkeat tynnyriholvit, jotka nousevat suoraan lattiatasosta. Keskuskupoli lepää osin pendentiivien varassa. Tilasuunnittelu noudattaa bysanttilaista keskeiskirkkoperinnettä.
Kirkko vaurioitui talvisodan pommituksissa ja se korjattiin vuonna 1959. Kirkon vihki uudelleen käyttöön metropoliitta Leo vuonna 1962. Tämän jälkeen sitä on peruskorjattu ainakin vuosina 1979–1980.
Kirkon ikonostaasi on tehty Pietarissa 1800–luvulla. Kirkossa ovat Pyhän Serafim Sarovilaisen ja Pyhän Nikolaoksen ikonit sekä alkujaan Bomarsundin ortodoksisessa varuskuntakirkossa ollut Kristuksen hautausikoni.
Kirkon pinta-ala on 170 m2. Kelloja kirkossa on viisi kappaletta.
Pyhäjärvi (Tammela)

| Pyhäjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°47′11″N, 23°45′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  Loimijoki 
Järvinumero:  35.931.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,5 m 
Rantaviiva:  50,7811 km 
Pinta-ala:  22,852 km² 
Tilavuus:  0,05677036 km³ 
Keskisyvyys:  2,48426 m 
Suurin syvyys:  4,7 m 
Valuma-alue:  639 km²
 fiPyhäjärvi 
Pyhäjärvi (tunnetaan myös nimellä Tammelan Pyhäjärvi) on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueeseen. Järven laskujoki on Loimijoki, joka yhtyy Kokemäenjokeen ja laskee sitten Selkämereen Porissa.
Luonnontila

Järvi on matala ja tuulet sekoittavat järven vedet jäidenlähdön jälkeen kokonaan. Siten järveen ei synny lämpötilakerrostumista eikä myöskään alus- ja päällysvesikerroksia. Vedenväri on tummaa ja se on savesta sameaa. Veden tummuus on peräisin yläjuoksulla olevasta Kuivajärvestä. Valuma-alueella on paljon savikko- ja suoalueita ja noin neljäsosa valuma-alueesta on peltoa. Veden näkösyvyys on kesällä 0,5−0,9 metriä ja talvella lähes 0,9−1,0 metriä.
Järvi on runsasravinteinen ja se luokitellaan reheväksi. Veden käyttökelpoisuusluokka on tyydyttävä ja kalavesiluokka tyydyttävä (luokka III). Talvella veden happipitoisuus alenee, mutta selvää happikatoa esiintyy harvoin. Vuosien 2000−2006 loppukesän forsforipitoisuudet olivat keskimäärin 51 milligrammaa kuutiometrissä vettä (mg/m³) ja typpipitoisuudet 773 mg/m³. Pitoisuuksien muutos on ollut vähäistä mutta kuitenkin nousujohteista. Ravinnetilanteesta ja hyvästä sekoittumisesta johtuu sinilevien runsas esiintyminen. Järvellä voi havaita loppukesällä kukintoja ja niiden muodostamia lauttojakin.
Runsan levätilanne ruokkii epäsuorasti kalakantoja ja Pyhjärvessä onkin runsaasti kalaa. Ilman hoitokalastusta järven kalakanta ei olisi niin petokalavaltaista, kuin mitä se on nykyään. Rehevän järven valtakalat ovat särkikalat. Vuonna 2012 tehty koekalastus löysi tyypillisiä kalalajeja: ahven, kuha, kiiski, hauki, särki, salakka, pasuri, lahna, sulkava ja sorva. Näistä kuhaa, särkeä, ahventa ja lahnaa oli eniten.
Koska järvi on muodoltaan pyöreä ja aava, kuluttavat jäät kasvillisuutta tehokkaasti. Vain rantojen läheisyydessä esiintyy vesikasvillisuutta, mutta sen määrä on järven kokoon nähden pieni. 1950-luvulla tehty Loimijoen yläjuoksun perkaus mataloitti hieman matalia lahtia lisää ja niissä on käynnissä umpeenkasvu.
Luonnonhistoria

Pyhäjärvi on vain osa muinoin alueella sijainneesta suuremmasta järvestä. Kun jääkauden jälkeen alueen korkeimmat kohdat kohosivat maankohoamisen seurauksena Yoldiamerestä. Maatumien suuretessa, muuttui Yoldiameri makeaksi ja Itämeren tätä vaihetta nimitetään Ancylusjärveksi. Ancylusjärven luoteesta työntyneestä pitkästä lahdesta kuroutui irti suuri järvi yli 9 800 vuotta sitten. Järvi, joka sijaitsi Pyhäjärven ja Kuivajärven ympäristössä, oli matala ja melko tasapohjainen. Järven savipohjalle alkoi 10 500−9 400 vuotta sitten kertyä liejua, johon levittäytyi rehevä luhtamainen suokasvillisuus. Suot alkoivat tämän jälkeen kasvaa myös turvetta. Alueen vanhin turvekerrostuma on löydetty Torronsuosta ja sen ikä on 10 400 vuotta. Turvesuo laajeni tuhansien vuosien aikana ja samalla järven vedenpinta aleni Pyhäjärven luusuan kulumisen vuoksi. Laaja järvi pieneni mesoliittisella kaudella ja siitä kuroutui erilleen pienempiä järvialtaita kuten esimerkiksi Pyhäjärvi, Kuivajärvi, Talpianjärvi ja Kalliojärvi.