stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talliumkloridi
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa talliumkloridi on valkoista kiteistä ainetta. Valon vaikutuksesta sen väri muuttuu ensin violetiksi ja sittemmin ruskeaksi tai mustaksi. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja muistuttaa cesiumkloridin rakennetta. Talliumkloridi liukenee vain erittäin niukasti veteen. Talliumkloridi on erittäin myrkyllistä monien muiden talliumyhdisteiden tapaan.
Talliumkloridia voidaan valmistaa metallisen talliumin ja kloorin välisellä reaktiolla tai saostamalla talliumsuolaliuoksesta vetykloridin tai alkalimetallikloridien avulla.
Talliukloridia käytetään katalyyttinä eräissä kloorausprosesseissa ja sitä voidaan myös käyttää lähtöaineena valmistettaessa muita talliumyhdisteitä.
Juha Hänninen (lääkäri)

| Juha Hänninen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. helmikuuta 1954 (ikä 70) Kuopio
Ammatti:  Lääkäri
Muut tiedot
Koulutus: Lääketieteen lisensiaatti Valtiotieteiden kandidaatti (sosiaalipolitiikka)
Juha Hänninen (s. 5. helmikuuta 1954 Kuopio) on suomalainen lääketieteen lisensiaatti, palliatiivisen lääketieteen erikoislääkäri ja tietokirjailija. Hän työskenteli vuosina 1993–2017 Terhokodin johtajana ja ylilääkärinä.
Hänninen on tullut tunnetuksi eutanasian sallivan lainsäädännön kannattajana ja hän on Oikeus Arvokkaaseen Kuolemaan ry:n puheenjohtaja. Lisäksi hän on kirjoittanut useita eutanasia- ja saattohoitoaiheisia kirjoja. Hänninen on Suomen Kivuntutkimusyhdistyksen ja Suomen palliatiivisen lääketieteen yhdistyksen perustajajäsen.
Hänninen palkittiin vuonna 2011 Konrad ReijoWaaran palkinnolla, joka jaetaan vuosittain ensisijaisesti käytännön työtä tekevälle lääkärille, joka on sekä potilaiden että kollegoiden arvostama.
Julkaisut

Kuoleman kaari.  Kirjapaja, 2006.  ISBN 978-951-607-363-0
Eutanasia - Hyvä kuolema.  Duodecim, 2012.  ISBN 978-951-656-458-9
Kuolemme vain kerran.  Otava, 2018.  ISBN 978-951-131-735-7
Työnä kuolema.  Duodecim, 2020.  ISBN 978-952-360-076-8
Auta minut kuolemaan : armollinen, rikollinen eutanasia.  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-043-782-4
Nuijapää

10 päivän ikäisiä nuijapäitä
Nuijapää on sammakkoeläimen, erityisesti sammakon tai rupikonnan, toukkavaihe. Nuijapäät ovat aluksi raajattomia ja niillä on häntä. Ne uivat vedessä kalamaisesti ja hengittävät kiduksilla ennen muodonvaihdosta. Keuhkot kehittyvät samoihin aikoihin kuin takaraajat, jotka kehittyvät yleensä ennen eturaajoja. Viimeisenä vaiheena aikuiseksi varsinaisten sammakoiden nuijapäiltä pyrstö surkastuu pois apoptoosin kautta.
Nuijapäät syövät aluksi mätimunien suojana ollutta hyytelöä. Sen jälkeen ne riipivät ravinnokseen sarveishampaillaan leviä ja bakteerimassaa kasvien pinnalta ja rantakalliosta. Myöhemmin vähän kasvettuaan nuijapäät alkavat syödä myös pieniä vesieläimiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nuijapää Wikimedia Commonsissa
Kondomi

Tavallinen väritön kondomi.
Kondomi on siittimen päälle vedettävä suojus, joka toimii sekä ehkäisyvälineenä että seksitautien leviämisen estäjänä.
Kondomi on valmistettu yleensä lateksista eli luonnonkumista. Lateksiallergiasta kärsiville on tarjolla eri muovityypeistä valmistettuja kondomeja.
Kondomi asetetaan paikalleen rullaamalla se auki siittimen päälle ennen yhdyntää. Lauetessa miehen siemenneste jää kondomin kärjessä olevaan säiliöön. Kondomia käytetään koko yhdynnän ajan ja se on kertakäyttöinen.
Kondomi ehkäisee suurella varmuudella raskauden, sillä sen ehkäisyteho on 97–98 prosenttia. Kondomia onkin käytettävä yhdynnässä aina kun tavoitteena ei ole raskaus. Se, että kondomin ehkäisyprosentti ei ole sata, selittyy sillä, että on mahdollista, että se repeää kesken yhdynnän tai luiskahtaa pois paikaltaan.
Kondomi on ainoa ehkäisyväline, joka estää sukupuolitautien leviämisen.
Kondomi rullataan jäykistyneen siittimen päälle kuvien mukaisesti ennen yhdyntää.
Kondomi heikentää aina hieman siittimen tuntoherkkyyttä, mutta toisaalta tästä ominaisuudesta voi olla hyötyä liian nopean laukeamisen estämisessä. Sukupuolitautien ehkäisemiseksi kondomia pitäisi käyttää myös suuseksissä, kun siitintä hyväillään suulla ja kielellä. Kondomia käytetään silloin samaan tapaan kuin yhdynnässä. Kun suuseksiä vastaanottavana osapuolena on nainen, voi kondomin venyttää kelmuksi, jota pidetään kielen ja sukuelinten välissä. Tähän tarkoitukseen on kehitetty myös erityisiä suu- tai kielikondomeja.
Suomessa kondomin ostamisella ei ole ikärajaa.
Historia

Vanhin tunnettu kuvaus kondomista löytyy luolamaalauksesta Combarelles’n alueelta Ranskasta. Toiseksi vanhin piirros on peräisin Egyptistä noin vuodelta 2000 eaa. Kuvassa on pellavainen siittimen suojus. Ei ole kuitenkaan selvää, käytettiinkö kondomeja näin varhain ehkäisyyn. Niiden uskotaan ennemminkin olleen rituaaleissa käytettäviä välineitä tai koristeita.lähde?
Vanhimmat varsinaiset löydöt on tehty Englannissa sijaitsevasta Dudleyn linnan raunioista. Ne ovat vuodelta 1640 ja olivat valmistettu lampaan umpisuolesta.lähde?
1500-luvulla kupan yleistyessä Euroopassa oli kondomeille käyttöä. Italialaislääkäri Gabrielle Fallopius kuvaili kirjoituksissaan liinakankaasta tehtyjä pusseja, jotka kyllästettiin suola- tai yrttiliuoksella. Kiinalaismiehet suojautuivat öljytyllä silkkipaperikääreellä.
1700-luvulla esimerkiksi Casanova käytti liinakankaasta tehtyjä pusseja kondomeina. Ne eivät kuitenkaan mahdollisesti olleet tehokkaita, koska kankaan läpi todennäköisesti pystyi leviämään tauteja kantavia viruksia ja mahdollisesti myös siemennestettä.
Kondomien massatuotanto aloitettiin pian vuoden 1845 jälkeen, kun raakakumin ominaisuuksia huomattavasti parantava vulkanointi keksittiin. Kumista valmistetut kondomit olivat jokseenkin paksuja (2 mm), mikä vähensi seksuaalista nautintoa. Lisäksi ne vanhentuivat nopeasti ja haisivat pahalta.
Edistyksellisemmän saumattoman tavan valmistaa kondomeja niin sanotulla dippaus-metodilla lateksikumista keksi vuonna 1919 Julius Fromm. Lateksista valmistettujen kondomien keksimisen myötä niiden ominaisuudet ja säilyvyys paranivat huomattavasti. Kondomien myynti suorastaan räjähti keksinnön jälkeen.
Vuonna 1957 Durex toi markkinoille liukastetun kondomin. Naisten kondomia on ollut saatavilla vuodesta 1992 Euroopan markkinoilla ja vuodesta 1993 Yhdysvalloissa. 1990-luvulla myös värilliset ja maustetut mallit ilmaantuivat polyuretaanista valmistetun kondomin lisäksi.
Ennen 1900-luvun puoliväliä kondomien myynti oli kiellettyä useissa paikoissa, ja jälkeenpäin niitä myytiin vain "sukupuolitautien estämiseen". Muun muassa Paavi Leo XII vastusti kondomeja, koska kuppa oli Jumalan rangaistus, ja Yhdysvalloissa nousi liike, jonka mukaan moraalittomien tuli kärsiä seuraukset. Maissa joissa myynti oli kiellettyä, kondomeja kuitenkin myytiin monilla eri peitenimillä tiskin alta. Roomalaiskatolisuus ei hyväksy raskauden ehkäisyä muulla tavoin kuin pidättäytymisellä. Paavi Benediktus XVI katsoi kuitenkin vuonna 2010 ilmestyneessä haastattelussaan, että esimerkiksi miesten välisessä yhteydessä kondomin käyttö voi joissain tapauksessa olla perusteltua AIDSia vastaan suojauduttaessa.
Pussimaisen ehkäisyvälineen nimi juontuu mahdollisesti latinan sanasta condus (lähinnä ’säiliö’) tai englantilaisen Condom-nimisen tohtorin sukunimestä, joka oli Englannin kuninkaan Kaarle II:n palveluksessa.lähde?
Erilaiset kondomit

Suomessa kondomien yleisvalikoima koostuu ruotsalaisen RFSU:n tuotteistalähde?. CE-merkki, viimeinen käyttöpäivä ja Väestöliiton suositus ovat hyvän laadun takeitalähde?. Laadukastakaan kondomia ei tule käyttää viimeisen käyttöpäivän jälkeen.
Kondomeja myydään sekä suorina että muotoiltuina, eli siitintä myötäilevinä. Juomukondomi on pintakuvioitu ja tarkoitettu lisäämään naisen nautintoa. Kondomeja saa myös tavallista ohuempina sekä värillisinä. Suuseksin miellyttävyyttä parantamaan on erilaisia makukondomeja. Saatavilla on myös tavanomaista pienempiä ja suurempia kondomeja. Tämän lisäksi lateksille allergisille on olemassa polyuretaani- ja polyisopreenimuovista (joustavampi ja kumimaisempi) valmistettuja kondomeja. Markkinoilla on myös spermisidejä sisältäviä kondomeja.
Suomessa (ja EU:ssa) kondomien koot ovat nimellisleveydeltään 47–69 millimetriä. Nämä koot sopivat peniksen ympärysmitalle 95–155 millimetriä. Eri kokojen lisäksi kondomia on saatavana myös eri muodoissa. Sopivan koon ja muodon käyttö lisää kondomin turvallisuutta.
Suurin osa kondomeista valmistetaan Kaakkois-Aasiassa, sillä kumipuu kasvaa niillä seuduilla.
Kehitteillä oli myös spray-kondomi: peniksen päälle suihkutettaisiin lateksiliuosta, joka kuivuttuaan muodostaa täydellisesti sopivan kondomin. Keksintöä ei kuitenkaan saatu toimimaan etenkin sen takia, ettei lateksi kuivunut tarpeeksi nopeasti. Tällaiseen kondomiin on myös vaikea saada kunnollista siemennestesäiliötä.
Erilaiset kondomit > Naisen kondomi

Femidomi on naiselle suunniteltu kondomi. Naisen kondomi on polyuretaanista valmistettu miehen kondomia pidempi pussi, joka asetetaan emättimen sisään. Se vuoraa emättimen seinämät ja estää siten siittiöiden pääsyn kohtuun. Kondomin molemmissa päissä on joustava rengas. Sisempi, suljetussa päässä oleva rengas, toimii kondomin paikalleen asettelussa ja paikallaan pitämisessä; se liukuu paikalleen, ja asettuu kohdunsuun ympärille. Pehmeä ulompi rengas jää emättimen ulkopuolelle, ja peittää emättimen aukon ympärysalueen yhdynnän aikana.
Naisen kondomi voidaan asettaa emättimeen hyvissä ajoin ennen yhdyntää, ja se suojaa sukupuolitautitartunnoilta paremmin kuin miesten kondomit, sillä se peittää osittain myös ulkosynnyttimet. Yhtä aikaa ei saa käyttää miehen kondomia, sillä erilaisten materiaalien välinen kitka saattaa aiheuttaa suojan rikkoutumisen. Oikein käytettynä naisten kondomi suojaa raskaudelta 89–97-prosenttisesti.
Naisen kondomi sopii lateksiallergisille ja niille, joille hormonaalinen ehkäisy ei sovi. Sitä voidaan käyttää myös synnytyksen jälkeen, jolloin limakalvot ovat erityisen herkät.
Kondomi ja liukasteet

Liukuvoidetta voi käyttää vähentämään kitkaa yhdynnän aikana. Luonnonkumista valmistettu kondomi haurastuu ja menee rikki, jos liukuvoide sisältää öljyä tai rasvaa. Niinpä kasvo- ja vartalovoiteet tai vaseliini eivät sovi liukasteeksi yhdynnässä, jossa käytetään kondomia. Emulsiotkin sisältävät jonkin verran öljyä. Kondomin kanssa tulee käyttää vesi- tai silikonipohjaisia liukasteita. Kumiallergikoille tarkoitetut kondomit (polyuretaanikondomit) kestävät myös öljypohjaisia liukuvoiteita.
Kondomi kehitysmaissa

Kun teollisuusmaissa suositaan lyhytkestoisia ehkäisymenetelmiä, kehitysmaissa suositaan pitkäkestoisia. Suosituimmat ehkäisymenetelmät ovat naisen sterilointi (23 %), kierukka (14 %) ja ehkäisypillerit (7 %). Kondomin suosio on alhainen sen suhteellisen kalleuden ja kertakäyttöisyyden takia. Vähiten uudenaikaisia ehkäisymenetelmiä käytetään Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, missä YK:n mukaan joka neljäs nainen ei halua enää tulla raskaaksi, mutta ei silti käytä minkäänlaista ehkäisyä. Taustalla on luottamus raskaudenjälkeiseen steriliteettiin.
Kirjallisuutta

Collier, Aine: The Humble Little Condom.  Prometheus Books, 2007.  ISBN 978-1591025566  (englanniksi)
Aarnipuu, Tiia & Aarnipuu, Petja: Kondomikirja.  Helsinki:  Into, 2012.  ISBN 978-952-264-122-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terve.fi – Kondomi
Terve.fi – Naisten kondomi
SexInfo – Kondomin historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Justwearit.fi – Kondomin käyttöohjeet
Vuodelta 1813 peräisin oleva kondomi, joka sisältää ohjeet.
Naisen kondomi.
KSP

KSP voi viitata seuraaviin:
Kivi, sakset ja paperi, tunnettu käsillä pelattava leikki tai peli
Kerbal Space Program, Squadin avaruusaiheinen simulaatiopeli
Keski-Suomen Puhelin (KSP Yhtiöt)
Klub Sportowy Polonia Warszawa, puolalainen jalkapalloseura
KSP-76, neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen panssariajoneuvo
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”KSP”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rikkiheksafluoridi

| Rikkiheksafluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  Rikkifluoridi
CAS-numero:  2551-62-4
PubChem CID:  17358
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SF6
Moolimassa:  146,1 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön, hajuton kaasu
Sulamispiste:  –64 °C (209 K) (härmistyy), hajoaa 500 °C:ssa
Kiehumispiste:  Härmistyy normaalipaineessa
Tiheys:  1 900 kg/m3 (neste)  6 kg/m3
Liukoisuus veteen:  Matala
Rikkiheksafluoridi, (rikkifluoridi), (SF6) on rikistä ja fluorista koostuva hajuton, myrkytön  ja palamaton kaasu. Rikkiheksafluoridin moolimassa on 146,1 g/mol, härmistymislämpötila –64 °C, sulamispiste –51 °C, suhteellinen höyryn tiheys 5,11 (ilma = 1) ja CAS-numero on 2551-62-4.
Ominaisuudet

Rikkiheksafluoridimolekyyli on oktaedrin muotoinen. Keskusatomina on rikkiatomi, johon on kovalenttisesti sitoutunut yksi fluoriatomi oktaedrin joka kärjessä.
Rikkiatomin ja fluoriatomin merkittävästä elektronegatiivisuuserosta johtuen rikkiheksafluoridi on varsin pysyvä yhdiste. Se on ulkoisesti pooliton johtuen sen keskipisteen suhteen symmetrisestä muodosta.
SF6-molekyyli hajoaa noin 500 °C:n lämpötilassa, millä on käytön kannalta merkitystä.
Rikkiheksafluoridissa äänen nopeus on pienempi kuin ilmassa. Tämän vuoksi rikkiheksafluoridia hengittävän ääni madaltuu. Päinvastainen ilmiö on havaittavissa hengitettäessä heliumia. Rikkiheksafluoridia hengitettäessä on kuitenkin huomioitava, että se syrjäyttää hengitysilmassa elintärkeän hapen ja on vaikea saada ulos keuhkoista, koska se on noin kuusi kertaa happea raskaampaa.
Käyttö

Rikkiheksafluoridi on kolme kertaa parempi sähköeriste kuin ilma. Tästä syystä sitä käytetään yleisesti sähköalalla jäähdytykseen ja eristykseen. Käyttökohteita ovat sähkönsiirron kytkinlaitokset ja katkaisijat sekä jakeluverkkojen laitteet. SF6-eristetyt laitteet voidaan rakentaa pienemmiksi ja ne ovat toimintavarmempia kuin ilmaeristeiset. Kaasun käytöstä tuulivoimatuotannossa on myös keskusteltu, ja pyritään kehittämään korvaavia menetelmiä, kuten esimerkiksi tyhjiöeristeet.
Rikkiheksafluoridia voidaan käyttää ultraäänitutkimuksessa kontrastiaineena.
Ympäristövaikutukset

Rikkiheksafluoridi on hyvin stabiili yhdiste, joka pysyy ilmakehässä kauan. Se ei kuulu otsonikerrosta tuhoaviin aineisiin, mutta se on voimakas kasvihuonekaasu. Rikkiheksafluoridin ilmastoa lämmittävä vaikutus (GWP) on 22 800. Se on yksi Kioton pöytäkirjassa mainituista kuudesta ilmakehän lämpiämiseen vaikuttavista kaasusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rikkiheksafluoridin kansainvälinen kemikaalikortti
Käyttöturvallisuustiedote: Rikkiheksafluoridi (pdf)
Eemeli Andstén: SF6-kaasun käyttö suurjännitekatkaisijoissa, Tampereen ammattikorkeakoulu, opinnäytetyö, Marraskuu 2021 (pdf)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Sulfur hexafluoride (englanniksi)
Vammaispalvelut

Vammaispalvelut ovat valtion, kuntien tai vammaisjärjestöjen tarjoamia palveluita, joiden tarkoituksena on edistää vammaisen henkilön edellytyksiä elää ja toimia muiden kanssa yhdenvertaisena yhteiskunnan jäsenenä sekä ehkäistä ja poistaa vammaisuuden aiheuttamia haittoja ja esteitä.
Suomessa vammaispalveluiden toteuttamisesta vastaavat vammaispalvelulain mukaisesti pääosin kunnat. Tarvittavien palvelujen ja tukitoimien selvittämiseksi kunnan sosiaalityöntekijä laatii vammaiselle henkilökohtaisen palvelusuunnitelman yhdessä asiakkaan ja hänen perheensä kanssa.
Keskeisiä vammaispalvelujen muotoja ovat muun muassa erilaiset apuvälineet, kuljetuspavelut, tulkkipalvelut, kuntoutus, asunnon muutostyöt, opaskoirat, henkilökohtaiset avustajat, omaishoidon tuki ja palveluasuminen.
Aiheesta muualla

Vammaispalvelujen käsikirja
Polvijärven kirkko

| Polvijärven kirkko |
| --- | --- |
 Polvijärven kirkko kesällä 2024
Sijainti:  Pappilantie 1, Polvijärvi
Koordinaatit:  62.85085°N, 29.36779°E
Seurakunta:  Outokummun ja Polvijärven seurakunta, aiemmin Polvijärven seurakunta
Rakentamisvuosi:  1879–1881
Suunnittelija:  Ferdinand Öhman
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  600
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Polvijärven kirkko on Polvijärvellä sijaitseva, vuosina 1879–1881 rakennettu puinen päätytornillinen pitkäkirkko, jonka suunnitteli lääninarkkitehti Ferdinand Öhman. Kirkko valmistui korvaamaan samalla paikalla sijainnutta, vuonna 1847 valmistunutta kirkko, joka oli todettu rakennusvirheiden takia olleen käyttökelvoton.  Polvijärven kirkko on Outokummun ja Polvijärven seurakunnan pääkirkko. Kirkon runkohuoneesta erkanee kuoren puolella ristivartinen poikkilaiva. Kirkontornin kellot ovat vuosilta 1847, 1910 ja 1947. Kirkon pinta-ala on 715 neliömetriä ja siellä on istumapaikkoja 600 hengelle. Kirkon aiemmat 25-äänikertaiset urut oli valmistanut Kangasalan urkutehdas 1961, joka valmisti myös kirkon uudet 17-äänikertaiset urut vuonna 1990. Alttaritaulun Matteus 11:28 on maalannut S. A. Keinänen vuonna 1882. Alttaritaulu on ollut aiemmin vuonna 1903 puretussa Joensuun vanhassa kirkossa.
Kirkossa tehtiin 1950-luvulla laajoja muutostöitä, joiden yhteydessä taiteilija Lauri Välke maalasi alttariseinän ja lehterin kaiteiden koristemaalaukset. Hirsipintaisen seinät levytettiin puulevyillä. Tässä yhteydessä rakennuksen uusgotiikkaa edustanut koristeellinen ulkoasu yksinkertaistettiin. Kirkkoa oli ennen 1950-lukua korjattu 1910-luvulla. 1980-luvulla kirkkoa korjattiin uudestaan, jolloin seinissä olevat puukuitulevyt maalattiin valkoisiksi ja muun muassa kaminalämmitys vaihdettiin sähkölämmitykseksi.
Outokummun seurakunnalle kuuluva ja samoihin aikoihin rakennettu Kuusjärven kirkko oli arkkitehtuuriltaan lähellä Polvijärven kirkkoa erityisesti ennen Polvijärven kirkkoon 1950-luvulla tehtyjä korjaustöitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polvijärven kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Polvijärven kirkko (Q19961662)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Polvijärvi
katuosoite: Pappilantie 1, 83700 Polvijärvi
koordinaatit: 62°51′15″N 29°22′10″E﻿ / ﻿62.8542°N 29.3694°E﻿ / 62.8542; 29.3694

Polvijärven kirkko sisältä
Tallinnan pimeys

| Tallinnan pimeys> Tallinn pimeduses |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ilkka Järvi-Laturi
Käsikirjoittaja:  Paul Kolsby
Tuottaja:  Lasse Saarinen
Säveltäjä:  Mader
Kuvaaja:  Rein Kotov
Leikkaaja:  Christopher Tellefsen
Lavastaja:  Toomas Hörak
Pääosat:   Ivo Uukkivi  Milena Gulbe 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Viro  Suomi 
Tuotantoyhtiö:   Upstream Pictures  Filmzolfo Oy 
Ensi-ilta:   Toronton elokuvajuhlat 12.9.1993  Suomessa 11.3.1994 
Kesto:  99 min
Alkuperäiskieli:  viro
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tallinnan pimeys on virolais-suomalaisena yhteistyönä vuonna 1993 valmistunut elokuva, jonka on ohjannut Ilkka Järvi-Laturi.
Juoni

On vuosi 1991 ja Viro on jälleen itsenäinen valtio. Sen miljardin dollarin arvoinen kultavaranto oli siirretty salaa Pariisiin ennen neuvostoliittolaisten miehitysjoukkojen saapumista. Pariisissa kätkettyä kultaa säilytettiin yli 50 vuotta kunnes se palautettiin Viroon. Venäläinen rikollispomo on päättänyt saada kullan itselleen pimentämällä kerralla koko Tallinnan kaupungin. Siihen hän tarvitsee Tallinnan sähkölaitoksella työskentelevän teknikon apua. Miehelle luvataan palkkioksi 5 000 dollaria, joita hänen raskaana oleva vaimonsa sanoo tarvittavan kipeästi syntyvän lapsen ruokaan. Teknikon lähdettyä sähkölaitokselle, vaimon synnyttämisen aika koittaa yllättäen. Kaupungissa vallitsee täydellinen pimeys, eikä sairaalassa ennenaikaisesti syntyneen lapsen keskoskaappiin saada sähköä.
Arvioita ja palkintoja

Tallinnan pimeys sai vuonna 1993 Rainer Werner Fassbinderin mukaan nimetyn palkinnon Mannheimin elokuvafestivaaleilla 1993 ja hopeisen Alexander-palkinnon Thessalonikin elokuvafestivaaleilla.
Variety-lehdessä New Yorkissa esitetty Tallinnan pimeys sai hyvin myönteisen vastaanoton. Sitä pidettiin vaatimattomana mutta kunnianhimoisena ja jännittävänä trillerinä, joka käyttää vaikuttavasti Viron pääkaupunkia taustanaan.
Tallinnan pimeys on Helsingin Sanomien Helena Yläsen mielestä puhdas amerikkalaistyylinen viihdejännäri, jollaisen kaavaa Järvi-Laturi on kuitenkin varioinut komedian suuntaan onnistuneesti ja tehnyt siitä tarinan elämänhalusta.
Elokuva esitettiin Suomessa televisiossa jo puoli vuotta teatterikierroksensa jälkeen. Helsingin Sanomien televisiosivuilla Mikael Fränti luonnehti sitä rämäkäksi ja suoraviivaiselta näyttäväksi toimintafilmiksi, jonka Järvi-Laturi ohjaa taitavasti: ”Kohtaukset toimivat, kerronnassa on särmää ja voimaa, vinot kuvat ja nopeat leikkaukset tuntuvat perustelluilta. Mustavalkokuvan vaihdos väriliseksi on looginen.” Hän kehui myös näyttelijöitä mutta moitti toimintavauhdin äityvän lopussa jopa epäuskottavaksi.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä piti Tallinnan pimeyttä kankeana ja ylinäyteltynä ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Tallinnan tuomiokirkko

Kirkko sijaitsee Toompealla
Sisäkuva keskilaivasta
Tallinnan tuomiokirkko (vir. Tallinna toomkirik) on Viron evankelis-luterilaisen kirkon tuomiokirkko Tallinnassa. Se on Tallinnan kirkoista vanhin, ja pyhitetty Neitsyt Marialle. Sen vanhimmat osat ovat 1200-luvulta. Kirkon ulkonäössä on havaittavissa historian kerrostumia. Kirkko edustaa ulkoapäin lähinnä gotiikkaa, 1700-luvulta peräisin olevan kirkontornin edustaessa kuitenkin barokin tyylisuuntaa. Kirkon sisällä on arvokas kokoelma baltiansaksalaisten aatelismiesten epitafeja.
Kirkkoon on haudattu muun muassa ruotsalaisen sotapäällikkö Pontus De la Gardie, tutkimusmatkailija ja amiraali Adam Johann von Krusenstern sekä skotlantilaissyntyinen Venäjän laivaston amiraali Samuel Greig.
Historia

Tallinnan Toompealle alettiin rakentaa puista kirkkoa vuoden 1219 jälkeen. Kivikirkon rakentamisen aloittivat dominikaanit näiden tultua Toompealle vuonna 1229 ja kirkko valmistui vuonna 1240. Tanskan kuningas Valdemar II Sejr julisti kirkon omistetuksi Neitsyt Marialle. Kirkkoa laajennettiin 1300-luvulla ja edelleen 1400-luvulla. Kirkolle rakennettiin kellotorni jo keskiajalla, mutta sen nykyinen barokkityylinen kellotorni on rakennettu 1700-luvulla. Kirkko kärsi suuria vahinkoja vuonna 1684 sattuneessa Toompean tulipalossa ja kirkkoa jouduttiin korjaamaan vuosisadan loppuun saakka. Kirkko säilyi pitkään leimallisesti saksalaisena kirkkona ja ensimmäinen virolainen saarna pidettiin kirkossa vasta vuonna 1927. Kirkon seurakuntatoiminta pysähtyi neuvostomiehitykseen ja se saattoi jatkua vasta vuonna 1949.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tallinna Piiskoplik Toomkirik (viroksi)
Suomen Punaisen Ristin Apusisarjärjestö

Apusisar pesemässä potilaan jalkoja Äänislinnassa. Kuva: SA-kuva, Ensio Liesmaa
Suomen Punaisen Ristin Apusisarjärjestö tai apusisaret tai pikkusisaret oli jatkosodan aikana toiminut vapaaehtoisten naisten terveydenhuoltojärjestö. Apusisaret toimivat kenttä- ja sotasairaaloissa sekä muissa terveydenhuollon tehtävissä sairaanhoitajien apuna. Järjestö perustettiin vuonna 1941 Suomen Punaisen Ristin (SPR)  johtajan C.G.E. Mannerheimin käskyllä. Osa maanpuolustuksen vapaaehtoistyöstä kiinnostuneista naisista ja tytöistä ei halunnut liittyä poliittisista syistä Lotta Svärd-järjestöön, jonka lääkintälotat olivat tehneet samanlaisia tehtäviä talvisodan aikana. Monet apusisarista olivatkin taustaltaan vasemmistolaisia tai partiolaisia.
Koulutetut sairaanhoitajat vastustivat aluksi apusisarten käyttöä, mutta vapaaehtoisten työ osoittautui erittäin tärkeäksi. Apusisaria oli jatkosodan aikana kaikkiaan 3 553. Useimmat olivat hyvin nuoria, mutta joukossa oli myös aikuisia naisia. Apusisarten rooli jatkosodassa on usein unohdettu, eikä heidän työnsä ole saanut ansaitsemaansa tunnustusta. Sodan jälkeen vuonna 1946 Suomessa aloitettiin apusisartoiminnan kokemusten perusteella järjestelmällinen apuhoitajakoulutus. Nykyisin apuhoitajien työtä jatkavat lähihoitajat.