Tenedos (saari)
Historia > Osmanien valtakausi

Sulttaani Mehmed II miehitti Tenedoksen vuonna 1455, kaksi vuotta sen jälkeen kun hän oli valloittanut Konstantinopolin ja tehnyt siten lopun Itä-Rooman keisarikunnasta. Siitä tuli ensimmäinen Egeanmeren saari, jonka osmanit saivat valtaansa. Silloin saari oli kuitenkin lähes 75 vuotta aikaisemmin pakolla suoritetun evakuoinnin jäljiltä edelleen autiona. Mehmed II jälleenrakensi saaren linnoituksen. Hänen hallitessaan osmanien laivasto käytti sitä huoltotukikohtana. Kun venetsialaiset ymmärsivät saaren strategisen merkityksen, he yrittivät vallata sen. Vuonna 1464 Giacopo Loredano onnistuikin valtaamaan sen Venetsialle, mutta jo samana vuonna osmanien amiraali Mahmud Pašša valtasi sen takaisin.
Osmanien valtakaudella saari asutettiin jälleen, ja asukkaita sinne houkuteltiin myöntämällä heille verovapaus. Osmanien laivaston amiraali ja kartografi Piri Reisin vuonna 1521 valmistuneessa teoksessa Kitab-i-Bahriye on hänen laatimansa kartta rannikosta ja sen läheisyydessä olevista saarista, Tenedos mukaan luettuna. Hän mainitsi, että Smyrnasta pohjoiseen, Darnanelleille matkalla olleet laivat tavallisesti kulkivat saaren ja manteren välisen seitsemän mailin levyisen salmen kautta.
Venetsialainen Tommaso Morosini komensi 23 laivaa, jotka 20. maaliskuuta 1646 lähtivät Kreetasta määränpäänään Istanbul. Ne pysähtyivät Tenedoksen luona, mutta miehistö ei pystynyt nousemaan maihin, kun laivoja ammuttiin niin, että monet miehistön jäsenet saivat surmansa. Vuonna 1654 turkkilainen meriupseeri Hozam Alin nousi saarella maihin ja johti Turkin joukkojen meritaistelua venetsialaisia vastaan. Turkkilaiset voittivat tämän ensimmäisen Dardanellien taistelun, josta tuli ensimmäinen neljän taistelun sarjassa. Kun alueella oli vuonna 1656 jälleen taistelu, venetsialainen Barbaro Badoer valtasi saaren 8. heinäkuuta. Tämä osmanien häviö heikensi silloin 16-vuotiaan Mehmed IV:n asemaa, kun taas suurvisiiri Köprülü Mehmed Paššan asema vahvistui. Vuonna 1657 Dardanellien läpi purjehti suuri osmanien laivasto, joka mursi venetsialaisten rakentaman sulun tarkoituksenaan vallata Tenedos takaisin, minkä venetsialaiset kuitenkin onnistuivat estämään. Heinäkuussa 1657 pašša päätti murtaa venetsialaisten sulun ja vallata alueen takaisin. Venetsialaiset olivat keskenäänkin eri mieltä siitä, oliko Tenedosta ja Lemnosta puolustettava vai voitiinko ne luovuttaa osmaneille. Kiista päättyi vasta, kun pašša 31. elokuuta 1657 valloitti Tenodoksen neljännessä ja viimeisessä Dardanellien taisteluista.
Voiton jälkeen suurvisiiri Köprülü Mehmed Pašša kävi saarella ja valvoi sen jälleen rakentamista, minkä aikana hän pani alulle myös hänen mukaansa nimensä saaneen moskeijan rakennustyöt. Moskeijan perustamiskirjan mukaan se rakennettiin aikaisemman, venetsialaismiehityksen aikana tuhoutuneen Mıhçı -nimisen moskeijan paikalle. Ennen kuin Köprülü syyskuussa 1661 kuoli, hän oli rakennuttanut saarelle kahvilan, leipomon, 84 kauppaa ja yhdeksän myllyä, kaksi moskeijaa, koulun, majatalon matkustajia varten, tallin ja kylpylän.
Kaniineja, joihin Tafur oli 250 vuotta aikaisemmin kiinnittänyt huomiota, oli saarella runsaasti vielä 1600-luvun puolivälissä. Saarella 1600-luvulla vallinnut sekasorto johti usein siihen, että siemenviljastakin oli puutetta.
Seurauksena tappioista, jotka osmanit Mehmed IV:n hallitsija­kauden lopulla kärsivät Rumeliassa, suurvisiiri Sarı Süleyman Paššan aikana, Tenedoksessa olleet sotajoukot nousivat vuonna 1687 kapinaan, johon osallistui myös Rumeliassa taistelleista joukoista. Näiden laajalle levinneiden kapinoiden vuoksi sekä sulttaani että suurvisiiri joutuivat eroamaan jo saman vuoden aikana.
Vuonna 1691 venetsialaiset liittolaisineen perustivat sotaneuvoston suunnittelemaan Tenedoksen valloittamista. Neuvosto kokoontui säännöllisesti Venetsian laivaston komentaja Domenico Mocenigon laivassa. Siihen aikaan saarella ei ollut muita asukkaita kuin linnoituksen väki. Mocenigo arvioi heitä olevan noin 300 ja että linnoitus olisi heikosti aseistettu. Sotaneuvosto kokoontui 17. heinäkuuta 1691 laivassa lähellä Tenedosta ja päätti vallata sen, sillä heidän arvionsa mukaan se olisi maineestaan huolimatta ollut heikosti puolustettu. Ensin he päättivät ottaa asiasta selvää. Seuraavassa kokouksessaan kuusi päivää myöhemmin he kuulivat vangituilta orgilta, että turkkilaisessa varuskunnassa oli noin 3000 miestä, jotka olivat kaivaneet juoksuhautoja ja vahvistaneet puolustusta. Suunnitelma saaren valtaamiseksi hylättiin. Vuonna 1697 venetsialaiset kuitenkin yrittivät vielä kerran tuloksetta valla Tenedoksen.
Osmanien Turkki, Venetsia ja joukko muita Euroopan valtiota allekirjoitti 26. tammikuuta 1699 Karlowitzin rauhansopimuksen, jonka yhteydessä osmanit ensimmäisen kerran joutuivat kosketukseen Euroopan valtavirran diplomatian kanssa. Venetsian senaatti lähetti edustajansa Soranzon Tenedoksen kautta Istanbuliin. Saarella häntä tervehdittiin kuninkaallisin kunnianosoituksin tykinlaukauksineen, ja juhlallisuuksiin osallistui myös saaren pašša.
Osmanien klassisella kaudella saari oli kadiluk. Osmanit rakensivat sinne moskeijoita, suihkulähteitä, kylpylöitä ja madrasan. He omaksuivat myös bysanttilaisten tavan käyttää saaria valtiollisten vankien karkotuspaikkana. Tenedokseen karkotettiin muun muassa Konstantinos Mourouzis ja Halil Hamid Pašša. Vuonna 1633 ortodoksisen kirkon Aleppon metropoliitta Cyril Contari nimitettiin patriarkaksi hänen luvattuaan maksaa keskushallitukselle 50 000 dollaria. Koska hän ei kyennyt näin suurta summaa maksamaanm hänet karkotettiin joksikin ajaksi Tenedokseen.
Vuonna 1807, Venäjän–Turkin sodan aikana, Venäjän ja Britannian laivastot yhdessä valtasivat saaren. Venäläiset käyttivät sitä sotilastukikohtanaan voittaakseen Dardanellien ja Athoksen taistelut, mutta vetäytyivät sieltä tehtyään Korkean portin kanssa aseleposopimuksen. Lyhytaikaisuudestaan huolimatta venäläis­miehitys oli kuitenkin saaren kannalta tuhoisa. Kaupunki poltettiin, satama lähes täytettiin ja melkein kaikki rakennukset hävitettiin. Saarelaiset pakenivat ja Tenedos autiotui jälleen kerran.
Vuonna 1822 Kreikan vapaussodan aikana vallankumoukselliset päättivät hyökätä osmanien laivastoa vastaan ja polttaa yhden sen laivoista Tenedoksen edustalla. Tapaus rohkaisi suuresti Kreikan vapaustaistelijoita ja herätti huomiota kaikkialla Euroopassa. Saaren metsät tuhoutuivat sodassa.
1800-luvulla viinin tuotanto saarella pysyi kannattavana liiketoimintana, kun taas vehnän vuotuinen tuotanto tyydytti paikallisen tarpeen vain kolmeksi kuukaudeksi vuodessa. Viinin ohella saaren ainoa vientituote oli pieni määrä villaa. Saarelle yritettiin 1800-luvulla istuttaa myös päärynä-, viikuna- ja mulperipuita. Vähäisessä määrin siellä oli jo aikaisemmin viljelty hedelmiä, varsinkin viikunoita.
Vuoden 1852 tanzimat-laki organisoi Turkin saarten hallinnon uudelleen, ja Tenedos tuli osaksi Bosje Adassin (Bozcaadan) sancakia, joka kuului Saariston (Archhipelagon) vilajettiin (Vilayet Jazaǐri). Vuonna 1854 saaressa oli noin 4000 asukasta, joista noin kolmasosa oli turkkilaisia. Siellä toimi kreikkalainen koulu, jossa oli noin 200 oppilasta.
Heinäkuussa 1874 saarella sattui tuhoisa tulipalo. Vuonna 1876 saarelle perustettiin siellä ennestään toimineiden koulujen lisäksi keskikoulu, jossa oli 22 oppilasta ja jossa opetettiin turkkia, arabiaa ja persiaa.  Vuonna 1878 saarella asui 2015 miespuolista henkilöä, joista noin neljäsosa oli muslimeja, ja siellä oli noin 800 taloa. Siellä oli myös Turkin tykistön varuskunta sekä Itävallan ja Ranskan varakonsulaatit.
1900-luvun alussa saarella, joka edelleen kuului Turkkiin, oli noin 2000 asukasta, jota asuivat puutarhojen ympäröimissä puutaloissa. Satama suojasi laivoja ankarilta pohjoistuulilta. Britannialla oli siellä varakonsulaatti. Kaupunki toimi lennätinasemana, johon itävaltalainen laiva saapui joka toinen viikko. Vuonna 1906 kaupungin tuonti oli arvoltaan 17 950 liiraa ja vienti, joka koostui pääasiassa viinistä ja rypäleistä, 6 250 liiraa. Saarelle johti merenalaisia lennätinkaapeleita, joiden saaren puoleinen pää oli lähellä satamaa.