stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Avatar (animaatiosarja)
Juoni > Kirja kolme: Tuli (火)

Aang herää koomasta ja huomaa, että hän on ystäviensä kaappaamassa Tulikansan aluksessa. Jälleen luullaan että hän on kuollut – ja tätä huhua on pidettävä yllä. Tarkoitus on toteuttaa auringonpimennyksen aikana liittolaisten kanssa valloitushyökkäys Tulimaan pääkaupunkiin Sokan suunnitelman avulla.
Samaan aikaan Zuko saa takaisin paikkansa Tulikansan kruununprinssinä. Iroh-setä sen sijaan joutui vankityrmään maanpetoksen vuoksi. Mutta Zuko ei silti tunne itseään onnelliseksi. Hänelle myös selviää, että hänen äitinsä on rauhantahtoisen Avatar Rokun tyttärentytär.
Valloitus sujui aluksi hyvin sinä päivänä, jona auringonpimennyksen pitäisi tapahtua – mutta Tulen valtiaan palatsi onkin tyhjä. Koko palatsi on evakuoitu, sillä Azula tiesi Aangin ja kumppaneiden suunnitelmista.
Iroh onnistuu pakenemaan vankilasta, ja Zuko puolestaan kohtaa isänsä. Zuko kääntyy lopulta isäänsä vastaan ja lupaa opettaa Aangille tulentaitamista. Sokka ja Zuko vapauttavat myös Sukin Kiehuvan kiven vankilasta. Pian Mai ja Ty Lee kääntyvät Azulaa vastaan, ja heidät vangitaan pettureina.
Kun komeetta lähestyy, Aang alkaa epäröidä Ozain tappamista, koska se on vastoin munkeilta saatua opetusta. Aang katoaa salaperäisesti. Samalla Tulen valtias Ozai valmistautuu käyttämään Sozinin komeetan voimia: hän aikoo tuhota Maan valtakunnan jäänteet kokonaan ja hallita maailmaa Feeniksin kuninkaana.
Iroh johtaa Valkoisen Lootuksen seuraa (engl. Order of the White Lotus), johon kuuluvat myös Bumi, mestari Pakku, Jeong Jeong ja mestari Piandao, joka opetti Sokkalle miekkailua. Valkoisen Lootuksen seura hyökkää Ba Sing Seihin ja aikoo valloittaa sen takaisin Maan valtakunnalle.
Sokka, Toph ja Suki tuhoavat Tulikansan ilmalaivoja ja Zuko haastaa Azulan kaksintaisteluun. Mutta Azula ampuukin salaman Kataraa kohti. Zuko yrittää suojella Kataraa ja haavoittuu. Lopulta Katara kahlitsee Azulan ja parantaa Zukon.
Aang keskustee edellisten Avatarien henkien ja valtavan leijonakonnan kanssa. Sitten hän on valmis palaamaan ja haastaa Ozain kaksintaisteluun. Taistelun aikana hän saa Avatar-tilan hallintaansa ja saa näin etulyöntiaseman, mutta  edelleen hän kieltäytyy tappamasta. Surmaamisen sijaan Aang poistaa tulentaitajuuden Ozailta ”voimantaitamisella” (engl. Energybending), jonka hän oppi leijonakonnalta.
Zuko kruunataan uudeksi Tulen valtiaaksi. Myöhemmin Aang ystävineen juhlii voittoaan Irohin Jasmiinilohikäärme-teehuoneessa. Sarja päättyy kun Aang ja Katara halaavat ja suutelevat auringon alla.
Ääninäyttelijät > Alkuperäiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Zach Tyler Eisen  | … |  Aang   |
|  Mae Whitman  | … |  Katara, sivuäänet   |
|  Jack DeSena  | … |  Sokka   |
|  Jessie Flower  | … |  Toph Beifong   |
|  Dante Basco  | … |  Zuko   |
|  Dee Bradley Baker  | … |  Appa, Momo, sivuäänet   |
Ääninäyttelijät > Suomenkieliset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kasper Kaijanen  | … |  Aang, sivuäänet   |
|  Mirjami Heikkinen  | … |  Katara, sivuäänet   |
|  Samuel Harjanne  | … |  Sokka, sivuäänet   |
|  Emma Vihervaara  | … |  Toph Beifong, sivuäänet   |
|  Aksu Palmén  | … |  Zuko, sivuäänet   |
|  Veikko Honkanen  | … |  Iroh, sivuäänet   |
Palkinnot > Voitetut

Annie
2007: Paras hahmoanimointi; Jae-Myung Yu
2007: Paras televisio-ohjaus; Giancarlo Volpe
2006: Paras kuvansuunnittelu animaatiosarjassa; Lauren MacMullan
Emmy
2007: Erinomainen suoritus animoinnissa; Sang-Jin Kim
Palkinnot > Ehdokkuudet

Annie
2006: Paras animaatiosarja
2006: Paras käsikirjoitus animaatiosarjassa; Aaron Ehasz & John O'Bryan
Emmy
2007: Erinomainen animaatio-ohjelma
Muut mediat > Videopelit

Avatar: The Last Airbender
Avatar: The Burning Earth
Avatar: Into the Inferno
Muut mediat > Elokuva

Avatarista julkaistiin näytelty elokuvaversio vuonna 2010. Sen ohjasi ja käsikirjoitti M. Night Shyamalan. Sen oli tarkoitus olla ensimmäinen osa trilogiasta, jokaisen elokuvan perustuessa yhteen animaatiosarjan tuotantokausista. Elokuvaa kuitenkin kritisoitiin hahmojen etnisyyksien muuttamisesta, sekä ohjauksesta, käsikirjoituksesta ja näyttelijöiden roolisuorituksesta. Ja Rotten Tomatoesissa vain 5% kriitikoista piti elokuvasta. The Last Airbenderin pääosissa Noah Ringer näytteli Aangia, Nicola Peltz näytteli Kataraa, Jackson Rathbone näytteli Sokkaa, Dev Patel näytteli Zukoa, Shaun Toub näytteli Irohia, Aasif Mandvi näytteli komentaja Zhaota, ja Cliff Curtis näytteli Tulen valtias Ozaita.
Muut mediat > Näytelty televisiosarja

Netflix paljasti syyskuussa 2018 toteuttavansa Avatarista uutta näteltyä televisiosarjaa. Sarjan alkuperäisen luojat, DiMartino ja Konietzko, valittiin sarjan showrunnereiksi ja vastaaviksi tuottajiksi. Lisäksi Jeremy Zuckerman, joka sävelsi animaatiosarjan musiikin, valittiin palaamaan uuden version säveltäjäksi. Elokuussa 2020, DiMartino ja Konietzko kuitenkin paljastivat eronneensa projektista luovien erimielisyyksien vuoksi.
Albert Kim pakattiin helmikuussa 2023 uudeksi showrunneriksi. Saman vuoden elokuussa, Gordon Cormier, Kiawentiio, Ian Ousley ja Dallas Liu valittiin Aangin, Kataran, Sokkan ja Zukon näyttelijöiksi. Marraskuussa Daniel Dae Kim, joka ääninäytteli animaatioversiossa kenraali Fongia, valittiin näyttelemään Tulen valtias Ozaita. Sarjan tuotanto alkoi kaksi viikkoa myöhemmin Vancouverissa. Samalla paljastettiin, että Paul Sun-Hyung Lee, Lim Kay Siu ja Ken Leung olivat valittu näyttelemään Irohia, munkki Gyatsoa ja komentaja/amiraali Zhao’a. Sarjan muut tärkeät näyttelijät paljastettiin joulukuussa: Elizabeth Yu, Maria Zhang, Yvonne Chapman ja Casey Camp-Horinek näyttelevät Azulaa, Sukia, Avatar Kyoshia ja Kannaa. Lisäksi Tamlyn Tomita näyttelee aivan uutta hahmoa: Yukaria, Sukin äitiä.
Animaato elokuvat
Paramount ilmoitti 15. kesäkuuta 2022, että kolme animoitua Avatar: The Last Airbender -elokuvaa ovat tuotannossa. Ensimmäisen elokuvan pitäisi saapua teattereihin tammikuussa 2026. Alkuperäiset sarjan luojat DiMartino ja Konietzko ovat mukana elokuvien tuotannossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Waterbender (Arkistoitu – Internet Archive)
Airbender.net
Avatarspirits
Jarmo Ahonen (tietojenkäsittelytieteilijä)

Jarmo Juhani Ahonen (8. toukokuuta 1966) on suomalainen tietojenkäsittelytieteilijä ja filosofian tohtori, joka toimi Itä-Suomen yliopiston tietojenkäsittelyn professorina (2004–11/2015).  Nyttemmin hän on työskennellyt Turun ammattikorkeakoulun yliopettajana.
Hän valmistui Joensuun yliopistosta filosofian maisteriksi 1989, ja tohtoriksi 1995. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1993) oli otsikoitu Modeling physical domains for knowledge based systems. Hän on toiminut myös Jyväskylän yliopiston dosenttina.
Aiheesta muualla

Jarmo Ahosen Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Afrikantöyhtöhyyppä

| Afrikantöyhtöhyyppä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Vanellus
Laji::  tectus
Kaksiosainen nimi
 Vanellus tectus  (Boddaert, 1783) 
Alalajit
 V. t. latifrons  V. t. tectus 
Katso myös
   Afrikantöyhtöhyyppä Wikispeciesissä   Afrikantöyhtöhyyppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vanellus tectus
Afrikantöyhtöhyyppä (Vanellus tectus) on afrikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi ja kuvaili tieteelle Pieter Boddaert 1783.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 26 cm. Se on töyhtöhyyppää hieman pienempi keskikokoinen kahlaaja, jolla on pääosin mustavalkoinen höyhenpuku, pitkät punaiset jalat, punertava keskimittainen nokka ja ohut töyhtö. Ääni on metallinen 'tink-tink'.
Esiintyminen

Elää Saharan eteläpuolisessa Keski-Afrikassa Senegalista Somaliaan. Alalaji latifrons elää Keniassa ja eteläisessä Somaliassa. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Elää hajanaisten pensaikkojen kirjomalla kuivalla puoliaavikolla ja vetisillä kosteikoilla.
Lisääntyminen

Pesä on avoimesti maahan rapsutetussa kolossa. Munia on 2 tai 3.
Ravinto

Maassa elävät hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat.
Agutit

| Agutit |
| --- | --- |
 Dasyprocta leporina
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha
Osalahko::  Piikkisikamaiset Hystricognathi
Heimo::  Agutit Dasyproctidae  Bonaparte, 1838
Katso myös
   Agutit Wikispeciesissä   Agutit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Agutit eli kultajänikset (Dasyproctidae) on pitkäkoipisten jyrsijöiden heimo.
Koko ja ulkonäkö

Aikuiset agutit ovat 30–40 cm pitkiä. Niiden häntä on 1,5-senttinen töpö. Takajalassa on kolme varvasta, jotka päättyvät kaviomaiseen kynteen. Väritys vaihtelee tummanruskeasta kullankeltaiseen.
Elinympäristö ja -tavat

Agutien levinneisyysaluetta ovat Meksiko, Väli-Amerikka, Brasilia ja pienet Antillit. Ne syövät pääasiassa kasviperäistä ravintoa, mutta ravinnoksi kelpaavat myös hyönteiset ja jopa pikkulinnut.
Ihminen on siirtoistuttanut muutamaa agutilajia niiden luontaisten elinalueiden ulkopuolelle Karibianmerelle. Etelä-Amerikan pohjoisosista ja Pieniltä Antilleilta kotoisin olevaa Dasyprocta leporina-lajia on viety Neitsytsaarille, meksikolaista D. mexicana-lajia Kuubaan ja eteläamerikkalaista D. punctata-lajia Kuubaan ja Caymansaarille.
Lisääntyminen

Naaras kantaa kolme kuukautta ja synnyttää kerrallaan kaksi poikasta.
Sahaus

Kalastusalusta rakennetaan  sahaamalla puuta timpurinsahalla. (1938)
Sahaus on työstömenetelmä, jossa lastuamalla irrotetaan työstettävästä kappaleesta osia. Sahaukseen käytettävää työkalua tai laitetta kutsutaan sahaksi. Sahaamalla voidaan työstää mitä tahansa kiinteää materiaalia kuten puuta, metallia, kiveä, muovia ja lasia.
Pyörösahaus

Pyörösahauksessa käytetään pyöreää terää, joka leikkaa pyörimisakseliinsa nähden kohtisuoran railon. Pyörösahan terässä on ulkokehälle sijoitetut hampaat, jotka leikkaavat lastuja terään syötettävästä kappaleesta.
Vannesahaus

Vannesahauksessa teränä toimii suljetun lenkin muodostava nauha jonka reuna on hammastettu. Vanteen reunan hampaat leikkaavat kappaletta.
Ketjusahaus

Ketjusahoissa leikkaavat hampaat on liitetty ketjuun. Ketjusahoja käytetään pääsääntöisesti puun leikkaamiseen. Yleisimmät esimerkit ovat tavanomainen moottorisaha ja sähkökäyttöinen ketjusaha. Myös metsäkoneiden harvesteripäissä käytetään ketjusahoja.
Lankasahaus

Lankasahaus on menetelmä, jossa sahaavana teränä toimii lankamainen juokseva tai värähtelevä terä. Lankasahausta käytetään yleisesti esimerkiksi marmorin sahaukseen irti kalliosta. Myös selviytymispaketeissa on lankamaisia sahoja, jolla voi katkoa esimerkiksi puuta.
Metallitekniikassa lankasahauksella tarkoitetaan yleisesti paloittelutapaa, jossa käytetään hyväksi lankaa johon johdetaan sähköä, joka tuottaa sähköpurkauksia, jotka leikkaavat kappaletta. Kyseinen sahaustapa (leikkaustapa) liittyy lähinnä metallintyöstöön ja ei ole lastuavaa työstöä.
Heilurisahaus

Heilurisahauksessa terä liikkuu edestakaisin sahaten joko molempiin suuntiin tai vain toiseen suuntaan mennessä. Yleisimpiä tapoja on perinteinen käsisahaus timpurinsahalla tai kaarisahalla. Esimerkiksi ennen tukit sahattiin pääsääntöisesti kehäsahalla jossa oli edestakaisin liikkuva terä.
Kuvia

Sotavangit sahaavat punahongasta lankkuja 1942.
Puuta sahataan poikki tulipalon pysäyttämiseksi, Oregon 1936.
Pyörösahausta
Heilurisahausta
Fredrik Ahlstedt

| Fredrik Ahlstedt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1839 Turku
Kuollut: 19. elokuuta 1901 (62 vuotta) Parainen
August Fredrik Ahlstedt (24. huhtikuuta 1839 Turku – 19. elokuuta 1901 Parainen) oli suomalainen taidemaalari. Hänen ihannoivaan tyyliin tehdyt maisemamaalauksensa sekä henkilö- ja laatukuvansa liittyvät lähinnä Düsseldorfin koulukunnan perinteeseen. Maisemien ohella Ahlstedt maalasi muotokuvia.
Elämäkerta

Ahlstedt opiskeli Tukholman taideakatemiassa vuosina 1866–1868 ja Düsseldorfissa Saksassa 1869–1870. Hän oli naimisissa taiteilija Nina Ahlstedtin, s. Lignell (1853–1907), kanssa. Molemmat maalasivat Victor Westerholmin perustamassa Önningebyn taiteilijasiirtokunnassa Ahvenanmaalla. He olivat ensimmäisten Önningebyn taiteilijoiden joukossa.
Ahlstedt oli myös merkittävä taideopettaja. Hän toimi piirustuksenopettajana sekä Turussa että Helsingissä 1874–1901. Ahlstedt oli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettaja ja johtaja vuosina 1876–1893 sekä Helsingin yliopiston piirustuksenopettaja 1892–1901. Hänen oppilainaan ovat olleet Eero Järnefelt sekä Axel Gallén Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Jyväskylän kaupunkikirkon Ahlstedtilta tilaama alttarimaalaus Sallikaa lasten tulla minun tyköni jäi kesken taiteilijan kuoltua. Hänen vaimonsa Nina maalasi taulun valmiiksi.
Tekstiilitaiteilija Margareta Ahlstedt-Willandt oli Fredrik Ahsltedin tytär.
Teoksia

Talvi-ilta kuun noustessa, tuntematon tekovuosi
On tyyni nyt, 1896
Maisema, 1889
Maalaus lasten temmellyksestä, 1889
Kesämaisema, 1891
Matti kaskella, 1893
Nuori äiti, 1893
Aleksanteri III:n muotokuva, 1897
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredrik Ahlstedt Wikimedia Commonsissa
Fredrik Ahlstedtin maalauksia Valtion taidemuseon kokoelmissa[vanhentunut linkki]
Fredrik Ahlstedt taiteilijamatrikkelissa
”Fredrik Ahlstedt”, Suomen kansallisbiografia, osa 1, s. 128–129.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-442-8  / Teoksen verkkoversio.
Düsseldorfin koulukuntaan kuuluvat suomalaiset taiteilijat
Werner Holmberg, , 1860.
Fanny Churberg, Karl Anders Ekman, Severin Falkman, Ellen Favorin, Alina Forsman, Hanna Frosterus-Segerstråle, Alexandra Frosterus-Såltin, Emma Gylden-von Schantz, Werner Holmberg, Karl Emanuel Jansson, Arvid Liljelund, Berndt Lindholm, Erik Johan Löfgren, Hjalmar Munsterhjelm, Victorine Nordenswan, Augusta Soldan, Victoria Åberg
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Fredrik istumassa tuolissa Önningebyssä vuonna 1886, ja Nina edessä oikealla
Vasif Ahsen-Böre

| Vasif Ahsen-Böre |
| --- | --- |
 Jarl Ohlson ja Vasif Ahsen-Böre 1940-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1924 Tampere, Suomi
Kuollut: 2008
Kansalaisuus:   Turkki
Sukulaiset:  Zinnetullah Ahsen Böre (isä)
Vasif Ahsen-Böre (1. tammikuuta 1924, Tampere - 2008) oli tataaritaustainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi TBK:ssa kausina 1942-1945. Myös hänen veljet Feyzi, Murat ja Zeyd pelasivat jääkiekkoa. He olivat Turkin kansalaisia.
Tilastot

| Kausi | Sarja | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1942-43 | SM-sarja | 7 | 2 | 0 | 2 | 0 |
| 1943-44 | SM-sarja | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1944-45 | SM-sarja | 7 | 2 | 0 | 2 | 6 |
| YHT. |  | 18 | 4 | 0 | 4 | 6 |
Afrikantylli

| Afrikantylli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Tyllit Charadrius
Laji::  pecuarius
Kaksiosainen nimi
 Charadrius pecuarius  Temminck, 1823 
Alalajit
 C. p. allenbyi  C. p. pecuarius   C. p. tephricolor 
Katso myös
   Afrikantylli Wikispeciesissä   Afrikantylli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikantylli (Charadrius pecuarius) on pieni afrikkalainen kahlaaja. Lajin kuvaili ja nimesi Coenraad Jacob Temminck 1823.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12–14 cm, siipien kärkiväli 40–44 cm ja paino 26–54 g. Pieni, mustajalkatylliä muistuttava kahlaaja. Alapuoli on valkoinen, kupeilla (ja koiraalla myös rinnassa) on punertava sävy. Selkäpuoli ja päälaki ovat harmaanruskeat, suomukuvioiset. Leveä valkoinen silmäkulmajuova ja tumma ohjas. Nokka on kokotumma, lyhyehkö, ja koivet ovat tummat. Lennossa näkyy siivellä epäselvä vaalea siipijuova. Tavallisin ääni on 'tit-piip'.
Esiintyminen

Afrikkalainen laji, joka puuttuu pesivänä Saharan ja lähes koko Sahelin alueelta sekä pohjoisosista. Pesii kuitenkin Niilin suistossa. Esiintyminen laikuittaista. Maailman populaation koko on 140 000–190 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Pääasiassa paikkalintu mutta voi vaellella sadekausien mukaan. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Kuivat avomaat lähellä vesistöä, lyhytkortiset pellot ja heinikot, hiekkakannakset ja hiekkarannat. Välttää korkeaa kasvillisuutta ja kallioista tai louhikkoista maastoa.
Lisääntyminen

Pesä on avoimesti maassa. Pesyeitä on tavallisesti 2 ja munia 2. Haudonta-aika on 23–26 päivää, molemmat emot hautovat. Poikaset ovat pesäpakoisia ja lentokykyisiä ne ovat noin 25 päivän ikäisinä. Molemmat emot hoitavat poikasia. Sukukypsä usein jo 1-vuotiaana.
Ravinto

Etupäässä hyönteiset ja hämähäkkieläimet.
Zeyd Ahsen-Böre

| Zeyd Ahsen-Böre |
| --- | --- |
 Zeyd Ahsen-Böre 1942.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Zeud
Syntynyt: 9. joulukuuta 1920 Tampere Suomi
Kuollut: 28. elokuuta 1984 (63 vuotta) Itä-Götanmaan lääni Ruotsi
Kansalaisuus:   Turkki
Sukulaiset:  Zinnetullah Ahsen Böre (isä)
Zeyd Ahsen-Böre (myös Zeud; 9. joulukuuta 1920, Tampere - 28. elokuuta 1984, Itä-Götanmaan lääni, Ruotsi) oli tataaritaustainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelasi vuosina 1943-1946 kaksi kautta TBK:n riveissä. Hänen veljet Feyzi, Murat ja Vasif pelasivat myös jääkiekkoa. He olivat Turkin kansalaisia.
Tilastot

| Kausi | Sarja | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1943-44 | SM-sarja | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1945-46 | SM-sarja | 1 | 3 | 0 | 3 | 0 |
| YHT. |  | 5 | 3 | 0 | 3 | 0 |
Ai Tojon

Ai Tojon on Siperian jakuuttien mytologiassa valon luoja. Hänet kuviteltiin valtavaksi kaksipäiseksi kotkaksi, joka istuu maailmanpuun latvassa.
E. J. Ahla

| Eino Johannes Ahla |
| --- | --- |

Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti
 1957–1958  
Edeltäjä:  Urho Castrén
Seuraaja:  Reino Kuuskoski
Valtioneuvoston apulaisoikeuskansleri
 1928–1933  
Edeltäjä:  Urho Castrén
Seuraaja:  Carl Gustaf Möller
Eduskunnan sihteeri
 1918–1928  
Edeltäjä:  Iivar Ahava
Seuraaja:  Anton Kotonen
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1888 Helsinki, Suomi
Kuollut: 26. heinäkuuta 1961 (72 vuotta)
Puoliso:  Lempi Ahla
Lapset:  Mervi Ahla
Tiedot
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Eino Johannes Ahla (14. syyskuuta 1888 Helsinki − 26. heinäkuuta 1961) oli suomalainen juristi, jonka ura huipentui korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä toimimiseen. Vuosina 1928–1933 hän oli apulaisoikeuskanslerina. Sitä ennen hän toimi muun muassa eduskunnan sihteerinä. Korkeimman hallinto-oikeuden jäsenenä hän oli vuosina 1933−1957 ja presidenttinä 1957–1958. Ahla oli vahvasti uskonnollinen, ja hän toimi myös monissa evankelis-luterilaisen kirkon luottamustehtävissä.
Opinnot

Ahla suoritti ylioppilastutkinnon Helsingin Suomalaisessa Normaalilyseossa 1906 ja jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa, jossa suoritti 1910 ylemmän hallintotutkinnon ja oikeustutkinnon. Hän sai varatuomarin arvon 1912 ja jatkoi vielä opintojaan niin, että hänestä tuli molempien oikeuksien kandidaatti 1917. Elämään ulkomailla Ahla tutustui matkallaan Skandinaviaan ja Keski-Eurooppaan 1922 ja Ranskaan 1925.
Työura

Ahlan työura oli pitkälti puurtamista valtion virkamiehenä oikeudellisten tulkintojen ja ratkaisujen parissa. Toisenlaisia näkökulmia hän etsi toimimalla aktiivisesti lakimiesjärjestöissä ja avustamalla uutterasti Lakimies-lehteä. Yliopisto-opintojensa aikana Ahla työskenteli lääninhallituksen ylimääräisenä esittelijänä, mutta vakinaisen työuransa hän aloitti toimimalla valtiokonttorin notaarina 1911. Virkaura jatkui senaatin talousosaston ylimääräisenä kopistina 1912–1914, oikeustoimituskunnan kanslistina 1914–1917 ja protokollasihteerinä 1917–1918. Hän oli eduskunnan sihteerinä kymmenen vuoden ajan 1918–1928. Vaativien tehtävien hoitamista hän jatkoi apulaisoikeuskanslerin virassa 1928–1933. Vuonna 1933 hänet nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden jäseneksi, ja hän toimi hallintoneuvoksena lähes neljännesvuosisadan 1933–1957. Ahlan virkaura huipentui korkeimman hallinto-oikeuden presidentin virkaan 1957–1958.
Päätyönsä ohessa Ahla toimi kielitutkintolautakunnan jäsenenä alkaen 1926. Hän oli myös kiinnostunut säästöpankkitoiminnasta, ja hänet valittiin Helsingin suomalaisen säästöpankin isännistön jäseneksi 1925. Isännistön varapuheenjohtajana Ahla toimi 1936–1948 ja puheenjohtajana 1949–1957. Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen johtokunnassa hän toimi 1926 ja 1936–1945 aluksi jäsenenä ja 1938–1945 varapuheenjohtajana. Vankeusyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja Ahla oli 1933–1951.
Eduskunnan sihteerin työssä Ahla joutui monesti tekemisiin valtio-oikeudellisten ongelmien kanssa. Niistä hän julkaisi useita tutkimuksia ja häntä pidettiin yhtenä aikansa parhaana valtio-oikeuden asiantuntijana. Muun muassa Helsingin yliopisto luotti hänen tietämykseensä, sillä hän toimi asiantuntijana täytettäessä lainopillisen tiedekunnan valtiosääntöoikeuden professorin virkaa. Monet ammattilehdet julkaisivat Ahlan hallinto-oikeudellisia tutkimuksia. Hänen osaamisensa tuli esiin varsinkin kirkkohallintoon liittyvien kysymysten parissa. Hänen teoksensa Seurakunnan hallintoelimet (1956) oli tarkoitettu etenkin seurakuntien luottamusmiesten käsikirjaksi.
Korkeimmassa hallinto-oikeudessa Ahla kehitti suomalaista oikeusvaltiota ja hallintolainkäyttöä lyhentämällä hallintovalitusten käsittelyaikoja. Hän pyrki myös siihen, että lääninoikeuksista muodostettaisiin riippumattomat hallintotuomioistuimet, mikä lopulta tapahtuikin 1980-luvun lopussa. Käytännön lakimiestoiminnan lisäksi Ahlalla oli paljon kirjallista tuotantoa, joka käsitteli muun muassa lainopin teoriaa. Niin ikään vero- ja avioliitto-oikeus olivat hänen tuotannossaan keskeisiä aloja. Ahla oli kirkko-oikeuden johtavia tuntijoita ja kirkollisen lainsäädännön kehittäjä. Hän harrasti myös kirkkohallinnon tieteellistä tutkimusta.
Kirkolliset luottamustehtävät

Ahlalla oli syvä uskonnollinen vakaumus, ja hän ehti toimia monessa evankelis-luterilaisen kirkon luottamustehtävässä. Hän oli kiinnostunut käytännön kysymyksistä, ei niinkään opillisista asioista. Ahla oli kirkolliskokouksen kirkkolakikomitean jäsen 1928–1952 ja kirkkolain uudistamiskomitean puheenjohtaja 1953–1957. Suomen kirkon seurakuntatyön keskusliiton johtokunnan jäsenenä hän toimi vuodesta 1940 ja varapuheenjohtajana 1948–1958. Laajennetun piispainkokouksen jäsen Ahla oli vuodesta 1944 lähtien ja Suomen kirkon seurakuntaopiston säätiön valtuuskunnan varapuheenjohtaja 1946–1958. Vuonna 1952 Ahla toimi Suomen kirkon edustajana luterilaisen maailmanliiton kokouksessa Hannoverissa. Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta myönsi hänelle kunniatohtorin arvon 1955.
Perhe

E. J. Ahlan isä oli ylijunailija Jeremias Ahla. Hänen veljensä oli oikeusneuvos ja Maanmittaushallituksen pääjohtaja Väinö Ahla. Ahlan puoliso oli kirjailija Lempi Ahla, ja heidän tyttärensä oli Mervi Ahla.