stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Armi Kuusela
Yksityiselämä

Armi Kuuselan isä kauppias Aarne Kuusela oli kotoisin Uudestakaupungista ja  äiti Martta Kuusela (os. Kyrö) Kestilästä. Perheessä oli kaikkiaan viisi tytärtä joista Armi on toiseksi nuorin, ja yksi poika. Armi syntyi ja kävi keskikoulun Muhoksella ja aloitti sen jälkeen syksyllä 1951 opiskelun Porvoon naisopistossa.
Voitettuaan Miss Universum -tittelin Kuusela lähti 22. helmikuuta 1953 siihen liittyvälle maailmanympärimatkalle, jolla hän tapasi filippiiniläisen liikemiehen Virgilio Hilarion (s. 1929). Pari meni naimisiin jo samana vuonna. Vihkiminen toimitettiin Tokiossa, vaikka he asuivat Filippiineillä. He saivat viisi lasta:
Arne Hilario (s. 1955), naimisissa, kolme lasta, asuu Chilessä
Anna-Lisa De Gari (s. 1957), naimisissa, kaksi lasta, asuu Espanjassa. Anna-Lisa Hilario valittiin Miss Filippiiniksi vuonna 1974.
Eva-Maria Hess (s. 1958), naimisissa, kaksi lasta, asuu Yhdysvalloissa
Jussi Hilario (1959–2020), oli naimisissa, asui Kanadassa
Mikko Hilario (s. 1965), asuu Filippiineillä.
Armi ja Virgilio asuivat Manilan varakkaalla, tarkoin vartioidulla asuinalueella Forbes Parkissa. Armi oppi puhumaan tagalogin kieltä, vaikka perheen kotikieli oli englanti. Toimittaja Riitta Lindegren, joka tapasi Kuusela-Hilarion perheen vieraillessaan Manilassa vuonna 1972, on muistellut myöhemmin, että perheen kotona työskenteli useita palvelijoita eikä kukaan perheen jäsenistä seurustellut ns. tavallisen kansan kanssa. Perheen koti sijaitsi Virgilio Hilarion omistaman huoneistohotellin ylimmässä kerroksessa. Lapset kävivät yksityistä koulua ja vanhemmat viettivät iltansa enimmäkseen erilaisissa edustustilaisuuksissa. Armi esiintyi myös kahdessa elokuvassa.
Jo pitkään sairastellut Virgilio Hilario kuoli 7. syyskuuta 1975 sydänkohtaukseen vain muutamia tunteja sen jälkeen, kun perhe oli palannut kotiin viimeiseksi jääneeltä yhteiseltä Suomen-vierailultaan. Armi tapasi myöhemmin amerikkalaisen diplomaatin Albert Williamsin (s. 1935), jonka kanssa avioitui 8. kesäkuuta 1978. He muuttivat aluksi Barcelonaan, sen jälkeen Izmiriin, Turkkiin. Turkista he muuttivat La Jollaan San Diegoon Kaliforniaan, jossa he asuvat edelleen.
Kunnianosoituksia

Valkoisen ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki (Suomi, 2012)
Armi Kuusela sijoittui 66. sijalle vuonna 2004 järjestetyssä Suuret suomalaiset -äänestyksessä.
Kirjallisuutta

Dahlgren, Maija & Hausmann, Jussi: Armin tarina: Muhokselta maailmanmaineeseen.  Helsinki:  Aikakauslehti Seura, 1962.
Koski, Markku & Lindsten, Leo: Armin vuodet.  Helsinki:  Love Kirjat, 1982.  ISBN 951-835-063-9
Kuusela-Hilario, Armi: Yli kaikkien rajojen.  Hämeenlinna:  Kustannus Oy Nide, 1954.
Marttala, Jorma: Armin kultaiset vuodet.  Helsinki:  Edita, 1999.  ISBN 951-37-2799-8
Urponen, Maija: Yli kaikkien rajojen? – Helsingin olympialaiset ja Armi Kuusela kansainvälisyyden kynnyksellä.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2010.  ISBN 978-952-222-201-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Armi Kuusela Maailman kaunein Muhos. Arkistoitu 17.2.2010.
Lindfors, Jukka: Armi viihtyi Filippiineillä, vaikka maa kuohui ja järisi Ylen elävä arkisto. 8.9.2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Armi Kuusela Helsingissä kesällä 1952 Hotelli Vaakunan edustalla.
Rubiinikukastaja

| Rubiinikukastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kukastajat Dicaeidae
Suku::  Paksunokkakukastajat Prionochilus
Laji::  percussus
Kaksiosainen nimi
 Prionochilus percussus  (Temminck & Laugier, 1826) 
Katso myös
   Rubiinikukastaja Wikispeciesissä   Rubiinikukastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rubiinikukastaja (Prionochilus percussus) on pienikokoinen kaakkoisaasialainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 8–9 cm. Ruumiinmuodoltaan se on töpäkkä ja lyhytpyrstöinen, käytökseltään kiukkuinen ja äänekäs. Koiras on alapuolelta keltainen, sen rinnassa on punainen viiru, myös päälaella on punaista, ja tummalla poskella on vaalea viiksijuova. Naaras on väritykseltään vihertävä, vain rinnassa on hieman keltaista. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Temminck kuvaili lajin holotyypin Jaavalta vuonna 1826.
Esiintyvyys

Rubiinikukastaja elää Kaakkois-Aasiassa Indonesiassa, Malesiassa, Thaimaassa ja Myanmarissa. Sen elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä.
Elinympäristö

Trooppiset ja subtrooppiset kosteat alankometsät.
Ravinto

Rubiinikukastajien ruokavalioon sisältyy marjoja, varsinkin mistelinmarjoja, hyönteisiä, hämähäkkejä ja kukkien mettä, jota se imee teriöistä putkimaisella kielellään. Laji levittää tehokkaasti misteliä, koska se pyyhkii kloaakkinsa puun tai pensaan oksaan, jolloin mistelin sulamattomat siemenet tarttuvat oksaan, johon ne itävät.
Aiheesta muualla

Kuva naaraasta (Arkistoitu – Internet Archive) Oriental Bird Images (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q958706  Wikispecies: Prionochilus percussus  ADW: Prionochilus_percussus  Avibase: C52E5D0978A54941  BirdLife: 22717457  BOW: crbflo1  eBird: crbflo1  EoL: 1051810  GBIF: 5229962  iNaturalist: 13446  IRMNG: 10210756  ITIS: 562457  IUCN: 22717457  NCBI: 667171  Open Tree of Life: 172532  Xeno-canto: Prionochilus-percussus
Ruotula

Ruotula on Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee noin neljän kilometrin päässä keskustasta. Ruotula rajautuu lännessä Kissanmaahan ja Uuteenkylään, idässä Takahuhtiin, etelässä Takahuhtiin ja Huikkaaseen sekä pohjoisessa Niihamaan ja Kauppiin. Vuonna 2012 Ruotulassa oli 1 506 asukasta.
Ruotula on kuulunut aiemmin Messukylän kuntaan, joka liitettiin Tampereen kaupunkiin vuonna 1947. Nimiarkiston mukaan kaupunginosan nimi keksittiin, kun sinne alettiin rakentaa taloja. Ruotulan ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1948 Ali- ja Yli-Huikkaantien väliin ja vuonna 1950 niiden länsipuolelle. Ruotulan itäosan asemakaavat vahvistettiin vuosien 1950–1954 aikana.
Ruijanpolku

Ruijanpolkua kesäkuussa.
Ruijanpolku oli Suomen Lapin ja Norjan Ruijan yhdistänyt historiallinen kulkureitti. Sen alkupiste oli Sodankylän Sompion lapinkylässä sijainnyt Rieston kylä, joka 1960-luvun lopulla jäi Lokan tekojärven alle. Riestoon puolestaan oli yhteys aina Perämereltä saakka, ensin Kemijokea ja sitten sen sivujokea Luiroa pitkin. Koko Perä- ja Jäämeren väliseltä matkaltaan siitä on käytetty myös nimitystä Ruijanreitti.
Ruijanpolun käyttäminen loppui 1900-luvun alkupuolella, mutta nykyään vanhasta reitistä on maastoon merkitty 35 kilometrin pituinen Sompion luonnonpuistossa ja Urho Kekkosen kansallispuistossa kulkeva osuus Sodankylän Sompiojärven ja Inarin Kiilopään välillä. Ruijanpolku kuuluu myös Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Historia

Ruijanpolkua on kuljettu ainakin 1400–1500-luvuilta lähtien ja kirjallisissa lähteissä se mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1598. Ruijanpolku oli Lapin merkittävimpiä väyliä, jota Ruijaan suunnanneiden kulkijoiden lisäksi käyttivät myös etelään päin matkanneet Inarin ja Utsjoen asukkaat. Sitä pitkin kulkivat muun muassa Jäämeren rikkaille vesille suunnanneet kalastajat, erilaiset kauppiaat sekä myös veronkantajat ja papit. 1600-luvulta alkaen polku palveli myös Suomesta Ruijaan suuntautunutta nälänhätien ja sotien aiheuttamaa muuttoliikettä. Sodankylästä Ivalon kautta Petsamoon johtanut maantie eli Jäämerentie valmistui 1910-luvulla osittain vanhojen Ruijanpolkujen sekä Prospektor-kaivosyhtiön rakentaman ns. kultatien päälle. Ruijanpolun reittejä on maastosta hävittänyt myös esimerkiksi Saariselän matkailukeskuksen rakentaminen.
Reitti

Reiston kylän pohjoispuolella Ruijanpolku haarautui kahdeksi eri reitiksi, jotka myöhemmin kohtasivat Inarissa. Itäinen reitti oli käytössä lähinnä talvisin. Se kulki Riestosta Luirojärven kautta Saariselän itäpuolitse ja edelleen Pajujärven, Kermikkajärven ja Akujärven kautta Inariin.
Kesäisin käytetty läntinen reitti kulki Rieston kylästä aluksi Riesto- ja Muteniajokia pitkin Sompiojärvelle, sieltä Nattastuntureiden kautta Kopsusjärven länsipuolitse Inarin Laanilan kylään. Laanilasta polku jatkui Saariselän halki Törmäsen kylään ja sieltä edelleen Kyrön kylään eli nykyiseen Ivaloon ja saapui lopulta Inarijärven rantoja pitkin Inariin. Sieltä Ruijanpolku jatkui vielä Pielpajärven, Utsjoen ja Tenojoen kautta Jäämeren rannalle sekä toista reittiä myöten Tshuolisjärven ja Näätämön kautta Barentsinmerelle.
Nykyinen retkeilyreitti

Nykyisin retkeilijöiden käytössä oleva Ruijanpolku on noin 35 kilometrin pituinen ja kulkee läntistä reittiä pitkin Sompiojärveltä Nattasten kautta Laanilaan. Viimeiset seitsemän kilometriä polusta on luonnon- ja kansallispuistojen ulkopuolella. Reitin varrella on muun muassa tulentekopaikka sekä laavuja. Sompiojärven rannalla on myös leirintäalue, reitin puolivälissä Kaptukaislammella puolestaan sijaitsevat yöpymiseen tarkoitetut alueet.
Rusellae

Rusellaen arkeologiset kaivaukset
Rusellae, nykyinen Roselle, oli etruskien kaupunkivaltio Pohjois-Etruriassa. Rusellaessa oli asutusta jo Villanova-kulttuurin aikoina. Se oli etruskien kaupunkiliiton jäsen, mutta joutui vuonna 294 eaa roomalaisten alaisuuteen. Vuonna 89 eaa kaupungista tuli municipium ja Augustuksen aikana colonia. Kaupungin 500-luvulta eaa. peräisin oleva, kolme kilometriä pitkä kaupunginmuuri on säilynyt sekä joitain asuinrakennuksia. Keisariajalta on säilynyt amfiteatteri.
Ruskolaho

Ruskolahoa
Ruskolaho tunnetaan myös nimillä hiililaho ja destruktiolaho. Ruskolahossa puunrungossa oleva lahottaja hajottaa vain selluloosaa ja hemiselluloosaa, jolloin ruskea ligniini jää jäljelle. Värin lisäksi ruskolaho tekee puusta haurasta ja poikkisuunnassa katkeilevaa. Sormien välissä hiertäessä ruskolahoinen puuaines hajoaa puuterimaiseksi pölyksi. Ruskea väri aiheutuu muuntuneesta ligniinistä ja lahopuuainekseen kertyneestä raudasta. Ruskolaho on merkittävää humuksen muodostuksessa.
Ruskolahoa aiheuttavat ruskolahottajiin kuuluvat monet kantasienet kuten esimerkiksi Suomessakin esiintyvät kantokääpä (Fomitopsis pinicola), pökkelökääpä (Piptoporus betulinus), rikkikääpä (Laetiporus sulphureus) ja rivikääpä (Antrodia serialis).
Runsauden periaate

Runsauden periaate on modaliteetteihin liittyvä periaate, jonka mukaan jokainen aito mahdollisuus toteutuu. Muodollisesti esitettynä: jos väittämä P on mahdollinen, silloin P:n on joskus oltava totta.
Periaatteen mukaan siis jos mahdollisuus ei koskaan toteudu, se ei ollut aito mahdollisuus; eikä sellaista mahdollisuutta ole, joka ei toteutuisi koskaan historian saatossa: kaikki mikä voi tapahtua tapahtuu. Periaatteen nimi viittaa siihen, että periaatteen pitäessä paikkansa kaikkeuden on oltava niin täysi kuin mahdollista, siinä merkityksessä että se sisältää niin monia erilaisia asioita kuin on mahdollista, ollakseen täydellinen. Seurauksena mahdollisia maailmoja on vain yksi.
Historia

Runsauden periaate jäljitetään usein Aristoteleeseen. On kuitenkin epävarmaa, oliko hän omaksunut periaatteen, sillä hänen teoksistaan löytyy sekä sitä tukevia että vastustavia kohtia. Periaatteen tausta voidaan löytää kuitenkin myös Platonilta, joka kuvaa Timaioksessa, kuinka demiurgi loi maailman täydelliseksi ja ”täydeksi”.
Timaioksesta periaate kulkeutui uusplatonikoille, jotka yhdistivät siihen aristoteelista ajattelua. Augustinus omaksui uusplatonilaisen ajattelun ja toi runsauden periaatteen kristilliseen teologiaan. Anselm Canterburylaisen ontologinen todistus käytti periaatetta hyväkseen väittäessään, että olemassaolo on perfektio samalla tavalla kuin täyteys.
Tuomas Akvinolaisella ajatus runsauden periaatteesta oli ristiriidassa sen kanssa, että hän uskoi, että Jumalalla  oli mahdollisuus olla luomatta asioita, jotka olisi mahdollista luoda. Tuomas valitsi aluksi periaatteen rajoitetun version ja myöhemmin kielsi periaatteen kokonaan. Duns Scotus kehitti voluntaristista ajattelua ja kielsi myös runsauden periaatteen. Simo Knuuttila on katsonut, että Duns Scotuksella kielto esiintyy ensimmäisen kerran selvänä, vaikkei välttämättä esiinnykään ensimmäisenä. Ajatus mahdollisista maailmoista voidaan johtaa Duns Scotukseen asti.
Gottfried Leibniz katsoi, että paras kaikista mahdollisista maailmoista toteuttaisi kaikki aidot mahdollisuudet. Immanuel Kant uskoi runsauden periaatteeseen, mutta ei sen empiiriseen verifioitavuuteen.
Aatehistorioitsija Arthur Lovejoy oli ensimmäinen, joka on käsitellyt runsauden periaatetta laajemmin, teoksessaan The Great Chain of Being (1936).
Kirjallisuus

Lovejoy, A. O.: The Great Chain of Being . Harvard University Press, 1936: ISBN 0-674-36153-9
Chapter IV "The Principle of Plentitude and the New Cosmography", p. 99–143.
Chapter V "Plenitude and Sufficient Reason in Leibniz and Spinoza" p. 144–182.
Ruona (Kuortane)

| Ruona |
| --- | --- |
 Ruona
 Koordinaatit: 62°50.475′N, 23°29.122′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Kuortane
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Postinumero:  63150
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruonan kylä sijoittuu Kuortaneen kunnan pohjoisosaan. Kylä on levittäytynyt pääasiassa Kuortaneenjärven pohjoisrannalle ja Nisosjärven ympärille. Lisäksi laajalla alueella olevassa kylässä on asutusta myös Haarajärven, Reunan ja Sauna-ahon alueille. Kylä rajoittuu pohjoisessa Lapuan kaupunkiin, idässä Alajärven kaupunkiin, etelässä Kuortaneen kirkonkylään, lännessä Kuortaneenjärveen ja Salmen kylään.
Ruonan kylään muutti ensimmäinen asukas Simo Juhonpoika vuonna 1549 hyville kaski- ja pyyntimaille. Hän oli myös koko Kuortaneen ensimmäisiä asukkaita.
Lapuan hiippakunnan koulutuskeskus Haapaniemen hiippakuntakartano sijaitsee Ruonalla Kuortaneenjärven rannalla.
Suomen sodan ratkaisutaistelut käytiin Ruonan Nurminiemessä 31.8.–1.9.1808.
Vuonna 2008 Ruona valittiin vuoden eteläpohjalaiseksi kyläksi.
Kirjallisuutta

Ranta-Maunus, Alpo (toim.): Ruona : kylä historian laineilla. Kuortaneen Ruonan kyläyhdistys Ruonan Rinki, 2013. ISBN 978-952-93-2155-1.
Aiheesta muualla

Ruonan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Haapaniemen hiippakuntakartanon kotisivut
Damon Runyon

| Damon Runyon |
| --- | --- |
 Damon Runyon
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1880 Manhattan, Kansas, Yhdysvallat
Kuollut: 10. joulukuuta 1946 (66 vuotta) New York, New York  Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Damon Runyon (4. lokakuuta 1880 Manhattan, Kansas, Yhdysvallat – 10. joulukuuta 1946 New York, New York  Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja.
Runyon julkaisi 1911 esikoisteoksensa, runokokoelman Tents of Trouble. Sen jälkeen hän keskittyi novelleihin, jotka kertovat New Yorkin rikollispiireistä. Novellit koottiin 1931 ilmestyneeksi antologiaksi Guys and Dolls, ja niiden pohjalta on tehty musikaali Enkeleitä Broadwaylla (1950) ja siitä taas elokuva Enkeleitä Broadwaylla.
Suomennetut novellit

Butch katsoo lasta, suom. Pentti Saarikoski, antologiassa: Huumoria ympäri maailman, Tammi 1962 Sarjat: Kurki-sarja, Omnibus
Et siis aio puhua!, suom. Kari Salminen, antologiassa: Murha à la carte, Hyvinkää: Book Studio 1996 ISBN 951-611-762-7
Lillian, teoksessa: Kissanpäivät: parhaat kissatarinat (Best Cat Stories), toimittanut Lesley O'Mara, suomentanut Annikki Suni, Helsinki: WSOY 1992 ISBN 951-0-18100-5
Maailman kovin kundi, antologiassa: Maailman kovin kundi, toim. Kerttu Manninen, Helsinki: WSOY 1967
Huumorintajua, antologiassa: Lipeäkala 1955. Suomen aikakauslehdentoimittajain liitto. Jyväskylä: Gummerus 1955
Hurja Tobias, antologiassa: Lipeäkala 1952. Aikakauslehdentoimittajain yhdistys. Helsinki: Tammi 1952
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Damon Runyon Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Urho Ruola

Urho August Antero Ruola (10. huhtikuuta 1919 Kustavi – 8. marraskuuta 2006 Benalmádena, Espanja) oli suomalainen rakennusmestari, kauppaneuvos, vuorineuvos ja rakennusalan yritys Rakennus-Ruolan perustaja ja pääjohtaja.
Ruolan isä Jalmari Taavetti Ruola oli maanviljelijä ja kalastaja joka omisti Vähä-Ruolan tilan Ruolan kylässä Kustavissa. Urho Ruola kävi ennen sotia teollisuuskoulun valmistuen rakennusmestariksi vuonna 1939. Hän oli sotavuosina viisi vuotta rintamalla ja aloitti siviiliin päästyään rakennusurakoinnin kotikunnassaan Kustavissa yhdessä veljensä rakennusmestari Martti Ruolan (1917–1988) kanssa. Ensimmäinen rakennuskohde oli vuonna 1948 valmistunut Kustavin Isoluodon koulu. Ruolan ja hänen veljensä perustaman Rakennusliike M. & U. Ruolan, vuodesta 1950 Rakennustoimisto Ruola Oy toiminta laajeni pian ensin Saloon ja Turun seudulle ja sitten Lahteen ja Helsingin seudulle. Rakennusyhtiössä Martti Ruola vastasi teknillisestä puolesta ja Urho Ruola keskittyi kaupalliseen puoleen.
Ruolan veljekset aloittivat elementtirakentamisen syksyllä 1957 rakennuskohteena oli Asunto Oy Sepänkulma Turussa. Vuonna 1959 aloitti toimintansa Ruolan Turun Itäharjulle perustama tiettävästi Suomen ensimmäinen rakennuselementtitehdas. Ruola solmi vuonna 1961 tiettävästi Suomen ensimmäisen aluerakennussopimuksen Lahden Möysän alueen rakentamisesta. Ruola rakensi Lahdessa myös 40 prosenttia Mukkulan alueesta. Ruola aloitti aluerakentamisen Turussa vuonna 1965 ja yhtiö rakensi myös Turun kaupunginteatterin vuosina 1961–1962 ja Turun yliopistollisen keskussairaalan 1964–1968. Urho Ruola sai vuonna 1964 kauppaneuvoksen arvon ja vuonna 1977 hänestä tuli vuorineuvos.
Ruolan liikevaihto yli 1974 100 miljoonan markan rajan. Yhtiön nimeksi muuttui vuoden 1976 alusta Rakennus-Ruola Oy sen jälkeen kun siihen oli fuusioitu vuonna 1975 ostettu teollisuusneuvos Uno Pikarlan (1899–1976) perustama Rakennus Oy. Ruola rakensi 1970-luvulla myös ulkomailla muun muassa Saudi-Arabiassa ja Nigeriassa. Rakennus-Ruola oli 1970- ja 1980-luvuilla Suomen kymmenen suurimman rakennusyhtiön joukossa ja yhtiön liikevaihto oli vuonna 1987 900 miljoonaa markkaa. Ruolan yhtiöt olivat rakentamassa muun muassa Lahden suurmäkeä, Päijät-Hämeen keskussairaalaa, Helsingin oopperataloa ja tasavallan presidentin uutta virka-asuntoa Mäntyniemeä.
Vuonna 1982 Urho Ruola ja hänen veljensä Martti Ruola tuomittiin jatketusta veropetoksesta sakkoihin. Veljekset olivat vieneet yrityksensä kirjanpitoon vähennyskelvottomia poliittisia tukimaksuja, poliitikoille, virkamiehille ja finanssisektorin päättäjille kustannettuja matkoja sekä yksityiskäyttöön hankitun veneen ostokulut.
1990-luvun alun talouslama johti siihen että Ruola-konserni fuusioitiin toiseen suureen turkulaiseen rakennusyhtiöön A. Puolimatka Oy:hyn joka siirtyi sittemmin ruotsalaisomistukseen.
Kirjallisuutta

Moberg Timo – Lehtonen Marja-Liisa : Vähä-Ruolan vähät pojat omassa elementissään. Rakennus-Ruola Oy, Turku 1986 ISBN 9519966439
Aiheesta muualla

Kari Teräs: Vuorineuvos Urho Ruola (1919–2006). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Talousvaikuttajat
Rusopurosammal

| Rusopurosammal> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Palmikkosammalten lahko Hypnales
Heimo::  Väkäsammalten heimo Campyliaceae
Suku::  Purosammalet Hygrohypnum
Laji::  cochlearifolium
Kaksiosainen nimi
 Hygrohypnum cochlearifolium  Venturi (Broth.) 
Katso myös
   Rusopurosammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rusopurosammal (Hygrohypnum cochlearifolium) on lehtisammallaji väkäsammalten heimossa (Campyliaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoisen puoliskon arktisilla alueilla ja vuoristoissa.
Suomen alueella rusopurosammalta esiintyy harvinaisena pohjoisosassa tuntureilla: Kittilän ja Enontekiön Lapissa. Laji kasvaa tunturipuroissa ja tunturikoskissa sekä rannoilla erityisesti kalkkikivillä, uposkasvina tai vesirajassa. Uhanalaisuusluokituksessa rusopurosammal on vaarantunut (VU). Sitä uhkaavat satunnaistekijät ja ilmaston lämpeneminen.
Ruostesienet

| Ruostesienet |
| --- | --- |
 Ruostesientä (Puccinia recondita) vehnän lehdellä
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Pucciniomycotina
Lahko::  Ruostesienet Pucciniales  Caruel
Synonyymit
 Uredinales 
Luokat 
 Varsinaiset ruostesienet Pucciniomycetes  Cystobasidiomycetes  Agaricostilbomycetes  Microbotryomycetes 
Katso myös
   Ruostesienet Wikispeciesissä   Ruostesienet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruostesienet (Pucciniales) ovat kasveissa loisina eläviä sienilajeja. Ne eivät koskaan muodosta itiöemiä, sillä sieni muodostaa helmi-itiöpesäkkeitä.. Niiden rihmasto kasvaa isäntäkasvin solukkojen soluväleissä. Ne eivät yleensä tapa isäntäänsä. Ruostesieniin kuuluu viljelyskasvien tuholaisia.
Ruostesienet ovat kehittyneet jo ennen kivihiilikautta.lähde? Elämänkiertonsa aikana niillä on usein kaksi isäntäkasvia, joiden molempien nimet ovat sienen nimessä. Esimerkiksi kuusen-talvikinruoste tuottaa kuusenkävyillä helmi-itiöitä, jotka tarttuvat talvikkeihin. Sieni talvehtii talvikin lehdissä ja kasvattaa talvi-itiöitä, jotka taas tarttuvat kuusen emikukintoihin touko-kesäkuussa.
Kuusessa tuhoa aiheuttaa kuusen-tuomenruoste (Thekopsora areolata). Laji loisii tuomella ja kuusella, ja sitä voi torjua hävittämällä edellä mainitut kuusikoista.  Muita kuusta tuhoava ruostesieniä ovat kuusen-talvikinruoste (Chrysomyxa pyrolae), kuusen-suopursunruoste (Chrysomyxa ledi) ja kuusenkultaruoste (Chrysomyxa abietis). Katajaa ja pihlajaa väli-isäntänään käyttää pihlajan-katajanruoste (Gymnosporangium cornutum).
Eräät ruostesienet vaurioittavat viljoja, kuten esimerkiksi heinäkasveilla ja happomarjapensailla vuorotteleva happomarjan-heinänruoste eli mustaruoste (Puccinia graminis), sekä erityisesti vehnää vaurioittava heinänviiruruoste eli keltaruoste (Puccinia striiformis). Sienet häiritsevät viljan kasvua käyttämällä kasvin vettä ja ravinteita. Tällöin kasvi ei kasva kunnolla, vaan jää pieneksi ja ohueksi, jolloin viljasadon määrä pienenee ja laatu heikkenee. Viljasadon pienentyminen aiheuttaa materiaalin menetystä viljateollisuudelle, sekä rahallista menetystä viljelijöille. Puccinia -suvun viljaruostesieniä tavataan ympäri maailmaa kaikkialla, missä viljaa kasvaa, sillä sienet levittäytyvät laajalle alueelle hyvin tehokkaasti tuulen kuljettaessa sienten itiöitä . Paras tapa ehkäistä ruostesienten aiheuttamia haittoja on viljellä ruostesienille vastustuskykyisiä viljalajikkeita.
Ruostesienisukuja

Ruosteet (Puccinia)
Sarviruosteet (Gymnosporangium)
Kultaruosteet (Chrysomyxa)
Outoruosteet (Thekospora)
Ruskoruosteet (Uromyces)
Aiheesta muualla

Suomen hävinneet, uhanalaiset ja silmälläpidettävät ruostesienet Ympäristökeskus (Archive.is)
Tree of Life web
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1130524  Wikispecies: Pucciniales  AusFungi: 60013246  CoL: 3XG  EoL: 6877107  EPPO: 1UREDO  GBIF: 1126  iNaturalist: 69968  IndexFungorum: 501535  IRMNG: 10874  ITIS: 936406  MycoBank: 501535  NBN: NHMSYS0020536006  NCBI: 5258  NZOR: afe1e8b3-76ea-434a-96cd-4dc147dee766  Open Tree of Life: 234865  PPE: pucciniales  SpeciesFungorum: 501535  WoRMS: 988595