stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Weberbauerocereus

| Weberbauerocereus |
| --- | --- |
 Weberbauerocereus longicomus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Trichocereeae
Suku::  Weberbauerocereus  Backeb.
Katso myös
   Weberbauerocereus Wikispeciesissä   Weberbauerocereus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Weberbauerocereus on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku.
Tuntomerkit

Kasvit ovat pensasmaisia tai puumaisia, tyvestään haarovia, joskus selvästi yksirunkoisia. Varret ovat pylväsmäisiä, pystykasvuisia tai käyristyviä, toisinaan maanmyötäisesti suikertavia. Areolit ovat valkoisia tai kellertäviä, villakarvaisia ja niissä on usein tukevia piikkejä. Kukat ovat kookkaita, putkimaisia tai suppilomaisia, säteittäisiä tai vastakohtaisia. Ne ovat avoinna pääasiassa öisin. Kehälehdet ovat vaaleita, ruskehtavia tai punertavia. Kukkapohjuksessa on suomujen ja karvojen muodostama tiheä peite. Hedelmä on pieni ja karvojen peittämä.
Levinneisyys

Suku kasvaa Perussa ja Pohjois-Chilessä.
Lajit

Lajien määrä on epävarma, mutta niitä lienee seuraavat kahdeksan:
Weberbauerocereus churinensis
Weberbauerocereus cuzcoensis
Weberbauerocereus johnsonii
Weberbauerocereus longicomus
Weberbauerocereus rauhii
Weberbauerocereus torataensis
Weberbauerocereus weberbaueri
Weberbauerocereus winterianus
Aiheesta muualla

Cacti Guide
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q136950  Wikispecies: Weberbauerocereus  BioLib: 105639  CoL: 87PB  EoL: 5196781  GBIF: 7281504  GRIN: 12791  iNaturalist: 444814  IPNI: 289035-2  IRMNG: 1023634  ITIS: 907017  NCBI: 1001073  Open Tree of Life: 750241  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:5567-1  Tropicos: 40025641  WFO: wfo-4000040570
Patrick White

| Patrick White |
| --- | --- |
 Patrick White 1973
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1912 Lontoo, Britannia
Kuollut: 30. syyskuuta 1990 (78 vuotta) Sydney, Australia
Kansalaisuus:  Australia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Palkinnot
 Nobelin kirjallisuuspalkinto 1973  
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Patrick Victor Martindale White (28. toukokuuta 1912 Lontoo, Britannia – 30. syyskuuta 1990 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1973 "...eeppisestä ja psykologisesta kertomustaiteesta joka on tuonut uuden mantereen kirjalliselle maailmankartalle."
White syntyi Englannissa australialaisten vanhempien lapsena, kasvoi Australiassa, lähetettiin Englantiin kouluun, palasi Australiaan ja jälleen Englantiin opiskelemaan Cambridgen yliopistossa. Elämä ulkopuolisena tuli hänelle tutuksi.
White kirjoitti 27 romaania ja kahdeksan näytelmää. Pääteoksena pidetään romaania Myrskyn silmä, jossa kuolemaisillaan oleva, ahneiden lastensa ympäröimä rikas seurapiirinainen tilittää elämäänsä, sen voittoja ja tappioita, rakkauksia ja vihaa. Whiten tuotanto koostuu laajasta eeppisestä kerronnasta, jossa on sarkasmia, yltiöpäisyyttä ja paradokseja. Monet henkilöhahmot ovat elämää rakastavia mutta nykyaikaista elämäntyyliä vieroksuvia, ja he vihaavat keskinkertaisuutta ja farisealaisuutta.
White vastusti kirjallisuuden sensuroimista ja homoseksuaalina joutui itse usein sen kohteeksi.lähde?
White perusti Nobel-palkintorahoilla nimeään kantavan kirjallisuuspalkinnon Patrick White Award.
Suomennetut teokset

Ne jotka vaunuissa ajavat. Osat 1 ja 2. (Riders in the Chariot, 1961), suom. Laura Tala, 1967
Myrskyn silmä (The Eye of the Storm, 1973), suom. Jussi Nousiainen, Helsinki: Otava 1974 ISBN 951-1-01467-6
Kohti mantereen sydäntä (Voss, 1957), suom. Jussi Nousiainen, Helsinki: Otava 1977 ISBN 951-1-04455-9
S/S Wenno

S/S Wenno on suomalainen höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1907 Savonlinnan Konepajan telakalla  Savonlinnassa. Alustyypiltään Wenno on rautarunkoinen höyrylotja eli kuramylly. Aluksen rakennutti Miettulan saha hoitamaan sahan puutavarakuljetuksia Saimaalla. Alus rakennettiin Saimaan kanavan sulkualtaiden mittojen mukaan niin että alus kykeni ottamaan mahdollisimman paljon lastia mutta silti liikennöimään kanavassa. Rahdattavia halkoja Wennoon mahtui noin 650 pinokuutiometriä. Alus on ainoa Saimaan tervahöyrylaivastosta säilynyt rautarunkoinen alus.
Miettulan sahan omistuksesta Wenno siirtyi muutaman omistajanvaihdoksen jälkeen Enso-Gutzeit Oy:n omistukseen, joka käytti alusta Saimaan ja rannikon rahtiliikenteessä vuoteen 1964 asti. Tuolloin aluksen ansioliikenne päättyi ja se jäi seisomaan Laitaatsillan telakalle. Vuonna 1972 Puumalan kunta osti jo rapistuneen aluksen ja Puumalan veneseura kunnosti sen talkoovoimin takaisin liikenteeseen. Nykyään aluksella tehdään kesäisin huviristeilyitä.
Tekniset tiedot

Aikaisemmat nimet: Wetehinen
Alustyyppi: Rahtilaiva, Höyrylotja, kuramylly
Rakennuspaikka: Savonlinnan Konepaja Oy, Savonlinna
Rakennusvuosi: 1907
Rakennusaine: Teräs
Pituus: 30.80 m
Leveys: 6.70 m
Syväys: 2.60 m
Koneen tyyppi: Compound-höyrykone
Koneen teho: 96 ihv
Polttoaine: Puu
Omistaja: Puumalan kunta ja Puumalan Veneseura ry, Puumala
Entiset omistajat: Miettulan saha, Juho Salo, Enso-Gutzeit Oy
Kotisatama: Puumala
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Kirjallisuutta

Käyhkö Arttu: Saimaa ja laivat Kustantaja Laaksonen, 2015 ISBN 978-952-5805-75-8
Aiheesta muualla

Aluksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Höyrypursiseura
Janwillem van de Wetering

| Janwillem van de Wetering |
| --- | --- |
 Janwillem van de Wetering 1982.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1931 Rotterdam, Alankomaat
Kuollut: 2008 (76–77 vuotta) Blue Hill, Maine, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: hollanti englanti
Esikoisteos:  Outsider in Amsterdam
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Janwillem van de Wetering (1931 Rotterdam, Alankomaat – 2008 Blue Hill, Maine, Yhdysvallat) oli alankomaalainen jännityskirjailija. Hän kirjoitti englanniksi ja hollanniksi.
Ennen Yhdysvaltoihin muuttoaan Wetering työskenteli Amsterdamissa poliisina. Hän asui puolitoista vuotta buddhalaisessa luostarissa Japanissa, mistä hän kertoo omaelämäkerrallisissa teoksissaan. Esikoisteos Outsider in Amsterdam ilmestyi 1975, ja siinä hän kuvaa nuorisoa, huumeita ja buddhalaisuutta. Sama henkilökatras, rikospoliisit Henk Grijpstra ja Rinus de Gier, on mukana muissakin Weteringin poliisiromaaneissa. Hän on kirjoittanut myös lastenkirjoja.
Suomennetut teokset

Kuolema kanavalla (The Corpse on the Dike), suom. Aulis Rantanen ja opiskelijat, Helsinki: WSOY 1980 Sarja: Sapo, 245 ISBN 951-0-09600-8
Mainen viikatemies (The Maine Massacre), suom. Aulis Rantanen, Helsinki: WSOY 1983 Sarja: Sapo, 278 ISBN 951-0-11574-6
Taidekauppiaan kuolema (The Japanese Corpse), suom. Aulis Rantanen, Helsinki: WSOY 1988 Sarja: Sapo, 316 ISBN 951-0-14973-X
Tappava äly (Mind Murders), suom. Aimo Harjula, Hyvinkää: Viihdeviikarit 1987 Sarja: Jännityksen mestarit, 7 ISBN 951-611-131-9
Tappava sade (Hard Rain), suom. Aimo Harjula, Hyvinkää: Viihdeviikarit 1989 Sarja: Jännityksen mestarit, 28 ISBN 951-611-208-0
Komisario Saiton pieni satori (Inspector Saito's Ssmall Satori ), suom. Aulis Rantanen ja opiskelijat, Helsinki: WSOY 1989 Sarja: Sapo, 332 ISBN 951-0-15900-X
Kaukonäköinen Saito
Komisario Saiton pieni satori
Saito ja Kettutyttö
Saito ja kahdenkymmenen senin postimerkki
Saito ja pyhä kapula
Saito ja shogun
Saito vastaan Saatana
Saito vastaan Saito
Saiton selonteko
Samurai Saito
Sekoilua veneessä
Oikukkaat miljoonat (Seesaw Millions), suom. Hanna Tarkka, Helsinki: WSOY 1992 Sarja: Sapo, 357 ISBN 951-0-17941-8
Katulintu (The Streetbird), suom. Hanna Tarkka, Helsinki: WSOY 1994 Sarja: Sapo, 377 ISBN 951-0-19391-7
Lady Hillary, suom. Aimo Harjula, antologiassa: Pahan palkka, toim. Jeffery Deaver; suom. Aimo Harjula, Helsinki: Gummerus: Book Studio 2003 ISBN 951-20-6305-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Janwillem van de Wetering Wikimedia Commonsissa
Christopher Hawtree, Janwillem van de Wetering, Obituary, The Guardian 14.10.2008, viitattu 5.10.2021 (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Wiener Singverein

Gustav Mahler: Sinfonia nro 8 – Wiener Singverein – Slovenský filharmonický zbor – Wiener Sängerknaben – Staatskapelle Berlin – Pierre Boulez – Musikverein, suuri sali
Wiener Singverein on itävaltalainen perinteikäs sekakuoro, joka on tunnettu monista konserteistaan ja levytyksistään merkittävien kapellimestareiden johdolla. Musiikin harrastajista koostuva kuoro perustettiin varsinaisesti vuonna 1858 Wienin Musiikinystävien seuran osaksi, mutta sen juuret ovat jo seuran perustamisvuodessa 1812. Kuoron konserttipaikka on Wienin Musikverein-konserttisali. Johannes Brahms oli yksi kuoron varhaisista johtajista, ja kuoro oli mukana säveltäjän Ein deutsches Requiemin osittaisessa kantaesityksessä. Muita merkkiteosten kantaesityksiä, joissa Wiener Singverein on ollut mukana, ovat muun muassa Brucknerin Te Deumin ja Mahlerin kahdeksannen sinfonian kantaesitykset.
Wiener Singvereinin ohjelmisto ulottuu J. S. Bachista 1900-luvulle, mutta erityisesti kuoro on keskittynyt itävaltalaiseen ja saksalaiseen musiikkiin. Pääasiallisesti Wiener Singverein esittää konserttimusiikkia, mutta on laulanut myös oopperaesityksissä ja -levytyksissä. 1900-luvun jälkipuoliskolta lähtien kuoro on tehnyt myös ulkomaankiertueita ympäri maailmaa. Kuoron johtajana on vuodesta 1991 toiminut Johannes Prinz.
Kapellimestareihin, joiden johdolla kuoro on laulanut, kuuluvat muiden muassa Daniel Barenboim, Pierre Boulez, Wilhelm Furtwängler, Herbert von Karajan, Riccardo Muti, Seiji Ozawa ja Christian Thielemann. Kuoro on tehnyt satoja levyjä muun muassa Decca-, Deutsche Grammophon -, EMI-, Philips- ja Sony-levymerkeille.
Kirjallisuutta

Joachim Reiber: Wiener Singverein – Menschen Stimmen Götterfunken (2007) ISBN 9783701730599
White Lady

Ravintola White Lady Helsingin Laaksossa (Mannerheimintie 93).
White Lady on Helsingin Laakson kaupunginosassa, Mannerheimintien varrella, Naistentalossa toimiva ravintola. Työmaahuolto Oy:n perustama ravintola avasi ovensa lauantaina 1.3.1952. Ravintolan tunnus on kolmisakarainen kruunu, joka oli painettuna jo avajaiskutsuun. Kyseessä oli Helsingin ensimmäinen ravintola, johon naiset pääsivät ilman miesseuralaista. Ravintolassa pidettiin vuonna 1965 Eduskunnan urheilukerhon 20-vuotisjuhla. Suomen Naisten Huoltosäätiö myi ravintolan 1970-luvulla oopperalaulaja Timo Mustakalliolle, vuonna 1980 ravintola siirtyi hänen pojalleen Timo-Pekka Mustakalliolle sekä Matti Pulkille ja Aimo Bondenille. Timo Mustakallio vuokrasi ravintolan vuonna 1985 ravintoloitsija Aimo Bondenille, joka oli ainoa ravintoloitsija vuodesta 1995 lähtien. Ravintolaa isännöi vuosina 2017-2023 hänen tyttärensä Camilla Bonden yhdessä puolisonsa kanssa.
1980-luvun puolestavälistä alkaen ravintola koki nimenvaihdoksia ja uusien toimintakonseptien testauksia, niminä Mamma Maria pizzaravintola, Hunter’s Irish Pub ja venäläisravintola Pectopah Katinka. Kellariin avattiin musiikkibaari Campano, jossa vieraili usein myös Remu Aaltonen., jolla oli viereisessä Naistentalossa ateljee.
Vuonna 2001 ravintola sai takaisin perinteisen nimensä.. Marraskuussa 2024 Mustakallio-perhe myi jatkajan puuttuessa ravintola White Ladyn tilat. Ravintolaklassikoihin erikoistunut Casa Ravintolat Oy jatkaa White Ladyn ravintolatoimintaa.
Aiheesta muualla

White Ladyn historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta

Heinämies, Kati (toim.). Tervetuloa lipan alle! : Asunto Oy Mannerheimintie 93 60 vuotta. Asunto Oy Mannerheimintie 93, 2013. ISBN 978-952-93-2551-1.
Westerholminpolku

Lehmät koivumetsässä
Westerholminpolku on Ernholmin saaressa sijaitseva luonto- ja kulttuuripolku Paraisten kaupungin Nauvon kunta-alueella. Polku lähtee kiertämään Nauvon Kirkonkylän Eteläsatamasta, johon se myös päättyy. Westerholminpolku on omistettu kuuluisalle suomalaiselle maisemamaalarille, Victor Axel Westerholmille. Westerholm oli syntynyt 4. tammikuuta 1860 Turussa, siellä hän myös kuoli 19. marraskuuta 1919. Hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa kesät mummonsa Maria (Maja Stina) Henriksdotterin luona silloisen Nauvon kunnan Ernholmin saaressa.
Victor Westerholmin lapsuudessa ja nuoruudessa Ernholmin rantaniityt toimivat lehmien laitumena. Nauvolaisten Nina Söderlundin (jonka isän isä oli Victor Westerholmin pikkuserkku) ja Rune Franzénin (jonka äidin isä oli Victor Westerholmin pikkuserkku) mukaan, on hyvin todennäköistä että Westerholm sai inspiraationsa kuuluisille lehmämaisemilleen juuri näistä lapsuuden muistoista Ernholmin saaresta.
Kuvaus

Westerholminpolku vihittiin käyttöönsä lauantaina 14. kesäkuuta 2014 Nauvon Kirkonkylän Eteläsatamassa sijaitsevalla toripaikalla. Sieltä löytyy myös polun lähtökyltti. Polku on pituudeltaan 2,8 km ja korkeusero vaihtelee 1 metristä mpy korkeimpaan pisteeseen ”Jetukastiin”(paikallismurretta, jättekast= irtokivenjärkäle) korkeudeltaan 42 mpy. Polun varrelta löytyy maastoon sijoitetusta 14 tiedotustaulusta ruotsin-, suomen- ja englanninkielistä informaatiota.
Tiedotustaulut antavat ensisijaisesti kulkijalle tietoa Victor Westerholmin lapsuudesta Ernholmin saaressa, mutta myös saaren ja kunnan historiasta. Kulkija näkee matkallaan Nauvon ensimmäisen majatalon Krouvinsillan kupeessa, sekä pienen tiilirötiskän nimeltään ”Takomo”. Takomon jälkeen kulkija ylittää Saaristotien (Saariston Rengastie) ja jatkaa matkaansa nauvolaisten nikkaroimaa puupolkua pitkin, rantaniityiltä ylös Ernholmin kallioille.
Kulkijalle joka aristelee jyrkkää nousua, löytyy vaihtoehtoinen, kallioita kiertävä polku, joka ei tosin vie Jetukastille, vaan kiertää vuoren. Jetukastin näköala sekä Museoviraston lailla rauhoitettu pronssikautinen hautamuistomerkki vuosilta 1500-500 e. Kr. houkuttelevat pysähtymään lepotauolle.
Matka jatkuu Jetukastista alas, Gåsholmintietä pitkin Saaristotien yli, vanhaan Ernholmin kylään ja sieltä sitten Krouvinsillan yli takaisin Nauvon Kirkonkylään.
Ernholmin kartano

Ernholmin kartano on todennäköisesti saanut alkunsa viimeistään 1400-luvulla koska sen sijaintipaikka oli niin lähellä Nauvon kirkkoa.  Suomen Asutusrekisterin mukaan 1500-luvulla Ernholmissa oli viisi tilaa. Mutta vuosien varrella ne yhdistettiin yhdeksi tilaksi, kauniiksi Ernholmin kartanoksi. Nauvon ensimmäinen kyläseppä asui Ernholmissa jo 1630-luvulla. Paikalliset käsityöläiset kerääntyivät Ernholmiin, kirkko ja mahdolliset asiakkaat olivat lyhyen matkan päässä. 1680-luvulla Michel Abrahamssonista, Ernholmin tilan isännästä, tuli Nauvon ensimmäinen nimismies. Tällöin hän keräsi kansalta veroja ja toimi poliisina. Tämän jälkeen nimismiehet sijoittuivat melkein 200 vuodeksi pysyvästi Ernholmin kartanolle.
Westerholminpolku on syntynyt Pro Nagu r.f.:n yhteisprojektina Ernholmilaisten, Multiculti r.f.:n ja Paraisten kaupungin matkailuyksikön kanssa. LEADER ja Svenska kulturfonden (Ruotsalainen Kulttuurirahasto) ovat rahoittaneet projektin.
Aiheesta muualla

Nagu Sockens historia I , Fagerlund Rainer, Christine Bång, 1992, Nauvo, Nauvon kunta ISBN 951-96687-1-3
Nagu Sockens Historia II, Johanna Aminoff-Winberg; Bo Åberg, Harry Ölander, Rainer Fagerlund, Christine Bång, Nagu, 1992-2001, Nauvon kunta, ISBN 951-96687-0-5
| n k Nauvo - pääsaaret ja nähtävyydet |
| --- | --- | --- |
| Pääsaaret |  Iso-Nauvo  Pikku-Nauvo  |  |
| Saaret, joihin pääsee siltayhteydellä |  Biskopsö  Ernholm  Sommarö  Kirjais  |  |
| Saaret, joihin pääsee autolautalla |  Högsar  Ängholm  Vallmo  Käldö  Ramsö  Haverö  Sandö  Öjen  Pensar  |  |
| Saaret, joihin pääsee yhteysaluksella |  Innamo  Seili  Nötö  Berghamn  Brännskär  Gullkrona  Stenskär  Trunsö  Kopparholm  Sandholm  Lökholm  Borstö  |  |
| Lautat |  L/A Elektra  Haverölautta  Pärnäinen-Korppoo  Käldö-Ramsö  Öjen-Sandö  Högsar  Pensarlautta  |  |
| Tiet |  Seututie 180  Kiinteä tieyhteys Nauvo-Parainen  |  |
| Yhteysalukset |  M/S Baldur  M/S Nordep  M/S Falkö  M/S Cheri  M/S Östern  |  |
| Rakennukset |  Nauvon kirkko  Nötön kirkko  Seilin kirkko  Engelin piirtämä asuinrakennus Fyren Seilillä  |  |
| Nähtävyydet |  Westerholminpolku  Kyrkbacken  Jungfrudansen  Varberget  Borstögumman  |  |
| Historia |  Nauvon historia  Nauvon taistelu  |  |
Victor Westerholm
Westerholminpolku
Anna Wikander

Anna Wikander
Anna Elisabet Wikander (26. helmikuuta 1873 Pori – 4. lokakuuta 1938 Tampere) oli suomalainen tuberkuloosilääkäri.
Wikanderin vanhemmat olivat laivuri Georg Ferdinand Wikander ja Ebba Carolina Rosendahl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 yksityistodistuksella Porin lyseosta ja suoritti medikofiilitutkinnon Helsingin yliopistossa 1896 sekä valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1899 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1904. Hän teki opintomatkoja Skandinaviaan 1905, Kölniin ja Pariisiin 1907 sekä Ruotsiin, Tanskaan ja Berliiniin 1913.
Wikander toimi yksityislääkärinä Tampereella vuodesta 1904 alkaen. Hän oli Tampereella vanhainkodin lääkärinä 1905–1918, Tampereen lastenhoitoyhdistyksen laitoslääkärinä 1908–1915 ja Tampereen Verkatehtaan sairas- ja apu- sekä eläkekassojen lääkärinä 1914–1934. Tampereen kaupungin keuhkotautisten huoltotoimiston lääkärinä Wikander oli 1911–1936. Hän oli mukana perustamassa Tampereen tuberkuloosin vastustamisyhdistystä 1912 ja toimi yhdistyksen sihteerinä ja johtokunnan jäsenenä. Yhdistyksen perustaman Tampereen keuhkotautiparantolan lääkärinä hän oli vuodesta 1915 alkaen. Hän oli myös mukana ajamassa kunnallisen keuhkotautiparantolan perustamista Kangasalle, tämä Pikonlinnan parantola valmistui 1931. Perheetön Wikander testamenttasi omaisuutensa Tampereen tuberkuloosin vastustamisyhdistykselle. Yhdistyksen toimintaa jatkaa nykyisin 1954 perustettu Tampereen Tuberkuloosisäätiö.
Kirjallisuutta

Raimo Seppälä : Anna Wikanderin perintö : Tampereen tuberkuloosin vastustamisyhdistys 1912-1954 : Tampereen tuberkuloosisäätiö 1954-2004. Tampereen tuberkuloosisäätiö, Tampere 2004 ISBN 9529167091
Colson Whitehead

| Colson Whitehead |
| --- | --- |
 Colson Whitehead vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 1969 New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  fiktio
Aiheesta muualla
www.colsonwhitehead.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Colson Whitehead (s. 6. marraskuuta 1969 New York) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Whitehead opiskeli Harvardin yliopistossa. Hänen esikoisromaaninsa The Intuitionist ilmestyi vuonna 1999 ja toinen romaani John Henry Days (suom. Balladi John Henrystä) vuonna 2001. Whitehead sai vuonna 2002 MacArthur Fellowship -apurahan.
Whiteheadin menestynein teos on vuonna 2016 ilmestynyt vaihtoehtohistoriallinen, 1800-luvun Yhdysvaltain etelävaltioihin sijoittuva The Underground Railroad (suom. Maanalainen rautatie). Teos palkittiin Pulitzer-, National Book Award- ja Arthur C. Clarke -palkinnolla sekä Andrew Carnegie -mitalilla. Lisäksi kirja oli ehdolla ns. pitkällä listalla Booker-palkinnon saajaksi. The Underground Railroadia on myyty Yhdysvalloissa yli miljoona kappaletta. Teoksen pohjalta tehtiin myös samanniminen minisarja, joka ilmestyi keväällä 2021 Amazon Prime Video -palvelussa.
Myös Whiteheadin vuonna 2019 ilmestynyt teos The Nickel Boys (suom. Nickelin pojat) palkittiin Pulitzerilla.
Teoksia

The Intuitionist (1999)
Balladi John Henrystä.  (John Henry Days, 2001)  Suomentanut Markku Päkkilä. Otava, 2002.  ISBN 951-1-18099-1
The Colossus of New York (2003)
Apex Hides the Hurt (2006)
Sag Harbor (2009)
Zone One (2011)
Maanalainen rautatie.  (The Underground Railroad, 2016)  Suomentanut Markku Päkkilä. Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-34819-1
Nickelin pojat.  (The Nickel Boys, 2019)  Suomentanut Markku Päkkilä. Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-34897-9
Harlem Shuffle (Harlem Shuffle, 2021. Suomentanut Markku Päkkilä.) Otava, 2022. ISBN 9789511417484
Kieron miehen manifesti.  (Crook Manifesto, 2023)  Suomentanut Markku Päkkilä. Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-47250-6
Aiheesta muualla

Miia Gustafsson, Colson Whiteheadin kirjat kahmivat palkintoja, mutta hän ei usko niiden muuttavan maailmaa: “Ihmiset, joiden kannattaisi lukea kirjoja, eivät sitä tee”, Yle.fi, uutiset 16.5.2022 (haastattelu Suomen-vierailulla)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Wickström (yritys)
Kirjallisuutta

Rauno Grönbacka : Marakatteja ja kissanpäitä: vaasalaisten moottoritehtaiden tarina - Markattor och katthuvuden: historien om motorfabrikerna i Vasa; käännös ruotsiksi Esko Pursiainen ja Jenni Roth. Vaasan Veteraaniautoseura, Vaasa 2014 ISBN 978-952-93-3896-2
Aiheesta muualla

Wickström-Veljesten Moottoritehdas Osakeyhtiön pienpainatteita, Kansalliskirjasto Digitaaliset aineistot
Wickström-venemoottoreiden esite vuodelta 1938, Vasaensis-ekirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Wickströmin moottoritehtaaseen liittyvää aineistoa, Vasaensis-ekirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Wickströmin moottoritehtaan vaiheet kootaan näytelmäksi, Vaasan ikkuna 23.10.2013[vanhentunut linkki]
Wickström-moottoriaiheisia videoita Youtubessa
Veljekset Wickström Moottoritehdas O.Y., Suomen Kuvalehti, 16.12.1922, nro 50-51, s. 58, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Stig Wennerström

Stig Wennerström
Stig Erik Constans Wennerström (22. elokuuta 1906 Tukholma – 22. maaliskuuta 2006 Danderyd) oli Ruotsin ilmavoimien eversti ja vakooja.
Toiminta

Wennerström työskenteli 15 vuotta vakoojana Neuvostoliiton hyväksi. Aikaisemmin hän oli työskennellyt vakoojana Saksan laskuun, minkä venäläiset saivat selville ja pakottivat paljastumisen uhalla vakoilemaan jatkossa heidän hyväkseen. Wennerström, koodinimeltään Örnen (kotka), oli toinen kahdesta GRU:n korkean tason ruotsalaisvakoojasta. Toisen heistä, koodinimeltään Getingen (ampiainen), henkilöyttä ei ole saatu selville.lähde? Vuosina 1961−1962 Wennerström työskenteli Ruotsin ulkoministeriössä ilman selkeää tehtävänkuvaa.
Wennerströmin neuvostoliittolaisena yhdysmiehenä oli aluksi ollut Neuvostoliiton Tukholman-sotilasasiamies Ivan Rybatšenko, sittemmin − hänen välittämiensä tietojen osoittauduttua Neuvostoliitolle erittäin arvokkaiksi − kenraali Lemenov, josta tuli hänen henkilökohtainen ystävänsä. Wennerströmin ilmoitettiin paljastaneen Neuvostoliitolle tietoja mm. Ruotsin ilmapuolustuksesta, puolueettomuuspolitiikasta, Ruotsin ja Yhdysvaltain suhteista sekä Yhdysvaltain lentoaseistuksesta. Neuvostoliitto oli ollut erityisen kiinnostunut Ruotsin lentokentistä, joita se arveli Yhdysvaltain pyrkivän hyödyntämään sotilaallisesti. Lisäksi Wennerströmin kerrottiin myöntäneen, että hän oli saavuttanut vakoojana niin huomattavan aseman, että hänelle oli myönnetty neuvostoliittolainen kenraalimajurin arvo, oikeus valita itse vakoilukohteensa ja vapaa käyttötili sekä vuonna 1960 kolme korkeaa neuvostoliittolaista kunniamerkkiä. Wennerström oli suorittanut vakoilunsa lähinnä valokuvaamalla salaisia asiakirjoja, jotka hän oli vienyt työpaikaltaan kotiinsa.