stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aselupa Suomessa
Muuta > Säilyttäminen

Kotonakaan ampuma-asetta ei saa säilyttää miten vain, esimerkiksi ladattuna yöpöydän laatikossa tms. Ampuma-aselain 106 §:n mukaan:
"Kun ampuma-asetta säilytetään muuten kuin tilapäisesti, on se säilytettävä:
luvanhaltijan vakituisessa asunnossa, muussa paikassa, jossa hän pysyvästi oleskelee, tai näihin kiinteästi liittyvässä tilassa, joka turvatasoltaan ja valvottavuudeltaan vastaa näitä;
toisen, kyseisen ampuma-aseen lainaamiseen oikeutetun henkilön luona 1 kohdassa tarkoitetussa paikassa tai tilassa;
14 §:n 1 tai 2 kohdassa tarkoitetun asealan elinkeinon harjoittamiseen luvan saaneen elinkeinonharjoittajan hallussa; taikka
poliisilaitoksen hyväksymissä säilytystiloissa.
Jos ampuma-asetta säilytetään 1 momentin 1 tai 2 kohdassa tarkoitetussa paikassa, se on säilytettävä sisäministeriön asetuksessa määritellyssä murtoturvallisessa ja lukitussa turvakaapissa, lukitussa paikassa tai muuten lukittuna siten, että ampuma-ase tai aseen osa ei ole helposti anastettavissa tai otettavissa luvattomasti käyttöön. Ampuma-ase voidaan tällöin säilyttää myös siten, että muu aseen osa kuin äänenvaimennin säilytetään erillään lukittuna edellä mainitulla tavalla ja loput aseen osat siten, etteivät ne ole helposti anastettavissa tai otettavissa luvattomasti käyttöön."
Ampuma-aselaki määrää lisäksi seuraavaa: "Jos säilytettävänä on erityisen vaarallinen ampuma-ase tai yli viisi ampuma-asetta, on aseet säilytettävä sisäministeriön asetuksessa määritellyssä murtoturvallisessa ja lukitussa turvakaapissa. Turvakaappia ei kuitenkaan edellytetä, jos aseiden säilytyspaikan poliisilaitos on hyväksynyt säilytystilat."
Muuta > Lyhyt ja pitkä ase

Lyhyellä ampuma-aseella tarkoitetaan ampuma-asetta, jonka kokonaispituus on enintään 600 millimetriä tai jonka piipun pituus on enintään 300 millimetriä.
Pitkällä ampuma-aseella tarkoitetaan kaikkia muita ampuma-aseita kuin lyhyitä ampuma-aseita.
Muuta > Taskuase

Ampuma-aselaki määrittelee tarpeeksi pienet aseet "taskuaseeksi". Taskuaseella tarkoitetaan sellaista ampuma-asetta, ei kuitenkaan kaasuasetta, joka mahtuu suorakulmaiseen, sisämitoiltaan 130 × 180 millimetrin suuruiseen laatikkoon siten asetettuna, että aseen piippu ja perä ovat laatikon pohjan tason suuntaisina. Lupa taskuasetta tai sen osaa varten voidaan antaa museossa tai kokoelmassa pitämiseen, muistoesineenä säilyttämiseen sekä työhön, jossa ase on välttämätön.
Muuta > Erityisen vaaralliset ampuma-aseet

Seuraavat ampuma-aseet luokitellaan "erityisen vaaralliseksi":
Sinko, kranaatinheitin, takaaladattava tykki sekä rakenteeltaan ja käyttötarkoitukseltaan vastaava ampuma-ase sekä ohjus- ja raketinheitinjärjestelmä.
Sarjatuliase.
Muuksi esineeksi kuin ampuma-aseeksi naamioitu ampuma-ase.
Ampuma-ase, joka on alun perin valmistettu toimimaan sarjatulella mutta joka on muunnettu toimimaan kertatulella, lippaallisella kertatulella tai itselataavalla kertatulella.
Lyhyt keskisytytteistä patruunaa ampuva itselataava kertatuliase, jolla voidaan laukaista yli 21 patruunaa ilman uudelleenlatausta, jos siinä on kiinteä latauslaite, jonka kapasiteetti on yli 20 patruunaa, tai irrotettava latauslaite, jonka kapasiteetti on yli 20 patruunaa.
Pitkä keskisytytteistä patruunaa ampuva itselataava kertatuliase, jolla voidaan laukaista yli 11 patruunaa ilman uudelleenlatausta, jos siinä on kiinteä latauslaite, jonka kapasiteetti on yli kymmenen patruunaa, tai irrotettava latauslaite, jonka kapasiteetti on yli 10 patruunaa
Lyhyt itselataava kertatuliase, joka on kahdella kädellä olkapäätä vasten tuettavaksi taikka muutoin kahden käden otteella ammuttavaksi suunniteltu ja valmistettu.
Lupa kohdan 1-2 ja 4-7 erityisen vaaralliseen ampuma-aseeseen taikka niiden osaa varten voidaan antaa vain asekeräilijälle, erityisestä syystä työhön jossa ase on välttämätön sekä näytöstä, kuvausta tai muuta vastaavaa tarkoitusta varten.
Lisäksi lupa kohdan 6 erityisen vaaralliseen ampuma-aseeseen taikka niiden osaa varten voidaan antaa myös vapaaehtoisesta maanpuolustuksesta annetun lain 2 §:n 2 momentissa tarkoitetun Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen sotilaallisia valmiuksia palvelevan ampumakoulutuksen järjestämistä tai siihen osallistumista varten.
Lisäksi lupa kohdan 5 ja 6 erityisen vaaralliseen ampuma-aseeseen taikka niiden osaa varten voidaan antaa myös luonnolliselle henkilölle ampumaurheilua varten sekä yhteisölle tai säätiölle urheiluammuntakoulutusta varten.
Lisäksi lupa kohdan 3 erityisen vaaralliseen ampuma-aseeseen taikka niiden osaa varten voidaan antaa vain erityisestä syystä.
Muuta > Aselupakäytäntöjen yhtenäistämisohje

Suomessa oli 19. lokakuuta 2007 lähtien käytössä aselupakäytäntöjen yhtenäistämisohje, jolla pyritiin siihen, että luvanhakuprosessi olisi ollut mahdollisimman samanlainen eri paikkakunnilla. Ohje ei kuitenkaan ollut sitova, eikä ainakaan käytännön tasolla toimivakaan. AYO on vuonna 2013 purettu poliisihallinnon toimesta ja poliisiviranomaisia on ohjeistettu nojaamaan lupapäätöksentekoprosessissa ampuma-aselakiin.
Muuta > Soveltuvuustesti

Soveltuvuustesti oli käytössä vuosina 2011-2017. Soveltuvuustestillä arvioitiin henkilön taipumusta muun muassa itsetuhoisuuteen ja väkivaltaisiin tekoihin. Testi ei yksin ratkaissut aseluvan saantia vaan se oli yksi osa aineistoa, jota käytettiin kokonaisharkinnassa. Testi oli tietokonepohjainen 267 kyllä/ei-väittämää sisältävä profilointi. Testi oli voimassa kolme vuotta, jonka aikana sitä ei tarvinnut suorittaa uudelleen. Testi voitiin myös korvata lääkärin tai psykologin antamalla puoltolausunnolla hakijasta, joka ei ollut kuutta kuukautta vanhempi. Jos testiä ei saanut hyväksytysti läpi voi poliisi pyytää lisäselvitystä ja lääkärin- tai psykologintodistusta.
Historia > 1903-1916 > Vuoden 1903 väliaikainen ampuma-aseasetus

Ampuma-aseista säädettiin ensimmäisen kerran vuonna 1903 väliaikaisella "asetuksella ampuma-aseitten ja ampumatarpeiden kuin myöskin räjähdysaineitten myymisestä ja säilyttämisestä sekä maaliinampumisratojen perustamisesta", jonka ensimmäisessä pykälässä määrättiin seuraava:
"Rihlattujen pianampuvain (makasiini- y.m.s.) kiväärien sekä niihin kuuluvain patruunien säilyttäminen, ilman erityistä lupatodistusta Kuvernööriltä, on kielletty."
Asetuksen kolmannessa pykälässä määrättiin lisäksi seuraavaa: "Ampuma-aseista ja ampumatarpeista saadaan rihlattuja pianampuvia (makasiini- y.m.s.) kivääriä, niihin kuuluvia patruuneja sekä dynamiittia myydä ainoastaan henkilöille, jotka esiinnäyttävät ostajan nimelle asetetun lupatodistuksen Kuvernööriltä sellaisten tavarain ostamiseen, eikä kauppa saa käsittää suurempaa määrää kuin minkä lupatodistus osoittaa." Asetuksessa ei annettu hakijalle mitään lupaehtoja eikä käyttötarkoituksia. Asetuksessa säädeltiin myös ampuma-aseiden ja räjähteiden kauppaa, sekä ampumaratojen perustamista. Asetus ei koskenut sotilashenkilöitä eikä virkamiehiä jotka säännösten nojalla tarvitsivat ampuma-aseita. Se säädettiin Suomen kenraalikuvernöörin, Nikolai Bobrikovin, ehdotuksesta ja oli voimassa "asetuksen toimenpiteistä valtiollisen järjestyksen ja yleisen rauhan säilyttämiseksi Suomessa" voimassaoloajan, eli kolme vuotta vuoteen 1906.
Historia > 1903-1916 > Vuoden 1906 väliaikainen asetus aseiden maahantuonnista

Vuonna 1906 säädettiin väliaikainen asetus jonka voimassa ollessa sai tuoda maahan ainoastaa rihlaamattomia kivääreitä, sekä vielä erikseen kiellettiin tuomasta rihlattuja kivääreitä, kaikenlaisia revolvereita ja pistooleita. Asetus oli kerrallaan voimassa vuoden, laskettuna 1. päivästä syyskuuta. Asetusta jatkettiin vuonna 1907, 1908 ja 1909. Vuonna 1909 lisäksi asetusta muutettiin koskemaan myös erikseen kiellettyjen aseiden ampumatarpeita. Asetuksen voimassaoloaika päättyi vuonna 1910.
Historia > 1903-1916 > Vuoden 1915 ampuma-aseasetus

"Armollinen asetus ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden ostamisesta ja hallussapidosta sekä ampumaratojen laittamisesta ja kunnossapidosta" oli ensimmäinen pysyväksi tarkoitettu aseasetus. Kyseisen asetuksen ensimmäinen pykälä: "Ampuma-aseiden ynnä niihin kuuluvain ampumatarpeiden ostaminen, hallussapito ja mukanaankantaminen ilman asianomaisen viranomaisen antamaa erityistä lupaa olkoon kielletty." Luvan ikärajaksi annettiin 15 vuotta. Vajaavaltaisille 15 vuotta täyttäneille annettiin myös lupa, mutta vain sileäksi porattuihin kivääreihin ja vanhempiensa tai holhoojiensa läsnä ollessa. Aseenostolupa oli voimassa vain kolme kuukautta antopäivästä ja sen myönsi sen läänin kuvernööri missä hakijan vakituinen asuinpaikka oli. Aseita ja ampumatarpeita sai myydä vain varastoista ja myyntimakasiineista ja vain kuvernöörin antamalla luvalla. Myyjien piti pitää kirjaa myymistään aseista ja ampumatarpeista, sekä kenelle oli myynyt ja mitä oli myynyt.
Kuvernöörillä oli oikeus pakottaa myyjien luovuttamaan varastoissaan olevat aseensa ja ampumatarpeensa kansallisen turvallisuuden nimissä viranomaisille tai kuvernöörin määräämien henkilöiden huostaan.
Asetuksessa olevat säännökset jotka koskivat ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden ostoa, hallussapitoa ja mukanaankantamista eivät koskeneet sotapalveluksessa olevia henkilöitä eikä virkamiehiä jotka olivat velvoitettuja lain mukaan pitämään asetta. Nämä henkilöt olivat oikeutettuja ostamaan ampuma-aseita ja ampumatarpeita päällystönsä lupatodistuksella.
Asetuksessa säädettiin myös ampumaratojen laittamisesta ja kunnossapidosta. 14 pykälä: "Yhdistykset ja yksityiset henkilöt saavat laittaa ampumaratoja ja ampumapaviljonkeja ainoastaan hankittuaan siihen asianomaiselta kuvernööriltä luvan. Lupa ampumaradan laittamiseen annettakoon ainoastaan sellaiselle yhdistykselle, jonka säännöt Keisarillinen Suomen Senaatti on hyväksynyt."
Kuvernöörin piti tarkastaa oliko paikka yleisen turvallisuuden kannalta sovelias ja määrättävä pisin matka johon sai ampua. Radan omistaja oli velvollinen ilmoittamaan Poliisille hyvissä ajoin kilpailuista ja harjoituksista johon osallistui enemmän kuin kymmenen henkeä.
Asetus kumottiin suurelta osin vuonna 1918 ja lopullisesti vuonna 2015 kun ampumaratoja koskevat pykälät kumottiin.
Historia > 1917-1932 > Vuoden 1918 ampuma-aseasetus

Vuonna 1918 säädetty asetus oli nimeltään "Asetus ampuma-aseista". Kyseisen asetuksen ensimmäinen pykälä: "Ampuma-aseiden ynnä niihin kuuluvain ampumatarpeiden hankkiminen, hallusapito ja kantaminen ilman asianomaisen poliisiviranomaisen antamaa erityistä lupaa on kielletty. Ampuma-aseella käsitetään jokaista sellaista asetta, joka on tarkoitettu ammuksien laukaisemista varten." Lisäksi ote kolmannesta pykälästä: "Jos poliisiviranomainen yleisen järjestyksen ja yhteiskunnallisen turvallisuuden kannalta oman harkintansa mukaan katsoo voivansa anomukseen myöntyä, on hakijalle annettava lupatodistus..." Lupahakemuksessa oli oltava valtion virkamiehen tai kahden luotettavan henkilön antama kirjallinen suositus. Anomuksessa oli lisäksi mainittava pääasiallinen tarkoitus, sekä muita aseeseen liittyviä tietoja. Hakijan oli lisäksi oltava vähintään 15 vuotta vanha, jos henkilö oli vajavaltainen ja 15 vuotta vanhempi oli oltava myös vanhempien tai holhoojien suostumus. Asetus ei koskenut maa- ja merisotaväen, sekä poliisilaitosten palveluksessa olevia henkilöitä, jotka oli oikeutettu hankkimaan, hallussapitämään ja kantamaan ampuma-aseita ja ampumatarpeita päällystönsä lupatodistuksella. Asetus ei myöskään koskenut luvalla toimivien suojeluskuntien ja ampuma-yhdistysten jäseniä. Kuukauden kuluttua asetuksen voimaantulemisesta jokainen jolla oli ampuma-ase tai ampumatarvikkeita oli velvollinen hakemaan oikeutta niiden hallussapitoon vaikka henkilöllä olisikin ollut aiemmin myönnetty lupa. Asetuksella lisäksi kumottiin mitä ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden hankkimisesta, hallussapidosta ja kantamisesta ennen oli ollut säädetty. Vuonna 1931 asetusta muutettiin siten, että ampuma-aseiksi luokiteltiin myös kaasupistoolit, kaasupanosten laukaisemiseen tarkoitetut laitteet, sekä valopistoolit. Asetus oli voimassa vuoteen 1933.
Historia > 1917-1932 > Vuoden 1918 asetus ampuma-aseiden kaupasta

"Asetus ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden kaupasta." säädettiin vuonna 1918. Asetuksen ensimmäinen pykälä: "Ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden kauppaa harjoittakoon ainoastaan liike, joka siihen on saanut maaherralta luvan." Hakijan oli jätettävä kirjallinen anomus maaherralle ja todistuksen siitä, että oli Suomen kansalainen ja oikeutettu harjoittamaan ilmoitusvelvollista elinkeinoliikettä. Liikkeen omistajan oli pidettävä kahta kirjaa, joista ensimmäiseen oli kirjattava kaikki liikkeeseen vastaanotetut ampuma-aseet ja ampumatarvikkeet sekä milloin ja mistä ne oli saatu. Toiseen kirjaan oli merkittävä kenelle, koska ja mitä oli myyty sekä ostajan koko nimi, osoite, kuka oli luvan myöntänyt sekä lupanumero. Ampuma-aseita ja ampumatarpeita sai myydä ainoastaan sille kenellä oli ostolupatodistus. Viimeistään kuukauden kuluttua asetuksen voimaantulosta oli jokaisen liikkeen haettava maaherralta lupaa, vaikka hakijalla olisi ollut aikaisempien säädösten mukainen lupa. Asetuksella myös kumottiin mitä ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden kaupasta ennen oli ollut säädetty. Asetus oli voimassa vuoteen 1933.
Historia > 1917-1932 > Vuoden 1918 päätös aseiden maahantuonnista

Vuonna 1918 annettiin myös "Suomen Senaatin päätös jolla kielletään ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden maahantuonti ilman Senaatin lupaa." Päätöksellä kiellettiin ampuma-aseiden sekä ampumatarpeiden maahantuonti ilman Senaatilta hankittua lupaa. Kielto ei koskenut Hallitukselle ja Suomen puolustuslaitoksen Ylipäällikölle lähetettyjä aseita ja ampumatarpeita. Päätös oli voimassa vuoteen 1933.
Historia > 1933-1997 > Vuoden 1933 ampuma-aselaki

Vuonna 1933 säädettiin ensimmäisen kerran ampuma-aseista lailla. Kyseisen "laki ampuma-aseista ja ampumatarpeista" ensimmäinen pykälä: "Ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden valmistus, maahantuonti, kauppa, hankkiminen ja hallussapito on sallittu ainoastaan siihen annetulla luvalla. Annettu lupa voidaan peruuttaa, jos syytä siihen harkitaan olevan." Lisäksi laissa määrättiin lähinnä käytännöistä miten toimitaan jos luvat peruutetaan, sekä erinäisiä rangaistuksia ampuma-aseisiin liittyen. Laissa myös määrättiin hakemaan lupaa, vaikka hänellä olisikin aiempien säädösten mukainen lupa viimeistään kolmen kuukauden kuluttua lain voimaanastumisesta. Kyseistä lakia muutettiin kolme kertaa vuosina 1953, 1982 ja 1986. Laki oli voimassa vuoteen 1998.
Historia > 1933-1997 > Vuoden 1933 asetus puolustuslaitoksessa ja suojeluskunnissa olevista

"Asetus puolustuslaitoksessa palvelevien ja suojeluskuntiin kuuluvien henkilöiden ampuma-aseista ja ampumatarpeista" oli asetus jolla säädeltiin puolustuslaitoksessa palvelevien sekä suojeluskuntiin kuuluvien henkilöiden aseista. Asetuksen ensimmäinen pykälä: "Ampuma-aseita ja ampumatarpeita, joita puolustuslaitoksessa palvelevat henkilöt virkansa takia käyttävät tai suojeluskuntiin kuuluvat henkilöt suojeluskuntatehtäviinsä kuuluvana aseistuksena tarvitsevat, ovat sotilaskivääri, pistooli ja pienoiskivääri sekä näihin tarkoitetut ampumatarpeet. Edellisessä momentissa mainittujen henkilöiden aseistukseen voi sen ohella kuulua ampumataidon kehittämiseksi tarkoitettuja erikoiskiväärejä ja -pistooleja." Luvan kyseisiin aseisiin antoi puolustuslaitoksen virassa tai toimessa olevalle joukko-osaston komentaja, viraston tai laitoksen päällikkö. Suojeluskuntaan kuuluvalle luvan antoi asianomainen paikallis- tai sitä ylempi päällikkö. Vaikka kyseistä asetusta ei koskaan muutettu, niin suojeluskuntaa koskevat kohdat eivät enää olleet vuoden 1946 ampuma-aseasetuksen muutoksen jälkeen pitäviä. Asetus oli voimassa vuoteen 1998.
Historia > 1933-1997 > Vuoden 1940 asetus poikkeussäännöistä

Vuoden 1940 asetuksen "sisältävä eräitä poikkeussäännöksiä ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden hallussapidosta" ensimmäinen pykälä: "Poliisiviranomaisen määräyksestä on henkilö, joka ei virkansa, toimensa tai hänelle annetun erikoisen tehtävänsä vuoksi tarvitse ampuma-asetta ja ampumatarpeita, velvollinen kuittia vastaan luovuttamaan hallussaan olevat ampuma-aseet ja ampumatarpeet toistaiseksi viranomaisten haltuun." Asetuksessa lisäksi määrättiin, että Valtioneuvoston määräämällä alueella, jolla erityiset sotilaalliset toimet ovat tarpeen on hallussapitoluvan lisäksi oltava erikoislupa jonka myönsi poliisipiirin päällikkö. Erityisessä tapauksessa erikoisluvan antoi myös oleskelupaikkakunnan poliisiviranomainen. Erikoislupa annettiin määräajaksi ja määrätyin ehdoin. Asetus säädettiin sotatilasta annetun lain nojalla ja se kumottiin vuonna 1945 annetulla asetuksella "sisältävä eräitä poikkeussäännöksiä ampuma-aseiden ja ampumatarpeiden hallussapidosta sekä räjähdysaineitten käyttämisestä."
Historia > 1933-1997 > Vuoden 1944 laki hallussapitoluvan hankkimisesta

Vuoden 1944 laki "ampuma-aseen hallusapitoluvan hankkimisesta eräissä tapauksissa" oli säädös jolla velvoitettiin jokainen jolla oli ampuma-ase ilman asianomaista hallussapitolupaa hakemaan siihen lupaa viimeistään 30 päivän kuluttua lain voimaanastumisesta. Se joka rikkoi lakia oli tuomittava sakkoon tai vankeuteen taikka jos asianhaarat olivat erittäin raskauttavia, kuritushuoneeseen enintään kolmeksi vuodeksi. Henkilöä ei kuitenkaan saanut tuomita aikaisemmista laiminlyönneistä hankkia hallussapitolupaa jos hän haki lupaa säädetyn ajan aikana.
Aiheesta muualla

Hyytinen, Timo Metsästäjän asekirja, Arma Fennica Oy 2016 ISBN 978-952-5687-40-8
Ohjeita aseluvan hakemiseen v.2015
Ampuma-aselaki vuoden 2011 muutoksineen
Metsästyslaki, joka sisältää lisäohjeita ja -rajoituksia metsästysperusteella hankitun aseen kuljetukseen maastossa yms.
Aselupakäytäntöjen yhtenäistämisohje
Poliisi.fi: Ampuma-aseluvat. Sisältää kaiken mahdollisen: mm. hinnastot ja hakemukset sekä ohjeet
Määräaikainen aseen hallussapitolupa vuodelta 2016.
Täyttämätön aseen lupatodistus vuodelta 1916.
Baraw Sugbo

| Baraw Sugbo |
| --- | --- |
Tunnetaan myös nimillä:  Arnes Diablo, Kutsilyo Cebu
Perustettu:  1900-luku
Alkuperämaa:   Filippiinit
Perustaja(t):  Lorenzo Saavedra
Vaikutteet:  Eskrima
Löydä lisää urheiluaUrheilun teemasivulta
Baraw Sugbo on eskrima-vaikutteinen kamppailulaji, jossa keskitytään aseettomaan puolustautumiseen puukkoa vastaan.
Filippiiniläisenä kamppailutyylinä Baraw Sugbo on harjoittelijamäärältään pieni ja melko epäkaupallinen. Tekniikkavalikoimaltaan Baraw Sugbo suppeahko, eikä se sisällä kovinkaan näyttäviä veitsipuolustustekniikoita. Lukuisten näyttävien tekniikoiden sijaan Baraw Sugbo perustuu melko realistiseen veitsikamppailuasetelmaan, joka ottaa huomioon sen, ettei puolustautuja välttämättä saa riisuttua hyökkääjää aseista ensimmäisillä torjuntayrityksillä. (Ceniza 2014.)
Baraw Sugbo-harjoittelulle ominaisessa ns. palakaw-harjoitusmuodossa, hyökkääjä pyrkii vastatekniikoilla pitämään veitsen itsellään samalla jatkaen hyökkäystään (Nepangue & Machachor 2007, 223). Vuorovaikutteisella palakaw-harjoitusmuodolla pyritään kehittämään puolustautujan jalkojen ja käsien koordinaatiota, sijoittumista ja torjuntoja - eikä vain yksittäisiä puolustustekniikoita.
Baraw Sugbo -järjestelmä sisältää myös nyrkiniskut, kyynärpäälyönnit, tallonnat, kamppaukset, pyyhkäisyt, alasviennit sekä joitakin painitekniikoita teräaseella varustautunutta vastaan, joskin perusharjoittelussa painotetaan napakkaa, mutta samalla virtaavaa vastatekniikasta vastatekniikkaan harjoittelua ("counter to counter flow").
Baraw Sugbon harjoittelu on perinteisesti ollut vapaamuotoista; vyöarvoja tai yhtenäisiä harjoitusasusteita ei ole käytetty. Harjoitusvälineinä käytetään tyypillisesti tylsytettyjä metallisia harjoituspuukkoja. (Ceniza 2014.)
Baraw Sugbon historia

Baraw Sugbon historia juontaa Labangon Fencing Clubin perustajaan, maineikkaaseen Lorenzo Saavedraan (myös: "Tatay Insong") (1852-1944). Saavedraa pidetään kantaisänä useille nykyisille eskrima-tyyleille, kuten Doce Pares ja Balintawak. "Tatay Insong" ei tiettävästi opettanut kaikkia taitojaan yksittäiselle henkilölle tai ryhmälle, vaan jakoi oppejaan eri laajuudessa eri ihmisille. Perimätiedon mukaan Lorenzo Saaveedra sai vaikutteita veitsipuolustustaitoonsa vankila-aikanaan tuntemattomaksi jääneeltä ranskalaiselta."Tatay Insongin" veitsipuolustukseen liittyvä taitoa, Baraw Sugboa hän opetti järjestelmänä eskrima-oppilaidensa sijaan yksinomaisesti Simeon "Simo" Saavedralle. Simolta taito puolestaan periytyi Lucresio "Okit" Ceniza Albanolle (k. 1995). Albano puolestaan välitti järjestelmän veljenpojalleen Gregorio Cenizalle (myös: "Noy Oyong") (1925-2007). (Nepangue & Machachor 2007, 221.)
Tällä hetkellä perinnettä jatkavia Gregorio "Noy Oyong" Cenizan suoria oppilaita ovat hänen poikansa Eduardo "Boy" Ceniza sekä Eduardon serkku Cronnie Cabatingan, joka harjoitteli nuoruudessaan myös Lucresio "Okit" Ceniza Albanon kanssa (Nepangue & Machachor 2007, 222).
Järjestelmän nykyinen kutsumanimi Baraw Sugbo on uudehko. Aiemmin järjestelmää kutsuttiin nimellä Arnes Diablo (~paholaisen/pahan aikeen vangitseminen), mutta edesmenneen harjoittelijan Aproniano "Rene" Atuel Capangpanganin (1953-2000) ehdotuksesta järjestelmää alettiin 90-luvulla kutsua Baraw Sugboksi (Cebuanon kielellä baraw: astalo/puukko, Sugbo: Cebun saari) (Nepangue & Machachor 2007, 222). Cronnie Cabatinganin sekä Eduardo Cenizan mukaan Gregorio "Noy Oyong" Ceniza ei järjestelmän nimestä juuri piitannut, vaan puhui lähinnä puukolla (kutsilyo) harjoittelemisesta (toun ta ug kutsilyo) tai Combat Judo -tekniikoista (Filippiineillä toisen maailmansodan jälkeen omaksuttu termi aseettomille puolustustekniikoille vrt. American Combat Judo) (Ceniza 2014 & History of Kutsilyo Cebu 2009)
Baraw Sugbon harjoittelijoita Filippiinien lisäksi on muutamassa Aasian ja Euroopan maassa sekä Yhdysvalloissa. Filippiinien ulkopuolella aktiivisinta toiminta lienee tällä hetkellä Espanjassa. (Ceniza 2014.)
Baraw Sugbo Suomessa

Baraw Sugbon -tyylisuunnan veitsipuolustusharjoittelu aloitettiin Helsingissä keväällä 2014 Backstabbers-harjoitusryhmässä.
Hans Barth

Hans Barth (25. kesäkuuta 1897, Leipzig, Saksa – 9. joulukuuta 1956, Jacksonville, Florida, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen pianisti ja säveltäjä. Lapsena hän opiskeli pianonsoittoa Carl Reinecken oppilaana Leipzigin konservatoriossa. Hän muutti Yhdysvaltoihin 10-vuotiaana 1907 ja soitti seuraavana vuonna ensikonserttinsa. Yhdysvaltain kansalaisuuden hän sai 1912. Barth esiintyi Yhdysvalloissa ja Euroopassa soittimenaan cembalo, piano ja neljäsosasävelaskelflyygeli. Orkesterin solistina hän soitti Cincinnatissa, Havannassa ja Philadelphiassa. Pianistina hän teki laajoja kiertueita koko Amerikan mantereella, mutta hänen suurimmat saavutuksensa liittyvät opetukseen. Hän johti kahta musiikkikoulua, ensiksi Institute of Musical Art (Yonkers, New York) ja viimeksi New Yorkissa National School for Musical Culture -koulua sen rehtorina.
Barthin sävellykset ovat paljolti avantgardistisia. Monet niistä hän sävelsi neljäsosasävelaskelflyygelille, jollaisen hän itse rakensi 1928–1929. Hänen innoittajansa uusien sävelasteikkojen kokeiluihin oli Ferruccio Busoni. Barthin sävellystuotanto sisältää orkesteri- ja kamarimusiikkia, joukon yksinlauluja sekä operetin Miragia. Hän sävelsi muun muassa pianokonserton neljäsosasävelaskelflyygelille ja jousille 1930 ja pianokvinteton samalle soittimelle samana vuonna.
Kidō senshi Z Gundam

| Kidō Z senshi Gundam |
| --- | --- |
機動戦士Ζガンダム   (Kidō Z senshi Gundam)
Genre: toiminta, science fiction 
TV-anime
Ohjaaja: Yoshiyuki Tomino
Studio: Nihon Sunrise (nyk. Sunrise)
Lähetyskanavat: Nagoya terebi
Alkuperäinen lähetyskierros: 2.3.1985 – 22.2.1986
Jaksojen määrä: 50 
Kidō senshi Z Gundam (jap. 機動戦士Ζガンダム, myös Mobile Suit Z Gundam) on Sunrisen tuottama japanilainen Gundam-animaatiosarja. Sitä näytettiin 50 jaksoa ANN-ketjun kanavilla Nagoya terebi pääkanavana 2. maaliskuuta 1985 – 22. helmikuuta 1986 (lauantaisin 17.30–18.00). Se tarina on jatkoa Kidō senshi Gundamille. Parhaimmillaan alussa sen katsojaluvut olivat 11,6 % ollen keskimäärin 6,4 %. Sarjan lyhenne on ”Z” (Zeeta).
Sarjasta tehtiin myös vuosina 2005–2006 nimellä Kidō senshi Z Gundam: A New Translation kolme kokoelmaelokuvaa, jotka näytettiin Sōchikun elokuvateattereissa.