stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tsalendžikhan katedraali

Tsalendžikhan katedraali.
Tsalendžikhan pelastajan katedraalikirkko (georg. წალენჯიხის მაცხოვრის ფერისცვალების საკათედრო ტაძარი, Ts'alendžikhis matskhovris periscvalebis sak'atedro t'adzari) on keskiaikainen katedraali Tsalendžikhan kaupungissa Samegrelo ja Zemo Svanetin alueella Georgiassa.
Katedraalia hallinnoi Georgian ortodoksisen kirkon Zugdidin ja Tsaišin eparkia. Se tunnetaan parhaiten ainutlaatuisista seinämaalauksistaan, jotka ovat esimerkki Bysantin palaiologisen tyylin suorasta omaksumisesta ja jopa taiteilijoiden tuomisesta Georgiaan.
Historia ja arkkitehtuuri

1100–1300-luvuilla rakennettu katedraali on ristikirkko, jossa on kupoli, eteinen (narthex) ja kolme kaarikäytävää, joista eteläinen ja pohjoinen on muunnettu Dadiani-suvun perhekappeliksi. Kirkkoa ympäröi muuri, jossa on kaksikerroksinen kellotorni sen luoteiskulmassa. Muurin ulkopuolella on raunioitunut Dadianien palatsi. Mielenkiintoinen rakennelma on 40–45 metriä pitkä ja 3–4 metriä korkea tunneli, joka johtaa kirkosta länteen. 1800-luvulla kirkkoon tehtiin uusi lattia. 1960–1980-luvuilla kirkkoa korjattiin osittain ja freskoille tehtiin puutteellisia hätäkonservaatiotoimia.
Kaksikielinen kreikkalais–georgialainen kirjoitus kirkon luoteispilarissa paljastaa, että kirkon sisäosan freskot maalasi Kyr Manuel Eugenikos, bysanttilainen taiteilija Konstantinopolista, jonka Vameq Dadiani (hallitsi 1384–1396), Georgian hovin korkea-arvoinen virkamies, oli värvännyt. Georgiankielinen kirjoitus luoteispilarissa mainitsee kaksi muuta henkilöä, Makharobeli Kvabalian ja Andronike Gabisulavan, jotka Vameq lähetti tuomaan kreikkalaisen mestarin Georgiaan. 1600-luvulla vanhoja freskoja korjattiin piispa Eudemon Džaianin käskystä, ja Levan II Dadiani, Mingrelian prinssi (hallitsi 1611–1657), määräsi rakennettavaksi kirkkoon kappelin ja peitätti sen sisätilat seinämaalauksilla. Näistä lisäyksistä on säilynyt vain fragmentteja, joihin kuuluu Levanin perheen muotokuva kappelin eteläseinällä.
Eugenikoksen muraaleja pidetään yhtenä parhaista myöhäisen palaiologisen taiteen esimerkeistä. Ikonografinen kertomus on monimutkainen, ja siihen sisältyy useita yksityiskohtia, jotka ovat keskiaikaisille georgialaisille seinämaalauksille epätavallisia. Seinämaalaukset ovat nykyisin vaarantuneet ja ne tarvitsevat välitöntä konservointia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tsalendžikhan katedraali Wikimedia Commonsissa
Tsalendžikhan katedraalia sisältä.
Tšašniki

| Tšašniki (Чашнікі, Ча́шники) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Tšašniki
 Koordinaatit: 54°51′44″N, 29°09′43″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Vitsebskin alue
Väkiluku (10/2009):  9 203
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 chashniki.vitebsk-region.gov.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšašniki (valkoven. Чашнікі, ven. Ча́шники) on pieni kaupunki ja hallintopiiri  Vitsebskin alueella Valko-Venäjällä. Tšašniki sijaitsee linnuntietä runsas 70 kilometriä Vitsebskistä lounaaseen ja 150 kilometriä pääkaupunki Minskista koilliseen. Vuoden 2009 väestönlaskennassa Tšašnikin kaupungin asukasluku oli 9 203. Tšašnikin hallintopiirissä asui 35 043 henkeä, mikä luku sisältää myös piirissä sijaitsevan, voimalaitoksistaan tunnetun Novalukomalin kaupungin 13 945 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšašniki Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kaupunkikuvaus (englanniksi) (bycity.org)
Kaupunkikuvaus (Arkistoitu – Internet Archive) (valkovenäjäksi) (garady.org)
WikiMapia karttalinkki, selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi)
Valko-Venäjän rautateiden karttapohjainen aikatauluhaku (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kaupunkiportaalin valokuvia (venäjäksi) (chashniki.by.ru)
Itävallan liittokansleri

| Itävallan liittokansleri |
| --- | --- |
 Österreichischer Bundeskanzler
 
 
 Nykyinen Christian Stocker 3. maaliskuuta 2025 lähtien
Virka-asunto:  Ballhausplatz
Nimittäjä:  Itävallan liittopresidentti
Kauden pituus:  5 vuotta (minimi)
Perustettu:  12. marraskuuta 1918
Ensimmäinen:  Karl Renner
Kotisivut:  bundeskanzleramt.gv.at
Itävallan liittokansleri (saks. Österreichischer Bundeskanzler), myös pelkästään kansleri, on Itävallan hallituksen ja liittokanslerinviraston johtaja. Hän ohjaa ja koordinoi hallituksen toimintaa, mutta hänellä ei ole oikeutta antaa ministereille suoranaisia, pakottavia määräyksiä. Hallituksen johtamisen lisäksi Itävallan liittokansleri voi korkeintaan 20 päivän ajan hoitaa Itävallan liittopresidentin tehtäviä, mikäli varsinainen presidentti on estynyt toimimasta virassaan.
Liittokanslerin nimittää liittopresidentti, eikä Itävallan parlamentilla ole suoraa sananvaltaa kanslerin valinnassa. Ennen vuotta 1918 virka tunnettiin nimellä ministeripresidentti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itävallan liittokansleri Wikimedia Commonsissa
Tšatšersk

| Tšatšersk (Чачэрск, Чечерск) |
| --- | --- |
 Tšatšerskin historiallis-etnograafinen museo ja Tšatšerskin piirin hallintorakennus
 vaakuna
 Tšatšersk
 Koordinaatit: 52°54′46″N, 30°54′54″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Perustettu:  1159 (maininta kronikassa)
Korkeus:  120–175 m
Väkiluku (10/2009):  7 991
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 chechersk.gomel-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšatšersk (valkoven. Чачэрск, IPA: [tʂaˈtʂɛrsk], ven. Чечерск) on pieni kaupunki ja hallinnollinen piiri Homelin alueen luoteisosissa Valko-Venäjällä. Tšatšersk sijaitsee Dnepr-joen sivuhaaran Sožin länsirannalla, Homelin (Gomel) kaupungin pohjoispuolella; maanteitse kaupunkien välinen etäisyys on 65 kilometriä. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 7 991 ja koko hallintopiirissä 15 790 ihmistä.
Kaukokulkeumana levinneen cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus Tšatšerskin lounaispuolella sijaitsevan Tšernobylin voimalan ympäristössä.
Vaikka itse kaupunki sijaitsee radioaktiivisesti melko lievästi saastuneella alueella, Tšatšerskin kaupungin talouselämä sekä ympäröivän alueen maatalous ovat kärsineet merkittävästi Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin vaikutuksista.
Dneprin sivuhaara Sož Tšatšerskissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšatšersk Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) (englanniksi)
Kaupunkikartta (BYcity.org) (venäjäksi)
WikiMapia karttalinkki Tšatšerskin kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Tšatšerskin historiallis-etnograafisen museon yhteystiedot (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (museum.gomel-region.by)
Kuvia joistain Tšatšerskin rakennuksista (venäjäksi)
Tietoa kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Karsikko (Joensuu)

| Karsikko |
| --- | --- |

Kaupunki:  Joensuu
Väkiluku:  5 132 (2022)
Työpaikkoja:  802 kpl   (2022)
Postinumero(t):  80260
Karsikko on Joensuun kaupunginosa, joka sijaitsee Pielisjoen rannalla ydinkeskustan itäpuolella. Alue rakennettiin pääosin 1970–1980-lukujen vaihteessa. Alueella on omakotitalo- , rivitalo- ja pienkerrostaloasutusta. Vuonna 2022 Karsikossa oli 4 007 asukasta, ja se oli väkiluvultaan Joensuun kuudenneksi suurin kaupunginosa. Alueen läpi virtaavia jokia ovat Oksoja ja Iiksenjoki.
Karsikko oli osa Pielisensuun kuntaa, mutta päätyi osaksi Joensuun kaupunkia yhdessä Mutalan, Hukanhaudan ja Noljakan kaupunginosien kanssa kuntaliitoksella vuonna 1954. Karsikon kaupunginosassa on sijainnut kansanperinteellinen vainajien muistometsä, karsikko, josta kaupunginosa on saanut nimensä.
Pielisensuun entinen pappila syksyllä 2023. Seurakunnan toiminta rakennuksessa on päättynyt, se on joutunut ilkivallan kohteeksi ja se on laitettu myyntiin.
Karsikkoon luettavia alueita ovat Kettuvaara, Kissamäki ja Asevelikylä. Kaupunginosa rajautuu lännessä valtatiehen 9, etelässä Ilomantsintiehen, idässä Iiksenjokeen ja pohjoisessa Pielisjokeen. Kettuvaaran nimi tulee pienestä vaarasta. Siellä oli Pielisensuun seurakunnan pappila ja henkilökunnan asuntoja. Kettuvaara-nimi on säilynyt muun muassa alueella olevan Kettuvaaran hautausmaan nimessä.
Alkuvaiheet

Perheyhtiö Cederberg & Co:n rakennuttama saha Karsikossa toimi vuosina 1877-1917 ja Pekkalassa toinen vuosina 1904–1917.  Alueelle muutti sahojen työväkeä ja itsenäisiä ammatinharjoittajia. Kettuvaaralle oli avattu myös J. Eskelisen perillisten  sekatavarakauppa, jota työväestö käytti.
Jo ennen 1900-luvun alkua Karsikossa asui lähes 400 henkeä. Sahayhtiö rakennutti vuosisadan vaihteessa neljä suurta, useita asuntoja yhteistiloineen käsittänyttä, kasarmeiksi kutsuttua työväen asuinrakennusta, jotka purettiin vasta 1940-luvulla.
Ensimmäinen pientaloalue rakennettiin nykyisten Väinämöisen-, Joukahaisen- ja Ilmarisenkadun kohdalle Kettuvaaralle, jonne sahan työntekijät olivat jo aemmin pystyttäneet asuinmökkejä. Maan Cederbergeiltä ostanut Kaukas alkoi myydä 1920-luvun loppupuolella alueelta tontteja, joille kukin rakensi vapaamuotoisesti omaan tapaansa. Osa alkuperäisistä rakennuksista on säilynyt. Asutus laajeni 1930–40-luvuilla Paavolan ja Savikkolan asuntoalueiden rakentamisella. Pohjolankadun itäpuolelle syntyi Savikylä ja 2. maailmansodan jälkeen  Asevelikylä siirtoväen asuntoalueeksi Karsikon asukasluku oli vuonna 1950 jo 2332 henkeä. Kerrostaloja Karsikkoon alkoi nousta 1960-luvulla.
Kouluja

Karsikon koulu on LUMA-painotteinen alakoulu, joka on aktiivisessa yhteistyössä muiden joensuulaisten LUMA-painotteisten koulujen ja oppilaitosten kanssa, erityisesti Pielisjoen koulun kanssa. Karsikon koulu aloitti toimintansa Pielisensuun kouluna vuonna 1892. Koulu perustettiin pääasiassa läheisen Karsikon sahan ympärille kehittyneen asutustihentymän tarpeisiin. Karsikon sahan johtaja C.J. Cederberg oli myötämielinen koulun perustamishankkeelle ja lupasi antaa koulun tarvitsemat tilat veloituksetta Karsikon sahalta. Koulun ensimmäiseksi opettajaksi palkattiin ylioppilas Hassinen, ja koulu avattiin 25. tammikuuta 1892, kello kymmenen aamulla. Koululle vuonna 1897 rakennettua omaa taloa  laajennettiin vuosina 1929 ja 1934 . Vanha koulurakennus purettiin sisäilmaongelmaisena vuonna 2020. Koulu oli siirtynyt Sirkkalaan jo viisi vuotta aiemmin.  Vanhalla kivikoululla oli todettua kulttuurihistoriallista arvoa ja kaavassa suojelumerkintä, joka kuitenkin poistettiin purkamisen mahdollistamiseksi.Uusi koulu rakennettiin samalle paikalle kaksi vuotta myöhemmin.  Koulun nykyinen rehtori on Jussi T. Koski. Vararehtorina toimii Tero Kemiläinen.
Pielisjoen koulu sijaitsi aiemmin Karsikossa. Siellä ovat Joensuun yläkoulujen musiikki- sekä LUMA-luokat. Suomen ensimmäinen peruskoulun oppilaskunta perustettiin Pielisjoen koululle vuonna 1976 nimellä Karsikon yläasteen koulun oppilaskunta.
Pielisjoen koulun vanha koulurakennus todettiin 2010-luvun lopulla heikkokuntoiseksi ja koulu siirtyi syksyllä 2019 Sirkkalaan radan toiselle puolelle. Puretun koulun paikalle rakennettiin vuonna 2024 käyttöönotetut tilat erityisammattioppilaitos Luoville.
Kirjasto

Karsikon kirjasto on Joensuun seutukirjaston sivukirjasto. Kirjaston kohtalo on ollut vaakalaudalla koko 2000-luvun ajan. Kesäkuussa 2010 Joensuun kulttuuri- ja nuorisolautakunta päätti säilyttää kirjaston. Toisen kerran samansisältöinen päätös tehtiin 14.6.2011.
Kirjasto toimi pitkään koulun yhteydessä, entisessä kansakoulun rakennuksessa, joka on rakennettu 1892. Se peruskorjattiin kirjastoksi 1980-luvun alussa. Kirjasto siirtyi vuonna 2022 vastavalmistuneen koulun yhteyteen. Vanha kirjastorakennus on jäänyt tämän jälkeen tyhjilleen ja sitä on yritetty myydä.
Virkistysalueet

Karsikossa on pienvenerannan vieressä uimaranta. Rannalle pääsee Pohjolankadulta. Pielisjoen virtaus on vaarallinen myös uimarannan kohdalla. Iiksenjoki sopii hyvin melontaan.
Karsikon purettu kivikoulu kuvattuna kesällä 2018.
Pielisjoen koulu kuvattuna vuonna 2020. Rakennus purettiin samana vuonna.
Karsikon kirjastorakennus kuvattuna vuonna 2010. Kirjastorakennus oli yhdistetty osaksi Karsikon kivikoulua, jonka purkutyöt näkyvät kuvan taustalla.
Tretjakovin galleria

Tretjakovin gallerian vanhan galleriarakennuksen julkisivu on taidemaalari Viktor Vasnetsovin suunnittelema.
Tretjakovin galleria (ven. Госуда́рственная Третьяко́вская галере́я, Gosudarstvennaja Tretjakovskaja galereja) sijaitsee Moskovassa ja on eräs Euroopan suurimmista taidemuseoista. Sen laajoissa kokoelmissa on merkittävä osa venäläisen taiteen historiaa.
Historia

Kokoelmat saivat alkunsa kahdesta maalauksesta, jotka nuori moskovalainen kauppias, tekstiilitehtailija Pavel Mihailovitš Tretjakov osti vuonna 1856.
Pavel Tretjakovin koti oli 1870-luvulla Moskovan kulttuuripiirien tärkeä henkinen keskus. Taiteenkerääjän kokoelma sisälsi runsaasti maisemamaalauksia, joita hän hankki etenkin Peredvižnikien ryhmän eli Vaeltajiksi kutsutun taiteilijayhdistyksen jäseniltä. Vaeltajiin kuuluivat muun muassa Ilja Repin, Vasili Maksimov, Vasili Surikov ja Aleksei Savrasov.
Kun Tretjakov aloitti taiteen keräilyn, hän päätti samalla perustaa suurelle yleisölle tarkoitetun venäläisen taiteen museon. Vuonna 1892 hän lahjoitti oman ja jo kuolleen veljensä taidekokoelman Moskovan kaupungille. Kokoelmissa oli tuolloin yli 3 000 teosta.
Galleriarakennukset

Tretjakovin gallerian vanha osa rakennettiin vuosina 1902–1904, ja se sijaitsee Moskovan Kremlin eteläpuolella.
Gallerian nykytaiteen osasto sijaitsee 1970-luvulla rakennetussa laatikkomaisessa museorakennuksessa. Kokoelmaan kuuluu 54 000 teosta, joille rakennus on käymässä ahtaaksi. Museo ja Moskovan kaupunki ovat aloittaneet neuvottelut uudesta rakennuksesta, joka täyttäisi 2000-luvun vaatimukset. Uuden rakennuksen valmistuttua vanha rakennus purettaisiin.
Vuosina 1982–1984 suomalainen rakennusyhtiö YIT toteutti Tretjakovin gallerian yhteyteen Depositariumin, jossa on tilat taidevaraston arvokokoelmille sekä työtilat korjaus- ja restaurointitöiden asiantuntijoille. Vuosina 1985–1989 gallerian viereen rakennettiin Insinööritalokompleksi, jonka 13 900 neliömetrin tiloissa on 1 500 neliömetriä näyttelytiloja, 400-paikkainen konferenssisali ja 280-paikkainen luentosali. Lisäksi rakennettiin ja uusittiin gallerian lasikattoja. Uudisrakennusten julkisivut noudattavat vanhan Tretjakovin gallerian arkkitehtonista tyyliä. Kohde sai Suomen Betoniteollisuuden Keskusliiton Vuoden betonirakenne -palkinnon vuonna 1984.
Kokoelmat

Gallerian tunnetuimpiin töihin kuuluvat muun muassa Andrei Rubljovin Pyhä kolminaisuus -ikoni, Vladimirin Jumalanäiti -ikoni, Wassily Kandinskyn Kompositio VII, Aleksandr Ivanovin Kristuksen ilmestyminen kansalle, Repinin Iivana Julma ja hänen poikansa Iivana sekä Kazimir Malevitšin Musta neliö. Kokoelma on kasvanut vuosien varrella.
Galleria tänään

Galleria hankkii nykyään pääasiassa nykytaidetta. Nykytaiteen osuus on noin puolet gallerian 150 000 teoksen kokoelmasta, jossa on venäläistä taidetta yli tuhannen vuoden ajalta.
Tretjakovin gallerian maalauksia

Novgorodin koulukunta
Käsittä tehty Kristus (ikoni),
1100-luku
Pihkovan koulukunta
Profeetta Elia (ikoni),
1100-luku
Vladimirin Jumalanäiti 
(ikoni)
1100-luku
Andrei Rubljov 
Pyhä kolminaisuus (ikoni)
1422
Orest Kiprenski 
A.S. Puškinin muotokuva
1827
Aleksandr Ivanov
Kristuksen ilmestyminen kansalle
1837–1857
Konstantin Flavitski
Ruhtinatar Tarakanova 1864
Fjodor Vasiljev
Pietarin valot 
1869
Vasili Perov 
Fjodor Dostojevskin muotokuva
1872
Ilja Repin
 Leo Tolstoin muotokuva 1887
Ivan Šiškin
Aamu mäntymetsässä
1889
Mihail Vrubel
Demoni puutarhassa
1890
Isaak Levitan
Ikuisen levon aika
1894
Arhip Kuindži
Elbrus
1890-1895
Osip Braz
Anton Pavlovitš Tšehov
 1898
Arkadi Rylov
Sinisellä aavalla
1918
Kirjallisuutta

Iliana Mejias-Ojajärvi: Venäjän maalaustaide. Ikoneista avantgarden kynnykselle. WSOY 2006. ISBN 951-0-29968-5
Tretjakovin galleria, Moskova: maalauksia, grafiikkaa, veistoksia. (Lidia Iovleva, N Adaskina, Vladimir Orlov, Vappu Orlov) Tammi : Aurora 1983 ISBN 9513056228
Tretjakovin galleria, Moskova: maalaustaidetta. (Vsevolod Volodarski, Virve Lahtinen) Kansankulttuuri : Aurora 1984 ISBN 9516153445
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gallerian viralliset sivut (venäjäksi)
Gallerian viralliset sivut (englanniksi)
Pavel Tretyakov (1832-1898) - lyhyt elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tretjakovin gallerian mestariteoksia (englanniksi)
Ikoneja Tretjakovin gallerian kokoelmista (englanniksi)
Visiting the Tretyakov (Arkistoitu – Internet Archive) - Käytännön tietoa muun muassa aukioloajat ja yhteystiedot (englanniksi)
| n k Moskova |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Moskovan alue 
| Yleistä |  Historia Moskovan ruhtinaskunta  Vuoden 1918 kapina  |  |
| Maantiede |  Moskvajoki  Oka  Volga  Moskovan kanava  |  |
| Koulutus ja tiede |  Asevoimien yhteisakatemia  Ilmailuinstituutti  Moskovan valtionyliopisto  Teknillinen valtionyliopisto  Kansainvälisten suhteiden instituutti  Skolkovo  |  |
| Kulttuuri |  Elokuvajuhlat  Museot Asevoimien keskusmuseo  Kosmonautiikan museo  Kremlin asehuone  Kubinkan panssarimuseo  Leninin mausoleumi  RKK Energijan museo  Suuren isänmaallisen sodan museo  Tretjakovin galleria  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Bolšoi-teatteri  Majakovski-teatteri  Teatteritaiteen akatemia  Puistot Bitsevskin puisto  Gorkin puisto  Ystävyydenpuisto  Urheilu Lokomotiv-keskusstadion  Lužniki  Megasport-urheilupalatsi  Novogorsk  Otkrytije Arena  VTB Arena  Dynamo Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Spartak Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  TsSKA Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Koripallo  |  |
| Liikenne |  Šeremetjevo  Domodedovo  Vnukovo  Ramenskoje  Metro  Ratayhteydet Leningradin asema  Kazanin asema  Kurskin asema  Kiovan asema  Riian asema  Paveletsin asema  Savjolovon asema  Jaroslavlin asema  Valko-Venäjän asema  Tiet Lefortovon tunneli  Kehätie  M10  Volokolamskin valtatie  |  |
| Hallinnollinen jako |  Keskinen piirikunta  Pohjoinen piirikunta  Koillinen piirikunta Ostankino  Itäinen piirikunta Sokolniki  Kaakkoinen piirikunta Lefortovo  Petšatniki  Eteläinen piirikunta  Läntinen piirikunta  Luoteinen piirikunta  Zelenograd  Novomoskovski Moskovski  Štšerbinka  Troitsk  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri II:n patsas  Edelweiss  Eläintarha  Federation Tower  GUM  Hotelli Ukraina  Kotelnitšeskaja Naberežnaja  Kristus Vapahtajan katedraali  Lubjanka  Moskovan Kreml Arkkienkelin katedraali  Kahdentoista apostolin kirkko  Kristuksen syntymän kirkko  Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko  Neitsyt Marian Ilmestyskirkko  Spasskaja-torni  Uspenskin katedraali  Novodevitšin nunnaluostari  Punainen tori Pyhän Vasilin katedraali  Riemukaari  Smolenskin tori  Štyki-muistomerkki  Työläinen ja kolhoosinainen  Valkoinen talo  Valtionkirjasto  Yleisvenäläinen näyttelykeskus  |  |
Ilja Repin, Gallerian perustajan Pavel Tretjakovin muotokuva, 1883.
Gallerian nykytaiteen osaston rakennus.
Tretjakovin kokoelmien ensimmäinen hankinta oli Vasili Hudjakovin maalaus Kahakka suomalaisten salakuljettajien kanssa (1853).
Rodrigo Hernández

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Rodrigo Hernández pelaamassa Espanjalle vuonna 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi: Rodrigo Hernández Cascante
Syntymäaika: 22. kesäkuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Madrid, Espanja
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 190 cm
Seura
Seura: Manchester City
Pelinumero: 16
Junioriseurat
2006–2007: Rayo Majadahonda
2007–2013: Atlético Madrid
2013–2015: Villarreal
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2016 | Villarreal B | 41 | (2) |
| 2015–2018 | Villarreal | 63 | (1) |
| 2018–2019 | Atlético Madrid | 34 | (3) |
| 2019– | Manchester City | 174 | (22) |
Maajoukkue
| 2018– | Espanja | 57 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 23. syyskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. marraskuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Espanja> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saksa 2024 |  |  |
Rodrigo Hernández Cascante eli Rodri (s. 22. kesäkuuta 1996 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä ja Espanjan maajoukkuetta. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on Euroopan-mestari vuodelta 2024 ja sai samana vuonna maailman parhaalle pelaajalle myönnettävän Kultaisen pallon.
Seurajoukkueura

Rodri pelasi Atlético Madridin juniorijoukkueissa ennen siirtymistään Villarrealiin, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä huhtikuussa 2016. Kaudella 2016–2017 hän pelasi 23 pääsarjaottelua ja seuraavalla kaudella 37 ottelua. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki helmikuussa 2018 Espanyolia vastaan. Atlético hankki hänet takaisin riveihinsä kesällä 2018. Kaudella 2018–2019 hän pelasi La Ligassa 34 ottelua, joista 23:ssa täyden ajan, ja teki niissä kolme maalia, marraskuussa Bilbaota, joulukuussa Alavésia ja toukokuussa sarjan päätöskierroksella Levantea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi joukkueensa kaikki kahdeksan ottelua ja niissä kahta alkulohko-ottelua lukuun ottamatta täyden ajan.
Kesällä 2019 Rodri siirtyi englantilaisseura Manchester Cityyn 62,8 miljoonan punnan hinnalla, mikä oli seuran ennätyssiirtosumma. Hän pelasi avauskaudellaan 35 valioliigaottelua ja niistä 21:ssa täyden ajan. Hän teki maalin syyskuussa Norwich Cityä, joulukuussa Burnleyä ja helmikuussa West Hamia vastaan. Hän teki voittomaalin liigacupin loppuottelussa Aston Villaa vastaan. Hän oli voittamassa myös FA Community Shieldiä. Cityn yhdeksästä Mestarien liigan ottelusta hän pelasi kahdeksan.
Rodri pelasi kaudella 2020–2021 kaikkiaan 34 valioliigaottelua, joissa teki kaksi maalia Cityn voittaessa mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua, muttei päässyt tappiollisessa loppuottelussa kentälle. Liigacupin voittajajoukkueessa hän pelasi viidessä ottelussa, finaalissa tosin vain kuusi minuuttia. Kaudella 2021–2022 hän teki pelaamissaan 33 valioliigaottelussa seitsemän maalia Cityn voittaessa jälleen mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua. Kaudella 2022–2023 Rodri pelasi triplamestaruuden voittaneessa Cityssä 36 valioliigaottelua, joissa teki kaksi ja syötti kuusi maalia. Mestarien liigassa hän teki 12 ottelussa kaksi maalia, joista jälkimmäinen oli voittomaali loppuottelussa Interiä vastaan. Hänet valittiin Mestarien liigan kauden pelaajaksi. Hänet nimettiin myös Mestarien liigan kauden joukkueeseen. FA Cupin voittajajoukkueessa hän pelasi neljä ottelua.
Rodri teki kaudella 2023–2024 pelaamissaan 34 valioliigaottelussa kahdeksan maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä Cityn voittaessa jälleen mestaruuden. Mestarien liigan kahdeksassa ottelussa hän sekä teki että syötti yhden maalin. Hän voitti seurajoukkueiden maailmanmestaruuden ja UEFA Super Cupin. FA Cupin loppuottelussa hän koki ensimmäinen tappionsa seurajoukkuetasolla 74 otteluun. Hän sai kauden 2024–2025 toisessa valioliigaottelussaan polven ristisidevamman, minkä ennustettiin pitävän hänet loppukauden sivussa. Mestarien liigassa hän ehti pelata yhden ottelun. Rodri voitti France Footballin jakaman maailman parhaan jalkapalloilijan palkinnon Kultaisen pallon lokakuussa 2024.