stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martin Marietta

| Martin Marietta |
| --- | --- |

Perustettu:  1961
Lakkautettu:  1995
Kotipaikka:  Bethesda, Maryland, Yhdysvallat
Toimiala:  aseteollisuus, avaruusteollisuus, lentokoneteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Martin Marietta oli yhdysvaltalainen vuonna 1961 perustettu ase- ja lentokonevalmistaja, joka syntyi kun American-Marietta Company ja Glenn L. Martin Company yhdistyivät.
Yritys osti vuonna 1993 General Electricin GE Aerospace -osaston sekä General Dynamicsin avaruusteollisuusosaston. General Dynamicsilta tuli Convair Division, joka oli Atlas-rakettien varhainen valmistaja.
Yritys fuusioitui vuonna 1995 Lockheedin kanssa muodostaen Lockheed Martinin.
Tuotteet

Martin X-23 PRIME
Martin Marietta X-24
AGM-12 Bullpup
AGM-62 Walleye
Titan
HGM-25A Titan I
LGM-25C Titan II
Titan IIIA
Titan IIIB
Titan IIIC
Commercial Titan III
Titan IIID
Titan IIIE
Titan IV
Titan 23G
Titan 34D
M712 Copperhead
MGM-31 Pershing
MGM-51 Shillelagh
MGM-118 Peacekeeper
MGM-134 Midgetman
FGM-148 Javelin
AGR-14 ZAP
ASALM
Sprint (missile)
Atlas
Atlas I
Atlas II
Magellan (luotain)
Mars Polar Lander
Viking-ohjelma
Viking 1
Viking 2
WIND (avaruusalus)
Martin Marietta Model 845
AQM-127 SLAT
Brian Willsie

| Brian Willsie |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1978 (ikä 46) London, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Örebro HK
Sarja:  SHL
Pelinumero:  42
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–
Aik. seurat:  Hershey Bears (AHL) Colorado Avalanche (NHL) Washington Capitals (NHL) Olimpija Ljubljana (IEL/Slovenia) Portland Pirates (AHL) Los Angeles Kings (NHL) Lake Erie Monsters (AHL) Hamilton Bulldogs (AHL) Kloten Flyers (NLA) TPS (SML) Medveščak Zagreb (KHL)
NHL-varaus:  146. varaus, 1996 Colorado Avalanche
Brian Willsie (s. 16. maaliskuuta 1978 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Örebro HK:ssa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä Willsien vahvuuksiin kuuluu kahden suunnan pelaaminen, työmoraali, asenne ja laukaus. Hänen heikkouksiin kuuluu laukauksen säästely sekä voiman ja aggressiivisuuden puute, mikä on estänyt Willsietä nousemasta isoon rooliin NHL:ssä. Hän on pelannut aiemmin NHL:ssä yhteensä 381 runkosarjaottelua tehopistein 52+57=109 ja keräten 217 jäähyminuuttia sekä kymmenen playoff-ottelua tehopistein 1+1=2 ja keräten neljä jäähyminuuttia.
Ura > Seuraura > Junioriura

Willsie kasvoi pienessä Belmontin kaupungissa, Ontariossa. Hän pelasi siellä kevääseen 1994 saakka Belmont Bombers-joukkueessa, jonka jälkeen Willsie vietti kauden 1994–1995 St. Thomas Starsin joukkueessa, WOHL:ssä. OHL-joukkue Guelph Storm varasi hänet 17. pelaajana kesällä 1995. Tulokaskausi 1995–1996 toi Willsielle OHL:n runkosarjassa 34 tehopistettä. Colorado Avalanche varasi hänet 146. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1996.
Kaudella 1996–1997 Willsie teki kaksi kertaa enemmän tehopisteitä kuin edellisellä kaudellaan; hän sijoittui tehoilla 37+31=68 Stormin sisäisessä maalipörssissä toiseksi Brian Wesenbergin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Kevään 1997 pudotuspeleissä Willsie oli 15 osumallaan joukkueen paras maalintekijä ja jakoi koko OHL:n maalipörssin toisen sijan Oshawa Generalsin Ryan Lindsayn kanssa. Kaudella 1997–1998 hän voitti tehoilla 45+31=76 Stormin sisäisen piste- ja maalipörssin. Willsie sijoittui koko OHL:n maalipörssissä neljänneksi. Willsie oli joukkueen paras maalintekijä myös kevään 1998 pudotuspeleissä yhdeksällä osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi OHL:n mestaruuden ja valittiin liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Willsie valittiin myös CHL:n kolmanteen tähdistökentälliseen.
Ura > Maajoukkueura

Willsie pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1998.
Ura > Siirrot NHL:ssä

4. heinäkuuta 2006 Willsie allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa.
15. heinäkuuta 2008 Willsie teki vuoden sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa.
14. heinäkuuta 2010 Willsie ja Washington Capitals tekivät vuoden kaksisuuntaisen sopimuksen.
7. heinäkuuta 2011 Willsie allekirjoitti vuoden sopimuksen Montréal Canadiensin kanssa.
Tilastot

Willsie NHL-joukkue Los Angeles Kingsin harjoituksissa lokakuussa 2007.
Brian Willsie Turun Palloseurassa marraskuussa 2012.
Kyrksten

| Kyrksten |
| --- | --- |

 Kyrksten
 Koordinaatit: 59°26′16″N, 14°23′32″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Värmlandin lääni
Maakunta:  Värmlanti
Kunta:  Storfors
Väkiluku (31.12.2023):  234
Kyrksten on taajama Storforsin kunnassa Värmlandin läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 234 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrksten Wikimedia Commonsissa
Jimpphat

| Jimpphat> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jimi Salo
Syntynyt: 9. syyskuuta 2006 (ikä 18)
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  Jimpphat
Aktiivisena:  2019–
Nyk. joukkue:  Mouz
Rooli:  kivääripelaaja
Peli:  Counter-Strike 2
Palkinnot
 1× TOP 20 HLTV -sijoitus 
Jimi ”Jimpphat” Salo (s. 9. syyskuuta 2006) on suomalainen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hän on edustanut heinäkuusta 2023 lähtien Mouzia. Hänet luettiin maailman 20 parhaan pelaajan joukkoon vuonna 2024.
Ura

Mouz voitti ESL Pro League Season 18:n lokakuussa 2023 ja Season 19:n toukokuussa 2024.
Salo tuli Mouzin kanssa viidenneksi ensimmäisestä Counter-Strike 2:n major-turnauksesta maaliskuussa 2024. Salo oli erittäin kovassa vireessä, kun Mouz sai hopeaa IEM Chengdu -turnauksesta huhtikuussa. FaZe voitti Mouzin 2–0 ja Mouz ansaitsi tappiorahoja vajaa 40 000 euroa.
Hän on pelannut urallansa myös joukkueissa IQUE, NYYRIKKI, SJ ja Conquer. Hän on niin ikään Counter-Strike-ammattilaisen Jere ”sergej” Salon pikkuveli.
Salo valittiin Counter-Strikeen keskittyneen HLTV-sivuston mukaan maailman 17. parhaaksi Counter-Strike 2 -pelaajaksi. Hän sai tunnustusta tasaisesta menestyksestä myös kovatasoisimmissa turnauksissa ja oli vuoden ajan joukkueelleen erittäin tärkeä pelaaja. Kritiikkiä hän sai areenapeliensä heikommasta menestyksestä. Helmikuussa 2025 Mouz voitti PGL Cluj-Napoca -turnauksen. Voitosta Mouz ansaitsi noin 380 000 euroa. Salon rating turnauksessa oli 1.11.
Saavutukset

Sija 17. HLTV TOP 20 -arvioinnissa vuonna 2024.
Endre Ady

| Endre Ady |
| --- | --- |
 Endre Ady
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1877 Érmindszent, Unkari
Kuollut: 27. tammikuuta 1919 (41 vuotta) Budapest, Unkari
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Endre Ady (22. marraskuuta 1877 Érmindszent – 27. tammikuuta 1919 Budapest) oli yksi Unkarin merkittävimmistä runoilijoista. 1900-luvun alussa, kun muut nuoret unkarilaiset runoilijat seurasivat Sándor Petőfia ja jäljittelivät kansanrunouden tyyliä ja poljentoa, Ady toi modernin runouden tuulia unkariin.  Myös Adyn ensimmäisissä kirjoissa näkyy Petőfin vaikutus selvänä. Myöhemmin Ady sai vaikutteita Baudelairelta ja Verlainelta.
Ady tunnetaan parhaiten rohkeista eroottisista runoistaan, mutta hän kirjoitti myös uskonnollisia ja vallankumouksellisia runoja. Hänen ilmaisunsa oli muodoltaan, kieleltään ja sisällöltään radikaalia, ja siinä sekoittuivat erotiikka, politiikka, raamatullinen tyyli ja maailmanlopun näyt.
Adya on verrattu aikalaiseensa Eino Leinoon muun muassa kansanlaulujen rytmiikan käytön takia.
Suomennetut teokset

Eliaan vaunuissa: runoja (valikoima), 1977, Kirjapaja; suom. Anna-Maija Raittila; ISBN 951-621-186-0
Endre Ady 1877–1919 (valikoima) ([1977], Kulttuurisuhteiden instituutti; suom. Arvo Turtiainen)
Lensi riikinkukko: Endre Adyn runoja suomeksi (valikoima), 1978, SKS; toim. Hannu Launonen & Tamás Márk; ISBN 951-717-144-7
Adyn runoja on julkaistu suomennoksina lehdissä. Lisäksi Adyn runoja on julkaistu seuraavissa antologioissa::
Vapauden tulet, 1952, Kansankulttuuri; toim. Arvo Turtiainen
Unkarin lyyra. Unkarilaista lyriikkaa keskiajasta nykyaikaan, 1970, SKS; toim. ja suom. Toivo Lyy
Tuhat laulujen vuotta, 1974, WSOY; toim. Aale Tynni; uusittu ja täydennetty laitos; ISBN 951-0-06216-2
Taivas irtosi maasta: unkarilaista lyriikkaa 1900-luvulta, suom. ja toim. Anna-Maija Raittila, alkusanat Lajos Szopori Nagy; Helsinki: Kirjayhtymä 1986 ISBN 951-26-2626-8
Aiheesta muualla

Päivittyvä luettelo Endre Adyn suomennetuista runoista. (Arkistoitu – Internet Archive) Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef
Aeros (satelliitti)

Aeros
Aeros oli saksalainen kaukokartoitussatelliitti, jonka Saksa toteutti yhdessä Nasan kanssa. Satelliitti tutki ilmakehää ja ionosfääriä.
Aeros-satelliitin rakensi yhdysvaltalainen Ball Aerospace. Mission rahoittivat Nasa ja Saksan Bundesministerium für Foschung und Technologie.
Aeros A  ja Aeros B satelliiteissa oli samat laitteet, A-satelliitissa osa laitteista ei toiminut.
Spesifikaatio

Laukaisin Scout
Laukaisupaikka Vandenbergin tukikohta
Laukaisut 16.12. (AEROS), 16.7.1974 (AEROS B)
Satelliittien massa 280 paunaa (noin 127 kiloa)
Aeros B:n massa 125,7 kg
Teho 4,7–34,3 W
Aiheesta muualla

Goddard Space Flight Center (Arkistoitu – Internet Archive)
AEROS B Satellite (Arkistoitu – Internet Archive)
Susanna Pukkila

| Susanna Pukkila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Anni Susanna Pukkila
Syntynyt: 1993
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Anni Susanna Pukkila (s. 1993) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Mervin roolista Teemu Nikin elokuvassa Nimby, jossa Pukkila esittää pääosaa. It's Alive Filmsin elokuva sai ensi-iltansa Varsovan elokuvajuhlilla lokakuussa 2020.
Pukkila on kotoisin Kouvolasta. Hän opiskeli opiskeli näyttelemistä Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa, Näyttelijäntaiteen koulutusohjelmassa. Pukkila valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2018 ja on sittemmin opiskellut myös ranskalaisessa École Philippe Gaulier -teatterikoulussa, josta valmistui vuonna 2021.
Ura

Vuonna 2018 Pukkila näytteli Virve-Riikkaa Baikal Brothers KY -näytelmässä, jonka ohjasi Leea Klemola ja joka sai ensi-iltansa Aurinkoteatterissa Turussa. Kyseinen produktio vieraili Suomen-kiertueellaan useissa teattereissa, kuten osana Tampereen Teatterin Teatterikesä-festivaalia. Esitys luotiin osana Teatterikorkeakoulun Lavat Auki! -hanketta.
Vuonna 2020 Pukkila teki elokuvadebyyttinsä It’s Alive Filmsin elokuvassa Nimby. Elokuva sai ensi-iltansa Varsovan elokuvajuhlilla 2020, missä oli ehdolla Free Spirit -kilpailusarjassa. Elokuva voitti yleisöpalkinnon Etelä-Korean BIFAN-festivaaleilla 2021.
Pukkila oli osa Oulun kaupunginteatterin näyttelijä-ensembleä kaudella 2021–2022. Hän näytteli Virpiä Aina Bergrothin näytelmässä Tahto, kuollutta äitiä musikaalissa Billy Elliot sekä useita rooleja Pirjo Yli-Maunulan Flow Productions -teatterin immersiivisessä tanssiteoksessa Varikko.
Filmografia

| Vuosi | Tuotanto | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2018 | Raiteet (lyhytelokuva) | Anni |
| 2020 | Nimby | Mervi |
Teatterirooleja

| Vuosi | Tuotanto | Rooli | Ohjaaja | Teatteri |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Heinähattu, Vilttitossu ja Pamela-täti | Rillirousku | Mari Kahri | Korvenkylän Kesäteatteri |
| 2017 | Baikal Brothers KY | Virve-Riikka | Leea Klemola | Aurinkoteatteri |
| 2021 | Tahto | Virpi | Kaisa-Liisa Logrén | Oulun Kaupunginteatteri |
| 2022 | Billy Elliot | Kuollut äiti, Sihteeri, Ensemble | Heta Haanperä | Oulun Kaupunginteatteri |
| 2022 | Varikko | Puutarhuri, Uimari, Yökerho-laulaja | Pirjo Yli-Maunula | Flow Productions |
Pomperipossa i Monismanien

Pomperipossa i Monismanien ( suom. Pomperipossa rahan maailmassa) on ruotsalaisen kirjailijan Astrid Lindgrenin satiirinen satu, joka julkaistiin 10. maaliskuuta 1976 Expressen-lehdessä.
Lindgren kirjoitti sadun huomattuaan maksavansa 102 prosentin marginaaliveroa. Jos hän ansaitsisi työllään yhden kruunun lisää, hänen pitäisi maksaa kruunu ja kaksi äyriä valtiolle veroina ja muina veronluonteisina maksuina.
Satu vaikutti suuresti ruotsalaiseen verokeskusteluun, ja samana vuonna Olof Palmen Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue menetti hallitusvaltansa valtiopäivävaaleissa, ensimmäisen kerran 40 vuoteen.
Lindgren oli ollut pitkän linjan sosiaalidemokraatti,mutta yksityiset kirjeet paljastavat, että hän tuki oppositiota vuoden 1976 valtiopäivävaaleissa koska hän pelkäsi, että sosiaalidemokraattinen puolue 44 vuoden peräkkäinen hallituskausi  tekisi Ruotsista sosialistisen diktatuurin
Tarina

Tässä vertauskuvallisessa sadussa fiktiivinen Pomperipossa elää kaukaisessa maassa ja kirjoittaa kirjoja lapsille. Vaikka hänen ahkerointinsa tuottaa hänelle noin kaksi miljoonaa kruunua vuodessa, valtion rahakamarin hoitaja vie melkein kaiken jättäen vain 5 000 kruunua vuodessa elämiseen.
Eräs ystävä kertoo Pomperipossalle, että tämän marginaalivero on 102 %, jolloin Pomperipossa kummastelee: ”Eihän niin monta prosenttia ole olemassa?”
Todellisuus

Lindgren huomautti ohimennen, että verojaan voi laskea ostamalla talon velaksi. Näin hän piikitti Ruotsin tuolloista valtiovarainministeriä Gunnar Strängiä, joka oli juuri tehnyt näin ja selvisi siksi pienillä veroilla suurista tuloistaan huolimatta.
Oikeistopuolue Maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja Gösta Bohman luki sadun valtiopäivien puhujantuolilta. Siihen Sträng vastasi tylysti, että Astrid Lindgrenin panos verokeskusteluun paljasti tämän täydellisen ymmärtämyksen puutteen verokeskustelusta, sanoen että ”emme vaadi Lindgreniltä verojen ymmärtämistä”. ”Mutta minä vaadin sitä Gunnar Strängiltä”, vastasi Lindgren  Ruotsin radiossa seuraavana päivänä. ”Jos joku on laskenut väärin, se on valtion verovirasto, koska olen saanut lukuni heiltä. Sträng osaa kertoa satuja muttei selvästikään laskea. Meidän kahden tulisi vaihtaa töitä keskenämme.”
Aiheesta muualla

Pomperipossa i Monismanien Expressen-sivustolla (ruotsiksi)
Oulu 1

Oulu 1
| --- | --- |
Sijainti:  Perämeri, Oulu Suomi
Vesistö:  Perämeri 
| --- | --- |
Korkeus:  24 m
Värit:  Musta, valkoinen 
| --- | --- |
Valmistunut:  1964
Automatisoitu:  1964
| --- | --- |
Valon korkeus:  22 m
Valonkanto:  20 km
Valon ominaisuudet:  Fl WRG 5s 
Tutka:  T 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN037 
Admiralty:  C4145 
List of Lights:  10800 
MarineTraffic:  1000006029 
NGA:  116-18472 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Oulu 1 on Hailuodon pohjoispuolella Oulun edustalla Suomen aluevesillä sijaitseva Oulun sataman johtavan väylän uloin majakka. Se sijaitsee entisen Haukiputaan kunnan alueella. Majakka on rakennettu ja asennettu paikalleen vuonna 1964.
Rakenteeltaan majakka on ns. pohjamajakka eli kasuunimajakka. Merenpohjaan upotettava kasuuniosa sekä majakkatorni rakennettiin Oulun öljysatamassa. Majakan merenpohjaa vasten lasketun betonisen kasuuniosan halkaisija on 22 metriä. Majakka hinattiin Oulusta sijoituspaikalleen, ja hinauksen aikana torniosa oli sijoitettu kasuunin sisäpuolelle. Sijoituspaikalla torni nostettiin ylös, kasuuniosa upotettiin paikalleen ja täytettiin hiekalla ja betonilla.
Pyöreä 24 metriä korkea majakkatorni on väriltään musta, ja sen välitasanteen yläpuolella kiertää valkoinen vyö. Majakan lyhtylaitteen korkeus merenpinnasta on 22 metriä.
Kasuunimajakan rakennesuunnittelija oli diplomininsinööri Ilmari Kortesluoma (1916–1976). Insinööritoimistona oli Kortesluoma & Co (perustettu vuonna 1963). Yritys jatkoi myöhemmin nimellä Suunnittelukortes Oy kunnes se fuusioitiin WSP-konserniin nimellä WSP Finland.
Aaron Gagnon

| Aaron Gagnon |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1986 (ikä 38) Quesnel, BC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Gags
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  Idaho Steelheads (ECHL) Iowa Stars (AHL) Grand Rapids Griffins (AHL) Texas Stars (AHL) Dallas Stars (NHL) St. John’s IceCaps (AHL) Winnipeg Jets (NHL) HV71 (SHL) Lukko (SML) SC Bern (NLA) SCL Tigers (NLA) Modo Hockey (Allsv.)
NHL-varaus:  240. varaus, 2004 Phoenix Coyotes
Aaron Colby Gagnon (s. 24. huhtikuuta 1986 Quesnel, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Gagnon on aiemmin pelannut myös 38 NHL-ottelua sekä kiekkoillut Euroopassa myös Ruotsissa ja Suomessa. Elite Prospects -sivuston Erik K. Pirin mukaan hänen vahvuuksiinsa kuuluu pelintekeminen ja kyky nähdä kenttä. Gagnonin heikkouksiin kuuluu pieni koko, mikä vaikeuttaa fyysistä pelaamista. Gagnon laukoo oikealta.
Ura > Seuraura > Junioriura

WHL-joukkue Seattle Thunderbirds varasi Gagnonin 83. pelaajana vuonna 2001. Hän pelasi kauden 2001–2002 vielä suurimmaksi osaksi Brittiläisen Kolumbian paikallisia juniorisarjoja North Okanagan Knightsissa voittaen joukkueensa sisäisen pistepörssin tehoilla 59+59=118. Gagnon teki WHL:n tulokaskaudellaan 2002–2003 60 runkosarjaottelussa tehot 5+13=18 ja 15 playoff-ottelussa tehot 3+2=5. Kaudella 2003–2004 hän oli tehoilla 21+15=36 Thunderbirdsin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Gagnon voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +18.
Phoenix Coyotes varasi Gagnonin kahdeksannella kierroksella 280. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004. Kaudella 2004–2005 hän voitti Thunderbirdsin sisäisen piste- maali- ja syöttöpörssin tehoilla 31+34=65 ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton myös kevään 2005 pudotuspeleissä Derek Couturen kanssa tehoilla 4+5=9. Gagnon valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän oli myös ehdolla liigan urheiluhenkisimmälle pelaajalle myönnettävän Brad Hornung Trophyn saajaksi, mutta palkinto meni lopulta Medicine Hat Tigersin Kris Russellille.
Gagnon nousi Thunderbirdsin kapteeniksi kaudeksi 2005–2006. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 21+24=45 sekä jakoi sisäisen tehotilaston voiton Bud Hollowayn kanssa lukemalla +8. Gagnon jakoi Thunderbirdsin sisäisen piste- ja maalipörssin voiton myös kevään 2006 pudotuspeleissä Chris Durandin kanssa tehoilla 5+3=8. Viimeisellä WHL-kaudellaan 2006–2007 hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 42+38=80 sekä Thunderbirdsin sisäisen tehotilaston lukemalla +27. Kevään 2007 pudotuspeleissä Gagnon oli joukkueen paras maalintekijä kuudella osumallaan. Hänet valittiin kauden aikana kahdesti viikon pelaajaksi. Gagnon palkittiin kauden päätteeksi WHL:n urheiluhenkisimpänä pelaajana Brad Hornung Trophylla ja valittiin liigan läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Ura > Maajoukkueura

Gagnon edusti Kanadaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004 sekä alle 18-vuotiaiden U-18 Junior World Cupissa vuonna 2003.
Muuta

Myös Gagnonin isoveli Bryn on pelannut jääkiekkoa.
Mika Lietzén

| Mika Lietzén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1974 (ikä 50) Turku
Kirjailija
Tyylilajit:  sarjakuva, kuvittaminen
Esikoisteos:  Lohikäärmeen varvas (2003)
Palkinnot
 Kemin sarjakuvakilpailun 1. sija 2002 Sarjis 2004 -kilpailun 1. sija 
Aiheesta muualla
lietzen.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mika Lietzén (s. 6. kesäkuuta 1974 Turku) on turkulainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja. Lietzén on palkittu Kemin sarjakuvakilpailussa kolmesti (2. sija vuonna 2000, 1. sija 2002 ja 3. sija 2005), ja hän voitti Sarjis 2004 -kilpailun pääpalkinnon. Hän on ollut myös kolmesti Sarjakuva-Finlandia-ehdokkaana (2008, 2014, 2017).
Vuonna 2000 Lietzén oli mukana perustamassa Asema Kustannusta, joka on julkaissut kotimaista taidesarjakuvaa.
Teokset

Lohikäärmeen varvas.  Helsinki:  Asema, 2003.  ISBN 951-98800-9-7
Ranta, Ville & Lietzén, Mika: Engelsmannit tulevat!  Kokkola:  Don L Inspirations, 2004.  ISBN 952-99473-0-5
Kallio, Pauli & Lietzén, Mika: Kukkakauppiaan onnenpäivä.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2005.  ISBN 952-9809-81-6
Kallio, Pauli & Lietzén, Mika: Kramppeja & nyrjähdyksiä 6.  Tampere:  Egmont, 2007.  ISBN 978-952-469-762-0
Tarinoita lännestä. Neljä novellia.  Oulu:  Asema, 2007.  ISBN 978-952-99923-0-0
Elegia. Yksinäytöksinen uninäytelmä.  Oulu:  Asema, 2008.  ISBN 978-952-99923-5-5
Kaksi pientä novellia.  Oulu:  Asema, 2012.  ISBN 978-952-5909-10-4
1986.  Oulu:  Asema, 2014.  ISBN 978-952-5909-18-0
Jääkärit: Viisi kertomusta.  Vaasa:  Pohjanmaan museo, 2017.  ISBN 978-952-5057-41-6
Minä olen saari.  Oulu:  Asema, 2018.  ISBN 978-952-5909-21-0
Port Arthur.  Oulu:  Asema, 2020.  ISBN 978-952-5909-34-0
Taipumaton Tanner: Väinö Tannerin elämä 1881–1966.  Helsinki:  Väinö Tannerin säätiö, 2021.  ISBN 978-951-98704-5-8
Alkoholi.  Helsinki:  Asema, 2023.  ISBN 978-952-5909-41-8
Death Metal.  Helsinki:  Zum Teufel, 2024.  ISBN 978-952-7454-58-9
Pnuk.  Helsinki:  Asema, 2023.  ISBN 978-952-5909-42-5
Aiheesta muualla

Mika Lietzénin kotisivut
Juha Veltti: Kirkas debyytti Kvaak.fi 14.9.2007.
Jarkko Sikiö: Elegia: Yksinäytöksinen uninäytelmä Kvaak.fi 17.9.2008.
Harri Römpötti: Suurta minimalismia Helsingin Sanomat 20.12.2012.
Tero Mielonen: Oi, nuoruus Kvaak.fi 3.7.2014.
Jukka Kittilä: Kamalampi kuin kummitusjuttu Turun Sanomat 29.11.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Puola
Anniina Laitinen

Anniina Elise Laitinen (s. 18. marraskuuta 1989) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit ovat 400 metrin juoksu ja 400 metrin aitajuoksu. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmentaa Tapio Laitinen.
Laitinen karsiutui 400 metrin alkuerissä Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Hän sai pronssia alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailujen 4 × 400 metrin viestissä 2010. Seuraavana vuonna hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa toiseksi Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen ykkösliigassa, karsiutui alkuerissä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa ja voitti Suomi–Ruotsi-maaottelussa Helsingissä. Hän kuului Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen, joka karsiutui alkuerissä Zürichin EM-kilpailuissa 2014. Hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun alkuerissä Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016.
Laitinen voitti 400 metrin juoksussa Suomen-mestaruuden Turussa 2011 ja oli kolmas Lahdessa 2012. 400 metrin aitajuoksussa hän voitti Suomen-mestaruuden Turussa 2011, Lahdessa 2012 ja Kuopiossa 2014, oli toinen Vaasassa 2013 ja Porissa 2015 sekä kolmas Kajaanissa 2010. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saanut 4 × 100 metrillä hopeaa 2008 ja pronssia 2013, 4 × 400 metrillä kultaa 2008, 2011, 2012 ja 2013 ja hopeaa 2009 ja 2010 sekä 4 × 800 metrillä kultaa 2009, 2011 ja 2012 ja hopeaa 2008, 2010 ja 2013 sekä 4 000 metrin viestissä pronssia 2021. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut 400 metrin juoksun mestaruuden 2010 ja 2011 ja saanut hopeaa 2013 sekä pronssia 2012. 4 × 300 metrin viestissä hän sai hopeaa 2012 ja 2020 sekä 4 × 200 metrin viestissä pronssia 2013.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 12,26 | Riihimäki | 24. heinäkuuta 2012 |
| 200 m | 24,47 | Riihimäki | 24. heinäkuuta 2012 |
| 400 m | 55,05 | Gentbrugge | 17. toukokuuta 2014 |
| 400 m aj | 57,80 | Pori | 2. elokuuta 2015 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 24,45 | Helsinki | 16. helmikuuta 2014 |
| 400 m | 54,95 | Växjö | 9. helmikuuta 2013 |