stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuorten Pohjoismaiden neuvosto

Nuorten Pohjoismaiden neuvoston logo.
Nuorten Pohjoismaiden Neuvosto (Ungdomens Nordiska Råd – UNR) on Pohjoismaiden poliittisten nuorisojärjestöjen yhteistyöfoorumi. UNR:n toimintaa rahoittaa pääasiassa Pohjoismaiden neuvosto. UNR:n tehtävänä on luoda ja aktivoida keskustelua pohjoismaiden nuorten välillä ja toimia suorana linkkinä Pohjoismaiden neuvostoon.
UNR kokoaa vuosittain istuntoonsa poliittisesti aktiiviset nuoret keskustelemaan pohjoismaisen yhteistyön ajankohtaisista aiheista. UNR:n puheenjohtajisto valitaan vuotuisessa istunnossa, ja se aloittaa toimintansa heti istunnon jälkeen. Istunto järjestetään loka-marraskuun vaihteessa, viikonloppuna ennen Pohjoismaiden neuvoston istuntoa.
Vuodesta 2002 lähtien UNR:lla on ollut oma puheenjohtajisto, joka valitaan istunnossa vuodeksi kerrallaan. Puheenjohtajiston jäsenet edustavat Pohjoismaisten poliittisten nuorisojärjestöjen kattojärjestöjä. Puheenjohtajistossa on kahdeksan jäsentä: presidentti, kuusi varsinaista jäsentä Pohjoismaiden poliittisten nuorisojärjestöjen kattojärjestöistä sekä Norden-yhdistysten nuorisoliiton (Föreningarna Nordens Ungdomsförbund, FNUF) tarkkailija. Jokaisella jäsenellä on myös varajäsen.
Nuorten Pohjoismaiden Neuvoston sihteeristö sijaitsee Helsingissä Pohjola-Nordenin Nuorisoliiton tiloissa ja sen toimintaa koordinoi Norden-yhdistysten nuorisoliitto.
Aiheesta muualla

Nuorten Pohjoismaiden Neuvosto
Nuorten Pohjoismaiden neuvosto pohjoismaiden yhteistyön virallisilla sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Niko Parkkinen

| Niko Parkkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1999 (ikä 25) Mikkeli, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Niksa
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  JYP
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  37
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  KeuPa HT (Mestis) SaPKo (Mestis) Ilves (SML)
Niko Parkkinen (s. 26. huhtikuuta 1999 Mikkeli) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä.
Ura

Parkkinen on Mikkelin Jukureiden kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä JYPiin kaudeksi 2014–2015. Parkkinen pelasi kauden aikana myös yhden ottelun seuran B2-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kauden 2015–2016 Parkkinen pelasi JYPin B2-nuorissa ja kauden 2016–2017 B-nuorissa. Ensimmäisellä kokonaisella A-juniorikaudellaan 2017–2018 hän kantoi suurimman osan joukkueensa torjuntavastuusta. Parkkinen puki kauden aikana JYPin paidan myös viiteen SM-liiga- ja kahteen Mestarien liigan otteluun, mutta hän ei saanut kuitenkaan peliaikaa. Parkkinen voitti CHL:n mestaruuden. Kaudella 2018–2019 hän puki kolmeen SM-liigaotteluun, mutta Parkkinen jäi ilman peliaikaa.
Syyskuussa 2019 JYP lainasi Parkkisen alustavasti koko kauden 2019–2020 kattavalla lainasopimuksella yhteistyöseuraansa, Mestis-joukkue KeuPa HT:hen. Hän pelasi siellä suurimman osan kaudestaan ja sai tililleen 28 runkosarja- ja kaksi Suomen Cupin ottelua. Parkkinen pelasi JYPissä neljä SM-liigaottelua. Hänet nostettiin joukkueen vahvuuteen ensimmäisen kerran joulukuussa, kun Eetu Laurikainen edusti Suomea Channel One Cupissa. Parkkinen teki liigadebyyttinsä 13. joulukuuta 2019 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Ottelu oli varsinaisen peliajan ja jatkoajan päätteeksi tasalukemissa 3–3 ja hän torjui 26 kertaa. Voittomaalikilpailuissa Parkkinen torjui TPS:n kuudesta yrityksestä viisi ja JYP voitti ottelun lopulta lukemin 3–4.
JYP lainasi Parkkisen syyskuussa 2020 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon. Hän pelasi siellä 11 ottelua, kunnes Mestiksen ollessa keskeytettynä Parkkinen palasi joulukuussa JYPin vahvuuteen Markus Ruusun aisapariksi, kun NHL-lainamaalivahti Veini Vehviläinen palasi Pohjois-Amerikkaan. Hän pelasi SM-liigassa kauden aikana 18 runkosarjaottelua. Maaliskuussa 2021 Parkkinen teki JYPin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kauteen 2021–2022 Parkkinen lähti niin ikään JYPin kakkosmaalivahtina Markus Ruusulle, kunnes marraskuussa 2021 seura täydensi maalivahtiosastoaan Kanstantsin Šostakilla. Parkkinen pelasi kauden aikana vain kolme SM-liigaottelua ja suurimman osan kaudestaan hän pelasi lainalla KeuPa HT:n Mestis-joukkueessa. Maaliskuussa 2022 JYP vuokrasi Parkkisen loppukaudeksi Tampereen Ilvekseen, mikä oikeutti seuran nostamaan hänet tarvittaessa kokoonpanoon, kun Parkkinen jatkoi pelejään KeuPassa. Huhtikuussa Ilves nosti hänet vahvuuteensa kesken välieräsarjan, kun Vadim Žerenko oli sivussa. Parkkinen puki loppukaudella viiteen playoff-otteluun, mutta hän ei saanut kuitenkaan peliaikaa. Parkkinen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Never Let Go

| Never Let Go Camel |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 8. syyskuuta 1992
 Julkaistu: 30. heinäkuuta 1993
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Camel
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 131.58
 Levy-yhtiö: Camel Productions
Camelin muut julkaisut
| On the Road 1972 1992 | Never Let Go 1993 | Harbour of Tears 1996 |
Never Let Go on brittiläisen Camel-yhtyeen vuonna 1993 julkaistu livealbumi.
Kappaleet > CD 1

Never Let Go – 7.22 (säv. Andrew Latimer)
Earthrise – 8.02 (säv. Peter Bardens/Latimer)
Rhayader – 2.23 (säv. Bardens/Latimer)
Rhayader Goes to Town – 5.14 (säv. Bardens/Latimer)
Spirit of the Water – 3.03 (säv. Bardens)
Unevensong – 5.44 (säv. Bardens/Latimer/Andy Ward)
Echoes – 7.48 (säv. Bardens/Latimer/Ward)
Ice – 10.21 (säv. Latimer)
City Life – 5.10 (säv. Susan Hoover)
Drafted – 4.12 (säv. Hoover/Latimer)
Kappaleet > CD 2

Dust Bowl – 1.58 (säv. Latimer)
Go West – 3.47 (säv. Latimer)
Dusted Out – 1.36 (säv. Latimer)
Mother Road – 3.44 (säv. Hoover/Latimer)
Needles – 3.31 (säv. Latimer)
Rose of Sharon – 5.32 (säv. Hoover/Latimer)
Milk n' Honey – 3.28 (säv. Latimer)
End of the Line – 7.27 (säv. Hoover/Latimer)
Storm Clouds – 3.16 (säv. Hoover/Latimer)
Cotton Camp – 2.28 (säv. Latimer)
Broken Banks – 0.45 (säv. Latimer)
Sheet Rain – 2.20 (säv. Latimer)
Whispers – 1.06 (säv. Latimer)
Little Rivers and Little Rose – 2.10 (säv. Latimer)
Hopeless Anger – 4.54 (säv. Latimer)
Whispers in the Rain – 3.56 (säv. Latimer)
Sasquatch – 4.58 (säv. Latimer)
Lady Fantasy – 15.28 (säv. Bardens/Latimer/Doug Ferguson/Ward)
Kokoonpano

Andrew Latimer – kitara, huilu, kosketinsoittimet, laulu
Colin Bass – basso, kosketinsoittimet, laulu
Mickey Simmonds – kosketinsoittimet
Paul Burgess – rummut
Širokovski

Širokovski (ven. Широковский) on kaupunkimainen taajama Permin aluepiirin Gubahan piirissä Venäjällä. Hallinnollisesti se muodostaa Širokovskojen maalaiskunnan. Taajama sijaitsee Kosva-joen varrella 22 kilometriä Polovinkan rautatieasemalta kaakkoon. Asukkaita on 1700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1942 Širokovskin vesivoimalaitoksen rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1949 alettiin rakentaa Kosvan hydrolyysitehdasta, joka otettiin käyttöön vuonna 1956 (nykyinen biokemian tehdas). Kaupunkimaisen taajaman statuksen Širokovski sai vuonna 1954. Palveluihin kuuluu keskikoulu, kerhotalo, kirjasto, kotiseutumuseo ja sairaala.
N’Diaye Ramatoulaye Diallo

Yhdysvaltojen suurlähettiläs Paul Fomsbee ja ministeri Diallo näyttelyä avaamassa vuonna 2017.
N’Diaye Ramatoulaye Diallo on malilainen poliitikko. Hän toimii maan kulttuuriministerinä.
Ramatoulaye Diallo on entisen työministerin Diallo Lalla Syn tytär. Hän on suorittanut viestintä-, markkinointi- ja johtamisalan tutkintoja Yhdysvalloissa ja Pariisissa. Diallo työskenteli oman viestintätoimistonsa Starcomin johtajana vuosina 1998–2014 sekä lääkkeitä ja terveydenhuollon laitteita myyvän Phamaflore-yrityksensä johtajana vuosina 2009–2011.
Diallo osallistui Ibrahim Boubacar Keïtan vaalikampanjaan vuonna 2013. Hän on toiminut Malin kulttuuriministerinä vuodesta 2014 ja vuosina 2015–2016 myös käsityö- ja matkailuministerinä. Diallo on ollut presidentti Keïtan Rassemblement pour le Mali -puolueen poliittisen toimiston jäsen vuodesta 2016.
Nevio Scala

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Nevio Scala
Syntymäaika: 22. marraskuuta 1947 (ikä 76)
Syntymäpaikka: Lozzo Atestino, Padovan maakunta, Italia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1965–1969 1966–1967 1969–1971 1971–1973 1973–1975 1975–1976 1976–1979 1979–1980 1980–1981 |  AC Milan → AS Roma (laina)  Lanerossi Vicenza  ACF Fiorentina  FC Internazionale Milano  AC Milan  US Foggia  AS Monza  US Adriese | 11 (0) 28 (1) 59 (2) 50 (6) 26 (1) 23 (0) 85 (2) 14 (0) 23 (1) |
Valmennusura
1987–1989 1989–1996 1996–1997 1997–1998 2000–2001 2002 2004:  Reggina Calcio  Parma FC  Perugia Calcio  Borussia Dortmund  Beşiktaş JK  FK Shakhtar Donetsk  FK Spartak Moskova
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Nevio Scala (s. 22. marraskuuta 1947) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Uransa suurimmat voitot hän saavutti Parman päävalmentajana 1990-luvun alkupuolella.
Ura pelaajana

Scala aloitti oman peliuransa AC Milanin organisaatiossa, muttei onnistunut murtautumaan edustusjoukkueen miehistöön ja siirtyi kaudeksi 1966/67 lainalle AS Romaan, jossa pelasi 28 ottelua. Hän palasi takaisin Milaniin, mutta peliaikaa ei juurikaan tullut ja kahden kauden jälkeen Scala jätti seuran siirtyen Lanerossi Vicenzaan. Hän edusti seuraavina vuosina ACF Fiorentinaa ja FC Internazionale Milanoa palaten 1975 takaisin AC Milaniin. Edelleenkaan Scalasta ei ollut seuran avainpelaajaksi ja hän lähti seurasta lopullisesti pelaten uransa loppuvuodet US Foggiassa, AS Monzassa ja US Adriesessa. Hän lopetti pelaajauransa 33-vuotiaana 1981.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Italian mestaruus: 1968
Cup-voittajien Cup: 1968
Mestarien liiga: 1969
Ura valmentajana

Scala aloitti valmennusuransa Reggina Calciossa, jonka hän nosti 1987/88 Serie B:hen ja seuraavalla kaudella nousukarsintoihin, joissa sensaatiomainen pääsarjapaikka jäi kuitenkin saavuttamatta. Menestys kuitenkin teki Scalasta tunnetun nimen ja hän siirtyi Parman päävalmentajaksi kauden jälkeen. Debyyttikaudellaan hän johdatti seuran Serie B:ssä nousukarsintoihin ja tällä kertaa nousu myös toteutui. Scalan johdolla Parma nousi menestykseen 1990-luvun ensimmäisellä puoliskolla voittaen Coppa Italian 1992 ja edeten näin Cup-voittajien Cupiin. Keväällä 1993 seura juhli historiansa ensimmäistä eurocupin voittoa, kun Royal Antwerpen kaatui loppuottelussa 3–1.
Menestystä tuli myös seuraavina vuosina ja Parma nappasi UEFA Super Cupin voiton jatkoksi UEFA Cupin mestaruuden 1994/95 kaatamalla loppuottelussa Juventuksen yhteismaalein 2–1.  Kaudella 1995/96 Parma sijoittui Serie A:ssa viidenneksi, mutta Scala jätti seuran kauden päätteeksi. Hän toimi 1996/97 sarjanousija Perugia Calcion päävalmentajana, kunnes siirtyi kesällä 1997 Borussia Dortmundin peräsimeen. Visiitti Saksassa ei ollut järin menestyksekäs sillä tuore Mestarien liigan voittoja putosi Scalan johdolla Bundesliigassakin sijalle 10. Italialainen saikin kauden jälkeen potkut.
Epäonnistuneen Dortmund-pestinsä jälkeen Scala oli pari vuotta sivussa valmennustehtävistä kunnes turkkilainen Beşiktaş JK palkkasi hänet toukokuussa 2000 uudeksi päävalmentajakseen.  Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä seura purki Scalan sopimuksen maaliskuussa 2001 terveyssyistä.
Tammikuussa 2002 Scala siirtyi ukrainalaisen FK Shakhtar Donetskin päävalmentajaksi.  Hän johdatti seuran kauden päätteeksi sen historian ensimmäiseen Ukrainan mestaruuteen, jonka täydensi cupin mestaruus. Uusi kausi ei alkanut aivan yhtä hohdokkaasti ja Scala erosi tehtävistään syyskuussa 2002 seuran hävittyä UEFA Cupissa Rapid Wienille 5–1.
Marraskuussa 2003 Scala jatkoi uraansa FK Spartak Moskovan päävalmentajana.  Pesti jäi kuitenkin puolitiehen, sillä hän sai potkut jo syyskuussa 2004 kehnojen esitysten vuoksi.
Spartak-potkujensa jälkeen Scala ei ole toiminut valmennustehtävissä. Hän pyrki vuonna 2007 kotikaupunkinsa Lozzo Atestinon pormestariksi, muttei tullut valituksi saatuaan 29 % äänistä.  Hän on toiminut myös Rai Radio 1:n jalkapallokommentaattorina.
Syyskuussa 2009 Scalan nimi yhdistettiin FK Zenitn päävalmentajan paikkaan.  Joulukuussa hän ilmoitti olevansa kiinnostunut avoimena olevasta Skotlannin maajoukkuevalmentajan tehtävästä.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Coppa Italia: 1992
Hopeaa: 1995
Ukrainan mestaruus: 2002
Ukrainan cup: 2002
Cup-voittajien Cup: 1993
Hopeaa: 1994
UEFA Super Cup: 1993
UEFA Cup: 1995
Intercontinental Cup: 1997
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Giampiero Vitali | Parma FC:n päävalmentaja 1989–1996 | Seuraaja: Carlo Ancelotti |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ottmar Hitzfeld | Borussia Dortmundin päävalmentaja 1997–1998 | Seuraaja: Michael Skibbe |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Hans-Peter Briegel | Beşiktaş JK:n päävalmentaja 2001–2002 | Seuraaja: Christoph Daum |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Vladimir Fedotov | FK Spartak Moskovan päävalmentaja 1–9/2004 | Seuraaja: Aleksandrs Starkovs |
Never Gone -kiertue

| Never Gone -kiertue> Backstreet Boys |
| --- | --- |
 Backstreet Boys Never Gone -kiertueella.
Albumi:  Never Gone ja The Hits: Chapter One
Never Gone -kiertue oli yhdysvaltalaisen poikabändin Backstreet Boysin vuonna 2005 järjestetty kiertue. Yhtye esitti kiertueella kahdeksan kappaletta heidän viidenneltä studioalbumiltaan Never Gone sekä kaikki kappaleet heidän vuonna 2001 ilmestyneeltä albumilta The Hits: Chapter One.
Tämä kiertue erosi yhtyeen aikaisemmilta kiertueilta siten, että siihen ei kuulunut muita tanssijoita kuin vain yhtyeen jäsenet. Kiertueen lämppäreinä toimivat The Click Five, Kaci Brown ja Seminole County.
Kun pojat olivat Sydneyssä he vierailivat australialaisessa komediashowssa nimeltä "Mr. Ten Questions" (Andrew Hansen). Kuitenkin Hanseb kysyi vain kaksi kysymystä. Ensimmäinen oli "Miten viihdytte Australiassa?" ja toinen "Viittaako nimi 'Backstreet Boys' seksuaalisesti siihen, että musiikkinne on kuin teitä otettaisiin kovakouraisesti takaapäin?". Vaikka ensimmäiseen kysymykseen vastattiinkin iloisesti, toiseen kysymykseen vastattiin vihaisesti.[lähde? ]
Tämä oli yhtyeen viimeinen kiertue Kevin Richardsonin kanssa. Hän jätti poikabändin kesäkuussa 2006.
Esitetyt kappaleet

"The Call"
"My Beautiful Woman"
"More Than That"
"Climbing the Walls" (Nick Carter soitti kitaraa)
"Shape of My Heart"
(Video: Millennium) musiikkina: "Don't Want You Back"
"The One"
"I Still..."
"I Want It That Way"
"Lose It All"
"Show Me The Meaning Of Being Lonely"
"Larger Than Life"
"Siberia"
"(Video: "We've Got It Goin' On")
"All I Have To Give"
"As Long As You Love Me"
"I'll Never Break Your Heart"
"Safest Place To Hide"
"Just Want You To Know" (Nick Carter soitti kitaraa)
"Crawling Back To You"
"Drowning"
"Poster Girl"
"Quit Playing Games (With My Heart)"
(Video: Never Gone) musiikkina: "Never Gone"
"Never Gone"
"Weird World" (Kevin Richardson soitti pianoa)
"Incomplete" (Kevin Richardson soitti pianoa)
[Encore]
"Everybody (Backstreet's Back)"
Kiertue päivämäärät > Pohjois-Amerikka

22. heinäkuuta, 2005: Sound Advice Amphitheatre West Palm Beach, FL
23. heinäkuuta, 2005: Ford Amphitheatre Tampa, FL
24. heinäkuuta, 2005: Gwinnett Arena Atlanta, GA
26. heinäkuuta, 2005: Tower City Theater Cleveland, OH
27. heinäkuuta, 2005: Radio City Music Hall New York, NY
29. heinäkuuta, 2005: Borgata Hotel Spa and Casino Atlantic City, NJ
30. heinäkuuta, 2005: Jones Beach Amphitheater Wantagh, NY
31. heinäkuuta, 2005: PNC Bank Arts Center Holmdel, NJ
2. elokuuta, 2005: Molson Amphitheatre Toronto, ON
3. elokuuta, 2005: DTE Energy Music Theatre Detroit, MI
4. elokuuta, 2005: Darien Lakes Amphitheatre Buffalo, NY
6. elokuuta, 2005: Nissan Pavilion Washington, DC
7. elokuuta, 2005: SPAC Saratoga Springs, NY
9. elokuuta, 2005: CTNow.com Theatre Wallingford, CT
10. elokuuta, 2005: Cumberland County Civic Center Portland, ME
12. elokuuta, 2005: Star Pavilion at Hersheypark Stadium Hershey, PA
13. elokuuta, 2005: Tweeter Center at the Waterfront Camden, NJ
14. elokuuta, 2005: Tweeter Center Boston, MA
16. elokuuta, 2005: Riverbend Music Center Cincinnati, OH
17. elokuuta, 2005: Post Gazette Pavilion Pittsburgh, PA
19. elokuuta, 2005: Lakeside Pavilion at Northerly Island Chicago, IL
20. elokuuta, 2005: US Bank Theater at Target Center Minneapolis, MN
21. elokuuta, 2005: Verizon Wireless Amphitheater Kansas City, MO
23. elokuuta, 2005: Budweiser Events Center Loveland, CO
25. elokuuta, 2005: Verizon Wireless Amphitheater Los Angeles, CA
26. elokuuta, 2005: Dodge Theatre Phoenix, AZ
27. elokuuta, 2005: Mandalay Bay Las Vegas, NV
30. elokuuta, 2005: Chronicle Pavilion Concord, CA
31. elokuuta, 2005: Sleep Train Amphitheatre Sacramento, CA
2. syyskuuta, 2005: Clark County Amphitheater Portland, OR
3. syyskuuta, 2005: GM Place Vancouver, BC
4. syyskuuta, 2005: Prospera Place Kelowna, BC
5. syyskuuta, 2005:Pengrowth Saddledome Calgary, AB
7. syyskuuta, 2005: MTS Centre Winnipeg, MB
10. syyskuuta, 2005: Auditorium Kitchener, ON
11. syyskuuta, 2005: John Labatt Centre London, ON
12. syyskuuta, 2005: Corel Centre Ottawa, ON
13. syyskuuta, 2005: Bell Centre Montreal, QUE
Kiertue päivämäärät > Eurooppa

28. syyskuuta 2005: The Globe Stockholm, Ruotsi
29. syyskuuta 2005: Spektrum Oslo, Norja
2. lokakuuta 2005: Hartwall Arena Helsinki, Suomi
4. lokakuuta 2005: Gigantum Aalborg, Tanska
5. lokakuuta 2005: Colorline Arena Hamburg, Saksa
6. lokakuuta 2005: Messehalle Dresden, Saksa
8. lokakuuta 2005: Schleyerhalle Stuttgart, Saksa
9. lokakuuta 2005: HallenStadion Zürich, Sveitsi
10. lokakuuta 2005: Forum Milano, Italia
12. lokakuuta 2005: Ahoy Rotterdam, Hollanti
13. lokakuuta 2005: Sap 3 Arena Mannheim, Saksa
14. lokakuuta 2005: Olympiahalle München, Saksa
16. lokakuuta 2005: Max Schmelling Halle Berlin, Saksa
17. lokakuuta 2005: Konig Arena Oberhausen, Saksa
18. lokakuuta 2005: Foret National Brussels, Belgia
20. lokakuuta 2005: Wembley Pavilion London, Englanti
21. lokakuuta 2005: Wembley Pavilion London, Englanti
23. lokakuuta 2005: Point Dublin, Irlanti
25. lokakuuta 2005: NEC Birmingham, Englanti
26. lokakuuta 2005: MEN Arena Manchester, Englanti
29. lokakuuta 2005: TUI Arena Hannover, Saksa
30. lokakuuta 2005: Arena Köln, Saksa
31. lokakuuta 2005: Arena Frieberg, Saksa
2. marraskuuta 2005: TBD Bologna, Italia
4. marraskuuta 2005: Messehalle Friedrichshafen, Saksa
8. marraskuuta 2005: TBD Barcelona, Espanja
9. marraskuuta 2005: Palacio Des Esportes Madrid, Espanja
11. marraskuuta 2005: Pavilhão Atlantico Lisbon, Portugali
Nina Burger

Nina Burger
Nina Burger (s. 27. joulukuuta 1987 Tulln) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Itävallan naisten maajoukkueessa muun muassa EM-kisoissa 2017. Maaliskuussa 2018 hän pelasi sadannen maaottelunsa.
Burger päätti maajoukkueuransa huhtikuussa 2019.
Seuratasolla Burger edusti kotimaassaan vuodesta 2005 SV Neulengbachia, jonka pelaajana hän voitti useita Itävallan mestaruuksia. Kesällä 2014 hän pelasi Yhdysvaltoissa Houston Dashin joukkueessa, ja vuodesta 2015 hän edusti saksalaisseura SV Sandia.
Viimeiseksi pelikaudekseen Burger palasi Neulengbachiin, minkä jälkeen hän lopetti pelaajauransa vuonna 2020.
Aktiiviuran jälkeen

Nina Burger aloitti kesäkuussa 2020 työn urheilutoimenjohtajana wieniläisessä First Vienna FC -seurassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nina Burger Wikimedia Commonsissa
Itävallan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Zinsberger |
2 Georgieva |
3 Naschenweng |
4 Pinther |
5 Maierhofer |
6 Schiechtl |
7 Wenninger |
8 Prohaska |
9 Zadrazil |
10 Burger |
11 Schnaderbeck |
12 Enzinger |
13 Kirchberger |
14 Dunst |
15 Billa |
16 Eder |
17 Puntigam |
18 Feiersinger |
19 Aschauer |
20 Makas |
21 Pfeiler |
22 Klein |
23 Grössinger |
Valmentaja Thalhammer
No Pizza

| No Pizza Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  ”No Pizza – There’s no pizza like No Pizza”
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  2018
Lakkautettu:  2020
Toimitusjohtaja:  Tommi Tervanen
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  ravintolapalvelut
Tuotteet:  pizza
Emoyhtiö:  Kotipizza Group
Kotisivu:  www.nopizza.rocks
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
No Pizza Oy oli osa Kotipizza Group -konsernia. Kansainvälisille markkinoille ja nuorille asiakkaille suunnatun No Pizza -ravintolakonseptin oli tarkoitus tulla ravintolaketjuksi "master franchising" -yhteistyöllä, jossa ulkomainen kumppani olisi saanut joko maa- tai kaupunkikohtaisen lisenssin.  Ketjun konsepti perustui hapanjuuripizzaan (sour dough), johon käytettiin runsaasti lähi- ja luomuraaka-aineita.
No Pizza lopetti toimintansa maaliskuussa 2020.
Historia

Ensimmäinen No Pizza -ravintola avattiin kesäkuussa 2018 Helsingin keskustassa sijaitsevan Citycenter-kauppakeskuksessa.
No Pizzan liikevaihto ensimmäisenä kokonaisena kuukautena, heinäkuussa 2018, oli 50 000 euroa.
Tuotteita

No Pizzan konsepti perustui muun muassa tuoreutta painottaviin täytteisiin ja raaka-aineisiin ja Fazerin kanssa kehitettyyn sourdough-taikinasta tehtyyn pizzapohjaan.Taikina paistettiin 380-asteisessa uunissa ja paiston jälkeen yli puolet täytteistä lisättiin pizzaan tuoreena tiskillä asiakkaan edessä.
Ovaalinmuotoisten pizzojen täytteisiin kuuluivat muun muassa kantarellit, kuusiöljy, loimulohi, paahdettu kana, peruna, porosalami, puolukka ja wings-kastike. Täytteet hankittiin paikallisesti, esimerkiksi helsinkiläistä Brie-juustoa, kuusamolaista emmentalia ja suonenjokelaista sinihomejuustoa. Pizzasta oli myös makea versio, makea jättiläinen, jonka täytteisiin kuului suklaa-pähkinä-jogurttitahnaa ja banaania. Ravintolassa myytiin muun muassa ranskalaista roseeviiniä ja Stadin Panimon No Pizzalle kehittämää pale ale-olutta.
Markkinointi

No Pizzan konsepti perustui muun muassa vastuullisuutta selkeästi erottuvaan visuaaliseen ilmeeseen ja asiakaskokemukseen.Ravintola poikkesi perinteisestä pizzeriasta muun muassa sillä, että keskellä ravintolaa oli niin kutsuttu Black Box, musta kuutio, joka toimi keittiö- ja baaritilana. Ravintolalle oli tehty oma soittolista Spotifyn yrityksille suunnatun palvelun kanssa, jossa No Pizzalle oli luotu kokonaan oma, sen brändiin ja arvomaailmaan sopiva soittolista.
No Pizza -brändi rakennettiin N2 Marketing -mainostoimiston kanssa ja ketjun sisustusilmeen suunnitteli Futudesignin Risto Wikberg. Brändi sanoi ei monelle "huonolle asialle", kuten käteisellä maksamiselle, tarpeettomille lisäaineille, ruokahävikille, muovikasseille, mutta kyllä "hyville asioille", kuten vastuullisesti tuotetuille raaka-aineille.
Aiheesta muualla

Verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Xanthi FC

Skoda Xanthi on kreikkalainen jalkapallojoukkue Xánthista. Se on pelannut Kreikan Superliigassa viimeksi kaudella 2019–2020. Xanthi perustettiin 1967 Aspida ja Orfeas nimisten seurojen fuusioituessa. Tällöin Xanthin nimi oli Xanthin urheiluseura vuoteen 1992. Vuonna 1991 Viamar, kreikkalainen Škoda-autojen maahantuoja, osti seuran ja muutti nimeksi Skoda Xanthiksi. 
Xanthi otti osaa UEFA Cupiin vuosina 2001–2002, 2005–2006 ja 2006–2007.
Oi kuule, köyhä matkamies

Oi kuule, köyhä matkamies (tunnettu myös Kuule, sä, köyhä matkamies) on laulu, joka on tunnettu lestadiolaisten parissa. Lauluteksti on Juho Evert Pietiläisen (1889) käsialaa.
Laulun melodia on suomalainen kansansävelmä. Se on tunnettu arkkiveisussa Mieleen muistuu sanoma eli Otto ja Olga.
Laulu on käännetty myös ruotsiksi, ja sen sanat alkavat Hör på du arma vandringsman. Englanniksi laulu on käännetty vuonna 1970 sanoilla O hearken, pilgrim on the way!.
Julkaistu

Siionin laulut nro 218
Siionin matkalaulut nro 141
Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 707
Songs and Hymns of Zion nro 552
Nina Božko

Nina Božko.
Nina Hryhorivna (Grigorivna) Božko (ukr. Ніна Григорівна Божко; s. 6. elokuuta 1928 Kiova) on ukrainalainen taidemaalari, graafikko ja julistetaiteilija. Hän on yhdistänyt taiteessaan ukrainalaiseen realismiin eurooppalaisia vaikutteita.
Nuoruus

Božkon vanhemmat olivat kirjapainotyöntekijä Hryhori Hryhoronytš (Grigori Grigoronitš) ja tämän vaimo Hanna. Božko valmistui Kiovan taidekoulusta vuonna 1949 ja Kiovan valtion taideinstituutista vuonna 1956.