stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Omaa tietä etsimässä Italiassa, Intiassa ja Indonesiassa

| Omaa tietä etsimässä Italiassa, Intiassa ja Indonesiassa> Eat Pray Love, One Woman’s Search for Everything Across Italy, India and Indonesia |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Elizabeth Gilbert
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Penguin
Julkaistu:  16. helmikuuta 2006
Suomennos
Suomentaja:  Taina Aarne
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  30. tammikuuta 2007
ISBN:  ISBN 978-951-1-22601-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Omaa tietä etsimässä Italiassa, Intiassa ja Indonesiassa (Eat Pray Love) on philadelphialaisen kirjailija-journalisti Elizabeth Gilbertin omakohtaisiin kokemuksiin perustuva romaani vuodelta 2006. Otava julkaisi kirjan suomeksi 2007.
Teos on julkaistu jo 20 kielellä ja se kohosi Yhdysvalloissa bestselleriksi heti ilmestymisensä jälkeen vuonna 2006. Kirjassa Elizabeth Gilbert päättää lähteä vuodeksi matkalle etsimään itseään. Hän viipyy Italiassa, Intiassa ja Indonesiassa kussakin neljän kuukauden ajan. Italiasta hän etsii nautintoa, Intiasta sisäistä rauhaa ja Indonesiasta kykyä yhdistää nämä kaksi. Kirjassa on 108 lukua, 36 kullekin maalle, intialaisen rukousnauhan japa malan mukaan, jossa on 108 helmeä.
Kirjaan perustuva elokuva Eat Pray Love – omaa tietä etsimässä sai ensi-iltansa vuonna 2010.
Juoni

Elämässään menestynyt 35-vuotias toimittaja Elizabeth Gilbert yrittää hankkia lasta miehensä kanssa, mutta havahtuu kesken kaiken tajuamaan, ettei oikeastaan tiedä, haluaako hän lasta, haluaako hän miestään ja omakotitaloaan, tai mitä hän niiden sijaan haluaisi. Henkistä romahdusta seuraa avioero, sairastuminen masennukseen, nopea laastarisuhde ja päätös lähteä vuodeksi yksin ulkomaille etsimään itseään ja onneaan. Hän etsii ensin Italiasta nautintoja ja kykyä nauttia, ja lihookin muutaman kuukauden aikana kymmenisen kiloa. Intiaan hän suuntaa ashramiin etsimään itselleen sopivaa hengellisyyttä joogaten ja meditoiden. Indonesiassa hän koettaa löytää tavan yhdistää nämä kaksi, ja löytääkin tasapainon elämäänsä ja jopa suuren rakkauden.
Olga de Meyer

Paronitar Olga de Meyer, James Jebusa Shannonin maalaus.
Maria Beatrice Olga Alberta Caracciolo (8. elokuuta 1871 - 16. heinäkuuta 1931) oli englantilainen kirjailija, taiteiden tukija ja seurapiirihenkilö.
Nykyään Olga de Meyer muistetaan lähinnä valokuvaaja Adolph de Meyerin vaimona ja siitä, että hänen huhuttiin olevan Walesin prinssin, tulevan kuningas Edward VII:n tytär.
Elämänvaiheita

Olga de Meyerin isä oli napolilainen Caracciolon ruhtinas, Gennaro Caracciolo Pinelli ja äitinsä oli Marie Blanche Sampayo, ranskalaisen diplomaatin tytär. Ainoana lapsena hän peri isänsä arvonimen. Huhuja Walesin prinssin isyydestä ei ole vahvistettu eikä kumottu. Toisaalta on esitetty arveluja hänen olleen tulevan hallitsijan kummitytön. Vanhempien avioliitto päättyi juuri siksi, että isä ei kestänyt kuunnella jatkuvia vihjailuja tyttärensä oikeasta isästä.
Vuonna 1892 Olga de Meyer avioitui ensimmäisen kerran. Aviomehenä oli italialainen aatelismies Marino Brancaccio. Liitto kesti seitsemän vuotta, jolloin se päättyi avioeroon. Liittoa on kuvailtu tapahtumarikkaaksi. Uuden avioliiton hän solmi vuonna 1899, kuuluisan valokuvaajan, Adolph de Meyerin kanssa.
Häiden jälkeisenä vuotena paljastui, että Olga de Meyerillä oli suhde Violet Trefusisin kanssa. Hänellä oli myös suhde perijätär Winnaretta Singerin kanssa. Aviomiestä asia ei tuntunut haittaavan, sillä hän oli homoseksuaali ja Olga oli luultavasti biseksuaali tai lesbo. Aviomiehen mielestä avioliitto ei saanut perustua intohimolle, vaan ymmärrykselle ja kumppanuudelle. Olga oli mallina useissa aviomiehensä valokuvissa ja poseerasi myös useille oman aikansa taiteilijakuuluisuuksille. Hänet ikuisti kankaalleen muiden muassa John Singer Sargent, James McNeill Whistler, Jacques-Emile Blanche ja Paul César Helleu.
Ranskassa Olga de Meyer ryhtyi kirjoittamaan säännöllistä palstaa La Galoise lehteen. Häneltä ilmestyi myös novelleja sekä romaani. Romaani, nimeltään "Nadine Narska" oli omaelämäkerrallinen. Kirjan ilmestyessä hän oli ottanut itselleen nimen Marah de Meyer, jolla halusi tulla kutsutuksi loppuikänsä. Uuden nimen ottamista oli suositellut astrologi. Yhden hänen novelleistaan sovitti valkokankaalle Erich von Stroheim vuonna 1919.
Olga de Meyer eli koko aikuisuutensa taiteellisissa piireissä joissa juhlittiin paljon. Alkoholia kului paljon ja kuviohin kuului myös kokaiini. Elämänsä viimeiset vuodet de Meyer olikin kokaiiniriippuvainen. Hän kuoli päihdevieroituksessa. Kuolinajasta esiintyy kaksi eri tietoa, vuodet 1930 ja 1931.
Lisää aiheesta

http://www.npg.org.uk/collections/search/person/mp71682/baroness-olga-de-meyer-nee-maria-beatrice-olga-alberta-caracciolo
Niilo Karhumäki
Julkaisuja

Karhunahas. Gummerus 1959
Lentopoikia, kuvittanut Antero Aho. Gummerus 1960
Aiheesta muualla

Keljon lentävät veljekset, Hakkapeliitta, 07.08.1934, nro 32, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Karhumäen veljesten lentotoiminta kantaa hedelmää, Hakkapeliitta, 01.03.1938, nro 9, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Open 13

| Open 13 Provence |
| --- | --- |

Tiedot
Kiertue:  ATP-turnaus
Sijainti:  Marseille  Ranska
Kilpailupaikka:  Palais des Sports de Marseille
Kilpailuluokka:  ATP World Series (1993–1997) ATP International Series (1998–2008) ATP World Tour 250 (2009–)
Kenttätyyppi:  Kova / sisäkentät
Kaavio:  28S / 16Q / 16D
Palkintorahaa:  668 485 €
Virallinen sivusto
Open 13 Provence on helmikuussa Marseillessa, Ranskassa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1993. Turnaus pelataan Palais des Sports de Marseille -nimisellä kentällä ja se kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan.
Tulokset > Kaksinpeli

| Vuosi | Voittaja | Loppuotteluvastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  Marc Rosset |  Jan Siemerink | 6–2, 7–6(1) |
| 1994 |  Marc Rosset |  Arnaud Boetsch | 7–6(6), 7–6(4) |
| 1995 |  Boris Becker |  Daniel Vacek | 6–7(2), 6–4, 7–5 |
| 1996 |  Guy Forget |  Cédric Pioline | 7–5, 6–4 |
| 1997 |  Thomas Enqvist |  Marcelo Ríos | 6–4, 1–0, luov. |
| 1998 |  Thomas Enqvist |  Jevgeni Kafelnikov | 6–4, 6–1 |
| 1999 |  Fabrice Santoro |  Arnaud Clément | 6–3, 4–6, 6–4 |
| 2000 |  Marc Rosset |  Roger Federer | 2–6, 6–3, 7–6(5) |
| 2001 |  Jevgeni Kafelnikov |  Sébastien Grosjean | 7–6(5), 6–2 |
| 2002 |  Thomas Enqvist |  Nicolas Escudé | 6–7(4), 6–3, 6–1 |
| 2003 |  Roger Federer |  Jonas Björkman | 6–2, 7–6(6) |
| 2004 |  Dominik Hrbatý |  Robin Söderling | 4–6, 6–4, 6–4 |
| 2005 |  Joachim Johansson |  Ivan Ljubičić | 7–5, 6–4 |
| 2006 |  Arnaud Clément |  Mario Ančić | 6–4, 6–2 |
| 2007 |  Gilles Simon |  Márkos Pagdatís | 6–4, 7–6(3) |
| 2008 |  Andy Murray |  Mario Ančić | 6–3, 6–4 |
| 2009 |  Jo-Wilfried Tsonga |  Michaël Llodra | 7–5, 7–6(3) |
| 2010 |  Michaël Llodra |  Julien Benneteau | 6–3, 6–4 |
| 2011 |  Robin Söderling |  Marin Čilić | 6–7(8), 6–3, 6–3 |
| 2012 |  Juan Martín del Potro |  Michaël Llodra | 6–4, 6–4 |
| 2013 |  Jo-Wilfried Tsonga |  Tomáš Berdych | 3–6, 7–6(6), 6–4 |
| 2014 |  Ernests Gulbis |  Jo-Wilfried Tsonga | 7–6(5), 6–4 |
| 2015 |  Gilles Simon |  Gaël Monfils | 6–4, 1–6, 7–6(4) |
| 2016 |  Nick Kyrgios |  Marin Čilić | 6–2, 7–6(3) |
| 2017 |  Jo-Wilfried Tsonga |  Lucas Pouille | 6–4, 6–4 |
| 2018 |  Karen Hatšanov |  Lucas Pouille | 7–5, 3–6, 7–5 |
| 2019 |  Stéfanos Tsitsipás |  Mihail Kukuškin | 7–5, 7–6(5) |
Tulokset > Nelinpeli

| Vuosi | Voittajat | Loppuotteluvastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  Arnaud Boetsch  Olivier Delaître |  Ivan Lendl  Christo van Rensburg | 6–3, 7–6 |
| 1994 |  Jan Siemerink  Daniel Vacek |  Martin Damm  Jevgeni Kafelnikov | 6–7, 6–4, 6–1 |
| 1995 |  David Adams  Andrei Olhovski  |  Jean-Philippe Fleurian  Rodolphe Gilbert | 6–1, 6–4 |
| 1996 |  Jean-Philippe Fleurian  Guillaume Raoux  |  Marius Barnard  Peter Nyborg | 6–3, 6–2 |
| 1997 |  Thomas Enqvist  Magnus Larsson  |  Olivier Delaître  Fabrice Santoro | 6–3, 6–4 |
| 1998 |  Donald Johnson  Francisco Montana  |  Mark Keil  T. J. Middleton | 6–4, 3–6, 6–3 |
| 1999 |  Maks Mirny  Andrei Olhovski  |  David Adams  Pavel Vízner | 7–5, 7–6(7) |
| 2000 |  Simon Aspelin  Johan Landsberg  |  Juan Ignacio Carrasco  Jairo Velasco Jr. | 7–6(2), 6–4 |
| 2001 |  Julien Boutter  Fabrice Santoro  |  Michael Hill  Jeff Tarango | 7–6(7), 7–5 |
| 2002 |  Arnaud Clément  Nicolas Escudé  |  Julien Boutter  Maks Mirny | 6–4, 6–3 |
| 2003 |  Sébastien Grosjean  Fabrice Santoro  |  Tomáš Cibulec  Pavel Vízner | 6–1, 6–4 |
| 2004 |  Mark Knowles  Daniel Nestor  |  Martin Damm  Cyril Suk | 7–5, 6–3 |
| 2005 |  Martin Damm  Radek Štěpánek  |  Mark Knowles  Daniel Nestor | 7–6(4), 7–6(5) |
| 2006 |  Martin Damm  Radek Štěpánek  |  Mark Knowles  Daniel Nestor | 6–2, 6–7(4), [10–3] |
| 2007 |  Arnaud Clément  Michaël Llodra  |  Mark Knowles  Daniel Nestor | 7–5, 4–6, [10–8] |
| 2008 |  Martin Damm  Pavel Vízner  |  Yves Allegro  Jeff Coetzee | 7–6(0), 7–5 |
| 2009 |  Arnaud Clément  Michaël Llodra  |  Julian Knowle  Andy Ram | 3–6, 6–3, [10–8] |
| 2010 |  Julien Benneteau  Michaël Llodra  |  Julian Knowle  Robert Lindstedt | 6–4, 6–3 |
| 2011 |  Robin Haase  Ken Skupski  |  Julien Benneteau  Jo-Wilfried Tsonga | 6–3, 6–7(4), [13–11] |
| 2012 |  Nicolas Mahut  Édouard Roger-Vasselin  |  Dustin Brown  Jo-Wilfried Tsonga | 3–6, 6–3, [10–6] |
| 2013 |  Rohan Bopanna  Colin Fleming  |  Aisam-ul-Haq Qureshi  Jean-Julien Rojer | 6–4, 7–6(3) |
| 2014 |  Julien Benneteau  Édouard Roger-Vasselin  |  Paul Hanley  Jonathan Marray | 4–6, 7–6(6), [13–11] |
| 2015 |  Marin Draganja  Henri Kontinen  |  Colin Fleming  Jonathan Marray | 6–4, 3–6, [10–8] |
| 2016 |  Mate Pavić  Michael Venus  |  Jonathan Erlich  Colin Fleming | 6–2, 6–3 |
| 2017 |  Julien Benneteau  Nicolas Mahut  |  Robin Haase  Dominic Inglot | 6–4, 6–7(9), [10–5] |
| 2018 |  Raven Klaasen  Michael Venus  |  Marcus Daniell  Dominic Inglot | 6–7(2), 6–3, [10–4] |
| 2019 |  Jérémy Chardy  Fabrice Martin  |  Ben McLachlan  Matwé Middelkoop | 6–3, 6–7(4), [10–3] |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (ranskaksi, englanniksi)
Doha Pune Brisbane Sydney Auckland Montpellier Sofia Quito New York Buenos Aires Marseille Delray Beach São Paulo Marrakech Houston Budapest Estoril München Istanbul Geneve  Lyon Stuttgart 's-Hertogenbosch Antalya Eastbourne Båstad Umag Newport Atlanta Gstaad Los Cabos Kitzbühel Winston-Salem Pietari Metz Chengdu Shenzhen Moskova Tukholma Antwerpen
Omaguan kieli

| Omagua> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Peru
Puhujia:  10–100
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  tupi-kielet
ISO 639-3:  omg
 Ohje 
Omagua on lähes sammunut tupi-kieli, jota puhuu noin 10–100 omaguaintiaania, jotka asuvat Iquitosin tienoilla Perussa. Aikoinaan sitä puhuttiin myös suuressa osassa Länsi-Brasiliaa, mutta nyt sen epäillään sammuneen siellä.
Murteet

Omaguan kielellä on kolme murretta:
aizuare
curacirari
paguana
Peterborough

| Peterborough |
| --- | --- |
 Peterborough Guildhall
 Peterborough’n sijainti Englannissa ja Cambridgeshiressä.
 fiPeterborough 
 52°34′23″N, 0°14′35″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Itä-Englanti
Kreivikunta:  Cambridgeshire
Perustettu:  44–48
Kaupungiksi:  1541
Hallinnon tyyppi:  Yhtenäishallintopiiri
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  343 km²
Väestö
Väkiluku (2018):  201 041
Väestötiheys:  586 as./km²
Muuta
Motto:  Upon this rock (”Tälle kalliolle”)
 www.peterborough.gov.uk 
Peterborough on noin 201 000 asukkaan katedraalikaupunki (city) ja yhtenäishallintopiiri Cambridgeshiren kreivikunnassa Itä-Englannissa. Se sijaitsee Nenejoen varrella, lähellä the Fens -nimistä entistä kosteikkoa, joka kuivatettiin 1600–1800-luvuilla pelloiksi. Hallintopiiriin kuuluu Peterborough’n kaupunkialueen lisäksi laajalti metsää ja maaseutua.
Peterborough’n kaupungin elintarviketeollisuus hyödyntää ympäröivän maaseudun tuotantoa. Koska kaupunki sijaitsee tärkeiden rautateiden risteyskohdassa, siitä on muodostunut myös tärkeä jakelu- ja varastokeskus.
Anglia Ruskin Universityn kampus sijaitsee kaupungissa.
Peterborough’n katedraali
Kaupungin keskiaikainen katedraali on omistettu kolmelle apostolille: Pietarille (jonka mukaan kaupunki on nimetty), Paavalille ja Andreakselle. Katedraalin rakentaminen aloitettiin 1118 ja se vihittiin käyttöön 1238. Kirkon vanhimmat osat ovat hyvä esimerkki myöhäisestä normannityylistä, mutta rakennukseen on tehty myöhemmin laajennuksia, joiden tyyli on niiden rakennusajankohdan mukainen. Katedraalissa on Katariina Aragonialaisen hauta, ja siellä säilytetään Hedda Stonea, ikivanhaa anglosaksilaista kivikaiverrosta.
Peterborough on tunnettu joukkoliikenteeseen panostamisesta. Kaupungissa on pyöräteitä yli 200 kilometriä, ja keskustaa ympäröi 72,5 km pitkä pyöräreitti Green Wheel.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Peterborough Cathedral
Peterborough United
Onkivesi

| Onkivesi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Lapinlahti ja Kuopio
Koordinaatit:  63°18′12″N, 27°20′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Viannankoski; Ahkiolahden kanava
Järvinumero:  04.511.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,7 m 
Rantaviiva:  440,9 km 
Pinta-ala:  113,62 km² 
Tilavuus:  0,36 km³ 
Keskisyvyys:  3,17 m 
Suurin syvyys:  36,49 m 
 fiOnkivesi 
Onkivesi on Vuoksen vesistön Iisalmen reittiin kuuluva järvi Lapinlahden ja Kuopion kaupunkiin liittyneen entisen Maaningan kunnan alueella Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 113 km², ja pinnankorkeus 84,7 m merenpinnan yläpuolella. Onkivesi saa vetensä pohjoisesta Nerkoonjärvestä Nerohvirran ja Nerkoon kanavan kautta. Muut järveen laskevat vesistöt ovat pieniä, kuten järven eteläosaan virtaava Naarvanjoki. Onkivedestä vedet laskevat etelässä Viannankosken ja Ahkiolahden kanavan kautta Kallaveden tasossa olevaan Maaninkajärveen.
Onkivesi on pohjois–eteläsuunnassa 28 km pitkä ja 2–8 km leveä, rantaviivaltaan hyvin rikkonainen järvi. Onkivettä pirstovat yli 200 saarta ja lukemattomat niemet ja lahdet, kuten Lapinlahti, Jynkänlahti, Leppälahti ja Onkilahdet. Saarista suurimpia ovat Myhkyrinsaari, Harkonsaari, Ulmansaari, Martikkalansaari ja Viitasaari. Järven osa-alueita ovat eteläiset Niskanselkä ja Karvaselkä, keskiosan varsinainen Onkivedenselkä sekä pohjoiset Paasiselkä ja Nerkoonselkä. Järven itärannalla sijaitsee Lapinlahden kirkonkylä. Järvi on hyvin matala, keskisyvyys on vain 3,17 m ja suurin mitattu syvyys 36,49 m. Kuten todettua, rantaviiva on hyvin mutkikas, ja sillä on pituutta 440 km.
Onkiveden vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan välttävä, eteläisten Karvaselän ja Niskaselän osalta tyydyttävä. Onkiveden vesi on hyvin ruskeaa ja ravinnepitoisuudeltaan rehevää. Vesistön merkittävin kuormittaja on maatalous.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
Tanskanen, Heikki: Pohjois-Savon lasketut järvet ja järvenlaskun vaikutusmekanismit, 2002
Peter Žonta

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Peter Žonta |  Peter Žonta |  Peter Žonta |  |
Maa:   Slovenia
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Salt Lake City 2002 | joukkuemäki |  |
Peter Žonta (s. 9. tammikuuta 1979 Ljubljana) on slovenialainen mäkihyppääjä.
Žontan parhaat saavutukset ovat olympiapronssi joukkuemäestä Salt Lake Cityn kisoista sekä yksi maailmancupin osakilpailuvoitto mäkiviikolta 2004 Innsbruckin osakilpailusta.
Ammatiltaan Žonta on poliisi.
Aiheesta muualla

Peter Žonta Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Nude (kappale)

| ”Nude” Radiohead |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: In Rainbows
 Julkaistu: 31. maaliskuuta 2008
 Formaatti: digitaalinen julkaisu, 7", CD
 Tuottaja(t): Nigel Godrich, Radiohead
 Tyylilaji: Alternative rock taiderock
 Kesto: 04.15
 Levy-yhtiö: XL Recordings
Radioheadin muut singlet
| ”Jigsaw Falling into Place” 2008 | ”Nude” 2008 | ”House of Cards / Bodysnatchers” 2008 |
"Nude" on englantilaisen rock-yhtyeen Radioheadin single, joka julkaistiin 31. maaliskuuta 2008. Kappale on yhtyeen albumin In Rainbows (2007) kolmas kappale. Kappale on kirjoitettu vuonna 1997, ja sitä on soitettu yhtyeen konserteissa siitä lähtien. Sitä ei ollut kuitenkaan julkaistu albumilla ennen vuotta 2007.
Singlen markkinoimiseksi julkaistiin kilpailu, jossa osallistujien piti remiksata kappale. Remiksit julkaistiin ladattavaksi 1. huhtikuuta iTunesista, ja niitä kaikkia voi kuunnella osoitteessa radioheadremix.com (Arkistoitu – Internet Archive). Kappaleesta tehtiin musiikkivideo, jossa kaikki yhtyeen jäsenet liikkuvat hidastetusti. Musiikkivideon ohjasivat koomikko Adam Buxton ja ohjaaja Garth Jennings.
Kappale nousi sijalle 21 Britannian singlelistalla ja Billboard Hot 100 -listalla sijalle 37. Sijoitus Billboard Hot 100 -listalla on sikäli ennätyksellinen, että se on yhtyeen paras sijoitus sitten "Creepin" (1993), jonka sijoitus oli tuolloin 34. Singlen hyvää menestystä voidaan selittää remiksausien latauksilla.
Kappaleet > 7"

"Nude"
"4 Minute Warning"
Kappaleet > CD

"Nude"
"Down is the New Up"
"4 Minute Warning"
Oregonin yliopisto

| Oregonin yliopisto> University of Oregon |
| --- | --- |

Perustettu:  1872
Tyyppi:  julkinen
Säätiön varat:  467 miljoonaa dollaria
Rehtori:  James C. Bean
Henkilökunta:  1 951 (opetushenkilökunta)
Opiskelijoita:  21 844
Jatko-opiskelijoita:  3 520 (maisteri- ja tohtoriopiskelijat)
Sijainti:  Eugene, OR  Yhdysvallat (44.0238°N, 124.0432°W)
Osoite:  https://www.uoregon.edu/
Maskotti:  The Oregon Duck
Oregonin yliopisto (engl. University of Oregon, lyhennys UO) on julkinen yliopisto Eugenessa, Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1872, ja vuonna 2021-2022 siellä opiskeli noin 22 000 opiskelijaa.
NCAA:n alaisessa yliopistourheilussa yliopistoa edustavat Oregon Ducksin nimellä kulkevat joukkueet. Vahva edustus yliopistolla on perinteisesti ollut etenkin amerikkalaisessa jalkapallossa, jonka kotikentälle Autzen Stadiumille mahtuu parhaimmillaan 54 000 katsojaa. Lisäksi yliopistolla on vahva yleisurheilutausta, ja Yhdysvaltain vuosittaiset mestaruuskisat käydäänkin Eugenen kaupungissa.
Kiinalainen ARWU-yliopistoranking arvioi yliopiston tieteellisten näyttöjen perusteella maailman huippuyliopistojen listalla 2021 sijaluokkaan 301-400.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oregonin yliopisto Wikimedia Commonsissa
University of Oregon
Partavalmuska

| Partavalmuska |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Tricholomataceae
Suku::  Valmuskat Tricholoma
Laji::  vaccinum
Kaksiosainen nimi
 Tricholoma vaccinum  (Schaeff.) P. Kumm. 
Katso myös
   Partavalmuska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Partavalmuska (Tricholoma vaccinum) on keskikokoinen, ruskeanpunainen, verraten matalajalkainen valmuskalaji. Lakki 4-7cm leveä, reunassa on partamaisia karvoja, pinnalla on tummahkoja suomuja,keskiosa on kupumaisesti koholla. Heltat ovat aluksi valkoiset ja vanhemmiten niihin ilmestyy ruskeanpunasia täpliä. Lopulta heltat muuttuvat kokonaan ruskeiksi. Jalka on alhaalta vaaleanruskeanpunainen ja ylhäältä valkea. Jalka on vanhoissa sienissä ontto. Malto on aluksi valkoista ja punertuu leikkauspinnoista. Maku on hieman karvas. Lajin sanotaan toisinaan kelpaavan ryöpättynä muiden joukkoon suolaan. Sieni kasvaa yleisenä Etelä- ja Keski-Suomen kangasmetsissä, elokuulta syysmyöhälle. Pohjoisessa sieni on harvinainen.
Nanonuppu

Tietokonemallinnoksia muutamista stabiileina pysyvistä nanonupuista.
Nanonuppu on fullereenin ja nanoputken muodostama materiaali, joka yhdistää fullereenien kemialliset ominaisuudet ja nanoputkien mekaaniset ominaisuudet sekä sähkönjohtavuuden. Kyseiset ominaisuudet ovat hyviä muun muassa kosketusnäyttöteknologiaan. Nanonuppua hyödyntäviä sovelluksia on muutamia markkinoilla, mutta sen kehitystyö on vielä kesken.
Historia

Nanonupun mahdollisuuksia on tutkittu 2000-luvun puolivälistä lähtien. Vuonna 2004 Teknillisestä korkeakoulusta irtautui spin-off-yritys Canatu Oy. Yritys perustettiin nanonuppujen tutkimista ja kaupallista hyödyntämistä varten. Perustajajäseninä olivat muun muassa tutkijat Esko Kauppinen, David Brown, Albert Nasibulin ja Hua Jiang. Vuonna 2006 tutkimusryhmä teki läpimurron ja he onnistuivat syntetisoimaan nanoputkia joihin oli liittynyt fullereeneja kovalenttisella sidoksella.  Nanonupuissa on ominaisuuksia aikaisemmin löydetyistä hiilen allotroopeista: nanoputkista ja fullereeneista.
Rakenne ja ominaisuudet

Nanonuppu on hiilen yhdistelmämateriaali, joka muodostuu yksiseinäisistä nanoputkista ja niiden ulkopinnoille kiinnittyneistä fullereeneista. Pallomaiset fullereenimolekyylit ovat kiinnittyneet nanoputkiin kovalenttisilla sidoksilla. Putkien pinnoilla olevat pallomaiset rakenteet ovat havaittavissa atomitason elektronimikroskooppikuvissa.
Nanonupun ominaisuudet tulevat pääosin nanoputkesta ja sen ominaisuuksista. Niiden sidokset ovat erittäin vahvat, ne ovat taipuisia ja niiden sähköiset ominaisuudet ovat erinomaiset, kuten myös suuri lämmönjohtokyky. Nanonuppu yhdistää fullereenien reaktiivisuuden ja hiilen nanoputkien sähköiset, optiset ja mekaaniset ominaisuudet. Nanonuppujen ansiosta nanoputkiin voidaan räätälöidä haluttuja optisia ja elektronisia ominaisuuksia sekä kehittää kestäviä yhdistelmämateriaaleja.
Valmistus

Ensimmäisen kerran nanonuppuja valmistettiin vuonna 2006 Teknisessä korkeakoulussa suoritetussa kokeessa, joka perustui ferroseenihöyryn hajoamiselle hiilimonoksidikaasussa. Hiilimonoksidia puhallettiin ferrosiinijauhetta sisältävän kotelon läpi ja huoneenlämpöinen seos johdettiin vesijäähdytetyn anturin läpi keraamiseen putkireaktoriin, jossa seokseen lisättiin
hiilimonoksidia. Seosta pidettiin 0,7 pascalin paineessa ja lämpötilaa vaihdeltiin 800 °C ja 1 150 °C asteen välissä.
Canatu tutkii nanonuppujen valmistusta kaupallista käyttöä silmällä pitäen. Se valmistaa nanonuput ensiksi aerosolin eli hiukkasten ja kaasun seoksen muotoon. Sitten nuput painetaan suoraan ohuen muovikalvon päälle joustavaksi pinnaksi. Korkean teknologian nanomateriaali syntyy yksinkertaisella prosessilla halvoista lähtöaineista, hiilimonoksidista, rautametallijauheesta ja sopivista lisäaineista. Tämä on huomattava parannus nanoputkikalvon perinteiseen valmistusprosessiin, joka on sekä monimutkainen että kallis, ja riski vahingoittaa kalvoa puhdistusvaiheessa on merkittävä.
Sovellukset ja käyttö

Nanonuppua voidaan soveltaa moneen eri käyttötarkoitukseen. Sillä on todettu olevan lukuisia etuja mekaanisissa, sähköisissä, kemiallisissa ja optisissa ominaisuuksissa nanoputkiin verrattuna.
Nanopuppujen yhtenä sovelluksena on jatkokehitetty joustava läpinäkyvä kalvo, joka tunnistaa kosketusta. Kalvo avaa uusia mahdollisuuksia erityisesti joustavien kosketusnäyttöjen parissa. Kosketusnäytön voi sijoittaa lähes minkä tahansa muotoiselle pinnalle. Johtoihin integroitavat painikkeet tai muotoja muuttavat kosketusnäytöt saattavat olla tulevaisuuden sovelluksia. Kalvot ovat joustavia, läpinäkyviä ja venyviä sekä niillä on erinomaiset sähköiset ominaisuudet. Nanonuppuista tehtyjen kalvojen ominaisuutena on havaita jopa kymmenen kosketusta samalla kerralla, joka entisestään lisää sen käyttömahdollisuuksia.
Nanonupuista tehtävien kalvojen valmistus on ollut kallista. Käyttökohteena kalvolla on ollut älypuhelimien kosketusnäytöt. Tuotetta ja valmistusmenetelmiä on kuitenkin kehitetty niin pitkälle, että ensimmäiset massatuotantoon tarkoitetut tuotantokoneet on saatu käyttöön vuonna 2014. Tuotteita on valmistettu joitakin satoja tuhansia kappaleita, ja tuotantoa on tarkoitus laajentaa vuoden 2015 aikana.