stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tšekin naisten koripallomaajoukkue
Arvokilpailut > Olympialaiset

2004: viides
2008: seitsemäs
2012: seitsemäs
Arvokilpailut > Maailmanmestaruuskilpailut

2006: seitsemäs
2010: hopeaa
2014: yhdeksäs
Arvokilpailut > Euroopan-mestaruuskilpailut

1995: seitsemäs
1997: yhdeksäs
1999: viides
2001: yhdeksäs
2003: hopeaa
2005: kultaa
2007: viides
2009: sijat 9–12
2011: neljäs
2013: kuudes
2015: yhdestoista
2017: kolmastoista
2019: viidestoista
Aiheesta muualla

Tšekin koripalloliiton virallinen sivusto (tšekiksi)
AIS-järjestelmä

Yhdysvaltain rannikkovartioston operaattori ohjaamassa alusliikennettä AIS:n ja tutkan avulla.
AIS-järjestelmä (Automatic Identification System) on laivojen ja VTS-keskusten lähinnä alusten tunnistamiseen ja sijainnin määrittämiseen käyttämä järjestelmä. AIS tarjoaa laivoille keinon vaihtaa läheisten laivojen ja VTS-keskusten kanssa elektronisesti alustietoja kuten tunnistustiedot, sijainti, suunta ja nopeus. Nämä tiedot näkyvät laitteen omalla tai ECDIS:in näytöllä. AIS on tarkoitettu auttamaan aluksen vahtipäälliköitä ja antamaan merenkulkuviranomaisille mahdollisuus jäljittää ja tarkkailla alusten liikkeitä. Se toimii integroimalla standardisoitu VHF-lähetinvastaanotin elektroniseen navigointilaitteeseen, kuten LORAN-C:hen tai GPS-vastaanottimeen, ja muihin aluksen navigointilaitteisiin (hyrräkompassiin, rot-indikaattoriin, tms.)
IMO:n SOLAS-määräysten mukaan AIS täytyy asentaa kansainvälisessä liikenteessä kaikkiin laivoihin joiden bruttovetoisuus on vähintään 300 GT sekä kaikkiin matkustajalaivoihin koosta riippumatta. On arvioitu, että tällä hetkellä yli 40 000 laivassa on A-luokan AIS-laitteisto.
Käyttötarkoitukset ja rajoitukset > Yhteentörmäysten välttäminen

AIS:ää käytetään navigoinnissa ensisijaisesti yhteentörmäysten välttämiseen. Radiotekniikan rajoituksista johtuen, ja koska kaikkia aluksia ei ole varustettu AIS:llä, järjestelmää on COLREGS-määräysten mukaan tarkoitus käyttää ensisijaisesti tähystysapukeinona ja yhteentörmäysriskin määrittämiseen, eikä automaattisena törmäyksenvälttämisjärjestelmänä.
Laivan navigoidessa merellä muiden ympäristössä olevien laivojen tunnistaminen ja liikkeiden seuranta on tärkeää, jotta navigoija pystyy tekemään päätöksiä välttääkseen yhteentörmäystä muiden laivojen kanssa ja muita vaaroja (matalikkoja ja kiviä). Tähän tarkoitukseen on perinteisesti käytetty tähystystä (paljaalla silmällä, kiikareilla ja yökiikareilla), äänimerkkejä ja VHF-radiota sekä tavallista tai ARPA-toiminnolla varustettua tutkaa. Tutkan näytöllä olevia kohteita ei kuitenkaan pystytä tunnistamaan nimeltä, ja aikaviiveet ja tutkan muut ympäröivien alusten liikkeiden ja reaktioiden tarkkailuun liittyvät rajoitukset estävät joskus, etenkin vilkkailla merialueilla, yhteentörmäyksen välttämiseksi tehtävän toimenpiteen suorittamisen ajoissa.
AIS:ää koskevissa määräyksissä on pakolliseksi säädetty ainoastaan tekstimuotoisten perustietojen näyttäminen, mutta laite voidaan myös yhdistää elektroniseen karttaan tai tutkaan, jolloin saadaan keskitetyksi navigointiin tarvittavia tietoja yhdelle näytölle.
Käyttötarkoitukset ja rajoitukset > VTS-keskukset

Vilkkailla meri- ja satama-alueilla saattaa olla VTS-keskus valvomassa laivaliikennettä. Siellä AIS tarjoaa alusliikennevalvojille lisätietoja liikenteessä olevista laivoista, niiden liikkeistä ja alustyypeistä.
Käyttötarkoitukset ja rajoitukset > Merimerkit

AIS kykenee lähettämään muidenkin kohteiden kuin laivojen sijainteja ja nimiä, sitä voidaan nimittäin käyttää myös merimerkkien paikallistamiseen. Nämä voivat sijaita maissa, kuten majakat, tai vedessä joko kiinteästi pohjaan kiinnitettynä tai ankkuroituna. Yhdysvaltain rannikkovartioston mukaan AIS saattaa korvata nykyisin elektronisena merenkulun turvalaitteena käytettävät RACON-radiomajakat.
Mahdollisuus lähettää merimerkkien sijaintitietoja on myös synnyttänyt käsitteen ”virtuaalinen AIS”, tunnetaan myös ”synteettisenä” tai ”keinotekoisena” AIS:nä. Nämä termit voivat tarkoittaa kahta asiaa. Ensimmäisessä tapauksessa AIS-lähetys kertoo merimerkin sijainnin, mutta itse signaali on peräisin muualla sijaitsevasta lähettimestä. Esimerkiksi, maa-asemalta tuleva lähetys saattaa sisältää kymmenen kelluvan väylämerkin sijaintitiedot, merkkien ollessa liian pieniä, että niissä itsessään voisi olla lähettimiä. Toisessa tapauksessa se voi tarkoittaa AIS-lähetyksiä, jotka ilmaisevat joko fyysisesti olemattoman merimerkin tai näkymättömissä olevan kohteen, kuten vedenalaisen kiven tai hylyn. Vaikka tällaiset virtuaalimerkit näkyisivätkin ainoastaan AIS:llä varustetuissa laivoissa, niiden alhaiset ylläpitokustannukset voivat johtaa niiden käyttöön fyysisten merimerkkien puuttuessa.
Käyttötarkoitukset ja rajoitukset > Meripelastus

Meripelastustilanteissa on toiminnan koordinoimisen kannalta tärkeää tietää hädässä olevan laivan tai henkilön läheisyydessä olevien laivojen sijainti ja navigointistatus (kulussa, ankkurissa jne.). Tässä AIS voi tarjota lisätietoja paikan päällä käytettävissä olevista resursseista, vaikkakin AIS:n kantoalue rajoittuu VHF:n kantavuuteen. AIS-standardissa nähtiin mahdollisuus myös käyttöön meripelastushelikoptereissa, ja laitteissa on tähän tarkoitukseen suunniteltu paikkatietosanoma (AIS-sanoma 9).
Käyttötarkoitukset ja rajoitukset > Binääriviestit

St. Lawrencen meriväylä käyttää AIS-binääriviestejä (sanomatyyppi 8) tiedon jakamiseen veden korkeuksista, sulutusjärjestyksestä eli slussijärjestyksestä ja alueen säätiedoista.
Käyttötarkoitukset ja rajoitukset > Verkkopohjaista dataa koskeva kysymys

Joulukuussa 2004 IMO:n meriturvallisuuskomitea tuomitsi vapaasti saatavissa olevan AIS-datan vastuuttoman julkaisun seuraavalla lausunnolla:
»Liittyen kysymykseen vapaasti saatavilla olevasta AIS:llä aikaansaadusta laivatiedosta internetissä, laivojen lähettämän AIS-datan julkaiseminen internetissä tai muualla voi olla vahingollista laivojen ja satamatoimintojen turvallisuudelle ja IMO:n ja sen jäsenvaltioiden pyrkimyksille lisätä navigointiturvallisuutta ja turvallisuutta kansainvälisellä merikuljetussektorilla.»
(Arkistoitu – Internet Archive)
Satamien ja laivojen turvallisuusohjeita käsittelevässä FAQ-artikkelissaan IMO kuitenkin toteaa, että ainut keino rajoittaa AIS:n aiheuttamia turvallisuusriskejä esimerkiksi merirosvojen vaivaamalla alueella on sulkea itse AIS-lähettimet, sillä pahoissa aikeissa olevat tahot voivat vastaanottaa laivojen paikkatiedot itsekin tavallisella kaupallisella AIS-vastaanottimella.
»AIS:n käyttöä koskevat turvallisuushuolet ovat ratkaistavissa vain rannikon turvallisuudesta huolehtivien viranomaisten käyttämien keinojen tehostamisella»
Kuinka AIS toimii > Yleiskatsaus

AIS-lähetinvastaanotin lähettää automaattisesti säännöllisin väliajoin tietoa, kuten paikkatieto, nopeus ja navigointistatus, laitteeseen rakennetun VHF-lähettimen kautta. Tieto on peräisin laivan navigointilaitteista, yleensä satelliittipaikannusvastaanottimesta ja hyrräkompassista. Muu tieto, kuten aluksen nimi ja VHF-kutsumerkki, ohjelmoidaan laitteen asennusvaiheessa, ja myös sitä lähetetään säännöllisesti. Näitä signaaleja vastaanottavat muiden laivojen AIS-laitteet sekä maa-asemat, kuten VTS-keskukset. Vastaanotettu tieto voidaan näyttää näytöllä tai karttaplotterilla, jossa muiden laivojen sijainnit näkyvät samaan tapaan kuin tutkan näytöllä.
AIS-standardissa määritellään kaksi AIS-laitteiden pääluokkaa:
A-luokka: pakollinen SOLAS:n V kappaleessa määritetyissä aluksissa (joissakin maissa muissakin).
B-luokka: pienitehoinen, halvempi versio huvikäyttöön ja SOLAS:n ulkopuolisille markkinoille.
Työn alla on muitakin muunnelmia, jotka on tarkoitettu erityisesti maa-asema-, merimerkki- ja meripelastuskäyttöön, mutta nämäkin perustuvat olemassa oleviin standardeihin ja toimivat yhdessä niiden kanssa.
Kuinka AIS toimii > Lähetettävä informaatio

AIS-lähetinvastaanotin lähettää seuraavat tiedot aluksen nopeudesta riippuen 2–10 sekunnin välein aluksen ollessa kulussa, ja kolmen minuutin välein aluksen ollessa ankkuroituna.
Aluksen MMSI-numero – yhdeksännumeroinen aluskohtainen tunnistusnumero.
Navigointistatus – ”ankkurissa”, ”kulussa käyttäen konetta”, ”ohjailukyvytön”, jne.
Kääntymisnopeus (rot) – oikealle vai vasemmalle, 0–720 astetta minuutissa
Vauhti pohjan suhteen – 0,1 solmun (0,19 km/h) tarkkuus välillä 0–102 solmua (189 km/h)
Sijaintitarkkuus – latitudi ja longitudi minuutin 1⁄10 000-osaan asti
Suunta pohjan suhteen – suhteessa tosipohjoiseen 0,1 asteen tarkkuudella
Tosisuunta – 0–359 astetta, esimerkiksi hyrräkompassista
Aikaleima – UTC-aika lähimpänä sekuntina näiden tietojen luomisesta
Lisäksi kuuden minuutin välein lähetetään seuraavat tiedot:
IMO-tunnistenumero – 7-numeroinen numero, joka ei muutu, vaikka laiva rekisteröitäisiin toiseen maahan
Radiokutsumerkki – kansainvälinen korkeintaan seitsemänmerkkinen rekisteröintimaan alukselle myöntämä radiokutsumerkki
Nimi – aluksen nimi 20 merkillä
Laivan/lastin tyyppi
Laivan mitat – metrin tarkkuudella
Paikanmääritysjärjestelmän (esimerkiksi GPS) antennin sijainti aluksessa
Paikanmääritysjärjestelmän tyyppi, kuten GPS, DGPS tai LORAN-C
Laivan syväys – 0,1–25,5 metriä
Määräsatama – enintään 20 merkkiä
ETA (arvioitu saapumisaika) määräsatamaan – UTC kuukausi/päivä tunnit:minuutit
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Irlannin majakkahallinnon AIS-tietoutta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kansainvälisen merenkulkujärjestön tietoa ja säänöstöä AIS-lähettimestä (englanniksi)
Yhdysvaltain rannikkovartioston AIS-tietoutta (englanniksi)
Venevakuuttajayhtiön Yacht Insuren opas AIS:iin (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
AIS-sanomien dekoodaaminen ja tulkinta (Arkistoitu – Internet Archive) harrastelijanäkökulmasta (englanniksi)
marinetraffic.com (Arkistoitu – Internet Archive) – Näyttää harrastelijoiden laajalti keräämiä, AIS-sanomiin perustuvia alusten sijaintitietoja kartalla.
aprs.fi – Näyttää APRS- ja AIS-viestejä kartalla.
Portmaps.com – AIS sijainteja, alusseuranta, AIS tietokanta ja alushaku (englanniksi).
Aluksia kartalla (Arkistoitu – Internet Archive) sijainnissa River Orwell, UK ja Vancouver BC.
Aluksia kartalla (Arkistoitu – Internet Archive) Ison-Britannian ja Irlannin alueella.
Aluksia kartalla (Arkistoitu – Internet Archive) Norjan alueella.
Aluksia kartalla Itämeren alueella. Ais.se.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Automatic Identification System
Aluksen AIS:n tekstinäyttö, jossa lista läheisten alusten etäisyyksistä, suuntimista ja nimistä.
Järjestelmän yleiskatsaus (Yhdysvaltain rannikkovartiosto).
Käännös suomeksi
Mikheil Tšiaureli

Mikheil Tšiaureli
Mikheil Tšiaureli (georg. მიხეილ ჭიაურელი, ven. Михаи́л Эдишерович Чиауре́ли, Mihail Edišerovitš Tšiaureli; 6. helmikuuta (J: 25. tammikuuta) 1894 Tbilisi – 31. lokakuuta 1974 Tbilisi) oli georgialaissyntyinen neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Mikheil Tšiaureli valmistui Tbilisin taidekoulusta ja työskenteli teatterissa lavastajana, näyttelijänä ja ohjaajana. Vuodesta 1921 lähtien hän näytteli myös georgialaisissa elokuvissa. Tšiaurelin ensimmäisiä merkittäviä ohjaustöitä olivat melodraama Saba (1929) ja eksentrinen komedia Khabarda (1931). Hän ohjasi myös ensimmäisen georgialaisen äänielokuvan ”Viimeiset naamiohuvit” (Ukanaskneli maskaradi, 1934). Georgian historiasta kertovat Arsena (1937) ja kansallissankari Giorgi Saakadzelle omistettu samanniminen elokuva (1942–1943).
1930-luvun lopussa Tšiaurelista tuli koko Neuvostoliiton tuntema ”Stalinin hovikuvaaja”. Elokuvassa Diadi gantiadi (”Suuri kajastus”, 1938) Stalinista tehtiin lokakuun vallankumouksen päähenkilö ja Leninistä hänen apulaisensa. Stalinin alter egoksi valkokankaalla vakiintui näyttelijä Mikheil Gelovani. Henkilönpalvonta ja historian vääristely saavuttivat huippunsa jättibudjeteilla kuvatuissa elokuvissa ”Vala” (1936) ja ”Berliini kukistuu” (1949–1950). Jälkimmäisessä ”suuri johtaja” esiintyy puhtaasti mytologisena hahmona, mutta elokuvasta voi löytää myös merkkejä ohjaajan poikkeuksellisesta lahjakkuudesta. Stalin-aiheen joutsenlauluksi muodostui vuonna 1951 valmistunut ”Ristitulessa” (oik. ”Unohtumaton vuosi 1919”, Nezabyvajemyi 1919-i), joka perustuu Vsevolod Višnevskin samannimiseen näytelmään. Ohjaajan myöhempien elokuvien teemoja ovat Georgian historia ja kansanperinne.
Tšiaureli oli NKP:n jäsen vuodesta 1950. Hän toimi myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana. Vuonna 1948 hän sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen. Ohjaaja on palkittu kolmesti Leninin kunniamerkillä. Hän on saanut elokuvistaan Stalin-palkinnon vuosina 1941, 1943, 1946, 1947 ja 1950.
Tšiaureli oli naimisissa näyttelijä Veriko Andžaparidzen kanssa. Hänen lapsiaan ovat näyttelijä Sopiko Tšiaureli ja elokuvaohjaaja Otar Tšiaureli.
Ohjaustyöt

Pirveli korneti Strešniovi (”Ensimmäinen kornetti Strešnev”, Jefim Dziganin kanssa 1928)
Ukanasknel saats (”Viime hetkellä” 1928)
Saba (1929)
Khabarda (1931)
”Viimeiset naamiohuvit” (Ukanaskneli maskaradi 1934)
Arsena (1937, Stalin-palkinto 1941)
Diadi gantiadi (”Suuri kajastus” 1938, Stalin-palkinto 1941)
”Georgi Saakadze” (Giorgi Saakadze 1942–1943, Stalin-palkinto 1943 ja 1946)
”Vala” (Pitsi 1946, Stalin-palkinto 1947, Venetsian elokuvajuhlien palkinto)
”Berliini kukistuu” (Padenije Berlina 1950, Stalin-palkinto, Karlovy Varyn elokuvajuhlien elokuvajuhlien palkinto)
”Ristitulessa” (Nezabyvajemyi 1919-i 1951)
Podvyg naroda (”Kansan urotyö”, dokumenttielokuva 1956)
Otaraant kvrivi (”Otarin leski” 1958)
Ambavi erti kališvilisa (”Kertomus eräästä tytöstä” 1960)
Generali da zizilebi (”Kenraali ja kaunokaiset”, 1964)
Rats ginakhavs, veghar nakhav (”Et voi nähdä, mitä olin nähnyt” 1965)
Gantiadis mgosani (”Aamunkoiton laulaja”, piirroselokuva 1968)
”Hiiret kissan peijaisissa” (Rogor damarkhes tagvebma kata, piirroselokuva 1969)
Mamali-kirurgi (”Kukko kirurgina”, piirroselokuva 1971)
Rtskili da tšiantšvela (”Kirppu ja muurahainen”, piirroselokuva G. Svanidzen kanssa 1972)
”Kannullinen öljyä” (Kila erbo, piirroselokuva G. Svanidzen kanssa 1973)
Aiheesta muualla

Mikheil Tšiaureli Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mikheil Tšiaureli sivulla geocinema.ge (Arkistoitu – Internet Archive) (georgiaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Viktor Tšukarin

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | moniottelu |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | hevonen |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | hypyt |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | moniottelu |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | nojapuut |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | renkaat |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | nojapuut |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | permanto |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | hevonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | moniottelu |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | nojapuut |  |
|  Pronssia | Rooma 1954 | hevonen |  |
Viktor Ivanovitš Tšukarin (ukr. Ві́ктор Іва́нович Чука́рін, ven. Виктор Иванович Чукарин, 9. marraskuuta 1921 Krasnoarmijsk – 25. elokuuta 1984 Lviv) oli ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja moninkertainen olympiavoittaja.
Tšukarin voitti kaksissa olympialaisissa yhteensä seitsemän kultamitalia ja neljä himmeämpää mitalia. Rooman maailmanmestaruuskilpailuissa 1954 hän voitti kolme kultamitalia.
Toisen maailmansodan aikana Tšukarin vietti neljä vuotta keskitysleirillä.
Saavutukset

Helsingin olympialaiset 1952
Kultaa joukkuekilpailussa, moniottelussa, hevosella ja hypyssä
Hopeaa renkailla ja nojapuilla
Viides rekillä
Melbournen olympialaiset 1956
Kultaa joukkuekilpailussa, moniottelussa ja nojapuilla
Hopeaa permannolla
Pronssia hevosella
Neljäs rekillä
Seitsemäs hypyssä ja renkailla
Rooman maailmanmestaruuskilpailut 1954
Kultaa joukkuekilpailussa, moniottelussa ja nojapuilla
Pronssia hevosella
Morgan Tuck

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Morgan Tuck vuonna 2012. |  Morgan Tuck vuonna 2012. |  Morgan Tuck vuonna 2012. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten koripallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Espanja 2018 |  |  |
Morgan Tuck (s. 30. huhtikuuta 1994) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on voittanut yhden maailmanmestaruuden ja pelannut WNBA:ssa kaudesta 2016.
Tuck voitti Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana maailmanmestaruuden Espanjassa 2018. Vuosina 2011 ja 2013 hän voitti kultaa alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa sekä vuonna 2010 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Tuck edusti yliopistosarja NCAA:ssa Connecticutin yliopiston Connecticut Huskies -joukkuetta ja voitti neljä peräkkäistä mestaruutta vuosina 2013–2016. Connecticut Sun varasi hänet kolmannella varausvuorolla vuonna 2016. Kahdella ensimmäisellä WNBA-kaudellaan hän kärsi polviongelmista.
Tsiolkovskin laki

Tsiolkovskin laki on venäläisen opettajan Konstantin Tsiolkovskin 1900-luvun alussa kehittämä rakettien liikeyhtälö.
Sen mukaan raketin saavuttama nopeus riippuu raketin tyhjämassan ja täyden massan välisestä suhteesta ja raketin palokaasujen nopeudesta.
Tällöin on edullista, että raketin polttoaine virtaa mahdollisimman nopeasti suuttimesta ulos, ja että raketin polttoainesäiliöt ovat kevyitä, mutta sisältävät paljon polttoainetta.
Tsiolkovskin laki kirjoitetaan tavallisesti muotoon
jossa
Suhde  m_{0}/m_{1} on raketin massasuhde.
Yhtälöä voidaan soveltaa yksivaiheiseen ohjukseen tai monivaiheiseen kantorakettiin. Se osaltaan selittää, miksi loppuunpalaneet rakettivaiheet irrotetaan kantoraketista.
Ominaisimpulssi riippuu muun muassa rakettimoottorin suuttimesta, ajoaineen palamislämpötilasta ja -paineesta, palamiskaasujen moolimassasta ja ominaislämpöjen suhteesta. Korkea ominaisimpulssi on perusteena esimerkiksi nestevedyn ja -hapen käytölle kantorakettien ajoaineena.
Tsiolkovskin lain eri muotoja

Avaruudessa tehtävät nopeusmuutokset merkitään  \Delta v:llä:
Yhtälöstä voidaan myös ratkaista aluksen tyhjämassa ja lähtömassa
jossa
Massasuhde  m_{0}/m_{1} riippuu muun muassa käytetystä polttoaineesta. Ruutiraketeissa se on tyypillisesti noin 2–3, jolloin raketin saavuttama nopeus on samaa luokkaa kuin palokaasujen poistumisnopeus. Kehittyneemmissä raketeissa se voi olla luokkaa 4–5.
Kun polttoaineena käytetään vedyn ja hapen seosta, purkautumisnopeus voi olla noin 4 km/s. Pakonopeus maan pinnalta on kuitenkin noin 11 km/s. Tämän vuoksi avaruusaluksissa käytetään monivaiheraketteja. Ne koostuvat useista erillisistä raketeista, joista kukin irrotetaan sitten, kun siitä on polttoaine lopussa. Tällöin koko monivaiheraketin massasuhde on eri rakettivaiheiden massasuhteiden tulo. Esimerkiksi, jos kolmen peräkkäisen rakettivaiheen massasuhde on 2:1, 4:1 ja 5:1, koko raketin massasuhde on 40:1.
Aiheesta muualla

Raketin liikeyhtälön johtaminen
Tšusovoi

Tšusovoin vaakuna.
Tšusovoin teollisuutta.
Kaupungin kulttuuritalo.
Tšusovoi (ven. Чусово́й) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tšusovajajoen varrella 224 kilometriä Permistä koilliseen. Kaupunki on Tšusovoin piirin keskus. Siellä risteytyvät Permiin, Nižni Tagiliin ja Solikamskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 49 300 henkeä (vuonna 2008).
Kaupunki on saanut vuonna 1874 rakennetun rautatieaseman asuintaajamasta. Vuonna 1879 sinne perustettiin rautatehdas. Vuonna 1933 Tšusovoista tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä metalliteollisuutta. Kaupungin lähellä Usvajoen rannalla on komipermjakkien muinainen asuinpaikka Teljatši Brod.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšusovoi Wikimedia Commonsissa
Pääkaupunki: Perm

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino
Permin aluepiiri
Tšulymin kieli

Tšulymin kieli (muita nimityksiä tšulyminturkki ja tšulymintataari) on Venäjällä Siperiassa asuvien tšulyminturkkilaisten puhuma turkkilainen kieli.
Tšulyminturkkilaiset elävät Obin sivujoen Tšulymin sekä sen sivujokien Jajan ja Kijan varsilla. Hallinnollisesti heidän asuinalueensa kuuluu Tomskin alueeseen ja Krasnojarskin aluepiiriin. Nykyään suurin osa tšulyminturkkilaisista asuu Tomskin alueen Teguldetin piirissä.
Neuvostoaikana tšulyminturkkilaisia pidettiin hakasseina. 1990-luvulla heitä laskettiin olleen 702 henkeä, joista 203 puhui tšulymia äidinkielenään. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan tšulyminturkkilaisia oli 656 ja tšulymin kielen puhujia 270 henkeä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 44 tšulymin puhujaa.
Tšulymin kieli kuuluu turkkilaisten kielten uiguurilais-oguusilaisen ryhmän hakassilaiseen alaryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat šoori ja hakassin kyzylin murre. Eri aikoina alueelle tulleeseen turkkilaiseen väestöön on sulautunut selkuppeja ja jeniseiläisten kielten puhujia. Kieli jakautuu ala- ja keskitšulymin murteisiin.
Kieli toimii ainoastaan suullisen kanssakäymisen välineenä. Valtaosa tšulyminturkkilaisista käyttää kaikissa tilanteissa venäjää. Tšulymin kieltä pidetään erittäin uhanalaisena.
Aiheesta muualla

Endangered Languages of Indigenous Peoples of Siberia: The Language of Chulym Turks (englanniksi)
Ethnologue: Chulym (englanniksi)
Gran Turismo (autotyyppi)

Aston Martin V12 Vanquish on esimerkki modernista Gran Turismo -autosta
Vuoden 1962 Ferrari 250 GTO on esimerkki klassisesta Gran Turismo -autosta
Myös jotkin massavalmistajat sisällyttävät mallistoihinsa Gran Turismo -versioita, kuvassa Audi S5
Maserati GranCabrion sisusta on verhoiltu korkealuokkaisin materiaalein
Gran Turismo (GT) -autotyyppi on nopea ja urheilullinen henkilöauto, jonka mukavuuksista ei ole tingitty sporttisuuden tai nopeuden vuoksi, vaan GT-auto on miellyttävä myös pidemmässä matka-ajossa.
Tyypillinen korimalli on 2- tai 2+2 paikkainen coupe, myös avoautoversio löytyy usein valmistajien mallivalikoimasta.
Muotokieli

GT-autojen perinteiseen muotokieleen kuuluvat muun muassa kaksiovinen korityyppi, pitkä konepelti, loiva takaikkuna ja pitkä takakontti. Muotoilu painottaa tyyliä ohi käytännöllisyyden. Tämän seurauksena GT-autojen takaistuintilat ovat usein vaatimattomatlähde?.
Moottorit

GT-autojen moottorit ovat tyypillisesti tehokkaita ja käyntiominaisuuksiltaan sivistyneitäselvennä vapaastihengittäviä (ahtamaton) nelitahtisia bensiinimoottoreita. V8-moottori on suosittu valinta GT-autojen moottorina tarjoten korkean huipputehon, mutta ennen kaikkea hienostuneen luonteenselvennä ja murean äänimaailmankenen mukaan?. Hyötysuhteeltaan edistyneemmät ahdetut, mutta iskutilavuudeltaan pienemmät voimanlähteet eivät kuulu perinteiseen GT-henkeen äkkiväärän tehon- ja väännönannostelunsa johdosta, vaikka suoritusarvot olisivatkin riittävätkenen mukaan?. Ahtotekniikan kehittyminen on tosin tuonut viime vuosinamilloin? tähän muutostaselvennä.
Sisustus ja tilat

GT-autojen sisustuksen pintamateriaalit ovat korkealuokkaisia (usein nahkaa, jalopuuta ja metallia), äänieristys on tehokas ja äänentoistojärjestelmä korkealuokkainen. GT-autot ovat suhteellisen leveitä ja pitkiä, jotta matkustusmukavuus saataisiin maksimoitua ja matkatavarat mahdutettua. Jalkatilat ovat perheautoa paremmat ja penkit leveämmät. Edellämainituista laatu- ja mukavuusvaatimuksista johtuen Gran Turismot ovat suhteellisen painavia, tyypillisesti yli 1800 kiloa.