stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kurt Alder
Elämä ja ura > Tutkimusura

Kemistinä Alder oli erikoistunut orgaaniseen kemiaan. Hän tutki ennen kaikkea orgaanisten aineiden synteettistä valmistamista, muun muassa korvikkeita luonnonkumille. Pääasiassa hänet muistetaan Diels-Alder-reaktion toisena kehittäjänä. Hän havaitsi lisäksi vuonna 1943 eeneillä tapahtuvan reaktion, joka muistuttaa dieenin synteesiä. Keksinnöllä on sittemmin ollut runsaasti sovelluksia kemiallisen synteesin alalla.
Alder julkaisi tutkimuksistaan yli 150 tieteellistä artikkelia ja muuta julkaisua.
Tunnustukset

Professori Alder sai muutamia merkittäviä huomionosoituksia. Jo vuonna 1938 Saksan kemistien yhdistys myönsi hänelle Emil Fischer-muistomitalin tunnustuksena hänen saavutuksistaan kemistinä. Kunnianosoituksena hänen tieteellisistä ansioistaan Kölnin yliopiston lääketieteellinen tiedekunta myönsi 1950 Adlerille kunniatohtorin arvon. Myös Salamancan yliopisto promovoi vuonna 1954 Alderin kunniatohtoriksi.
Lahtimenhaden

| Lahtimenhaden |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Sillikalat Clupeiformes
Alalahko::  Clupeoidei
Heimo::  Jokisillit Alosidae
Suku::  Brevoortia
Laji::  patronus
Kaksiosainen nimi
 Brevoortia patronus  Goode, 1878 
Katso myös
   Lahtimenhaden Wikispeciesissä   Lahtimenhaden Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lahtimenhaden (Brevoortia patronus) on jokisillien heimoon (Alosidae) kuuluva Pohjois-Amerikan subtrooppisten merivesien kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Lahtimenhaden on yleensä noin 20:n ja korkeintaan 35 senttimetrin mittainen. Sen ruumis on melko korkea ja sivusuunnassa litteä. Suomuja esiintyy vatsaa myöten. Yläleuassa ei ole hampaita. Rintaevien takareuna on pyöreä. Kylkiviivalla on suomuja 42–48 kappaletta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Lahtimenhadenia tavataan kotoperäisenä Meksikonlahdella, missä se on laajalti levinnyt ja paikoin mahdollisesti runsas. Lahtimenhaden on estuaareista riippuvainen ​​laji, joka sekä syö estuaareissa että kasvattaa niissä poikasensa. Se sietää suolapitoisuutta 0,1 ja 60 promillen välillä. Kesäisin lahtimenhadenit elävät rannikoilla, mutta lokakuussa jotkut yksilöt vaeltavat syvempiin vesiin.
Ravinto ja elintavat

Lahtimenhadenien ravintoa on kasviplankton, jota ne syövät tiheissä parvissa ja todennäköisesti myös pohjalta. Lisääntyminen tapahtuu merellä lokakuusta helmikuuhun. Meksikonlahdella Mobilejoen itäpuolella lahtimenhadeb risteytyy yleisesti keltaevämenhadenin (Brevoortia smithi) kanssa. Nuoret ja aikuiset kalat elävät tavallisesti vähäkasvisissa avovedessä, kun taas poikaset ja varhaisnuoret elävät suiston marskireunoilla, joista ne saavat riittävästi ravintoa ja turvapaikan saalistajilta. Lahtimenhaden voi elää kuusivuotiaaksi, vaikkakin jo yli nelivuotiaat ovat harvinaisia kalansaaliissa.
Käyttö ja kalastus

Lahtimenhaden on saaliin painolla mitaten Yhdysvaltain toiseksi eniten pyydetty yksittäinen kalalaji. Ensisijaisesti sitä pyydystetään kurenuotilla. Nykyinen kalastus ei näytä olevan merkittävä uhka lajin populaatioille. Lahtimenhadenia myydään ruoaksi sekä tuoreena, suolattuna että säilykkeenä, mutta pääasiassa sitä käytetään kalaöljyksi ja kalajauhoksi. Lahtimenhadenin pyydystys kattaa yli 99 prosenttia alueen kaupallisesta kurenuottakalastuksesta.
Lahtimenhadenin saalismäärät 1950–2010.
Karl Gützlaff

Karl Gützlaff
Karl Friedrich August Gützlaff (1803–1851) oli saksalainen lähetyssaarnaaja. Hän toimi Alankomaiden lähetysseuran palveluksessa ensin Jaavassa, sen jälkeen Kiinassa. Hän kävi myös Suomessa
 hakemassa tukea lähetystyölleen Kiinassa
Keski-Savon Paterin joukkue 2007–2008

Keski-Savon Pateri pelasi kaudella 2008 1-sarjassa peräti seitsemän ulkomaalaispelaajan voimin. He nostivat joukkueen takaisin SM-liigaan, mutta joukkue herätti suurta kohua. Lopulta Suomen Lentopalloliitto päätti tehdä ulkomaalaispelaajarajoituksen 1-sarjaan kaudesta 2009 eteenpäin.
Joukkue

| Numero | Nimi | Pelipaikka | Kansalaisuus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Nils Edvin Numme | Yleispelaaja |  Norja |
| 2 | Matias Hess | Hakkuri |  Argentiina |
| 3 | Teemu Tuominen | Keskitorjuja |  Suomi |
| 4 | Robert Rapi | Yleispelaaja |  Unkari |
| 7 | Miika Manninen | Keskitorjuja |  Suomi |
| 8 | John Abi Chedid | Libero |  Libanon |
| 9 | Markus Väisänen | Keskitorjuja |  Suomi |
| 10 | Juan Cruz Aramburu | Passari |  Argentiina |
| 11 | Javier Dantas | Keskitorjuja |  Argentiina |
| 12 | Petri Piiroinen | Yleispelaaja |  Suomi |
| 14 | Juan Pablo Hatrick | Yleispelaaja |  Argentiina |
Lapinneva (Pietarsaari)

Lapinneva (ruots. Lappfjärden) on kaupunginosa Pietarsaaren lounaisosassa. Lapinnevassa sijaitsee Kyrkostrand-Jungmanin koulu.
Karl Harald Söderhjelm

Karl Harald Söderhjelm (26. maaliskuuta 1873 Viipuri – 18. huhtikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja Helsingin pörssin johtaja.
Söderhjelmin vanhemmat olivat prokuraattori Werner Woldemar Söderhjelm ja Amanda Olivia Clouberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 Viipurin lyseosta ja hän suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1895. Söderhjelm sai varatuomarin arvon 1898.
Söderhjelm oli lakimiehenä Viipurin hovioikeudessa 1898–1903 ja toimi vt. oikeusneuvosmiehenä ja kunnallispormestarina Viipurissa 1903. Hän oli poliittisista syistä maastakarkotettuna 1905–1905. Suomeen palattuaan Söderhjelm perusti pankkiiriliike Söderhjelm & Thesleffin ja oli sen osakkaana 1905–1907. Hän toimi sitten Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1907–1909, notaarina 1909–1911, viskaalina 1911–1913 ja hovioikeudenneuvoksena 1917. Söderhjelm oli muiden Viipurin hovioikeuden jäsenten kanssa 8 kuukautta vankina Krestyn vankilassa Pietarissa 1913–1914 ja oli sen jälkeen estettynä viranhoidosta vuoteen 1917 saakka.
Söderhjelm toimi Helsingin pörssin johtajana vuodesta 1917 alkaen (nimitettiin tehtävään jo 1914).
Karl Harald Söderhjelm oli naimisissa vuodesta 1908 Rodny Ester Aline Brunowin (1877–1937) kanssa. Pianotaiteilija Merete Söderhjelm oli heidän tyttärensä. Karl Harald Söderhjelmin sisaruksia olivat professori, diplomaatti, kirjallisuudentutkija Werner Söderhjelm, Suomen ensimmäinen naisprofessori Alma Söderhjelm ja kirjallisuudentutkija Torsten Söderhjelm.
Kärpänen (tähdistö)

| Kärpänen |
| --- | --- |

Latinankielinen nimi:  Musca
Lyhenne:  Mus
Genetiivi:  Muscae
Symbologia:  Kärpänen
Rektaskensio:  12h
Deklinaatio:  -70°
Ala taivaasta:  138 neliöastetta
Tähtien määrä (magnitudi < 3):  1
Kirkkain tähti:  Alfa Muscae (2,69 mag.)
Meteoriparvet:  ei
Naapuri- tähdistöt:  Paratiisilintu  Köli  Kentauri  Kameleontti  Harppi  Etelän risti
 Näkyy leveysasteiden +10° ja −90° välillä 
Kärpänen (lat. Musca) on eteläisellä tähtitaivaalla sijaitseva pieni tähdistö, joka ei näy Suomessa.
Lähellä ovat Kölin ja Kentaurin tähtikuviot.
Tähdistö on nimetty aivan 1500-luvun lopussa jo ennen William Bayeria. Tämä tähdistö on Etelän rististä etelään ja Hiilisäkki, pimeä sumu ulottuu sen alueelle samoin kuin Linnunratakin osittain.
Alfa Muscaen kirkkaus on 2,69 eli se on melko kirkas. Tässä tähdistössä on havaittu pehmeäröntgensädenova "Nova Muscae 1991".
Kärpänen on ennen nykyistä nimeään kantanut useita muitakin nimiä. Se on ollut muun muassa Mehiläinen (Apis) ja Etelän kärpänen (Musca Australis). Jälkimmäinen Lacaillen erotuksena Pohjoisen kärpäsestä, joka istui Oinaan päällä. Pohjoisen kärpäsen poistuttua käytöstä Kärpänen sai nykyisen nimensä.
Kärpäsen tähdistön kirkkaita tähtiä

| --- | --- |
Tähdet:  α Mus, β Mus, δ Mus, λ Mus, γ Mus, ε Mus, μ Mus, η Mus, ι1 Mus, ζ2 Mus, θ Mus, ζ1 Mus, S Mus, BO Mus, R Mus, ι2 Mus
Eksoplaneetat: 
Tähdistöt
Ajokoirat
Ajomies
Alttari
Andromeda
Bereniken hiukset
Delfiini
Eridanus
Etelän kala
Etelän kolmio
Etelän kruunu
Etelän risti
Etelän vesikäärme
Feeniks
Harppi
Heilurikello
Herkules
Härkä
Ilmapumppu
Ilves
Intiaani
Iso karhu
Iso koira
Jousimies
Joutsen
Jänis
Kaksoset
Kalat
Kameleontti
Karhunvartija
Kassiopeia
Kaukoputki
Kauris
Kefeus
Kentauri
Kettu
Kilpi
Kirahvi
Kolmio
Kompassi
Korppi
Kotka
Krapu
Kulmaviivoitin
Kultakala
Kurki
Kuvanveistäjä
Kyyhkynen
Kärpänen
Käärme
Käärmeenkantaja
Köli
Leijona
Lentokala
Lohikäärme
Lyyra
Maalari
Malja
Mikroskooppi
Neitsyt
Nuoli
Oinas
Oktantti
Orion
Paratiisilintu
Pegasus
Perseus
Peräkeula
Pieni hevonen
Pieni karhu
Pieni koira
Pieni leijona
Pohjan kruunu
Purje
Pöytävuori
Riikinkukko
Sekstantti
Sisilisko
Skorpioni
Sulatusuuni
Susi
Tukaani
Vaaka
Valaskala
Veistotaltta
Verkko
Vesikäärme
Vesimies
Yksisarvinen
Karl Harald Felix Furuhjelm

Karl Harald Felix Furuhjelm
Karl Harald Felix Furuhjelm (13. toukokuuta 1830 Helsinki – 30. huhtikuuta 1871 Nahodka) oli suomalainen virkamies ja lahjoittaja. Hän oli Itä-Siperian ylihallituksen palveluksessa vuosina 1854–1860 ja vuodesta 1869 keisarin perintömaiden käskynhaltija Amurinmaalla. Hän oli mukana järjestelemässä suomalaisten Amurinmaan-retkeä 1868. Hän testamenttasi omaisuutensa korkotuloja valtion käyttöön yleishyödyllisiin tarkoituksen sekä ruotsinkielisen Suomen historian kirjoittamiseen, minkä sai M. G. Schybergson.
Furuhjelmin vanhemmat olivat valtioneuvos Otto Vilhelm Furuhjelm (1794–1871) ja Ulrika Johanna Fredrika Fock. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1849. Furuhjelm suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon ja suuremman kameraalitutkinnon 1853. Hän sai samana vuonna matkastipendin Venäjälle.
Furuhjelm oli vuodesta 1854 alkaen kuvernementinsihteerinä Itä-Siperian ylihallituksessa sekä eurooppalaisten kielten kielenkääntäjänä. Hän oli sitten erikoistehtävissä Baikalin takaisten provinssien hallituksen palveluksessa vuodesta 1857 alkaen. Hänestä tuli kollegisihteeri 1856 ja nimineuvos 1858. Furuhjelm palasi Suomeen 1860 ja hänestä tuli kollegiasessori sekä varatuomari vuonna 1861. Hän oli tämän jälkeen apulaistoimitussihteerinä Suomen valtiosihteerinvirastossa Pietarissa vuodesta 1862 alkaen ja toimitussihteerinä 1867–1868. Furuhjelmista tuli kollegisihteeri 1868 ja valtioneuvos ja keisarillisten eläkerahojen hallintomies Amurinmaassa Itä-Siperiassa 1869.
Furuhjelmin veljiä olivat kenraaliluutnantti Johan Otto Vladimir Furuhjelm, amiraali Hampus Furuhjelm ja vuori-intendentti Enok Hjalmar Furuhjelm.
Karl Hannus

Karl Hannus (1812 – 1893) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Hannus oli talonpoikaissäädyssä Närpiön tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1877–1878 ja 1882. Hän oli lakivaliokunnan varajäsen.
Kennewick (Washington)

| Kennewick |
| --- | --- |
 Columbia River oikeassa laidassa

 Kennewick
 Koordinaatit: 46°12′13″N, 119°9′33″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Washington
Piirikunta:  Benton
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  74,7 km²
Väkiluku (2019):  84 347
 – Väestötiheys:  1 186,42 as./km²
 – Metropolialue:  296 224
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kennewick on kaupunki Bentonin piirikunnassa Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa, Columbia-joen varrella. Väkiluku oli 84 347 vuonna 2019.
Columbia-joen rannalta löydettiin vuonna 1996 esihistoriallisen ihmisen jäänteet. Ikäisekseen luuranko on yksi täydellisimmistä koskaan löydetyistä. Hanford Siten rakentaminen 1940-luvulla vauhditti kaupungin kasvua ja se on nykyäänkin tärkeä työllistäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kennewick (Washington) Wikimedia Commonsissa
La Tranche-sur-Mer

La Tranche-sur-Mer on kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 510 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. La Tranche-sur-Merin pinta-ala on 18 neliökilometriä.
Keven Mealamu

| Keven Mealamu |
| --- | --- |
 Mealamu vuonna 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1979 (ikä 45) Tokoroa, Uusi-Seelanti
Kansalaisuus:   Uusi-Seelanti
Uran tiedot
Pituus:  181 senttimetriä
Laji:  rugby union
Seura:  Blues (2000–2015) Chiefs (2002)
Kilpauran kesto:  1999–2015
Saavutukset
Voitot:  maailmanmestaruus 2011 ja 2015
 Tietolaatikko päivitetty 24. toukokuuta 2015 
Keven Mealamu (s. 20. maaliskuuta 1979 Tokoroa, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen entinen ammattilaisrugbypelaaja.
Ura

Mealamu aloitti ammattilaisuransa 1999, ja pelasi lähes koko ammattilaisuransa Aucklandin Blues -joukkueessa; vuosina 2000–2015, lukuun ottamatta vuoden 2002 lyhyttä jaksoa Waikaton Chiefs -joukkueessa. Vuonna 2015 hän ilmoitti lopettavansa uransa rugbyn parissa kauden lopussa, ja työskentelevänsä jatkossa Aucklandin liikuntatoimessa.
Ura > Kansainväliset kisat

Mealamu osallistui ensimmäistä kertaa Uuden-Seelannin maajoukkueessa 23. marraskuuta 2002, ja on pelannut joukkueessa yhteensä 133 ottelussa. Hän oli osallisena voittamassa kultaa rugbyn maailmanmestaruuskisoista vuosina 2011 ja 2015.
Lanskata

Lanskata tai Landskata on Selkämereen työntyvä niemi Porin Ahlaisissa lähellä Merikarvian kunnan rajaa. Osa siitä kuuluu vuonna 2011 perustettuun Selkämeren kansallispuistoon.
Lanskatan koillispuolella on kapea Keikveden lahti, johon laskee noin kymmenen kilometrin pituinen Pohjajoki. Sen lounaispuolinen Lanskatanlahti erottaa Lanskatan niemen Saanteen eli Sandön niemestä. Niemen pohjoisinta kärkeä kutsutaan nimellä Skataudden tai Skatannokka.
Karulla ja louhikkoisella niemellä on lähinnä loma-asutusta sekä vuonna 1960 rakennettu Porin Metsänkävijöiden partiolippukunnan maja.
1960-luvun alussa Lanskata ja Sandö olivat ehdolla Suomen ensimmäisen ydinvoimalan sijoituspaikaksi yhdessä Eurajoen Olkiluodon ja Pyhämaan Kettelin kanssa. Vuoden 1964 loppuun mennessä länsirannikko kuitenkin hylättiin voimalan paikkana ja ensimmäinen ydinvoimala päätettiin myöhemmin rakentaa Loviisaan.
Keskikiina

Keskikiina (Middle Chinese) on alkuaan vuonna 601 julkaistussa Qieyun-riimisanakirjassa kuvailtu kiinan kielen varhaismuoto. Kirjoitusjärjestelmän luonteen johdosta itse lausuminen sekä äänteistö on jouduttu rekonstruoimaan. Aiemmasta muinaiskiinasta poiketen keskikiinaan oli kehittynyt toonijärjestelmä, jossa on neljä toonia. Monet nykyisistä kiinan murteista ovat kehittyneet keskikiinasta; poikkeuksiakin tosin on, ja niihin lukeutuu muun muassa joitain min-kiinan muotoja.
Yksi merkittävistä keskikiinaa tutkineista kielitieteilijöistä on ollut ruotsalainen Bernhard Karlgren.
Keski-Suomen Liikunta

| Keski-Suomen Liikunta |
| --- | --- |

Perustettu:  1993
Tyyppi:  liikunnan aluejärjestö
Kotipaikka:  Jyväskylä
Toiminta-alue:  Keski-Suomi
Aluejohtaja:  Petri Lehtoranta
Puheenjohtaja:  Ari Kinnunen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keski-Suomen Liikunta (lyh. KesLi) on Keski-Suomen alueella toimiva liikunnan aluejärjestö. Järjestön perustehtävä on edistää hyvinvointia Keski-Suomen alueella liikunnan ja urheilun avulla. Lisäksi järjestö tukee liikuntakulttuurin elinvoimaisuutta ja monipuolisuutta paikallisella tasolla. Järjestö edistää Keski-Suomen liikunta- ja urheilutoimijoiden yleistä arvostusta ja toimintaedellytyksiä. Järjestö vaikuttaa myös liikunta- ja urheilukulttuurin kehitykseen Keski-Suomessa.
Keski-Suomen Liikunta on perustettu vuonna 1993. Järjestön toimisto sijaitsee Jyväskylässä.
Keski-Suomen Liikunta on liikunnan asiantuntija- ja kehittäjäjärjestö. Järjestö kouluttaa lasten kanssa työskenteliviä, seuratoimijoita ja työyhteisöjen ihmisiä. Lisäksi järjestö puhuu liikunnasta päättäjille ja medialle. Järjestö tekee yhteistyötä paikallisesti, maakunnallisesti ja valtakunnallisesti. Aluejärjestö on yksi viidestätoista aluejärjestöstä.
Talous

Keski-Suomen Liikunta on saanut vuosina 2018–2022 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 1 273 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2022 lähtien 215 000 euroa.
Aiheesta muualla

Keski-Suomen Liikunnan virallinen sivu
Kärpäsen paluu

| Kärpäsen paluu> Return of the Fly |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Edward Bernds
Käsikirjoittaja:  George Langelaan Edward Bernds
Tuottaja:  Bernard Glasser
Säveltäjä:  Paul Sawtell Bert Shefter
Kuvaaja:  Brydon Baker
Leikkaaja:  Richard Meyer
Pääosat:  Vincent Price Brett Halsey
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:   heinäkuu 1959  18. joulukuuta 1959
Kesto:  80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Kärpänen
Seuraaja:  Curse of the Fly
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärpäsen paluu (engl. Return of the Fly) on Edward Berndsin ohjaama elokuva vuodelta 1959, joka on jatko-osa edellisenä vuonna ilmestyneelle elokuvalle Kärpänen.
Juoni

Elokuva kertoo tiedemiehen pojasta, joka haluaa käyttää myös isänsä tekemää teleportaatiokonetta. Hänelle käy samalla lailla kuin isälleen: hän muuttuu kärpäseksi.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vincent Price  | … |  Francois Delambre   |
|  Brett Halsey  | … |  Philippe Delambre   |
|  David Frankham  | … |  Ronald Holmes   |
|  John Sutton  | … |  Beecham   |
|  Dan Seymour  | … |  Max Barthold   |
|  Danielle De Metz  | … |  Cecile Bonnard   |
|  Jack Daly  | … |  toimittaja Granville   |
Aiheesta muualla

Kärpäsen paluu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lancia Aurelia

| Lancia Aurelia |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Lancia
Valmistusvuodet:  1950–1958
Korimalli:  4-ovinen sedan coupé
Edeltäjä:  Lancia Aprilia
Seuraaja:  Lancia Flaminia
Teknisesti samankaltaisia:  Alfa Romeo 1900
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  1,8 l 2.0 l 2,3 l 2,5 l
Teho:  56-120 hv
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali
Mitat
Massa:  1080 kg
Pituus:  4420 mm
Leveys:  1560 mm
Korkeus:  1500 mm
Lancia Aurelia on Lancian vuosina 1950–1958 valmistama ja Vittorio Janon suunnittelema automalli. Sen ensimmäinen malli B10 Berlina esiteltiin Torinon autonäyttelyssä 4. toukokuuta 1950. Aurelia oli samalla ensimmäinen V6-moottorilla, että ensimmäinen vyörenkailla varustettu auto. Vuotta myöhemmin markkinoille tuotiin coupé malli B20 GT. Se oli lyhyemmällä akselivälille, ja moottorina oli 2-litrainen V6-moottori.
Mallit > 1. sarja (1950)

Ensimmäiset Aureliat (B10) olivat sedaneita (Berlina). Ne käyttivät 1,8 litran V6-moottoria, joka tuotti 56 hevosvoimaa. Seuraavana vuonna 1951 tuli myyntiin suuremmalla 2,0 litran moottorilla varustettu B21 malli, joka tuotti 70 hevosvoimaa. Myöhemmin samana vuonna markkinoille tuotiin 2-ovinen B20 GT coupé malli, jonka akseliväli oli lyhyempi ja kori oli Ghian suunnittelema ja Pininfarinan valmistama. Se käytti samaa 2,0 litran moottoria, joka tuotti 75 hevosvoimaa. Ensimmäistä sarjaa Aurelioita valmistettiin 500 kappaletta.
Mallit > 2. sarja (1952)

Toisen sarjan Aurelia coupéssa tehot nousivat 80 hevosvoimaan suuremman puristussuhteen ja uudelleen sijoitettujen venttiilien ansiosta. Muita muutoksia olivat paremmat jarrut ja pienet muotoiluyksityiskohtien muutokset, kuten kromipuskurit aiempien alumiinsten sijaan. Kojelaudassa mittarit muuttuivat suuremmiksi. Jousitusta ei muutettu. Uusi B22 sedan tuli myyntiin vuonna 1952 Weberin kaksoiskaasuttimella varustettuna sekä paremmalla nokka-akselilla, jonka myötä malliin saatiin 90 hevosvoimaa.
Mallit > 3. sarja (1953)

Kolmas sarja tuli myyntiin vuonna 1953 suuremmalla 2,5 litran moottorilla. Auton perästä hävisi aiempien mallien siivet.
Mallit > 4. sarja (1954)

Neljännen sarjan yhteydessä esiteltiin uusi de Dion taka-akseli. Moottoria uudistettiin hieman. Samalla esiteltiin B24 Spider malli 1954, jota tehtiin vuoteen 1955 saakka. Se oli teknisesti hyvin paljon samankaltainen coupé mallin kanssa, mutta akseliväli oli lyhyempi. Neljännen sarjan Aureliat olivat myös ensimmäisiä Aurelioita, jotka olivat saatavilla vasemmanpuoleisella ohjauksella. Lisäksi ne oli myös ensimmäisiä, jotka vietiin Yhdysvaltoihin.
Mallit > 5. sarja (1956)

Viidennen sarjan coupé tuli myyntiin vuonna 1956 ja sen tarkoituksena oli olla aikaisempia coupéja ylellisempi. Voimansiirtoa oli uudistettu värinöiden pienentämiseksi ja myös taka-akseli oli kehittyneempi.
Myös uusi avomalli (B24) tuli myyntiin, joka erosi aiemmasta Spider mallista siinä, että siinä on ylösveivattavat ikkunat, paremmat penkit, sekä tuulilasi tuuletusaukoin. Mekaanisesti se oli identtinen saman sarjan coupén kanssa.
Mallit > 6. sarja (1957)

Vuonna 1957 kuudennen sarjan tullessa myyntiin tehot laskivat 112 hevosvoimaan, mutta vääntö nousi, johtuen auton aiempaa suuremmasta omamassasta. B24 avomallit olivat lähes samanlaisia 5. sarjan kanssa, mutta joitakin pieniä uudistuksia oli tehty. Suurin ero oli polttoainetankin sijoittaminen takakonttiin, kun aiemmissa malleissa se oli ollut penkkien takana. Tämä muutos ei kuitenkaan koske 150 ensimmäistä 6. sarjan autoa, avomallissa on erilaiset penkit kuin kummassakaan aiemmassa mallissa. Myös konepeltiin oli laitettu kromiset listat.
Moottoriurheilussa

Aurelia saavutti mainetta moottoriurheilussa aluksi kotimaassaan 1951, kun se sijoittui toiseksi kestävyyskilpailussa Mille Migliassa. Lancia osallistui kilpailuun 2-litraisella Aurelialla, jota ajoi Giovanni Bracco ja Umberto Maglioli. Kaksikko jäi noin 20 minuuttia kilpailun voittaneelle Ferrari 340 America. Samana vuonna se otti luokkavoiton Le Mansin 24 tunnin ajossa ja sijoittui kokonaiskilpailussa sijalle 12. Se saavutti menestystä myös pienemmissä kilpailuissa.
Moottoriurheilussa > Ralli

Rallissa Aurelialla ajettiin ensimmäisen kerran 1951 Italiassa. Tuolloin Luigi Villoresi voitti Sestriere-rallin B10 mallilla. Aurelian merkittävin saavutus tuli vuonna 1954, kun Louis Chiron yhdessä kartturinsa Ciro Basadonnan kanssa otti Rallin Euroopan-mestaruussarjassa voiton Monte Carlon rallissa. Yhteensä B20 GT:llä saavutettiin viisi EM-rallivoittoa. Aurelialla saavutettiin menestystä myös naisten rallisarjassa. Autolla voitettiin muun muassa Sanremon ralli ”Rallye Femminile Perla di Sanremo” kolmesti vuosina 1952–1955.
Moottoriurheilussa > Ralli > EM-voitot

|  #  | Ralli | Vuosi | Kuljettaja | Kartturi | Auto |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Belgian ralli | 1953 |  Johnny Claes |  Jean Trasenster | Lancia Aurelia B20 GT |
| 2 |  Monte Carlon ralli | 1954 |  Louis Chiron |  Ciro Basadonna | Lancia Aurelia B20 GT |
| 3 |  Italian ralli | 1954 |  Piero Valenzano |  Renato Sposetti | Lancia Aurelia B20 GT |
| 4 |  Italian ralli | 1955 |  Ferdinando Gatta |  Vittorio Mazzonis | Lancia Aurelia B20 GT |
| 5 |  Akropolis-ralli | 1958 |  Luigi Villoresi |  Ciro Basadonna | Lancia Aurelia B20 GT |
Le Puy-en-Velay

| Le Puy-en-Velay |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin
 vaakuna
 Le Puy-en-Velay
 Koordinaatit: 45°02′39″N, 03°53′09″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Haute-Loire
Arrondissementti:  Le Puy-en-Velay
Hallinto:  
 – Pormestari:  Michel Chapuis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16,79 km²
Korkeus:  600–888 m
Väkiluku (2006):  19 321
 – Väestötiheys:  1 150,8 as./km²
 
 www.mairie-le-puy-en-velay.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Le Puy-en-Velay on kaupunki Ranskassa. Se on Haute-Loiren departementin prefektuuri, eli pääkaupunki, Auvergne-Rhône-Alpesin alueella (région).
Kaupungin asukkaista käytetään ranskaksi nimitystä Ponots tai Ponotes.
Sijainti

Le-Puy-en-Velay sijaitsee Haute-Loiren departementissa, Auvergnen alueen koillisosassa. Kaupunki on 135 km:n päässä Lyonista, 130 km:n päässä Clermont-Ferrandista ja 76 km:n päässä Saint-Étiennestä.
Nähtävyyksiä

Puyn Notre-Dame-katedraali (Unescon maailmanperintöluettelossa)
Saint Michel d'Aiguilhe -kappeli
Le Musée Crozatier -museo
Le Rocher Corneille ja Notre-Dame de France -patsas
Kuuluisia henkilöitä

Pèire Cardenal, trubaduuri
Pierre Julien, kuvanveistäjä
Gilbert du Motier de La Fayette, aristokraatti ja poliitikko
Grégory Coupet, jalkapallomaalivahti
Sidney Govou, jalkapalloilija
Marion Bartoli, tennispelaaja
Pierre Carrolagi, andragogi
Jérôme Combaz, valokuvaaja