stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hinauspalvelu
Nykytilanne

Nykyään hinauspalvelut ovat pitkälti kaupallisia, vaikka omatoimista hinaustakin vielä esiintyy. Nykyaikaiselle autolle omatoiminen hinaus voi kuitenkin aiheuttaa vaurioita.  Kun hinataan tarkoitukseen sopimattomalla kalustolla, voidaan vaarantaa liikenettä ja työturvallisuutta.
Suomessa tehdään vuosittain arviolta 450 000 kaupallista hinauspalvelusuoritetta. Näistä noin 80 prosenttia on muiden kuin asiakkaan itsensä maksamia, esimerkiksi vakuutusyhtiöiden.
Omatoiminen hinaus ja hinaamiseen liittyvät lait

Omatoimista hinausta koskee myös lait ja niissä on aina omat riskinsä. Hinaaminen vääränlaisella kalustolla tai tekniikalla voi aiheuttaa vaaraa ja vahinkoa.
56 § Ajoneuvon hinaaminen
Hinattaessa ajoneuvolla köyttä käyttäen ajoneuvoa, jota ei voi tai saa kuljettaa sen omalla moottorilla, tulee ajoneuvojen välin olla vähintään kolme metriä ja se saa olla enintään kuusi metriä. Ajoneuvoa, jonka jarrut ovat epäkunnossa, saa hinata vain tankoa tai puomia käyttäen. Ajoneuvoa, jonka ohjaus on epäkunnossa, saa hinata vain hinauspuomin varaan nostettuna.
Useaa ajoneuvoa ei saa hinata samanaikaisesti samalla vetävällä ajoneuvolla. Hinattavana oleva ajoneuvo ei ilman pakottavaa syytä saa olla vetävää ajoneuvoa painavampi.
Polkupyörällä, mopolla tai moottoripyörällä hinaaminen on kielletty, jos hinaaminen haittaa ajoa tai aiheuttaa vaaraa muille tienkäyttäjille.
62 § Ajoneuvon hinaaminen moottoritiellä ja moottoriliikennetiellä
Ajoneuvoa ei saa hinata moottoritiellä eikä moottoriliikennetiellä käyttäen köyttä, vaijeria tai muuta vastaavaa välinettä. Rikkoutuneen ajoneuvon saa kuitenkin mainittua välinettä käyttäen hinata pois lähimmän poistumiskohdan kautta.
101 § Suurin sallittu nopeus hinattaessa
Hinattaessa moottorikäyttöistä ajoneuvoa sen omien pyörien varassa on suurin sallittu nopeus 60 kilometriä tunnissa, jollei kummallekaan ajoneuvolle ole säädetty tai määrätty alhaisempaa nopeutta.
Alan erityispiirteet

Hinauspalvelu on osin sesonkiluonteista työtä. Ajoneuvoja rikkoutuu päivittäin, mutta tapausten lukumäärä voi olla moninkertainen erilaisissa sääolosuhteissa. Kiireisintä on kovien pakkasten, rankkojen lumisateiden ja liukkaiden tieolosuhteiden aikana. Lisäksi yleiset loma-ajat, jolloin on paljon liikennettä teillä ovat sesonkia. Varsinkin pienemmille yrittäjille on tyypillistä, että voi olla päiviäkin ilman tapauksia, mutta välillä tapauksia on ympäri vuorokauden jonoksi asti.[lähde? ]
Hinauspalvelualan toimijat

Suomessa toimii satoja hinauspalveluja ja muuta tiepalvelua tarjoavia yrityksiä, suurimpina REDGO ja SOS-Hinaus. Ne ovat isoja ketjuja, joiden verkostoon kuuluu useita pieniä yrityksiä. Myös tiepalvelutoimija Autoliitto ostaa palvelutuotantonsa yhä useammin alan yrityksiltä. Vain osalle niistä hinaukset ovat ainoa toimiala, sillä useimmiten yritysten hinaustoimintaa tukee muu kuljetustoiminta, kuten autopurkamo- tai autokorjaamotoiminta. Hinauspalveluille tunnusomaista on ympärivuorokautinen tavoitettavuus. Yrityksiä on yhden miehen ja auton yrityksistä yli 20 auton yrityksiin. Pääsääntöisesti hinausyritykset Suomessa ovat pienyrityksiä.[lähde? ]
Useimmat automerkit tarjoavat uusien autojen ostajilleen eri maissa maksutonta hinaus- ja tiepalvelua esimerkiksi ensimmäiseen määräaikaishuoltoon asti tai pidemmän takuuajan. Autoilijoiden käytössä on valtakunnallinen tai laajemman alueen kattava puhelinpalvelunumero.
1990-luvun keskivaiheilla Suomeen syntyi valtakunnallinen hinauspalvelu, joka alkoi kokeiluna Tampereen seudulta ja laajeni yli 300 yrityksen verkostoksi yhteisine palvelupuhelinnumeroineen.
Raskaan kaluston hinauspalvelua (vähintään 3 500 kg omamassa) tarjoaa huomattavasti harvempi yritys kuin kevyen kaluston hinauspalvelua. Syynä tähän on kaluston ja ammattitaidon erityisvaatimukset ja näiden aiheuttamat kustannukset. Kuorma-autovalmistajilla on yhä useammin maailmanlaajuisesti toimiva huoltopalveluverkosto monella kielellä palvelevine puhelintukikeskuksineen.[lähde? ]
Hinnoittelu

Nykyään valtaosaan vapaaehtoisista autovakuutuksista kuuluu hinauspalvelun korvaava turva, josta ei vähennetä omavastuuta. Myös ajoneuvon takuun piiriin usein kuuluu hinauspalvelu. Tällöin hinauksen tilaaja on usein eri kuin maksaja. Valtaosa hinausyrityksistä voi suoraan laskuttaa vakuutusyhtiötä. Hinausvakuutusta käyttääkseen ei asiakkaan tarvitse soittaa aluksi vakuutusyhtiöönsä, vaan palvelun voi tilata suoraan hinausliikkeestä. Hinausliike hakee korvauksen asiakkaan luvalla vakuutuksesta.[lähde? ]
Hinauspalveluja tuottavan yrityksen kulut muodostuvat pitkältä palkkakuluista, polttoaineesta ja kalustosta. Palkkakulut ovat usein suuremmat kuin muilla kuljetusalan yrityksillä, koska töitä tehdään ja päivystetään kaikkina vuorokauden aikoina ja pyhinä. Hinauksen hintaan vaikuttaa työn kesto (aika ja kilometrit) sekä ajankohta. Esimerkiksi arkena ja päiväaikaan tapahtuva hinauspalvelu on edullisempaa kuin ilta-aikana. Hinauspalveluiden hinnat ja laskentatavat vaihtelevat jonkin verran toimijasta riippuen.[lähde? ]
Hinnat muodostuvat pääsääntöisesti lähtömaksusta, aikaveloituksesta ja kilometriveloituksesta. Näistä voi olla myös yhdistelmiä, jolloin esimerkiksi tuntiveloitukseen sisältyy tietty määrä kilometrejä.[lähde? ]
Vaatimukset

Hinaustoiminta on kaupallista tavarankuljetusta, jonka ammattimainen harjoittaminen lukeutuu luvanvaraisiin elinkeinoaloihin. Yrittäjäksi haluavan tulee suorittaa aiemmin Trafin ja nykyisin Traficomin valvoma tavaraliikenteen yrittäjäkurssi ja suorittaa hyväksytysti virallinen koe.[lähde? ]
Liikenteen harjoittamista koskevan luvan myöntämisen edellytyksenä on liikenneyrittäjäkurssin hyväksytyn suorittamisen lisäksi, että hakija on hyvämaineinen, oikeustoimikelpoinen ja vakavarainen. Hinausautonkuljettajilta vaaditaan ajokortin lisäksi ammattipätevyyden peruskoulutuksen suorittamista, jonka pituus on iästä riippuen 140 tai 280 tuntia.[lähde? ]
Kuljettajien, jotka ovat saaneet kuorma-auton ajo-oikeuden (C1-, C- tai CE-ajokortti) ennen 10. syyskuuta 2009, ei tarvitse erikseen suorittaa perustason koulutusta. Kaikkien tulee kuitenkin suorittaa ammattipätevyyden voimassaolon jatkamiseksi jatkokoulutusta 35 tuntia viidessä vuodessa.
Hinausauton kuljettajaksi ei suoraan voi opiskella missään päin Suomessa. Oppiminen tapahtuu työssä oppimalla tai jo alalla olevan opissa.[lähde? ]
Helsingin pitäjä

Helsingin pitäjä voi liittyä seuraaviin:
Helsingin pitäjä (ruots. Helsinge socken), Vantaan kaupungin (aiemmin Helsingin maalaiskunta) alkuperäinen nimi
Helsingin pitäjän kirkonkylä (ruots. Helsinge kyrkoby), Vantaan kaupunginosa
Helsingin pitäjä Helsinge, Vantaa-Seuran julkaisema vuosikirja Vantaan historiasta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Helsingin pitäjä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Holoriimi

Holoriimi on lause tai virke, jolla on (ainakin) kaksi aivan erilaista merkitystä, jotka ovat kuitenkin foneettisesti täysin tai melkein samanlaiset.  Esimerkkejä:
Kursseja on pidetty noin kymmenen vuoden aikana.
Koulussa on käytävä.
Anna palaa.
Isäntä käski porsasta syömään.
Ei maksa vaivaa.
Kuinka kauan tätä kestää?
Sotien syyt selviävät.
Se on syötävä.
Näin tulen.
Tulepas Kalle, Kustaan akkunan alle! – Tule paskalle, kustaan akkunan alle!
Hanki siis suojaa.
Se voi maksaa paljon.
Hae pesiä. – Hae pesijä.
Onko mahdollista, että metsäpeura palaa poroksi?
Isäntä kynsi peltoaan, ja kylvettyään hän pui nyrkkiään.
Haita risoi, kun haitari soi.
Tyttö palasi kotiin läpimärkänä (läpi märkänä) mutta läpeensä tyytyväisenä.
jään alle – jäänalle – jää nalle
tyttöjen isät – tyttöjen nisät
Katsotaan, onko tuopissa (tuo pissa) vettä.
Nyt Kustaan (kustaan) pojat nurkkaan!
Milloin olut on Kustavissa (kustavissa)?
Haisuli sellissä – Hai suli sellissä.
Sä oot oikee paska nykysin.
Voiko pimeässä nauraa?
Seteli on aito, ja vaadin saada maksaa sillä.
Luuletteko, että täällä saa kiljua ihan niin paljon kuin haluaa?
Ensin mennään saunaan, sitten vasta syödään.
Ranskan kielessä on erityisen paljon sellaisia holoriimejä, joissa erilaisten merkitysten kirjoitustapa on erilainen mutta lausumistapa samanlainen. Tällöin niistä voidaan muodostaa runon säkeet, jotka lausuttuina ovat toistensa täydelliset riimit (kreikan ὅλος [holos] 'kokonainen'). Esimerkiksi:
Suomen kielessä on tähän vaikeampi päästä, koska samanlainen lausumistapa merkitsee myös samanlaista (tai melkein samanlaista) kirjoitustapaa. Esimerkiksi:
Henrietta Englantilainen

| Henrietta Anne |
| --- | --- |
 Orléansin herttuatar
 Orléansin herttuatar Henrietta Anne Peter Lely 1669
Syntynyt:  16. kesäkuuta 1644 Exeter, Englanti
Kuollut:  30. kesäkuuta 1670 (ikä 26) Saint-Cloud'n palatsi, Ranska
Hautapaikka:  Saint-Denis’n basilika
Puoliso:  Filip I
Lapset:  Maria Luisa (Espanjan kuningatar, 1662–1689) Philippe Charles Orléansin Anne Marie
Koko nimi:  Madame, la duchesse d'Orléans
Suku:  Stuart
Isä:  Kaarle I
Äiti:  Henrietta Maria
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Henrietta Anne Stuart (16. kesäkuuta 1644 Exeter, Englannin kuningaskunta – 30. kesäkuuta 1670, Saint-Cloud´n palatsi, Ranskan kuningaskunta) oli englantilainen prinsessa, josta tuli Orléansin herttuatar ja merkittävä henkilö lankonsa Ludvig XIV:n hovissa.
Suku

Henrietta Anne oli Englannin Kaarle I:n ja ranskalassyntyisen Henrietta Marian nuorin tytär. Hänen isänsä teloitettiin vuonna 1649, ja Henrietta kasvoi äitinsä seurassa maanpaossa Pariisissa. Hänen vanhin veljensä Kaarle II sai Englannin kruunun vuonna 1660. Hänen vanhempi veljensä oli Jaakko II ja vanhempi sisarensa Maria II avioitui Vilhelm III Oranialaisen kanssa.
Lapsuus ja nuoruus

Henrietta pakeni Englannista lapsena äitinsä ja kotiopettajansa kanssa ja muutti serkkunsa Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n hoviin, jossa hänet tunnettiin nimellä Minette. Avioiduttuaan serkkunsa Filip I:n Orléansin herttuan kanssa hänestä tuli asemaltaan fille de France (Ranskan kuninkaan tytär).
Avioliitto ja lapset

Maaliskuussa 1661 Henrietta Anne avioitui Orléansin herttua Filip I:n, kuningas Ludvig XIV:n nuoremman veljen kanssa. Ensimmäisen vuoden ajan Filip oli vaimolleen omistautunut aviomies, mutta heidän suhteeseensa loivat jännitteitä liehittelijät kuten Guy Armand de Gramont, Guichen kreivi (1637–1673), jonka kanssa Henrietta Annella oli lyhyt suhde.
Henrietta Annelle ja Filipille syntyi kolme lasta; Henrietta Annella oli myös kolme keskenmenoa vuosina 1663, 1667 ja 1668 sekä kuolleena syntynyt tytär vuonna 1665.
Marie Louise d’Orléans (27. maaliskuuta 1662 – 12. helmikuuta 1689), Espanjan ja Intian kuningatar avioiduttuaan Kaarle II:n kanssa, heillä ei ollut jälkeläisiä.
Philippe Charles d’Orléans, Valois’n herttua (16. heinäkuuta 1664 – 18. joulukuuta 1666), kuoli 2-vuotiaana kouristuksiin kastetilaisuutensa jälkeen
Orléansin herttuatar Anne Marie (27. elokuuta 1669 – 26. elokuuta 1728), avioitui 10. huhtikuuta 1684 Savoijin herttua, Sardinian kuningas Viktor Amadeus II:n kanssa ja hänestä tuli Sardinian kuningatar. Hän peri äitinsä kautta oikeuden Englannin kruunun perimysjärjestykseen, jonka hän siirsi Savoijin hallitsijasuvulle. Heidän jälkeläisissään on lukuisia Italian ja Espanjan ruhtinassukujen jäseniä, jotka myöhemmin tavoittelivat Englannin kruunua. Heidän lapsiaan olivat Ludvig XV:n äiti Burgundin herttuatar Marie Adelaïde (1685–1712), Espanjan kuningatar Maria Luisa ja Sardinian kuningas Kaarle Emanuel III.
Herttuatar

Henriettaa on ylistetty kulttuuria suosivana prinsessana, ja hänen kirjeenvaihtonsa Molièren, Racinen, La Fontainen, memoristi Roger de Rabutinin, Bussyn kreivin (1618–1693) ja muiden kanssa on merkittävä. Hän oli myös puutarhanhoidon ystävä ja loi vesipuutarhan Palais Royaliin. Henrietta keräsi myös suuren ja arvostetun taidekokoelman, joka sisälsi Van Dyckin ja Corregion maalauksia.
Erittäin älykkänä naisena Henrietta Anne oli avainasemassa neuvottelemassa kesäkuussa 1670 Ranskan kuninkaan edustajana salaisen Doverin sopimuksen veljensä Kaarle II:n kanssa. Sopimus liittyi Ranskan ja Englannin yhteistyöhön Hollannin tasavaltaa vastaan Kolmannen Englannin-Hollannin sodan edellä.
Kuolema

Henrietta Anne kuoli 26-vuotiaana 30. kesäkuuta 1670 Saint-Cloud'n linnassa todennäköisesti vatsakalvon tulehdukseen (peritoniitti) alle viikon päästä palattuaan Ranskaan. Jacques Bénigne Bossuet kirjoitti kuuluisan puheen hänen hautajaisiinsa.
Henrietta Anne kuvattuna Minervana, pitelee puolisonsa Filip I Orléansin herttuan muotokuvaa, Antoine Mathieu 1664
Heikki Sirviö

Heikki Juhani Sirviö (s. 31. tammikuuta 1955 Iisalmen maalaiskunta) on suomalainen diplomi-insinööri ja eläköitynyt lannoiteteollisuuden yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Sirviö valmistui diplomi-insinööriksi kemian tekniikan alalta Teknillisestä korkeakoulusta 1979. Hän oli Kemiran osastoinsinööri Siilinjärvellä 1980–1984, tuotannonsuunnittelupäällikkö Helsingissä 1984–1985, materiaalipäällikkö 1985–1988 ja operatiivinen päällikkö 1988–1989. Kemiran Siilinjärven tehtaiden teknillinen johtaja Sirviö oli 1989–1991, Kemira Agron fosforiliiketoiminnan kehittämisprojektin päällikkö 1991–1994, liiketoimintayksikkö Kemphosin päällikkö ja Kemira Chemicals Oy:n apulaisjohtaja Siilinjärvellä 1994–2000 ja tehtaanjohtaja 1996–2000.
Kemira Oyj:n Kemira Agro Specialities -liiketoimintayksikön johtaja Sirviö oli 2000, Kemira Agro Oy:n, vuodesta 2003 Kemira GrowHow Oyj ja vuodesta 2008 Yara Suomi -osakeyhtiö, johtaja 2000, toimitusjohtaja 2000–2009 ja sitten Yara International -yhtiön johdon strateginen neuvonantaja. Sirviöllä on myös ollut useita kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2010.
Haagin lapsikaappaussopimus

Haagin lapsikaappaussopimuksen sopimusvaltiot
  Yleissopimuksen ratifioineet ja allekirjoittaneet valtiot  Yleissopimukseen liittyneet valtiot  Yleissopimuksen ratifioineet valtiot, joissa sopimus ei ole astunut voimaan
Haagin lapsikaappaussopimus (yksityisoikeuden alaa koskeva yleissopimus kansainvälisestä lapsikaappauksesta, engl. Hague Convention on the Civil Aspects of International Child Abduction, ransk. La Convention sur les aspects civils de l'enlèvement international d'enfants) on valtioiden välinen kansainvälinen yleissopimus, joka on solmittu Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssissa 25. lokakuuta 1980. Sopimuksen tarkoituksena on turvata asuinpaikkavaltiostaan luvattomasti toiseen valtioon viedyn lapsen palautus lapsen asuinpaikkavaltioon eli siihen valtioon, jossa lapsi tosiasiallisesti asui ennen kaappausta. Sopimus koskee myös tapauksia, jossa luvallisesti toisessa maassa vieraillut lapsi jätetään palauttamatta takaisin asuinmaahansa.
Lapsikaappaussopimuksen perusteella ei oteta kantaa siihen, kumman vanhemmista tulisi olla lapsen huoltaja. Lapsen huollosta sovitaan lapsen asuinpaikkavaltiossa sen jälkeen, kun lapsi on palautettu sinne.
Kansainvälisiä lapsikaappauksia koskee myös Euroopan neuvoston EU-valtioiden välillä sovellettava kansainvälistä perheoikeutta koskeva säädös (neuvoston asetus (EY) N:o 2201/2003 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta) Käytännössä kansainvälisiin lapsikaappauksiin sovelletaan pelkästään Haagin sopimusta, johon on liittynyt noin 100 valtiota.
Haagin yleissopimuksen soveltamisen edellytykset

Jotta Haagin sopimusta voidaan soveltaa, tulee asuinpaikkamaastaan kaapatun lapsen olla alle 16-vuotias. Sekä lapsen kaappausta edeltäneen asuinvaltion että valtion, johon hänet on viety, tulee molempien olla Haagin sopimukseen sitoutuneita valtioita. Lapsen palautuksen hakijalla joko yksin tai toisen henkilön kanssa tulee olla oikeus määrätä lapsen asuinpaikasta ja hakijan on pitänyt myös olla todellisuudessa käyttänyt lapsen huoltoon liittyviä oikeuksia. Lapsen poisviemisen on täytynyt tapahtua ilman palautusta hakevan suostumusta.
Haagin yleissopimuksen soveltamisen edellytykset > Valtion oikeus olla palauttamatta lasta

Valtio voi kieltäytyä palautuksesta, jos riittävän kypsäksi arvioitu lapsi vastustaa palautusta tai jos palautusta haetaan vasta pitkän ajan kuluttua kaappauksesta ja lapsi on sopeutunut uuteen ympäristöön tai jos palautus uhkaisi lapsen terveyttä.
Haagin yleissopimuksen soveltamisen edellytykset > Vastuullinen viranomainen

Kukin sopimusmaa päättää, mikä viranomainen toimii siellä keskusviranomaisena, joka avustaa palautushakemuksen tekijää. Keskusviranomainen selvittää lapsen olinpaikan, edistää sopuratkaisun syntyä, neuvoo hakemuksen tekemisessä, välittää sen vieraaseen maahan ja pitää yhteyttä sen maan vastaavaan viranomaiseen ja ottaa selvää kyseisen maan lainsäädännöstä.
Haagin yleissopimuksen soveltamisen edellytykset > Kustannukset

Keskusviranomaisten neuvonta- ja avustuspalvelut ovat hakijalle maksuttomia. Haagin sopimuksen periaate on ollut lisäksi, ettei hakijalle tulisi kustannuksia oikeusavusta, jota hän tarvitsee vieraassa maassa. Useat sopimusvaltiot ovat kuitenkin tehneet tähän varaumia, eikä maksuton oikeusapu välttämättä toteudu. Päätöksen pakkotoimeenpanosta voi lisäksi tulla kustannuksia, kuten myös matkakustannuksia.
Sopimusvaltiot

Haagin lapsikaappaussopimukseen ovat sitoutuneet seuraavat valtiot, sulkeissa sopimuksen voimaantulovuosi kyseisessä valtiossa (tilanne 29.7.2017):
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat (1990)  Albania (2007)  Andorra (2011)  Argentiina (1991)  Armenia (2007)  Australia (1987)  Bahama (1994)  Belgia (1999)  Belize (1989)  Bosnia ja Hertsegovina (1991)  Brasilia (2000)  Bulgaria (2003)  Burkina Faso (1992)  Bolivia (2016)  Chile (1994)  Costa Rica (1999)  Dominikaaninen tasavalta (2004)  Ecuador (1992)  El Salvador (2001)  Espanja (1987)  Etelä-Afrikka (1997)  Etelä-Korea (2013)  Fidži (1999)  Filippiinit (2016)  Gabon (2011)  |  Georgia (1997)  Guatemala (2002)  Guinea (2012)  Honduras (1994)  Hongkong (1997)  Irak (2014)  Irlanti (1991)  Islanti (1996)  Israel (1991)  Italia (1995)  Itävalta (1988)  Jamaika (2017)  Japani (2014)  Kanada (1983)  Kazakstan (2013)  Kolumbia (1996)  Kreikka (1993)  Kroatia (1991)  Kypros (1995)  Latvia (2002)  Lesotho (2012)  Liettua (2002)  Luxemburg (1987)  Macao (1999)  Makedonia (1991)  |  Malta (2000)  Marokko (2010)  Mauritius (1993)  Meksiko (1991)  Moldova (1998)  Monaco (1993)  Montenegro (2006)  Nicaragua (2001)  Norja (1989)  Pakistan (2017)  Panama (1994)  Paraguay (1998)  Peru (2001)  Portugali (1983)  Puola (1992)  Ranska (1983)  Romania (1993)  Ruotsi (1989)  Saint Kitts ja Nevis (1994)  Saksa (1990)  Sambia (2014)  San Marino (2007)  Serbia (1991)  Seychellit (2008)  Singapore (2011)  |  Slovakia (2001)  Slovenia (1994)  Sri Lanka (2001)  Suomi (1994)  Sveitsi (1984)  Tanska (1991)  Thaimaa (2002)  Trinidad ja Tobago (2000)  Tšekki (1998)  Turkki (2000)  Turkmenistan (1998)  Ukraina (2006)  Unkari (1986)  Uruguay (2000)  Uusi-Seelanti (1991)  Uzbekistan (1999)  Valko-Venäjä (1998)  Venezuela (1997)  Venäjä (2011)  Viro (2001)  Yhdistynyt kuningaskunta (1986)  Yhdysvallat (1988)  Zimbabwe (1995)  |
Sopimusvaltiot > Valtioiden osia koskevat sopimusvaltioiden varaumat ja huomautukset

Australia rajaa sopimuksen käsittämään vain osavaltiot ja Australian mantereella olevat territoriot.
Macao ja Hongkong ovat sopimusosapuolia Kiinan kansantasavallan erityishallintoalueina.
Tanska: Färsaaret eivät kuulu sopimuksen piiriin, Grönlanti kuuluu vuodesta 2016 lähtien.
Ranska täsmentää, että sopimus koskee kaikkia Ranskan tasavallan alueita.
Kreikka sulkee nimikiistan takia Makedonian (nyk Pohjois-Makedonia) sopimuksen ulkopuolelle
Alankomaat: sopimus on voimassa myös Karibianmerellä olevissa Alankomaiden osissa.
Ukraina: Koska Venäjä miehittää osaa Ukrainasta, kommunikointitavanselvennä niille alueille määrittelee Ukrainan hallinto Kiovassa eivätkä alueet itsenäisesti.
Yhdistynyt kuningaskunta: sopimusta sovelletaan myös Caymansaarilla, Mansaarella, Montserratissa, Bermudalla ja Anguillassa. Maa ilmoitti laajentaneensa sopimuksen koskemaan myös Falklandinsaaria sekä Etelä-Georgiaa ja Eteläisiä Sandwichsaaria. Argentiina puolestaan on kiistänyt Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden laajentaa sopimusta Malvinassaarille (eli Falklandinsaarille) sekä Etelä-Georgiaan ja Eteläisille Sandwichsaarille, joita se pitää omaan alueeseensa kuuluvina
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haagin lapsikaappaussopimus Wikimedia Commonsissa
Haagin lapsikaappaussopimuksen virallinen alkuperäinen teksti (ranskaksi)(englanniksi), kieliversiot ovat samanarvoiset
Helsingin palo

Helsingin palo tai Helsingin suurpalo voi viitata ainakin seuraaviin suuriin Helsingissä riehuneisiin kaupunkipaloihin:
Tulipalo vuonna 1570.
Tulipalo 5. elokuuta 1654 tuhosi noin kolme neljäsosaa tuolloisesta, Vironniemelle rakennetusta kaupungista.
Tulipalo vuonna 1701.
Tulipalo 11. toukokuuta 1713. Perääntyvän Ruotsin armeijan Helsingin taistelun yhteydessä sytyttämä tulipalo tuhosi koko kaupungin lähestyvän venäläisen sotalaivaston edestä.
Tulipalo vuonna 1761. Syyskuun 9. ja 10. päivän välisenä yönä vuonna 1761 riehunut palo tuhosi kahdeksan hyvinrakennettua tonttia nykyisten Unioninkadun ja Katariinankadun väliltä.
Tulipalo 17. marraskuuta 1808 tuhosi noin neljäsosan tuolloisesta kaupungista.
Henk van Stee

Henk van Stee (s. 17. joulukuuta 1961 Rotterdam, Zuid-Holland) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Peliurallaan van Stee edusti Sparta Rotterdamia ja De Graafschapia lopettaen ammattilaisuransa vuonna 1990. Sen jälkeen hän on toiminut valmentajana Sparta Rotterdamissa, VVV-Venlossa, Feyenoord Rotterdamissa, AZ Alkmaarissa sekä De Graafschapissa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Gerard van der Lem | AZ Alkmaarin päävalmentaja 2000–2002 | Seuraaja: Co Adriaanse |
Huumeiden vastainen sota (Yhdysvallat)

Takavarikoituja huumeita amerikkalaisen sotalaivan kannella vuonna 1996.
Huumeiden vastainen sota Yhdysvalloissa on kampanja, jonka  tarkoituksena on vähentää laitonta huumekauppaa Yhdysvalloissa. Se alkoi vuonna 1971 presidentti Richard Nixonin toimesta. 
Nixonia motivoi kotimaan hippiliikkeen lisäksi Vietnamin sotaan osallistuvien amerikkalaissotilaiden yleistyvä huumeriippuvuus.
Huumeiden vastaisen sodan voidaan katsoa enimmäkseen epäonnistuneen tavoitteissaan. Kampanjan lähtöoletuksena oli, että kovien otteiden käyttö huumausaineiden tuottajia, levittäjiä ja käyttäjiä kohtaan johtaisi markkinoiden pienenemiseen ja sitä kautta huumeongelman katoamiseen. Tosiasiassa laittomien päihteiden valmistus- ja käyttömäärät ovat huumeiden vastaisen sodan aikana kuitenkin merkittävästi kasvaneet. Etenkin crack-kokaiinin käyttö yleistyi valtavasti Yhdysvalloissa 1980- ja 1990-lukujen aikana ja aiheutti suoranaisen crack-epidemian.
Aggressiivinen huumepolitiikka ja lisääntynyt huumeidenkäyttö on johtanut rikos- ja vankiluvun merkittävään kasvuun Yhdysvalloissa. Erityisesti mustien asuttamilla köyhillä alueilla rikollisuus on lisääntynyt merkittävästi. Käytännössä haittavaikutusten lieventämiseen tähtäävä politiikka on osoittautunut aggressiivista huumepolitiikkaa tehokkaammaksi tavaksi vähentää laittomien päihteiden aiheuttamia terveysongelmia.
Osana sotaa Yhdysvallat pyrkii tuhoamaan huumeviljelmiä muissa maissa. Se on käyttänyt tähän miljardeja dollareita.  Esimerkiksi Kolumbia on saanut sotilaallista apua. Vastineeksi Kolumbia tuhoaa kokaiiniviljelmiä myrkyillä ja mekaanisesti.