stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juuli Niemi

Juuli Niemi (s. 24. heinäkuuta 1981) on suomalainen proosarunoilija, kirjailija ja käsikirjoittaja.
Niemi on valmistunut ylioppilaaksi vuonna 1999 ja opiskellut yleistä kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa sekä kirjoittamista Oriveden opistossa. Hänen esikoisteoksensa Tara ilmestyi vuonna 2003. Häneltä on julkaistu myös toinen proosarunoteos Pitkästä ilosta (2005) sekä novellikokoelma Tule hyvä (2007).
Niemen 2015 ilmestynyt kokoelma Tuhat tytärtä sai Parnassossa Esa Mäkijärveltä kiitokset tarkkaan harkituista kokonaisuuksista ja tiettyjen asioiden hallinnasta, mutta lopuksi Mäkijärvi vetää mukaan joidenkin muiden kriitikoiden ärsyyntymisen Niemen naiiviudesta. Pitäisi siirtyä syvälliseen ja yllättävään. Mäkijärvi kuitenkin puolustaa Niemeä: saattaisi syntyä patsastelua ja teeskentelyä. Tämän kokoelman perusteella Mäkijärvi katsoo, ettei aika ole vielä kypsä.
Niemen seuraava teos Et kävele yksin sai vuoden 2016 lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon.
Niemi on käsikirjoittanut sisarensa Inari Niemen ohjaaman Kesäpaikka-novellielokuvan (2009) sekä isänsä Raimo O. Niemen ohjaaman elokuvan Roskisprinssi (2011). Jälkimmäinen perustuu Tuija Lehtisen samannimiseen romaaniin.
Tuotanto

Tara: runotarina (Otava 2003)
Pitkästä ilosta: runotarina (Otava 2005)
Tule hyvä: novelleja (Otava 2007)
Yömatkat (Otava 2010)
Tuhat tytärtä (Otava 2015)
Et kävele yksin (WSOY 2016)
Mahdottomia oletuksia, WSOY 2022 ISBN 978-951-0-46487-8
Aiheesta muualla

Juuli Niemi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Juuli Niemi Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Latvia 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Nicola (peruna)

| Nicola |
| --- | --- |

kiinteämaltoinen peruna
Alkuperämaa:  Saksa 1973
Risteytys:  Clivia × 6430/1011
Kasvinjalostaja:  Van Rijn
Ylläpito
Lajikkeen ylläpitäjä:  Siemenperunakeskus 1994
Viljelyala:  16,4 % ruokaperuna-alasta (2006)
Nicola on saksalainen keskimyöhäinen perunalajike, joka perustuu Clivian ja 6430/1011:n risteytykseen vuodelta 1964. Sen risteytti Saatzucht Soltau-Bergen. Nicolan jalostaja on hollantilainen Van Rijn B.V.
Nicola on Suomen noin 40 perunalajikkeesta toiseksi suosituin. Nicola on kiinteämaltoinen, ja sen tärkkelyspitoisuus on 14,5 prosenttia. Nicola luokitellaan ominaisuuksiltaan kiinteämaltoiseksi perunaksi. Se luokitellaan talviperunaksi. Nicola on hyvin viruksen- ja ruvenkestävä lajike. Se kestää myös ankeroista. Euroopan ulkopuolella Nicolaa viljellään muun muassa Marokossa.
Satoisuus

| Mukulasatoisuus kg/ha (1984-1991) |
| --- | --- |
I viljelyvyöhyke:: 40 200 kg, josta 15,0 % tärkkelystä
II viljelyvyöhyke:: 40 200 kg, josta 15,0 % tärkkelystä
III viljelyvyöhyke:: 36 200 kg, josta 13,6 % tärkkelystä
IV viljelyvyöhyke:: 32 600 kg, josta 11,7 % tärkkelystä
Lajiketta viljellään mm. Ruotsissa
Jatkojalostus

Nicolan pohjalta on kehitetty mm. Annabelle (2001), Cecile (2003), Leontine (2007) ja Marilyn (2006).
Kuvia Nicolasta

Nicolan lehdistö
Nicolan kukka
Aiheesta muualla

Pohjoisen Kantaperuna: Nicola (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Siemenperunakeskus: Nicola (Arkistoitu – Internet Archive)
The European Cultivated Potato Database: Nicola
British Potato Council: Nicola
Garden Action: kuva Nicolasta
Suomen kiinteämaltoiset perunalajikkeet
Adora (1996)
Appell (1997)
Bintje (1910/1994)
Fambo (1986)
Felsina (1998)
Hankkijan Timo (1975)
Matilda (1988)
Nicola (1973)
Ostara (1962)
Rikea (2003)
Rocket (1996)
Siikli (1935)
Sini (1997)
Ukama (1994)
Velox (1999)
Venla (2002)
näytä
keskustele
Suomen perunalajikkeet()
Adora 1996/? |
Amazone 1993/1981 |
Annabelle (uusi) |
Appell |
Arielle (uusi) |
Asterix (myös Ruotsi) |
Barima † |
Bellona |
Bintje 1976/1910 (myös Ruotsi) |
Blue Congo |
Columbo  |
Ditta |
Fado 2015 |
Fambo |
Felsina (myös Ruotsi) |
Fontane |
Gloria 1996/1990 |
Hankkijan Tanu 1981/1981|
Hankkijan Timo 1977/1977|
Hankkijan Tomppa |
Hertha † 1987/1979 |
Idole 1995/1988 |
Jazzy 2015 |
Jussi 2015 |
Kardal 1994/1988 |
Kulta 1997/1997 |
Lady Amarilla 2015 |
Lady Britta 2015 |
Lady Cristi |
Lady Claire |
Lady Felicia o |
Lady Rosetta (myös Ruotsi) |
Lady Sara 2015 |
Matilda 1989/1985 (myös Ruotsi) |
Melody 2015 |
Musica 2015 |
Nicola 1994/1973 (myös Ruotsi) |
Ostara 1977-1994 ja 1996/1962 |
Olympia |
Pito 1976/1964 |
Posmo 1986/1978 |
Puikula 1985/maatiaisperuna |
Record † 1976/1932 |
Redstar |
Rikea |
Rocket † 1996|
Rosamunda 1986/1974 (myös Ruotsi) |
Sabina 1979/1976 (myös Ruotsi) |
Saline (uusi)  |
Satu 1996/1996 |
Saturna 1977/1964 |
Seresta |
Sieglinde (Siikli) 1976/1935 |
Sini 1977/1977 |
Solana |
Suvi 1977/1977   |
Swift (tuontiperuna)   |
Timate |
Ukama 1995/1976 (myös Ruotsi) |
Ute 1993/1982  |
Van Gogh 1993/1987 (myös Ruotsi)  |
Velox |
Venla |
Victoria |
Vital † 1996/?
Niini (etunimi)

Niini esiintyy suomen kielessä sekä etu- että sukunimenä. Etunimenä se on harvinainen naisennimi. Se voi tulla luonnosta ja viitata niinipuuhun eli metsälehmukseen. Se kuitenkin saattaa myös olla muunnos joistain muista nimistä, joihin lukeutuvat Niina, Ninna ja Ninian. Niini on annettu Suomessa etunimeksi alle 158:lle henkilölle. Suosituimmillaan nimi oli aikavälillä 1900–1919, jolloin sen sai 42 tyttöä. Nimeä käytetään edelleen; esimerkiksi vuosien 2000–2009 aikana se annettiin kuudelletoista tytölle.
Albert Niemann (lääkäri)

Albert Niemann (23. helmikuuta 1880 Berliini – 22. maaliskuuta 1921 Berliini) oli saksalainen lastenlääkäri. Hän havaitsi ensimmäisenä Niemann–Pickin taudin.
Elämä ja ura

Albert Niemannin vanhemmat olivat oopperalaulaja Albert Niemann (1831–1917) ja näyttelijä Hedwig Raabe (1844–1905). Hän opiskeli lääketiedettä Humboldt-yliopistossa Berliinissä, Albert-Ludwigin yliopistossa Freiburgissa ja Strasbourgin yliopistossa, missä hänet promovoitiin tohtoriksi. Vuodesta 1908 vuoteen 1918 hän työskenteli Berliinin yliopistollisella lastenklinikalla. Vuonna 1919 Niemann otti johdettavakseen Berlin-Halenseen vauvahoitolan, seuraavana vuonna hän sai henkilökohtaisen lastenlääketieteen professuurin.
Niemann havaitsi 1914 ensimmäisenä erään lapsen sairastavan tautia, jota myöhemmin alettiin kutsua Niemann-Pickin taudiksi. Patologi Ludwig Pick erotti 1926 kyseisen "rasvasoluperäisen pernan ja maksan laajentumista aiheuttavan taudin tyyppiä Niemann ("lipoidzellige Splenohepatomegalie Typus Niemann") histopatologisesti Gaucherin taudista. Sittemmin tauti nimettiin molempien lääkäreiden mukaan. Niemann julkaisi 1920 lastentautien oppikirjan.
Julkaisuja

Niemann, Albert: Der Stoffwechsel bei exsudativer Diathese. Marcus & Weber, Bonn 1914.
Niemann, Albert: Kompendium der Kinderheilkunde mit besonderer Berücksichtigung der Säuglingskrankheiten. Karger, Berlin 1920.
Aiheesta muualla

Albert Niemann Saksan kansalliskirjastossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Albert Niemann (Pädiater)
Käännös suomeksi
Leena Niemistö

| Leena Niemistö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1963
Muut tiedot
Asema:  hallitusammattilainen, startup-sijoittaja
Hallitusjäsenyydet:  Elisa, Stockmann, Pihlajalinna, Raisio (tilanne 2017)
Tutkinnot:  LL (1988), erikoislääkäri (2000),  LkT (2005, Helsingin yliopisto)
Leena Katariina Niemistö, o.s. Lammenranta, (s. 1963) on suomalainen lääkäri, hallitusammattilainen, startup-sijoittaja ja kulttuurivaikuttaja.
Niemistö valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1988, fysiatrian erikoislääkäriksi vuonna 2000 ja sittemmin edelleen lääketieteen tohtoriksi. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2005) vertaili kroonisen alaselkäkivun hoitotapoja ja oli otsikoitu A randomized controlled trial of combined manipulative therapy, stabilizing exercises, and specialist consultation compared to specialist consultation alone for chronic low back pain.
Niemistö toimi Ortonissa fysiatrian erikoislääkärinä vuosina 1997–2004. Hän oli helsinkiläisen lääkärikeskus Dextran toimitusjohtaja ja pääomistaja, kun Pihlajalinna vuoden 2012 lopulla osti yhtiön osake-enemmistön (60 prosenttia osakekannasta). Sen jälkeen hän oli vuoteen 2016 saakka Dextran myynnillä vaurastunut Pihlajalinnan varatoimitusjohtaja, kun hän samalla jatkoi tytäryhtiöksi muuttuneen Dextran toimitusjohtajana (2003–2016). Huhtikuussa 2016 hän luopui operatiivisista tehtävistä Pihlajalinnassa eli L&E toimialan (lääkärikeskukset ja erikoissairaanhoito) johtajuudesta (tehtävässä 2013–2016), yrityksen varatoimitusjohtajuudesta ja johtoryhmän jäsenyydestä. Dextrasta oli tehty Pihlajalinnan aputoiminimi ja L&E toimialan brändi.
Vuonna 2017 Niemistö toimi muun muassa Elisan, Stockmannin, Pihlajalinnan ja Raision hallitusten jäseninä. Hän oli samana vuonna sijoittajana mukana 19 kasvuyrityksessä. Talouselämä-lehti arvioi hänet Suomen talouselämän toiseksi merkittävimmäksi päättäjänaiseksi Sari Baldaufin jälkeen (2017).
Leena Niemistö on naimisissa ekonomi, suursijoittaja Kari Niemistön kanssa. Heillä on kolme lasta. Leena ja Kari Niemistö tunnetaan kuvataidealalla muun muassa toiminnastaan Kari Niemistön vanhempien perustamassa Ars Fennica -säätiössä, joka jakaa vuosittain arvostetun Ars Fennica -palkinnon. Heitä pidetään myös taiteenkeräilijöinä.tarvitaan parempi lähde Leena Niemistö on toiminut vuodesta 2016 lähtien myös Suomen kansallisoopperan ja -baletin hallituksen puheenjohtajana.
Aiheesta muualla

Talouselämän haastattelussa Leena Niemistö: vinkit startup-sijoittajalle (3.9.2015) (youtube.com)
[https://kansalliskirjasto.finna.fi/Record/fennica.917131 (Arkistoitu – Internet Archive) Kallio, Juha; Niemistö, Leena; Westerlund, Virva & Wuorenrinne, Leena (2009) Dextra – se oikea (Lääkärikeskus Dextran 45-vuotishistoriikki, ISBN 978-952-92-5254-1
Leena Niemistö. Pihlajalinna Plc. MD, PhD (englanniksi) (researchgate.net)
Twitter:LNiemist (twitter.com)
Neuvostoliiton väestönsiirrot

Väestönsiirrot Neuvostoliitossa olivat Neuvostoliiton suorittamia väestön pakkosiirtoja 1930-luvulta 1950-luvulle Stalinin hallinnon aikana. Ne voidaan luokitella karkeasti seuraaviin:
neuvostovastaisten väestöryhmien, kuten niin kutsuttujen kansanvihollisten siirrot
eri kansojen siirrot
työvoiman siirrot
kulakkitalonpoikien pakkosiirrot
järjestetyt vastakkaissuuntaiset siirrot etnisesti puhdistuneiden alueiden täyttämiseksi.
Useimmissa tapauksissa väestö siirrettiin alikansoitetuille kaukaisille alueille. Tämä koskee myös ei-neuvostokansalaisten siirtoa Neuvostoliittoon valtion ulkopuolelta.
Aikajana > Kuolonuhrit

| Entinen ryhmä | Arvioitu kuolleiden määrä | Viitteet |
| --- | --- | --- |
| tšetšeenit | 1 000 000 – 4 000 000 |  |
| puolalaiset | 90 000 |  |
| korealaiset | 16 500 – 40 000 |  |
| virolaiset | 5 400 |  |
| latvialaiset | 17 400 |  |
| liettualaiset | 28 000 |  |
| suomalaiset | 18 800 |  |
| unkarilaiset | 15 000 – 20 000 |  |
| karatšait | 13 100 – 35 000 |  |
| Venäjän saksalaiset | 42 823 – 228 800 |   |
| kalmukit | 12 600 – 48 000 |  |
| inguušit | 20 300 – 23 000 |  |
| balkaarit | 7 600 – 11 000 |  |
| krimintataarit | 34 300 – 109 956 |  |
| meskhetinturkkilaiset  | 12 859 – 50 000 |  |
| Yhteensä | 824 203 – 1 514 877 |  |
Sosiaaliluokkien siirrot

Kulakit eli vauraina pidetyt talonpojat olivat suurin siirretty sosiaaliryhmä.
Kulakkeja siirrettiin suuria määriä Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Vuonna 1990 julki tulleiden Neuvostoarkistojen mukaan 1 803 392 ihmistä siirrettiin työleireille ja työsiirtoloille vuosina 1930–1931. Arkistojen mukaan 1 317 022 siirrettyä pääsi perille. Myöhemmin väestöä siirrettiin lisää. Vuosina 1932–1940 työsiirtoloissa kuoli 389 521 kulakkia ja heidän sukulaistaan.
"Etniset operaatiot"

Stalin siirsi jatkuvasti vastahakoisten etnisten ryhmien osia: puolalaisia (vuosina 1939–1941 ja 1944–1945), kuolannorjalaisia (vuosina 1940–1942), romanialaisia (vuosina 1941 ja 1944–1953), liettualaisia, latvialaisia, virolaisia (vuosina 1941 ja 1945–1949), Volgan saksalaisia (vuosina 1941–1945), inkeriläisiä ja muita Leningradin alueen suomalaisia (1929–1931 ja 1935–1939, 1941-1943),  karjalansuomalaisia (vuosina 1940–1941 ja 1944), Krimin tataareja, kriminkreikkalaisia (1944),  kaukasuksenkreikkalaisia (vuosina 1949–50) kalmukkeja, balkaareja, karatšeja, kriminitalialaisia, meskhetianturkkilaisia, karapakeja, korealaisia (vuonna 1937), tšetšeeneja ja inguušeja (vuonna 1944). Toisen maailmansodan aikana – hieman ennen sitä ja hieman sen jälkeen – Stalin suoritti erityisen suuria väestönsiirtoja. Vuosina 1941–1948 arviolta 3,3 miljoonaa ihmistä siirrettiin Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Eräiden arvioiden mukaan jopa 43 % siirretystä väestöstä kuoli aliravitsemukseen ja tartuntatauteihin.
Vuonna 1956 Nikita Hruštšov tuomitsi väestönsiirrot ja siirsi suuren osan väestöryhmistä takaisin, joskin Krimin tataarit, meskhetianturkkilaiset ja Volgan saksalaiset saivat palata vasta Neuvostoliiton hajoamisvuonna 1991 ja vielä 1959 tšetšeenit siirrettiin vuorilta tasangolle. Tadžikistanin vuoristokansoja pakkosiirrettiin tasangoille vuonna 1970.
Työvoiman siirrot

Gulag-järjestelmä pakkosiirsi väestöä rangaistukseksi, ja pakkoasutus perustui suurelta osin kolonisaation tarpeisiin. Tämän vuoksi Lännessä on kiistelty siitä, missä määrin Neuvostoliiton talouskasvu perustui Gulag-vankien pakkotyöhön. Työvoimaa siirrettiin myös "vapaaehtoisesti", "rekrytoiden" muun muassa pakkosiirtoloista.
Emigranttien pakkosiirto Neuvostoliittoon

Sodan päätyttyä miljoonat entiset neuvostokansalaiset pakkosiirrettiin vuosina 1945–1947 (Operaatio Keelhaul) Neuvostoliittoon. Joukossa oli monia emigrantteja, jotka olivat jo hankkineet toisen valtion kansalaisuuden vuosia aiemmin.
Saksalaisten saamista 5,7 miljoonasta neuvostovangista 3,5 miljoonaa oli kuollut, loppuja Neuvostoliitto kohteli pettureina SMERSH ("Kuolema vakoojille") -lainsäädännön mukaisesti. Yli 1 500 000 neuvostosotilasta lähetettiin Gulag-vankileireille.
Aiheesta muualla

Polian's index online (Arkistoitu – Internet Archive)
Ethnic Cleansing in the USSR, 1937-1949 by J.Otto Pohl. Books.google.com
These Names Accuse (Soviet Deportations in Latvia) (Arkistoitu – Internet Archive)
Baltic Deportation Instructions (Arkistoitu – Internet Archive) — Full text, English
DEPORTATIONS Revelations from the Russian Archives at the Library of Congress
Chechnya: European Parliament recognises the genocide of the Chechen People in 1944 (Arkistoitu – Internet Archive)
The scale and nature of German and Soviet repression and mass killings, 1930-45
Эдиев Д.М. Демографические потери депортированных народов СССР. Ставрополь, 2003
Polish deportees in the USSR List compiled in 1941 by Tadeusz Romer, the Polish ambassador to Japan
Albert Niemann (kemisti)

Albert Niemannin muistotaulu Goslarissa.
Albert Friedrich Emil Niemann (20. toukokuuta 1834 Goslar, Saksa – 19. tammikuuta 1861 Goslar) oli saksalainen farmaseutti ja kemisti.
Elämä

Albert Niemann syntyi opettajan perheeseen Goslarissa Hannoverin kuningaskunnassa nykyisen Ala-Saksin kaakkoisosassa. Vuodesta 1852 hän aloitti kemian opinnot Friedrich Wöhlerin opastuksella Göttingenissä ja ryhtyi sittemmin tämän apulaiseksi. Kun itävaltalainen seikkailija Karl von Scherzer oli vuonna 1859 tuonut Novara-Expedition-matkalta Wöhlerin pyynnöstä nipun kokalehtiä Göttingeniin, Niemann uutti siitä kokaiinin ja antoi sille mainitun nimen. Koetulokset julkaistiin 1860 artikkelissa Über eine neue organische Base in den Cocablättern.
Jatkotutkimuksissa Niemann selvitti, että kokaiini sulaa 98 °C:ssa ja edelleen kuumennettaessa hajoaa suola- ja bentsoehapoksi sekä metanoliksi ja ekgoniiniksi. Niemann ei kyennyt saattamaan tutkimuksiaan loppuun, vaan hän joutui palaamaan vakavan sairauden takia perheensä luo Goslariin, missä hän ennen pitkää kuoli.
Niemannin todennäköinen kuolinsyy oli sinappikaasumyrkytys. Hän oli työskennellyt kyseisen aineen parissa vuodesta 1860 alkaen, jolloin hän valmisti sitä ensimmäisen kerran. Niemannin synnyin- ja kuolintalon seinällä on hänen muistotaulunsa.
Niemannin kollega Wilhelm Lossen (1838–1906) jatkoi hänen työtään ja selvitti kokaiinin kemiallisen kaavan vuonna 1862.
Lähteet ja viitteet

1 2  Gootenberg, Paul (1999). Cocaine: Global Histories. Routledge. ISBN 0-415-19247-1.
↑  J Brent et al: Critical care toxicology: diagnosis and management of the critically poisoned patient, s. 2684.  (2. painos)  Springer, 2017.  doi:10.1007/978-3-319-17900-1  ISBN 9783319179001
Aiheesta muualla

Albert Niemann Saksan kansalliskirjastossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Yle
Lisa Niemi

| Lisa Niemi |
| --- | --- |
 Niemi vuoden 1990 Grammy-palkintogaalassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1956 (ikä 68) Houston, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, tanssija
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Lisa Anne Niemi Swayze (alk. Haapaniemi; s. 26. toukokuuta 1956 Houston) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija.
Elämä ja ura

Niemi syntyi Houstonissa Texasissa amerikansuomalaisille vanhemmilleen Edmond Melvin Haapaniemelle ja Edna Karin Hyttiselle, ja hän oli kuudesta lapsesta ainoa tyttö. Hän lyhensi sukunimeään aloittaessaan näyttelijänä vuonna 1977.
Niemi oli naimisissa näyttelijä ja tanssija Patrick Swayzen kanssa 12. kesäkuuta 1975 lähtien, kunnes jäi leskeksi Swayzen kuoltua 14. syyskuuta 2009. Heillä ei ollut lapsia. Niemi avioitui uudestaan vuonna 2014 Albert DePriscon kanssa.
Niemi on kirjoittanut hänen ja Swayzen alkuajoista tanssijoina New Yorkissa näytelmän Without a Word. Hän ohjasi näytelmään perustuvan elokuvan One Last Dance vuonna 2003, jonka pääosaa hän myös esitti.
Valikoitu filmografia

Soturi (Steel Dawn, 1987)
Slam Dance – kalmantanssi (Slam Dance, 1987)
Vauva tulossa (She’s Having a Baby, 1988)
Veriveljet (Next of Kin, 1989)
Super Force (1990–1991, televisiosarja)
Kirjeitä tappajalta (Letters from a Killer, 1998)
One Last Dance (2003)
Beat Angel (2004)
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisa Niemi Wikimedia Commonsissa
Lisa Niemi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Kauko Nieminen

Kauko Nieminen esittelee julkaisujaan.
Kauko Armas Nieminen (15. helmikuuta 1929 Kuopio – 31. tammikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen harrastelijaluonnontieteilijä, joka tunnettiin itse kehittämästään eetteripyörreteoriasta (katso valoeetteri).
Nieminen oli suorittanut alemman oikeustutkinnon ja oli oppiarvoltaan varanotaari. Hän keksi vuoden 1957 kevättalvella eetteripyörreteorian. Hän piirsi tuolloin paperille neljän ympyrän muodostaman kuvion ja katsoi, että kuviolla voi selittää sähkön. Myöhemmin hän oppi mielestään selittämään teoriallaan myös painovoiman, kvantti-ilmiöt, pallosalaman ja maailman synnyn.
Teoriansa kehittymisen jälkeen hän levitti sitä aktiivisesti muun muassa suoramarkkinoinnilla. Nieminen piti teoriastaan useita luentoja. Niemisen julkaisut ovat kirjasia, joissa on runsaasti eri lähteistä valokopioituja leikkeitä kollaasina.
Kauko Nieminen oli Helsingin kaupunginvaltuuston varavaltuutettu 2001–2004. Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa hän oli Pääkaupunkiseudun Sitoutumattomien yhteislistan ehdokas.
Julkaisuja

Eetterin fysiikka (1980)
Eetteripyörteet voimina (1984)
Sähkö eetteripyörteitä (1987)
Tajunta ja sähköpyörteitä (1991)
Luomisen pyörteet (1993)
Tajunnan pyörteet (1993)
Kokonaisuuden eduksi (1994)
Aika ja aine (1995)
Aika ja aine, osa 2 (1999)
Luoja ja alkuluvut (2000)
Voima (2002)
Eetteripyörre (2003)
Jatko (2004)
Pyörteet (2005)
Alkuluvut ja sähkö (2006)
Aiheesta muualla

Niemisen haastattelu
YLE: Elävä arkisto: Eetteripyörteet ovat ikuisen elämän salaisuus
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Pekka Niemi (hiihtäjä)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pekka Niemi noin vuonna 1937. |  Pekka Niemi noin vuonna 1937. |  Pekka Niemi noin vuonna 1937. |  |
Maa:   Suomi
Miesten hiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Garmisch-Partenkirchen 1936 | 18 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Chamonix 1937 | 50 km |  |
|  Hopeaa | Chamonix 1937 | 4×10 km |  |
|  Pronssia | Chamonix 1937 | 18 km |  |
Juho Pekka Niemi (alun perin Yli-Niemi, 14. marraskuuta 1909 Kemin maalaiskunta (nyk. Keminmaa) – 9. joulukuuta 1993 Kittilä) oli suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Seuratasolla Niemi edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa ja Kittilän Urheilijoita. Ammatiltaan hän oli Kemi Oy:n metsäpiiripäällikkö.
Pekka Niemi osallistui talvisotaan kaukopartiomiehenä. Hänen johtamansa partio kävi Kantalahden suunnalla aina Muurmannin radalla saakka.
Saavutuksia

Olympiapronssia Garmisch-Partenkirchenissä 1936 (18 km hiihto)
MM-kultaa (50 km hiihto), hopeaa (4 × 10 km viesti) ja pronssia (18 km) Chamonix'ssa 1937
MM-kisat Lahti 1938 10. (18 km), 4. (50 km)
MM-kisat Zakopane 1939 6. (18 km), 5. (50 km)
SM-hopeaa 1935 (50 km)
SM-pronssia 1938 (50 km)
Holmenkollenin voitto 1938 (50 km)
Kolosjoki 1943 (30 km) - Kiertopalkinto (International Nickel Company of Canada)
Holmenkollen 1937 9. (17 km)
Bodenin voitto 1935 (50 km), 2. 1941 (44 km)
Ounasvaaran voitto 1935, 1937, 1939 ja 1941 (50 km)
Lappeenranta Huhtiniemi 1938 2. (34 km)
Suomen hiihtoliiton mestariluokka 1940 ja erikoismestariluokka 1941.
Triviaa

Pekka Niemi sijoittui toiseksi Bodenin kisojen 44 kilometrin hiihdossa 1941 ajalla 3.33.33, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Veikko Hakulisen 50 kilometrin olympiavoittotuloksena Oslossa 1952.
Hiihtäjä Pekka Niemi on toinen kahdesta samannimisesta suomalaisesta olympiapronssimitalistista. Painonnostaja Pekka Niemi voitti pronssia Los Angelesissa vuonna 1984.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Chamonix´sta Sankt Moritziin
Maailmanmestarihiihtäjä koululaisena. Suurhiihtäjä Pekka Niemen vaiheita ja Rovaniemen metsäkoululaisten toimintaa, Hakkapeliitta, 20.12.1938, nro 51-52, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineisto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
J. Karjalaisen diskografia

Tämä on J. Karjalaisen diskografia.
J. Karjalainen ja Mustat Lasit

J. Karjalainen ja Mustat lasit (1981)
Yö kun saapuu Helsinkiin (1982)
Tatsum tisal (1983)
Tunnussävel (1983, live)
Doris (1985)
Varaani (1986)
Kookospähkinäkitara (1987)
Lumipallo (1988)
Live (1989, live)
J. Karjalainen ja Mustat Lasit > Singlet

vinyyli 7" ellei muuta mainita, PS=kuvapussi
Mustat Lasit / Enkeli (KOMPASS KOS 1023, PS) -81
Kolme cowboyta / Apinaorkesteri (KOMPASS KOS 1026) -81
Ankkurinappi / Teräsmies (KOMPASS KOS 1029) -82
SEKin lipputanko / SEKin lippulaulu (SEK-levyt SLS-1, 12" maxisingle, PS) -82
Tatsum tisal / Pelastusrengas (Poko PIS 116, PS) -helmikuu -83
Riley / Jussi olet hyvä (Poko PIS 122, PS) 04.07.83
Oi mikä ihana ilta / Blues on mun kaveri (Poko PIS 137, PS) 18.06.84
Doris / Lallin kumautus (Poko PIS 147, PS) 28.01.85
Mikä mahtaa olla in ? / Tiellä taas (Poko PIS 166, PS) 14.10.85
Sekaisin / Skippadi skappadi (Poko PIS 178, PS) 10.02.86
Irmeli / Mä meen (Poko AUTOM 11) -elokuu -86
Runo / Hölösuu (Poko PIS 206, PS) 16.03.87
Merenneitoni ja minä / Kuljen ympyrää (Poko PIS 239, PS) 09.06.88
Hän / Sudenkorento (Poko PIS 244, PS) 01.09.88
Keinu kanssani / Lumipallo (Poko AUTOM 18) -marraskuu -88
Tähdenlento / Oot niin hyvä mulle (Poko PIS 268, PS) 09.11.89
J.Karjalainen & Mustat Lasit - Topi Sorsakoski & Agents:
Live: Viimeinen laulu / On kesäyö (Parlophone 006-1385457, PS) -marraskuu -88