stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seattle Post-Intelligencer

Seattle Post-Intelligencerin toimitusrakennus.
Seattle Post-Intelligencer on yhdysvaltalainen verkkosanomalehti, jonka kotipaikka on Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa. Lehti perustettiin vuonna 1863 nimellä Seattle Gazette, ja se ilmestyi paperimuotoisena maaliskuuhun 2009 saakka. Lehden omistaa Hearst Corporation.
Aiheesta muualla

Seattle Post-Intelligencerin kotisivut (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Shure SM58

Shure SM58.
Shure SM58 on mikrofoneja valmistavan Shure-yhtiön dynaaminen, herttakuvioinen laulumikrofoni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shure SM58 Wikimedia Commonsissa
Shu Han -kuningaskunta

| Shu Han 蜀漢> 221–263 |
| --- | --- |
   Shu Han, Wei ja Wu vuonna 262 
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Chengdu
Edeltäjä:  Han-dynastia
Seuraaja:  Cao Wei
Shu Han -kuningaskunta (蜀漢, yksinkertaistetuilla merkeillä 蜀汉) [shǔ hàn], 221–263) oli yksi Kiinassa Kolmen kuningaskunnan kaudella vallasta kilpailleista valtioista. Valtion nimi tunnetaan myös ilman Han-dynastiaan viittaavaa 漢 [Hàn] päätettä, eli Shu-kuningaskuntana, jota ei saa sekoittaa alueella muinaisaikoina sijaitseesta Shu-kuningaskuntaan.
Shu Han sijaitsi osapuilleen nykyisen Sichuanin ja Hanzhongin alueella. Shu Han oli näin ollen hyvin suojattu vuoristoilla ja helposti puolustettavissa, mutta toisaalta vuorien vuoksi sieltä oli vaikeaa hyökätä, koska armeijan huoltaminen oli hankalaa. Sen lisäksi Shu Han oli väkiluvultaan pienin kolmesta kuningaskunnasta.
Seitsemän vuotta Tiibetissä

Seitsemän vuotta Tiibetissä (engl. Seven Years in Tibet) voi viitata muun muassa seuraaviin asioihin:
Kirjat:
Seitsemän vuotta Tiibetissä, itävaltalaisen vuorikiipeilijän Heinrich Harrerin omaelämäkerrallinen kirja vuodelta 1952
Ohjelmat ja elokuvat:
Seven Years in Tibet, brittiläinen dokumenttielokuva vuodelta 1956
Seitsemän vuotta Tiibetissä, Jean-Jacques Annaudin ohjaama samannimiseen kirjaan perustuva elokuva vuodelta 1997
Muut:
Seven Years in Tibet, David Bowien ja Reeves Gabrelsin single vuodelta 1997.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Seitsemän vuotta Tiibetissä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sanfilippon oireyhtymä

Sanfilippon oireyhtymää sairastava 12-vuotias tyttö
Sanfilippon oireyhtymä on lysosomaalinen kertymäsairaus, jota kutsutaan myös tyypin III mukopolysakkaridoosiksi. Se aiheuttaa vaikean, etenevän oirekuvan ja lyhentää elinajanodotetta. Sanfilippon oireyhtymä on jaoteltu alatyyppeihin A-D sen mukaan, mistä mutaatiosta ja minkä entsyymin puutoksesta sairaus aiheutuu. Entsyymipuutos aiheuttaa Sanfilippon oireyhtymässä aineenvaihduntatuotteiden vahingollista kertymistä solujen lysosomeihin. Tästä johtuvat oireet koskevat varsinkin aivoja ja selkäydintä.
Alatyypit

A (entsyymipuutos: heparaanisulfataasi, geenivirheen sijainti: kromosomi 17)
B (entsyymipuutos: alfa-N-asetyyliglukosaminidaasi, geenivirheen sijainti: kromosomi 17)
C (entsyymipuutos: HGSNAT, geenivirheen sijainti: kromosomi 8)
D (entsyymipuutos: N-asetyyliglukosamiini-6-sulfataasi, geenivirheen sijainti: kromosomi 12)
Oireet

Oireet ovat kaikissa Sanfilippon oireyhtymän alatyypeissä varsin samankaltaisia, vaikkakin oireiden laadussa ja vaikeusasteessa on havaittu eroja. Tarkka oirekuva kuitenkin vaihtelee myös yksilöllisesti saman alatyypin sisällä.
Useimmat Sanfilippon oireyhtymää sairastavat ovat aluksi terveen oloisia. Yleensä varhaisimmat oireet, kuten kehityksen hidastuminen, ilmenevät 2–6-vuotiailla. Joissain tapauksissa oireilu kuitenkin alkaa vasta kouluiässä. Tyypillisiä oireita ovat käytöshäiriöt (kuten aggressiivisuus) ja etenevä kognitiivinen sekä motorinen heikkeneminen. Nivelten liikkuvuus on rajoittunut ja usein kehittyy spastinen diplegia. Lopulta liikuntakyky häviää. Muina tyypillisinä piirteinä on pidetty hyperkinesiaa, univaikeuksia, makrokefaliaa ja joitain kasvonpiirteiden poikkeavuuksia. Usein neurologiset oireet ilmenevät kymmenen ikävuoden paikkeilla. Tällöin opitut motoriset taidot ja kommunikointikyky alkavat taantua. Epilepsia voi puhjeta samoihin aikoihin. Sanfilippon oireyhtymässä esiintyviä kasvonpiirteitä on kuvattu karkeahkoiksi. Sen yhteydessä on raportoitu kehitysvammaisuuden lisäksi autismin kirjon häiriölle tyypillisiä piirteitä. Muiden oireiden joukossa ovat olleet kuurous, sarveiskalvon samentuma, sokeus, dementia, artriitti, hepatosplenomegalia, toistuvat hengitystieinfektiot, liikakarvoitus, lievät selkärankamuutokset, makroglossia, napatyrä ja krooninen ripuli.
Sanfilippon oireyhtymän alatyypeistä A on vaikein. Se yleensä puhkeaa muita tautimuotoja aikaisemmin ja etenee niitä nopeammin. Tyypin A Sanfilippon oireyhtymään liittyvä älyllisten toimintojen heikkeneminen on vakavaa ja nopeaa.
Periytyvyys, diagnoosi ja yleisyys

Sanfilippon oireyhtymän periytymistapa on autosomaalinen ja peittyvä. Diagnoosin jäljille voidaan päästä virtsan kohonneen heparaanisulfaattipitoisuuden pohjalta. Entsyymiaktiivisuutta voidaan tarkastella esimerkiksi valkosoluista ja fibroblasteista. Erotusdiagnostisesti huomionarvoinen tila on multippeli sulfataasin puutos.
Sanfilippon oireyhtymä on erittäin harvinainen. Sen esiintyvyydeksi on arvioitu 1–9 / 1 000 000. Alidiagnosointia voi kuitenkin esiintyä selkeiden somaattisten oireiden puuttuessa. Tavallista enemmän Sanfilippon oireyhtymää on todettu Alankomaissa (esiintyvyys 1/53 000) ja Australiassa (1/67 000). Taudin eri alatyyppien esiintyvyys vaihtelee maittain. Tyyppi A on ollut yleisempi Isossa-Britanniassa, Alankomaissa ja Australiassa. Tyyppi B on kuitenkin ollut tavallisempi Kreikassa ja Portugalissa. Tyyppien C ja D aiheuttamat Sanfilippon oireyhtymät ovat olleet paljon näitä harvinaisempia.
Hoito, ennuste ja historia

Sanfilippon oireyhtymästä kärsiviä pyritään hoitamaan oireenmukaisesti. Elinajanodote vaihtelee yksilöllisesti ja alatyypeittäin. Tyypin A Sanfilippon oireyhtymä johtaa kuolemaan usein 10–20-vuotiaana. Tyyppien B ja D Sanfilippon oireyhtymiin liittyy pidempi elinajanodote; korkeimmillaan potilaat ovat voineet elää 30–40-vuotiaiksi.
Sylvester Sanfilippo, jonka mukaan oireyhtymä on nimetty, kuvasi sen vuonna 1963.
Seitsemän vuotta Tiibetissä (kirja)

| Seitsemän vuotta Tiibetissä: Elämäni Dalai Laman hovissa> saks. Sieben Jahre in Tibet. Mein Leben am Hofe des Dalai Lama |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Heinrich Harrer
Julkaistu:  1952
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Seitsemän vuotta Tiibetissä. Elämäni Dalai Laman hovissa (saks. Sieben Jahre in Tibet. Mein Leben am Hofe des Dalai Lama) on Itävaltalaisen vuorikiipeilijän Heinrich Harrerin vuonna 1952 julkaisema kirja. Harrer kuvailee kirjassaan pakoaan Peter Aufschnaiterin kanssa vankileiriltä Brittiläisestä Intiasta ja kokemuksistaan Tiibetissä 1944–1951, jossa tämä ystävystyi nuoren Dalai Laman kanssa ja ryhtyi tämän henkilökohtaiseksi opettajaksi.
Kirjasta tuli Yhdysvalloissa bestselleri vuonna 1954. Kirjan pohjalta on tehty kaksi elokuvaa. Varhaisempi brittiläinen Hans Nieterin ohjaama 79 minuuttinen dokumenttielokuva vuodelta 1956. Jean-Jacques Annaudin ohjaama ja Brad Pittin ja David Thewlisin tähdittämä elokuva Seitsemän vuotta Tiibetissä julkaistiin vuonna 1997.
Shtisel

| Shtisel> Shtisel שטיסל |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Kestoaika:  45 min
Luoja(t):  Dori Media Distribution
Pääosissa:   Doval'e Glickman  Michael Aloni  Neta Riskin  Shira Haas  Sarel Piterman 
Alkuperämaa:  
Alkuperäiskieli:  heprea
Verkko:    Netflix   Netflix 
Esitetty:  2013 –
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  33
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Alon Zingman
Käsikirjoittaja(t):   Ori Elon  Yehonatan Indursky 
Kuvaaja(t):  Roey Roth
Tuotantoyhtiö(t):  Dori Media Distribution
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Shtisel (hepr. ‏שטיסל‎) on israelilainen televisiosarja, joka kertoo haredijuutalaisesta perheestä. Päähenkilö on perheen isä Shulem Shtisel (Dov Glickman), joka yrittää järjestää avioliittoa perheen nuorimmalle pojalle Akivalle (Michael Aloni).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Aloni  | … |  Akiva Shtisel   |
|  Dov Glickman  | … |  Shulem Shtisel   |
|  Shira Haas  | … |  Ruchami Weiss   |
|  Hadas Yaron  | … |  Libbi Shtisel   |
|  Neta Riskin  | … |  Giti Weiss   |
Lähde:
Aiheesta muualla

Wahi, Sukriti: Netflix's 'Shtisel' Is A Must-Watch For Fans Of 'Unorthodox' Marie Claire.  31.3.2021. Viitattu 20.12.2022. (englanniksi)
Shurayukihime: Urami Renga

| Lady Snowblood 2: Love Song of Vengeance> 修羅雪姫 怨み恋歌 Shurayukihime – Urami Renga |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Toshiya Fujita
Käsikirjoittaja:   Kazuo Uemura  Kazuo Koike 
Tuottaja:  Kikumaru Okuda
Säveltäjä:  Kenjirō Hirose
Kuvaaja:  Masaki Tamura
Pääosat:   Meiko Kaji  Juzo Itami 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Toho
Levittäjä:  Tōhō Netflix
Ensi-ilta:   Japani  15. kesäkuuta 1974 
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  japani
Edeltäjä:  Lady Snowblood
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shurayukihime: Urami Renga (jap. 修羅雪姫 怨み恋歌, Shurayukihime – Urami Renga), tunnetaan myös nimellä Lady Snowblood 2: Love Song of Vengeance, on Toshiya Fujitan ohjaama japanilainen elokuva vuodelta 1974 ja jatko-osa elokuvalle Lady Snowblood pohjaten edelleen manga-tarinaan jossa tytärestä kasvaa kostajahahmo. Elokuva on, jos mahdollista, edeltäjäänsäkin verisempi.
Juoni

Aikaisempaan Verilumi-elokuvaan verrattuna tämä etenee suoraviivaisemmin
Palkkamurhaajaksi ajautunut Yuki Kashima, alias "Verilumi" saadaan kiinni ja tuomitaan kuolemaan. Ennen teloitusta salainen poliisi kaappaa Verilumen ja tarjoaa mahdollisuuden säilyttää henkensä jos hän työskentelisi näiden laskuun "virallisesti kuolleena". Verilumi pistetään vakoilemaan kuulemma vaarallista anarkistia joka tämän tulisi surmata löydettyään tältä todistusaineistoa. Pian Verilumi huomaa etteivät asiat ole niin yksioikoisia kun hänelle on kerrottu.
Shurikenjutsu

Bo-shuriken, heitettävä metallipiikki.
Shurikenjutsu (jap. 手裏剣術) on japanilainen taistelulaji, joka keskittyy shurikenien, veitsien ja tikarien heittämiseen. Shurikenjutsu on tyypillisesti osa joidenkin koryū-lajien taistelumuotoja.
Lajista tarkemmin

Shurikenjutsu on sangen tuntematon taito ja sen harjoittelu on vähäistä jopa Japanissa. Sen soveltaminen käytäntöön on erittäin rajoitettua useimpien maiden lainsäädännönkin takia. Shurikenjutsun tarkoitus on heittämällä shuriken haavoittaa tai hämätä vastustajaa, ja voittaa näin aikaa päästäkseen hyökkäämään paremmista asemista tai pakenemaan. Nykypäivän harjoittajilla ei ole luonnollisesti mahdollisuutta testata shurikenjutsua tositilanteessa elävään vastustajaan. Joitakin shurikenjutsun nykypäivänä harjoitettavia tyylejä ovat Negishi-ryū, Meifu Shinkage-ryū ja Bujinkan budō taijutsu (Togakure-ryū).
Takeda-ryūn shurikenjutsu liittyy vahvasti miekkailuun, joten kyseistä shurikenjutsu-tyyliä tuskin käytettiin itsenäisesti. Sitä käytettiin lähinnä vastustajan hämäämiseen ennen miekaniskua. Siksi useimmat harjoitukset ovat lyhyen matkan harjoituksia.[lähde? ]
Vanhimman katkeamattoman japanilaisen bujutsu-koulukunnan Tenshin shōden Katori shintō-ryūn heittopiikin (jap. 棒手裏剣, bō shuriken) käyttötekniikat ovat tehokkaita noin 6–7 metrin etäisyydelle saakka. Tämä tarkoittaa, että heittopiikkien käytön hallitseva voi puolustautua salkoaseella (keihäs eli yari tai naginata) varustautunutta vihollista vastaan tarvitsematta jäädä tämän tehokkaalle toimintaetäisyydelle.
Sinfonia nro 2 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 2 H-duuri op. 14, alaotsikoltaan Lokakuulle, sai kantaesityksensä 1927. Leningradin filharmonikkoja ja Akateemista kapellikuoroa johti Nikolai Malko.
Laulutekstin on kirjoittanut Aleksandr Bezymenski (1898–1973). Sanat ylistävät Vladimir Leniniä ja neuvostovallankumousta. Šostakovitš kirjoitti alun perin kantaatin ja nimesi teoksen vasta myöhemmin sinfoniaksi.
Šostakovitšin toinen sinfonia koostuu kahdesta osasta, joiden kesto on noin kaksikymmentä minuuttia:
Largo - Allegro molto
My šili, my prosili raboty i hleba.
Savinski

| Savinski Савинский |
| --- | --- |
 Savinski
 Koordinaatit: 62°56′2″N, 40°8′48″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Arkangelin alue
Piiri:  Plesetskin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunkimainen taajama
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 641,91 km²
Väkiluku (2012):  8 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Savinski (ven. Савинский) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Arkangelin alueen Plesetskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vienanjoen sivujoen Jemtsan varrella 35 kilometriä Plesetskistä pohjoiseen. Taajamassa on 7 500 ja kunnassa 8 000 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Savinskin kunnan pinta-ala on 1 641,91 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Plesetskin piirin Plesetskin, Oksovskin ja Severoonežskin, lännessä Jarneman ja pohjoisessa Jemtsan kuntiin, luoteessa Arkangelin alueen Onegan piiriin sekä idässä Mirnyin kaupunkipiirikuntaan. Pinta-alasta 95,7 % on metsää.
Kunnan alueella virtaavat Onegajoki, Jemtsa ja sen sivujoki Šeleksa. Seudulla on paljon soita ja karsti-ilmiöitä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi, kalkkikivi, turve, hiekka ja sora. Kunnassa sijaitsee Plesetskin rauhoitusalue.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Savinskojen ja Šestovon kylät sekä 
Krivozerkon, Reka Jemtsan, Sanatori Timmen, Šeleksan ja 88. kvarttaalin asutukset. Savinskojessa on lähes 200 ja Reka Jemtsassa ja Šeleksassa yli sata asukasta.
Taajaman asukasluvun kehitys
| 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 516 | 12 490 | 11 544 | 7 887 | 7 661 |
Historia

Kunnan alue käsittää historiallisen Savinskojen volostin. Neuvostoaikana muodostettiin samanniminen kyläneuvosto. Savinskin kaupunkimainen taajama on perustettu vuonna 1961 metsäteollisuuspiirin ja rakenteilla olleen sementtitehtaan yhteyteen.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkevat etelästä Arkangeliin johtava rautatie sekä Arkangelin ja Kargopolin välinen asfaltoitu maantie. Rautatieltä haarautuu sivuraide Savinskin taajamaan. Radan varrella on Šeleksan asema. Savinskista on linja-autoyhteys Plesetskiin. Kunnan läpi kulkevat myös kaukoliikenteen linja-autot.
Seudun pääelinkeinot ovat rakennustarvikkeiden tuotanto ja metsäteollisuus. Tärkein tuotantolaitos on vuonna 1966 valmistunut Savinskin sementtitehdas. Lisäksi tuotetaan teräsbetonia, hiekkaa ja soraa sekä harjoitetaan puunhankintaa ja -jalostusta. Maatalouden merkitys on vähäinen.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, poliklinikka ja paikallissairaala.
Aiheesta muualla

Savinskin kunnan sivusto (venäjäksi)
Savinskin kunta Plesetskin piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Scott Kelly

| Scott Joseph Kelly |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1964 Orange, New Jersey
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  koelentäjä
Ura
Tyyppi:  astronautti
Sotilasarvo:  kapteeni, USN
Aika avaruudessa:  520 vrk 10 h
Lennot

:  STS-103
 
:  STS-118
 
Sojuz TMA-01M:  Sojuz TMA-01M
 
:  Retkikunta 25
 
:  Retkikunta 26
 
Scott Joseph Kelly (s. 21. helmikuuta 1964) on yhdysvaltalainen astronautti ja laivaston lentäjä. Hän on kotoisin Orangen kaupungista, New Jerseyn osavaltiosta. Hänen kaksoisveljensä Mark E. Kelly kuuluu myös astronauttijoukkoihin.
Koulutus

Kelly suoritti alemman korkeakoulututkinnon New Yorkin osavaltion yliopistosta (State University of New York Maritime College) pääaineenaan sähkötekniikka (Electrical Engineering) vuonna 1987. Ylemmän korkeakoulututkinnon Kelly suoritti Tennesseen yliopistossa vuonna 1996 pääaineenaan lentotekniikka (Aviation Systems).
Sotilasura

Sotilasarvoltaan Kelly on laivaston kapteeni ja hänelle on myönnetty useita kunniamerkkejä tehtävistään muun muassa Persianlahdella. Kelly on koelentäjä ja hän on lentänyt yli 3000 lentotuntia 30 eri koneella. Lentotukialus-laskeutumisia hänellä on takanaan yli 250.
Astronauttiura

Astronautiksi Kelly valittiin vuonna 1996 ja neitsytlentonsa hän suoritti STS-103:lla vuonna 1999. Sukkulamiehistön komentajana Kelly toimii ensimmäistä kertaa lennolla STS-118. Lokakuussa 2010 hänet laukaistiin lennolla Sojuz TMA-01M avaruuteen ISS-avaruusaseman Retkikunta 25:n ja Retkikunta 26:n miehistön jäseneksi. Hän toimi Retkikunta 26:n komentajana.
Vuosina 2015 ja 2016 Kelly vietti ISS:llä vuoden yhtä mittaa osana ISS year long missionia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Scott Kelly Wikimedia Commonsissa
NASA:n elämäkertasivut
Retkikunta 25:n lähtöä edeltänyt haastattelu (4.8.2010) (englanniksi)
Astronauttiveljesten Scott ja Mark Kelly haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (29.7.2010) (englanniksi)
Lentoa STS-118 edeltänyt haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (11.7.2007) (englanniksi)
SdKfz 234

| Sonderkraftfahrzeug 234 |
| --- | --- |
 SdKfz 234/4
Aseen tyyppi:  raskas panssariauto
Alkuperämaa:   Saksa
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1943–1945
Valtion käytössä:   Saksa
Sodissa:  toinen maailmansota
Valmistushistoria
Valmistajat:  Büssing-NAG
Valmistusvuodet:  1942–1945
Valmistusmäärä:  noin 480 kpl
Eri versiot:  SdKfz 234/1 SdKfz 234/2 SdKfz 234/3 SdKfz 234/4
Tekniset tiedot
Paino:  10,5 t
Pituus:  6 m
Leveys:  2,4 m
Korkeus:  2,1 m
Miehistö:  4 (komentaja, ampuja, lataaja, ajaja)
Panssarointi:  9–30 mm
Pääaseistus:  SdKfz 234/1: 1 × 20 mm KwK 38 SdKfz 234/2: 1 × 5 cm KwK 39 L/60 SdKfz 234/3: 1 × 7,5 cm KwK 51 L/24 SdKfz 234/4: 1 × 7,5 cm Pak 40 L/46
Muu aseistus:  1 × 7,92 mm MG-34-konekivääri
Moottori:  Tatra 103 V12 diesel
Teho:  220 hv
Polttoaineen määrä:  360 l
Toimintasäde:  900 km
Huippunopeus:  80 km/h
SdKfz 234 (Sonderkraftfahrzeug 234) oli saksalainen kahdeksanpyöräinen panssariauto toisessa maailmansodassa. Panssariautot toimivat panssaridivisioonien tiedustelukomppanioissa tulitukitehtävissä, korvaten vanhempia SdKfz 231 -panssariautoja. Panssariautoja tuotettiin alle 500 kappaletta neljänä eri mallina, jotka erosivat toisistaan aseistukseltaan ja tornin rakenteeltaan. SdKfz 234/1:ssä oli pääaseena 20 millimetrin tykki, 234/2:ssä 50 millimetrin tykki, 234/3:ssa 75 mm KwK 51 L/24 -tykki ja SdKfz 234/4:ssä oli Pak 40 -panssarintorjunatykki. Etenkin 50-millisellä tykillä varustettua 234/2-versiota on kutsuttu joissain yhteyksissä nimellä Puma.
Suunnittelu

SdKfz 234 suunniteltiin korvaamaan SdKfz 231 -panssariauto ja toimimaan edeltäjänsä tavoin panssaridivisioonien tiedustelukomppanioissa kevyempien ajoneuvojen tulitukena. Uuden panssariauton haluttiin olevan paremmin panssaroitu ja aseistettu kuin edeltäjänsä. Vuonna 1940 vaadittiin myös sopivuutta trooppisiin oloihin, mutta tästä vaatimuksesta luovuttiin vuonna 1942 ja lopullinen malli suunniteltiin kestämään itärintaman suuret lämpötilavaihtelut.
Muunnelmat

SdKfz 234/1: Avokattoinen, kuusikulmainen matala torni, jonka aseistuksena 20 mm KwK 38 -tykki ja 7,92 mm MG-42-konekivääri. Noin 200 rakennettiin vuoden 1942 kesäkuusta vuoden 1944 tammikuun välisenä aikana.
SdKfz 234/2: Alun perin Leopard-tiedustelupanssarivaunuun tarkoitettu torni, jonka aseistuksena 50 mm KwK 39 L/60 -tykki ja 7,92 mm MG-42-konekivääri. 101 valmistettiin vuoden 1943 syyskuusta seuraavan vuoden syyskuuhun.
SdKfz 234/3: Torniton avonainen taistelutila, aseistuksena 75 mm KwK 51 L/24 -tykki sekä 7,92 mm MG-42. 88 tuotettiin vuoden 1944 kesäkuun ja joulukuun välisenä aikana.
SdKfz 234/4: Torniton avonainen taistelutila, aseistuksena 75 mm Pak 40 L/46. 89 rakennettiin vuoden 1944 joulukuusta vuoden 1945 maaliskuuhun.
SdKfz 234/2
SdKfz 234/3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SdKfz 234 Wikimedia Commonsissa
Saksan asevoimien panssariajoneuvot toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Panssarivaunut:  Panzer I • Panzer II • Panzer III • Panzer IV • Panther • Tiger • Tiger II • Panzer 35(t) • Panzer 38(t)
Telatykistö:  Wespe • Hummel • Grille • Panzerwerfer • sIG 33 • Wurfrahmen 40
Rynnäkkötykit:  StuG III • StuG IV • StuIG 33 • StuH 42 • Brummbär • Sturmtiger
Panssarintorjuntavaunut:  Panzerjäger I • Marder I • Marder II • Marder III • Hetzer • Jagdpanzer IV • Jagdpanther • Nashorn • Jagdtiger • Elefant
Puolitelavaunut:  SdKfz 2 • SdKfz 4 • SdKfz 6 • SdKfz 7 • SdKfz 10 • SdKfz 11 • SdKfz 250 • SdKfz 251 • SdKfz 252 • SdKfz 253 • SdKfz 254
Panssariautot:  SdKfz 221/22/23 • SdKfz 234 • ADGZ
Ilmatorjuntavaunut:  Flakpanzer IV: Möbelwagen, Wirbelwind, Ostwind, Kugelblitz • Flakpanzer 38(t)
Prototyypit:  Maus • E-sarja • Panther II • Waffenträger • Neubaufahrzeug • Sturer Emil
Suunnitelmat:  Panzer VII Löwe • Panzer IX • Panzer X • Ratte • Monster
Signe Heide Steen

| Signe Heide Steen |
| --- | --- |
 Signe Heide Steen aviomiehensä Harald Steenin kanssa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1881 Holmestrand, Norja
Kuollut: 1959
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Harald Steen
Lapset:  Harald Heide Steen Kari Diesen Randi Heide Steen
Aiheesta muualla
IMDb
Signe Heide Steen (1881 Holmestrand – 1959) oli norjalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa Norjan kansallisteatterissa, Centralteatretissa ja Den Nationale Scenessä. Hänen miehensä oli näyttelijä Harald Steen ja heidän lapsiaan olivat näyttelijät Kari Diesen ja Harald Heide Steen sekä oopperalaulaja Randi Heide Steen.
Signe Heide Steen noin vuonna 1910.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Signe Heide Steen Wikimedia Commonsissa
Senioripiha

Senioripihan ensimmäiset rakennukset nousemassa kesällä 2013. Kuva Rantakadun puolelta.
Senioripiha on Joensuun keskustassa sijaitseva ikäihmisten asumis- ja palvelukeskus. Kyseessä on uudentyyppinen hyvinvointikeskus, joka yhdistää senioreiden asumisen, palvelut, harrastamisen sekä tutkimus- ja kehittämistoiminnan. Senioripiha on tarkoitettu sekä sen asukkaille että kaikille joensuulaisille vanhuksille.
Senioripihan palvelupisteestä annetaan kaikkiin ikäihmisten palveluihin liittyvää neuvontaa ja ohjausta. Yhdessä paikassa on tieto niin yksityisen, kolmannen sektorin kuin kunnankin järjestämistä vanhuspalveluista. Senioripiha Oy:n toimitusjohtaja on Jukka Masalin.
Kolmen taloa sai syksyllä 2014 nimikilpailuun perusteella nimet Maija, Matti ja Martta.
Senioripihan sijaitsee entisen paloaseman tontilla, joka on lähellä Pielisjoen rantaa ja Pötkänniemeä ja joka rajoittuu Torikatuun ja Rantakatuun. Paloaseman toiminta loppui vuonna 2008, ja sen jälkeen rakennuksissa toimi asunnottomien yömaja. Senioripihan rakentaminen alkoi 2012.
Hankkeesta käytettiin alun perin nimitystä Hoivapuisto. Yksi vaihtoehtoehto sijoituspaikaksi oli aivan ydinkeskustassa Rantakadun, Torikadun ja Suvantokadun rajoittamassa korttelissa, mutta se osoittautui ahtaaksi paikaksi keskukselle.
Valmistumisaikataulu

Senioripihan ensimmäisessä vaiheessa valmistui 55 itsenäisen asumisen vuokra-asuntoa ja 20 pienryhmäkotiasuntoa. Ensimmäiset asukkaat muuttivat Maija-taloon 1.4.2014.
Asuntojen koko on 38–50,5 neliötä. Talossa on myös muun muassa Respectan apuvälinemyymälä.
Toisessa vaiheessa keväällä 2015 valmistuu 80 tehostetun hoivan asuntoa Matti-taloon . Tällöin valmistuu ravintola asukkaille,
kuntosali, päivätoiminnan, muistihuollon, kotihoidon ja sosiaalipalveluiden tiloja sekä harrastustiloja.
Kolmanteen Martta-taloon rakennetaan vuokra- ja vapaarahoitteisia asuntoja.