stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Oberon (S09)
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 28. marraskuuta 1957. Se laskettiin vesille 18. heinäkuuta 1959 ja valmistui 24. helmikuuta 1961.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1986 ja myytiin vuotta myöhemmin romutettavaksi.
Häkli

Häkli on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Bernhardt Häkli (1890–1962), taidemaalari ja huonekalutehtaan johtaja
Eero Häkli (1930–1982), yritysjohtaja, Tornion tekstiiliteollisuuden johtohahmo
Esko Häkli (s. 1936), Helsingin yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitaja
Jaakko Häkli (1848–1902), liikemies, valtiopäiväedustaja, taiteiden ja kansansivistystyön tukija
Juho Häkli (1892–1951), jääkärivääpeli
Pekka Häkli (1893–1957), kirjailija ja suomentaja
William Häkli (1893–1967), jääkärieversti.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
François Villon

François Villon, keskiaikainen puupiirros teoksesta Grand Testament de Maistre François Villon, 1489.
François Villon (1431 tai 1432 Pariisi – 1463) oli keskiajan lopulla vaikuttanut ranskalainen runoilija. Hän lienee ollut aikansa tunnetuin ranskalainen kirjailija. Romantikot pitivät häntä ”kirottujen runoilijoiden” (poètes maudits) edeltäjänä.
Villon on ansainnut maineensa erityisesti heittiömäisellä elämällään, mutta sen ohella hänellä oli rujon kuolemantuntoisen taustalla lyyristä oppineisuutta ja herkkää tunteenkuvausta.
Elämäkerta > Tapahtumat

Ainoat nykyaikaan säilyneet Villoniin liittyvät tiedot ovat kuusi hallinnollista asiakirjaa, jotka liittyvät hänen oikeudenkäyntiinsä, sekä hänen omat kirjoituksensa. On syytä tehdä ero todellisen tiedon ja tarinoiden välillä. Villon loi pohjaa itsestään kerrottavalle legendalle asettaessaan teoksissaan itsensä esille. Hänen elämästään tarinoi myös François Rabelais teoksessaan Pantagruelin neljäs kirja (1552, suom. Ville Keynäs, 2014).
Elämäkerta > Tapahtumat > Nuoruus

François Villon syntyi isättömänä vuonna 1431 tai 1432, ja hänet luovutettiin toistaiseksi tuntemattomasta syystä ”enemmän kuin isänsä”, Saint-Benoît-le-Bétournén kaniikin ja kappalaisen Guillaume Villonin kasvatettavaksi.
Villon aloitti opinnot vapaiden tieteiden tiedekunnassa Pariisin yliopistossa, ja lopullisena tavoitteena oli papiksi valmistuminen. Vuonna 1452 hän suoritti maisterin tutkinnon Sorbonnen yliopistossa. Yliopistossa oli tuolloin voimakasta liikehdintää, ja useat tutkinnon suorittaneet, joita oli liian paljon, elivät kurjuudessa.
Vuosina 1451–1453 opiskelijalevottomuudet lisääntyivät. Yliopistossa oli yhteenottoja poliisin kanssa, ja niiden syynä oli etenkin ristiriita yliopiston ja kuninkaan välillä. Seurauksena oli luentojen peruuttaminen vuosina 1453–1455. Luentojen lopettamisen yllykkeenä oli professoreiden pitkään jatkunut lakko. Villon ei enää jatkanut opiskelua vaan lähti kohti seikkailuja. Hän käsitteli myöhemmin tätä tapahtumaa pahoitellen runossaan Testamentti (Testament):
Siitä eteenpäin satavuotisen sodan päättymisen jälkeisinä vuosina Villonin elämää kiusasivat nälkä, väkivalta ja taudit.
Elämäkerta > Ensimmäiset runot ja rötökset

Vuonna 1455 runoilija sekaantui tappelunnujakkaan ja vahingoitti pappi Philippe Sermoisea vakavasti kainaloon. Kyseessä saattoi olla kilpakosija tai rappiolla oleva toinen pappi. Villon hoidatti itseään parturilla ja joutui poistumaan Pariisista. Villonin papillisen aseman sekä aiemman rikkeettömän menneisyyden tähden Sermoise antoi hänelle kuolinvuoteellaan anteeksi. Villon sai anteeksiantokirjeen tammikuussa 1456. Saman vuoden jouluyönä hän osallistui murtovarkauteen Navarran collègessa.
Villon joutui taas poistumaan Pariisista, joka oli muuttunut hänelle entistä epämiellyttävämmäksi paikaksi asua ja oleilla. Hänen ystävänsä Guy Tabarie oli ryhtynyt liian suulaaksi ja pidätettäessä vuonna 1458 ja kidutuksen uhan alaisena tunnustanut varkaudet ja syyttänyt niistä Villonia. Ennen pakoaan Villon kuitenkin kirjoitti vuoden 1457 ensimmäisten kuukausien aikana Le Lais -runoelman. Hän tarkoitti sen jäähyväislahjaksi ystävilleen ja ilmoitti siinä halunsa mennä Angersin kaupunkiin. Tämän tiedon Guy Tabarie vahvisti poliiseille ja täydensi ilmoitustaan, että Villon suunnitteli katumusmatkaa munkkisukulaisensa luokse.
Villonin kerrotaan olleen myös murhamies ja hänet tuomittiin hirtettäväksi, mutta hän sai armahduksen.
Tässä vaiheessa Villon katoaa, eikä tiedetä pääsikö hän perille Angersiin. Tiedossa on ainoastaan, että hän jatkoi matkustelua Loiren laaksossa.
Elämäkerta > Orléansin Kaarlen hovissa

François Villon ilmaantui esiin Bloisn kaupungissa suunnilleen joulukuussa 1457 Orléansin herttuan Kaarlen hovissa. Kaarle oli itsekin runoilijana kunnostautunut ruhtinas, ja hän oli tulevan kuningas Ludvig XII:n isä. Käsikirjoituksessa, johon Villon kyhäili omia runojaan ja myös hovimiesten aikaansaannoksia, on kolme Villonin itsensä ja vieläpä todennäköisesti omakätisesti allekirjoittamaa runoa. Pisin näistä runoista ”Épître à Marie d'Orléans” on runoiltu Orléansin Kaarlen ja Marie de Clévesin tyttären Marie d’Orélansin syntymän johdosta 19. joulukuuta 1457. Tämä käsikirjoitus sisältää muiden joukossa runon ”Ballade des contradictions”, joka on usein nimeltään myös ”Concours de Blois”, koska siinä on kyse kolmannesta kaikkiaan kymmenestä balladista, jotka ovat runoilijoiden tekemiä ja alkavat Orléansin Kaarlen säkeellä: ”Je meurs de soif en couste la fontaine” ('Kuolen janoon kaivon äärellä').
Viimeisin Villonin lisäys Orléansin Kaarlen käsikirjoitukseen on runo ”Ballade franco-latine”, joka on valmistunut keskellä runokilpailua ja heti ”Concours de Blois” runon jälkeen. Kyseessä on kahden kaksikielisen runon kompositio, dialogi itsensä Orléansin Kaarlen ja tämän suosikin Fredet’n välillä. ”Ballade franco-latine”, kuten professori Gert Pinkernell osoittaa, on asioiden suorasanainen selvittely Fredet’n kanssa. Villon on saanut nuhteita Kaarlelta, ja eräs hänen hovipojistaan, jota tosin ei nimetä, syyttää häntä valheista ja nousukasmaisuudesta. Villon jättää herttuan Boissa sijaitsevan hovin, todennäköisesti melko pian tämän tapahtuman jälkeen.
Loka-marraskuussa 1458 Villon yrittää epätoivoisesti solmia yhteyden entiseen lyhytaikaiseen mesenaattiinsa käyttäen hyväkseen herttuan matkaa Vendômeen, jossa hänen tulee osallistua vävynsä Alençonin Jean II:n petosoikeudenkäyntiin. Villon kirjoittaa tällöin Kaarlelle runot "Ballade des proverbes" sekä "Ballade des menus propos", mutta tuloksetta. Häntä ei enää oteta vastaan ruhtinaan hovissa.
Villonin kuolemasta ei ole tarkkaa tietoa, vaan hän katosi. Häneltä jäi 3 300 riviä runoja.
Tuotannosta

Villonin runotuotannosta on kaksi suomennosta. Leo Kaukkoriipi on hyödyntänyt Veijo Meren Testamentti-suomennosta suomennoksessaan Poésies complètes. Runot ja toisinto  Aukeamalla ovat vierekkäin alkukielinen teksti ja suomennos. Sitä Virpi Alanen pitää tuhdimpana ja tihemänä. Veijo Meri on suomentanut Testamentin. Virpi Alanen pitää Meren kietä jouhevampana ja kokonaisuutena miellyttävämpänä lukea. Suomennoksissa on samoja runoja, joiden kieltä Alanen vertailee.
Teokset

Suurin osa teksteistä on julkaistu ranskankielisessä Wikiaineistossa
Ballade des contre vérités (1455 ?–1456 ?, Pariisi)
Le Lais (1457, Pariisi)
Épître à Marie d'Orléans (alkuvuonna 1458, Blois)
Double ballade (alkuvuonna 1458, Blois)
Ballade des contradictions (alkuvuonna 1458, Blois)
Ballade franco-latine (alkuvuonna 1458, Blois)
Ballade des proverbes (loka-marraskuu 1458, Vendôme)
Ballade des menus propos (loka-marraskuu 1458, Vendôme)
Épître à ses amis (kesä 1461, Meung-sur-Loire)
Débat du cuer et du corps de Villon (kesä 1461, Meung-sur-Loire)
Ballade contre les ennemis de la France (loppuvuosi 1461, Meung-sur-Loire)
Requeste au prince (loppuvuosi 1461, Meung-sur-Loire)
Le Testament (1461). Johon sisältyvät:
Ballade des dames du temps jadis
Ballade des seigneurs du temps jadis
Ballade en vieux langage françois
Les regrets de la belle Heaulmiere
Ballade de la belle haumière aux filles de joie
Double ballade sur le mesme propos
Ballade pour prier Nostre Dame
Ballade à s'amie
Lay ou rondeau
Ballade pour Jean Cotart
Ballade pour Robert d'Estouteville
Ballade des langues ennuieuses
Les Contredits de Franc Gontier
Ballade des femmes de Paris
Ballade de la Grosse Margot
Belle leçon aux enfants perdus
Ballade de bonne doctrine
Rondeau ou bergeronnette
Épitaphe
Ballade de conclusion
Ballade de bon conseil (1462, Pariisi)
Ballade de Fortune (1462, Pariisi)
Ballades en jargon (1462, Pariisi)
Ballade des pendus (loppuvuodesta 1462, Pariisi)
Quatrain (loppuvuodesta 1462, Pariisi)
Louanges à la cour (tammikuu 1463, Pariisi)
Question au clerc du guichet (tammikuu 1463, Pariisi)
Teokset > Suomennoket

Villon, François: Testamentti.  (Le petit testament; Le grand testament, 1460–1461)  Suomentanut Veijo Meri. Helsinki:  Otava, 1983. 2. täydennetty ja tarkistettu painos. Delfiinikirjat.  ISBN 951-1-07481-4.
Villon, François: Poésies complètes. Runot ja toisinto.  (Poésies complètes, 1991)  Suomentanut Leo Saukkoriipi. Tornio:  L. Saukkoriipi, 1995.
Huomautuksia

↑  Nämä dokumentit löysi Marcel Schwob 1800-luvun loppupuolella.
↑  Saint-Benoît-le-Bétourné oli pyhälle Baccukselle ja pyhälle Sergelle omistettu kappeli. Se oli perustettu 500-luvulla Pariisin nykyiseen viidenteen kaupunginosaan. Kappeli oli Saint-Jeacques-kadun varrella, ja se purettiin Sorbonnen nykyisen päärakennuksen tieltä.
Kirjallisuutta

Lisää luettavaa aiheesta François Villon on Wikiaineistossa
Orléansin Kaarle (1394–1465) ottaa vastaan vasalliensa uskollisuudenvalat hoviväkensä ympäröimänä.
Humppilan kirkko

| Humppilan kirkko |
| --- | --- |
 Humppilan kirkko kesällä 2006
Koordinaatit:  60°56′00″N, 023°21′52″E
Seurakunta:  Humppilan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1922
Suunnittelija:  Josef Stenbäck
Materiaali:  graniitti
Istumapaikkoja:  600
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Humppilan kirkko on Humppilan seurakunnan kirkko Humppilassa Kanta-Hämeessä. Kirkko on rakennettu samalla paikalle jolla sijaitsi seurakunnan aiempi, uudenvuodenpäivänä 1917 tulipalossa tuhoutunut puukirkko. Harmaasta graniitista ja tiilestä rakennetun kirkon suunnitteli arkkitehti Josef Stenbäck ja se on valmistunut vuonna 1922. Stenbäckin piirustusten mukaisesti oli aiemmin rakennettu Terijoen kirkko.  Muodoltaan kirkko on pitkäkirkko ja istumapaikkoja siinä on 600. Torni on eteisen kohdalla ja sillä on korkea ja jyrkkä huippu.
Kirkon urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1969 ja niissä on 14 äänikertaa. Alexandra Såltinin maalaama alttaritaulu kuvaa Jeesusta Getsemanessa.
Humppilan ensimmäinen kirkko valmistui 1723 Lamminmäkeen. Seuraavat kirkot rakennettiin nykyiselle paikalle. Paikkakunnan toinen kirkko rakennettiin 1773; se oli punaiseksi maalattu puukirkko. Se purettiin ja käyttökelpoinen materiaali käytettiin seuraavan kirkon rakentamiseen. Uusi puukirkko, Humppilan vanha kirkko, tehtiin 1853–1855.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Humppilan kirkko Wikimedia Commonsissa
Hélène Janicot

Janicot vuonna 2015
Janicot MM-kisoissa vuonna 2018
Hélène Janicot (s. 13. joulukuuta 1993) on ranskalainen kiipeilijä, joka on erikoistunut lead-kiipeilyyn. Hän oli kolmas Chamonixin osakilpailussa vuoden 2023 lead-kiipeilyn maailmancupissa. Myös vuosina 2014 ja 2013 hän oli maailmancupin osakilpailussa kolmas. Vuonna 2012 hän voitti maailmancupin Briançonin osakilpailun. Euroopanmestaruuskisoissa hän oli kolmas vuonna 2013. Vuonna 2010 hän voitti nuorten maailmanmestaruuden ja hopeaa maailmancupin Chamonixin osakilpailussa. Vuonna 2009 hän oli nuorten maailmanmestaruuskisoissa toinen ja vuonna 2008 kolmas.
Janicot aloitti kiipeilyn yhdeksänvuotiaana. Kansainvälisiin kilpailuihin hän on osallistunut vuodesta 2008 lähtien.
Hilde Frafjord Johnson

| Hilde Frafjord Johnson |
| --- | --- |
 Hilde Frafjord Johnson vuonna 2016.
Norjan kehitysapuministeri
 Bondevikin II hallitus 19. lokakuuta 2001 – 17. lokakuuta 2005  
Edeltäjä:  Anne Kristin Sydnes
Seuraaja:  Erik Solheim
 Bondevikin I hallitus 17. lokakuuta 1997 – 17. maaliskuuta 2000  
Edeltäjä:  Kari Nordheim-Larsen
Seuraaja:  Anne Kristin Sydnes
Suurkäräjäedustaja
 Rogalandin vaalipiiri 1993–2001  
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1963 (ikä 61) Arusha, Tansania
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  poliitikko, diplomaatti
Tiedot
Puolue:  Kristillinen kansanpuolue
Koulutus:  Oslon yliopisto
Hilde Frafjord Johnson (s. 29. elokuuta 1963 Arusha, Tansania) on norjalainen diplomaatti ja kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän on istunut suurkäräjillä vuosina 1993–2001 ja toiminut Norjan kehitysapuministerinä 1997–2000 sekä 2001–2005.
Yksityiselämä

Johnson varttui Tansaniassa, jossa hänen vanhempansa olivat Norjan lähetysseuran lähetyssaarnaajia. Hän on opiskellut sosiaaliantropologiaa Oslon yliopistossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hilde Frafjord Johnson Wikimedia Commonsissa
Hilde Frafjord Johnson Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Havanna

| Havanna (La Habana) |
| --- | --- |
 Ylhäältä alas: El Capitolio, Vallankumouksen museo, näkymä Malecón-rantakadulle, Havannan teatteri, El Morron majakka, Plaza Vieja, Havannan katedraali
 lippu:  vaakuna
 Havanna
 Koordinaatit: 23°08′N, 082°22′W 
Valtio:  Kuuba
Provinssi:  Havanna
Perustettu:  1519
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Marta Hernández
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  721 km²
Korkeus:  59 m
Väkiluku (2012):  2 106 146
 – Väestötiheys:  3 054 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
Postinumero:  10XXX–19XXX
Suuntanumero(t):  07
Lempinimi::  Ciudad de las Columnas
 Lähteet:  = Pinta-ala, väkiluku ja väestötiheys 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Havanna (esp. La Habana) on Kuuban pääkaupunki ja 2,3 miljoonan asukkaan väkiluvullaan Kuuban ja koko Karibian suurin kaupunki.
Havanna sijaitsee Kuuban luoteisrannikolla. Espanjalaiset perustivat kaupungin Havannanlahden luonnonsataman rannoille vuonna 1519, ja kaupunki sai Kuuban kuvernöörin istuimen vuonna 1553. Se kärsi kauan merirosvojen ryöstelystä. Yhdysvaltain vaikutus kaupungissa alkoi vahvistua 1800-luvulla. Fidel Castron valtakaudella 1959 alkaen kaupungissa nähtiin neuvostoliittolaisia vaikutteita.
Havannan siirtomaatyylinen vanhakaupunki on Unescon maailmanperintökohde.
Kaupunki muodostaa myös yhden Kuuban viidestätoista provinssista.
Etymologia

Kaupungin espanjankielisen nimen La Habana alkuperä on epäselvä. Kaupunki saattoi saada nimensä Kristoffer Kolumbukselta, joka mainitsi ensimmäisen matkansa jälkeen kirjoittamassaan kirjeessä alueen nimeltä Avan. Toisen teorian mukaan kaupunki nimettiin paikallisen tainointiaanipäällikkö Habaguanexin mukaan. Kolmannen teorian mukaan nimi tulee tainojen sanasta sabana, josta sana savanni tulee. Joidenkin mukaan sanan alkuperä on anglosaksisessa sanassa haven, 'satama'.
Historia

Espanjalainen konkistadori Diego Velázquez de Cuéllar perusti Havannan vuonna 1515 nimellä San Cristóbal de la Habana, tosin Kuuban etelärannikolle. Sijainti oli kuitenkin läheisten soiden ja moskiittojen vuoksi huono, joten kaupunki siirrettiin nykyiselle paikalleen pohjoisrannikolle vuonna 1519. Uuden paikan teki edulliseksi sen hyvin suojattu syvä luonnonsatama. Havanna laajeni ja tuli merkittäväksi, ja vuonna 1553 espanjalaiset tekivät siitä käytännössä Kuuban pääkaupungin siirtämällä kuvernöörin istuimen sinne.
Havanna kärsi 1500-luvulla englantilaisten, ranskalaisten ja hollantilaisten merirosvojen ryöstöretkistä. Bukaneerit polttivat kaupungin vuonna 1538, ja se ryöstettiin 1553 ja 1555.
Espanjalaiset laivat alkoivat 1600-luvulla pysähtyä kaupungissa kulkiessaan kultalastissa Uudesta maailmasta Espanjaan. Sen seurauksena ulkovallat hyökkäilivät kaupunkiin ja saartoivat sen sataman moneen kertaan. Havannan kaupunginmuurit valmistuivat 1700-luvun alkuun mennessä. Vuonna 1762 britit valloittivat kaupungin ja pitivät sitä hallussaan kuusi kuukautta seitsenvuotisen sodan päättymiseen asti, jolloin Espanja sai sen takaisin.
Englantilaismiehitys oli piristänyt Havannan kauppayhteyksiä Atlantin yli, ja kaupungista tuli tärkeä sokeri- ja orjasatama. 1700-luvun lopulla kaupunkiin alkoi muuttaa paljon väkeä muualtakin kuin Espanjasta. Kun orjuus lakkautettiin Kuubassa 1800-luvun lopulla, Havannaan alkoi muuttaa paljon mustaa väestöä.
Yhdysvallat perusti kaupunkiin 1800-luvulla pienen mutta merkittävän kauppayhteisön. Kuuba itsenäistyi 1898, ja maan läheisten Yhdysvaltain-suhteiden seurauksena Havannaan tuli paljon amerikkalaista liiketoimintaa ja turismia, ja kaupunki alkoi muistuttaa yhdysvaltalaista kaupunkia.
Fidel Castro otti Kuubassa vallan vuonna 1959. Hän aloitti yhteistyön Neuvostoliiton kanssa, minkä seurauksena Havannaankin tuli neuvostoliittolaisia aluksia, autoja ja tavaraa. Vanhakaupunki rapistui aluksi, kun Castro keskittyi sisämaan kehittämiseen, mutta 1980-luvulla vanhojakin kortteleita ryhdyttiin kunnostamaan, kun vanhakaupunki lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon. Havannan talous kärsi pahoin Neuvostoliiton hajoamisesta 1991.
Vaikka vanhaakaupunkia kunnostettiinkin 1980-luvulla, muu Havanna on nykyisin huomattavan ränsistynyt. Rakennuksia sortuu usein, ja kadut ovat täynnä kuoppia. Kaupunki on myös paikoin ylikansoitettu. Vanhojen talojen lisäksi entisajoista muistuttavat yhä käytössä olevat vanhat yhdysvaltalaiset autot.
Risteilyt Floridan ja Havannan välillä aloitettiin 50 vuoden tauon jälkeen vuonna 2016.
Maantiede

Havanna sijaitsee Kuuban luoteisrannikolla Floridansalmen rannalla. Kaupunki sijaitsee enimmäkseen Havannanlahden länsi- ja eteläpuolella. Lahdelle johtaa kapea väylä. Muutama kilometri lahdesta länteen kaupungin läpi virtaa etelästä pohjoiseen Almendaresjoki.
Havanna sijaitsee matalilla kukkuloilla, joista yksi merkittävimpiä on 60 metrin korkuinen kalkkikiviharjanne. Eräällä lännessä sijaitsevalla kukkulalla sijaitsevat Havannan yliopisto ja prinssinlinna.
Kaupungin osat

Nykyajan Havanna voidaan jakaa kolmeen osaan, jotka ovat vanhakaupunki La Habana Vieja, 1900-luvulla rakennettu Vedado, sekä uudemmat esikaupunkialueet.
Havannan vanha siirtomaatyylinen keskusta, La Habana Vieja, on kaupungin vanhin osa. Se rajoittui aikoinaan kaupunginmuuriin, jota ei enää ole olemassa. Vanhallekaupungille ominaisia ovat kapeat kadut ja niiden yli ulottuvat parvekkeet sekä lukuisat vanhat rakennukset. Se on kaupungin perinteinen kaupan, teollisuuden ja viihteen keskus, ja siellä on myös asuintaloja. Vanhakaupunki on noin kahdeksan neliökilometriä laaja, ja se rajoittuu idässä satamaan. Vanhankaupungin kaupunkikuva on säilynyt alkuperäisenä. Se koostuu viidestä keskeisestä aukiosta – Plaza de Armas, Plaza Vieja, Plaza de San Francisco, Plaza del Cristo ja Plaza de la Catedral – ja niitä reunustavista barokkia ja uusklassismia edustavista rakennuksista. Vanhassakaupungissa ja lahden toisella puolella on myös useita vanhoja espanjalaisaikaisia linnoituksia. Vanhakaupunki on Unescon maailmanperintöluettelon kohde.
Vanhastakaupungista pohjoiseen ja länteen on 1900-luvulla rakennettu Vedado, jossa on myös paljon kauppoja ja yöelämää. Vedadon leveiden puistokatujen varsilla on paljon hienoja asuintaloja, korkeita kerrostaloja, hotelleja sekä toimistorakennuksia. Vedadon ja vanhankaupungin välissä on Keski-Havanna, joka luetaan joskus Vedadon osaksi. Havannan länsiosissa on vauraampaa ja uudempaa esikaupunkialuetta.
Väestö

Havannan asukkaista suurin osa on espanjalaistaustaisia. Kaupungissa on myös suuret mustien ja värillisten vähemmistöt, joiden esivanhemmat olivat orjia. Intiaanien jälkeläisiä ei juurikaan ole, sillä intiaanit suurimmaksi osaksi hävisivät Kuubasta siirtomaa-aikana. Havanna oli Castron aikoihin asti etnisesti jakautunut: valkoiset muodostivat parhaiten toimeen tulevien luokan, ja mustat ja värilliset köyhimmän luokan, jolla ei ollut juurikaan mahdollisuuksia kouluttautumiseen ja asemansa parantamiseen. Castro avasi koulutuksen ja työelämän myös vähemmistöille sekä kielsi rotusyrjinnän asuntojen tarjonnassa. Mustia ja värillisiä onkin nykyisin aiempaa paljon enemmän paikallishallinnon ylemmissä asemissa, vaikka heitä elääkin yhä paljon köyhyydessä.
Havannalaisista vain puolet kertoo olevansa uskonnollisia. Roomalaiskatoliset ovat suurin uskonnollinen ryhmä. Protestantteja on jonkin verran ja juutalaisia muutama sata. Kaupungissa on paljon synkretististen afrokuubalaisten uskontojen kuten santerian harjoittajia.
Havannasta on lähtenyt Castron aikana arviolta yli puoli miljoonaa pakolaista Yhdysvaltoihin, etenkin Floridaan, sekä muualle latinalaiseen Amerikkaan. Pakolaisaalto aiheutti kaupunkiin pulan korkeakoulutetuista ammattitaitoisista ihmisistä, jota paikattiin koulutusta lisäämällä.
Ilmasto

Ilmasto on Havannassa, kuten lähes koko Kuubassa, ympärivuotisesti trooppinen. Lämpötiloja tasaa sijainti pasaatituulien vyöhykkeellä. Tammikuun ja helmikuun keskilämpötila on 22 °C ja elokuun 28 °C. Lokakuussa sataa eniten ja keväällä vähiten. Aika ajoin kaupunkiin osuu pyörremyrskyjä, vaikka se ei ole niille yhtä altis kuin muu Kuuba.
Talous ja liikenne

Kuuban kauppa ja vientiteollisuus keskittyvät Havannaan, jossa on yksi Karibian parhaista luonnonsatamista. Havannasta viedään sokeria, tupakkaa ja hedelmiä ja sinne tuodaan pääasiassa elintarvikkeita, puuvillaa sekä koneita ja teknisiä laitteita. Kaupungin teollisuuteen kuuluvat laivanrakennus, rommitislaamot, sokerijalostamot, ja kuuluisia havannalaissikareita valmistavat tehtaat.
Havanna on Kuuban liikenteen solmukohta. José Martín kansainvälinen lentoasema sijaitsee 13 kilometriä Havannan keskustasta. Kaupungin sisällä tärkein liikennemuoto on bussiliikenne. Rautatiet omistaa ja niillä liikennöi UFC-yhtiö (Union For Railways of Cuba). Bussiyhteyksiä hoitaa kaksi yhtiötä, Omnibus Metropolitans (OM) ja Metrobus-yhtiöt.
Havannaan suunniteltiin metroa 1980-luvulla, mutta hanke keskeytettiin kun Neuvostoliitto hajosi.
Kuntajako ja hallinto

Havannan kaupungin rajat ovat yhteneväiset Havannan provinssin (Ciudad de la Habana) kanssa, ja Havanna toimii samanaikaisesti kaupunkina ja provinssina.
Havanna on jaettu 15 kuntaan:
Playa
Plaza de la Revolución
Centro Habana
La Habana Vieja
Regla
La Habana del Este
Guanabacoa
San Miguel del Padrón
10 de Octubre
Cerro
Mariano
La Lisa
Boyeros
Arroyo Naranjo
Cotorro
Havannaa johtaa kaupunkineuvosto ja pormestari, joka on johtava viranhaltija. Havanna on Kuuban hallinnon keskuspaikka, ja kaupunki on budjetin ja yleisen poliittisen suunnan suhteen kansallisesta hallinnosta riippuvainen. Kuuban kommunistinen puolue, armeija ja Vallankumouksen puolustuksen komiteat (CDR) ovatkin kaupungissa määräävässä asemassa. CDR suojelee vallankumousta niin sisäisiltä kuin ulkoisiltakin uhilta sekä hoitaa rutiinitehtäviä kaupunginosissa. Kaupungin vastuulla olevia palveluja ovat esimerkiksi puhtaanapito ja palontorjunta.
Palvelut > Kunnalliset palvelut

Havannan kunnallisia palveluita kuten vesihuoltoa, sähköä ja viemäreitä hoitaa joukko kansallistettuja yhtiöitä. Sähkö saadaan öljykäyttöisistä generaattoreista. Paloasemia on tiheässä ja palontorjuntakalusto on nykyaikaista.
Palvelut > Terveydenhoito

Havannassa sijaitsee Kuuban terveydenhoitojärjestelmän hallinto. Kaupungin terveydenhoito on korkealaatuista ja kansainvälisesti arvostettua.
Palvelut > Koulutus

Kaikki havannalaislapset käyvät koulua, vaikka koulujen taso vaihteleekin. Korkeakoulutus on vapaaehtoista mutta maksutonta. Havannan yliopisto sijaitsee Vedadossa. Se perustettiin 1728, ja sitä pidettiin aikoinaan koko läntisen pallonpuoliskon johtavana korkeakouluna. Yliopisto menetti autonomiansa 1959 ja joutui valtion hallintaan. Samalla lakkautettiin kaupungin toinen yliopisto, Marianaon katolinen yliopisto.