stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Otmuchów (kunta)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otmuchówin kunta Wikimedia Commonsissa
Gmina Miejsko-Wiejska Otmuchów (pdf) Opolen tilastokeskus. (puolaksi)
Kunnan kartta
Seitsemän kristallipalloa

| Seitsemän kristallipalloa> Les Sept Boules de Cristal |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hergé
Kuvittaja:  Hergé
Kansitaiteilija:  Hergé
Kieli:  ranska
Julkaistu:  1943–1944
Suomennos
Suomentaja:  Jukka Kemppinen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1971
Sivumäärä:  62
ISBN:  951-1-05853-3
Sarja: Tintin seikkailut
Edeltävä:  Rakham Punaisen aarre
Seuraava:  Auringon temppeli
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Seitsemän kristallipalloa (ransk. Les Sept Boules de Cristal) on 13. Hergén käsikirjoittama ja piirtämä Tintti-sarjakuva. Se julkaistiin suomeksi 1971 Jukka Kemppisen suomentamana. Albumin kustansi Otava.
Juoni

Tintti lukee sanomalehdestä seitsemästä arkeologista, jotka löysivät Andeilta muinaisen temppelin ja toivat sieltä mukanaan muumioituneen inkan nimeltä Rascar Capac. Sitten hän seuraa kapteeni Haddockin kanssa varietee-esityksiä, joihin osallistuu myös veitsenheittäjä Ramon Zaratena esiintyvä kenraali Alcazar. Myöhemmin Rascar Capacin löytäneet arkeologit joutuvat toinen toisensa perään salaperäisten nukutusainetta sisältäneiden kristallipallojen uhreiksi. Lopulta jäljellä on enää yksi tiedemies, professori Bergamotte.
Tintin, professori Tuhatkaunon ja kapteeni Haddockin ollessa Bergamotten luona vierailulla autosta puhkeaa kaksi rengasta ja ystävykset jäävät yöpymään kartanoon. Kun Tintti lukee ennustusta muille kuuntelijoille, savupiipusta ilmestyy pallosalama, joka loppujen lopuksi tuhoaa Rascar Capacin muumion, joka on näytteillä Bergamotten kartanolla. Pian koittaa nukkumaanmenon aika, ja Tintti, Haddock ja Tuhatkauno näkevät saman painajaisen. Milou vaistoaa jotain Bergamotten makuuhuoneesta, jonka lattialta löytyy kristallinsiruja. Kristallipallot olivat siis vaatineet viimeisenkin uhrinsa. Lisäksi Rascar Capacin korut olivat varastettu. Tuhatkauno löytää pihalta niihin kuuluneen rannekorun ja joutuu kidnapatuksi. Tintti ja Kapteeni Haddock lähtevät poliisien ohella perään, mutta sieppaajat karistavat heidät kannoiltaan vaihtamalla autoa.
Tintti vierailee sairaalassa, jonne kaikki koomaan vaipuneet tiedemiehet ovat viety. Kaikki tiedemiehet heräävät yhtä aikaa joka päivä tiettyyn kellonaikaan, nähden pelottavia kuvajaisia, minkä jälkeen he vaipuvat jälleen koomaan. Tintti ja Haddock kuulevat poliisilta havainnosta, joka täsmää kidnappaajien autoon. He tapaavat satamassa kenraali Alcazarin, joka kertoo apurinsa Chiquiton kadonneen. Alcazar kertoo  myös sen että Chiquito pelkkä taiteilijanimi ja tämän oikea nimi on  Rupac Inca Huaco  alkuperäinen ketšua-intiaani ja sitä kautta  inkojen jälkeläisiä. Tintti epäilee Chiquitoa yhdeksi kidnappaajista, ja he löytävät Tuhatkaunon hatun läheltä laituria, jossa nähtiin viimeksi perulainen kauppalaiva Pachacamac. Tintti ja Haddock päättävät lähteä lentokoneella Peruun ehtiäkseen sinne ennen Pachacamacia. Kertomus jatkuu albumissa Auringon temppeli.
Sanni Uimarihuhta

Sanni Uimarihuhta (s. 18. marraskuuta 2002) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Uimarihuhta on pelannut naisten F-liigassa kaudesta 2017–2018 alkaen oululaisessa SS Rankoissa Ankoissa. Hän on viiden kauden aikana pelannut 80 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 39 maalia ja antanut 19 maalisyöttöä, sekä 16 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 11 maalia ja saanut neljä syöttöpistettä. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2021. Uimarihuhdan kasvattajaseura on Haukiputaan Heitto.
Uimarihuhta voitti alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2021. Hän teki Suomen 5–4-voittoon jatkoajalla päättyneessä loppuottelussa Ruotsia vastaan Suomen neljännen maalin.
Omar Daf

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. helmikuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Dakar, Senegal
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 177 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1996 1996 1996–1997 1997–2009 2009–2012 2012–2013 |  US Gorée  Westerlo  Thonon-Chablais  Sochaux  Stade Brestois  Sochaux |    216 (0) 83 (1) |
Maajoukkue
| 1998–2012 |  Senegal | 46 (0) |
Valmennusura
2018– :  Sochaux 
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. elokuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. kesäkuuta 2010.
| Mitalit> Maa:   Senegal.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Senegal.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Senegal.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Senegal> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Mali 2002 | Jalkapallo |  |
Omar Daf (s. 12. helmikuuta 1977 Dakar) on senegalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Puolustajana pelannut Daf edusti suurimman osan peliurastaan Ranskan pääsarjassa FC Sochaux’ta.
Seurajoukkueissa

Daf aloitti jalkapalloilun kotimaassaan US Goréessa, josta hän siirtyi Eurooppaan, aluksi Belgiaan Westerlohon. Sittemmin Daf siirtyi Ranskaan, jossa pelasi muun muassa kaksitoista kautta Sochaux’ssa. Kesällä 2009 Daf siirtyi Ligue 2:ssä pelanneeseen Stade Brestois’han, joka nousi kauden päätteeksi Ranskan pääsarjaan. Daf pelasi Brestois’ssa kolme kautta kunnes palasi takaisin Sochaux’hon.
Seurajoukkueissa > Maajoukkueura

Daf pelasi Senegalin maajoukkueessa vuosina 1998–2012. Hän edusti maataan kolmissa Afrikan kisoissa – 2000, 2004 ja 2006 – sekä kerran MM-kisoissa, vuonna 2002, jolloin Senegal selvisi puolivälieriin.
Valmennusura

Daf aloitti työnsä valmentajana vuonna 2018 Sochaux’ssa. Vuonna 2019 hänen sopimustaan jatkettiin kahdella vuodella.
Aiheesta muualla

La fiche de Omar DAF (ranskaksi)
National Football Teams (englanniksi)
Senegalin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2002
1 Sylva |
2 Daf |
3 Sarr |
4 Malick Diop |
5 N’Dour |
6 Cissé |
7 H. Camara |
8 Traoré |
9 S. Camara |
10 Fadiga |
11 Diouf |
12 Faye |
13 Diatta |
14 Moussa N’Diaye |
15 Diao |
16 Diallo |
17 Coly |
18 Thiaw |
19 Bouba Diop |
20 S. N’Diaye |
21 Beye |
22 Makhtar N’Diaye |
Valmentaja Metsu
Senegalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Sylva |
2 Daf |
3 Sarr |
4 Malick Diop |
5 N’Dour |
6 Cissé |
7 H. Camara |
8 Traoré |
9 S. Camara |
10 Fadiga |
11 Diouf |
12 Faye |
13 Diatta |
14 Moussa N’Diaye |
15 Diao |
16 Diallo |
17 Coly |
18 Thiaw |
19 Bouba Diop |
20 S. N’Diaye |
21 Beye |
22 Cissokho |
23 Makhtar N’Diaye |
Valmentaja Metsu
Sanni Ylimäki

Sanni Ylimäki (o.s. Vainio-Hynnilä, s. 23. tammikuuta 1987 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija. Ylimäki edusti urallaan Superpesiksessä Peräseinäjoen Toivetta, Ylihärmän Pesis-Junkkareita, Porin Pesäkarhuja ja PeTo-Jusseja. Ylimäki saavutti yhden SM-hopean kaudella 2008 ja yhden SM-pronssin kaudella 2009. Ylimäki pelasi yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 2008. Hän pelasi ulkokentällä siepparina. Ylimäki pelasi 122 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kaksi kunnaria ja 18 tavallista juoksua, toi 120 juoksua ja keräsi 393 ärkilyöntipistettä. Ylimäki pelasi 37 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja kaksi tavallista juoksua, toi 33 juoksua ja keräsi 108 kärkilyöntipistettä. Ylimäki pelasi yhdeksän Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin, toi 12 juoksua ja keräsi 30 kärkilyöntipistettä.
Sentimentai

|  Sentimentai |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Monika Liu
Kesto:  3:00
Tyylilaji:  pop
Julkaistu:  18. tammikuuta 2022
Säveltäjä(t):  Monika Liubinaitė
Sanoittaja(t):  Monika Liubinaitė
Tuottaja(t):  Miles James
Euroviisutiedot
Vuosi:  2022
Maa:  Liettua
Kieli:  liettua
Sijoitus:  14.
Pisteet:  128
Sijoitus semifinaalissa:  7.
Pisteet semifinaalissa:  159
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Discoteque” (2021) 
 ”Stay” (2023) ► 
Sentimentai (suom. Tunteet) on liettualaisen laulajan Monika Liun kappale, joka julkaistiin 18. tammikuuta 2022. Hän edusti kappaleella Liettuaa vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa Torinossa voitettuaan Liettuan Pabandom iš Naujo! 2022 -euroviisukarsinnan. Tämä oli toinen kerta sitten vuoden 1994, kun Liettua on lähettänyt kappaleen kokonaan liettuaksi.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 128 pistettä ja saavutti sijan 14.
Listasijoitukset

| Lista | Sija |
| --- | --- |
 Liettua (AGATA): 1
Sergio Cresto

| Sergio Cresto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. tammikuuta 1956 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 2. toukokuuta 1986 (30 vuotta) Col d'Ominanda, Korsika, Ranska
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Moottoriurheilija
Rallin MM-sarja
Tallit:  Jolly Club, Lancia Martini
Kilpailuja:  11
Voittoja:  1
Sergio Cresto (19. tammikuuta 1956 New York – 2. toukokuuta 1986 Korsika) oli amerikanitalialainen ralli-kartanlukija. Hän toimi suomalaisen Henri Toivosen kartanlukijana kauden 1986 Korsikan rallissa, missä molemmat kuolivat, kun heidän autonsa Lancia Delta S4 (rek.nro TO 73074E) syöksyi rotkoon ja syttyi palamaan. Onnettomuus osaltaan vaikutti B-ryhmän ralliautojen kieltämiseen MM-ralleissa.
Hän ehti olla kartanlukijana rallin EM-sarjassa Attilio Bettegalle.
Aiheesta muualla

RallyBase: Sergio Cresto
Olympiakos FC

Olympiakos FC on vuonna 1925 perustettu kreikkalainen jalkapalloseura Pireuksesta. Seura on Kreikan menestynein jalkapalloseura, joka on voittanut 47 Kreikan mestaruutta.
Olympiakos FC:n emoseuralla Olympiakos CFP:llä on toimintaa kaikkiaan 17 eri lajissa. Se on yksi maailman suurimmista urheiluseuroista. Se on menestynyt kansainvälisesti myös lentopallossa, vesipallossa ja yleisurheilussa.
Historia > Eurokentillä

Olympiakos on joukkue, joka on kärsinyt jaetun toiseksi suurimman tappion Mestarien liigan historiassa häviten 7–0 Torinossa vuonna 2003, mutta on myös onnistunut ottamaan hienon 6–2-voiton Bayer Leverkusenista Ateenassa vuonna 2002. Huolimatta Olympiakoksen kansallisen sarjan jo vuosia kestäneestä hallinnasta, se ei ole Euroopan kentillä vielä onnistunut esityksillään häikäisemään.
Olympiakoksen parhaat hetket Eurokentillä ovat esiintyminen Cup-voittajien cupin puolivälierissä kaudella 1992–1993, jolloin he hävisivät Atletico Madridille ja Mestarien liigan puolivälieräpaikka kaudella 1998–1999. Silloin Juventus voitti heidät.
Kun Olympiakos on voittanut enemmän Kreikan mestaruuksia kuin mitä Panathinaikos, AEK Ateena ja PAOK FC yhteensä, on menestys Euroopan kentillä sitä mitä Olympiakoksen fanit eniten odottavat. Kaudella 2007–2008 Olympiakos selviytyi 9 vuoden tauon jälkeen Mestarien liigan 2. kierrokselle. Kaudella 2008–2009 Olympiakos selvisi kolmannelle kierrokselle kärsien kuitenkin tappion larnakalaiselle Anorthosis Famagustalle yhteismaalein 3–1.
Historia > Saavutukset

47 Kreikan Superliigan mestaruutta: 1931, 1933, 1934, 1936, 1937, 1938, 1947, 1948, 1951, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1966, 1967, 1973, 1974, 1975, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2020, 2021, 2022
28 Kreikan Cupin mestaruutta: 1947, 1951, 1952, 1953, 1954, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1963, 1965, 1968, 1971, 1973, 1975, 1981, 1990, 1992, 1999, 2005, 2006, 2008, 2009, 2012, 2013,2015, 2020
18 Tuplavoittoa: 1947, 1951, 1954, 1957, 1958, 1959, 1973, 1975, 1981, 1999, 2005, 2006, 2008, 2009, 2012, 2013,2015, 2020
4 Kreikan Super Cup-voittoa: 1980 (Epävirallinen), 1987, 1992,2007
1 Balkanin Cup: 1963
Entisiä valmentajia

Carlos Carvalhal 2023–2024
Besnik Hasi 2017
Paulo Bento 2016–2017
Víctor Sánchez 2016
Vítor Pereira 2015
Míchel 2013–2015, 2022–2023
Leonardo Jardim 2012–2013
Ewald Lienen 2010
Božidar Bandović 2010
Zico 2009–2010
Temur Ketsbaia 2009
Ernesto Valverde 2008–2009, 2010–2012
Trond Sollied 2005–2006
Srečko Katanec 2002–2003
Takis Lemonis 2000–2002, 2006–2008, 2017, 2017–2018
Dušan Bajević 1996–1999, 2004–2005
Ljupko Petrović 1993–1994
Jacek Gmoch 1988–1989
Thijs Libregts 1987–1988, 1994–1995
Kazimierz Górski 1980–1981, 1983
Márton Bukovi 1965–1967
Shinji Jōjō

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Shinji Jōjō
Syntymäaika: 28. elokuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Tokio, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996–2003 2002 2004–2006 | Urawa Reds → Albirex Niigata Shonan Bellmare | 80 (2) 1 (0) 74 (0) |
Maajoukkue
| 1997 | Japani U-20 |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Shinji Jōjō (jap. 城定 信次, Jōjō Shinji; s. 28. elokuuta 1977 Tokio) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Maajoukkueura

Jōjō kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1997.
Sergio Camello

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Sergio Camello Pérez
Syntymäaika: 10. helmikuuta 2001 (ikä 23)
Syntymäpaikka: Madrid, Espanja
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 177 cm
Seura
Seura: Atlético Madrid
Pelinumero: –
Junioriseurat
: Las Encinas
2009–2019: Atlético Madrid
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2021 | Atlético Madrid B | 55 | (16) |
| 2019– | Atlético Madrid | 3 | (1) |
| 2021–2022 | → Mirandés (laina) | 36 | (15) |
| 2022–2023 | → Rayo Vallecano (laina) | 38 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. elokuuta 2023.
Sergio Camello Pérez (s. 10. helmikuuta 2001 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Atlético Madridia. Camello on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seurajoukkueura

Camello on Atlético Madridin oma kasvatti ja hän aloitti pelaajauransa seuran juniorijoukkueissa jo vuonna 2009. Hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa miesten tasolla 18. toukokuuta 2019 Atléticon vierastasapelissä Levantea vastaan. Camello teki ottelun tasoitusmaalin ja hänestä tuli sen myötä ensimmäinen 2000-luvulla syntynyt Atlético-pelaaja, joka on onnistunut maalinteossa liigatasolla.
Kaudella 2021–22 Camello lainattiin sarjaporrasta alempana pelaavaan Mirandésiin, jonka riveissä hän viimeisteli 15 maalia. Hän liittyi nykyiseen seuraansa lainasopimuksella elokuussa 2022.
Simon Ok Hyun-jjn

Simon Ok Hyun-jjn (s. 5. maaliskuuta 1968 Kwangju) on eteläkorealainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Kwangjun arkkihiippakuntaan 26. tammikuuta 1994 ja nimitettiin Kwangjun vihkipiispaksi sekä Pederodianan titulaaripiispaksi 12. toukokuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Hyginus Kim Hee-jong, jota avustivat Andreas Choi Chang-mou ja Victorinus Youn Kong-hi. Kwangjun arkkihiippakuntaan arkkipiispaksi Ok Hyun-jjn nimitettiin marraskuussa 2022.
Sean Harris

| Sean Harris |
| --- | --- |
 Harris elokuvan Macbeth kuvauksissa vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: Bethnal Green, Lontoo
Näyttelijä
Aktiivisena:  1994–
Merkittävät roolit:  Stephen Morton (Southcliffen tragedia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Sean Harris (s. 7. tammikuuta[lähde? ] 1966 Bethnal Green[lähde? ], Lontoo) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän sai vuonna 2014 parhaan miesnäyttelijän Bafta-palkinnon roolistaan Stephen Mortonina televisiosarjassa Southcliffen tragedia.
Harris antaa harvoin haastatteluja.
Valikoitu filmografia > Elokuva

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Kohtalon arkkitehdit | The Discovery of Heaven | Bart Bork |
| 2002 | 24 Hour Party People | 24 Hour Party People | Ian Curtis |
| 2002 | Tom ja Thomas – salaperäiset kaksoset | Tom & Thomas | Kevin |
| 2004 | Creep | Creep | Craig |
| 2004 | Trauma | Trauma | Roland |
| 2005 | Isolation | Isolation | Jamie |
| 2005 | Brothers of the Head | Brothers of the Head | Nick Sidney |
| 2005 | Frozen | Frozen | Hurricane Frank |
| 2005 | Vangitut | Asylum | Nick |
| 2007 | Outlaw | Outlaw | Simon Hillier |
| 2007 | Saxon | Saxon | Eddie |
| 2010 | Brighton Rock | Brighton Rock | Hale |
| 2011 | Yksinäinen paikka kuolla | A Lonely Place to Die | Mr. Kidd |
| 2012 | Prometheus | Prometheus | Fifield |
| 2014 | Deliver Us from Evil – Päästä meidät pahasta | Deliver Us from Evil | Mick Santino |
| 2014 | '71 | '71 | Kapteeni Sandy Browning |
| 2014 | Serena | Serena  | Campbell |
| 2014 | The Goob | The Goob | Womack |
| 2015 | Mission: Impossible – Rogue Nation | Mission: Impossible – Rogue Nation | Solomon Lane |
| 2015 | Macbeth | Macbeth | Macduff |
| 2017 | Trespass Against Us | Trespass Against Us | Gordon Bennett |
| 2018 | Mission: Impossible – Fallout | Mission: Impossible – Fallout | Solomon Lane |
Valikoitu filmografia > Televisio

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Signs and Wonders | Signs and Wonders | Carl Maynard | Minisarja |
| 2000 | Casualty | Casualty | Tim Vanner | 1 jakso |
| 2008 | Murhan jäljet | Waking the Dead | Radovan Sredinic | 2 jaksoa |
| 2008 | Ashes to Ashes | Ashes to Ashes | Arthur Layton | 2 jaksoa |
| 2009 | Red Riding 1974: Tappajan jäljillä | Red Riding: In the Year of Our Lord 1974 | Bob Craven | Televisioelokuva |
| 2009 | Red Riding 1980: Silmukka kiristyy | Red Riding: In the Year of Our Lord 1980 | Bob Craven | Televisioelokuva |
| 2009 | Red Riding 1983: Maasta sinä olet tullut | Red Riding: The Year of Our Lord 1983 | Bob Craven | Televisioelokuva |
| 2010 | Five Daughters | Five Daughters | Brian Tobin | Minisarja |
| 2011–2013 | Borgiat, maan ja taivaan valtiaat | The Borgias | Micheletto Corella | 27 jaksoa |
| 2013 | Southcliffen tragedia | Southcliffe | Stephen Morton | Minisarja |
| 2014 | Jamaica Innin majatalo | Jamaica Inn | Joss Merlyn | Minisarja |
Nils Arne Eggen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 17. syyskuuta 1941
Syntymäpaikka: Orkdal, Sør-Trøndelag, Norja
Kuolinaika: 19. tammikuuta 2022 (80 vuotta)
Kuolinpaikka: Orkdal, Sør-Trøndelag, Norja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1957–1959 | Orkdal |  |  |
| 1960–1963 | Rosenborg |  |  |
| 1964–1966 | Vålerenga |  |  |
| 1967–1969 | Rosenborg |  |  |
Maajoukkue
| 1963–1969 | Norja | 29 | (0) |
Valmennusura
1971–1972: Rosenborg
1973–1974: Norja U21
1974–1977: Norja
1976: Rosenborg
1978–1982: Rosenborg
1983–1985: Orkdal
1986–1987: Moss
1986–1987: Norja U23
1988–1997: Rosenborg
1999–2002: Rosenborg
2010: Rosenborg

Nils Arne Eggen (17. syyskuuta 1941 – 19. tammikuuta 2022) oli norjalainen jalkapallovalmentaja ja puolustaja. Hän oli Norjan historian menestyneimpiä valmentajia. Eggen muistetaan työstään Rosenborgissa, jonka päävalmentajana hän toimi yli 20 vuoden ajan. Hän voitti seurassa Norjan-mestaruuden viidellä eri vuosikymmenellä.
Ura pelaajana

Eggen aloitti oman peliuransa 15-vuotiaana Orkdal IL:n joukkueessa. Siirryttyään opiskelemaan Trondheimiin hän jatkoi peliuraansa Rosenborgissa ja voitti seuran kanssa Norjan cupin debyyttikaudellaan 1960. Neljän RBK-kauden jälkeen Eggen siirtyi Vålerengaan, jossa  pelasi kolme kautta ja voitti mestaruuden 1965.
Oslon visiitin jälkeen Eggen palasi 1966 takaisin Rosenborgiin, jota edusti uransa loppuun, vuoteen 1969 saakka. Hän oli keskeisessä roolissa RBK:n voittaessa kaksi Norjan-mestaruutta ja 1968 Eggen valittiin vuoden pelaajaksi.
Norjan maajoukkueessa Eggen pelasi 29 maaottelua.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Norjan-mestaruus (3): 1965, 1967, 1969
Norjan cup: 1960
Ura valmentajana

Eggen aloitti valmennusuransa kolmikymppisenä Rosenborgin päävalmentajana vuonna 1971. Yhdessä entisen pelikaverinsa Tor Røste Fossenin kanssa hän johdatti RBK:n seurahistorian ensimmäiseen tuplamestaruuteen 1971. Seuraavan kauden jälkeen Eggen siirtyi Norjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi ja 1974 A-maajoukkueen peräsimeen. Hän toimi maajoukkuevalmentajana kolme vuotta onnistumatta luotsaamaan Norjaa arvokisoihin. Hän toimi Rosenborgin päävalmentajana kaudella 1976 ja palasi seuraan kokopäiväiseksi kaudeksi 1978.
Eggenin nosti Rosenborgin takaisin Norjan pääsarjaan ja kärjen tuntumaan. Vaikka mestaruudet jäivät tällä kertaa puuttumaan, oli Eggen onnistunut palauttamaan trondheimiläisjalkapallon takaisin maan eliittiin. 1983 hän siirtyi kasvattajaseuransa Orkdal IL:n päävalmentajaksi ja 1986 Mossin peräsimeen. Mossissa Eggen voitti uransa toisen mestaruuden kaudella 1987. Mestaruus oli yksi Norjan jalkapallohistorian suurista yllätyksistä ja Eggenin jätettyä seuran se putosi pääsarjasta.
Moss-pestinsä jälkeen Eggen palasi Rosenborgiin ja aloitti dynastian rakentamisen. Eggenin seuraavien yhdeksän kauden aikana Rosenborg voitti kahdeksan mestaruutta ja lisäksi kolme cupin mestaruutta. Rosenborgista tuli käsite ja Pohjoismaiden ehdoton suurseura. Eggenin kaudella Rosenborg otti muun muassa seurahistoriansa suurimman voiton, 10–0, SK Brannista. Vuonna 1995 seura pääsi myös ensimmäistä kertaa mukaan Mestarien liigaan, mikä paransi seuran taloudellista tilannetta entisestään.
Kauden 1997 jälkeen Eggen siirtyi kauden ajaksi sivuun päävalmentajana tehtävistä palaten kentän laidalle jälleen kaudeksi 1999. Tuloksena oli neljä perättäistä Norjan-mestaruutta. Eggen lopetti huikean uransa seuran päävalmentajana kauden 2002 jälkeen, luonnollisesti mestarina. Eggenin aikakausi oli Rosenborgin totaalista dominointia Norjassa, sillä mestaruus karkasi vain kerran muualle – 1989 Lillestrøm SK otti yllätysmestaruuden. Lisäksi Rosenborg pelasi huikeita otteluita Mestarien liigassa voittaen muun muassa Real Madridin 2–0.
Vuonna 2003 Eggen palkittiin Pyhän Olavin ritarikunnan kunniamerkillä ansioistaan norjalaisessa jalkapallossa.
Eggen palasi kesäkuun alussa 2010 Rosenborgin päävalmentajaksi, kun Erik Hamrénin sopimus seuran kanssa päättyi.  Eggenin johdolla Rosenborg jatkoi menestyskulkuaan ja varmisti mestaruuden kaksi kierrosta ennen liigan loppua. Eggenille mestaruus oli pitkän valmennusuran 15. Hänestä tuli myös viidellä eri vuosikymmenellä Norjan mestaruuden voittanut valmentaja.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Norjan-mestaruus (15): 1971, 1987, 1988, 1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2002, 2010
Norjan cup (6): 1971, 1988, 1990, 1992, 1995, 1999
Hopeaa (2): 1972, 1991
Norjan vuoden valmentaja (5): 1990, 1994, 1995, 1996, 1999
Pelifilosofia

Eggenin pelifilosofia sai vaikutteita erityisesti totaalisen jalkapallon edelläkävijältä, Rinus Michelsiltä. Eggen piti tärkeän nimenomaan joukkuepelaamista, sillä joukkue on aina yksilöidensä summa. Hän suosi nopeita ja laajoja vastahyökkäyksiä peluuttaen miehistöään yleensä 4–3–3-muodostelmalla.
Perhe

Eggenin vaimo Karin Pauline kuoli syöpään 71-vuotiaana 26. maaliskuuta 2011.  Heidän poikansa Knut Torbjørn teki myös uraa jalkapalloilijana ja valmentajana. Hän kuoli 51-vuotiaana 20. helmikuuta 2012.  Eggenillä oli viimeisinä vuosinaan terveyshuolia ja häneltä jouduttiin amputoimaan molemmat jalat, minkä vuoksi hän liikkui loppuelämänsä ajan pyörätuolilla.
Eggen kuoli 19. tammikuuta 2022 kotonaan Orkdalissa 80-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Eggen on Rosenborg and the future - rosenborg.info
Presentation - Kjernen: Rosenborg's Supporter Club (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: ei jaettu Trond Sollied Trond Sollied | Norjan vuoden valmentaja 1990 1994, 1995, 1996 1999 | Seuraaja: Benny Lennartsson Dag Vidar Kristoferssen Benny Lennartsson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: George Curtis George Curtis Bjørn Rime Arne Dokken Trond Sollied Erik Hamrén | Rosenborgin päävalmentaja 1971–1972 1976 1978–1982 1988–1997 1999–2002 6–12/2010 | Seuraaja: Tor Røste Fossen Bjørn Rime Tommy Cavanagh Trond Sollied Åge Hareide Jan Jönsson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: George Curtis | Norjan maajoukkueen päävalmentaja 1974–1977 | Seuraaja: Tor Røste Fossen |