Al-Andalus
Arabivalloituksen yleiskuva > Arabivallan vaikutukset

Lähi-itään 600-luvulla syntynyt arabien jättivaltio yhdisti Persian samaan valtakuntaan muun Lähi-idän kanssa. Yli tuhat vuotta kestänyt jakautuminen päättyi ja johti ihmisten, tavaroiden, keksintöjen ja ajatusten virtaan aina Intiasta ja Kiinasta saakka Välimeren rannoille. Uusien vaikutteiden ja keksintöjen joukkoon kuuluivat muutamat uudet ruoka-aineet ja mausteet, kuten appelsiinit, taatelit ja minttu sekä kaneli,tarvitaan parempi lähde eräät tekniset uutuudet, kuten kiinalainen paperi sekä tieteelliset keksinnöt, kuten Intiasta tullut matemaattinen merkkijärjestelmä nollineen. Islamilainen sivilisaation on katsottu edistäneen kastelun käyttöä ja levittäneen uusia peltoviljelylajikkeita ja puutarhakasveja. On kuitenkin väitetty, että Espanjassa arabivalloitus ei muuttanut maisemaa, sillä arabit rakensivat kastelujärjestelmiään aikaisemman roomalaisaikaisen kanavaverkoston pohjalle. Riisin viljelyä Espanjassa on pidetty muslimien suursaavutuksena, mutta ilmeisesti sen merkitys jäi vähäiseksi vehnän ja ohran pysyessä päälajikkeina. Sen takia on myös arvioitu, että Espanjan maatalousympäristö ja viljely ei olisi juurikaan muuttunut arabivallan aikana.
Bagdadin kalifien suosima oppineisuus siirtyi yhteisen kielen ja kulttuurin myötä myös Andalusiaan. Kuuluisin oppinut oli Córdobassa 1100-luvulla vaikuttanut filosofi ja šariatuomari Averroës, joka kuitenkin joutui vaikeuksiin almohadien jyrkän uskonnollisuuden johdosta.
Valloitus katkaisi Iberian niemimaan satavuotiset siteet Eurooppaan, kun niemimaa liitettiin osaksi persialais-arabialaista kulttuuripiiriä. Historioitsijat ovat todenneet, että arabivalloitus ei tuonut suvaitsevaisuutta tai rauhaa edes miehitykseen kuuluneen sekasorron jälkeen. Valloitusta seurasi satoja vuosia kestänyt väkivalta, jota kesti arabivallan loppuun asti. Jatkuvaa hävityssotaa käytiin pohjoisen kristittyjä valtioita vastaan, sillä vuosittainen jihad kuului hallitsijoiden velvollisuuksiin. Arabivalta oli sisäisesti epävakaa, sillä se perustui heimojärjestelmään, jossa perheet ja suvut taistelivat vallasta. Väestön valtaosan muodostaneet kristityt ja juutalaiset joutuivat dhimmeinä toisen luokan kansalaisiksi. Arabimiehityksen luoma kirjavuus johti sisällissotiin valtaapitävien arabien, berbereiden ja saqalibojen eli orjasotilaiden ja eunukkien välillä. Valloittajat veivät alueen sotaan ja hävitykseen, joista päästiin ensimmäisen kerran eroon vasta, kun vieraat oli satoja vuosia myöhemmin karkotettu takaisin Pohjois-Afrikkaan.
Arabivalloituksen vaikutuksista Espanjassa on kuitenkin esitetty ristiriitaisia arvioita, myös hyvin myönteisiä. Useiden käsitysten mukaan Espanjan arabimiehitys oli koko alueelle siunaus. Monet tietokirjat kertovat, että kristillinen ja juutalainen kulttuuri nousivat Espanjassa kukoistukseen ”muslimien menestyksekkään dhimmi -järjestelmän alaisena”. Unescon mukaan "läpi koko islamilaisen kauden Al-Andalus oli huomattava esimerkki ja merkittävä esikuva suvaitsevaisuudelle." Norjalaiset kielitieteilijät Knut Aukrust ja Dorte Skulstad katsovat, että arabivallan aikana syntyi yhteinen espanjalainen identiteetti ja ehdottivat, että vuonna 2011 olisi vietetty kansainvälistä juhlavuotta vuonna 711 tapahtuneen Espanjan muslimivalloituksen kunniaksi. Espanjalaiset viettävät kuitenkin mieluummin muslimien maasta karkottamisen vuosipäivää 2. tammikuuta (Dia de la Toma), jolloin viimeinen muslimivaltio eli Granadan emiraatti lakkasi olemasta.