stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhän Annan skiitta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Annan skiitta Wikimedia Commonsissa
Pyhän Annan skiitta. Kaikkien Athosvuoren Pyhien Perintösäätiö.
Athos (Pyhän Vuoren autonominen munkkivaltio)
| --- | --- |
Luostarit:   Suuri lavra  Vatopédin luostari  Ivíronin luostari  Chilandárin luostari  Pyhän Dionysioksen luostari  Koutloumoúsin luostari  Pantokrátorin luostari  Xiropótamoksen luostari  Zográfoksen luostari  Docheiárioksen luostari  Karákalloksen luostari  Filótheoksen luostari  Simonópetran luostari  Pyhän Paavalin luostari  Stavronikítaksen luostari  Xenofónin luostari  Pyhittäjä Gregorioksen luostari  Esfigménoksen luostari  Pyhän Panteleimonin luostari  Konstamonítoksen luostari 
Skiitat:   Bogoroditsan skiitta  Johannes Kastajan skiitta  Johannes Kastajan skiitta (Ivíron)  Neitsyt Marian ilmestyksen skiitta  Profeetta Elian skiitta  Pyhän Andreaan skiitta  Pyhän Annan skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta (Lákkos)  Pyhän Kolminaisuuden skiitta  Pyhän Panteleimonin skiitta  Uusi skiitta 
Kylät:   Dáfni  Karyés
Pyhän Annan lastenkirkko

| Pyhän Annan lastenkirkko Itä-Hakkilan kirkko |
| --- | --- |
 Pyhän Annan lastenkirkko eli Itä-Hakkilan kirkko.
Sijainti:  Koulutie 11, 01260 Vantaa, (Itä-Hakkila)
Koordinaatit:  60.2935°N, 25.1107°E
Seurakunta:  Hakunilan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1968
Suunnittelija:  arkkitehti Göran Malmström
Materiaali:  kalkkihiekkatiili ja betoni
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Annan lastenkirkko eli Itä-Hakkilan kirkko on  Vantaan Itä-Hakkilan kaupunginosassa sijaitseva, vuonna 1968 valmistunut kirkkorakennus. Se toimii Hakunilan seurakunnan sivukirkkona. Kirkon suunnitteli arkkitehti Göran Malmström. Kirkkotiloja remontoitiin vuonna 2004 erityisesti lasten, perheiden ja hiljentymisen tarpeita ajatellen.
Rakennus toimi alkuaan seurakuntakotina ja se peruskorjattiin kolmella miljoonalla eurolla 2004, jolloin se samalla vihittiin Pyhän Annan lastenkirkoksi. Kirkko on nimetty Jeesuksen isoäidin Annan, Marian äidin mukaan.
Akustiikaltaan kauniiksi luonnehditussa kirkossa on flyygeli, mutta ei urkuja.
Kirkon kohtalo ratkaisematta

Alueen lapsiperheille kirkko oli suosittu kokoontumis- ja juhlapaikka, kunnes 2015 terveystarkastaja suositteli rakennuksen panemista käyttökieltoon henkilöstöllä ilmenneiden sisäilmaoireiden vuoksi. Siitä lähtien lastenkirkko on ollut tyhjillään.
Vuodesta 2014 lähtien rakennuksen korjaustarpeita on tutkittu ja selvitetty kaikkiaan 130 000 eurolla. Korjauksen arvioitiin maksavan noin kaksi miljoonaa euroa. Alkuvuodesta 2019 Vantaan seurakuntien yhteinen kirkkoneuvosto esitti kirkkovaltuustolle rakennuksen kunnostuksesta luopumista ja haettavaksi tontin asemakaavaan muutosta, jotta kirkon tilalle voisi rakentaa asuntoja. Kirkkovaltuusto ei myöntynyt esitykseen, sillä osa valtuutetuista katsoi vähemmänkin korjaamisen riittävän. Seurakuntayhtymän kiinteistöjohtokunta ja kiinteistöjohtaja kannattivat perusteellista korjaamista, jos sellaiseen halutaan ryhtyä.
Museoviraston lausunnon mukaan rakennuksella on paikallista suojeluarvoa, se on vakiintunut osaksi alueen kaupunkikuvaa ja sen ulkoasussa on säilynyt hyvin alkuperäiset piirteet. Lisäksi arkkitehti Göran Malmströmin suunnittelemista julkisista rakennuksista harva on säilynyt nykyaikaan asti. Lapsille tarkoitettu kirkko on Suomessa toisaalta poikkeuksellinen ja nuori ilmiö. Ely-keskuksen päätöksen rakennuksen suojelusta tai suojelemattomuudesta pitäisi valmistua vuonna 2020.päivitettävä
Vantaan seurakuntien yhteinen kirkkovaltuusto päätti loppuvuodesta 2022 myydä lastenkirkon vantaalaiselle yritäjälle Olavi Kumpulaiselle. Samassa yhteydessä sen tontti vuokrattiin ostajalle 50 vuodeksi.
Pursunjärvi

| Pursunjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°50′46″N, 24°10′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskuoja:  oja Ruokojokeen 
Järvinumero:  35.889.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,6 m  
Rantaviiva:  1,833 km  
Pinta-ala:  23,23 ha  
Saaria:  1 
 fiPursunjärvi 
Pursunjärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Nummenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Pyöreän järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järven etelärannassa on yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja sen rannat ovat enimmäkseen metsämaata. Järven lähiympäristössä sijaitsee kolme maatilaa ja rantoihin on rakennettu noin kymmenen vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 2831. Länsirannalla entisen Nummenkylän koulun alueella on uimaranta ja laituri.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Ruokojoen valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,6 metriä mpy. Järvestä johtaa kaivettu oja ohi juoksevaan Ruokojokeen, joka yhtyy alempana Ootanjokeen ja joka laskee Lairoon.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Pursie järvi” ja sen ympäristö oli raivattu peltomaiksi. Peltoja hoitivat neljä torppaa ja järven länsipuolelta kulki ohitse Hämeen härkätie.
R5

R5 voi tarkoittaa seuraavia:
R5-moottori, viisisylinterinen rivimoottori
R5, yhdysvaltalainen pop-rock yhtye
R5, ralliautoilun R-ryhmässä
Jaguar R5, Formula 1 -auto
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”R5”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Riffi

Riffi tai riff on lyhyt yksittäisistä sävelistä tai soinnuista koostuva aihe, jota toistetaan musiikkikappaleessa. Länsimaisessa taidemusiikissa ilmiö tunnetaan nimellä ostinato. Riffejä käytetään paljon jazz-, blues-, funk- ja rockmusiikissa. Monet tunnetuimmista riffeistä on soitettu sähkökitaralla, mutta myös muilla soittimilla on soitettu kuuluisia riffejä.
Riffien merkitys vaihtelee eri musiikkityyleissä. Popmusiikissa riffien merkitys on vähäisempi. Joissakin tyyleissä riffi taas antaa koko kappaleelle pohjan. Funkissa ja rapissa kappale saattaa perustua yhteen tai kahteen riffiin. Tästä hyviä esimerkkejä ovat koko funkin muotoutumisen kannalta tärkeät kappaleet, kuten James Brownin ”Cold Sweat” ja Sly and the Family Stonen ”Thank You (falettin’ be mice elf)”. Myös bluesissa soinnut noudattavat usein tuttua kaavaa, ja omaperäinen riffi antaa kappaleelle oman ilmeen. Tästä ovat esimerkkeinä Howlin' Wolfin kappaleet ”Smokestack Lighting” ja ”Ain’t Superstitious”. Jälkimmäinen on Willie Dixonin säveltämä.
Monet tunnetut rock- ja heavykappaleet, kuten Deep Purplen ”Smoke on the Water”, AC/DC:n ”Back in Black”, Black Sabbathin ”Iron Man”, Ozzy Osbournen ”Crazy Train”, Iron Maidenin ”The Trooper”, Metallican ”One”, Guns N’ Rosesin ”Sweet Child O' Mine” ja Nirvanan ”Smells Like Teen Spirit”, ovat riffinsä ansiosta nousseet klassikoiksi.
Metallimusiikin eri tyyleistä etenkin thrash metal perustuu vahvasti riffeihin. Jazz-musiikissa riffeillä on vähäisempi merkitys, mutta niitä käytetään varsinkin blueskaavaan perustuvissa sävellyksissä, kuten Miles Davisin Kind of Blue -levyn bluesmaisissa kappaleissa.
Riffit perustuvat melkein aina asteikkoihin, useimmiten melodiseen molliasteikkoon tai duuriasteikkoon.
Riffejä voi soittaa muillakin soittimilla kuin vain kitaralla. Esimerkiksi Metallican ”For Whom the Bell Tolls” ja Queenin ”Another One Bites the Dust” sisältävät tunnetut bassokitarariffit. Nimekkäitä kosketinsoitinriffejä ovat muun muassa Bon Jovin Runaway, Europen ”The Final Countdown”, Van Halenin ”Jump” ja The Whon ”Baba O'Riley”.
R4

R4 voi tarkoittaa seuraavia:
R4, nelisylinterinen rivimoottori
R4, ralliautoilun R-ryhmässä
Jaguar R4, Formula 1 -auto
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”R4”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Risto Tuomi

| Risto Tuomi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. elokuuta 1960 (ikä 64) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1978–1991
Seurat:  Ässät (SML) Timrå IK (SEL) Västra Frölunda (SEL)
Valmennusura
Vuodet:  2011–2014
Seurat:  Ässät A-jun. (apuv.)
Risto Tuomi (s. 21. elokuuta 1960) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura

Tuomi pelasi SM-liigassa kymmenen kautta Porin Ässien joukkueessa vuosina 1978–1991. Kaudet 1981–1983 hän pelasi Ruotsissa, ensin Timrä IK:ssa ja sitten Västra Frölunda IF:ssä.
Tuomi pelasi SM-liigan runkosarjassa 329 ottelua, joista yhden olympiajoukkuetta edustaen kaudella 1983–1984. Hän teki 45 maalia ja sai 96 syöttöpistettä sekä istui jäähyllä 96 minuuttia. Pudotuspelejä hän pelasi SM-liigassa 34, joissa hän teki kolme maalia ja sai kolme syöttöpistettä. Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä Tuomi pelasi 58 runkosarjaottelua, joissa hän keräsi tehopisteet 7 + 15 = 22 (8 jäähyminuuttia).
Tuomi toimi Ässien A-juniorien apuvalmentajana vuosina 2011–2014.
R38

R38-vaunu
Vaunu sisältä
R38 oli New Yorkin metron käytössä ollut metrovaunutyyppi. Sitä valmistettiin vuosina 1966–1967. Nämä metrovaunut pysyivät New Yorkin metron käytössä maaliskuuhun 2009 asti, kunnes ne korvattiin uusilla R160-junilla. Viimeisen kerran R38-vaunuilla ajettiin C-linjalla 18. maaliskuuta 2009. New Yorkin metro olisi tehnyt huoltoa R38-junille, mutta nämäkin sarjat romutettiin marraskuussa 2009.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
New Yorkin metro
| --- | --- |
Linjat:  ····· · ···· ····· ······
Suunnitellut metrolinjat:  
Metrojunat:  R32 • R38 • R42 • R44 • R46 • R68 • R68A • R143 • R160 • R62 • R62A • R142 • R142A
Luettelot:  Luettelo New Yorkin metron linjoista
Robert Christopher Riley

Robert Christopher Riley vuonna 2016.
Robert Christopher Riley (s. 11. lokakuuta 1980 New York) eli Rob Riley on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on vuodesta 2017 esittänyt Michael Culhanea televisiosarjassa Dynastia.
Rileyllä on ollut rooleja myös esimerkiksi sarjoissa Hit the Floor (2013–2016), Holmes NYC (2017) ja Underground (2017).
Propithecus perrieri

| Propithecus perrieri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Indrit Indridae
Suku::  Sifakat Propithecus
Laji::  perrieri
Kaksiosainen nimi
 Propithecus perrieri  Lavauden, 1931 
 Levinneisyyskartta.
Katso myös
   Propithecus perrieri Wikispeciesissä   Propithecus perrieri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Propithecus perrieri on Madagaskarin pohjoisosassa tavattava sifaka. Sitä pidettiin aikaisemmin diadeemisifakan alalajina, mutta P. perrieri on siitä poiketen väritykseltään kokonaan musta. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Koko kannan koko on ehkä vain noin 500 yksilöä.
Taksonomia

Lajia Propithecus perrieri pidettiin aikanaan diadeemisifakan (Propithecus diadema) alalajina. Nykyisin se on määritelty kokonaan omaksi lajikseen.
Koko ja ulkonäkö

Propithecus perrieri on sifakaksi suhteellisen suurikokoinen. Painoa sillä on 3,7–5 kiloa. Sen ruumiin pituus on 430–470 mm ja hännän pituus 420–460 mm. Urokset ja naaraat eivät poikkea toisistaan ulkonäöltään. Turkki on tiheä ja yleensä väritykseltään kokonaan musta. Rinnassa ja alavatsassa voi joskus olla punaruskeaa. Naama on karvaton ja väritykseltään tummanharmaa tai musta. Korvat ovat pienet ja huomaamattomat. Silmät ovat oranssinpunaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia tavataan hyvin pienellä alueella Madagaskarin pohjoisosassa. Levinneisyysalue ulottuu Intian valtamerenrannikon Analameranan massiivin itäreunoilta Andrafiamenan vuorille, sekä lännessä Ambohiben vuorille. Pohjoisessa aluetta rajaa Irodojoki ja etelässä Andrafiamenavuoret. Havaintoja on tehty aikanaan myös Ankaranan metsistä.
Lajin elinympäristö käsittää trooppisia kuivia metsiä. Lajia tavataan merenpinnan korkeudelta 400 metrin korkeuksiin saakka. Levinneisyysalueella yksilöiden tiheys on noin 8,78 per km².
Elintavat

Lajia tavataan tavallisesti pienissä kahdesta kuuteen yksilöä käsittävissä ryhmissä. Ryhmiin kuuluu täysikasvuisia uroksia ja naaraita, sekä näiden jälkikasvua. Ryhmät liikkuvat noin 30 hehtaarin kokoisilla kotialueilla. Vuosittain yhdessä ryhmässä lisääntyy vain yksi pari. Poikaset syntyvät kesäkuun ja heinäkuun välillä.
Propithecus perrieri käyttää ravinnokseen nuoria ja kypsiä lehtiä, raakoja hedelmiä, kasvien varsia ja kukkia. Sen ravinnokseen syömiä lajeja on vähintään tusina yhdeksästä eri kasvisuvusta. Kuivan kauden lopulla marraskuisin ryhmät saattavat siirtyä syömään istutetuille mangopuille. Ruokaillessaan ryhmä voi hajota yli 50 metrin päähän toisistaan. Ruokaillessaan ne pitävät yhteyttä toisiinsa hiljaisin ääntelyin. Ne liikkuvat maassa ylittääkseen avoimia paikkoja ja juodakseen.
Lajin petoeläin on fossa. Fossia tavataan lajin levinneisyysalueella tiheään, mikä saattaa vaikuttaa myös lajin kantoihin. Ne ovat erityisen haavoittuvia petoeläimille maassa liikkuessaan. Hälytyshuuto zzuss kajahtaa niiden havaitessa petoeläimiä tai ihmisiä. Maassa fossan havaittuaan ne kerääntyvät puihin päästäen hälytysääntä samalla uhkaavaa fossaa kiinteästi tuijottaen.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt lajin Propithecus perrieri äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Laji on yksi uhanalaisimmista makeista ja laajemmassa mittakaavassa kädellisistä. Koko kannan koko on arviolta vain noin 500 yksilöä. Niistä vain ehkä 125  on täysikasvuisia. Viimeisen kolmen sukupolven tai noin 30 vuoden aikana kannan on arvioitu vähentyneen 80 %.
Suurin uhka lajille on sen elinympäristön häviäminen kaskiviljelyn takia. Metsäpaloja sytytetään myös metsän muuttamiseksi laidunalueeksi ja puita kaadetaan puuhiilen valmistusta varten. Muita uhkia ovat kaivostoiminta ja metsästys.
Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Analameranan suojelualue käsittää osan sen levinneisyysalueesta. Pieniä määriä saattaa esiintyä Ankaranan kansallispuistossa. Joitakin on havaittu myös suojelemattomissa metsissä Analameranan ja Ankaranan välillä.
Vuonna 2018 arvioitiin, että tämä laji on maailman 25 uhanalaisimman apinalajin joukossa.
Tyypillinen väritys
Esiintymisalueen kartta.
Robert Cochran

Robert ”Bob” Cochran on televisiotuottaja, joka tunnetaan parhaiten televisiosarja 24:n luojana yhdessä Joel Surnowin kanssa.
Cochran käsikirjoitti 1987–1988 kaksi jaksoa televisiosarjaan L.A. Law. Kahtena seuraavana vuonna hän oli käsikirjoittamassa sarjaa Viinitila Falcon Crest. Vuonna 1991 hän toimi myös sarjojen Sons and Daughters ja The Antagonists käsikirjoittajana sekä sarjan The Commish tuottajana ja käsikirjoittajana. Cochran tuotti 1995 sarjaa Kunnian miehet, johon hän käsikirjoitti kolme jaksoa. Vuosina 1997–2001 Cochran oli luovana konsulttina sarjassa La Femme Nikita. Hän myös käsikirjoitti sarjaan 13 jaksoa. Vuonna 2001 hän käsikirjoitti minisarja Attilan ja loi televisiosarja 24:n, jonka tuottajana hän on alusta asti toiminut. Cochran on käsikirjoittanut 17 jaksoa 24:ään. Tämän jälkeen hän on  tuottanut ja käsikirjoittanut vuonna 2007 sarjaa Company Man, tuottanut ja käsikirjoittanut pilottijakson sarjaan The Call ja vuonna 2008 tuottanut sarjaa The Madness of Jane. Hän on myös ollut mukana käsikirjoittamassa 24:stä elokuvaa, jonka tuotantoa ei ole kuitenkaan aloitettu.
Cochran on voittanut 2002 Emmy-palkinnon parhaasta draamasarjan käsikirjoituksesta yhdessä Joel Surnowin kanssa. Seuraavana vuonna hän oli voittamassa Yhdysvaltain tuottajakillan parhaan draamasarjan tuottajan palkintoa yhdessä muiden 24:n tuottajien kanssa. Vuonna 2006 24:n tuottajatiimi voitti Monte Carlon TV-festivaaleilla parhaan kansainvälisen tuottajan palkinnon ja Emmy-palkinnon parhaasta draamasarjasta.
Riva (yhtye)

Riva oli jugoslavialainen popyhtye, joka voitti Sveitsissä pidetyn vuoden 1989 Eurovision laulukilpailun. Edustuskappale oli ”Rock Me”, jolla yhtye sai 137 pistettä.
Riva esiintyi ensimmäistä kertaa Zagrebfestillä vuonna 1988. Yhtye julkaisi vuonna 1989 englanninkielisen albumin Koch Recordsille. Yhtyeen hajottua vuonna 1991 sen laulaja Emilija Kokić aloitti soolouran.
Jäsenet

Emilija Kokić – laulu
Zvonimir Zrilić – kitara
Dalibor Musap – kosketinsoittimet
Nenad Nakić – basso
Boško Colić – rummut
voittajat
| --- | --- |
1950–luku:   1956: Lys Assia  1957: Corry Brokken  1958: André Claveau  1959: Teddy Scholten 
1960–luku:   1960: Jacqueline Boyer  1961: Jean-Claude Pascal  1962: Isabelle Aubret  1963: Grethe & Jørgen Ingmann  1964: Gigliola Cinquetti  1965: France Gall  1966: Udo Jürgens  1967: Sandie Shaw  1968: Massiel  1969: Frida Boccara · Lenny Kuhr · Lulu · Salomé 
1970–luku:   1970: Dana  1971: Séverine  1972: Vicky Leandros  1973: Anne-Marie David  1974: Abba  1975: Teach-In  1976: Brotherhood of Man  1977: Marie Myriam  1978: Izhar Cohen / Alphabeta  1979: Gali Atari / Milk & Honey 
1980–luku:   1980: Johnny Logan  1981: Bucks Fizz  1982: Nicole  1983: Corinne Hermès  1984: Herreys  1985: Bobbysocks  1986: Sandra Kim  1987: Johnny Logan  1988: Céline Dion  1989: Riva 
1990–luku:   1990: Toto Cutugno  1991: Carola  1992: Linda Martin  1993: Niamh Kavanagh  1994: Paul Harrington / Charlie McGettigan  1995: Secret Garden  1996: Eimear Quinn  1997: Katrina and the Waves  1998: Dana International  1999: Charlotte Nilsson 
2000–luku:   2000: Olsen Brothers  2001: Tanel Padar / Dave Benton / 2XL  2002: Marie N  2003: Sertab Erener  2004: Ruslana  2005: Elena Paparizou  2006: Lordi  2007: Marija Šerifović  2008: Dima Bilan  2009: Alexander Rybak 
2010–luku:   2010: Lena  2011: Ell & Nikki  2012: Loreen  2013: Emmelie de Forest  2014: Conchita Wurst  2015: Måns Zelmerlöw  2016: Jamala  2017: Salvador Sobral  2018: Netta Barzilai  2019: Duncan Laurence 
2020–luku:   2020: Ei järjestetty  2021: Måneskin  2022: Kalush Orchestra  2023: Loreen  2024: Nemo
Robert Charles Evans

Robert Charles Evans (s. 2. syyskuuta 1947) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Providencen hiippakuntaan James Aloysius Hickey 2. heinäkuuta 1973. Hänet nimitettiin Providencen vihkipiispaksi ja Aquae Regiaen titulaaripiispaksi 15. lokakuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas Joseph Tobin, jota avustivat Louis Edward Gelineau ja Salvatore Ronald Matano.
Pyhän Mikaelin ja kaikkien enkelien kirkko (Beckwithshaw)

| Pyhän Mikaelin ja kaikkien enkelien kirkko Church of St Michael and All Angels, Beckwithshaw |
| --- | --- |

Sijainti:  Beckwithshaw, Englanti
Kirkkokunta:  Englannin kirkko
Hiippakunta:  Riponin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1886
Suunnittelija:  William Swinden Barber
Tyylisuunta:  Uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Mikaelin ja kaikkien enkelien kirkko (engl. Church of St Michael and All Angels, Beckwithshaw) on Grade II -luokan suojeltu anglikaaninen kirkkorakennus North Yorkshiressa. Suojeluperusteiden mukaan kirkko on esimerkki pienellä budjetilla tehdystä korkealaatuisesta suunnittelusta, lasimaalaukset ja kivikaiverrukset ovat huomattavia sekä se on esimerkki keskiluokkaisten maanomistajien paikallisyhteisöihin tekemistä investoinneista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Mikaelin ja kaikkien enkelien kirkko (Beckwithshaw) Wikimedia Commonsissa
Robert Christopher Tytler

Robert Christopher Tytler (25. syyskuuta 1818 Allahabad Intia – 10. syyskuuta 1872 Shimla) (lähde antaa syntymävuodeksi 1817) oli brittiläinen sotilas, luonnontutkija ja valokuvaaja.
Viimeinen Intian suurmoguli - Bahadur Shah II - valokuvattuna vankeudessa Delhissä toukokuussa 1858. Kuvaajat: Robert Christopher Tytler ja Charles Shepherd.
Hänen isänsä Robert Tytler palveli sotilaslääkärinä Intiassa Bengalin lääkintäjoukoissa ja hänen äitinsä oli saksalaisen herttua Schneebergin tytär. Tytler liittyi Bengalin armeijaan 1834 ollessaan vielä Englannissa. Hän saapui Intiaan 1835 ja liittyi isänsä rykmenttiin (34. Native Bengal Infantry). Hän oli useita vuosia aktiivipalveluksessa ja otti osaa Ensimmäiseen afgaanisotaan 1839–1842. Hän palveli myös ensimmäisessä englantilaisten ja sikhien välisessä sodassa 1845–1846. Myöhemmin hänet ylennettiin everstiksi ja komennettiin Andamaaneille Port Blairin komentajaksi 1862–1864.
Tytlerin ensimmäinen vaimo Isabella Neilson kuoli 21-vuotiaana 1847. Seuraavana vuonna Tytler avioitui Harriet Christina Earlen kanssa, joka oli bengalilaisen upseerin tytär. Harriet oli myös kiinnostunut valokuvauksesta ja yhdessä he tuottivat noin 300 valokuvaa. Heille syntyi kaikkiaan kymmenen lasta.
Tytler oli innokas luonnontutkija ja erityisesti linnut viehättivät häntä suuresti. Hän nimesi andamaanienviidakkoharakan (Dendrocitta bayleyi) 1863. Hänen kunniakseen on nimetty mäntyuunilintu (Phylloscopus tytleri) ja haarapääskyn (Hirundo rustica) aasialainen alalaji tytleri.
Riian rauha (1920)

Rauhansopimuksen allekirjoittaminen Riiassa
Riian rauha solmittiin 11. elokuuta 1920 Riiassa. Tämä rauhansopimus päätti Latvian ja Neuvosto-Venäjän välisen sodan. Välirauha maiden välillä oli solmittu jo 1. helmikuuta.tarvitaan parempi lähde Rauhansopimuksen toisessa artiklassa Neuvosto-Venäjä tunnusti Latvian itsenäisyyden "ikuisiksi ajoiksi".[lähde? ]
Propithecus coronatus

| Propithecus coronatus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Indrit Indridae
Suku::  Sifakat Propithecus
Laji::  coronatus
Kaksiosainen nimi
 Propithecus coronatus  Milne-Edwards, 1871 
 Levinneisyyskartta.
Katso myös
   Propithecus coronatus Wikispeciesissä   Propithecus coronatus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Propithecus coronatus on Madagaskarin länsi- ja keskiosissa tavattava sifaka. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Taksonomia

Lajia Propithecus coronatus on aikaisemmin pidetty vaihtelevasti joko lakkisifakan (P. verreauxi) tai lajin P. deckenii alalajina. Nykyisin se on kuitenkin määritelty omaksi lajikseen. Sillä on esimerkiksi hyvin erilainen hampaisto.
Koko ja ulkonäkö

Propithecus coronatus on sifakaksi keskikokoinen tai suurehko. Painoa sillä on 3,5–4,3 kiloa. Ruumiin pituus on 395–455 mm ja hännän pituus 475–565 mm. Väritys on suurimmaksi osaksi kermanvalkoinen. Päässä ja kaulalla on mustaa tai tummanruskeaa väritystä. Olkapäät, ylärinta, käsien yläosa ja yläselkä ovat kultaisenruskeat. Naama on karvaton ja väriltään tummanharmaa tai musta. Joillakin yksilöillä voi olla vaaleamman harmaata väritystä kuonon varressa, tai valkoiset korvatupsut. Muihin sifakoihin verrattuna kuono on tylpempi ja naama neliskulmaisempi.
Lajin levinneisyysalueen eteläkärjessä tavataan melanistisia yksilöitä, jotka ovat mahdollisesti tulosta risteytymistä muiden sifakojen kanssa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Lajin levinneisyysalue käsittää osia Länsi-Madagaskarista ja Keski-Madagaskarin länsiosista. Pohjoisessa sitä tavataan Mahavavy- ja Betsibokajoiden välille ja etelässä Manambola, Tsibirhina, Mania ja Sakiayjokien seudulle saakka. Ikopajoen itäpuolelta tunnetaan vain yksi havainto. Tarkasta levinneisyysalueesta on kirjoitettu pitkään sekavasti tai virheellisesti. Sitä on kuitenkin sittemmin kartoitettu kenttätutkimuksissa vuosina 2010 ja 2011. Levinneisyysalueen pinta-ala on arviolta 68 644 km².
Lajin elinympäristö käsittää kuivia trooppisia metsiä ja rannikon mangrovemetsiä.