stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan komission tutkimuksen puiteohjelmat

Euroopan komission Tutkimuksen puiteohjelma (Framework Programme, lyhenne englanniksi FP) on Euroopan unionin tärkein väline, jolla ohjataan ja rahoitetaan eurooppalaista tutkimus- ja kehitystoimintaa. Tavoitteena on Euroopan tutkimusalueen (European Research Area, ERA) kehittäminen ja maanosan kilpailukyvyn edistäminen.
Rahoitusta myönnetään kansainvälisille hankkeille, jotka toteutetaan puiteohjelman eri ohjelmien tarkemmin määrittelemillä aihealueilla. Rahoitettavat hankkeet valitaan ilmoitettuina hakuaikoina komissioon saapuneista hanke-ehdotuksista. Komission nimeämät eri alojen asiantuntijat arvioivat ehdotukset.
Puiteohjelmat

1. puiteohjelma; 1984–1987 (yhteensä 3 750 miljoonaa ecua)
2. puiteohjelma; 1987–1991 (yhteensä 5 396 miljoonaa ecua)
3. puiteohjelma; 1991–1994 (yhteensä 6 600 miljoonaa ecua)
4. puiteohjelma; 1994–1998 (yhteensä 13 215 miljoonaa ecua)
5. puiteohjelma; 1998–2002 (yhteensä 14 960 miljoonaa euroa)
6. puiteohjelma; 2002–2006 (yhteensä 17 883 miljoonaa euroa)
7. puiteohjelma; 2007–2013 (yhteensä 50 521 miljoonaa euroa)
8. puiteohjelma (Horizon 2020); 2014–2020 (yhteensä noin 70 000 miljoonaa euroa)
9. puiteohjelma (Horisontti Eurooppa); 2021–2027 (noin 100 000 miljoonaa euroa)
7. puiteohjelma

Komissio jakaa seitsemännen puiteohjelman neljään osaan, jotka on tiivistetty sanoiksi yhteistyö, ideat, ihmiset ja valmiudet. Tietoa tutkimuksen puiteohjelmasta ja neuvontaa osallistumisessa Suomen EU-T&K-sihteeristöstä: http://www.tekes.fi/eu (Arkistoitu – Internet Archive) Siitä rahoitetaan yritysten, yliopistojen ja tutkimuslaitosten kansainvälistä t&k&i-yhteistyötä, verkottumista sekä tutkijoiden koulututusta sekä liikkuvuutta.
Aiheesta muualla

EU Research web site
Fourth Framework Programme
Fifth Framework Programme
Sixth Framework Programme
Seventh Framework Programme
FP7 Proposal Assistance
New OSH era
OSH Research
Euroopan kisat 2015

| Euroopan kisat 2015   2015 Avropa Oyunları |
| --- | --- |

Isäntäkaupunki:  Baku, Azerbaidžan
Kisatapahtumat:  249 tapahtumaa, 20 lajissa
Avajaiset:  12. kesäkuuta
Päättäjäiset:  28. kesäkuuta
Olympiastadion:  Bakun olympiastadion
Vesipalloa Unkari - Saksa.
Euroopan kisat 2015 olivat ensimmäiset Euroopan kisat ja ne järjestettiin 12.−28. kesäkuuta 2015 Bakussa, Azerbaidžanissa.
Suomen ainoan mitalin, pronssisen toi Marko Kemppainen skeet-ammunnassa.
Lajit

Kisojen ohjelmassa olivat seuraavat urheilulajit:
| --- | --- |
 Ammunta  Beachfutis  Beachvolley  Jousiammunta  Judo  Karate  Koripallo (3×3)  Lentopallo  Melonta  Miekkailu  Nyrkkeily  Paini  Pyöräily BMX-pyöräily  Maantiepyöräily  Maastopyöräily  Pöytätennis :  Sambo  Sulkapallo  Taekwondo  Triathlon  Vesilajit Uinti  Uimahypyt  Taitouinti  Vesipallo  Voimistelu Aerobic  Akrobatiavoimistelu  Rytminen voimistelu  Telinevoimistelu  Trampoliinivoimistelu  Yleisurheilu
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Venäjä | 79 | 40 | 45 | 164 |
| 2. |  Azerbaidžan | 21 | 15 | 20 | 56 |
| 3. |  Iso-Britannia | 18 | 10 | 19 | 47 |
| 4. |  Saksa | 16 | 17 | 33 | 66 |
| 5. |  Ranska | 12 | 13 | 18 | 43 |
| 6. |  Italia | 10 | 26 | 11 | 47 |
| 7. |  Valko-Venäjä | 10 | 11 | 22 | 43 |
| 8. |  Ukraina | 8 | 14 | 24 | 46 |
| 9. |  Alankomaat | 8 | 12 | 9 | 29 |
| 10. |  Espanja | 8 | 11 | 11 | 30 |
| 40. |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euroopan kisat 2015 Wikimedia Commonsissa
Baku 2015 – virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (azeriksi)
Euroopan kisat

Kartta Euroopan kisojen järjestämispaikoista.
Euroopan kisat (engl. European Games) ovat Euroopan parhaille urheilijoille suunnatut urheilukilpailut, jotka järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2015. Kisojen järjestämisestä vastaa Euroopan olympiakomiteat (EOC), joka julkisti tiedon uuden kilpailun järjestämisestä 8. joulukuuta 2012 pitämässään yleiskokouksessa Roomassa. Ensimmäiset Euroopan kisat järjestettiin Bakussa, Azerbaidžanissa kesäkuussa 2015. Sen jälkeen kisat ovat vuorossa aina neljän vuoden välein.
Vuoden 2019 Euroopan kisat oli tarkoitus järjestää Alankomaissa, mutta maa ilmoitti vain muutamaa päivää ennen vuoden 2015 kisoja luopuvansa kisojen järjestämisestä. Lokakuussa 2016 Valko-Venäjän presidentti Aljaksandr Lukašenka ilmoitti, että kisat järjestetään Minskissä 2019, koska se oli ainut jäljelle jäänyt ehdokas kilpailujen järjestäjäkaupungiksi. Vuonna 2023 kisat järjestetään Puolan Krakovassa.
Järjestäjäkaupungit

| Järjestys | Vuosi | Isäntä | Isäntä | Päivämäärät | Osallistujien lukumäärä> Maat | Osallistujien lukumäärä> Urheilijat | Lajeja | Kilpailuja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I | 2015 | Baku |  Azerbaidžan | 12. kesäkuuta – 28. kesäkuuta | 50 | 5 898 | 30 | 253 |
| II | 2019 | Minsk |  Valko-Venäjä | 21. kesäkuuta – 30. kesäkuuta | 50 | 4 082 | 20 | 200 |
| III | 2023 | Krakova |  Puola | 21. kesäkuuta – 2. heinäkuuta | 48 | 6 857 | 29 | 254 |
| IV | 2027 |  |  |  |  |  |  |  |
Urheilulajit

Bakun kisoissa 2015 kilpailtiin seuraavissa urheilulajeissa:
| --- | --- |
 Ammunta  Beachfutis  Jousiammunta  Judo  Karate  Koripallo (3×3)  Lentopallo (lentopallo ja rantalentopallo)  Melonta (ratamelonta)  Miekkailu  Nyrkkeily (amatöörinyrkkeily) :  Paini  Pyöräily (maantiepyöräily, aika-ajo, BMX-pyöräily, maastopyöräily)  Pöytätennis  Sambo  Sulkapallo  Taekwondo  Triathlon  Vesilajit (uimahypyt, uinti, taitouinti, vesipallo)  Voimistelu (akrobatia, aerobic, telinevoimistelu, trampoliinivoimistelu, rytminen voimistelu)  Yleisurheilu (tarkoitettu vain yleisurheilun Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen kolmosdivisioonan maille, kuten isäntämaa Azerbaidžanille)
Aiheesta muualla

http://www.european-games.org/
Ensi-ilta

Ensi-illaksi kutsutaan esimerkiksi näytelmän tai elokuvan ensimmäistä julkista esityskertaa.
Oopperan, näytelmän tai vaikkapa sävellyksen ensimmäinen esitys historiassaan on nimeltään kantaesitys. Sen sijaan ensi-ilta on minkä tahansa tietyn ooppera-produktion, näytelmäsovituksen tai vastaavan ensimmäinen esitys. Esimerkiksi Joonas Kokkosen oopperalla Viimeiset kiusaukset on historiansa aikana ollut ainoastaan yksi ainoa kantaesitys, joka tapahtui vuonna 1975 Savonlinnan Oopperajuhlilla. Sen sijaan kaikilla Viimeisten kiusausten myöhemmillä produktioilla on omat ensi-iltansa. Konserttiohjelmiston kertaluonteisuuden vuoksi yksittäisillä sävellyksillä ei useinkaan ole ensi-iltaa.
Kun muualla jo esitetty teos kantaesityksensä jälkeen esitetään ensimmäistä kertaa toisessa maassa, esimerkiksi Suomessa, voidaan puhua Suomen kansallisesta kantaesityksestä tai Suomen ensiesityksestä. Elokuvan yhteydessä puhutaan ensi-illan lisäksi myös maailmanensi-illasta, jos elokuvaa ei ole aiemmin esitetty missään muussa maassa. Usein varsinkin kaupallisten elokuvien ensi-illoissa on yleisönä elokuvan näyttelijäkaartia ja muita julkisuuden henkilöitä.
Ensi-isku

Ensi-isku on sodankäyntiin ja erityisesti ydinasesotaan liittyvä termi, jolla tarkoitetaan vihollisen voimien tuhoamista ennen kuin se ehtii hyökätä.
Sekä Yhdysvaltojen että Venäjän sotilaalliseen strategiaan kuuluu ydinasein tehtävä ensi-isku. Se sisältyy myös Naton oppeihin. Lisäksi Yhdysvaltojen oppiin kuuluu "ennaltaehkäisevä" isku ("pre-emptive strike").
Televisio Venäjällä

Televisiolähetykset Venäjällä alkoivat vappuna 1931 neuvostovallan alaisilla keskiaaltokoelähetyksillä Moskovassa. Sotien jälkeen ULA-aalloilla toimimaan rakennettu analoginen televisioverkko laajeni neuvostoaikana kuusikanavaiseksi. Siirtymä digitekniikkaan tapahtui vuonna 2019.
Historia > Neuvostoaika 1931–1990

Televisiotoiminta määriteltiin posti- ja lennätinkansankomissariaatti NKPT:n vastuualueeksi. Sen perustama yleisliittolainen radiokomitea siirrettiin pian omaksi toimialakseen kansankomissaarien neuvoston alle. Sittemmin Gosteleradiona tunnetulla valtionkomitealla oli yksinoikeus televisio- ja radiotoimintaan.
Ajan hengen mukaisesti neuvostohallinnon uudeksi viestivälineeksi tarkoitettu ensimmäinen kanava sai nimensä sosialistikirjailija Maksim Gorkilta. Säännöllisiksi sen lähetykset muuttuivat ULA-siirtymän myötä vuonna 1938 ja päivittäisiksi maan toisen televisiokeskuksen avauduttua Leningradiin 1939.
Toisen maailmansodan keskeyttämät lähetykset jatkuivat rauhan koitettua vuonna 1945. Seuraavilla vuosikymmenellä uusia tv-keskuksia ja maanpäällisiä lähettimiä avattiin pikavauhtia neuvostokaupunkeihin. Näkyvyysalue kattoi Uralin länsipuoliset alueet 1950-luvun lopussa ja Orbita-satelliittien laukaisu vuonna 1967 toi lähetykset saataville koko Neuvostoliittoon, jolloin myös kokeelliset SECAM-standardin värilähetykset käynnistyivät.
Kielellisistä syistä "ohjelmiksi" kutsutut neuvostokanavat muotoutuivat lopulta seuraavanlaisiksi: valtakunnallinen ykkösohjelma painottui tiedotus- ja ajankohtaisohjelmiin, viihteellisemmän kakkosohjelman ajasta osa varattiin alueille ja neuvostotasavalloille, kolmatta kanavapaikkaa piti Moskovan ohjelma, opetustelevisiona toiminut nelosohjelma koostui yleissivistyksellisestä kulttuurisisällöstä, viidentenä virittyi maan läntisellä puolella näkynyt Leningradin ohjelma ja viimeisimpänä avattu kuutosohjelma esitti pääasiassa tieteellisiä ja dokumentäärisiä ohjelmia. Kaapelitelevisio saapui maan suurimpiin kaupunkeihin 1980-luvun loppupuolella.
Historia > Federaatioaika 1991–

Lähetystoiminnan valtionmonopoli hajosi perestroikan edetessä jo ennen Neuvostoliiton hajoamista, minkä jälkeen yleisliittolainen ohjelmatoiminta siirtyi uuden Venäjän federaation alaisuuteen. Gosteleradiosta tuli ykköskanavaa operoiva Ostankino-yhtiö ja sittemmin yksityiseen enemmistöomistukseen siirtynyt Pervyi kanal. Yleisvenäläinen valtion televisio- ja radioyhtiö VGTRK perustettiin vuonna 1990 kakkosohjelman raunioille syntyneen Rossija 1 -kanavan (aik. RTR) taustalle. Nelosohjelmasta tuli NTV. Yksityistämisprosessissa ainoastaan Leningradin ohjelma pysyi täysin entisellään, kun sitä hallinnoinut valtiollinen Lenteleradio-instanssi muuttui sellaisenaan osakeyhtiömuotoon ja piti kanavapaikkansa.
Venäjän maanpäälliset digilähetykset alkoivat kesällä 2010 Habarovskin alueella 13 lähettimen voimin. Signaali kattoi koko maan kaksi vuotta myöhemmin ja kevättalvella 2015 valmistui siirtymä modernimpaan DVB-T2 -teknologiaan. Analoginen signaali sammutettiin federaatiopiirikohtaisesti neljässä vaiheessa vuonna 2019 lukuun ottamatta pieniä alue- ja paikalliskanavia. Maanpäällistä televisioverkkoa ylläpitää Venäjän viestintäministeriön alainen valtionyhtiö RTRS.
Nykyaika > Maanpäällinen verkko

Valtakunnalliseen antenniverkkoon kuuluu 20 vapaasti katsottavaa tavallisen tarkkuuden kanavaa kahteen kanavanippuun jaettuna. Näiden must carry –kanavien maksuttomuus on turvattu myös kaapeli- ja satelliittiverkkojen asiakkaille liittovaltion presidentin asetuksella. Lisäksi alueellisille lähetyksille on varattu koko maassa kanavapaikka 21, jonka toimilupa kilpailutetaan alue- ja tasavaltakohtaisesti. VGTRK:n alueyhtiöt tuottavat paikallisia ohjelmia päivittäin yhtiön Rossija-kanaville.
Ensimmäisen kanavanipun teräväpiirtokoelähetykset alkoivat maaliskuussa 2020 HEVC-enkoodattuina Moskovassa ja Moskovan alueella. Maanlaajuiset HD-lähetykset on tarkoitus aloittaa vuonna 2021. Kolmannen kanavanipun avaamisesta on tiedotettu mutta tarkempaa tietoa toimilupakilpailutuksesta ei ole.
| Nro | Nimi | Venäjäksi | Ohjelmisto |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ykköskanava | Первый канал | Viihdettä, asiaohjelmia, uutisia |
| 2 | Rossija-1 | Россия-1 | Viihdettä, asiaohjelmia, uutisia |
| 3 | Match | Матч | Urheilua, dokumentteja |
| 4 | NTV | НТВ | Uutisia, asiaohjelmia, viihdettä |
| 5 | Viides kanava | Пятый канал | Venäläistä viihdettä, uutisia |
| 6 | Rossija-K | Россия-К | Taidetta, kulttuuria, dokumentteja |
| 7 | Rossija-24 | Россия-24 | Uutisia ympäri vuorokauden |
| 8 | Karuselli | Карусель | Lasten ja nuorten ohjelmaa |
| 9 | Julkinen kanava | ОТР | Valtionhallinnon ohjelmaa |
| 10 | Center | ТВ Центр | Moskovan paikallisohjelmaa |
| 21 | Paikalliskanava | Местное канал | Alueellista ohjelmaa |
| Nro | Nimi | Venäjäksi | Ohjelmisto |
| --- | --- | --- | --- |
| 11 | REN | РЕН | Vaihtoehtoista asiaohjelmaa |
| 12 | Spas | Спас | Venäjän ortodoksisen kirkon ohjelmaa |
| 13 | STS | СТС | Viihdettä, huumoria, elokuvia |
| 14 | Kotikanava | Домашний | Lifestyle-ohjelmistoa, viihdettä |
| 15 | TV3 | ТВ3 | Viihdettä, dokumentteja, elokuvia |
| 16 | Perjantai | Пятница | Viihdettä, lifestyle-ohjelmistoa |
| 17 | Tähti | Звезда | Venäjän puolustusministeriön ohjelmaa |
| 18 | Mir | Мир | Ent. neuvostomaiden yhteistä ohjelmaa |
| 19 | TNT | ТНТ | Viihdettä, huumoria, elokuvia |
| 20 | Muz | Муз | Musiikkia, pop-kulttuuria, taidetta |
Suomen ja Venäjän rajaseudulla maanpäällisiä lähetyksiä voi katsella suomalaisen Antenna Ready HD -standardin vaatimukset täyttävillä vastaanottimilla Virolahdella, Miehikkälässä, Lappeenrannassa, Imatralla, Ruokolahdella, Rautjärvellä, Parikkalassa, Kiteellä ja Tohmajärvellä. Itärajan pohjoisella osuudella katselusta on tullut analogilähetysten päätyttyä lähes mahdotonta sillä RTRS on karsinut lähetinverkkoaan haja-asutusalueilla eivätkä digitaaliset lähetykset kanna yhtä pitkälle. Useimmat suomalaiset kaapelioperaattorit välittävät Venäjän pääkanavia maksullisissa paketeissaan.
Nykyaika > Muut vastaanottotavat

Venäjällä kaapeli- ja satelliittitelevisio ovat käytännössä synonyymejä maksutelevisiolle. Liittovaltion laista ja presidentin asetuksista huolimatta useimmat operaattorit veloittavat asiakkailtaan jonkinlaisen perusmaksun myös must carry –kanavien katsomisesta. Nämä tahot kilpailevat julkista antenniverkkoa vastaan suuremmalla kanavatarjonnalla, teräväpiirtolaadulla, monipuolisemmalla ohjelmistolla sekä satelliittitelevision tapauksessa interaktiivisilla lisäpalveluilla ja signaalin peitolla. Kaapeliverkot ovat edelleen pääosin analogisia sillä niille ei ole asetettu teknologisia velvoitteita antenniverkon digisiirtymän yhteydessä.
Merkittäviä antenniverkon ulottumattomissa olevia venäläisiä televisiokanavia ovat animaatioihin erikoistunut 2x2, musiikkitelevisio RU.TV, elokuvakanava Dom Kino, viihdekanava Tse sekä nuorille naisille suunnattu Ju. Lisäksi suurimmilla televisioyhtiöillä on omia maksullisia lisäkanaviaan.
2000-luvulla IPTV:n markkinaosuus on kasvanut internet-yhteyksien nopeutumisen ja kehittyneiden verkkojen yleistymisen myötä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
RTRS, maanpäällisen digitelevisioverkon ylläpitäjä (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
VGTRK, Venäjän valtiollinen televisio- ja radioyhtiö (venäjäksi)
Roskomsvjaz, Venäjän viestintäministeriö (venäjäksi)
Felix Gustavsson

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 22. elokuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka:  Haaparanta, Ruotsi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 189 cm
Seura
Seura: Bodens BK
Pelinumero: 2
Junioriseurat
1996–2010: Haparanda FF
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2012 | Haparanda FF | 36 | (2) |
| 2013–2015 | PS Kemi | 64 | (6) |
| 2013–2014 | → KemPa | 7 | (0) |
| 2016 | KPV | 20 | (1) |
| 2017–2018 | JJK Jyväskylä | 1 | (0) |
| 2019– | Bodens BK |  ? | (?) |
| Yhteensä | Yhteensä | 128 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. huhtikuuta 2017.
Felix Gustavsson (s. 22. elokuuta 1994 Haaparanta, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ruotsin jalkapallon ykkösdivisioonassa pelaavaa Bodens BK:ta. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Gustavssonin kasvattajaseura on Haparanda FF, jossa hän pelasi vuoteen 2012 asti. Keväällä 2013 Gustavsson siirtyi Kakkosessa pelanneeseen PS Kemi Kingsiin. Keväällä 2016 Kolmen PS Kemi-kauden jälkeen Gustavsson siirtyi Kokkolaan Ykkösessä pelanneen KPV:n riveihin. Yhden KPV-kauden jälkeen syksyllä 2016 Gustavsson siirtyi Veikkausliigaan nousseen JJK Jyväskylän riveihin. Gustavsson avasi Veikkausliiga-uransa 8. huhtikuuta 2017 Maarianhaminassa ottelussa IFK Maarianhamina-JJK. Hän palasi kaudeksi 2019 takaisin Ruotsiin siirryttyään jalkapalloseura Bodens BK:hon kauden 2020 loppuun voimassa olevalla sopimuksella.
EVH (yritys)

| EVH |
| --- | --- |

Kotipaikka:  Yhdysvallat
Toiminta-alue:  Yhdysvallat, Japani
Tuotteet:  kitarat, vahvistimet, efektit
Kotisivu:  evhgear.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
EVH on Van Halen -yhtyeen kitaristina tunnetun Eddie Van Halenin perustama  yritys, joka valmistaa sähkökitaroita, kitaravahvistimia ja niihin liittyvien tarvikkeita. EVH on osa Fender Musical Instruments Corporationia (FMIC) eli Fenderiä. Kaikkien EVH:n valmistamien kitaramallien nimissä on mukana Eddie Van Halenin pojan etunimi Wolfgang.
Historia > 5150 -tyyppiset vahvistimet

Ensimmäisen tämäntyyppisen, Eddien speksien mukaisen vahvistimen valmisti Peavey. Nimi oli simppelisti Peavey 5150. Aikoinaan julkaistiin päivitetty malli nimellä Peavey 5150 II. Tuo numeroyhdistelmä on sekä erään Van Halenin albumin nimi, että myös Eddien käyttämä nimitys studiostaan.
Uusin versio em. vahvistimesta on EVH 5150 III. Kaikki kolme ovat n. 100 W tehoisia. Tuosta EVH:sta tosin on nykyään myös pienempi ja halvempi 50 W versio saatavilla.
Historia > Muut tuotteet

Nykyään saa EVH-merkillä varsutettuja kitarankieliä, kitarahihnoja, plektroja yms. tarvikkeita. Myös muutamia efektipedaaleja löytyy kitaralle. Niidenkin merkki on EVH, mutta käytännössä joku muu aina valmistaa ne Eddien toiveiden mukaisesti. Esim.
EVH Phaser (modifioitu MXR:n Phaser 90)
EVH Flanger (modifioitu MXR:n Flanger)
EVH Wah (modifioitu Dunlopin Wah)
Historia > Aika ennen Wolfgangia ja 5150:aa

Eddie Van Halen on vuosikymmenien varrella soittanut todella monenlaisilla kitaroilla ja vahvistimilla. Monet näistä merkeistä ovat edelleen olemassa joko edelleenkin itsenäisinä, tai sitten osana jotain suuryritystä. Lista on pitkä, mutta mainittakoon vahvistimista vaikkapa Marshall ja Peavey. Ja kitaranvalmistajista Ernie Ball, Gibson, Fender, Kramer, Steinberger ja Charvel. Ja onpa Eddien aikanaan itse sekalaisista osista rakentama kitara lempinimeltään Frankenstein.
Tietenkin myös Floyd Rose on syytä mainita, Eddiehän oli mukana senkin alkuvaiheissa. Vibrakammella varustettujen EVH-kitaroiden tallana onkin aina EVH Floyd Rose. Lienee käytännössä joko sama, tai vähintäänkin melkein sama talla, kuin kaikkien  ostettavissa oleva Original Floyd Rose.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
evhgear.com
Euryfon

| Euryfon> Εὐρυφῶν.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 400-luku eaa. Knidos
Ammatti:  lääkäri
Euryfon (m.kreik. Εὐρυφῶν, Euryfōn; lat. Euryphon; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen lääkäri, joka oli kotoisin Knidoksesta Kaariasta.
Elämä

Euryfon syntyi oletettavasti 400-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla, sillä Soranos Efesoslainen sanoo hänen olleen Hippokrateen aikalainen mutta tätä vanhempi. Soranos kertoo myös, että Euryfon ja Hippokrates olisi kerran kutsuttu Makedoniaan Perdikkas II:n hoviin hoitamaan häntä, mutta kyseinen kertomus on mahdollisesti keksitty tai ainakin Hippokrateesta kerrottuna epäperäinen. Komediakirjailija Platon mainitsee Euryfonin eräässä Galenoksen kautta säilyneessä katkelmassa.
Teokset

Euryfon kirjoitti ilmeisesti useita lääketieteen alan teoksia, mutta yhtään niistä ei tiedetä täydellä varmuudella. Teoksiin saattavat lukeutua seuraavat:
Knidoslaiset mietelauseet (Κνίδιαι γνῶμαι, Knidiai gnōmai) – Lääketieteen alan teos, jota Galenoksen mukaan pidettiin Euryfonin kirjoittamana.
Galenos sanoo myös, että Euryfonia pidettiin useiden Hippokrateen nimiin laitettujen teosten kokoelmaan Corpus Hippocraticumiin luettujen tutkielmien kirjoittajana; näitä ovat:
Elämäntavoista (Περὶ διαίτης, Peri diaitēs; De diaeta tai De victus ratione)
Terveyden aikaisesta elämäntavasta (Περὶ διαίτης ὑγιεινῆς, Peri diaitēs hygieinēs; De salubri victus ratione)
Myös seuraavia hippokraattisia teoksia on ehdotettu hänen kirjoittamikseen:
Taudeista (Περὶ νούσων, Peri nūsōn; De morbis), kirja II – Teos kuuluu Corpus Hippocraticumiin, mutta sitä pidetään yleensä epäperäisenä ja sitä on ehdotettu Euryfonin kirjoittamaksi.
Naisten luonnosta (Περὶ γυναικείης φύσιος, Peri gynaikeiēs fysios; De natura muliebri) – Mahdollisesti Euryfonin teos, sillä Soranos vaikuttaa viittaavan teokseen lainatessaan hänen mielipiteitään.
Euryfonin teoksista ei ole säilynyt nykyaikaan muuta kuin katkelmia, elleivät sitten yllä mainitut hippokraattiset teokset todella ole hänen kirjoittamiaan. Eräästä Caelius Aurelianuksen kohdasta voidaan päätellä, että Euryfon oli tietoinen valtimoiden ja laskimoiden välisestä erosta, ja myös katsoi aivan oikein, että valtimoissa oli verta.
Felix I

| Felix I |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Rooma
Kuollut: 30. joulukuuta 274 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  5. tammikuuta 269
Paavius päättyi:  30. joulukuuta 274
Edeltäjä:  Dionysis
Seuraaja:  Eutychianus
Felix I (k. 30. joulukuuta 274) oli roomalaissyntyinen Katolisen kirkon paavina 5. tammikuuta 269 – 30. joulukuuta 274. Tietoja hänen elämästään ei ole säilynyt paljonkaan. Jotkut tiedot osoittavat hänen kärsineen marttyyrikuoleman, mutta näiden lähteiden epäillään sekoittavan hänet toiseen Felixiin. Hänen muistopäivänsä on 30. toukokuuta.
Tauno Karilas

Tauno Valto Karilas (vuoteen 1906 Karlsberg) (20. lokakuuta 1900 Piippola – 10. heinäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Elämäkerta

Karilaan vanhemmat olivat Piippolan kirkkoherra, rovasti Niilo Karilas (1852–1911) ja Ida Maria Anstén. Hän valmistui ylioppilaaksi 1921, filosofian kandidaatiksi 1924 ja filosofian maisteriksi 1927. Karilas oli Seuran päätoimittajana 1929, WSOY:n virkailijana ja Ylioppilasteatterin johtajana 1929–1930, Suojeluskuntajärjestön Hakkapeliitta-lehden toimitussihteerinä 1930–1944, tämän jälkeen hän oli Valojuova-lehdessä toimitussihteerinä 1945–1946 ja päätoimittajana 1949–1950 sekä Nuoli-lehden toimittajana. Karilas toimi myös Kustannusosakeyhtiö Valistuksen osastonhoitajana vuodesta 1958, Nuorten Kirja ry:n johtokunnassa vuodesta 1946 ja sen puheenjohtajana vuodesta 1954.
Kirjailijana Karilas julkaisi nuorisoromaaneja, tietokirjoja ja kokoomateoksia. Useissa hänen 1950-luvulla kirjoittamissaan poikien seikkailukirjoissa oli voimakkaan isänmaallinen henki. Karilaan kirjat olivat suosittuja, niinpä Karilas sai laajaa tunnustusta työstään. Karilaan nuorisokirjallisuutta kohtaan tuntema mielenkiinto ilmeni myös hänen teoksessaan Robinsonista Muumipeikkoon (1962), jossa hän esitteli tämän kirjallisuudenlajin huomattavimpia edustajia.
Karilas loi lisäriimit Otavan julkaisemiin Rymy-Eetu-sarjoihin ja on suomentanut joitain kirjoja, muun muassa Jules Vernen kirjan Salaliitto.
Vuosina 1969–1986 jaettiin nuorisokirjailijoille Tauno Karilaan palkintoa. Karilas käytti myös salanimiä Antti Haukka, Laura Jenner ja Kaksi rakuunaa
Tauno Karilas oli naimisissa vuodesta 1930 Aino Kyllikki Talvitien kanssa. Tauno Karilaan vanhempi veli oli kouluneuvos Yrjö Karilas.