stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Enron
Historia > Enronin konkurssi

Enronin konkurssiin johti yhtiössä vuoden 2001 lopulla paljastunut kirjanpitopetosten sarja. Petosten paljastuessa Enronin osakkeiden arvo romahti runsaasta 60 dollarista muutamiin sentteihin. Enronia pyrittiin pelastamaan pienempien energiayhtiöiden avulla, mutta 2. joulukuuta 2001 yhtiö julistettiin konkurssiin.
Muun muassa yritysjohdon kannustejärjestelmä ja siinä määritellyt optiot olivat saaneet johdon kirjanpitomääräysten rikkomiseen Enronissa ja WorldComissa. Neljännesvuosikatsauksia kaunisteltiin siirtämällä tappioita osakkuusyhtiöihin ja merkitsemällä tulokseksi tulevia tai kokonaan lavastettuja kauppoja. Johtajat manipuloivat yhtiön osakekursseja esittämällä toivottuja tuloja varmoina.
Enronin mukana kaatui myös sen tilintarkastajana toiminut, maailman suurimpiin tilintarkastusyhteisöihin kuulunut Arthur Andersen, jota syytettiin osallisuudesta Enronin tappioiden peittelyyn. Andersen, joka vastasi kirjanpidon luotettavuudesta, toimi samalla konsulttina auttaen Enronin johtoa kasvattamaan yrityksensä näennäistä arvoa. Yhtiön valvontaelimet hyötyivät itse kirjanpidon ja tuloksen manipuloinnista.
Tuotteet

Enron kauppasi yli 30 toimialan tuotteita. Tuoteryhmiä olivat muun muassa:
muovit,
sähkö,
selluloosa,
paperi,
teräs,
sääriskien hallinta,
öljy,
kuljetus- ja rahtipalvelut,
laajakaistapalvelut,
kulutushyödykkeisiin liittyvä riskien hallinta,
suoratoisto-media,
vesi- ja viemäriverkostot ja
tietokoneiden osat.
Yhtiö kävi lisäksi merkittävää kauppaa futuureilla.
EnronOnline

1990-luvulla Enron lanseerasi EnronOnline-palvelun, ensimmäisen Internet-pohjaisen kauppajärjestelmän, joka antoi ostajien ja myyjien myydä, ostaa ja vaihtaa tuotteita varsin vaivattomasti ja myös kansainvälisesti. Palvelua saattoivat käyttää tosin vain Enronin asiakkaat. EnronOnline suljettiin 28. marraskuuta 2001, neljä päivää ennen Enronin virallista konkurssia.
Pääasiallinen omaisuus

Konkurssin tapahtuessa Enron omisti seuraavat sähkövoimalat, verkostot ja muut mainitut kohteet:
Sähkövoimalat
Teesside (Yhdistynyt kuningaskunta)
Bahia Las Minas (Panama)
Puerto Quetzal Power Project (Guatemala)
PQP LLC (Guatemala)
Empresa Energetica Corinto (Nicaragua)
EcoElectrica (Puerto Rico, USA)
Puerto Plata Power Project (Dominikaaninen tasavalta)
Modesto Maranzana Power Plant (Argentiina)
Cuiaba Integrated Project (Brasilia)
Nowa Sarzyna Power Plant (Puola)
Sarlux Power Project (Italia)
Trakya Power Project (Turkki)
Chengdu Cogen Project (Kiina)
Northern Marianas Power Project (USA)
Batangas Power Project (Filippiinit)
Subic Bay Power Project (Filippiinit)
Dabhol Power Company|Dabhol Power Project (Intia)
Storm Lake Wind Generation Project (Iowa, USA)
Lake Benton II Wind Generation Facility (Minnesota, USA)
Lake Benton I Wind Generation Facility (Minnesota, USA)
Cabazon Wind Generation Facility (Kalifornia, USA)
Green Power I Wind Generation Facility (Kalifornia, USA)
Indian Mesa I Wind Generation Facility (Texas, USA)
Clear Sky Wind Power Generation Facility (Texas, USA)
Mill Run Wind Wind Power Generation Facility (Pennsylvania, USA)
Trent Mesa Wind Generation Facility (Texas, USA)
Montfort Wind Generation Facility (Wisconsin, USA)
Pääasiallinen omaisuus > Verkostot

Centragas (Kolumbia)
Promigas (Kolumbia)
Transportadora de Gas del Sur (Argentiina)
CEG (Brasilia)
CEGRio (Brasilia)
Transredes (Bolivia)
Bolivia-to-Brazil Pipeline (Bolivia/Brasilia)
Northern Natural Gas (USA)
Transwestern Pipeline (Texas, Arizona, New Mexico, Colorado, USA)
Florida Gas Transmission (Texas, Louisiana, Alabama, Mississippi, Florida, USA)
Northern Border Pipeline (Indiana, Illinois, Iowa, Etelä-Dakota, Pohjois-Dakota, Montana, USA)
Pääasiallinen omaisuus > Muut

Mariner Energy Inc. (Houston, Texas, USA)
Interruptores Especializados Lara (Venezuela)
Enron Wind
Kirjallisuutta

Robert Bryce: Pipe Dreams: Greed, Ego, and the Death of Enron (PublicAffairs, 2002) ISBN 1-58648-138-X
Lynn Brewer, Matthew Scott Hansen: House of Cards, Confessions of An Enron Executive (Virtualbookworm.com Publishing, 2002) ISBN 1-58939-248-5 ISBN 1-58939-248-5
Kurt Eichenwald: Conspiracy of Fools: A True Story (Broadway Books, 2005) ISBN 0-7679-1178-4
Peter C. Fusaro, Ross M. Miller: What Went Wrong at Enron: Everyone's Guide to the Largest Bankruptcy in U.S. History (Wiley, 2002), ISBN 0-471-26574-8
Loren Fox: Enron: The Rise and Fall. (Hoboken, N.J.: Wiley, 2003)
Judith Haney Enron's Bust: Was it the result of Over-Confidence or a Confidence Game? USNewsLink/December 13, 2001
Marc Hodak: The Enron Scandal, Organizational Behavior Research Center Papers (SSRN), 4.6.2007
Bethany McLean, Peter Elkind: Smartest Guys in the Room: The Amazing Rise and Scandalous Fall of Enron (Portfolio, 2003) ISBN 1-59184-008-2
Mimi Swartz, Sherron Watkins: Power Failure: The Inside Story of the Collapse of Enron (Doubleday, 2003) ISBN 0-385-50787-9
Aiheesta muualla

Guardian Unlimited Special Report: Enron
BBC News In Depth: Enron
At Enron, ignorance was bliss
NFL:n varaustilaisuus 2021

NFL:n varaustilaisuus 2021 (engl. 2021 NFL Draft) oli National Football Leaguen 86. varaustilaisuus. Varaustilaisuus pidettiin 30. huhtikuuta – 1. toukokuuta 2021 Clevelandissa. Varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaaja valittiin pelinrakentaja Trevor Lawrence, joka edusti yliopistotasolla Clemnsonia. Hänet varasi varasi Jacksonville Jaguars.
Aikataulu ja televisiointi

Ensimmäinen varauskierros järjestettiin 29. huhtikuuta. 2. ja 3. kierros järjestetään 30. huhtikuuta ja loput kierrokset 1. toukokuuta. Televisiointioikeudet oli ABC:llä, ESPN:llä, NFL Networkilla.
Varaukset

Lähde:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| C | Sentteri |  | CB | Kulmapuolustaja |  | DB | Puolustuksen takakentän pelaaja |  | DE | Puolustuksen uloin linjamies |
| DL | Puolustuksen linjamies |  | DT | Puolustuksen sisempi linjamies |  | FB | Blokkaava keskushyökkääjä |  | FS | Takapuolustaja |
| G | Hyökkäyksen sisempi linjamies |  | HB | Keskushyökkääjä |  | K | Potkaisija |  | KR | Potkunpalauttaja |
| LB | Tukimies |  | LS | Aloitussyötön antaja |  | OT | Hyökkäyksen ulompi linjamies |  | OL | Hyökkäyksen linjamies |
| NT | Keskimmäinen puolustuksen linjamies |  | P | Lentopotkaisija |  | PR | Lentopotkunpalauttaja |  | QB | Pelinrakentaja |
| RB | Keskushyökkääjä |  | S | Takapuolustaja |  | SS | Takapuolustaja |  | TB | Keskushyökkääjä |
| TE | Sisempi laitahyökkääjä |  | WR | Laitahyökkääjä |  |   |   |  |   |   |
Varaukset

|  | 6.* | 228. | Chicago Bears | Thomas Graham Jr. | CB | Oregon |  |
|  | 7. | 229. | Indianapolis Colts | Mike Strachan | WR | Charleston | Alkuperäinen varausvuoro Jaguarsin |
|  | 7. | 230. | Las Vegas Raiders | Jimmy Morrissey | C | Pittsburgh | Alkuperäinen varausvuoro Jetsin |
|  | 7. | 231. | Miami Dolphins | Larnel Coleman | OT | Massachusetts | Alkuperäinen varausvuoro Texansin |
|  | 7. | 232. | Carolina Panthers | Phil Hoskins | DT | Kentucky | Alkuperäinen varausvuoro Falconsin |
|  | 7. | 233. | Los Angeles Rams | Jake Funk | RB | Maryland | Alkuperäinen varausvuoro Bengalsin |
|  | 7. | 234. | Philadelphia Eagles | Patrick Johnson | DE | Tulane |  |
|  | 7. | 235. | Cincinnati Bengals | Wyatt Hubert | DE | Kentuck State | Alkuperäinen varausvuoro Lionsin |
|  | 7. | 236. | Buffalo Bills | Jack Anderson | G | Texas Tech | Alkuperäinen varausvuoro Panthersin |
|  | 7. | 237. | Denver Broncos | Kary Vincent Jr. | CB | LSU |  |
|  | 7. | 238. | Dallas Cowboys | Matt Farniok | G | Nebraska |  |
|  | 7. | 239. | Denver Broncos | Jonathon Cooper | DE | Ohio State | Alkuperäinen varausvuoro Giantsin |
|  | 7. | 240. | Washington Football Team | William Bradley-King | DE | Baylor | Alkuperäinen varausvuoro 49ersin |
|  | 7. | 241. | Los Angeles Chargers | Mark Webb | S | Georgia |  |
|  | 7. | 242. | New England Patriots | Tre Nixon | WR | Keski-Florida |  |
|  | 7. | 243. | Arizona Cardinals | James Wiggins | S | Cincinnati |  |
|  | 7. | 244. | Miami Dolphins | Gerrid Doaks | RB | Cincinnati | Alkuperäinen varausvuoro Raidersin |
|  | 7. | 245. | Pittsburgh Steelers | Tre Norwood | CB | Oklahoma | Alkuperäinen varausvuoro Dolphinsin |
|  | 7. | 246. | Washington Football Team | Shaka Toney | DE | Penn State |  |
|  | 7. | 247. | Arizona Cardinals | Michal Menet | C | Penn State | Alkuperäinen varausvuoro Bearsin |
|  | 7. | 248. | Indianapolis Colts | Will Fries | G | Penn State |  |
|  | 7. | 249. | Los Angeles Rams | Ben Skowronek | WR | Oklahoma | Alkuperäinen varausvuoro Titansin |
|  | 7. | 250. | Chicago Bears | Khyiris Tonga | DT | BYU | Alkuperäinen varausvuoro Seahawksin |
|  | 7. | 251. | Tampa Bay Buccaneers | Chris Wilcox | CB | BYU | Alkuperäinen varausvuoro Steelersin |
|  | 7. | 252. | Los Angeles Rams | Chris Garrett | DE | Concordia (St. Paul |  |
|  | 7. | 253. | Denver Broncos | Marquiss Spencer | DE | Mississippi State | Alkuperäinen varausvuoro Brownsin |
|  | 7. | 254. | Pittsburgh Steelers | Pressley Harvin III | P | Georgia Tech | Alkuperäinen varausvuoro Ravensin |
|  | 7. | 255. | New Orleans Saints | Kawaan Baker | WR | Etelä-Alabama |  |
|  | 7. | 256. | Green Bay Packers | Kylin Hill | RB | Mississippi State |  |
|  | 7. | 257. | Detroit Lions | Jermar Jefferson | RB | Oregon State | Alkuperäinen varausvuoro Billsin |
|  | 7. | 258. | Washington Football Team | Dax Milne | WR | BYU | Alkuperäinen varausvuoro Chiefsin |
|  | 7. | 259. | Tampa Bay Buccaneers | Grant Stuard | LB | Houston | Mr. Irrelevant |
: * Lisävarausvuoro
Varaukset > Menetetyt varausvuorot

New England Patriots menetti 3. kierroksen varausvuoron, kun Patriotsin henkilökunta jäi kiinni kuvaamasta Bengalsin vaihtoaluetta vuonna 2019.
Minnesota Vikings menetti 7. kierroksen varausvuoron rikottuaan palkkakattosääntöjä.
Tilastot > Yliopistoittain

10 eniten varauksia saanutta yliopistoa
| # | Yliopisto | Määrä |
| --- | --- | --- |
| 1. | Alabama, Ohio State | 10 |
| 3. | Georgia | 9 |
| 4. | Florida, Michigan, Notre Dame | 8 |
| 7. | LSU | 7 |
| 8. | Penn State, Kentucky, Oklahoma, Pittsburgh | 6 |
Tilastot > Pelipaikoittain

| # | Pelipaikka | 1>  kierros | 2>  kierros | 3>  kierros | 4>  kierros | 5>  kierros | 6>  kierros | 7>  kierros | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | CB | 5 | 3 | 8 | 6 | 8 | 6 | 3 | 39 |
| 2. | WR | 5 | 5 | 5 | 5 | 3 | 8 | 5 | 36 |
| 3. | DE | 5 | 3 | 5 | 7 | 4 | 3 | 7 | 34 |
| 4. | OT | 4 | 5 | 4 | 4 | 3 | 3 | 1 | 24 |
| 5. | LB | 4 | 3 | 4 | 3 | 4 | 2 | 1 | 21 |
| 6. | S | 0 | 3 | 2 | 1 | 7 | 5 | 2 | 20 |
| 7. | DT | 0 | 1 | 3 | 4 | 3 | 5 | 2 | 18 |
| 7. | RB | 2 | 1 | 1 | 4 | 1 | 5 | 4 | 18 |
| 9. | G | 1 | 2 | 3 | 1 | 1 | 3 | 3 | 14 |
| 10. | TE | 1 | 1 | 3 | 2 | 4 | 0 | 0 | 11 |
| 11. | QB | 5 | 1 | 2 | 1 | 0 | 1 | 0 | 10 |
| 12. | C | 0 | 3 | 1 | 1 | 0 | 1 | 2 | 8 |
| 13. | LS | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 14. | DL | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 |
| 14. | FB | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 14. | K | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 14. | P | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  |  | 32 | 32 | 41 | 39 | 40 | 44 | 31 | 259 |
Anna Mustonen

Anna Mustonen (s. 1983) on Helsingissä asuva koreografi, tanssija ja opettaja. Hän on valmistunut joogaohjaajaksi Heartful Yoga Academysta vuonna 2018, koreografiksi (MA) Teatterikorkeakoulusta vuonna 2010 ja tanssijaksi (BA) Amsterdamse Hogeschool voor de Kunsten -korkeakoulusta vuonna 2007. Mustonen on opettanut tanssiin ja koreografiaan liittyviä kursseja ja tunteja Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa, Tanssivintillä, Tanssille ry:ssä ja Zodiak - Uuden tanssin keskuksessa yli kymmenen vuoden ajan sekä ohjannut Heartful-joogatunteja vuodesta 2018 alkaen.
Taiteellinen työskentely

Mustonen viihtyy pitkäkestoisissa ja taiteidenvälisissä prosesseissa, joissa yhteistyön ja esittämisen tapojen uudelleen ajattelulle on aikaa. Hänen työnsä tapahtuu usein kuuntelun, tunnun, tarkkojen havaintojen, oletusten kyseenalaistamisen ja ei-tietämisen kautta. Hänen opetuksensa tapahtuu usein läheisessä suhteessa musiikkiin, kehoa ja musiikkia yhtäaikaisesti kuunnellen. Mustosta kiinnostaa erityisesti tanssin ja musiikin välisyys.
Mustonen kuuluu tanssikoulu Tanssivintin jaettuun johtajistoon, ja hän on ollut mukana perustamassa taideyhteisö rendezvousia sekä taideyhdistys i dolcia.
Taiteellinen työskentely > Teokset

Mustosen teoksia on nähty useilla eri tanssin ja esittävän taiteen näyttämöillä vuodesta 2007 lähtien.
Mustonen työskennellyt pitkään cembalisti Marianna Henrikssonin kanssa. Mustosen ja Henrikssonin näyttämöteos Sfäärit (i dolci, Musica nova Helsinki, Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2025) tuo yhteen nykymusiikkia ja nykykoreografiaa. Työparin uutta tanssia ja varhaisbarokin musiikkia yhdistäviä suurimuotoisia näyttämöteoksia ovat puolestaan Eros (i dolci, Helsinki Early Music Festival, Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2022), Monteverdin musiikkiin tehty Maria-vesper (Helsingin Barokkiorkesteri, Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2018) ja Di anima et di corpo (Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2012).
Mustosen muita töitä ovat mm. yhdessä Ami Karvosen ja Kid Kokon kanssa toteutettu teos Liike ja tyhjyys (Teatteri Takomo ja Nykyesityksen näyttämö 2023), koreografia Ami Karvosen ohjaamaan esitykseen Asennot (Q-teatteri, 2019), Rea-Liina Brunoun ja kolmen lapsen kanssa yhdessä toteutettu teos Noidankutu (Ehkä-tuotanto, 2019) sekä Ontto harmaa tanssi, jonka koreografiasta Mustonen vastasi yhdessä Veli Lehtovaaran kanssa ja joka tehtiin Olli-Pekka Tennilän runokirjan Ontto harmaa ympärille (Mad House Helsinki, 2020).
Taiteellinen työskentely > Palkinnot

Anna Mustoselle ja Marianna Henrikssonille myönnettiin esittävien taiteiden valtionpalkinto vuonna 2018. Palkintoperusteissa heidän mainittiin onnistuneesti avanneen uusia näkyjä tanssin ja musiikin dialogisuuteen. Di anima et di corpo ja Maria-vesper nähtiin merkittävinä taiteellisina tekoina suhteessa kotimaisen tanssi- ja musiikkikulttuurin kehitykseen. Helsingin Kaapelitehtaalle toteutettu suurimuotoinen teos toi yhteen Helsingin Barokkiorkesterin, laulajat ja tanssijat sekä visuaalisen suunnittelun tavalla, jota voi pitää taiteellisena läpimurtona.
Aiheesta muualla

Anna Mustosen verkkosivut
i dolci ry:n verkkosivut
Tanssivintin verkkosivut
Sinéad Burke

Burke vuonna 2018.
Sinéad Burke (s. 1990) on irlantilainen vammaisaktivisti, opettaja ja kirjailija. Hän on tunnettu Ted-puheestaan Why design should include everyone. Hän on myös Tilting the lens -nimisen konsultointiyhdistyksen toimitusjohtaja ja perustaja. Yhdistyksen tarkoituksena on vastata kysymykseen "onko tämä saavutettavaa?" ja sen tavoitteena on saavutettava ja oikeudenmukainen maailma.
Hän valmistui Trinity Collegesta Dublinissa vuosikurssinsa parhaiden joukossa ja voitti Vere Foster -palkinnon. Burke on kirjoittanut lastenkirjan nimeltä Breaking the mould. Kirja voitti Specsaversin vuoden lastenkirja palkinnon vuonna 2020.
Burkella on akondroplasia ja hän koki nuorempana usein itsensä ulkopuoliseksi muotikeskusteluista ja -kokemuksista, joten hän alkoi pitää blogia. Hänen tavoitteenaan on inklusiivisempi muoti. Hänet kutsuttiin Valkoiseen taloon Design for all -tapahtumaan, jossa Obaman hallitus nosti esille inklusiivisen suunnittelun tärkeyttä.
Vuonna 2019 hän oli yksi Meghan Marklen valitsemasta viidestätoista naisesta, jotka olivat British Vogue -lehden kannessa. Vuonna 2023 Burke oli British Voguen kannessa neljän muun vammaisaktivistin kanssa.
Burkella on podcasti nimeltä As Me with Sinéad. Hän on myös kirjoittanut artikkeleita muun muassa The Guardianiin ja Vogueen.
Vuonna 2019 hän oli yksi BBC:n 100 Women -listalle valituista naisista.
Burken ansiosta irlanninkielisessä sanakirjassa on lyhytkasvuista tarkoittava termi duine beag. Burken vanhemmat perustivat Little People of Ireland -yhdistyksen vuonna 1998.
Inka Bell

Inka Bell (s.1981) on Helsingissä asuva kuvataiteilija, joka työskentelee taidegrafiikan laajennetulla kentällä painetun kuvan, paperiveistosten ja julkisen taiteen parissa. Bell on valmistunut kuvataiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta taidegrafiikan osastolta vuonna 2021. Hän on aiemmin suorittanut Taideteollisessa korkeakoulussa graafisen suunnittelun kandidaatin tutkinnon (2008) ja vaatesuunnittelun kandidaatin tutkinnon (2004).
Taiteellinen työskentely

Bell on kiinnostunut visuaalisista ilmiöistä ja kuvapintojen rakentamisen rajattomista mahdollisuuksista. Yleensä sarjallisesti työskentelevän Bellin teoksissa on kaikuja minimalismista ja konkretismista. Ne tutkivat kaksi- ja kolmiulotteisen suhdetta materiaalin, värin, muodon ja toiston kautta. Bellin värivalinnat ja teoksissa syntyvät visuaaliset havainnot pakenevat sanallistamista ja teosten ulkopuolisia merkityksiä.
Bellin praktiikassa paperi on keskeisessä roolissa materiaalina, jota muokkaamalla tai johon toisintamalla syntyy lopullinen teos. Hänen teosprosessissaan on jo pitkään ollut olennaista vuoropuhelu ja leikittely kuvan luomiseen käytettyjen materiaalien ja tekniikan kanssa. Tekniikan sekoittuminen materiaalisuuteen näyttäytyy paikoitellen kuvapinnalla häiriöinä, ns. glitcheinä, kun painoväri ja paperi alkavat sulautua toisiinsa. Bellin paperiveistosten työstäminen puolestaan muistuttaa etäisesti kankaankudontaa. Veistoksissa kaksi pintaa kohtaa toisensa, mutta teos tulee näkyväksi vasta satojen tai tuhansien toistojen ja elementtien limittymisen tuloksena. Bell etsii jatkuvasti uusia tapoja yhdistellä analogista painotekniikkaa uudempiin jäljen ja kuvan luomisen keinoihin.
Taiteellinen työskentely > Ura

Bellin teoksia on ollut esillä useissa kotimaisissa ja ulkomaisissa näyttelyissä. Hänen yksityisnäyttelyitään ovat mm. Galleria G, Helsinki (2024), Forum Box, Helsinki (2023), Bricks Gallery, Kööpenhamina (2022), Porvoon taidehalli, Porvoo (2022) ja HAM-galleria, Helsinki (2020).
Bellin julkisen taiteen teoksiin kuuluvat Ympäri (2024) Pakilan ala-asteen koulun ja päiväkodin Elontien kiinteistön tiloissa ja Rotaatio (2022) Pakilan koulukokonaisuuden Halkosuon kiinteistössä Helsingissä sekä Kulmalla (2019) Espoon Vermonniityssä.
Bellin teoksia on mm. Espoon modernin taiteen museon EMMAn, Euroopan Parlamentin, HAM Helsingin taidemuseon, Nykytaiteen museo Kiasman, Jenny ja Antti Wihurin rahaston ja the Tamarind Archive at the University of New Mexico Art Museumin kokelmissa.
Bell oli myös yksi Helsingissä vuodesta 2016 lähtien toimineen Kalasataman seripajan perustajista.
Taiteellinen työskentely > Palkinnot

Vuonna 2024 Bellille myönnettiin Suomen Taideyhdistyksen William Thuring -pääpalkinto. Palkintoperusteissa mainittiin Bellin uudistaneen ja jatkaneen merkittävän suomalaisen konstruktivismin perinnettä raikkaalla tavalla.
Vuonna 2020 Bell oli ehdolla Queen Sonja Print Award -palkinnon saajaksi.
Aiheesta muualla

Inka Bellin verkkosivut.
Elina Vainio

Elina Vainio (s. 1981) on helsinkiläinen kuvataiteilija. Hän on valmistunut Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta ja Chelsea College of Artista.
Taiteellinen työskentely

Vainion taiteellinen työskentely suuntautuu modernin länsimaisen ihmiskeskeisen maailmankuvan katvealueisiin. Hänen teoksensa tuovat usein esille tiedon ja kielen riittämättömyyden maailman ymmärtämisessä, elämän haurauden ja ihmisen ja luonnon yhteyden.
Taiteellinen työskentely > Ura

Vainion yksityisnäyttelyitä ovat muun muassa Reset (2020) WAM X -näyttelytilassa Turussa ja Talletukset (2018) SEB:n toimiston aulatilassa Helsingissä. Vainion teoksia on nähty ryhmänäyttelyissä Taattisten tilalla (2023), Taideyliopiston Kuvataideakatemian Kuva/Tila-galleriassa (2023), Lappeenrannan taidemuseossa (2023), HAMissa (2021), Nykytaiteen museo Kiasmassa (2019) Rauma Triennalessa (2019) ja Taidekeskus Purnussa (2017).
Vainion teoksia on muun muassa Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmissa.
Taiteellinen työskentely > Yhteistyöt

Vainio on työskennellyt nykyesityksen parissa mm. Masi Tiitan teoksissa Auringonvalo lattialla (Ehkä-tuotanto, 2024) ja Palais de Mari (Monitoimitila O, 2022) sekä osana ARS17-näyttelyn esitysohjelmaa toteutetussa teoksessa PET (Kiasma-teatteri, 2017).
Vainio työskentelee Helsingissä Porukalle -työtilassa, joka on jaettu työhuone sekä tila taiteelliselle työlle. Tilassa ovat työskennelleet Vainion lisäksi kuvanveistäjä Man Yau, video- ja esitystaiteilija Jaakko Pietiläinen, taidemaalari Jussi Niskanen, kuvanveistäjä Hermanni Saarinen, kuvataidekasvattaja Juuso Tervo sekä kuvataiteilija ja kuraattori Sakari Tervo.
Aiheesta muualla

Elina Vainion kotisivut
Léonora Miano

| Léonora Miano |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. maaliskuuta 1973
Kansalaisuus:  kamerunilainen, ranskalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
www.leonoramiano.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Léonora Miano (s. 12. maaliskuuta 1973 Douala, Kamerun) on ranskaksi kirjoittava kamerunilais-ranskalainen kirjailija. Miano muutti Ranskaan vuonna 1991 ja opiskeli Nanterren yliopistossa amerikkalaista kirjallisuutta. Hän asui Ranskassa vuoteen 2019, mistä lähtien on asunut Togossa. Mianoa pidetään yhtenä merkittävimpänä frankofonisena nykykirjailijana.
Kirjallinen ura

Mianon esikoisromaani L'Intérieur de la nuit ("Yön sisin") sai ilmestymisvuotenaan 2005 kehuvan vastaanoton ja voitti kuusi kirjallisuuspalkintoa: Les lauriers verts de la forêt des livres, Révélation -palkinnon (2005); Louis Guilloux -palkinnon (2006); Montalembert-esikoiskirjapalkinnon (2006); René Fallet -palkinnon (2006), Bernard Palissy -palkinnon (2006) sekä l'Excellence camerounaise -palkinnon (2007), minkä lisäksi Lire-lehti valitsi teoksen vuoden 2005 parhaaksi ranskankieliseksi esikoisromaaniksi. Mianon toinen romaani Contours du jour qui vient ("Nousevan päivän ääret") sai vuoden 2006 lukiolaisten Goncourt-palkinnon. Jury koostui 15–18-vuotiaista lukiolaisista. Kolmannesta romaanistaan La Saison de l'ombre ("Varjokausi"), joka kuvaa orjakaupan alkua, Miano sai vuoden 2013 Fémina-palkinnon. Vuonna 2014 Mianolle myönnettiin Arts et Lettres -ritarikunnan ritarimerkki.
Vuonna 2020 ilmestyneessä laajassa esseeteoksessaan Afropea – Utopie post-occidentale et post-raciste ("Afropea – jälkilänsimainen ja jälkirasistinen utopia") Miano peräänkuuluttaa "afrooppalaisen" (tosin sanoen afroeurooppalaisen) identiteetin uudelleen keksimistä, jotta rotukysymyksen umpikujasta päästäisiin eteenpäin. Uudissanalla "afrooppalaiset" (afropéens, afropéennes) Miano hahmottaa, kuinka Afrikan ja Euroopan yhtyessä "afrooppalaiset" voivat ruumiillistaa ja toteuttaa imperialismin vastaista ja antirasistista yhteiskuntaa. Vuonna 2021 julkaistussa L'Autre Langue des femmes -teoksessaan ("Naisten toinen kieli") Miano kirjoittaa Saharan etelänpuoleisen Afrikan naisten historiaan, myytteihin, hengellisyyteen ja sosiaalisiin käytäntöihin perustuvasta rikkaasta ja monimuotoisesta perinnöstä.
Vuodesta 2021 lähtien Miano on toiminut Frontières-Léonora Miano -palkinnon kummina. Mianolle omistettu, Lorrainen yliopiston perustama kirjallisuuspalkinto myönnetään vuosittain vuoden parhaalle rajojen tematiikkaa tutkivalle romaanille.