stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Binali Yıldırım

| Binali Yıldırım |
| --- | --- |
 Yıldırım vuonna 2016
Turkin pääministeri
 24.5.2016–9.7.2018  
Presidentti:  Recep Tayyip Erdoğan
Edeltäjä:  Ahmet Davutoğlu
Seuraaja:  Virka lakkautettu
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. joulukuuta 1955 (ikä 69) Erzincan, Turkki
Tiedot
Puolue:  Oikeus ja kehitys -puolue
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.binaliyildirim.com.tr
Binali Yıldırım (s. 20. joulukuuta 1955 Erzincan) on turkkilainen poliitikko. Hän toimi maan pääministerinä 2016–2018 ja sitä ennen liikenneministerinä.
Yıldırım valittiin Oikeus ja kehitys -puolueen (AKP) puheenjohtajaksi ja samalla Turkin pääministeriksi toukokuussa 2016 hänen edeltäjänsä Ahmet Davutoğlun erottua. Davutoğlun eron taustalla olivat pitkään jatkuneet erimielisyydet presidentti Recep Tayyip Erdoğanin kanssa, ja Yıldırımin odotettiin olevan edeltäjäänsä enemmän Erdoğanin linjalla. Puoluekokouksessa Yıldırım korosti presidenttijohtoisen järjestelmän etuja ja vaati Turkille uutta perustuslakia, joka lisäisi presidentin valtaoikeuksia. Turkin perustuslain muuttaminen presidenttijohtoiseen suuntaan oli jo pitkään kuulunut AKP:n tavoitteisiin.
Vain vuotta myöhemmin Yıldırım väistyi AKP:n johdosta presidentti Erdoğanin palattua puheenjohtajaksi ylimääräisessä puoluekokouksessa toukokuussa 2017. Aiemmin huhtikuussa järjestetyssä kansanäänestyksessä oli hyväksytty perustuslain muutokset Turkin siirtymisestä AKP:n ajamaan presidenttijohtoiseen järjestelmään. Muutosten ansiosta presidentti Erdoğan saattoi liittyä takaisin puolueeseen. Yıldırım puolestaan valittiin puoluekokouksessa samalla AKP:n uudeksi varapuheenjohtajaksi, Vuonna 2019 Yildirim erosi puheenjohtajan tehtävästä ja ilmoitti pyrkivänsä Istanbulin pormestariksi. Hän ei kuitenkaan onnistunut voittamaan pormestarin vaalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Binali Yıldırım Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ahmet Davutoğlu | Turkin pääministerit 2016−2018 | Seuraaja: virka lakkautettu |
Turkin pääministerit
Kemal Atatürk
Fevzi Çakmak
Rauf Orbay
Fethi Okyar
İsmet İnönü
Fethi Okyar
İsmet İnönü
Celâl Bayar
Refik Saydam
Ahmet Fikri Tüzer
Şükrü Saracoğlu
Recep Peker
Hasan Saka
Şemsettin Günaltay
Adnan Menderes
Cemal Gürsel
Fahri Özdilek
İsmet İnönü
Suat Hayri Ürgüplü
Süleyman Demirel
Nihat Erim
Ferit Melen
Naim Talu
Bülent Ecevit
Sadi Irmak
Süleyman Demirel
Bülent Ecevit
Süleyman Demirel
Bülent Ecevit
Süleyman Demirel
Bülent Ulusu
Turgut Özal
Ali Bozer
Yıldırım Akbulut
Mesut Yılmaz
Süleyman Demirel
Erdal İnönü
Tansu Çiller
Mesut Yılmaz
Necmettin Erbakan
Mesut Yılmaz
Bülent Ecevit
Abdullah Gül
Recep Tayyip Erdoğan
Ahmet Davutoğlu
Binali Yıldırım
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut

Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut on talvisin vuosittain vaihtuvalla paikkakunnalla järjestettävä yleisurheilukilpailu, jossa ratkotaan yleisurheilun sisäratojen miesten ja naisten Suomen mestaruudet eli halli-SM-mitalit.
Ensimmäisen kerran yleisurheilun sisäratojen Suomen mestaruuksista kilpailtiin Espoon Otahallissa vuonna 1962. Vuonna 2011 vuorossa olivat 50:nnet sisäratojen SM-kilpailut.
Lajiohjelma

60 metrin juoksu
200 metrin juoksu
400 metrin juoksu
800 metrin juoksu
1 500 metrin juoksu
3 000 metrin juoksu
60 metrin aitajuoksu (106,7 cm)
300 m aitajuoksu (91,4 cm)
5 000 metrin kävely
korkeushyppy
seiväshyppy
pituushyppy
kolmiloikka
kuulantyöntö (7,26 kg)
4 × 1 kierroksen viesti
60 metrin juoksu
200 metrin juoksu
400 metrin juoksu
800 metrin juoksu
1 500 metrin juoksu
3 000 metrin juoksu
60 metrin aitajuoksu (83,8 cm)
300 m aitajuoksu (76,2 cm)
5 000 metrin kävely
korkeushyppy
seiväshyppy
pituushyppy
kolmiloikka
kuulantyöntö (4 kg)
4 × 1 kierroksen viesti
300 metrin aitajuoksu järjestetään virallisena SM-lajina aina kun käytössä olevan juoksuradan pituus on vähintään 280 metriä. Naisten kävelymatkan pituus oli 3 000 metriä vuoteen 2023 asti ja vuodesta 2024 lähtien 5 000 metriä.
Pitkissä heittolajeissa (kiekonheitto, moukarinheitto ja keihäänheitto) järjestetään talvimestaruuskilpailut, joilla on SM-arvo. Kilpailut voidaan järjestää yhdellä tai useammalla paikkakunnalla, hallissa tai ulkokentällä olosuhteista riippuen. Moniotteluissa (miehillä seitsenottelu ja naisilla viisiottelu) järjestetään omat hallimestaruuskilpailunsa. Vuosina 2021–2025 miesten ja naisten moniottelut käytiin SM-hallikilpailuiden yhteydessä.
Yle TV1

| Yle TV1 |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  1. tammikuuta 1958  koelähetykset: 13. elokuuta 1957
Omistaja:  Yleisradio
Kuvaformaatti:  16:9 576i (SDTV) 16:9 1080i (HDTV)
Katsojaosuus:   27,2 % (2023, Finnpanel)
Maa:   Suomi
Näkyvyysalue:  koko maa
Aiemmin:  Suomen Televisio (1958–1965) TV-ohjelma 1 (1965–1972) TV1 (1972–2001) YLE TV1 (2001–2012)
Rinnakkaiskanava(t):  Yle TV2 (HD) Yle Teema & Fem (HD)
Kotisivu:  tv1.yle.fi
Saatavuus
Antenniverkko
Digita:  kanava 1 (HD) kanava 21
Satelliitti
Allente:  kanava 1 (HD) Kanava 141 (HD)
Kaapeliverkko
DNA:  kanava 1 (HD) kanava 21
Elisa:  kanava 1 (HD) kanava 21
Telia:  kanava 1 (HD) kanava 21
IPTV (ADSL)
Maxivision Viihde:  
Elisa:  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yle TV1 (puhekielessä Ykkönen) on Yleisradion omistama televisiokanava, joka tarjoaa yleisölle uutisia, urheilua ja viihdettä suomeksi.
Yle TV1 lähetti ohjelmaa nimellä Suomen Televisio vuodesta 1958 vuoteen 1965. Kun Yle osti Tesvision ja Tamvision, Suomen Televisio sai nimekseen TV-ohjelma 1, ja Tesvisio-Tamvisio sai nimekseen TV-ohjelma 2. Vuonna 1972 TV-ohjelma 1 sai nimekseen TV1, vuonna 2001 YLE TV1 ja vuonna 2012 Yle TV1.
Yle TV1 HD aloitti lähetyksensä 28. tammikuuta 2014.
Ohjelmisto > Päivittäin esitettävät ohjelmat

Päivittäin esitettäviä ohjelmia ovat:
Yle Uutiset kello 17.00, 18.00 ja 20.30. Illan viimeinen uutislähetys esitetään 21.45 tai hieman tämän jälkeen (esim. 21.50, 21.55).
Urheiluruutu arkisin kello 20.55, lauantaisin kello 20.50 sekä sunnuntaisin ja pyhäpäivinä kello 20.45. Illan toinen urheiluruutu esitetään illan viimeisen uutislähetyksen jälkeen (esim. 21.55, 22.00, 22.05).
Uutisikkuna öisin, kun ei ole muuta ohjelmaa lähetettävänä.
Arkiaamuisin kello 6.25–9.30 esitetään Ylen aamu ja iltapäivällä klo 15.00–15.55 koostelähetys Ylen aamun parhaat.
Ohjelmisto > Säännöllinen arkipäivien ohjelmisto

Arkipäivien ohjelmisto alkaa kello 5.55 ohjelmauusinnalla, jota seuraa Ylen aamu. Aamuohjelmaa seuraavat uusinnat ja vanha kotimainen elokuva.
Viiden minuutin mittaisia uutissähkelähetyksiä esitetään kello 17.00. Yle Uutiset selkosuomeksi ovat klo 16.40, saamenkieliset uutiset klo 16.45 (Ođđasat), venäjänkieliset uutiset klo 16.50 (Novosti Yle) ja Yle Uutiset viittomakielellä klo 16.55. Alueellinen uutislähetys on vuorossa klo 17.06 ja 18.21 (sekä illan viimeisen uutislähetyksen jälkeen esitettävä koostelähetys Uutis-Suomi - Kiinnostavat poiminnat päivän alueuutisista). Torstaisin Ođđasat, Novosti Yle ja Yle Uutiset viittomakielellä esitetään tuntia aikaisemmin alkaen klo 15.45 eduskunnan kyselytunnin takia. Yle TV1:n joka ilta kello 20.30 esitettävä pääuutislähetys on Suomen katsotuin uutislähetys ja kerää kanavalle päivittäin peräti miljoona katsojaa. Uutisten myöhäislähetyksen alkamisaika riippuu muusta ohjelmistosta.
Päivän mittaan näytetään parina edellisenä päivänä esitettyjen ohjelmien uusintoja. Torstaisin esitetään Eduskunnan kyselytunti klo 16.00–17.00.
Kello 17:n Yle Uutisten jälkeen on vuorossa ulkomainen sarja, esimerkiksi Isä Brown ja hänen laumansa, Doc Martin, Murdochin murhamysteerit tai Kotiin takaisin. Maanantaista perjantaihin kello 18.30 esitetään viihteellinen keskusteluohjelma Puoli seitsemän.
Maanantai-illan ohjelmistoon kuuluvat historiadokumentti tai dokumentaarinen historiallinen draamasarja, MOT, A-studio ja dokumenttisarja Suomi on metsäläinen. Tiistai-illassa ohjelmistoon kuuluvat Docstop, A-studio ja ulkomainen elokuva tai minisarja. Keskiviikko-ilta on varattu Prisma-dokumentille, Akuutille, A-studiolle ja draamasarjalle Outlander – Matkantekijä. Torstai-illan ohjelmistoon kuuluvat Dokumenttiprojekti, A-studio: Talk, Ulkolinja-dokumentti ja rikossarja Hiljainen todistaja. Perjantai-illan ohjelmistoa ovat Perjantai ja rikossarja Hiljainen todistaja.
Kesäisin ohjelmisto poikkeaa syys- ja kevätkauden ohjelmistosta.
Ohjelmisto > Viikonloppujen ohjelmisto

Viikonloppuisin esitetään Yle Uutisten viiden minuutin sähkelähetys tunnin välein kello 8.00–11.00. Ykkösaamu on vuorossa kello 10.05. Sunnuntaisin normaalisti kello 10.00 esitettävän uutislähetyksen alkamisaika saattaa aikaistua viidellä minuutilla jumalanpalveluksen takia. Uutislähetysten välissä esitetään uusintoja.
Lauantai-iltaisin klo 20.30 uutislähetyksen jälkeen ennen Urheiluruutua lähetettiin aiemmin suora lottoarvonta, joka siirtyi MTV3:lle lokakuussa 2013. Viimeinen arvonta nähtiin TV1:ssä 28. syyskuuta 2013. Urheiluruudun jälkeen vuorossa on kotimainen musiikkiohjelma SuomiLOVE. $
Lauantaisin ja sunnuntaisin esitetään ohjelmia kuten Flinkkilä & Tastula, Strömsö ja Eränkävijät. Lauantai-illan ohjelmistoon kuuluvat muiden muassa Avara luonto sekä ajoittain vaihtuvia rikossarjoja, kuten Midsomerin murhat, Nuori Morse, Syrjäinen maa, Neiti Marple ja Hercule Poirot. Sunnuntai-illan ohjelmistoon kuuluvat Arto Nybergin keskusteluohjelma, saksalaisdekkari ja Kotikatsomo, joka sisältää kotimaisia draamasarjoja, esimerkiksi Sorjonen ja Korpelan kujanjuoksu.
Ohjelmisto > Sarjat

Lumiukko
Samu Sirkan joulutervehdys (1981–1983)
Joulupukin Kuuma linja
Simon Taikateltta
Ketun joulumetkut (1991–1996)
Itse valtiaat (2001–2008)
Matka maailman ympäri (1990–1995)
Willy Fog 2 (1995–1996)
Tohtori Sykerö (1995)
Kiviset ja Soraset (1996)
Joulupukki ja aavikon lapset (1996)
Kotikatu (1996–2008)
Urpo ja Turpo (1996–1997)
SanoNYT (2000–2001)
Lucky Luke
Myrskylinnut
Yle Uutiset
Vikinglotto
Yle Urheilu
Kotiin takaisin
Vili Vilperi
Alfons Jokinen
Nallevaarin tarinoita
Pikkuauto Brum
Oskarin maailma
Veturi (1992–2000)
Pikku veturi (1996–2000)
Postimies Pate
Palomies Sami
Hammaskeiju missä, sinä olet
Puoli kuusi
Uutisikkuna
Doc Martin
Ihmisten puolue (2008–2010)
Presidentin kanslia (2008–2011)
Teletapit
Papukaija Pate
Pieni herra Jabok
Myyrä
Susia, Noitia ja Jättiläisiä
Korpelan kujanjuoksu
Peppi Pitkätossu (1999–2000)
Muumilaakson tarinoita (1991–1995)
Ohjelmisto > Viihde

Yle lähettää viihdettä pääasiassa toisella pääkanavalla Yle TV2:ssa, mutta Ylen katsotuimmat viihdeohjelmat ovat pääasiassa ykköskanavalla. Kanavan katsotuin viihdeohjelma oli vuosina 1998–2018 esitetty Uutisvuoto, joka keräsi lauantai-iltaisin keskimäärin 450 000–700 000 katsojaa. Kanavan toiseksi katsotuin ohjelma oli Uutisvuotoa lauantai-illan ohjelmistossa edeltänyt, syyskuusta 2011 aloitettu ja vuoden 2016 huhtikuuhun asti esitetty YleLeaks. Ohjelmapaikalla esitettiin vuosina 2001–2008 kotimaista klassikkosatiirisarjaa Itse valtiaat. Tätä ennen poliittista satiiria edusti Iltalypsy vuosina 1993–2001. Näiden lisäksi suosittuja satiirisarjoja ohjelmapaikalla ovat olleet Ihmisten puolue (2008–2010) ja Presidentin kanslia (2008–2011). TV1 lähetti Eurovision laulukilpailut Suomen televisiossa vuosina 1960–2001, jonka jälkeen se siirtyi TV2:lle. Eurovision laulukilpailun 2017 ensimmäinen semifinaali näytettiin kuitenkin TV1:llä jalkapallo-ottelun takia, kun taas toinen semifinaali ja finaali tulivat TV2:n puolelta. Vuonna 2021 ne kuitenkin siirrettiin takaisin TV1:lle, jossa niitä on lähetetty siitä lähtien.
Kanavan johtajat

Vuosina 1958–1969 Suomen Televisiosta / TV-ohjelma 1:stä vastasivat Yleisradion suomenkielinen ohjelmajohtaja Jussi Koskiluoma sekä tv-ohjelmapäällikkö Ville Zilliacus. Koskiluoman kuoleman jälkeen tointa hoiti vähän aikaa ruotsinkielisen ohjelmayksikön johtaja Christoffer Schildt.
Vuosina 1970–1994 Yle TV1:llä oli kanavajohtaja.
Pertti Paloheimo 1970–1974
Sakari Kiuru 1975–1979
Arne Wessberg 1980–1989
Aarno Kaila 1990–1994
1. huhtikuuta 1994 organisaatiouudistuksessa aiemmin erilliset ohjelmayksiköt TV1 ja TV2 siirtyivät televisiotoimialan johtajan Heikki Lehmuston alaisuuteen, muut yksiköt olivat uutis- ja ajankohtaistoiminta sekä Teksti-TV. Kanavaa johti nyt ohjelmajohtaja. Vuonna 2007 nimike muutettiin kanavapäälliköksi ja 2011 ohjelmapäälliköksi.
Astrid Gartz 1994–2002
Ismo Silvo 2002–2005
Riitta Pihlajamäki 2005–2010
Airi Vilhunen 2011–2014
Pentti Väliahdet 2014–
Kuuluttajat

Yle TV1:llä on edelleen kuuluttajia, toisin kuin sisarkanava Yle TV2:lla, tosin vuodesta 2012 valtaosa kuulutuksista on nauhoitettu etukäteen. Perinteiset kuulutukset loppuvat Yle TV1:llä maaliskuussa 2025, kun yhtiö siirtyy kaikilla kanavilla yhtenäisesti taustaäänikuulutuksiin (voice-over). Taustalla ovat Orpon hallituksen tekemät rahoitusleikkaukset.
Anna-Liisa Tilus
Gedi Lindahl
Minna Jylhä
Nina Sevelius
Riikka Suikkari
Kuuluttajat > Entisiä kuuluttajia

Eija Aaltio
Eva Lönnblad
Liisa Halonen
Maria Jungner
Marjo Wilska
Pia Mäkinen
Sirkka Stormbom
Teija Sopanen (Suomen television ensimmäinen kuuluttaja 1950-luvulta 1970-luvulle)
Tutteli Hammermann
Vuokko Piipponen
Yle TV1:n katsotuimmat TV-lähetykset vuonna 2024

| Sija | Ohjelma | Päivämäärä | Tavoittavuus | Keskikatsojamäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Yle Uutiset klo 20.30 | 6.12.2024 | 2 482 000 | 2 254 000 |
| 2. | Linnan juhlat, osa 1 | 6.12.2024 | 2 896 000 | 2 247 000 |
| 3. | Linnan juhlat, osa 2 | 6.12.2024 | 2 742 000 | 2 071 000 |
| 4. | Urheiluruutu | 28.1.2024 | 1 588 000 | 1 594 000 |
| 5. | Presidentinvaalit 2024: Tulosilta | 28.1.2024 | 2 043 000 | 1 403 000 |
| 6. | UMK 2024 | 10.2.2024 | 2 003 000 | 1 302 000 |
| 7. | Kohti Linnan juhlia, osa 2 | 6.12.2024 | 1 781 000 | 1 201 000 |
| 8. | Joulurauhan julistus | 24.12.2024 | 1 289 000 | 1 156 000 |
| 9. | Eurovision Song Contest 2024: Finaali | 11.5.2024 | 2 164 000 | 1 148 000 |
| 10. | Linnan jatkot | 6.12.2024 | 1 905 000 | 1 133 000 |

↑  Katsojamäärään on laskettu mukaan ensiesitys, uusinnat, tallennettu katselu ja katselu Yle Areenassa 7 vuorokauden aikana
YLE TV1+

YLE TV1+ oli Yle TV1:n  vuonna 2008 lopetettu rinnakkaiskanava, joka lähetti TV1:n ohjelmat samaan aikaan mutta siten, että vieraskielisten ohjelmien teksti oli ”poltettu” kuvaan kiinni TV1:n käyttämästä DVB-tekstityksestä poiketen.
Aiheesta muualla

Yle TV1:n viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vanhoja kanavatunnuksia Ylen Elävä arkistossa
Yle
| --- | --- |
Radiokanavat:  Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Sámi Radio  Yle Puhe (lakkautettu)  Yle Klassinen  Yle Vega  Yle X3M  Yle Mondo  Yle Sat 1  Yle Sat 2 
Televisiokanavat:  Yle TV1 (HD)  Yle TV2 (HD)  Yle Teema & Fem (Yle Fem, Yle Teema, HD)  TV Finland 
Uutispalvelut:  Yle Uutiset (selkokielinen, viittomakielinen)  Yle Urheilu  TV-nytt  Yle Ođđasat  Novosti Yle  Yle Uutisvahti  Sää  Yle Tiede 
Muut palvelut:  Yle Areena  Yle Elävä arkisto  Abitreenit  Digitreenit  Yle Oppiminen  Yle Uutisluokka  Yle Kioski 
Organisaatio:  Yleisradion hallintoneuvosto  Yleisradion hallitus  Yleisradion johtoryhmä  Ylen yksiköt  Svenska Yle  Yle Sápmi 
Muuta:  Pasilan linkkitorni  Merja Ylä-Anttila  Matti Apunen 
Suomalaiset teräväpiirtokuvaa lähettävät vapaat televisiokanavat
Yle TV1 HD
Yle TV2 HD
Yle Teema & Fem HD
MTV3 HD
Nelonen HD
MTV Sub HD
TV5 HD
Liv HD
Jim HD
Kutonen HD
TLC HD
Star Channel HD
MTV Ava HD
Hero HD
Frii HD
National Geographic HD
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Hufvudstadsbladet
Konsta Mäkinen

| Konsta Mäkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1992 (ikä 33) Pirkkala, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Konde
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  Storhamar Ishockey
Sarja:  Fjordkraft-ligaen
Pelinumero:  82
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Ilves (SML) LeKi (Mestis) HC Nové Zámky (SloEL) KalPa (SML) SønderjyskE Ishockey (Tanska) Narvik Hockey (Norja)
Konsta Mäkinen (s. 19. tammikuuta 1992 Pirkkala) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Norjan Fjordkraft-ligaenin Storhamar Ishockeyssa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Valko-Venäjä 2010 | jääkiekko |  |
Mäkinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän toimi Suomen varakapteenina ja voitti pronssia. Mäkinen pelasi myös Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2009 ja World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2009. Yhteensä hän on pelannut 19 nuorten ja 35 poikien maaottelua.
Casper Matikainen

| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten pool.EM-kilpailut   | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten pool.EM-kilpailut   | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten pool.EM-kilpailut   | Maa:  Suomi> Miesten pool. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | 2022 | Joukkue-EM |  |
|  Hopeaa | 2019 | 10-pallo |  |
|  Kultaa | 2018 | 8-pallo, U23 |  |
|  Pronssia | 2017-2019 | 5 kpl, U23 |  |
|  Pronssia | 2015 | 2 kpl, juniori |  |
| SM-kilpailut   | SM-kilpailut   | SM-kilpailut   |  |
|  Pronssia | 2025 | Joukkue-SM |  |
|  Kultaa | 2024 | Pari-SM, 9-pallo |  |
|  Kultaa | 2024 | Straight pool (14.1) |  |
|  Pronssia | 2024 | 8-pallo |  |
|  Kultaa | 2024 | 9-pallo |  |
|  Kultaa | 2023 | 10-pallo |  |
|  Kultaa | 2023 | Pari-SM, 9-pallo |  |
|  Hopeaa | 2022 | Joukkue-SM |  |
|  Kultaa | 2021 | 10-pallo |  |
|  Kultaa | 2020 | 8-pallo |  |
|  Kultaa | 2019 | Pari-SM, 9-pallo |  |
|  Kultaa | 2019 | Joukkue-SM |  |
|  Kultaa | 2017 | Pari-SM, 9-pallo |  |
Casper ”Cappe” Matikainen (s. 12. syyskuuta 1997) on suomalainen biljardinpelaaja, jonka päälaji on pool. Casper aloitti poolin pelaamisen noin kymmenvuotiaana Soukan nuorisotalolla.
Matikaisen suurimmat menestykset arvokilpailuissa ovat henkilökohtainen hopea vuoden 2019 EM-kilpailuista, joissa finaalin voitti puolalainen Mieszko Fortuński sekä vuoden 2022 joukkue-EM-kulta.
Kausi 2023–2024 alkoi voitolla Suomen pääkiertueen FPT:n (Finnish Pool Tour) ensimmäisen rankingkilpailun voitolla maalierolla 40–14.
Keväällä 2024 Matikainen voitti 9-pallon Suomen mestaruuskisat. 64-cupin erät ennen finaalia olivat 37-4, toisin sanoen jokaista Matikaisen kymmentä erää vastaan vastustajat saivat yhden. Finaalissa Matikainen voitti Arseni Sevastyanovin 9–6.
Kesäkuun alussa Matikainen voitti pronssia 8-pallon Suomen mestaruuskilpailuissa.
Vuoden 2024 aikana Matikainen on onnistunut myös kaisan puolella: maaliskuun puolessavälissä hän voitti Kymin kerho-openin ja viikkoa myöhemmin seurakaveri Joonas Lounamaan kanssa Kaisan pari-SM:n.
Kausi 2024–2025 alkoi kahden ensimmäisen ranking-kilpailun voitolla.
Nämä saivat jatkoa, kun Matikainen voitti Teittisen Straight poolin Suomen mestaruuskilpailuiden finaalissa ja kuukausi tästä, parien 9-pallon Suomen mestaruuden parinaan Juha Mällinen.
Vuonna 2025 Matikainen voitti poolin joukkue-SM-pronssin Jarno Aholan, Juha Pekkarisen ja Jesse Särkisillan kanssa.
Versailles’n rauha

| Versailles’n rauha Traité de Versailles Treaty of Versailles |
| --- | --- |
 Versailles’n rauhan englanninkielisen version kansi.
Allekirjoitettu:  28. kesäkuuta 1919
Allekirjoituspaikka:  Versailles’n peilisali, Versailles’n palatsi, Versailles, Ranska
Kielet:  ranska, englanti
Osapuolet
Versailles’n rauha (ransk. Traité de Versailles, engl. Treaty of Versailles) solmittiin ympärysvaltojen ja Saksan välillä ensimmäisen maailmansodan jälkeen 28. kesäkuuta 1919, ja siinä Saksa tuomittiin yksin sotasyylliseksi ja maksamaan huomattavat sotakorvaukset. Sopimus koostui 440 artiklasta viidessätoista osassa.
Ensimmäinen maailmansota päättyi Saksan antautumista merkinneeseen Compiègnen aselepoon marraskuussa 1918. Sen jälkeen alkoivat neuvottelut rauhanehdoista. Versailles’n rauhan ehdoista neuvoteltiin kuusikuukautisessa Pariisin rauhankonferenssissa vuonna 1919. Samassa rauhankonferenssissa neuvoteltiin erilliset rauhansopimukset eli niin sanotut Pariisin esikaupunkirauhat myös Itävallan, Bulgarian, Unkarin ja Osmanien valtakunnan kanssa.
Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson esitti jo 8. tammikuuta 1918 neljäntoista kohdan ohjelman, jossa sotaan johtaneita syitä pyrittiin ratkaisemaan, eikä ohjelmassa ollut erityisiä rangaistuksia Saksalle. Rauhaa solmittaessa alkuvuonna 1919 Ranska ja Britannia kuitenkin vaativat kovia rauhanehtoja Saksalle, ja lopullinen Versailles’n rauha 1919 oli Ranskan ja Britannian vaatimusten mukainen. Rauhansopimus sisälsi Kansainliiton perustamisen.
Neuvottelut käytiin voittajavaltioiden kesken, joten Saksalle annettiin kesäkuussa 1919 valmis sopimus allekirjoitettavaksi periaatteella ”hyväksy tai alistu miehitykseen”. Tämä herätti suunnatonta katkeruutta saksalaisissa, jotka alkoivat pian kutsua Versailles’n rauhaa ”häpeärauhaksi” (saks. Schandfrieden).
Myöhemmin historioitsijat ovat olleet yhtä mieltä siitä, että Versailles’n rauha ei ratkaissut Euroopan ongelmia. Versailles’n rauhansopimuksella kylvettiin toisen maailmansodan siemen, ja se on pääasiallinen toisen maailmansodan syy. Kansainliitto perustettiin, mutta Yhdysvaltain senaatti äänesti jäsenyyttä vastaan.
Neuvottelijat

Versailles’n rauhansopimuksen pohjan muodosti Yhdysvaltain presidentin Woodrow Wilsonin jo aikaisemmin esittelemä Neljäntoista kohdan ohjelma. Britannia ja Ranska kuitenkin halusivat Saksalle kovemmat rauhanehdot.
Rauhansopimuksesta neuvottelivat maiden edustajat David Lloyd George, Vittorio Orlando, Georges Clemenceau ja Woodrow Wilson. Yhdysvaltojen puolella oli neuvottelemassa Paul Warburg ja Saksan puolella hänen veljensä Max Warburg. Yhdysvaltalaisen senaattori Borahin mukaan presidentti Wilson käyttäytyi tuohon aikaan kuin ”maailman presidentti”. Kansainliitto oli Wilsonin ajatus.
Alueluovutukset

Sopimuksen toisessa ja kolmannessa osassa määrättiin alueluovutukset. Saksa menetti alueita Tanskalle, Ranskalle, Puolalle, Tšekkoslovakialle, Belgialle ja Liettualle.
Moresnet ja Eupen-Malmédy siirrettiin Belgialle, Elsass ja Lothringen Ranskalle, suurin osa Ylä-Sleesiaa Tšekkoslovakialle ja Puolalle, Länsi-Preussi (Puolan käytävä) ja Posenin seutu Puolalle. Memelin alue, nykyinen Klaipėda ympäristöineen, jäi ympärysvaltojen valvontaan, josta se annettiin myöhemmin Liettualle. Pohjois-Schleswig päätyi kansanäänestyksen jälkeen Tanskalle. Aluesiirrot perustuivat löyhästi eri alueiden kansallisuuksien jakaumaan, tosin strategisista syistä ja merkittävästä saksalaisenemmistöstä huolimatta Danzigista (Gdańsk) tehtiin vapaakaupunki ja Saarin alue siirtyi Kansainliiton valvontaan viideksitoista vuodeksi. Kaikkiaan Saksa menetti 13 % pinta-alastaan; näillä alueilla oli kuitenkin tuotettu 75 % sen rautamalmista, 30 % teräksestä ja 26 % kivihiilestä.
Muut rajoitukset

Sopimuksen neljännessä osassa Saksa menetti siirtomaansa pääasiassa Britannialle, ja viides osa rajoitti sen armeijan enintään 100 000 miehen ammattisotilasjoukkoon. Saksalta kiellettiin myös raskas tykistö sekä sukellusveneet, ilmavoimat ja panssarivaunut.
Saksan laivasto rajoitettiin 15 000 mieheen, kuuteen alle 10 000 tonnin taistelulaivaan, kuuteen risteilijään ja kahteentoista hävittäjään. Ehtoja Saksa rikkoi myöhemmin muun muassa valmistuttamalla sukellusveneitä Hollantiin perustetun insinööritoimiston välityksellä ulkomailla, muun muassa Turussa Crichton-Vulcanin telakalla ja järjestämällä sotaharjoituksia Neuvosto-Venäjän ja Saksan välisen Rapallon sopimuksen salaisen lisäpöytäkirjan perusteella. Saksa siirsi lentokoneteollisuutensa Alankomaihin (Fokker) ja Ruotsiin (muun muassa Svenska Aero, josta kehittyi 1930-luvun lopulla Saab).
Saksan oli sitouduttava pitämään kaikki sotilaat palveluksessa kahdentoista vuoden ajan ja upseerit 25 vuoden ajan, jottei merkittävä osa asepalvelusikäisistä saisi sotilaskoulutusta eikä reservejä näin muodostuisi. Armeijan esikunnan muodostamista ei sallittu. Yleisesikuntaupseereille maksettiinkin palkkaa tutkijoina muun muassa museoalalla.