stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Polarica

| Polarica Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1972 (Norrfrys)
Perustaja:  Allan Lehto
Toimitusjohtaja:  Mari Onkamo
Puheenjohtaja:  Mari Onkamo
Kotipaikka:  Haaparanta, Ruotsi
Toiminta-alue:  Suomi, Ruotsi, Puola
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Tuotteet:  luonnonmarja, puutarhamarja ja hedelmätuotteet
Liikevaihto:  682 milj. SEK (2023)
Henkilöstö:  158 (2023)
Tytäryhtiöt:  Kaskein Marja Oy Polarica Marjahankinta Oy Polarica Sp z o.o. Polarica Skogsbärsinköps AB
Omistaja:  Hanki Capital Oy Mari Onkamo High Point Oy Deep Point Oy Pekka Koivisto
Kotisivu:  www.polarica.com/fi/etusivu
Polarica AB on ruotsalainen marjayhtiö, joka jalostaa luonnon- ja puutarhamarjoja sekä hedelmiä. Yritys raportoi vuoden 2023 liikevaihdoksi noin 65 miljoonaa euroa. Polarican asiakaskunta sijoittuu 21 maahan, keskittyen erityisesti Pohjoismaihin, Keski-Eurooppaan ja Aasiaan.
Suomen työ- ja elinkeinoministeriön toimialaraportissa vuodelta 2018 Polarica-konserni mainitaan Euroopan suurimpana luonnontuotteiden jalostajana sekä Suomen suurimpana luonnonmarjayrityksenä, seuraavaksi suurimpina Kiantama Oy, Marja Bothnia Berries Oy, Toripiha Oy ja Arctic International Oy.
Polarica sai alkunsa Lapin läänin Pellossa vuonna 1972 nimellä Norrfrys, jota se käytti vuoteen 2002 asti. Vuodesta 1989 alkaen Polaricalla on ollut tuotantolaitos Puolassa, jossa käsitellään mm. mansikkaa, herukoita, kirsikkaa, vadelmia ja tuontihedelmiä.
Pääomasijoitusyhtiö Intera Partners osti Polarican vuonna 2010, mutta omistus palasi vuonna 2019 perustajasukujen Kristo ja Innala toisen sukupolven edustajille. Interan lisäksi vähemmistöomistajana oli myös Hartwall Capital.
Polarica konserni omistaa useita tytäryhtiöitä, mukaan lukien Kaskein Marja Oy, Polarica Marjahankinta Oy, Polarica Sp z o.o. ja Polarica Skogsbärsinköps AB.
Sijainti

Polaricalla on liiketoimintaa Ruotsissa, Suomessa ja Puolassa.
Yrityksen pääkonttori ja myyntitoimisto sijaitsevat Haaparannalla, Ruotsissa. Haaparannalla sijaitsevat myös marjojen puhdistus- ja tuotantolaitos sekä pakastetuotteiden jakelukeskus. Lyckselessä hallinnoidaan Ruotsin marjanpoimintaan ja hankintoihin liittyviä prosesseja.
Suomessa Polaricalla on liiketoimintaa Lappeenrannassa, Sotkamossa ja Rovaniemellä. Kaskein Marjan tuotanto ja myynti tapahtuvat Lappeenrannassa. Sotkamo vastaa marjanpoiminnasta, hankinnasta ja pakastetuotteiden varastoinnista.
Puolan Swidwinissä tapahtuu Polarican Pohjoismaiden ulkopuolinen marjojen, sienten ja hedelmien hankinta, prosessointi ja myynti. Myös muualta hankitut hedelmät, marjat ja sienet käsitellään, pakataan ja varastoidaan Puolassa.
Polarican liiketoiminta Puolassa edustaa merkittävää osaa konsernin kokonaisliiketoiminnasta.
Tuotteet

Polarican tuotevalikoimaan kuuluvat villimarjat Ruotsista, Suomesta ja Puolasta sekä viljellyt marjat ja hedelmät, jotka yritys hankkii viljelijöiltä eri puolilta Eurooppaa sekä maailmanlaajuisesti. Polarica tarjoaa omalla tuotemerkillä varustettuja tuotteita vähittäiskaupoille, räätälöitäviä tuotteita elintarviketeollisuuden toimijoille sekä hedelmä- ja marjatuotteita HoReCa-sektorille.
Sertifikaatit

Polaricalla on muun muassa seuraavia alan sertifikaatteja BRC, EKO, Kosher, KRAV, FSSC22000, IFS Food, Bio Suisse and the Organic label, joiden mukaan yritys varmentaa toimintaansa.
Henkilöstö

Polarica konserni työllisti vuonna 2023 183 ihmistä. Vuonna 2022 työntekijöistä 23 työskenteli Ruotsissa, 36 Suomessa ja 96 Puolassa. Polarican työntekijöistä noin 41% on naisia ja 59% miehiä. 25% työntekijöistä työskentelee toimistotyössä, ja loput 75% tuotantoliitännäisissä työtehtävissä.
Rikosepäilyt 2022

Syksyllä 2022 poliisi alkoi tutkia törkeää ihmiskauppaa ja viranomaisen lahjontaa koskevista epäilyistä ulkomaisten marjanpoimijoiden rekrytoinnin ja uuden marjalain valmistelun yhteydessä. Poliisi pidätti Polarican silloisen toimitusjohtajan ja pääomistajan Jukka Kriston. Tämä erosi toimitusjohtajan ja hallituksen puheenjohtajan tehtävistä ja oli tutkintavankeudessa lokakuun alusta joulukuun puoleenväliin, kunnes hänet vapautettiin mutta asetettiin matkustuskieltoon helmikuuhun 2023 asti. Kristo on sittemmin luopunut omistuksistaan yhtiössä. Lokakuussa 2024 hänet tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa törkeästä lahjuksen antamisesta kahdeksaksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen ja lahjuksen vastaanottanut työ- ja elinkeinoministeriön hallitusneuvos Olli Sorainen törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta vuoden ehdolliseen vankeuteen.
Polarica julkaisi kesällä 2023 vastuullisuusraportissaan toteuttaneensa yhteistyössä ulkoisen ihmisoikeus- ja yritysvastuun asiantuntijan kanssa perusteellisen ihmisoikeusarvioinnin (HRIA) vuoden 2022 loppupuolella. Yritys kertoo raportissa hallituksen hyväksyneen arvioinnin pohjalta laaditun ihmisoikeuspolitiikan vuoden 2023 alussa.
Olivier Messiaen

Olivier Messiaen (1986)
Olivier Eugène Prosper Charles Messiaen (10. joulukuuta 1908 Avignon – 27. huhtikuuta 1992 Clichy-la-Garenne) oli ranskalainen säveltäjä, urkuri ja ornitologi. Messiaen oli pianonsoitossa itseoppinut ja aloitti säveltämisen 8-vuotiaana. 11-vuotiaana hän pääsi Pariisin konservatorioon, jossa hänen opettajiaan olivat muun muassa Marcel Dupré ja Paul Dukas. Vuonna 1931 hänet nimitettiin urkuriksi Pariisin Pyhän Kolminaisuuden (La Trinité) kirkkoon; tässä virassa hän pysyi yli 60 vuotta kuolemaansa saakka. Vuonna 1936 Messiaen kuului ranskalaisen avantgarden "La jeune France" -säveltäjäryhmän perustajiin, ja hän opetti École Normale de Musique -koulussa ja Schola Cantorumissa vuosina 1936–1939, jolloin hän kirjoitti myös useita opetuskäyttöön tarkoitettuja, edelleen julkaisemattomia kappaleita.
Messiaen vieraili Suomessa keväällä 1966 ja esitti Helsingissä pitämässään konsertissa kahdelle pianolle säveltämänsä teoksen Les Visions de l'Amen yhdessä puolisonsa pianisti Yvonne Loriod'n kanssa. Vuonna 1971 Messiaen sai Wihurin kansainvälisten palkintojen rahaston myöntämän Sibelius-palkinnon. Koreografi Marjo Kuusela laati Messiaenin toisen maailmansodan aikana keskitysleirillä säveltämän teoksen Quatuor pour la fin du temps pohjalta baletin Aikojen lopun kvartetto, joka kantaesitettiin Lahden Ristinkirkossa vuonna 1988.
Tuotannosta

Ollessaan sotavankina Saksassa 1940–1942 Messiaen sävelsi kvarteton Quatuor pour la fin du temps (Ajan lopun kvartetto) viululle, klarinetille, sellolle ja pianolle. Vapauduttuaan hän ryhtyi opettamaan Pariisin konservatorion professorina ja saavutti kansainvälistä mainetta. Hänen oppilainaan olivat muun muassa nuoret Karlheinz Stockhausen ja Pierre Boulez. Tässä virassa hän pysyi vuoteen 1978 saakka.
Useiden urkuteosten lisäksi hänen keskeiseen tuotantoonsa kuuluvat noin kaksituntinen pianosarja Kaksikymmentä katsahdusta Jeesus-lapseen (Vingt regards sur l'Enfant-Jésus) (1944), 10-osainen Turangalîla (1948), sinfonia ondes Martenot’lle, pianolle, orkesterille ja eksoottisille lyömäsoittimille, 14-osainen La Transfiguration de Notre-Seigneur Jésus-Christ (1969) kuorolle, soolosoittimille, orkesterille ja laajalle lyömäsoitinryhmälle, 12-osainen Kanjoneista tähtiin (Des canyons aux étoiles..., 1974) orkesterille ja soolosoittimille sekä ooppera Franciscus Assisilainen (Saint François d'Assise, 1983).
Messiaenin musiikin perusta on syvä katolinen mystiikka, ja hänen teoksensa tuovat julki tämän individualistis-uskonnollisen näkemyksen. Toisin kuin useimpien länsimaisten säveltäjien tuotanto Messiaenin musiikki ei perustu dynaamiseen kehittymisen ideaan: esimerkiksi sonaattimuotoa Messiaen ei käyttänyt lainkaan. Musiikki on suhteellisen helposti messiaenilaiseksi tunnistettavaa, paikallaan pysyvää, modaalista, äänenväriin ja rytmiikkaan perustuvaa, ja rakentuu monenlaisesta epätavallisesta materiaalista: kaikkea gregoriaanisesta laulusta ja itämaisesta modaliteetista ja rytmistä sarjallisuuteen, elektronimusiikkiin ja lintujen lauluun (josta hän kirjoitti tutkielman ja pitkän pianosarjan "Catalogue d'oiseaux"). Ominaista on ennen kaikkea hienostunut, monimutkainen ja tarkka rytmiikka ja hyvin kehittynyt äänenvärin käyttö.
Kaikkien aikojen ensimmäinen kokonaan sarjallinen sävellys on Modes de valeurs et d'intensités vuodelta 1949. Messiaen käytti joissakin teoksissaan myös vuonna 1928 keksittyä sähköistä ondes Martenot -soitinta.
Messiaen kirjoitti paljon säveltämistyönsä teoriasta ja tekniikasta.
Modaalisen musiikin uusi tuleminen

Tonaalinen musiikki (pääasiassa 1700- ja 1800-luvun musiikki) erotuksena aiemmasta modaalisesta ja uudemmasta atonaalisesta musiikista kirjoitettiin kiinteään viitekehykseen, jota sanottiin sävellajiksi. Sävellajeja on vain kaksi, duuri ja molli, jotka voidaan transponoida eri sävelaloihin.
Vaikka Messiaen luonnehtikin käsitteitä tonaalinen, modaalinen, sarjallinen jne. harhaanjohtaviksi analyyttisiksi mukavuuksiksi, hän loi sävellysten viitekehykseksi määrältään rajoitettujen transpoosien modaliteetin. Tämän perustana oli kahdentoista sävelen kromaattinen sävelasteikko: C, Cis, D, Dis, E, F, Fis, G, Gis, A, Ais, H, C, mutta kysymys ei kuitenkaan ollut dodekafoniasta. Messiaenin ensimmäinen moodi on kokosävelasteikko: C, D, E, Fis, Gis, Ais, C. Kun tämä transponoidaan (puolisävelaskeleen verran ylemmäs tai alemmas), saadaan toinen kokosävelasteikko Cis, Dis, F, G, A, H, Cis, ja kun tämä transponoidaan edelleen, saadaan sama asteikko josta lähdettiin. Transpoosien määrä on kaksi. Toisen moodin kaava on neljä kertaa (puoliaskel, kokoaskel), kuten C, Cis, Dis, E, Fis, G, A, Ais, C. Tämä asteikko, joka tunnetaan myös oktatonisena asteikkona, voidaan transponoida puoliaskelin kahdesti joko ylöspäin tai alaspäin päätymättä samaan asteikkoon. Transpoosien määrä on kolme. Kolmannen moodin kaava on kolme kertaa (kokoaskel, puoliaskel, puoliaskel) kuten: C, D, Dis, E, Fis, G, Gis, Ais, H, C. Moodeja voidaan generoida aina seitsemänteen saakka, mutta kiintoisampia ovat toinen ja kolmas moodi.
Messiaen oppi käsittelemään moodejaan sekä melodisesti että harmonisesti. Kysymys on atonaalisesta musiikista, sillä mitään säveltä ei voida käsitellä perussävelenä.
Kirjallisuutta

Broad, Stephen: Olivier Messiaen: Journalism 1935–1939.  Farnham:  Ashgate, 2012.  ISBN 978-0-7546-0876-9
Dingle, Christopher – Fallon, Robert (toim.): Messian Perspectives 1: Sources and Influences.  Farnham:  Ashgate, 2013.  ISBN 978-1-4094-2695-0
Dingle, Christopher – Fallon, Robert (toim.): Messian Perspectives 2: Techniques, Influence and Reception.  Farnham:  Ashgate, 2013.  ISBN 978-1-4094-2696-7
Isopuro, Jukka (päätoim.): Sävelten maailma 3, s. 296–303.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-15766-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Olivier Messiaen. (Arkistoitu – Internet Archive) Sibelius-akatemia.
Yvonne Loriod ja Olivier Messiaen vuonna 1982.
Mihail Petrov

Mihail Petrovitš Petrov (ven. Михаил Петрович Петров; 21. marraskuuta 1905 – 29. marraskuuta 1955) oli 1940–1950-lukujen merkittävin udmurttikirjailija.
Mihail Petrov syntyi köyhän talonpojan perheeseen nykyisen Tatarstanin Jelabugan piirin Monaševon kylässä. Valmistuttuaan vuonna 1923 neuvostopuoluekoulusta hänet lähetettiin Uljanovskin sotakouluun. Vuosina 1926–1932 hän työskenteli Udmurtian GPU:ssa. Myöhemmin hän toimi Udmurt kommuna ja Molot -lehtien toimittajana, osallistui toiseen maailmansotaan ja työskenteli sen jälkeen Udmurtian kirjakustantamossa, kirjailijaliitossa sekä Molotin toimittajana. Petrov oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1934 ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1944.
Petrovin ensimmäiset kaunokirjalliset teokset ilmestyivät Gudyri-lehdessä vuonna 1928. 1930-luvulla hän kirjoitti kansalaislyriikkaa, julkaisi kolme kansanlaulukokoelmaa ja laati myös itse lyyrisiä lauluja. Vuonna 1945 hän kirjoitti rakkauden kauneudesta ja traagisuudesta kertovan runoelman Italmas, jonka pohjalta G.M. Korepanov-Kamski sävelsi ensimmäisen udmurttilaisen baletin. Kirjailijan tärkein proosateos on vuonna 1954 ilmestynyt romaani Vuž Multan (”Vanha Multan”). Sen aiheena on 1800-luvun lopussa udmurtteja vastaan käyty rituaalinomainen oikeusjuttu, Dreyfusin tapauksen venäläinen muunnelma, joka aikanaan herätti suurta huomiota Venäjän sivistyneistön keskuudessa.
Suomennettu teos

Viisi urheaa. Teoksessa Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.
Aiheesta muualla

Mihail Petrov Udmurtian valtionyliopiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat
Barbara Dimmick

Barbara Dimmick on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on suorittanut Master of Arts -tutkinnon New Hampshiren yliopistossa Durhamissa. Lisäksi hän on koulutukseltaan ratsastuksenopettaja. Dimmick on opettanut luovaa kirjoittamista muun muassa Dartmouth Collegessa sekä pitänyt monenlaisia kursseja ja työpajoja kirjoittamisesta.
Dimmick on kotoisin Pennsylvaniasta, jonne sijoittuu myös hänen ensimmäinen romaaninsa Matkalla huomiseen (In The Presence of Horses). Romaanien lisäksi Dimmick on kirjoittanut novelleja, artikkeleja, esseitä ynnä muuta.
New Hampshire Writer’s Project palkitsi Dimmickin toisen romaanin Heart-Side Up Outstanding Work of Fiction -palkinnolla vuonna 2003.
Teokset

Matkalla huomiseen.  ((In The Presence of Horses, 1998.) Suom. Saara Villa)  Gummerus, 1999.  ISBN 951-20-5426-4
Heart-Side Up.  Graywolf Press, 2002.
Horatio Alger

Horatio Alger
Horatio Alger, Jr. (13. tammikuuta 1832 – 18. heinäkuuta 1899) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän nousi lukuisilla romaaneillaan laajaan maineeseen jo elinaikanaan.
Alger syntyi ja kuoli Massachusettsissa. Hänen teoksensa kuvaavat menestyksen saavuttamista kovan työn tuloksena. Näin hän vahvisti amerikkalaisten käsitystä, että jokainen on oman onnensa seppä.
Alger opiskeli Harvardin yliopistossa. Työskennellessään 1860-luvulla pappina hän jäi kiinni poikien seksuaalisista hyväksikäytöistä. Asiaa ei viety eteenpäin; Alger kuitenkin erosi virastaan ja muutti New Yorkiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Horatio Alger Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef
William Peter Blatty

William Peter Blatty vuonna 2009.
William Peter Blatty (7. tammikuuta 1928 New York – 12. tammikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja käsikirjoittaja sekä elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän kirjoitti romaanin Manaaja (1971) sekä siitä tehdyn elokuvaversion (1973), josta hän sai parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon.
Blatty syntyi New Yorkissa libanonilaiseen perheeseen ja opiskeli Georgetownin yliopistossa. Hänen muita teoksiaan Manaajan ohella on muun muassa Laukaus pimeässä (1964). Hänen kirjoittamansa on niin ikään romaani Paholaisleegio (1983), joka toimi pohjana elokuvalle Manaaja III (1990). Kirjailija sivuutti täysin Manaaja II: Luopion (1977), menestyskauhuelokuvansa ensimmäisen jatko-osan, jota hän ei ollut mukana työstämässä. Myös hänen vuonna 1980 ohjaamansa, käsikirjoittamansa ja tuottamansa Yhdeksäs aisti, joka perustuu hänen kirjoittamaansa romaaniin, sisältää viittauksia Manaajaan.
Blattyn omaelämäkerta I’ll Tell Them I Remember You on vuodelta 1973. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1983 Julie Alicia Witbrodt, jonka kanssa hänellä oli kolme poikaa ja kolme tytärtä.
Suomennetut teokset

Manaaja.  (The Exorcist, 1971.) Suomentanut Matti Kannosto. 2. painos (1. painos ilmestynyt 1972 nimellä Paholaisen riivaama)  Tammi, 1988.  ISBN 951-30-6990-7
Paholaisleegio.  ((Legion, 1983.) Suomentanut Pirjo Helasti)  Gummerus, 1985.  ISBN 951-20-2679-1
Larry Collins

Larry Collins (John Lawrence Collins Jr., 14. syyskuuta 1929 Hartford, Connecticut, Yhdysvallat – 20. kesäkuuta 2005 Fréjus, Ranska) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja.
Vuonna 1966 Collins avioitui egyptiläisen prinsessan Nadia Sultanin kanssa.
Suomennetut teokset

Joko Pariisi palaa?: Adolf Hitler 25:ntenä elokuuta 1944 (1965, yhdessä Dominique Lapierren kanssa)
On jo aika, matadori: El Cordobésin tie huipulle (1967, yhdessä Dominique Lapierren kanssa)
Oi Jerusalem (1972, yhdessä Dominique Lapierren kanssa)
Vapaus tulee keskiyöllä. Intian itsenäistymisen draama 1947–1948.  ((Freedom at Midnight, 1975.) Suomentanut Ahti M. Salonen)  Helsinki:  Otava, 1976.  ISBN 951-1-02496-5  (yhdessä Dominique Lapierren kanssa)
Voiton hinta: Romaani (1972)
Viides ratsastaja (1980, yhdessä Dominique Lapierren kanssa)
Aleksandr Odojevski

| Aleksandr Odojevski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. joulukuuta 1802 Pietari
Kuollut: 27. elokuuta 1839 (36 vuotta) Psezuape
Kansalaisuus:  venäläinen
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tyylilajit:  runous
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aleksandr Ivanovitš Odojevski (ven. Алекса́ндр Ива́нович Одо́евский; 8. joulukuuta (J: 26. marraskuuta) 1802 Pietari – 27. elokuuta (J: 15. elokuuta) 1839 Psezuape, nykyinen Lazarevskoje Sotšin lähellä) oli venäläinen runoilija ja dekabristi.
Elämä

Aleksandr Odojevski syntyi vanhaan ruhtinassukuun. Hän oli kirjailija Vladimir Odojevskin serkku. Koulutuksensa hän sai kotonaan. Vuodesta 1815 lähtien Odojevski palveli keisarin kabinetissa ja vuodesta 1821 henkivartiokaartin ratsurykmentissä.
Vuonna 1824 Odojevski tutustui Kondrati Rylejeviin ja Aleksandr Bestuževiin. Seuraavana vuonna hän liittyi vallankumoukselliseen Pohjoisen seuraan. Hän osallistui Senaatintorin dekabristikapinaan ja joutui sen jälkeen vangiksi Pietari-Paavalin linnoitukseen. Vuonna 1826 Odojevski tuomittiin pakkotyöhön Siperiaan. Aluksi hän oli vankina Tšitassa ja vuodesta 1830 Petrovskissa. Vuonna 1833 hänet siirrettiin karkotukseen Irkutskin lääniin ja vuonna 1836 Išimiin. Vuodesta 1837 lähtien Odojevski palveli sotamiehenä Kaukasiassa, jossa hän kuoli malariaan.
Teokset

Runoilijana Odojevski vastusti sentimentalismia ja melankoliaa. Hän tuhosi itse suurimman osan ennen vuotta 1825 kirjoittamistaan teoksista. Säilyneisiin runoihin kuuluu Bal (”Tanssiaiset”, 1825), joka piirtää groteskin kuvan Pietarin seurapiirielämästä. Myöhemmät teokset ovat uskollisia aikaisemmille ihanteille. Strun veštših plamennyje zvuki (”Enteilevien jousten liekehtivät äänet”, 1827) on vastaus Aleksandr Puškinin runoon V Sibir (”Siperiaan”). Leninin julkaiseman Iskran tunnuslause ”Kipinästä syttyy liekki” perustuu runoilijan säkeeseen. Kaukasiassa Odojevski tutustui Mihail Lermontoviin, joka on kirjoittanut hänen kuolemalleen omistetun runon.
Armin D. Lehmann

Armin Dieter Lehmann (23. toukokuuta 1928, Waldtrudering – 10. lokakuuta 2008, Coos Bay, Oregon) oli yhdysvaltalais-saksalainen kirjailija, joka toisen maailmansodan loppuvaiheessa oli Hitler-Jugendin kuriirina Führerbunkerissa Berliinissä.
Armin Lehmann muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1953. Hän loi työuransa matkailualalla matkanjohtajana ja -järjestäjänä sekä luennoiden apulaisprofessorina useissa oppilaitoksissa. Lehmann kirjoitti useita matkailuaiheisia kirjoja sekä nuoruudenkokemuksista kertovat Hitler's Last Courier ja In Hitler’s Bunker. Lehmann tunnettiin myös rauhanaktivistina, joka vieraili yli 150 maassa puhumassa väkivallattomuudesta ja suvaitsevaisuudesta.
Kirjallisuutta

Armin D. Lehmann: Hitler's Last Courier.  Xlibris Corporation, 2001.  ISBN 0738831212  (englanniksi)
Armin D. Lehmann, Tim Carroll: In Hitler's Bunker: A Boy Soldier's Eyewitness Account of the Fuhrer's Last Days.  The Lyons Press, 2005.  ISBN 1592285783  (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Uno Laht

Uno Laht (30. huhtikuuta 1924 Valga – 24. syyskuuta 2008 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja runoilija. Hänen neuvostoelämää satirisoivasta tuotannostaan on suomennettu vain teksti kuvateoksessa Kiitos, Helsinki (Eesti Riiklik kirjastus, 1964).
Uno Laht syntyi virkamiehen poikana Valgassa ja kävi Tallinnan 5. reaalikoulua ja Tallinnan 7. lukiota. Neuvostoliiton miehittäessä Viron 17. kesäkuuta 1940, liittyi Uno Laht kommunistiseen nuorisoliittoon (ELKNÜ). Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Laht liittyi NKVD:n alaiseen hävityspataljoonaan, jotka tunnettiin Virossa punaisina kuolemanpartioina. Hävityspataljoonan mukana Laht vetäytyi Venäjälle.
Puna-armeijaan Laht mobilisoitiin vuonna 1942 ja hän palveli puna-armeijan virolaisessa armeijakunnassa ja sitten NKVD:n tehtävissä Tallinnassa. Lahden johtama NKVD:n operatiivinen ryhmä murhasi Viron armeijan majurin, Vapaudenristin ritarin ja metsäveljen Friedrich Kurjen Valgamaan Sangasten kunnassa 31. heinäkuuta 1945.  Vuosina 1946–1953 hän teki toimittajan töitä kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Laht tuli tunnetuksi ajankohtaisena ja satiirisena sodanjälkeisten aikojen kuvaajana. Hänen esikoiskokoelmansa Piimahambad (”Maitohampaat”, 1954) ja sen ”paikattu” laitos (1956) sisältää runomuotoisia pakinoita ja ajankohtaisia kupletteja, muunnelmia ajan tunnetuista lauluista. Vuoden 1958 kokoelmassa Sinelitaskust seanahkse portfellini (”Manttelintaskusta siannahkaiseen salkkuun”) Lahtin tyyli oli monipuolistunut ja vakavoitunut. 1960-luvun kokoelmissaan hän jatkoi hyökkäyksiään pikkuporvarillisuutta, pysähtyneisyyttä ja byrokratiaa vastaan.
Kymmenkunnan runokokoelman lisäksi Lahtin tuotantoon kuuluu kaksi oopperalibrettoa, novellikokoelma Bordelli likvideerimine (”Bordellin likvidointi”, 1974) sekä kokoelma kirjallisia pakinoita ja parodioita Paroodi-koodi-oodiaid (1969). Vuonna 1959 esitettiin hänen näytelmänsä Atlandi heeringas (”Atlantin silli”).
Teoksia > Runokokoelmia

Piimahambad (1954)
Piimahambad (plombeeritud) (1956)
Sinelitaskust seanahkse portfellini (1958)
Selle suve värsid (1960)
Suitsuangerjad ja kastemärjad roosid (1960)
Kümne küüne laulud (1962)
Ingel läheb apteeki... korralikus seltskonnas (1967)
Paroodi-koodi-oodiaid: kirjanduslikke paroodiaid ja muid pilalugusid (1969)
Mu kallis koduvillane provints (1973)
Roosa müra (1981)
Teoksia > Valikoimat

Linnupesa teraskiivris (1961)
Luuletused 1954–1964 (1967)
Küürakas kaissukippuja (1983)
Katastroika ehk Impeerium imendub Musta Auku... (1990)