stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Professori Itikaisen tutkimusretki
Aiheesta muualla

Anto Leikola: Professori Itikaisen tutkimusretki. Yliopisto 1/1997.
Harri Römpötti: Professori Itikainen reissaa taas. Helsingin sanomat 7.2.2011.
Reijo Valta: Professori Itikainen, sata vuotta. Pois työpöydältä 9.2.2011.
Timo Ronkainen: Entistä ehompi Itikainen[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 23.2.2011.
Jokke Saharinen: Ilmari Vainio - Professori Itikaisen tutkimusretki (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 6.3.2011.
Proottinen liuotin

Proottinen liuotin on liuotin, joka pystyy luovuttamaan  tai vastaanottamaan protonin ja muodostamaan vety­sidoksia. Vastaavasti liuotin on aproottinen, jos se ei kykene luovuttamaan tai vastaanottamaan protoneja tai muodostamaan vetysidoksia eli ei ole protogeeninen eli protofiilinen. IUPAC suosittelee termin proottinen liuotin sijasta termiä protogeeninen liuotin. Liuottimen proottisuudella on liuottimen poolisuuden lisäksi merkitystä kemiallisissa reaktioissa.
Liuottimien jako proottisiin ja aproottisiin liuottimiin

Proottiset liuottimet sisältävät usein kovalenttisen sidoksen vedyn ja elektronegatiivisemman alkuaineen kuten typen, hapen tai rikin välillä. Proottisia polaarisia liuottimia ovat muun muassa vesi, karboksyylihapot, amiinit, alkoholit ja ammoniakki. Monella proottisella liuottimella on myös korkea dielektrinen vakio. Proottisilla liuottimilla on usein sekä nukleofiilisia että elektrofiilisiä ominaisuuksia.
Polaarisiksi aproottisiksi liuottimiksi kutsutaan liuottimia, joiden dielektrinen vakio on suurempi kuin 15. Tällaisia ovat esimerkiksi pyridiini, asetoni, asetonitriili, dimetyylisulfoksidi, dimetyyliformamidi ja nitrometaani. Riippuen olosuhteista eräät aproottiset liuottimet kuten asetonitriili voivat kuitenkin toimia joko protoneja vastaanottavina liuottimina esimerkiksi väkevän rikkihapon läsnä ollessa tai protoneja luovuttavina liuottimina erittäin emäksisissä olosuhteissa. Tämän vuoksi IUPAC pitää termiä polaarinen aproottinen liuotin virheellisenä, koska useat sellaiset ovat hyvin heikosti protofiilisia tai protogeenisiä.
Aproottisia liuottimia, jotka eivät luovuta protoneita, ovat  muun muassa alifaattiset ja aromaattiset hiilivedyt, esterit, eetterit, ketonit ja nitrobentseeni.
Propaaniditioli

| Propaaniditioli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Propaani-1,3-ditioli
CAS-numero:  109-80-8
PubChem CID:  8013
SMILES:  C(CS)CS
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H8S2
Moolimassa:  108,234 g/mol
Sulamispiste:  –79 °C
Kiehumispiste:  169–170 °C
Tiheys:  1,0722 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee hieman veteen
Propaaniditioli on tioleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa propaaniditioli on väritöntä nestettä. Yhdisteellä on voimakas paha haju. Se hapettuu tioeettereiksi ilman vaikutuksesta. Propaaniditioli liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja bentseeniin.
Propaaniditiolia valmistetaan hydrolysoimalla 1,3-propyleenidi-isotiuroniumkloridia, jota saadaan 1,3-diklooripropaanin ja tiourean välisellä reaktiolla. Propaaniditiolia käytetään erityisesti karbonyyliyhdisteiden suojaukseen tioasetaalina. Tällöin muodostuu niin kutsuttu 1,3-ditiaaniryhmäå. Yhdistettä voidaan myös käyttää pelkistämään karbonyyliryhmiä alkeeneiksi ja atsideja amiineiksi.
Propadieeni

| Propadieeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Propa-1,2-dieeni
CAS-numero:  463-49-0
PubChem CID:  10037
SMILES:  C=C=C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H4
Moolimassa:  40,062 g/mol
Sulamispiste:  –136 °C
Kiehumispiste:  –34,5 °C
Tiheys:  0,663 g/cm3
Propadieeni eli alleeni tai 1,2-propadieeni (C3H4) on yksinkertaisin konjugoituihin dieeneihin eli alleeneihin kuuluva hiilivety.
Ominaisuudet, valmistus ja reaktioita

Propadieeni on huoneenlämpötilassa väritön kaasu. Sen keskimmäinen hiiliatomi on sp-hybridisoitunut ja sen viereiset terminaaliset hiiliatomit ovat sp2-hybridisoituneita. Keskimmäisestä hiiliatomista lähtee kaksi π- ja kaksi σ-sidosta. Nämä π-sidokset ovat kohtisuorassa toisiaan vastaan ja kumpikin näistä sidoksista yhdistyy vierekkäisten hiilatomien p-orbitaalien kanssa. Tämä pakottaa terminaalisten hiiliatomien p-orbitaalit 90° kulmaan.
Propadieeni on propyynin eli metyyliasetyleenin isomeeri ja esiintyy tämän kanssa tasapainoseoksena. Näitä kaasuja muodostuu sivutuotteena, kun propeenia valmistetaan krakkaamalla propaania ja puhutaan MADP-kaasusta. Propadieenin ja propyynin seos erotetaan strippaamalla. Niin sanottua stabiloitua propyynin ja propadieenin seosta eli MAPP-kaasua voidaan käyttää metallien leikkaamisessa, hitsauksessa ja karkaisussa. Tästä kaasuseoksesta saatu liekki vastaa propaani/propeeni-liekkiä.
Propadieeni on reaktiivinen ja suhteellisen pysymätön yhdiste. Se reagoi muun muassa veden kanssa muodostaen asetonia ja emäskatalysoitu isomeroituminen propyyniksi. Nikkelikatalyytin läsnä ollessa propadieenistä muodostuu syklisiä oligomeerejä, kuten dimeerejä, trimeerejä ja tetrameerejä.
Propenyyliguaetoli

| Propenyyliguaetoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-etoksi-5-[(E)-prop-1-enyyli]fenoli
CAS-numero:  94-86-0
PubChem CID:  60982
SMILES:  CCOC1=C(C=C(C=C1)C=CC)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H14O2
Moolimassa:  178,222 g/mol
Sulamispiste:  85-86 °C
Propenyyliguaetoli (C11H14O2) on aromaattinen fenolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteissa ja elintarvikkeissa aromiaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa propenyyliguaetoli on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi alkoholeihin. Propenyyliguaetolilla on voimakas vaniljankaltainen tuoksu ja maku. Propenyyliguaetolia valmistetaan etyloimalla isoeugenolia dietyylisulfaatilla, jolloin muodostuu 1-etoksi-2-metoksi-4-propenyylibentseeniä. Tämä välituote hydrolysoidaan etanoli- tai glykoliliuoksessa, jolloin muodostuu propenyyliguaetolia. Yhdistettä käytetään aromiaineena muun maussa makeisissa, leivonnaisissa ja juomissa. Lisäksi sitä voidaan lisätä hajusteeksi muun muassa saippuoihin ja pesuaineisiin.
Pro Football Hall of Fame Game

Fawcett Stadium iltavalaistuksessa Cantonissa, Ohiossa. Etualalla Pro Football Hall of Famen näyttelytilat.
Pro Football Hall of Fame Game on yhdysvaltalaisen amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliigan, NFL:n, vuosittain pelattava näytösottelu, joka järjestetään samana viikonloppuna kuin Pro Football Hall of Famen valintaseremonia. Ottelu pelataan Fawcett Stadiumilla, joka on aivan Hall of Fame -museon vieressä Cantonin kaupungissa Ohion osavaltiossa.
NFL nimeää joukkueet, jotka kohtaavat ottelussa. Kyseiset joukkueet joutuvat pelaamaan normaalin neljän näytösottelun sijaan viisi ottelua ennen NFL:n runkosarjaa, koska Hall of Fame -seremonia järjestetään viikkoa ennen varsinaisen näytösottelusarjan alkua.
Vuosina 1999-2005 ottelu järjestettiin maanantai-iltana, ABC:n Monday Night Football -lähetyksenä. Tätä ennen ottelun ajankohta oli useimmiten lauantai-iltapäivä. Kaudesta 2006 lähtien ottelu on järjestetty sunnuntai-iltana, NBC:n Sunday Night Football -lähetyksenä.
Tilastot

| Joukkue | V | H | T | V% | Esiintyi viimeksi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Washington Redskins | 5 | 0 | 0 | 1.000 | 2008 |
| Chicago Bears | 4 | 0 | 0 | 1.000 | 2005 |
| Oakland/Los Angeles Raiders | 3 | 0 | 0 | 1.000 | 2006 |
| Carolina Panthers | 1 | 0 | 0 | 1.000 | 1995 |
| Minnesota Vikings | 3 | 1 | 0 | .750 | 2015 |
| Pittsburgh Steelers | 3 | 3 | 0 | .500 | 2015 |
| New England Patriots | 2 | 1 | 0 | .667 | 2000 |
| San Francisco 49ers | 2 | 1 | 0 | .667 | 2000 |
| Los Angeles/St. Louis Rams | 2 | 1 | 0 | .667 | 2001 |
| Kansas City Chiefs | 2 | 1 | 0 | .667 | 2003 |
| New York Giants | 3 | 1 | 1 | .625 | 2014 |
| Baltimore/Indianapolis Colts | 2 | 2 | 0 | .500 | 2016 |
| Philadelphia Eagles | 2 | 2 | 0 | .500 | 2006 |
| New York Jets | 1 | 1 | 0 | .500 | 1992 |
| Seattle Seahawks | 1 | 1 | 0 | .500 | 1997 |
| Tampa Bay Buccaneers | 1 | 1 | 0 | .500 | 1998 |
| Cleveland Browns | 2 | 3 | 0 | .400 | 1999 |
| New Orleans Saints | 2 | 3 | 0 | .400 | 2012 |
| Dallas Cowboys | 2 | 3 | 0 | .400 | 2013 |
| St. Louis/Arizona Cardinals | 1 | 2 | 1 | .375 | 2012 |
| Green Bay Packers | 1 | 2 | 1 | .375 | 2016 |
| Cincinnati Bengals | 1 | 2 | 0 | .333 | 2010 |
| Atlanta Falcons | 1 | 2 | 0 | .333 | 1994 |
| Denver Broncos | 1 | 2 | 0 | .333 | 2004 |
| Detroit Lions | 1 | 2 | 0 | .333 | 1991 |
| Houston Oilers/Tennessee Titans | 1 | 2 | 0 | .333 | 2009 |
| San Diego Chargers | 0 | 1 | 1 | .250 | 1994 |
| Baltimore Ravens | 0 | 0 | 0 | – | N/A |
| Houston Texans | 0 | 1 | 0 | .000 | 2002 |
| Jacksonville Jaguars | 0 | 1 | 0 | .000 | 1995 |
| Buffalo Bills | 0 | 4 | 0 | .000 | 2014 |
| Miami Dolphins | 0 | 4 | 0 | .000 | 2013 |
Synestesia

Eri kirjoitusmerkkien näkeminen aina tietynvärisenä on yleinen synestesian muoto.
Synestesia (< kreikk. syn + aisthēsis, 'yhdistynyt aistimus') on perinnöllinen tila, jossa tietty laukaiseva ärsyke saa aikaan automaattisen, tahdosta riippumattoman, affektipitoisen ja tietoisen aistihavainnon tai käsitteellisen havainnon, joka eroaa sen laukaisseesta ärsykkeestä. Sekoittuvat havainnot voivat olla saman aistin erillisiä havaintoja, kuten kirjaimet ja värit. Havainnot voivat sekoittua myös kokonaan eri aistien välillä: esimerkiksi ääni saattaa olla synesteetikolle myös näkyvä, maistuva, tai tuntoaistilla havaittava asia.
Yleisyys

Synestesia on perinnöllistä ja kulkee suvussa. Synestesian aiheuttava geeni tai geenit on noin neljällä prosentilla kaikista ihmisistä. Geeni ilmentyy kuitenkin vain yhdellä ihmisellä 90:stä, ja vain heillä on näkyvä synestesia.
Vaikka synestesia ei yhdistykään mihinkään patologiseen tilaan, tai kognition tai aistien toimintahäiriöön, se voi esiintyä yhdessä esimerkiksi autismin ja savantismin kanssa. Autismin kirjon oireyhtymän ihmisistä 20 prosentilla on synestesia.
Ihmisellä, jolla on yksi synestesian tyyppi, on 50 prosentin todennäköisyys olla toinenkin synestesian tyyppi. Joillakin ihmisillä on lisäksi kolmas, neljäs tai vieläkin useampi synestesian tyyppi.
Syyt

Synestesian aiheuttajaa ei tiedetä varmasti, ja asiasta on esitetty monia hypoteeseja. Yksi päähypoteesi on aivojen laajentunut yhdistyneisyys. Teorian mukaan vastasyntyneiden aivot ovat aina synesteettiset, mutta yhteyksien karsiutuminen vie useimmilta vauvoilta synesteettisyyden ensimmäisten elinkuukausien aikana. Synestesia säilyy vain, jos synesteettisiä kokemuksia tuottavat hermoyhteydet eivät karsiudu pois lapsen aivojen kehittyessä. Aivotutkimuksessa on saatu näyttöä siitä, että värisynesteetikoilla on ylimääräisiä yhteyksiä värejä tunnistavan ja jotakin muuta ilmiötä (numero, kirjain, ääni tms.) tunnistavan aivoalueen välillä.
Toinen päähypoteesi on aivojen alentunut estoisuus. Sen mukaan estojen puuttuessa yhden aivoalueen aktiivisuus leviää toisillekin alueille.
Erikielisten synesteetikkojen tutkimuksissa on havaittu, että synestesia liittyy kielten oppimisen vaativuuteen. Synestesiaa esiintyy suhteellisen paljon ihmisillä, joiden äidinkielen ääntämys ja kirjoitus vastaavat toisiaan huonosti. Eniten synestesiaa onkin havaittu japanilaisilla, joiden kielessä on neljä kirjoitusjärjestelmää. Myös usean kielen oppiminen toisen ikävuoden jälkeen lisää synestesian esiintymisen todennäköisyyttä. Erään synestesiahypoteesin mukaan synestesia auttaakin juuri lukutaidon opettelussa, ja moni tutkija uskoo grafeemi–väri-yhteyksien syntyvän juuri lukemaan opeteltaessa. Lisäksi kuvataiteen opiskelu tai sille altistuminen nostaa synestesian todennäköisyyttä.
Vaikutukset

Synesteetikot ovat aistihavaintojen sekoittumista lukuun ottamatta muuten normaaleja, eivätkä he kärsi kyvystään tai kaipaa hoitoa.
Usealle synesteetikolle kyky on antanut erinomaisen muistin. Tällaisista ihmisistä kuuluisimpia on psykologi Aleksandr Lurijan synesteettinen potilas ”S”, jonka muistia Luria kuvaili rajattomaksi ja virheettömäksi.
Hetkellinen synestesia

Synesteettisen tai luontaisen synestesian kaltaisen mutta ohimenevän kokemuksen voi aiheuttaa tietoisesti esimerkiksi harjoittelulla, hypnoosin jälkeisellä suggestiolla tai lääkeaineilla. Synesteettisiä kokemuksia voi syntyä myös psykoaktiivisten aineiden, sensorisen deprivaation, meditoinnin, ohimolohkon epilepsian, päävammojen ja aivovammojen seurauksena. Eräässä tutkimuksessa suurin osa harjaantuneista meditoijista raportoi synesteettisiä kokemuksia meditaation aikana. Se, ovatko tällaiset kokemukset synestesiaa, riippuu synestesian määrittelystä.
Synestesiaa aiheuttavia huumeita ovat muun muassa nonselektiiviset serotoniiniagonistit LSD, meskaliini, psilosybiini ja ayahuasca. Kokemukset syntyvät yleisimmin äänistä ja musiikista, jotka aiheuttavat näköaistimuksia. Huumeilla tuotettu synestesia poikkeaa kuitenkin monin tavoin synnynnäisestä synestesiasta. Kokemukset eivät muun muassa ole johdonmukaisia, ne alkavat viiveellä ja katoavat silmät avatessa, niiden aikana koetaan vain pieni määrä eri värejä, eikä niihin liity järjestyneitä sarjoja.
Tutkimus

Monet tieteilijät epäilivät vielä 1900-luvun loppupuolella synestesian olemassaoloa. Monet arvelivat väitetyssä ilmiössä olevan kyse joko huomionhakuisuudesta, kuvitelmista, lapsuuden kokemusten mieleenpalauttamisesta, metaforien käytöstä tai huumeiden käytön jälkivaikutuksista. Nekin tutkijat, jotka uskoivat synestesian olemassaoloon, suhtautuivat siihen vain harvinaisena kuriositeettina. 2000-luvulla synestesian tutkimus on laajentunut. Ilmiötä tutkitaan eri puolilta, kuten DNA:n ja molekyylien tasolla, ajattelun kehityksen suhteen, aivokuvauksen avulla, sekä taiteen ja luovuuden kannalta.
Synestesiaa on vaikea tutkia ja todentaa, sillä ihmisen ajattelua on vaikea havainnoida, ja synestesiankin tutkimus perustuu synesteetikon omaan kuvaukseen aistihavainnoistaan. Synestesian todisteeksi on kuitenkin esimerkiksi havaittu, että kirjaimet värillisinä näkevät synesteetikot pystyvät löytämään sivulta kaikki tietyt kirjaimet nopeammin kuin tavalliset ihmiset, sillä värit erottuvat toisistaan selkeämmin kuin kirjainten muodot.
Kuuluisia synesteetikkoja

Kuvataiteilijoissa, säveltäjissä ja kirjailijoissa uskotaan olevan suhteellisen paljon synesteetikkoja. Heistä tunnetuimpiin kuuluvat säveltäjät Olivier Messiaen, Franz Liszt ja Jean Sibelius, muusikko Duke Ellington, taidemaalarit Vincent van Gogh, Wassily Kandinsky ja David Hockney, kirjailija Vladimir Nabokov sekä runoilijat Arthur Rimbaud ja Charles Baudelaire. Nykyaikana on myös yleistä, että tunnetut populaarimuusikot kertovat julkisuudessa synesteettisistä kokemuksistaan. Koska synestesian voi todistaa ainoastaan tutkimuksilla, kaikkien synesteetikoiksi uskottujen taiteilijoiden kohdalla ei ole varmaa, ovatko he todellisuudessa synesteetikkoja vai ainoastaan pyrkivät yhdistelemään aistihavaintoja taiteessaan tai kuvailemaan teoksiaan vertauskuvin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Synestesia Wikimedia Commonsissa
Yksi synestesian päätyypeistä on sarjojen näkeminen kolmiulotteiseen tilaan tietyllä tavalla järjestyneinä. Kuvassa yhden synesteetikon mielessään sijoittamia sarjoja, ylhäällä viikonpäivät ja kuukaudet, alhaalla luvut 1–100.
Eri kirjoitusmerkit erivärisinä (kuten oikealla) näkevä synesteetikko voi erottaa merkit nopeammin ja tarkemmin kuin tavallisesti havaitseva ihminen (kuten vasemmalla).
Prosodiakos

Prosodiakos (m.kreik. προσοδιακός, lat. prosodiacus) on runomitta, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Sen kaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
tai
Prosessitaide

Prosessitaide on 1960-luvulla syntynyt taidesuuntaus ja ajattelutapa, jonka mukaan luomisprosessi on tärkeämpi kuin valmis taideteos.
Prosessitaiteellisen teoksen luomisprosessi voi olla yhä käynnissä, kun teos asetetaan esille. Prosessitaiteessa on käytetty usein muuttuvia materiaaleja, kuten luonnonelementtejä, tai taiteilijan toimintaa on korostettu järjestämällä tilaisuuksia tai happeningeja, joissa teosta tehdään. Luonnonelementtien käytöstä johtuen prosessitaide ja ympäristötaide ovat lähellä toisiaan.
Guggenheimin museon mukaan Robert Morris teki vuonna 1968 näyttelyn ja kirjoitti esseen, jotka olivat uraa-uurtavia prosessitaiteen ja sen määrittelyn kannalta. Esseen mukaan prosessitaiteilijat tekevät teoksia, jotka liittyvät kehoon, satunnaisiin ilmiöihin, improvisaatioon ja epätraditionaalisiin materiaaleihin kuten vahaan, huopaan ja lateksiin. Omalaatuisia muotoja tai asetelmia syntyy esimerkiksi orgaanisten prosessien kuten kasvun, tiivistymisen, jäätymisen tai hajoamisen kautta. Materiaalien hetkellistä ja epäaineellista luonnetta usein korostettiin.selvennä
Prosessitaiteen juuriksi voisi sanoa Jackson Pollockin roiskemaalauksia ja dadaismin suosimaa satunnaisuutta. Samansuuntaisia piirteitä on myös riiteissä, shamanistisissa ja uskonnollisissa rituaaleissa, samoin kuin esimerkiksi hiekkamaalauksessa. Prosessi on mukana niin Australian hiekkamaalauksessa kuin vajrayanan ja buddhismin hiekkamandaloissa.
Prosessitaidetta edustavat muiden muassa Richard Serra, Robert Morris, Lawrence Weiner ja Bruce Nauman.
Prospalta

| Prospalta> Πρόσπαλτα.Sijainti |
| --- | --- |
 Prospalta
Koordinaatit:  37°50′54″N, 23°54′45″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  luoteeseen Kalývia Thorikoústa, Saronikós, Itä-Attika, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Akamantis
 :  Ptolemais (vsta 224 eaa.)
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Prospaltios (Προσπάλτιος)
Bulen jäseniä:  5
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Prospalta (m.kreik. Πρόσπαλτα) oli antiikin aikainen alun perin Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Prospalta sijaitsi Attikan kaakkoisosassa. Se sijoitetaan luoteeseen nykyisestä Kalývia Thorikoún kaupungista.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Akamantis ja sillä oli viisi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 224/223 eaa. Ptolemais-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Prospaltios (Προσπάλτιος).
Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi

Malli propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasin rakenteesta
Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi eli propionyyli-KoA-karboksylaasi on ligaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi propionyylikoentsyymi-A:n karboksyloitumista, jolloin tuotteeksi muodostuu (S)-metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta eli D-metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta. Entsyymi on tärkeä eräiden aminohappojen ja rasvahappojen aineenvaihdunnasa ja polyketidien biosynteesissä. Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasin EC-numero on EC 6.4.1.3 ja entsyymiä esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin eliöissä.
Rakenne ja toiminta

Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi on molekyylimassaltaan hyvin suurikokoinen entsyymi. Esimerkiksi ihmisen entsyymi on massaltaan noin 750 kDa. Rakenteeltaan propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi on dodekameeri, joka koostuu kuudesta α-alayksiköstä ja kuudesta β-alayksiköstä. Entsyymin β-yksiköt muodostavat onton sylinterimäisen rakenteen ja jokainen α-alayksiköistä on sitoutunut yhteen β-alayksikköön sylinterin reunalle. Toimiakseen propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi vaatii koentsyymikseen biotiinia ja magnesiumioneja.
Entsyymiä esiintyy solujen mitokondrioissa. Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasin α-alayksikössä tapahtuu biotiinin karboksyloiminen. Alayksikkö sitoutuu ATP-molekyylin ja magnesiumionien muodostamaan kompleksiin ja hydrolysoi ATP:n ADP:ksi. Tässä reaktiossa vapautuvan energian avulla entsyymi katalysoi biotiinin ja vetykarbonaatti-ionin välistä reaktiota, jossa muodostuu karboksibiotiini. Eräs kantajaproteiini siirtää katalyyttisesti aktiivisen koentsyymin β-alayksikölle. Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasin β-alayksiköt katalysoivat karboksyyliryhmän siirtoa karboksibiotiinilta propionyylikoentsyymi-A:lle. Mekanismin osana on karbanionin muodostuminen propionyylikoentsyymi-A:sta.
Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasin puutteellinen toiminta on autosomeissa resessiivisesti periytyvä sairaus. Tämä johtaa propionyylikoentsyymi-A:n kertymiseen ihmisen elimistöön ja sitä kautta propionihappoasidemiaan. Vastasyntyneille lapsille tämä tila voi olla hengenvaarallinen.
Prohairesis

Prohairesis tai proairesis (m.kreik. προαίρεσις; harkitseva valinta, harkittu halu, tahto) on stoalaisen filosofian keskeisiä käsitteitä. Se tarkoittaa rationaalista kykyä hyväksyä tai hylätä ulkoisia vaikutelmia. Käsitteellä on keskeinen merkitys stoalaisen etiikan kannalta: olemme moraalisesti vastuussa ainoastaan niistä asioista, jotka ovat meidän vallassamme, ja stoalaisuuden mukaan ainoa asia, joka on meidän vallassamme, on oma prohairesiksemme.
Filosofisena terminä prohairesis on peräisin Aristoteleen teoksesta Nikomakhoksen etiikka. Hänellä se tarkoitti valintaa, joka on ”vallassamme oleviin asioihin kohdistuva harkittu halu”. Stoalaisuuteen termin toi Epiktetos. Hänelle se oli niin keskeinen, että termit prohairesis, prohaireettinen ja aprohaireettinen esiintyvät hänen teoksissaan Keskusteluja ja Käsikirja lähes 170 kertaa.