stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Okan Daher
Aiheesta muualla

Tataarien johtaja luottaa uutteruuteen - Helsingin Sanomat, 2007 (tilaajille)
Oikealta neljäs Okan Daher; viides Ymär Daher ja seitsemäs Aisa Hakimcan (Kazan, 1970).
Fredrik August Dahlgren

| Fredrik August Dahlgren |
| --- | --- |
 Fredrik August Dahlgren
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1816 Nordmark, Värmlanti, Ruotsi
Kuollut: 16. helmikuuta 1895 (78 vuotta) Djursholm
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä, virkamies
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Muuta tietoa
 Ruotsin akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Fredrik August Dahlgren (20. syyskuuta 1816 Nordmark, Värmlanti, Ruotsi – 16. helmikuuta 1895 Djursholm) oli ruotsalainen kirjailija ja virkamies. Ruotsin akatemian jäsenenä hän osallistui akatemian työhön ruotsin kielen ja muinaistutkimuksen alalla. Vielä arvokkaamman työn hän suoritti William Shakespearen, Calderonin, Lessingin ynnä muiden kääntäjänä. Tunnetuin hän on kuitenkin värmlantilaisista runoistaan, jotka ilmestyivät kahtena kokoelmana: Viser på varmlanske tongmåle, deckta åttå Fredrik på Rannsätt (1875) ja Speller nye viser på varmlanske tongmålle (1876) sekä pienistä näytelmistään, joista kuuluisin on Värmlänningarne, sorglustigt tal-, sång- och dansspel (1846).
Dahlgrenin runoja on suomennettu ja sävellettyjä runoja on levytetty suomeksikin.
Suomennettuja runoja

Taalalaistyttö (Dalkullan), suom. Aila Meriluoto, teoksessa Suomen lauluaarre, WSOY 1984 ISBN 951-0-12561-X
Haukka ja kyyhky (Hök och duva), suom. Aila Meriluoto, teoksessa Suomen lauluaarre
Yö saapuu (Zur Nacht), suom. Aila Meriluoto, teoksessa Suomen lauluaarre
Vårsång (Kevätlaulu), suom. Aila Meriluoto, teoksessa Suomen lauluaarre
Ma kullan jo sain (Jänta å ja'). Nuottijulkaisussa Suuri toivelaulukirja 3, Musiikki Fazer 1979 ISBN 951-643-642-0
Kaunis kotimaani (Värmlandsvisan), sanoittaja: Martti Ojapuu. Nuottijulkaisussa Suuri toivelaulukirja. Kokoelma 1-3. Warner/Chappell Music Finland: Suuri Suomalainen Kirjakerho 2002 ISBN 951-757-696-X
Kaunis kotimaani. Musiikkitallenne Rakkaimmat laulut /Johannes Tourunen
Mä riemusta tanssin, (Värmlänningarna). Musiikkitallenne Mä riemusta tanssin / Iivari Kainulainen
Hankoniemen silmä (Värmlandsvisan: Ack Värmeland du sköna), suom. Paavo Cajander; Musiikkitallenne Kotimaan sävelmiä / Tapio Rautavaara
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredrik August Dahlgren Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Anders Abraham Grafström | Ruotsin akatemia, tuoli 6 1871–1895 | Seuraaja: Hans Hildebrand |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Bruno Aspelin

Aspelin mallina Magnus Enckellin maalauksessa Pää vuodelta 1894
Bruno Aspelin (11. huhtikuuta 1870 Helsinki – 9. joulukuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija ja säveltäjä.
Elämäkerta

Aspelin oli taidemaalari ja kuvanveistäjä ja teki jonkin verran myös metalligrafiikkaa. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1886–1887 ja 1893. Aspelin asui Helsingin Katajanokalla Gustaf Estlanderin suunnittelemassa jugend-tyylisessä vuokratalossa, johon oli rakennettu kolme ateljeehuoneistoa. Aspelin, samoin kuin Hugo Simberg, asettui taloon heti sen valmistuttua vuonna 1906. Myöhemmin talossa asui muun muassa kuvanveistäjä Viktor Janssonin perhe.
Teoskuvia

Bruno Aspelin: Turun Tuomiokirkon kortteli v. 1756, pronssiveistos 1930 (Arkistoitu – Internet Archive)
Teoksia

Ehrenströmin hautapatsas, Helsinki 1936
Pienoismalli 1860-luvun Helsingistä, Helsingin kaupunginmuseo.
Aiheesta muualla

Bruno Aspelin Kansallisgallerian kokoelmissa
Bruno Aspelinin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Bruno Aspelin taiteilijamatrikkelissa
Jussi Suomala: Luotsikatu neljä 2006 ISBN 952-468-120-X s. 176
Salme Sarajas-Korte: Uuden taiteen lähteillä : suomalaisia taiteilijoita Pariisissa, Berliinissä ja Italiassa 1891-1895 : Magnus Enckell, Axel Gallén, Ellen Thesleff, Pekka Halonen, Väinö Blomstedt, Beda Stjernschantz, Werner von Hausen, Bruno Aspelin. Helsinki : Otava, 1966, 301 s.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet  Uppslagsverket Finland  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Aspelinin omakuva vuodelta 1894
Bruno Aspelin soittamassa
Lorentz Creutz

Lorentz Creutz
Lorentz Creutz (1615 – 1. kesäkuuta 1676 Öölannin edusta) oli ruotsalainen aatelismies, joka loi virkamiesuransa vuorihallinnossa eli kaivosteollisuutta valvovassa byrokratiassa ja toimi maaherrana Suomessa ja Ruotsissa. Creutz kohosi uransa aikana lähelle Ruotsin korkeinta valtaeliittiä. Hänestä tuli vapaaherra vuonna 1654, valtaneuvos 1660, kamarineuvos 1673 ja amiraali 1675. Creutz kaatui vuonna 1676 Öölannin meritaistelussa lippulaivansa räjähtäessä.
Ura

Creutzit olivat itäiseltä Uudeltamaalta Pernajasta lähtöisin oleva alempaan aateliin kuulunut suku, jonka jäsenet olivat olleet vielä 1500-luvun lopulla vähämerkityksinen osa paikallista eliittiä. Hänen isänsä oli upseeri ja käskynhaltija Ernst Creutz, joka loi pohjan vauraudelle ja perillistensä yhteiskunnalliselle nousulle.
Creutz sai hyvän koulutuksen Keski-Euroopassa valmistuakseen juuri otolliseen aikaan Ruotsin suurvallan muuttuvan hallintokoneiston palvelukseen. Hän keskittyi erityisesti kaivosteollisuuteen, ja hänelle olikin ominaista paneutuminen työhönsä tarmokkaasti ja suoraviivaisesti. Vuosina 1649–1655 hän toimi Turun ja Porin läänin maaherrana sekä 1655–1662 Ruotsissa Kopparbergin läänin maaherrana.
Creutz johti noitavainojen aikana Ruotsissa Taalainmaan noituuskomissiota. Hän tuomitsi poltettavaksi yli 20 ihmistä.
Creutz loi urallaan valtavan omaisuuden, joka koostui pääasiassa maatiloista. Hän rakennutti Pernajan Suur-Sarvilahden kartanon päärakennuksen, joka Askaisten Louhisaaren kartanon ohella on toinen kahdesta Suomeen suurvalta-ajalla valmistuneesta kivisestä kartanolinnasta. Perilliset kuitenkin menettivät suuren osan Creutzin keräämästä omaisuudesta pian koittaneen reduktion aikana.
Kuolema

Creutz oli elämänsä viimeiset hetket Kronan-laivan kannella jouduttuaan vastentahtoisesti merenkulkua hallitsemattomana siviilivirkamiehenä Ruotsin laivaston amiraaliksi. Ruotsin laivaston ylpeys Kronan tuhoutui Öölannin itäpuolella 1676, jolloin laiva Creutzin väärinkäsityksen takia kääntyi liian nopeasti ja purjeisiin tarttunut tuuli paiskasi sen kyljelleen. Ruutivarastossa syttynyt kipinä räjäytti laivan, ja se vajosi syvyyksiin mukanaan yli 800 miestä, mukana Creutz ja hänen poikansa Gustaf, joka myös oli laivaston upseereita.
Perhe

Lorentz Creutz meni vuonna 1639 naimisiin kenraali Jakob Duwallin (alk. Jacob MacDougall) tyttären Elsan kanssa. Pariskunta sai kaikkiaan 15 lasta: seitsemän poikaa ja kahdeksan tytärtä. Heidän kolme poikaansa olivat Lorentz Creutz nuorempi, Johan Creutz ja Carl Gustaf Creutz. Lorentz Creutzin veli oli Turun hovioikeuden presidentti Ernest Johann Creutz, joka toimi myös maaherrana.
Cumulopuntia

| Cumulopuntia |
| --- | --- |
 Cumulopuntia fulvicoma
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit (Embryophyta)
Alakaari::  putkilokasvit (Tracheophyta)
Luokka::  siemenkasvit (Spermatophyta)
Alaluokka::  koppisiemeniset (Angiospermae)
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  kaktuskasvit (Cactaceae)
Alaheimo::  Opuntioideae
Suku::  Cumulopuntia F. Ritter 1980
Katso myös
   Cumulopuntia Wikispeciesissä   Cumulopuntia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cumulopuntia on opuntioille (Opuntia) läheinen kaktuskasvisuku, jossa on 20 opuntioista kasvutavaltaan ja hedelmän ja siemenen rakenteelta eroavaa lajia. Lähin sukulainen onkin suku Maihueniopsis. Nimen Cumulopuntia taustalla on latinankielinen sana cumulus ’kasa’, jolla viitataan mätästävään kasvutapaan.
Tuntomerkit

Suvun lajit ovat matalakasvuisia ja muodostavat harvaan tai tiheästi kasvavia mättäitä. Ne haaroittuvat sivultaan tai toisinaan tyvestä, ja varret ovat selvästi nivelikkäitä. Nivelet vaihtelevat muodoltaan pallomaisista soikeisiin ja ovat noin kymmensenttisiä. Lehdet ovat vähäpätöiset, enimmäkseen lieriömäiset ja karisevat varhain. Kääpiöversoissa eli areoleissa on karvoja ja glokidioita (väkäskarvoja), muttei aina varsinaisia piikkejä. Kasvien juuret ovat mukulamaisia tai ohuita.
Keltaiset tai punaiset kukat ovat avoinna päivisin. Niistä kehittyy soikeita tai pallomaisia meheviä hedelmiä, joissa on paksu kuori. Siemenet sijaitsevat hedelmän sisäosan kuivassa onkalossa ja ovat pallomaisia tai päärynän muotoisia, väriltään ruskeita. Niiden pinta on toisinaan ryppyinen.
Levinneisyys

Cumulopuntia-kaktukset ovat eteläamerikkalaisia ja niitä tavataan alueella, joka ulottuu Etelä-Peruun, Chileen, Boliviaan ja Pohjois-Argentiinaan.
Lajit

Cumulopuntia boliviana
Cumulopuntia chichensis
Cumulopuntia corotilla
Cumulopuntia crassicylindrica
Cumulopuntia dactylifera
Cumulopuntia frigida
Cumulopuntia fulvicoma
Cumulopuntia galerasensis
Cumulopuntia hystrix
Cumulopuntia ignescens
Cumulopuntia mistiensis
Cumulopuntia pentlandii
Cumulopuntia pyrrhacantha
Cumulopuntia rossiana
Cumulopuntia sphaerica
Cumulopuntia ticnamarensis
Cumulopuntia tortispina
Cumulopuntia tumida
Cumulopuntia unguispina
Cumulopuntia zehnderi
John Coltrane

| John Coltrane |
| --- | --- |
 Coltrane vuonna 1963
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1926 Hamlet, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat
Kuollut: 17. heinäkuuta 1967 (40 vuotta) Long Island, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, säveltäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Trane
Aktiivisena:  1946–1967
Tyylilajit:  bebop, hard bop, modaalinen jazz, free jazz, avantgarde-jazz
Soittimet:  sopraano-, altto- ja tenorisaksofoni, huilu, bassoklarinetti
Yhtyeet:  Miles Davis Quintet, John Coltrane Quartet, John Coltrane Quintet
Levy-yhtiöt:  Prestige, Blue Note, Atlantic, Impulse!
Aiheesta muualla
www.johncoltrane.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John William  Coltrane (lempinimeltään Trane; 23. syyskuuta 1926 Hamlet, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat– 17. heinäkuuta 1967 Long Island, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jonka pääsoitin oli tenorisaksofoni, vaikka hän soitti myös sopraanosaksofonia ja klarinettia. Kuuluisuuteen Coltrane nousi Miles Davisin ensimmäisessä kvintetissä. Coltranen merkittävin luomiskausi sijoittuu vuosiin 1955–1967, jolloin hän äänitti levyjä, jotka vaikuttivat ratkaisevasti modernin jazzin kehitykseen ja joita pidetään jazzmusiikin suurina mestariteoksina. Hän oli hyvin tuottelias, ja monia äänityksiä julkaistiin vasta Coltranen kuoleman jälkeen. Coltrane on Charlie Parkerin ohella innovatiivisimpia ja imitoiduimpia jazzsaksofonisteja.
Elämä ja musiikki > Varhaisvaiheet

John Coltrane syntyi Hamletin kaupungissa Pohjois-Carolinassa 1926 ja vietti varhaisimmat vuotensa High Pointin kaupungissa, jossa hänen isällään oli varsin menestyvä vaatturinliike. Coltranen lapsuutta väritti perinteinen etelävaltiolainen kasvatus, jossa korostunut uskonnon merkitys vaikutti myöhemmin Coltranen musiikilliseen tuotantoon. Coltranen äidinisä William Blair oli tunnettu karismaattinen saarnaaja. Coltrane menestyi koulussa varsin hyvin, mutta häntä pidettiin hiljaisena ja syrjäänvetäytyvänä lapsena. Coltranen seitsemäntenä kouluvuotena perheessä sattui kolme kuolematapausta: hänen tätinsä, isoisänsä ja isänsä kuolivat. Hänen äitinsä oli pakko muuttaa yksin Philadelphiaan, josta hän sai varsin hyväpalkkaisen työn, ja näin hän pystyi elättämään High Pointissa asuvaa perhettään.
Perheen kuolemantapauksien aikoihin nuori Coltrane ryhtyi harjoittelemaan soittamista lähes pakonomaisesti. Hän soitti ensin klarinettia, mutta kiinnostui pian jazzista ja siirtyi saksofoniin. Kesäkuussa 1943 Coltrane seurasi äitiään Philadelphiaan muutamien ystäviensä kanssa ja pääsi opiskelemaan saksofonia Ornsteinin musiikkikouluun. Hän hankki elantonsa työskentelemällä sokeritehtaassa. Vuonna 1945 Coltrane värväytyi armeijaan ja soitti klarinettia havaijilaisessa laivaston orkesterissa. Coltrane teki ensimmäisen levytyksensä, Tadd Dameronin ”Hot Housen”, tämän orkesterin kanssa 13. heinäkuuta 1946. Rhino Records julkaisi levyn vuonna 1993 antologiallaan The Last Giant.
Palattuaan siviiliin 1946 Coltrane jatkoi opintoja Ornsteinissa ja soitti samalla muun muassa King Kolaxin ja Eddie ”Cleanhead” Vinsonin johtamissa rhythm and blues -yhtyeissä, joissa hänen soittimekseen vakiintui tenorisaksofoni. Coltranen varhaisia esikuvia olivat Dexter Gordon ja Lester Young. Vuonna 1949 Coltrane sai paikan Dizzy Gillespien big bandin saksofoninsoittajana. Hän kiersi big bandin kanssa sen vuonna 1950 tapahtuneeseen hajoamiseen asti. Sen jälkeen hän jatkoi Gillespien pienemmässä kokoonpanossa tenorisaksofonistina vuoteen 1951, jolloin hän palasi Philadelphiaan ja jatkoi musiikinteorian opiskelua Granoffin musiikkikoulussa. Coltranen ensimmäinen äänitetty soolo on 1. maaliskuuta 1951 Gillespien kanssa tehdyllä ”We Love to Boogie” nauhoituksella. Vuonna 1952 hän työskenteli Earl Bosticin johtamassa tanssiorkesterissa ja Johnny Hodgesin johdolla aikana, jolloin Hodges oli juuri lähtenyt Duke Ellingtonin yhtyeestä.
Coltrane oli tullut riippuvaiseksi heroiinista, ja vuonna 1954 Hodges erotti Coltranen yhtyeestä, koska tämä oli toistuvasti esiintynyt lavalla tokkuraisena. 26-vuotias Coltrane myös tupakoi ja käytti alkoholia runsaasti. Hän lihoi ja poti hammassärkyä, koska söi jatkuvasti makeisia ja joi Coca-Colaa. Vaikeuksistaan huolimatta Coltrane meni vuonna 1955 naimisiin ystävänsä sisaren Juanita Grubbsin kanssa, joka myöhemmin muutti nimensä Naimaksi.
Coltranen vaikutus

Vaikka varsinkin Coltranen myöhäiskauden levyt kuten Ascension, Meditations ja Interstellar Space ovat varsin vaikeasti lähestyttäviä, ja jotkut jazzmusiikin ystävät pitävät niitä pelkkänä metelinä, monet niistä löytyvät musiikilliset ajatukset kuitenkin vaikuttivat myöhemmin voimakkaasti fuusiojazz-tyylin kehittymiseen. Myös monet rockmuusikot, kuten Jimi Hendrix, Carlos Santana ja Mike Watt ovat saaneet vaikutteita Coltranen musiikista. Coltranen vaikutus sekä tavanomaiseen että avantgarde-jazzmusiikkiin on ollut valtava, ja hän on edelleenkin jazzsaksofonistien suuri esikuva, vaikka varsinaisesti samalla tyylillä soittavia jazzsaksofonisteja on varsin vähän. Coltrane on pikemminkin toiminut esikuvana rohkeaan kokeiluun ja riskien ottamiseen. Coltranen myöhäistuotanto on edelleen kiistanalaista. Coltranen pojat Ravi ja Oran Coltrane ovat myös saksofonisteja, ja hänen leskensä Alice Coltrane levytti aina vuoden 2007 alussa tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Coltranen kuoleman jälkeen julkaistut levyt ovat saaneet useita Grammy-palkintoja. Muun muassa 1962 Euroopassa taltioitu live-levy Bye Bye Blackbird sai palkinnon parhaasta jazzesityksestä ja -soolosta. Vuonna 1992, 25 vuotta kuolemansa jälkeen, John Coltrane sai Grammy-palkinnon elämäntyöstään musiikin hyväksi.
Coltranen musiikin erityispiirteet

John Coltrane oli teknisesti äärimmäisen taitava muusikko, ja hän harjoitteli soittamista tuntikausia päivässä. Harjoitellessaan Coltrane soitti ensimmäisen tunnin ajan vain kokonuotteja keskittyen äänien sointiin. Toisen harjoittelutunnin aikana hän soitti puolinuotteja, kolmannen tunnin aikana kahdeksas- ja kuudestoistaosanuotteja ja nopeampia juoksutuksia. Tämän jälkeen hän kävi muutaman tunnin läpi muille soittimille, kuten harpulle ja viululle, tarkoitettuja harjoituskirjoja. Lopulta hän kävi vielä muutaman tunnin läpi varsinaisia sävellyksiään ja muita kappaleita. Teknisestä taituruudesta huolimatta tekniikka ei ollut Coltranelle itseisarvo vaan keino, jolla hän saattoi ilmaista itseään uusilla tavoilla.
Coltranen musiikin erityispiirteet > Sheets of Sounds – äänitasot

Kun Coltrane palasi Miles Davisin yhtyeeseen keväällä 1957, Davis oli juuri luomassa uutta modaalisen jazzin tyylisuuntaa, jossa käytettiin vähemmän sointuja ja joka sisälsi enemmän rytmistä ja harmonista tilaa kuin aikaisemmat jazzmusiikin muodot. Davisin musiikki ei perustunut niinkään harmonisiin kulkuihin vaan melodiaan ja käytettyjen moodien intervalleihin. Tuloksena oli sitten hitaampi harmoninen rytmi. Coltrane kehitti tämän pohjalta oman tyylinsä, jossa hän sovelsi harpputekniikkaa, jossa sointuja pinottiin päällekkäin tasavälein siirryttäessä soinnusta toiseen. Esimerkiksi siirryttäessä C7 soinnusta Fmaj7:ään (V7 - I siirtymä) Coltrane saattoi soittaa väliin Eb7 ja F#7 soinnut, pidätys, joka lopulta purkautuu Fmaj7:ään. Ira Gitler antoi tekniikalle nimityksen äänitasot, koska pyrkimyksessään matkia harppua Coltrane loi tasaisen äänivirran jonkin soinnun päälle käyttäen usein sellaisia ääniä, jotka eivät kuuluneet kyseisen soinnun tonaliteettiin. Coltrane pystyi myös tekniikallaan täyttämään tarjolla olevan musiikillisen tilan vastakohtana Davisin säästeliäämmälle ja ilmavammalle tyylille. Ensimmäisiä esimerkkejä tästä tekniikasta on kuultavissa Milestones-sessioissa 2. huhtikuuta 1958.
Coltranen musiikin erityispiirteet > Coltrane Changes – sointukulku

Coltrane käytti useissa kappaleissaan, muun muassa Giant Steps -albumilla löytyvillä ”Giant Stepsillä” ja ”Countdownilla”, varsin monimutkaista sointukulkua, joka nykyisin tunnetaan nimellä Coltrane Changes, vaikka hän ei varsinaisesti ollut sen ensimmäinen käyttäjä. Coltrane Changesin keskeinen ominaisuus on sointujen muuttuminen suurilla tersseillä. Esimerkiksi ”Giant Stepsillä” sointukeskus kulkee H:sta G:n kautta Es:ään ja takaisin H:hen, josta kierto alkaa uudelleen. ”Giant Stepsin” sointukulku on:

|| Hmaj7  D7  | Gmaj7  B7 | Ebmaj7    | Am7   D7  |

| Gmaj7  B7 | Ebmaj7 F#7 | Hmaj7     | Fm7   B7  |

| Ebmaj7     | Am7    D7  | Gmaj7     | C#m7  F#7  | 

| Hmaj7      | Fm7    B7 | Ebmaj7    | C#m7  F#7  ||
Coltrane joskus käytti tätä sointukulkua tavanomaisen II–V siirtymän sijasta. Coltrane Changes -sointukulku soitetaan yleensä nopealla tempolla, ja se on solistin kannalta vaativa nopeasti vaihtuvien sointujen vuoksi.
Kahdeksan ensimmäistä tahtia kappaleessa ”Countdown”, joka perustuu Miles Davisin sävellykseen ”Tune-Up”:

| Em7 | A7 | Dmaj7 |  //  | Dm7 | G7 | Cmaj7 |  //  |

muuttuvat muotoon 

| Em7 F7 | Bbmaj7 Db7 | Gbmaj7 A7| Dmaj7 | Dm7 Eb7 | Abmaj7 B7 | Emaj7 G7 | Cmaj7 | 

Tämä on myös nykyjazzissa usein käytetty sijaissoinnutus ii-V-I -sointukulkuun.
Coltranen musiikin erityispiirteet > Triolit

Soittaessaan Miles Davisin kanssa Coltrane kokeili ja kehitteli myös erilaisia rytmisiä lähestymistapoja musiikkiin, joista keskeisimmäksi ja käytetyimmäksi nousi triolien käyttö eri tahtilajeissa. Varhainen esimerkki trioleista oli hänen soolonsa kappaleessa ”Straight, No Chaser”, joka nauhoitettiin Newportin jazzfestivaaleilla kesällä 1958. Soolossa Coltrane siirtyi 4/4 tahtilajista 6/8 tahtilajiin, mutta palasi lopulta 4/4:aan. Viimeisessä kertosäkeessä hän soitti kolmetoista kahdeksan nuotin triolia. Afrikkalainen musiikkitieteilijän Fela Sowanden mukaan trioleilla on keskeinen asema mustien uskonnollisessa musiikissa, ja siten Coltranen triolien käytöllä on tärkeä uskonnollinen merkitys. Bill Colen mukaan kolmen nuotin ryhmät liittyvät ykseys-käsitteeseen, jonka hän määrittelee jumalaksi, ihmiseksi ja luonnoksi. Coltranen uskonnollinen käsitteistö varsinkin ennen vuotta 1957 oli peräisin kristinuskosta, ja professori Emmett G. Pricen mukaan trioli viittasikin Coltranen musiikissa kristilliseen kolminaisuuteen. Trioleja käytetään myös saksofonistin tärkeimmän uskonnollisen teoksen A Love Supremen osien ”Acknowledgment” ja ”Psalm” alkutahdeissa.
Coltranen uskonnollisuus

Coltrane syntyi syvästi kristittyyn perheeseen ja oli lapsuutensa ja nuoruutensa kosketuksissa hengellisyyden kanssa. Nuorena hän esiintyi omassa etelävaltiollisessa, pääasiassa mustien kirkossaan. Vuonna 1957, 30-vuotiaana, Coltranen uskonnollinen vakaumus alkoi muuttua. Hän meni naimisiin Naiman kanssa, joka oli kääntynyt muslimiksi, ja joutui kosketuksiin islamin kanssa, mikä auttoi häntä pääsemään irti heroiini- ja alkoholiriippuvuudestaan. Tämän uskonnollisen kääntymyksen kautta Coltrane pystyi palaamaan jazz-musiikin pariin ja myös luomaan suurimmat teoksensa. Coltrane perehtyi islamin ja erityisesti suufilaisuuden lisäksi hindulaisuuteen, kabbalaan, Jiddu Krishnamurtiin, joogaan ja astrologiaan, mutta myös matematiikkaan, Platoniin ja Aristoteleeseen. Coltranen itsensä mukaan Jumala ilmoitti hänelle unessa erilaisia musiikillisia ideoita ja kokonaisia teoksia, niiden joukossa A Love Supreme. Coltrane koki olevansa Jumalan lähettiläs, jonka tehtävänä oli julistaa Jumalan sanaa musiikkinsa kautta. Hänen mukaansa 90 prosenttia hänen soitostaan oli rukousta.
Keskeisin Coltranen uskonnollisista teoksista on albumi A Love Supreme. Professori Moustafa Bayoumin näkemyksen mukaan Coltrane jopa laulaa levyllä sanat Allah Supreme. Lokakuussa 1965 Coltrane levytti albumin Om, joka sisältää 29 minuuttia Bhagavad-Gitasta otettuja runoja. Coltranen kuoleman jälkeen julkaistussa levytyksessä hän laulaa vuonna 1966 Pharoah Sandersin kanssa buddhalaista mantraa ”Om mani padme hum” ja lukee rukouksen ”May there be love and peace and perfection throughout all creation, oh God” (”Olkoon koko luomakunnassa rakkautta ja rauhaa ja täydellisyyttä, oi Herra”).
Uskostaan huolimatta Coltrane oli koko elämänsä hyvin ristiriitainen ja sisäisesti rikkinäinen persoona. Ravi Shankar, jonka huhuttiin harkitsevat yhteistyötä Coltranen kanssa, sanoi hänestä kuultuaan Ascension-levyn: ”Olin järkyttynyt hänen musiikistaan. Hän on luova ihminen, joka on kasvissyöjä, joka opiskelee joogaa ja lukee Bhagavad Gitaa ja silti kuulen hänen musiikissaan paljon ahdistusta”.
Osittainen diskografia > Yhtyeen jäsenenä tehdyt levytykset

The New Miles Davis Quintet (1954), Miles Davis
Tenor Madness (1956), Sonny Rollins
Relaxing (1956), Miles Davis
Cookin’ (1956), Miles Davis
Ain’t Life Grand (1957), Art Blakey
A Blowing Session (1957), Johnny Griffin
With John Coltrane (1957), Thelonious Monk
Milestones (1958), Miles Davis
Kind of Blue (1959), Miles Davis
Osittainen diskografia > Coltranen omat levytykset

Blue Train (1957)
Coltrane (1957)
Traneing in (1957, Red Garland Trion kanssa)
Dakar (1957)
Soultrane (1958)
Lush Life (1958)
The Believer (1958)
Settin’ the Pace (1958)
Giant Steps (1959)
My Favorite Things (1960)
Bags & Trane (1960, Milt Jacksonin kanssa)
Coltrane Plays the Blues (1960)
Coltrane Jazz (1960)
Olé Coltrane (1961)
Live! at the Village Vanguard (1961)
Africa/Brass (1961)
Ballads (1962)
Impressions (1963)
Live at Birdland (1963)
Black Pearls (1964)
Crescent (1964)
A Love Supreme (1965)
Transition (1965)
Om (1965)
Meditations (1965)
Ascension (1966)
Expression (1967, julkaistu postuumisti)
Stellar Regions (1967, julkaistu postuumisti 1995)
Interstellar Space (1967, julkaistu postuumisti 1974)
The Olatunji Concert: The Last Live Recording (1967, julkaisu postuumisti 2001)
Kirjallisuutta

Ratliff, Ben: Coltrane: Erään soundin tarina. (Alkuteos Coltrane: The Story of a Sound.) Suomentanut Arto Häilä. Like, 2011. ISBN 978-952-01-0446-7