stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Keskustan historia

Suomen Keskustan historian voidaan katsoa alkavan vuonna 1906, jolloin perustettiin Suomen Maalaisväestön Liitto sekä Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto, jotka yhdistyivät vuonna 1908 Maalaisliitoksi (lyh. ML). Suomen ensimmäisissä eduskuntavaaleissa vuonna 1907 Maalaisliitto sai yhdeksän paikkaa ja Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto yhden osana nuorsuomalaisten vaaliliittoa. Edustaja siirtyi Maaseutuväestön liiton ryhmään 1907 ja EPNM yhdistyi maalaisliittoon 1908. Vuonna 1965 nimeksi muutettiin Keskustapuolue. Nykyinen nimi Suomen Keskusta otettiin käyttöön vuonna 1988. Suomen Keskusta on suomalainen agraaripuolue, jonka ideologia on saanut vaikutteita Santeri Alkion edustamasta alkiolaisuudesta. Keskustalaisia presidenttejä ovat olleet Lauri Kristian Relander, Kyösti Kallio sekä Urho Kekkonen.
Autonomian aika ja ensimmäinen tasavalta

Puolueen voidaan katsoa syntyneen vuonna 1906, jolloin perustettiin Oulun läänin eteläisen vaalipiirin alueellinen Suomen Maalaisväestön Liitto sekä nuorsuomalaisista lohjennut Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto, jotka yhdistyivät vuonna 1908 valtakunnalliseksi Maalaisliitoksi.  (lyh. ML) Vuonna 1965 nimeksi muutettiin Keskustapuolue. Nykyinen nimi Suomen Keskusta otettiin käyttöön vuonna 1988.
Maalaisliiton ideologisena isänä pidetään nuorsuomalaisista siirtynyttä Santeri Alkiota, ja alkuaikoina puolue toimi perustuslaillisessa rintamassa nuorsuomalaisten kanssa. Valtiomuotokysymyksessä Maalaisliitto ja Edistyspuolue lukeutuivat tasavaltalaiseen porvaristoon.
Suomen sisällissodan jälkeen Maalaisliitto pyrki ajamaan tasapainoa ja kansallista sopua, hyväksyen esimerkiksi punaisten armahdukset. 1930-luvun alkupuolella moni maalaisliittolainen osallistui aitosuomalaisen AKS:n ja kansallismielisen Lapuanliikkeen toimintaan hyväksyen kommunistisen toiminnan kieltämisen Suomessa. Myöhemmin Maalaisliitto kuitenkin asettui vastustamaan IKL:ksi järjestäytyneen puolueen äärioikeistolaista linjaa. Yhteistyö sosiaalidemokraattien kanssa alkoi lisääntyä, ja ensimmäinen niin sanottu punamultahallitus muodostettiin vuonna 1937.
Puolueen kannatus perustui laajaan maatalous- ja maaseutuväestöön, sillä Maalaisliitto pyrki kohentamaan maaseudun taloudellista ja sosiaalista hyvinvointia. Puolueen varhaisimmat kannatusalueet sijaitsivat Etelä- ja Pohjois-Pohjanmaalla, Lapissa, Kainuussa sekä Karjalassa.lähde? Toisen maailmansodan jälkeen läntiseen Suomeen asutetun siirtoväen myötä Maalaisliitto nousi suurimmaksi puolueeksi myös länsisuomalaisissa maalaiskunnissa. Puolueen kannatus kaupungeissa oli aluksi miltei olematonta, mutta sekin alkoi kasvaa.
Lauri Kristian Relander oli ensimmäinen puolueesta valittu tasavallan presidentti. Talvisodan syttyessä presidenttinä oli maalaisliittolainen Kyösti Kallio, joka nimitti ensimmäisen SDP:n ja Maalaisliiton muodostaman punamultahallituksen vuonna 1937. Terveyssyistä Kallion presidenttikausi jäi kesken jo vuonna 1940.
Kekkosen aika

Toisen maailmansodan jälkeen alkoi uuden ulkopoliittisen suuntautumisen vaihe. Maalaisliiton kansanedustaja Urho Kekkonen oli sodan jälkeen useasti pääministerinä. Vuoden 1956 presidentinvaaleissa Kekkonen, joka oli pääministerinä muun muassa luovuttanut Suomeen paenneen Viron vastarintaliikkeen jäsenen Neuvostoliittoon, sai suostuteltua KGB:n tukemaan häntä. Viisi päivää ennen valitsijamiesten kokoontumista Suomen kommunistit määrättiin äänestämään Kekkosta. Kommunistien äänillä Kekkonen yllättäen voitti vaalit pienimmällä mahdollisella marginaalilla. Kekkosen valtaa lisättiin noottikriisissä ja KGB:n vaatimuksesta Suojelupoliisi täytettiin maalaisliittolaisilla. Kekkonen kohosi neuvostoystävyyttä korostavan linjan johtohahmoksi.
Presidentin valta vahvistui lähinnä idänpolitiikan (YYA-sopimus ja ETYK) ja länsi-integraation (EFTA:n liitännäisjäsenyys ja EEC-vapaakauppasopimus) turvaamiseksi, sillä samalla ei haluttu menettää Suomen ja Neuvostoliiton välistä bilateraalikauppaa. Tämä yhdessä SDP:n puoluehajaannuksen kanssa johti siihen, että presidentin voimakasta osallistumista alettiin lähinnä hänen sosiaalidemokraattisten vastustajiensa piirissä pitää ruoskaparlamentarismina. Myös oikealta nousi kriittisiä ääniä, kuten Kokoomuksen Tuure Junnila sekä Georg C. Ehrnrooth ja Kullervo Rainio, jotka päättivät perustaa SPK:n. Vaikutusvaltaisin poliittinen haastaja oli kuitenkin entinen maalaisliittolainen Veikko Vennamo sekä hänen johtamansa SMP, jolla ei ollut Kekkosen presidenttikaudella asiaa hallituksiin.
Puolueen sisälle muodostui idänpolitiikkaa, vasemmistoyhteistyötä ja Kekkosta tukemaan miltei puolueoppositioksi niin sanottu K-linja. Linjan sisältönä oli "mennä niin vasemmalle, että hirvittää".lähde? K-linjan edustajiin skeptisesti suhtautuneita alettiin kutsua mustaksi tusinaksi. Tällä annettiin ymmärtää, että puolueen sisällä on oikeistoryhmittymä.lähde?
Keskusta oli myös kytkeytynyt Suomi–Neuvostoliitto-Seuraan, jonka jäsenmäärä oli enimmillään liki 200 000 henkeä. Politiikka oli merkittävä osa seuraa, jossa johtopaikoista kisasivat kommunistit, sosiaalidemokraatit ja keskustalaiset. Kisailu puolueiden välillä rauhoittui vasta kun SDP, SKP ja keskusta tekivät vuonna 1975 niin sanotun ystävyyssopimuksen ja jakoivat seuran johtopaikat. Puheenjohtajaksi tuli keskustalainen, valtuuston johtoon sosiaalidemokraatti ja pääsihteeriksi kommunisti. Moni keskustalainen vaikuttaja on toiminut Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen Suomi–Venäjä-Seuran johdossa.
Maalaisliitto käytti vuosina 1948−1958 hyvin tunnettua vaalijulistetta, jossa oli kuvattuna Raamattuun ja lakikirjaan nojaava talonpojan käsi ja teksti "Näihin nojaa Maalaisliitto".
Nimenvaihdokset

Luovutetun Karjalan siirtoväen asutustoiminnasta vastannut maa- ja metsätalousministeriön osastopäällikkö, ylijohtaja Veikko Vennamo riitaantui Kekkosen kanssa 1950-luvulla ja perusti Suomen Pientalonpoikien Puolueen, joka muutti 1960-luvun kaupungistumisen vuoksi Maalaisliiton tapaan nimensä Suomen Maaseudun Puolueeksi. Myöhemmin konkurssiin joutuneen puolueen raunioille Timo Soini, Kari Bärlund, Raimo Vistbacka sekä Urpo Leppänen perustivat Perussuomalaiset.
17. lokakuuta 1965 Maalaisliitto vaihtoi nimensä Keskustapuolueeksi. Alkuperäisessä suunnitelmassa oli ottaa uudeksi nimeksi Keskustaliitto, mutta tämä nimi oli jo rekisteröity toisen yhdistyksen nimeksi – ilmeisesti vain tarkoituksena estää nimen käyttö Maalaisliitolta. Nimi Keskustapuolue otettiin käyttöön virallisesti Maalaisliiton ylimääräisessä puoluekokouksessa syksyllä 1965. Nimenmuutos hyväksyttiin äänin 1036-127.
Muutos kuvasi irtautumista agraaripolitiikasta valtakunnalliseksi yleispuolueeksi. Nimenvaihdon myötä puolueen kannatus laski jyrkästi. Ensimmäisen nimenvaihdoksen aikaan tapahtui myös niin sanottu suuri muutto maalta kaupunkeihin ja Ruotsiin, jolloin puolue huolestui kannattajapohjansa vähenemisestä. Uudella nimellä tavoiteltiin entistä laajempaa kannatusta myös kaupungeista. Keskustapuolueen kannatus eduskuntavaaleissa vähäisimmillään oli 35 ja 36 kansanedustajaa Johannes Virolaisen puheenjohtajakauden lopulla.
1960- ja 70-luvuilla keskusta oli reformistinen, parlamentaarista kansanvaltaa kannattava puolue, joka pehmensi äärivasemmiston ja oikeistovoimien vastakkainasettelua. Myös kannattajakunta monipuolistui, kun toimihenkilöiden ja työväestön osuus kasvoi. Paradoksaalisesti 1970-luvulla puolueen kannatus kuitenkin todistettavasti laski, jolloin monet alkoivat pitää agraaritaustaista Keskustaa hiipuvana "auringonlaskun puolueena". Kannatuksen laskuun vaikutti osaltaan myös Veikko Vennamon johtama SMP, joka politikoi näyttävästi rakennemuutoksella.
Tahtopolitiikka ja kassakaappisopimus

Vuoden 1980 Turun puoluekokouksessa keskustan puheenjohtajaksi valittiin Paavo Väyrynen, joka puoluesihteeri Seppo Kääriäisen kanssa alkoi harjoittaa niin sanottua tahtopolitiikkaa, mikä merkitsi lähinnä Kalevi Sorsan johtaman SDP:n haastamista monissa kysymyksissä. Keskustapuolueen suhteellinen heikentyminen SDP:hen nähden oli osaltaan aiheutunut Urho Kekkosen sairastumisesta ja tasavallan presidentin vaihdoksesta.kenen mukaan?
Vuonna 1982 talousvaikeuksista kärsinyt Liberaalinen Kansanpuolue liitettiin Keskustapuolueen jäsenjärjestöksi, mutta erosi yhteistyöstä vuonna 1986. Yhteistyöllä pyrittiin poliittisten keskiryhmien kiinteämpään yhteistyöhön.  Keskusta osallistui vuoden 1983 eduskuntavaaleihin yhdessä LKP:n kanssa. Puolueliitoksen myötä liberaalien kannatus romahti eikä palannut enää koskaan edeltävälle tasolle.
Keskusta, kokoomus ja RKP solmivat ennen vuoden 1987 eduskuntavaaleja niin sanotun kassakaappisopimuksen, jonka mukaan yksikään sopimuksessa osallisista puolueista ei neuvottele hallituksen muodostamisesta ilman muita puolueita. Näin torjuttaisiin presidentti Mauno Koiviston yritykset saada oma puolueensa SDP hallitukseen.
Puolueen nimi muutettiin muotoon Suomen Keskusta vuonna 1988. Myös vuoden 1988 nimenvaihdosten yhteydessä puolueen nimeksi olisi haluttu ottaa vuoden 1965 alunperäisten suunnitelmien mukaisesti Keskustaliitto.
Kassakaappisopimus tuli kuitenkin Koiviston tietoon ja hän nimitti hallituksen muodostajaksi kokoomuksen puheenjohtajan Ilkka Suomisen sijasta Harri Holkerin. Tuloksena oli porvarihallituksen sijasta Holkerin sinipunahallitus, joka oli vallassa 1987–1991. Syksyllä 1990 hallitus pyysi oppositioon joutuneen keskustan tukea säästöpäätöksille ennen vuoden 1991 eduskuntavaaleja, mistä puolue kieltäytyi.
Porvarihallitus ja oppositiokausi

SMP:n lopun myötä Keskustan kannatus vastaavasti nousi, ja puolue sai lopulta lamavuonna 1991 niin sanotun veret seisauttavan vaalivoiton nousten pitkästä aikaa suurimmaksi eduskuntapuolueeksi. Vaalituloksen pohjalta muodostettiin keskustan, kokoomuksen, RKP:n ja kristillisen liiton porvarihallitus, jonka pääministeriksi tuli keskustan Esko Aho. Kristillinen liitto lähti hallituksesta kesken kauden.
Kokoomus halusi Suomen liittyvän Euroopan unioniin eli silloiselta nimeltään Euroopan yhteisöön. Keskusta suhtautui läntisen Euroopan kanssa integroitumiseen epäilevästi, mutta omaa puoluettansa länsimyönteisempi puheenjohtaja Esko Aho pyrki saamaan jäsenyyshankkeelle puolueensa tuen. EU jakoi keskustan kannattajat kahteen leiriin ja etenkin monet puolueen maaseutuäänestäjät vastustivat jäsenyyttä syksyn 1994 kansanäänestyksessä. Puolueen länsi-integraatiota vastustavan siiven kärkihahmo Paavo Väyrynen työskenteli viivästyttääkseen jäsenyysäänestystä. Hän oli myös puolueen presidenttiehdokas vuosien 1988 ja 1994 presidentinvaaleissa.
Keskustan hallitusvastuu ajoittui vaikeaan lama-aikaan, ja vuoden 1995 eduskuntavaaleissa keskusta hävisi suurimman puolueen paikan sosiaalidemokraateille. Vaalien jälkeen muodostettiin Paavo Lipposen johdolla sosiaalidemokraattien, kokoomuksen, vasemmistoliiton ja vihreiden laajapohjainen sateenkaarihallitus.
Esko Aho esitteli kevättalvella 1996 keskustan työreformin, joka julkaistiin vuoden 1999 eduskuntavaaleihin Matti Vanhasen ja Maria-Kaisa Aulan johdolla. Työreformi sai kuitenkin negatiivisen vastaanoton. Vuoden 1999 eduskuntavaaleissa keskusta jäi edelleen toiseksi suurimmaksi puolueeksi sosiaalidemokraattien kärsimistä tappioista huolimatta, ja puolueen oppositiokausi jatkui. Keskusta halusi säilyttää markan valuuttana ja olla siirtymättä euron käyttöön.
2000-luku

Alkion aateperintöön eli alkiolaisuuteen viitataan vielä vuoden 2006 periaateohjelmassa.
Vuoden 2000 presidentinvaaleissa Esko Aho korosti kampanjassaan tavanomaista ydinperhettä ja omakotitalossa asumista turvallisessa ympäristössä turvallisena suomalaisena elämänmuotona. Aho kärsi vaalien toisella kierroksella niukan tappion sosiaalidemokraattien Tarja Haloselle ja luopui myöhemmin politiikasta.
Anneli Jäätteenmäen johdolla keskusta saavutti voiton ensin vuoden 2000 kunnallisvaaleissa ja myöhemmin vuoden 2003 eduskuntavaaleissa. Jäätteenmäestä tuli Suomen ensimmäinen naispääministeri, ja hänen johtamassaan punamultahallituksessa olivat mukana myös SDP ja RKP. Pian vaalien jälkeen Jäätteenmäki joutui kuitenkin eroamaan niin sanotun Irakgate-skandaalin vuoksi. Uudeksi pääministeriksi tuli Jäätteenmäen hallituksen puolustusministeri Matti Vanhanen.
Vuoden 2006 presidentinvaaleissa puolueen presidenttiehdokkaana ollut istuva pääministeri Vanhanen hävisi ensimmäisellä kierroksella Sauli Niinistölle, eikä puolue päässyt mukaan vaalien toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella Niinistö hävisi istuvalle presidentille Haloselle saatuaan lähes täsmälleen saman kannatuksen kuin Aho kuusi vuotta aiemmin.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa keskusta menetti joitakin paikkoja, mutta säilytti silti asemansa suurimpana puolueena. Kertaakaan aiemmin historiassa keskusta ei ollut saavuttanut suurimman puolueen asemaa kahdesti peräkkäin. Sosiaalidemokraattien ohi toiseksi suurimmaksi puolueeksi kohosi kokoomus, joka nyt sai ensimmäisen kerran enemmän kansanedustajia kuin sosiaalidemokraatit. Matti Vanhasen II hallitus muodostettiin keskustan, kokoomuksen, vihreiden ja RKP:n varaan.
Vanhanen erosi pääministerin ja puolueen puheenjohtajan tehtävistä kesällä 2010. Tuolloin muodostettiin keskustan uuden puheenjohtajan Mari Kiviniemen hallitus, joka oli pääministeriksi siirtyneen Kiviniemen hoitamaa kunta- ja hallintoministerin salkkua lukuun ottamatta identtinen Vanhasen II hallituksen kanssa.
Vuoden 2007 eduskuntavaalien jälkeen suomalaista politiikkaa ravistelleen vaalirahoituskohun katsottiin vieneen keskustalta uskottavuutta. Moni keskustalainen poliitikko joutui esitutkintaan liittyen lahjontarikoksiin tai jääviyteen viranhoidossa. Keskusrikospoliisi teki ratsian keskustan puoluetoimistoon toukokuussa 2010.
Vuonna 2007 puoluesihteeri Jarmo Korhonen kertoi puolueen talouden huonosta tilasta, jonka hän sanoi kääntyvän paremmaksi vuoteen 2009 mennessä. Nykyään keskustan talous on puolueen johdon mukaan ahtaalla. Lisäksi keskustan omistama Apollo-yhtiö sai syksyllä 2010 puolen miljoonan euron veromätkyt.
2010-luku

Suomessa oli keskustalainen pääministeri vuosina 2003–2011 ja 2015–2019, jolloin toimivat Jäätteenmäen, Vanhasen I, II, Kiviniemen hallitus sekä Sipilän hallitus. Keskusta oli myös tänä aikana eduskunnan suurin puolue saatuaan vuoden 2003 vaaleissa 55 paikkaa, vuoden 2007 vaaleissa 51 paikkaa ja vuoden 2015 vaaleissa 49 paikkaa.
Ennen vuoden 2011 eduskuntavaaleja tehtyjen gallupkyselyiden perusteella keskusta oli SDP:n ja kokoomuksen tavoin menettänyt suosiotaan edellisiin eduskuntavaaleihin verrattuna. Erään valtakunnallisen gallupin mukaan keskusta ja kokoomus olivat lähes samoissa kannatuslukemissa. Vaaleissa keskusta jäi kuitenkin vasta neljänneksi suurimmaksi puolueeksi ja menetti 16 kansanedustajaa edellisiin vaaleihin verrattuna.
Kiviniemi ei asettunut kesän 2012 puoluekokouksessa uudelleen ehdolle. Hän totesi tällä tavoin kantavansa vastuuta siitä, ettei puolue ollut päässyt nousemaan riittävän rivakasti. Eräiden arvioiden mukaan taustalla voi olla myös pettymys siihen, että Väyrynen ja Pekkarinen haastoivat hänet jo lyhyen puheenjohtajuuden jälkeen.
Kesän 2012 puoluekokouksessa keskustan puheenjohtajaksi valittiin Juha Sipilä.
Eduskuntavaaleissa 2015 keskusta palasi jälleen suurimman puolueen asemaan ja sai eduskuntaan 49 kansanedustajaa, eli 14 enemmän kuin edellisissä vaaleissa. Sipilä muodosti hallituksen kokoomuksen ja perussuomalaisten kanssa.
Vuoden 2019 vaaleissa keskusta menetti 18 kansanedustajan paikkaa saatuaan vähemmän ääniä kuin yli sataan vuoteen. Siitä huolimatta keskusta meni mukaan Antti Rinteen ja sittemmin Sanna Marinin viiden puolueen hallitukseen toiseksi suurimpana puolueena. Syksyllä Sipilän seuraajaksi keskustan puheenjohtana valittiin Katri Kulmuni, josta tuli Marinin hallituksen valtiovarainministeri.
2020-luku

Kesällä 2020 Kulmuni erosi valtiovarainministerin tehtävästä viestintävalmennuksiin liittyvän kohun jälkeen, ja hänen tilalleen valtiovarainministeriksi valittiin eduskunnan puhemiehenä toiminut entinen pääministeri Vanhanen. Kulmuni haki tästä huolimatta jatkokautta keskustan puheenjohtajana, mutta syyskuun puoluekokouksessa hänen tilalleen uudeksi puheenjohtajaksi valittiin heti ensimmäisellä äänestyskierroksella Annika Saarikko.
15. kesäkuuta 2024 keskustan uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Antti Kaikkonen.
Santeri Alkio.
22. syyskuuta

22. syyskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 265. päivä (266. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä sata päivää.
Syyspäiväntasaus sattuu joko syyskuun 22. tai 23. päiväksi.
Nimipäivät

– suomalainen kalenteri: Mauri
– suomenruotsalainen kalenteri: Mauritz, Morris, Moritz
– ortodoksinen kalenteri: Tuukka, Joona, Joonas
– pohjoissaamenkielinen kalenteri: Mávra, Mávrres, Mures
– vanhemmissa kalentereissa: Leino, Mauritius, Maurits
Tapahtumia

1692 – Viimeiset Yhdysvalloissa noituudesta surmatut kuusi naista ja kaksi miestä hirtettiin Salemin noitaoikeudenkäynneissä.
1776 – Britit hirttivät vapaussodan aikana Yhdysvalloille vakoilleen Nathan Halen.
1792 – Ranskan vallankumous: Ranska julistettiin tasavallaksi. Myöhemmin käyttöön otettu vallankumouskalenteri alkoi tästä päivästä, Vuoden I primidi Vendémiaire.
1869 – Richard Wagnerin oopperan Reininkulta (Das Rheingold) ensiesitys Münchenissä.
1891 – Suomen ensimmäinen vesivoimala otettiin käyttöön Tampereella.
1896 – Kuningatar Viktoria ohitti isoisänsä Yrjö III:n pisimpään Isoa-Britanniaa hallinneena monarkkina.
1908 – Bulgarian itsenäisyys tunnustettiin.
1938 – Yrjö Väisälä löysi asteroidit 1496 Turun ja 1497 Tampereen.
1944 – Toinen maailmansota: Puna-armeija saapui Tallinnaan.
1960 – Mali julistautui itsenäiseksi. Maa oli aikaisemmin kuulunut Ranskan Länsi-Afrikkaan ja välillä muutaman kuukauden ajan Senegalin kanssa Malin liittovaltioon.
1965 – Intian ja Pakistanin sota Kashmirista päättyi YK:n julistamaan tulitaukoon.
1979 – Etelä-Atlantin välähdys, Vela-satelliitin havaitsema mahdollinen ydinräjähdys
1980 – Irakin–Iranin sota eli ensimmäinen Persianlahden sota alkoi Irakin hyökkäyksellä Iraniin.
1982 – Johannes Virolainen valittiin Roomassa IPU:n puheenjohtajaksi.
1982 – Mauri-myrsky kaatoi metsää laajalti Pohjois-Suomessa.
1991 – Kuolleenmeren kääröt annettiin ensimmäistä kertaa yleisön käyttöön.
1994 – Yhdysvaltalaisen komediasarjan Frendit ensimmäinen jakso esitettiin.
2000 – Virtuaalihotelli Habbo avattiin.
2003 – David Hempleman-Adams ylitti ensimmäisenä ihmisenä Atlantin valtameren avokorisessa kuumailmapallossa.
2006 – Maglev-junalle sattunut onnettomuus Saksassa aiheutti 23 ihmisen kuoleman.
Jean-Yves Ferri

| Jean-Yves Ferri |
| --- | --- |
 Jean-Yves Ferri vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1959 (ikä 65)
Kansalaisuus:  Ranska
Taiteilija
Ala:  sarjakuvataiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Asterix
 Nimikirjoitus
Jean-Yves Ferri (s. 20. huhtikuuta 1959) on ranskalainen sarjakuvataiteilija. Hän on työstänyt uransa aikana useita ranskankielisiä sarjakuvia. Vuonna 2012 hän aloitti Asterix seikkailee -sarjakuvan uutena käsikirjoittajana, kun sarjan alkuperäinen tekijä Albert Uderzo ilmoitti jäävänsä eläkkeelle. Asterixin kuvittajaksi Uderzo valitsi Didier Conradin. Ferrin ja Conradin ensimmäinen Asterix -albumi Asterix ja piktit julkaistiin lokakuussa 2013.
Asterix -albumit

Asterix ja piktit (Astérix chez les Pictes, 2013)
Asterix ja Caesarin papyrus (Le Papyrus de César, 2015)
Kilpa-ajo halki Italian (Astérix et la Transitalique, 2017)
Vercingetorixin tytär (La Fille de Vercingétorix, 2019)
Asterix ja aarnikotka (Astérix et le Griffon, 2021)
Aiheesta muualla

Jean-Yves Ferri Europe Comics -sivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Metal Blade Records

Metal Blade Records on riippumaton levy-yhtiö, jonka perusti Brian Slagel vuonna 1982. Yhtiöllä on toimipisteet Yhdysvalloissa, Saksassa ja Japanissa. Yhdysvalloissa yhtiön jakelijana toimii Sony BMG.
Metal Blade Recordsin artisteja on käynyt Billboardin Top 200 -listalla, mukaan lukien As I Lay Dying, The Black Dahlia Murder, Cannibal Corpse, Fates Warning (ensimmäinen Metal Blade Recordsin yhtye, joka saavutti sijan listalla), GWAR, Slayer ja Unearth. Goo Goo Dolls on ainoa yhtiön artisti, joka on saavuttanut kulta- tai platinalevy statuksen myynnillään.
Artistit > Nykyiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  3  Amon Amarth  Anaal Nathrakh  Ancient  Armored Saint  As I Lay Dying  Battlecross  Behemoth  Behold... The Arctopus  Beyond the Embrace  Bolt Thrower  Brain Drill  Cannibal Corpse  Cellador  Cattle Decapitation  Daysend  Ed Gein  Ensiferum  Falconer  Fates Warning  Forever In Terror  From a Second Story Window  Ghost  Goatwhore  I Killed the Prom Queen  In The Flesh  Into The Moat  Jacob's Dream  Job for a Cowboy  John Arch  King Diamond  Lizzy Borden  Machinemade God  Mortification  Neal Morse  Primordial  Shai Hulud  Six Feet Under  The Absence  The Black Dahlia Murder  The Ocean Collective  Tourniquet  Unearth  Vader  Whitechapel  |   |  Entiset Betsy  Bitch  Cirith Ungol  Diabulus in Musica  Epidemic  Galactic Cowboys  Goo Goo Dolls  GWAR  Immolation  King’s X  Lamb of God  Little Caesar  Mercyful Fate  Omen  Skrew  Slayer  Spock's Beard  Symphony X  Trouble  Winter Solstice  |
Aiheesta muualla

Metal Blade Recordsin yhdysvaltalaiset kotisivut
Metal Blade Recordsin saksalaiset kotisivut
Metal Blade Recordsin japanilaiset kotisivut
Kauppatieteet

Kauppatieteisiin luetaan useimmat kauppakorkeakouluissa tai yliopistojen kauppatieteellisissä yksiköissä opetettavat aineet.
Kauppatieteellinen koulutus alkoi Suomessa, kun Hanken perustettiin vuonna 1908 ja Kauppakorkeakoulu (nykyisin Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu) 1911. Sittemmin kauppakorkeakouluja, tai kauppatieteitä opettavia ja tutkivia yksiköitä ja laitoksia on perustettu useita lisää.
Kauppatieteiden tutkimukselle ja opetukselle on leimallista kansainvälisyys, aivan kuten kauppatieteen tutkimat ilmiötkin ovat. Suuri osa tutkimuksista julkaistaan nykyään englannin kielellä. Myös yliopistollisena oppimateriaalina käytetään paljon englanninkielistä kirjallisuutta.
Kauppatieteellisiä tutkintoja ovat ylimmästä lukien kauppatieteiden tohtori, lisensiaatti, maisteri (engl. Master of Science in Economics and Business Administration) ja kandidaatti. Alan perustutkintona on kauppatieteiden maisterin tutkinto, jonka suorittaneelle yliopisto antaa oikeuden käyttää ekonomin arvonimeä. Viime vuosikymmenten aikana alan perustutkinnon nimi on vaihdellut: ennen ekonomi oli tutkinto ja kauppatieteiden maisteri arvonimi.
Suomen Ekonomien palkkatasotutkimuksen mukaan lokakuussa 2017 kokopäivätöissä olleen ekonomin keskiarvopalkka oli ilman tulospalkkioita 5 736 €/kk ja mediaanipalkka oli 5 000 €/kk. Vastavalmistuneen kauppatieteilijän mediaanipalkka oli 3 095 €/kk.
Kauppatieteitä opiskelleet voivat toimia monenlaisissa tehtävissä. Yleisiä ammattinimikkeitä ovat muun muassa johtaja, talouspäällikkö, toimitusjohtaja, tilintarkastaja, yritysjärjestelyasiantuntija ja yrittäjä. Työpaikat ovat yleensä yrityksissä.
Kauppatieteellisissä yksiköissä opetettavat pääaineet

Suomen kauppatieteilijöille oli vuoden 2012 alussa yhteensä 120 eri koulutusohjelmaa maisteriopiskelijoille. Tutkimusta tehdään niistä aiheista, joita kyseisessä yliopistossa opetetaan, sillä yliopistossa koulutuksen on perustuttava tutkimukseen.
Johtaminen ja organisaatiot
Kansainvälinen liiketoiminta
Laskentatoimi
Liiketoiminta-analytiikka
Logistiikka
Markkinointi
Rahoitus
Talousoikeus
Tuotantotalous
Yrittäjyys
Taloustiede
Talousmaantiede
Talousmatematiikka
Taloussosiologia
Tietojärjestelmätiede
Yritysjuridiikka
Vakuutus ja riskienhallinta
Alan tieteellinen järjestö on Kauppatieteellinen Yhdistys ry. Suomen Akatemia rahoittaa liiketoimintaosaamisen hanketta, jonka tavoitteena on nostaa kauppatieteellinen osaaminen sovelluksissaan teknisen osaamisen rinnalle.
Suomen Kauppakorkeakoulut (ABS) ry on Suomen kauppatieteellisten yliopistoyksiköiden yhdistys. ABS pyrkii kasvattamaan yhteistyötä sekä jäsentensä kesken että jäsenten ja yhteistyökumppaneiden välillä.