stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Day of Defeat: Source
Pelaaminen > Hahmoluokat

Hahmoluokka määrittää millä aseistuksella pelaaja aloittaa ja miltä hahmo näyttää.
Kiväärimies
Jalkaväen sotilas, kevyesti varustettu perushahmoluokka, joka sopii joka tilanteeseen.
Rynnäkkösotilas
Aliupseeri, tämä hahmoluokka on tyypillinen hyökkäävä hahmoluokka konepistoolin ansiosta.
Tukijoukot
Toimii kevyen tulituen antajana ja toimii myös hyökkääjänä.
Tarkk'ampuja
Tarkka-ampuja, tarpeellinen hahmoluokka joukkueen etenemisen turvaamiseksi.
Konekiväärimies
Konekiväärimies, raskaan tulituen antaja.
Sinkomies
Raketinheittimen käyttäjä, hyödyllinen piiloutuneiden vastustajien tuhoamiseen.
Pelaaminen > Aseet

Day of Defeat: Sourcessa on monta erilaista asetta. Useimmat aseet ovat hahmoluokkakohtaisia. Pelaajilla on myös amerikkalainen Colt M1911 ja saksalainen Walther P38 käsiaseenaan. Pelaajien varustuksista löytyy myös savu- ja sirpalekäsikranaatteja ja puukko tai lapio. Source-versiossa aseistusta on karsittu ja muutettu alkuperäiseen peliin verrattuna: esimerkiksi kiväärimiehillä ei ole enää käsikranaatteja tai pistoolia (paitsi tarkka-ampujilla joilla on pistooli muttei kranaatteja). Sen sijaan kummankin puolen kiväärimiehille on annettu kiväärikranaatteja käytettäväksi.
Pelaaminen > Aseet > Liittoutuneet

Liittoutuneiden aseistuksena on M1 Garand ja M1 Carbine -kiväärit sekä M7-kiväärikranaatteja, Thompson-konepistooli, Springfield M1903 -kivääri ja Browning Automatic Rifle -pikakivääri, .30-kaliiperinen Browning M1919-konekivääri sekä Bazooka.
Pelaaminen > Aseet > Akselivallat

Akselivaltojen aseistuksesta löytyy: Karabiner 98k-kivääri ja Gewehrgranatengerät-kiväärikranaatteja, MP-40-konepistooli, Sturmgewehr 44 -rynnäkkökivääri, MG-42-konekivääri, Mauser C96 sekä panssarikauhu.
Pelaaminen > Kartat

Day of Defeatissa on mukana 22 virallista pelikenttää. Kentät jakautuvat valtaus- ja tehtäväkenttiin. Tehtäväkentissä toinen joukkueen täytyy tuhota toisen joukkueen kohteet. Tällainen on esimerkiksi Normandian maihinnousuun sijoittuva dod_charlie, jossa amerikkalaisten tehtävänä on tuhota saksalaisten rannikkotykit ja radiokeskus. Valtauskentissä joukkueen on vallattava kaikki lipuilla merkityt alueet ennen vastapuolta. Modiin on ladattavissa paljon fanien työstämiä kenttiä.
Julkaisu

Day of Defeat: Source julkaistiin Valve Corporationin Steam-verkkopalvelun kautta 26. syyskuuta 2005, ja kauppojen hyllyille se päätyi Yhdysvalloissa 28. syyskuuta Counter-Strike: Source -paketin mukana joka sisältää myös Half-Life 2: Deathmatchin. Nykyään sitä myydään useassa maassa itsenäisenä julkaisuna.
Pelin julkaisua julistettiin laajoilla IRC-juhlilla ja nettiradiolähetyksillä. Julkaisun yhteydessä useammat pelipalvelimet täyttyivät pelaajista ja vapaita pelipaikkoja löytyi vain heikomman pelaajatason omaavilta pelipalvelimilta.
Aiheesta muualla

Day of Defeat: Source MobyGamesissa (englanniksi)
Viralliset sivut
EuroSquaD (Arkistoitu – Internet Archive) - Eurooppalainen DoD: Source yhteisö
Day of Defeat: Source MobyGamesissa (englanniksi)
| --- | --- |
Pääsarja:   Half-Life Opposing Force  Blue Shift  Decay  Half-Life 2 Deathmatch  Episode One  Episode Two  Lost Coast  Half-Life: Alyx 
Portal-sarja:   Portal  Portal 2 Sixense Perceptual Pack 
Viralliset modit:   Counter-Strike  Day of Defeat 
Muut pelit:   The Orange Box  Half-Life 2: Survivor  The Lab  Hunt Down the Freeman 
Universumi:   Henkilöt (Gordon Freeman, G-Man)  Tapahtumapaikat  Combine Humanoidit ja synteettiset olennot  Vortigauntit  Race X 
Liittyvää:   Valve Corporation  Gearbox Software  Black Mesa  GoldSrc  Source  Steam 
Kuvankaappaus pelistä. Pelaaja pitää käsissään M1 Garand-kivääriä. Ruudun alakulmissa näkyy terveyden sekä ammusten määrä. Oikeassa yläkulmassa on päivittyvä lista tapetuista pelaajista sekä suoritetuista tehtävistä.
Kartta kentästä Avalanche.
Uusittu hahmovalikko.
Verkkolehti

Verkkolehti (myös digilehti tai nettilehti) on lehtijulkaisu, joka välitetään internetin kautta luettavaksi. Se on luonteeltaan hyvin saman tyyppinen kuin tavallinen aikakaus- tai sanomalehti. Lehden sisältö voi olla painetun lehden sisällön kaltainen tai täsmälleen samanlainen. Lehti saattaa kuitenkin poiketa täysin alkuperäisestä painetusta versiosta. Nykyisin on yleistä, että lehdellä on jonkin sortin verkkolehti, joka on tavallisesti maksuton. Verkkosanomalehti sisältää yleensä tuorempaa tietoa kuin painettu sanomalehti. Tietoa myös päivitetään yleensä säännöllisen aikavälein. Verkkolehti voi sisältää linkkejä, videoita ja animaatioita, joten se on sisältömuodoiltaan laajempi kuin painettu. Verkkolehti voi sisältää myös lukijamäärän, keskustelupalstan ja äänestämisen, joka painetussa olisi erittäin vaikeaa, ellei mahdotonta toteuttaa. Lehden lukijalla on myös muotoiluvaihtoehtoja. Lukija voi valita esimerkiksi uutiskriteerit ja määritellä suodattimien avulla eri uutuustyyppien osuudet, kuten kotimaa, urheilu, talous tai kulttuuri.
Julkaisukokonaisuus voi olla myös toimittamaton. Näin ollen se on tietokoneohjelman tekemä yhdistelmä. Tällöin ei ole kyse varsinaisesta verkkolehdestä vaan esimerkiksi RSS-syötteestä.
Delmira Agustini

Delmira Agustini
Delmira Agustini (24. lokakuuta 1886 Montevideo – 6. heinäkuuta 1914 Montevideo) oli uruguaylainen modernistinen runoilija.
Agustini oli Latinalaisen Amerikan kirjallisuuden ensimmäinen nainen, joka käsitteli rohkeasti aistillisuuden ja intohimon teemoja teoksissaan. Hänen pääteoksensa ovat El libro blanco (1907), Cantos de la mañana (1910) ja Los cálices vacíos (1913) sekä postuumisti julkaistut El rosarío del Eros (1924) ja Obras completas (1924). Agustin kuoli aviomiehensä, josta hän oli juuri eronnut, murhaamana 27-vuotiaana.
Dunajská Streda

| Dunajská Streda Dunaszerdahely |
| --- | --- |

 vaakuna
 Dunajská Streda
 Koordinaatit: 47°59′40″N, 17°37′10″E 
Valtio:  Slovakia
Alue (kraj):  Trnavan alue
Perustettu:  n. 1250
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  31,4 km²
Korkeus:  115 m
Väkiluku (2019)  (arvio):  22 684
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.dunstreda.sk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dunajská Streda (unk. Dunaszerdahely, saks. Niedermarkt) on kaupunki Slovakian lounaisosassa. Kaupungissa oli noin 22 700 asukasta vuoden 2019 arvioiden mukaan.
Noin 23 000 asukkaan Dunajská Stredan väestöstä yli 80 prosenttia eli lähes 19 000 on unkarilaisia.[lähde? ] Slovakkeja kaupungissa asuu nelisen tuhatta ja romaneja on muutamia satoja. Kaupungissa asuu myös muutaman kymmenen hengen suuruinen saksalainen vähemmistö. Toiseen maailmansotaan asti kaupungissa oli huomattava määrä juutalaista väestöä. Vuoden 1930 väestönlaskennassa he muodostivat noin 40% osuuden Dunajská Stredan asukkaista, unkarilaisia oli puolet ja slovakkeja noin 10%.[lähde? ]
Dunajská Stredan kaupunkikuva on muodostuu pääosin modernista rakennuskannasta. Sen vanhat rakennukset purettiin lähes kokonaan 1950–1980-luvuilla ja korvattiin sosialistista realismia edustavalla arkkitehtuurilla. 1990-luvulla Dunajská Stredan keskusta rakennettiin uudelleen unkarilaisen arkkitehdin Imre Makoveczin suunnitelmien pohjalta.
Aiheesta muualla

Kaupungin verkkosivusto
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dunajská Streda Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Dunajská Streda Wikivoyagessa (englanniksi)
Veikko Lavi 1950–1952 Vol 1.

| Veikko Lavi 1950–1952 Vol 1>  Veikko Lavi |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1950–1952
 Julkaistu: 2008
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Artie Music Oy
 Kesto: 76.01
 Levy-yhtiö: Artie Music
Veikko Lavin muut julkaisut
| Nostalgia 2006 | Veikko Lavi 1950–1952 Vol 1. 2008 | Varis ja valtion varatyömies 2009 |
Veikko Lavi 1950–1952 Vol 1. on Veikko Lavin kokoelma-albumi johon koottu vuosien 1950-1952 levytetty aineistoa 27 kappaleen verran. Säestäjänä on toiminut Viljo Ylösen yhtye, Tähti studio-orkesteri, tukkilaisorkesteri, kamariorkesteri ja temppeliorkesteri Hei-kun-kei.
Kappaleet

Tavallinen rellu – 2.53
Ukkomiesten polkka – 2.58
Kymin jenkka – 2.49
Mies Mekkonen – 2.57
Jokivarrella sattuu – 2.53
Kotkan Kerttu – 3.15
Puustisen muorin kuppilassa – 2.48
Lumikki ja jätkät – 2.50
Gabriel – 2.43
Kotisaareni – 3.04
Meripoika ja merenneito – 3.08
Tumma poika – 2.30
Lauantai-ilta kannella – 2.45
Linja-automatka eli sinhvoonia Armiitalle – 2.29
Turakaisen tulipalossa – 2.26
Piikana Tukholmassa – 2.54
Kallen basso – 2.34
Hunajainen tango – 2.37
Ilman aiheita – 2.38
Argentiinan yössä – 3.00
Tehtaan Marja – 2.32
Kekaraiskan kultamitali – 2.58
Pieni Ti-Lu-Lei – 2.50
Pieni Pipaluk – 2.54
Apinain kuningas – 2.53
Äidin laulu – 3.04
Yön varjot – 2.37
Voldemārs Lūsis

Voldemārs Lūsis (s. 7. joulukuuta 1974) on latvialainen keihäänheittäjä. Hän voitti lajissaan maansa mestaruuden 2004. Hänen isänsä oli keihäänheiton olympiavoittaja Jānis Lūsis.
Edmontonin maailmanmestaruuskilpailuissa 2001 Voldemārs Lūsis sijoittui yhdenneksitoista tuloksella 79,70. Hän osallistui Sydneyn kesäolympialaisiin 2000 ja Ateenan olympialaisiin 2004 mutta ei päässyt kummassakaan loppukilpailuun. Lūsisin henkilökohtainen ennätys on 84,19 metriä, joka syntyi Riiassa 12. kesäkuuta 2003.
Kausien parhaat heitot

1998 79,60 Riika 20.6.
1999 81,48 Riika 24.7.
2000 83,08 Ventspils 17.6.
2001 81,86 Riika 2.6.
2002 81,58 Szombathely 16.7.
2003 84,19 Riika 12.6.
2004 82,76 Lontoo 30.7.
2005 80,53 Bangor 24.6.
2006 83,68 Kaunas 1.7.
2007 80,58 Riika 13.6.
Dunagiri

Dunagiri
| --- | --- |
Sijainti:  Uttarakhand, Intia
Vuoristo:  Himalaja
Korkeus merenpinnasta:  7 066 m
Prominenssi:  1 346  m 
Suojelualue:  Nanda Devin kansallispuisto 
Ensimmäinen nousu huipulle:  André Roch, F. Steuri, D. Zogg 5. heinäkuuta 1939
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Dunagiri on 7 066 metriin kohoava vuori Himalajan Intiaan ulottuvassa osassa. Se sijaitsee Uttarakhandin osavaltiossa. Dunagiri on yksi niistä vuorista, jotka muodostavat Nanda Devin kansallispuisto ympäröivän vuoriketjun.
Dunagiri valloitettiin ensimmäisen kerran 5. heinäkuuta 1939, kun sveitsiläiset André Roch, F. Steuri ja D. Zogg nousivat huipulle.
Kuvagalleria

Dunagirin huippu kuvattuna Kartik Swami -temppeliltä.
Dunagiri kuvattuna Kuari Passista.
Dunagiri kuvattuna Kuari Passista.
Edvard Eberhard Standertskjöld

Edvard Eberhard Standertskjöld (30. syyskuuta 1823 Heinola – 8. toukokuuta 1878 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra.
Standertskjöldin vanhemmat olivat kapteeni Carl August Standertskjöld ja Maria Charlotta Kalmberg. Myös hänen veljensä Carl August Standertskjöld ja Carl Arvid Mauritz Standertskjöld olivat kenraaleita. Edvard Eberhard Standertskjöld tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836 ja määrättiin sieltä 1844 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen rakuunarykmenttiin Pietariin. Hän suoritti 1844–1846 Pietarin tykistökoulun upseeriluokat, jonka jälkeen hänet ylennettiin luutnantiksi. Seuraavana vuonna Standertskjöld määrättiin opetusupseeriksi Aatelisrykmenttiin Pietariin. Alikapteeniksi hän yleni 1848 ja kapteeniksi 1852. Vuonna 1855 hänet määrättiin luokantarkastajan apulaiseksi Konstantinin kadettikouluun Pietariin. Vuonna 1858 Standertskjöld ylennettiin everstiksi  ja nimitettiin luokantarkastajaksi Konstantinin kadettikoulussa. Vuonna 1865 hänet siirrettiin erityistehtäviin Venäjän sotilasopetuslaitosten ylihallitukseen, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina kesäkuussa 1867.
Veritas Formula 1 -sarjassa

| Veritas |
| --- | --- |
Päämaja:   Saksa
Perustajat:  Ernst Loof ja Lorenz Dietrich
Tunnetuimmat kuljettajat:   Arthur Legat
Moottorit:  Veritas, BMW
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Sveitsin GP 1951
Kilpailuja:  6
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Viimeinen kilpailu:  Saksan GP 1953
Veritas oli saksalainen autonvalmistaja, jonka perustivat entiset BMW-insinöörit Ernst Loof ja Lorenz Dietrich. Formula 1:n MM-sarjassa Veritas oli mukana vuosina 1951–1953. Veritas kilpaili hopeanvärisillä V6-moottorilla varustetuilla Meteor-autoilla. Veritas ei saavuttanut suurta menestystä ja loppu sille tuli, kun Loof palasi BMW:lle. Tallin parhaaksi tulokseksi jäi Fritz Riessin vuoden 1952 Saksan GP:n seitsemäs sija.
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1951 |  |  |  |  | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR | GER | ITA | ESP |  |
| 1951 | Yksityinen | Meteor | Veritas L6 |  Peter Hirt | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 1952 |  |  |  |  | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR | GER | NED | ITA |  |
| 1952 | Yksityiset | Meteor RS | BMW L6 Veritas L6 |  Toni Ulmen | Kesk. |  |  |  |  | 8 |  |  |  |
| 1952 | Yksityiset | Meteor RS | BMW L6 Veritas L6 |  Arthur Legat |  |  | NC |  |  |  |  |  |  |
| 1952 | Yksityiset | Meteor RS | BMW L6 Veritas L6 |  Josef Peters |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |  |
| 1952 | Yksityiset | Meteor RS | BMW L6 Veritas L6 |  Hans Klenk |  |  |  |  |  | 11 |  |  |  |
| 1952 | Yksityiset | Meteor RS | BMW L6 Veritas L6 |  Adolf Brudes |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |  |
| 1952 | Yksityiset | Meteor RS | BMW L6 Veritas L6 |  Theo Helfrich |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |  |
| 1952 | Yksityiset | Meteor RS | BMW L6 Veritas L6 |  Fritz Riess |  |  |  |  |  | 7 |  |  |  |
| 1952 | Motor-Presse-Verlag | Meteor | Veritas L6 |  Paul Pietsch |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |  |
| 1953 |  |  |  |  | ARG | 500 | NED | BEL | FRA | GBR | GER | SUI | ITA |
| 1953 | Yksityiset | Meteor RS | Veritas L6 |  Arthur Legat |  |  |  | Kesk. |  |  |  |  |  |
| 1953 | Yksityiset | Meteor RS | Veritas L6 |  Erwin Bauer |  |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |
| 1953 | Yksityiset | Meteor RS | Veritas L6 |  Ernst Loof |  |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |
| 1953 | Yksityiset | Meteor RS | Veritas L6 |  Oswald Karch |  |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |
| 1953 | Yksityiset | Meteor RS | Veritas L6 |  Willi Heeks |  |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |
| 1953 | Yksityiset | Meteor RS | Veritas L6 |  Theo Helfrich |  |  |  |  |  |  | 12 |  |  |
| 1953 | Yksityiset | Meteor RS | Veritas L6 |  Wolfgang Seidel |  |  |  |  |  |  | 16 |  |  |
| 1953 | Hans Klenk | Meteor | Veritas L6 |  Hans Herrmann |  |  |  |  |  |  | 9 |  |  |
Doom Eternal

| Doom Eternal |
| --- | --- |

Kehittäjä:  id Software
Julkaisija:  Bethesda Softworks
Jakelija:  Humble Store, Google Stadia, Steam, PlayStation Store ja Nintendo eShop
Säveltäjä:  Mick Gordon
Pelisarja:  Doom
Pelimoottori:  Id Tech 7
Julkaistu:  WW 19. maaliskuuta 2020Nintendo Switch: 8. joulukuuta 2020
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  CERO: Z (alkaen 18 vuotta)  ESRB: Alkaen 17 vuotta  USK 18 ja USK 18 
Alusta:  Nintendo Switch, PlayStation 4, Windows, Xbox One
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Doom Eternal on id Softwaren kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin keväällä 2020 PlayStation 4-, Windows- ja Xbox One -alustoille sekä saman vuoden joulukuussa Nintendo Switchille.
Peli on jatkoa vuoden 2016 Doom-pelille ja sijoittuu Maahan.
Peliä esiteltiin ensimmäisen kerran E3 2018 -messuilla ja Quakecon 2018 -tapahtumassa. Peli käyttää uutta id Tech 7 -pelimoottoria.
Musiikki

Mick Gordon teki peliin metallimusiikkia, jonka äänittämiseen haettiin halukkaita osallistujia avoimesti. Myöhemmin Gordonin ja id Softwaren välille syntyi julkista kiistaa, jossa Gordon sanoo joutuneensa epäreilun ja epärehellisen kohtelun kohteeksi kun taas pelin tuottaja Marty Stratton sanoi Gordonia epäluotettavaksi. Gordon kritisoi aikataulua ja kommunikaatiota id Softwaren kanssa, joka johti crunchiin. Ääniraidan laatu todettiin huonoksi huhtikuussa 2020 ja Gordon kertoi, ettei ollut miksannut useimpia raitoja.
Vastaanotto

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Aiheesta muualla

Doom Eternal MobyGamesissa (englanniksi)
Doom-pelisarja
| --- | --- |
Pääpelit:   Doom  Doom II  The Ultimate Doom  Master Levels for Doom II  Final Doom  Doom 64  Doom 3  Resurrection of Evil  Doom 4  Doom Eternal 
Mobiilipelit:   Doom RPG  Doom Resurrection  Doom II RPG 
Muuta:   Doom-pelimoottori  Doom 3 -pelimoottori  Doom-elokuva  Doom-lautapeli  id Software  GT Interactive  Activision  Luettelo Doom-pelien vihollisista
Dilshad Vadsaria

| Dilshad Vadsaria> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. syyskuuta 1985 (ikä 39)  Karachi, Sindhu, Pakistan
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2006–
Merkittävät roolit:   Mary Goodwin  Second Chance  Rebecca Logan  Kampus Greek 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Dilshad Vadsaria (s. 14. syyskuuta 1985 Karachi, Sindhu, Pakistan) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Rebecca Loganin roolista ABC-kanavan nuortensarjassa Kampus Greek.
Nuoruus

Vadsaria syntyi Pakistanissa Karachiin kaupungissa vuonna 1985. Kuusivuotiaana hän muutti perheensä kanssa Yhdysvaltoihin. Vadsaria opiskeli Delawaren yliopistossa.
Näyttelijänä

Vadsaria sai ensimmäisen roolinsa televisiosarjasta Kadotettu vuonna 2006. Seuraavana vuonna hänet kiinnitettiin päärooliin ABC:n Kampus Greek -draamasarjassa.
Vadsaria esiintyi Ruben Fleischerin ohjaamassa komediaelokuvassa 30 Minutes or Less vuonna 2011.
Vuonna 2015 Vadsaria sai pääroolin Foxin scifi-sarjasta Second Chance.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Rapture | Rapture |  |  |
| 2006 | Within the Ivory Tower | Within the Ivory Tower | Dana | lyhytelokuva |
| 2013 | 30 Minutes or Less | 30 Minutes or Less | Kate |  |
Televisiosarjat
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Huom. |
| 2006 | Kadotettu | Vanished | agentti Nanji | jakso: "The Tunnel" |
| 2007–2011 | Kampus Greek | Greek | Rebecca Logan | 74 jaksoa |
| 2009 | NCIS Rikostutkijat | NCIS | Shakira Zayd | jakso: "Legend: Part 2" |
| 2010–2015 | Bones | Bones | Padme Dalaj | 2 jaksoa |
| 2010 | C.S.I. Miami | CSI: Miami | Jody | jakso: "Miami, We Have a Problem" |
| 2012 | Melissa ja Joey | Melissa & Joey | Ariel | jakso: "Mixed Doubles" |
| 2012–2013 | Kosto | Revenge | Padma Lahari | 15 jaksoa |
| 2014 | Ensimmäisen asteen murha | Murder in the First | Jasmine Lee | 2 jaksoa |
| 2015 | Castle | Castle | Angela | jakso: "The Wrong Stuff" |
| 2016 | Second Chance | Second Chance | Mary Goodwin | 11 jaksoa |
| 2016 | Notorious | Notorious | Sarah Keaton | jakso: "Pilot" |
| 2019 | Cloak & Dagger | Cloak & Dagger | Lia Dewan | 8 jaksoa |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Dilshad Vadsaria Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Deborah Dyer

| Deborah Dyer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1967 (ikä 57)
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Skin
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1995–
Tyylilajit:  Indie rock, alternative rock, alternative metal, punk rock
Soittimet:  kitara 
Yhtyeet:  Skunk Anansie
Levy-yhtiöt:  Virgin, EMI, V2, One Little Indian
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Deborah Anne Dyer, taiteilijanimeltään Skin (s. 3. elokuuta 1967) on brittiläinen muusikko.
Dyer tunnetaan ja muistetaan kaikkein parhaiten Skunk Anansien solistina vuosina 1994–2001 sekä yhtyeen koottua jälleen rivinsä vuodesta 2009 eteenpäin. Ammatiltaan Dyer on sisustussuunnittelija. Yhtyeen hajottua hän kuitenkin huomasi, ettei halua siirtyä ammattiaan vastaavalle alalle vaan jää työskentelemään musiikin pariin, joten hän siirtyi soolouralle ja on julkaissut kaksi albumia.
Diskografia > Albumit

Fleshwounds (2003)
Fake Chemical State (2006)
Diskografia > Singlet

"Trashed" (2003)
"Faithfulness" (2003)
"Lost & Getting Away With It" (2003)
"Alone In My Room" (2005)
"Just Let The Sun" (2006)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skin Wikimedia Commonsissa
Skinmusic.net - Skinin viralliset sivut, sisältävät Skunk Anansie -materiaalia (englanniksi)
Dilleniaceae

| Dilleniaceae |
| --- | --- |
 Intiandillenia (Dillenia indica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Dilleniales
Heimo::  Dilleniaceae  Salisb.
Synonyymit
 Delimaceae Mart.  Hibbertiaceae J.Agardh  Soramiaceae Martinov 
Katso myös
   Dilleniaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dilleniaceae on aitokaksisirkkaisten kasvien heimo, joka on ainoa heimo Dilleniales-lahkossa. Siihen kuuluu noin kolmesataa tai jopa 410 lajia, jotka jaetaan kymmeneen sukuun. Lahkon ja heimon tyyppisuku on dilleniat (Dillenia).
Tuntomerkit

Dilleniaceae-heimon kasvit ovat pensaita tai puita, harvoin liaaneja tai monivuotisia ruohoja, joilla on enemmän tai vähemmän tähtimäisiä ja kivisolumaisia solukarvoja ja soluissaan oksalaattikiteitä. Lehdet ovat kierteisesti, korvakkeettomat, hammaslaitaiset, ja vahvat sivusuonet ovat keskenään samansuuntaiset ja johtavat lehtihampaisiin; ruodissa on tavallisesti palteet. Kukat ovat usein näyttäviä, keltaisia ja moniheteisiä ja sijaitsevat kärjestään nivelikkäiden kukkaperien päissä. Verholehtien määrä vaihtelee 3–20, tavallisesti niitä on kuitenkin viisi, kuten terälehtiäkin, mutta niitä voi olla vähemmänkin. Hetiö on usein epäsymmetrinen, ja heteitä on vähintään kaksi, tavallisesti paljon kiehkurana tai ryhminä. Joskus kukassa voi olla myös joutoheteitä. Ponnen lokeroside on tavallisesti hyvin kehittynyt. Kukassa ei ole mesiäistä. Sikiäin on toisinaan yhdislehtinen; silloin siinä voi olla jopa 20 emilehteä yhteen kasvaneena. Erillisiä emilehtiä on tavallisesti neljästä kahdeksaan, harvoin vain yhdestä kolmeen. Vartalot ovat pitkiä ja luotit pallomaisia tai pistemäisiä. Sikiäimessä on paljon siemenaiheita; usein ne ovat luokkimaisesti taipuneita. Hedelmät ovat kiiltäviä ja verhiön suojaamia tuppiloita, harvoin pähkinämäisiä tai marjamaisia. Siemenissä on vaippa eli arillus.
Levinneisyys

Dilleniaceae-heimon kasvit kasvavat trooppisilla ja lämpimillä alueilla.
Luokittelu

Ryhmän moniheteisyys ei ole osoitus sen sukulaisuudesta leinikkikasveihin (kuten joskus on ajateltu), sillä aitokaksisirkkaisten kehittyneimpien ryhmien tapaan (engl. 'core eudicots') heteet kehittyvät muutamasta aiheesta keskipakoisessa järjestyksessä. Läheisintä sukua Dilleniaceae-heimolle on (super)rosidien laaja ryhmä, joiden kanssa niiden voidaan katsoa muodostavan yhteisen kehityslinjan (kladin), jolle on luonteenomaista korvakkeelliset lehdet.
Dilleniaceae-heimon kymmenen sukua jakautuvat neljään alaheimoon:
1. Delimoideae Burnett
Alaheimon ainoa suku on Tetracera (syn. Delima), jossa on 44 trooppista liaanilajia.
2. Doliocarpoideae J. W. Horn
Sukuja viisi, lajeja 65 trooppisessa Amerikassa. Kasvien luotit ovat suppilomaisia ja kussakin emilehdessä on kaksi siemenaihetta. Runsaslajisin suku on 40 lajia käsittävä Doliocarpus.
3. Hibbertioideae J. W. Horn
Ainoa suku on tuokiokukat Hibbertia, jossa on 115–225 lajia, jotka kasvavat laajalla alueella Madagaskarista Fidžisaarille, kuitenkin enimmäkseen endeemisinä Australiassa. Niiden lehdissä on heikko pikkusuonten muodostama kuviointi (Dilleniaceae-heimossa tavallisesti ruutukuviointi on selvä). Heteiden määrä vaihtelee valtavasti: yhdestä yli 200:aan.
4. Dillenioideae Burnett
Sukuja neljä, lajeja 75 samalla alueella kuin myös tuokiokukat, mutta levinneisyyden painopiste on Etu- ja Taka-Intiassa sekä Malaijien saaristossa; Australiassa on vain muutama laji. Kasveilla lehtikanta ympäröi vartta, heteitä on hyvin runsaasti (yli 200) ja emilehtiä paljon. Runsaiten lajeja on dillenioiden (Dillenia) suvussa.