Venäjän historia
Venäjän keisarikunta > Pietari I Suuri 1696–1725

Tsaari Fjodor III kuoli 20-vuotiaana vuonna 1682, mikä ajoi valtakunnan perimyskriisiin, sillä tämän lähin seuraaja oli hänen heikkolahjaisena pidetty nuorempi veljensä Iivana. Pajareiden ja patriarkan suosikki uudeksi tsaariksi taas oli Iivanan ja Fjodorin velipuoli Pietari. Vallanperimyskiista johti siihen, että streltsijoukkojen vaatimuksesta valtaistuimelle nostettiin Pietari ja Iivana yhdessä. Todellinen valta jäi heidän alaikäisyytensä vuoksi kuitenkin heidän sisarensa, sijaishallitsijana toimineen suuriruhtinatar Sofia Aleksejevnan käsiin.
Sofia Aleksejevna oli ensimmäinen Venäjää hallinnut nainen ja hänen epäiltiin suunnittelevan kahden veljensä syrjäyttämistä ja valtaistuimen ottamista virallisestikin haltuunsa. Venäjä ei ollut kuitenkaan vielä valmis hyväksymään keisarinnaa. Pietarin alaikäisyys päättyi vuonna 1689, mutta Sofia ei ollut halukas luopumaan vallasta. Streltsien tuella Pietarin valtaan nostaminen toteutettiin ja Sofia lähetettiin loppuiäkseen luostariin. Kun Iivana kuoli vuonna 1696, Pietarista tuli yksinvaltias.
Suuriruhtinatar Sofian sijaishallitsijakaudella oli alkanut sota osmaneja vastaan. Sota vaikutti siihen, että Pietari ryhtyi kehittämään niitä aloja, joita hän katsoi valtakunnan tarvitsevan. Erityisesti hän panosti laivaston kehittämiseen ja laivanrakennustaitoon. Hän kävi henkilökohtaisesti tutustumassa laivanrakennusalaan Englannissa ja Hollannissa vuonna 1697. Osmanivaltakuntaa vastaan käydyssä sodassa oli keskeisenä asiana kiista Asovan hallinnasta ja siten Venäjän pääsystä Mustallemerelle. Pietarin ensimmäinen sotaretki Asovaan epäonnistui vuonna 1695, mutta seuraavana vuonna venäläiset piirittivät osmanien hallitsemaa linnoitusta kolmen kuukauden ajan sekä maalta että mereltä, kunnes linnoitus lopulta antautui. Konstantinopolin rauhassa vuonna 1700 vahvistettiin Venäjän valta Asovanmerellä.
Pietari Suuren hallituskauden merkittävin tapahtuma oli Suuri Pohjan sota vuosina 1700–1721. Sota oli pohjimmiltaan Liivinmaalla syttynyt kapina, Ruotsin peruutettua aatelin läänitykset. Ruotsin kuningasta Kaarle XII:tä vastaan suunnattuun liittoon liittyi myös Venäjä, joka liittyi sotaan vuonna 1700 hyökäten Inkerinmaalle. Seuranneessa Narvan taistelussa 10 000 ruotsalaissotilaan armeija kykeni tykistönsä tukemana kukistamaan Narvaa piirittäneen 32 000 hengen venäläisarmeijan. Pietarin onnistui koota joukkonsa uudelleen Kaarle XII:n joukkojen keskittyessä sotaan Puolassa. Venäläiset onnistuivat saamaan valtaansa Pähkinälinnan vuonna 1702 ja vuonna 1703 vallattiin Nevajoen suulla sijainnut pieni Nevanlinna. Valloitusten myötä Venäjällä oli jälleen yhteys Itämerelle.
Nevanlinnan valloituksesta tuli merkittävä askel maan historiassa. Pietari alkoi rakennuttaa alueelle Pietarin kaupunkia. Rakennustyöt maksoivat kymmenien tuhansien ihmisten hengen. Suuri Pohjan sota jatkui edelleen, ja keväällä 1709 Kaarlen joukot piirittivät strategiselta merkitykseltään vähäistä Pultavan kaupunkia. Kylmä talvi oli verottanut Ruotsin armeijaa siinä määrin, että venäläisillä oli selvä ylivoima. Pultavan taistelu muodostui sodan käännekohdaksi. Kaarle XII pelastautui Turkin alueelle, missä hän yritti koota liittoumaa Venäjää vastaan ja sai aikaan Venäjän ja Turkin välisen sodan.
Pietari I:n joukot miehittivät vuonna 1710 koko Baltian, mutta Turkkia vastaan syttynyt sota hidasti venäläisjoukkojen etenemistä pohjoisessa. Suomi saatiin miehitettyä vuonna 1713. Ruotsi ja Venäjä solmivat vuonna 1721 Uudenkaupungin rauhan, jonka mukaan Ruotsi joutui luovuttamaan Venäjälle sen sata vuotta sitten menettämät Inkerin ja Laatokan Karjalan. Lisäksi Venäjälle luovutettiin Liivinmaa, Viro ja Viipurin seutu. Merkittävin Suuren pohjan sodan voitto Venäjälle oli, että sillä oli jälleen pääsy Itämerelle. Sotamenestyksen myötä Pietari otti itselleen arvonimen keisari, ja Moskovan Venäjästä tuli virallisesti Venäjän keisarikunta.
Pietari I halusi tehdä Venäjästä eurooppalaisen suurvallan, ja tähän tavoitteeseen päästäkseen hän aloitti maan hallinnon uudistustoimet. Pajariduuma lakkautettiin ja koko pajari-nimitys lakkasi olemasta. Näiden sijasta maahan muodostettiin kollegioita, jotka ryhtyivät hoitamaan omien alojensa asioita. Hallintojärjestelyiden myötä kasvoi koulutettujen virkamiesten tarve, jotka alkoivat syrjäyttää aatelistoa. Myös maan teollisuutta alettiin kehittää ja erityisesti niitä aloja, jotka palvelivat maan armeijaa. Maan metalliteollisuus ja tekstiiliteollisuus kasvoivat nopeasti. Näitä taas seurasi kaupan nopea kasvu, mitä edisti Venäjän laajentuminen Itämeren rannalle, kun Arkangelin sataman kautta kulkenut kauppareitti voitiin korvata Itämeren satamilla. Erityisesti sota, mutta myös nopeat uudistukset vaativat valtavasti varoja, mistä seurasi tuntuva veroasteen nousu. Tämä rasitti etenkin talonpoikaisväestöä. Pietarin uudistuksille löytyi myös vastustajansa, ja selvimmin häntä vastustivat papisto ja aatelisto, joiden vaikutusvalta väheni.