stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johannes Wilskman
Aiheesta muualla

Johannes Wilskmanin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Suomalaisen puolueen kansanedustajat
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (59):  Ala-Kulju  Antila  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Ha. Gebhard  He. Gebhard  Gripenberg  Hakulinen  Helkiö   Hiltula  Hjelt  Hoikka  Ingman  Kairamo  Kares  Kivilinna  Kivioja  Knuutila  Koivisto  Kolkki  Käkikoski  Käpy  Lagerlöf  Laine  Lepistö  Listo  Malmivaara  Myllylä  Nevanlinna  Nykänen  Olkkonen  Paasikivi  Pajari  Palmén  Paloheimo  Pohjanpalo  Pullinen  Rajala  Rannikko  Rapola  Reima  Repo  Ripatti  Runtti  Sipilä  Sipponen  Soininen  Tervaniemi  Torppa  Tulikoura  Vaarala  Vahe  Vemmelpuu  Virkkunen  Wilskman  Wuorimaa  Ylikorpi  E. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1911–1914 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (43):  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Grönvall  Hallsten  Hanninen  Herttua  Honkajuuri  Iipponen  Ingman  Junnila  Kaakko-oja  Kairamo  Knuutila  Koivisto  Kärnä  Laine  Lallukka  Lanne  Listo  Malmivaara  Mannermaa  Mynttinen  Nevanlinna  Paasikivi  Peurakoski  Pullinen  Rannikko  Rautapää  Ripatti (1911–1912)  Ruohtula  Sipilä  Sjöstedt-Jussila  Torppa  Tulikoura  Typpö  Vaarala  Vuorinen (1912–1914)  Warvikko  Wilskman  Wuorimaa  I. Yrjö-Koskinen  L. Yrjö-Koskinen  S. Yrjö-Koskinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Iida Yrjö-Koskinen

Iida Yrjö-Koskinen noin vuonna 1914.
Iida Maria Fredrika Yrjö-Koskinen (o.s. Petander, 12. kesäkuuta 1857 Kuopion maalaiskunta – 18. maaliskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen vapaaherratar, opettaja, toimittaja ja suomalaisen puolueen ja kokoomuksen kansanedustaja.
Iida Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat tilanomistaja August Probus Petander ja Lovisa Fredrika Malmberg. Hän pääsi tyttökoulusta 1872 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1879. Iida Yrjö-Koskinen toimi opettajana Hämeenlinnan suomalaisessa tyttökoulussa 1879–1886 ja Tampereen talouskoulussa ja suomalaisessa yhteiskoulussa 1900–1916. Myöhemmin hän oli toimittajana Koti ja yhteiskunta ja Suomen Nainen -lehdissä vuosina 1916–1930.
Iida Yrjö-Koskinen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1909–1914 ja 1917–1918 sekä kokoomuksen kansanedustajana 1918–1919. Hän edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä ja tuli alun perin eduskuntaan varasijalta edustaja Aleksi Kävyn tilalle 19. lokakuuta 1909. Yrjö-Koskinen oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen ja presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Iida Yrjö-Koskinen oli naimisissa vuosina 1884–1916 rehtori ja kansanedustaja Eino Sakari Yrjö-Koskisen kanssa.
Pyhän Yrjön ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Pyhän Yrjön ritarikunta (ven. Орден Святого Георгия, Orden Svjatogo Georgija) on Venäjän keisarinna Katariina II vuonna 1769 perustama slaavien soturipyhimykselle, Pyhälle Yrjölle omistettu sotaritarikunta. Ritarikunta on perustettu sotilashenkilöiden tunnustamista varten, ja sillä palkittiin henkilöitä, jotka olivat palvelleet ansioituneesti sotilasurallaan tai osoittaneet urheutta taistelukentällä.
Historia

Tunnus on kultainen, merkkiä on myönnetty I ja II luokan risteillä siihen kuului myös nelikulmainen rintatähti, jossa lukee teksti "palveluksesta ja urhoollisuudesta (ven. За службу и храбрость, Za službu i hrabrost)". Nauha on musta-oranssi-raidallinen yrjönnauha. Pyhän Yrjön ristit ovat olleet erittäin arvostettuja. I luokan tunnusta on jaettu vain 25 kpl. Mukana on joitakin Venäjän keisareita, kaikkein suurimpia sotapäälliköitä ja joitakin ulkomaisia merkkihenkilöitä.
II luokan ristiä on jaettu hieman reilut 120 ja III luokan tunnustakin vain noin 650 kpl. IV luokankin jakomäärä on jäänyt noin 3 500 kappaleeseen. Vaikka neljännen luokan ristin saaminen oli riippumatonta upseerin arvoista, edellytti kolmannen luokan tunnus "käytännössä" jo kenraalin arvoa. Kolmannen luokan saamiseksi upseerin tuli yksikkönsä johtajana osoittaa erityistä henkilökohtaista urheutta. Toinen luokka vaati jo komentavalta upseerilta strategisia kunniakkaita saavutuksia.
Ritarikunnan myöntämistä jatkettiin nyky-Venäjällä vuonna 1992 tehdyn päätöksen nojalla.
Ritarikunnan luokat ja ansiomerkin kanto-ohje

Ritarikunnassa on neljä luokkaa:
I. luokka: hopeinen rintatähti rinnan vasemmalla puolella sekä iso risti nauhassa oikean olkapään päällä
II luokka: hopeinen rintatähti rinnan vasemmalla puolella ja iso risti kaulanauhassa
III luokka: pieni risti kaulanauhassa
IV luokka: pieni risti rinnan vasemmalla puolella napinlävessä
Suomalaisia tai suomenmaalaisia Pyhän Yrjön ritarikunnan ritareita

Adolf Aminoff, jalkaväenkenraali
Gustaf Fredrik Jakob Aminoff, eversti
Johan Fredrik Gustav Aminoff kenraaliluutnantti
Oskar Gripenberg, jalkaväenkenraali
Fabian Steinheil, kreivi, kenraaliluutnantti
Fredrik Vilhelm Berg, kenraalimajuri
Paul van Suchtelen, kenraaliluutnantti
Johan Jakob von Daehn, kenraalimajuri
Aleksandr Sergejevitš Menšikov, Suomen kenraalikuvernööri
Carl Alfthan, kenraaliluutnantti
Carl Johan Adlercreutz, ainoa Suomessa syntynyt 2. luokan ritari
Georg von Moller, kenraalimajuri
Fredrik Alopaeus, kreivi, kenraalimajuri
Suomalaisia tai suomenmaalaisia Pyhän Yrjön ritarikunnan ritareita > Venäläisten ritarikuntien arvojärjestys

Korkein on Pyhän Andreaksen, sitten 2. Pyhän Aleksanteri Nevskin, 3. Valkoisen Kotkan, 4. Pyhän Vladimirin, 5. Pyhän Annan ja 6. Pyhän Stanislauksen ritarikunnat. Hierarkian ulkopuolella olivat vain korkea-arvoisille naisille tarkoitettu Pyhän Katariinan ritarikunta sekä Pyhän Yrjön ritarikunta, jonka kunniamerkeillä palkittiin upseerien pääasiassa sodanaikaisia sotilasansioita.
Hierarkian ulkopuolella olivat vain korkea-arvoisille naisille tarkoitettu Pyhän Katariinan ritarikunta sekä Pyhän Yrjön ritarikunta, jonka kunniamerkeillä palkittiin upseerien pääasiassa sodanaikaisia sotilasansioita.
Havainnekuva ritarikunnan tunnuksien kantamisesta.
Lusi

Lusin varalaskupaikka
Lusi on kylä Heinolassa. Se on paikka, jossa valtatie 5 alkaa erkanemalla valtatiestä 4. Kylä on jäänyt väylistä sivuun moottoritien valmistumisen jälkeen. Valtatie 5:n alussa on kolme kilometriä pitkä suora tieosuus, joka toimii Lusin varalaskupaikkana. Moottoritie Helsingin Koskelasta ulottuu Lusiin saakka.
Lusissa sijaitsee myös linja-autojen pikavuoropysäkki Helsinki–Jyväskylä-vuoroille. Aikaisemmin Lusissa oli sekatavarakauppa. Vuoteen 1996 saakka Lusi kuului Heinolan maalaiskuntaan.
Päijät-Hämeen Kylät ry, Päijät-Hämeen liitto ja Hämeen työvoima- ja elinkeinokeskus valitsivat Lusin Päijät-Hämeen vuoden kyläksi 2009.
Hanna Holopainen

| Hanna Holopainen |
| --- | --- |
 Holopainen vihreiden puoluekokouksessa kesäkuussa 2023.
Kansanedustaja
 17.4.2019–  
Vaalipiiri:  Kaakkois-Suomi
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1976 (ikä 48) Lappeenranta
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toiminnanjohtaja
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Vihreä liitto
Koulutus:  tuotantotalouden diplomi-insinööri
Aiheesta muualla
Kotisivu
Hanna Riikka Holopainen (s. 8. lokakuuta 1976 Lappeenranta) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kaakkois-Suomen vaalipiiristä. Hän on myös Lappeenrannan kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen.
Eduskunnassa Holopainen on jäsen hallintovaliokunnassa ja puolustusvaliokunnassa. Syyskuussa 2021 Holopainen valittiin vihreiden varapuheenjohtajistoon kaudelle 2021–2023.
Holopainen on valmistunut tuotantotalouden diplomi-insinööriksi Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta, ja hänellä on kaksi lasta. Hän on kotoisin Lappeenrannan Lauritsalasta.
Aiheesta muualla

.aspx Hanna Holopainen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vihreän liiton kansanedustajat
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2019–2023 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Alanko-Kahiluoto   Elo   Forsgrén  Haavisto  Harjanne  Hassi  H. Holopainen  M. Holopainen  Hopsu  Hyrkkö  Järvinen   Kari  Koponen  Mikkonen  Ohisalo  Petelius  Pitko  Soinikoski  Suomela  Virta 
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (13):  Alametsä (2024–)  Diarra  Elo   Forsgrén  Haavisto  Harjanne  Holopainen  Hopsu  Hyrkkö  Mikkonen  Ohisalo (2023–2024)  Pitko  Tynkkynen  Virta 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Yle
John Österholm

John Österholm (oikealla) kättelee 1950-luvulla kansanedustajakollegaa Ralf Törngreniä.
John Emil Österholm (5. lokakuuta 1882 Tammisaari – 16. marraskuuta 1960 Helsinki) oli suomenruotsalainen poliitikko, joka toimi RKP:n kansanedustajana vuodesta 1919, kunnes sai vapautuksen sairauden takia 15. syyskuuta 1960. Hänen tilalleen tuli RKP:n Torsten Aminoff. Österholm osallistui 46 valtiopäiville ja on niiden lukumäärällä mitattuna Suomen toiseksi pitkäaikaisin kansanedustaja. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen vuonna 1943.
Österholm oli Helsingin ruotsinkielisen työväenopiston (Helsingfors svenska arbetarinstitut) johtajana vuosina 1923–1950. Hän oli 1922–1960 Tammisaaressa ilmestyvän Västra Nyland -lehden Helsingin-kirjeenvaihtaja ja poliittinen toimittaja.
78-vuotiaaksi elänyt Österholm oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1940, 1943 ja 1950. Hän osallistui Suomen valtuuskunnan jäsenenä Pariisin rauhanneuvotteluihin vuonna 1946.
Veijo Niemi

| Veijo Niemi |
| --- | --- |
 Veijo Niemi toukokuussa 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1954 (ikä 70) Lempäälä
Poliitikko
Puolue:  Perussuomalaiset
Asema:  kansanedustaja (2019–), kunnanvaltuutettu (2013–)
Vaalipiiri:  Pirkanmaa
Kotipaikka:  Lempäälä
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Veijo Olavi Niemi (s. 4. kesäkuuta 1954 Lempäälä) on suomalainen poliitikko. Niemi valittiin perussuomalaisten kansanedustajaksi kevään 2019 eduskuntavaaleissa. Hän on myös Lempäälän kunnanvaltuuston jäsen. Politiikan ulkopuolella Niemi on ammatiltaan rikosylikonstaapeli.
Eduskuntavaaleissa 2019 Niemi oli ehdokkaana Pirkanmaan vaalipiirissä ja sai 3709 ääntä.
Jenni Pitko

| Jenni Pitko> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 17.4.2019–  
Ryhmä/puolue:  Vihreä eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Oulu
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. elokuuta 1986 (ikä 38)
Tiedot
Puolue:  Vihreät
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jenni Pitko (s. 15. elokuuta 1986 Kemi) on suomalainen vihreiden poliitikko, kansanedustaja ja kaupunginvaltuutettu Oulussa.
Hänet valittiin ensimmäistä kertaa Oulun kaupunginvaltuustoon vuonna 2012. Hän on toiminut kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana ja vihreiden valtuustoryhmän puheenjohtajana. Kuntavaaleissa 2017 Jenni Pitko sai yhteensä 1 348 ääntä, mikä oli vaaleissa oululaisista vihreistä ehdokkaista eniten. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Pitko tuli valituksi 3 614 äänellä Oulun vaalipiiristä eduskuntaan. Vuoden 2023 vaaleissa hän sai 3 699 ääntä ja jatkoi eduskunnassa. Hän toimi Vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtajana kesäkuusta 2020 helmikuuhun 2021.
Ammatiltaan Jenni Pitko on arkkitehti. Hän on opiskellut Oulun yliopistossa, toiminut Oulun yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 2011 ja Oulun yliopiston hallituksen jäsenenä loppuvuonna 2013.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1993 (PCA)

Shakin maailmanmestaruusottelu 1993 järjestettiin Lontoossa. PCA-shakkiliiton ottelussa vastakkain pelasivat hallitseva maailmanmestari Garri Kasparov ja haastaja Nigel Short. Ottelun kesti 20 peliä, ja se päättyi Kasparovin voittoon pistein 12½–7½.
Pelit

|  | Valkea | Musta | Päiväys | Tulos | Siirtoja | Voittaja | Tilanne | Avaus | Huomautuksia | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kasparov | Short |  | 1–0 | 39 | Kasparov | Kasparov johti 1–0 | C88 espanjalainen peli |  |  |
| 2 | Short | Kasparov |  | ½–½ | 51 |  | Kasparov johti 1½–½ |  |  |  |
| 3 | Kasparov | Short |  | 1–0 | 59 | Kasparov | Kasparov johti 2½–½ |  |  |  |
| 4 | Short | Kasparov |  | 0–1 | 40 | Kasparov | Kasparov johti 3½–½ |  |  |  |
| 5 | Kasparov | Short |  | ½–½ | 18 |  | Kasparov johti 4–1 |  |  |  |
| 6 | Short | Kasparov |  | ½–½ | 31 |  | Kasparov johti 4½–1½ |  |  | [vanhentunut linkki] |
| 7 | Kasparov | Short |  | 1–0 | 36 | Kasparov | Kasparov johti 5½–1½ |  |  |  |
| 8 | Short | Kasparov |  | ½–½ | 41 |  | Kasparov johti 6–2 |  |  |  |
| 9 | Kasparov | Short |  | 1–0 | 52 | Kasparov | Kasparov johti 7–2 |  |  |  |
| 10 | Short | Kasparov |  | ½–½ | 43 |  | Kasparov johti 7½–2½ |  |  |  |
| 11 | Kasparov | Short |  | ½–½ | 50 |  | Kasparov johti 8–3 |  |  |  |
| 12 | Short | Kasparov |  | ½–½ | 40 |  | Kasparov johti 8½–3½ |  |  |  |
| 13 | Kasparov | Short |  | ½–½ | 34 |  | Kasparov johti 9–4 |  |  |  |
| 14 | Short | Kasparov |  | ½–½ | 39 |  | Kasparov johti 9½–4½ |  |  |  |
| 15 | Kasparov | Short |  | 1–0 | 39 | Kasparov | Kasparov johti 10½–4½ |  |  |  |
| 16 | Short | Kasparov |  | 1–0 | 38 | Short | Kasparov johti 10½–5½ |  | Shortin ainoa voitto |  |
| 17 | Kasparov | Short |  | ½–½ | 41 |  | Kasparov johti 11–6 |  |  | [vanhentunut linkki] |
| 18 | Short | Kasparov |  | ½–½ | 33 |  | Kasparov johti 11½–6½ |  |  |  |
| 19 | Kasparov | Short |  | ½–½ | 26 |  | Kasparov johti 12–7 |  |  |  |
| 20 | Short | Kasparov |  | ½–½ | 36 |  | Kasparov voitti 12½–7½ |  |  |  |
Toni Dahlman

| Toni Dahlman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1979 (ikä 45) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Dalla
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  181 cm
Paino:  89 kg
Pelinumero:  39
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–2016
Seurat:  Karhu-Kissat (II-div.) Jokerit (SML) Hermes (I-div.) Ilves (SML) Grand Rapids Griffins (AHL) Ottawa Senators (NHL) Binghamton Senators (AHL) Lukko (SML) Mora IK (SEL/Allsv.) Kärpät (SML) HIFK (SML) KalPa (SML) HK Acroni Jesenice (EBEL) Grizzly Adams Wolfsburg (DEL) EC Graz 99ers (EBEL) Aristan Temirtau (Kazakstan) Sputnik Nižni Tagil (VHL) STS Sanok (Puola) Braehead Clan (EIHL)
NHL-varaus:  286. varaus, 2001 Ottawa Senators
Toni Dahlman (s. 3. syyskuuta 1979 Helsinki) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan yhdeksän kautta jääkiekon SM-liigassa sekä useita kausia eri maiden pääsarjoissa, myös 22 ottelua NHL-liigassa. Hänen vahvuuksiinsa kuuluivat työteliäisyys, monipuolisuus, kädet, laukaus, luistelu ja joukkuepelaaminen. Dahlmania on luonnehdittu pelityyliltään myös voimahyökkääjäksi. Hän laukoi oikealta.
Jääkiekkouransa päättänyt Dahlman työskentelee urapalveluja urheilijoille tarjoavassa Eezy Unitedissa.
Ura > Seuraura > Junioriura ja murtautuminen SM-liigaan

Dahlman aloitti jääkiekkoilun 8-vuotiaana Jokereissa. Hän siirtyi B-juniori-ikäisenä Karhu-Kissoihin, jossa Dahlman pelasi myös ensimmäisen ottelunsa miesten II-divisioonassa kaudella 1996–1997. Hän teki siinä myös maalin. Kaudeksi 1997–1998 Dahlman siirtyi Jokereiden A-nuoriin, joissa hän voitti Suomenmestaruuden vuosina 1999 ja 2000 sekä SM-hopeaa vuonna 1998. Kaudella 1998–1999 Dahlman kuului myös joukkueen kapteenistoon ja debytoi myös Jokereiden SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi viisi runkosarja- ja kolme playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Kauden 1999–2000 Dahlman vietti suurimmaksi osaksi lainalla I-divisioonajoukkue Kokkolan Hermeksessä ja sai kauden aikana tililleen yhden SM-liigaottelun. Kevätkauden hän vietti lähinnä Jokereiden A-nuorissa.
Kaudeksi 2000–2001 Dahlman siirtyi Tampereen Ilvekseen, jossa varsinainen SM-liigan tulokaskausi toi kaikissa 56 runkosarjaottelussa tehot 10+18=28 sekä seitsemässä playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä. Hän teki liigauransa avausmaalin 21. syyskuuta 2000 ylivoimalla vieraissa Espoo Bluesia vastaan. Dahlmanin osuma jäi Ilveksen 1–2-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi ja hän sai myös syöttöpisteen joukkueen ensimmäiseen, Arto Tukion tekemään maaliin. Dahlman palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Hän voitti runkosarjan tulokkaiden piste- ja syöttöpörssin ja palkittiin kauden päätteeksi myös parhaana tulokkaana Jarmo Wasaman muistopalkinnolla. Kautensa lähinnä Raimo Helmisen laidalla pelannut Dahlman voitti myös SM-pronssia. Tammikuussa 2001 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Ura > Seuraura > NHL-varaus ja siirtyminen Pohjois-Amerikkaan

Ottawa Senators varasi Dahlmanin yhdeksännellä kierroksella 286. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2001. Hän on kaikkien aikojen kolmanneksi suurimmalla numerolla NHL:ään varattu suomalainen Lauri Kinoksen (293. varaus vuodelta 2000) ja Juha-Pekka Ketolan (287. varaus vuodelta 2001) jälkeen. Dahlman teki jo saman kesän heinäkuussa kaksivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Hän pelasi kauden 2001–2002 suurimmaksi osaksi Senatorsin farmijoukkue Grand Rapids Griffinsissa, AHL:ssä. Lokakuussa 2001 Dahlman joutui peleistä noin kahdeksi kuukaudeksi sivuun saatuaan joukkuetoverinsa Jason Doigin lyöntilaukauksen leukaansa. Hän debytoi kauden aikana myös NHL:ssä, jossa Dahlman pelasi kymmenen runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi Senatorsissa ensimmäisen NHL-ottelunsa 3. tammikuuta 2002 Washington Capitalsia vastaan. Dahlmanista tuli kaikkien aikojen suurimmalla numerolla NHL:ään varattu liigassa pelannut suomalainen.
Toisen sopimuskautensa 2002–2003 Dahlman pelasi lähinnä Senatorsin uudessa farmijoukkue Binghamton Senatorsissa. Hän pelasi kauden aikana 12 NHL-ottelua tehden yhden maalin, joka syntyi 12. helmikuuta 2003 vieraissa Pittsburgh Penguinsia vastaan. Dahlmanin osuma jäi Senatorsin 0–3-voittoon päättyneen ottelun avausmaaliksi ja näin ollen myös voittomaaliksi.
Ura > Seuraura > Paluu Suomeen

Dahlman ei saanut tulokassopimuksensa päätyttyä enää uutta NHL-sopimusta ja hän päätti palata syyskuussa 2003 vuoden mittaisella sopimuksella Tampereen Ilvekseen. Loukkaantumiset sotkivat hieman Dahlmanin runkosarjaa 2003–2004, jossa 41 ottelua toi 27 tehopistettä. Hän jakoi SM-liigan kevään 2004 pudotuspelien tehotilaston voiton TPS:n Joni Liuksen ja Jani Kiviharjun kanssa lukemalla +7. Kaudeksi 2004–2005 Dahlman palasi Jokereihin, joiden sisäisen maalipörssin voiton hän jakoi 16 osumallaan Glen Metropolitin ja Marko Jantusen kanssa. Dahlman voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2005–2006 hän teki vain kaksi tehopistettä vähemmän kuin edelliskaudella, mutta Dahlmanin peli ei tästä huolimatta lähtenyt odotettuun nousuun. Myös Jokereiden kausi oli pettymys joukkueen jäätyä pudotuspelien ulkopuolelle.
Kaudeksi 2006–2007 Dahlman siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Rauman Lukkoon. Hän pelasi kautensa pääasiassa joukkueen ykkösketjussa Josef Strakan rinnalla ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 15+25=40. Tästä huolimatta Dahlmanin otteet jäällä jäivät kuitenkin pettymykseksi varsinkin kevätkaudella, eikä hänen sopimuksessaan ollutta optiota käytetty. Dahlman jatkoi kaudella 2007–2008 uraansa kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin Elitserienin Mora IK:ssa. Joukkue putosi kauden päätteeksi HockeyAllsvenskaniin, jossa hän ehti pelata kaudella 2008–2009 vain kuusi ottelua, kunnes Dahlman siirtyi lokakuussa 2008 loppukauden kattaneella sopimuksella Oulun Kärppiin. Hänen odotettiin tuovan joukkueeseen lisää maalintekovoimaa, mutta polvivammoistakin kärsinyt Dahlman teki lopulta vain kaksi maalia ja 13 tehopistettä pelaamassaan 26 runkosarja- ja kahdeksassa playoff-ottelussa. Hän jäi pudotuspeleissä lopulta kokoonpanon ulkopuolelle. Dahlman voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hän edusti Kärppiä kauden aikana myös Mestarien Liigassa.
Syyskuussa 2009 Dahlman liittyi try-out -sopimuksella Helsingin IFK:hon, jossa hän pelasi seitsemän ottelua tehopistein 1+2=3, kunnes Dahlman jäi lokakuun lopulla ilman sopimusta. Hän oli ilman sopimusta tammikuuhun 2010 saakka, jolloin Dahlman teki loppukauden 2009–2010 kattaneen sopimuksen Kalevan Pallon kanssa.
Ura > Seuraura > Kiertolaiseksi ulkomaille

Lokakuussa 2010 Dahlman siirtyi Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavaan slovenialaisseura HK Acroni Jeseniceen oltuaan vapaana agenttina alkukauden 2010–2011. Hän teki 20 pelaamassaan ottelussa 21 tehopistettä, kunnes Dahlman siirtyi tammikuussa 2011 loppukaudeksi Saksan DEL-liigaan Grizzly Adams Wolfsburgin riveihin. Kaudeksi 2011–2012 hän palasi EBEL:ään ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella EC Graz 99ersiin. Dahlman toimi joukkueen varakapteenina.
Marraskuussa 2012 Dahlman teki sopimuksen Kazakstanin mestaruussarjajoukkue Aristan Temirtaun kanssa. Hän jatkoi joukkueessa myös kaudella 2013–2014, jolloin Dahlman jakoi Temirtaun sisäisen syöttöpörssin voiton Róbert Krajčin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä toiseksi Anton Dubininin jälkeen tehoilla 16+29=45. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL-joukkue Sputnik Nižni Tagilin joukkueeseen.
Syyskuussa 2015 Dahlman teki kauden 2015–2016 kattavan sopimuksen Puolan pääsarjassa pelaavan STS Sanokin kanssa. Hän kuitenkin siirtyi kesken kauden brittiläisen EIHL-liigan Braehead Clanin joukkueeseen. Kauden jälkeen Dahlman päätti ammattilaisuransa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Suomi 1998 | jääkiekko |  |
Dahlman pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1998, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Dahlman on pelannut myös Suomen A-maajoukkueessa yhteensä 15 ottelua. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 17. joulukuuta 2000 Baltika-turnauksen avausottelussa Venäjää vastaan.
Muuta

Toni Dahlmanin isosisko on entinen tennispelaaja Nanne Dahlman. Dahlman meni naimisiin jalkapalloilija Pia Silanderin kanssa kesäkuussa 2007.
Aiheesta muualla

Toni Dahlman nhlfinns.com:ssa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Antero Niittymäki | Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittaja 2001 | Seuraaja: Joonas Vihko |
Tuomas Kettunen

| Tuomas Kettunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. tammikuuta 1988 (ikä 36)
Poliitikko
Puolue:  Keskusta
Asema:  Kansanedustaja (2019–)
Vaalipiiri:  Oulun vaalipiiri
Kotipaikka:  Kuhmo
Aiheesta muualla
www.tuomaskettunen.fi
Tuomas Ilari Kettunen (s. 9. tammikuuta 1988) on suomalainen Keskustan poliitikko ja Kuhmon kaupungin maaseutusihteeri. Hän on koulutukseltaan agrologi (AMK) ja toiminut Kuhmon kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2017. Kettunen nousi eduskuntaan marraskuussa 2019 kesken vaalikauden kuolleen Antti Rantakankaan tilalle. Kesäkuussa 2024 Kettunen valittiin Keskustan varapuheenjohtajaksi.
Kettunen ilmoittautui ensimmäisenä Keskustan puheenjohtajaehdokkaaksi Jyväskylän vuonna 2024 pidettävään puoluekokoukseen. Tiedotustilaisuudessaan Kettunen korosti erityisesti Keskustan roolia koko Suomen asian puolustajana ja rakentavana keskivoimana oikeiston ja vasemmiston rikkirepimässä yhteiskunnallisessa keskustelussa.
Kettunen on Kuhmon kirkkovaltuuston puheenjohtaja. Hän oli Kuhmon kaupunginhallituksen jäsen vuosina 2015–2017. Kettunen on myös työskennellyt maitoauton kuljettajana ja rekkakuskina. Hän harrastaa metsästystä ja kalastusta. Kansanedustajana Kettunen on profiloitunut erityisesti suurpetokysymyksissä ja susipolitiikassa.
Ukrainan sodan aikana Kettunen on edustanut tiukkaa kantaa itärajan sulkemisessa ja vaatinut mm. "veripepsin" poistoa eduskunnan kahvioista.
Kansanedustajana Kettunen on jäsen puolustusvaliokunnassa ja työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa.
Toukokuussa 2021 Kettunen äänesti yhdessä Hannu Hoskosen kanssa EU:n elpymispaketin hyväksymistä vastaan, toisin kuin muut keskustan edustajat. Tämän vuoksi Kettunen ja Hoskonen saivat eduskuntaryhmältään varoituksen.