stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Major-turnaukset

Major-turnaukset ovat miesten ammattilaisgolfin neljä arvostetuinta kilpailua. Kauden aikana pelataan neljä major-turnausta:
The Masters Tournament huhtikuussa Augustassa, Yhdysvalloissa
PGA Championship toukokuussa Yhdysvalloissa
Yhdysvaltain avoin golfturnaus kesäkuussa Yhdysvalloissa
Britannian avoin golfturnaus heinäkuussa Britanniassa
Vanhin major-turnaus, Britannian avoin golfturnaus, pelattiin Englannissa ensimmäisen kerran vuonna 1860. Yhdysvaltain avoin aloitettiin 1895, PGA Championship 1916, ja Masters 1934.
Major-turnauksia arvostetaan muita turnauksia enemmän useasta syystä. Niillä on pitkä ja merkittävä historia ja perinteet. Major-turnauksen voitto antaa PGA Tourilla 600 pistettä siinä kun tavallisen osakilpailun voitto antaa 500 pistettä. Majorien palkintorahat ovat myös suuremmat kuin muiden turnausten.
Eniten major-voittoja vuoteen 2019 mennessä saavuttaneita pelaajia ovat Jack Nicklaus (18), Tiger Woods (15), Walter Hagen (11), Ben Hogan (9) ja Gary Player (9). Suomalaisista majoreihin ovat osallistuneet Mikko Ilonen ja Sami Välimäki.Ilonen on ollut parhaimmillaan Britannian avoimessa golfturnauksessa yhdeksäs (T9) vuonna 2001 ja seitsemäs (T7) PGA Championshipissä vuonna 2014.
Kaikkien saman kalenterivuoden majorien voittoa kutsutaan Grand Slamiksi. Yksikään golfaaja ei ole vielä saavuttanut Grand Slamia. Tiger Woods piti vuonna 2001 samanaikaisesti hallussaan kaikkien neljän turnauksen titteliä, mutta ne eivät tulleet samana vuonna. Hänen lisäkseen neljä pelaajaa – Gene Sarazen, Ben Hogan, Gary Player ja Jack Nicklaus – on koko uransa aikana voittanut jokaisen majorin vähintään yhden kerran, mistä käytetään nimitystä Career Grand Slam. Hogan voitti vuonna 1953 kolme major-turnausta mutta ei osallistunut PGA Championshipiin aikatauluongelmien vuoksi.
Pimeä energia

Yleistä
Maailmankaikkeus
Kaikkeuden ikä
Kaikkeuden muoto
Kosmologian aikajana
Varhainen kaikkeus
Alkuräjähdys
Alkuräjähdyksen aikajana
Inflaatio
Ydinsynteesi
GWB
Neutriinotausta
Kosminen mikroaaltotausta
Laajeneva kaikkeus
Punasiirtymä
Hubblen laki
Kaikkeuden metrinen laajeneminen
Kaikkeuden kiihtyvä laajeneminen
Fridmanin yhtälöt
FLRW-metriikka
Rakenteen muodostuminen
Kaikkeuden muoto
Rakenteen muodostuminen
Galaksien muodostuminen
Galaksimuuri
Suuren mittakaavan rakenne
Kaikkeuden tulevaisuus
Lämpökuolema
Kaikkeuden lopullinen kohtalo
Osatekijät
Lambda-CDM-malli
Pimeä aine
Pimeä energia
Pimeä virtaus
Kosmologian kokeita
Havaitseva kosmologia
CoBE
BOOMERanG
Planck
WMAP
n
k
Pimeä energia on hypoteettinen energian muoto, joka ei vuorovaikuta tavallisen aineen kanssa sähkömagneettisen säteilyn välityksellä, mutta vaikuttaa painovoiman kautta ja tämän hypoteettisen energian johdosta maailmankaikkeuden laajeneminen kiihtyy. Pimeän energian luonnetta ei tunneta, mutta se on aktiivisen tutkimuksen kohde. Hypoteettinen se on siksi, että se on tuntematonta energiamuotoa ja se on teoriasidonnaista; joko sitä on tai yleistä suhteellisuusteoriaa (painovoiman teoria) pitää muuttaa.
Planck-satelliitin mittausten perusteella pimeän energian osuus maailmankaikkeuden massaenergiasta on 68,3 %. Pimeän aineen osuus on 26,8 % ja tavallisen aineen 4,9 %.
Historia

Yleisen suhteellisuusteorian mukaan maailmankaikkeus voi olla avoin, laakea tai suljettu riippuen massatiheydestä. Pimeän energian olemassaololla spekuloitiin jo 1960-luvulla, kun kävi ilmeiseksi, että galaksien tähtien massa ei riitä siihen, että maailmankaikkeuden geometria olisi laakea. Laskelmissa maailmankaikkeus saatiin laakeaksi joko lisäämällä aineen määrää tai olettamalla voima, joka kiihdyttää avaruuden laajenemista.
1980-luvulla kehitetty inflaatioteoria antoi vahvistusta oletukselle, että maailmankaikkeus olisi laakea. Inflaatioteorian mukaan minkä tahansa muotoinen maailmankaikkeus muokkautuu laakeaksi pian alkuräjähdyksen jälkeen tapahtuvassa inflaatiossa.
Ehdotuksia pimeäksi energiaksi

Tyhjiöenergia: Jos pimeä energia on yhtä voimakasta joka paikassa kaikkina aikoina, laajeneminen lienee tyhjän avaruuden ominaisuus. Tällöin pimeä energia voitaisiin huomioida yleisessä suhteellisuusteoriassa käyttämällä kosmologista vakiota, jolla olisi nollasta poikkeava arvo. Ongelmana on se, että kokeiden perusteella Casimirin ilmiön aiheuttava tyhjiöenergia on 10120 kertaa voimakkaampi voima kuin kosmologisista havainnoista laskettu avaruuden laajenemista kiihdyttävä voima, eikä mikään teoria selitä, mistä ero johtuu.
Kvintessenssi: Kvintessenssillä tarkoitetaan, että maailmankaikkeuden laajenemista kiihdyttävä voima olisi jokin tuntematon kvanttikenttä. Ongelmana on selittää, miksi kiihtyminen on havaintojen perusteella kasvanut ainakin viimeiset yhdeksän miljardia vuotta samassa suhteessa avaruuden laajenemisen kanssa eli samalla tavalla kuin tyhjiöenergia kiihdyttäisi laajenemista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pimeä energia Wikimedia Commonsissa
Maailmankaikkeus: Jakso 3: Pimeä energia on suuri arvoitus, Yle Areena: Tiedeykkönen (audio) 2017
Scholarpedia: Dark energy (englanniksi) 2008
Maikki

| Maikki |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  2. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Maikku
Vastineita eri kielissä:  Majken
Nimen alkuperä:  Maria tai Maire
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maikki on suomalainen naisen etunimi, joka on yksi Maria-nimen muunnoksista, mutta on esiintynyt myös Mairen puhuttelumuotona. Maikin nimipäivää vietetään 2. heinäkuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli Suomessa annettu 529 henkilölle.
Tunnettuja Maikkeja

Maikki Friberg (1861–1927), kirjailija, opettaja ja naisasianainen
Maikki Hako, aik. Sälehovi, o.s. Shcelehoff (1900–1979), näyttelijä
Maikki Harjanne (1944–2023), lastenkirjailija ja kuvittaja
Maikki Järnefelt (1871–1929) oopperalaulaja
Maikki Letonmäki (1882–1937), poliitikko (alkujaan sosialidemokraatti, myöhemmin kommunisti)
Maikki Länsiö (1932–1996), näyttelijä
Maikki Rantala (s. 1981), suomalainen katu- ja muraalitaiteilija
Maikki Ruoppila-Grönholm (1886–1972), amerikansuomalainen näyttelijä ja lausuja
Kuvitteellisia Maikkeja

Maikki, hahmo piirrossarjassa Maikki ja pelottava Pontso
Maikki Kurkela, Leena Pöystin näyttelemä rikostutkija televisiosarjassa Roba.
Pioglitatsoni

| --- | --- |


Pioglitatsoni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
5-[[4-[2-(5-etyylipyridin-2-yyli)etoksi]fenyyli]metyyli]-1,3-tiatsolidiini-2,4-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 111025-46-8
ATC-koodi: A10BG03
PubChem CID: 4829
DrugBank: DB01132
Kemialliset tiedot
Kaava: C19H20N2O3S 
Moolimassa: 356,44
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 183–184 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: > 99 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 3-7 h
Ekskreetio: Virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Pioglitatsoni (C19H20SN2O3) on tiasolidiinidionijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä kakkostyypin diabeteksen hoidossa verensokeritasoa alentavana lääkkeenä.
Ominaisuudet

Pioglitatsoni on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Pioglitatsonin käyttö diabeteksen hoidossa perustuu siihen, että se aktivoi peroksisomiproliferaattoriaktivoituja reseptoreja. Näitä reseptoreja on erityisesti rasvakudoksessa sekä hieman vähemmän lihaksissa ja maksassa. Näiden reseptorien aktivoituminen johtaa siihen, että solujen herkkyys insuliinille kasvaa. Pioglitatsonia voidaan käyttää kakkostyypin diabeteksen hoidossa joko ainoana lääkkeenä tai yhdistelmähoitona esimerkiksi metformiinin kanssa.
Haittavaikutukset

Tyypillisiä pioglitatsonin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat pääkipu ja ylähengitystieinfektiot. Muita mahdollisia haittavaikutuksia ovat nesteen kertyminen elimistöön ja siitä aiheutuva turvotus, painonnousu, liian alhainen verensokeritaso ja anemia. Pioglitatsoni on maksatoksista, mutta vaikutus ei ole yhtä merkittävä kuin esimerkiksi troglitatsonilla. Pioglitatsoni voi lisätä riskiryhmällä sydäntapahtumia.
Valmistus

Pioglitatsonin valmistukseen on useita synteesitapoja. Eräässä tyypillisessä synteesissä 2-(5-etyylipyridinyyli)etanoli reagoi p-fluoribentsonitriinin ja p-fluorinitrobentseenin kanssa nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla. Seuraavassa vaiheessa syano- tai nitroryhmä pelkistetään aldehydiryhmäksi. Muodostuva välituote reagoi emäksisissä olosuhteissa tiatsolidiini-2,4-dionin kanssa. Viimeinen vaihe on pelkistys vedyttämällä ja tuotteeksi muodostuu pioglitatsonia.
Makat

Makanainen matkalla pellolle.
Makat ovat bantukieliä puhuvien kansojen ryhmä Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa ja naapurimaissa.
Makoja on noin 810 000 henkeä. Heistä 600 000 asuu Kamerunissa, 130 000 Keski-Afrikan tasavallassa, 35 000 Gabonissa, 35 000 Kongon tasavallassa ja 10 000 Päiväntasaajan Guineassa. Makojen esivanhemmat ovat muuttaneet sisämaahan Kamerunin keskiosan ylängöltä joitakin vuosisatoja sitten.
Makojen elinkeinoja ovat maanviljely, metsästys, keräily ja karjanhoito. Monet käyvät ansiotöissä metsätyömailla tai kautsuplantaaseilla. Ruokavalion perustan muodostavat maniokki ja banaani.
Perinteinen yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin sekä suku- ja heimoryhmiin. Makat harjoittavat perinteistä uskontoa. Osa on katolisia.
Maitolaituri

Vanha maitolaituri Kerimäen Lamminpäässä Savonlinnassa.
Maitolaituri ja kuljetus Pålsbölessä Ahvenanmaalla 1960-luvulla.
Maitolaituri on usein katoksellinen, joskus myös seinällinen lava tai teline, johon meijeriin vietävät, maitoa täynnä olevat maito­tonkat eli pystöt tuotiin odottamaan maitoautoa. Maitolaitureilla sijaitsivat usein myös postilaatikot. Ne toimivat myös nuorison kokoontumispaikkoina. Maitolaitureita alettiin rakentaa 1920-luvulta alkaen, ja ne yleistyivät etenkin toisen maailmansodan jälkeen maitoautojen eli tonkissa kuljetetun maidon keruuseen käytettyjen avolavaisten kuorma-autojen myötä. Maitolaiturit jäivät pois käytöstä tilasäiliöiden yleistyessä 1970-luvulta alkaen, kun säiliöautoiksi muuttuneet maitoautot alkoivat imeä maidon suoraan navetan yhteydessä olevasta tilasäiliöstä.
Maitolaitureiden hävittyä alkuperäisestä käytöstään niitä on paikoin säilytetty ja kunnostettu. Yksi esimerkki tästä on Velaatan maitolaiturimuseo Tampereen Velaatassa. Maitolaiturijäljitelmiä pihoille, tienvarsille tai messukäyttöön valmistetaan nykyään myös kaupallisesti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Laamanen, Jaana: Maitolaiturilla: kansatieteellinen tutkimus maitolaitureista ja niiden asemasta suomalaisessa kyläyhteisössä.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Kustantajat Sarmala: Rakennusalan kustantajat RAK, 2001.  ISBN 951-664-084-2
Lehtinen, Satu: Milk platforms have a place in Finnish hearts. Universitas Helsingiensis, 2001, nro 4/2001.  Helsinki:  University of Helsinki. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.7.2009. (englanniksi)
Minna Moisio: Tiedätkö, mistä tulee sanonta maitojunalla kotiin palaamisesta? – maitolaiturit ovat kadonneet rautatieasemilta, mutta eivät tienvarsilta Maaseudun tulevaisuus.  25.7.2020.
Pipekoliinihappo

| Pipekoliinihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Piperidiini-2-karboksyylihappo
CAS-numero:  535-75-1
PubChem CID:  849 ja 25200477
SMILES:  C1CCNC(C1)C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H11NO2
Moolimassa:  129,268 g/mol
Sulamispiste:  264 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Pipekoliinihappo (C6H11NO2) on heterosyklisiin aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Pipekoliinihappo on ei-proteinogeeninen aminohappo eli sitä ei tyypillisesti esiinny proteiineissa, mutta sitä esiintyy eliöissä lysiinin aineenvaihduntatuotteena. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa lääkeaineiden valmistukseen.
Ominaisuudet ja biosynteesi

Huoneenlämpötilassa pipekoliinihappo on väritöntä kiteistä ainetta. Pipekoliinihappo liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin, vähäisessä määrin asetoniin tai kloroformiin, mutta on dietyylieetteriin liukenematonta. Pipekoliinihappo on optisesti aktiivista ja sen l-isomeerin ominaiskiertokyky on -35 ja d-isomeerin ominaiskiertokyky on +35.
Pipekoliinihappoa esiintyy kaikissa eliöissä ja sitä muodostuu niissä lysiinin aineenvaihduntatuotteena. Yhdisteen biosynteesin ensimmäisessä vaiheessa lysiinioksidaasi hapettaa lysiinin 2-okso-6-aminokaproiinihapoksi, joka syklisoituu spontaanisti Δ1-piperidiinikarboksyylihapoksi, joka pelkistetään pipekoliinihapoksi entsymaattisesti. Yhdistettä voi muodostua eräissä eliöissä myös 2-aminoadipiinisemialdehydistä. Pipekoliinihappo on välituote aminoadipiinihapon biosynteesissä. Eliöt tuottavat pipekoliinihaposta myös muita johdannaisia kuten rapamysiiniä.
Käyttö ja diagnostinen merkitys

Pipekoliinihappoa käytetään eräiden paikallispuudutteiden kuten bupivakaiinin ja ropivakaiinin valmistuksessa.
Pipekoliinihapon pitoisuus veressä, virtsassa ja keskushermoston nesteissä on koholla eräissä peroksisomien toimintaan liittyvissä häiriöissä. Tällaisia ovat muun muassa Zellwegerin oireyhtymä, neonataalisessa adrenoleukodystrofiassa ja imeväisikäisten Refsumin taudissa. Tällöin koholla on S-isomeerin pitoisuus. Kohonnut D-isomeerin pitoisuus voi olla merkki bakteeri-infektiosta. Pipekoliinin pitoisuus voidaan määrittää sähkökemiallisin menetelmin. Aineen pitoisuus on koholla myös pyridoksiiniriippuvaista epilepsiaa sairastavilla potilailla.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Pipecolic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Pipecolic acid (englanniksi)
Risto Makkonen

Risto Pentti Olavi Makkonen (s. 13. heinäkuuta 1947 Sääminki) on suomalainen toimittaja. Koulutukseltaan hän on yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän aloitti Yleisradiossa A-Studion kesätoimittajana vuonna 1971. TV-uutisiin Makkonen siirtyi 1970-luvulla toimien tuolloin ulkomaantoimittajana. 1980-luvulla hän palasi A-studion Ulkolinja -ohjelmaan. Turvallisuus- ja integraatiopolitiikkaa harrastanut Makkonen päätyi 1990-luvulla töihin Brysseliin Suomen ulkoministeriön lehdistöneuvokseksi ja kahteen kertaan kirjeenvaihtajaksi. Myöhemmin hän työskenteli jälleen toimittajana YLE:n A-Studiossa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2012.
Veikko Makkonen

Urho Veikko Henrik Makkonen (1. huhtikuuta 1919 – 5. joulukuuta 1985) filosofian maisteri, oli Kansallis-Osake-Pankin pääjohtaja 1975–1983. Hän työskenteli ulkoasiainministeriön palveluksessa 1945–1957 ja sen jälkeen Kansallispankin palveluksessa.
Salah Abud Mahmud

| Salah Abud Mahmud |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1950 Bagdad
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Irak
Taistelut ja sodat:  Irakin–Iranin sota Persianlahden sota
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Joukko-osasto:  Irakin armeija  3. armeijakunta
Salah Abud Mahmud (arab. صلاح عبود محمود‎, Ṣalāḥ ‘Abūd Maḥmūd; s. 1950) on Irakin armeijan entinen kenraali. Hän otti osaa Irakin–Iranin sotaan, sekä myöhempään Persianlahden sotaan. Persianlahden sodan aikana hän johti esimerkiksi ainoaa irakilaista offensiivia irakilaisten vallatessa hetkeksi Khafjin kaupungin Saudi-Arabian puolella. Mahmudin oli joukkoineen myöhemmin kuitenkin vetäydyttävä ja irakilaiset kärsivät valtavat tappiot Yhdysvaltojen johtaman liitotuman ilmaiskuissa. Mahmudia pidettiin kuitenkin yhtenä harvoista kyvykkäistä irakilaisista sotilaskomentajista.
Persianlahden sodan jälkeen Mahmud toimi esimerkiksi eri maakuntien kuvernöörinä. Hän katosi Irakin sodan aikana vuonna 2003 ja hänen myöhempiä vaiheitaan ei tunneta.
Elämäkerta > Nuoruus

Salah Abud Mahmud syntyi Irakin pääkaupunki Bagdadissa todennäköisesti vuonna 1950. Hänen vanhempansa olivat sunnalaisia arabeja. Perhe eli suhteellisen vaatimattomissa olosuhteissa. Mahmud päättikin monille muille samassa tilanteessa oleville irakilaisille tyypillisesti liittyä Irakin armeijaan. Armeijan arvoasteikossa hän kohosi etenkin vuosien 1980 ja 1988 välillä käydyn Irakin–Iranin sodan aikana. Mahmud osallistui Irakin armeijan operaatioihin, joiden tavoitteena oli provosoida iranilaisten vastaiskuja, jolloin näiden hyökkäävät joukot tuhottaisiin jalkaväen, tykistön ja mekanisoitujen joukkojen iskuin. Operaatioiden aikana menestynyt Mahmud sai ylennyksen ensin prikaatinkenraaliksi ja lopulta kenraalimajuriksi. Mahmudin nousu urallaan saavutuksiensa kautta oli epätyypillistä Irakissa, jossa armeijan arvoasteikossa kohoaminen edellytti yleensä henkilökohtaisia heimo- tai perhesuhteita hallintoon.
Elämäkerta > Persianlahden sota

Irakin hyökätessä Kuwaitiin 2. elokuuta 1990 Mahmud oli kenraaliluutnantti ja komensi Irakin 3. armeijakuntaa. Tilanteen kehittyessä edelleen Persianlahden sodaksi Mahmud sai Saddam Husseinin vieraillessa hänen luonaan Basrassa käskyn johtaa hyökkäystä Khafjin kaupunkiin Saudi-Arabian puolella. Khafjin taistelusta tuli irakilaisten ainoa suurempi offensiivi koko sodan aikana. Tarkoitus oli, että Khafji oli alku laajemmalle hyökkäykselle Saudi-Arabiaan. Hyökkäävät irakilaiset valtasivat kaupungin sitä puolustavilta saudiarabialaisilta joukoilta, mutta Yhdysvaltojen 1. merijalkaväen divisioonan vastaisku mursi hyökkääjät. Khafji menetettiin 31. tammikuuta. Suuria tappioita kärsinyt Mahmoud pyysi lupaa vetäytyä. Lupaa ei tullut, mutta Mahmud päätti silti offensiivin päättämisestä 1. helmikuuta ja alkoi vetäytyä joukkoineen. Vetäytyvät joukot kärsivät lisää tappioita ilmaiskuissa.
Khafjin taistelun päätyttyä irakilaisten tappioon Mahmud määrättiin Bagdadiin selittämään tappiota. Hänen komentamansa joukkojen rippeet määrättiin puolustamaan Jaberin lentotukikohtaa Kuwaitissa. Irakin vastaisen liittouman aloittaessa etenemisen Kuwaitiin Mahmud oli palannut joukkojensa johtoon. 25. helmikuuta hän johti kahden prikaatin vahvuista vastahyökkäystä kohti lentotukikohtaa edennyttä 1. merijalkaväen divisioonaa vastaan. Hyökkäys kohdistui etenevien yhdysvaltalaisten sivustoihin. Vaikka vastaisku ei lopulta onnistunutkaan, se osoitti Mahmudin olevan yksi harvoista edelleen kykenevistä irakilaisista sotilaskomentajista. Mahmud määräsi jälleen vetäytymisen 26. helmikuuta. Vetäytyminen kohti Basraa tapahtui pitkin valtatie 6:ta. Tie tuli tuhoisien ilmaiskujen takia tunnetuksi niin sanottuna kuoleman moottoritienä.
Irakin viimein taipuessa tulitaukoehtoihin Mahmud ja varapuolustusministeri kenraali Sultan Hashim Ahmad olivat osa irakilaista lähetystöä, joka tapasi Yhdysvaltojen johtaman liittouman komentaja kenraali Norman Schwarzkopfin ja Saudi-Arabian prinssi Khalid ibn Sultan al-Saudin. Tapaamisessa Mahmud ja Ahmad suostuivat rauhanehtoihin ja vankien vaihtoon. Toisaalta irakilaiset saivat oikeuden käyttää edelleen helikoptereita alueilla, jolle liittouma oli muuten julistanut lentokieltoalueen. Irakilaisten antaman syyn mukaan heidän piti voida lennättää hallinnon jäseniä, koska suuri osa teistä ja silloista oli tuhoutunut ilmaiskuissa.
Elämäkerta > Sodan jälkeen

Persianlahden sodan jälkeen Mahmud asetettiin pois 3. armeijakunnan komennosta. Tapa siirrellä komentajia oli tyypillinen Irakissa, jossa kenenkään yhden komentajan ei haluttu muodostavan uhkaa hallinnolle tottumalla tiettyjen yksikköjen komentoon. Sen sijaan Mahmudista tuli Etelä-Irakissa sijaitsevan šiialaisenemmistöisen Dhi Qarin maakunnan kuvernööri. Paikalliset šiialaiset kapinoivat vuonna 1991 ja valtasivat hetkellisesti suuren osan maakunnasta. Irakin armeijan joukot kuitenkin lopulta tukahduttivat kapinoinnin verisesti. Kapinoinnin tukahduttamiseen saatettiin käyttää esimerkiksi helikoptereja, jotka oli aikaisemman Persianlahden sodan päättäneen neuvottelun mukaan erikseen sallittu myös lentokieltoalueella.
Joulukuussa 1994 irakilainen kenraalimajuri Wafiq as-Samarrai oli loikannut Irakista Jordaniaan. Jordaniassa hän oli laatinut julistuksen, jossa hän vaati irakilaisia upseereja kapinoimaan Saddamin hallitusta vastaan. Julistuksessa vedottiin erikseen nimeltä mainittuihin eri henkilöihin, joista Mahmud oli yksi. Julistus johtikin useiden henkilöiden loikkauksiin, sekä Saddamin hallinnon toteuttamiin puhdistuksiin asevoimissa. Mahmudilla oli yhteyksiä useisiin eri puhdistuksen kohteiksi päätyneisiin henkilöihin, mutta hän säästyi silti itse teloitukselta. Sen sijaan häntä kierrätettiin nopeasti eri asemissa useiden eri maakuntien johdossa ja muissa virkatehtävissä.
Vuonna 1998 Saddam oli uudelleenjärjestellyt Irakin alueellista hallintoa. Maa oli jaettu nyt vain neljään alueeseen. Yksi niistä oli niin sanottu Keski-Eufrat, jonka johtoon asetettiin Irakin laivastossa toiminut Mizban Khidher Hadi. Irakin sota eli Yhdysvaltojen johtaman liittouman Irakin miehitys alkoi maaliskuussa 2003. Sodan alkaessa Mizban Khidher Hadi erotettiin tehtävästään ja monet odottivat Mahmudista tulevan hänen seuraajansa. Lopulta Hadi asetettiin kuitenkin takaisin tehtäväänsä. Mahmud itse katosi vuoden 2003 miehityksen aikana, eikä hänen myöhempiä vaiheitaan tunneta.
Tuhoutunut irakilainen T-62 Khafjin suunnalla.
Makrillibarbi

| Makrillibarbi |
| --- | --- |
 Indonesiasta pyydetty yksilö
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Karpit Cyprinidae
Suku::  Thynnichthys
Laji::  thynnoides
Kaksiosainen nimi
 Thynnichthys thynnoides  (Bleeker, 1852) 
Synonyymit
 Leuciscus thynnoides Bleeker, 1852  Thynnichthys thai Fowler, 1937 
Katso myös
   Makrillibarbi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Makrillibarbi (Thynnichthys thynnoides) on karppien heimoon (Cyprinidae) kuuluva makean veden kalalaji. Se on sukunsa Thynnichthys tyyppilaji.
Makrillibarbi on tavallisesti 10–12 senttimetrin mittainen, suurimmillaan 25-senttinen. Lajilla on kylkiviivallaan 57–60 suomua. Sen ruumis on väritykseltään yksivärisen hopeinen. Makrillibarbia tavataan luonnonvaraisena Bruneissa, Laosissa, Thaimaassa, Kambodžassa, Vietnamissa, Malesiassa ja Indonesiassa (Sumatra ja (Borneo). Laji elää juoluoissa, suurissa joissa, kanavissa ja tulvatasanteilla. Viimeksi mainittuihin se pyrkii kutemaan mikäli vedenpinta on korkealla. Sen ravintoa on pääasiassa kasviplankton ja vesien päällyskasvusto, ja vähemmässä määrin pohjalevät ja pieni eläinplankton.
Pioneeripataljoona 15 (jatkosota)

Korpijoen silta. Pioneerit uutta siltaa tekemässä. (Pion.P. 15).
Korpijoki 15. lokakuuta 1944, SA-kuva
Pioneeripataljoona 15 eli Pion.P 15 oli jatkosodan aikainen Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin  perustama armeijakunnan pioneeripataljoona, joka kuului III armeijakuntaan.
Perustaminen

Iin Alarannan varuskuntaan sijoitettu pioneeripataljoona 5 perusti liikekannallepanossa pioneeripataljoona 15:n 17. kesäkuuta 1941 annetun käskyn mukaisesti. Pataljoonankomentajaksi määrättiin luutnantti Niilo K. Simpainen, joka luovutti komentajan tehtävät 27. heinäkuuta seuraajalleen luutnantti Eino K. Pyyrylle.
Pataljoonan kokoonpano oli (yhteensä noin 580 miestä):
Komentaja ja hänen johtamistaan tukeva esikunta
Esikuntakomppania
1. pioneerikomppania
2. pioneerikomppania
3. pioneerikomppania
Valonheitinjoukkue
Rauhanajan pataljoonassa oli miehiä yli määrävahvuuden ja näistä miehistä muodostettiin 22. heinäkuuta neljäs pioneerikomppania, joka hajotettiin parin sotaviikon jälkeen täydennyksinä muihin komppanioihin.
Historia

Pataljoona keskitettiin aluksi Taivalkosken, Suomussalmen ja Kuusamon alueille, joissa se teki tie- ja siltatöitä. Sotatoimien alkaessa pataljoonan pääosa oli keskitetty Kiestinkiin etenevään ryhmä J:hin, jonka mukana se osallistui taisteluihin Kiimasvaarassa, Suvannossa, Tuhkalassa, Korpijärvellä, Tuhkapatunassa ja Kananaisissa.