stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Orava
Elintavat > Elinkaari

Oravanaaraan kiima-aika on keväällä, mutta tarkka ajankohta riippuu ravintotilanteesta. Kiima kestää korkeintaan muutaman vuorokauden ajan. Naaras voi saada samana vuonna kaksi poikuetta. Ensimmäinen poikue syntyy Suomessa yleensä huhti–toukokuussa, toinen myöhemmin kesällä. Kantoaika on noin 38 vuorokautta. Poikasia syntyy nukkumapesää parantelemalla tehtyyn poikaspesään yleensä kolmesta kuuteen kappaletta. Keskimäärin pesueessa on viisi poikasta. Huonoina aikoina poikasia on vain yksi, mutta suurimmillaan poikueeseen voi kuulua jopa kymmenen poikasta.
Naaras voi saada noin 60 poikasta koko elämänsä aikana, jos se elää kuusivuotiaaksi ja saa viisi poikasta kerrallaan. Poikaskuolleisuus on kuitenkin suuri, ja vain neljäsosa poikasista saavuttaa lisääntymisiän.
Poikaset ovat syntyessään 8–12 gramman painoisia, karvattomia, sokeita ja kuuroja. Silmät ja korvat avautuvat noin 30 päivän ikäisinä, minkä jälkeen poikaset alkavat liikkua pesässään. Oravaemon maidon rasvapitoisuus on korkea, 12 prosenttia. Emo vieroittaa poikasensa 8–10 viikon ikäisinä. Uros ei osallistu poikasten hoitoon.
Orava tulee sukukypsäksi toisena elinvuotenaan. Tavallisimmin orava elää 2–4-vuotiaaksi, ja vain prosentti oravista saavuttaa luonnossa viiden vuoden iän. Pisimmillään orava voi elää luonnossa 6–7-vuotiaaksi ja vangittuna jopa 12-vuotiaaksi.
Elintavat > Ravinto

Talvisin orava syö vuorokaudessa noin 35 grammaa ruokaa, kesäisin jopa 80 grammaa. Oravan ruokavalio on monipuolinen. Se syö kuusen ja männyn siemeniä, pähkinöitä, tammenterhoja, marjoja, hedelmiä, kukkia ja muita ravintokasveja. Se syö myös sieniä, hyönteisiä sekä lintujen munia ja poikasia. Joskus nälkäinen orava saattaa pyydystää myyrän tai jokin muun itseään pienemmän nisäkkään. Oravat nuolevat joskus puiden pihkaa ja mahlaa saadakseen suoloja. Kalsiumia orava saa jyrsimällä hirvensarvia. Hätäravintona orava voi syödä lehtipuiden kaarnaa.
Oravat ovat hyvin taitavia nappaamaan ruokaa miltä tahansa lintujen ruokintalaitteelta. Kaupunkialueilla elävät oravat voivat kesyyntyä ja tulla jopa syömään ihmisen kädestä. Maaseudun oravat eivät tule yhtä kesyiksi. Joskus orava voi tulla jopa sisälle rakennuksiin ruoanhakuun.
Orava oppii poikasena emoltaan taidon kuoria havupuiden kävyt muutamassa sekunnissa päästäkseen käsiksi siemeniin. Orava suosii kuusenkäpyjä, sillä niissä on enemmän siemeniä kuin männynkävyissä ja niitä on helpompi käsitellä.
Oravat keräävät osan ruoastaan lukuisiin kätköihin, joita ne hyödyntävät talvisin. Oravat istuttavat vuosittain tuhansia puita vahingossa, koska ne kätkevät terhoja ja unohtavat osan niiden kätköpaikoista. Toisaalta huonoina käpyvuosina ne saattavat syödä kuusen kukintosilmuja, jolloin vuosikasvaimet putoavat maahan, joskin kuusi voi silti kyetä kukkimaan runsaasti seuraavana vuonna.
Elintavat > Päiväaktiivisuus

Useimmista muista jyrsijöistä poiketen orava on selvästi päiväeläin. Suomenkin nisäkäslajistossa orava on ainoa aidosti päiväaktiivinen laji.
Elintavat > Ääntely

Oravan ääniä ovat varoitusäänet, käyttäytymistä vahvistavat äänet, valittavat äänet, reviiriäänet, paritteluäänet ja poikasvaiheen äänet. Säksättävää ääntä orava päästää pedon lähestyessä. Orava voi jähmettyä paikalleen pitkäksikin aikaa, jotta peto ei havaitse sitä liikkeestä. Pedon hyökätessä orava saattaa huutaa kovalla äänellä.
Orava tunnistaa närhen ja muutaman muun linnun varoitusäänet ja piiloutuu pöllövaaralta äänet kuullessaan.
Ekologia > Vaarat

Oravan saalistajia ovat linnuista kanahaukka, hiirihaukka ja suurimmat pöllöt, ja nisäkkäistä näätä, kettu, kissa, koira ja kärppä.
Liikenne aiheuttaa oravien kuolemista asutuilla alueilla noin 40–60 prosenttia.
Ekologia > Vaellukset

Nuoret oravat voivat vaeltaa alle kilometristä jopa 16 kilometriin löytääkseen itselleen oman reviirin. Vaellus on sitä pitempi, mitä tiheämpi alueen oravakanta on, ja vaellus voi myös aiheutua ruoan loppumisesta kun oravia on liikaa. Oravat pystyvät levittäytymään myös saarille, sillä ne osaavat uida ja kulkevat talvisin joskus jään yli.
Ekologia > Kannanvaihtelut

Oravien populaatiokoot vaihtelevat voimakkaasti, joskaan eivät yhtä voimakkaasti kuin esimerkiksi myyrillä. Tiheimmillään oravapopulaatio voi olla jopa 14-kertainen alhaisen tihdeyden vuoteen verrattuna. Kannanvaihtelut riippuvat puiden siemenvuosien runsauden vaihteluista. Pohjoisen havumetsävyöhykkeillä oravien kannanvaihtelut ovat suurempia kuin Keski-Euroopan lehtimetsissä.
Suomessa elää noin miljoona oravaa. Kanta on ollut jo kauan tasaisessa laskussa, koska oravien elinympäristöt vähenevät koko ajan.
Alalajit

Oravan alalajeja on luokittelusta riippuen kuudestatoista neljäänkymmeneen. Jotkin alalajit ovat keskenään hyvin samankaltaisia, mutta ne elävät eristyneinä populaatioina. Hokkaidōn saaren alalaji S. v. orientis poikkeaa mantereen alalajeista geneettisesti melko paljon. Jotkin populaatiot eroavat toisista turkin väritykseltään. Pohjoiset populaatiot ovat pääsääntöisesti pienikokoisempia kuin eteläiset.
Oravan eurooppalaisia alalajeja ovat:
fennoskandianorava (S. v. vulgaris), elää Suomessa, Skandinavian niemimaalla ja Venäjän Euroopan-puoleisissa osissa.
keskieuroopanorava (S. v. fuscoater), elää suuressa osassa Eurooppaa Ranskasta Pohjois-Italian ja Tanskan kautta Venäjälle.
britannianorava (S. v. leucourus), elää Britteinsaarilla.
iberianorava (S. v. infuscatus), elää Pyreneiden niemimaalla.
italianorava (S. v. italicus), elää Keski-Italiassa.
balkaninorava (S. v. balcanicus), elää Balkanilla.
Metsästys

Oravannahkaa käytettiin aikoinaan maksuvälineenä, ja sana ”raha” onkin alun perin tarkoittanut oravannahkaa. Oravaa metsästettiin Suomessa 1900-luvun alussa satojatuhansia yksilöitä. Nahkoja vietiin lähinnä Saksaan ja Englantiin. Laji rauhoitettiin Suomessa vuonna 1929, ja metsästysaikaa lyhennettiin. Oravakannat elpyivätkin nopeasti. Nykyään oravan metsästys Suomessa on vähäisempää. Suomessa oravan metsästyskausi alkaa koko maassa 1. marraskuuta ja päättyy helmikuun lopussa. Tänä aikana oravia metsästetään noin 3 000 – 5 000 yksilöä.
Oravaa pidettiin aikoinaan tuholaisena, ja siitä maksettiin tapporahaa vielä 1800-luvulla ainakin Suomessa ja Skotlannissa.
Oravaa metsästettiin Itä-Suomessa ruoaksi 1900-luvun alkuun asti. Tyypillisesti oravat kuivattiin ja keitettiin keitoksi.
Mytologiassa

Ratatöskr-orava kuljettaa skandinaavisessa mytologiassa kotkan ja Nidhöggrin välisiä viestejä maailmanpuu Yggdrasiliä pitkin ja siten ylläpitää eripuraa näiden välillä.
Aiheesta muualla

Orava viihtyy kaupunkiluonnossa Yle Oppiminen.  20.9.2010. Viitattu 23.1.2021.
Jokelainen, Pikka & Nylund, Minna: Acute Fatal Toxoplasmosis in Three Eurasian Red Squirrels (Sciurus vulgaris) Caused by Genotype II of Toxoplasma gondii. Journal of Wildlife Diseases, 2012, 48. vsk, nro 2, s. 454–457.  doi:10.7589/0090-3558-48.2.454  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q4388  Wikispecies: Sciurus vulgaris  ADW: Sciurus_vulgaris  BioLib: 20583  BOLD: 26232  EoL: 1037909  EPPO: SCIUVU  EUNIS: 11329  Fauna Europaea: 305737  Fauna Europaea (new): 51fbdda8-fdcb-4529-acc6-7785d50e04ae  GBIF: 8211070  iNaturalist: 46001  IRMNG: 11236720  ISC: 64751  ITIS: 632439  IUCN: 20025  MDD: 1001701  MSW: 12400219  NBN: NBNSYS0000005108  NCBI: 55149  Observation.org: 389  Open Tree of Life: 286193  Paleobiology Database: 104235  Paleobiology Database: 104235  TSA: 16124  ZooBank: D5682DFA-F7CA-4B4A-97FE-F6A4D35ACB44  Laji.fi: MX.48089 
Oravalla on tuuhea häntä ja talvisin tupsukorvat.
Oravalla on neljä vahvaa etuhammasta, jotka kasvavat ja pysyvät terävinä koko sen eliniän ajan.
Orava pystyy laskeutumaan puunrunkoa alas ketterästi pää edellä, koska sen takajalat kiertyvät niin, että kynnet ovat suuntautuneet ylöspäin.
Maahan pudonnut oravanpesä.
Kaksiviikkoinen oravanpoikanen.
Lintulaudalle kurotteleva orava.
Oravan jäljet lumessa.
Istros (kaupunki)

| Istros> Ἴστρος Histria |
| --- | --- |
 Istroksen arkeologista aluetta.
Sijainti
 Istros
Koordinaatit:  44°32′51″N, 28°46′29″E
Valtio:  Romania
Paikkakunta:  Istria, Constanța
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  600-luku eaa. – 600-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  itsenäinen kaupunkivaltio Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Pontinen Traakia
Provinssi:  Moesia (n. 6/44–82/86) Moesia inferior (n. 82/86–293) Scythia (n. 293–)
Istros (m.kreik. Ἴστρος, myös Ἰστρία, Istria, Ἰστρίη, Istriē, Ἰστρόπολις, Istropolis; lat. Histria, Histriopolis, Istriopolis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Pontisessa Traakiassa nykyisen Romanian alueella. Sen arkeologinen alue sijaitsee lähellä nykyistä Istrian kylää noin 55 kilometriä pohjoiseen Constanțan kaupungista.
Maantiede

Istroksen kaupunki sijaitsi Pontisessa eli Mustanmeren puoleisessa Traakiassa Pontoksen eli Mustanmeren länsirannalla, suunnilleen Istros (nyk. Tonava) -joen suun ja Tomiin eli nykyisen Constanțan kaupungin puolivälissä. Se oli rakennettu Halmyris-järven tai sittemmin laguuniksi muuttuneen lahden eteläpäähän.
Kaupungin akropoliina eli linnoitettuna yläkaupunkina toimi sen itäisin osa. Muu kaupunki levittäytyi tasamaalle akropoliin länsipuolelle. Kaupunginmuurien sisäpuolelle jäi laajimmassa vaiheessa noin 60 hehtaarin kokoinen alue.
Istroksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä. Samalla rannikolla kaupungista etelään sijaitsivat Tomiin lisäksi Kallatis, Dionysopolis ja Odessos, ja pohjoiseen Orgame, Halmyris, Tyras ja Nikonion.
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi

Istros oli Miletoksesta käsin perustettu kreikkalainen siirtokunta. Sen perustaminen ajoitetaan arkaaiselle kaudelle 600-luvulle eaa., tarkemmin noin vuoteen 657 tai 630 eaa. Istros mainitaan usein antiikin ajan lähteissä, mikä osoittaa sen olleen merkittävä kauppakaupunki, mutta sen historiasta tiedetä niiden perusteella vain vähän. Istros joutui sijaintinsa vuoksi usein barbaariheimojen hyökkäysten kohteeksi, ja se tuhottiin ja ryöstettiin usein. Ensimmäisen kerran sen tuhosivat skyytit 500-luvun eaa. lopulla.
Istroksessa tiedetään olleen miletoslainen jako neljään fyleen, jotka olivat Aigikoreis, Argadeis, Boreis ja Geleontes. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Istriēnos (Ἰστριηνός) ja Istrianos (Ἰστριανός). Kaupungissa käytettiin miletoslaista kalenteria, mikä näkyy kuukausien ja juhlien nimissä. Istroksen valtiomuoto oli alun perin oligarkinen. Myöhemmin kaupungissa oli stasis ja valtiomuoto vaihtui demokraattiseksi. Tämä saattoi liittyä Ateenan ja erityisesti Perikleen toimiin Mustanmeren alueella. Kaupungin eponyymi virkamies oli Apollon Ietroksen pappi. On arveltu, että Istros olisi saattanut seudun monien muiden kaupunkien tavoin olla 400-luvulla eaa. Ateenan johtaman Deloksen meriliiton jäsen, mutta tälle ei ole suoria todisteita.
Istros löi omaa hopearahaa noin vuodesta 480 eaa. lähtien ja pronssirahaa ainakin 300-luvulla eaa. Kaupungin tiedetään perustaneen ainakin kaksi omaa siirtokuntaa, jotka olivat Nikonion ja Istrianon limen. Lisäksi sieltä käsin perustettiin oletettavasti myös Orgame. Ne kaikki sijaitsivat samalla Mustanmeren länsirannikolla pohjoisempana.
Historia > Hellenistiseltä kaudelta myöhäisantiikkiin

Hellenistisen kauden alussa vuonna 313 eaa. Istros oli mukana Pontoksen pentapoliina tunnetussa liitossa Lysimakhosta vastaan; sen muut jäsenet olivat Apollonia, Kallatis, Mesembria ja Odessos. Lysimakhos ilmeisesti ryösti kaupungin. Saman vuosisadan lopulla Istros teki isopoliteia-sopimuksen emäkaupunki Miletoksen kanssa. Ensimmäisen vuosisadan eaa. puolivälissä Istrokseen hyökkäsivät Burebistan johtamat getit.
Istros tuli Rooman valtakunnan alaisuuteen ensimmäisen vuosisadan lopulla eaa. Se kuului ensin Moesian provinssiin, sitten Moesia inferiorin provinssiin ja myöhäisantiikin aikana Diocletianuksen valtakaudesta alkaen Scythian provinssiin. Strabon kuvaa hänen aikansa Istroksen olleen vain pieni kaupunki. 200-luvun puolivälissä jaa. kaupungin hävittivät gootit.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Tonavan muta täytti vähitellen lahden, jonka rannalla kaupunki sijaitsi. Kaupunki säilyi asuttuna silti aina 600-luvun alkuun, jolloin sen asukkaat ilmeisesti hylkäsivät sen, todennäköisesti avaarien vuonna 587 tapahtuneen hyökkäyksen seurauksena. Paikkaa ei koskaan asutettu uudelleen.
Kaupungin löysi ranskalainen arkeologi Ernest Desjardins vuonna 1868. Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1914, ja niitä on jatkettu siitä asti. Suomessa rauniokaupunki tuli tunnetuksi vuonna 1966 Muksujen laulun Histria ansiosta. Sen sanat, jotka viittaavat arkeologisiin kaivauksiin, kirjoitti Pentti Saarikoski.
Rakennukset ja löydökset

Istroksen kaupunki oli ympäröity muurein, joita on löydetty useista eri rakennusvaiheista. Ensimmäiset muurit rakennettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Toiset muurit rakennettiin klassisella kaudella 400–300-luvulla eaa., ja ne tulivat oletettavasti Lysimakhoksen tuhoamiksi. Myöhempiä muurivaiheita on hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudella. Myöhäisimmät muurit rakennettiin sen jälkeen, kun gootit olivat hävittäneet kaupungin 200-luvulla jaa. Niitä on säilynyt suhteellisen hyvin kaupungin länsi- ja eteläsivulla. Muureissa on käytetty uudelleen varhaisemman kaupungin tuhottujen rakennusten kiviä.
Muurien sisäpuolelta kaupunkialueen koillisosasta läheltä merta on löydetty Pyhäksi alueeksi kutsuttu osa, josta on löydetty kaupungin vanhimpien rakennusten, mukaan lukien temppelien, jäänteitä. Löytöihin lukeutuu Zeus Polieukselle omistettu temppeli, joka rakennettiin alun perin 500-luvulla eaa. ja uusittiin 400-luvun eaa. alkupuoliskolla, ja josta on säilynyt lähinnä sen perustukset; osia pienestä doorilaistyylisestä thasoslaisesta marmorista tehdystä temppelistä, joka oli omistettu Suurelle jumalalle (Theos Megas), ja rakennettu 200-luvulla eaa; osia Afroditelle omistetusta hellenistiselle kaudelle ajoitetusta temppelistä; sekä muutamia nimettömiä alttareita 500- ja 400-luvuilta eaa.
Kirjallisten lähteiden perusteella kaupungissa tiedetään olleen myös Apollon Ietrokselle omistettu pyhäkkö. Kaupungissa oli kultit ja näin oletettavasti pyhäköt myös ainakin Apollon Foleuteriokselle ja Letolle. Kaupungissa oli myös kreikkalainen tai roomalainen teatteri, mutta sitä ei ole löydetty.
Mainittujen Pyhän alueen löytöjen lisäksi suurin osa muurien sisäpuolelta löydetyistä rakennuksista on kaupungin viimeisestä vaiheesta 300–500-luvuilta jaa. Myöhäisen ajan muurin sisäpuolelta, pääportin oikealta puolelta, on kaivettu kaupungin virallisten rakennusten aluetta. Sieltä on löydetty useita basilikoja, kaupallinen rakennus, pieni pylväiden reunustama aukio ja kylpylärakennus, joka on melko hyvin säilynyt. Kauempana etelässä ja kaakossa on alue, jossa on köyhempiä asuintaloja ja työpajoja. Kaupungin korkeimmalla kohdalla oli asuinalue, josta on löydetty useita suuria sisäpihoilla varustettuja useampikerroksisia yksityistaloja. Eräs niistä, jossa on ollut yksityinen apsiskappeli, on tulkittu piispan asuinpaikaksi. Myöhäisvaiheen kaupungin löydöksiin lukeutuu myös useita basilikakirkkoja.
Muita hajanaisia raunioita on löydetty myöhäisajan muurin länsi- eli ulkopuolelta. Niihin lukeutuu toinen kylpylärakennus, joka on peräisin 100–200-luvulta; basilikakirkko, jonka ympärillä on hautausmaa, 400–500-luvulta; sekä hajanaisia taloja ja katujen jäänteitä hellenistiseltä kaudelta.
Kaupungin ulkopuolelta on löydetty laajoja hauta-alueita. Kreikkalaiset haudat ajoittuvat pääosin 500–200-luvuille eaa. Niiden lisäksi on löydetty useita gettipäälliköiden hautoja, joissa vainajan ympärille on haudattu ihmisuhreja ja hevosia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Istros Wikimedia Commonsissa
Ilmakuva Istroksen arkeologisesta alueesta.
Istroksen kaupunginmuureja.
Istroksen lyömä hopeinen drakhma, n. 350 eaa. Kuvituksessa kaksi miehen kasvoa eri päin sekä delfiinin päällä seisova merikotka, jonka yläpuolella etnonyymi ΙΣΤΡΙΗ, Istriē[nos] ja alapuolella monogrammi ΑΠ, Ap.
Kaavakuva Istroksen kaupungista.
Kaupungin kaupallista aluetta.
Roomalaisten termien rauniot.
Luettelo Kauniaisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kauniaisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kaunaisten kaupungissa olevat pysyvät julkiset taideteokset , muistomerkit ja muistolaatat.
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Foni | Kauppakeskus Granin takana torilla (Thurmaninaukion, Käsityönkadun ja Promenadin risteys); aiemmin Kauniaistentiellä | 1 | 60.2107°N, 24.7278°E | Schroderus, KimmoKimmo Schroderus | 2007 |  |  |
| Julius Ailion muistolaatta lähde? | Työväen Akatemian päärakennuksen takana puutarhassa, Julius Ailion haudalla. | 6 | 60.2212°N, 24.718°E |  |  |  |  |
| Kaunialan sotavammasairaalan muistokivet | Kaunialan Sairaala, sisäänajotien oikealla puolella; Kylpyläntie 19 | 8 | 60.2196°N, 24.7°E | Heng, BeyBey Heng | 1970 |  |  |
| Metsän valo (Ikikuuset) | Kauniaistentie | 1 | 60.2093°N, 24.7371°E | Alonen, KariKari Alonen | 2017 |  |  |
| Mikael Lybeck muistolaatta | Vallmogårdenin seinä, pääoven vieressä, Valmukuja 3 | 3 | 60.214°N, 24.7327°E |  |  |  |  |
| Pilviseula | Rakennuskonttorin piha, Oppilaskodintie 3 | 4 | 60.215°N, 24.7205°E | Tuominen, JukkaJukka Tuominen | 1992 |  |  |
| Puolustusvoimien radiotiedustelun päämajan muistomerkki | Kavallintie | 3 | 60.215°N, 24.7325°E |  | 2005 |  |  |
| Sankaripatsas | Kauniaisten hautausmaa, Bembölentie | 8 | 60.217°N, 24.6997°E | Liipola, YrjöYrjö Liipola | 1942 |  |  |
| Tulen läpi (Tulen halki, Sotainvalidien muistomerkki) | Kaupungintalon edusta, Kauniaistentie 10 | 1 | 60.2094°N, 24.7286°E | Häiväoja, HeikkiHeikki Häiväoja | 1981 |  |  |
| Valoa kohti | Työväen Akatemian päärakennuksen edusta, Vanha Turuntie 14 | 6 | 60.2216°N, 24.718°E | Tukiainen, AimoAimo Tukiainen | 1949 |  |  |
| Veteraanikivi | Kaupungintalon edusta, Kauniaistentie 10 | 1 | 60.2094°N, 24.7292°E |  | 1996 |  |  |
Julkisilta paikoilta poistetut ja tuhoutuneet teokset

| Teos | Aiempi sijainti | Nykyinen sijainti | Tekijä | Paljastettu | Poistettu/ Tuhoutunut | Syy | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Myrskyn jälkeen | Kaunialan Sairaala, Kylpyläntie 19 | Sotamuseon Maneesi, Suomenlinna | Armas Hutri | 1978 tai 1981 | 2018 | Siirretty Sotamuseon haltuun, koska Kaunialan sairaala luopui siitä. Valokuva Sotamuseosta. |  |  |
Josh Dasilva

Pelenda Joshua Tunga Dasilva (s. 23. lokakuuta 1998 Ilford) on englantilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikentän keskustassa. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia.
Dasilva on Arsenalin akatemian kasvattama pelaaja, mutta pelasi Arsenalin edustusjoukkueessa vain kolme liigacupin ottelua kaudella 2017–2018. Arsenal purki hänen sopimuksensa kesäkuun lopussa 2018 ja tämän jälkeen hän teki sopimuksen Brentfordin kanssa. Hänen sopimuksensa Brentfordin kanssa ulottuu kesäkuun loppuun 2024. Dasilva pelasi kausina 2018–2021 Englannin mestaruussarjassa 89 ottelua ja teki niissä 16 maalia, joista kymmenen kaudella 2019–2020. Kauden 2020–2021 liigacupissa hän teki kaksi maalia, joista jälkimmäinen oli 1–0-voittomaali puolivälieräottelussa Newcastlea vastaan. Dasilva pelasi kolme nousukarsintaottelua keväällä 2020 mutta oli loukkaantumisen vuoksi poissa keväällä 2021 yli kymmenestä mestaruussarjaottelusta ja nousukarsinnasta, jonka voittamalla Brentford nousi Valioliigaan. Kaudella 2021–2022 Dasilva oli edelleen loukkaantumisen vuoksi sivussa helmikuun alkuun saakka ja pelasi loppukauden aikana Valioliigassa yhdeksän ottelua, joista kaksi avauskokoonpanossa; jälkimmäinen avauskokoonpanon ottelu päättyi suoraan ulosajoon jo 11. minuutilla. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Valioliigassa 36 ottelua, joista 14 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki kauden aikana neljä maalia: elokuussa Leicesteriä ja Manchester Unitedia vastaan, joulukuussa West Hamia vastaan ja huhtikuussa Nottinghamia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän kärsi hamstring-, nilkka- ja polvivammoista ja tuli vain kolmessa valioliigaottelussa vaihdosta kentälle. Polvivamman ennustetaan pitävän hänet peleistä sivussa maaliskuulle 2025 saakka.
Dasilva on pelannut Englannin alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän voitti alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2017. Lopputurnauksessa hän tuli vaihdosta kentälle kolmessa ottelussa.
Käännös suomeksi
Kihomato

| Kihomato |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sukkulamadot Nemata
Luokka::  Secernentea
Lahko::  Ascaridida
Heimo::  Oxyuridae
Suku::  Enterobius
Laji::  vermicularis
Kaksiosainen nimi
 Enterobius vermicularis  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kihomato Wikispeciesissä   Kihomato Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kihomato (Enterobius vermicularis) on ihmisen suolistossa elävä sukkulamatoihin kuuluva loinen. Koiras on noin 0,5 senttimetriä ja naaras noin senttimetrin pituinen. Kihomato käyttää ravintonaan suoliston ravinteita, erityisesti glukoosia. Tieteellisen nimen enterobius on latinaa ja tarkoittaa ’suolistossa elävää’, vermiculus ’pikkumatoa’.
Ulkonäkö ja koko

Muiden sukkulamatojen tapaan kihomadolla on lieriömäinen vartalo ja sitä peittävä kutikula, jonka kolme ulointa kerrosta ovat rakentuneet kollageenistä ja muista aineista. Kutikulan ansiosta madot pystyvät tunkeutumaan eläinten ruoansulatuskanaviin. Koiraspuoliset kihomadot ovat 2–5 millimetriä pitkiä ja 0,1–0,2 millimetriä leveitä ja naaraat 8–13 millimetriä pitkiä ja 0,3–0,5 millimetriä leveitä. Koiraiden häntä on mutkalla, kun naarailla se on suorakärkinen.
Munat ovat suippomaisia ja litistyneitä toiselta kyljeltään. Niiden pituus on 50–60 mikrometriä ja leveys 20–30 mikrometriä. Munissa on viisi kalvoa. Sisimpänä on lipidikalvo. Uloimman kalvon tehtävänä on tehdä munista tahmaiset ja siten isännälleen kutisevat, mikä on tärkeätä kihomadon elinkierrolle. Toukat eroavat aikuisesta yksilöistä vain koon puolesta.
Levinneisyys

Kihomatoja tavataan ympäri maailmaa, ja niitä löytyy käytännössä kaikkialta, missä asuu ihmisiä. Ne kehittyvät ja lisääntyvät ihmisen suolistossa ja munivat munat elimistön ulkopuolelle uutta isäntää etsimään.