stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyväskylän maalaiskunta
Kunnan osat

Jyväskylän maalaiskunnan kolme pääasutuskeskusta olivat Vaajakoski, joka oli Jyväskylän kaupungin itäpuolella, Palokka kaupungin pohjoispuolella sekin kaupunkiin kiinteästi yhteydessä ja kunnan pohjoisosassa kauempana kaupungista Tikkakoski. Vaajakosken asukasmäärä oli kunnan olemassaolon loppuessa vuoden vaihteessa 2008–2009 noin 14 000, Palokan runsaat 10 000 ja Tikkakosken 5 000. Loppu asutus oli jakaantunut haja-asutusalueille ja pikkutaajamiin kuten Vesankaan.
Jyväskylän maalaiskunnan kylät olivat Haapaniemi, Humalamäki, Ilmoniemi, Jylhänperä, Kaunisharju, Puuppola, Kuohu, Leppälahti, Mehtoniemi, Nyrölä, Oravasaari, Palokka, Perälä, Tikkakoski, Tikka-Mannila, Jyskä, Vaajakoski, Vesanka ja Väinölä.[lähde? ]
Saaret

Kunnan pinta-alasta suuri osa oli vesistöjä. Niissä olevia saaria ovat muun muassa:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Päijänteessä Holstin saaret  Iso Haapasaari  Iso-Poro  Iso Teerisaari  Kalasaari  Majasaari  Pieni Haapasaari  Pieni-Lehtinen (yhteinen Jyväskylän kaupungin kanssa)  Pieni Teerisaari  Pieni Vuoritsalo  Saukonsaari (yhteinen Jyväskylän kaupungin kanssa)  Siikasaari  Vuoritsalo  Vähä-Poro  |  Leppävedessä Halkosaari  Kaukkaansaari  Kyykönsaari  Lehtosaari  Oksassaari  Oravasaari  Pieni Ketvenensaari  Pyhäsaari  Suolisaaret  Vankiensaari  Verkkosaari Vasaraisessa Kyyhkysensaari  |  Vesankajärvessä Iso-Sikosaari  Kuoliosaari  Pieni-Sikosaari Luonetjärvessä Lammassaari  Pukkisaari Vaajavirrassa Lapinsaari  Naissaari  Varassaari  |
Ystävyyskunnat

Borlänge – Ruotsi
Ystävyyskuntasuhde Ruotsin Borlängen kunnan kanssa alkoi toisen maailmansodan aikaan kummikuntatoimintana.
Larvik – Norja
Norjan Larvikin kunnan kanssa ystävyyskuntatoiminta alkoi 1950- tai 1960-luvulla.
Tarton maalaiskunta – Viro
Tarton maalaiskunnasta (Tartu vald) tuli Jyväskylän maalaiskunnan ystävyyskunta Viron uudelleen itsenäistymisen aikoihin vuonna 1991.
Minturno – Italia
Italian Minturno oli maalaiskunnan yhteistyökunta.
Ystävyyskuntasuhdetta selviteltiin myös Slovakian Presovin ja Thaimaan Narathiwasin kanssa.
Kirjallisuutta

Jyväskylän maalaiskunnan kirja.  (Toimittanut Jussi T. Lappalainen)  Jyväskylä:  Jyväskylän maalaiskunta ja maaseurakunta, 1977.  ISBN 951-99104-3-3.
Jäppinen, Jussi: Jyväskylän maalaiskunta: 120 kuvaa.  Jyväskylän maalaiskunta:  Jyväskylän maalaiskunta, 1988.  ISBN 951-99882-1-1.
Repo, Onni A.: Jyväskylän kunnan historia.  Jyväskylä:  tuntematon kustantaja, 1937.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jyväskylän maalaiskunta Wikimedia Commonsissa
Jyväskylän seutu
Jyväskylä
Jyväskylän maalaiskunta
| --- | --- |
Palokka:   Eerola  Haukkamäki  Heikkilä  Heinämäki  Kirri  Lintukangas  Matinmäki  Nuutti  Pappilanvuori  Perä-Palokka  Rippalanmäki  Ritoniemi 
Vaajakoski:   Asmalampi  Haapaniemi  Hupeli  Janakka  Jyskä  Kairahta  Kanavuori  Kaunisharju  Kotimäki  Savonmäki  Sulunperä  Tölskä  Väinölä 
Tikkakoski:   Tikka-Mannila 
Muut:   Hiekkapohja  Jylhänperä  Kuikka  Kuohu  Laajaranta  Leppälahti  Mehtoniemi  Nyrölä  Oravasaari  Perälä  Pohjola  Puuppola  Ruoke  Saarenmaa  Varsalanperä  Vertaala  Vesanka
Ken Olsen

Kenneth Harry Olsen (20. helmikuuta 1926 Stratford, Connecticut, Yhdysvallat – 6. helmikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen insinööri ja yrittäjä. Olsen perusti tietotekniikkayhtiö Digital Equipment Corporationin yhdessä kollegansa Harlan Andersonin kanssa vuonna 1957. Ennen Digitalia hän oli muun muassa toiminut Massachusettsin teknillisen korkeakoulun TX-0- ja TX-2-tietokoneprojektien parissa.
Olsen on tunnettu siitä, että hän vuonna 1977 sanoi, että ”ihmisillä ei ole syytä tietokoneeseen kotonaan”, jonka ymmärrettiin väärin tarkoittavan että Olsen ei nähnyt käyttöä kotitietokoneelle.
Olsenin vaimo oli suomalainen, Lahdessa syntynyt Eeva-Liisa Aulikki Olsen, o.s. Valve (1924–2009). Olsenin kerrotaan suhtautuneen vaihto-opiskelijana Yhdysvaltoihin päätyneen Valveen hurmaamiseen samalla innolla, jota hän myöhemmin osoitti DEC:in rakentamisessa. Vaikka heidän ensitapaamisensa oli ollut lyhyt, Olsen jätti tutkijakoulun ja työn MIT:n Whirlwind-tietokoneen parissa kesken lentääkseen Eurooppaan Aulikin perässä.
Vanhalla mantereella Olsen elätti itsensä tekemällä töitä ruotsalaisessa kuulalaakeritehtaassa. Kun pari päätti myöhemmin mennä naimisiin, joutui Olsen hankkimaan siihen erikoisluvan Yhdysvaltain liittovaltion viranomaisilta, sillä Suomeen suhtauduttiin kylmässä sodassa epäluuloisesti. Pari meni naimisiin 12. joulukuuta 1950 Aulikin pappi-isän vihkimänä. Vaikka vaimo pysyikin pääosin liiketoiminnasta erossa, kerrotaan hänen muun muassa tehneen vaikutuksen ex-kenraali Georges Doriotiin, joka johti American Research and Development Corporationia, jolta heltisi rahoitus Digital Equipment Corporationin perustamiseksi. Ken ja Aulikki Olsenin perheeseen syntyi kolme poikaa.
Olsen kuoli 84-vuotiaana helmikuussa 2011.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Haastattelu vuodelta 1988 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ken Olsen, Who Built DEC Into a Power, Dies at 84, The New York Times
Kara (biljardipeli)

Paul Gauguin, Au café (Madame Ginouxin muotokuva), 1888.
Karamboli (engl. carom / carambole, ruots. carambole) eli kara on pussittomalla pöydällä eli karapöydällä pelattava biljardipeli. Karapelejä pelataan yleensä lämmitetyllä, pussittomalla pöydällä kolmea palloa käyttäen. Pisteitä saa yleensä tekemällä karoja, eli osumalla omalla lyöntipallolla molempiin muihin palloihin, muiden lajikohtaisten sääntöjen edellyttämillä tavoilla.
Karassa tähtääminen on pussituslajeista poikkeava, koska pyritään saamaan lyöntipallo ensimmäisen osuman jälkeen jatkamaan tarkasti haluttuun suuntaan. Ohuet kosketukset, joissa lyöntipallo muuttaa suuntaa vain vähän, ovat melko tärkeitä. Kierteillä on suuri merkitys, varsinkin kolmen vallin karassa, jossa vallikosketuksia tulee paljon.
Pelivälineet > Keppi

Karakepissä kärjen halkaisija on yleensä 11–12 mm. Suorassa karassa keppi voi painaa alle 500 grammaa, mutta kolmen vallin karassa yli 500 g.
Pelivälineet > Pöytä

Karapöydän verka on ohutta villakangasta, jotta saadaan pallo kulkemaan pitkiä matkoja. Pöydän koko on yleensä 5 kertaa 10 jalkaa (noin 1,5 × 3 m).
Karalajien taustoista > Suora kara

Suorassa karassa pyritään osumaan omalla pallolla kahteen muuhun palloon. Onnistuneesta lyönnistä saa yhden pisteen ja saa jatkaa. Jos lyönti ei onnistu eli karaa ei tule, vuoro siirtyy toiselle pelaajalle. Tässä lajissa on tärkeää opetella hallitsemaan hiljaisten lyöntien lyöntivoimakkuus siten että kaikki pallot saadaan pysähtymään haluttuun kohtaan.
Karalajien taustoista > Kolmen vallin kara

Kolmen vallin karassa pyritään osumaan omalla pallolla kahteen muuhun palloon, mutta ennen viimeistä kosketusta pitää lisäksi osua vähintään kolmeen valliin. Usein esiintyvien lyöntikuvioiden opettelu on tärkeää ja kestää kauan. Pelaaja joutuu valitsemaan muutaman lyöntivaihtoehdon joukosta todennäköisimmin onnistuvan ja lisäksi harkitsemaan minkälainen paikka vastustajalle jää jos lyönti ei onnistu.
Kolmen vallin kara on hyvin vaikea laji. Ammattilaispelaajien keskiarvo on lajissa noin yksi ja maailmanmestaruustasolla pelien keskiarvo on 1,5–2. Yhden keskiarvo tarkoittaa, että pelaaja saa keskimäärin joka lyöntivuorolla yhden karan ja sitten epäonnistuu, eli onnistuu joka toisella lyönnillään.
Lajin historia ei ole tarkasti tiedossa. Suositun lajista teki 1870-luvulla Saint Louislainen Wayman Crow McCreery. Ensimmäinen kolmen vallin karan turnaus pelattiin 14.–31. tammikuuta 1878 Saint Louisissa. McCreery osallistui. New Yorklainen Leon Magnus voitti. Turnauksen pisin sarja oli vain 6 peräkkäistä karaa ja korkein keskiarvo 0,75. Peliä pelattiin satunnaisesti, monien parhaiden karapelaajien ilmaistessa vastenmielisyyttään sitä kohtaan, kunnes 1907 julkistettiin Lambert Trophy -palkinto. Vuoteen 1924 mennessä kolmen vallin karasta oli tullut niin suosittu laji, että muiden biljardilajien kaksi jättiä sopivat perehtyvänsä lajiin pelatakseen haasteottelun. 22. syyskuuta 1924 balkline-karan maailmanmestari William Hoppe (josta sittemmin tuli intohimoinen kolmen vallin karan pelaaja) ja streitin (pool laji, jota kutsutaan myös nimellä 14.1) maailmanmestari Ralph Greenleaf pelasivat kovasti mainostetun, monipäiväisen ottelun 600 pisteeseen. Hoppe oli lopulta ottelun voittaja pistein 600–527.
Kolmen vallin kara on edelleen suosittua osissa Eurooppaa, Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa. Ylin lajin toimintaa säätelevä taho on Union Mondiale de Billard (UMB). Se on järjestänyt kolmen vallin karan mestaruuskisoja 1920-luvun lopulta lähtien. Kansainvälisen olympiakomitean tunnustama Maailman pool-biljardi yhdistys (World Pool-Billiard Association, WPA) tekee yhteistyötä UMB:n kanssa sääntöjen yhdenmukaistamistyössä.
Karalajien taustoista > Muut

Lisäksi on olemassa parikin erilaista keilapeliä, taito- tai taidekara ja neljällä pallolla pelattava versio.
Etymologia

Lajin suomenkielinen nimi on kara, joka lienee johdannainen englanninkielisestä nimestä "carom", tai ruotsinkielisestä nimestä "carambole". Näiden alkuperä on espanjassa ja portugalissa "carambola" ja ranskassa "carambole", joka alun perin tarkoitti pelin punaista palloa. Jotkut etymologit ovat epäilleet nimen juontavan juurensa Karambolahedelmästä, jonka nimi on väännös hedelmän Marathin kielisestä nimestä karambal, mutta tämä saattaa hyvin olla vain kansanetymologiaa, sillä hedelmä ei ole lainkaan pallon muotoinen, eikä suoria todisteita tällaiselle johdolle ole.
Englanninkielessä sana "carom" tarkoittaa pallon osumista toiseen palloon. Suomessa sanaa "kara" käytetään nimenomaan pisteen arvoisesta suorituksesta, jonka vastine englannissa on piste ("point") tai "count".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kara (biljardipeli) Wikimedia Commonsissa
Kharybdis

Odysseus Skyllan ja Kharybdiin välissä, Johann Heinrich Füssli (1794–1796).
Kharybdis (m.kreik. Χάρυβδις) oli kreikkalaisessa mytologiassa toinen Italian ja Sisilian välisen kapean Messinansalmen merihirviöistä. Toisella rannalla olleessa luolassa oleili Skylla, jonka kuusi koiran päätä sieppasivat merimiehiä ohipurjehtivista laivoista, ja vastarannan kalliolla kasvoi viikunapuu, jonka alla oleileva Kharybdis imaisi kolme kertaa päivässä valtavat vesimassat sisäänsä ja sylkäisi ne sitten taas ulos. Luultavasti Kharybdis onkin ollut salmen vuoroveden henkilöitymä.
Kharybdis oli Poseidonin ja Gaian tytär ja alun perin najadi, makean veden nymfi. Hän nosti tulvia ja saartoi maata aalloillaan laajentaakseen isänsä valtakuntaa mutta suututti Zeuksen, koska hän samalla supisti tämän hallitsemaa maata. Rangaistukseksi Zeus kahlehti Kharybdiin merenpohjaan. Toisen version mukaan Kharybdis varasti jatkuvasti Herakleen karjaa, ja sen vuoksi Zeus paiskasi hänet vasamallaan mereen.
Koska salmen rannat olivat vain nuolenkantaman päässä toisistaan, salmessa purjehtiva laiva yritti välttää toista hirviöistä ja ajautui siksi liian lähelle toista. Argonautit olivat aikanaan onnistuneet ohittamaan salmen jäämättä merihirviöiden armoille, mutta tällöin Hera oli käskenyt Thetiin neuvomaan heitä. Sen sijaan Odysseus ei ollut yhtä onnekas. Homeroksen Odysseiassa kerrotaan, kuinka Odysseus manalassa saamansa ohjeen mukaisesti aluksi purjehti lähempää Skyllaa kuin Kharybdista ja menetti kuusi miestänsä tälle. Aluksen päästyä salmen ohitse ja rantauduttua saarelle, jossa Helios laidunsi pyhää karjaansa, miesten tuli kuitenkin nälkä, ja he teurastivat lauman parhaat härät. Suuttuneena Helios uhkasi Zeukselle mennä manalaan loistamaan kuolleille, ellei tämä tekisi asialle jotakin, jolloin Zeus suostui kostamaan teon tuhoamalla salamallaan aluksen ja miehistön lukuun ottamatta Odysseusta, joka ei ollut osallistunut ateriaan.
Odysseus ajautui haaksirikkoisena tällä kertaa Kharybdiin tykö mutta vältti joutumasta sen kitaan pitämällä lujasti kiinni viikunapuusta. Veden purkauduttua ulos Odysseus päästi otteensa irti ja pelastautui takaisin aallon mukana tulleelle lautalleen.
Khashaba Dadasaheb Jadhav

| Mitalit> Maa:   Intia.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Intia.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Intia.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:   Intia> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia |  Helsinki 1952 |  57 kg |  |
Khashaba Dadasaheb Jadhav (15. marraskuuta 1926 Goleshwar, Intia – 14. elokuuta 1984 Goleshwar, Intia) oli intialainen painija, joka voitti pronssia Helsingin olympialaisissa 1952.
Jadhav oli itsenäistyneen Intian ensimmäinen yksilölajin olympiamitalisti. Hän osallistui Helsingin olympialaisten lisäksi Lontoon vuoden 1948 kisoihin. Jadhav kuoli moottoripyöräonnettomuudessa vuonna 1984, 57-vuotiaana.
Julkinen palvelu Suomessa

Julkiset palvelut eli peruspalvelut ovat valtion ja kuntien kansalaisille tai asukkaille järjestämiä palveluita. Näitä ovat muun muassa terveydenhoito, kulttuuripalvelut ja koulutus, sekä jätehuolto ja liikenteen palvelut. Niitä tarjoamalla on pyritty lisäämään hyvinvointia hyvinvointivaltiossa. Suomessa julkiset palvelut eivät tavoittele voittoa niin usein kuin yksityiset palvelut, vaan tavoitteena usein on taata kaikille ihmisille mahdollisuus turvallisuutta, tasa-arvoa, hyvinvointia, terveyttä ja sivistystä tuoviin palveluihin. Julkiset palvelut tuotetaan pääosin verovaroin, ja Suomessa niiden tarkoitus on olla kaikille kansalaisille yhteisesti saavutettavia.
Yleistä

Julkisia palveluja ovat usein ne, joita pidetään välttämättömänä modernille elämälle, joten niiden yleisen saatavuuden pitää olla turvattu, esimerkiksi vesi. Esimerkkinä palvelusta, jota ei pidetä välttämättömänä eikä tuoteta julkisesti, on hiustenleikkuu. Toisaalta välttämättömyys ei ole rationaalinen argumentti julkisen omistuksen puolesta, koska yksityinenkin voi tuottaa. Voidaan myös kysyä, toimivatko välttämättä saatavien palveluiden markkinat, jos kaupankäynti on määritelmän mukaan tavaroiden ja palveluiden vapaaehtoista vaihdantaa. Toisaalta markkinat ovat vain yksi keino toteuttaa palveluiden saatavuus, ja niitä usein nykyisissä demokraattisissa yhteiskunnissa hyödynnetään siinä määrin, missä se on asiantuntijoiden mielestä järkevintä.
Kehittyneissä maissa julkisiin palveluihin kuuluvat usein:
koulutus
sähköverkko, vesi ja viemäröinti
palokunnat
terveydenhuolto
poliisi.
Julkiset palvelut Suomessa

Suomessa julkisiin yhteiskunnan hyvinvointia parantaviin palveluihin kuuluvat esimerkiksi:
| --- | --- |
 kasvatus- ja koulutuspalvelut Varhaiskasvatus  Ala- ja yläkoulu  Ammatillinen koulutus  Lukiokoulutus  Ammattikorkeakoulutus  Yliopistokoulutus ja yliopistotutkimus  Muu täydentävä koulutus  sosiaali- ja terveyspalvelut Sosiaalityön palvelut  Terveydenhoito  Yhteisöllisyyttä tukevat palvelut  Nuorisotyön palvelut :  kulttuuri- ja vapaa-aikapalvelut Liikuntatyön palvelut  Kulttuurityön palvelut  asumis- ja ympäristöpalvelut Rakennettu ympäristö ja sen kunnossapito  hallintopalvelut Hallinto ja päätöksenteko  Turvallisuus ja oikeus  työ- ja elinkeinopalvelut Työ- ja elinkeinopalvelut 
Julkisia palveluita tuottavat ja järjestävät valtio, alueet ja kunnat. Tilanteen mukaan voidaan myös tehdä yhteistyötä muiden toimijoiden kanssa.
Julkisen palvelun järjestäminen

Julkinen palvelu on yleensä järjestetty joko julkisen sektorin omana työnä, ulkoistettuna muille toimijoille, tai yhteistyöverkostojen tuottamana, jolloin toimintaa voidaan pitää näiden kahden välimallina. Palvelun järjestämistä sekä tuotannon muodosta ja määrästä tehdään poliittisia päätöksiä, jotka perustuvat päätöksentekijöiden arvoihin, valintoihin ja ideologioihin, ja erityisesti tutkittuun tietoon siitä, mikä olisi yhteiskunnalle saavutettavien laadullisten tuloksien kuten hyvinvoinnin, turvallisuuden, tasa-arvon ja talouden kannalta järkevin tapa tuottaa kyseinen palvelu.
Julkisen palvelun järjestäminen > Julkinen sektori järjestäjänä ja tuottajana palveluissa

Julkisen sektorin ylläpitämällä palvelulla tarkoitetaan palvelua, jonka kunta, alueellinen julkinen toimija, tai valtio kustantaa sekä järjestää itse. Palvelun työntekijät ovat suorassa työsuhteessa julkiseen sektoriin. Palvelun resursseista päättää demokraattisesti valittu kunnallinen, alueellinen tai valtiollinen päätöksentekotoimija, kuten valtuusto tai eduskunta.
Julkisen sektorin ylläpitämä palvelu ei tavoittele voittoa, vaan palveluiden tuottamaa yhteistä hyvinvointia, tasa-arvoa ja turvallisuutta, vakautta yhteiskuntaan. Palveluita voidaan tuottaa maksutta, jolloin tasa-arvoinen saatavuus taataan tulotasosta riippumatta, kuten esimerkiksi suomalainen maksuton koulutus. Joistakin palveluista voidaan periä palvelumaksu osana palveluiden kustantamista, kuten esimerkiksi terveydenhuollossa. Joillakin palvelutuotannon toimialoiloilla, esimerkiksi joukkoliikenteessä pyritään usein nollatulokseen eli kattamaan tuotanto kokonaan palvelumaksuilla. Maksuista käydään poliittista keskustelua.
Palvelu voidaan tuottaa joko suoraan omana työnä jolloin kunta tai muu julkinen toimija on järjestäjänä tai tuottajana, tai työ voidaan tehdä kunnan omistamassa liikelaitoksessa tai yhtiössä. Tuotantomuoto vaikuttaa poliittisen ohjaukseen ja sääntelyyn, ja siitä käydään poliittista keskustelua.
Julkisen palvelun järjestäminen > Ulkoistettu palvelu > Julkisen sektorin kilpailuttama

Kilpailuttamalla pyritään tarjoamaan julkisesti rahoitettu palvelu joka ei kärsi niistä ongelmista joista julkisen sektorin ylläpitämä palvelu kärsii. Julkisen sektorin kilpailuttamassa palvelussa kunta tai valtio kustantaa palvelun mutta ulkoistaa palvelun järjestämisen vapaille markkinoille. Kilpailuttamalla palvelu yksityisillä hyödynnetään markkinatalouden luomaa hintainformaatiota millä päästään tehokkaampaan lopputulokseen, toisaalta jos markkinatalous ei ole rakenteellisesti ehjä, siitä ei saada markkinatalouden hyötyjä.
Julkisten palvelujen kilpailuttamisesta löytyy viime vuosilta esimerkkejä Suomesta ja ulkomailta koska EU vaatii säännöstössään jokaisen julkishallinnon hankinnalta kilpailutusta markkinoiden tasa-arvoisuuden toteutumisen takia, ja ongelmien välttämisen syystä. Näitä ovat muun muassa joukkoliikenne, kuntien jätehuolto ja rakennusprojektit.
Kilpailuttaminen ei ole aina huono asia, mutta on esitetty kritiikkiä siitä, että se edistäisi yksityisten monopolien syntyä, joka johtaisi tuottajan poliittisen kontrollin katoamiseen. Onnistunut kilpailuttaminen edellyttää, että julkinen rahoitus, tarkastus, valvonta ja suunnittelu hoidetaan asiallisesti. Julkista kilpailuttamista säädellään myös kunta- ja valtiotason säännöillä ja ohjeilla.
Julkisen palvelun järjestäminen > Ulkoistettu palvelu > Palvelusetelein järjestetty

Palvelusetelein järjestetyllä palvelulla voidaan yrittää korjata kahden edellä esitetyn järjestelmän vikoja, kilpailutus luo tarpeen tehokkuuteen ja palvelusetelit antavat päätäntävallan kansalaisille, joka joidenkin palveluiden osalta on yhteiskunnallisesti oleellista ja järkevää, joidenkin osalta välttämättä ei. Asiasta käydään yhteiskunnallista poliittista keskustelua.
Palvelusetelijärjestelmässä kunta tai valtio ei järjestä eikä tilaa mitään palvelua, vaan antaa kansalaisille palveluseteleitä, maksusitoumuksen, eli toisin sanottuna "rahaa", eräänlainen "lahjakortti" tai "lounasseteli", joilla kansalaiset saavat itse ostaa palvelun haluamaltaan hyväksytyltä taholta.
Palvelusetelijärjestelmässä ei siis esiinny julkista yleistä kilpailuttamista, vaan kansalainen tekee itse valinnan palveluntuottajasta. Esimerkiksi tilanteessa, jossa palvelua ei olosuhteiden syystä voida tuottaa julkisena, ja on erilaisia pieniä toimijoita, kuten joillain alueilla esimerkiksi hammashuollossa tai hoitokotipalveluissa, palveluseteli voi toimia julkisten palveluiden suhteen hyvin. Kaikille toimialoille palveluseteli ei sovellu, mutta on hyvä siellä missä auttaa julkista palvelujärjestelmää toimimaan laadukkaasti.
Palvelusetelein järjestettyjä palveluita ei Suomessa vielä juurikaan ole. Vuonna 2009 voimaan tullut lakimuutos mahdollisti kuntien järjestää palveluita palveluseteleiden kautta. Palveluseteleiden käytön lisäämistä kannatetaankin laajasti läpi puoluekentän, erityisesti palveluseteleihin myönteisesti suhtautuva Vihreän puolueen kansanedustaja Osmo Soininvaara on pitänyt aihetta esillä mediassa.
Tällä hetkellä useassa kunnassa on käytössä tietyillä toimialoilla kokeiluja palveluseteleistä julkisen sektorin ylläpitämän palvelun rinnalla.
Palvelutuotanto julkisissa palveluissa > Luonnollinen monopoli

Palvelut voi tuottaa paikallinen tai kansallinen monopoli, etenkin aloilla, joiden poliitikot muuten ajattelevat olevan luonnollisia monopoleja. Toisaalta jotkut katsovat luonnollisen yksityisen monopolin olevan tehokkaampi kuin lakisääteinen monopoli. Ei voida myöskään olla varmoja siitä, ettei kilpailua syntyisi. Julkisen sektorin ylläpitämä palvelu voi myös olla laillinen monopoli, jolloin ainoastaan julkisella palvelulla on oikeus toimia markkinoilla. Esimerkkejä tällaisista palveluista ovat Veikkaus ja Alko. Varsinkin laillisissa monopoleissa julkisen sektorin ylläpitämiä resursseja ei usein mitoiteta kysynnän, vaan poliittisen tahdon, kuten tässä esimerkkitapauksessa kansanterveyden, riippuvuuksien ehkäisyn ja ongelmien hallinnan ja ratkaisupyrkimyksen mukaan. Ongelma julkisten sektorin ylläpitämissä palveluissa on vaihtoehtojen (kilpailun) puuteselvennä, mikä ei kannusta tai pakota luomaan palveluita vastaamaan kansalaisten kysyntää, tämän takia julkisen sektorin ylläpitämiä palveluita on viime aikoina korvattu kilpailutetuilla palveluilla. Toisaalta ihmiset myös tekevät omalle terveydelle ja yhteiskunnalle haitallisia kuluttajavalintoja, jolloin yhteiskunnan on järkevää kontrolloida tilanteen kehittymistä ihmisten ja ympäristön kokonaisedun näkökulmasta.
Palvelutuotanto julkisissa palveluissa > Julkinen terveydenhuolto

Yhdysvaltojen terveydenhuolto, joka tuotetaan suurimmaksi osaksi yksityisesti, on muihin kehittyneihin maihin verrattuna taloudellisesti tehottomin.
Arkkiatri Risto Pelkosen mukaan on olemassa runsaasti  kansainvälistä tietoa, jonka mukaan yksityistämisellä, kilpailuttamisella sekä yhtiöittämisellä ei paranneta terveydenhoidon laatua eikä tehdä  terveydenhoitoa halvemmaksi.
Julkisten palveluiden laatu

Julkisille palveluille on kehitetty laatumittareita ja laatukriteeristöjä. Palvelujen käyttäjien kokemaa laatua voidaan mitata yksittäisten laatuindikaattoreiden keskiarvoista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomi.fin Valtio ja kunnat -osio kertoo Suomen julkishallinnon toiminnasta
Karhusjärvi (järvi)

| Karhusjärvi |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Lappeenranta
Koordinaatit:  61°01′50″N, 28°21′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Juustilanjoen vesistö (05)
Järvinumero:  05.001.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  59,3 m 
Rantaviiva:  5,68 km 
Pinta-ala:  1,25 km² 
Tilavuus:  0,00168 km³ 
Keskisyvyys:  1,33 m 
Suurin syvyys:  2,2 m 
 fiKarhusjärvi 
Karhusjärvi on suurelta osin kulttuurimaiseman leimaama, rehevä ja mutapohjainen järvi Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,25 neliökilometriä. Etäisyys Lappeenrannan keskustasta on yhdeksän kilometriä itäkaakkoon.