stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cthulhu-tarusto
Toistuvia aiheita > Kielletyt kirjat

Keskeinen osa tarustoa ovat sen kuvitteelliset kirjat, joista tunnetuin on Lovecraftin itsensä kehittämä Necronomicon. Kirjan kirjoitti Lovecraftin mukaan ”hullu arabi” Abdul Alhazred noin vuonna 730 Damaskoksessa. Necronomicon kuvataan pelottavaksi ja ”pahaksi” kirjaksi, joka sisältää tietoa suurista muinaisista ja mustasta magiasta. Kirja on niin tunnettu, että siitä on laadittu useita todellisia ennallistuksia, tunnetuimpana ”Simonin Necronomicon”. Jo Lovecraftin elinaikana monet erehtyivät luulemaan Necronomiconia todelliseksi kirjaksi, ja väärennökset ovat sittemmin hämmentäneet asiaa entisestään. Lovecraft itse myönsi aina suoraan, että kyse oli sepitteestä. Vaikuttimena oli hänen mukaansa se, että tosimaailman salaopilliset teokset ovat tylsiä ja epäkiinnostavia. Lisäksi viittaukset olemattomiin kirjoihin toivat novelleihin toden tuntua.
Muut Cthulhu-kirjailijat alkoivat pian keksiä omia kiellettyjä kirjojaan, joihin Lovecraft ajoittain viittasi itsekin. Clark Ashton Smithin keksintöä oli Eibonin kirja (kirjoittanut profeetta Eibon), August Derleth ja Robert Bloch kehittelivät Cultes des Goules -nimisen teoksen (”Ghulien kultit”, kirjoittanut kreivi D’Erlette), Robert E. Howardin tarinoista on peräisin Unaussprechlichen Kulten (”Sanoinkuvaamattomat kultit”, eli Vaietut kultit, kirjoittajana Friedrich Wilhelm von Junzt) ja Robert Blochin kertomuksissa esiintyy De Vermiis Mysteriis (”Madon salaisuudet”, kirjoittanut Ludvig Prinn). Miskatonicin yliopistossa on näitä kirjoja edustava valikoima.
Kielletyt kirjat sisältävät tietoa kaikkeuden todellisesta luonteesta: siitä, kuinka merkityksetön ja vähäpätöinen ihminen onkaan. Tätä tietoa ihmismieli ei voi täysin ymmärtää tai hyväksyä, ja siksi kiellettyjen lukeminen tuhoaa mielenterveyden.
Taruston todelliset hahmot ja paikat

Eräät Cthulhu-tarustossa esiintyvät asiat ovat todellisia. Lovecraftin mukaan sekä Olaus Wormius että John Dee tunsivat Necronomiconin ja käänsivät sen osittain tai kokonaan. Lovecraftin mainitsema Olaus Wormius tosin vaikutti 1200-luvun alussa, vuosisatoja ennen tosimaailman vastineensa syntymää. Todellinen Voynichin käsikirjoitus on liitetty Cthulhu-tarustoon, samoin teosofien kirjoituksissa esiintyvä Dzyanin kirja.
Monet Cthulhu-taruston elementeistä ovat peräisin tosimaailman kansanperinteestä. Yleensä viittaukset ottavat aiheen suhteen suuria vapauksia. Tällaisia hahmoja ovat esimerkiksi Bast (kissajumalatar muinaisessa Egyptissä), Dagon (seemiläinen hedelmällisyydenjumala, joka mainitaan myös Raamatussa), Hypnos (unen jumala Kreikan tarustossa) ja Wendigo (lainaus Pohjois-Amerikan intiaanien tarustosta). Lovecraft ihaili lapsuudessaan suuresti Tuhatta ja yhtä yötä sekä itämaista kulttuuria. Islamilaisesta mytologiasta lainattuja Cthulhu-taruston elementtejä ovat esimerkiksi ruumiita syövät ghūlit sekä Irem, ”tuhansien pilarien” rauniokaupunki Arabian autiomaassa. Hullun arabin Abdul Alhazredin nimi oli peräisin 5-vuotiaan Lovecraftin leikeistä ja viittasi häneen itseensä.
Muutamat Lovecraftin ystäväpiirin jäsenet ovat antaneet nimensä Cthulhu-taruston kuvitteellisille hahmoille. Clark Ashton Smithin mukaan on nimetty atlantislainen ylipappi Klarkash-Ton. Comte D’Erlette oli todellinen August Derlethin esi-isien käyttämä arvonimi. Cthulhu-tarustossa kreivi D’Erlette kuvataan pariisilaiseksi ihmissyöjäksi ja Cultes des Goulesin kirjoittajaksi. Henry Kuttnerista tuli Khut-N’hah ja Lovecraftista itsestään Randolph Carter.
Cthulhu-tarusto Suomessa

Ensimmäiset suomalaiset Cthulhu-pastissit kirjoitti S. Albert Kivinen, jonka novelli ”Keskiyön mato Ikaalisissa” julkaistiin Portti-lehdessä vuonna 1987. Seuraavana vuonna ensimmäisen Cthulhu-novellinsa julkaisi Boris Hurtta, jonka kertomuksissa seikkailevat bibliofiili Valdemar Rydberg ja tämän apuri Nils Hermelin. Sarjan ensimmäinen novelli ilmestyi Portissa 1988. Juri Nummelinin mukaan juuri Hurtta on ”kotimaisista kirjailijoista kaikkein johdonmukaisimmin jatkanut Lovecraftin linjoilla”. Vuonna 1993 ilmestyi Hurtan toimittama antologia Kultainen naamio, johon Cthulhu-pastisseja kirjoittivat muun muassa Maarit Verronen ja Johanna Sinisalo. Kokoelma Hurtan Cthulhu-novelleja ilmestyi vuonna 2010 nimellä Valdemarin kirja. Vuonna 2012 ilmestyi humoristinen novelliantologia On Suurten Muinaisten aika, jonka antagonisti on suuria muinaisia palvova Paavo Väyrynen. Toistaiseksi tuorein suomalainen Cthulhu-antologia on 2016 ilmestynyt Juri Nummelinin toimittama Kirotun kirjan vartija sisältää kolme vanhaa ja 14 uutta suomalaista Cthulhu-novellia.
Lovecraftin koko tuotanto julkaistiin suomeksi vuodesta 1988 alkaen. Lisäksi Suomessa koettiin 1990-luvun alussa muutaman vuoden mittainen kauhukirjallisuuden buumi, jonka aikana suomennettiin runsaasti vanhempaa amerikkalaista pulp-kirjallisuutta. Vuonna 1995 ilmestynyt Markku Sadelehdon toimittama antologia Musta kivi oli omistettu yksinomaan Cthulhu-tarustolle, ja sisälsi sekä lajin klassikoita että tuoreempia kehitelmiä. Derlethin ja Lovecraftin nimiin merkitty Kauhun kynnys ilmestyi suomeksi 1993. Vaskikirjat julkaisi vuonna 2019 Derleth-kokoelman Cthulhun jäljet, joka sisältää viisi tarustoa käsittelevää novellia.
Suomalaiset Cthulhu-novellit sijoittuvat usein Satakuntaan. Perinteen aloitti Kivinen, joka novelleissaan kehitteli Ikaalisista suomalaisen vastineen Lovecraftin Dunwichille.
Suomalaisia Cthulhu-antologioita ja -kokoelmia

Derleth, August: Cthulhun jäljet.  (Suomentanut Markus Harju.)  Tampere:  Vaskikirjat, 2019.  ISBN 978-952-5722-55-0
Hurtta, Boris: Valdemarin kirja.  Tampere:  Portti-kirjat, 2010.  ISBN 978-952-5211-09-2
Hurtta, Boris (toim.): Kultainen naamio.  Hyvinkää:  Book Studio, 1993.  ISBN 951-611-548-9
Kivinen, S. Albert: Merkilliset kirjoitukset.  (2. laitos, 1. laitos 1990 eri kustantajalta.)  Tampere:  Siniplaneetta, 2006.  ISBN 978-952-565-800-2
Lovecraft, H. P.: Väri avaruudesta ja muita Cthulhu-mytologian tarinoita.  (Toimittanut Lauri Lattu.)  Helsinki:  Nysalor, 2020.  ISBN 978-952-7275-43-6
Nummelin, Juri (toim.): On Suurten Muinaisten aika.  Turku:  Turbator, 2012.  ISBN 978-952-5666-70-0
Nummelin, Juri (toim.): Kirotun kirjan vartija.  Helsinki:  Jalava, 2016.  ISBN 978-951-887-531-7
Sadelehto, Markku (toim.): Musta kivi.  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20103-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cthulhu-tarusto Wikimedia Commonsissa
H. P. Lovecraft vuonna 1934.
August Derlethiä voidaan pitää Cthulhu-taruston varsinaisena luojana. Kuva vuodelta 1962.
”Palvojien kehä liikkui loputtomana bakkanaalina – –” Hugh Rankinin aikalaiskuvitusta ”Cthulhun kutsuun”.
Clark Ashton Smithin Azathothia esittävä pienoisveistos.
August Derlethin novelli ”Cthulhun jäljet” oli Weird Talesin maaliskuun 1944 numeron kansikuvatarinana. Kuvittaja John Giunta.
Vuonna 1981 Ctulhun kutsu -roolipeli oli osaltaan tuomassa Cthulhu-tarustoa pop-kulttuurin valtavirtaan.
Oudot ja pelottavat hirviöt ovat Cthulhu-taruston ehkä kuuluisin piirre. ”[Shoggothin näkeminen] lamautti tietoisuutemme – – järkyttävä, sanoinkuvaamaton olio – – muodoton protoplasmakuplien kasa, heikosti itsevalaiseva, ja joka puolella sen koko tunnelin täyttävää keulaa muotoutui ja taas katosi lukemattomia väliaikaisia silmiä, kuin vihertäviä loistavia märkärakkuloita – –” (suom. Ulla Selkälä ja Ilkka Äärelä)
Massachusetts sellaisena kuin se Lovecraftin novelleissa kuvataan.
Novodružesk

| Novodružesk (Новодружеськ) |
| --- | --- |
 Kaupungin venäjänkielinen kyltti ja asuintaloja (2021).
 vaakuna
 Novodružesk
 Koordinaatit: 48.9634°N, 38.3518°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Siverskodonetskin piiri
Perustettu:  1935
Kaupunkityyppinen taajama:  1938
Kaupunki:  1963
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  13,56 km²
Väkiluku (2022):  6 705
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Novodružesk (ukr. Новодружеськ) on kaupunki Luhanskin alueen Siverskodonetskin piirissä Itä-Ukrainassa, Donetsin oikeanpuoleisella rannalla, 82 kilometriä aluekeskus Luhanskista luoteeseen. Rautatieasema 3-4 kilometrin päässä. Kaupungin kohdalla Donetsin vasemmalla rannalla eli vastarannalla sijaitsevat Rubižne ja piirikeskus Siverskodonetsk, joen samalla rannalla kaupungin kaakkoispuolella Lysytšansk ja luoteispuolella Pryvillja.
Kaivosta.
Kirkko Novodružeskissa.
Tammikuun keskilämpötila on -6,6°C, heinäkuun +21,8°C. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä 494 millimetriä.
Kaivospaikkakunnan asutus on perustettu vuonna 1935. Se sai kaupunkityyppisen taajaman aseman 1938 ja kaupungiksi se tuli 1963.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 6 705 asukasta (2022). Kaivoskaupungin väkiluku on hiipunut viime vuosikymmeninä. Väestönlaskennan 2001 aikaan asukkaita oli 9 025, jotka olivat etnisesti lähinnä ukrainalaisia tai venäläisiä. Vuonna 1979 asukkaita oli 11 658.
Ukrainan kesän 2020 aluehallinnollisen jaon mukaan kaupunki sijaitsee Siverskodonetskin piirissä. Tätä ennen Novodružeskia hallinoitiin osana Lysytšanskin kaupunkipiiriä (kaupunginvaltuuston kautta).
Venäjän hyökkäyssodan 2022– aikana vihollisuudet ovat ulottuneet kaupunkiin ja sen lähistölle; esimerkiksi maantiesilta ja rautatiesiltayhteydet Donets yli Rubižneen on räjäytetty poikki kaupungin lähistöltä. Kaupungin miehittäneet vieraan valtion eli Venäjän asevoimien maahantunkeutujat ovat yhdessä Luhanskin nukkevaltionsa kanssa väittäneet kesän 2022 propagandauutisissaan "vapauttaneensa" kaupungin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Novodružesk Wikimedia Commonsissa
Popasna

| Popasna (Попасна) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Popasna
 Koordinaatit: 48.6326°N, 38.3784°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Siverskodonetskin piiri
Väkiluku (2021 (arvio)):  19 672
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Popasna (ukr. Попасна; ven. Попасная, Popasnaja) on kaupunki Itä-Ukrainassa Luhanskin alueen Siverskodonetskin piirissä. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 19 672 (2021 alussa).
Kaupunki oli ennen Ukrainan heinäkuun 2020 alueuudistusta Popasnan piirin hallintokeskus. Tuolloin kaupunki ja suuri osa aiempaa piiriä siirtyi osaksi uutta Siverskodonetskin piiriä. Piirin itäosat jäivät tällöin kapinallisalueelle, eli vuonna 2014 Venäjän tukemana käynnistetyn Itä-Ukrainan sodan aikana perustetun, laittoman Venäjän nukkehallinnon ohjaukseen. Siverskodonetskin piirin alueella on ollut sotatila myös osana Venäjän helmikuussa aloittamaa hyökkäyssotaa Ukrainaan (2022–).
Popasnan rautatieasemaa.
Popasnan keskusaukiota.
Popasnan kulttuuritalo.
Popasnan kotiseutumuseon kokoelmien äärellä.
Kirkko Popasnassa.
Kirkko Popasnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Popasna Wikimedia Commonsissa
Lorenzo Pellegrini

Lorenzo Pellegrini vuonna 2017.
Lorenzo Pellegrini (s. 19. kesäkuuta 1996 Rooma) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa AS Romaa. Hän on pelannut Italian A-maajoukkueessa vuodesta 2017.
Seurajoukkueura

Pellegrini pelasi AS Roman junioreissa ja pääsi Roman edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran Serie A:ssa kentälle maaliskuussa 2015. Kaudet 2015–2017 hän edusti Sassuoloa ja pelasi Serie A:ssa kahden kauden aikana 47 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Jälkimmäisellä kaudella hän pelasi Eurooppa-liigassa viisi ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Kesällä 2017 Pellegrini palasi Roman joukkueeseen. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Serie A:ssa 28 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Mestarien liigassa Roma ylsi välieriin ja Pellegrini pelasi kahdeksan ottelua. Kaudella 2018–2019 Pellegrinin tilastolukemat Serie A:ssa olivat 25 ottelua ja kolme maalia sekä Mestarien liigassa kuusi ottelua ja yksi maali. Seuraavalla kaudella hän pelasi Serie A:ssa 27 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi viisi ottelua.
Kaudella 2020–2021 Pellegrini pelasi 34 Serie A:n ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Eurooppa-liigassa Roma pääsi välieriin saakka ja Pellegrini pelasi 12 ottelua ja teki kolme maalia, jotka syntyivät neljännesvälierien, puolivälierien ja välierien ensimmäisissä osaotteluissa. Seuraavan kauden 28 Serie A -ottelussa hän viimeisteli yhdeksän maalia. Roman voittamassa Konferenssiliigassa hän pelasi kymmenen ottelua, mukaan lukien finaalin, ja teki neljä maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 32 Italian pääsarjan ottelua ja teki neljä maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi 14 ottelua, myös tappiollisen loppuottelun, ja teki neljä maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 29 Serie A:n ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Eurooppa-liigassa, jossa Roma ylsi välieriin, hän pelasi kymmenen ottelua ja teki kaksi maalia.
Maajoukkueura

Pellegrini pelasi Italian alle 19-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa yhteensä 31 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän teki maalin alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa sekä vuonna 2017 että 2019. Italian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa Liechtensteinia vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki 11. maaottelussaan syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan. Tämän jälkeen hän on tehnyt maalin lokakuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Alankomaita, lokakuussa 2021 Kansojen liigan välieräottelussa Espanjaa, kesäkuussa 2022 peräkkäisissä Kansojen liigan otteluissa Saksaa ja Unkaria sekä maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Ecuadoria vastaan.
Pellegrini valittiin kesällä 2021 pelattuihin EM-kilpailuihin, mutta juuri ennen kisojen alkua harjoituksissa tulleen loukkaantumisen vuoksi hän jäi pois kisoista. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi avauskokoonpanossa Italian kaikki kolme alkulohko-ottelua ja tuli vaihdosta kentälle tappiollisessa neljännesvälieräottelussa. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 36 A-maaottelua, joissa hän on ollut 23 kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä kuusi maalia.
Kesälahti

| Kesälahti> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kitee |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°53′30″N, 029°49′40″E
Maakunta:  Pohjois-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Keski-Karjalan seutukunta
Kuntanumero:  248
Hallinnollinen keskus:  Kesälahden kirkonkylä
Perustettu:  1873
Liitetty:  2013
– liitoskunnat:  Kitee Kesälahti
– syntynyt kunta:  Kitee
Pinta-ala:  583,08 km²  (1.1.2012)
– maa:  387,89 km²
– sisävesi:  195,19 km²
Väkiluku:  2 326   (31.12.2012)
– väestötiheys:  6 as./km² (31.12.2012)
Kesälahti (ruots. Kesälax) on entinen Suomen kunta Pohjois-Karjalan maakunnassa. Kunta liitettiin Kiteen kaupunkiin 2013, jolloin Kesälahdella asui 2 326 ihmistä. Kunnan pinta-ala oli 583,08 km2, josta 195,19 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 6,00 asukasta/km2. Kesälahden naapurikunnat olivat Kerimäki, Kitee, Parikkala, Punkaharju ja Savonlinna. Aikaisempia naapurikuntia olivat Parikkalaan vuonna 2005 liitetyt Saari ja Uukuniemi sekä Savonlinnaan vuonna 2009 liitetty Savonranta. Kesälahden korkein kohta on Särkvaara.
Vuoden 2006 alussa Kesälahteen liitettiin Parikkalasta 31 hehtaarin laajuinen alue, Sarvisalon saaren itäinen pää, Otrapää. Siihen saakka kuntien rajalinja oli Uudenkaupungin rauhan (1721) mukaisesti viivasuora. Tämän takia Sarvisalon itäisen kärjen väestö oli asunut aluksi Uukuniemen ja sittemmin Parikkalan puolella. Aloite rajansiirrosta tuli asukkailta itseltään, koska yhteydet palveluihin olivat Kesälahden suuntaan tiiviimmät.
Kesälahden nykyinen kirkko on valmistunut vuonna 1950 ja sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Aili ja Niilo Pulkka. Vanha, vuonna 1831 rakennettu puukirkko tuhoutui jatkosodassa 1941 Neuvostoliiton ilmapommitusten sytyttämässä tulipalossa. Vanhan kirkon aikainen kellotapuli on yhä jäljellä.
Kiteen ja Kesälahden valtuustot hyväksyivät kuntaliitossopimuksen 26. huhtikuuta 2012. Kuntaliitos tuli voimaan 2013 alussa ja Kesälahdesta tuli osa Kiteen kaupunkia.
Kylät

Hummovaara, Kesälahti, Mehonmäki, Ristlahti-Purujärvi, Suurikylä (Suurkylä), Rasti-Salokylä, Varmo, Totkunniemi, Marjoniemi, Ruokkee, Villala, Sarvisalo (Sarvisaari) ja Rajavaara.
Kesälahden kirkonkylän taajamassa oli vuoden 2019 lopussa 835 asukasta.
Nähtävyyksiä

Kesälahden kotiseutumuseo, Kesälahti
Lönnrotin petäjä, Hummovaarassa
Pirunpöytä, Hummovaarassa
Ruokakulttuuri

Kesälahden pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla muikkukeitto ja juustomaito.
Tunnettuja kesälahtelaisia

Helmi Jalovaara, opettaja, toimittaja ja teosofi
Sami Kero, valokuvaaja, syntynyt Kesälahdella
Alpo Kupiainen, toimittaja ja suomentaja, syntynyt Kesälahdella 1888
Kerttu Kupiainen, runoilija, kesäasukas
Unto Kupiainen, runoilija, kesäasukas 1950-luvulta alkaen
Oku Luukkainen, DJ, radiojuontaja, kesäasukas
Pave Maijanen, muusikko, kesäasukas
Pekka Pennanen, maanviljelijä ja poliitikko
Simo Rahunen, pesäpalloilija
Hemmo Silvennoinen, mäkihyppääjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kesälahti Wikimedia Commonsissa
| n k Pohjois-Karjalan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Heinävesi  Ilomantsi  Joensuu  Juuka  Kitee  Kontiolahti  Lieksa  Liperi  Nurmes  Outokumpu  Polvijärvi  Rääkkylä  Tohmajärvi 
Entiset kunnat:  Eno  Kesälahti  Kiihtelysvaara  Nurmeksen maalaiskunta  Pielisensuu  Pielisjärvi  Pyhäselkä  Tuupovaara  Valtimo  Värtsilä 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Gianluca Scamacca

Gianluca Scamacca West Ham Unitedin peliasussa elokuussa 2022.
Gianluca Scamacca (s. 1. tammikuuta 1999 Rooma) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 195-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Atalantaa. Hän on pelannut Italian A-maajoukkueessa vuodesta 2021.
Seurajoukkueura

Scamacca pelasi Lazion ja AS Roman juniorijoukkueissa ja siirtyi tammikuussa 2015 Alankomaihin PSV Eindhoven junioreihin. Hän palasi kaksi vuotta myöhemmin kotimaahansa Sassuolon joukkueeseen ja pelasi ensimmäiset kolme Serie A -otteluaan kaudella 2017–2018. Tämän jälkeen hän pelasi lainasopimuksilla kevätkauden 2018 Serie B:ssä Cremonesessa, elokuusta 2018 tammikuuhun 2019 Alankomaiden Eredivisiessä PEC Zwollessa kahdeksan liigaottelun verran, kauden 2019–2020 Serie B:ssä  Ascolissa ja kauden 2020–2021 Genoassa, jolle hän teki Serie A:ssa 26 ottelussa kahdeksan maalia. Scamacca oli Italian cupin paras maalintekijä sekä kaudella 2019–2020, jolloin hän teki Ascolille kahdessa ottelussa neljä maalia, että kaudella 2020–2021, jolloin hän teki Genoalle kolmessa ottelussa neljä maalia.
Kaudella 2021–2022 Scamacca pelasi viimein Sassuolon vakiokokoonpanossa ja teki 36 Serie A -ottelussa 16 maalia, millä hän oli joukkueensa paras ja koko sarjan kuudenneksi paras maalintekijä. Hän onnistui maalinteossa kärkijoukkueitakin vastaan: hän teki marras-joulukuun vaihteessa peräkkäisissä otteluissa maalin vierasvoitossa Milania ja kotitasapelissä Napolia sekä helmikuussa vierasvoitossa Interiä vastaan.
Scamacca siirtyi heinäkuussa 2022 Englannin Valioliigassa pelaavaan West Ham Unitediin. Hän pelasi tammikuun 2023 puoliväliin mennessä 16 valioliigaottelua, joista 11 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin lokakuussa peräkkäisissä kotiotteluissa Wolverhamptonia ja Fulhamia vastaan sekä tammikuussa vierasottelussa Leedsiä vastaan. Loppukausi meni häneltä pilalle jalkavammojen vuoksi, ja hän pelasi enää vain maaliskuussa yhdessä FA Cupin ottelussa muutaman minuutin ajan ja kahdessa Konferenssiliigan ottelussa pidempään. Kaikkiaan hän pelasi Konferenssiliigassa kauden aikana karsintaottelut mukaan lukien yhdeksän ottelua, joissa hän teki viisi maalia, mutta neljännesvälierien jälkeen hän ei enää ollut mukana. West Ham voitti lopulta Konferenssiliigan.
Scamacca siirtyi elokuussa 2023 italialaisseura Atalantaan. Hän pelasi kauden 2023–2024 aikana 29 Serie A -ottelua, joissa hän oli 17 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki niissä 12 maalia. Italian cupissa hän pelasi neljä ottelua ja teki yhden maalin mutta oli tappiollisesta loppuottelusta poissa varoitustilin täyttymisen vuoksi. Atalantan voittamassa Eurooppa-liigassa hän pelasi 11 ottelua ja teki kuusi maalia: yhden alkulohko-ottelussa Sporting Lissabonia vastaan, yhden neljännesvälierien sekä vieras- että kotiottelussa samaa joukkuetta vastaan, kaksi puolivälierien ensimmäisessä osaottelussa Liverpoolia vastaan sekä yhden välierien ensimmäisessä osaottelussa Marseillea vastaan. Loppuottelussa Bayer 04 Leverkusenia vastaan hän syötti joukkueensa kolmannen maalin.
Scamacca loukkaantui elokuussa 2024 pelatussa ystävyysottelussa. Hän joutui polvileikkaukseen ja mahdollisesti puolen vuoden ottelutauolle.
Maajoukkueura

Scamacca on pelannut Italian kaikissa nuorisomaajoukkueissa alle 15-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi yhteensä viisi ottelua alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja 2016, joista jälkimmäisessä hän teki yhden maalin. Hän pelasi neljä ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018 Italian saavuttaessa hopeaa ja teki maalin Portugalia vastaan niin alkulohkossa kuin loppuottelun jatkoajallakin. Hän pelasi viisi ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2019, kun Italia sijoittui neljänneksi, mutta tappiollisessa pronssiottelussa hän ei pelannut. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 hän pelasi kolme ottelua ja teki maalin alkulohkossa Tšekkiä sekä tappiollisessa puolivälieräottelussa Portugalia vastaan.
Scamacca pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan ja toisen kerran saman vuoden marraskuussa MM-karsinnassa Pohjois-Irlantia vastaan. Vuonna 2022 hän pelasi seitsemän A-maaottelua. Vuonna 2023 hän pelasi kuusi EM-karsintaottelua ja teki ensimmäisen A-maaottelumaalinsa lokakuussa 2023 tappiollisessa vierasottelussa Englantia vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi avauskokoonpanossa kaksi alkulohko-ottelua ja tappiollisen neljännesvälierän sekä tuli vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa. Hän on ollut 20 A-maaottelussaan yhdeksän kertaa avauskokoonpanossa.
Flavio Briatore

| Flavio Briatore |
| --- | --- |
 Flavio Briatore Venetsian elokuvajuhlilla syyskuun alussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1950 (ikä 74)
Kansalaisuus:   Italia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Flavio Briatore (s. 12. huhtikuuta 1950 Verzuolo, Italia) on entinen Formula 1 -tallipäällikkö, joka työskenteli urallaan Benettonilla ja Renault’lla. Hän toimi myös monien kuljettajien managerina. Briatoren ura sarjassa oli päättymässä näyttävästi, kun FIA tuomitsi hänet toimitsijakieltoon kaikissa alaisissaan sarjoissa 2009, mutta myöhemmin oikeus kumosi päätöksen. FIA teki kuitenkin valituksen päätöksestä ja jutun käsittely on kesken. Kiista päättyi sopuun, jonka mukaan Briatore voi palata Formula 1 -sarjaan vuoden 2013 alusta. Hän palasi takaisin Formula 1:siin kesällä 2024 Alpine-tallin uudeksi ”johtavaksi neuvonantajaksi”.
Elämä > Ennen Formula 1-sarjaa

Ennen uraansa Formula 1 -sarjassa Briatore työskenteli hiihdonopettajana, vakuutusasiamiehenä ja kiinteistönvälittäjänä. Työskennellessään Milanossa osakkeiden parissa hän tutustui Luciano Benettoniin.tarvitaan parempi lähde
Benetton avasi ensimmäiset myymälänsä Yhdysvalloissa vuonna 1979, ja Briatoresta tuli Benetton-ryhmän Yhdysvaltain edustaja.
Lukuisten onnistuneiden kauppojen ansiosta Briatore oli vuonna 1988 varsin varakas. Hänen omaisuuden arvoksi on arvioitu hieman alle 400 miljoonaa euroa.