stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Domingo Faustino Sarmiento
Elämänvaiheita > Kiertolais- ja maanpakolaisvuodet

Sarmiento vietti vuodet 1831-1836 Chilessä maanpaossa. Chile oli tuolloin harvinaislaatuinen Latinalaisen Amerikan maa, sillä politiikka perustui perustuslakiin, hallinto toimi hyvin ja ihmisillä oli mahdollisuus esittää kritiikkiä hallinnosta. Sarmientoon tämä teki vaikutuksen: hänen mielestään maassa vallitsi taloudellisen yritteliäisyyden henki, joka toi vaurautta kansalle ja jossa omistusoikeus oli turvattu.
Chilessä Sarmiento työskenteli opettajana. Vapaamielisen ilmapiirin inspiroimana hän ryhtyi kirjoittamaan poliittisia kommentaareja. Hänellä oli myös rakkaussuhde, josta syntyi tytär Ana Faustina.
Kotimaahan palattuaan Sarmiento sairastui vakavasti, ja hänen omaisensa ja ystävänsä pelkäsivät hänen kuolevan. Toivuttuaan hän perusti vahvaa keskusvaltaa kannattaneen lehden El Zondan. Viranomaisia lehden tyyli ei miellyttänyt, ja sille määrättiin suuret verot maksettaviksi. Niiden vuoksi lehti jouduttiin lakkauttamaan. Sarmiento oli myös mukana perustamassa tyttökoulua.
Näihin aikoihin Sarmiento pääsi mukaan nuorten intellektuellien Generación del 37 toimintaan. Syrjäisessä San Juanissa asunut Sarmiento ei ollut pääkaupunkilaisten nuorten miesten mukana ryhmän perustamisessa, mutta hän lähestyi ryhmää kirjeitse heti siitä kuultuaan. Aikaa myöden hänestä tuli ryhmän vankka kannattaja. Ryhmä kannatti vapaakauppaa, lujaa keskusvaltaa, sananvapautta ja sosiaalisten olojen muuttamista.
Sarmiento pidätettiin 1840 syytettynä salaliitosta. Vapauduttuaan hän katsoi parhaaksi muuttaa jälleen Chileen. Chilessä hän työskenteli opettajana, koulun johtajanaikin, sekä kirjoitti artikkeleita lehtiin. Vuonna 1842 hän oli mukana perustamassa El Progreso -sanomalehteä. El Progreso julkaisi Sarmienton tunnetuimman kirjallisen työn, Facundon jatkosarjana. Teos ilmestyi myöhemmin kirjana.
Chilen hallitus lähetti Sarmienton vuonna 1845 opintomatkalle. Hän vieraili Brasiliassa, Uruguayssa, Ranskassa, Sveitsissä, Espanjassa, Britanniassa ja Italiassa. Hänen tehtävänään oli tutkia, miten koulutus on näissä maissa järjestetty. Hän palasi Chileen vuonna 1847.
Jälleen vuonna 1848 Sarmiento yritti paluuta Argentiinaan. Samana vuonna hän meni naimisiin Benita Martinez Pastorizan kanssa ja adoptoi tämän pojan. Hän palasi perheineen kuitenkin Chileen, missä hän kirjoitteli lehtiin lehdistönvapautta puolustavia artikkeleita. Lehdessä La CrÓnica ilmestyi erittäin voimakkaasti Argentiinan vahvaa miestä, Juan Manuel de Rosasia arvostelevia kirjoituksia. Argentiinan hallitus pyysi näiden kirjoitusten vuoksi Chilen hallitukselta Sarmienton luovuttamista vangitsemista varten. Pyyntöön ei suostuttu.
Rosasin diktatuuri päättyi vuonna 1852, ja vuonna 1855 Sarmiento päätti palata kotimaahan. Hän asettui Buenos Airesiin ja pääsi sanomalehti El Nacionalin päätoimittajaksi. Hän toimi myös kaupunginvaltuutettuna ja oli väliaikaisen perustuslakia säätävän senaatin jäsen. Hän toimi senaattorina vuoteen 1861.
Elämänvaiheita > Poliitikko

Sarmiento valittiin 1861 San Juanin maakunnan kuvernööriksi, ja hän sstui tehtävään seuraavan vuoden alusta. Hän antoi maakunnassa perusopetusta koskevan asetuksen, joka teki perusopetuksesta kaikille lapsille pakollista. Hänen kaudellaan avattiin sotilaskouluja, toisen asteen oppilaitoksia ja tyttökouluja. Lisäksi hän rakennutti maanteitä ja sairaaloita ja myönsi lupia kaivostoimintaan.
Ajauduttuaan riitoihin maakuntansa vahvojen miesten caudillojen kanssa Sarmiento erosi kuvernöörinvirasta vuonna 1865. Sen jälkeen hänet määrättiin suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin. Hän ehti Yhdysvaltoihin juuri Abraham Lincolnin murhan jälkeen. Tapaus järkytti Sarmientoa, ja hän ryhtyi kirjoittamaan Lincolnin elämäkertaa. Teoksesta Vida de Lincoln Sarmiento palkittiin Michiganin yliopiston kunniatohtorin arvolla.
Yhdysvalloissa oleskellessaan Sarmiento päätti ryhtyä presidenttiehdokkaaksi. Hän voitti vaalit, ja presidentin virkakausi alkoi 12. lokakuuta 1868. Sarmienton presidenttikautta pidetään Argentiinan historiassa käänteentekevänä. Hänen aikanaan yhteiskunnan painopiste muuttui gauchoista ja suurmaanomistajista keskiluokkaan ja kauppiaisiin. Hän halusi tuoda maahan kansalaisoikeudet, turvallisuuden ja edistyksen koskemaan koko kansaa. Oleskelu Yhdysvalloissa oli tuonut hänelle ajatuksia demokratiasta yhteiskunnasta. Hän halusi myös teollistaa Argentiinan.
Sarmiento käynnistytti presidenttikaudellaan taloushankkeita. Maahan rakennettiin lennätinverkosto, jonka pituudeksi tuli 5 000 kilometriä. Tämä helpotti pääkaupungin ja provinssien välistä yhteydenpitoa. Lisäksi parannettiin postin toimintaa. Maahan ryhdyttiin rakentamaan rautatielinjaa, joka sai nimen Punainen linja. Linjan tarkoituksena oli parantaa sisämaan tuotteiden kuljettamista Buenos Airesin satamaan. Sarmienton kauden lopulla linjan pituus oli 1 331 kilometriä. Hänen kaudellaan toimitettiin myös maan ensimmäinen väestönlaskenta. Koululaitokseen kiinnitettiin Sarmiento kaudella erityishuomio. Hänen kaudellaan valtion tarjoama opetus nelinkertaistui ja kouluissa oli 100 000 lasta opiskelemassa.
Nykyään merkittävänä pidetty presidentti ei ollut omana aikanaan suosittu. Hänen hallitustaan pidettiin pettymyksenä. Maa ei saanut ratkaistuksi rajariitaansa Chilen kanssa. Argentiina osallistui kolmoisliiton sotaan Paraguayta vastaan, mitä tavallinen kansa ei kannattanut. Sarmienton adoptoima poika kuoli sodassa, mikä aiheutti Sarmientossa syvää surua. Maahan tulleiden runsaslukuisten eurooppalaisten siirtolaisten väitettiin tuoneen maahan keltakuumeepidemian. Lisäksi pääkaupungin Buenos Airesin ja maakuntien välille syntyi ristiriitoja.
Italialaiset anarkistiveljekset ampuivat kohti Sarmienton vaunuja 22. elokuuta 1873. Murhayrityksen oli tilannut argentiinalainen poliitikko Ricrdo López Jordán. Sarmiento päätti presidenttikautensa vuonna 1874, ja hänen seuraajakseen tuli hänen opetusministerinsä Nicolás Avellaneda.
Elämänvaiheita > Vanhuus

Presidenttikautensa jälkeen Sarmiento toimi Buenos Airesin provinssin koulutarkastajana. Vuonna 1879 hänestä tuli San Juanin provinssin senaattori, jota tehtävää hän hoiti siihen asti, kunnes tuli sisäministeriksi. Tästä tehtävästä hän kuitenkin erosi pian ajauduttuaan riitoihin Buenos Airsin provinssin senaattorin kanssa.
Sisäministerikauden jälkeen hänestä tuli vielä koko Argentiinan koulutarkastaja ja opetusministeri. Vuonna 1882 hän ajoi läpi lain, jonka mukaan peruskoulutus on maksutonta, pakollista eikä se saa pohjautua uskontoon. Sarmiento oli vierailemassa Paraguayssa tyttärensä kanssa, kun hän sai sydänkohtauksen, johon hän kuoli.
Suomennettu tuotanto

Tanssi, tasa-arvo ja veljeys. Kertomus Pariisin yleisistä tanssipaikoista. Katkelma teoksesta Viajes ('Matkoja'), osa 1 (1849). Julkaisussa Unesco-kuriiri, 40(1987): 5, s. 30
Aiheesta muualla

Domingo Faustino Sarmienton tuotantoa Gutenberg.org (espanjaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Hellapoliisit

| Hellapoliisit |
| --- | --- |
Tyyli:  komedia
Pääosissa:   Oiva Lohtander  Mikko Reitala  Jarmo Mäkinen 
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  15.huhtikuuta 1989 –
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  6
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Heidi Köngäs
Käsikirjoittaja(t):   Heidi Köngäs  Pirjo Toikka  Sinikka Nopola 
Palkinnot
Voitetut:  Venla-kunniakirja käsikirjoituksesta
Aiheesta muualla
IMDb
Hellapoliisit on Yle TV1 -kanavalla keväällä 1989 esitetty suomalainen television minisarja. Naisten (Heidi Köngäs, Pirjo Toikka ja Sinikka Nopola) ideoima ja käsikirjoittama kuusiosainen komediasarja kertoo miehistä, heidän keskusteluistaan ja mielenliikkeistään. Sarjan miespääosissa näyttelevät Oiva Lohtander, Mikko Reitala ja Jarmo Mäkinen sekä naisrooleissa Miitta Sorvali, Sylvi Salonen, Henriikka Salo, Outi Mäenpää ja Leena Uotila.
Juoni

Sarjassa miehet ovat tekevinään eräänlaista totuuselokuvaa niin, että jokainen heistä puhuu nauhalle omia ajatuksiaan ja niiden pohjalta pitäisi syntyä käsikirjoitus. Mukana on paljon myös miesten keskinäisiä keskusteluja. Sukupuoliroolit on käännetty niin, että miehet vaihtavat ihonhoitovinkkejä, kokkaavat ruokaa ja puhuvat ihmissuhteista, kun taas sarjan naishahmot elävät aktiivista elämää kodin ulkopuolella.
Vastaanotto

Sarja sai Venla-palkintogaalassa kunniakirjan uutta luovasta käsikirjoituksestaan.
Helsingin Sanomissa Jukka Kajava piti sarjaa fiksuna, monikerroksisena ja omaperäisenä, mutta moitti tempoa hitaanlaiseksi sekä nuorten miesnäyttelijöiden Reitalan ja Mäkisen roolisuorituksia latteiksi verrattuna Lohtanderiin ja mainioihin naisroolien tekijöihin.
Sarja ei saanut Ylellä jatkoa tekijöiden toiveista huolimatta. Köngäs, Toikka ja Nopola toteuttivat kuitenkin myöhemmin yhdessä televisiosarjat Heikompi astia (1993) ja Rakkauden jano (1995).
Aiheesta muualla

Hellapoliisit Yle Areenassa
Hellapoliisit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hi-Five

| Hi-Five> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1990–1994, 2012
Tyylilaji:  R&B, soul, pop, new jack swing
Kotipaikka:  Waco, Texas, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Tony Thompson (k. 2007) Russell Neal Roderick Clark Toriano Easley Terrence Murphy Ricky Smith Andre Ramseur aka Dre Wonda Treston Irby Shannon Gill Marcus Sanders Billy Covington Faruq Evans
Levy-yhtiö:  Jive, N-Depth, Bronx Most Wanted
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hi-Five oli yhdysvaltalainen R&B-kvintetti Wacosta, Texasista. Yhtye perustettiin vuonna 1990 ja koostui Tony Thompsonista, Roderick ”Pooh” Clarkista, Marcus Sandersista, Russell Nealistä ja Toriano Easleystä. Treston Irby korvasi myöhemmin Easleyn.
Hi-Five julkaisi esikoisalbuminsa Hi-Five vuonna 1990. Albumin kappale ”I Like the Way (The Kissing Game)” sijoittui Billboard Hot 100 -listan ensimmäiselle sijalle.
Diskografia > Studioalbumit

Hi-Five (1990)
Keep It Goin' On (1992)
Faithful (1993)
The Return (2005)
The EP (2014)
Legacy (2017)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Greatest Hits (1994)
Helinä Ilkka

Helinä Ilkka kuvattuna Sumiaisissa keväällä 2021
Helinä Ilkka (nyk. Haatanen; s. 15. syyskuuta 1954 Alajärvi)[lähde? ] on suomalainen laulaja. Ilkka aloitti keikkailun 1970-luvun lopulla bändissä nimeltä Status. Vuonna 1985 Ilkka edusti Suomea Tšekkoslovakiassa järjestetyssä Bratislavan Kultainen Lyyra -laulukilpailussa Kaj Westerlundin säveltämällä ja Jorma Toiviaisen sanoittamalla kappaleella Iloni nousi kuin lintu. Ensisinglen b-puolen kappale Tahdon lempeän nallekarhun teki hänet puolestaan tunnetuksi Suomessa. Vuonna 1988 Helinälle lanseerattiin ”Suomen Dolly Parton” -imago ja hänet tunnettiin 1980-90-luvulla enemmän sensaatiomaisista lehtiotsikoista kuin musiikistaan. Vuonna 1992 ilmestyi Ilkan ainoa albumi Jää vielä aamuun. Nykyään uskossa oleva Ilkka on jättänyt viihdetaiteilijan uran taakseen, mutta jatkanut levyttämistä hengellisen musiikin parissa. Ilkan elämästä on julkaistu Petri Tuunaisen kirjoittama kirja Siipeni murtuneet - Helinä Ilkan tarina vuonna 2022. Helinä Ilkan suku on alenevassa polvessa sukua suomalaisten tuntemalle varakkaalle talonpojalle ja kauppias Jaakko Ilkalle.
Albumit

Jää vielä aamuun (Polarvox 1992)
Singlet

Iloni nousi kuin lintu / Tahdon lempeän nallekarhun (1985)
Valoa ikkunassa / Luokseni jääthän (1987)
Huominen päivä on naurussa lasten / Näin pyydän (1988)
Kuuma oon (Erkki Liikasen kanssa) / Saan sut kiinni (1989)
Karkuun / Tahdot sukkanauhanaisen (1991)
Lumilintu / Yhden naisen mies (1992)
Oot maailmain / Hän on rakastunut minuun (1992)
Päiväuneksija / Sellainen yö (1992)
On tänään sunnuntai (2010)
Ettei yksikään hukkuisi (2012)
Ihmeellinen jouluyö (2018)
Aiheesta muualla

Latva, Tony; Tuunainen, Petri: Iskelmän tähtitaivas: 500 suomalaista viihdetaiteilijaa. Helsinki: WSOY, 2004
Tuunainen, Petri: Siipeni murtuneet - Helinä Ilkan tarina. Mediapinta, 2022
ilkkapohjalainen.fi: Laulaja Helinä Ilkka lähti Alajärveltä 17-vuotiaana eikä koskaan saanut toivomaansa isoa hittiä
is.fi: Suomen Dolly Partonina tunnetuksi tullut Helinä Ilkka teki täyskäännöksen
ristinvoitto.fi: Ihminen sensaatio-otsikoiden takana
Hi-Hat

| Hi-Hat |
| --- | --- |
Perustettu:  1975
Perustaja:  Finndisc
Toimiala:  musiikki
Emoyhtiö:  Musiikki-Fazer
Huomioitavaa:  Emoyhtiön osti kansainvälinen Warner Music Group, jonka jälkeen 30.11.1994 sulautui Warner Music Finlandiin.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hi-Hat on vuonna 1975 suurella Musiikki-Fazerilla perustettu levymerkki Finndiscin alaisuuteen. Tuottajaksi nimitettiin  Ilta-Sanomien musiikkitoimittaja Tommi Liuhala. Vuonna 1978 Hi-Hat siirrettiin Scandian alaisuuteen. Hi-Hat teki tuotantoa vuoteen 1986 asti. Omistajatahostaan huolimatta levy-yhtiö toimi itsenäisenä yksikkönä harjoittaen itsenäistä julkaisupolitiikkaa.
Hi-Hatin toimintamaisema

1970-luvun puoliväliin tultaessa Love Recordsista oli kehittynyt myynnillisesti ja julkaisumäärällisesti Suomen merkittävin rock-levyjen julkaisija. Hi-Hat Recordsin tavoitteena olisi pystyä luomaan vahva kilpailija nimenomaan Lovelle. Perinteisen iskelmän rinnalle oli siis noussut Suomi-rock. Pian vuonna 1978 Toivo Kärki jäi eläkkeelle Fazerin Finnlevyltä. Hi-Hatin alkuaikojen julkaisut liittyivätkin lähinnä progressiiviseen rockiin ja jazziin. Hi-Hatin alkuaikojen julkaisuja olivat muun muassa Marun & Mikaelin, Matti Järvisen, Kalevalan, Unisonon ja Fantasian albumit. Tasavallan Presidentin solistina toiminut 
brittiläinen laulaja Frank Robson julkaisi toisen sooloalbuminsa Stay Awhile Hi-Hatilla 1976. Tommi Liuhala kehitti yhdessä Upi Sorvalin kanssa salaperäisen laulajasolisti Urpon, jonka ura kiihtyi rock-sävyisen singlen Teryleeniä menestyksestä vuoden 1977 alussa.
Hi-Hat menestyy

Seppo Närhestä tuli Hi Hatin alkuvuosien kaupallisesti menestynein artisti. Vuonna 1978 Hi-Hat siirrettiin Scandian alaisuuteen ja se sai kaksi artistia vaikeuksissa olleen Love Recordsin rosterista.
Mikko Alatalon albumi Yhdentoista virran maa julkaistiin näistä pian ennen vuodenvaihdetta, kun seuraavana vuonna oli Juice Leskisen Tauko II -albumin vuoro. Alatalosta tuli Hi-Hatin loppuvaiheen menestynein 
artisti, kun hän menestyi jatkuvasti Syksyn Sävel -kilpailussa. Alatalo levytti vuosien 1978-84 aikana kaikkiaan yksitoista albumia. Muun muassa trilogisen päätyön albumit tuotti Tommi Liuhala, ja kapellimestarina toimi Kassu Halonen. Juicekin täydensi samanlaatuisen trilogiansa osaan XV yö (Tauko III).
Top Teniin nousi myös lauluntekijöiden Esa Kaartamo ja Edu Kettunen yhtyeen debyytti Broadcast vuonna 1981. Kolmas albumi myi kultaa. Kaija Koon sooloalbumidebyytti Kun savukkeet on loppuneet ilmestyi vuonna 1986 ja sitä on pidettävä viimeisenä varsinaisena Hi-Hat -albumina.
Hi-Hat -merkillä menestyneitä artisteja ovat muun muassa Mikko Alatalo, Juice Leskinen, Urpo (Upi Sorvali), Kaija Koo, Puolikuu, Kalevala, Seppo Närhi, Heikki Sarmanto, Broadcast, Pave Maijanen, Tapani Kansa, Kassu Halonen ja Vanha Isäntä. Hi-Hatilla on vajaa 70 albumia ja reilut 100 singleä sisältävä katalogi.
Hongell

Hongell on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Alma Hongell (o.s. Backlund, 1849–1935), ruotsiksi kirjoittanut lastenkirjailija
Göran Hongell (1902–1973), lasitaiteilija, Hilda Hongellin poika
Hilda Hongell (o.s. Sjöblom, 1867–1952), ensimmäinen suomalainen naisrakennusmestari.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Eleanor Jarman

Eleanor Jarman (s. 1904, Sioux City - katosi 8. elokuuta 1940) oli yhdysvaltalainen vankikarkuri ja ryöstäjä, joka joutui FBI:n kymmenen etsityimmän henkilön listalle ja on ollut siitä lähtien kateissa lukuun ottamatta näyttäytymistään sukulaistensa luona vuonna 1975.
Varhainen elämä ja rikosura

Eleanor Jarman oli Julius ja Amelia Berendtin perheen kahdeksasta lapsesta nuorin. Hän meni naimisiin ja sai kaksi lasta Leroy Jarmanin kanssa. Kun mies jätti perheen, Jarman muutti Chicagoon työskennellen tilapäistöissä kunnes tapasi George Dalen. Dale ylläpiti häntä taloudellisesti, vaikkakin Jarman myöhemmin väitti ettei tiennyt Dalen pystyneen siihen tekemällä ryöstöjä.
4. elokuuta 1933 Dale, Jarman ja Leo Minneci yrittivät ryöstää Chicagon West Side -kaupunginosassa sijaitsevan vaatekaupan. Kamppaillessaan kaupan omistajan Gustav Hoehin kanssa Jarman raapi häntä kynsillään mutta sitten Dale ampui kauppiaan.
Kun ryöstäjät pakenivat rikospaikalta, useat todistajat panivat merkille auton rekisterinumeron. Tämä johti poliisit Minnecin luo, jonka jälkeen myös muut ryöstöön osalliset pidätettiin pian. Dale syytti Minneciä ryöstöstä. Jarman sanoi, että hän ei tiedä, kumpi miehistä sen teki. Jarman väitti tuolloin olleensa takahuoneessa katsomassa vaatteita.
Kuitenkin todistajat kuvailivat kuinka Jarman ja Dale saapuivat kauppaan väittäen hänen uhanneen myyjää. Lehdistö teki Jarmanista päätekijän kaikkiin Dalen rikoksiin, kutsuen häntä the Blond Tigress -nimellä ja vertasivat häntä Bonnie Parkeriin.
Jarmania ei syytetty ryöstöistä mutta sen sijaan osallisuudesta Hoehin murhaan. Hänen puolustusasianajajansa oli A. Jefferson Schultze. Syyttäjä Wilbur Crowley vaati kuolemanrangaistusta.
George Dale tuomittiin teloitettavaksi sähkötuolissa. Viimeisenä toiveenaan Dale kirjoitti rakkauskirjeen Jarmanille. Minneci ja Jarman tuomittiin vankeuteen, Jarman 199 vuodeksi. Jarmanin lapset määrättiin hänen siskonsa ja tämän aviomiehen, Hattie ja Joe Stockerin huollettavaksi.
Vangitsemisen jälkeen > Mallivanki

Seuraavien seitsemän vuoden ajan Jarman käyttäytyi kuten mallivanki. Vuonna 1940 hän kuuli, että hänen poikansa suunnitteli karkaavansa ja huolestuneena lapsistaan Jarman pakeni vankilasta 8. elokuuta. Hän pakeni Sioux Cityyn, varmisti että hänen lapsensa voivat hyvin ja sen jälkeen katosi jäljettömiin. FBI pani Jarmanin kymmenen etsityimmän rikollisen listalle, mutta häntä ei koskaan löydetty.
Vangitsemisen jälkeen > Vuoden 1975 sukulaisvierailu

Vuonna 1975 Jarman ilmestyi vierailulle veljensä ja kälynsä, Otto ja Dorothy Berendtin, ja poikansa Leroyn luokse. Leroy yritti saada äitinsä antautumaan, mutta tämä kieltäytyi uskoen että FBI ei koskaan unohtaisi ja katosi jälleen.
Yritykset selvittää hänen olinpaikkaansa ovat epäonnistuneet.
Aiheesta muualla

Eleanor Jarman The Malefactor's Register-sivustolla (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eleanor Jarman
Käännös suomeksi
Huomenna taistelun alettua

| Huomenna taistelun alettua> Tomorrow, When the War Began |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stuart Beattie
Käsikirjoittaja:   Stuart Beattie  John Marsden 
Perustuu:  John Marsdenin romaaniin Tomorrow, When the War Began
Tuottaja:   Andrew Mason  Michael Boughen 
Säveltäjä:   Johnny Klimek  Reinhold Heil 
Leikkaaja:  Marcus D'Arcy
Pääosat:   Caitlin Stasey  Rachel Hurd-Wood  Lincoln Lewis  Deniz Akdeniz  Phoebe Tonkin  Chris Pang  Ashleigh Cummings  Andy Ryan  Colin Friels 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Australia
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   Australia 2. syyskuuta 2010  Iso-Britannia 15. huhtikuuta 2011  Suomi 1. huhtikuuta 2011 
Kesto:  104 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huomenna taistelun alettua (engl. Tomorrow, When the War Began) on vuonna 2010 ilmestynyt australialainen seikkailuelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Stuart Beattie John Marsdenin samannimisen romaanin pohjalta. Elokuvan ovat tuottaneet Andrew Mason ja Michael Boughen. Elokuva kertoo Ellie Lintonista, joka on yksi kahdeksasta teinistä, jotka käyvät sissisotaa heidän kuvitteellisen kotikylänsä Wirraween vallanneita vieraan vallan sotilaita vastaan. Pääosassa Ellie Lintonia näyttelee Caitlin Stasey. Muissa rooleissa esiintyvät muun muassa Rachel Hurd-Wood, Lincoln Lewis ja Phoebe Tonkin.
Elokuvan tuotanto alkoi syyskuussa 2009. Elokuvaa kuvattiin Hunter Region -alueella ja Blue Mountains -vuorilla Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa. Elokuvan traileri julkaistiin 31. maaliskuuta 2010. Elokuva julkaistiin Australiassa ja Uudessa-Seelannissa 2. syyskuuta 2010, Suomessa 1. huhtikuuta 2011 ja Britanniassa 8. huhtikuuta 2011.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Caitlin Stasey  | … |  Ellie Linton   |
|  Rachel Hurd-Wood  | … |  Corrie McKenzie   |
|  Lincoln Lewis  | … |  Kevin Holmes   |
|  Deniz Akdeniz  | … |  Homer Yannos   |
|  Phoebe Tonkin  | … |  Fiona Maxwell   |
|  Chris Pang  | … |  Lee Takkan   |
|  Ashleigh Cummings  | … |  Robyn Mathers   |
|  Andy Ryan  | … |  Chris Lang   |
|  Colin Friels  | … |  tohtori Clements   |
|  Pek Ang  | … |  herra Takkan   |
|  Julia Yon  | … |  rouva Takkan   |
|  Matthew Dale  | … |  herra Coles   |
Hevosenkenkäyököt

| Hevosenkenkäyököt |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Alalahko::  Pienlepakot Microchiroptera
Yläheimo::  Rhinolophoidea
Heimo::  Hevosenkenkäyököt Rhinolophidae  Gray 1825
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hevosenkenkäyököt (Rhinolophidae) on pienlepakoiden alalahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluvia lajeja tavataan enimmäkseen itäisen pallonpuoliskon trooppisilla alueilla. Euroopassa esiintyy viisi lajia. Hevosenkenkäyökköjen nenän ympärillä on kaikusuunnistuksessa auttava, hevosenkengän muotoinen ihopoimu. Korvissa ei ole korvankantta. Suurin osa lajeista nukkuu räpylät ruumiin ympärille kiedottuina.
Luokitus

Suku Rhinolophus
acuminatus
adami
affinis
alcyone
anderseni
arcuatus
blasinhevosenkenkäyökkö (blasii)
borneonhevosenkenkäyökkö (borneensis)
canuti
capensis
celebesinhevosenkenkäyökkö (celebensis)
clivosus
coelophyllus
cognathus
cornutus
creaghi
darlingi
deckenii
denti
eloquens
välimerenhevosenkenkäyökkö (euryale)
eryotis
isohevosenkenkäyökkö (ferrumeguinum)
fumigatus
guineensis
hildebrandti
kääpiöhevosenkenkäyökkö (hipposideros)
imaizumii
inops
keyensis
landeri
lepidus
luctus
maclaudi
korvahevosenkenkäyökkö (macrotis)
maendeleo
malayanus
marshalli
megaphyllus
mehelynhevosenkenkäyökkö (mehelyi)
mitratus
monoceros
nereis
osgoodi
paradoxolophus
pearsoni
filippiinienhevosenkinkäyökkö (philippinensis)
pusilus
rex
robinsoni
rouxi
rufulus
sedulus
shameli
silvestris
simplex
simulator
stheno
subbadius
subrufus
swinnyi
thomasi
tifoliatus
virgo
yunnanensis
Suku Anthops
ornatus
Suku Arsiella
patrizii
tridens
Suku Assellicus
stoliczcanus
tricuspidatus
Suku Cloeotis
percivali
Suku Cloelops
frithi
hirsutus
robinsoni
Hong Un-jong

| Mitalit> Maa:   Pohjois-Korea.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pohjois-Korea.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pohjois-Korea.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Pohjois-Korea> Naisten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2008 | hyppy |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Nanning 2014 | hyppy |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2015 | hyppy |  |
|  Pronssia | Antwerpen 2013 | hyppy |  |
Hong Un Jong (s. 9. maaliskuuta 1989 Hamgyong) on pohjoiskorealainen telinevoimistelija.
Hongin ensimmäiset kansainväliset arvokisat olivat 2006 MM-kisat Århusissa, missä hän osallistui kaikkiin lajeihin saavuttamatta kuitenkaan yhtään loppukilpailupaikkaa. Saman vuoden joulukuussa Aasian kisoissa Dohassa hän saavutti hypystä pronssia. Seuraavana vuonna Stuttgartin MM-kisoissa hän oli hypyssä neljäs ja moniottelussa sijalla 23. Muilla telineillä hän ei saavuttanut loppukilpailupaikkaa. Vuonna 2008 Mariborissa käydyssä maailmancupin kilpailussa Hong voitti hypyn kilpailun ja oli neljäs nojapuilla. Saman vuoden elokuussa Pekingin olympialaisissa hän saavutti hypystä kultaa.
Hong sijoittui Lontoon MM-kilpailuissa 2009 hypyssä viidenneksi. Hän voitti maailmancupin hyppykilpailun Moskovassa 2010. Antwerpenin MM-kilpailuissa 2013 hän sai hypyssä pronssia. Hän voitti samana vuonna hyppykultaa Kazanin universiadeissa. Hän voitti saman telineen maailmanmestaruuden Nanningissa 2014 ja sai MM-hopeaa Glasgow'ssa 2015.
Hong on 155 senttimetriä pitkä ja painaa 43 kilogrammaa.