Keisarillisen Japanin laivasto
Juuret

Japanilla on pitkä historia laivoilla purjehtimisesta Aasian mantereelle, esimerkiksi sotilaiden kuljetukset Korean ja Japanin välillä, alkaen ainakin Kofun-kaudella 300-luvulla.
Vuonna 1281 Kublai-kaani yritti epäonnistuneesti valloittaa Japania. Seurauksena japanilaiset wakō-merirosvot ryhtyivät aktiivisesti ryöväämään Kiinan valtakunnan rannikoita.
Japanissa tapahtui laaja laivanrakennusbuumi Sengoku-kaudella, kun keskenään taistelevat sotaherrat rakensivat jopa useiden satojen laivojen rannikkolaivastoja. Oda Nobunaga, japanilainen daimio, on saattanut valmistuttaa yhdet maailman varhaisimmista panssarilaivoista, kun hän vuonna 1576 rakennutti kuusi metallipanssarilla varustettua Atakebune-laivaa. Kuitenkin Japanin Korean-valloituksen (1592–1598) aikana Japanin laivastot, jotka tukivat 160 000 miehen valloitusjoukkoa, kärsivät sarjan tuhoisia tappioita. Korealaisten amiraali Yi Sun-sin käytti erittäin onnistuneita taktiikoita sekä Kilpikonnalaivoja, tai Geobuksoneita, lyödäkseen määrällisesti ylivoimaisen vihollisen.
Japani rakensi ensimmäiset suuret, valtamerikelpoiset sotalaivansa 1600-luvulla Nanban-kaupankäyntikaudella länsimaista saatujen kokemuksien perusteella. Vuonna 1613 Sendain daimio rakennutti Tokugawa-shōgunaatin suostumuksella Date Marun, 500-tonnisen kaljuuna-tyyppisen laivan, joka kuljetti japanilaisten lähetystön Amerikkaan, josta se jatkoi matkaansa Eurooppaan.
Vuodesta 1640 Japani noudatti Sakoku-politiikkaa (”eristyneisyys”), joka kielsi yhteydet länsimaalaisiin, kristinuskon harjoittamisen ja valtamerilaivojen rakentamisen kuoleman uhalla.
Tokugawa-shōgunaatin loppupuolella 1840-luvulla länsimaalaisten laivanrakennustekniikoiden tutkiminen pääsi uudestaan vauhtiin. Vuosina 1853 ja 1854 Yhdysvaltain laivaston kommodori Matthew Perry osoitti japanilaisille yhdysvaltalaisten höyrysotalaivojen mahtia ja vuonna 1854 sai avattua Japanin ulkomaankaupalla Kanagawan sopimuksella. Vuonna 1858 sitä seurasi ”epätasa-arvoinen ystävyys” ja kaupankäyntisopimus, joka myönsi ulkomaalaisille kauppiaille toimiluvan Japanissa ja minimaaliset tuontiverot ulkomaalaisille tuotteille.
Välittömästi Japanin avauduttua ulkomaalaisille vaikutteille, Tokugawa-shōgunaatti aloitti aktiivisen mukautumisen länsimaalaiseen laivastoteknologiaan. Vuonna 1855 Alankomaiden avustuksella shōgunaatti hankki ensimmäisen siipirataslaivansa, Kankōmarun, jota käytettiin koululaivana ja sen kotisatama oli shōgunaatin perustama Nagasakin laivastokoulutuskeskus. Vuonna 1857 shōgunaatti hankki ensimmäisen potkurihöyrylaivansa Kanrinmarun. Laivasto-opiskelijat lähetettiin opiskelemaan ulkomaille, esimerkiksi tuleva amiraali Enomoto Takeaki (opiskeli Alankomaissa 1862–1867), jonka seurauksena Japanilla oli joukko ulkomaalaiskoulutettuja amiraaleja kuten Tōgō Heihachirō ja Isoroku Yamamoto. Vuonna 1865 ranskalainen laivastoinsinööri Léonce Verny palkattiin rakentamaan Japanin ensimmäiset modernit laivastoarsenaalit Yokosukaan ja Nagasakiin.
Tokugawa-shōgunaatin päättyessä vuonna 1867 laivastolla oli jo kahdeksan modernia länsimaista höyrysotalaivaa. Laivoja käytettiin lippulaiva Kaiyōmarun ja amiraali Enomoton johdolla keisarillisia joukkoja vastaan Boshin-sodassa. Sota kulminoitui Hakodaten laivastotaisteluun vuonna 1869, jonka seurauksena Tokugawa-shōgunaatti romahti lopullisesti ja keisarin valta palautui.