stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matalapaine
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
”The Mid-Latitude Cyclone”
Norwegian Cyclone Model -NWS (Arkistoitu – Internet Archive)
Unified Surface Analysis Manual - NWS
Unified Surface Analysis - NWS (Arkistoitu – Internet Archive)
Glossary of Meteorology
Cold Front Page
Matalapaineen kartta piirroksena. Matala liikkuu vasemmalta oikealle. Suihkuvirtauksen aaltohäiriöstä juuri syntynyt leveän V:n muotoinen matalapaine. Sadealue väritetty vihreäksi, vihreät kolmiot sadekuuroja, mustat viivat isobaareja, katkoviiva yhtenäinen keskipilvialue.
Hieman pidemmälle kehittynyt matala, joka ei ole alkanut okludoitua.  Lämpimän rintaman edessä sadealue, kylmän rintaman takana matalan sola, pohjoisesta tuleva kylmänpurkaus ja kuurosateita.
Kaavio eteläisen pallonpuliskon vastaavasta matalapaineesta. Lämmin sektori ja rintamat ovat keskuksen pohjoispuolella, koska eteläisellä pallonpuoliskolla pohjoisessa on lämpimämpää kuin etelässä. Sadealue on merkitty laventelinsinisellä. Tuulia osoittavat nuolet kaaviossa. Eteläisellä pallonpuoliskolla tuulet kiertävät matalapainetta myötäpäivään.
Matalapaine, jonka okludoituminen on alkanut. Y-kirjaimen muotoiset rintamat.
Matalapaine, joka on pitkälle okludoitunut. J-kirjaimen muotoinen kaventunut sadealue.
Maxwellin relaatiot

Maxwellin relaatiot ovat termodynamiikan keskeisten tilafunktioiden välisistä riippuvuuksista johdetut tilafunktioiden osittaisderivaattariippuvuudet. James Clerk Maxwell julkaisi nämä relaatiot v. 1871.
Tilafunktioiden riippuvuudet toisistaan

Termodynamiikan ensimmäisen ja toisen pääsäännön yhdistelmänä sisäenergialle saadaan
Termodynamiikan kolme muuta tilafunktiota, entalpia ja molemmat vapaaenergiat, ovat määritelty seuraavasti:  H=U+PV,  A=U-TS,  G=H-TS, joten on kirjoitettavissa seuraavat kokonaisdifferentiaalit:
Tarkasteltaessa entropiaa ja tilavuutta sisäenergian itsenäisinä muuttujina, niin sisäenergian kokonaisdifferentiaali on
Verrattaessa tätä yhtälön (2) sisäenergian yhtälöön, voidaan todeta seuraava
Termodynamiikan keskeiset funktiot ( U,H,G,A) todistetaan tilafunktioiksi funktioiden toisten osittaisderivaattojen avulla siten, että pätee
Toisin sanoen jatkuvien funktioiden ristikkäiset toiset osittaisderivaatat ovat identtisiä keskenään. Sovellettaessa tämä sisäenergialle, saadaan  \,{\Bigg [}{\frac {\partial }{\partial V}}{\Bigg (}{\frac {\partial U(S,V)}{\partial S}}{\Bigg )}_{V}{\Bigg ]}_{S}\,=\,{\Bigg [}{\frac {\partial }{\partial S}}{\Bigg (}{\frac {\partial U(S,V)}{\partial V}}{\Bigg )}_{S}{\Bigg ]}_{V}. Sovellettaessa tätä edelleen yhtälöön (4) saadaan yhtälörelaatio:
Tehtäessä samanlainen tarkastelu muille em. tilafunktioille, saadaan yhtälöt, jotka on nimetty James Clerk Maxwellin mukaan Maxwellin relaatioiksi:
Maxwellin relaatioita voidaan käyttää johdettaessa muita termodynaamisia yhtälöitä. Esimerkiksi Clausiuksen–Clapeyronin yhtälö voidaan   johtaa kolmannesta relaatiosta.
Aiheesta muualla

University of Oulu: Thermodynamic potentials (pdf)
Ville Mauranen

Vilhelm (Ville) Mauranen (3. marraskuuta 1888 Repola – 10. huhtikuuta 1948 Iisalmen maalaiskunta) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Hän osallistui vielä vanhoilla päivillään talvisotaan joukkueenjohtajana rintamajoukoissa.
Perhe ja koulutus

Maurasen vanhemmat olivat Iivana Mauranen ja Outi Höttönen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna  1919 Lyyli Elisabeth Knuuttilan kanssa. Mauranen kävi kaksi luokkaa Nurmeksen yhteiskoulua ja kauppakoulun.
Jääkärikausi

Mauranen työskenteli konttoristina Nurmeksessa, Kuopiossa ja Mikkelissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 28. maaliskuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan elokuussa vuonna 1917.
Sisällissodan jälkeinen aika

Mauranen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 28. heinäkuuta 1918 ja astui sen jälkeen armeijan palvelukseen 18. syyskuuta 1918. Hänet sijoitettiin armeijaan joukkueenjohtajaksi Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:n 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmän 3. pataljoonaan. Armeijasta Mauranen erosi 12. helmikuuta 1919 ja ryhtyi sen jälkeen järjestämään Repolan suojeluskuntaa. Mauranen toimi 7. toukokuuta 1919 - 19. lokakuuta 1920 välisen ajan W. Karjalan toimituskunnan määräyksestä Repolan-Porajärven ja lintujärven suojeluskuntain piiripäällikkönä. Hän osallistui myös Porajärven ja Lintujärven valtauksiin, missä hän haavoittui elokuussa vuonna 1919. Myöhemmin hän työskenteli Oy Agroksen koneosaston johtajana vuosina 1920 – 1923 ja Alfa-Laval oy:n piiritarkastajana vuosina 1925 – 1937 sekä oli Valtion patruunatehtaan palveluksessa vuosina 1931 - 1932 ja Helsingin sotilaspiirin ylimääräisenä kanslistina vuosina 1932 – 1935, jonka jälkeen hän työskenteli vuosina 1936 – 1937 Jaakkiman varuskuntapesulan johtajana. Myöhemmin hän työskenteli maanviljelijänä Iisalmen maalaiskunnassa.
Talvi- ja jatkosota

Mauranen osallistui talvisotaan joukkueenjohtaja Jalkaväkirykmentti 67:n II pataljoonan 5. komppaniassa ja osallistui taisteluihin Tammisuolla ja Kärstilässä. Välirauhan aikana hän toimi Jalkaväkirykmentti 67:n Kevyen Kolonnan johtajana. Jatkosotaan Mauranen ei osallistunut vaan hän siirtyi Iisalmen maalaiskuntaan jatkamaan maanviljelystä. Hänet haudattiin Iisalmen maalaiskuntaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vääpeli 10. marraskuuta 1918  Vänrikki 19. tammikuuta 1934 |    |  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Matematiikan kauneus

Esimerkki ”menetelmän kauneudesta” – Pythagoraan lauseen yksinkertainen todistus.
Matematiikan kauneudella tarkoitetaan sitä, että monet matemaatikot saavat esteettistä mielihyvää työstään ja matematiikasta yleensäkin ja kuvaavat tätä tunnetta sanomalla matematiikkaa (tai jotain sen osa-aluetta) ”kauniiksi”.  Joskus matemaatikot kuvaavat matematiikkaa taiteeksi, ja sitä verrataan erityisesti musiikkiin tai runouteen. Bertrand Russell luonnehti matematiikan kauneutta seuraavasti:
»Oikein nähtynä matematiikka sisältää paitsi totuuden myös äärimmäistä kauneutta — kylmää ja ankaraa kauneutta, sellaista kuin veistos edustaa, vetoamatta miltään osin luontomme vajavuuksiin, tukeutumatta musiikin tai taiteen suurellisiin hepeneisiin; silti ylevässä puhtaudessaan matematiikka pystyy tavoittamaan ankaran täydellisyyden, jota vain taiteista suurimmat edustavat. Puhtaan mielihyvän, haltioitumisen, ihmisyyden rajojen ylittymisen tunne, joka on parhaimman erinomaisuuden koetinkivi, kuuluu matematiikkaan yhtä olennaisesti kuin runouteenkin.»
Paul Erdős luonnehti matematiikan sanoinkuvaamattomuutta kirjoittaessaan: "Miksi numerot ovat kauniita? Yhtä hyvin voisi kysyä, miksi Beethovenin 9. sinfonia on kaunis. Jos joku ei näe syytä, kukaan ei voi sitä hänelle selittää. Minä tiedän numeroiden olevan kauniita. Jos ne eivät ole kauniita, ei mikään muukaan ole."
Menetelmän kauneus

Matemaatikot luonnehtivat erityisen onnistunutta matemaattista todistusta elegantiksi tai tyylikkääksi. Tapauksesta riippuen sillä voidaan tarkoittaa
todistusta, joka tukeutuu mahdollisimman vähän lisätodistuksiin tai aiempiin tuloksiin
harvinaisen ytimekästä todistusta
todistusta, joka johtaa tulokseen yllättävää tietä (esim. johtamalla todistus jostain asiaan liittymättömästä lauseesta tai lauseista)
uuteen ja omintakeiseen näkemykseen perustuvaa todistusta
todistusmenetelmää, jota voidaan käyttää ratkaistaessa muita samankaltaisia ongelmia.
Eleganttia todistusta etsiessään matemaatikot usein hakevat erilaisia, toisistaan riippumattomia tapoja tuloksen todistamiseksi — ensimmäisenä löydetty ei välttämättä ole paras (kuten sokkelossa ensimmäisenä perille vievä reitti ei välttämättä ole lyhin). Eniten erilaisia todistuksia on luultavasti löydetty Pythagoraan lauseelle: sille on esitetty satoja todistuksia.
Myös neliönjäännöslauseelle on löydetty monia eri todistuksia — yksin Carl Friedrich Gauss julkaisi lauseelle kahdeksan eri todistusta.
Vastavuoroisesti tuloksia, jotka ovat loogisesti oikeita mutta jotka vaativat työläitä laskelmia, ylettömän huolellisia menetelmiä, erittäin perinteisiä lähestymistapoja tai jotka edellyttävät lukuisia erityisen voimakkaita aksioomia tai aikaisempia tuloksia, ei yleensä luonnehdita "eleganteiksi", vaan niitä kuvataan pikemminkin "rumiksi" tai "kömpelöiksi".
Tähän liittyy Occamin partaveitsi, jonka mukaan teoriasta tulee karsia kaikki ylimääräiset tekijät eli niiden tulee olla mahdollisimman yksinkertaisia.
Tulosten kauneus

Matemaatikot näkevät kauneutta tuloksissa, jotka muodostavat yhteyksiä kahden matematiikan osa-alueen välille, vaikka niillä ei ensisilmäyksellä näyttäisi olevan mitään yhteistä. Näitä tuloksia kuvataan usein syvällisiksi tai syviksi (engl. deep).
Vaikka on vaikeaa löytää yksimielisyyttä siitä, onko jokin tulos syvällinen vai ei, muutamiin esimerkkeihin viitataan usein. Yksi on Eulerin identiteetti:
Kaava sitoo toisiinsa useat nykymatematiikan tärkeät luvut: Neperin luvun, piin, imaginaariyksikön ja perusluvut 1:n ja 0:n. Se yhdistää matemaattisen analyysin, geometrian ja algebran. Yhtälössä esiintyvät myös matematiikan kolme tärkeää laskutoimitusta: yhteenlasku, kertolasku ja potenssiin korottaminen. Fyysikko Richard Feynman kutsuu tätä "matematiikan merkittävimmäksi lauseeksi".
Nykyaikaisiin esimerkkeihin kuuluvat modulaarisuuslause, joka tuo tärkeän yhteyden elliptisten käyrien ja modulimuotojen välille (Andrew Wiles ja Robert Langlands saivat tästä työstään Wolfin palkinnon), ja "Hirviömäinen pontikka" ("Monstrous moonshine"), joka yhdistää "Hirviöryhmän" ("Monster group") modulimuotoihin säieteorian kautta (Richard Borcherds palkittiin työstään Fieldsin mitalilla).
Syvällisen vastakohta on triviaali. Triviaali lause voi olla tulos, joka voidaan johtaa itsestään selvällä ja suoraviivaisella tavalla toisista tunnetuista tuloksista tai joka koskee vain tiettyä osaa määrätystä joukosta, kuten tyhjä joukko. Joskus kuitenkin lause voi olla kyllin omaperäinen, että se voidaan luokitella "syväksi", vaikka sen todistus onkin melko ilmeinen.
Kokemuksen kauneus

Numeroiden ja symbolien käsittelystä saatavaa tyydytystä tarvitaan kenties kaikessa matematiikassa.
Koska matematiikkaa tarvitaan tieteessä ja tekniikassa, on todennäköistä, että mikä tahansa teknologinen yhteiskunta tukee tätä estetiikkaa, ainakin sen tieteenfilosofiassa, jos ei muualla.
Voimakkain kokemus matemaattisesta kauneudesta tulee useimmille matemaatikoille siitä, että he aktiivisesti harjoittavat sitä. Matematiikasta ei voi nauttia tai harjoittaa sitä passiivisesti. Siinä ei ole roolia tarkkailijalle, yleisölle tai katsojalle. Bertrand Russell viittasi matematiikan karuun kauneuteen.
Kauneus ja filosofia

Joillain matemaatikoilla on se mielipide, että matematiikan tekeminen on lähempänä löytämistä kuin keksimistä. Esimerkiksi:
»Ei ole tieteen tutkijaa, ei runoilijaa, ei maalaria eikä muusikkoa joka ei kertoisi löytäneensä valmiina tieteellistä löytöään tai runoaan tai kuvaansa – että se tuli hänelle ulkoa eikä hän tietoisesti sitä luonut sisältään.
» 
(William Kingdon Clifford, luennosta Royal Institutionille otsikkona "Mentaalisen kehityksen tiloja" (Some of the conditions of mental development"))
Nämä matemaatikot uskovat, että matematiikan yksityiskohtaisten ja tarkkojen tulosten voidaan järkevästi olettaa olevan tosia täysin riippumatta universumista, jossa elämme. He voivat esimerkiksi väittää teorian luonnollisista luvuista olevan perustavalaatuisesti pätevä riippumatta kontekstista. Jotkin matemaatikot ovat laajentaneet tämän näkemyksen matemaattisesta kauneudesta vielä pitemmälle lähestyen mystiikkaa.
Pythagoras (sekä hänen koulukuntansa pythagoralaisuus) uskoivat numeroiden kirjaimelliseen olevaisuuteen. Irrationaalilukujen olemassaolon löytyminen oli heille šokki – heille sellaisten numeroiden olemassaolo, joita ei voitu esittää kahden luvun suhteena, oli luonnossa oleva virhe. Nykyajan näkökulmasta katsottuna Pythagoraan numeroiden mystinen käsittely oli paremminkin numerologiaa kuin matematiikkaa.
Platonin filosofiassa on olemassa kaksi maailmaa: todellinen fyysinen maailma, jossa me elämme, ja toinen, abstrakti maailma, joka sisältää muuttumattoman totuuden – johon kuuluu myös matematiikka. Hän uskoi todellisen maailman olevan vain abstraktin maailman heijastuma.
Galileo Galilein kerrotaan sanoneen: "Mathematiikka on kieli, jolla Jumala kirjoitti Universumin."
Unkarilainen mathemaatikko Paul Erdős (vaikkakin ateisti) puhui kuvitellusta kirjasta, johon Jumala on kirjoittanut kaikki kauneimmat matemaattiset todistukset. Kun Erdős halusi erityisesti korostaa jotain todistusta, hän toi ilmi, että "Tämä löytyy Kirjasta!" Tämä näkemys tuo ilmi sen idean, että matematiikka – olennaisena perustuksena, jolle universumimme lait on perustettu – on luonnollinen ehdokas sille, mikä on personoitu Jumalaksi eri uskonnoissa.
Ranskalainen filosofi Alain Badiou väittää ontologiaa matematiikaksi. Hän myös uskoo, että matematiikan, runouden ja filosofian välillä on syvä yhteys.
Joissain tapauksissa filosofit ja muut tieteenharjoittajat, jotka ovat käyttäneet matematiikkaa laajasti hyväkseen, ovat tehneet päättelyissään loikkia kauneuden ja fyysisen totuuden välillä virheellisisiksi osoittautuneilla tavoilla.
Esimerkiksi Johannes Kepler uskoi yhdessä vaiheessa, että silloin tunnettujen planeettojen radat olivat Jumalan järjestämiä muistuttamaan viiden Platonin kappaleen järjestystä. Koska Platonin kappaleita on vain viisi, Keplerin hypoteesi salli vain kuusi planeettarataa, ja oli todistettu vääräksi Uranuksen löytyessä.
Kauneus ja matemaattinen informaatioteoria

1970-luvulla Abraham Moles ja Frieder Nake analysoivat linkkejä kauneuden, informaation käsittelyn (information processing) ja informaatioteorian välillä. 1990-luvulla Jürgen Schmidhuber kehitti matemaattisen teorian katsoja-riippuvaisesta subjektiivisesta kauneudesta, joka perustuu algoritmiseen informaatioteoriaan: kauneimmilla verrattavissa olevilla kohteilla on lyhyimmät algoritmit (esim. en:Kolmogorov complexity) suhteessa siihen, mitä tarkkailija jo tietää.
Matematiikka ja taide

Kuvataiteessa ja arkkitehtuurissa esiintyvä kultainen leikkaus on sommittelun perussääntöjä. Muodot, joissa esiintyy kultainen leikkaus, koetaan yleisesti esteettisesti miellyttäviksi.
Tessellaation avulla voidaan täyttää kaksiulotteinen taso geometrisen muodon toistamisella aukkoja jättämättä. M. C. Escher sai niihin inspiraation tutkiessaan Alhambran koristeluja.
Fraktaali on itsesimilaarinen joukko, eli se näyttää samalta tai samankaltaiselta, katsoi sitä millä suurennoksella tahansa. Fraktaaleja voidaan suurentaa rajatta. Niillä on yksityiskohtia kaikissa mittakaavoissa eli yksityiskohdat jatkuvat äärettömiin. Fraktaaleista voidaan laatia taideteoksia ohjelmoitavan tietokonegrafiikan keinoin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kirjallisuutta

Hardy, G. H.: Matemaatikon apologia.  ((A mathematician’s apology, 1940.) Esipuhe: C. P. Snow. Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 1997.  ISBN 952-5202-04-6
Kun lähdetään kohdasta e0 = 1, matkaten nopeudella i ajan pituuden π verran ja lisätään 1, päästään kohtaan 0.
Johannes Keplerin Platonin kappaleisiin perustuva malli aurinkokunnasta, joka yhdisti matemaattisen kauneuden tähtitieteeseen.
Ateenan Parthenonin korkeuden ja sen päädyn pituuden suhde on kultainen leikkaus.
Jalkakäytävää samanmuotoisista palasista
Mandelbrotin joukon fraktaalitaidetta
Käännös suomeksi
Maunu

| Maunu |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  19. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Mauno
Vastineita eri kielissä:  Måns
Nimen alkuperä:  latinan Magnus = suuri
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maunu on suomalainen miehen etunimi. Maunun nimipäivä 19. elokuuta. Nimi on suomalainen muoto latinalaisesta nimestä Magnus, joka merkitsee suurta ja on ollut käytössä muun muassa Kaarle Suuren (lat. Carolus Magnus) lisänimenä. Nimestä on käytössä myös muunnos Mauno.
Nimeä Maunu käytetään suomen kielessä myös Ruotsin ja Norjan keskiaikaisista kuninkaista, joiden alkuperäinen nimi on Magnus.
Vuoden 2019 loppuun mennessä 
Digi- ja väestötietoviraston mukaan 1 517 henkilöä on saanut etunimekseen Maunu.
Tunnettuja Maunuja > Ruotsin kuninkaita

Maunu Niilonpoika Vahva, kuninkaana 1134
Maunu II Henrikinpoika, kuninkaana 1160–1161
Maunu Ladonlukko, 1275–1290
Maunu IV Eerikinpoika, 1319–1362
Tunnettuja Maunuja > Norjan kuninkaita

Maunu Hyvä (Magnus I Olavsson), kuninkaana 1035–1047
Maunu Haraldinpoika, 1066–1069
Maunu Paljassääri, 1093–1103
Maunu Sokea, 1130–1135
Maunu Erlinginpoika, 1161–1184
Maunu VI Lainparantaja, 1238–1280
Tunnettuja Maunuja > Liivinmaan kuningas

Tanskan Maunu, Magnus af Øsel (1540–1583), Tanskan prinssi, kuninkaana 1570–1578
Tunnettuja Maunuja > Suomen piispoja

Maunu I, piispana 1291–1308
Maunu II Tavast, 1412–1450
Maunu Särkilahti, 1489–1500
Tunnettuja Maunuja > Muita

Maunu Alppinen (1922–1998), viilari ja ammattiyhdistysjohtaja
Maunu Ossian af Heurlin (1873–1952), lääkäri ja valtiopäivämies
Maunu Härme (1914–2009), geologi ja professori
Maunu Häyrynen (s. 1961), taidehistorioitsija ja maisemantutkija
Maunu Ihalainen (1937–2019), SDP:n toimitsija ja hallintopäällikkö ja kanslianeuvos
Maunu Knaapinen (1863–1954), kouluneuvos ja paikallishistorioiden kirjoittaja
Maunu Kohijoki (1923–2008), Kokoomuksen kansanedustaja
Maunu Kuosa (1922–1978), eversti ja kirjailija
Maunu Kurkvaara (1926–2023), taidemaalari ja elokuvaohjaaja
Maunu Niinistö (1915–1982), kirjallisuudentutkija
Maunu Pekanpoika Nyrh (k. 1553), talonpoikaislevottomuuksien johtaja
Maunu Puranen (1914–1999), geofysiikan professori
Maunu Siitonen (1911–1986), arkkitehti
Maunu Sinnemäki (1928–2006), rovasti ja kirjailija
Maunu Tuhkanen (1899–1968), Jussi Jaatinen, näytelmäkirjailija
Mayhem

Mayhem (sekasorto) on brittiläisessä tapaoikeudessa tahallista silpomista siten, että henkilöä vahingoitetaan, jotta hän ei voi puolustautua taistelussa. Ahtaamman laintulkinnan mukaan se edellytti silmän tai raajan vahingoittamista, kun taas korvan ja nenän poistamista ei pidetty riittävän vammauttavana. Rikoksen nimitys laajeni myöhemmin käsittämään kaikenlaisen silpomisen, vahingoittamisen ja lamaamisen millä tahansa välineellä. Sana on peräisin muinaisranskan kielen sanasta mahaing.
Fetter v. Beale

Brittiläisen tapaoikeuden suurin mullistus koskien mayhem-oppia tuli 1697, jolloin Britannian korkein oikeus King's Bench antoi tuomion käsittelyssä Fetter v. Beale, 91 Eng. Rep. 1122. Jutun kantaja katsottiin asiassa voittajaksi ja syytetty tuomittiin maksamaan korvausta väkivallanteostaan. Vähän myöhemmin, "osa hänen kalloaan irtosi hänen päästään kyseisen pahoinpitelyn vuoksi," ja kantaja nosti kanteen mayhemin perusteella. Vaikka Fetter tunnetaan vanhakantaisena esimerkkinä res judicatasta, sen merkitys on suurin siinä, että se laajentaa mayhemin kattamaan myöhemmin tapahtuneita jälkiseurauksia tässä myös "kallon menetyksen".
Nykyinen käytäntö

Nykyaikana mayhem-väkivallanteon ovat korvanneet monissa oikeudenkäytöissä lain määrittelemät pahoinpitelyrikossäännökset, kuten törkeä pahoinpitely.
Muita tavallisia merkityksiä

"Mayhemiä" käytetään nykyisin tarkoittamaan tuhoa ja hävitystä, usein leikkimielisesti. Muutos on johtunut lehdissä käytetyn sanonnan "rioting and mayhem" (rähinöinti) väärinymmärryksestä.
Suomalainen puolue

| Suomalainen puolue |
| --- | --- |
Perustettu:  1906
Lakkautettu:  1918
Ideologia:  fennomania, konservatiivisuus, nationalismi
Poliittinen kirjo:  oikeisto
Värit:  sininen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomalainen puolue (ruots. Finska partiet; myös vanhasuomalaiset ja suomettarelaiset) oli autonomisessa Suomen suuriruhtinaskunnassa vaikuttanut konservatiivinen ja suomenmielinen puolue. Poliittinen liike syntyi niin sanotun kieliriidan seurauksena 1860-luvulla, ja sen tavoitteena oli saattaa suomen kieli ruotsin kielen rinnalle maan viralliseksi kieleksi. Varsinaiseksi moderniksi puolueeksi liike järjestäytyi vuonna 1906. Puolueen keskeisiä ideologisia johtajia olivat J. V. Snellman, Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen sekä J. R. Danielson-Kalmari. Puolueen äänenkannattajina toimivat sanomalehdet Suometar sekä myöhemmin Uusi Suometar.
Aate

Suomalainen puolue syntyi Euroopassa voimistuneen kansallisuusajattelun seurauksena syntyneen suomalaisuusliikkeen ja snellmanilaisen herätyksen vaikutuksesta. Vuodesta 1894 suomalaisessa puolueessa erottuivat alkujuuret, jotka johtivat myöhemmin vanha- ja nuorsuomalaisten puolueiden syntymiseen. Vanhasuomalaiseen ajatteluun sisältyi vanhoillisuus ja maltillinen asenne suhteessa Venäjän sortopolitiikkaan. Nuorsuomalainen ajattelu korosti uudistusmielistä ja perustuslaillista eli passiivisen vastarinnan politiikkaa.
Alkuvaiheessa Suomalaisessa puolueessa oli kyse väljän puolueyhteisön kahdesta ohjelmallisesta fraktiosta. Pirkko Rommin mukaan fennomanian pohjalta syntyneen puolueen ideologisena perustana olivat sosiaaliuudistukset ja konservatiivisuus sekä suomenmielisyys, yhtenäisen kansakunnan luominen. Suomalainen puolue oli Kansallisen Kokoomuksen edeltäjä.
Historia

Suomalainen puolue syntyi niin sanotun kieliriidan myötä 1860- ja 1870-luvuilla, mutta se oli 1900-luvun alkuun saakka lähinnä niin sanottu valtiopäiväpuolue ilman varsinaista organisaatiota. Se järjestäytyi moderniksi puolueeksi vasta vuonna 1906. Puolue lakkasi toimimasta vuoden 1918 lopulla sen jäsenten siirryttyä pääasiassa kokoomuspuolueeseen. Sen jälkeen, kun Suomalaisesta puolueesta oli 1800-luvun lopussa irtaantunut nuorsuomalaisina tunnettu ryhmä, alkuperäiseen puolueeseen viitataan usein ”vanhasuomalaisina”.
Puolueen oppi perustui filosofi J. V. Snellmanin (1806–1881) ajatuksiin. Koko 1800-luvun lopun puolueen johtajana oli professori Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja tämän kuoltua vuonna 1903 professori J. R. Danielson-Kalmari. Vanhasuomalaiset omaksuivat Yrjö-Koskisen johdolla myöntyväisyyslinjan ensimmäisen sortokauden aikana, mikä leimasi vahvasti puolueesta saatua mielikuvaa itsehallinnon loppuaikoina.
Vuoden 1872 valtiopäiville tulivat ensi kertaa valituksi Yrjö-Koskinen ja Agathon Meurman, jotka toivat puolueeseen fennomanian.
Historia > Nuorsuomalaiset irtautuvat

Vähitellen puolueen nuoret saivat liberaaleja vaikutteita ja muodostivat 1880-luvun lopulla nuorsuomalaisen ryhmän Jonas Castrénin ja Lauri Kivekkään johdolla. Mukana toimi poliittisesti aktiivi taiteilijapiiri (Akseli Gallen-Kallela, Jean Sibelius, Juhani Aho, Minna Canth ynnä muita). Vuonna 1894 siitä tuli puolue puolueessa ja vuonna 1905 se irtautui täysin erilliseksi puolueeksi (Suomenmieliset perustuslailliset eli Nuorsuomalainen puolue).
Merkittävin erottava tekijä oli se, että ryhmä piti tiukasti kiinni perustuslaista (yhdessä Ruotsalaisen puolueen enemmistön kanssa, sitoutumattoman Leo Mechelinin johdolla), vastustaen suuriruhtinaan sortokaudella (1899–1905 ja 1908–1917) antamia lakeja. Tämä toi ryhmään myös eräitä vanhempia Suomalaisen puolueen jäseniä.