stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venera Tšernyšova

| Venera Mihailovna Tšernyšova> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1954 (ikä 70) Molotov, Neuvostoliitto
Ampumahiihtäjä
Seura:  Dynamo, Kama
Maailmancup
Kaudet:  1984-1988
Yksilölliset voitot:  2
Yksilölliset palkintosijat:  5
 Tietolaatikko päivitetty 29. maaliskuuta 2020 
Aiheesta muualla
IBU
| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Chamonix 1984 | 5 km |  |
|  Kultaa | Chamonix 1984 | normaalimatka |  |
|  Kultaa | Chamonix 1988 | viesti |  |
|  Kultaa | Egg am Etzl 1985 | viesti |  |
|  Kultaa | Falun 1986 | viesti |  |
|  Kultaa | Lahti 1987 | viesti |  |
|  Kultaa | Chamonix 1988 | viesti |  |
|  Hopeaa | Lahti 1987 | 5 km |  |
|  Pronssia | Egg am Etzl 1985 | 5 km |  |
|  Pronssia | Chamonix 1988 | normaalimatka |  |
Venera Mihailovna Tšernyšova (ven. Венера Михайловна Чернышова, s. 5. maaliskuuta 1954, Molotov) on venäläinen uransa lopettanut Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä. Hän saavutti urallaan seitsemän ampumahiihdon maailmanmestaruutta vuosina 1984–1988 eli aikana, jolloin naisten ampumahiihdon kansainvälinen toiminta käynnistyi..
Venera Tšernyšova aloitti urheilu-uransa maastohiihtäjänä. Vuonna 1981 hän oli Neuvostoliiton maastohiihdon mestaruuskisoissa voittamassa viestin yhdessä Galina Kulakovan, Tatjana Rybakovan ja Julia Zavalinan kanssa. Vuoden 1980 Lake Placidin olympialaisissa Permin seudulta kotoisin ollut Vladimir Alikin oli kultaa voittaneessa ampumahiihdon viestijoukkueessa. Tämä sai Permin seudulla, jossa Venera Tšernyšovakin asui, ampumahiihtoinnostuksen lisääntymään. Näin Tšernyšovakin siirtyi ampumahiihdon harrastajaksi, vaikka laji otti vielä naisten puolella ensi askeleitaan.
Tšernyšhova kuului hallitsevaan Neuvostoliiton ampumahiihtoryhmään 1980-luvulla. Ensimmäisissä viidessä naisten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1984-1988 Tšernyšhova voitti viisi kultamitalia Neuvostoliiton viestin kanssa. Ensimmäiset naisten MM-kisat Chamonixissa 1984 olivat Tšernyšovan menestystä, sillä hän voitti viestikullan lisäksi molemmat henkilökohtaiset matkat eli 5 ja 10 km. Sen jälkeen hän saavutti Lahdessa 1987 pikamatkat hopeaa, Egg am Etzlissa 1985 pikamatkan pronssia ja Chamonixissa 1988 normaalimatkan pronssia. Maailmancup-menestys jäi MM-kisojen rinnalla Neuvostoliiton edustajilla vaatimattomaksi, koska he eivät juurikaan osallistuneet silloin vielä vähän kilpailtuihin maailmancup-tapahtumiin.
Uransa päätyttyä vuonna 1990 Venera Tšernyšova sai neuvostoliittolaisurheilijalle annettavan korkeimman tunnustuksen "Neuvostoliiton kunnioitettu urheilumestari" -arvon.
Urheilu-uran jälkeinen aika

Tšernyšova valmistui vuonna 1988 Kiovan valtion fyysisen kulttuurin ja urheilun instituutista. Hänen erikoistumisalansa oli murtomaahiihto.
Viiniamatsoni

| Viiniamatsoni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Amatsonit Amazona
Laji::  vinacea
Kaksiosainen nimi
 Amazona vinacea  (Kuhl), 1820 
Katso myös
   Viiniamatsoni Wikispeciesissä   Viiniamatsoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiniamatsoni (Amazona vinacea) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Brasilian Bahian eteläosista Paraguayn itäosiin ja Argentiinan pohjoisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Brasiliasta 1820.
Veikko Mannerkoski

Veikko Kalervo Mannerkoski (3. tammikuuta 1907 Pusula – 17. toukokuuta 1980 Hämeenlinna) oli suomalainen järjestöjohtaja ja virkamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Mannerkosken vanhemmat olivat maanviljelijä Andres Berndt Mannerkoski, aiemmin Malmström, ja Amanda Maria Ståhlberg ja puoliso vuodesta 1933 Vieno Margareta Anttila. Professori, rehtori, pääjohtaja Markku Mannerkoski ja kauppaneuvos Lauri Mannerkoski ovat heidän poikiaan. Veikko Mannerkoski tuli ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta vuonna 1926 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1932. Hän oli valmistuttuaan ensin Hämeen maanviljelysseuran karjatalouskonsulentti ja sitten 1936–1969 seuran toiminnanjohtaja. Hämeen läänin maatalouskeskuksen johtajana Mannerkoski toimi 1970–1972. Mannerkoskella oli myös useita luottamustehtäviä varsinkin osuustoiminnan piirissä. Hän oli muun muassa Hämeenlinnan Seudun Osuuskassan perustajajäsen, hallintoneuvoston puheenjohtaja ja yli 30 vuoden ajan pankin johtokunnan puheenjohtaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Mannerkoski sai vuonna 1959.
Julkaisuja

Hämeen läänin maanviljelysseuran alueen maataloudellisista oloista, 1941
Videopelivuosi 2001

Videopelivuosi 2001 käsittelee vuoden 2001 aikana julkaistuja videopelejä ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Tapahtumia

Game Developers Choice Awards jaetaan ensimmäisen kerran Game Developers Conference tapahtumassa.
Laitteistojulkaisuja

Game Boy Advance
Nintendo GameCube
Microsoft Xbox
Videopelijulkaisuja

| Merkintä | Ohjelmisto |
| --- | --- |
GBA: Game Boy Advance
GBC: Game Boy Color
Mac: Mac OS
Win: Microsoft Windows
Lin: Linux
GCN: Nintendo Gamecube
PS1: PlayStation
PS2: PlayStation 2
PSP: PlayStation Portable
Tropico
Operation Flashpoint: Cold War Crisis
23. heinäkuuta – Max Payne
Ico
10. syyskuuta – Advance Wars
Grand Theft Auto III
Tony Hawk’s Pro Skater 3
12. marraskuuta – Empire Earth
14. marraskuuta – Rally Trophy
15. marraskuuta – Halo: Combat Evolved
18. marraskuuta – IL-2 Sturmovik
Palkinnot > BAFTA Interactive Entertainment Awards

Max Payne voittaa BAFTA-palkinnon parhaan PC-pelin kategoriassa
Palkinnot > Game Developers Choice Awards

The Sims - Vuoden peli
Deus Ex - Erinomaisuus pelisuunnittelussa
Palkinnot > Interactive Achievement Awards

Diablo II - Vuoden peli
Shenmue - Konsoli-innovaatio (konsolipelaamisessa)
Virginia Balistrieri

| Virginia Balistrieri |
| --- | --- |
 Virginia Balistrieri (oikealla) elokuvassa Sperduti nel buio vuonna 1914.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1888 Trapani
Kuollut: 3. elokuuta 1960 (72 vuotta) Rooma
Ammatti:  Näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Virginia Balestrieri
Aiheesta muualla
IMDb
Virginia Balistrieri (15. tammikuuta 1888 Trapani – 3. elokuuta 1960 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Ura

Balistrieri näytteli sekä teatterissa että elokuvissa. Hän aloitti Giovanni Grasson vastaparina Nino Martoglion ohjaamissa mykkäelokuvissa 1910-luvulla. Vuonna 1914 Balistrieri tulkitsi naispääosan elokuvassa Sperduti nel buio, jota  pidetään eräänä italialaisen neorealismin edeltäjistä.
Balistrierin aviopuoliso oli Giovanni Grasso jr. (1888–1963), joka oli edellä mainitun Giovanni Grasson (1873–1930) serkku. Balistrierin sisko Desdemona Balistrieri  (1889–1976) oli niin ikään näyttelijä.
Filmografia

Sperduti nel buio, ohj. Nino Martoglio (1914)
Capitan Blanco, ohj. Nino Martoglio (1914)
Cavalleria rusticana, ohj. Mario Gargiulo (1924)
Terra di nessuno, ohj. Mario Baffico (1939)
Mare, ohj. Mario Baffico (1940)
Malia, ohj. Giuseppe Amato (1946)
Sono io l'assassino, ohj. Roberto Bianchi Montero (1947)
I fuorilegge, ohj. Aldo Vergano (1949)
Lo sparviero del Nilo, ohj. Giacomo Gentilomo (1950)
Margherita da Cortona, ohj. Mario Bonnard (1950)
Benvenuto reverendo!, ohj. Aldo Fabrizi (1950)
Auguri e figli maschi, ohj. Giorgio Simonelli (1951)
C'era una volta Angelo Musco, ohj. Giorgio Walter Chili - dokumentti (1953)
Anni facili, ohj. Luigi Zampa (1953)
Maruzzella, ohj. Luigi Capuano (1956)
Onore e sangue, ohj. Luigi Capuano (1957)
Ascoltami, ohj. Carlo Campogalliani (1957)
Il mondo dei miracoli, ohj. Luigi Capuano (1958)
Aiheesta muualla

Sperduti nel buio : Virginia Balistrieri (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Virginia Balistrieri
Käännös suomeksi
Virginia (täsmennyssivu)

Virginia on naisen etunimi. Se voi tarkoittaa myös ainakin seuraavia:
Paikannimenä

Virginia, Yhdysvaltain osavaltio
Länsi-Virginia, Virginiasta eronnut Yhdysvaltain osavaltio
Virginia, kaupunki Illinoisissa Yhdysvalloissa
Virginia, kaupunki Minnesotassa Yhdysvalloissa
Virginia, kaupunki Irlannissa
Virginia, kaupunginosa Brisbanessa, Australiassa
Yhdysvaltain laivasto

CSS Virginia, Etelävaltioiden taistelulaiva Yhdysvaltain sisällissodassa
USS Virginia (1776), 28-tykkinen fregatti
USS Virginia (1797), 14-tykkinen tullikutteri
USS Virginia (1825), 74-tykkinen linjalaiva
USS Virginia (1861), vallattu espanjalainen saarronmurtaja
Virginia-luokka (taistelulaiva), viiden aluksen (BB-13 - BB-17) muodostama taistelulaivaluokka
USS Virginia (BB-13), Virginia-luokan taistelulaiva
Virginia-luokka (risteilijä), neljän aluksen (CGN-38 - CGN-41) muodostama ydinristeilijäluokka
USS Virginia (CGN-38), Virginia-luokan risteilijä
Virginia-luokka (sukellusvene), (SSN-774 - ) ydinsukellusveneluokka
USS Virginia (SSN-774), Virginia-luokan ydinsukellusvene
Muuta

Virginia, Ellen Glasgow'n romaani vuodelta 1913
50 Virginia, asteroidi.
Virginia, Vuokko Hovatan single vuodelta 2008
Virginia, savukemerkki
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Virginia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vyöliskot

| Vyöliskot |
| --- | --- |
 Cordylus tropidosternum
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Skinkkimäiset Scincomorpha
Heimo::  Vyöliskot Cordylidae  Fitzinger, 1826
Katso myös
   Vyöliskot Wikispeciesissä   Vyöliskot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vyöliskot (Cordylidae) on suomumatelijoiden heimo, jonka lajien suomuinen nahka on muuntunut tehokkaaksi panssariksi. Häntää ympäröivät lukuisat erikoistuneista suomuista koostuvat ”piikkivyöt”.
Suvut

Käärmeliskot (Chamaesaura)
Vyöpyrstöliskot (Cordylus)
Hemicordylus
Karusasaurus
Namazonurus
Ninurta
Ouroborus
Laakaliskot (Platysaurus)
Kallioliskot (Pseudocordylus)
Smaug
Vega (raketti)

Vega ja Sentinel-2 -satelliitti laukaisualustalla.

Vega on ESAn rakettiohjelmassa vuodesta 1998 alkaen kehitetty pieni italialainen kantoraketti. Rakettia laukaistaan Guayanan avaruuskeskuksesta ja sen ensimmäinen laukaisu tehtiin 13. helmikuuta 2012.
Raketin myyntihinta on 32 miljoonaa euroa, joka on kilpailukykyinen venäläisiin pieniin kantoraketteihin verrattuna. Sillä laukaistaan 300–2 500 kg painavia satelliitteja matalille maan kiertoradoille. Vega-raketti kykenee viemään 1 500 kg:n painoisen satelliitin 700 km radalle ja tämän kaltaista laukaisua pidettiinkin raketin suunnittelussa tyyppitapauksena. Tätä painavammat satelliitit laukaistaan alhaisemmille radoille. Raketin lasteina tulee olemaan pääosin tieteellisiä tutkimussatelliitteja.
Se on nimetty Vega-tähden mukaan.
Historia

Ennen Vega-raketin käyttöönottoa ESA:lla oli käytössään ja Guayanasta laukastavana vain oma raskas Ariane 5 ja keskiraskas venäläisvalmisteinen Sojuz. Kevyt kantoraketti puuttui. Ariane 5 valmistetaan pitkälti Ranskassa ja Saksassa.  Osin tästä syystä Italia ajoi vahvasti Vega-raketin kehitystä ja siitä lopulta tuli raketin päävalmistusmaa.
Raketin kehityksen rahoittaa ja toteutti pääosin (65%) Italia. Muut rahoittajat ja hankkeen toteuttajat ovat olleet Ranska (25,3 %), Belgia (6,9 %), Espanja (4,6 %), Alankomaat (3,2 %), Sveitsi (1 %) ja Ruotsi (0,6 %).  Raketin toteutti pääosin entinen Fiat Avio eli nykyinen Avio s.p.A. Tämän Rooman lähellä Colleferron laaksossa sijaitsevan rakettitehtaan omistivat italialainen Finmeccanica ja yhdysvaltalainen sijoitusyhtiö Carlyle Group. Ne myivät elokuussa 2006 yhtiön 2,6 miljardilla eurolla Cinven Ltd-yhtiölle. Jos markkinat ovat suotuisat uusi omistaja vienee yhtiön pörssiin.
Raketin ensilento oli suunniteltu tapahtuvan marraskuussa 2010. Ranska vientikieltosäännöillään esti sen, että Vega-raketin lennonohjausohjelmistona voitaisiin käyttää ranskalaista ohjelmistoa, joka pakotti italialaiset kehittämään korvaavan oman koodin. Osin tämän vuoksi ensilaukaisu viivästyi. Vegan ensimmäinen laukaisu tehtiin 13. helmikuuta 2012 ja lastina oli italialaisia, belgialaisia, saksalaisia, romanialaisia jne. CubeSat-opiskelijasatelliitteja.
Tämän testilennon jälkeen ESA toteuttaa kaupallisia lentoja ESAn VERTA-ohjelmassa.
Rakenne

Vegan teknologiat ovat osin peräisin Ariane-raketeista. Raketin kokonaismassa on 137 000 kg. Vega-raketissa on kolme kiinteän ajoaineen rakettivaihetta ja neljäs vaihe, jossa on ukrainalaistekoinen nestemoottori ja avioniikka.
Ensimmäisen vaiheen rakettimoottori on italialainen P80. Kiinteä ajoaine koostuu polttoaineena ja sidosaineena toimivasta hydroksyylipäätteisestä polyvinyylietyleenistä ja hapettimena toimivasta ammoniumperkloraatista. Lisäksi seoksessa on hieman alumiinipulveria. Vaiheen laukaisumassa on 95 tonnia ja ajoainetta siitä 88 tonnia. Vaiheen hiilikuituisen ulkorakenteen halkaisija on 3 metriä. Vaiheen laukaisutyötövoima on 3 040 kN ja paloaika on 107 sekuntia.
Jatkokehitys

Vegasta on kehitteillä Lyra-nimellä noin 30 % voimakkaampi raketti, jonka rakentaminen ja laukaisu kuitenkin on tarkoitus olla liki Vegaa vastaava.
Tekniikkaa

| Versio | 1>  vaihe | 2>  vaihe | 3>  vaihe | 4>  vaihe |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Voimalaite | P80 | Zefiro 23 | Zefiro 9 | AVUM |
| Korkeus | 10,5 m | 7,5 m | 3,85 m | 1,74 m |
| Halkaisija | 3 m | 1,9 m | 1,9 m | 1,9 m |
| Ajoaineen määrä | 88 tonnia | 23,9 t | 10,1 t | 0,55 t |
| Työntövoima (max) | 3 040 kN | 1 200 kN | 213 kN | 2,45 kN |
| Suuttimen ekspansiosuhde | 16 | 25 | 56 | - |
| Paloaika | 107 s | 71,6 s | 117 s | 315,2 s |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vega
First stone for Vega at Europe's Spaceport
Vega brochure
Kantoraketit
| --- | --- |
Nykyiset::   Ariane 6  Atlas V  Athena  Delta IV  Dnepr  Electron  Falcon 9 9 B4  9 B5  Falcon Heavy  GSLV  H-IIA  Kosmos-3M  Pitkä marssi -rakettiperhe  Minotaur  Pegasus  Proton  PSLV  Rokot  Shavit  Štil  Start-1  UR-100  Space Launch System  Strela  Sojuz U  FG  2  Taurus  Tsyklon 3  Volna  Vega  Zenit 
Suunnitteilla::   Angara  BFR  GSLV III  GX  H-IIB  KSLV  New Glenn  Taurus II  Vulcan 
Entiset::   Ariane 1  2  3  4  5  Atlas SM-65 Atlas  I  II  III  Black Arrow  Delta  II  III  Diamant  Energija  Europa  Falcon 1  Falcon 9 9 v1.0  9 v1.1  9 v1.2  H-II  J-I  Juno I  Lambda  Mu (V)  Molnija M  N1  Poljot  R-7  Saturn I  IB  V  INT-21  Scout  Sparta  Thor  Thor-Agena  Thor-Burner  Thorad-Agena  Titan I  II  III  IIIB  IV  Tsiklon 2  Vanguard  Voshod  Vostok
Vilho Cornér

Samuli Vilho Cornér (17. helmikuuta 1868 Pielisjärvi – 22. huhtikuuta 1946 Heinola) oli suomalainen pormestari ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Cornérin vanhemmat olivat maakauppias Nikolai Cornér ja Helena Tolvanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1887 ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1889 sekä yleisen oikeustutkinnon 1892. Cornér sai varatuomarin arvon 1899.
Cornér oli ylimääräisenä kopistina Suomen senaatin talousosastolla 1889–1892, Kansallis-osake-Pankin virkailijana 1893–1894 ja pankin Heinolan konttorin johtajana 1894–1921. Hän toimi Heinolan kaupunginkamreerina 1895–1917, Heinolan kaupunginvaltuuston sihteerinä 1911–1935 sekä Heinolan pormestarina 1920–1938. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1913.
Cornér oli kansanedustajana 1914–1917 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän toimi eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtajana 1914.
Vilho Cornér oli naimisissa vuosina 1893–1931 Olga Margareta Theolinda Kempen (k. 1931) kanssa ja vuodesta 1932 Maria Charlotta Silanderin kanssa.
Vilho Aarniaho

Vilho Aarniaho (sukunimi vuoteen 1931 Kuhmu; 16. heinäkuuta 1907 Hiitola – 5. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen nuortenkirjailija, joka julkaisi nimellä V. Aarniaho tieteisromaanin Venus-tähden muukalainen: Seikkailuja utopian mailla (Oy Valistus, 1947). Kirjan asetelma on suoraan Edgar Rice Burroughsilta, eikä teosta pidetä tyylillisesti hiottuna.
Vihreä Taiwan

Vihreä Taiwan (kiin.: 台灣翠青; Pe̍h-ōe-jī: Tâi-oân Chhùi-chhiⁿ) on taiwanilainen runo ja sittemmin isänmaallinen laulu. Sanat julkaistiin alkujaan runona ja ne on kirjoittanut taiwanilainen teologian professori John Jyigiokk (aka Zheng Eryu). Hsiao Tyzen teki sävelsi melodian vuonna 1998. Alkujaan runo oli kirjoitettu taiwaniksi, mistä se on sittemmin käännetty useammalle kielelle.
Vuonna 2006 laulu nousi Chen Shui-bianin hallitusta vastustavien, pääsääntöisesti maan pan-vihreää liittoa edustavan, mielenosoittajien keskuudessa. Laulusta on povattu myös itsenäisen Taiwanin kansallislaulua, koska maan nykyistä kansallislaulua ei koeta omaksi pan-vihreän liiton piireissä.
Viialan työväennäyttämö

| Viialan Työväennäyttämö ry |
| --- | --- |
Toimiala:  Kulttuuri, teatteri
Kotipaikka:  Akaa
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viialan Työväennäyttämö ry on yksi Suomen vanhimmista yhä toimivista harrastajateatterista. Toiminta on aloitettu vuonna 1907 ja ensimmäinen yleisöesitys järjestetty vuonna 1908.
Viialan Työväennäyttämö ry toimii aktiivisesti Akaan kaupungissa Pirkanmaalla.
Yhdistyksen toiminta on ollut erittäin vilkasta koko historiansa aikana. Vilkkaimpia aikakausia olivat 1920 ja 1960 luvut, jolloin ensi-iltoja oli noin 15-20 vuodessa. Vierailuesityksiä tehtiin myös paljon lähialueelle ja vastaanotettiin vierailuesityksiä Helsingistä ja Tampereelta.
1948 yhdistys liittyi Työväen Näyttämöiden liittoon, joka toi tullessaan myös ohjaajavierailuja. Viialassa 1950-luvulla ohjasi mm. Eino Weckström.
Viialan Työväennäyttämöltä ovat lähtöisin muun muassa Alpo Halme, Tenho Sauren ja myöhemmin Anna-Maija Tuokko.
Vuoteen 1998 asti Viialan Työväennäyttämö toimi Viialan Työväentalolla, jolloin näyttämö osti teatteritilan entiseltä Viialan Nahkatehtaalta, joka nykyään tunnetaan Yritystalo Parkkina.
Vuodesta 1998 Viialan Työväennäyttämö ry on ylläpitänyt Viialan teatteria.
Aiheesta muualla

https://viialanteatteri.yhdistysavain.fi/yhdistys/
https://www.viialanteatteri.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Visesio Moeliku

Visesio Moeliku (s. 20. joulukuuta 1922) oli Wallisin ja Futunan Sigaven alueen kuningas vuosina 2004−2009. Hänet valittiin alueen kuninkaaksi 10. maaliskuuta 2004. Ranskan presidentti Jacques Chirac otti hänet vastaan ​​Elyséen palatsissa yhdessä Alon kuninkaan kanssa 17. maaliskuuta 2006. Visesio Moeliku luopui kruunusta elokuussa 2009 viiden vuoden hallituskauden jälkeen. Vain muutaman kylän tunnustama kuningas kesti muutaman vuoden ennen kuin jäi eläkkeelle. Hänen jälkeensä Sigave oli ilman hallitsijaa seitsemän vuoden ajan, kunnes Eufenio Takala valittiin alueen kuninkaaksi vuonna 2016.
Viini ja uskonnot

Viini liittyy uskontoihin muun muassa kristinuskon ja juutalaisuuden tärkeissä seremonioissa. Kristityille viini edustaa Jeesuksen verta, kun sitä nautitaan ehtoollisella leivän kanssa. Viini kuuluu moniin juutalaisten seremonioihin, kuten kidduš-rukoukseen sapattina. Juutalaisille viinin tulee olla košer eli puhdasta. Koraani sisältää ristiriitaisia lausuntoja viinistä, mutta abrogaatioteorian nojalla muslimit ovat päätelleet, että on noudatettava ohjetta, joka kehottaa pidättäytymään viinistä (5:91). Vallitseva tulkinta islamissa on, että alkoholin nauttiminen on kiellettyä.
Raamatussa viini mainitaan useasti. Viini-sanalla tarkoitettiin tosin myös rypälemehuja eikä koskaan väkeviä viinejä, joita ei Raamatun aikana vielä tunnettu. Käymätön viini oli olennainen osa juutalaista perinnettä. Sen runsaus oli osoitus Jumalan siunauksesta ja puute osoitus Jumalan kirouksesta. Viini oli mukana koko juutalaisen perheen juhla-aterialla sapattia vastaanotettaessa, ja leipä ja viini olivat vertauskuva Jumalan luomisvoimasta. Jeesuksen ensimmäinen ihmeteko oli Kaanan häissä tehty viini. Hän myös vertasi itseään viinipuuhun ja opetuslapsiaan hedelmää tuottaviin viinipuun oksiin. Paras viini ortodoksijuutalaisen perinteen mukaan on nykyäänkin käymätön makea viini.
Toisaalta viinin käytölle oli asetettu rajoituksia jo varhain. Raamatussa on useita varoittavia esimerkkejä liiallisen viininjuonnin seurauksista, ja viinin käyttö päihtymystarkoituksessa tuomittiin. Etenkin pappien, nasiirien ja kuninkaiden käskettiin välttämään viininjuontia, mutta usein myös tavallisten ihmisten. Viinin väärinkäytön mukanaan tuoman Jumalan kirouksen katsottiin kohdistuneen Kanaaniin ja tämän jälkeläisiin sekä myöhemmin myös Efraimiin ja Juudaan sekä Babyloniin.
Kirjallisuutta

Bengtsson, Niklas: Viini ja uskonnot.  Helsinki:  Helsinki University Press, 1998.  ISBN 951-570-391-3.
Heinimäki, Jaakko: Harrasta viiniä. Makuja ja tarinoita, pulloja ja pyhimyksiä.  (2. uudistettu painos)  Helsinki:  Kirjapaja, 2001.  ISBN 951-625-790-9.
Viinijärven Jumalanäidin Tihvinän ikonin kirkko

| Viinijärven Jumalanäidin Tihvinän ikonin kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Viinijärventie 8, Viinijärvi, Liperi
Seurakunta:  Taipaleen ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1906
Suunnittelija:  J. O. Leander
Tyylisuunta:  jugend-vaikutteinen ristikirkko
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viinijärven Jumalanäidin Tihvinän ikonin kirkko on ortodoksinen Taipaleen ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva kirkko Viinijärven kylässä Liperissä.
Taipaleen ortodoksinen seurakunta on saanut alkunsa 1500-luvun alkupuolella. Seurakunnan kirkkojen historiasta ei ole säilynyt tietoja ennen kuin 1700-luvulta. Tiedetään, että 1766 on purettu vanha kirkko, sillä uusi kirkko oli valmistunut 1765–1768. Se paloi jo 1774 ja vuotta myöhemmin, 1775 valmistui uusi, P. Nikolaoksen kirkko. Se oli muodoltaan 1700-luvulla suosittua länsitornillista pitkäkirkkotyyppiä, jonka länsitorni ja runkohuoneen lyhty olivat kahdeksankulmaisia. Kirkko purettiin nykyisen kirkon valmistuttua.
Nykyinen Taipaleen kirkko valmistui vuonna 1906 pääosin venäläisen kauppiaan Ivan Stretskovin lahjoitusvarojen turvin ja hänen toiveestaan se pyhitettiin Jumalanäidin Tihvinän ikonin muistolle. Kirkon suunnitteli sortavalalainen rakennusmestari J. O. Leander, ja se on tyyliltään jugend-vaikutteinen ristikirkko. Arkkipiispa Sergei vihki kirkon käyttöön 9. marraskuuta 1906.
Kirkko on pohjamuodoltaan latinalainen risti. Itäpäässä oleva alttaritila on viisitaitteinen. Kirkkosalin yllä on monikulmainen lyhtytorni ja pienemmät neljä kulmatornia. Alimmassa kerroksessa on eteinen, sen viereiset aputilat ja kellohuone on alempien kerrosten tapaan nelisivuinen. Runkohuoneen laakea satulakatto on alttaripäästä aumattu. Rikkain listoituksin jäsennelty julkisivu on lähinnä nikkarijugend-tyyliä. Kellotornissa on seitsemän kelloa, joista neljä pienintä ovat vuodelta 2017. Ne on valettu kirkkoa varten Venäjällä, Pyhän Elisabetin luostarissa. Vanhin kirkon kelloista on vuodelta 1884, alkuaan joko Valamon tai Konevitsan luostarista.
Kirkon ikonostaasi on valmistettu Pietarissa ja sen ikonit edustavat 1800-luvulle ominaista ns. historiallis-naturalistista tyyliä. Ikonostaasi on kaksikerroksinen. Ikonostaasin molemmilla puolilla seinillä on suuret öljymaalaukset "Jeesus rukoilee Getsemanessa" ja "Golgata". Kirkossa on useita edellisestä kirkosta siirrettyjä ikoneja 1700-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia kirkostaː http://ortodoksinenkulttuurikeskus.fi/fi/vaeltajan-polku/taipaleen-jumalanaidin-kirkko