USS Hancock (CV-19)
Palvelus

Varustamisen päätyttyä Bostonissa ja vastaanottotestien päätyttyä Trinidadissa ja Venezuelan rannikolla alus palasi havaittujen vikojen korjaamiseksi Bostoniin telakalle 9. heinäkuuta. Alus palautettiin palvelukseen 31. heinäkuuta, minkä jälkeen se lähti Panaman kanavan kautta San Diegoon ja edelleen Pearl Harboriin. Alus lähti Pearl Harborista 24. syyskuuta liittyäkseen 5. lokakuuta amiraali William F. Halseyn johtamaan Yhdysvaltain 3. laivastoon Ulithissa. Alus liitettiin kontra-amiraali Gerald F. Boganin komentamaan TG38.2:een.
Seuraavana päivänä iltapäivällä alus lähti vara-amiraali Marc Mitscherin johtaman nopeista lentotukialuksista kootun osaston TF38:n kokoontumispaikalle 375 merimailia Mariaanien länsipuolella. Osaston suunnitelmana oli tehdä nopea isku Riukiusaarille, Formosalle ja Filippiineille, jotta japanilaisten ilmapuolustus lamaantuisi ennen MacArthurin hyökkäystä Leytelle. Osaston saapuessa 10. lokakuuta Riukiusaarille aluksen lentokoneet nousivat tukialukselta aiheuttaakseen tuhoa Okinawan lentotukikohdille ja meriliikenteelle. Lentotukialusosaston hyökkäyksessä tuhottiin seitsemän lentokonetta sekä avustettiin sukellusveneiden emälaivan, 12 moottoritorpedoveneen, kahden minisukellusveneen, neljän rahtialuksen ja joukon sampaaneja tuhoamisessa. Formosan lentokentille aluksen lentokoneet hyökkäsivät 12. lokakuuta, jolloin tuhottiin kuusi lentokonetta ilmataisteluissa ja yhdeksän lentokentille. Lisäksi meriliikenteelle aiheutettiin tappioita.
Laivasto-osaston jouduttua ilmahyökkäykseen aluksen tykkimiehet ilmoittivat pudottaneensa yhden ja torjuneensa joukon muita hyökkääjiä seitsemän tunnin aikana. Seuraavana aamuna aluksen lentokoneet iskivät uudelleen japanilaisten lentotukikohtiin tuhoten ammusvarastoja, lentokonesuojia, parakkeja ja teollisuusalueita sekä vaurioittaen aluksia. Japanilaisten uudistaessa ilmahyökkäyksensä aluksen tykkimiehet pudottivat toisen hyökkääjän. Aamulla aluksen lentokoneet iskivät jälleen lentotukikohtiin ja meriliikenteeseen ennen vetäytymistä kaakkoon. Japanilaiset hyökkäsivät vetäytyvää lentotukialusosastoa vastaan, jolloin aluksen keulan viereen osui pommi ja toinen pommi läpäisi tykkihyllyn räjähtäen meressä. Osasto jatkoi Filippiineille tukemaan Leyten maihinnousua.
Aluksen lentokoneet hyökkäsivät 18. lokakuuta Pohjois-Luzonin Laoagin, Aparrin ja Carniguin saarten alueen lentotukikohtiin ja meriliikennettä vastaan. Lisäksi koneet iskivät Cebulle, Panaylle, Negrosille ja Masbatelle. Seuraavana päivänä alus vetäytyi vara-amiraali John S. McCainin johtaman lentotukialusosaston (TG38.1) mukana Ulithille.
Aluksella vastaanotettiin 23. lokakuuta määräys palata Samarin alueelle etsimään keisarillisen Japanin laivastoa, jonka ilmoitettiin pyrkivän Leytelle. Alus ei kerennyt kuitenkaan osallistua Samarin taisteluun, mutta lentotukialuksen lentokoneet hyökkäsivät vetäytyviä japanilaisia vastaan San Bernardinon salmessa. Iskun jälkeen alus liittyi kontra-amiraali Bogeyn lentotukialusosastoon, jonka mukana aluksen lentokoneet iskivät 29. lokakuuta Manilan alueen lentotukikohtiin ja meriliikenteeseen. Aluksen lentokoneet tukivat maajoukkoja ja iskivät meriliikenteeseen. Aluksesta tuli 17. marraskuuta lentotukialusosaston TF38 lippulaiva, kun vara-amiraali McCain siirtyi alukselle.
Kamikaze-lentokone syöksyi 25. marraskuuta kohti alusta, kun ilmatorjuntatykkien tuli tuhosi lentokoneen noin 91 metriä kannen yläpuolella. Osa lentokoneen rungosta putosi keskilaivaan ja osa siivestä osui lentokanteen, missä se sytytti tulipalon. Kannella ollut tulipalo saatiin kuitenkin nopeasti sammumaan eikä se aiheuttanut suurta vahinkoa.
Alus siirtyi 27. marraskuuta Ulithille, mistä se palasi osaston mukana häiritsemään Luzonilla olevien lentotukikohtien toimintaa estääkseen itsemurhahyökkäykset Mindorolla olevaa maihinnousulaivastoa vastaan. Aluksen lentokoneet hyökkäsivät ensimmäisen kerran 14. joulukuuta Clarkin ja Angelesin lentotukikohtiin sekä Salvadorilla olevia maajoukkoja vastaan. Seuraavana päivänä aluksen lentokoneet iskivät Masinlocille, San Fernandoon ja Cabatuanille sekä Manilanlahden laivaliikennettä vastaan.
Alus saapui 24. joulukuuta Ulithille, mistä se palasi merelle kuusi päivää myöhemmin. Aluksen lentokoneet hyökkäsivät viholliskohteisiin Etelä-Kiinan merellä. Lentokoneet iskivät 7.–8. tammikuuta Luzonin lentotukikohtiin ja Formosalle 9. tammikuuta. Iskut viholliskohteisiin jatkuivat 20. tammikuuta asti. Seuraavana päivänä alukselle laskeutunut räjähti surmaten 50 ja haavoittaen 75 miestä. Nopean toiminnan seurauksena tulipalo saatiin hallintaan ja loput koneet pääsivät laskeutumaan. Aluksen lentokoneet nousivat seuraavana aamuna hyökkäykseen Okinawalle.
Vara-amiraali McCain poistui alukselta Ulithilla, jonne alus saapui 25. tammikuuta. Alus purjehti osaston mukana 10. helmikuuta tehden ilmaiskuja Tokion alueelle 16. helmikuuta, jolloin lentäjät ilmoittivat pudottaneensa 71 vihollisen lentokonetta. Lentokoneet hyökkäsivät 19. helmikuuta laivastotukikohtiin Chichi Imassa ja Haha Imassa. Hyökkäysten tarkoituksena oli eristää Iwo Jima ilmavoimien ja merivoimien avusta, kun Yhdysvaltain merijalkaväki hyökkäsi. Alus tuki maihinnousua 22. helmikuuta asti.
Aluksen palattua Japanin aluevesille sen lentokoneet iskivät Honshulle ja tekivät harhautushyökkäyksen Nansei-Shotolle 1. maaliskuuta. Alus palasi 4. maaliskuuta Ulithille, mistä se palasi Japanin vesille liittyen lentotukialusosastoon. Osaston lentokoneet iskivät Kyushun lentokentille, Lounais-Honshulle ja Japanin sisämeren meriliikenteeseen 18. maaliskuuta. Hancock oli 20. maaliskuuta tankkaamassa hävittäjä USS Halsey Powellia kamikazehyökkäyksen alkaessa. Hyökkäävä kone tuhoutui ilmatorjuntatulessa, mutta sen palasia putosi lentotukialuksen kannelle.
Alus liitettiin TG58.3:een, jonka mukana se hyökkäsi Nansei-Shotolle 23.–27. maaliskuuta ja kuukauden lopulla Minami Daito Jimalle ja Kyushulle. Yhdysvaltain 10. armeijan noustessa Okinawan länsirannikolla maihin 1. huhtikuuta alus oli koneineen suojaamassa. Itsemurha lentäjä osui 7. huhtikuuta aluksen kannella olleisiin lentokoneisiin ja pommi osui katapulttiin, jossa se räjähti surmaten 62 miestä ja haavoittaen 71. Alus kykeni jatkamaan lentotoimintaa tuntia myöhemmin.
Alus lähti 9. huhtikuuta korjattavaksi Pearl Harboriin, mistä se lähti toiminta-alueelle 13. kesäkuuta. Matkalla Filippiineille aluksen koneet iskivät Wakelle 20. kesäkuuta. Alus lähti 1. heinäkuuta osaston mukana San Pedron lahdelta ja lentokoneet hyökkäsivät Tokion lentokentille 10. heinäkuuta. Alus oli Japanin lähivesillä antautumisilmoitukseen 15. elokuuta asti.
Aluksen lentokoneet tekivät 25. elokuuta kuvauslentoja etsittäessä sotavankileirejä sekä pudottivat elintarvikkeita ja lääkkeitä. Virallisen antautumisen jälkeen alus siirtyi 10. syyskuuta Tokionlahdelle, mistä se lähti 30. syyskuuta nouti Okinawalta 1 500 matkustajaa Kaliforniaan San Pedroon. Alus saapui Kaliforniaan 21. lokakuuta.
San Pedrossa alus muutettiin operaatio Magic Carpetin vaatimusten mukaiseksi, minkä jälkeen se lähti 2. marraskuuta Manukselle Amiraliteettisaarille. Alus kuljetti 4. joulukuuta San Diegoon 4 000 matkustajaa. Alus lähti viikkoa myöhemmin toiselle matkalleen Manilaan, mistä se kuljetti 3 773 matkustajaa Alamedaan 20. tammikuuta 1946.
San Diegossa alukselle siirtyi 18. helmikuuta lentorykmentti 7 lentotoimintaharjoitukseen Kalifornian rannikolla. Alus lähti 11. maaliskuuta San Diegosta kuljettaakseen Pearl Harborista kaksi lentorykmenttiä henkilöstöineen Saipanille, jonne se saapui 1. huhtikuuta. Saipanilla alukselle kuormattiin kaksi lentorykmenttiä henkilöstöineen, jotka se kuljetti Guamille ennen matkan jatkamista Pearl Harborin kautta Alamedaan, jonne alus saapui 23. huhtikuuta. Alus lähti 29. huhtikuuta Seattleen Washingtoniin odottamaan palveluksesta poistoa. Alus sijoitettiin Bremertonissa reserviin.