Konka
Joen nimi > Mainintoja Konkan nimestä

Konkajoki oli merkitty kaikkiin menneiden vuosien karttoihin, mukaan lukien Neuvostoliiton armeijan topografiseen karttaan vuodelta 1939. Jotkut tiedemiehistä ovat väittäneet, että Konka on entinen Kalgan joki, joka sai nimensä Krimin kaanikunnan hierarkiassa kaanin jälkeen korkeimman virkamiehen kalga-tittelin mukaan. Joen rannoilla käytiin taistelu venäläisten ja mongolitataarien sotilaiden välillä vuonna 1223 ja Venäjä koki yhden suurimman tappioistaan. Edelleen Konkan rannoilta löytyy keramiikkaa, työkaluja ja eläinten luita. Vuonna 1524 tataariylimysten tukeman kaanin İslâm I Girayn paetessa Krimistä hänen kerrotaan tulleen Konskie vesille eli Krimin aluevaltauksien pohjoiselle rajalle saakka. Konkasta eli Kinsky Vodysta mainitaan sen ja oikean sivujoen Žerebetsin-rannoilla silloisen Krimin uluusin (eli piirin) pohjoisosassa tärkeiden kauppareittien risteyksessä 1600-luvulle saakka sijainneen Kultaisen ordan aikaisen Kinski Vody-linnoituksen paikkatietojen varmistamisen yhteydessä. Muinaisen Muravan tai Muravskin kauppareitin kuvauksisissa Moskovan Venäjän maantieteelliseen "Ison piirustuksen kirja"-nimiseen kokoelmaan tallennettiin vuodelta 1627 tieto Konkajoesta ja ”seitsemästä ylenpalttisesta tataarimoskeijasta sen oikealla puolella, noin 60 virstaa Dneprista”. 1600–1800-luvuilla Konkan rannoilla eli nogai-siirtokuntia.
Vuonna 1680 Krimin niemimaalle Bah’tšysarain rauhansopimuksen solmimista varten Moskovasta toistuvasti matkaan lähetetyt ruhtinaskunnan suurlähettiläät ohittivat "Kinski Vodyn"-linnoituksen ja kuvailivat joentörmällä olleita jäänteitä rakennuksista, jotka aikoinaan kuuluivat ylipäällikölle Mamaille. Suurlähettiläät kertoivat, että heidän polkunsa vei ensin "suurelle Samara-joelle", mikä on Dneprin vasemmanpuolinen sivujoki, ja sen jälkeen 13. lokakuuta suurlähettiläät matkallaan saavuttivat "... Dnepriin laskevan Konka-Vody-joen jo ennen puoltapäivää” ja joki ylitettiin vaikeuksitta. Joidenkin lähteiden mukaan Bah’tšysarain rauhansopimuksen jälkeen vuonna 1681 Venäjän ja Osmanien valtakunnan välinen raja kulki pitkin Dnepriä. Senvierisellä Suurella niityllä sijaitseva kasakoiden itsehallinnollinen alue Zaporožjen Sitš joen alajuoksulla erosi Moskovan alaisuudesta ja itsenäistyi. Belgradin rauhansopimuksen allekirjoittamisen jälkeen vuonna 1742 Konkajoesta tuli osittainen raja edellämainittujen valtakuntien välillä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Konskie Vody- ja Bolšaja Berda-jokien välissä etelänpuolella koko maa jäi Ottomaanien valtakunnalle, kun taas pohjoispuolella koko maa Venäjälle. Eli raja alkoi Konskie Vody-joen ylängöltä ja loppui uuteen kaupunkiin (Taganrog), joka sijaitsee Mius-joen yhtymäkohdassa Asovanmereen.”  | ” |
– Toimitustapa Venäjän ja Korkean portin välisten alueiden rajaamisessa vuonna 1742. Ote Pyhän Dmitri Rostovin linnoituksen arkistosta.
Vuonna 1770 Katariina II allekirjoitti asetuksen valtavan linnoituslinjan rakentamisesta Dneprin ja Asovanmeren väliin Mokra Moskovka-, Kinsky Vody- ja Berda-jokien varrelle. Tämän jälkeen Belgradin sopimuksen päättyessä vuonna 1774 solmittuun Kutšuk Kainardžin rauhaan valmistui samana vuonna yksityiskohtaisempi kartta "Konskie Vodyn ja Metšetnajan (metšet eli moskeija-)joesta, jota kutsutaan Žerebetsin joeksi". Tähän oli jokienvartisiksi merkitty vähintään viisitoista moskeijaa.