stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patric Leitner

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Patric Leitner (2018) |  Patric Leitner (2018) |  Patric Leitner (2018) |  |
Maa:   Saksa
Miesten ohjaskelkkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 | parikilpailu |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | parikilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Königssee 1999 | parikilpailu |  |
|  Kultaa | St. Moritz 2000 | parikilpailu |  |
|  Kultaa | Calgary 2001 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Sigulda 2003 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Nagano 2004 | parikilpailu |  |
|  Kultaa | Nagano 2004 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Igls 2007 | parikilpailu |  |
|  Kultaa | Igls 2007 | sekajoukkue |  |
|  Hopeaa | St. Moritz 2000 | sekajoukkue |  |
|  Hopeaa | Park City 2005 | parikilpailu |  |
|  Pronssia | Königssee 1999 | sekajoukkue |  |
|  Pronssia | Sigulda 2003 | parikilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Winterberg 2000 | parikilpailu |  |
|  Kultaa | Winterberg 2000 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Altenberg 2002 | parikilpailu |  |
|  Kultaa | Oberhof 2004 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Winterberg 2006 | parikilpailu |  |
|  Hopeaa | Altenberg 2002 | sekajoukkue |  |
Patric-Fritz Leitner (s. 23. helmikuuta 1977) on saksalainen ohjaskelkkailija. Hän aloitti uransa vuonna 1998 ja kilpaili yhdessä Alexander Reschin kanssa. Pari voitti kultaa vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä. Vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa pari sijoittui kuudenneksi ja neljä vuotta myöhemmin Vancouverissa pronssille.
Lisäksi he ovat voittaneet useita mitaleja ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailuissa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Patric Leitner
Patric Standford

Patric John Standford (5. helmikuuta 1939 Barnsley, South Yorkshire – 23. huhtikuuta 2014) oli brittiläinen säveltäjä. Hän kävi kveekareiden koulun ja suoritti kansalaispalveluksen Ison-Britannian kuninkaallisissa ilmavoimissa. Tämän jälkeen hän opiskeli Guildhall Schoolissa Edmund Rubbran ja Raymond Jonesin johdolla. Vuonna 1964 hän pääsi Mendelssohn-stipendin turvin opiskelemaan Italiaan Gian Francesco Malipieron ja Puolaan Witold Lutosławskin johdolla.
Saatuaan maisterin arvon Lontoon yliopistosta hän sävelsi ja sovitti elokuviin, televisioon ja West End -näytöksiin. Hän teki useita levytyksiä kevyen musiikin kapellimestarina; levyihin kuuluu Continuum-jazzyhtyeen albumi, jonka Standford sekä sävelsi että johti. 1970-luvulla aloitti uran konserttisäveltäjänä. Hänen varhaisia teoksiaan taidemusiikissa ovat Triesten kaupunginpalkinnon saanut ensimmäinen sinfonia The Seasons, konsertto sellolle Johannes Brahmsin muiston kunniaksi sekä oratorio Christus Requiem. Viimeksi mainittu oli arvostelumenestys ja toi säveltäjälle Jugoslavian hallituksen taidepalkinto.
Standford sai Óscar Esplá -sävellyspalkinnon toisella sinfoniallaan, vuoden 1985 Geneven Ernst Ansermet -palkinnon kolmannella sinfoniallaan (Toward Paradise) ja vuonna 1997 Budapestin ensimmäisen kansainvälisen säveltäjäpalkinnon naamionäytelmällä The Prayer of Saint Francis. Vuonna 1999 seurasi Belgian kansainvälisen ClarinetFestin ensipalkinto klarinettikvintetosta. BBC:n filharmonikot tilasi Standfordilta tämän viidennen sinfonian vuonna 1986.
Standford toimi sävellysprofessorina Guildhall Schoolissa vuosina 1968–1980. Tämän jälkeen hänet nimitettiin Bretton Hallin musiikkikoulun johtoon. Hän jatkoi myös työskentelyä säveltäjänä, kirjoittajana ja säännöllisenä kuorofestivaalien tuomarina Unkarissa, Ranskassa ja Virossa. Hänestä tehtiin Guildhall Schoolin Fellow vuonna 1972. Hän toimi Composers’ Guild of Great Britainin ja British Music Information Centren puhemiehenä. Standford kirjoitti useisiin lehtiin, kuten The Musical Timesiin; vuosina 1980–2008 hän toimi The Yorkshire Postin musiikkikriitikkona. Hänen teoksistaan on levytetty useita, kuten sellokonsertto Raphael Wallfischin tulkitsemana.
Standford oli vuodesta 1967 naimisissa Sarah Hiltonin kanssa. Jäätyään leskeksi vuonna 2011 Standford muutti Suffolkiin. Hän kuoli 75-vuotiaana. Hänellä oli kaksi poikaa ja tytär.
Paskajärvi (Eurajoki)

| Paskajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Eurajoki 
Koordinaatit:  61°10′13″N, 21°45′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  oja Lutanjärveen 
Järvinumero:  33.002.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  19,9 m 
Rantaviiva:  0,348 km 
Pinta-ala:  0,872 km² 
 fiPaskajärvi 
Paskajärvi on Satakunnassa Eurajoella sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Lapinjoen keskiosan alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 0,8 hehtaaria ja pyöreän lammen halkaisija on 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa noin 2 kilometriä pitkä Lutanjärveen laskeva oja. Järven rantaviiva on 350 metriä pitkä ja ranta on pääosin metsäistä suota.
Olli Aimola

Olli Aimola (s. 1985 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja juontaja. Hän on syntynyt Helsingissä, mutta elänyt suurimman ajan elämästään Espoossa. Hän on tullut tunnetuksi toimittajana ja juontajana useista eri YLE Radio Suomen maakuntaradioista, joista hän on juontanut muun muassa Ylen aikaisessa, Etelä-Karjalan radiossa ja Lahden radiossa.
Aimola työskenteli musiikkipäällikkönä Toivontuottajien Jouluradiossa syksystä 2013 vuoden 2015 alkuun. Tällä hetkellä hän on juontajana YLE Radio Suomen Yöradiossa.
Koulutukseltaan Aimola on medianomi pääaineenaan TV- ja radiotyö. Hän opiskeli Metropolia Ammattikorkeakoulussa.
Aimola on kertonut radiossa, että hän meni naimisiin kesällä 2014.
Aiheesta muualla

Olli Aimola Twitterissä
”Aito ja alkuperäinen Jouluradio”  Aimolan opinnäyte
Onni Hirvonen

| Onni Hirvonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Onni Hermanni Hirvonen
Syntynyt: 16. maaliskuuta 2007 (ikä 17)  Joensuu
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  sieppari
Sisäpelirooli:  vaihtaja
Heittokäsi:  vasen
Lyöntipuoli:  vasen
Seura:  Joensuun Maila
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
 2025– :    Joensuun Maila 
Onni Hermanni Hirvonen (s. 16. maaliskuuta 2007 Joensuu) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Hirvonen pelaa ulkokentällä siepparina ja sisäpelissä pääosin vaihtajan roolissa, mutta pystyy myös kotiuttamaan tai etenemään. Hirvonen lyö vasemmalta puolelta ja heittää vasemmalla kädellä.
Kaudella 2024 Hirvonen pelasi Ykköspesistä kasvattajaseuransa Joensuun Mailan akatemiajoukkueessa. Pelaamissaan 28 ottelussa Hirvonen löi 2+8 juoksua ja toi 6 juoksua. Lisäksi Hirvonen pelasi Poikien Superpesistä Joensuun Mailan joukkueessa, joka sijoittui sarjassa neljänneksi. Lokakuussa 2024 Joensuun Maila tiedotti tehneensä Hirvosen kanssa kaksivuotisen sopimuksen, jonka myötä hän nousee mukaan edustusjoukkueen harjoitusryhmään.
Hirvosen isä Jaakko on entinen pesäpalloilija, joka toimii nykyään Joensuun Mailassa juniorivalmentajana sekä junioriorganisaation toiminnanjohtajana.
Pb

Pb tarkoittaa seuraavia:
lyijy, kemiallinen merkki Pb, alkuaine
pikobarni, tunnus pb, pinta-alan yksikkö.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pb”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pelin henki

Pelin henki voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Pelin henki (Bloomfield), Richard Harrisin ohjaama elokuva vuodelta 1971
Pelin henki (House of Games), David Mamet’n ohjaama elokuva vuodelta 1987
Pelin henki (Reindeer Games), John Frankenheimerin ohjaama elokuva vuodelta 2000
Pelin henki (Game Change),  Jay Roachin ohjaama elokuva Sarah Palinista vuodelta 2012
Pelin henki (The Name of the Game), yhdysvaltalainen vuosina 1968–1971 tehty televisiosarja
Pelin henki, Esko Rahkosen albumi vuodelta 1975.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pelin henki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paskajärvi (Jämsä)

| Paskajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°58′00″N, 25°14′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Järvinumero:  14.516.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  144,3 m 
Rantaviiva:  1,4 km 
Pinta-ala:  0,05 km² 
 fiPaskajärvi 
Paskajärvi on Jämsän itäosassa sijaitseva viiden hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kaksitoista kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede

Paskajärvi on saareton ja sitä ympäröi metsäinen ja soinen maasto. Järven lounaispuolella on Latvajärvi ja kaakkoispuolella Laihajärvi. Pohjoisessa sijaitsee useita järviä: Huilulammi, Touhulanjärvi, Pieni-Palvia ja Kotijärvi. Ne kuuluvat Päijänteen lähialueeseen. Noin kilometri Paskajärven eteläpuolitse kulkee Orivesi–Jyväskylä-rata.
Paskajärvi kuuluu Sovijärven valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Sovijärven alueen muut järvet ovat Sovijärvi, Latvajärvi, Mustajärvi, Ala-Läyliä ja Ylä-Läyliä.
Oulun porvarikaarti

Oulun porvarikaartin lippu vuodelta 1714.
Oulun porvarikaarti toimi Oulun kaupungin puolustuksen turvaajana maakuntarykmentin osallistuessa linnoitus- tai sotatoimiin. Kaartin olemassaolo sijoittuu Ruotsin vallan aikaiseen Ouluun 1700–1800-lukujen taitteessa.
Aseistus ja varustus

Oulun porvarikaartille vahvistettiin 1761 valtakunnan porvarikaartien asepuvun yleisen mallin mukainen asu, joka muistutti karoliinien asepukua. Jalkaväen upseereille oli määrätty sininen asetakki ja valkoiset puolisaappaat, joissa käytettiin säärystimiä. Miehistön puvuksi määrättiin siniset vaatteet, valkeat sukat sekä mustat pieksut. Ratsuväen upseereiden tuli hankkia sininen asetakki kullatuin napein, jossa oli valkea kaulus sekä rinnusliepeet. Lisäksi asuun kuului valkeat housut. Upseereilla oli hatussa arvomerkkinä keltainen kaluuna ja keltainen ruusu. Oulun porvarikaarti sai ratsuväkiosastolle vuonna 1732 lipun, jonka malli pohjautuu 1600-luvun lippuun. Myös jalkaväkikomppania sai oman lipun vuonna 1762.
Aseistus oli ajoittain porvariston hankkimaa. Vuonna 1733 kruunu myönsi Oulun kaupungille varastoista 300 käytettyä kivääriä pistimineen. Ruudin hankinta jäi kaartin tehtäväksi, se ostettiin porvarien lahjoittamilla varoilla Oulun kauppaseuran ruutivarastosta. Vuonna 1740 kaarti anoi Tukholmasta sentnerin pistooliruutia ja 1800 musketinluotia, jotka toimitettiin Ouluun. Oulun porvarikaartin aseistus 1700-luvulla ei ollut tyydyttävä, sillä pormestari Peldan teki vuonna 1755 anomuksen 200–300 musketin erästä. Vastausta ei saatu. Mollin teki puolestaan 150 musketin anomuksen vuonna 1761. Uusi anomus lähti perään vuonna 1763 500–600 kivääristä. Kaikkien hylättyjen anomusten jälkeen kauppias K. F. Engmanin onnistua 1775 hankkia Ouluun 300 muskettia. Samalla perustettiin kaartiin tykistöosasto. Tykistöosaston hankinta vaati kaupungissa kiivasta keskustelua. Lopulta kauppias J. Nylander ilmoitti hankkivansa kaupungille kaksi paria kolmen kippunnan tykkejä.
Kaartin johto

Kaarti toimi pormestarin alaisuudessa. Kaartin päällikkönä mainitaan Hollender 1740. Rykmentin päällikkönä toimi Uhlström. Miehistöä komensi luutnantti Pehr Junnelius.
Kaartin toiminta

Porvareiden johtama kaartin toiminta suututti kansaa, koska taustalla oli rangaistuksia. Oulussa tarkastuksista ja paraateista aiheetta poisjääneet tuomittiin maksamaan ratsuväen kassaan. Kaupunkilaiset pitivätkin äkseerausta rauhanaikana perin joutavana ja jopa naurettavana. Porvarikaartin ja kaupungin porvaristoon kuulumattoman väestön kesken sattui usein välikohtauksia. Kaupunkilaisten mielestä porvareiden pöyhkeily ärsytti heitä. Vuonna 1748 Oulun porvarisratsuväen ratsumestari Z. Wacklin kertoi huomanneensa ratsuväen harjoituksissa ihmisten osoittavan mieltään porvarikaartille “halveksivilla ja epäkunnioittavilla elkeillä”. Ratsumestari kirjoitti lehteen, että “vapaa porvaristo, joka huomattavin kustannuksin koettaa toimia kansan hyväksi, ei ole velvollinen kärsimään kunniattomuutta tai pilkkaa.” Oulun porvariskaarti ajautui keväällä 1780 sanasotaan. Ratsuväestä osa saapui klo 5 määrättyihin harjoituksiin. Paikalle tulleistakin osa kieltäytyi ratsastusharjoituksista. Maistraatti määräsi niskuroitsijoille seuraavaksi aamuksi ylimääräisen yleistarkastuksen, äksiisi- ja paraatiharjoittelun. Uppiniskaiset niskoittelijat eivät välittäneet rangaistuksesta. Asia vietiin raastupaan tutkittavaksi. Esitutkinnassa kävi ilmi, erään kauppiaan kohdalla, ettei hän tahtonut osallistua. Hänet oli alennettu ratsumestarista rivimieheksi, ilmoittamatta miksi. Kauppias oli puolestaan hankkinut sijaisen ja se taas aiheutti sen, että porvarisoikeudet saaneet eivät halunneet ratsastaa sellaisten rinnalla, joilla näitä oikeuksia ei ollut. Kauppias väitti, että rykmentin päällikkö Uhlström oli käyttäytynyt epäkunnioittavasti harjoituksissa läsnä olleita maistraatin jäseniä kohtaan. Uhlström oli istunut lakki päässä, vaikka maistraatin jäsenet olivat paljain päin jne. Uhlström puolestaan huomautti, että Heikelin oma käytös oli kaikkea muuta kuin mallikelpoista, sillä hän oli saatuaan kutsun mainittuihin harjoituksiin luvannut lähettää sinne valkoisen koiransa. Suuri osa ratsuväkeä oli sitä paitsi käyttänyt muualta lainattuja varusteita. Vuonna 1782 muutamat Oulun vaikutusvaltaisimmat kauppiaat ja tervaporvarit esittivät, että porvariston oli syytä luopua porvarikaartista. Joidenkin porvarien mielestä sotilaallinen toiminta oli haitaksi liiketoiminnalle sekä oli porvaristolle muutenkin sopimatonta. Asiasta nousi kiivas sanasota. Kauppias Pehr Junnelius ja eräs oululainen kupariseppä nousivat vastustamaan lausuntoja. Oulun porvarikaartit lopetettiin 1793 yleisellä esivallan käskyllä
Aiheesta muualla

Porvarikaartit Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Porvarikaartin asu muistutti rykmenttien karoliinista palvelusasumallia 1705.
Oulun Reserviupseerikerho

| Oulun Reserviupseerikerho ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1933
Toimiala:  maanpuolustusjärjestö
Kotipaikka:  Oulu
Jäsenmäärä:  800
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oulun Reserviupseerikerho ry (ORUK) on vuonna 1933 perustettu maanpuolustusjärjestö. Yhdistys on Pohjois-Pohjanmaan Reserviupseeripiiri ry:n jäsen ja 17. toukokuuta 1931 perustetun Suomen Reserviupseeriliiton (RUL) alainen jäsenyhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on jäsentensä sotilaallisten tietojen, johtamiskyvyn ja valmiuksien ylläpito, sekä toimia jäsentensä yhdyssiteenä Reserviupseeriliittoon, Maanpuolustuskoulutusyhdistykseen, Puolustusvoimiin ja muihin maanpuolustuksellisiin yhdistyksiin ja kiltoihin. Yhdistyksen toiminnan päämääränä on Suomen kokonaisturvallisuuden edistäminen. Yhdistys ei osallistu puoluepoliittiseen toimintaan.
Yhdistyksen toimialue on Oulun kaupunki ja jäsenmäärä on yli 800 reserviupseeria. Jäsenmäärällä mitattuna ORUK on Suomen kolmanneksi suurin reserviupseerikerho. Oulun Reserviupseerikerhon jäsensivu (entinen Reserviupseerilehti eli RELE) ilmestyy Pohjan Poika -lehdessä.
Historia

Oulun Reserviupseerikerho ry:n perustava kokous kutsuttiin sanomalehti-ilmoituksella 22. huhtikuuta 1933 Pohjanmiesten kerholle keskustelemaan reserviupseerikerhon tarpeellisuudesta ja perustamisesta. Tässä kokouksessa päätettiin perustaa Oulun Rererviupseerikerho ry. Reserviupseerikerhoon liittyi jo tässä perustavassa kokouksessa noin 30 jäsentä. Ensimmäinen Oulun Reserviupseerikerho ry:n johtokunta (eli hallitus) sai perustamiskokouksessa seuraavan kokoonpanon: puheenjohtaja kapteeni H. Nieminen, varapuheenjohtaja kapteeni E. Kärnä, sihteeri insinööriluutnantti A. Ruuska, taloudenhoitaja insinööriluutnantti A. Ruuska, jäsenet kapteeni J. Kara, insinööriluutnantti E. Viljo, vänrikki O. Piikivi ja vänrikki A. Takalo.
Suomen sodat vuosina 1939–1945 vaativat Oulun Reserviupseerikerholta raskaat uhrit. Kerhon jäsenistä kaatui 56 reserviupseeria, heistä 7 kaatui talvisodan aikana ja jatkosodan aikana kaatui 49 reserviupseeria. Korkeimman sotilaallisen tunnustuksen saavutti kaksi Oulun Reserviupseerikerho ry:n jäsentä. Kerhon jäsenistä Mannerheim-ristin ritariksi nimettiin luutnantti Paavo Koli ja vänrikki Arvo Mörö.
Toiminta

Kerhon toiminta on ollut sen perustamisesta lähtien hyvin vilkasta ja jäsenistön koulutus on alusta alkaen ollut yksi päätoimintamuodoista. Toiminnan käynnistyttyä keskityttiin koulutukseen, jonka tavoitteena oli peruskoulutuksen täydentäminen. Suomen sotien 1939–1945 aikana kerholla ei ollut varsinaista toimintaa. Sota-ajan jälkeen toiminta lähti nihkeästi liikkeelle ja liikkui jopa huhuja reserviupseeritoiminnan lakkauttamisesta. Noina vaikeina vuosina kerhon toimintaan kuului yhteishengen ylläpitäminen. Autettiin vaikeuksiin joutuneiden omaisia ja pyrittiin parantamaan jäsenistön fyysistä kuntoa erilaisin kilpailuin, myös kerhoillat alkoivat tuona aikana. Vuonna 1947 käynnistyneen urheilutoiminnan myötä Oulun Reserviupseerikerhossa kilpailtiin latusuunnistuksessa, suunnistuksessa ja hiihdossa. Vasta 1950-luvulla päästiin uuteen nousuun.
Vuonna 1950 perustettiin naistoimikunta, joka on ollut suurena apuna varojen keräämisessä. Oulun Reserviupseerikerho ry:n ensimmäinen lippu naulattiin ja vihittiin käyttöön 22. maaliskuuta 1953. Ampumaharjoitukset tulivat toimintaan mukaan vasta vuonna 1954 oikeusministeriön myönnettyä siihen luvan. 1960-luvulla mukaan tulivat myös lento- ja jalkapallo, 3-ottelu, uinti, ampumahiihto, partiokilpailut ja prosenttimarssit ja -hiihdot. 1950-luvulla nuoria alettiin innostamaan mukaan kerhon toimintaan ja vuonna 1959 perustettiin nuorten upseerien oma toimikunta ja vuonna 1961 perustettiin Oulun Yliopiston Reserviupseerit. Ehkä Oulun Reserviupseerikerhon monipuolisin kausi ja jäsenmäärän huippu oli 1970-luvun vaihteessa, jolloin edettiin voimakkaasti aatteellisella rintamalla, koulutustoiminnassa ja yleisen johtamistaidon kohottamisessa. Maanpuolustustietouden ja -tahdon levittäminen myös jäsenistön ulkopuolelle vakiintui viime vuosikymmenien aikana.
Aiheesta muualla

ORUK
Oulun Reserviupseerikerho (facebook)
Upseerimaja Rokuli (facebook)
Oulun Reserviupseerikerho (instagram)
Oulun Reserviupseerikerho (youtube)
Mae West

| Mae West |
| --- | --- |
 Mae West julkisuuskuvassa vuodelta 1932.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mary Jane West
Syntynyt: 17. elokuuta 1893 Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 22. marraskuuta 1980 (87 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Frank Wallace (1911–1942)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1907–1978
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mae West elokuvassa Vaarallinen kaunotar (1933).
Mary Jane ”Mae” West (17. elokuuta 1893 Brooklyn, New York – 22. marraskuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija ja oman aikansa seksisymboli, jota kutsuttiin elokuvan suureksi viettelijättäreksi ja glamour-hahmoksi.
Ura

1920-luvulla West herätti huomiota uskaliailla vaudeville-show’illaan, jotka olivat suosittuja, mutta yhteiskunnallisen eliitin silmissä vulgaareja. Hänen läpimurtoshow’nsa nimi vuonna 1925 oli ajalle hyvin haastavasti Sex. Show’sta tuli välittömästi menestys ja se johti laajaan Yhdysvaltojen kiertueeseen. Sensorit alkoivat kiinnittää huomiota Westin esityksiin ja vuonna 1927 poliisi keskeytti hänen esityksensä, koska sitä pidettiin yleistä moraalitajua loukkaavana. West vangittiin 10 päiväksi, mikä vain lisäsi hänen saamaansa huomiota ja kansansuosiota.
West loi menestyksekkään teatteri- ja varieteeuran Broadwaylla, ennen kuin siirtyi elokuviin. Jo ensimmäinen elokuva Night After Night (1932) teki hänestä kuuluisan. Hänestä tuli 1930-luvulla Hollywoodin seksisymboli, joka uhmasi vallitsevia moraalikäsityksiä. Hän vetäytyi elokuvista jo vuonna 1943 oltuaan mukana noin kymmenessä komediassa, joista oli itse myös kirjoittanut useimmat. Vasta loppuvuosinaan West palasi elokuviin.
Yksityiselämä

West meni naimisiin 17-vuotiaana Frank Wallacen kanssa. Liitto kesti 30 vuotta ja päättyi eroon vuonna 1942. Mae Westillä ei ollut lapsia. Hän sai aivohalvauksen elokuussa 1980 ja syyskuussa toisen, jolloin oikea puoli hänen kehostaan halvaantui. Hän sairastui myös keuhkokuumeeseen. Marraskuuhun mennessä Westin kunto oli parantunut, mutta ennuste ei ollut hyvä ja hänet kotiutettiin. Hän kuoli marraskuussa 87-vuotiaana. Hänet haudattiin perhekryptaan Brooklyniin, jonne myös hänen vanhempansa ja sisarensa on haudattu.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1932 |  | Night After Night | Maudie Triplett |
| 1933 | Vaarallinen kaunotar | She Done Him Wrong | Lady Lou |
| 1933 | En ole enkeli | I’m No Angel | Tira |
| 1934 | Kaunotar ja lemmenoikut | Belle of the Nineties | Ruby Carter |
| 1935 |  | Goin’ to Town | Cleo Borden |
| 1936 |  | Klondike Annie | Rose Carlton/sisar Annie Alden/Frisco Doll |
| 1936 |  | Go West, Young Man | Mavis Arden |
| 1937 | Kaunis syntinen | Every Day’s a Holiday | Peaches O’Day |
| 1940 | Veijari villissä lännessä | My Little Chickadee | Flower Belle Lee |
| 1943 |  | The Heat’s On | Fay Lawrence |
| 1970 | Myra – herkkua helmoissa | Myra Breckinridge | Leticia Van Allen |
| 1978 |  | Sextette | Marlo Manners/lady Barrington |

Lyhytelokuvat
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1933 |  | Hollywood on Parade No. A-9 | oma itsensä |
| 1933 |  | Hollywood on Parade No. B-5 | oma itsensä |
| 1935 |  | The Fashion Side of Hollywood | oma itsensä |
| 1936 |  | Fashions in Love | oma itsensä |

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Jakson nimi / jaksojen määrä | Televisio> Rooli | Televisio>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1948 |  | Toast of the Town | ”2.15” | oma itsensä |  |
| 1960 |  | The Red Skelton Show | ”Goodness Had Nothing to Do with It” | oma itsensä |  |
| 1964 |  | Mister Ed | ”Mae West Meets Mister Ed” | oma itsensä |  |

| Teatteri> Vuosi | Teatteri> Näytelmän nimi | Teatteri> Rooli | Teatteri | Teatteri>  | Teatteri>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1911 | A La Broadway | Maggie O’Hara | Folies-Bergere, Broadway |  |  |
| 1911 | Vera Violetta | kuorolaulaja | Winter Garden Theatre, Broadway |  |  |
| 1912 | A Winsome Widow | Le Petite Daffy | Moulin Rouge, Broadway |  |  |
| 1918–19 | Sometime | Mayme Dean | Shubert Theatre ja Casino Theatre, Broadway |  |  |
| 1921 | The Mimic World of 1921 | esiintyjä | Century Promenade, Broadway |  |  |
| 1926–27 | Sex | Margie LaMont | Daly’s 63rd Street Theatre, Broadway |  |  |
| 1927 | The Wicked Age | Evelyn ”Babe” Carson |  |  |  |
| 1928 | Diamond Lil | Diamond Lil | Royale Theatre, Broadway |  |  |
| 1931 | The Constant Sinner | Babe Gordon |  |  |  |
| 1944–1945 | Catherine Was Great | Katariina II | Shubert Theatre ja Royale Theatre, Broadway |  |  |
| 1945–1946 | Come On Up |  | kiertue |  |  |
| 1947–1948 | Diamond Lil | Diamond Lil | West End, Lontoo |  |  |
| 1949 | Diamond Lil | Diamond Lil | Coronet Theatre, Broadway |  |  |
| 1949–1950 | Diamond Lil | Diamond Lil | Plymouth Theatre, Broadway |  |  |
| 1951 | Diamond Lil | Diamond Lil | The Broadway Theatre |  |  |
| 1961 | Sextette | Margie LaMont | Edgewater Beach Playhouse, Chicago |  |  |