stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Casimir Pulaski
Sotilasura > Savannahin piiritys

Pulaskin vahvistettu legioona, jossa oli yli 300 ratsu- ja jalkaväen sotilasta, pysähtyi matkan aikana neljäksi päiväksi Salemiin Pohjois-Carolinassa. Pysähdys osoittautui kohtalokkaaksi, sillä legioonalaisten mukana kulki isorokkovirus. Kun Pulaski saapui Charlestoniin toukokuussa 1779, kaupunki oli pahassa pulassa ja britit yrittivät vallata sen. Pulaskin legioona saapui sopivalla hetkellä ja auttoi brittijoukkojen torjumisessa.
Puolustusvoitto antoi amerikkalaisille riittävästi lisäaikaa vahvistaa kaupungin puolustusta. Taistelussa menestyksestä huolimatta Pulaskin legioona näyttäytyi siirtokunnan armeijalle seuraavan kerran vasta heinäkuussa 1779, jolloin lähes puolet legioonalaisista katsottiin olevan ”palvelukseen kelpaamattomia”. Monet olivat haavoittuneet tai sairastuneet isorokkoon ja muihin tauteihin, ja osa oli joutunut brittien sotavangiksi.
Loppukesästä Charlestoniin saapui amerikkalainen kenraalimajuri Benjamin Lincoln mukanaan ranskalaisia sotilaita, jotka olivat valmiit osallistumaan englantilaisten miehittämän Savannahin kaupungin piiritykseen. Pulaski sai komentoonsa kaikki amerikkalaiset ja ranskalaiset ratsuväen yksiköt ja johti niitä Savannahissa syksyllä 1779. Muonavarojen ehtyessä Lincoln otti suuren riskin ja määräsi joukot hyökkäämään brittien linjoja vastaan. Lincolnin armeijan etujoukkoja piirityksessä komentanut Pulaski sai 9. lokakuuta raehaulipanoksen oikeaan reiteensä. Joidenkin lähteiden mukaan hän kuoli kaksi päivää myöhemmin brigantiini Waspilla ja hänet haudattiin mereen. Tämä tieto on kuitenkin osoittautunut vääräksi, sillä haavoittunut Pulaski kuljetettiin Savannahin lähettyvillä sijaitsevalle Greenwichin plantaasille, jossa hän menehtyi. Plantaasin mustat orjat kaivoivat Pulaskille haudan puutarhaan lähelle nykyistä Wilmingtonjokea.
Sukupuoli ja persoona

Pulaski oli pienikokoinen, noin 160 senttiä pitkä ja hoikkarakenteinen. Hän oli erinomainen ratsastaja ja miekankäyttäjä. Monet tarinat kertovat Pulaskin riitaisasta ja ylimielisestä luonteesta. Hän totteli ainoastaan Washingtonia ja piti kaikkia muita itseään alempiarvoisina. Hän ei koskaan ymmärtänyt amerikkalaisten tavoittelemaa demokratiaa, vaan katsoi aatelisen syntyperänsä antavan etuoikeuksia myös Puolan ulkopuolella. Siitä huolimatta Pulaski taisteli urheasti vapaussodassa ja menetti henkensä vieraan maan puolesta.
Vaikka Pulaski todennäköisesti pitikin itseään miehenä, on hänen biologinen sukupuolensa ollut mahdollisesti nainen tai intersukupuolinen. Hänen luurankoaan analysoineiden amerikkalaistutkijoiden mukaan se vastaa kaikilta osin naiselle tyypillisiä piirteitä ja kyettiin myös vahvistamaan Pulaskille kuuluneeksi DNA-näytteiden perusteella.
Perintö

Vaikka Pulaski ei ehtinyt toteuttaa loppuun ideaansa ratsuväen kouluttamisesta ja käyttämisestä armeijan yksikkönä, amerikkalaiset omaksuivat lopulta hänen ajatuksensa ja häntä alettiin nimittää kuolemansa jälkeen ”Amerikan ratsuväen isäksi”. Yhdysvaltain ratsuväki otti Puolan punavalkoiset värit kolmikulmaiseen lippuunsa.
Lokakuussa 1779 Pulaskin surmannut raehaulipanos poistettiin hänen ruumiistaan ja lahjoitettiin myöhemmin Georgian historialliselle yhdistykselle. Panos kiinnitettiin hopeiseen kynttilänjalkaan ja asetettiin näytteille Georgian historiallisen yhdistyksen museoon, jossa se on edelleen näytteillä.
Vuonna 1852 iäkäs nainen, joka oli huolehtinut Pulaskin haudasta pikkutytöstä lähtien, paljasti haudan sijainnin Greenwichin plantaasilla Georgiassa. Puolalaisen jäännökset kaivettiin esille tutkimusta ja uudelleen internointia varten. Luut kuljetettiin Savannahin lääketieteelliseen yliopistoon ja säilöttiin sinne kahdeksaksi kuukaudeksi, kunnes lahjoitusten kerääjät olivat saaneet riittävästi rahaa Pulaskin muistomerkkiä varten. Teko oli Savannahin kunnianosoitus Yhdysvaltain vapaussodan puolalaiselle sankarille. Lääketieteelliset tutkimukset lujittivat olettamuksen, että luut olivat Pulaskin. Puolalaisen jäännökset asetettiin metalliarkkuun, joka laskettiin Savannah Squarelle pystytetyn monumentin alapuolelle rakennettuun tiiliholviin lokakuussa 1853.
Vuonna 1910 Freedom Plazan aukiolla Washingtonissa paljastettiin Pulaskia esittävä pronssinen ratsastajapatsas, jonka suunnittelivat kuvanveistäjä Kazimierz Chodzinski ja arkkitehti Albert R. Ross. Yhdysvalloissa vietetään vuosittaista Casimir Pulaskin muistopäivää marraskuussa muualla paitsi Illinoisin osavaltiossa, missä Pulaskin päivää vietetään maaliskuussa hänen syntymänsä kunniaksi.
Vuonna 2009 Pulaski julistettiin Yhdysvaltain kunniakansalaiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Casimir Pulaski Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Pulaski Częstochowassa. Józef Chełmońskin maalaus vuodelta 1875.
Casimir Pulaski. Tuntemattoman tekijän teos.
Pulaskin patsas Puolassa.
Meimi Talus

Meimi Talus (myöh. Seppälä, s. 10. elokuuta 1937) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti keihäänheitossa yhden SM-mitalin. Hän edusti Alavieskan Viriä.
Talus saavutti keihäänheitossa SM-kilpailuissa pronssia vuonna 1958 sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 1957 ja seitsemänneksi vuonna 1960.
Taluksen keihäänheittoennätys on 44,67 m, jonka hän teki Alavieskassa kesäkuussa 1959.
FS Talisman (1862)

| Talisman |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Augustin Normand, Le Havre
Kölinlasku:  1860
Laskettu vesille:  24. syyskuuta 1862
Palveluskäyttöön:  1863
Poistui palveluskäytöstä:  7. heinäkuuta 1893
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 795 t
Pituus:  68,36 m
Leveys:  10,24 m
Syväys:  4,24 m
Koneteho:  690 ihp
Nopeus:  9,5-11,5 solmua
Miehistöä:  148
Aseistus
Aseistus:  6 × 140 mm tykkiä
Talisman oli Ranskan laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu puurunkoinen parkkitakiloitu ja klipperikeulalla varustettu pyöreä peräinen korvetti. Se luokiteltiin myöhemmin 2. luokan risteilijäksi.
Valmistus

Alus tilattiin Augustin Normandilta Le Havresta ja sen köli laskettiin vuonna 1860. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1862 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1863.
Palvelus

Aluksen aseistukseksi vaihdettiin myöhemmin yläkannelle neljä 5,5" modèle 1870 -tykkiä ja kaksi 3,9" tykkiä keulaan ja perään. Lisäksi asennettiin vielä neljä 37 millimetrin tykkiä.. Alus poistettiin alusluettelosta 7. heinäkuuta 1893 ja se muutettiin varastolaivaksi vuonna 1896.
Tallium(III)

| Tallium(III)nitraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13746-98-0
PubChem CID:  16689660 ja 16693428 159690, 16689660 ja 16693428
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Tl(NO3)3
Moolimassa:  390,41
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  102–105 °C (trihydraatti)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen ja reagoi veden kanssa
Tallium(III)nitraatti (Tl(NO3)3) on tallium- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Tallium(III)nitraatti esiintyy tyypillisimmin kidevedellisenä trihydraattina (Tl(NO3)3·3H2O). Huoneenlämpötilassa yhdiste on valkoista kiteistä ainetta. Tallium(III)nitraatti liukenee veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin ja eettereihin. Muiden vesiliukoisten talliumsuolojen tavoin myös tallium(III)nitraatti on erittäin myrkyllistä.
Tallium(III)nitraattia valmistetaan hapettamalla tallium(I)nitraattia tai liuottamalla tallium(III)oksidia typpihappoon. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä. Se muun muassa hapettaa alkeenit asetaaleiksi ja rengasrakenteiset alkeenit aldehydeiksi.
Sikainfluenssa Euroopassa

Vuoden 2009 sikainfluenssa Euroopassa oli osa vuonna 2009 puhjennutta sikainfluenssapandemiaa (A/H1N1). 16. heinäkuuta 2009 siihen oli sairastunut noin 15 500 ihmistä Euroopassa ja siihen oli kuollut 29 Yhdistyneessä kuningaskunnassa (jossa oli myös suurin tartuntämäärä) ja neljä Espanjassa.
Teollisuusmaissa H1N1 on ollut hengenvaarallinen lähinnä normaalin influenssan riskiryhmille. Näitä ovat vauvaikäiset, vanhukset ja ne, joiden vastustuskyky on jostakin syystä heikentynyt. H1N1 on tappanut myös perusterveitäkin. Tauti vastaa virulenssiltaan aasialaista influenssaa. Sikainfluenssa leviää tavallista influenssaa helpommin. Tauti leviää toisin kuin normaali influenssa myös kesällä. Sikainfluenssan leviämistä voi ehkäistä hyvällä yleishygienialla, kuten pesemällä usein kätensä.
Hengitysvaikeuksien ilmetessä kannattaa ottaa heti yhteys lääkäriin, koska silloin tauti on vakava. Kuolleisuus johtuu pääasiassa itse viruksen tai jälkitautina tulevan bakteeri-infektion aiheuttamasta keuhkokuumeesta jopa muutamassa päivässä. Lievienkin oireiden ilmetessä riskiryhmien, kuten raskaana olevien naisten tai pitkäaikaissairaiden on syytä hakeutua lääkäriin.
Sikainfluenssa Euroopassa:
  Kuolemaan johtaneita tartuntoja  Tartuntoja  Mahdollisia tartuntoja
Tartunnat Euroopassa:
  5 000+ tartuntaa
  500+ tartuntaa
  50+ tartuntaa
  5+ tartuntaa
  1+ tartuntaa
Massatartunnat Euroopassa:  Massatartuntoja
Valtioittain > Euroopan unioni

27. huhtikuuta 2009 Euroopan unionin terveysministeriö neuvoi eurooppalaisia olemaan matkustamatta Yhdysvaltoihin tai Meksikoon, ellei asia olisi kiireellinen. Tämä johtui ensimmäisestä tapauksesta Espanjassa.
Euroopan unionin ulkoministeri Benita Ferrero-Waldner ehdotti 27. huhtikuuta kaikkien Meksikoon menevien lentojen peruuttamista ja jopa lentokenttien desifioimista maailmanlaajuisen epidemian välttämiseksi.
Valtioittain > Bosnia ja Hertsegovina

Bosnia ja Hertsegovina raportoi ensimmäisestä tapauksesta 29. kesäkuuta.
Valtioittain > Espanja

Espanjassa oli 3. toukokuuta 2009 eniten sikainfluenssaksi sanottua influenssa A/H1N1-tartuntaa Euroopan maista. Vahvistettuja tartuntoja oli 40, epäiltyjä 101 eikä kukaan ollut tiettävästi vielä kuollut tautiin.
Valtioittain > Gibraltar

Gibraltar raportoi ensimmäisestä tapauksesta 24. kesäkuuta.
Valtioittain > Itävalta

Monet mahdolliset tapaukset Itävallassa olivat negatiivisia lukuun ottamatta wieniläistä 28-vuotiasta naista, jonka tulos oli positiivinen. Itävalta oli yhdeksäs Euroopan maa, jonne sikainfluenssa levisi. Edelleen testeissä oli kaksi mahdollista tapausta. 22. kesäkuuta 2009 Itävallassa oli todettu 64 tapausta.
Valtioittain > Latvia

21. kesäkuuta 2009 Pohjois-Amerikasta palannut nainen oli joutunut sairaalaan Latviassa. Hänelle oli tullut outoja oireita lentokoneessa. Myöhemmin hänellä todettiin sikainfluenssa.
Myöhemmin kesäkuussa amerikkalainen opiskelijaryhmä matkasi Baltiassa. 26. kesäkuuta viidellä heistä oli varmistettu sikainfluenssa. Sairastuneet opiskelijat jäivät Tallinnaan, Viroon, mutta loput ryhmästä lähetettiin tutkimuksiin.
Valtioittain > Monaco

Monaco raportoi ensimmäisesta varmistetusta H1N1-tapauksesta 17. kesäkuuta. Uhri oli nuori monacolainen, joka palasi Yhdysvalloista. Tapaus todettiin L’Archetin sairaalassa.
Valtioittain > Montenegro

Montenegrossa varmistettiin 10 sikainfluenssatapausta.
Valtioittain > Saksa

Saksassa kahden bielefeldiläisen miehen ja yhden naisen epäiltiin sairastuneen, mutta kokeissa heistä ei löydetty influenssaa.
Ensimmäinen ihmistartunta löydettiin Regensburgissa 29. huhtikuuta 2009. Sikainfluenssa oli tarttunut 22-vuotiaaseen Hampurista kotoisin olevaan naiseen Meksikon matkalla. Influenssa löydettiin myös 37-vuotiaasta kulmbachilaisesta naisesta, joka oli myös matkaillut Meksikossa. Muita epäiltyjä tartuntoja tutkittiin.
Vappuna ilmoitettiin, että Baijerin osavaltiossa sikainfluenssapotilasta hoitanut sairaanhoitaja oli saanut tartunnan.
Valtioittain > Slovenia

Ensimmäinen varmistettu tartunta Sloveniassa oli 19. kesäkuuta; New Yorkista palannut nainen sai tartunnan. 9. elokuuta 2009 tehtiin paljon testejä, joiden tuloksista 177 oli positiivisia ja 772 negatiivisia.
Valtioittain > Yhdistynyt kuningaskunta

1. kesäkuuta Isossa-Britanniassa oli eniten sikainfluenssaa. Tautia oli todettu 255:llä. 14. kesäkuuta 2009 Isossa-Britanniassa kuoli Euroopan ensimmäinen ihminen sikainfluenssaan.[7]
Top 5 Euroopassa

| Sija | Valtiot suurimmalla tartuntämäärällä | Sija | Valtiot suurimmalla kuolinmäärällä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 1. |  Yhdistynyt kuningaskunta |
| 2. |  Saksa | 2. |  Espanja |
| 3. |  Espanja | 3. |  Alankomaat |
| 4. |  Alankomaat | 4. |  Ranska |
| 5. |  Kreikka | 5. |  Irlanti |

Vuoden 2009 sikainfluenssapandemia
Alueittain: Sikainfluenssa Suomessa - Sikainfluenssa Euroopassa - Vuoden 2009 sikainfluenssapandemia maittain
Muuta: Influenssa - H1N1 - Sikainfluenssa
Takaji Shimizu

Shimizu Takaji (1896-1978) - Shinto Muso-ryun 25. epävirallinen pääopettaja ja 1900-luvun tärkein ja vaikutusvaltaisin henkilö Shintō Musō-ryū jōjutsu/jōdōssa ja ZNKR seitei jōdōssa
Takaji Shimizu (jap. 清水隆次, 1896–1978) oli japanilainen taistelulajien opettaja. Häntä pidetään Shintō Musō-ryūn 25. pääopettajana. Shimizun pyrkimyksenä oli tehdä Shintō Musō-ryū jōdōa laajemmin tunnetuksi mm. opettamalla sitä ulkomaalaisille ja kehittämällä sen pohjalta Japanin kendoliitolle vakioidun kata-sarjan.
Elämäntyö

Takaji Shimizu aloitti 17-vuotiaana jō-harjoittelun Hanjiro Shiraishin opissa (1913). Viisi vuotta myöhemmin (1918) hän sai mokurokun ja edelleen kaksi vuotta myöhemmin menkyon Shintō Musō-ryūssa. Vuonna 1927 Musō-ryū jōjutsusta vaikuttunut Hakudo Nakayama järjesti hänelle tilaisuuden esitellä jō-tekniikoita Tokion poliisilaitoksella. Shimizu piti yhdessä Takayama Kenichin kanssa esityksen poliisien tekniselle raadille, joka oli niin vakuuttava, että Tokion poliisi otti oitis jōjutsutekniikoita omaan harjoitteluunsa.  Vuonna 1930 muutettuaan Tokioon Shimizu alkoi opettaa Mumon dojolla (entinen Teiken-nyrkkeilysali). Vuotta myöhemmin Jigorō Kanō kutsui Shimizun opettamaan jōjutsua Kōdōkan judodōjōlla. Tämän jälkeen käynnistyi opetus myös meripartiolaisille. Shimizu kutsuttiin Tokion poliisin vakituiseksi jōjutsu opettajaksi 1931. Vuonna 1933 perustettiin poliisin erikois- ja mellakkayksikkö (Tokubitsu kebitai) jonka varustukseen kuului myös jō. Shimizu vastasi uuden poliisiyksikön teknisestä koulutuksesta.  Juuri tästä alkoi Shimizun pitkäaikainen yhteistyö Tokion vaikutusvaltaisimpien kendo-opettajien kanssa. Poliiseille opetettavaa jōjutsua alettiin kutsua keijo-jutsuksi tai poliisin sauva-taidoksi.
Vuonna 1939 Shimizu matkusti valloitettuun Mantšuriaan. Matsui Kenjin mukaan hän opetti jōjutsua vuosittaisilla käynneillään yhteensä 1 500 000 ihmiselle. Vuonna 1940 Shimizu muutti opetuksensa nimen jōjutsusta jōdōksi ja perusti ensimmäisen yhdistyksen Dai Nihon jōdōkai.
Hävityn sodan jälkeen suurin osa budo-opetuksesta, varsinkin aseelliset lajit, olivat pikään miehityshallinnon SCAP langettamassa harjoituskiellossa. Jōdō muodosti tästä poikkeuksen poliisin ammattitekniikkana.  Tämä johti siihen, että 1955–1956 perustettiin uusi liitto, Nihon jōdō Renmei/Zen Nihon jōdō renmei.
Vuonna 1965 Shimizu aloitti opetuksen Renbukan-dōjōlla Tokiossa jatkaen kuolemaansa saakka. Tämä koulukunnan päädojo lopetti toimintansa muutamaa vuotta myöhemmin.
ZNKR Seitei Jodo

Vuonna 1964 Ichizō Otofuji vieraili Shimizun luona Tokiossa. Neuvottelun aiheena oli Shimizun ZNKR:lle (Zen Nihon kendō renmei, Japanin kendoliitto) laatima ehdotus jōdōn seitei (l. vakioiduksi malli-) sarjaksi. Vuonna 1968 Shimizu ja Asakichi Nakajima esittivät tarkoitukseen valitun tutkimuskomission hyväksymän kihon- ja katasarjan ZNKR:n hallitukselle. Seitei jō -katat hyväksyttiin 1969, ja samana vuonna ne esitettiin ensi kertaa yleisölle (Shimizu tachi, Otofuji jō) ja ZNKR seitei jōdō otettiin virallisesti mukaan Japanin kendoliiton systeemiin. Samassa näytöksessä esiteltiin myös ZNKR iaidō ensi kertaa.
Shimizu Takaji oli ottanut elämäntehtäväkseen jōdōn tunnetuksi tekemisen. Jōdōta hän edisti opetustoimintansa ja ZNKR-yhteyksiensä kautta. Jopa kirjallisuudessa Shimizu pyrki tuomaan jōdōa esiin. Hän tekikin yhteistyötään kirjailija Eiji Yoshikawan kanssa tämän kirjoittaessa suurta romaaniaan Musashista. Musō Gonnosuke on tässä teoksessa mieliinpainuvasti kuvattu. Shimizu kuoli 1978 nimeämättä itselleen seuraajaa.
Kirjallisuutta

Yoshikawa Eiji: Musashi (New York : Harper & Row , 1981) 0-06-859851-3 (sid.)
Minna Talvik-Palmgren

Minna Talvik-Palmgren 1930-luvun alussa.
Minna Talvik-Palmgren (28. helmikuuta 1902 Pietari – 13. syyskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen konserttilaulaja ja säveltäjä Selim Palmgrenin toinen puoliso. Hänen isänsä oli virolainen puuseppä Karl Talwik ja äitinsä suomalainen Hilma Hellén. Hän opiskeli laulua useiden opettajien johdolla, mutta tärkein näistä oli Maikki Järnefelt, Palmgrenin ensimmäinen puoliso.
Leskeksi jäänyt Selim Palmgren avioitui Minna Talvikin kanssa vuonna 1930. Aviopuolisot konsertoivat yhdessä: Palmgren johti orkesteria tai säesti pianistina. He asuivat Lallukan taiteilijakodissa, Minna Talvik-Palmgren eli vielä 30 vuotta miehensä kuoleman jälkeen. Hänet on haudattu miehensä rinnalle Hietaniemen hautausmaan taiteilijamäelle.
Tall Abu Huraira

Tall Abu Huraira (myös Tell Abu Hureyra) oli kivikautinen maanviljelykylä Pohjois-Syyriassa, pohjoisen Levantin ja itäisen Mesopotamian rajalla. Kylän vanhemmassa kerrostumassa asui 200–300 metsästäjä-keräilijää paikoillaan. Kylä hylättiin joksikin aikaa, ja sitten se kasvoi valtavaksi esikeraamisen ajan keskukseksi.
Historia

Tall Abu Huraira (Tell Abu Hureyra) oli epipaleoliittinen ja esikeraaminen neoliittinen maanviljelykylä Pohjois-Eufratin varrella. Noin 13 000–11 000 eaa. vallitsi Lähi-idässä sateinen kausi joka johti väestön asettumiseen paikoilleen muun muassa Hurairaan. Sateisuus mahdollisti runsasravintoiset ympäristöt. Hurairan lähellä kasvoi luultavasti joenuomissa tammea mistä saatiin syötäviä terhoja, villivehnää, kahta villiruislajia sekä läheisellä aavikolla liikkui gaselleja. Gasellit olivat tärkein liharavinnon lähde.
Huraira 1 -kylä perustettiin ehkä noin 11 500 eaa.. Tällöin siellä asui noin 100–300 tyypillistä monipuolista ravintoa syöviä metsästäjä-keräilijää. Ilmasto oli kostea ja suosi ravinnon keruuta luonnosta viljelyn sijaan. Huraira oli Natufin kulttuurin tyyppinen epipaleoliittinen asuinpaikka. Silloin siellä oli pieni määrä ajalle tyypillisiä pyöreitä majoja. Gaselleja metsästettiin vuosivaelluksilla. Pienempiä eläimiä, kuten jäniksiä, kettuja ja lintuja, ympäri vuoden.
Noin 11 000 eaa. ilmasto viileni nuorempaan dryaskauteen. Lähi-idän ilmasto kuivui. Tämä suosi maanviljelyä. Noin 11 000 eaa. tammenterhoja kasvavat metsät katosivat. Villivilja, höyhenheinä ja asphodelus-kasvin siemenet tulivat tammenterhojen tilalle. Noin 10 600 eaa. villit viljalajit hävisivät Hurairasta ja syötiin mm. apiloita ja mailaisia pistaasisatojenkin pienettyä.
Huraira 1:stä onkin löydetty noin viljellyn tyyppistä ruista noin ajalta 10 700 eaa. Samalta ajalta on merkkejä rikkaruoho lajeista, joiden tiedetään kasvavan mieluummin kastellussa maassa. Tällöin Hurairassa olisi viljelty maata jo noin 1 000 vuotta aiemmin kuin muualla Lähi-idässä. Nuoremman dryaskauden aikana Hurairassa asui noin 100–300 ihmistä, ja väki kasvoi samaan aikaan kuin monien muiden kiinteiden asuinpaikkojen väki väheni tai paikkoja jopa hylättiin. Noin 10 000 eaa. paikka hylättiin. Luultavasti väki muutti riistan perässä toisille seuduille ilmaston muututtua riistalle, viljelyllä ja syötäville villikasveille laajoilla alueilla.
Noin 9 400 eaa. paikka asutettiin uudelleen, ja tämän Huraira 2 -ajan löydöissä näkyy selviä jatkuvan viljelyn merkkejä. Huraira 1 oli tehty suorakulmaisista savitiilitaloista ja kujat olivat kapeita. Noin 500 vuoden kuluttua paikalla asui noin 20 kertaa enemmän ihmisiä kuin aiemmin, eli 4 000-6 000 ihmistä, mikä kertoo maanviljelyn nostaneen väkilukua rajusti. Noin 9 000 eaa. alkoi äkkiä vuohien ja lampaiden paimennus.
Viitteitä ja aiheesta muualla

http://www.britarch.ac.uk/ba/ba51/ba51news.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Village on the Euphrates, A.M.T. Moore, G.C. Hillman, and A.J. Legge (2000). -- http://www.rit.edu/academicaffairs/abuhureyra/statement.php
Estimated calibration of 11500 radiocarbon years BP from [2].
estimated calibration of 7000 radiocarbon years BP from [2].
35°52′N, 38°24′E, according to http://users.ox.ac.uk/~orau/dl_am21.html (Arkistoitu – Internet Archive)
First farmers discovered BBC News 28.10.1999.
estimated calibration of 11,000 BP as cited in [2]. See also Moore, et al [2000] Village on the Euphrates. Oxford University Press.
http://www.mcli.dist.maricopa.edu/proj/anthro/asb222/projects/project15.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Theya Molleson, http://www.uh.edu/engines/epi960.htm
Talliumasetaatti

| Talliumasetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  563-68-8
PubChem CID:  16684842 ja 11247
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH3COOTl
Moolimassa:  263,424
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  131 °C
Tiheys:  3,77 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Talliumasetaatti (CH3COOTl) on tallium- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Sitä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja selektiivisissä mikrobien kasvualustoissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa talliumasetaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste imee kosteutta eli se on hygroskooppista. Talliumasetaatti liukenee hyvin veteen ja liukenee lisäksi etanoliin ja etikkahappoon. Siitä tunnetaan myös kidevedellinen hemitrihydraatti (CH3COOTl·1½H2O). Muiden talliumyhdisteiden tavoin myös talliumasetaatti on erittäin myrkyllistä. Sillä altistumisesta voi seurata oireina esimerkiksi huonovointisuutta ja kouristuksia.
Talliumasetaattia valmistetaan liuottamalla talliumetoksidia, -hydroksidia tai talliumkarbonaattia etikkahappoon.
Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä jodiasetaattijohdannaisten valmistamiseen alkeeneista, jodilaktonisointireaktiossa ja diolien valmistamiseen alkeeneista. Talliumasetaattia lisätään myös eräisiin tiettyjen bakteerien kasvatuksiin tarkoitettuihin selektiivisiin kasvatusalustoihin.
Taiwaninsaari

NASA:n satelliittikuva Taiwaninsaaresta. Taipein kaupunki erottuu pohjoisessa harmaana
| --- | --- |
Muut nimet:  Formosa‎
Sijainti:  Taiwaninsalmi
Vesialue:  Filippiinienmeri
Merialue:  Itä-Kiinan meri, Tyyni valtameri
Korkein kohta:  Yu Shan, 3 952 m
Pinta-ala:  35 980 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  23 115 835
Suurin kaupunki:  Uusi-Taipei
Asutuskeskukset:  Taipei, Kaohsiung
Kieli:  mandariinikiina, hakka-kiina, taiwanin kieli
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Taiwaninsaari (vanh. Formosa) on saari Kiinan rannikolla. Yhdessä lähimpien saarten kanssa se muodostaa Taiwanin provinssin, jonka katsovat osakseen sekä Kiinan tasavalta (Taiwan) että Kiinan kansantasavalta. Kiinan tasavalta pitää Taiwaninsaarella valtaa lähes ainoana alueenaan.
Alue on kiistanalainen, sillä manner-Kiinan hallituksen mukaan Taiwaninsaari kuuluu Kiinan kansantasavaltaan, kun taas Kiinan tasavalta (Taiwan) katsoo manner-Kiinankin kuuluvan alun perin sille. Tämä tilanne syntyi Kiinan vallankumouksen yhteydessä 1949, kun Kiinaa aiemmin hallinnut, Guomindang-puolueen johtama hallitus pakeni kommunisteja Taiwaninsaarelle. Kummankaan valtion hallitus ei hyväksy, että muut maat tunnustaisivat kummankin itsenäiseksi valtioksi, koska katsovat, että tämä merkitsisi välillisesti toisen olemassaolon kieltämistä.