stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Habarovskin lentoasema

Habarovskin lentoasema eli Habarovsk-Novyi (ven. (Международный) аэропорт Хабаровск (Новый),  Meždunarodnyi aeroport Habarovsk (Novyi), IATA: UHHH, ICAO: KHV) on Venäjän Habarovskin aluepiiriä palveleva kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Habarovskin keskustasta koilliseen. 
Matkustajamäärältään lentoasema on Venäjän kaukoidän vilkkain.
Vladivostokin lentoasema Venäjällä.
Vladivostokin lentoaseman sijainti Primorjen aluepiirissä.
Lentoaseman Habarovsk-Novyin kiitotie ja kentän lähestymisvarustus on hyväksytty  ICAO:n kategoriaan II. Vuonna 2013 Habarovsk-Novyin kautta kulki 2 089 097 lentomatkustajaa ja 31,2 miljoonaa tonnia rahtia.
Lentoliikenne Habarovskiin sai alkunsa 1929 Amurjoen varteen perustetun lentosataman muodossa. Pian havaittiin, ettei tämä lähestyminen kyennyt vastaamaan kasvavan lentoliikenteen tarpeisiin. Uusi maalle raivattu lentokenttäalue otettiin käyttöön 1938. Vuonna 1953 kenttä sai 2 500 metriä pitkän ja 80 metriä leveän päällystetyn kiitotien ja seuraavan vuonna 400 hengen tuntikapasiteetille mitoitetun terminaalirakennuksen. Lentoasemaa kasvatettiin vuosien saatossa. Kansainväliseksi lentoasemaksi se hyväksyttiin 1970. Vuonna 1980 rakennettiin 4 000 metriä pitkä kiitotie. Kiitotien puolesta Habarovsk-Novyi pystyi nyt vastaanottamaan kaikkia lentokoneita huonoissakin sääoloissa. Vuosina 1990 ja 1991 lentomatkustajien määrä kohosi vuositasolla noin 3,6 miljoonaan, joka on yhä lentoaseman ennätys.
Habarovskin päälentoasemasta käytetään iästään huolimatta usein uuteen viittaavaa Novyi-täsmennettä. Parin kilometrin päässä lännessä on erillinen helikopterikenttä (Habarovsk-Malyi) ja noin kahdeksan kilometriä etelälounaaseen sotilaslentokenttä. Lisäksi 15 kilometriä etelään on lähinnä helikopteriliikenteeseen käytetty lentokenttä.
Habarovskin lentoaseman kotimaan terminaali ja lennonjohtorakennus.
Habarovskin lentoaseman kansainvälisen terminaalin sisäänkäynti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Habarovskin lentoasema Wikimedia Commonsissa
Habarovsk (Novyi), meždunarodnyi aeroport (venäjäksi) (aviapages.ru)
Skyvector aeronautical charts: Khabarovsk-Novy-Airport (englanniksi) (skyvector.com)
Kellokosken sairaala

| Ohkolan sairaala |
| --- | --- |
 Kellokosken vanha sairaalatoiminta on nykyään Ohkolan sairaalarakennuksessa.
Sijainti
Osoite:  Ohkolantie 10, 04500 Mäntsälä
Organisaatio
Alue:  HUS
Tyyppi:  psykiatrinen sairaala
Historia
Perustettu:  1915
Linkki
Kotisivut:  https://www.hus.fi/potilaalle/sairaalat-ja-toimipisteet/ohkolan-sairaala
Erkki ja Inkeri Linnasalmen ja Pentti Talan suunnittelema Uusitalo on yksi Kellokosken vanhan sairaala-alueen keskeisimpiä rakennuksia. Se etsii osana muuta Kellokosken vanhaa sairaala-aluetta uutta käyttötarkoitusta.
Ohkolan sairaala (aiemmalta nimeltään Kellokosken sairaala) on Kellokosken taajamassa toimiva HUSin Hyvinkään sairaanhoitoalueen psykiatrinen sairaala. Vanha Kellokosken sairaalatoiminta jatkuu edelleen samassa taajaman Mäntsälän puoleisessa osassa Hyökännummella Ohkolan sairaalan nimellä. Kellokosken sairaalatoiminnan siirryttyä Ohkolaan ovat Kellokosken keskustassa olevat vanhat sairaalarakennukset jääneet tyhjilleen.
Historia

Kellokosken sairaala perustettiin vuonna 1915 entisen Kellokosken kartanon maille. Sairaalan päärakennus rakennettiin vanhaan kartanorakennukseen. Sairaala-aluetta laajennettiin useaan otteeseen ja sairaalan rakennuskanta onkin heterogeenistä. Sairaalarakennuksien lisäksi rakennettiin henkilökunnan asuintaloja ja talousrakennuksia. Vielä 1970-luvulla sairaala kasvoi, mitä varten rakennettiin uusia osastorakennuksia. Kellokosken sairaala oli vuosia keskeinen osa kellokoskelaisten identiteettiä ja se oli myös merkittävä työllistäjä. Sairaala myös hallitsee kyläkuvaa. Moni sairaalan työntekijä oli persoonallisuutensa takia tuttu paikkakuntaisille, uusimmista ylilääkäreistä etenkin Ilkka Taipale. Vuonna 2015 HUSin hallitus teki erimielisen päätöksen, jonka mukaan sairaala lakkautetaan ja psykiatriset osastot siirretään muihin sairaaloihin. Päätös ei kuitenkaan lopulta täysimääräisesti toteutunut.
Kellokosken vanhalla sairaala-alueella on Kellokosken sairaalamuseo, joka on avoinna kesäaikaan. Siellä järjestetään myös erilaisia tapahtumia.
Sairaala nykyään

Kellokosken sairaalan toiminta painottui Kellokosken keskustassa sijainneisiin sairaalarakennuksiin, mutta 2020-luvulle tultaessa Kellokosken sairaalan jäljellejääneet toiminnot keskitettiin Ohkolan sairaalarakennukseen. Vuonna 2024 HUS päätti luopua suunnitelmistaan sairaalan lakkauttamisesta. Päätöksen myötä Ohkolaan jää oikeuspsykiatrinen sairaalahoito. Samalla HUS päätti rakentaa Ohkolaan uuden sairaalarakennuksen, joka hyödyntää myös jo olemassa olevia tiloja. Uudisrakennuksen peruskivi muurattiin marraskuussa 2024 ja uudisrakennuksen pitäisi valmistua vuoteen 2026 mennessä. Se rakennetaan nykyisen sairaalarakennuksen edessä olevalle puistoalueelle. Valmistuessaan rakennukseen tulee 56 potilaspaikkaa.
Ohkolan sairaalan tehtäviin kuuluu psyykkisistä häiriöistä kärsivien potilaiden tilanteen kohentaminen ja sairauteen liittyvän kärsimyksen ja haitan vähentäminen. Siellä on oikeuspsykiatristen ja vaikeahoitoisten potilaiden kuntoutusta ja hoitoa, siellä tehdään myös oikeuden määräämiä mielentilatutkimuksia ja väkivaltariskiarvioita, sekä lisäksi siellä on asumiskuntoutusyksikkö Kalliomaa.
Aiheesta muualla

Kellokosken sairaalamuseon sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kellokosken sairaalan juhlakirja (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Ennen sairaalan muuttoa Ohkolaan potilaat saivat maalata ulkoilupihan aitaan grafiitteja.
OMP Group

| OMP Group |
| --- | --- |
Perustettu:  1964
Kotipaikka:  Oulu
Toimiala:  konepajateollisuus, aiemmin rakennusteollisuus
Liikevaihto:  600 milj. mk (1983)
Henkilöstö:  1 150 (1983)
Tytäryhtiöt:   OMP-Konepaja Oy (–2024)  Omppi Technology Oy  OMP Industry Oy  OMP Works Oy  Kuusaan Metalli Oy  Kymen metallipalvelu Oy  Senur Oy 
Kotisivu:  https://www.ompgroup.fi
OMP Group on suomalainen konepajayritysten ryhmä, joka juontaa juurensa 1960- ja 1970-luvulla toimineeseen rakennusliikkeeseen Oulun Maanrakennuspojat Oy. Nykyisin yrityksen tuote- ja palveluvalikoimaan kuuluvat teollisuuden kunnossapito, hydrauliikkajärjestelmät, Vapor-lämmityskattilat, vedenkäsittelylaitteet, rakennusalan betonivalumuotit, kaivosteollisuuden Respetra-suojatilat ja B&A-kiinteistöhuoltokalusteet.
Historiaa

OMP perustettiin vuonna 1964 maarakennusliikkeeksi, kun maansiirtourakoijat Erkki Karvonen ja Erkki Rissanen Pudasjärveltä sekä Martti Tauriainen Muhokselta päättivät perustaa yhteisen yhtiön osallistuakseen valtion ja kuntien moniin rakennushankkeisiin ympäri Pohjois-Suomea. Neljänneksi osakkaaksi ja yrityksen toimitusjohtajaksi saatiin Vesi-Pekka Oy:n Kostonjoen työmaapäällikkönä toiminut Reijo Holopainen.
”Maanrakennuspoikien” ensimmäisiä töitä olivat Pudasjärven Nuukavaaran paikallistie ja Korpivaaran yleinen tie Oulun ja Muhoksen välille. Pian urakoiden koko kasvoi, läpimurtona Lokan tekoallastyöt 1966. Seuraavia työmaita olivat Kangosjoki–Muonio–Palojoensuu-tie ja Petäjävedeltä Jyväskylään rakennettu tie. Vuonna 1968 toiminta laajeni Etelä-Suomeen Helsingin ja Lohjanharjun välisen moottoritiehankkeen myötä (nyk. valtatie 1).
Kymmenessä vuodessa OMP kasvoi suureksi rakentajaksi koko Suomessa, mutta erityisesti Oulussa jonne se teki kaupunginteatterin, Linnanmaan yliopistokampuksen, Raksilan marketit ja Rautaruukin tehtaan. OMP oli mukana myös Neuvostoliiton rajan takaisessa Kostamus-projektissa Finn-Stroin yhtenä omistajana ja teki vientitoimintaa myös Ruotsiin, Norjaan, Libyaan ja Saudi-Arabiaan.
Vuonna 1970 Oulun Maanrakennuspojat ja helsinkiläinen insinööritoimisto Vesi-Pekka yhdistyivät, ja uudeksi kotipaikaksi tuli Helsinki. Suurimpana omistajana oli Maa- ja Vesitekniikan Tuki ry. Rakennusvientiin suuntautunut Finnbotnia muodostettiin 1972 yhteisyrityksenä OMP:n, Oulun Rakennus Oy:n, Rakennusvoima Oy:n ja Rakennuslike Insinööriteho Oy:n kesken. OMP:n nykyinen metalliteollisuus sai alkunsa Oulun Toppilaan vuonna 1974 valmistuneesta konepajasta, jossa alettiin valmistaa muun muassa siltojen teräsrakenteita. Vuonna 1976 fuusioitiin OMP:hen Ville Rajakaltion perustama betonielementtivalmistaja Rajaville Oy.
1970-luvulla OMP-Yhtymäksi muuttuneella yrityksellä oli omistuksessaan myös tekstiilitavaratalo Vima sekä kiinteistöjä Oulun keskustasta. 1980-luvun alkupuolella OMP omisti myös Lounais-Suomeen rakentamansa Airiston lomakylän taustayhtiön Meri-Airisto Oy:n.
Rakennuskunta Haka osti OMP:n vuonna 1984. Paria vuotta myöhemmin Haka järjesteli toimintojaan ja lakkautti OMP:n talonrakennustoiminnan, jolloin OMP keskittyi taas maa- ja vesirakennukseen osana Hakaa. Samalla se poistui yhtiörekisteristä vuoden 1986 lopussa.. Haka teki vuonna 1994 konkurssin, joka oli Suomen siihen asti suurin, ja konkurssipesän hoitajien tekemiä kauppoja puitiin oikeudessa vielä 2010-luvullakin.
OMP:n nykyinen päätoimiala on konepajateollisuus.
Kirjallisuutta

Nokela, Rauni (toim.): Mentiin eikä meinattu: Jäämereltä öljykentille: muistelmia OMP:n taipaleelta. Maa- ja vesitekniikan tuki 2016. ISBN 978-952-93-8013-8 (verkkoversio), ISBN 978-952-93-8012-1 (kovakantinen).
Jukka Maalampi

Teuvo Jukka Juhani Maalampi (s. 25. lokakuuta 1950 Petäjävesi) on suomalainen fyysikko ja professori. Hän on toiminut Jyväskylän yliopiston fysiikan professorina vuodesta 2001. Fyysikkona hän on erikoistunut hiukkasfysiikkaan.
Elämä ja ura

Maalampi on alun perin kotoisin Petäjävedeltä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Petäjäveden lukiosta. Lukion jälkeen hän opiskeli fysiikkaa Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan laitoksella. Maalampi väitteli Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi 1982.
Valmistumisensa jälkeen Maalampi työskenteli Helsingin yliopistossa eri viroissa fysiikan tutkijana ja opettajana. Hän toimi mm. fysiikan yliassistenttina. Hän on hiukkasfysiikan dosentti Turun ja Helsingin yliopistossa. Lisäksi Maalampi on tehnyt vierailuja useisiin ulkomaisiin tutkimusinstituutteihin ja yliopistoihin. Hän on työskennellyt mm. Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskus Cernissä Sveitsissä, Bielefeldissä Saksassa ja Norditassa Kööpenhaminassa.
Maalampi nimitettiin keväällä 2001 fysiikan professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Hänen vastuualueenaan on ollut varsinkin fysiikan aineenopettajien koulutus. Sen ohella hän on jatkanut tutkimustyötä.
Fyysikkona Maalammen tutkimusalaa hänen siirtyessään Jyväskylään olivat heikot vuorovaikutukset, neutriinofysiikka ja hiukkaskosmologia. Näitä tutkimusaloja Jyväskylän yliopistossa ei tutkittu, vaan yliopiston hiukkasfyysikot olivat syventyneet hiukkasfysiikan alan muihin kysymyksiin. Maalammen nimitys siis laajensi fysiikan laitoksen tutkimusta. Hiukkasfysiikan tutkimus Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksessa laajeni vielä lisää, kun yliopistoon saatiin Maalammen nimitysvuonna (2001) yliassistentiksi Kimmo Kainulainen, joka oli ollut Maalammen oppilas Helsingin yliopistossa. Kainulainen nimitettiin vuonna 2011 toisena henkilönä Suomessa kosmologian professoriksi. (Ensimmäinen oli Helsingin yliopistossa vuonna 2001 aloittanut Kari Enqvist). Maalammen ja Kainulaisen ansiosta fysiikan laitoksella tehtävä hiukkastutkimus laajeni vahvoista vuorovaikutuksista heikkoihin vuorovaikutuksiin.
Tieteellisen työn ohessa professori Maalampi on osallistunut laitoksensa hallintotehtäviin. Hän on toiminut fysiikan laitoksen johtajana vuodesta 2005 lähtien. Maalampi nousi laitoksen johtoon, kun hänen edeltäjänsä professori Matti Leino valittiin Jyväskylän yliopiston vararehtoriksi. Hänen ensimmäinen kautensa laitoksen johtajana päättyi heinäkuun lopussa 2008. Seuraava toimikausi 2008–2010 jäi vajaaksi vuonna 2010 toteutetun yliopistouudistuksen takia. Hän jatkoi johtajana edelleen toimikauden 2010–2013. Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani Henrik Kunttu nimitti joulukuussa 2013 professori Maalammen vielä uudelle toimikaudelle 2014–2017 fysiikan laitoksen johtajana.
Tutkimus

Fyysikkona Maalampi on erikoistunut teoreettiseen hiukkasfysiikkaan. Hänen mielenkiinnon kohteenaan ovat erityisesti olleet neutronifysiikka, hiukkasastrofysiikka ja kosmologia. Hän on tutkinut erilaisia hiukkasia (mm. leptoneita ja kvarkkeja) ja niiden keskinäistä vuorovaikutusta. Neutriinoja on vaikea tutkia, koska ne reagoivat muuhun aineeseen niin vähän.
2000-luvulla Maalampi on tehnyt teoreettista tutkimusta Higgsin bosonista eli Higgsin hiukkasesta. Hiukkasen olemassaolo on mahdollisesti todistettu kokeellisesti vuonna 2012.
Vaikka professori Maalampi on teoreettisen fysiikan tutkija, hän on viime vuosina ottanut osaa myös soveltavaan tutkimukseen. Hän on ollut 2010-luvun ensimmäisellä puoliskolla mukana suunnittelemassa yhteiseurooppalaista LAGUNA-tutkimushanketta. Hankkeen avulla pyritään tutkimaan kokeellisesti neutriinoja. Tutkimusta on tarkoitus tehdä mm. Pyhäsalmen kaivoksessa Pyhäjärvellä.
Joulukuuhun 2014 mennessä professori Maalampi oli julkaissut 132 tieteellistä artikkelia, joista useimmat arvostetuissa fysiikan julkaisuissa. Hän on laatinut myös useita konferenssiraportteja ja lehtiartikkeleita. Sen lisäksi hän on julkaissut useita teoksia fysiikan alalta ja fysiikan oppikirjoja. Hän on myös suomentanut joitakin teoksia.
Tieteellinen asiantuntija ja vaikuttaja

Maalampi tunnetaan erityisesti fysiikan popularisoijana. Hän on aktiivisesti osallistunut tieteelliseen keskusteluun ja pyrkinyt tekemään tiedettä laajemmin tunnetuksi. Hän on myös ollut esiintyjänä tai luonnoitsijana lukuisissa tapahtumissa sekä osallistunut useisiin fysiikan alan konferensseihin.
Maalampi on jo pitkään kirjoittanut lehtiartikkeleita fysiikkaan liittyvistä kysymyksistä. Ensimmäiset lehtiartikkelinsa hän julkaisi 1980-luvulla Arkhimedes-lehdessä.  Hän on kirjoittanut yleistajuisia kirjoja ja artikkeleita fysiikasta ja luonnontieteistä laajemminkin. Artikkeleissaan hän on mm. tarkastellut kriittisesti tiedettä ja sen tilaa. Hän on ollut huolissaan esimerkiksi luonnontieteiden (mm. fysiikka ja kemia) opetuksen vähäisestä määrästä koulujen opetusohjelmassa.
Maalampi on osallistunut Skepsis ry:n toimintaan ja hänet valittiin vuonna 2007 yhdistyksen tieteellisen neuvottelukunnan puheenjohtajaksi.
Huomionosoitukset ja saavutukset

Maalammella on monenlaisia luottamustehtäviä eri organisaatioissa. Vuodesta 2009 lähtien hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Hän on toiminut myös Suomen Fyysikkoseuran fysiikan opetuksen jaoston puheenjohtajana.
Vuonna 1995 Maalampi sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon Kari Enqvistin kanssa kirjoittamastaan teoksesta Tyhjästä syntynyt: Nykytieteen käsitys maailmankaikkeuden rakenteesta. Teos oli myös Tieto-Finlandia-ehdokas. Huhtikuussa 2006 Maalampi sai jälleen valtion tiedonjulkistamispalkinnon teoksestaan Maailmanviiva: Albert Einstein ja moderni fysiikka (2005), jonka julkaisi Tähtitieteellinen yhdistys Ursa. Teos kertoo fysikaalisten tieteiden kehittymisestä 1800-luvun puolivälistä 2000-luvun alkuun. Fysiikan osalta teos esittelee varsinkin Albert Einsteinin löydöksiä sekä suhteellisuusteorian ja kvanttimekaniikan historiaa.
Toiminnastaan fysiikan laitoksen johtajana Maalammelle myönnettiin vuonna 2009 Jyväskylän yliopistosäätiön Hyvä esimies-palkinto.
Teokset > Oppikirjat

Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: Fysiikka 1, Fysiikka luonnontieteenä. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2009.
Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: Fysiikka 2, Lämpö. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2009.
Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: Fysiikka 3, Aallot. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2009. ISBN 978-951-31-4792-1.
Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: Fysiikka 4, Liikkeen lait. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010.
Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: Fysiikka 5, Pyöriminen ja gravitaatio. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010.
Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: Fysiikka 6, Sähkö. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2011.
Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: Fysiikka 7, Sähkömagnetismi. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2011.
Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: Fysiikka 8, Aine ja säteily. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2011.
Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: Fysiikka, Kertauskirja. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2011.
Heikki Lehto, Raimo Havukainen, Jukka Maalampi, Janna Leskinen: YO Fysiikka. Helsinki: Sanoma Pro, 2013.
Teokset > Yleistajuisia kirjoja

Enqvist, Kari & Maalampi, Jukka: Tyhjästä syntynyt: Nykytieteen käsitys maailmankaikkeuden rakenteesta. Porvoo - Helsinki - Juva: WSOY, 1994. ISBN 951-0-19289-9.
Maalampi, Jukka & Perko, Tapani: Lyhyt modernin fysiikan johdatus. Helsinki: Limes ry, 1997 (4. korjattu painos 2006). ISBN 951-745-213-6.
Maalampi, Jukka (toim.): Minne menet, maailmankaikkeus? Kirjoituksia kosmoksesta. Helsinki: Fysiikan kustannus, 2000. ISBN 951-97790-0-0.
Maailmanviiva. Albert Einstein ja moderni fysiikka. Ursa, 2005.
Teokset > Suomennoksia

Steven Weinberg: Unelmia viimeisestä teoriasta. (Dreams of the final theory.) Art House, 1999. ISBN 951-884-244-2.
Kitty Ferguson: Maailmankaikkeuden mittaaminen: Ihminen avaruutta kartoittamassa. (Measuring The Universe: The Historical Quest to Quantify Space.) Otava, 2001. ISBN 951-1-16607-7.
Gordon Kane: Supersymmetria. Svarkit, fotiinot: Luonnonlakien rajoja etsimässä. (Supersymmetry. Squarks, Photinos, and the Unveiling the Ultimate Laws of Nature.) Art House, 2001. ISBN 951-884-310-4.
Carole Stott: Tähtitaivas (New Astronomer.) Otava, 2001 (4. painos 2006). ISBN 951-1-17165-8.
Aiheesta muualla

Professori Maalampi: Hyvin vahingollinen Laguna-päätös Kaleva 21.12.2012.
Jukka Maalampi: Aineen olemuksesta (2007)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  zbMATH
Karl Habsburg-Lothringen

| Karl Habsburg-Lothringen |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 1996–1999  
Habsburgin perheen pää
 2007–  
Edeltäjä:  Otto von Habsburg
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. tammikuuta 1961 (ikä 64) Starnberg, Länsi-Saksa
Vanhemmat:  Otto von Habsburg (isä) Regina von Habsburg (äiti)
Puoliso:  Francesca Thyssen-Bornemisza (1993–2017) Christian Nicolau de Almeida Reid (2022–)
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  ÖVP
Aiheesta muualla
Kotisivu
Karl Thomas Robert Maria Franziskus Georg Bahnam Habsburg-Lothringen (s. 11. tammikuuta 1961 Starnberg, Baijeri, Saksa) on Habsburg-suvun päämies ja nimellisesti Itävallan arkkiherttua. Hänen isänsä Otto von Habsburg luovutti aseman vuonna 2007. Hänen äitinsä oli arkkiherttuatar Regina Saxe-Meiningen ja isoisänsä Kaarle I, Itävalta-Unkarin viimeinen keisari.
Karl Habsburg-Lothringen on asunut vuodesta 1981 Salzburgissa, Itävallassa, ja avioitui helmikuussa 1993 paroni Hans Heinrich Thyssen-Bornemiszan tyttären paronitar Franziska Anne Dolores von Thyssen-Bornemiszan (s. 1958) kanssa. Heillä on kolme lasta: Eleonore Jelena Maria del Pilar Iona, Itävallan arkkiherttuatar (s. 1994); Ferdinand, Itävallan arkkiherttua (s. 1997) ja Gloria, Itävallan arkkiherttuatar (s. 1999), joista heidän poikansa Ferdinand Zvonimir Habsburg-Lothringen harrastaa autourheilua.
Habsburg-Lothringen oli Itävallan edustaja Euroopan parlamentissa kristillisdemokraattien ryhmässä vuosina 1996–1999. Tätä ennen, vuosina 1992–1993, hän toimi Itävallan yleisradioyhtiöllä esitetyn Who is Who -nimisen visailuohjelman juontajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Habsburg-Lothringen Wikimedia Commonsissa
Karl Habsburg-Lothringen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  MEP-hakemisto 
Muut:  Europeana  IdRef
Guru

Guru (sanskritiksi गुरु, ’opettaja’) on hindulaisuudessa henkilökohtainen ja valaistunut henkinen ohjaaja. Hindulaisessa perinteessä guru on paitsi opettaja, myös hengellinen neuvonantaja ja opastaja, jonka päätehtävät käsittävät oppilaan initiaation eli henkisen vihkimisen sekä opetuksen. Guruilla on keskeinen rooli oppilaansa dharmapolulla eli henkisen kasvun ja kehityksen ohjaajina, tarjoten sekä tiedollista että henkistä ohjausta heidän henkisellä matkallaan.
Nimitys

Sanan guru perusmerkitys sanskritin kielessä on 'painava'. Toissijaisesti sana tarkoittaa henkilöä, joka on "painava" eli kunnianarvoinen asemansa tai ominaisuuksiensa takia. Tällaisia ovat ihmisen vanhemmat sukulaiset, hallitsijat ja opettajat; esimerkiksi intialaiset lapset voivat käyttää guru-nimitystä taideaineiden opettajistaan. Tämä kunnioitus ja arvonanto heijastuvat myös Advayataraka Upanishadin sanoissa, jossa gurun merkitystä valotetaan syvemmin: "Sana 'gu' tarkoittaa pimeyttä, sana 'ru', hän joka hajottaa sen. Guruksi häntä kutsutaan, sillä hän hajottaa tietämättömyyden pimeyden." — Advayataraka Upanishad, Säe 16. Tämä kuvaa, kuinka valaistuja opettajia, guruja, arvostetaan heidän kykynsä vuoksi hälventää tietämättömyyttä ja tuoda valoa ymmärryksen muodossa.
Hindulaisuudessa > Historiaa

Varhaisena Veda-kautena noin 1600–1000 eaa. gurun tehtävänä oli siirtää pyhät Veda-kokoelmat suullisesti oppilailleen. Guru oli pätevä, jos hän osasi ulkoa omat Vedansa. Gurun oppilaat olivat yleensä hänen omia poikiaan, ja gurun ja oppilaan suhde rajoittui oppilaan opiskeluaikaan, minkä jälkeen hänet lähetettiin takaisin kotiin.
Gurun asema muuttui huomattavasti myöhempänä Veda-kautena noin 1000–350 eaa. Monet oppimestarit pakenivat kaupungeista yksinkertaisen elämän pariin oppilaittensa kanssa. He alkoivat ajatella, että kärsimyksestä vapauttavan henkisen tiedon pystyi saavuttamaan vain mystisesti oivaltamalla, ei ulkoa oppimalla. Näin todellisesta gurusta tuli paitsi oppinut, myös oman itsensä ja maailman syvimmän merkityksen oivaltanut mystikko. Oppilaan ihannekuvaksi tuli askeetti, joka jäi loppuelämäkseen asumaan gurunsa ashramiin, jatkoi tämän työtä, tai lähti vaeltamaan ympäri maata.
Koska hindulaisuudessa ei ole koskaan ollut yhtä korkeinta auktoriteettia tai muita guruja määräävää gurua, gurun asema kehittyi eri tavoin eri ryhmissä. Gurun asema alkoi riippua entistä vähemmän hänen yhteiskunnallisesta asemastaan tai koulutuksestaan ja entistä enemmän hänen henkilökohtaisista ominaisuuksistaan ja vaikutusvallastaan. Tantrismissa oppilaat alkoivat palvoa gurua jumalanaan, ja ainoastaan gurun armosta saattoi oppilas saavuttaa henkisen päämääränsä.
Shankara (788–820) uudisti gurulaitosta ja nosti ihanteeksi jagad-gurun, maailman gurun. Tämä oli luostarin johtajana toimiva munkki, joka matkusti ympäri Intiaa ja jolla saattoi olla kymmeniä tuhansia oppilaita. Tällaisia jagad-guruja ovat nykyisin esimerkiksi Äiti Amma ja Ravi Shankar. Suurin osa Intian guruista toimii kuitenkin edelleen tällaisia guruja pienimuotoisemmin.
Hindulaisuudessa > Merkitys

Gurulaitos on tärkeä osa hindulaisuutta, etenkin sen länteen saapuneita muotoja. Useimmissa hindulaisissa traditiossa gurua pidetään välttämättömyytenä, jos yksilö haluaa edistyä henkisellä polulla. Monissa puranoissa ja tantrisissa teksteissä on varoituksia initioimattoman ihmisen kauheasta kohtalosta. Länsimaissa on korostettu gurujen merkitystä henkisinä oppaina.