stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heponiemi

Heponiemi on muun muassa seuraavien paikkojen nimi:
Heponiemi, kylä Kangasalla
Heponiemi, Diakonissalaitoksen kiinteistö Karjalohjalla
Heponiemi, niemi Kustavissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Heponiemi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Heporauta

Heporauta on sukunimi:
Elsa Heporauta (vuoteen 1935 Hästesko, o.s. Koponen, 1883–1960), kirjailija ja Kalevala Korun sekä Kalevalaisten Naisten Liiton perustaja
Frans Akseli Heporauta (vuoteen 1935 Hästesko, 1879–1946), rehtori ja kansanrunouden tutkija, Elsa Heporaudan puoliso
Kirsti Heporauta (myöh. Funk-Heporauta, o.s. Järvinen, 1921–2002), nuortenkirjailija, Tuuri Heporaudan puoliso 1943–1962
Tuuri Heporauta (1922–1991), kirjailija ja mainostoimittaja, Elsa ja Frans Akseli Heporaudan poika.
Juho Kahilus

Juho Kahilus (13. syyskuuta 1873 Ylistaro – 22. maaliskuuta 1936 Tampere) oli suomalainen matematiikan, fysiikan ja kemian opettaja ja oppikirjojen tekijä.
Juho Kahiluksen vanhemmat olivat kauppias Juho Kahilus ja Justiina Kuivinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1894 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1900. Myöhemmin Kahilus täydensi opintojaan Saksassa ja Sveitsissä 1909 ja 1913 ja seurasi siellä matematiikan, fysiikan ja kemian opetusta eri kouluissa. Vuonna 1913 hän suoritti Saksassa metalli- ja lasitekniikan käsityöopettajatutkinnon Leipzigin opettajaseminaarissa. Hän toi kemian laboratorio-opetuksen sekä Leipzigista käsityönopetuksen Tampereen reaalilyseoon.
Kahilus toimi 1895–1901 matematiikan opettajana Sortavalan, Vaasan ja Helsingin suomalaisissa reaalilyseoissa. Vuonna 1901 hänet nimitettiin Oulun klassillisen lyseon matematiikan kolleegaksi ja vuonna 1909 Oulun reaalilyseon matematiikan ja luonnonopin lehtoriksi. Hän siirtyi 1912 Tampereelle matematiikan ja luonnonopin vanhemmaksi lehtoriksi Tampereen lyseoon ja oli tässä virassa kuolemaansa saakka. Kahilus toimi lisäksi opettajana muun muassa Tampereen kauppaoppilaitoksessa ja Tampereen teknillisessä opistossa. Hän perehtyi tekemillään opintomatkoilla eri maissa alansa aineiden opetusmenetelmiin. Kahiluksen pitämät matematiikan kesäkurssit olivat tunnettuja koko Suomessa.
Kahilus julkaisi useita oppikirjoja matematiikan ja luonnontieteiden aloilta (Esimerkkejä fysiikan alalta, Epäorgaaninen kemia, Kemian alkeet, Analyyttisten funktioiden graafinen esitys, Fysiikan alkeet. Tähtitieteen alkeet, Geometrisia ja trigonometrisia esimerkkejä, Esimerkkejä aritmetiikan ja algebran alalta. Lisäksi hän julkaisi yhdessä tohtori Gustav Tegengrenin kanssa oppikirjat Geometrisia tehtäviä, Trigonometrisia tehtäviä ja kaksi osaa Algebrallisia tehtäviä. Kahilus harrasti kuorolaulua ja oli pari vuosikymmentä Mieskuoro Laulajain jäsenenä. Oulussa ollessaan hän kuului Pohjan Laulu-kuoron bassoihin. Hän toimi myös henkivakuutusalalla ja oli Oulussa Henkivakuutusyhtiö Suomen ala-asiamiehenä ja muutettuaan Tampereelle liittyi yhtiön asiamiehiin.
Juho Kahilus oli naimisissa vuodesta 1901 Mary Augusta Westlingin kanssa. Juho Kahilus kuoli pitkän sairauden jälkeen 62-vuotiaana maaliskuussa 1936. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Julkaisuja

Nimellä J. Kahilus:
Epäorgaaninen kemia oppikoulujen tarpeeksi. Tekijä, Oulu 1902
Kokoelma fysikaalisia esimerkkejä alkeisopistojen tarpeeksi. Tekijä, Oulu 1902, 2. muut. painos nimellä Esimerkkejä fysiikan alalta oppikouluja varten ja niiden tulemat. Tekijä, Oulu 1905, 3. täyd. painos nimellä Esimerkkejä fysiikan alalta, vastauksineen ja ratkaisuohjeineen sekä vastaava matemaattinen fysiikka: oppikouluja varten. Kansa, Helsinki 1912, 4. painos nimellä Fysiikan ja kemian tehtäviä sekä vastaava matemaattinen fysiikka: oppikoulujen lukioluokkia varten. Kirja, Helsinki 1929
Perspektiiviopin ja algebran käytäntö geometrisiä tehtäviä ratkaistaessa. Eripainos teoksesta Oulun suomalainen klassillinen lyseo. Kertomus lukuvuodesta 1905-1906. Tekijä, Oulu 1906
Geometrisiä ja trigonometrisiä harjoitusesimerkkejä. Tekijä, Oulu 1907
Kemian alkeet. Tekijä, Oulu 1910, 2. painos nimellä Kemian alkeet: oppikouluja varten. Tekijä, Tampere 1924
Esimerkkejä aritmetiikan ja algebran eri aloilta. Eripainos teoksesta Oulun Realilyseo. Kertomus lukuvuodesta 1910-1911. Tekijä, Oulu 1911
Kemia: jokapäiväistä tarvetta varten sekä johdantoa kvalitatiivi-analyysiin. Tampereen kirjakauppa, Tampere 1913
Kemiallisia kokeita: oppikoulujen ylimpiä luokkia varten teoksessa Tampereen reaalilyseo. Kertomus lukuvuodesta 1912-1913. Tampere 1913
Analyyttisten funktioiden graafillinen esitys: reaalilyseon ylempiä luokkia varten. Eripainos teoksesta Tampereen Reaalilyseo. Kertomus lukuvuodesta 1913-1914. Tekijä, Tampere 1914
Matemaattisia tehtäviä vastauksineen ja ratkaisuohjeineen. 1 osa, Geometrisia tehtäviä: kirj. J. Kahilus ja Gustav Tegengren.  Otava 1914, 2. painos 1922, 3. painos 1928
Tähtitieteen alkeet: keskikoulun, työväenopistojen ja kansanopistojen oppilaita varten: luonnonoppi. 3 osa. Eripainos teoksesta Tampereen lyseo (ent. reaalilyseo). Kertomus lukuvuodesta 1914-1915. Otava 1915
Matemaattisia tehtäviä vastauksineen ja ratkaisuohjeineen. 2 osa, Trigonometrisia tehtäviä ja matemaattinen maantiede; kirj. J. Kahilus ja Gustav Tegengren.  Otava 1915
Matemaattisia tehtäviä vastauksineen ja ratkaisuohjeineen. 4-5, Algebrallisia tehtäviä ja johdantoa korkeampaan analyysiin: 1 osa: esimerkkejä keskikoulun kurssin alalta; kirj. J. Kahilus ja Gustav Tegengren.  Otava 1916
Matemaattisia tehtäviä vastauksineen ja ratkaisuohjeineen. 4-5, Algebrallisia tehtäviä ja johdantoa korkeampaan analyysiin: 2 osa: lukioluokkia varten; kirj. J. Kahilus ja Gustav Tegengren.  Otava 1917
Fysiikan alkeet keskikoulua varten. Otava 1919
Algebrallisia tehtäviä : oppikouluja varten. Edellinen osa; kirj. J. Kahilus ja Gustav Tegengren.  Otava 1927
Algebrallisia tehtäviä ratkaisuohjeineen. 2, Lukioluokkia varten; kirj. J. Kahilus ja Gustav Tegengren. 2. uud. painos Otava 1932
Geometrisia tehtäviä ratkaisuohjeineen; kirj. J. Kahilus ja Gustav Tegengren. 4. painos Otava 1934
Algebrallisia tehtäviä ratkaisuohjeineen: keskikoulua varten. Edellinen osa; kirj. J. Kahilus ja Gustav Tegengren. 3. painos Otava 1934
José Ángel Crespo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José Ángel Crespo Rincón
Syntymäaika: 9. helmikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Sevilla, Espanja
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 183 senttimetriä
Seura
Seura: Padova
Pelinumero: 6
Junioriseurat
2003–2005: Sevilla
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2007 2005–2010 2009–2010 2010– | Sevilla B Sevilla → Racing Santander (laina) Padova | 73 (3) 25 (0) 13 (0) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. heinäkuuta 2010.
José Ángel Crespo Rincón (s. 9. helmikuuta 1987 Sevilla, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitapuolustaja.
Ura

Crespo teki debyyttinsä Sevillan ykkösjoukkueessa pääsarjaottelussa Getafea vastaan 21. joulukuuta 2005. Hän kuitenkin palasi vielä Sevillan reservijoukkueeseen loppukaudeksi.
Kaudella 2007–2008 Crespo nostettiin uudelleen edustusjoukkueeseen, kun samaa paikkaa pelannut Antonio Puerta menehtyi yllättäen.
Vuoden 2008 joulukuussa Aston Villa ilmoitti olevansa kiinnostunut Cresposta, mutta hän kuitenkin jäi Sevillaan. Kaudeksi 2009–2010 hänet lainattiin samassa sarjassa pelaanneeseen Racing Santanderiin.
Aiheesta muualla

Tilastot LFP:n sivuilla (espanjaksi)
Heinrich Hollreiser

Heinrich Hollreiser (1913 München – 24. heinäkuuta 2006) oli saksalainen kapellimestari. Hän toimi Wienin valtionoopperan pääkapellimestarina vuosina 1952–1961 ja sai yhtiön kunniajäsenyyden vuonna 1991.
Hollreiser opiskeli Münchenin valtiollisessa musiikkiakatemiassa. Hän pääsi myöhemmin kapellimestariksi oopperataloihin Wiesbadeniin, Darmstadtiin, Mannheimiin ja Duisburgiin. Vuosina 1942–1945 hän toimi Baijerin valtionoopperan pääkapellimestarina ollessaan samanaikaisesti Düsseldorfin oopperatalon musiikillinen johtaja. Vuosina 1945–1951 Hollreiser johti Berliinin filharmonikkojen, Bambergin sinfoniaorkesterin, Hampurin radion sinfoniaorkesterin, Kölnin radion sinfoniaorkesterin ja Frankfurtin radion sinfoniaorkesterin konsertteja.
Hollreiser teki debyyttinsä Wienin valtionoopperassa johtamalla Ludwig van Beethovenin Fidelion esityksen vuonna 1951. Yli neljän vuosikymmenen aikana hän johti siellä kymmeniä oopperoita Wolfgang Amadeus Mozartin teoksista 1900-luvun musiikkiin. Hän piti Igor Stravinskyn teoksen Hulttion tie Itävallan-ensiesityksen.
Hollreiser johti uransa aikana myös Covent Gardenissa, Bayreuthin musiikkijuhlilla, Teatro Colónissa ja Metropolitan-oopperassa. Hän toimi vierailevana kapellimestarina Wienin sinfoniaorkesterissa ja Clevelandin orkesterissa.
Jason Bourne (elokuva)

| Jason Bourne |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Greengrass
Käsikirjoittaja:   Paul Greengrass  Christopher Rouse 
Perustuu:  Robert Ludlumin hahmoihin
Tuottaja:  Matt Damon
Säveltäjä:   John Powell  David Buckley 
Kuvaaja:  Barry Ackroyd
Leikkaaja:  Christopher Rouse
Pukusuunnittelija:  Mark Bridges
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Studios
Levittäjä:  Universal Studios UIP-Dunafilm
Kesto:  123 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Medusan perintö
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jason Bourne on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka on ohjannut Paul Greengrass. Se on Jason Bourne -elokuvasarjan viides osa ja suora jatko-osa vuoden 2012 elokuvalle Medusan perintö.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matt Damon   | … |  Jason Bourne   |
|  Tommy Lee Jones   | … |  Robert Dewey   |
|  Alicia Vikander   | … |  Heather Lee   |
|  Vincent Cassel   | … |  Asset   |
|  Julia Stiles   | … |  Nicky Parsons   |
|  Riz Ahmed   | … |  Aaron Kalloor   |
|  Ato Essandoh   | … |  Craig Jeffers   |
|  Scott Shepherd   | … |  Edwin Russell   |
|  Bill Camp   | … |  Malcom Smith   |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Jason Bourne Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jason Bourne Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Paul Greengrassin ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
1980-luku: Resurrected (1989)
1990-luku: Open Fire (1994) · Ainoana hengissä (1996) · The Fix (1997) · Lentämisen teoria (1998)
2000-luku: Bloody Sunday – verinen sunnuntai (2002) · Medusan isku (2004) · United 93 (2006) · Medusan sinetti (2007)
2010-luku: Green Zone (2010) · Captain Phillips (2013) · Jason Bourne (2016)
Jason Bourne eri medioissa
Heinrich Janssen

Heinrich Janssen (13. lokakuuta 1932 Kevelaer – 27. toukokuuta 2021) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Münsterin hiippakuntaan 2. helmikuuta 1961 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Aquae Sirensesin titulaaripiispaksi 4. heinäkuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Reinhard Lettmann, jota avustivat Heinrich Maria Janssen ja Ludwig Averkamp.
Janssen jäi eläkkeelle 31. toukokuuta 2010.
Herralan koulu

Herralan koulun pihapiiriä
Herralan vanha puukoulu
Herralan koulun vuonna 1960 valmistunut rakennus pihan puolelta kuvattuna
Herralan koulun vuonna 1960 valmistunut rakennus Homesojantieltä kuvattuna
Herralan koulu on Ilmajoen kirkonkylässä sijaitseva peruskoulu. Se perustettiin Ilmajoen ensimmäisenä kansakouluna vuonna 1860. Koulussa on luokat 1–6.
Herralan koulu avattiin 19. elokuuta 1860. Oppilaita oli tuolloin 65, joista poikia oli 42 ja tyttöjä 23. Se oli Ilmajoen ainoa kansakoulu 25 vuoden ajan Västilän koulun avaamiseen saakka. Ilmajoelle vuonna 1924 perustettu oppikoulu toimi osittain Herralan koulussa vuokratiloissa muutaman vuoden ajan. Vuonna 1987 Herralan ja Palonkylän koulupiirit palautettiin yhdeksi Keskikunnan koulupiiriksi.
Herralan koulun vanhan puurakennuksen lähelle rakennettiin arkkitehti Into Pyykön suunnittelema kaksikerroksinen tasakattoinen koulurakennus vuosina 1959–1960. Uusin laajennusosa valmistui 2020-luvun alussa.
Hepolan koulu (Mäntsälä)

| Hepolan koulu |
| --- | --- |
 Hepolan koulu. Kuva vuodelta 2013.
Sijainti:  Sälinkääntie 78, 04600 Mäntsälä
Koordinaatit:  60.6418°N, 25.3040°E
Tyyppi:  suomenkielinen peruskoulu
Perustettu:  1990
Rehtori:  Taina Ahonen apulaisrehtori Jaana Pitsinki
Luokat:  perusopetusta 1-9 (yleisluokat 1–6)
Oppilaita:  220
Verkkosivut
Hepolan koulu on Mäntsälässä toimiva suomenkielinen peruskoulu. Koulu sijaitsee keskustaajaman länsiosassa, aivan valtatie 4:n itäpuolella. Koulussa järjestetään esiopetusta sekä perusopetusta yleisluokka-asteilla 1.–6. ja erityistä tukea myös pienluokilla esiopetuksesta yhdeksänteen luokkaan. Lisäksi pedagogisilla tukiluokilla on jaksoilla lisätukea oppimiseensa tarvitsevia perusopetusikäisiä oppilaita.
Koulua käy 220 oppilasta (lukuvuosi 2019–2020). Koulun opetushenkilökuntaan kuuluu 19 opettajan lisäksi 14-16 koulunkäynninohjaajaa sekä kolme osittain koko kunnan alueella työskentelevää koulumentoria.
Hepolan koulu aloitti toimintansa 1. elokuuta 1990. Se toimi aluksi hajasijoitettuna eri paikkoihin ja pääsi muuttamaan uuteen koulurakennukseen tammikuussa 1991. Koulun suunnitteli Suunnittelukeskus-yhtiö, suunnittelutyötä johti arkkitehti Lauri Sorainen. Koulu nimettiin Hepola-nimisen 1900-luvun alkupuolella rakennetun eläinlääkärin virkatalon mukaan. Vanha Hepolan talo oli aluksi koulun pihalla. Se oli erikoinen, korkeakattoinen vanha puutalo. Museoviraston mukaan vanha ja uusi rakennus muodostivat ”kerroksellisen rakennustaiteellisen kokonaisuuden”. Vanha rakennus otettiin huomioon uuden suunnittelussa muun muassa niin, että koulurakennuksen ikkunat mukailevat vanhan rakennuksen siluettia. Vanha Hepola purettiin kesällä 2007.
Koulun sisäliikuntatilojen maalauksen on tehnyt Sven-Olof Westerlund.
Jussi Itkonen

Jussi Itkonen (s. 3. huhtikuuta 1946) on suomalainen kitaristi ja elokuva-alan vaikuttaja.
Itkonen oli suomalaisen rautalankamusiikin merkkiyhtyeen The Strangersin perustajajäsen ja kitaristi.
Itkonen on toiminut muun muassa kuvaajana, näyttelijänä, käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Itkonen omistaa myös tuotantoyhtiö Filmituotanto Jussi Itkosen.
Jussi Itkosen isä oli elokuvaohjaaja Veikko Itkonen ja äiti näyttelijä Eija Karipää.
Aiheesta muualla

Jussi Itkonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jussi Itkonen Elonetissä.
Juoppolintu

Renderöinti kahdesta juoppolinnusta

Juoppolintu tai limulintu on Miles V. Sullivanin Yhdysvalloissa vuonna 1946 patentoima eräänlainen lämpövoimakoneperiaatteella toimiva koriste-esine, joka matkii altaasta juovaa lintua. Joskus juoppolintua saatetaan virheellisesti pitää ikiliikkujana.
Rakenne

Juoppolintu koostuu rakenteellisesti kahdesta lasisäiliöstä, joita yhdistää pitkä lasiputki. Toinen lasisäiliö muodostaa juoppolinnun pääosan (yläosa) ja toinen vatsaosan (alaosa). Lisäksi tämä lasirakenne on kiinnitetty tappiliitoksella juoppolinnun tukijalkoihin ja se on täytetty helposti höyrystyvällä aineella (nykyaikana yleensä dikloorimetaanilla). Huomioitavaa on myös, että lasiputki jatkuu vielä hieman vatsaosan muodostavan lasisäiliön sisälle toisin kuin pääosassa.
Juoppolinnun pään muodostava lasisäiliö on koristeltu ja päällystetty materiaalilla, joka pystyy imemään itseensä nestettä.
Toimintaperiaate

Kun juoppolinnun pääosaa ympäröivä imukykyinen materiaali on kostea, kosteus alkaa haihtua huoneenlämmössä materiaalista ja pääosa viilenee. Samalla dikloorimetaanihöyry alkaa viilenemisen johdosta tiivistyä pääosassa ja aiheuttaa paine-eron vatsaosan ja pääosan välille.
Höyryn paine-eron vuoksi dikloorimetaanineste pyrkii poistumaan suurempipaineisesta vatsaosasta lasiputkeen ja pääosaan ja saa pääosan painavammaksi nesteen siirtyessä sinne. Yläpainoinen juoppolintu kallistuu akselilla vesikulhoon juoma-asentoon ja neste siirtyy vatsaosasta pääosaan niin, että säiliöt yhdistävän lasiputken alaosa ei ole enää vatsaosassa olevan nesteen peittämä. Samalla myös pääosan imukykyinen materiaali imee itseensä vettä vesikulhosta.
Seuraavaksi paine-eron tasaantuessa höyrykuplat alkavat siirtyä takaisin putkeen ja päähän. Samalla neste päässä alkaa valua takaisin vatsaosaan painovoiman vaikutuksesta, tehden linnusta jälleen alapainoisen. Tämä kallistaa linnun jälleen pystyasentoon ja prosessi palautuu alkutilaan. Lintu jatkaa liikettään niin kauan kuin sen nokka yltää veteen.
Itsekriminointisuoja

Itsekriminointisuoja eli myötävaikuttamattomuusperiaate on rikoksesta epäillyn tai syytteessä olevan suojaksi tarkoitettu käytäntö, joka tarkoittaa, että häntä ei saa pakottaa eikä painostaa omalla toiminnallaan edistämään syyllisyytensä selvittämistä. Toisin sanoen ihmisoikeussopimukset takaavat, ettei ihmisen tarvitse todistaa itseään vastaan. Käytännön tarkoituksena on suojata syytettyä tai epäiltyä viranomaisen pakottamista vastaan. Usein mainittu esimerkki ovat kidutuksella tuotetut väärät tunnustukset.
Suoja vaikuttaa merkittävästi jo ennen kuin henkilö on virallisesti epäiltynä tai syytettynä, sillä ketään ei voida esitutkintavaiheessakaan rangaista siitä, ettei ole aktiivisesti edesauttanut joutumistaan epäillyksi tai syytetyksi.
Itsekriminointisuoja koskee vain aktiivista toimimista. Se ei vaikuta siihen, että henkilön tulee passiivisesti alistua siihen, että viranomaiset hankkivat näyttöä häntä vastaan. Tämä tarkoittaa muun muassa alistumista erilaisiin tutkimuksiin esimerkiksi DNA-näytteen tai sormenjälkien ottamiseksi. Kuitenkaan autoilijan kieltäytyminen poliisin puhalluskokeesta ei ole rangaistavaa. On epäselvää, voiko se kuitenkin olla niskoittelua poliisia vastaan.
Suomessa korkein oikeus on vuonna 2012 antanut ratkaisun, jonka jälkeen avustajan käytöstä ja sen vaikutuksista on yhä kattavammin kerrottava henkilölle, jota epäillään rikoksesta.
Historia

Itsekriminointisuojan käsite on peräisin kanonisesta oikeudesta 1100-luvulta, jolloin katolisen kirkon oikeusoppineet kehittivät suojaa koskevan opin. Sen mukaan rikoksesta syytetyllä ei ollut velvollisuutta auttaa itsensä tuomitsemisessa. Hän ei ollut velvollinen luovuttamaan tuomioistuimelle asiakirjoja, joita voitiin käyttää häntä vastaan, eikä hänen tarvinnut nimetä itseään vastaan puhuvia todistajia. Näytön hankkiminen jäi näin ollen syyttäjän tehtäväksi.
Kirkon oikeusoppineet loivat opillaan syytetylle tietyn oikeusturvan takaavan oikeudenkäyntimenettelyn, johon liittyi näytön vähimmäisvaatimukset. Pyrkimyksenä oli edistää yhteiskuntarauhaa vähentämällä turhia oikeusjuttuja. Näin rikosjutuilta alettiin vaatia melko vankkoja perusteita. Vähitellen kirkon opit levisivät myös maalliseen oikeuteen. Itsekriminointisuojan merkitys väheni Manner-Euroopassa 1500- ja 1600-luvuilla. Sen sijaan esimerkiksi englantilainen luonnonoikeusfilosofi Thomas Hobbes ja italialainen rikosoikeusfilosofi Cesare Beccaria vastustivat kehitystä pitäessään syytetyn pakottamista itsekriminointiin luonnonoikeuden vastaisena.
Itsekriminointisuoja omaksuttiin 1800-luvulla eurooppalaisten valtioiden rikosprosessijärjestyksiin romaanis-germaanisessa oikeudessa, johon Suomenkin oikeusjärjestys perustuu. Englantilaisessa common law -oikeudessa itsekriminointisuoja säilyi keskiajan jälkeenkin ja omaksuttiin myös osaksi Yhdysvaltain oikeutta perustuslain viidennen lisäyksen kautta. Suojan merkitys kasvoi erityisesti 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa lakimiesten alkaessa yleisemmin hoitaa syytettyjen puolustamista. Suojaa on alettu käyttää maailmanlaajuisesti ihmisoikeussopimusten myötä. Nykyaikaisissa oikeusvaltioissa suoja mielletään yksilön turvaksi valtion mielivaltaa vastaan. Itsekriminointisuoja sisältyy vuonna 1966 syntyneeseen kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskevaan kansainväliseen yleissopimukseen. Euroopan ihmisoikeussopimus ei mainitse suojaa suoraan, mutta Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tulkinnut sopimusta siten, että suoja sisältyy oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin vaatimukseen.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö

Itsekriminointikiellon keskeisenä tarkoituksena on turvata oikeudenkäynnin tasavertaisuus suhteessa syyttäjään. Ydinidea on suojata rikoksesta epäillyn omaa tahtoa viranomaisten pakottamista vastaan. Epäiltyä ei voida vastoin tahtoaan velvoittaa toimimaan aktiivisena tietolähteenä ja todistuskeinona itseään vastaan. Syytetty ei siten ole velvollinen aktiivisesti myötävaikuttamaan oman syyllisyytensä selvittämiseen, vaan hänellä on oikeus pysyä passiivisena. Hän ei ole rikosasiassa epäiltynä kuulusteltuna myöskään totuusvelvollinen omissa lausumissaan samalla tavalla kuin asianomistaja ja todistaja.
Itsekriminointikiellon pääasiallinen merkitys on epäillyn oikeus vaieta. Vaitiolo-oikeus tarkoittaa, että epäillyn tai syytetyn ei tarvitse lausua syytteen johdosta mitään, ei vastata kysymyksiin eikä hän ole velvollinen antamaan vastinetta asiassa. Sen lisäksi itsekriminointikielto ulottuu myös editiovelvollisuuteen eli velvollisuuteen esittää asiakirja tai muu reaalitodiste. Itsekriminointikiellon tämä näkökulma tuli esiin tapauksessa Funke v. Ranska, jossa valittajaa epäiltiin valuuttamääräysten rikkomisesta ja tullivirkamiehet vaativat häntä esittämään ulkomaisten pankkien tiliotteita. Valittajan kieltäydyttyä oikeus tuomitsi hänet kieltäytymisestä sakkorangaistukseen sekä velvoitti esittämään kyseiset asiakirjat. EIT:n mukaan jokaisella Euroopan ihmisoikeussopimus (EIS) 6 artiklassa tarkoitetulla syytetyllä on oikeus pysyä vaiti ja olla osallistumatta oman syyllisyytensä toteamiseen. Viranomaisten menettely loukkasi tätä oikeutta eikä menettelyä voinut pitää oikeutettuna tullilain erityispiirteidenkään perusteella. Asiassa oli loukattu EIS 6§ 1. artiklaa.
Itsekriminointikielto ei kuitenkaan ole absoluuttinen oikeus. Vaitiolosta tehtäviä päätelmiä tai muutoin vastoin tahtoa hankittujen todisteiden näyttöarvoa arvioidaan aina tapauskohtaisesti. Arvioinnissa kiinnitetään huomiota tapauksen olosuhteisiin, käytettyjen keinojen laatuun, johtopäätösten merkittävyyteen todistusharkinnassa sekä puolustuksen oikeusturvatakeisiin.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö > Kieltoa rikkova menettely

Itsekriminointikieltoa rikkova menettely voi tapahtua monella tavalla ja useammassa prosessin vaiheessa: esitutkinnassa, muussa erillisessä prosessissa tai rikosasian oikeudenkäynnissä. Pakko tai painostaminen voi olla myös monimuotoista. Itsekriminointikiellon tarkoittamaa pakkoa ei ole kaikenlainen painostaminen, vaan ainoastaan sääntöjenvastainen ja sopimaton pakottaminen (improper compulsion). Pakko voi olla suoranaista tai epäsuoraa. Vaikka pakko olisi suoraa, sen ei kuitenkaan välttämättä tarvitse johtaa siihen, että se jo tällä perusteella todettaisiin itsekriminointisuojaa loukkaavaksi. Pakkoa arvioitaessa huomioon otetaan lähtökohtaisesti neljä kriteeriä: pakon laatu ja aste, asianmukaiset suojakeinot, millä tavoin pakolla hankittua aineistoa tapauksessa käytetään sekä julkisen intressin painoarvo pakkokeinon käyttämiseksi.
Itsekriminoinnin suojaa voidaan loukata kahta tyyppiä olevassa tilanteessa: pakkoa käytetään, jotta henkilön syyllisyys voitaisiin osoittaa vireillä olevassa tai odotettavissa olevassa oikeudenkäynnissä. Edellä mainittu tarkoittaa tilannetta, jossa tarkoituksena on saada pakkokeinoin tietoja rikoksesta, josta henkilö on jo syytettynä tai jossa esitutkinta tai oikeudenkäynti kyseessä olevan rikoksen osalta on jo meneillään. Toiseksi on tapauksia, joissa pakolla saatua selvitystä käytetään myöhemmän rikossyytteen yhteydessä ja jossa tiedon hankkimisen menettelyllä ja myöhemmällä rikossyytteellä on selkeä ajallinen ja asiallinen yhteys.