stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaakkurilampi (Utajärvi)
Aiheesta muualla

Sanginjärven kylähistoria. Sanginjärven kyläseura ry. Sanginkylä 2000. Toim. Esko Vesala ja Matti Savolainen, 708 s. ISBN 952-91-2823-1  (lammen ympäristön historia ja asutuksen kehittyminen)
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas  Alakylä  Ala-Naama  Ala-Niska  Autio  Juorkuna  Järvikylä  Kangaskylä  Kernilä  Kivijärvi  Kormunkylä  Marttisjärvi  Murronkylä  Naamankylä  Niska  Ojakylä  Potku  Sanginkylä  Sipolankylä  Sapilasmaa  Sotka  Särkijärvi  Tervolankylä  Utanen  Ylisuvanto  Yli-Utos 
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi  Ahvenlampi (Sanginkylä)  Ahvenlampi (Juorkuna)  Hakojärvi  Iso Karvasjärvi  Iso Kivijärvi  Iso Olvasjärvi  Iso-Timonen  Juorkuna  Kaihlanen  Kirkaslampi  Kivi-Sorsua  Kivijärvi  Korpinen  Kärkkäänjärvi  Lauttalampi  Marttisjärvi  Matkalampi  Mustalampi  Nuanjärvi  Palonen  Penikkajärvi  Pieni Torvenjärvi  Pikku Karvasjärvi  Pikku Olvasjärvi  Pikku-Säynäjä  Pikku-Timonen  Pontema  Puutturinjärvi  Saari-Sorsua  Sanginjärvi  Siiralampi  Sotkajärvi  Särkijärvi  Säynäjä  Torvenjärvi  Vaaranlampi  Valkiaisjärvi  Vähä-Ruohonen 
Joet ja purot:  Kiiminkijoki  Kivijoki  Koivujoki  Korpisenoja  Naamanjoki  Nuanjoki  Oilinginoja  Oulujoki  Piltuanjoki  Piltunginjoki  Poikajoki  Potkunjoki  Sanginjoki  Särkijoki  Säynäjäjoki  Tilanjoki  Timo-oja  Utosjoki 
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto  Rokuan kansallispuisto 
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä  Ahmaskosken silta  Ala-Utoksen voimalaitos  Maijan kivi  Utajärven kirkko  Utajärven kivipuisto  Utasen voimalaitos 
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950)  Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958)  Roomari-patsas (1985)  Veteraanikivi (1991)  Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000)  Runonlaulajien muistomerkki (2003) 
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo  Ylisipolan kotiseutumuseo 
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema  Niskan seisake  Oulu–Kontiomäki-rata  Rokuan rautatie  Seututie 836  Seututie 837  Sotkan seisake  Utajärven rautatieasema  Valtatie 22  Yhdystie 8300
Matti Jääski

Matti Jääski (14. heinäkuuta 1888 Pudasjärvi – 26. kesäkuuta 1956) oli suomalainen jääkärivääpeli ja heimosoturi. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Jääski ja Anna Maria Degerström.
Jääkärikausi

Jääski työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 8. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Jääski saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin rehumestariksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä sekä Viipurissa.
Heimosoturi

Jääski palveli sisällissodan jälkeen kuormastoaliupseerina Kaartin jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniassa, josta hänet vapautettiin 23. elokuuta 1918 hänen yli-ikäisyytensä takia vakinaisesta palveluksesta ja hän siirtyi varastonhoitajaksi Hennalan leirille. Jääskin sotaintoa ei suinkaan laskenut se, että hänet vapautettiin asepalveluksesta yli-ikäisenä, vaan päinvastoin hän tiesi kelpaavansa rintamalle ja näin ollen hän liittyikin kesällä 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän palveli kuormastonjohtajana 1. rykmentin 2. pataljoonan esikunnassa. Sotaretkeltä palattuaan hän sai valtion viran Riihimäen varavankilan vartioiden tarkastajana, missä tehtävässä hän toimi noin vuoden päivät.
Mutta kauan eivät Jääskiä siviilielämän riennot viehättäneet, vaan hänen verensä veti sotatoimiin ja näin ollen hän katsoi parhaaksi auttaa Vienan-Karjalassa aseisiin nousseita heimoveljiä. Näin hän liittyi Vienan-Karjalan sotaan (itäkarjalaisten kansannousu) loppuvuodesta 1921. Tällä sotaretkellä hän toimi konekiväärikomppanian päällikkönä ja otti osaa muun muassa Kostamuksen taisteluun. Sodasta hän palasi vuoden 1922 alkupuolessa ja sai tämän kaiken vaivansa palkkana armeijalta viran armeijan sikalasta Pasilasta 5. helmikuuta 1926. Myöhemmissä elämänsä vaiheissa hän oli hoidettavana rintamilta saamiaan vaivoja Helsingin maalaiskunnassa sijainneessa kunnalliskodissa.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 20. huhtikuuta 1918  Vääpeli 7. toukokuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Havainnekuva M.G.K:n miehistä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdelta vuoden 1916 rintamaoloista.
K.P.T.

K.P.T. oli Lauri Kivekkään johtamien radikaalien suomenmielisten ylioppilaiden vuonna 1880 perustama aatteellinen järjestö. Yhdistyksen nuoret perustajat haastoivat Suomalaisen puolueen valtalinjan, jota he pitivät liian maltillisena ja vanhoillisena. K.P.T.:ssä yhdistyivät nationalismi ja yhteiskunnallinen radikalismi. Sen linja oli jyrkkä varsinkin kielikysymyksessä, ja sen tavoitteena oli suomen kielen täydellinen ylivalta ja ruotsin kielen syrjäyttäminen. Samalla K.P.T. oli myös yhteiskunnallisesti aikaansa nähden radikaali, ja sen kohdalla on puhuttu jopa ”punaisesta fennomaniasta”. Suuntauksen johtajista näkyvimpiä olivat Kivekäs ja Jonas Castrén. Mukana toiminnassa olivat myös muun muassa Juhani Aho, Arvid Järnefelt, Julius Lyly ja Eero Erkko.
Liikkeen kannattajat olivat pääosin maaseudulta kotoisin olleita toisen polven fennomaaneja, jotka olivat käyneet ensimmäisiä suomenkielisiä oppikouluja. Fennomaanien nopea voitto ylioppilaskunnan sisäisessä kielitaistelussa oli heidän aatteellisen kehityksensä kannalta ratkaiseva rohkaiseva kokemus. Vahvimpana tukijoukkona olivat pohjalaiset ylioppilaat.
Historia

K.P.T. syntyi, kun Lauri Kivekkään kannattajat jäivät syrjään suomenkielisten ylioppilaiden yhteisen järjestön, Suomalaisen Nuijan johdosta. Kivekäs oli aiemmin toiminut kahdesti Suomalaisen Nuijan puheenjohtajana. Ryhmäkuntien väliset kiistat Nuijassa pahenivat lokakuussa 1880, jolloin maltillisia edustanut J. R. Danielson sai aikaiseksi Kivekkään pudottamisen pois ylioppilaskunnan puheenjohtajavaalia varten laaditulta ehdokaslistalta. Viimeinen pisara Kivekkään kannattajille oli pari viikkoa myöhemmin käyty kiista ylioppilastalon kymmenvuotisjuhlien ohjelman kielestä, kun maltillisten fennomaanien tuella hyväksyttiin kaksikielinen ohjelma. Juhani Ahon näkemyksen mukaan tämä osoitti Nuijan olevan ”noiden paska-moderatien laitumena nykyään”. Kivekkään kannattajat perustivat oman järjestönsä pian tämän jälkeen.
Nimi K.P.T. oli ensisijaisesti lyhenne sanoista koko programmi toimeen, mutta sille annettiin myös merkitys kansan pyhä tahto, ja ”kovien konsonanttien” selitettiin kuvaavan yleensä yhdistyksen ohjelman jyrkkyyttä ja radikaaliutta. Aho käytti K.P.T.:stä myös luonnehdintaa ”kaikkien punaisten toverien seura”, ja samantapaisia ilmaisuja oli K. A. Grönqvistin Vaasan marssin säveleen kirjoittamassa ”K.P.T.:n marssissa”. Yhdistyksen julkaisuissa käytettiin jopa Ranskan vallankumoukseen viittaavaa vallankumousromantiikkaa.
Keväällä 1881 Kivekäs sai ajettua läpi päätöksen, että ylioppilaskunta järjestäisi suuren juhlan J. V. Snellmanin 75-vuotispäivien johdosta. Juhliin liittyneeseen Snellmanin juhla-albumiin kuitenkin ujutettiin K.P.T.:n omaa propagandaa, mikä herätti yleistä ärtymystä. Erityisen mauttomana pidettiin albumiin sisältynyttä runoa, jossa suositeltiin svekomaanien hoitelemista ruudilla ja lyijyllä. Albumin kanteenkin oli ilman kunnollista perustelua painettu isolla kirjaimet K.P.T. Snellman-juhla jäi K.P.T.:n lyhytaikaisen toiminnan huipentumaksi. Pian sen jälkeen radikaalifennomaanien toiminta alkoi siirtyä takaisin Suomalaisen Nuijan sisälle.
Alkuvaiheessa K.P.T.:n toiminnassa korostui ensisijaisesti kielikiihkoilu, mutta myöhemmin painotus siirtyi enemmän yhteiskunnalliseen radikalismiin. Järjestöllä oli jonkin aikaa vahva asema ylioppilaiden keskuudessa, ja sen johtajista Kivekäs ja Castrén valittiin vuoden 1885 valtiopäiville, mutta liiallinen jyrkkyys esti vaikutusvallan laajenemisen. Liike kuihtui vähitellen ja sen useat kannattajat menettivät kiinnostustaan jyrkkään nationalismiin ja suuntautuivat selkeämmin kansainväliseen liberalismiin. Yhdistyksen hajotessa siitä erosi maltillisempi ryhmä, joka perusti myöhemmin Päivälehden. K.P.T. kasvatti näin tulevat nuorsuomalaisten johtajat.
Samaan aikaan K.P.T.:n kanssa toimi ruotsinmielisten ylioppilaiden järjestö X. Y. Z., joka oli perustettu jo hieman aiemmin, syksyllä 1879.
Vertailukohtia

Historiantutkija Vesa Vareksen mukaan K.P.T.:lle ominainen nationalismin ja yhteiskunnallisen radikalismin yhdistelmä muistutti 1800-luvun alkupuolen Giuseppe Mazzinin Nuori Italia -liikettä mutta ei enää oman aikansa länsieurooppalaista liberalismia. Matti Klingen mukaan K.P.T.:n aatteet muistuttivat Venäjällä samaan aikaan toimineita vallankumouksellisia nuorisoliikkeitä. Juha Siltala taas on verrannut K.P.T.:n kannattajia myöhemmän ajan opiskelijaradikaaleihin luonnehtimalla heitä ”aikansa taistolaisiksi”.
K.P.T.:n johtaja Lauri Kivekäs.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1970

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1970 pelattiin vuoden 1969 tapaan Tukholmassa, Ruotsissa. Kisat oli alun perin myönnetty Kanadalle, mutta ammattilaispelaajien osallistumisen kieltämisen jälkeen Kanada luopui sekä kisojen järjestämisestä että osallistumisesta muualla järjestettäviin kisoihin. Ruotsi oli edellisen vuoden tavoin varamaana ja sai jälleen järjestää kisat. 
B- ja C-sarjan turnaukset järjestettiin Romaniassa Bukarestissa ja Galațissa.
Turnauksessa oli myös joitakin skandaaleita, kuten neuvostoliittolaisen maalituomarin nukahtaminen kesken ottelun.
Suomi turnauksessa

Suomen joukkueessa oli mukana kokeneita pelaajia, mutta myös nuoria ja uusia pelaajia. Joukkueen valmentajaksi oli tullut Seppo Liitsola. Ykkösmaalivahtina pelasi Jorma Valtonen. Suomen joukkue oli jokseenkin kuriton, ja se vietti aikaa Tukholman yöelämässä.
Suomi pelasi hyvän ottelun Neuvostoliittoa vastaan. Kaksi ensimmäistä erää olivat maalittomia. Neuvostoliitto pääsi kolmannessa erässä 2–0-johtoon, mutta Pekka Leimu kavensi lukemiksi 2–1. Nämä jäivät ottelun loppulukemiksi Suomen loppukiristä ja Aleksandr Maltseville kolmannen erän viime minuuteilla tuomitusta jäähystä huolimatta.
Suomi voitti turnauksessa jääkiekon suurmaista kaksi, Ruotsin ja Tšekkoslovakian. Ruotsin Suomi voitti maalein 1–3. Ruotsin valmentajat Arne Strömberg ja Eje Lindström hermostuivat Suomen otteista todeten, että: "En pure, en niele tätä! Jääkiekossa voi voittaa tai hävitä toiselle joukkueelle, mutta tuo saatanan Suomi ei ole joukkue! Suomi on kokoelma kummia ihmetyyppejä [– –]. On sirkushyrrä [Matti Keinonen], on jokin Pisan kalteva torni kaatumassa kaikkien päälle [Veli-Pekka Ketola], ryhmä yhden asian [osaavia] miehiä [Harri Linnonmaa, Leimu], on outo mörkö puolustussiniviivalla [Jorma Vehmanen]. On puolustus, jossa on muutama täydellinen sähkötuoliehdokas [– –]. On se jääkiitäjä, joka tekee pelillisesti kaiken väärin [Lauri Mononen]! Pelimiehiä on tasan kolme: kaksi maalivahtia ja Lasse Oksanen!"
Suomi hävisi turnauksessa toisen Ruotsia vastaan pelatun ottelun. Vaikka Suomi johti sitä jo maalein 3–1, Ruotsi voitti lopulta lukemin 3–4. Toisaalta Suomi hävi turnauksen alussa Tšekkoslovakialle maalein 9–1, mutta voitti sen toisessa maiden välisessä ottelussa maalein 5–3.
Suomen joukkueen nuorin pelaaja oli Juhani Tamminen, joka joutui poistumaan eräästä ottelusta kesken kaiken, jotta hän ehti Turun-lauttaan.
A-sarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | URS | SWE | TCH | FIN | DDR | POL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Neuvostoliitto | 10 | 9 | 0 | 1 | 68-11 | 18 |  | 2-4 | 3-1 | 2-1 | 12-1 | 7-0 |
|  Ruotsi | 10 | 7 | 1 | 2 | 45-21 | 15 | 1-3 |  | 5-4 | 1-3 | 6-1 | 11-0 |
|  Tšekkoslovakia | 10 | 5 | 1 | 4 | 47-30 | 11 | 1-5 | 2-2 |  | 9-1 | 4-1 | 6-3 |
|  Suomi | 10 | 5 | 0 | 5 | 31-40 | 10 | 1-16 | 3-4 | 5-3 |  | 1-0 | 9-1 |
|  Itä-Saksa | 10 | 2 | 1 | 7 | 20-50 | 5 | 1-7 | 2-6 | 3-7 | 4-3 |  | 2-2 |
|  Puola | 10 | 0 | 1 | 9 | 11-70 | 1 | 0-11 | 1-5 | 2-10 | 0-4 | 2-5 |  |
Itä-Saksa pudottautui vapaaehtoisesti B-sarjaan. Puola pääsi karsimaan paikastaan.
B-sarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | USA | FRG | NOR | YUG | JPN | SUI | ROM | BUL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | 7 | 7 | 0 | 0 | 70-11 | 14 |  | 5-2 | 9-2 | 5-1 | 11-1 | 12-3 | 9-1 | 19-1 |
|  Länsi-Saksa | 7 | 6 | 0 | 1 | 34-13 | 12 |  |  | 3-0 | 6-3 | 2-1 | 3-1 | 5-2 | 13-1 |
|  Norja | 7 | 3 | 2 | 2 | 26-28 | 8 |  |  |  | 3-3 | 5-5 | 4-2 | 4-3 | 8-3 |
|  Jugoslavia | 7 | 3 | 1 | 3 | 30-23 | 7 |  |  |  |  | 8-2 | 6-3 | 3-4 | 6-0 |
|  Japani | 7 | 3 | 1 | 3 | 31-34 | 7 |  |  |  |  |  | 3-2 | 8-4 | 11-2 |
|  Sveitsi | 7 | 2 | 0 | 5 | 22-31 | 4 |  |  |  |  |  |  | 7-1 | 4-2 |
|  Romania | 7 | 2 | 0 | 5 | 21-38 | 4 |  |  |  |  |  |  |  | 6-2 |
|  Bulgaria | 7 | 0 | 0 | 7 | 11-67 | 0 |  |  |  |  |  |  |  |  |
Yhdysvallat nousi suoraan A-sarjaan, kuten Länsi-Saksakin karsittuaan paikasta Puolan kanssa. Romania ja Bulgaria putosivat C-sarjaan.
C-sarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | AUT | ITA | FRA | HUN | DEN | NED | BEL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Itävalta | 6 | 5 | 1 | 0 | 37-12 | 11 |  | 3-3 | 7-2 | 3-2 | 4-3 | 9-2 | 11-0 |
|  Italia | 6 | 4 | 1 | 1 | 27-14 | 9 |  |  | 4-1 | 3-6 | 3-1 | 6-1 | 8-2 |
|  Ranska | 6 | 4 | 0 | 2 | 29-15 | 8 |  |  |  | 4-2 | 2-0 | 9-2 | 11-0 |
|  Unkari | 6 | 4 | 0 | 2 | 38-15 | 8 |  |  |  |  | 6-2 | 7-1 | 15-2 |
|  Tanska | 6 | 1 | 1 | 4 | 20-22 | 3 |  |  |  |  |  | 3-3 | 11-4 |
|  Alankomaat | 6 | 1 | 1 | 4 | 16-35 | 3 |  |  |  |  |  |  | 7-1 |
|  Belgia | 6 | 0 | 0 | 6 | 9-63 | 0 |  |  |  |  |  |  |  |
Itävalta ja Italia nousivat B-sarjaan.
Eero Järnefelt

| Eero Järnefelt |
| --- | --- |
 Omakuva
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1863 Viipuri, Suomi
Kuollut: 15. marraskuuta 1937 (74 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  kansallisromantiikka, karelianismi
Pietarin taideakatemiassa opiskelleita suomalaisia
Hugo Backmansson
Eero Järnefelt
Martti Merenmaa
Hjalmar Munsterhjelm
Oskar Nylander
Alfred Parland
Ilja Repin
Juho Rissanen
Carl Eneas  Sjöstrand
Ossi Somma
Robert Stigell
Reidar Särestöniemi
Victoria Åberg
Mir iskusstva 
 Taiteen maailma 1898–1924
Boris Kustodijev, 
, 1916–1920.
Johtajat
Aleksandr Benois | Sergei Djagilev
Venäläisiä taiteilijoita
Natan Altman | Léon Bakst | Isaak Levitan | Konstantin Korovin | Mihail Nesterov | Valentin Serov | Konstantin Somov | Mihail Vrubel
Suomalaisia taiteilijoita
Albert Edelfelt | Akseli Gallen-Kallela | Eero Järnefelt | Pekka Halonen | Ville Vallgren | Väinö Blomstedt | Magnus Enckell
Muuta
Ballets russes
Erik (Eero) Nikolai Järnefelt (8. marraskuuta 1863 Viipuri – 15. marraskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja professori (1912). Järnefeltin tunnetuimpia töitä ovat maalaukset Kolin maisemista ja muotokuvat aikansa merkkihenkilöistä.
Grafiikka

Taidegrafiikka oli Järnefeltin erikoisalue, ja grafiikalla oli hänen tuotannossaan merkittävä rooli 1900-luvun alussa. Järnefeltiltä tunnetaan 73 grafiikkavedosta, ja kaiken kaikkiaan häneltä tunnetaan 92 grafiikkateosta. Järnefeltin grafiikantuotannon aiheita olivat usein luonnon yksityiskohdat, Kolin jylhät maisemat sekä taiteilijan ystävät ja perhe. Monissa hänen luontotutkielmissaan esiintyvät Tuusulanjärvellä keväällä kukkiva rentukka, silkkiuikku ja hauki. Järnefeltiä koskevan tutkimusprojektin yhteydessä on tullut esille useita tuntemattomia grafiikantöitä. Vuonna 2013 löytyi kaksi mustavalkoista pehmeäpohjasyövytystä.
Maalauksia

Savolaisvene, 1888.
Ranskalainen viinitupa, 1888.
Kesäyön kuu, 1889.
Pyykkiranta, 1889.
Pihapiiri, quassi, 1890.
Lehmisavu, 1891.
Heinäkuun päivä, 1891.
Keuruun kirkon alttaritaulu, 1891.
Saimi kedolla, 1892.
Pekka Halonen soittaa kannelta, 1891.
Kaski eli Raatajat rahanalaiset, 1893.
Isäntä ja rengit, 1893.
Ahvenruoho, 1895.
Leikkiviä lapsia, 1895.
Jyväskylän maaseurakunnan kirkon alttaritaulu, 1896.
Mathilda Wreden muotokuva, 1896.
Taiteilijan pojan Heikki Järnefeltin muotokuva, 1897.
Syysmaisema Pielisjärveltä, 1899.
Kotimatkalla, 1903.
Rantakuva, 1903.
Kaislikkoranta, 1905.
Maalaiskaupassa, 1905.
Juhani Ahon muotokuva, 1906.
Liedon kirkon alttaritaulu, 1908.
Helsingin rautatieaseman ravintolan Koli-maisemafresko, 1911 (yhdessä A.W. Finchin ja Ilmari Aallon kanssa).
Helsingin yliopiston juhlasalin Aurora-seura, 1916 (tuhoutui Helsingin pommituksessa helmikuussa 1944).
Helsingin yliopiston juhlasalin Flora-juhla, 1920 (tuhoutui Helsingin pommituksessa helmikuussa 1944).
Valtionhoitaja Mannerheimin muotokuva, 1922.
Kylpijät, 1923.
Raahen kirkon alttaritaulu, 1926.
Maisema Kolilta, 1928.
Rakennuksia rannalla, 1929, runoilija Katri Valan synnyinkotia Mäen taloa Muoniossa esittävä akvarelli.
Jokimaisema, 1931.
Helsingin Johanneksen kirkon alttaritaulu, 1932.
Ester Sihtola, 1934.
Kuvia maalauksista

Pyykkiranta, 1889.
Kesäyön kuu, 1889.
Saimi kedolla, 1892.
Isäntä ja rengit, 1893.
Raatajat rahanalaiset, 1893.
Metsälampi, 1894.
Salon tyttö, 1894.
Vesileinikki, 1895.
Haukat metsässä, 1895.
Taiteilijan poika, 1897.
Syysmaisema Pielisjärveltä, 1899
Kotimatkalla, 1903.
Leena, 1903.
Kaislikkoranta, 1905.
Tyttö ja koira, 1910.
Kukkivaa kesää, 1918.
Heräävä toivo, 1926, Raahen kirkko.
Maisema Kolilta, 1928.
Kirjallisuutta

Lindqvist, Leena (toim.): Taiteilijan tiellä – Eero Järnefelt 1863–1937.  Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-144-66-9
Lindqvist, Leena (toim.): Suviranta. Eero ja Saimi Järnefeltin ateljeekoti. Helsinki: Maahenki, 2017. ISBN 978-952-301-112-0.
Toppi, Marko (toim.): Eero ja Saimi Järnefeltin kirjeenvaihtoa ja päiväkirjamerkintöjä 1889–1914.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009.  ISBN 978-952-222-113-1
Toppi, Marko (toim.): Vain tosi on pysyväistä. Eero ja Saimi Järnefeltin kirjeenvaihtoa ja päiväkirjamerkintöjä 1915–1944. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013. ISBN 978-952-222-399-9.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Konttinen, Riitta: / Järnefelt, Eero (1863–1937) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 7.6.2000 (päivitetty 20.4.2016). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Eero Järnefelt taiteilijamatrikkelissa
Eero Järnefelt Kansallisgallerian kokoelmissa
Järnefelt Lapinlahden Väisälänmäellä.
Taidevartti: Eero Järnefelt – Maisema Kolilta (Kantti.net, 14 min. videotallenne).
Eero Järnefelt, Suomen Kuvalehti, 09.02.1929, nro 6, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Vatikaani 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef 
Gunnar Berndtsonin muotokuva Eero Järnefeltistä vuodelta 1892
Sanna Kaarlejärvi

Sanna Kaarlejärvi (o.s. Lahti) on tietokirjailija ja yksi neljästä Efima Oy:n perustajasta . Koulutukseltaan hän on kauppatieteen maisteri. Hän on kirjoittanut kolme kirjaa yhtiökumppaninsa Tero Salmisen kanssa.
Teoksia

Sanna Lahti & Tero Salminen: Kohti digitaalista taloushallintoa: sähköiset talouden prosessit käytännössä, Wsoypro 2008, ISBN 951034186X
Sanna Lahti & Tero Salminen: Digitaalinen taloushallinto, Sanoma Pro Oy 2014, ISBN 978-952-63-1806-6
Sanna Kaarlejärvi & Tero Salminen: Älykäs taloushallinto - Automaation aika, Alma Talent 2018, ISBN 978-952-14-3429-7
Jääkiekon SM-liigakausi 1985–1986

| Jääkiekon SM-liigakausi 1985–1986 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Runkosarjan voittaja:  Tappara
Mestari:  Tappara
Toinen sija:  HIFK
Kolmas sija:  Kärpät
Nousseet joukkueet:  KalPa
Pudonneet joukkueet:  SaiPa
Pistepörssin voittaja:  Arto Javanainen, Ässät
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:  Timo Susi, Tappara
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1984–1985 :  1986–1987 → 
Jääkiekon SM-liigan kausi 1985–1986 oli jäjestykseltään SM-liigan 11. kausi. Mestaruuden voitti Tappara, hopeaa sai HIFK ja pronssia Kärpät. Tappara voitti myös runkosarjan.
Runkosarja

|  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tappara | 36 | 21 | 6 | 9 | 179 | 125 | +54 | 48 |
| HIFK | 36 | 23 | 1 | 12 | 178 | 134 | +44 | 47 |
| TPS | 36 | 18 | 5 | 13 | 153 | 139 | +14 | 41 |
| Kärpät | 36 | 19 | 3 | 14 | 138 | 139 | -1 | 41 |
| JyP HT | 36 | 19 | 1 | 16 | 143 | 135 | +8 | 39 |
| Ilves | 36 | 17 | 4 | 15 | 159 | 143 | +16 | 38 |
| Ässät | 36 | 17 | 3 | 16 | 186 | 168 | +18 | 37 |
| Lukko | 36 | 15 | 1 | 20 | 160 | 192 | -32 | 31 |
| Jokerit | 36 | 10 | 2 | 24 | 131 | 181 | -50 | 22 |
| SaiPa | 36 | 7 | 2 | 27 | 98 | 169 | -71 | 16 |
SaiPa putosi suoraan, tilalle nousi I-divisioonan voittaja KalPa. Runkosarjan paras pistemies oli Arto Javanainen, Ässät 44+27 = 71
Semifinaalit

Tappara - Kärpät 8-0 , Kärpät - Tappara 2-5 , Tappara - Kärpät 4-3. Tappara finaaliin voitoin 3–0.
HIFK - TPS 5-4(ja), TPS - HIFK 3-1 , HIFK - TPS 2-5 , TPS - HIFK 2-3 , HIFK - TPS 3-2. HIFK finaaliin voitoin 3–2.
Pronssiottelut

Kärpät - TPS 4-3 , TPS - Kärpät 3-7. Kärpille pronssia voitoin 2–0.
Loppuottelut

Tappara - HIFK 7-6 , HIFK - Tappara 1-0 , Tappara - HIFK 3-2 , HIFK - Tappara 2-6 , Tappara - HIFK 3-1. Tappara mestariksi voitoin 4–1.
Pudotuspelien paras pistemies oli Timo Susi, Tappara 5+7 = 12.
Liigakarsinta

| karsintasarja | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| TuTo | 6 | 4 | 0 | 2 | 26 | 15 | +11 | 8 |
| Jokerit | 6 | 4 | 0 | 2 | 34 | 30 | +4 | 8 |
| KooKoo | 6 | 2 | 0 | 4 | 20 | 25 | -5 | 4 |
| HPK | 6 | 2 | 0 | 4 | 24 | 34 | -10 | 4 |
Uusintaottelu: TuTo - Jokerit 1-4. Jokerit säilytti SM-liigapaikkansa.
Jäämerentähtimö

| Jäämerentähtimö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Hävinnyt
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Tribus::  Alsineae
Suku::  Sädetähtimöt Stellaria
Laji::  humifusa
Kaksiosainen nimi
 Stellaria humifusa  Rottb. 
Katso myös
   Jäämerentähtimö Wikispeciesissä   Jäämerentähtimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jäämerentähtimö (Stellaria humifusa) on pohjoisilla arktisilla alueilla tavattava monivuotinen kohokkikasvi. Suomesta laji on ilmeisesti kadonnut.
Ulkonäkö ja koko

Jäämerentähtimö on tiiviisti mätästävä ja kasvaa 5–10 senttimetriä korkeaksi. Varsi on rento, kalju ja väriltään vaaleanvihreä. Tiheässä olevat möyheähköt, ruodittomat lehdet ovat 2–8 mm pitkiä, puikeita tai leveänpuikeita ja kaljuja. Lehtihangat ovat usein itusilmuisia. Pitkäperäinen kukinto on vähäkukkainen viuhko tai kukat ovat yksittäin. Kukkien tukilehdet ovat vihreitä ja kaljulaitaisia. Kukan verholehdet ovat 3–4,5 mm ja tylppiä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä, teriö verhiötä hieman pitempi. Terälehtien liuskat ovat pitkulaisia, kaksiosaisia ja väriltään valkoisia. Emiö on kolmilehtinen. Jäämerentähtimö kukkii heinä-elokuussa. Siemenet sisältävä, kuusiliuskaisesti aukeava kota on verhiön pituinen.
Jäämerentähtimö muistuttaa suuresti lettotähtimöä (S. crassifolia).