FARC
Historia

Jos liikkeen alkua kaivellaan tarpeeksi syvälle, FARC juontaa juurensa liberaalien pyssymiehiin, jotka alkoivat toimia jo 1920-luvulla. Liberaalien sissit toimivat täydellä teholla Kolumbian
julmassa, väkivaltaisessa sisällissodassa La Violenciassa 1948–1959 konservatiivihallituksen puolella olevia erilaisia aseellisia ryhmiä vastaan. Maaseudulla talonpoikien vastarintaan vaikuttivat myös sosialistiset ja kommunistiset ideat. Syntyi kommunistisia itsepuolustuskeskuksia, joista joihinkin hallituksen joukot eivät päässeet etenemään pitkän sodan aikana. Konservatiivien ja liberaalien johto liittoutuivat yhteen vuonna 1958 lopettaakseen maassa vallitsevan väkivallan ja varsinkin estääkseen sotilasdiktaattori Rojas Pinillaa pysymästä vallassa loputtomiin. Konservatiivien ja liberaalien kansallinen yhteisrintama palautti rauhan, mutta sulki opposition, nimenomaan kommunistit, pois politiikasta.
Kommunistit eivät valtaamillaan alueilla varsinaisesti sotineet hallitusta vastaan. Mutta kun hallitus hyökkäsi 1964 La Marquetaliaan ja muihin maaseudun kommunistikeskuksiin, kommunistit julistivat sodan. FARC:n perusti alkujaan liberaali Pedro Antonio Marín toukokuussa 1966, jolloin La Violencian aikaiset kommunistiryhmät yhdistyivät.
Guerillaryhmistä tuli vasemmistovähemmistöjen tapa osallistua julkiseen päätöksentekoon.
Vuonna 1966 FARCin riveissä arvioidaan olleen 350 taistelijaa jotka olivat jakautuneet kuudeksi ”rintamaksi”. 60- ja 70-luvuilla FARC kasvoi hiljakseen eristäytyneillä maaseutualueilla ja kärsi välillä merkittäviäkin takaiskuja. Vuonna 1982 FARCin vahvuuden arvioidaan olleen noin 1100 taistelijaa. Samana vuonna pidetyssä 7. kongressissa FARCin nimeen lisättiin jälkiliite EP (Ejército del Pueblo, kansanarmeija), ja järjestö omaksui uuden, kunnianhimoisemman strategian vallankumouksen toteuttamiseksi Kolumbiassa.
1980-luvun kuluessa FARC vahvistui suotuisien poliittisten olosuhteiden sekä uusien strategisten ja taktisten linjausten ansiosta. Samalla se alkoi irtaantua Kolumbian kommunistisesta puolueesta ja katkaisi välinsä tähän virallisesti 1993. Vuonna 1994 FARCin riveissä arvioitiin olevan jo 9000 taistelijaa.
1980-luvun puolivälissä käytyjen rauhanneuvottelujen ja aselevon aikana FARC oli perustamassa Isänmaallista liittoa (Unión Patriótica, UP), joka pyrki toimimaan laillisena poliittisena puolueena osallistuen muun muassa vuoden 1986 presidentin- ja parlamenttivaaleihin. Tuhansia UP:n aktiiveja joutui kuitenkin seuraavina vuosina oikeistolaisten puolisotilaallisten ryhmien murhaamaksi, ja FARC palasi avoimen sodan tielle.
FARCin kannatus kasvoi 1990-luvulla, kun se suojeli kansalaisia armeijan sen kanssa yhteistyössä toimivien paramilitaarien raakuuksilta. FARCin kannatusta lisäsi myös sen kyky suojella niitä maalaisia, jotka joutuivat turvautumaan huumeiden viljelyyn pahenevassa taloustilanteessa Kolumbian valtion taistellessa Yhdysvaltain tuella huumeidenviljelyä vastaan.
Vuosina 1996–1998 FARC toteutti Kolumbian armeijaa vastaan useita näyttäviä ja tuhoisia hyökkäyksiä, joihin osallistui kerralla satoja sissejä. Hallituksen kanssa käytävien rauhanneuvottelujen osana hallituksen joukot jättivät marraskuussa 1998 FARCin hallintaan 42 000 neliökilometrin suoja-alueen. Helmikuussa 2002 hallitus kuitenkin katkaisi rauhanneuvottelut, ja Kolumbian armeijan joukot tunkeutuivat uudelleen tälle FARCin suoja-alueelle.
Vuosina 2002–2004 armeijan laaja offensiivi pakotti FARCin monilla alueilla perääntymään ja siirtymään takaisin liikkuvampaan, pienten ryhmien sissitaktiikkaan.
FARCin nykyinen poliittinen siipi, Kolumbian maanalainen kommunistinen puolue, perustettiin virallisesti vuonna 2000.
FARC solmi Kuuban Havannassa elokuussa 2016 neljän vuoden neuvotteluiden jälkeen Kolumbian hallituksen kanssa rauhansopimuksen, jonka on määrä päättää 50 vuotta jatkunut sisällissota. Sopimus vaati vielä hyväksymisen kansanäänestyksessä, mutta sen hyväksyminen vaati taakseen vain 13 prosenttia äänestäjistä, joten sen läpimenoa pidettiin lähes varmana. Niukka enemmistö kuitenkin äänesti rauhansopimusta vastaan.
Syksyllä 2017 Farc perusti poliittisen puolueen, joka otti nimen Yleinen vallankumouksellinen vaihtoehtoisvoima (Fuerzas Alternativas Revolucionarias del Común). Se käyttää edelleen lyhennettä FARC.
Presidentiksi vuonna 2018 valitun Iván Duquen arvellaan puuttuvan rauhansopimukseen, jota hän vaalipuheissaan arvosteli voimakkain sanakääntein.