stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beta Pictoris
Kuvaus

Taivaalla Beta Pictoris on eteläisellä tähtitaivaalla Maalarin tähdistössä melko lähellä Canopusta ja näkyy kohtalaisen hyvin paljain silmin. Beta Pictoriksen etäisyys meistä on 63,4 valovuotta eli 19,44 parsekia. Beta Pictoris on A6V-spektriluokan valkea nuori pääsarjan tähti. Beta Pictoriksen absoluuttinen kirkkaus on 2.42 ja Väri-indeksi B-V 0.17. Beta Pictoris säteilee koko spektrin alueella säteilyä 8,7 Auringon verran, ja valoa 9,2 kertaa enemmän. Näiden lukujen ero johtuu siitä, että Beta Pictoris on Aurinkoa kuumempi. Pintalämpötila noin 8 052 Kelviniä eli 7 779 °C. Tähden säde suorien interferometrimittausten mukaan noin 1,8 Auringon sädettä ja massa arviolta 1,75 Auringon massaa.
Tähden uskotaan olevan tähdeksi todella nuori, suunnilleen 12 miljoonan vuoden ikäinen, väljemmän arvion mukaan tähden ikä liikkuu lukemissa 8–20 miljoonaa vuotta. Beta Pictoriksen metallipitoisuus on 12% Auringon metallipitoisuutta suurempi eli log M/H on 0,05.
Beta Pictoriksen pyörimisnopeus on mittausten mukaan ainakin 130 km/s ja jos pyörimisakseli on kohtisuorassa meihin nähden niin kuin havaitusta pölykiekosta voi päätellä, pyörähdysaika on 16 tuntia. Silloin tähti pyörii huomattavasti Aurinkoa nopeammin. Beta Pictoris sykkii kirkkaushavainnoista ja säteisnopeushavainnoista päätellen noin 30–40 minuutin jaksoissa, ja on luokiteltu Delta Scuti -muuttujaksi. Teoreettinen, Maata vastaava etäisyys lämpötilan puolesta on noin 3 AU, mikä vastaa Aurinkokunnan asteroidivyöhykkeen etäisyyttä Auringosta ja kiertoaikaa noin 3,8 v.
Beta Pictoris kuuluu niin sanottuun Beta Pictoriksen liikkuvaan ryhmään. Tähti saattaa olla muodostunut lähellä nuorten tähtien Skorpionin-Kentaurin assosiaatiota. Sen luettelonimiä ovat mm. Bet Pic, HR 2020*, Gl 219, Hip 27321, HD 39060, CD-51 1620, CP(D)-51 774 ja SAO 234134.
Pölykiekko

Vuonna 1983 laukaistiin avaruuteen IRAS-tekokuu havainnoimaan tähtitaivaan kaukoinfrapunasäteilyä, josta suurin osa ei kulje Maan ilmakehän läpi. Se löysi muun muassa Vegalta, Fomalhautilta ja Beta Pictorikselta ylimääräistä infrapunasäteilyä. Tutkijat päättelivät ylimääräisen säteilyn tulevan näitä tähtiä kiertävästä pölystä. Koska pöly säteilee runsaasti pitkäaaltoista infrapunaa, se on melko viileää ja siten kaukana keskustähdestään.
Pölyä on Beta Pictoriksen ympärillä niin paljon, koska tähti on niin nuori. Pöly ei ole ehtinyt kulua keskinäisissä hiukkasten törmäilyissä. Pölyn lämpötila on luokkaa 100 K eli -173 °C. Vuonna 1984 amerikkalaiset tähtitieteilijät Smith ja Terrile ottivat Beta Pictoriksen lähiympäristöstä kuvan digitaalisella CCD-kameralla, kun olivat peittäneet tähden valon levyllä eli koronagrafilla. He löysivät Beta Pictorikselta "siivet". Ne ovat tähteä kiertävä pölykiekko miltei sivulta kuvattuna.
Pöly koostuu arviolta yhden mikronin tai suuremista hiukkasista, siis avaruuspölyksi melko suurista. Beta Pictoriksetsa tuleva säteily ja aurinkotuuli puhaltavat hyvin pienet, alle 2–10 mikronin suuruiset pölyhiukkaiset pois tähden ympäriltä. Tämä kuluttaa pälykiekon pölyä. Näin ollen pölykiekon täytyy olla suhteellisen nuori, koska se ei ole kulunut loppuun, ehkä noin 10 miljoonaa vuotta.
Spektristä havaitaan myös kaasukiekko, jossa on suihkumaisia ulosvirtauksia. Tämän arvellaan syntyneen komeettojen haihtumisesta lähellä tähteä. Beta Pictoriksen pölykiekko näyttää erilaiselta eri aallonpituusalueilla eri laitteilla otetuissa kuvissa. Kuvien tarkkuus saattaa olla hyvinkin erilainen, ja epätarkimmat kuvat näyttävät kiekon kahtena epäsäännöllisenä kirkkaana alueena tähden ympärillä. Pölykiekko vastaa Aurinkokunnan Kuiperin vyöhykettä, jossa on jäisiä pikkuplaneettoja, jotka muuttuvat komeetoiksi, kun tulevat kyllin lähelle tähteä. Pölykiekon olemassaolo viittaa jo yksinään siihen, että Beta Pictoriksella voisi olla planeettoja.
Pölykiekko > Pölykiekon rakenne

Vuonna 1992 Kalas ja Jewitt saivat selville, että Beta Pictoriksen pölykiekko on epäsymmetrinen eli erilainen eri suunnissa. Tämä tulee esille mitoissa, kirkkaudessa ja kaltevuudessa. Beta Pictoriksen pölykiekossa on renkaan muotoisia tihentymiä, harventumia ja niukkapölyinen alue tähden lähellä, mikä viittaa mahdollisiin planeettoihin, jotka ovat vetovoimallaan siivoneen pölyn pois. Harvempi alue alkaa jossain 30 AU:n etäisyydellä, mutta senkin sisäpuolella on pölyvöitä. Kiekossa on runsaasti hiilipitoista kaasua.
Pölykiekko > Pölykiekon rakenne > Pääkiekko

Pölykiekko ulottuu noin 1 500 AU:n päähän tähdestä. Toinen kiekon puoli on 20 % pitempi ja ohuempi kuin toinen.
Näiden suurten renkaiden uskotaan olevan melko läheisen tähtiohituksen aiheuttamia. Ohi kulkevan tähden vetovoima on muuttanut pölyhiukkasten ratoja. Pölykiekko on alkanut ohituksen tuloksena näin olen värähdellä kuin kirkonkello arviolta noin 10 000+ vuotta sitten. Tietokonesimulaatioiden mukaan ohittaja saattoi olla hitaasti liikkuva 0,5 Auringon massainen tähti, jollainen voisi olla vaikkapa punainen kääpiötähti tyyppiä M5V. Renkaat voivat aiheutua myös sisempänä tähteä kiertävästä planeetasta, jonka vetovoim muuttelee kiekon kappalten ratoja pitkällä aikavälillä. Pölykiekon häiriöitä on yritetty selittää myös tähteä kiertävällä ruskealla kääpiöllä.
Pääkiekko häviää jossain 50–25 AU:n sisäpuolella.lähde?
Pölykiekko > Pölykiekon rakenne > Toinen kiekko

Hubble-avaruusteleskoopin Advanced Camera for Surveys -kameran ottamien kuvien perusteella löydettiin Beta Pictorikselta myös toinen pölykiekko. Se ulottuu ainakin 130 AU:n etäisyydelle tähdestä ja on suureen kiekkoon nähden kallellaan noin 5 astetta.
Pölykiekko > Pölykiekon rakenne > Sisärenkaat

Tietokonesimulaatioiden mukaan suunnilleen Aurinkokunnan läpimitan luokkaa 30 AU läpimittainen rengas olisi 14 astetta kallellaan päärenkaaseen nähden.lähde?
Beta Pictoriksella on asteroidivöitä 6,4 AU:n, 16 ja 30 AU:n päässä keskustähdestä. 6,4 AU:n vyö on nuorin, ja 16 AU:n vyö hieman kallellaan muihin nähden.
Vuonna 2003 löydettiin entistä tarkemmasta pölykiekon kuvasta tihentymärakenteita 14, 28, 52 ja 82 AU:n päässä tähdestä. Renkaiden kaltevuus vaihtelee tapaus tapaukselta. Niiden on tulkittu olevan meille näkymättömien planeettojen aiheuttamien vetovoimahäiriöiden tulosta.lähde?
Planeettajärjestelmä > Etsintähistoria

Beta Pictoriksen tyyppiseltä tähdeltä on käytännössä mahdotonta etsiä eksoplaneettoja spektrimittaukseen pohjautuvalla säteisnopeusmenetelmällä, jolla mitataan planeetan keskustähteensä aiheuttama huojunta. Tämä johtuu siitä, että A-tyypin tähtien kaasukehän virtaukset ovat niin suuria, että ne aiheuttavat säteisnopeusmittauksiin hyvin voimakkaan kohinan, joka peittää planeetan tähteen aiheuttamat nopeuden muutokset.
Gemini-teleskoopin kuvassa näkyvä kirkastuma keski-infrapunassa 52 AU:n päässä keskustähdestä saattaa olla kahden suuremman kappaleen törmäyksessä syntynyt pilvi.
Huomattiin myös piipitoisen silikaatin puuttumisen juuri 6,4–16 AU:n etäisyydellä olevalta vyöhykkeeltä. Tämän katsotaan merkitsevän, että suurimassainen noin 12 AU:n etäisyydellä kiertävä planeetta on imenyt silikaatin itseensä.
Beta Pictoriksen spektrissä tapahtuu vaihteluja, joiden on useimmiten tulkittu johtuvan tähteen putoavien komeettojen aiheuttamiksi. Tämä vihjaa massiiviseen planeettaan noin 10–20 AU etäisyydellä keskustähdestä. Se pystyy syöksemään vetovoimahäiriöillään komeettoja keskustähteensä. Komeettojen läpimitta on arviolta noin 1 km ja ne ovat ehkä lähtöisin suuren planeetan 4:1 ja ehkä myös 3:1 rataresonanssista. Planeetan rata on tämän mukaan hieman soikea, radan soikeus e noin 0.1.
Planeettoihin viittaa myös se, että Beta Pictoriksen järjestelmän katsotaan säteilevän meteoroidena Aurinkokuntaan. Planeettojen vetovoimahäiriöt ja varsinkin tähden säteilynpaine näyttävät viskaavan mikrometeoroideja tähtien väliseen avaruuteen.
Eräs teoreettinen laskelma tuotti vuonna 1995 Beta Pictorikselle 8 AU:n päässä kiertävän planeetan, jonka kiertoaika on 19 vuotta ja massa 2–8 Jupiterin massaa.lähde? Teorian mukaan planeetan lämpötila olisi sisäisen kuumennuksen takia noin 742 K, vaikka olisi "kylmänä" vain 154 K.
Planeettajärjestelmä > Beta Pictoris b

Beta Pictorikselta lödettiin vuonna 2008 planeetta, jolle annettiin nimi Beta Pictoris b. Se on suuri Jupiteria muistuttava kaasuplaneetta. Planeetalla ei siis ole kiinteää pintaa eikä se ole tuntemallemme elämälle sovelias. Ensimmäisen kerran kohde näkyi jo vuonna 2003.
Yli 1 000 kertaa Beta Pictorista himmeämpi kohde on 0,411 kaarisekunnin päässä tähdestä. Kohteen etäisyys keskustähdestään on noin 8–15 AU eli karkeasti ottaen sama kuin Saturnuksen etäisyys Auringosta. Pölykiekon häiriöistä päätellen planeetta on noin 9 jupiterin massainen "superjupiter". Kirkkaudestaan päätellen kohde on kuuma, lämpötilaltaan 1 400 – 1 600 K eli noin 1 100 – 1 300 °C. Planeetan pyörähdysajaksi on mitattu 8 tuntia.
Kohteen säteisnopeutta Beta Pictorikseen nähden ei voi suoraan mitata, koska se on liian pieni. Planeetan säde kirkkausarviosta ym. päätellen on 2–4 Jupiterin sädettä, joka on laskemalla saatua teoreettista arvoa suurempi. Tämä viittaa siihen, että planeetalla olisi suuri rengas tai ainekiekko, jossa sen kuut olisivat paraikaa syntymässä ainekiekon osasten törmäillessä keskenään.
Beta Pictoris c

Beta Pictoris c on tutkijoiden mukaan toinen Beta Pictorista kiertävä planeetta. Se on himmeämpi kuin Beta Pictoris b. Kun sen massa on samaa luokkaa kuin Beta Pictoris b:n, ja planeetta lähempänä keskustähdestään kuin b, himmeyden syytä ei osata sanoa.  Planeetan etäisyys tähdestä on 2,7 AU ja kiertoaika 3,3 vuotta. Rata on soikea, e=0,24  Beta Pictoris c on super-jupiter, jonka massa on noin 9-13 Jupiterin massaa, säde 1,12 Jupiterin sädettä.
Beta Pictoris c > Planeettakunta

| Planeetta (tähdestä lukien) | Massa (MJ) | Kiertoaika (d) | Etäisyys (AU) | Eksentrisyys (radan soikeus) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  b  | 7+4-3 | 7300 ± 1800 | 8,5 ± 0,5 | > 0,17 |
|  c  | 9-13 | 1200 | 2,7 | 0,24 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Beta Pictoris at SolStation.
Notes for star Beta Pictoris
Beta Pictoriksen pölykiekko Hubblen avaruusteleskoopilla kuvattuna näkyvän valon aallonpituudella.
Beta Pictoriksen pölykiekko lähi-infrapunakuvassa. Vuonna 2008 Euroopan observatorion ESO:n tutkijat havaitsivat tähden lähellä pisteen, joka on joko planeetta tai himmeä tähti.
Yrjö Hanste

| Yrjö Hanste> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. marraskuuta 1897 Jyväskylä
Kuollut: 16. huhtikuuta 1962 (64 vuotta)
Ammatti:  Käkisalmen ja Kokkolan kaupunginvaltuustojen jäsen
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1919 – 1957
Komentajuudet:  Kokkolan sotilaspiiri (1944-45),(1947-54) Pohjois-Suomen sotilaslääni (1945-47) Pohjanmaan sotilaslääni (1954-55) PE komentotoimisto (1955-57)
Taistelut ja sodat:  Suomen vapaussota, Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Kenraalimajuri
Kunniamerkit:  SL komentajamerkki SVR ritariristi 1.lk Vapaudenristi sotilaallisilta ansioista rauhan aikana 2.lk Rautaristi
Yrjö Johannes Hanste (vuoteen 1935 Hanstén) (15. marraskuuta 1897 Jyväskylä – 16. huhtikuuta 1962) oli suomalainen kenraalimajuri.
Hanste kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta 1917 ja opiskeli sitten Haminan Kadettikoulun 1. kadettikurssilla vuosina 1919–1920 sekä Sotakorkeakoulussa 1938–1939 (ye-upseeri 1942). Hän toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Käkisalmen läänin rykmentissä 1920–1921. Vuosina 1921–1930 hän palveli Savon jääkärirykmentissä eri tehtävissä ja komppanianpäällikkönä. Savon prikaatin aliupseerikoulua hän johti 1930–1933. Savon jääkäripataljoonaa Hanste komensi 1933–1934 sekä Savon jääkärirykmentin II pataljoonaa 1934–1936. Hän toimi 2. divisioonan esikunnassa 1. ye-upseerina 1936–1938. Karjalan Kaartin rykmentin II pataljoonaa Hanste komensi 1938–1939. Talvisodan sytyttyä hän komensi JR 4:n III pataljoonaa 1939–1940. I armeijakunnan esikuntapäällikkönä hän toimi 1940–1941. II armeijakunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän palveli 1941–1942. Jalkaväkirykmentti 101:tä Hanste komensi 1942–1944 ja Jalkaväkirykmentti 12:ta 1944. Sodan jälkeen Hanste toimi muun muassa Kokkolan sotilaspiirin komentajana sekä Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Vuosina 1946–1947 Hanste oli pidätettynä 22 kuukautta niin sanotun asekätkentäjutun yhteydessä.
Ylennykset

Reservin vänrikki 1918
Vänrikki 1920
Luutnantti 1920
Kapteeni 1924
Majuri 1930
Everstiluutnantti 1940
Eversti 1942
Kenraalimajuri 1955
Kunniamerkit

1.lk Vapaudenristi sotilaallisista ansioista rauhan aikana
Suomen Leijonan komentajamerkki
2.lk Vapaudenristi tammenlehvien kera
2.lk Vapaudenristi miekkojen kera
Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki
2.lk Vapauden mitali
Talvisodan muistomitali
Jatkosodan muistomitali
Vapaussodan muistomitali soljen kera
Tampereen taistelujen muistomitali
2.lk Rautaristi
Hammerin projektio

Maapallo Hammerin karttaprojektiolla esitettynä
Hammerin projektio tai Hammerin–Aitoffin projektio on Ernst Hammerin vuonna 1892 kehittämä oikeapintainen karttaprojektio. Siinä maapallo kuvautuu ellipsin muotoiselle alueelle, jonka korkeuden ja pituuden suhde on 2:1 samoin kuin Mollweiden projektiossa, mutta Hammerin tarkoituksena oli pienentää Mollweiden projektiolle ominaista alueiden muotojen suurta vääristymistä kartan reunoilla.
Projektion määritelmä

Hammerin projektion suoranaisena esikuvana oli Aitoffin projektio. Hammer muotoili projektionsa muuntamalla sellaista  Lambertin oikeapintaista tasoprojektiota, jossa sivuamispiste on päiväntasaajalla, vastaavalla tavalla kuin Aitoffin projektio oli muunnettu oikeakeskipituisesta tasoprojektiosta.
Hammerin projektiossa ajatellaan ensin kaikkien pisteiden pituusasteet jaetuiksi kahdella, sitten kuvataan näin saatu tulos tasolle Lambertin oikeapintaisen tasoprojektion mukaisesti ja lopuksi venytetään saatu ympyränmuotoinen kartta vaakasuunnassa ellipsiksi suhteessa 2:1.  Tällöin maan pinnan piste, jonka pituusaste on λ ja leveysaste φ, kuvautuu kartalla pisteeseen:
missä laeax ja laeay ovat vastaavan pisteen koordinaatit päiväntasaajakeskeisessä Lambertin oikeapintaisessa tasoprojektiossa.  Suoraan leveys- ja pituusasteiden avulla ne voidaan ilmaista seuraavilla kaavoilla:
Projektion käänteiskuvaus voidaan muodostaa apumuuttujan
avulla. Kartan pistettä (x, y) vastaavat leveys- ja pituusasteet ovat näin ollen:
Aitoffin ja Hammerin projektiot näyttävät varsin samanlaisilta. Oikeapintaisuutensa vuoksi Hammerin projektio on näistä useammin käytetty. Myös Mollweiden projektio on melko samannäköinen oikeapintainen karttaprojektio, mutta siinä leveyspiirit ovat suoria viivoja, kun taas Hammerin projektiossa ne ovat kaarevia.
Käyttö

Paitsi maantieteellisissä kartoissa, käytetään Hammerin projektiota usein myös tähtikartoissa taivaanpallon esittämiseen.
Muunnelmia > Briesemeisterin projektio

William A. Briesemeister esitti vuonna 1953 Hammerin projektiosta muunnellun muodon. Siinä keskipituuspiiriksi on valittu 10°E, koordinaatistoa on kierretty niin, että 45. pohjoinen leveyspiiri kulkee kartan keskipisteen kanssa, ja tuloksena saatua karttaa litistetään vaakasuorassa ja venytetään pystysuorassa suunnassa siten, että kartan korkeuden ja pituuden suhde on 1,75:1 sen sijaan että se Hammerin projektiossa on 2:1. Tarkoituksena on saada mantereet kartassa keskemmälle muodoltaan vähemmän vääristyneinä.
Muunnelmia > Nordic-projektio

John Bartholomew laati Hammerin projektiosta oman muunnelmansa, jota hän nimitti Nordic-projektioksi. Siinä ensin kierretään koordinaatistoa siten, että 45. pohjoinen leveyspiiri kulkee keskipisteen kautta, mutta keskipituuspiirinä on nollameridiaani. Tähän asentoon sijoitettu karttapallo kuvataan sitten tasolle Hammerin projektion mukaisesti.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hammer projection
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Radical Cartography: Wall Maps of the World radicalcartography.net.
Map Projection: Aitoff (interaktiivinen Java-applet, jolla voidaan tarkkailla mittasuhteiden muuttumista Hammerin projektiossa) uff.br. Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 3.3.2016.
Kosmisen mikroaaltotaustasäteilyn vaihtelu taivaanpallolla esitettynä Hammerin projektiossa.
Käännös suomeksi
Fred Hansen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Fred Hansen |  Fred Hansen |  Fred Hansen |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | seiväshyppy |  |
Fred Hansen (29. joulukuuta 1940, Cuero, Texas) on entinen yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Fred Hansen ylitti vuonna 1961 terässeipäällä tuloksen 457. Vuonna 1963 hän hyppäsi lasikuituseipäällä tuloksen 490, jolla hän oli sen vuoden maailmantilastossa jaetulla kymmenennellä sijalla. Kesällä 1964 hän paransi kahdesti maailmanennätystä. Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton maaottelussa  25. heinäkuuta hän hyppäsi lähes kaksi vuotta kestävän ennätyksen 528. Tokion 1964 olympialaisten yhdeksän tuntia kestäneessä kisassa Hansen ylitti 510 ja voitti kultamitalin ensimmäisenä lasikuituaikakauden seiväshyppääjänä. Hän päätti seiväshyppyuransa siihen.
Ammatiltaan Fred Hansen on hammaslääkäri.
Saavutuksia

Olympiakultaa Tokiossa 1964 (tulos 510)
Maailmanennätykset

523 San Diegossa 13. kesäkuuta 1964
528 Los Angelesissa 25. heinäkuuta 1964
Haralanharjun näkötorni

| Haralanharjun näkötorni |
| --- | --- |
 Näkötorni elokuussa 2013
Sijainti:  Haviseva, Kangasala
Koordinaatit:  61°32.08′N, 24°4.97′E
Rakennustyyppi:  näkötorni
Valmistumisvuosi:  2009
Runkorakenne:  puu
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesijärvi näkyy näkötornista
Haralanharjun näkötorni on näkötorni Kangasalan Havisevan kylässä Vesijärven länsipuolella. Ensimmäinen torni valmistui vuonna 1895, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1922. Suinulan Nuorisoseura pystytti vuonna 1932 tilalle puisen, 20-metrisen tornin. Tämä torni tuhoutui tuhopoltossa vuonna 2007. Kolmas torni otettiin käyttöön vuonna 2009.
Luonnonkauniilla paikalla on merkityksensä Suomen kansallisessa maisemakuvastossa eräänä Suomen autonomian ajan keskeisistä maisemakohteista: mäeltä aukeavat maisemat innoittivat kirjailija Zacharias Topeliuksen kirjoittamaan sittemmin myös Gabriel Linsénin säveltämänä lauluna tunnetuksi tulleen runon "Kesäpäivä Kangasalla" 1800-luvun puolivälissä. Topeliuksen muistoksi Suinulan nuorisoseura on pystyttänyt harjulle muistomerkin. Haralanharju on myös nimetty yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä maisema-alueista.
Toisin kuin myös näköalapaikkoina ja näkötornien sijaintipaikkoina tunnetut Keisarinharju ja Vehoniemen harju Kangasalla, Haralanharju ei ole geologisesti harju, vaan korkea männikköinen kallionharjanne. Alkuperäiseltä nimeltään se lienee ollut Vuorenmaa.
Haralanharjun näkötorni kunnostettiin vuonna 2003, mutta se tuhoutui kokonaan 20-vuotiaan tuhopolttajan sytyttämässä tulipalossa 10. tammikuuta 2007. Sama mies oli elokuussa 2006 polttanut Kangasalla Keisarinharjun näkötornin. Maisemistaan tunnetun pitäjän neljästä näkötornista jäi jäljelle Kirkkoharjun ja Vehoniemenharjun näkötornit. Haralanharjun torni rakennettiin kuitenkin uudelleen: uusi torni saavutti harjakorkeutensa kesällä 2008 ja sen avajaisia vietettiin vuoden 2009 kesän alussa.
Tornista löytyi keväällä 2022 heikkoa rakennetta tornin yläpuolelta, jonka takia torni oli kiinni kesän 2022.
Aiheesta muualla

Haralanharju. Näkötorni Havisevan kyläyhdistys ry. Arkistoitu 6.7.2017. Viitattu 17.7.2009.
Haralanharju Ympäristöministeriö. Viitattu 17.7.2009.
Hannunvaakuna

Kemijärveltä löytynyt rautakautinen suksen katkelma. Sukseen on kaiverrettu vanhin Suomessa tunnettu käpälikkö.
Hannunvaakuna (⌘) eli käpälikkö on esikristillinen symboli, jota on perinteisesti käytetty koristeluun monessa maailman kolkassa, etenkin Pohjois-Euroopassa ja Virossa, jossa se esiintyy muun muassa Kastren kunnan lipussa ja vaakunassa. Suomessa on ollut tapana maalata käpälikköjä talojen tai latojen seiniin suojaamaan rakennusten asukkeja huonolta onnelta ja pahoilta hengiltä. Sitä myös kaiverrettiin usein puisiin esineisiin, kuten lusikoihin tai juustolautoihin. Käpälikköä on käytetty myös kirjontakuviona, riipuksissa ja soljissa. Vanhin tunnettu suomalainen hannunvaakuna on kaiverrettu noin vuoden 1000 paikkeilla sukseen. Läntisellä viikinkiajalla Suomen alueella käytettiin hannunvaakunakuvioita vaatteissa.
Suomen Kotiseutuliitto ehdotti 1950-luvulla hannunvaakunan käyttöä kulttuurimuistomerkkien symbolina. 1960-luvulla se otettiin käyttöön Pohjoismaissa nähtävyyttä kuvaavana liikennemerkkinä, ja nykyisin se on levinnyt kansainväliseen käyttöön. Merkkiä on käytetty myös koko Kalevala Korun historian ajan sen tuotteissa kuten riipuksissa, Suomen kulttuurirahaston tunnuksessa, Apple Macintoshin komentonäppäimenä sekä suomalaisissa pennin (vuodesta 1963 vuoteen 1979) ja viiden pennin kolikoissa (1963–1990). Ulkonäöltään samanlaiset, mutta markka-arvoiset kolikot olivat käytössä 1952–1962.
Virossa symbolin nimityksiä ovat muun muassa (silmus)nelinurk eli '(silmukka)nelikulmio', nelikand 'nelikanta', nelikant 'nelikantti', aasruut ja võlusõlm 'taikasolmu'. Virossa hannunvaakunoita on tavattu erilaisista arkeologisista korulöydöistä, jotka ovat 800–1100-luvulta peräisin. Sitä tavataan enemmän tekstiilien koristeena kuin puuesineisiin kaiverrettuna. Nelikantaa käytetään Virossa kintaissa, setukaisten vöissä ja etelävirolaisessa kirjonnassa. Merkkiä on pidetty suojelua antavana, mutta myös manalan symbolina. Hannunvaakunaa käytettiin Viron Nuorten laulu- ja tanssijuhlien tunnuksena vuonna 2017, jolloin järjestettiin 12. Nuorten laulu- ja tanssijuhlat. Sen on ajateltu kuvastavan muun muassa sukupolvien välistä yhteenkuuluvuutta ja jatkuvuutta. Se on myös maan kulttuurimonumenttien tietokannan tunnuksena.
Hannunvaakunan nimi tulee kristillisestä pyhimyksestä Johannes Kastajasta, mutta merkin alkuperä on esikristillinen.
Hannunvaakunoita

Hannunvaakuna-aiheinen kuviotiili Hämeen linnasta.
Apple Macintoshin komentonäppäin.
Nähtävyys-liikennemerkki.
Viiden pennin kolikko.
Noidansolmu on eräs hannunvaakunan muunnos.
Hannuvaakunalla koristeltuja juustomuotteja Suomen kansallismuseossa.
Hannunvaakuna on myös Tapiolan Heikintorin kauppakeskuksen tunnus.
Suomen Sisun hannunvaakuna-tunnus.
Kastren kunnan vaakuna.
Hannunvaakuna on Virossa kulttuurikohteita osoittava symboli. Huomaa sen keskelle muodostuva tursaansydänmäinen hakaristi.
Hannunvaakuna esiintyy myös Vienan Karjalassa sijaitsevassa Kostamuksen vaakunassa.
Kuvakivi Visbystä, jossa on Hannunvaakuna. Huomaa sen keskelle muodostuva hakaristi.
Hannunvaakuna Ontarion kuninkaallisen museon kattokoristeissa.
Kerrattu hannunvaakuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hannunvaakuna Wikimedia Commonsissa