stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tikrit

| Tikrit تكريت |
| --- | --- |
 Tigris-joki Tikritissä
 Tikritin kartta.
 Tikrit
 Koordinaatit: 34°36′36″N, 43°40′48″E 
Valtio:  Irak
Maakunta:  Salah al-Din
Väkiluku (2011)  (arvio):  100 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tikrīt (تكريت) (myös Takrit tai Tekrit) on kaupunki Irakissa Tigrisjoen varrella noin 140 kilometriä Bagdadista luoteeseen. Kaupungissa oli vuonna 2009 noin 100 000 asukasta ja se on |Ṣalaḥ ad-Dinin maakunnan hallintokeskus. Asukkaat ovat pääosin sunnimuslimeja ja arabeja.
Maantiede

Tikrit sijaitsee Tigrisjoen varrella Samarran kaupungin pohjoispuolella. Tikritin vanhakaupunki on rakennettu mäkien ryppäälle, joista joen varrella sijaitsevalla on rakennettu nykyinen kaupunki. Kaupungista pohjoiseen sijaitsee kallio, jolla on vanhan linnoituksen rauniot.
Historia

Tikritin on esitetty esiintyneen jo Babylonian valtakunnan aikaisissa kirjoituksissa, mutta ensimmäinen varma maininta siitä on Ptolemaioksen teksteissä joissa kaupunkia kutsutaan nimellä Birtha. Ammianus Marcellinus käytti puolestaan nimeä Virta. Historiallisissa syyriankielisissä lähteissä paikkaa kutsutaan nimellä Taghrīth. Arabilähteiden mukaan kaupungin perusti sasanidihallitsija Šapur I ja että kaupunki on nimetty kristityn naisen Takrǐt bint Wǎ'ilin mukaan. Ennen kaupungin liittämistä arabien valtakuntaan sitä asutti lyǎdien kristitty arabiheimo. Arabijoukot valloittivat kaupungin ensimmäisen kerran vuonna 637 ja lopullisesti vuonna 640. Valloitusta seuranneina vuosisatoina kaupungin väestön valtaosa oli kristittyjä. Etenkin 800-luvulta 1000-luvulle siellä vaikutti useita kristittyjä arabiaksi ja syyriaksi kirjoittaneita oppineita. 1000-luvulla kaupunkia hallitsivat seldžukit,joiden kaudella kaupungissa syntyi tunnetuimpiin paikallisiin lukeutuva Saladin, jonka isä Nadjm al-Dln Ayyub oli nimitetty kaupungin komentajaksi. 1300-luvulla Timur Lenkin joukot hävittivät kaupungin ja Tikrit pysyi varsin pienenä asutuskeskuksena pitkään hävityksen jälkeen.
Tikritin kristitty yhteisö mainitaan viimeisen kerran Jean-Baptiste Tavernierin kirjoituksissa 1600-luvulla. Osmanien valtakunnassa Tikrit oli hallinnollisesti aluksi sancak Raqqan eyaletissa ja Tanzimat-uudistusten jälkeen 1800-luvulla Bagdadin vilayetiin. 1800-luvulla kaupungissa asui noin  000–5 000 asukasta. Ensimmäisen maailmansodan aikana marraskuussa 1917 Tikritissä käytiin pienimuotoinen taistelu pohjoiseen vetäytyvien turkkilaisten ja brittien välillä. Irakissa myöhemmin hallinnut Saddam Hussein syntyi Al-Ujahin kylässä hieman Tikritistä etelään ja Tikritiä pidetään Saddamin kotikaupunkina. Monet paikalliset vaikuttivat Saddamin aikana hallinneessa Baath-puolueessa, valtion virkamiehistössä ja armeijassa. Kaupunkiin rakennettiin myös 60-100 palatsia. Irakin sodassa vuonna 2003 Yhdysvaltojen joukot miehittivät kaupungin ilman suurempaa vastarintaa. Irakin miehitystä seurasivat väkivaltaisuudet sunnalaisten ja šiialaisten välillä ja niiden ollessa huipussaan monet entiset tirktitiläistaustaiset vaikuttajat muuttivat takaisin kotikaupunkiinsa. Tikritin olot säilyivät suhteellisen rauhallisina verrattuna muihin sunnalaisiin alueisiin, kuten al-Anbarin maakuntaan. Ääri-islamilainen Isis järjestö valtasi Tikritin kesäkuussa 2014 hieman Mosulin valtauksen jälkeen. Vallattuaan Tikritin järjestön jäsenet surmasivat yli 1 000 Irakin armeijan sotilasta läheisessä Camp Speicherin sotilastukikohdassa. Irakin armeijan joukot valtasivat kaupungin takaisin huhtikuussa 2015.
Väestö

Vuonna 2011 Tikritissä asui arviolta 100 000 henkilöä. Väestön valtaosa on sunnalaisia arabeja. Suuri osa kaupungin väestöstä on päätynyt pakolaisiksi Irakin väkivaltaisuuksien aikana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Google Local Satellite Photo of Tikrit
Näkymä Tikritiin vuonna 1914.
Saddam Husseinin aikainen palatsi Tikritissä.
Radioaallot

Äänen välittäminen radioaaltojen avulla analogisessa tiedonvälityksessä. Kuvan keskellä olevat "amplitude-" ja "frequency modulation" ovat vaihtoehtoja: yleensä vain jompikumpi on käytössä yhdellä siirtotiellä. Modulointi tapahtuu lähetysasemassa ja demodulointi vastaanottimessa. Kuva visualisoi sitä, miltä radioaallot "näyttävät" eri modulaatioilla.
Radioaallot ovat sähkömagneettisia aaltoja, joiden taajuusspektri on määrittelijästä riippuen 30–3 000 hertsistä noin 300–3 000 gigahertsiin (GHz) ja aallonpituus millimetreistä kymmeniin tuhansiin kilometreihin. Periaatteessa radioaaltoja ovat kaikki tätäkin pidemmät (pienitaajuisemmat) sähkömagneettiset aallot.
Radioaallot eivät ole vain ihmisen tuottamia radiolähetysten lähetysaaltoja, sillä radioaaltoja on ympärillämme myös luonnostaan: kaikki kappaleet, joiden lämpötila on absoluuttista nollapistettä korkeampi, emittoivat radioaaltoja.
Luonnolliset säteilylähteet, kuten salamat, Aurinko ja pulsarit – kuten myös ihmiskeho – tuottavat radiotaajuusalueen sähkömagneettista säteilyä.
Sähkömagneettinen säteily yleisesti

Sähkömagneettisen säteilyn yksittäisen kvantin eli fotonin energia on suoraan verrannollinen säteilyn taajuuteen ja kääntäen verrannollinen aallonpituuteen.  
Kuiva ilma on radioaalloille käytännössä tyhjiöön verrattava väliaine. Tyhjiössä sähkömagneettisen kentän energia jakautuu tasan magneetti- ja sähkökentän kesken. Se mikä ei ole vakio, on säteilyn intensiteetti, eli pinta-alayksikölle osuvan säteilynergian määrä aikayksikössä. Intensiteetti määritellään yleensä watteina yhden neliömetrin alalle.
Fotonin energia E määräytyy taajuudesta:  E=hf, jossa h on Planckin vakio 6,626196 · 10-34 Js, ja f on taajuus. Fotonilla on myös liikemäärämomentti p, suuruudeltaan  p=h/\lambda , missä λ on aallonpituus.
Sähkömagneettinen aalto hidastuu väliaineessa, jolloin sen aallonpituus lyhenee, mutta taajuus ja kvantin energia eivät muutu. Sähkömagneettisen aallon nopeus väliaineessa riippuu väliaineen suhteellisesta permeabiliteetista ja suhteellisesta permittiivisyydestä. Koaksiaalikaapelissa nopeus hidastuu noin 2/3:aan verrattuna valon nopeuteen tyhjiössä.
Sähkömagneettisen aallon nopeus tyhjiössä on valonnopeus, eli 299 792 458 m/s. Likiarvo 300 000 000 m/s on usein riittävän tarkka moniin käytännön laskuihin. Aallonpituus saadaan jakamalla nopeus taajuudella. 300 MHz:n taajuudella aallonpituus on yksi metri: 300 106 m/s ÷ 300 106 Hz = 1 m. (Taajuuden yksikkö Hz = 1/s).
Radioaaltojen historiaa

Radioaaltojen olemassaolon ennusti skotlantilainen matemaattinen fyysikko James Clerk Maxwell vuonna 1867. Katso Maxwellin yhtälöt.
Maxwellin teorian todisti oikeaksi Heinrich Hertz,  joka ei kuitenkaan nähnyt radioaalloilla mitään hyötypotentiaalia.
Italialainen keksijä Guglielmo Marconi kehitti ensimmäiset käytännön radiolähettimet ja -vastaanottimet noin v. 1894–1895.
Pitkiä ja matalataajuisia 30–300 kilohertsin radioaaltoja käytettiin 1920- ja 1930-lukujen varhaisissa yleisradiolähetyksissä. Yleisradion radiolähetykset alkoivat 
vuonna 1926 ja TV-lähetykset 
vuonna 1955. Nykyisin yleisradiotoiminnassa käytetään yleisesti 87–108 megahertsin taajuisia radioaaltoja (Suomessa ja Länsi-Euroopassa 87,5–108 MHz).
Hyödyntäminen

Lähes kaikki langattomat yhteydet perustuu radioaaltojen käyttöön. Radioaaltoja hyödyntäviä laitteita ovat muun muassa televisio, radio, WLAN- ja muut langattomat tiedonsiirtolaitteet, bluetooth-laitteet, langattomat kuulokkeet ja matkapuhelimet. Sen sijaan television kaukosäädin toimii pääsääntöisesti infrapuna-aaltoalueella.
Radioaalloilla voidaan välittää signaaleja radioaaltoa moduloimalla. Yksinkertaisin radiotoiminnassa käytettävä modulaatio on amplitudimodulaatio (AM) ja yleisin taajuusmodulaatio (FM).
Radiovastaanottimen pitää tukea lähetyksessä käytettyä modulaatiota kyetäkseen vastaanottamaan lähetystä.
Tuottaminen

Katso: Radiolähetin
Radio(aalto)lähetin muodostaa käyttötarkoituksensa mukaisen (määrätaajuinen radioaalto (kantoaalto), mahdolliset apukantoaallot, informaatio, modulaatio ja teho) sähkömagneettisen kentän, jonka piirissä radioaallot ovat vastaanotettavissa.
Radioaaltoja voidaan lähettää eri polarisaatioilla, kuten esimerkiksi vaaka-, pysty- ja ympyräpolarisaatiolla. Lähetysantenni määrittää polarisaation. Vastaanottimen antenni pitää sovittaa lähetyksen polarisaatioon radioaaltojen mahdollisimman hyvän vastaanottamisen tukemiseksi.
Käytännössä radioaalto synnytetään johtamalla määrätaajuinen vaihtojännite antenniin, joka siirtää energian radioaaltoina etenevään sähkömagneettiseen kenttään.
Radioaaltojen eteneminen

Radioaaltojen liikettä lähettimestä eteenpäin kutsutaan etenemiseksi. Tyhjiössä, johon mittatarkkuuden puitteissa voidaan lukea maan ilmakehä, ympärisäteilevän lähetysantennin kentän signaalin tehotiheys vaimenee verrannollisena etäisyyden neliöön lähetysantennista loitonnuttaessa, kun aallot leviävät yhä laajemmalle alueelle. Hukkatehoa voidaan minimoida suunta-antennilla.
Radioaaltojen etenemisnopeus riippuu väliaineesta. Tyhjiössä radioaallot etenevät valonnopeudella. Radioaallon aallonpituus saadaan jakamalla radioaallon etenemisnopeus sen taajuudella:
missä:
v on radioaallon etenemisnopeus (m/s) (tyhjiössä 299 792 458 m/s),
f on radioaallon taajuus (Hz).
Aallonpituus muutetaan taajuudeksi vastaavasti jakamalla etenemisnopeus aallonpituudella:
Radioaaltojen etenemisessä on kyse energian siirtymisestä paikasta toiseen sähkömagneettisen kentän värähtelyinä.
Kaikki radioaallot eivät etene samalla tavalla. Eritaajuisilla radioaalloilla on erilaiset etenemisominaisuudet maan ilmakehässä: pitkät aallot (engl. long wave, LW, 148,5–283,5 kHz) voivat hajaantua esteiden, kuten vuorten, ympäri ja seurata maan muotoa (maa-aallot). Keskipitkät aallot (engl. medium wave, MW, 526,5–1 606,5 kHz) voivat heijastua ionosfääristä ja palata maahan horisontin ulkopuolelle (taivasallot), jopa toiselle puolelle maapalloa, kun taas lyhyet aallot (engl. short wave, SW, 2 300–26 100 kHz) taipuvat tai hajautuvat hyvin vähän ja kulkevat suoraviivaisesti, joten niiden etenemisetäisyydet rajoittuvat horisonttiin.
Ilmakehä on lähes läpinäkymätön radioaalloille noin 30 GHz:stä (10 mm) noin 20 terahertsiin (15 um) asti. Tämä johtuu radioaaltojen absorboitumisesta ilmakehän vesihöyryyn
Paikallisesti radioaaltojen etenemiseen vaikuttaa ilmasto, vuodenaika, vuorokaudenaika ja säätila kuten lämpötila, sade, kosteus, sumu, utu, tuuli ja pilvipeite. Vaikutus ei välttämättä ole negatiivinen. Niin sanotulla hyvällä radiokelillä kantamat voivat moninkertaistua. Myös keinovalaistuksella, pölyllä, kuin pilvikorkeudellakin voi tajuusalueesta riippuen olla etenemistä heikentävä vaikutus.
Vastaanottaminen

Katso: Radiovastaanotin
Vastaanotossa otetaan vastaan radioaallon energiaa. Antenni on sovitin sähkömagneettisten aaltojen ja radiovastaanottimen virtapiirien välillä.
Radiovastaanottimen pitää tukea lähetystaajuutta ja lähetyksessä käytettyä modulaatiota kyetäkseen vastaanottamaan lähetyksiä.
Vastaanotossa saattaa olla tarpeen ottaa huomioon myös lähetetyn radioaallon polarisaatio vastaanoton varmistamiseksi. Tämä on lähes välttämätöntä maanpäällisiä TV-lähetyksiä vastaanotettaessa.
Termistöä

↑  langaton yhteys: kiinteän yhteyden (langallisen yhteyden) vastakohta. Langattomassa yhteydessä informaatio ei kulje sähköjohtimessa, aaltoputkessa tai muussa vastaavassa, vaan informaatio kulkee radioaallossa, lasersäteessä, infrapuna-aallossa tai muussa johdottomassa siirtotiessä
↑  radiokeli: "ilmiö johtuu ilmakehän yläosiin kesäaikaan syntyvästä heijastavasta kerroksesta, jonka myötä radioasemia voi kuulua parin tuhannen kilometrin päästä". Yle Areena: Mitä tarkoitetaan hyvällä radiokelillä?
Termistön lähteet
radiokeli
Kirjallisuutta

Lehto, Arto: Radioaaltojen maailma.  Helsinki:  Otatieto, 2006.  ISBN 951-672-350-0
Lindell, Ismo: Radioaaltojen eteneminen.  Helsinki:  Otatieto, 2000 (1985).  ISBN 951-672-227-X
Granlund, Kai: Langaton tiedonsiirto.  Jyväskylä:  Docundo Finland, 2001.  ISBN 951-846-091-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Radioaallot Wikimedia Commonsissa
Metsähovi : Sähkömagneettinen säteily
Yle Areena : Mitä tarkoitetaan hyvällä radiokelillä?
Radio
| --- | --- |
ITU-radiotaajuusalueet:   ELF  SLF  ULF  VLF  LF  MF  HF  VHF  UHF  SHF  EHF  THF 
AM-alueet:   SW ('lyhyet aallot')  MW ('keskipitkät aallot')  LW ('pitkät aallot') 
FM-alueet:   ULA (ultralyhyet aallot) 
Modulaatiot:   Amplitudimodulaatio (AM)  Taajuusmodulaatio (FM) 
Muuta:   Aallonpituus  DAB (digiradiotekn.)  DRM (digiradiotekn.)  Radioaalto  Radiotaajuusalueet 
Sähkömagneettinen säteily
Sähkömagneettinen spektri: gammasäteily • röntgensäteily • ultraviolettisäteily • valo • infrapunasäteily • alimillimetrisäteily • mikroaallot • radioaallot
Radiotaajuusalueet: THF • EHF • SHF • UHF • VHF • HF • MF • LF • VLF • ULF • SLF • ELF
Valo: violetti • sininen • syaani • vihreä • keltainen • oranssi • punainen
Radiolähetyksissä käytettäviä amplitudimoduloituja (AM) ja taajuusmoduloituja (FM) radioaaltoja.
Radioaaltojen eteneminen lähetysantennista (puoliaaltodipoliantennista). Sähkökenttä on suorassa kulmassa etenemissuuntaan nähden. Magneettikenttää ei näytetä, mutta se olisi suorassa kulmassa etenemissuuntaan ja sähkökenttään nähden.
Kuvaaja maatasoantennin säyeilykuviosta. Antenni on musta pystyviiva keskellä kuvaa. Vaihekaavio alhaalla oikealla; kentät (sähkökenttä (E), magneettikenttä (H)) ovat suorassa kulmassa toisiaan ja etenemissuuntaa vasten.
Vaakapolarisaatioisen radioaallon vastaanottoanimaatio. E = sähkökenttä ja V = antenniin indusoituva jännite.
Timotheos (kuvanveistäjä)

| Timotheos> Τιμόθεος |
| --- | --- |
 Asklepios. Roomalainen kopio Timotheoksen alkuperäisestä veistoksesta 100-luvulta jaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 300-luvun eaa. alkupuoli Ateena tai Epidauros
Kuollut: 300-luvun eaa. loppupuoli
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 380–350 eaa.
Ala:  kuvanveistäjä
Taidesuuntaus:  klassinen kuvanveisto
Timotheos (m.kreik. Τιμόθεος, lat. Timotheus; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Ateenasta tai Epidauroksesta ja toimi noin vuosina 380–350 eaa.
Timotheos kuului myöhempään ateenalaiseen kuvanveistokoulukuntaan ja oli Skopaan, Bryaksiksen ja Leokhareen aikalainen ja kilpailija.
Teokset

Timotheos teki ilmeisesti pääasiassa marmoriveistoksia, mutta työsti myös pronssia. Hän teki muun muassa Epidauroksen Asklepioksen temppelin veistoskoristelut sekä osan Halikarnassoksen mausoleumin koristeluista (352 eaa.). Mausoleumiin Timotheos teki joidenkin lähteiden mukaan sen friisin eteläosan, siinä missä muiden sivujen veistäjät olivat Skopas, Bryaksis ja Leokhares. Toisaalta antiikin aikana jotkut myös katsoivat, ettei Timotheos olisi osallistunut koko hankkeeseen, vaan neljännen sivun olisikin tehnyt hänen sijastaan Praksiteles.
Muihin hänen merkkiteoksiinsa kuuluvat muun muassa Athene sekä Leda ja joutsen. Timotheoksen veistämä Artemis oli roomalaisella kaudella sijoitettuna Apollon temppeliin Palatinuksella Skopaan veistämän Apollonin patsaan ja Praksiteleen veistämän Leton patsaan viereen. Sen pää oli kuitenkin Aulanios Euandroksen (Aulanius Evander) tekemä ennallistus.
Pausanias mainitsee, että Troizenissa oli Timotheoksen tekemä patsas, jota troizenilaiset pitivät Hippolytoksen patsaana, mutta Pausanias itse tulkitsi sen Asklepiokseksi.
Leda ja joutsen, roomalainen kopio (100-luku jaa.) alkuperäisestä.
Nike, Epidauros, n. 380 eaa.
Nereidi tai Aura, Epidauros, n. 380 eaa.
Hygieia, Epidauros, n. 380–370 eaa.
Naisen torso, n. 375–350 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Timotheos Wikimedia Commonsissa
Merkittävimmät antiikin kreikkalaiset kuvanveistäjät
| --- | --- |
Arkaainen kuvanveisto:  Ageladas · Antenor · Aristion · Arkesilaos · Arkhermos · Athenis · Bathykles · Bupalos · Butades · Dameas Krotonlainen · Dipoinos · Endoios · Eukheiros · Kallon · Kanakhos vanhempi · Polymedes · Rhoikos · Skyllis · Smilis · Theodoros Argoslainen · Theodoros Samoslainen vanhempi · Theodoros Samoslainen nuorempi
Klassinen kuvanveisto:  Agorakritos · Akestor · Aleksis · Alkamenes · Alypos · Anaksagoras · Androsthenes · Antifanes · Apellas · Apollodoros · Aristeides · Asopodoros · Athenodoros · Bryaksis · Daidalos · Dameas Kleitorilainen · Deinomenes · Deinon · Demetrios · Eufranor · Eukadmos · Euthykrates · Feidias · Feidias nuorempi · Fradmon · Frynon · Fyromakhos · Glaukias · Hegias · Kalamis · Kallimakhos · Kanakhos nuorempi · Kantharos · Kefisodotos vanhempi · Klearkhos · Kleoitas · Kleon · Kolotes · Ksenofon · Kresilas · Kritios · Leokhares · Lykios · Lysippos · Lysistratos · Mikon Ateenalainen · Myron · Naukydes · Nesiotes · Nikeratos · Nikodamos · Olympia-mestari · Onatas · Paionios · Pasiteles vanhempi · Patrokles · Periklytos · Polykleitos · Polykleitos nuorempi · Polykles · Praksias · Praksiteles · Ptolikhos Aiginalainen · Ptolikhos Korkyralainen · Pyrrhos · Pythagoras · Silanion · Simon · Skopas · Sostratos · Sthennis · Strongylion · Theokosmos · Thrasymedes · Timotheos
Hellenistinen kuvanveisto:  Aetion · Agasias · Agasias · Agesandros · Aleksanteri Antiokialainen · Antigonos · Apollonios Tralleislainen · Arkesilaos · Arkhelaos · Boethos · Damofon · Doidalsas · Epigonos · Eubulides · Eunikos · Eutykhides · Herofon · Kefisodotos nuorempi · Khares · Koblanos · Ksenokrates · Menekrates · Mikon Syrakusalainen · Pasiteles nuorempi · Polykles · Pyromakhos · Sogonos · Stratonikos · Tauriskos · Thrason
Rakennusfysiikka

Rakennusfysiikka on tekniikan ala, joka kattaa rakennusten  ja  rakenteiden  lämpö- ja  kosteusteknisen toiminnan sekä akustiikan. Rakennusfysiikkaa tarvitaan erityisesti rakentamisen ja korjaamisen suunnitteluvaiheessa. Alaa säätelevät voimakkaasti rakentamismääräykset, jotka ovat olleet voimakkaassa muutoksessa 2000-luvulla. Muutosten taustalla on rakennusten energiankulutuksen pienentämistavoitteet. Energiatehokkuusvaatimukset ovat johtaneet uusiin rakenneratkaisuihin ja rakennusmateriaaleihin. Rakennusfysiikan alalle on tyypillistä laskentaohjelmien käyttö ja standardointi. Alan tutkimusta tehdään esimerkiksi Tampereen Teknillisessä yliopistossa.
Rakennusfysikaalisen suunnittelun perustehtävät lämmön osalta liittyvät energiatehokkuuteen, rakenteiden ja materiaalien säilyvyyteen ja käyttäjien kokemaan lämpöviihtyvyyteen. Tavoitteena on luoda ympäristö, jossa energiankulutus on pieni, rakenteet eivät rasitu ja käyttäjät kokevat lämpöolot tarkoituksenmukaisiksi. Kosteuden suhteen tavoitteena on rajoittaa ylimääräisen kosteuden tunkeutumista rakenteisiin, varmistaa rakenteiden riittävä kuivumiskyky, säilyttää rakenteet ja materiaalit sekä parantaa asunnon kosteusviihtyvyyttä. Myös sisäilman laadun parantaminen ja rakennusvaipan ilmanpitävyys ovat oleellisia osa-alueita.
Mark Rakita

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1964 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | México 1968 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | México 1968 | säilä |  |
|  Hopeaa | München 1972 | säilän joukkuekilpailu |  |
Mark Semenovitš Rakita (ven. Марк Семенович Ракита, s. 22. heinäkuuta 1938 Moskova) on entinen Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Rakita voitti säilämiekkailun joukkuekilpailussa olympiakultaa Tokiossa 1964 ja Méxicossa 1968. Henkilökohtaisen kilpailun olympiahopeaa hän saavutti Méxicossa. Vielä Münchenin 1972 olympialaisissa hän sai hopeaa joukkuekilpailussa.
Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Rakita voitti vuonna 1967 Montréalin MM-kilpailuissa. Kolme vuotta myöhemmin Ankaran MM-kilpailuissa hän sijoittui hopealle.
Rajanhaltija

Rajanhaltija on kansanuskon mukaan yliluonnollinen olento, joka kummittelee ja huutelee vääryydellä siirretyllä rajalla. Olennosta käytetään myös nimityksiä rajahiisi, rajalainen, rajapiru ja rajaäijä. Rajanhaltija esiintyy länsisuomalaisissa tarinoissa, jotka liittyvät vastaaviin ruotsalaisiin ja saksalaisiin kertomuksiin.
Rajanhaltija mainitaan Aleksis Kiven teoksessa Seitsemän veljestä seitsemännen luvun lopussa, jossa Viertolan vouti jättää huomiotta veljesten avunhuudot hiidenkiveltä todeten vain, että "rajanhaltija siellä huutaa".
Aiheesta muualla

Lauri Simonsuuri (toim.): ”Rajanhaltija”, Myytillisiä tarinoita, s. 129–132.  (4. painos)  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISBN 951-746-083-X
Johann Tilly

Kreivi Johann Tilly.
Johann Tilly, oikeastaan Johann Tserclaes, Tillyn kreivi (joskus myös Johan Tzerclaes Reichsgraf von Tilly) (helmikuussa 1559 Villers-la-Ville – 30. huhtikuuta 1632, Ingolstadt) oli katolilaisten tärkeimpiä komentajia kolmikymmenvuotisessa sodassa. Hän oli käytännöllisesti katsoen voittamaton protestantteja vastaan, kunnes Kustaa II Aadolf löi hänet Breitenfeldin ensimmäisessä taistelussa 1631.  Hänet tunnettiin myös lempinimellä munkki haarniskassa.
Nuoruus

Johann Tilly syntyi katoliseen perheeseen helmikuussa 1559 Villers-la-Villessä, Brabantin herttuakunnassa. Hän sai koulutuksensa Kölnissä jesuiittojen ohjauksessa ja liittyi tämän jälkeen vuonna 1584 espanjalaisten armeijaan, joka taisteli alankomaalaisia kapinallisia vastaan kahdeksankymmenvuotisessa sodassa. Hän osallistui Antwerpenin piiritykseen vuonna 1585. Vuonna 1594 Tilly liittyi keisari Rudolf II:n armeijaan, ja taisteli ottomaaneja vastaan. Keisarin palveluksessa hän yleni nopeasti.
Kolmikymmenvuotinen sota

Vuonna 1610 Tilly nimitettiin Baijerin armeijan komentajaksi, ja hän oli Baijerin ruhtinaan Maksimilianin johtaman katolisen liigan armeijan komentaja vuosina 1618–1632. Kolmikymmenvuotisen sodan sytyttyä 1618 Tilly siirtyi marsalkkana taas keisarin palvelukseen, katolisen liigan annettua armeijansa keisari Matiaksen käyttöön, jotta tämä kykenisi lyömään Böömin kapinalliset. Tilly voittikin protestanttien armeijan Valkeavuoren taistelussa 8. marraskuuta 1620 alle tunnissa.
Seuraavaksi Tilly marssi länteen Reinille, jossa hän kärsi tappion protestanteille Wieslochin taistelussa 27. huhtikuuta 1622. Tämän Tilly kuitenkin korjasi nopeasti lyömällä Badenin rajakreivi Yrjö Fredrikin johtamat protestantit Wimpfenin taistelussa kymmenen päivää myöhemmin. Tillyn lyötyä vielä Christian Braunschweigin armeijan Höchstin taistelussa 20. kesäkuuta keisari Ferdinand II teki hänestä kreivin. Elokuussa 1623 Tilly löi uudestaan Braunschweigin Stadtlohnin taistelussa, tällä kertaa käytännöllisesti katsoen tuhoten protestanttien armeijan.
Tillyn nujerrettua kaiken protestanttien vastarinnan keisarikunnan sisällä, Tanskan kuningas Kristian IV otti Saksan protestanttien asian omakseen. Kristian kuitenkin hävisi Tillylle Lutterin taistelussa 1626, ja tappio johti katolilaisten etenemiseen aina Jyllannin niemimaalle asti. Yhdessä Albrecht von Wallensteinin kanssa Tilly valloitti kaikki Saksan protestanttiset alueet vuoden 1628 alkuun mennessä. Keisari teki Tanskan kanssa rauhan ja laittoi Saksan protestantit ahtaalle. Keisari tarjosi Tillylle palkkioksi palveluksista Calenbergin herttuan arvoa, josta hän kuitenkin viisaana ja vanhana kieltäytyi ja hyväksyi sen sijaan 400 000 guldenin summan.