stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liana Isakadze

| Liana Isakadze> georg. ლიანა ალექსანდრეს ასული ისაკაძე |
| --- | --- |
 Liana Isakadze vuonna 1967.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. elokuuta 1946 Tbilisi, Gruusian SNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 5. heinäkuuta 2024
Kansalaisuus:  Georgialainen
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki 
Soittimet:  viulu
Levy-yhtiöt:  Melodija 
Palkinnot
 1. sija Jean Sibelius -viulukilpailu 1970  3. sija Kansainvälinen Tšaikovski-kilpailu 1970 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Liana Aleksandres asuli Isakadze (georg. ლიანა ალექსანდრეს ასული ისაკაძე, ven. Лиана Александровна Исакадзе, Liana Aleksandrovna Isakadze; 2. elokuuta 1946 Tbilisi, Gruusian SNT, Neuvostoliitto – 5. heinäkuuta 2024) oli georgialainen viulutaiteilija, joka voitti urallaan Jean Sibelius -viulukilpailun ensimmäisen palkinnon. Voittamisen aikoihin vuonna 1970 hän edusti Neuvostoliittoa.
Isakadze alkoi soittaa pianoa ja säveltää kolmivuotiaana. Seitsemänvuotiaana hän ryhtyi soittamaan viulua ja opiskeli vuoteen 1963 saakka kotikaupunkinsa Tbilisin keskusmusiikkikoulussa. Sen käytyään hän muutti Moskovaan, jossa hän sai opetusta David Oistrahin oppilaana Moskovan konservatoriossa ja toimi myöhemmin myös opettajansa assistenttina.
Isakadzen kansainvälinen ora alkoi varsinaisesti, kun hän vuonna 1965 voitti Pariisissa pidetyn Jacques Thibaud -kilpailun. Vuonna 1970 hän jakoi ensimmäisen palkinnon maanmiehensä Pavel Koganin kanssa Jean Sibelius -viulukilpailussa, joka pidettiin Helsingissä. Samana vuonna hän saavutti kolmannen sijan Moskovassa järjestetyssä Tšaikovski-viulukilpailussa. Liana Isakadze kuului myöhemmin Jean Sibelius -viulukilpailun tuomaristoon.
Isakadze toimi 1970–1992 Moskovan filharmonisen orkesterin soolovuilistina ja 1981–1995 Georgian kamariorkesterin taiteellisena johtajana. Hän toi vuonna 1990 kamariorkesterin mukanaan Ingolstadtiin Saksaan, missä se toimi Ingolstadtin georgialaisena kamariorkesterina. Vuonna 1992 Isakadze perusti kaupunkiin David Oistrah -akatemian. Perustamansa akatemian johtamisesta hän luopui vuonna 1997. Vuonna 2003 hän perusti Kansainvälisen Liana Isakadze -viulukilpailun Pietariin, mutta vuoden 2007 kilpailu peruutettiin.
Isakadze teki yli 500 äänitystä levymerkeille Melodija ja Orpheo sekä Moskovan ja Saksan radioille.
Aiheesta muualla

Liana Isakadzen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive)
Isakadze-viulukilpailun sivusto[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Kroatia  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Kaaderi

Toisen maailmansodan aikana perustetun Yhdysvaltain 92. divisioonan kaaderiin kuuluneita aliupseereita kertausharjoituksessa.
Kaaderi (ransk. cadre, "kehys") on nimitys, jota käytetään yksilöstä tai ydinjoukosta, joka johtaa, kouluttaa ja organisoi yksikköä. Kaaderi on alkuperältään ja myös nykykäytössä lähinnä vakinaista henkilöstöä tarkoittava sotilastermi, mutta sitä käytetään eri maissa myös politiikassa ja yrityselämässä.
Termin alkuperä

Sana cadre on johdettu italian neliötä tarkoittavasta sanasta quadro, joka on puolestaan johdettu latinan neliötä tarkoittavasta sanasta quadrus. Termiin liittyy myös quadruksesta johdettu ryhmää tarkoittava squadra, joka alun perin merkitsi neliön muotoista muodostelmaa sotilaita ja laajeni myöhemmin kuvaamaan ryhmien lisäksi suurempia yksiköitä, kuten eskadroonaa.
Sotilastermi

1700-luvun lopun Ranskassa sanalle cadre annettiin uusi merkitys tarkoittamaan erityisesti joko olemassa olevan rykmentin upseeristoa tai tarvittavaa ja olemassa olevaa upseerikuntaa, joiden ympärille yksikkö voitiin perustaa. Rauhan aikana armeija ei tarvinnut suurta määrää värvättyjä sotilaita, mutta sodan uhatessa tai syttyessä oli tarpeen omata ammattitaitoinen reservin kehysjoukko, jota voitiin käyttää uuden yksikön värväämiseen, perustamiseen ja kouluttamiseen. Sotilasterminä sanan merkitys on säilynyt, mutta Suomessa sen tilalla käytetään nykyään termejä kantahenkilöstö tai harvemmin vakinainen henkilöstö. Myös termi ikikaaderi on olemassa.
Politiikka

Politiikassa termiä kaaderi ovat käyttäneet erityisesti vallankumoukselliset kommunistit. Vuonna 1902 Lenin puhui suunnannäyttäjistä, jotka tulisivat johtamaan vallankumousta. Kaaderit merkitsivät organisoituja poliittisia soluja, jotka levittäisivät kommunismin sanomaa vallankumouksen edistämiseksi ja ohjaisivat kansanjoukkoja sekä vallankumouksessa että sen jälkeen. Kaadereilla oli oma hierarkiansa. Vallankumouksen jälkeisen Kiinan kaaderi-konsepti on samankaltainen, mutta sitä sovelletaan yksilöllisemmin, ja sitä voidaan käyttää kenestä tahansa valta-asemassa olevasta poliittisen organisaation jäsenestä. Esimerkiksi puoluesihteeri on puolueen kaaderi, kansanarmeijan upseeri on kaaderiupseeri, virkamies on hallituksen kaaderi jne.
Kaaderipuolue on sosiologi Maurice Duvergerin kehittelemässä klassisessa puoluejaottelussa yksi kolmesta puoluetyypistä. Duverger kutsui kaaderipuolueiksi niitä jäsenpohjaltaan suppeita ja organisaatioltaan väljiä puolueita, jotka olivat syntyneet parlamenttiryhmien ympärille aikana ennen laajaa äänioikeutta, erotuksena myöhemmin syntyneistä laajoista joukkopuolueista. Kaaderipuolueet olivat yleensä johtajavaltaisia. Myöhemmässä poliittisessa kielenkäytössä kaaderipuolueilla on usein tarkoitettu vallassa olleiden kommunististen puolueiden tyyppisiä puolueita, eli siis eri asiaa kuin Duvergerin jaottelussa.
Yrityselämä

Yrityselämässä kaaderi tarkoittaa lähinnä vakiintunutta johtokuntaa. Termi on käytössä varsinkin Ranskan yritysmaailmassa, jossa sitä käytetään erityisesti ylemmän palkkatason yrityksen työntekijöistä, ylimmästä johdosta (cadre supérieur) keskitason johtajiin ja päälliköihin (cadre moyen). Ranskassa termillä on omat sosiaaliset ja lailliset ulottuvuutensa, ja kaaderin statuksen saavuttaminen merkitsee parempaa palkkaa ja etuja. Vastaavasti kaaderit tekevät usein ylitöitä.
Lukeva munkki

| Lukeva munkki |
| --- | --- |
 Lukeva munkki
Nimi:  Lukeva munkki
Tekijä:  Rembrandt
Valmistumisvuosi:  1661
Taiteenlaji:  Kasvotutkielma
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  82 cm
Leveys:  66 cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Sinebrychoffin taidemuseo
Koordinaatit:  60.162530°N, 24.932543°E
Lukeva munkki on Rembrandtin vuonna 1661 valmistama öljymaalaus. Teos on Suomen Kansallisgallerian kokoelmassa Sinebrychoffin taidemuseossa.
Maalauksessa valkopartainen kapusiinimunkki lukee lehtistä, jota hän pitelee kädessään lähellä silmiään. Munkin oikea kyynärpää nojaa tuolin käsinojaan. Maalauksessa korostuu vaikutelma, että munkki on keskittynyt lukemiseen. Henkilön tausta, hänen pukunsa ja kasvot on maalattu tummin sävyin. Maalauksen ainoa valonsäde lankeaa ylhäältä ja osuu lehden sivulle valaisten samalla munkin kasvoja.
Maalaus ei ole muotokuva, vaan kasvotutkielma, tronie. Se on tutkielma hartauden harjoituksesta tai valosta. Teoksen on tulkittu esittävän Pyhää Franciscusta.
Lukevan munkin vaiheet tunnetaan 1700-luvulta alkaen. Silloin ranskalaisen kreivin kokoelmiin kuulunut teos myytiin huutokaupassa, ja teos siirtyi Skotlantiin. Suomalainen taiteenkeräilijä, kosmopoliitti ja kamariherra Hjalmar Linder osti maalauksen Lontoosta 14 000 punnalla, eli 1 200 000 silloisella Suomen markalla. Suomen Taideyhdistykselle Linder lahjoitti teoksen vuonna 1920.
Maalaus kuuluu Rembrandtin myöhäistuotantoon. Vaikka hänen elämänsä loppuvaiheita leimasivat suuret menetykset, hän oli taiteilijana kypsimmillään. Lukeva munkki kuuluu noin 16 teoksen sarjaan, jossa Rembrandt maalasi uskonnollisia hahmoja puolivartalokuvina. Siihen kuuluu myös kaksi muuta puolivartalokuvaa miehistä munkin asussa. Niistä toinen, Fransiskaanimunkki on Lontoon National Galleryssa. Toinen nimeltä Titus munkkina on Amsterdamin Rijksmuseumissa. Siinä fransiskaanimunkin asuun on puettu Rembrandtin poika.
Tutkijat ovat kyseenalaistaneet monia Rembrandtin lopputuotannon teoksiksi esitettyjen maalausten attribuutioita. Myös Alankomaiden rahoittama RRP-projektin (Rembrandt Research Project) kanta on vaihdellut Lukevan munkin suhteen. Lukeva munkki on osallistunut viime vuosikymmeninä useisiin näyttelyihin muun muassa Australiassa, Kiotossa, Washingtonissa ja Los Angelesissa.
Samasta aiheesta

Rembrandt, Fransiskaanimunkki, 1659.
Rembrandt, Titus munkkina, 1660.
Aiheesta muualla

Virolainen, Antti: Suomen ainoa Rembrandt on mittaamattoman arvokas. Ilta-Sanomat 2.3.2020.
Ertuğrul Osman

| Ertuğrul Osman |
| --- | --- |
Syntynyt:  18. elokuuta 1912 Istanbul, Osmanien valtakunta
Kuollut:  23. syyskuuta 2009 (97 vuotta) Istanbul, Turkki
Puoliso:  Gulda Twerskoy Zeynep Tarzi
Suku:  Osman
Isä:  Şehzade Mehmed Burhaneddin
Äiti:  Aliye Melek Nazlıyar Hanım
Uskonto:  islam
Şehzade Ertuğrul Osman Efendi (18. elokuuta 1912 – 23. syyskuuta 2009) oli Osmanien valtakunnan prinssi ja myöhemmin sen entisen hallitsijasuvun päämies. Hän oli vuosina 1876–1909 hallinneen sulttaani Abdul Hamid II:n pojanpoika. Sulttaanikunta lakkautettiin vuonna 1922 ja Turkki julistettiin tasavallaksi seuraavana vuonna. Jos Ertuğrulista olisi tullut sulttaani, hän olisi ottanut nimen sulttaani Osman V.
Ertuğrul syntyi Yıldızin palatsissa Istanbulissa. Hänen isänsä, prinssi Şehzade Mehmed Burhaneddin Efendi (1885–1949) oli osmaniarmeijan kapteeni. Ertuğrul opiskeli Theresianum-koulussa Wienissä ja École des Sciences Politiques -korkeakoulussa Pariisissa. Hänen ollessaan Wienissä kaikki Osmanien hallitsijasuvun jäsenet karkotettiin vuonna 1924 Turkista. Suvun miespuoliset jäsenet saivat oikeuden palata Turkkiin vasta vuonna 1974. Ertuğrul palasi vasta 1990-luvulla, kun Turkin hallitus kutsui hänet. Hän oli vuodesta 1923 myös ilman kansalaisuutta, kunnes otti vastaan Turkin kansalaisuuden vuonna 2004. Ertuğrul asui Yhdysvalloissa vuodesta 1933 ja hänestä tuli Osmanien hallitsijasuvun 45. päämies vuonna 1994. Hän puhui sujuvasti turkkia, englantia, saksaa, ranskaa ja ymmärsi italiaa ja espanjaa.
Ertuğrul avioitui Gulda Twerskoyn (Hanım Efendi; 1915–1985) kanssa vuonna 1947 New Yorkissa. Toistamiseen hän avioitui Zeyneb Tarzi Hanım Efendin (s. 1940) kanssa vuonna 1991 New Yorkissa.
Opel Calibra
Valmistus Suomessa

General Motorsin ostettua Saab-Scanian loppuvuodesta 1989 kuului kauppaan myös Saab-Valmetin (nyk. Valmet Automotive) tehdas. 15 tammikuuta 1990 Saab-Valmetin toimitusjohtaja Juhani Linnoinen keskusteli General Motorsin talousjohtajan Richard G. Wagone Jr:n kanssa Opel Calibran valmistamisesta Suomessa. Lopullinen kokoonpanosopimus Calibran valmistamisesta Suomessa allekirjoitettiin 8. kesäkuuta 1990 Zürichissa. Investoinnit Calibran rakentamiselle Suomessa olivat 200 miljoonaa markkaa. Kaikki työkalut Calibran valmistukseen tehtiin Suomessa lukuun ottamatta hitsausrobotteja, jotka hankittiin japanilaiselta Fanuc-yritykseltä. Ensimmäinen Suomessa rakennettu yksilö, malliltaan Opel Calibra 2.0 8V, valmistui 25. maaliskuuta 1991. Vuoden 1992 puolella tuli ongelmia, kun Calibran kysyntä hiipui ja General Motors vaati Saab-Valmetin tehdasta alentamaan kokoonpanohintoja reilusti, mihin Saab-Valmet ei suostunut. General Motors oli päättänyt jo vuoden 1992 lopulla, että Calibran valmistus loppuisi Suomessa. Tämä olisi ollut General Motorsille halvin ratkaisu lakkauttaa Suomen tehdas ja siirtää tuotanto Saksaan. Tosin Saab-Valmetista oli nyt tullut itsenäinen, kun se oli lunastanut osakkeet pois Saab Automobilesta (Saab-Scania) keväällä 1992. Täten Saab-Valmetista tuli täysin suomalainen autotehdas. Loppuvuodesta 1992 David Herman lähetti uhkauskirjeen, jossa Saab-Valmet saisi korkeintaan kolmasosan kokoonpanohinnasta ja että tuotanto päättyisi, elleivät suomalaiset hyväksyisivät uutta hintaa. Tämän johdosta Saab-Valmet haastoi General Motorsin ja Opel AG:n oikeuteen sopimuksen rikkomisesta. Saab-Valmetille ei toimitettu ainuttakaan Calibran osaa vuoden 1993 puolella, tämän johdosta lomautettiin yli tuhat ihmistä. Oikeus totesi, että General Motors ja Opel AG olivat rikkoneet sopimusta, ja että Uudenkaupungin tehdas on otettava huomioon samalla tavalla kuin mikä tahansa General Motorsin tehdas. Lääninoikeuden päätöksen mukaan Opel määrättiin välittömästi jatkamaan tuotantoa Suomessa, ja kesäkuussa 1993 Calibran tuotanto alkoikin uudelleen. Lopullisessa oikeudenkäynnissä, joka käytiin 11.–14. tammikuuta 1994 välisenä aikana oikeus päätti, että Calibran tuotannon on jatkuttava Suomessa. Tämän lisäksi oikeus katsoi, että Calibran kokoonpanohinta on se, mitä on sovittu eikä hinnanalennuksia sallita. Uusi sopimus tehtiin 14. tammikuuta 1994, jossa sovittiin, että Suomessa rakennetaan 45 prosenttia kaikista tulevista Calibroista. Lisäksi General Motorsin piti maksaa mittaavat korvaukset Saab-Valmetille menetetystä tuotannosta, oikeudenkäyntikulut korkoineen sekä kertakorvaus osapuolten välisten riitojen lopettamisesta. Pelkät oikeudenkäyntikulut olivat Saab-Valmetille 40 miljoonaa markkaa. Elokuun 1994 jälkeen tehtiin uusi sopimus, jossa kaikki Calibrat tehtäisiin Suomessa. Viimeinen Calibra valmistettiin heinäkuussa 1997. Valmistuksen lopettamisen jälkeen General Motors joutui korvaamaan Valmet Automotivelle työkaluhankinnat, jotka oli hankittu Calibraa varten. Korvaukset niistä olivat yli 100 miljoonaa markkaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Calibra Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:  Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:  Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:  Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira
Muinainen Lähi-itä

Muinaisen Lähi-idän kartta.
Muinainen Lähi-itä käsittää Lähi-idän valtiot ja kulttuurit ajalta ennen ajanlaskua. Muinaisessa Lähi-idässä alkoi maanviljely noin 10 000–8500 eaa.Samoihin aikoihin alettiin pitää lampaita ja vuohia, myöhemmin noin 7000 eaa. nautoja kotieläiminä. Maanviljelyn kehitys vei Lähi-idän kehittymään viimeistään noin vuonna 6000 eaa. kohti sivilisaatiota. Ihmiset asettuivat asumaan jokilaaksoihin, minne syntyi tuottoisan kasteluviljelyn avulla suuria kaupunkeja. Kirjoitustaitoa pidetään sivistyksen merkkinä. Se keksittiin Uruk-kaudella. Varhainen sivistys nähtiin mm. Etelä-Mesopotamian Sumerissa, Elamissa ja faaraoiden Egyptissä. Alueelle vaelsi monia kansoja, jotka muodostivat enemmän tai vähemmän lyhytikäisiä pikkuvaltioita ja suurvaltoja. Sumerin jälkeen tuli Babylonia ja Assyria. Muinaisessa Egyptissä oli oma kulttuurinsa koko vanhan ajan. Assyrian mahti oli voimakkain n. välillä 1300–720 eaa. Uus-Babylonian valtakunta, jonka kuningas Nebukadnesar valloitti Israelin, kukistui noin 539 eaa. Persian vallatessa sen. Lähi-idän muinaisen ajan voidaan katsoa päättyneen noin 330 eaa. tapahtuneeseen Aleksanteri Suuren valloitusretkeen. Tämän jälkeen hellenismi levisi alueelle.
Lähi-idän muinaishistoria (Orientin muinaishistoria) käsittelee varhaisten kaupunkivaltioiden syntyä ja kasvua sekä kansainvaelluksia. Lähi-itä ulottuu Egyptistä Israelin kautta Iraniin, ja mukaan kuuluu Turkki. Alueella kehittyivät maanviljely ja myös ensimmäiset sivilisaatiot. Ensimmäisenä syntyivät Sumerin kaupunkivaltiot kuten Eridu, Uruk ja Kiš; pian tämän jälkeen Egypti yhdistyi kaupungeista suureksi valtakunnaksi sotien kautta.
Muinaisen Lähi-idän alue

Muinaisen Lähi-idän alueita olivat Mesopotamia, johon kuuluivat Etelä- ja Pohjois-Mesopotamia, Levantti, Syyria, Anatolia (Turkki), Persia (Iran), Elam, Urartu, Egypti ja Kaukasuksen alue.
Muinaisen Lähi-idän vaikutuspiirissä olevia reuna-alueita olivat mm. Egyptin eteläpuolinen Sudan, Balkanin niemimaa ja Kreikka ja Turkmenistanin ja Uzbekistanin eteläosat sekä itäinen Iran ja Afganistan. Näille säteili vanhana aikana Lähi-idän kulttuurikehitys ja niissä saattoi syntyä keskitettyjä valtioita.
Vuosituhannet > n. Kymmenes vuosituhat eaa.

Mesoliittinen, epipaleoliittinen metsästys- ja keräilykulttuuri vallitsi ja Israelin seuduilla oli Natufin kulttuuri.
Vuosituhannet > Yhdeksäs vuosituhat eaa.

Neoliittinen kausi alkoi yleisesti Lähi-idän alueella ja lammas ja vuohi kesytettiin. Mesopotamiassa syntyi maanviljely. Jerikosta on löydetty neoliittinen kylä, joka on peräisin ajalta noin 8350 eaa.
Vuosituhannet > Kahdeksas vuosituhat eaa.

Noin 8000 eaa. oli kyliä Nevali Corissa, nykyajan Turkissa ja 7500 eaa. oli Çatalhöyük, hyvin suuri neoliittinen kylä Turkissa. Samalla vuosituhannella perustettiin Sagalassos-niminen kylä Lounais-Turkissa. Pakistanissa ja Intiassa alkoi Punjabin alueen kulttuuri.
Vuosituhannet > Seitsemäs vuosituhat eaa.

Mesopotamiassa syntyi ensimmäinen keramiikka ja lehmä kesytettiin kotieläimeksi Lähi-idässä. Tällä vuosituhannella syntyivät Hassunan, Halafin ja Samarran kulttuurit.
Vuosituhannet > Kuudes vuosituhat eaa.

Kehitys kohti sivilisaatiota alkoi. Noin 5400 eaa. keinokastelu aloitettiin Keski-Mesopotamiassa, mahdollisesti Sawwanissa. Asutus siirtyi Etelä-Mesopotamian tulvatasangoille. Varhaisin sumerilainen sivilisaatio on tältä ajalta. Niilin laaksossa aloitettiin maanviljely. Mesopotamiassa otettiin käyttöön pyörä ja aura. Noin 5100 eaa. rakennettiin Ericin temppeli Etelä-Mesopotamiassa. Tepe Sialkiin, nykyisen Iranin alueelle, tuli asutusta ja Kaksoisvirtainmaassa alkoi Ubaid-kulttuuri.
Vuosituhannet > Viides vuosituhat eaa.

Noin 4500 eaa. Elamin Susa ja Sumerin Kiš perustettiin. Noin 4570 eaa. – 4250 eaa. oli Merimden kulttuuri Niilillä. Noin 4400 eaa. – 4000 eaa. oli Badarin kulttuuri Niilillä. Noin 4000 eaa. sumerilainen kirjoitus syntyi Mesopotamiassa. Ajan kulttuureja olivat Sialk, Gerzeh ja Naqada, joka oli esidynastisen Egyptin, muinaisen Egyptin alkuvaiheen kulttuuri. Akkadin aikakausi alkoi.
Vuosituhannet > Neljäs vuosituhat eaa.

Egyptissä jatkui Naqada-kulttuuri ja myöhemmin alkoi nolladynastia. Ajan merkittäviä valtakuntia olivat Elam, Lagaš, Sumer, missä syntyi sivilisaatio ja kaupunkivaltioita hieman ennen 3600 eaa.. Ajan merkittäviä kaupunkeja olivat Ur Mesopotamiassa noin 3900, Uruk, Kiš ja Susa. Urukin kaupungista saivat nimensä Uruk-kausi ja Uruk-kulttuuri.Noin 3200 eaa. kuningas Narmer yhdisti Ylä- ja Ala-Egyptin. Noin 3500 eaa. Sahara alkaa aavikoitua. Noin 3400–3300 astui valtaan Ur-Nina, ensimmäinen Lagašin kuningas, ensimmäinen yleisesti tunnettu historian henkilö. Mesopotamia alkaa kaupungistua ja Egypti alkoi kaupungistua noin 3500–3400 eaa. Tällä vuosituhannella ilmestyvät Urukin ja Susan savitaulut, ensimmäinen kirjoitus sekä keksittiin dreija ja purje.
Vuosituhannet > Kolmas vuosituhat eaa.

Egyptin vanha valtakunta ja thiniittikausi alkoivat. Ajan merkittäviä valtakuntia olivat Sumer, Akkad (Agade) ja Larsa. Ajan merkittäviä kaupunkeja olivat Uruk, Ur, Kiš Isin, Babylon, Mari ja En Esur. Amorilaisia oli Pohjois-Syyriassa. Vähä-Aasiassa, Troijassa oli vaiheet III-V. Urin kaupunki kukoisti Ubaidin aikakauden jälkeen Vanhan Babylonian aikakaudella. Akkadissa alkoi uusi valtakausi.
Vuosituhannet > Toinen vuosituhat eaa.

Egyptissä oli keskivaltakunta ja uusi valtakunta. Ajan merkittäviä valtakuntia olivat Arzawa, Kizzuwatna, Babylonia, Assyria, Yamhad, Mitanni ja Urartu. Ajan merkittäviä kaupunkeja olivat Mari, Kanaan, Ugarit, Kadesh ja Mediggo. Samalla vuosituhannella perustettiin Israelin kuningaskunta. Ajan merkittäviä kansoja olivat heettiläiset, hurrilaiset, kassiitit ja luuvilaiset. Troijassa oli vaiheet VI-VII. Heettiläiset valloittivat Babylonian noin 1600 eaa. ja myöhemmin assyrialaiset valtasivat alueen.
Vuosituhannet > Ensimmäinen vuosituhat eaa.

Uuden-Babylonian aikakausi oli 612–539, minkä jälkeen Persia valloitti Babylonian. Tämän vuosituhannen valtakuntia olivat myös Uus-Assyria, Meedia ja Persia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://mysite.verizon.net/jenchelcois/id9.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Ancient Near East.net — an information and content portal for the archaeology, ancient history, and culture of the ancient Near East and Egypt
Archaeowiki.org (Arkistoitu – Internet Archive)—a wiki for the research and documentation of the ancient Near East and Egypt
ETANA — website hosted by a consortium of universities in the interests of providing digitized resources and relevant web links
The History of the Ancient Near East Electronic Compendium
Resources on Biblical Archaeology
Ancient Near East Photographs This collection, created by Professor Scott Noegel, documents artifacts and archaeological sites of the ancient Near East; from the University of Washington Libraries Digital Image Collection
SYNCHRONY FROM 6300 TO 4500 B.C. (Arkistoitu – Internet Archive)
Muinainen Lähi-itä Amarna-kaudella.
Go (ohjelmointikieli)

| Go |
| --- | --- |

Paradigma:  moniparadigmainen: imperatiivinen, rinnakkainen, strukturoitu
Yleinen suoritusmalli:  käännettävä
Julkaistu:  2009
Suunnitellut:  Rob Pike, Ken Thompson
Kehittäjä:  Google
Vaikutteet:  Alef, BCPL, C, Limbo, Occam, Pascal, Smalltalk
Verkkosivu:  go.dev
Go (usein muodossa Golang) on Googlen kehittämä ja marraskuussa 2009 julkistettu ohjelmointikieli. Kieltä ovat olleet kehittämässä muun muassa Rob Pike ja Ken Thompson. Se on julkaistu BSD-lisenssillä.
Go-kielen taustalla on Rob Piken ja muiden, pääasiassa Bellin laboratorioista Googlelle siirtyneiden Go-tiimin jäsenten pitkäaikainen tyytymättömyys moderniin kieli- ja käyttöjärjestelmäympäristöön.
Tausta

Olioparadigma Simula-ohjelmointikielestä periytyvine luokkahierarkioineen ei koskaan miellyttänyt Pikea. Hän ei uskonut väitteisiin, joiden mukaan käännettävät ja staattisesti tyypitetyt kielet ovat kankeita ja siksi tarvitaan dynaamista tyypitystä ja skriptikieliä.
Lisäksi Pike on aina ollut sitä mieltä, että CSP-malliin perustuva rinnakkaislaskenta on paras, joskaan ei ainoa tapa strukturoida modernia prosessi- ja tietoliikenneympäristöä (ja monia muita asioita) algoritmeiksi. Samalla se mahdollistaa moniprosessori- ja moniydinkoneiden tehokkaan hyödyntämisen.
Go on harkittu ortogonaalisuuteen ja säännöllisyyteen pyrkivä kokonaisuus, jossa jokaisella kielen ja kirjastojen ominaisuudella on perusteet joiden on tarkoitus tukea toisiaan ilman redundantteja tai turhia ominaisuuksia.