stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Intianpiikkisika

| Intianpiikkisika |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha
Osalahko::  Piikkisikamaiset Hystricognathi
Heimo::  Piikkisiat Hystricidae
Suku::  Piikkisiat Hystrix
Laji::  indica
Kaksiosainen nimi
 Hystrix indica  Kerr, 1792 
Katso myös
   Intianpiikkisika Wikispeciesissä   Intianpiikkisika Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intianpiikkisika eli aasianpiikkisika (Hystrix indica) on piikkisikojen heimoon kuuluva jyrsijälaji. Lajia tavataan koko Etelä-Aasiasta ja Lähi-idästä. Se on hyvin sopeutuvainen erilaisiin elinympäristöihin, kuten vuoriin, trooppisiin ja lauhkeisiin pensasaroihin, ruohomaihin ja metsiin. Intianpiikkisian pituus on 70–90 senttimetriä ja paino 11–18 kiloa. Sen ruumista peittävät piikit, joista pidempiä, onttoja ja kalisevia käytetään petoeläinten pelästyttämiseen. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”keski-idänpiikikäs”.
Jaakko Wuolijoki (näyttelijä)

| Jaakko Wuolijoki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  näyttelijä, muusikko
Näyttelijä
Aktiivisena:  2011–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Jaakko Wuolijoki on suomalainen näyttelijä.  Hän on työskennellyt näyttelijänä muun muassa Tampereen Teatterissa ja Tampereen Komediateatterissa. Wuolijoki on näytellyt myös Ville Fräntiä  C Moren alkuperäissarjassa Rantabaari vuodesta 2019 lähtien.
Wuolijoki toimii myös freelance-muusikkona. Hän on tamperelaisen rockyhtye Täplän laulaja-kitaristi ja vastaa kappaleiden kirjoittamisesta yhtyeen toisen solistin Timo Järvensivun kanssa.
Aiheesta muualla

Näyttelijäliiton profiili
Kattotiili

Vanhan Rauman tiilikattoja
Kattotiili on keraaminen katetarvike, jota käytetään viistoilla vesikattopinnoilla. Kattotiili on poltettu tiili, jotka valmistetaan savimassasta puristamalla ja polttamalla. Savitiilen väri voi vaihdella vaaleasta tumman punaiseen, ja tiili voidaan polton yhteydessä lasittaa halutun väriseksi.
Historia

Savesta poltettu tiili on kateaineena ikivanha jota käytettiin jo antiikin aikana. Suomeen kattotiilet tulivat 1500- ja 1600-luvuilla ensin vain arvokkaimpien rakennusten katteeksi. Tiilikaton suuri etu on paloturvallisuus, joka varsinkin aikaisemmin tuotti puukaupungeissa ongelmia. Kattotiili soveltui hyvin jyrkkiin kattomuotoihin, joita suosittiin 1700-luvun lopulle saakka. Välillä niiden käyttö väheni, kunnes taas 1900-luvulla tiilikatot yleistyivät Suomessa. Kotimaisia kattotiiliä valmistettiin 1950-luvulle saakka, jolloin uudet katemateriaalit alkoivat syrjäyttää kattotiilin. Hyvälaatuiset poltetut kattotiilet kestävät lämpimissä etelän maissa vuosisatoja, mutta Suomessa jatkuvasti toistuva jäätyminen rapauttaa vähitellen tiilikaton. Nykyään kaikki Suomessa käytettävät kattotiilet ovat tuontitavaraa.
Kattotiilityypit

Suomessa kattotiilet voidaan lajitella valmistustavan mukaan kahteen eri ryhmään: kankitiiliin ja urareuna- eli valssitiiliin. Kumpaakin on sekä yksi- että kaksikouruisena.
Yksikouruinen kankitiili
Kaksikouruinen kankitiili
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kattotiili Wikimedia Commonsissa
Kane & Lynch: Dead Men

| Kane & Lynch: Dead Men |
| --- | --- |

Kehittäjä:  IO Interactive
Julkaisija:  Eidos Interactive
Jakelija:  Steam, GOG.com ja PlayStation Store
Säveltäjä:  Jesper Kyd
Pelisarja:  Kane & Lynch
Pelimoottori:  Glacier Engine
Julkaistu:   14. marraskuuta 2007 NA 14. marraskuuta 2007EU 23. marraskuuta 2007AUS 6. joulukuuta 2007JP 10. heinäkuuta 2008 Mobiiliversio： NA 17. joulukuuta 2007 
Lajityyppi:  kolmannen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  CERO: D (17 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 18  USK 18 
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360, mobiili
Hinnoittelutapa:  kertamaksu
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Kane & Lynch: Dead Men on IO Interactiven kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 2007 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle sekä erillisenä mobiiliversiona. Kane & Lynch kertoo kahdesta keski-ikäistyneestä miehestä, palkkasoturista ja psykopaatista, joiden olemuksesta näkee heti, että heidän parhaat päivänsä ovat kaukana takanapäin.
Kane & Lynchin idea hautui niin pitkään, että IO Interactive ehti kätkeä keväällä 2006 julkaistuun Hitman: Blood Money -peliin viittauksia seuraavan pelinsä nimihenkilöihin.
Pelaaminen

Yksinpelissä pelaaja ohjaa ammattitappaja Adam ”Kane” Marcusta, joka saa seurakseen tekoälyhahmo James Seth Lynchin. Jaetun ruudun kaksinpelissä toinen pelaaja voi ohjata Lynchiä. Kaksinpeliä oli alun perin tarkoitus pystyä pelaamaan myös verkon kautta, mutta kehittäjät joutuivat teknisten haasteiden vuoksi luopumaan siitä viime metreillä. Sekä Lynchiä että tietyissä kohdissa Kanen seuraksi liittyviä palkkasotureita voi ohjata hyökkäys- ja etenmiskehotuksilla.
Kolmannessa persoonassa kuvattu peli on jättänyt hahmon kuvan laitaan, kuten esimerkiksi peleissä Gears of War ja Resident Evil 4. Ammuntapeleille tuttuun tapaan pelaaja etenee tarinassa eliminoimalla tekoälyvihollisia ja suojautumalla näiden tulitukselta erilaisten esteiden taakse. Tulitus vaatii tarkkuutta, ja välillä pelaajan täytyy keskittyä ryhmänsä koordinoimiseen. Pelaaja haavoittuu hyvin helposti, ja liikaa vahinkoa saadessaan pelihahmo vajoaa kanveesiin, mutta voi kuitenkin palata taisteluun tiimikaverin antamalla adrenaliiniannoksella. Myös tiimikaverit voivat kuolla tulitaistelussa.
Pelaaminen > Moninpeli

Fragile Alliance -nimisessä verkkomoninpelimuodossa kahdeksan pelaajaa muodostavat joukkueen, jonka päämäärä on varastaa rahaa ja arvoesineitä yksinpelistä tutuissa kartoissa, samalla taistellen tekoälyvihollisia vastaan. Yhteistyötä tekevän joukkueen palkkio jaetaan tasan, mutta kuka tahansa pelaaja voi kääntyä tiimiään vastaan ja haalia isompaa osuutta.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Metacritic: 67/100 (Microsoft Windows) 64/100 (PlayStation 4) 65/100 (Xbox One)
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
Eurogamer: 7/10
Game Informer: 7/10
Gamereactor: 6/10
GameSpot: 6/10
IGN: 7/10
Pelaaja: 7/10
Kane & Lynch: Dead Men on saanut keskinkertaisen vastaanoton. Metacriticissä sen yhteenlaskettu pistemäärä 24:n arvostelun perusteella on 67/100.
GameSpot antoi pelille arvosanan 6/7, kehuen ”ryhmähenkistä ryöstötarinaa” hyväksi konseptiksi mutta arvioiden pelin hukkuvan parempilaatuisten ammuntapelien joukkoon. GameSpot totesi Jesper Kydin säveltämän ”jännittävän musiikin olevan kenties paras asia koko pelissä”. Myös verkkomoninpeli on saanut kehuja. Pelille arvosanan 7/10 antanut IGN ihaili verkkomoninpelissä tapahtuvaa juonittelua ja selkäänpuukottamista, ja sanoi moninpelin paranevan sitä mukaa, mitä enemmän sitä pelaa. Pelin on useasti todettu muistuttavan tyyliltään rikoselokuvaa Heat – ajojahti.
Game Informer nimesi pelin suurimmaksi ongelmaksi vihollisen huonon tekoälyn. Myös tulitukselta suojautumista on kutsuttu kömpelöksi ja turhauttavaksi. IGN:n mukaan hyvän suojautumismekaniikan puute tekee pelistä geneerisen räiskintäpelin, ja harmitteli verkossa pelattavan kaksinpelin puutetta. GameSpot kritisoi moninpeliä toistosta ja yllätyksellisyyden puutteesta: tekoälyviholliset on aseteltu säännönmukaisiin paikkoihin ja muiden pelaajien nimet näkyvät seinien läpi ja pitkänkin välimatkan päästä.
Jatko-osa

Pelin jatko-osa Kane & Lynch 2: Dog Days julkaistiin samoille alustoille vuonna 2010. Lisää jatko-osia ei ole luvassa, sillä kehittäjä IO Interactive menetti oikeutensa pelisarjaan irtaantuessaan julkaisija Square Enixistä vuonna 2017.
Filmatisointi

Pelistä suunniteltiin myös elokuvaa, jonka pääosassa esiintyisi Bruce Willis Kanena ja Jamie Foxx Lynchinä. Ohjaaja kuitenkin irtaantui projektista, ja muutaman vuoden kuluttua uudeksi näyttelijäkaksikoksi kaavailtiin Gerard Butleria ja Vin Dieseliä. Sittemmin filmatisointi on peruttu.
Kalaton (Orivesi, Hirsilä)

| Kalaton |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°43′31″N, 24°15′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Venehjoen valuma-alue (35.74)
Laskujoki:  oja Petäjäojaan ja Myllyjärveen 
Järvinumero:  35.743.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  137,4 m  
Rantaviiva:  0,657 km  
Pinta-ala:  2,14 ha  
Saaria:  1 
 fiKalaton 
Kalaton  on Pirkanmaalla Oriveden Hirsilän lounaispuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Petäjäojan ja Vaatelamminvuoren välissä sen juurella. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, joka on luotomainen saari ja joka sijaitsee rannan tuntumassa. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat suomaata. Järven pohjoispuolelle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet Hirsilästä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,4 metriä mpy. Järveltä lähtee oja Petäjäojaan, joka laskee Myllyjärveen.
Kattokruunu

Saint-Denis’n kaupungintalon kattokruunu Réunionilla.
Kattokruunu on katosta riippuva valaisinrakennelma, jossa on useita keskustasta ulkonevia käsivarsia lamppujen kannattelemiseen. Ensimmäisissä kattokruunuissa ei käytetty lamppuja vaan kynttilöitä. Kattokruunut ovat usein hyvin koristeellisia useine lamppuineen ja lasisine muodostelmineen, joiden tehtävänä on murtaa valoa näyttävästi.
Kattokruunun lyhyt historia

Ensimmäiset kattokruunut kehitettiin keskiajalla kirkkoihin ja luostareihin suurten salien valaisemiseksi. Ne olivat usein puisia ristejä, joihin lyötyihin piikkeihin kynttilöitä voitiin kiinnittää. Rakennelmat hilattiin köyden varassa ylös. 1100- ja 1200-luvulla käytettiin avoimia pronssi- tai rautarenkaita, joiden yläpinnassa oli kynttilöiden kiinnityspiikit.
1400-luvulta lähtien palatseissa ja varakkaiden kodeissa saattoi nähdä jo monimutkaisempia rengas- ja kruunumallisia kattokruunuja. Kattokruunun asema statussymbolina vahvistui, ja 1700-luvun alussa koristeelliset messinkisin käsivarsin ja lukemattomin kynttilöin varustetut kruunut olivat jo yleisiä esimerkiksi kauppiaiden kodeissa. Lasin käsittelyssä edistyttiin, ja 1700-luvun aikana lyijylasin valmistuskustannukset putosivat.[lähde? ] Tämän lasityypin valoa hajottavat ominaisuudet tekivät siitä ihanteellisen ja suositun materiaalin kattokruunuihin, ja näin syntyi niin sanottu kristallikruunu. 1700- ja 1800-lukujen aikana kehiteltiin yhä hienompia kattokruunuja, kunnes rakennelman viehätys ja suosio laskivat ensin kaasu- ja sitten sähkövalon yleistyessä.
Muuta

Kattokruunut saattavat olla selvästi muita katosta riippuvia valaisimia painavampia, ja jotkut vaativat erityisiä kattokiinnikkeitä tai katon vahvistamista.
Kuvagalleria kattokruunuista

Kattokruunu Kuubassa alhaaltapäin katsottuna.
Kattokruunu Japanin Kobessa.
Barbarossa-kattokruunu vuodelta 1170 Aachenin tuomiokirkossa.
Kattokruunu Pyhän Marian katedraalissa Hildesheimissä.
Luista ja pääkalloista tehty kattokruunu Sedlecin luukirkossa Tšekissä.
Kaunis turhuus (Waltari)

Kaunis turhuus on Antero Prihan säveltämä laulusarja Harri Saksalalle ja Antero Prihan orkesterille. Tekstit ovat Mika Waltarin runoja eri vuosikymmeniltä. Musiikki liikkuu tangon ja jazzin eri tyyleissä. Laulusarja on julkaisu CD-levynä vuonna 2009.
»Kun kirjailijan ura alkoi kangastella mielessäni, luulin itseäni oikeastaan runoilijaksi. Tähän vaikutti osaltaan se, että nuorten runoilijain – siis ensimmäisten tulenkantajien - piiri johon ́jouduin ́koostui juuri runoilijoista, ja runous oli se elämän vesi joka merkitsi heille eniten.»
Waltari huomasi pian kuumien nuoruusrunojen saaman kritiikin ja oman kehityksensä kautta olevansa enemmän prosaisti. Hän kirjoitti kuitenkin koko elämänsä ajan runoja itselleen pöytälaatikkoon säilyttääkseen tunteita ja muistoja elämänsä vaiheista.
Runot on julkaistu kokoelmassa Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978, ja säveltäjä Antero Priha on säveltänyt ne tätä levyprojektia varten.
CD:llä olevat Waltarin runot ovat eri vuosilta:
vuodelta 1926: Inspiraatio, Chanson Monotone, Runo pienille sisarille, Laulu sydämelleni, Tumma jumala ja Koulu. Vuodelta
Vuodelta 1938 Intohimo, 1944-46 Viimeinen kevätyö, Vanhaan tyyliin, Rakastunut kivenhakkaaja, Kenraali kuolee aamunkoitteessa, Elämän lokakuussa, Täysikuu.
Angelus Silesiuksen Taivaan matkamies on Mika Waltarin käännös vuodelta 1978.
Yhtye

Julkaistu lokakuussa 2009 Rosebud Oy;lle / Hannu Paloviita
Harri Saksala, laulu
Antero Priha, trumpetti
Anne-Mari Kanniainen, harmonikka
Antti Heerman, viulu
Ulf Krokfors, basso
Markku Ounaskari, rummut
Antero Priha, säveltäjä
Mika Waltari, sanoittaja
Risto Hemmi, äänitys, miksaus 2009
Henrik Otto Donner, tuottaja
Intiannorsu

| Intiannorsu |
| --- | --- |
 Kesytetty intiannorsu Vietnamissa
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Norsueläimet Proboscidea
Heimo::  Norsut Elephantidae
Suku::  Elephas
Laji::  Aasiannorsu maximus
Alalaji::  indicus
Kolmiosainen nimi
 Elephas maximus indicus  Cuvier, 1798  
Synonyymit
 Elephas maximus bengalensis  Elephas maximus hirsutus (malesiannorsu)  Elephas maximus sondaicus  
Katso myös
   Intiannorsu Wikispeciesissä   Intiannorsu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Intiannorsu (Elephas maximus indicus) on yksi aasiannorsun alalajeista. Lisäksi intiannorsu on aasiannorsun eli koko lajin vanha nimitys. Intiannorsun pääasiallinen elinalue rajoittuu Intian alueelle, mutta lajia esiintyy pieninä populaatioina myös muun muassa Bangladeshissa, Bhutanissa, Vietnamissa, Kiinassa (hävinnyt luonnosta), Nepalissa, Kambodžassa, Malesiassa, Laosissa ja Thaimaassa.
Nuori vuonna 1999 syntynyt intiannorsunaaras nimeltä Indra Amersfoortin eläintarhassa Alankomaissa vuonna 2005.
Kari Kuusamo

Kari Mikko Kuusamo (21. helmikuuta 1951 Vaasa – 10. maaliskuuta 2020 Vaasa) oli suomalainen viihdemusiikin kapellimestari, pianisti, säveltäjä ja sovittaja. Hänen tunnetuin sävellyksensä on vuoden 1983 Eurovision laulukilpailussa Suomea edustanut ”Fantasiaa”, jonka lauloi hänen silloinen vaimonsa Ami Aspelund ja sanoitti Kaisu Liuhala.
1970-luvun puolivälissä Kari Kuusamo oli mukana Ami Aspelundin perustamassa lauluyhtyeessä Cascade, jonka muita perustajajäseniä olivat Aimo Jaara ja Marjo-Riitta Kervinen. Vuonna 1978 Kuusamon säveltämiä ja Ami Aspelundin sanoittamia lauluja levytettiin ruotsiksi LP-levylle Fågel blå ja suomeksi albumille Sinilintu. Nimikappale julkaistiin myös saksankielisenä singlenä ”Vogel blau”, jonka B-puolen laulu ”Der erste Flug” toi avioparille Itä-Saksan Rostockin laulufestivaalin Grand Prix’n vuonna 1981. Vuonna 1986 Aspelund julkaisi Kari Kuusamon säveltämiä ruotsinkielisiä runoja sisältäneen albumin Fenor och vingar.
Loppukilpailuun 1983 päässeen ”Fantasiaa”-kappaleen lisäksi Kari Kuusamon sävellyksiä on ollut mukana Suomen euroviisukarsinnassa kolmasti: vuonna 1982 ”Isä” (es. Ami Aspelund), vuonna 1985 ”Lapset maailman” (es. Ami Aspelund ja Riki Sorsa) sekä vuonna 1994 ”En dans på livets vågor” (es. Susanne Sonntag).
Kuusamo ja Aspelund tekivät vuosina 1976–1994 ravintolashow-ohjelmia. Kuusamo toimi 1990-luvun alussa TV2:n Kansanhuvit-ohjelman kapellimestarina.
Kuusamon sävellyksiä ovat levyttäneet myös muun muassa Kari Tapio ja Tarja Ylitalo sekä Danny
Kuusamo on haudattu Vaasan uudelle hautausmaalle.
Iso Roinevesi

| Iso Roinevesi |
| --- | --- |
 Iso Roinevesi
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme, Pirkanmaa
Kunnat:  Hämeenlinna, Pälkäne
Koordinaatit:  61°13′03″N, 24°34′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hauhon alue (35.77)
Laskujoki:  Vuolle 
Järvinumero:  35.773.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,2 m  
Rantaviiva:  146,695 km  
Pinta-ala:  30,8711 km²  
Tilavuus:  0,22129752 km³  
Keskisyvyys:  7,17 m  
Suurin syvyys:  73 m  
Valuma-alue:  1 342 km²  
Saaria:  62 
 fiIso Roinevesi 
Iso Roinevesi , tai myös Iso-Roine  ja Isoroine, on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa ja osittain myös Pirkanmaan Pälkäneellä sijaitseva järvi. Sen suurin syvyys on 1960-luvulla suoritetun merikartoituksen mukaan 73 metriä, mikä tekee siitä 12. syvimmän järven Suomessa . Järvi kuuluu niin sanottuun Suur-Längelmäveteen, koska siihen kuuluvilla järvillä on lähes sama vedenpinnankorkeus kuin silläkin.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3 087 hehtaaria eli 30,9 neliökilometriä. Se on 12 kilometriä pitkä ja 10 kilometriä leveä. Järven muoto on kuitenkin niin rikkonainen, että sillä on vain 4,8 kilometriä pitkä ja 3,0 kilometriä leveä järvenselkä. Muut järvenselät ovat tätä huomattavasti pienempiä. Järveltä voidaan erottaa neljä toisistaan kytkeytynyttä järviallasta. Suurin niistä on eteläinen järvenosa, johon kuuluu pohjoisessa myös Vähä-Roine. Vähä-Roineen Ruumiinsalmen pohjoispuolelle jää pienin järvenosa Hiiriselkä. Hiirenselän Syväsalmesta aukeaa pohjoisessa Painonselkä ja siitä luoteeseen jatkuva järvenoa, mikä päättyy Salonsaaren takana Rääkkiään. Neljäs järvenosa löytyy kun siirtyy Painonselältä itään osoittavaa Vittastaipaleensalmen läpi, jossa aukeaa Sääkssaarenlahti ja sen selkä. Kahden viimeksi mainittujen järvenosien rajaamiseen osallistuu Torvoilan kylän itäpuolella haarautuvat Luhtainmaan, Hiiriniemen ja Myllykankaan niemet. Myös Pyhäjärveä (949 ha) voitaisiin samasta syystä pitää Ison Roineveden järvenosana.
Järvellä on kartan mukaan 62 saarta. Järven eteläosan huomattavimmat saaret ovat Papinsaari (44 ha ), Lammassaari, Huhtisaari ja Karjusaari (56 ha ), joka on nykyään ojalla erotettu niemi. Pienempiä saaria ovat eteläosassa vielä Räsä, Lumiainen, Paranko, Mäntysaari ja Hillikka. Vähä-Roineella sijaitsevat Kurkiaisterä ja Muturinsaari. Hiiriselällä on Hiirisaari ja Säkkisaari, jotka nimestään huolimatta ovat nykyään niemiä. Rääkkiän keskellä sijaitsee järven suurin saari Salonsaari (62 ha ). Se on 1,3 kilometriä pitkä ja 740 metriä leveä. Saaren suojaan jää kilometrin pituinen Kaiturinlahti. Salonsaaren pohjoispuolella sijaitsee rannan tuntumassa Karhunsaari. Neljännessä järvenosassa sijaitsevät Kalisaari ja Särkisaari.
Sen tilavuus on 221 miljoonaa kuutiometriä eli 0,221 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 7,2 metriä ja suurin syvyys on 73 metriä. Järven rantaviivan pituus on 147 kilometriä. Rannat ovat enimmäkseen metsämaata, mutta peltomaata on myös runsaasti. Asutus on haja-asutusta, jonka väliin on rakennettu vapaa-ajan asutusta. Varsinaisia taajamia ei rannoille levittäydy, mutta kyliä ja kulmakuntia on runsaasti. Sellaisia ovat esimerkiksi Touru, Vitsiälä, Kalaila, Lehdesmäki, Joenkylä, Rukkoila, Sappee, Vihavuosi, Torvoila ja Miehoila. Järvi kuuluu jähes kokonaan Hämeenlinnaan, mutta pohjoispäässä Koivulahdella on pieni osa Pälkänettä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueeseen (35.77), jonka  Iso-Roineen alueeseen (35.773) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Iso Roinevesi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Hauhon reittiin. Se yhdistyy pohjoisessa Vähä-Roineen ja Vihavuoden kosken kautta Kukkiaan (valuma-alue 868 neliökilometriä), idässä Lehdesmäen joen kautta Pyhäjärveen (300 neliökilometriä) ja etelässä se laksee Vuolteen eli Vitsiälän vuolteen kautta Ilmoilanselkään ja Hauhonselkään.
Ison Roineveden alueella sijaitsee 28 yli hahtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan ja toistensa kautta Isoon Roineveteen. Niistä huomattavimpia ovat Urasjärvi (46 ha), joka on salmen kautta yhteydessä järven länsirantaan, Konaanjärvi (106 ha), Käkistenjärvi (9 ha), Vuolijärvi (27 ha), Hiiramenjärvi (7 ha), Levälampi (6 ha), Arajärvi (18 ha), Tuoresjärvi (18 ha), Pitkäjärvi (73 ha) ja Valkjärvi (11 ha), joiden yhteinen laskujoki Lokajoki laskee Lokajoenlahteen suuren järvenselän pohjoisrantaan, Koijärvi (57 ha), joka laskee Rääkkiän Koivulahteen, ja Kyläjärvi (56 ha), Särkijärvi (12 ha) ja Siikanen (20 ha), joiden yhteinen laskuoja laskee Paskurin kautta Sääkssaarenlahteen, Iso-Syöliö (13 ha), joka laskee Vähä-Roineen eteläosaan, ja viimeiseksi Kenkijärvi (34 ha), joka laskee yksinään järven eteläpäässä Roineenlahteen.
Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 esittää Iso Roineveden rantaviivan erilaisena nykyiseen verrattuna.
Vedenpinta on ollut silloin korkeammalla ja monet järven lahdet ovat maatuneet järviksi vedenpinnan laskun jälkeen. Esimerkiksi Paskuri on ollit lahdenpohjukkaa, mutta on maatuessaan kuroutunut erilleen Isosta Roinevedestä. Myös Konajärven laskuoja on piirretty lahdeksi tai salmeksi. Urasjärvi oli lahti, jota suojasi leveä saari. Luusuan edustalla sijaitseva Karjusaari on tuolloin saari, samoin olivat Hiirisaari ja Säkkisaari.
Luontoarvoja

Iso Roinevesi on rehevyystasoltaan karun ja lievästi rehevän järven rajalla. Se ei yleensä kärsi sisäisen kuormituksen kannalta merkittävästä alusveden hapettomuudesta. Alusvedessä hapen kyllästysaste laskee kesä- ja talvikerrostuneisuuden lopulla yleensä noin 35 prosenttiin, jolloin liukoisen hapen määrä vedessä on noin 4–5 mg/l. Happea on tällöin ollut riittävästi, jotta fosforia ei ole vapautunut veteen pohjasedimentistä. Ahven, taimen, muikku, lahna, kuha ja hauki kuuluvat sen kalakantaan.
Isolta Roinevedellä kulkee 0,8 m syväyksinen veneväylä ylöspäin Pyhäjärveen ja Vihavuoteen sekä alaspäin Hauholle ja Valkeakoskelle.
Järven rikkonaista pohjoisosaa.
Kami (muusikko)

Kami (1. helmikuuta 1973 Ibaraki – 21. kesäkuuta 1999) oli japanilainen muusikko, joka oli parhaiten tunnettu Malice Mizer -yhtyeen rumpalina.
Kami kuoli vuonna 1999 nukkuessaan aivoverenvuotoon. Kuollessaan hän oli vasta 27-vuotias.
Intianpensaskiuru

| Intianpensaskiuru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Pensaskiurut Mirafra
Laji::  erythroptera
Kaksiosainen nimi
 Mirafra erythroptera  (Blyth, 1845) 
Katso myös
   Intianpensaskiuru Wikispeciesissä   Intianpensaskiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intianpensaskiuru (Mirafra erythroptera) on eteläaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää suuren osan Intiasta sekä Pakistanin kaakkoisosan, mahdollisesti myös koillisosan. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin Intian pohjoisosasta 1845.
Iso Vuorijärvi (Keuruu)

| Iso Vuorijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°17′55″N, 24°29′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keurusselän alue (35.62)
Laskujoki:  oja Perijokeen 
Järvinumero:  35.625.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  166,6 m  
Rantaviiva:  1,511 km  
Pinta-ala:  4,949 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Vuorijärvi 
Iso Vuorijärvi  on Keski-Suomessa Keuruulla Yltiän kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,9 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä..
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Hepolammen valuma-alueeseen (35.625) se kuuluu.