stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michael Björklund

Michael Björklund (s. 1975 Saltvik) on ahvenanmaalainen kokki, joka tunnetaan muun muassa suomenruotsalaisesta lifestyle-televisio-ohjelmasta Strömsö. Hän on Ahvenanmaan tunnetuin kokki.
Björklund on valittu sekä Suomen että Ruotsin Vuoden kokiksi ja hän on sijoittunut viidenneksi Bocuse d’Or -maailmanmestaruuskilpailuissa. Björklund on työskennellyt monta vuotta kokkina göteborgilaisravintoloissa. Hän suosii pohjoismaisia paikallisesti tuotettuja raaka-aineita, joissa on puhtaat maut. Björklundilla on Smakbyn-ravintola lähellä Kastelholman linnaa Sundissa Ahvenanmaalla.
Björklund oli yksi niistä kahdestatoista pohjoismaisesta keittiömestarista, jotka allekirjoittivat Uutta pohjoismaista keittiötä koskevan julistuksen.
Björklund voitti Ruotsissa TV4-kanavalla keväällä 2020 esitettävään Robinson-tosi-tv-sarjan.
Kirjallisuutta

Björklund, Michael & Nars, Kenneth: Lähiruokaa – Pohjoismaalainen ruokani.  ((Min Nordiska Mat, 2011.) Suom. Saara Villa)  Ahvenanmaa:  Firma Kenneth Nars, 2011.  ISBN 9789526757216
Aiheesta muualla

Michael Björklundin kotisivu
Ny Nordisk Mat (nynordiskmad.org)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Hufvudstadsbladet
Hantin kieli

| Hanti |
| --- | --- |
Oma nimi:  ханты ясанг
Muu nimi:  ostjakki
Tiedot
Alue:  Hanti-Mansia, Jamalin Nenetsia, Tomskin alue
Puhujia:  13 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  uralilaiset kielet
Kieliryhmä:  suomalais-ugrilaiset kielet ugrilaiset kielet obinugrilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  fiu (muut suomalais-ugrilaiset kielet)
ISO 639-3:  kca
 Ohje 
Hantin kieli (aikaisempi nimitys ostjakki; hantiksi ханты ясаӈ, xanti jasaŋ tai қантәɣ ясәӈ, ķantəɣ jasəŋ) on Venäjällä Länsi-Siperiassa asuvien hantien puhuma uralilaisen kieliperheen suomalais-ugrilaiseen haaraan kuuluva kieli.
Hanti kuuluu suomalais-ugrilaisten kielten ugrilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat mansi ja unkari. Hantia ja mansia kutsutaan puhuma-alueensa mukaan obinugrilaisiksi kieliksi. Unkari on huomattavasti kaukaisempaa sukua hantille kuin mansi.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Hantien perinteistä asuinaluetta ovat Objoen keski- ja alajuoksu Narymista Salehardiin sekä Irtyšin alajuoksu sivujokineen. Hallinnollisesti alue käsittää suurimman osan Tjumenin alueeseen kuuluvasta Hanti-Mansian autonomisesta piirikunnasta, Jamalin Nenetsian lounaisosan sekä Tomskin alueen luoteisosassa sijaitsevat Aleksandrovskojen ja Kargasokin piirit.
Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 22 300 hantia ja 14 200 hantin kielen puhujaa. Kansallisuudeltaan hanteista 60,8 % ilmoitti äidinkielekseen hantin ja 38,5 % venäjän. Vuoden 2002 väestölaskennassa rekisteröitiin 28 700 hantia ja 13 600 hantin puhujaa. Alueellisesti he jakautuivat seuraavasti:
Hanti-Mansia 17 100 hantia (joista 5 900 osasi hantin kieltä)
Jamalin Nenetsia 8 800 (6 000)
Tomskin alue 900 (53).
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 9 600 hantin puhujaa. Vuonna 2016 arvioitiin, että 60 pronsettia hantilaisista puhuvat omaa kieltään.
Historia ja murteet

Obinugrilaisten ja unkarilaisten esivanhemmat lienevät eronneet toisistaan ensimmäisen vuosituhannen alkupuolella ennen ajanlaskun alkua.
Hantin kieli jakautuu murteisiin, jotka muodostavat kolme ryhmää:
pohjoishanti: Keski-Obin (Šerkalin), Kažymin, Berezovon (Šuryškarin), Uralin (Obdorin) murteet;
etelähanti: lähes sammunut Irtyšin murre;
itähanti: Vahin ja Vasjuganin, Surgutin sekä Salymin murteet.
Murteiden väliset äänteelliset ja muoto-opilliset erot ovat huomattavia. Keskinäisen ymmärrettävyyden kannalta voidaan puhua jopa kolmesta erillisestä hantin kielestä. Itämurteissa on 6–11 sijamuotoa, etelämurteissa 5–6 ja pohjoismurteissa vain kolme sijaa. Eroja on myös aikamuodoissa ja verbitaivutuksessa. Itämurteissa on kehittynyt monimutkainen vokaalijärjestelmä. Läntisten hantiryhmien kieleen on vaikuttanut mansi, pohjoisten nenetsi ja itäisten selkuppi. Hantissa on paljon lainasanoja komista ja erityisesti venäjästä. Eteläharnti ja itähanti ovat pohjoishantia huomattavasti suurempia murteita puhujamääriltään. Suurin osa hanteista puhuu surguntien murretta. Surguntihanteja arvioitiin olevan vuonna 2016 noin 4 000 henkeä.
Kirjakieli > Historia

Ortodoksiset lähetyssaarnaajat aloittivat hantin kielen kirjallisen viljelyn 1800-luvulla. Ensimmäinen hantinkielinen painettu kirja on Matteuksen evankeliumi vuodelta 1868. Vuosisadan vaihteessa hantiksi julkaistiin uskonnollista kirjallisuutta ja laadittiin hantinkielisiä aapisia. Aapiset julkaistiin vuonna 1897 Obdorskin murteella ja vuonna 1903 Vahin murteella. Näiden kyrilliseen kirjaimistoon perustuneiden julkaisujen käytännön merkitys jäi kuitenkin vähäiseksi. Kirjakieltä alettiin kehittää 1930-luvulla. 1930-luvun alussa hantille luotiin latinalainen kirjoitusjärjestelmä. Vuonna 1937 siirryttiin taas kyrilliseen aakkostoon, jota sen jälkeen on moneen kertaan uudistettu ja täydennetty. Suurten murre-erojen takia yhteisen kirjakielen luominen on osoittautunut mahdottomaksi. 1930–1950-luvuilla hantille luotiin kaikkiaan viisi kirjakieltä suurten murre-erojen takia.
Kirjakieli > Nykytila

Nykyään hantinkielistä kirjallisuutta ilmestyy Kazymin, Šuryškaryn, Surgutin ja Vahin murteilla. Vuonna 2000 hyväksyttiin uusi kirjaimisto Kazymin murretta varten.
Nykyisin kirjakieliä on kaksi, ja ne perustuvat Kazymin ja Šuryškarin pohjoismurteisiin. Käytetyin on Kazymin murteeseen perustuva kirjakieli. Kirjakielillä ei ole selviä normeja, ja siksi eri kirjoittajat voivat kirjoittaa kieltä kukin hieman omalla tavallaan. Murre-erot vaikeuttavat kirjakielen kehitystä, sillä suurinta murretta, Surguntin murretta ei opeteta kouluissa laisinkaan. Venäjän kielipolitiikan mukaan kuitenkin yhdellä kansalla voi olla vain yksi kirjakieli. Hantin osalta tilanne on se, että kirjakielen pohjana käytetään Kazymin murretta. Ongelmana on, että Kazymin murre on Hanti-Mansiassa lähes kuollut, ja vain 10 perhettä puhuu enää kazymin murretta. Kazymin murteen kirjaimisto hyväksyttiin vuonna 2000, mutta puhujien määrät eivät ole lisäntyneet. Tilanteesta huolimatta Surguntin murre olisi edelleen elävää, vaikka lapsille opetetaankin Kazymin murretta.
Hantiksi ilmestyy äidinkielen oppikirjoja, kansanperinnekokoelmia sekä jonkin verran alkuperäistä kaunokirjallisuutta. Aikaisemmin hantiksi julkaistiin myös käännöskirjallisuutta.
Agrafena Sopochina on kirjoittanut suurimman osan surguntin murteen hantinkielisestä kirjallisuudesta ja on myös yksiä niistä harvoista ihmisistä, jotka osaavat kirjoittaa hantin kielellä. Eläkkeellä oleva Sopochina  tekee töitä immateriaalisen kulttuurin komissiossa ja toimii välillä myös hantinkielisenä toimittajana Hănty jasaŋ -lehdessä. Hänen tyttärensä Marija Launonen toimii suomalaisen Sukukansojen ystävät -yhdistyksen hallituksessa.
Vuonna 2000 hyväksytty hantin kirjaimisto:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Ӓ ӓ | Ӑ ӑ | Б б | В в | Г г | Д д | Е е |
| Ё ё | Ә ә | Ӛ ӛ | Ж ж | З з | И и | Й й | К к |
| Қ қ | Л л | Ӆ ӆ | Ԓ ԓ | М м | Н н | Ң ң | Ӈ ӈ |
| О о | Ӧ ӧ | Ө ө | Ӫ ӫ | П п | Р р | С с | Т т |
| У у | Ӱ ӱ | Ў ў | Ф ф | Х х | Ҳ ҳ | Ц ц | Ч ч |
| Ҷ ҷ | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы | Ь ь | Э э | Є є |
| Є̈ є̈ | Ю ю | Ю̆ ю̆ | Я я | Я̆ я̆ |  |  |  |
Hanty-Mansijskissa ilmestyy hantinkielinen viikkolehti Hănty jasaŋ ja Salehardissa vuonna 2001 perustettu Luŋh Avt. Hănty jasaŋ on nelisivuinen ja tabloid-kokoinen. Artikkeleita julkaistaan neljällä hantin kielen murteella. Vuonna 2020 lehden painosmäärä oli 815. Hantinkielinen lastenlehti Hătļyje ilmestyy lehden liitteenä kerran kuussa. Kieltä käytetään myös Hanti-Mansian ja Jamalin Nenetsian radiossa ja televisiossa. Venäjänkielinen paikallislehti Belojarskije Vesti on julkaissut kansainvälisissä suomalais-ugrilaisissa sarjakuvatyöpajoissa piirrettyjä hantinkielisiä sarjakuvia.
Raija Bartens on kääntänyt hantien kansanrunoutta. Runoja on hänen kokoelmassaan nimeltä Siivekkäille Jumalille, jalallisille Jumalille.
Kirjakieli > Nykytila > Koulutuksessa

Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Opettajia koulutetaan Hanti-Mansijskin ja Salehardin opettajaopistoissa sekä Herzenin pedagogisessa yliopistossa Pietarissa. Koska hantia opetetaan kouluissa kuin vierasta oppiainetta, eikä se ole kouluopetuksen kieli usein lapset osaavat hantia lähinnä yksittäisiä sanoja. Näin on vaikka koulussa opetellaan myös perinteisiä lauluja ja tehdään näytelmiä hantiksi.
Erityisesti neuvostoaikoina äidinkielensä kadottaneiden sukupolvien keskuudessa olisi paljon halukkuutta opiskella kadonnutta suvun kieltä, mutta pätevistä opettajista ja opiskelumahdollisuuksista on pulaa. Kouluopetus on usein venäläisen tavan mukaan olla varsin teoreettista, eikä elävää arjen kielitaitoa ole helppo saavuttaa.
Nykytilanne

Melko suuresta puhujamäärästään huolimatta hantia voidaan pitää vakavasti uhanalaisena kielenä. Sitä käyttävät lähinnä vanhemmat sukupolvet, eikä se useinkaan välity lapsille. Hantien kielen opetusta on 2000-luvun alusta alkaen supistettu. Kieltä opettavien määrä on uhkaavan pieni. Yksittäiset kieliaktivistit ovat kuitenkin yrittäneet välittää kieltä myös lapsille. Kieltä uhkaa myös öljy- ja kaasuteollisuuden aiheuttama ympäristön saastuminen, perinteisten elinkeinojen kuihtuminen sekä hantien muutto kaupunkeihin. Monet hantiryhmät ovat lähes kokonaan venäläistyneet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hantinkielinen Wikipedia hautomossa
Ethnologue: Khanty (englanniksi)
Hantinkielisiä sarjakuvia Finno-Ugric Comics -hankkeen kotisivuilla
Jenni Blomberg

Jenni Blomberg (s. 30. toukokuuta 1981 Äänekoski) on suomalainen keilaaja. Hän on voittanut Pohjoismaiden-mestaruuden joukkuekilpailussa vuonna 2003. SM-liigassa hän voitti kultaa Grankulla Bowlaren joukkueessa vuonna 2006 ja lappeenrantalaisen R-ABC:n joukkueessa vuonna 2014.
Blomberg on kolme kertaa keilannut täyden 300 pisteen sarjan: lokakuussa 2009, lokakuussa 2012 ja lokakuussa 2014.
Otto Harbach

| Otto Harbach |
| --- | --- |
 Otto Harbach noin vuonna 1920.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1873
Kuollut: 24. tammikuuta 1963 (89 vuotta)
Ammatti:  Sanoittaja
Muusikko
Aktiivisena:  1908–1942
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Otto Harbach, oik. Otto Abels Hauerbach (18. elokuuta 1873 Salt Lake City, Yhdysvallat – 24. tammikuuta 1963 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sanoittaja ja teatterikäsikirjoittaja. Hän oli aikansa tuotteliaimpia Broadway-sanoittajia ja kirjoitti sanat yli 40 musikaaliin. Hän kirjoitti paljon yhteistyössä sanoittaja Oscar Hammerstein II:n ja säveltäjien Rudolf Friml ja Jerome Kern kanssa.
Tunnetuimpiin Harbachin sanoituksiin kuuluvat ”Every Little Movement”, ”Sympathy”, ”The Love Nest, ”Rose-Marie”, ”The Desert Song”, ”Smoke Gets in Your Eyes” ja ”Yesterdays”. Hän kirjoitti koko uransa teatterimusikaaleihin monien hänen aikalaistensa muuttaessa työskentelemään Hollywoodiin musikaalielokuvien yleistyessä.
Harbachia pidetään yhtenä Broadwayn menestyneimmistä sanoittajista ja käsikirjoittajista. Hänestä ei kuitenkaan koskaan tullut yleisön keskuudessa yhtä tunnettua nimeä kuin esimerkiksi yhteistyökumppanistaan Hammersteinista; hänen sanoittamansa kappaleet yhdistettiin usein yleisemmin niiden säveltäjään kuin Harbachiin.
Elämä ja ura > Alkuvuodet

Otto Hauerbach syntyi Salt Lake Cityssä tanskalaiseen maahanmuuttajaperheeseen. Hän työskenteli vuosina 1875–1901 englannin opettajana Whitman Collegessa. Vuonna 1901 hän muutti New Yorkiin jatko-opiskelemaan Columbian yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa aloittaakseen uran reportterina ja lauluntekijänä. Hän työskenteli vuoden sanomalehtikirjoittajana ja oli vuosina 1903–1910 töissä mainostoimistoissa.
Musiikkiuransa alkuvaiheessa Hauerbach tutustui säveltäjä Karl Hoschnaan ja alkoi kirjoittaa tämän kanssa lauluja vaudeville- ja minstrel-esityksiin. Vuonna 1908 sai ensi-iltansa Hauerbachin ensimmäinen Broadway-tuotanto Three Twins, johon Hoschna sävelsi musiikin. Ennen pitkää Hauerbach alkoi kirjoittaa yksinomaan Broadway-musikaaleihin. Hauerbach ja Hoschna tekivät yhdessä musiikin viiteen musikaalinäytelmään. Yhteistyö päättyi Hoschnan kuolemaan vuonna 1911.
Elämä ja ura > Rudolf Frimlin tapaaminen

Broadway-tuottaja Arthur Hammerstein esitteli Hauerbachin sanoittajaa etsivälle säveltäjä Rudolf Frimlille, josta tuli tämän seuraava tärkeä yhteistyökumppani. Hammerstein, Friml ja Hauerbach tekivät yhdessä 11 musikaalia. Vuoden 1912 The Firefly (1912) oli menestys ja teki debytoivasta Frimlistä tärkeän säveltäjän Broadway-piireissä. Sitä seurasivat musikaalikomedia High Jinks (1913) ja operettityylinen Katinka (1915). Näytelmiä esitettiin ensimmäisen maailmansodan aikana myös Lontoossa, mutta musiikin tekijöiksi merkittiin sodanaikaisen saksalaisvihan pelossa salanimet ”Roderick Freeman” (Friml) ja ”Ogden Hartley” (Hauerbach).
Hauerbach kirjoitti yhdessä Edward Clarkin kanssa sanat Frimlin vuoden 1917 komediaan You’re in Love. Näytelmä oli Arthur Hammersteinin veljenpojan Oscar Hammerstein II:n ensimmäinen Broadway-tuotanto. Saman vuoden marraskuussa ensi-iltansa saanut musikaali Kitty Darlin’ oli ensimmäinen tuotanto, jossa Hauerbach otti käyttöön taiteilijanimen Otto Harbach. Hän käytti nimeä julkaisuissaan siitä lähtien.
Vuonna 1918 Harbach meni naimisiin saltlakecityläisen Eloise Smith Dougallin kanssa. He saivat kaksi poikaa, joiden nimet ovat William ja Robert. William on televisiotuottaja, joka on tuottanut muun muassa The Tonight Show’ta.
Elämä ja ura > Menestys ja loppuvuodet

1920-luvun alussa Harbach opasti sanoittajana aloittelevaa Oscar Hammerstein II:sta ja sanoitti tämän kanssa musiikkia muun muassa George Gershwinille, Jerome Kernille, Sigmund Rombergille ja Vincent Youmansille. Harbachin ja Hammersteinin kirjoittamasta näytelmästä Sunny tehtiin vuonna 1924 musikaali, jossa näytteli Marilyn Miller. Yhteistyö Hammersteinin kanssa oli Harbachin uran menestyneintä aikaa.
Vuonna 1924 sai ensi-iltansa musikaali Rose-Marie. Sen musiikin sävelsivät Rudolf Friml ja Herbert Stothart ja sanoista ja käsikirjoituksesta vastasivat Harbach ja Hammerstein. Se esitettiin vuosina 1924–1926 yhteensä 557 kertaa Broadwayllä, ja alkuvuodesta 1927 sen esittäminen aloitettiin uudelleen 48 näytöksen ajaksi. Lontoossa siitä tuli 1920-luvun pisimpään esitetty musikaali.
Harbach sanoitti Irving Caesarin kanssa Vincent Youmansin vuoden 1925 näytelmän No, No, Nanette, josta tuli vuosikymmenen menestynein Broadway-tuotanto. Harbach teki paljon yhteistyötä Jerome Kernin kanssa ja sanoitti muun muassa tämän musikaaleihin Sunny (1925), The Cat and the Fiddle (1931) ja Roberta (1933). Roberta sisälsi Harbachin tunnetuimpiin sanoituksiin kuuluvat laulut  ”Smoke Gets in Your Eyes” ja ”Yesterdays”.
Harbach vetäytyi musiikin kirjoittamisesta 1940-luvun alkupuolella. Hän toimi musiikkijärjestö ASCAPin varapuheenjohtajana vuosina 1936–1940 ja sen puheenjohtajana vuosina 1950–1953. Hän oli järjestön perustajajäsen.
Otto Harbach kuoli 24. tammikuuta 1963 New Yorkissa. Hänet valittiin vuonna 1970 Songwriters Hall of Fameen.
Elokuva

Vaikka Harbach ei monista ajan teatterimaailman lauluntekijöistä poiketen koskaan siirtynyt Broadwayltä elokuvamusiikin pariin, monista hänen kirjoittamistaan näytelmistä on sittemmin kuvattu myös elokuvaversio.
Rose-Marie-musikaalista on tehty kolme elokuvaversiota. Vuonna 1928 valmistuneen elokuvan pääosaa esitti Joan Crawford. Vuoden 1936 elokuvaversiossa näyttelivät Jeanette MacDonald ja Nelson Eddy. Vuonna 1954 julkaistiin kolmas elokuvaversio, jossa pääosia esittivät Ann Blyth ja Howard Keel. MacDonald ja Eddy näyttelivät myös vuoden 1940 elokuvaversiossa Harbachin ja Hammersteinin vuoden 1926 musikaalista The Desert Song.
Robertan vuonna 1935 valmistuneessa elokuvaversiossa näyttelivät Fred Astaire ja Ginger Rogers. Vuonna 1937 Robert Z. Leonard ohjasi elokuvaversion (suom. Señorita) näytelmästä The Firefly.
Tuotanto

Harbach sanoitti tai käsikirjoitti 47 musikaalinäytelmää uransa aikana. Useimmissa näytelmissä hän toimi sekä sanoittajana että käsikirjoittajana.
| Vuosi | Näytelmä | Sävellys | Huom |
| --- | --- | --- | --- |
| 1908 | Three Twins |  Karl Hoschna |  Vain sanoitus |
| 1910 | Bright Eyes |  Karl Hoschna |  Vain sanoitus |
| 1910 | Madame Sherry |  Karl Hoschna |  |
| 1911 | Dr. De Luxe |  Karl Hoschna |  |
| 1911 | The Girl of My Dreams |  Karl Hoschna |  |
| 1911 | The Fascinating Widow |  Frederick W. Mills |  |
| 1912 | The Firefly |  Rudolf Friml |  |
| 1913 | High Jinks |  Rudolf Friml |  |
| 1914 | The Crinoline Girl |  Percy Wenrich | Vain käsikirjoitus |
| 1914 | Suzi |  Alandar Renyi |  |
| 1915 | Katinka |  Rudolf Friml |  |
| 1916 | The Silent Witness |   |   |
| 1916 | A Pair of Queens |  A. Seymour Brown, Harry Lewis |   |
| 1917 | You’re in Love |  Rudolf Friml |  |
| 1917 | Miss 1917 |  Victor Herbert, Jerome Kern | Vain sanoitus |
| 1917 | Kitty Darlin’ |  Rudolf Friml |  |
| 1917 | Going Up |  Louis A. Hirsch |  |
| 1919 | Up in Mabel’s Room |  Wilson Collison |   |
| 1919 | Tumble In |  Rudolf Friml |  |
| 1919 | The Little Whopper |  Rudolf Friml |  |
| 1920 | No More Blondes |   |   |
| 1920 | Tickle Me |  Herbert P. Stothart |  |
| 1920 | Mary |  Lou Hirsch |  |
| 1920 | Jimmie |  Herbert P. Stothart |  |
| 1921 | June Love |  Rudolf Friml | Vain käsikirjoitus |
| 1921 | The O’Brien Girl |  Lou Hirsch | Vain käsikirjoitus |
| 1922 | The Blue Kitten |  Rudolf Friml |  |
| 1922 | Molly Darling |  Tom Johnstone | Vain käsikirjoitus |
| 1923 | Wildflower |  Herbert P. Stothart |  |
| 1923 | Jack and Jill |  Augustus Barratt |  |
| 1923 | Kid Boots |  Harry Tierney | Vain käsikirjoitus |
| 1924 | Rose-Marie |  Rudolf Friml |  |
| 1924 | Betty Lee |  Louis A. Hirsch |  |
| 1925 | No, No, Nanette |  Vincent Youmans |  |
| 1925 | Sunny |  Jerome Kern |  |
| 1925 | Song of the Flame |  Herbert P. Stothart |  |
| 1926 | Kitty’s Kisses |  Con Conrad |  |
| 1926 | Criss Cross |  Jerome Kern |  |
| 1926 | The Wild Rose |  Rudolf Friml |  |
| 1926 | The Desert Song |  Sigmund Romberg |  |
| 1927 | Lucky |  Jerome Kern |  |
| 1927 | Golden Dawn |  Emmerich Kálmán, Herbert P. Stothart |  |
| 1928 | Good Boy |  Herbert P. Stothart | Vain käsikirjoitus |
| 1930 | Nina Rosa |  Sigmund Romberg |   |
| 1931 | The Cat and the Fiddle |  Jerome Kern | Myös sävellys |
| 1933 | Roberta |  Jerome Kern |  |
| 1936 | Forbidden Melody |  Sigmund Romberg |  |
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Otto Harbach on Wikiaineistossa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat 2  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC
Błędówin aavikko

Błędówin aavikkoa
Błędówin aavikkoa
Błędówin aavikko (puol. Pustynia Błędowska) on aavikko Sleesian voivodikunnassa Etelä-Puolassa. Aavikko on Keski-Euroopan laajin, noin 20 neliökilometrin laajuinen. Aavikko syntyi metsänhakkuun tuloksena 1200-luvulla. 1960-luvulla alueelle istutettiin mäntyä, punatammea ja huurrepajua, minkä myötä noin 32 neliökilometrin laajuinen aavikkoalue on kutistunut huomattavasti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Błędówin aavikko Wikimedia Commonsissa
Bithynia

Bithynia sijaitsee Vähän-Aasian luoteisosassa
Bithynia (m.kreik. Βιθυνία) oli antiikin aikainen alue Vähässä-Aasiassa Mustanmeren rannalla. Alueella sijaitsi 300-luvulta eaa. ensimmäiselle vuosisadalle eaa. valtakunta, jonka kuningas Nikomedes IV testamenttasi Roomalle vuonna 74 eaa.
Historia

Bithynia ei koskaan joutunut täysin Akhaimenidien Persian vallan alle. Aleksanteri Suuren valloitusten jälkeen Bithynian traakialaisperäinen väestö vastusti Lysimakhoksen yrityksiä vallata alue. Lopulta eräs paikallinen päällikkö nimeltä Zipoites julisti itsensä kuninkaaksi. Bithynian kuninkaallinen ajanlasku alkoi vuodesta 327/326 eaa. Zipoiteen seuraaja Nikomedes I perusti Nikomedeian kaupungin valtakuntansa pääkaupungiksi vuonna 264 eaa. Nikomedeia sijaitsi Propontiksen rannalla. Uuden kaupungin kautta maa hellenisoitui nopeasti. Vuonna 255 eaa. Nikomedeen pojasta Ziaelaasta tuli kuningas, vaikka Nikomedes oli testamentissaan kieltänyt tämän. Ziaelas laajensi Bithyniaa itään. Noin vuonna 230 eaa. Ziaelas kuoli taistelussa galatialaisia vastaan.
Rooman valtakunnan osana Bithynia kuului alun perin Bithynia et Pontuksen provinssiin ja myöhemmin Bithynian provinssiin.
Luettelo Bithynian kuninkaista

Tämä on eräs versio luettelosta Bithynian kuninkaista. Luettelo on hyvin epävarma, kaikkien kuninkaiden olemassaolosta ei ole näyttöä, vuodet ovat epätarkkoja, ja esimerkiksi Nikomedes-nimisten hallitsijoiden määrästä ei ole varmuutta.
Zipoites I 328–279 eaa.
Nikomedes I 279–255 eaa.
Zipoites II 279–276 eaa.
Zipoites III 255 eaa.
Ziaelas 255–228 eaa.
Prusias I 228–185 eaa.
Prusias II 185–149 eaa.
Nikomedes II 149–128 eaa.
Nikomedes III 128–94 eaa.
Nikomedes IV 94–75 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bithynia Wikimedia Commonsissa
BL 9,2 tuuman Mk XI -laivatykki

| 9> 2" BL Mk XI -laivatykki |
| --- | --- |

Aseen tyyppi:  kaksiputkinen laivatykki
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1908-1920
Valtion käytössä:   Yhdistynyt kuningaskunta
Sodissa:  Ensimmäinen maailmansota
Valmistushistoria
Valmistusmäärä:  45
Tekniset tiedot
Paino:  29 t
Pituus:  11,68 m (51,6 pituuskaliiperia)
Piipun pituus:  461,375 tuumaa (50,15 pituuskaliiperia)
Kaliiperi:  9,2 tuumaa (233,7 mm)
Lähtönopeus:  876 m/s
9,2 tuuman BL Mk XI -laivatykki oli brittiläinen 50 pituuskaliiperin laivatykki, joka oli palveluskäytössä ensimmäisessä maailmansodassa. Se oli asennettuna panssariristeilijöille pääaseiksi ja varhaisille taistelulaivoille apuaseiksi. Tykin putken pidentämisellä aiempaan versioon verrattuna pyrittiin nostamaan lähtönopeutta ja siten lisäämään kantamaa tai kranaatin läpäisykykyä. Malli oli viimeinen kuninkaallisen laivaston 9.2 tuuman tykki.
Suunnittelu ja valmistus

Vuonna 1902 Ordnance Board esitti panoksen kasvattamista, jotta putkipaine nousisi ja lähtönopeus kasvaisi. Tammikuussa 1903 annettiin määräys asian tutkimisesta ja suunnittelun tuloksena oleva Mk X tykki ei juurikaan poikennut edeltäjistään. Vickers kuitenkin jatkoi omin päin tutkimusta, minkä perustana käytettiin Amiraliteetin kanssa käytyjä keskusteluja Lord Nelson -luokan aseistamisesta. Vickersin malli kilpaili Ordnance Boardin suunnittelun pohjalta tehdyn aseen kanssa menestyksekkäästi tullen valituksi.
Amiraalineuvosto hyväksyi uuden mallin alkuvuodesta 1905 Lord Nelson - ja Minotaur-luokkien aseistamiseksi. Ensimmäiset kaksi tykkiä valmistuivat vielä vuonna 1905. Niiden suunniteltu kestoikä oli 300 laukausta ammuttaessa kordiittitäytteisiä MD kranaatteja.
Asennus

Tykkien kaksiputkinen Mk VII ja yksiputkinen MK VIII asennus mahdollistivat +15 - -15 asteen korkeuskulman muutoksen ja sekä sivu- että korkeussuuntaus tapahtui hydraulisesti. Tykit voitiin ladata 6,5 - -5 asteen korkeuskulmilla. Kaksiputkinen asennus mahdollisti jopa neljän laukauksen minuuttinopeuden tykkiä kohden. Tornin etu- ja takaseinän panssaroinnin paksuus oli kahdeksan tuumaa ja sivujen tuuman vähemmän.
Tykit asennettiin seuraaviin aluksiin:
Minotaur-luokan panssariristeilijöihin, joihin kuhunkin asennettiin kahteen torniin kaksi tykkiä
Lord Nelson -luokan taistelulaivoihin, joihin kumpaankin neljä kaksiputkista ja kaksi yksiputkista asennusta.