stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dion (Pieria)
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi

Dionin paikka on ollut kulttikäytössä viimeistään arkaaisella kaudella noin 500 eaa. Sen nimi on johdettu Zeuksen nimestä, jonka genetiivi on Dios (Διός). Paikan alkuperäinen kultti vaikuttaisi olleen Demeteriin yhdistetty hedelmällisyyden jumalattaren kultti. Paikallisen perinteen mukaan Dion oli paikka, jossa Orfeus kuoli ja johon hänet haudattiin.
Dioniin kehittyi asutus viimeistään klassisella kaudella. Varhaisin maininta Dionista on Thukydideeltä vuodelta 424 eaa. Hän mainitsee paikalla olleen pienen kaupungin. Dion luetaan klassisen kauden polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Diestēs (Διέστης), Diastēs (Διάστης), Deios (Δεῖος) ja Dieus (Διεύς).
Dionista kehittyi Makedonian valtakunnan pyhin paikka 400-luvun eaa. lopulla kuningas Arkhelaoksen aikana. Hänen aikanaan Dionia kohennettiin, ja paikalle rakennettiin Zeuksen pyhäkkö sekä stadion ja teatteri tuolloin perustettuja juhlakisoja varten. Dionin kisat tunnettiin nimellä ”Dionin Olympian kisat” (Ὀλύμπια τὰ ἐν Δίῳ, Olympia ta en Diō). Kisoissa uhrattiin Olympoksen Zeukselle ja Pierian muusille, ja niihin kuului näytelmä- ja urheilukilpailuita. Kisojen vietto kesti noin vuoteen 100 eaa. saakka.
Dion oli merkittävä uskonnollinen ja sotilaallinen keskus erityisesti Makedonian hegemonian aikana 300- ja 200-luvuilla eaa. Se oli makedonialaisille merkittävä rajalinnake etelään päin. Filippos II juhlisti paikalla Khalkidiken liiton pääkaupungin Olynthoksen tuhoamista. Aleksanteri Suuren sotajoukot kokoontuivat Dioniin ennen sotaretkeään Aasiaan, tarkoituksena avun pyytäminen Zeukselta, ja järjestivät paikalla yhdeksänpäiväiset juhlat. Granikosjoen taistelun jälkeen Dioniin pystytettiin Lysippoksen veistämä veistosryhmä, joka esitti 25 Aleksanterin taistelussa kaatunutta kumppania.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Dion kukoisti erityisesti hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Kuningas Kassandros rakennutti kaupunkiin muurit sekä lukuisia julkisia rakennuksia. Aitolialaiset tuhosivat Dionin Skopaan johdolla vuonna 219 eaa. Filippos V teki kostoiskon Aitoliaan ja rakennutti Dionin uudelleen. Dion oli elpynyt täysin vuoteen 169 eaa. mennessä, sillä Perseus käytti sitä tukikohtana roomalaisia vastaan. Roomalaiset pitivät sitä hallussaan jonkun aikaa, mutta Perseus palasi ja kunnosti kaupungin muureja, joita roomalaiset olivat tuhonneet.
Keisari Augustuksen toimesta paikalle siirrettiin asukkaita Italiasta, ja siitä tehtiin colonia eli roomalainen sotilassiirtokunta nimellä Colonia Julia (Augusta) Diensis. Tämä tapahtui heti Aktionin taistelun vuonna 31 eaa. jälkeen. Kaupungin kielenä oli tuosta lähtien latina, mutta asukkaat hellenisoituivat nopeasti, ja muun muassa suurin osa paikalta löydetyistä roomalaisen ajan piirtokirjoituksista on kreikaksi.
Roomalainen Dion kukoisti erityisesti 100-luvulla ja 200-luvun alussa jaa. samalla kun läheinen Pydna taantui. Varhaiskristillisellä ajalla 300-luvulla Dioniin rakennettiin kaksi basilikakirkkoa aikaisempien rakennusten paikalle. Kolmas basilika sijaitsi kaupunginmuurien ulkopuolella. Dion tuhottiin 300-luvun lopulla ja elpyi 400-luvulla joksikin aikaa. 300- ja 400-luvuilla kaupungissa oli oma piispa, ja kaupungin piispojen tiedetään ottaneen osaa tuon ajan kirkolliskokouksiin.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Dion hylättiin lopullisesti 400-luvulla, ja asukkaat muuttivat turvallisempaan paikkaan lähemmäksi vuoria. Ostrogootit tuhosivat kaupungin noihin aikoihin, ja tuhon viimeistelivät maanjäristykset sekä Bafyras-joen tulviminen. Viimeinen maininta Dionista on Bysantin valtakunnan provinssien kirjanpidossa (De thematibus) 900-luvulla.
Dionia tutkittiin jo 1800-luvulla, ja esimerkiksi kaupungin teatteri paikannettiin vuonna 1808. Tutkimusten alkuvaiheessa alue oli metsäistä ja soista kosteikkoa, mutta sittemmin se on kuivattu ja raivattu. Ensimmäisiä varsinaisia arkeologisia kaivauksia suoritettiin 1970-luvulla. Alueen järjestelmälliset kaivaukset alkoivat vuonna 1982 ja jatkuvat edelleen. Nykyisin niitä suorittaa Thessalonikin Aristoteles-yliopisto.
Rakennukset ja löydökset > Yleiskuva

Dion oli alun perin ensisijaisesti pyhäkköalue. Alueelle kehittyi myös linnoitettu kaupunki, jonka pinta-ala oli noin 43 hehtaaria. Näin se oli suhteellisen pieni. Kaupunkia ympäröivät noin 2,6 kilometriä pitkät muurit, joiden paksuus oli noin 2,6–3,3 metriä ja joissa oli noin 60 tornia ja kuusi tai seitsemän porttia. Muuria reunusti vallihauta, joka saattoi olla tarkoitettu suojaamaan kaupunkia yhtä hyvin tulvilta kuin hyökkääjiltä.
Kaupungissa oli suunniteltu asemakaava, joka muodosti hyvin säännöllisen suorakulmion. Pääkatu (cardo maximus) kulkee pohjois-eteläsuunnassa (tai tarkemmin pohjoisluode-eteläkaakko -suunnassa) ja johtaa eteläportille. Toinen, itä-länsisuuntainen pääkatu (decumanus maximus) johtaa länsiportille. Pääkatujen leveys on noin 5–5,6 metriä. Kaupunginmuurien ympäröimältä alueelta on löydetty forum, julkisia rakennuksia, yksityistaloja sekä liike- ja työpajatiloja. Kaupungin etelälaidalla ovat kylpylät eli termit.
Lukuisat pyhäköt ovat muurien ulkopuolella pääosin kaupungin eteläpuolella. Ne oli sijoitettu kaupungin ulkopuolelle mahdollisesti siksi, että niitä käytti suuri joukko ihmisiä eri puolilta, eivät pelkästään Dionin asukkaat. Kaupungissa oli stadion sekä kaksi teatteria, toinen kreikkalainen ja toinen roomalainen, jotka nekin sijaitsivat muurien ulkopuolella.
Dionin merkittävimmät rakennukset ja rakennelmat ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
Forum
Praetorium
Polygoni
Dionysoksen talo
Hydraulis-talo
Ledan talo
Zosaksen talo
Suuri roomalainen kylpylä
Demeterin pyhäkkö
Zeus Olympioksen pyhäkkö ja alttari
Zeus Hypsistoksen pyhäkkö
Isiksen pyhäkkö
Asklepioksen pyhäkkö
Kreikkalainen teatteri
Roomalainen teatteri
Stadion (tarkka sijainti tuntematon)
Makedonialainen kammiohauta
Kaupunginmuuri
Cardo maximus -pääkatu
(Nykyinen tie)
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on esillä Díon arkeologisessa museossa, joka sijaitsee läheisessä Díon kylässä. Niihin lukeutuu muun muassa kulttipatsaita, hautamuistomerkkejä ja rakennusten veistoskoristelujen osia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dionin arkeologinen alue Wikimedia Commonsissa
Dionin tasankoa ja Dionin kreikkalainen teatteri, taustalla Olympos-vuori.
Dionin kaupunginmuuria.
Dionin cardo maximus -pääkatua.
Zeus Hypsistoksen pyhäkön rauniot.
Kaavakuva Dionin arkeologisesta alueesta.
  Hellenistinen aika
  Roomalainen aika
Forumin basilikan niin kutsuttu Kilpimuistomerkki.
Roomalainen kylpylä hypokausteineen.
Dionysoksen talon rauniot.
Medusan päätä esittävä lattiamosaiikki Dionysoksen talosta.
Kreikkalainen teatteri.
Isiksen pyhäkön rauniot.
Zeus Olympioksen pyhäkön alttarin jäänteet.
Italian ympäriajo 1998

Italian ympäriajo 1998 alkoi 16. toukokuuta ja päättyi 7. kesäkuuta 1998. Kilpailun voitti Italian Marco Pantani, toiseksi sijoittui hänelle 1.33 minuuttia hävinnyt Venäjän Pavel Tonkov ja kolmas oli Italian Giuseppe Guerini 6.51 minuuttia voittajalle hävinneenä.
Isovoirousku

| Isovoirousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  scrobiculatus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius scrobiculatus  (Scop.) Fr.  
Katso myös
   Isovoirousku Wikispeciesissä   Isovoirousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isovoirousku (Lactarius scrobiculatus) on rouskuihin kuuluva syötävä sieni.
Koko ja ulkonäkö

Isovoirouskun vanhemmiten jopa 20 senttiä leveä lakki on aluksi kupera, myöhemmin matalasti suppilomainen. Lakin pohjaväri on keltainen ja siinä erottuu myös usein tummempia renkaita. Lakin nukkaiset reunat kiertyvät vanhemmiten alaspäin. Kuivana lakin pinta voi olla kiiltävä, mutta kostuessaan se muuttuu limaiseksi ja tahmeaksi. Sienen jalka ja heltat ovat väriltään kellertävät. Lyhyen ja tukevan jalan pinnalla on kuoppamaisia laikkuja. Malto on raakana polttavan kirpeää. Maitiaisneste on aluksi väriltään valkoista, mutta joutuessaan ilman kanssa tekemisiin se muuttuu rikinkeltaiseksi.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Isovoirouskun kaltaisia voirouskuja ovat myös korpivoirousku (L. tuomikoskii), vihervoirousku (L. olivinus) ja villavoirousku (L. leonis), jotka kelpaavat myös samoin syötäväksi.
Kasvuaika ja -paikka

Suomessa koivurouskua tavataan harvinaisena elokuusta lokakuuhun, Etelä-Suomesta Lappiin. Se kasvaa kosteissa kuusimetsissä ja puronvarsinotkoissa kalkkialustalla.
Käyttö ravinnoksi

Isovoirousku on ryöpättävä ennen käyttöä. Se voidaan käyttää esimerkiksi paistettuna tai suolasienenä.
Aiheesta muualla

Luontonetti: Isovoirousku (Lactarius scrobiculatus)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lactarius scrobiculatus:  Wikidata: Q1546452  Wikispecies: Lactarius scrobiculatus  BioLib: 60021  CoL: 3RS8M  EoL: 162815  EPPO: LACTSC  Fungorum: 196637  GBIF: 5248671  iNaturalist: 351305  IRMNG: 11063021  MycoBank: 196637  NatureServe: 2.943761  NBN: NHMSYS0001486085  NCBI: 93011  Open Tree of Life: 561237  Laji.fi: MX.72944 
Agaricus scrobiculatus:  Wikidata: Q59531640  CoL: 5TNZG  Fungorum: 234749  GBIF: 2550962  IRMNG: 11212166  MycoBank: 234749
Issos

| Issos> Ἰσσός.Sijainti |
| --- | --- |
 Issos
Koordinaatit:  36°51′14″N, 36°09′25″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Yeşil Hüyük (aiemmin Kinet Höyük / Kınet Höyüğü), Dörtyol, Hatay
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kilikia
Aiheesta muualla
  Issos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Issos (m.kreik. Ἰσσός, myös Issoi, Ἰσσοί, lat. Issus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kilikiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi nykyisessä Yeşil Hüyükissä lähellä Hatayn maakunnan Dörtyolin kaupunkia.
Kaupungin sijainti oli strateginen, ja siksi se on historiassa usean merkitttävän Issoksen taisteluna tunnetun taistelun tapahtumapaikka.
Maantiede

Issoksen kaupunki sijaitsi Kilikian tasangon länsilaidalla olevalla rannikkotasangolla Issoksenlahden (Ἰσσικὸς κόλπος, Issikos kolpos, nyk. Iskenderuninlahti) rannalla lähellä Pinaros-joen (nyk. Payas) suistoa. Herodotos kutsui Issoksenlahtea Myriandroksenlahdeksi sen rannalla Issoksesta etelään sijainneen Myriandroksen kaupungin mukaan.
Issosta pidettiin Kilikian itäisimpänä kaupunkina; sen jälkeen saavuttiin Syyriaan. Kaupungin itäpuolella sijaitsi Amanos-vuori, joka oli Tauros-vuorten ulokkeita. Issoksen sijainti oli strateginen, koska Kilikiasta Syyriaan kulkevien tuli kulkea sen kautta ennen etenemistä Amanoksen yli kulkeville solille, jotka olivat tärkein kulkutie vuorten yli.
Issoksen kaupunkivaltion haltuun kuuluneen alueen kokoa ei tunneta. Issoksesta länteen sijaitsivat Aigaiai, Mopsuestia, Mallos ja Magarsa (myöhempi Antiokheia Pyramoksen varrella), pohjoiseen Epifaneia, ja etelään Myriandroksen lisäksi Aleksandreia ”Issoksen rannalla” (Aleksandreia Katisson, Alexandria ad Issum) ja Rhosos.
Historia

Issoksen paikalla on ollut asutusta viimeistään myöhäiseltä neoliittisella kaudelta noin 5000 eaa. lähtien. Antiikin aikana olemassa ollut Issoksen kaupunki on saattanut olla alkuperältään ei-kreikkalainen kaupunki, eikä sen tiedetä koskaan olleen kreikkalainen siirtokunta. Se on luetteloitu nykytutkimuksessa klassisen kauden kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon lähinnä siksi, että se vaikuttaa olleen jo 400-luvulla eaa. jossakin määrin hellenisoitunut ja löi omaa hopearahaa. Lisäksi sekä Ksenofon että Diodoros Sisilialainen kutsuvat sitä polikseksi. Ksenofon sanoo kaupungin olleen suuri ja kukoistava kymmenentuhannen sotaretken aikaan noin vuonna 401 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Isseus (Ἰσσεύς) ja mahdollisesti myös Issaios (Ἰσσαῖος).
Issokseen liitetään historiassa kolme merkittävää taistelua. Tunnetuin Issoksen taistelu käytiin vuonna 333 eaa. Siinä Aleksanteri Suuri kukisti Persian Dareios III:n. Tämä taistelu tunnetaan joskus ensimmäisenä Issoksen taisteluna, mutta yleensä vain Issoksen taisteluna, koska se on niistä kuuluisin ja merkittävin seudun koko myöhemmän historian kannalta. Aleksanteri Suuren sanotaan antaneen voittonsa vuoksi kaupungille uuden nimen Nikopolis (”Voiton kaupunki”). Joidenkin antiikin lähteiden mukaan Issos ja Nikopolis olisivat kuitenkin olleet erilliset kaupungit, ja Issos olisi sijainnut rannikolla ja Nikopolis sisämaassa.
Issos menetti ajan kuluessa merkitystään joen ja sataman umpeenliettymisen vuoksi, ja läheisestä Aleksandreiasta tuli sitä merkittävämpi. Issos hylättiin noin vuonna 50 eaa. mahdollisesti maanjäristyksen vuoksi. Toisaalta ajanlaskun alussa kirjoittanut Strabon sanoo kaupungin olleen pieni ja varustettu satamapaikalla.
Toinen Issoksen taistelu käytiin vuonna 194 jaa. Septimius Severuksen ja hänen haastajansa Pescennius Nigerin joukkojen välillä. Taistelu käytiin Issoksenlahden rannalla, mutta ei aivan samassa paikassa kuin vuoden 333 eaa. taistelu. Niin kutsuttu ”kolmas Issoksen taistelu” käytiin vuonna 622 jaa. Bysantin valtakunnan ja sassanidien Persian välillä. Se käytiin todellisuudessa Kappadokiassa, mutta tunnetaan silti Issoksen taisteluna.
Issoksen arkeologiset tutkimukset alkoivat vuonna 1992.
Rakennukset ja löydökset

Issoksen paikalla on rauniokumpu, jonka korkeus on noin 26 metriä ympäröivästä tasangosta laskettuna. Löytöihin lukeutuu joitakin rakennusten jäänteitä, pienen hellenistisellä kaudella rakennetun teatterin sekä roomalaisaikaisen akveduktin rauniot sekä keramiikkaa ja kotitalousesineitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Issos Wikimedia Commonsissa
Lyydian satraappi Tiribazoksen Issoksessa lyöttämä stateeri, n. 388–380 eaa. Kuvituksessa kotkaa pitelevä Baal sekä Ahura Mazda.
Kilikian satraappi Balakroksen Issoksessa lyöttämä stateeri, n. 333–323 eaa. Kuvituksessa istuva Baaltars ja Athenen pää.
It’s Alive

| It’'s Alive Ramones |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 31. joulukuuta 1977
 Julkaistu: huhtikuu 1979
 Tuottaja(t): Tommy Ramone
 Tyylilaji: Punk rock
 Kesto: 53.49
 Levy-yhtiö: Sire Records
It's Alive on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Ramonesin huhtikuussa 1979 julkaistu live-albumi. Albumi nauhoitettiin yhtyeen Lontoon konsertissa uudenvuodenaattona 1977. Albumia pidetään Ramonesin parhaana live-albumina.
Kappalelista

Rockaway Beach – 2.24
Teenage Lobotomy – 1.55
Blitzkrieg Bop – 2.05
I Wanna Be Well – 2.23
Glad to See You Go – 1.51
Gimme Gimme Shock Treatment – 1.37
You’re Gonna Kill That Girl – 2.28
I Don't Care – 1.41
Sheena Is a Punk Rocker – 2.16
Havana Affair – 1.35
Commando – 1.40
Here Today, Gone Tomorrow – 2.55
Surfin’ Bird – 2.20 (Al Frazier/Sonny Harris/Carl White/Turner Wilson)
Cretin Hop – 1.46
Listen to My Heart – 1.36
California Sun – 1.45 (Henry Glover/Morris Levy)
I Don’t Wanna Walk Around With You – 1.25
Pinhead – 2.46
Do You Wanna Dance? – 1.39
Chain Saw – 1.29
Today Your Love, Tomorrow the World – 1.55
I Wanna Be a Good Boy – 2.03
Judy Is a Punk – 1.14
Suzy Is a Headbanger – 1.53
Let’s Dance – 2.03 (Jim Lee)
Oh Oh I Love Her So – 1.40
Now I Wanna Sniff Some Glue – 1.18
We’re a Happy Family – 2.07
Muusikot

Joey Ramone - laulu
Johnny Ramone - kitara
Dee Dee Ramone - basso
Tommy Ramone - rummut
Italian tasavallan presidentti

| Italian presidentti |
| --- | --- |
 Presidente della Repubblica Italiana
 
 
 Nykyinen Sergio Mattarella 3. helmikuuta 2015 lähtien
Virka-asunto:  Palazzo del Quirinale
Kauden pituus:  7 vuotta
Perustettu:  1. tammikuuta 1948
Ensimmäinen:  Enrico De Nicola
Kotisivut:  www.quirinale.it
Italian tasavallan presidentti (ital. Presidente della Repubblica Italiana) on Italian valtionpäämies. Presidentin valtaoikeuksiin kuuluvat pääministerin ja elinikäisten senaattorien nimitysoikeus, parlamentin hajotusoikeus ja mahdollisuus palauttaa perustuslakia mahdollisesti rikkovat lait takaisin parlamenttiin. Presidentin toimikausi on seitsemän vuotta, eikä kausien määrää ole rajattu. Päästäkseen Italian presidentiksi ehdokkaan pitää olla Italian kansalainen, vähintään 50 vuoden ikäinen ja nauttia täysiä poliittisia ja kansalaisoikeuksia.
Italian presidentin vaalin suorittaa Italian parlamentin molempien kamarien yhteisistunto, johon myös Italian alueet lähettävät 58 edustajaa. Kukin saa lähettää kolme edustajaa paitsi Aostan laakso, joka lähettää vain yhden edustajan. Presidentiksi valitsemiseksi ehdokkaan pitää saada kahden kolmasosan määräenemmistö. Mikäli määräenemmistöä ei saada kolmen äänestyskierroksen aikana, riittää sen jälkeen yksinkertainen enemmistö.
Aikaisemmin presidentin virassa toimineita henkilöitä kutsutaan tasavallan emerituspresidenteiksi (Presidente emerito della Repubblica) ja he ovat presidenttikautensa jälkeen Italian senaatin elinikäisiä jäseniä (senatori a diritto e a vita). Presidentin ollessa estyneenä tai kun presidentin viralla ei ole haltijaa, tehtäviä hoitaa Italian senaatin puheenjohtaja presidentin sijaisena (Presidente supplente della Repubblica).
31. tammikuuta 2015 Italian uudeksi presidentiksi valittiin Sergio Mattarella. Häntä ennen Italian presidenttinä toimi Giorgio Napolitano vuosina 2006–2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian tasavallan presidentti Wikimedia Commonsissa
Italian presidentit
De Nicola • Einaudi • Gronchi • Segni • Merzagora* • Saragat • Leone • Fanfani* • Pertini • Cossiga • Spadolini* • Scalfaro • Mancino* • Ciampi • Napolitano • Grasso* • Mattarella
* väliaikainen
Italialainen ori

| Italialainen ori> The Party at Kitty and Stud’s |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Morton Lewis
Käsikirjoittaja:  Milton Lewis
Säveltäjä:  Kay Leodel
Kuvaaja:  Rolph Laube
Leikkaaja:  Gail Palmer
Pääosat:   Sylvester Stallone  Henrietta Holm  Jodi Van Prang 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Italian Stallion Productions  Caribbean Films 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1970
Kesto:  58 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Italialainen ori (engl. The Party at Kitty and Stud’s, tunnetaan myös nimellä Italian Stallion) on vuonna 1970 valmistunut eroottinen elokuva. Elokuvan pääosia näyttelevät Sylvester Stallone, Henrietta Holm, Janet Banzet, Jodi Van Prang, Nicholas Warren, Frank Micelli ja Barbara Strom. Elokuvan on ohjannut Morton Lewis. Italialainen ori oli Stallonen ensimmäinen elokuva, josta hänelle maksettiin tiettävästi 200 dollarin palkkio.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuvalle annettiin yksi tähti viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Italialainen ori Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Dol Amroth

Dol Amroth on Gondorin alaisuuteen kuuluva suuriruhtinaskunta J. R. R. Tolkienin kehittämässä Keski-Maan fantasiamaailmassa. Tarussa sormusten herrasta esiintyy Dol Amrothin kahdeskymmenestoinen suuriruhtinas, Imrahil, joka on yksi Gondorin armeijan päälliköistä.
Dol Amrothin satamakaupunki sijaitsee Belfalasin niemimaan länsirannikolla Suuren Meren rannalla. Suuriruhtinaiden hallitsemaa aluetta Ringló- ja Sernijokien välillä kutsutaan myös Dor-en-Erniliksi, "Ruhtinaan maaksi". Jossakin Dol Amrothin lähistöllä Morthondin suiston tuntumassa on Lórienin haltioiden muinainen satama Edhellond, joka hylättiin Kolmannen ajan toisen vuosituhannen lopulla, kun Lórienin viimeinen kuningas Amroth hukkui Belfalasin lahteen. Dol Amroth on nimetty Amrothin mukaan.
Tolkien luonnosteli Dol Amrothin ja sen suuriruhtinaiden alkuperästä kaksi toisistaan olennaisesti eroavaa versiota. Toisen mukaan suuriruhtinaat polveutuvat Belfalasissa asuneesta korkea-arvoisesta suvusta, joka oli saapunut Númenorista jo ennen sen häviötä. Kuningas Elendil, jolle he olivat sukua, antoi heille suuriruhtinaan arvonimen jo Toisen ajan lopulla ennen Viimeisen liiton sotaa. Toinen, yksityiskohtaisempi versio ajoittaa suuriruhtinaskunnan perustamisen vasta Kolmannen ajan 2000-luvun alkuun. Tällöin syntyi Belfalasissa asuneen Imrazôr Númenorilaisen ja salohaltia Mithrellasin liitosta poika Galador, josta tuli Dol Amrothin ensimmäinen suuriruhtinas ja josta kaikki myöhemmät suuriruhtinaat polveutuivat suoraan alenevassa polvessa.
Jälkimmäiseen tarinaan liittyy luettelo Dol Amrothin suuriruhtinaista, joskin toisesta kahdeksanteentoista heidät tunnetaan vain elinvuosiltaan. Vuosiluvut viittaavat Kolmanteen aikaan lukuun ottamatta kolmen viimeisenä luetellun suuriruhtinaan kuolinvuosia Neljännellä ajalla.
Galador (2004–2129)
(2060–2206)
(2120–2254)
(2172–2299)
(2225–2348)
(2274–2400)
(2324–2458)
(2373–2498)
(2418–2540)
(2463–2582)
(2505–2623)
(2546–2660)
(2588–2701)
(2627–2733)
(2671–2746; Umbarin merirosvot surmasivat hänet)
(2709–2799; kuoli taistelussa)
(2746–2859)
(2785–2899)
Aglahad (2827–2932)
Angelimir (2866–2977)
Adrahil (2917–3010)
Imrahil (2955–34 NA)
Elphir (2987–67 NA)
Alphros (3017–95 NA)
Italian viinit

Italialainen viinitila Corropolissa, Abruzzossa oliivilehdon varjossa
Italia on maailman suurin viinintuottajamaa Ranskan ohella. Viiniä viljellään koko Italiassa Alpeilta Sisiliaan, ja se on tärkeä osa maan ruokakulttuuria. Viiniä juodaan Italiassa asukasta kohti toiseksi eniten maailmassa Ranskan jälkeen.
Luokitusjärjestelmä

Italiassa viineillä on kolme laatuluokkaa sekä luokittelematon pöytäviinien luokka.
Luokittelemattomat viinit eli pöytäviinit (Vino da Tavola)
Igt (Indicazione geografica tipica): alueviinit, jotka on tuotettu tietyllä alueella ja ovat sille tyypillisiä ja tasalaatuisia
Doc (Denominazione di origine controllata): viinit, joissa on käytetty vain alueensa vakiintuneita rypälelajikkeita
Docg (Denominazione di origine controllata e garantita): vähintään viisi vuotta doc-luokassa olleet viinit, jotka on erityisen tarkkaan testattu
Myös Igt-luokkaan kuuluu monia hyvin laadukkaita viinejä, sillä Doc-luokitusta vaille ne jäävät usein vain niissä käytettävien alueelleen epätyypillisten rypälelajikkeiden käytön vuoksi.
Italialaisia viinejä

Aglianico del Vulture
Barolo
Brunello di Montalcino
Chianti
Marsala
Vin Santo
Vino Nobile di Montepulciano
Diyarbakır

| Diyarbakır |
| --- | --- |
 Kuvakollaasi Diyarbakırista.
 Diyarbakır
 Koordinaatit: 37°54′39″N, 40°14′20″E 
Valtio:   Turkki
Maakunta:  Diyarbakır
Hallinto:  
 – Pormestari:  Hasan Basri Güzeloğlu
Väkiluku (2014)  (arvio):  930 266
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Diyarbakır (kurdiksi Amed‎, arab. ديار بكر, Kara Amid‎) on Diyarbakırin maakunnan pääkaupunki Turkissa, Anatolian kaakkoisosassa. Vuoden 2014 arvion mukaan kaupungissa oli yhteensä 930 266 asukasta. Kaupunki tunnetaan kurdien keskuksena Turkissa ja sen historia tärkeänä rajakaupunkina, sekä Anatolian, Persian ja Irakin välisten vuoristosolien turvaajana ulottuu 3 500 vuoden päähän.
Historia > Varhaiset vaiheet

Noin 50 km nykyisestä kaupungista pohjoiseen sijaitsee Çayönü Tepesi, yksi Lähi-idän tärkeimmistä neoliittisen kivikauden arkeologisista kohteista. Alueella on ollut asutusta jo 7000-luvulla eaa.. Itse Diyarbakırin kaupungin perustamisen ajankohdasta ei ole varmaa tietoa. Ensimmäiset selvät viittaukset kaupungin olemassaoloon on tehty Assyrian valtakunnan alkuaikoina 1200-luvulla eaa, jolloin kaupunki toimi aramealaisen Bit-Zamanin kuningaskunnan pääkaupunkina. Myöhemmin se mainitaan esimerkiksi assyrialaisia kuninkaita vastaan syttyneiden kapinoiden yhteydessä. Akhaimenidien Persia valloitti kaupungin vuonna 546 eaa. ja Aleksanteri Suuri valloitti kreikkalaisten tuolloin nimellä Amida tunteman kaupungin vuonna 331 eaa. Tältä ajalta ovat peräisin myös ensimmäiset historialliset viittaukset kurdeihin (Cyrtii), jotka mainitaan kaupungin ympäristön vuoria asuttaneina paimentolaisina.