stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hetkinen
Tuotanto

| --- | --- |
Juontajat:: Minna Rinne-Laturi (2002–2007) Teppo Karell (2007–2008) Käsinukke Terho Piippo (es. Riku Suokas)
Ohjaus:: Anu Jaantila Jyrki Laaksonen Olli Löytönen
Studio-ohjaajat:: Juha Kaikkonen Jari Karjalainen Kirsi Kauko Kari Kilpinen Jussi Kröger Susanna Myllyniemi Esa Salokorpi Jukka Santikko
Järjestäjä:: Sari Honkanen Riikka Hakala Ville Juvonen Tuomo Kaatranen Juha Kaikkonen Marko Lintu Arto Miettinen Jouni Salo Matti Seppä Heidi Vainionpää
Käyttömestari:: Reijo Kallunki Tomi Lampu Arto Marjoniemi Matti Tujula Jorma Väre Kalevi Yli-Honko
Kuvaus:: Ari Hellman Kunto Hirvikoski Timo Kapanen Jaakko Kiiveri Kari Nerg Sakari Salo
Kuvaussihteerit:: Marika Äijälä Mari Lehtonen Tiina Santaharju Iina Suominen
Kuvatarkkailija:: Arto Marjoniemi Mervi Ojala Timo Tähtinen
Kuvanauhoittaja:: Markku Hyden
Kameramiehet:: Onni Koivisto Veli-Martti Koivunen Juha Romppainen Antje Sariola Risto Finneman Heikki Gröhn Timo Hiironniemi Kari Hätinen Jouko Jokela Tero Järvenpää Kirsti Kuronen Kristina Luodes Kari Nerg Heikki Pihkonen Pasi Pulkkinen Eerik Ratia Tuukka Ristimäki Kari Romppainen Sakari Salo Jukka Tuomisto Kimmo Venho
Leikkaajat:: Pauli Huhtaniemi Juha Koskinen Kari Leppälä Päivi Myllymäki Anu Nybacka Piia Panula Pekka T. J. Salo Jussi Suvanto Seppo Vakkuri
Maskeerajat:: Ulla Ali Ella Civill Hilkka Joyce Katri Korpela Miia Leppäaho Leena Pylväs Merja Ritaranta Tarja Seppälä
Puvustajat:: Jaana Aro Tiina Eskelinen Marjatta Härkönen Oili Kemmo Katri Mäkinen Marianna Syvälä-Heinola Miina Tiihonen Runa Åkerberg
Lavastajat:: Matteus Marttila Paula Salonen
Valaistus:: Antti Kuosmanen Pauli Mäkinen Petri Penttilä Henrik Häggblom Juhani Järvensivu Erkki Paavilainen Jussi Pennanen Karri Teräntö Jukka Tulppo
Grafiikat:: Sirpa Sälliluoma
Terho-nuken tekijä:: Anna-Liisa Tarviainen
Äänisuunnittelijat:: Mika Hautamäki Jari Kanerva Pekka Longi Veli-Pasi Pankko Pasi Pihlaja Päivi Pynnönen Ismo Selin
Äänitys:: Markku Ala-Mononen Pasi Hakala Mika Hautamäki Riku Honkanen Jari Kanerva Matti Koivisto Jukka Lihavainen Juha Moberg Markku Perttu Päivi Pynnönen Ismo Selin Piia Valli
Musiikki:: Matti Puurtinen
Mikseri:: Raija Riihilahti Timo Hiironniemi Merja Iroma Päivi Koivisto Päivi Männistö
Avustajat:: Nina Lehtilä Jari Mäkipää
Kysymykset:: Kari Hirvonen Terhi Toikkanen Karoliina Ahola Marja-Liisa Järvinen Arja Järvinen Eeva Ruuska Eeva Uusihakala
Tulospalvelu:: Pentti Mustajärvi Mikko Kallio
Toimittajat:: Minna Rinne-Laturi (2002–2007) Teppo Karell (2007–2008) Riku Suokas Jyrki Laaksonen Jarmo Oksa
Tuottaja:: Jarmo Oksa
Tuotantoyhtiö:: Yleisradio
Aiheesta muualla

Hetkinen IMDb-sivustolla (englanniksi)
Kooste Hetkinen-ohjelman SeliSeli-osiosta YouTubessa, käyttäjältä Tähtiranta.
Terhon siivellä -osion taulu 25. lokakuuta 2003 esitetyssä jaksossa.
Taitolennoksi muutettu Terhon siivellä -osion taulu 17. syyskuuta 2005 esitetyssä jaksossa.
ParitParit-osion taulu 16. joulukuuta 2006 esitetyssä jaksossa.
Sokkona Cityssä -osion taulu 14. marraskuuta 2004 esitetyssä jaksossa.
Sokkona Cityssä -osion taulu 10. helmikuuta 2007 esitetyssä jaksossa.
Pottipuntari 14. marraskuuta 2004 esitetyssä jaksossa.
The Eleventh Hour

The Eleventh Hour tai The 11th Hour (suom. Yhdestoista hetki) on sanonta, jolla viitataan hetkeen, ennen kuin on liian myöhäistä tehdä jotain.
The Eleventh Hour voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Televisiossa

The Eleventh Hour, australialainen mykkäelokuva vuodelta 1912
The Eleventh Hour, brittiläinen mykkäelokuva vuodelta 1922
Eleventh Hour, animoitu technicolor-elokuva vuodelta 1942
Yhdestoista hetki (The 11th Hour), dokumenttielokuva vuodelta 2007
The 11th Hour, ranskalais-saksalainen draamaelokuva vuodelta 2014
The Eleventh Hour, vuosina 1962–64 esitetty amerikkalainen lääkärisarja
The Eleventh Hour, vuosina 2002–05 esitetty kanadalainen draamasarja
Eleventh Hour, vuonna 2006 esitetty brittiläinen televisiosarja
Yhdestoista tunti (Eleventh Hour), vuosina 2008–09 esitetty amerikkalainen draamasarja
Musiikissa

The Eleventh Hour, Magnumin albumi vuodelta 1983
The Eleventh Hour, Jars of Clayn albumi vuodelta 2002
Eleventh Hour, Fred Frithin tupla-albumi vuodelta 2005
The Eleventh Hour, Evan Parkerin albumi vuodelta 2005
Eleventh Hour, Del the Funky Homosapienin albumi vuodelta 2008
The Eleventh Hour, The Birthday Suitin esikoisalbumi vuodelta 2011
Kirjallisuudessa

The Eleventh Hour, Graeme Basen kirjoittama lastenkirja vuodelta 1988
11th Hour, James Pattersonin "Women's Murder Club" kirjasarjaan kuuluva romaani
Muita merkityksiä

The 11th Hour, Trilobyten kehittämä seikkailupeli vuodelta 1995
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”The Eleventh Hour”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Huulihammastetrat

| Huulihammastetrat |
| --- | --- |
 Pilkkuseisojakala (Chilodus punctatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Tumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Ylälahko::  Ostariophysi
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Yläheimo::  Anostomoidea
Heimo::  Huulihammastetrat Chilodontidae  C. H. Eigenmann, 1912
Suvut
 Caenotropus (4 lajia)  Chilodus (4 lajia) 
Katso myös
   Huulihammastetrat Wikispeciesissä   Huulihammastetrat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huulihammastetrat (Chilodontidae) on tetrakalojen (Characidae) lahkoon kuuluva pieni makeassa vedessä elävien kalojen heimo. Se käsittää kahdeksan lajia kahdessa suvussa.
ISO 3166-2:GL

Grönlannin kuntajako.
ISO 3166-2:GL on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Grönlannille. ISO 3166-2:GL on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää neljän kunnan koodit. Koillis-Grönlannin kansallispuistolle ja Thulen lentotukikohdalle, jotka eivät kuulu mihinkään kuntaan, ei ole määritetty koodeja.
Koodit

Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Grönlannin maakoodi ”GL” ja toinen osa on aluekohtainen kaksikirjaiminen tunnus.
| Koodi | Alue |
| --- | --- |
GL-KU: Kommune Kujalleq
GL-QA: Qaasuitsup Kommunia
GL-QE: Qeqqata Kommunia
GL-SM: Kommuneqarfik Sermersooq
ISO 3166-2:GD

Grenadan kuntajako.
ISO 3166-2:GD on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Grenadalle. ISO 3166-2:GD on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää kuuden kunnan ja yhden alusmaan (muodostuu Carriacoun ja Petite Martiniquen saarista) koodit.
Koodit

Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Grenadan maakoodi ”GD” ja toinen osa on aluekohtainen numero.
| Koodi | Alue |
| --- | --- |
GD-01: Saint Andrew
GD-02: Saint David
GD-03: Saint George
GD-04: Saint John
GD-05: Saint Mark
GD-06: Saint Patrick
GD-07: Southern Grenadine Islands
ISO 3166-2:FM

Mikronesian liittovaltion kartta.
ISO 3166-2:FM on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Mikronesian liittovaltiolle. ISO 3166-2:FM on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää neljän osavaltion koodit.
Koodit

Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Mikronesian liittovaltion maakoodi ”FM” ja toinen osa on aluekohtainen kolmikirjaiminen tunnus.
| Koodi | Alue |
| --- | --- |
FM-KSA: Kosrae
FM-PNI: Pohnpei
FM-TRK: Chuuk
FM-YAP: Yap
Ilkka Salonen

Ilkka Salonen on suomalainen pankkiiri, joka on työskennellyt Venäjällä ja Neuvostoliitossa yhteensä yli kaksi vuosikymmentä. Vuodet 1994–2007 hän työskenteli IMB-pankissa, jonka olivat perustaneet kolme venäläistä valtionpankkia ja viisi eurooppalaista pankkia, joista yksi oli Kansallis-Osake-Pankki. IMB:n osake-enemmistö oli eurooppalaisilla.
Vuonna 2008 Salonen palkattiin Sberbankin varapääjohtajaksi. Hän työskenteli siinä tehtävässä puolitoista vuotta. Vuodesta 2017 vuoteen 2019 hän toimi suomalaisten suuryritysten omistaman East Office of Finnish Industriesin toimitusjohtajana ja vuodesta 2019 eteenpäin hallituksen puheenjohtajana.
Immo Rautiainen

Immo Rautiainen lyöntivuorossa vuonna 2015.
Immo Rautiainen (s. 1. toukokuuta 1987) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Rautiainen edusti Sotkamon Jymyä vuosina 2006-2017. Rautiainen pelasi pääasiassa polttolinjassa. Rautiaisen kasvattajaseura on Tohmajärven Pomppu ja hän on pelannut Superpesistä myös Kiteen Pallon riveissä. SM-tasolla hän on voittanut seitsemän kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin.
Superpesiksen runkosarjassa Rautiainen on pelannut 185 ottelua, joissa on lyönyt 109 juoksua ja tuonut 66. Kärkilyöntipisteitä hän on kerännyt pelaamissaan runkosarjan otteluissa 407. Superpesiksen pudotuspeleissä Rautiainen on saanut tililleen 85 ottelua, joissa hän on lyönyt 44 ja tuonut 33 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hänellä on pudotuspeleistä kerättynä kaikkiaan 164.
Saavutukset > Pelaajana

7 SM-kultaa: 2006, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015
4 SM-hopeaa: 2007, 2008, 2016, 2017
1 SM-pronssia: 2010
3 Itä-Länsi-ottelua: 2012, 2013, 2014
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Immo Rautiainen Wikimedia Commonsissa
Immo

| Immo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  26. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Emanuel, Manuel
Nimen alkuperä:  Immanuel
Infobox OKNimi-testi OK: 
Immo on miehen etunimi.
Immo tulee Immanuel-nimestä, joka on hepreaa ja tarkoittaa 'Jumala kanssamme'. Kuten Immanuelin, on myös Immon nimipäivä 26. maaliskuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimen Immo on saanut noin 480 miespuolista henkilöä, joista lähes kaksi kolmasosaa on vuosina 1920–1959 syntyneitä.
Tunnettuja Immoja

Immo Eronen (s. 1981), jalkapalloilija
Immo Huhtinen (1932–1998), pistooliampuja
Immo Kuutsa, alk. Immanuel Kuutsa (s. 1937), hiihtovalmentaja
Immo Rautiainen (s. 1987), pesäpalloilija
Immo Sorjonen, oik. Toivo Ilmari Sorjonen (1904–1970), opettaja ja järjestöjohtaja, retkeilyn ja kuntoilun uranuurtaja
Immo Tuominen (1934–1985), taidemaalari
Kuvitteellisia Immoja

Immo, radioselostaja Juhani Peltosen romaanissa Elmo, radiokuunnelmassa häntä esitti Kauko Helovirta.
Homburg

Homburg on yleinen saksankielinen nimi.
Paikkakuntia

Hombourg (saks. Homburg), Ranska, Alsace
Hombourg-Haut (saks. Oberhomburg), Ranska, Lorraine
Homburg, Saksa, Saarland
Bad Homburg vor der Höhe, Saksa, Hessen
Homburg, Sveitsi, Thurgau
Sukunimi

Ansgar von Homburg, saksalainen historioitsija
Christian Homburg, saksalainen professori
Daniel Brendel von Homburg, saksalainen arkkipiispa ja vaaliruhtinas
Ernst Christoph Homburg (1605–1681), saksalainen runoilija
Stefan Homburg, saksalainen professori
Muita

Homburg-hattu, myös Eden-hattu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Homburg”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hyasintti

Hyasintti voi tarkoittaa seuraavia:
Hyasintti (Hyacinthus orientalis), eräs koristekasvi
Hyasintti, eräs jalokivi, keltainen zirkoni.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hyasintti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Howard Blake

Howard Patrick Blake (s. 28. lokakuuta 1938 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen säveltäjä. Hänen tunnetuin yksittäinen kappaleensa on ”Walking in the Air” (1982), joka sisältyy Lumiukko-elokuvan musiikkiin.
Blake sai 18-vuotiaana stipendin Royal Academy of Musiciin. Lumiukon ohella muita elokuvia, joihin hän on säveltänyt musiikin, ovat muiden muassa Kaksintaistelijat (1977) ja Amor ampuu ohi (1990).
Blakelle myönnettiin vuonna 1994 brittiläisen imperiumin upseerin arvonimi. Hän oli vuonna 1981 Queenin jäsenten kanssa ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi musiikista elokuvaan Flash Gordon.
Aiheesta muualla

Howard Blaken virallinen sivusto (englanniksi)
Howard Blake Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hwasong-17

Kaksi Hwasong-17:ää.
Hwasong-17 (HS-17) on Pohjois-Korean mannertenvälinen ohjus. Se on maailman suurin liikuteltava nestemäistä polttoainetta käyttävä ohjus. Ohjuksessa on kaksi suurta rakettivaihetta. Hwasong-17 kantaa 15 000 kilometrin päähän. Kärjen paino saattaa olla 1800–3300 kg. Pohjois-Korea kokeili tätä ohjustyyppiä ensi kerran onnistuneesti 25. maaliskuuta 2022.
Howard Ashman

Howard Elliot Ashman (17. toukokuuta 1950 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat – 14. maaliskuuta 1991 New York City, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Grammy- ja Oscar-palkittu näytelmäkirjailija ja elokuvamusiikin sanoittaja. Hänen tunnetuin työnsä on musikaali Pieni kauhukauppa, johon hän teki sanat ja Alan Menken sävelsi musiikin. Pienestä kauhukaupasta tuli tuottoisin ja kolmanneksi pisimpään pyörinyt Off Broadway -musikaali. Ashman voitti Oscar-palkinnon parhaasta laulusta ”Under the Sea” elokuvaan Pieni merenneito vuonna 1990 ja Grammy-palkinnon albumista The Little Mearmaid vuonna 1991.
Ashman oli homoseksuaali. Hän kuoli 40-vuotiaana AIDSin aiheuttamiin komplikaatioihin. Kuolemansa jälkeen Ashman oli ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi kolmesta laulusta elokuvaan Kaunotar ja hirviö vuoden 1992 gaalassa. Hän voitti Alan Menkenin kanssa palkinnon laulusta ”Beauty and the Beast”. Ashmanin palkinnon vastaanotti hänen kumppaninsa Bill Launch. Hän oli myös vuotta myöhemmin Oscar-ehdokkaana elokuvasta Aladdin.
Aiheesta muualla

Walt Disney Records: Biography of Howard Ashman
Tuomo Melasuo

Tuomo Melasuo (s. 9. syyskuuta 1948 Turku) on suomalainen Algerian, Pohjois-Afrikan ja läntisen Välimeren alueen tutkija. Ennen eläköitymistään hän toimi TAPRI:n tutkimusjohtajana sekä rauhan- ja konfliktintutkimuksen professorina Tampereen yliopistossa. Hän on myös poliittisen historian dosentti Turun yliopistossa.
Elämänvaiheet

Tuomo Melasuo vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Paimiossa, Paimion parantolan kupeessa, ja opiskeli Turun yliopistossa poliittista historiaa ja valtiotieteitä. Nuorena Tuomo Melasuo harrasti sarjakuvia ja jazz-musiikkia, ja nämä harrastukset yhdessä johdattelivat hänet myös ranskankielisen maailman pariin.
Tieteellinen ura

Melasuo on työskennellyt vuodesta 1985 TAPRIssa (Tampereen rauhan- ja konfliktintutkimuskeskus) erilaisten tutkimusprojektien parissa, keskittyen viime vuosina TAPRIn Välimeri-projektin hoitamiseen.  Välimeri-projektin merkeissä Melasuo on toiminut myös Euroopan ja Välimeren maiden kulttuurien väliseen dialogiin keskittyvän Anna Lindh -säätiön Suomen yhteyshenkilönä vuodesta 2004 lähtien. Melasuo on toiminut myös pitkään Unescon yhteiskuntatieteellisen tutkimusohjelman MOST:n johtoryhmässä edustaen Länsi-Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa.
Melasuon keskeisempiä mielenkiinnon kohteita ovat:
Poliittinen historia, kolonialismi, dekolonisaatio
Kulttuurien väliset suhteet
Kehitysmaatutkimus
Algeria, Pohjois-Afrikka, Välimeri, Lähi-itä, Länsi-Afrikka, Eurooppa
Kansalliset liikkeet, vapautusliikkeet
Sosiaaliset liikkeet, sosiaaliset konfliktit, sosiaalinen kehitys
Poliittinen islam, Lähi-idän politiikka, konfliktit, demokratisaatio
Välimeri ja euro-välimerellinen kanssakäyminen
Kunnianosoituksia

Tuomo Melasuolle myönnettiin 2002 Chevalier de l'ordre des Palmes Académiques -arvonimi, joka on merkittävä Ranskan valtion myöntämä kunnianosoitus Ranskaa ja ranskalaista kulttuuria tunnetuksi tekeville henkilöille.
Vuonna 2008 Melasuolle tehtiin 60 ikävuoden kunniaksi juhlakirja Building Peace by Intercultural Dialogue, jossa hänen tutkimuksenkohteitaan ja uraansa käsiteltiin monelta kannalta.
Julkaisuja

Merentakainen Ranska - siirtomaaimperiumista frankofoniaan, teoksessa Louis Clerc & Kristina Ranki (toim.), Suomalaisten Ranska, kaunis tuntematon, Ajatus kirjat, Helsinki, 2008
Edvard Westermarck and Morocco, arabiaksi teoksessa "The Arab-Scandinavian Dialogue", Studies edited by Tuomo Melasuo, Preface by HRH Prince Hassan Ben Talal, uusitun version käännös arabiaksi, Ward Books - Politics, Beirut & Warda, Amman, 2005.
Siirtomaavaltojen ajasta uuteen imperiumiin? Globalisaatiota ja oikeudenmukaisuutta, teoksessa Anssi Männistö (toim.), Miksi soditaan?, Vastapaino & Ylen avoin yliopisto, Tampere, 2003.
Algerian poliittinen kulttuuri, 1990-luvun kriisi ja niiden tutkimus, teoksessa Esa Sundbäck (toim.), "Muille maille vierahille..." Kalervo Hovi ja yleinen historia, Turun historiallinen arkisto no. 56, Turun historiallinen yhdistys, 2002.
Algerian poliittinen kehitys 1800-luvulta vapautussotaan 1954, Tutkimuksia, No. 85, 1999, Rauhan- ja konfliktintutkimuskeskus.
Algerian katkerat vuodet, teoksessa A. Takala, H. Hollmén & A. Suramo (toim.), Mitä Missä Milloin 1999. Otava 1998.
(Ed.), Beyond Barcelona. Europe and the Middle East in the Mediterranean International Relations, Research Report, No. 66, 1995, TAPRI, Tampere, 1996.
(Toim.), Vieras Välimeri. Kulttuurien ja politiikan kohtauspaikka, TAPRI, Tutkimuksia No. 59, 1994, 383 s.
Historiaa kolmannessa maailmassa - Afrikan tutkimus osana tieteenalan kehitystä Teoksessa Turun koulu - Juhani Paasivirran 70-vuotisjuhlakirja, Turun yliopisto, Poliittisen historian julkaisuja C:26, Turku, 1989
Kylmä sota, liennytys ja kolmas maailma, teoksessa S. Zetterberg (toim.) Maailmanhistorian Pikkujättiläinen. WSOY 1988.
(Toim.), Wallinista Wideriin. Suomalaisen kolmannen maailman tutkimuksen perinteistä. Suomen rauhantutkimusyhdistys 1984.
Siirtomaajärjestelmän purkautumisen teoreettista tarkastelua, Brittiläisen siirtomaavallan purkautuminen ja "Pikkuimperiumit", teoksessa Avain aikamme maailmaan, Turun Yliopisto. Historian laitos & WSOY. 1983
Hyvyysluku (metsätalous)

Hyvyysluku on aiemmin käytetty nimitys, joka ilmaisi metsän puuston poikkeamista normaalina pidetystä puustosta samanlaisella kasvupaikalla. Arvioinnin perusteena käytettiin esimerkiksi puuston kuutiomäärän suhdetta kasvutaulukoiden ilmaisemiin keskimääriin. Hyvyysluku oli tavallisesti ilmoitettu joko välillä 1–10 tai 0,1–1,0.
Hyangak

Hyangak (kor. 향악, hanja 鄕樂, ’kylämusiikki’, ’kotimainen musiikki’) on yksi korealaisen hovimusiikin kolmesta muodosta. Toiset kaksi ovat aak ja dangak, joita on säilynyt vain muutamia kappaleita. Hyangak muodostaakin ylivoimaisen enemmistön nykyään esitettävästä hovimusiikista.
Hyangak on alkuperältään korealaista musiikkia, jota on esitetty lukuisissa eri konteksteissa. Siinä käytetään pentatonista asteikkoa, ja kappaleet luokitellaan niitä soittavan orkesterin koostumuksen mukaisesti viiteen eri kategoriaan. Myös jeongak-kamarimusiikki, jota esitettiin hovin sijaan yläluokan piirissä, on käytännössä samaa musiikkia kuin hyangak. Termi jeongak keksittiin 1900-luvun alussa Japanin miehityskaudella hoviseremonioiden lakkauttamisen jälkeen.
Pisin hyangak-kappale on noin 80 minuutin kestoinen Yeomillak, joka perustuu 1400-luvun ylistysrunoon. Toinen merkittävä kappale on erityisen arvostettu, 15 minuutin pituinen Sujecheon. Jongmyon pyhäkön kuninkaallisille esi-isille omistetuissa uhriseremonioissa kätyetty musiikki on pääosin hyangakia: tämä musiikki on nimitetty kansalliseksi kulttuuriaarteeksi, ja sitä esitetään Korean kuninkaallisen hovin tuhosta huolimatta edelleen alkuperäisessä kontekstissaan.
Ignaz Auer

| Ignaz Auer |
| --- | --- |
 Ignaz Auer
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1846
Kuollut: 10. huhtikuuta 1907 (60 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa
Poliitikko
Puolue:  Saksan sosialidemokraattinen puolue
Ignaz Auer (19. huhtikuuta 1846 Baijeri − 10. huhtikuuta 1907) oli saksalainen sosiaalidemokraatti. Hän  harjoitti aluksi satulasepän ammattia. Hän oli 1877−1878, 1880−1887 ja vuodesta 1890 kuolemaansa asti edustajana Saksan valtiopäivillä. Hän oli myös vuodesta 1890 lähtien sosiaalidemokraattisen puoluehallinnon jäsen. Auer oli taitava puhuja ja kantansa puolesta lähellä Eduard Bernsteinin, Georg von Vollmarin ja muiden edustamaa maltillista revisionistista suuntaa.
Auer oli toimittajana sosialidemokraattisessa Berliner Freie Presse -lehdessä. Kun 1878 säädettiin niin sanottu sosialistilaki, kaikki puolueen lehdet ja puoluejärjestöt lakkautettiin. Berliini julistettiin lisättyyn suojelustilaan ja 67 sosialidemokraattisen puolueen jäsentä, myös Auer, karkotettiin kaupungista. Hän oli kuitenkin koko ajan valtiopäivillä, mutta sai leipänsä anopin huonekaluliikkeessä, kunnes 1886 pääsi müncheniläisen työväenlehden toimitukseen. Salaiseksi tarkoitettu sosialistien kokous Kööpenhaminassa paljastui, ja Auer joutui yhdeksäksi kuukaudeksi Zwickaun vankilaan. Jo ennen vankilavaihetta heikentyneen terveytensä vuoksi hän siirtyi Sveitsiin, jossa hän kirjoitti puolueen vainovuosien historian. Sosialistilain kumoamisen jälkeen hän palasi puolueen toimiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ignaz Auer Wikimedia Commonsissa
Ulaani

Varsovan herttuakunnan ulaaneja
Ulaani oli puolalaista alkuperää oleva kevyen ratsuväen yksikkötyyppi, jonka pääasiallisena hyökkäysaseena oli ratsuväen keihäs ja toissijaisena aseena kevyen ratsuväen sapeli.
Ulaanit olivat keihäillä varustettuja ratsumiehiä. Ensimmäinen maa, joka asetti ulaanijoukkoja (1500-luvulla), oli Puola. Useimmissa Euroopan armeijoissa oli sittemmin ulaaneja t. lansieereja, niin kuin heitä eräissä maissa nimitettiin. Ulaaneilla oli univormuna puolalainen kansallispuku: lyhyt, kaksirivinen takki ulanka ja erikoisen muotoinen lakki czapka. 1800-luvun lopulla oli Venäjällä kussakin ratsuväendivisioonassa ulaanirykmentti. Ne muodostettiin sittemmin rakuunoiksi. Ennen vallankumousta oli Venäjällä taas ratsuväessä ulaanirykmenttejä.
Nimitys

Nimitys "ulaani" tulee puolankielen sanasta ułan, joka taasen periytyy tataarinkielen nimityksestä oglan, "urhea soturi" ja pelkkien keihäiden kanssa vihollista kohti syöksyminen vaatikin suurta rohkeutta ja päättäväisyyttä sekä kurinalaista yhteistyötä. Puolan 1700-luvulla jakaneet valtiot ottivat käyttöönsä alkuperäisen ulaani-nimen, mutta yksikkötyypin levitessä Länsi-Eurooppaan siitä käytettiin yksikkötyypin pääasiallisena aseena käyttämän keihään tai peitsen vuoksi myös nimitystä "ratsukeihäsmies". Ranskassa ja englanninkielisissä maissa ulaani tunnetaankin paremmin nimellä "lansieeri" (ransk. lancier. Sanasta lance, "keihäs").
Alkuperä

Vaikka eurooppalainen ratsuväki oli käyttänyt peitsiä ja seipäitä jo keskiajalta lähtien, ensimmäiset modernit, kevyillä keihäillä varustetut ratsujoukot luotiin kuitenkin vasta 1700-luvulla Puolassa kevyen ratsuväen roolin korostuessa suhteessa aiempaan raskaaseen ratsuväkeen ja keihäin varustettujen ratsumiesten tullessa yhä tarpeellisimmaksi nopeutensa vuoksi. Mallia tähän uuteen kevyen ratsuväen yksikkötyyppiin puolalaiset olivat saaneet tataareilta, joita vastaan puolalaiset olivat aikoinaan joutuneet taistelemaan. Yksikkötyyppiä alettiin hyödyntää Puolan rajojen ulkopuolella ensin Puolan jakaneiden naapurimaiden (Preussi, Venäjä, Itävalta) armeijoissa 1700-luvun jälkipuoliskolla ja Napoleonin sotien myötä myös muissa Länsi-Euroopan maissa Ranskan keisarillisen armeijan ratsukeihäsmiesten saavuttaman maineen ansiosta.
Euroopan sotahistoriassa ulaanit muistetaan juuri nimenomaan heidän urhoollisista keihäin suoritetuista ratsuväen hyökkäyksistään joskus lukumääräisesti ylivoimaistakin vihollista vastaan. Johtuen yksikkötyypin alkuperästä ja syntyhistoriasta, juuri ulaaneissa jatkoi elämäänsä Puolan vanha ja maineikas ratsuväkikulttuuri ratsutaitoineen- ja perinteineen sekä aggressiivisine hyökkäystaktiikkoineen. Eritoten puolalaisille oli kunnia-asia palvella tässä ratsuväen yksikkötyypissä, joka oli alkujaan ollut puolalaisen aateliston yksinoikeus ja kansakunnan ylpeys.