stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Se (vuoden 2017 elokuva)

| Se> It |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Andy Muschietti
Käsikirjoittaja:   Chase Palmer  Cary Joji Fukunaga  Gary Dauberman 
Perustuu:  Stephen Kingin romaaniin Se
Tuottaja:   Marty P. Ewing  Jon Silk  Seth Grahame-Smith  David Katzenberg  Roy Lee  Dan Lin  Barbara Muschietti 
Säveltäjä:  Benjamin Wallfisch
Kuvaaja:  Chung-hoon Chung
Leikkaaja:  Jason Ballantine
Pääosat:   Bill Skarsgård  Jaeden Martell  Jeremy Ray Taylor  Sophia Lillis  Finn Wolfhard  Wyatt Oleff  Chosen Jacobs  Jack Dylan Grazer  Nicholas Hamilton 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   New Line Cinema  Lin Pictures  Vertigo Entertainment  KatzSmith Productions 
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   2017-09-055. syyskuuta 2017 (TCL Chinese Theatre)  2017-09-088. syyskuuta 2017 (Yhdysvallat & Suomi)  
Kesto:  135 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  35 000 000 $
Tuotto:  700 381 748 $
Seuraaja:  Se: Toinen luku
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Se (engl. It) on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka perustuu Stephen Kingin tunnettuun samannimiseen romaaniin. Elokuvan ohjauksesta vastaa Mama-elokuvastaan tunnettu Andy Muschietti ja sen yksi pääosaesittäjistä on ruotsalaissyntyinen Bill Skarsgård, joka esittää elokuvan nimihahmoa ja antagonistia Pennywise-klovnia. Elokuva sai ensi-iltansa 8. syyskuuta 2017.
Elokuva oli valtava menestys, joka yli 700 miljoonan dollarin tuotollaan rikkoi useita ennätyksiä, ja inflaatioon suhtautettuna elokuvasta tuli maailman tuottoisin R-luokitettu kauhuelokuva päihittämällä Manaajan, joka piti edellistä ennätystä hallussa 44 vuotta. Myös kriitikoilta elokuva sai ylistystä osakseen ja sitä pidetäänkin yhtenä onnistuneimpina Stephen Kingin teoksiin pohjautuvina filmatisointeina.
Elokuvan jatko-osa Se: Toinen luku sai ensi iltansa 6. syyskuuta 2019.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jaeden Martell  | … |  Bill Denbrough   |
|  Jeremy Ray Taylor  | … |  Ben Hanscom   |
|  Sophia Lillis  | … |  Beverly Marsh   |
|  Finn Wolfhard  | … |  Richie Tozier   |
|  Chosen Jacobs  | … |  Mike Hanlon   |
|  Jack Dylan Grazer  | … |  Eddie Kaspbrak   |
|  Wyatt Oleff  | … |  Stanley Uris   |
|  Bill Skarsgård  | … |  Se / Pennywise / Bob Gray   |
|  Nicholas Hamilton  | … |  Henry Bowers   |
|  Jackson Robert Scott  | … |  Georgie Denbrough   |
|  Owen Teague  | … |  Patrick Hockstetter   |
|  Logan Thompson  | … |  Victor ”Vic” Criss   |
|  Jake Sim  | … |  Reginald ”Belch” Huggins   |
|  Stephen Bogaert  | … |  Alvin Marsh   |
|  Stuart Hughes  | … |  Oscar ”Butch” Bowers   |
|  Geoffrey Pounsett  | … |  Zack Denbrough   |
|  Pip Dwyer  | … |  Sharon Denbrough   |
|  Molly Jane Atkinson  | … |  Sonia Kaspbrak   |
|  Steven Williams  | … |  Leroy Hanlon   |
|  Megan Charpentier  | … |  Gretta Keene   |
|  Joe Bostick  | … |  herra Keene   |
|  Ari Cohen  | … |  rabbi Uris   |
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Metacritic: 70/100
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
V2.fi: 
Kaleva: 
Episodi: 
Film-O-Holic: 
Helsingin Sanomat: 
Hufvudstadsbladet:
Vastaanotto > Katsojamäärät

Suomessa Se oli ensi-iltaviikonloppunaan viikonlopun katsotuin elokuva. Alle 16-vuotiailta kielletty elokuva keräsi viikonlopun aikana 38 370 katsojaa 67 salissa ja teki vuoden seitsemänneksi parhaan avaustuloksen.
Vastaanotto > Arvostelut

Elokuva-arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 86 % kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 7,2/10. Keräys perustuu 213 arviointiin. Metacriticissä elokuvalla on 70 pistettä 100:sta.
Aiheesta muualla

Elokuvan virallinen sivusto (englanniksi)
Se Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Toveri (yhdysvaltalainen lehti)

| Toveri |
| --- | --- |
 Toverin työntekijöitä lehtiyhtiön toimitalon edessä.
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Western Workmen’s Cooperative Publishing Company, Pacific Development Society
Levikki:  enimmillään 5 600 (1923)
Perustettu:  1907
Lakkautettu:  1931
Päätoimittaja:  mm. August Rissanen, Santeri Nuorteva, John Viita, William N. Reivo, John Välimäki, Elis Sulkanen, Eemeli Parras
Sitoutuneisuus:  Amerikan Suomalainen Sosialistijärjestö, amerikansuomalaiset kommunistit
Kotikunta:  Astoria, Oregon
Kotimaa:  Yhdysvallat
Ilmestymistiheys:  2–6 kertaa viikossa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
OCLC
Toveri oli Oregonin Astoriassa vuosina 1907–1931 ilmestynyt Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön ja myöhemmin amerikansuomalaisten kommunistien sanomalehti. Suomalaissiirtolaisten yhdyssiteenä ja vasemmiston äänitorvena toiminut lehti kärsi historiansa aikana taustayhteisönsä sisäisistä erimielisyyksistä ja viranomaisten vainosta. Toverin sisarlehtenä ilmestyi naisten viikkolehti Toveritar.
Alkuvaiheet

Oregonin Astoria oli 1900-luvun alussa Yhdysvaltojen länsiosan suurin suomalaiskeskus. Vuonna 1888 siellä alkoi ilmestyä ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti Uusi Kotimaa, ja vuodesta 1897 lähtien kaupungissa julkaistiin jatkuvasti ainakin yhtä suomalaista lehteä. Vuonna 1905 Astoriaan perustettiin Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön paikallisosasto, joka kahden vuoden kuluttua päätti ryhtyä julkaisemaan sosialistijärjestön läntisen piirin lehteä Toveria. Järjestön muut lehdet olivat Keskilännen Työmies ja itäisen piirin Raivaaja.
Toverin kustannusyhtiöksi perustettiin kesäkuussa 1907 Western Workmen’s Cooperative Publishing Company -niminen yhtiö, joka vuonna 1919 muutettiin Pacific Development Societyksi. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 7. joulukuuta 1907. Toveria luettiin Oregonin, Washingtonin ja Kalifornian suomalaisyhteisöissä, joiden keskuksia olivat Astorian lisäksi Portland, Seattle, Aberdeen, Eureka, Fort Bragg, Berkeley ja San Francisco. Lehti levisi myös Kalliovuorten osavaltioiden kaivos- ja metsätyöläisasutuksiin. Sillä oli kirjeenvaihtajia ja asiamiehiä alueen kaikissa suomalaisissa sosialistiosastoissa. Astorian sosialistiosaston vaikutusvaltaa lisäsi koko maata varten tarkoitetun ja levikiltään paljon suuremman naisten viikkolehden Toverittaren perustaminen vuonna 1911.
Etnisenä sanomalehtenä Toveri muistutti Yhdysvaltojen satoja muita siirtolaislehtiä. Sen etusivu sisälsi amerikkalaislehdistä käännettyjä ja uutistoimistoilta saatuja kansallisia ja ulkomaanuutisia sekä Suomen lehdistä lainattuja artikkeleita kotimaan tapahtumista. Takasivulla oli Astorian ja sen suomalaisyhteisön uutisia ja sisäsivuilla kirjeenvaihtajien selostuksia lännen suomalaisasutusten tapahtumista. Sosialistilehtenä Toveri raportoi amerikkalaisen yhteiskunnan epäoikeudenmukaisuuksista, julisti luokkataistelua ja julkaisi teoreettisten kirjoitusten käännöksiä. Toisaalta lehti ylläpiti suomalaissiirtolaisten yhteenkuuluvuutta, toisaalta se kannatti työtätekevien kansainvälistä solidaarisuutta ja pyrki sulauttamaan lukijansa amerikkalaiseen työväenluokkaan. Tehtävien yhteensovittaminen ei aina ollut helppoa.
Linjaristiriitoja ja pidätyksiä

Amerikan sosialistiseen puolueeseen kuulunutta Suomalaista Sosialistijärjestöä repivät 1910-luvun alussa radikaalin Industrial Workers of the World -järjestön aiheuttamat ristiriidat. IWW sai kannatusta varsinkin Washingtonin metsätyöläisten keskuudessa, kun taas Toveri ja sen päätoimittaja Santeri Nuorteva asettuivat tukemaan kilpailevaa American Federation of Labor -ammattiliittoa. Nuortevan erottua Toverin johtoon valittiin vuonna 1913 IWW:tä kannattanut radikaali John Viita, joka muutti välittömästi lehden suunnan. Muutaman kuukauden kuluttua astorialaisten johtamat maltilliset vaihtoivat hänet virallista linjaa kannattaneeseen Eemeli Parrakseen ja hylkäsivät radikaalien ehdokkaan Taavi Heinon. Kiista huipentui huhtikuussa 1914 pidetyssä länsipiirin kokouksessa, joka vahvisti Suomalaisen Sosialistijärjestön virallisen linjan.
Yhdysvaltojen liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan maassa alettiin vainota sodan vastustajia. Huomion kohteeksi joutui myös Toveri, joka syksyllä 1917 oli tukenut Tyynenmeren rannikon telakkalakkoa. Marraskuussa 1918 poliisi pidätti lehden päätoimittajan William N. Reivon, liikkeenhoitaja A. J. Partasen, lehtiyhtiön johtokunnan puheenjohtajan Frank Niemen ja johtokunnan sihteerin Jack Kuivalan. Heitä syytettiin sodanaikaisen vakoilulain rikkomisesta ja kapinan lietsomisesta Yhdysvaltojen armeijan henkilökunnan keskuudessa. Syytösten perusteena olivat kaksi pamflettia, joita Toverin kirjakaupan väitettiin myyneen sotilaille: W. F. Riesin Bees and Butterflies ja George Ross Kirkpatrickin teoksen käännös Sota – minkä tähden?. Oikeus vapautti Niemen ja Kuivalan, mutta Reivo ja Partanen tuomittiin toukokuussa 1919 kahden vuoden vankeusrangaistuksiin.
Sosialistien vastaista ”punakammoa” levittivät Suomen sisällissodan jälkimainingeissa varsinkin uskonnolismieliset suomalaissiirtolaiset. Kesällä 1919 Astoriaan perustettiin sotaveteraanien American Legion -järjestön osasto. Se järjesti elokuussa Toverin vastaisen boikotin, jonka seurauksena lehti menetti kevääseen 1921 saakka suurimman osan mainostuloistaan. Syyskuussa 1919 Toveri joutui luopumaan myös toimitiloistaan, mutta sosialistijärjestön länsipiirin varainkeruun avulla se onnistui hankkimaan uuden kiinteistön.
Kommunistien äänitorvi

Lokakuun vallankumouksen seurauksena Amerikan Suomalainen Sosialistijärjestö jakautui enemmistön muodostaneisiin kommunisteihin ja vähemmistöön jääneisiin sosialisteihin. Sosialistipuolueeseen jäämistä kannattanut Toverin päätoimittaja John Välimäki jätti lehden keväällä 1920, ja hänen tilalleen tuli kommunisteihin liittymistä kannattanut Elis Sulkanen. Kevääseen 1921 mennessä lehti oli muuttunut Yhdysvaltain kommunistisen puolueen äänitorveksi.
Kommunisteihin liittymisen jälkeen Toveri joutui puoluejohdon ja sen suomalaisjärjestön tiukempaan määräysvaltaan. Se julkaisi entistä enemmän muista kommunistilehdistä lainattua aineistoa ja keskittyi uutisoinnissaan puoluetoimintaan ja Neuvostoliiton tapahtumiin. Kapitalismin kriitikistään huolimatta lehti säilytti päätoimittajansa Eemeli Parraksen johdolla kohtalaisen hyvät välit ilmestymispaikkakuntansa muuhun väestöön. Astorian keskustan joulukuussa 1922 hävittäneen tulipalon jälkeen Toveri oli kaupungin ainoa toimintakykyinen sanomalehti, ja se tarjosi kirjapainonsa kahden englanninkielisen lehden käytettäväksi.
Lehden lakkauttaminen ja karkotukset

1920-luvun kuluessa Toveri muuttui yhä tiukemmin kommunistiseksi puoluelehdeksi, ja sen mahdollisuudet palvella paikallista suomalaisyhteisöä heikkenivät. Lehden tilaajamäärä laski, se alkoi tuottaa huomattavaa tappiota ja joutui turvautumaan Yhdysvaltain Suomalaisen Työväenjärjestön avustuksiin. Vuonna 1929 Kanadan viranomaiset kielsivät Toverittaren levittämiseen, mikä seuraavana vuonna johti lehden lakkauttamiseen. Suomalaisessa Työväenjärjestössä suunniteltiin myös Toverin lakkauttamista, mihin taloudellisten seikkojen ohella vaikuttivat kommunistien sisäiset erimielisyydet.
Yhdysvaltain Suomalainen Työväenjärjestö teki päätöksen Toverin lakkauttamisesta helmikuussa 1931 pidetyssä yleiskokouksessaan. Kustannusyhtiön johtokunta päätti toteuttaa sen välittömästi, ja lehden viimeinen numero määrättiin ilmestyväksi saman kuukauden 28. päivänä. Yhdysvaltojen viranomaiset olivat samaan aikaan suunnitelleet iskua paikallisia konflikteja aiheuttaneita Astorian kommunisteja vastaan. Helmikuun puolessavälissä he pidättivät kuusi suomalaista kommunistipuolueeseen kuuluvina ulkomaalaisina. Pidätetyiksi joutuivat Toverin päätoimittaja Eemeli Parras, aputoimittaja Väinö Finberg, ilmoituspäällikkö John Oravainen, kirjanpitäjä Matti Lakkila sekä kirjapainon työntekijät Oscar Mannisto ja Theodore Sauso. Maahanmuuttoviranomaisten käsitellessä heidän karkottamistaan miehet pyysivät lupaa muuttaa Neuvosto-Karjalaan, jonne oli siirtynyt paljon amerikansuomalaisia kommunisteja. Pyyntö kuitenkin evättiin, ja myöhemmin karkotettua Mannistoa lukuun ottamatta heidät lähetettiin Suomeen tammikuussa 1932. Matkalla karkotetut onnistuivat livahtamaan Saksan viranomaisilta, ja maaliskuussa he saapuivat Neuvosto-Karjalaan, jossa heitä odottivat työpaikat Kustannusliike Kirjassa.
Toverin lakattua sen lukijat pyrittiin siirtämään Wisconsinin Superiorissa ilmestyneelle Työmiehelle. Astorian sosialistiosasto menetti äänenkannattajansa myötä suuren osan vaikutusvaltaansa Suomalaisessa Työväenjärjestössä ja paikallisen suomalaisyhteisön keskuudessa. Toverin painokoneet toimitettiin Neuvosto-Karjalaan, missä niitä käytettiin suomenkielisten sanomalehtien julkaisemiseen.
Toimitus ja levikki

Toverin päätoimittajina työskentelivät Aku Rissanen (1907–1908 ja 1910–1911), Väinö Riippa (1908–1909), A. Lohiluoto (Alfred Lähde) (1909–1910), Santeri Nuorteva (1911–1913), John Viita (1914), Eemeli Parras (1914 ja 1922–1931), William N. Reivo (1914–1919), John Välimäki (1919–1920), Elis Sulkanen (1920–1921) ja George Grachef (1921–1922) Muita toimittajia olivat Antero Ahde, Simon Arra, Henry Askeli, Kalle Hakola, K. E. Heikkinen, Toivo Johnson, Andrew Kalke, Konstant Kiika, A. N. Koskela, Leo Leino, Henry Lepistö, John Malo, Lauri Moilanen, A. B. Mäkelä, Arvid Nelson, Richard Pesola, I. O. Peurala, Adolph Salmi, Alex Sevo, Sulo Syvänen ja Edward Turunen. Liikkeenhoitajina toimivat Fahle Burman, A. J. Fors, Kalle Järvi, Jack Kuivala, William Marttila, John Mäki, August Nikula, John Oravainen, J. A. Partanen ja Väinö Riippa.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti ja sittemmin kolmesti viikossa, kunnes se vuonna 1912 muutettiin päivälehdeksi. Sen tilaajamäärä kohosi 4 000 kappaleeseen vuonna 1916, jolloin Toveri kehui levikkinsä olevan suurempi kuin Astorian muilla lehdillä yhteensä. Levikki oli suurimmillaan 5 600 kappaletta vuonna 1923. Vuonna 1931 se oli laskenut 3 000 kappaleeseen.
Muut julkaisut

Toverin ja Toverittaren ohella lehden kustannusyhtiö julkaisi vuosijulkaisuja Sorretun Kevät, Vapautta Kohti ja Vappu sekä huomattavan määrän suomenkielistä kirjallisuutta. Toverittaren yhteydessä ilmestyi Lasten Lehti ja muutamina vuosina Lasten Kevät ja Lasten Joulu.
Kirjallisuus

Toveri kymmenvuotias 1907–1917: muistojulkaisu. Astoria: Toveri, 1917. Digitoitu teos
Toverin toimitsijain syyttäminen: katsaus jutun vaiheisiin ja mitä syyttäjäpuolen todistajat esittivät. Astoria: Toveri, 1919.
Aiheesta muualla

Toveri digitoituna Kansalliskirjastossa
Merja Rantanen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Merja Rantanen |  Merja Rantanen |  Merja Rantanen |  |
Maa:   Suomi
Naisten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Olomouc 2008 | viesti |  |
|  Kultaa | Trondheim 2010 | viesti |  |
|  Kultaa | Savoie 2011 | viesti |  |
|  Hopeaa | Iverness 2015 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Miskolc 2009 | viesti |  |
|  Pronssia | Sotkamo 2013 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Strömstad-Tanum 2016 | viesti |  |
|  Pronssia | Tartto 2017 | viesti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Jeseník 2016 | viesti |  |
|  Hopeaa | Ventspils 2008 | keskimatka |  |
|  Hopeaa | Primorsko 2010 | viesti |  |
|  Hopeaa | Falun 2012 | viesti |  |
|  Pronssia | Ventspils 2008 | viesti |  |
Merja Rantanen (s. 7. joulukuuta 1980) on suomalainen suunnistaja, kahdeksankertainen MM- ja viisinkertainen EM-mitalisti.
Ura > Suunnistus

Rantanen sijoittui vuoden 2006 EM-kilpailuissa pitkällä matkalla sijalle 33 ja oli viestissä seitsemänneksi sijoittuneen Suomen kakkosjoukkueen jäsen. Hän teki kansainvälisen läpimurtonsa Ventspilsin EM-kilpailuissa 2008, jolloin hän saavutti hopeaa keskimatkalta Suomen ottaessa kolmoisvoiton – Heli Jukkola voitti mestaruuden ja Minna Kauppi kiri pronssille. Hän sijoittui lisäksi sprintissä viidenneksi ja pitkällä matkalla kuudenneksi. Viestissä hän suunnisti toisen osuuden Suomen pronssia voittaneessa joukkueessa. Saman vuoden MM-kilpailuissa Olomoucissa hän oli mukana kultaa voittaneessa Suomen viestijoukkueessa sekä sijoittui keskimatkalla kuudenneksi ja pitkällä matkalla 15:nneksi. Vuoden 2009 MM-kilpailuissa Miskolcissa hän saavutti pronssia viestissä sekä sijoittui viidenneksi keskimatkalla ja 24:nneksi pitkällä matkalla. Vuoden 2010 EM-kilpailuista Primorskosta tuli hopeaa viestistä, kahdeksas sija keskimatkalta, 18. sija sprintistä ja 30. sija pitkältä matkalta. Vuoden 2010 MM-kilpailuissa Trondheimissa hän juoksi keskimmäisen osuuden kultaa voittaneessa Suomen joukkueessa sekä sijoittui 14:nneksi keskimatkalla ja 20:nneksi pitkällä matkalla. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa Savoiessa Rantanen oli jälleen voittamassa viestikultaa. Henkilökohtaisella keskimatkalla ja pitkällä matkalla hän sijoittui kahdeksanneksi. Falunin EM-kilpailuissa 2012 hän saavutti hopeaa viestissä, seitsemännen sijan keskimatkalla ja yhdeksännen sijan pitkällä matkalla. Lausannen MM-kilpailuissa 2012 tuloksina oli viides sija viestissä, seitsemäs sija pitkällä matkalla ja kahdeksas sija keskimatkalla.
Ensimmäisen henkilökohtaisen MM-mitalinsa Rantanen saavutti Sotkamossa 2013 sijoituttuaan keskimatkalla pronssille. Sprintissä hän oli kahdeksas. Vuosi 2014 oli Rantaselle välivuosi arvokisoista. Vuonna 2015 hän saavutti Invernessin MM-kilpailuissa hopeaa keskimatkalta sekä sijoittui viestissä neljänneksi, sprinttiviestissä kuudenneksi ja pitkällä matkalla 18:nneksi. Vuonna 2016 hän lisäsi mitalisaavutuksiinsa viestin Euroopan-mestaruuden ja MM-pronssin. Muilla matkoilla hän oli Jeseníkin EM-kilpailuissa sprinttiviestissä neljäs, sprintissä viides, pitkällä matkalla 14:s ja keskimatkalla 16:s sekä Strömstadin MM-kilpailuissa sprinttiviestissä seitsemäs, keskimatkalla 12:s ja sprintissä 15:s. Vuoden 2017 MM-kisoissa Virossa Rantanen saavutti pronssia viestissä sekä oli seitsemäs pitkällä matkalla ja kymmenes sprinttiviestissä.
Rantanen ilmoitti vuonna 2019 lopettavansa maajoukkueuransa.
Vuonna 2020 Rantanen voitti suunnistuksen erikoispitkän matkan Suomen mestaruuden.
Ura > Yleisurheilu

Yleisurheilun puolella Rantanen on sijoittunut Kalevan kisoissa 5 000 metrin juoksussa viidenneksi Espoossa 2009 ja kuudenneksi Tampereella 2008 sekä maastojuoksun SM-kisoissa kuudenneksi vuonna 2008 ja kahdeksanneksi vuonna 2009.
Ura > Seurat

Hän on edustanut suunnistajana Jämsän Retki-Veikkoja ja Kooveeta sekä yleisurheilijana Lapuan Virkiää ja vuodesta 2009 lähtien Kaipolan Virettä.
Yksityiselämä

Rantanen asuu perheensä kanssa Jämsässä.lähde?
Thiago Silva
Saavutuksia

Copa América: kultaa 2019, hopeaa 2021
The Walkmen

| The Walkmen |
| --- | --- |
 Walkmen vuonna 2012
Tiedot
Toiminnassa:  2000–2014
Tyylilaji:  indie rock, post-punk
Kotipaikka:   New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Hamilton Leithauser Paul Maroon Walter Martin Peter Bauer Matt Barrick
Levy-yhtiö:  Record Collection Startime Gigantic Fierce Panda Fat Possum Records Bella Union
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Walkmen on yhdysvaltalainen indie rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2000. Yhtyeen perustivat Paul Maroon (kitara, piano), Walter Martin (urut/basso), Matt Barrick (rummut), Peter Bauer (basso/urut) ja Hamilton Leithauser (laulu, kitara).
Walkmen ilmoitti jäävänsä pitkälle tauolle marraskuussa 2013.
Yhtye kokoontui uudestaan vuonna 2023 ja teki paluukiertueen Yhdysvalloissa ja keikkaili myös Euroopassa.
Diskografia > Studioalbumit

Everyone Who Pretended to Like Me Is Gone (2002)
Bows + Arrows (2004)
A Hundred Miles Off (2006)
”Pussy Cats” Starring the Walkmen (2006)
You & Me (2008)
Lisbon (2010)
Heaven (2012)
Diskografia > EP:t

The Walkmen (2001)
Untitled (2002)
Split (Callan kanssa) (2002)
Christmas Party (2004)
Daytrotter Session, 2008 (Leonard Cohen covereita)
Daytrotter Session, 2008 (Neil Hagerty covereita)
Live Session (iTunes Exclusive) (2009)
Diskografia > Singlet

"Let's Live Together" (2002)
"The Rat" (2004)
"Little House of Savages" (2004)
"Louisiana" (2006)
"The Blue Route"/"Canadian Girl" (2008)
"In the New Year" (2009)
"Weight On My Shoulders" / "Good Days Carry On" (2010) (Limited Edition 7")
"Stranded" (2010)
"Angela Surf City" (2010)
"Heaven" (2012)
"Dance With Your Partner" / "Vermeer '65" ( 2012)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
The Walkmen Myspacessa (englanniksi)
Ananaskalat

| Ananaskalat |
| --- | --- |
 Ananaskala (Monocentris japonica)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Limapääkalat Beryciformes
Heimo::  Ananaskalat  Monocentridae  Gill, 1859
Lajit
 Isoananaskala (Cleidopus gloriamaris)  Ananaskala (Monocentris japonica)  Etelänananaskala (Monocentris neozelandicus)  Monocentris reedi 
Katso myös
   Ananaskalat Wikispeciesissä   Ananaskalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ananaskalat (Monocentridae) on limapääkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan trooppisista valtameristä. Osaa lajeista pidetään myös akvaarioissa.
Lajit ja anatomia

Ananaskaloihin kuuluu neljä lajia kahdessa suvussa. Ananaskalat ovat melko pienikokoisia ja kasvavat suurimmillaan noin 21–22 cm pitkiksi. Lajeille on tyypillistä suurikokoiset, levymäiset suomut, joissa on piikkejä. Alaleuassa on elimiä, joiden öisin sinivihreän ja päivisin oranssin valon tuottavat symbioottiset bioluminoivat bakteerit. Ananaskalalajeilla on kaksi selkäevää. Etummainen koostuu neljästä tai viidestä piikistä ja takimmaisen selkäevät ruodot ovat pehmeitä..
Levinneisyys ja elintavat

Ananaskalalajeja tavataan trooppisista vesistä Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne elävät tyypillisesti parvissa 30–300 metrin syvyydessä merenpinnasta. Kalojen ravinto koostuu pinistä äyriäisistä ja eläinplanktonista, joita ne houkuttelevat valoelimillään. Ananaskalojen lisääntymisestä ei ole juurikaan tietoa, mutta ne eivät todennäköisesti vartioi muniaan.
Monet ananaskalalajit ovat paikallisesti hyvin tärkeitä ruokakaloja.
Ylikiiminki

| Ylikiiminki> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Oulu |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  65°01′50″N, 026°09′10″E
Lääni:  Oulun lääni
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Oulunkaaren seutukunta
Kuntanumero:  973
Hallinnollinen keskus:  Ylikiimingin kirkonkylä
Perustettu:  1867
– emäpitäjä:  Ii
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Oulu Ylikiiminki
– syntynyt kunta:  Oulu
Pinta-ala:  1 063,9 km²  (1.1.2008)
– maa:  1 040,66 km²
– sisävesi:  23,24 km²
Väkiluku:  3 512   (31.12.2008)
– väestötiheys:  3,37 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  23,2 %
– 15–64-v.:  62,4 %
– yli 64-v.:  14,4 %
Vesaisen patsas Vesalankylässä.
Ylikiiminki (ruots. Överkiminge) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnan keskiosassa, entisessä Oulun läänissä. Lakkautushetkellä kunnassa asui 3 512 ihmistä ja sen pinta-ala oli 1 063,9 km2, josta 23,24 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 3,37 asukasta/km2.
Oulun kaupunki ja Ylikiimingin kunta aloittivat syyskuussa 2005 selvityksen mahdollisesta kuntaliitoksesta. Kuntaliitos toteutui 1. tammikuuta 2009, jolloin Oulun kaupungin maapinta-ala lähes nelinkertaistui, mutta asukasluku kasvoi vain noin 2,5 prosenttia.
Ylikiimingin naapurikunnat olivat Haukipudas, Kiiminki, Muhos, Oulu, Pudasjärvi, Utajärvi ja Yli-Ii. Vuoden 1965 alussa lakkautettu Oulujoen kunta oli myös naapurikunta.
Ylikiimingin keskustasta on matkaa Ouluun noin 35 kilometriä. Reki-Vesalan alue on kehittymässä laajemmaksi omakotitaloalueeksi, josta matka Ouluun kestää henkilöautolla noin 20 minuuttia.