stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jarome Iginla
Ura > Junioriaika WHL:n Kamloop Blazersissa (1993–1996)

Ennen ammattilaisuraansa Iginla pelasi kolme vuotta Kamloops Blazersissa juniorisarja WHL:ssä. Hän teki kaudella 1993–1994 kuusi maalia ja 29 pistettä 48 runkosarjan ottelussa, ja myöhemmin 19 tehopistettä pudotuspeleissä. Blazers voitti vuonna 1994 sekä WHL:n että Kanadan juniorijoukkueiden Memorial Cup -mestaruuden. Kamloops Blazers oli WHL:n kestomenestyjä, jolle WHL:n voittaminen vuonna 1994 oli kolmas kerta viiden vuoden sisällä ja joukkueelta odotettiin menestystä. Iginla on verrannut joukkueessa pelaamisen olevan verrattavissa NHL:n menestyneimmässä seurassa Montreal Canadiensissa pelaamiseen: ”Kun pukee Blazersin paidan päälleen, se on kuin pukisi päälleen Canadiensin paidan. Tulosta on tehtävä.”
Kaudella 1994–1995 Iginla pelasi ensimmäisen kerran täyden runkosarjan WHL:ssä. Hän teki 33 maalia ja 71 pistettä Blazersin toistaessa WHL-mestaruutensa onnistuneesti. Vuoden 1995 Memorial Cupissa Iginla teki viisi maalia johdattaen joukkueensa niin ikään mestariksi jo toisena vuonna peräkkäin. Hän myös voitti Memorial Cupin urheiluhenkisimmälle pelaajalle jaettavan George Parsons Trophyn.
Vuoden 1995 varaustilaisuudessa NHL-seura Dallas Stars varasi Iginlan numerolla 11. 20. joulukuuta 1995 seura kuitenkin kauppasi Iginlan Calgary Flamesiin yhdessä Corey Millenin kanssa vaihdossa Joe Nieuwendykiin, jonka kanssa Calgary oli sopimusriidoissa.
Viimeisellä kaudellaan Kamloop Blazersissa 1995–1996 Iginla sijoittui WHL:n pistepörssin neljänneksi 136 pisteellään. Hän teki 63 ottelussa yhtä monta maalia, ja voitti Four Broncos Memorial Trophyn liigan vuoden pelaajana. Lisäksi hänet nimitettiin sekä WHL:n läntisen konferenssin että Canadian Hockey Leaguen ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kevään 1996 pudotuspeleissä Kamloops Blazers taipui läntisen konferenssin loppuottelusarjassa Spokane Chiefsille, mutta Iginla oli 16 otteluun viimeistelemillään 29 tehopisteellä silti pudotuspelien neljänneksi tehokkain pelaaja. Tuottelias kausi jatkui myös maajoukkuetasolla, kun Iginla edusti Kanadaa vuoden 1996 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli 12 pisteellään kisojen ykkönen, ja pelasi tärkeässä roolissa Kanadan voittaessa maailmanmestaruuden jo neljännen kerran peräkkäin. Iginla valittiin myös kisojen parhaaksi hyökkääjäksi.
Ura > Pittsburgh Penguins ja Boston Bruins (2013–2014)

Boston Bruinsia ja Iginlaa yhdistävistä huhuista huolimatta Iginla päätyi siirtotakarajan alla Pittsburgh Penguinsiin pelaajakaupassa, jossa Calgary sai Kenneth Agostinon ja Ben Hanowskin sekä ensimmäisen kierroksen varausvuoron vuoden 2013 varaustilaisuuteen. Iginla sanoi, että Pittsburghiin siirtymisen taustalla vaikutti mahdollisuus päästä pelaamaan yhdessä Sidney Crosbyn ja Jevgeni Malkinin kanssa. Pittsburgh kohtasi Boston Bruinsin vuoden 2013 pudotuspelien itäisen konferenssin loppuottelusarjassa, jonka Boston voitti suoraan neljässä ottelussa. Iginla sekä Pittsburghin tähtipelaajiin lukeutuneet Crosby, Malkin, James Neal ja Kris Letang eivät tehneet ottelusarjassa lainkaan pisteitä, ja Iginla siirrettiin 6-1 -tappioon päättyneen toisen ottelun jälkeen pelaamaan joukkueen kolmosketjuun. Bostonin hyökkääjä Milan Lucic sanoi ottelusarjan päätyttyä, että Iginlan tapa torjua siirto Bostoniin oli vaikuttanut ottelusarjan peliin psykologisesta näkökulmasta: ”Kun joku valitsee toisen joukkueen oman joukkueesi sijasta, se tuo mukaan tulisuutta.”
Iginla pelasi Pittsburghissa lopulta kaiken kaikkiaan 13 runkosarja- ja 15 pudotuspeliottelua. Hänestä tuli kauden jälkeen vapaa pelaaja, ja Iginla päätyikin tekemään Boston Bruinsin kanssa yksivuotisen ja arvoltaan kuuden miljoonan dollarin sopimuksen vuoden 2013 heinäkuussa. Hän teki ensimmäisen maalinsa Bostonin pelaajana yhdeksännessä ottelussaan, ja päätyi myöhemmin pelaamaan joukkueensa ykkösketjuun Milan Lucicin ja David Krejčín rinnalle. 10. joulukuuta 2013 hän pelasi ensimmäisen kerran Calgary Flamesin kotiareenalla lähtönsä jälkeen, ja Calgaryn kotiyleisö tervehti entistä kapteeniaan runsain aplodein osoittamalla suosiotaan seisaallaan. Ennen ottelun alkua areenan mediakuutiolla esitettiin myös Iginlan uraa Calgaryssa kunnioittava video. Ottelun päätyttyä Bostonin 2-1 -voittoon Iginla valittiin ottelun kolmostähdeksi, ja hän luisteli kaukalon ympäri kahden kierroksen verran tervehtien kannattajia yleisön hurratessa.
Helmikuussa 2014 Iginla saavutti 600 syötön rajan ottelussa Vancouver Canucksia vastaan.
NHL:n palkkakattosääntöjen vuoksi Boston ei ollut kykenevä tekemään Iginlan kanssa jatkosopimusta seuraavasta kaudesta, vaikka hän olikin pelannut tehokkaan runkosarjan viimeistellen 78 otteluun 30+31=61 pistettä.
Ura > Colorado Avalanche ja Los Angeles Kings (2014–2017)

Heinäkuussa 2014 Iginla teki vapaana pelaajana kolmen vuoden ja 16 miljoonan dollarin sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa. Colorado pelasi kuitenkin läpi kauden 2014–2015 heikosti: helmikuun 2015 puolessavälissä joukkue oli oman divisioonansa viimeisenä, ja jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Iginla, joka pelasi 82 ottelua pistein 29+30=59, oli kuitenkin joukkueensa johtavia ja tehokkaimpia hyökkääjiä. Hän oli 29 maalillaan joukkueensa paras maalintekijä. Tammikuussa 2015 hän ohitti NHL:n kaikkien aikojen maalitilastossa Mike Bossyn ja siirtyi tilaston 20. sijalle.
4. tammikuuta 2016 Iginla ylitti 600 maalin rajan NHL:n historian 19. pelaajana ottelussa Los Angeles Kingsiä vastaan. Joulukuussa hän pelasi 1 500. runkosarjaottelunsa, jonka myötä hänestä tuli 16. pelaaja, joka on yltänyt kyseiseen ottelumäärään.
1. maaliskuuta 2017 Colorado kauppasi Iginlan Los Angeles Kingsiin saaden vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoron vuoden 2018 varaustilaisuuteen. Los Angelesissa Iginlan pelinumeroksi vaihtui 88, sillä hänen vanha pelinumeronsa 12 oli jo Marián Gáboríkin käytössä. Iginla oli kymmenen vuoden ikäisenä ostanut itselleen Los Angelesin pelipaidan omalla nimellään ja numerolla 88 varustettuna sen jälkeen, kun Wayne Gretzky oli kaupattu Edmonton Oilersista Los Angelesiin eräässä ammattilaisurheilun historian tunnetuimmista pelaajakaupoista. Los Angelesin general manager Dean Lombardi toivoi, että mahdollisuus aloittaa puhtaalta pöydältä uudessa seurassa saisi toisi kaivattua potkua Iginlan pelaamiseen vaikeuksissa olleen Coloradossa pelaamisen jälkeen.
Iginla pelasi Los Angelesissa 19 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja yhteensä yhdeksän pistettä. Los Angeles ei tehnyt hänen kanssa jatkosopimusta kaudesta 2017–2018. Iginlan uutisoitiin käyneen lonkkaleikkauksessa vuoden 2017 syksyllä, jonka jälkeen hän harjoitteli Boston Bruinsin AHL-farmijoukkue Providence Bruinsin kanssa. Hän kertoi vuoden 2018 helmikuussa antamassaan haastattelussa olevansa yhä toiveikas NHL-uransa jatkon suhteen. Vuoden 2018 heinäkuussa Iginla kuitenkin ilmoitti entisen seuransa Calgary Flamesin välityksellä päättävänsä pitkän ammattilaisuransa 41-vuotiaana. Hänen uransa virallinen lopettamistilaisuus järjestettiin heinäkuun 30. päivänä Calgaryn kotiareena Scotiabank Saddledomessa.
Iginla pelasi yli kaksi vuosikymmentä kestäneellä urallaan 1 554 NHL:n runkosarjaottelua pistein 625+675=1 300. 625 maalillaan hän jakaa NHL:n kaikkien aikojen maalitilaston 15. sijan yhdessä Joe Sakicin kanssa, ja kaikkien aikojen pistetilastossa hän on 1 300 pisteellään sijalla 34. NHL:n pudotuspeleissä hän pelasi 81 ottelua, joissa hän teki 37 maalia ja yhteensä 68 pistettä. Hänen pistekeskiarvonsa sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä on 0.84 ottelua kohden. Iginla on Calgary Flamesin seurahistorian kaikkien aikojen ykkönen maalien, pisteiden, pelattujen otteluiden, ottelun voittomaalien, ylivoimamaalien ja laukausten määrässä.
Pelitapa

Iginlaa on pidetty erityisesti uransa huippuvuosien aikana eräänä NHL:n parhaimmista voimahyökkääjistä. Aloittaessaan NHL-uransa hän pyrki mukailemaan Brendan Shanahanin ja Keith Tkachukin fyysistä, mutta pisteitä tuottavaa pelitapaa. Hän on myös yksi koko NHL:n parhaimmista ja tasaisimmin tuottaneista maalintekijöistä: vuosina 1998–2008 ainoastaan Jaromír Jágr teki Iginlaa enemmän NHL-maaleja. Monien asiantuntijoiden mukaan Iginlan luistelutaidon ja tarvittavan nopeuden puute kuitenkin oli eduksi vastustajille, sillä heidän oli näin ollen helpompaa pitää hitaammin liikkuva Iginla kurissa puolustuspään tilanteissa.
Uransa alussa Iginla joutui usein vastustajiensa toimesta kestämään kovaakin käsittelyä, minkä seurauksena hänen valmentajansa kehittivät hänen fyysistä pelitapaansa aktiivisesti. Iginla ei pitänyt tappelemisesta otteluissa, mutta hyväksyi silloisen valmentajansa Brian Sutterin mielipiteen, jonka mielestä hänen olisi omaksuttava pelityyliinsä myös aggressiivisempi puoli. Pelatessaan Iginla oli parhaimmillaan saadessaan riittävästi tilaa parhaimpien ominaisuuksiensa hyödyntämiseksi, ja tilan löytämiseksi hänen oli ajoittain päästävä toimillaan vastustajiensa ihon alle. Opittuaan fyysisemmän ja monipuolisemman pelityylin salat, Iginlan pelityyli säilyi omaleimaisena läpi hänen uransa. Calgary Flamesissa Iginlan kanssa pelannut Craig Conroy kuvaili Iginlan olevan voimahyökkääjä, joka tekee mitä vain: ”Hän tappelee, taklaa ja tekee maaleja. Hän ei ehkä luistele kaukalon päästä päähän, mutta hän tekee niitä pieniä asioita, jotka voittavat otteluita ja saavat asioita tapahtumaan.” Myös Iginlan vastustajat kunnioittivat hänen pelitapaansa.
Iginla saavutti urallaan lukuisia Gordie Howen hattutemppuja eli tappelun, maalin ja syötön samassa ottelussa. Kyseessä ei ole virallinen tilasto, mutta The Hockey News arvioi vuonna 2012 Iginlan pitävän hallussaan aktiivipelaajien ennätystä yhdeksällä hattutempullaan. Iginlan tappeluilla, kuten esimerkiksi Tampa Bay Lightningin tähtipelaaja Vincent Lecavalieria vastaan vuoden 2004 Stanley Cup -finaalissa käydyllä kahinalla, oli usein motivoiva vaikutus niin hänen kuin koko muun joukkueen pelaamiseen. Tappelemisen seurauksena Iginla koki toisinaan myös loukkaantumisia: muun muassa vuonna 2003 hän loukkasi kätensä tapeltuaan Dallas Starsin Bill Guerinin kanssa. Fyysisen pelityylin haittapuolena oli kasvaneen loukkaantumisriskin ohella myös tavallista suurempi jäähyjen määrä.
Joukkuetovereidensa keskuudessa Iginla oli hyvin kunnioitettu pelaaja, ja hänen on tunnettu puolustaneen joukkuetovereitaan myös valmennusjohdon mielipiteistä välittämättä. Kapteenina Iginla johti joukkuettaan esimerkillään, ei puhumalla. Hänet myös tunnettiin tavastaan keskustella joukkuetovereidensa kanssa yksitellen ja varmistaa, että heillä oli kaikki hyvin.
Perhe

Iginla avioitui vuonna 2003 pitkäaikaisen naisystävänsä Kara Kirklandin kanssa. He aloittivat seurustelun ollessaan teini-iässä, ja heillä on liitostaan kolme lasta: vuonna 2004 syntynyt tytär Jade sekä vuosina 2006 ja 2008 syntyneet pojat Tij ja Joe.. Jade pelasi 2022 MM-kultaa voittaneessa Kanadan U18 tyttöjen joukkueessa.
Iginlalla on myös kaksi velipuolta, Jason ja Stephen, sekä kaksi siskopuolta, Theresa ja Elizabeth, joista Theresa on pelannut jääkiekkoa yliopistotasolla. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Iginla on kristitty.
Iginla on innokas golfin pelaaja, ja hän osallistuu aktiivisesti Calgary Flamesin järjestämään hyväntekeväisyyttä tukevaan golfturnaukseen.
Iginla on tunnettu hyväsydämisestä ja positiivisesta luonteestaan. Calgary Flamesin entinen general manger Craig Button on kuvannut Iginlan olevan jalat maassa -tyyppi: ”Hän ei perusta itseään asenteen tai ylimielisyyden varaan. Hän luottaa kykyihinsä. Hän on itsevarma. Hän on aito. Hän on parempi ihminen kuin hän on pelaaja, ja me kaikki tiedämme, millainen pelaaja hän on.” Pelatessaan vuoden 2002 talviolympialaisissa Iginla päätyi sattumalta keskustelemaan neljän calgarylaisen jääkiekkofanin kanssa, ja saatuaan tietää ryhmän nukkuvan autossa hänen hotellinsa ulkopuolella hän oli lunastanut kaikille neljälle majoituksen samasta hotellista omalla kustannuksellaan.
Vuodesta 2002 lähtien Iginla on pyörittänyt Calgaryssa voittoa tavoittelemattomana yrityksenä omaa jääkiekkokouluaan. Hän on lahjoittanut jääkiekkokoulunsa kautta saamansa tulot diabetestutkimusten rahoittamiseen. Iginla tukee lukuisia eri hyväntekeväisyyttä tekeviä järjestöjä. Vuonna 2000 hän alkoi lahjoittaa jokaisesta tekemästään maalista 1 000 dollarin summan lasten urheilutoiminnan tukemiseksi. Vuonna 2005 hän kasvatti lahjoitussuman suuruuden 2 000 dollariin per maali; vuosina 2000–2013 hän lahjoitti lasten urheilutoiminnan edistämiseen yli 700 000 dollaria. Iginlan hyväntekeväisyys ja työ humanitaarisella alalla on tunnustettu erilaisin palkinnoin ja kunnianosoituksin myös jääkiekkopiireissä.
Vuonna 2003 Iginla esiintyi EA Sportsin NHL 2003 -videopelin kansikuvapelaajana.
Iginla on yksi entisen WHL-seuransa Kamloops Blazersin omistajista. Hän lunasti osan seuran omistuksesta itselleen vuoden 2007 lokakuussa yhdessä Shane Doanin, Mark Recchin ja Darryl Sydorin kanssa. Iginla on myös NHL Diversity -ohjelman lähettiläs. Ohjelma tukee toiminnallaan jääkiekkojoukkueita, jotka tarjoavat taloudellisesti heikommassa asemassa oleville nuorille mahdollisuuden pelata lajia. Vuodesta 2008 hän on toiminut Scotiabankin edustajana muun muassa erilaisissa mainoksissa ja tapahtumissa tukemassa ruohonjuuritason jääkiekkoilua. Iginla on esiintynyt myös Samsungin mainoksissa.
Palkintoja ja kunnianosoituksia > NHL

Maurice 'Rocket' Richard Trophy – runkosarjan paras maalintekijä kaudella 2001–2002 ja 2003–2004
Art Ross Trophy – runkosarjan paras pistemies kaudella 2001–2002
Lester B. Pearson Award – liigan arvokkain pelaaja kaudella 2001–2002
King Clancy Memorial Trophy – myönnetty johtajuudesta sekä jäällä että sen ulkopuolella ja merkittävästä humanitaarisesta työstä yhteisönsä hyväksi kaudella 2003–2004
Mark Messier Leadership Award – myönnetty positiivisen esimerkin näyttämisestä, vaikuttamisesta joukkuetovereihin sekä omistautumisesta yhteisön toiminnan ja hyväntekeväisyyden saralla kaudella 2008–2009
Ralph T. Scurfield Humanitarian Award – Calgary Flamesin seuran sisäinen palkinto humanitaarisesta työstä vuosina 2001 ja 2002
J. R. McCaig Award – Calgary Flamesin seuran sisäinen palkinto kunnioituksen, kohteliaisuuden ja myötätunnon osoittamisesta vuonna 2008
Molson Cup – eniten valintoja otteluiden kolmen tähden joukkoon kerännyt Calgary Flamesin pelaaja vuosina 2001, 2002, 2003, 2004, 2008 ja 2011
Valinta NHL:n ykköstähdistöön vuosina 2002, 2008 ja 2009 sekä NHL:n kakkostähdistöön vuonna 2004
Valinta NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen vuonna 1997
Pelasi NHL:n tähdistöottelussa vuosina 2002, 2003, 2004, 2008, 2009 ja 2012
Calgary Flames jäädytti Iginlan pelipaidan #12 2.3.2019
Valinta Hockey Hall of Fameen  vuonna 2020
Palkintoja ja kunnianosoituksia > WHL

Memorial Cup -mestaruus vuosina 1994 ja 1995
George Parsons Trophy – Memorial Cup -turnauksen urheiluhenkisin pelaaja vuonna 1995
Four Broncos Memorial Trophy – WHL:n vuoden pelaaja vuonna 1996
Valinta WHL:n läntisen konferenssin ykköstähdistöön vuonna 1996
Valinta CHL:n ykköstähdistöön vuonna 1996
Palkintoja ja kunnianosoituksia > Maajoukkueessa

Jääkiekon Nations Cupin voitto 1994
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruus 1996
Valinta vuoden 1996 nuorten maailmanmestaruuskilpailujen tähdistökentälliseen
Valinta vuoden 1996 nuorten maailmanmestaruuskilpailujen parhaaksi hyökkääjäksi
Jääkiekon maailmanmestaruus 1997
Jääkiekon olympiakultaa vuosina 2002 ja 2010
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jarome Iginla The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Jarome Iginla Jatkoaika.comissa (Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Pavel Bure Milan Hejduk | Maurice ”Rocket” Richard Trophyn voittaja 2002 2004 (yhdessä Ilja Kovaltšukin & Rick Nashin kanssa) | Seuraaja: Milan Hejduk Jonathan Cheechoo |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jaromír Jágr | Art Ross Trophyn voittaja 2002 | Seuraaja: Peter Forsberg |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Joe Sakic | Lester B. Pearson Awardin voittaja 2002 | Seuraaja: Markus Näslund |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Brendan Shanahan | King Clancy Memorial Trophyn voittaja 2004 | Seuraaja: Olaf Kölzig |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Darren McCarty | NHL Foundation Player Awardin voittaja 2004 | Seuraaja: Marty Turco |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mats Sundin | Mark Messier Leadership Awardin voittaja 2009 | Seuraaja: Sidney Crosby |
Iginla lämmittelemässä ennen ottelua vuonna 2005.
Iginla vastaanotti hopeisen mailan viimeisteltyään 400. maalinsa vuonna 2009.
Vuonna 2012 Iginla vastaanotti 500. maalinsa johdosta kultaisen mailan.
Kaudella 2013–2014 Iginla pelasi Boston Bruinsissa 78 ottelua pistein 30+31=61.
Ammattilaisuransa viimeisinä vuosina Iginla pelasi lähes kolmen kauden ajan Colorado Avalanchessa.
Iginla vastaanottamassa Molson Cupia ennen ottelun alkua vuonna 2009.
Iginla on voittanut Calgary Flamesin seuran sisäisesti jaettavan Ralph T. Scurfield Humanitarian Awardin vuosina 2001 ja 2002.
John Elis Zidbäck

John Elis Zidbäck (2. toukokuuta 1875 Sääksmäki – 8. heinäkuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Zidbäckin vanhemmat olivat varatuomari Axel Gabriel Zidbäck (1845–1879) ja Hulda Maria Aina Grahn (1846–1884). Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1895, suoritti rautateiden virkatutkinnon ja oli sitten vuodesta 1899 valtion rautateiden palveluksessa Hämeenlinnan ja Tampereen asemilla. Aktivistien toiminnassa mukana ollut Zidbäck osallistui Voimaliiton aseiden salakuljetukseen ja joutui syytteeseen valtiopetoksen valmistelusta. Tämän vuoksi hän joutui eroamaan 1906 rautateiden palveluksesta.
Zidbäck oli sitten Tampereen Sanomain toimittajana ja toimitussihteerinä 1905–1913, Laatokka-lehden ja Sortavalan Sanomain päätoimittajana 1913–1915 sekä Tampereen Sanomain päätoimittajana 1915–1919. Hän osallistui Viron vapaussotaan 1919 sotakirjeenvaihtajana.
Zidbäck toimi Maaseudun Sanomain päätoimittajana 1921–1922, Kotimaisen Työn Liiton apulaisjohtajana 1922–1923, Kauppalehden toimitussihteerinä 1923–1924, Suomen Tietotoimiston toimitussihteerinä 1924–1927 sekä viimeksi ennen eläkkeelle jäämistään Helsingin Sanomain toimituksessa 1927–1950. Zidbäck toimi 1920-luvulla myös Suomen Suojelusliiton keskustoimikunnan asiamiehenä.
Zidbäck toimi Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana ja Nuorsuomalaisen Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana.
Zidbäck oli naimisissa vuodesta 1899 kansakoulunopettaja Matilda Koljosen (1870–1961) kanssa.
Teoksia

Laulu-miehet : juhlajulkaisu 1914-1924 ; kirj. John Zidbäck, Artur Siegberg ja Kalle Kulo. Laulu-miehet, Helsinki 1924
Helsingfors grafiska klubb : 10-års festpublikation 1925-1935 ; historiken författad av J. E. Zidbäck. Helsingfors grafiska klubb, Helsingfors 1935
Suomen kirjanpainajia ja graafikkoja - Finska boktryckare och grafiker. Helsingin graafillinen klubi, 1938
Helsingin graafillinen klubi : juhlajulkaisu. Helsingin graafillinen klubi, Helsinki 1945
Aiheesta muualla

J. E. Zidbäck : Hämeenlinnan kaupunki 300 vuotta, Helsingin Sanomat, 15.01.1939, nro 13, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. E. Zidbäck : Suomalaiset Viron vapaussodassa, Helsingin Sanomat, 22.01.1939, nro 20, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Juttuja juttujen tekijöistä. Neljän kokeneen lehtimiehen "elämäntarinoita", Seura, 14.06.1939, nro 24, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jefferson Montero

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jefferson Antonio Montero Vite
Syntymäaika: 1. syyskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Babahoyo, Ecuador
Pelipaikka: vasen laitahyökkääjä
Pituus: 165–169 senttimetriä
Seura
Seura: Swansea City
Pelinumero: 20
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2007 2008–2009 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2010–2011 2011–2012 2012–2014 2014– | Emelec Independiente Valle → Dorados (laina) Villarreal B Villarreal → Levante (laina) → Betis (laina) Morelia Swansea | 22 (2) 37 (19) 5 (1) 32 (10) 9 (1) 11 (0) 32 (1) 57 (9) 30 (1) |
Maajoukkue
| 2007– | Ecuador | 62 (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 8. elokuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. heinäkuuta 2018.
Jefferson Antonio Montero Vite (s. 1. syyskuuta 1989 Babahoyo) on ecuadorilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Swansea Cityä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, ja pelaa tarvittaessa muillakin hyökkäyspään pelipaikoilla.
Monteiro pelasi kotimaassaan Emelecissä ja toisella sarjatasolla pelanneessa Independiente JT:ssä ennen siirtoaan Eurooppaan. Hän pelasi heinäkuussa 2009 alkaneella sopimuksella espanjalaisessa Villarrealissa, kauden 2009–2010 kakkosjoukkue Villarreal B:ssä, seuraavan kauden ykkösjoukkueessa. Hän pelasi keväällä 2011 lainalla Levantessa, samoin kauden 2011–2012 Betisissä.
Monteiro pelasi meksikolaisessa Monarcas Moreliassa kaudet 2012–2014. Hän voitti Meksikon supercupin 2014. Hän siirtyi viiden miljoonan euron siirtosummalla Swansea Cityyn kesällä 2014.
Monteiro pelasi Ecuadorin maajoukkueessa ensimmäisen kerran Perua vastaan marraskuussa 2007. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki El Salvadoria vastaan toukokuussa 2009. Hän pelasi kolme ottelua MM-kilpailuissa 2014 ja Copa Américassa 2015.
Aiheesta muualla

El Villarreal CF ficha a Jefferson Montero (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Ecuadorin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Banguera
2 Guagua
3 Erazo
4 Paredes
5 Ibarra
6 Noboa
7 Montero
8 Méndez
9 Rojas
10 W. Ayoví
11 Caicedo
12 Bone
13 E. Valencia
14 Minda
15 Arroyo
16 A. Valencia
17 J. Ayoví
18 Bagüí
19 Saritama
20 Martínez
21 Achilier
22 Domínguez
23 Gruezo
Valmentaja Rueda
John Engdahl

John Erhard Engdahl (24. kesäkuuta 1874 Viipuri – 5. elokuuta 1919 Siuntio) oli suomalainen eläinlääkäri, joka työskenteli pitkään Huittisten piirieläinlääkärinä. Hän oli yksi Satakunnan suojeluskuntaliikkeen alkuvaiheen johtohahmoja ja toimi sisällissodan jälkeen puolustusvoimien ensimmäisenä ylieläinlääkärinä.
Elämä ja ura

Viipurissa syntynyneen Engdahlin vanhemmat olivat apteekkari Emil Engdahl (1843–1886) ja laulaja Emma Engdahl. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska samskolanista 1895 ja valmistui eläinlääkäriksi Dresdenin yliopistosta 1899. Engdahl työskenteli Turussa eläinlääkäri K. A. Nybergin apulaisena, kunnes sai Huittisten piirieläinlääkärin viran vuonna 1902. Hänen vastuualuettaan oli keskinen Satakunta, johon kuului myös Huittisten naapuripitäjiä. 1910-luvun alussa Engdahlin apulaisena työskenteli Agnes Sjöberg, josta tuli Euroopan ensimmäinen eläinlääkärin tutkinnon suorittanut nainen. Vuonna 1914 Engdahl väitteli eläinlääketieteen tohtoriksi Leipzigin yliopistossa.
Englund oli kiinnostunut erityisesti hevosjalostuksesta ja omisti lukuisia ravihevosia. Hän oli myös perustamassa Satakunnan Hevosjalostusliittoa. Lisäksi Engdahl osallistui aktiivisesti Huittisten kunnalliselämään kuuluen muun muassa Lauttakylän yhteiskoulun perustajiin.
Kesän 1917 maatalouslakkojen aikana Engdahl johti Gotthelm Klenbergin kanssa vartijayhdistystä, jonka tarkoituksena oli turvata työnantajapuolen edut. Huittisten meijerikahakan jälkeen vartiokaarti järjestäytyi suojeluskunnaksi ja elokuussa Engdahl oli perustamassa Porin suojeluskuntapiiriä, jonka päällikkönä hän toimi. Myöhemmin syksyn aikana Engdahl hankki aseita Huittisten suojeluskunnalle ja marraskuussa hän johti Loimaalla tapahtuneen Vesikosken kahakan päättäneitä neuvotteluita.
Sisällissodan käynnistyttyä Engdahl kokosi suojeluskuntaosaston, joka yritti vallata Kauvatsalla sijainneen venäläisen varuskunnan. Hieman myöhemmin Engberg nimitettiin hyvän paikallistuntemuksensa johdosta valkoisten Satakunnan rintaman tiedusteluosaston päälliköksi. Sodan jälkeen heinäkuussa 1918 Engdahl ylennettiin eläinlääkintäeverstiksi ja nimitettiin armeijan ylieläinlääkäriksi. Hän työskenteli samalla myös Sotaministeriön eläinlääkintäosaston johtajana tehtävänään organisoida sen toiminta.
Sydänvaivoista kärsinyt Engdahl kuoli sydänkohtaukseen 45-vuotiaana Siuntiossa elokuussa 1919. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.