stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjois-Karjalan prikaati
Muut toimijat varuskunnassa

Leijona Catering Oy:n Simuna-varuskuntaravintola
Sotilaslääketieteen Keskuksen alainen Kontiolahden terveysasema
Puolustushallinnon Rakennuslaitoksen paikallinen toimipiste
Itä-Suomen Johtamisjärjestelmäkeskuksen (ISJJK) paikallisyksikkö
Kontiolahden Sotilaskotiyhdistys ry:n sotilaskoti.
Varuskunnassa toimi myös Pohjois-Karjalan Aluetoimisto, joka vastasi mm. asevelvollisten valvonnasta Pohjois-Karjalan alueella.
Kokoonpano ja johto

Prikaatin rauhan ajan kokoonpanoon kuuluivat joukkoyksikkönä Karjalan Jääkäripataljoona (KarJP) ja siihen kuuluva Aliupseerikoulu (AuK/PKarPr). Prikaatin viimeisin komentaja oli eversti Jari Kytölä (s. 1958).
Kokoonpano ja johto > KarJP:n komentajia

Karjalan Jääkäripataljoonan komentajia:
everstiluutnantti Rainer Kuosmanen (2012–2013)
everstiluutnantti Petteri Tervonen
majuri Timo Mäki-Rautila
everstiluutnantti Jaakko Aatolainen 1977–
everstiluutnantti Pentti Syrjä (1965-1968)
everstiluutnantti Olavi Lehti (1962–1965)
Kokoonpano ja johto > Soittokunta

Karjalan sotilassoittokunnan päällikkönä eli kapellimestarina on vuodesta 2009 toiminut musiikkimajuri Petri Junna.
Komentajat

eversti (1990) Ilkka Hollo 1.7.–31.12.1990
eversti (1991) Pekka Ripatti 1991–1994
eversti (1994) Lauri Ruonansuu 1994–1998
eversti (1997) Antti Lankinen 1998–2000
eversti (1999) Asko Kohvakka 2000–2002
eversti (2002) Keijo Simola 1.11.2002–29.2.2004
eversti (2003) Harri Ohra-Aho 1.3.2004–31.12.2006
eversti (2003) Viljo Hyvärinen 1.1.2007–30.9.2009
eversti (2005) Jari Kytölä 1.10.2009–31.12.2013
Lakkautuspäätös

Joukko-osasto soittokuntineen lakkautettiin vuoden 2013 lopussa osana puolustusvoimien helmikuussa 2012 julkistamia säästösuunnitelmia.
Perinnetyö

Perinteiden jatkamisesta huolehtivat Karjalan Poikien Kilta ja Pohjois-Karjalan Prikaatin perinnekilta. Prikaatin kymmenvuotishistoriikki julkaistiin Matti Turusen laatimana 2000. Perinnejoukkona oli mm. Jalkaväkirykmentti 9.
Yksiköt > Jääkärikomppania

kiväärimies
konekiväärimies
ilmatorjuntakonekivääriampuja
viestimies
taistelulähetti
tulenjohtomies
panssarintorjuntamies
Yksiköt > Kranaatinheitinkomppania

tuliasemamies
viestimies
mittausmies
taistelulähetti
aseseppä-aliupseeri
Yksiköt > Sissikomppania

sissi
sissiradisti
tiedustelumies
tulenjohtomies
kranaatinheitinmies
taistelulähetti
Yksiköt > Esikunta- ja huoltokomppania

sotilaskuljettaja
lääkintämies
taisteluajoneuvon kuljettaja
taisteluvälinemies
aseseppä-aliupseeri
huoltopalvelu-aliupseeri
muonitusryhmä
hygienia-aliupseeri
sotilaspoliisi
Yksiköt > Panssarintorjuntakomppania

panssarintorjuntamies
ilmatorjuntakonekiväärimies
tulenjohtomies
viestimies
taistelulähetti
Yksiköt > Aliupseerikoulu

panssarintorjuntalinja
kiväärilinja
moottorilinja
kranaatinheitinlinja
tulenjohtolinja
sissilinja
sissiradistilinja
tiedustelulinja
sotilaspoliisilinja
Aliupseerikoulussa toimi sissiradistijoukkue jossa koko miehistö sai vähintään aliupseerin koulutuksen.
kaikki erikoisaliupseerit (aseseppä, huoltopalvelu ja lääkintä) koulutettiin Hämeen Ratsujääkäripataljoonassa, Hämeen Rykmentissä Hennalassa, Lahdessa.
Lisäksi kaikissa perusyksiköissä palveli sotilaskuljettajia, lääkintämiehiä sekä sotilaskeittäjiä (ei sissikomppania).
Aiheesta muualla

Puolustusvoimat: Pohjois-Karjalan prikaati[vanhentunut linkki]
Stade Helvétique Marseille

Seuran kokoonpano vuonna 1910
Stade Helvétique Marseille on jalkapalloseura Marseillen kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1904 ja lakkautettiin 1930. Seura voitti kolmasti Ranskan mestaruuden, 1909, 1911 ja 1913.
Sigrid Wasastjerna

Sigrid Maria Wasastjerna (28. kesäkuuta 1862 Helsinki – 28. kesäkuuta 1909 Helsinki) oli suomenruotsalainen runoilija.
Teoksia

Mammas fångar, bearbetning från franskan af Sigrid Wasastjerna.    W. Hagelstam, Helsingfors 1896
Dikter.    Författare, Helsingfors 1910
Stade Maurice Dufrasne

Stade Maurice Dufrasne Standard Liègen ottelun aikana
Stade Maurice Dufrasne (tunnetaan myös nimellä Stade de Sclessin) on jalkapallostadion Belgian Liègessä. Stadionille mahtuu noin 30 000 ihmistä, ja se toimii Standard Liègen kotikenttänä. Stadionilla on pelattu vuosien 1972 ja 2000 Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Sojuz 29

Sojuz 29 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 15. kesäkuuta 1978 ja paluu noin 79 vuorokautta myöhemmin, 3. syyskuuta 1978. Lennon radiokutsu oli Fotoni (ven. Фотон).
Miehistö

Meno
Vladimir Kovaljonok, päällikkö
Aleksandr Ivantšenkov
Tämä miehistö palasi maahan 2. marraskuuta 1978.
Paluu
Valeri Bykovski
Sigmund Jähn, DDR
Sojuz 28

Sojuz 28 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 2. maaliskuuta 1978 ja paluu noin 8 vuorokautta myöhemmin, 10. maaliskuuta 1978. Lennon radiokutsu oli Zeniitti (ven. Зенит).
Miehistö

Aleksei Gubarev, päällikkö
Vladimír Remek (Tšekkoslovakia)
Solvatokromismi

Brookerin merosyaniinia liuotettuna eri liuottimiin
Solvatokromismi eli solvatokromia on ilmiö, jossa liuoksen absorboiman sähkömagneettisen säteilyn aallonpituus riippuu liuenneen aineen lisäksi liuottimen poolisuudesta. Sama aine liuotettuna eri liuottimiin muodostaa siis erivärisen liuoksen.
Liuottimen poolisuus vaikuttaa liuenneen yhdisteen perustilan ja virittyneen tilan väliseen energiaeroon. Pooliset liuottimet stabiloivat yhdisteen virittynyttä tilaa, jos se on poolisempi kuin perustila. Tällöin energiaero pienenee, ja aineen liuos absorboi poolisissa liuottimissa pidempiä aallonpituksia kuin poolittomissa (batokrominen siirtymä). Tätä kutsutaan positiiviseksi solvatokromismiksi. Sen sijaan virittyneen tilan ollessa perustilaa poolittomampi aineen liuos absorboi poolisissa lyhyempiä aallonpituuksia kuin poolittomissa (hypsokrominen siirtymä). Tätä kutsutaan negatiiviseksi solvatokromismiksi. Kaikkien solvatokromisten aineiden käyttäytymistä ei kuitenkaan voi kuvata pelkästään positiiviseksi tai negatiiviseksi.
Orgaanisilla yhdisteillä solvatokromismia esiintyy yhdisteissä, joissa on runsaasti konjugoituneita π-orbitaaleja, esimerkiksi karotenoideissa, polyeeneissä, polyyneissä ja polymetiineissä. Epäorgaanisten yhdisteiden solvatokromismi johtuu liuottimen poolisuuden vaikutuksesta d-orbitaalien elektronien siirtymien energioihin ja koordinaatiokehään.
Sojuz 24

Sojuz 24 oli  Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 5 -avaruusasemalle helmikuussa 1977. Lennon onnistui telakoitua avaruusasemaan toisin kuin edellisen lennon Sojuz 23.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 7. helmikuuta 1977 ja paluu noin 18 vuorokautta myöhemmin, 27. helmikuuta 1977.  Lennon radiokutsu oli Terek (Терек).
Miehistö

Viktor Gorbatko, päällikkö
Juri Glazkov, lentoinsinööri
Sojuz 21

Sojuz 21 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento. Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 6. kesäkuuta 1976 ja paluu noin 49 vuorokautta myöhemmin, 24. elokuuta 1976.
Miehistö

Boris Volynov
Vitali Žolobov
Sons and Daughters of St. Lucia

Sons and Daughters of Saint Lucia (”Saint Lucian pojat ja tyttäret”) on Saint Lucian kansallislaulu, joka otettiin käyttöön maan saadessa itsehallinnon 1967 ja jonka asema vahvistettiin maan itsenäistyessä 1979.Laulun on sanoittanut Charles Jesse ja säveltänyt Leton Felix Thomas.
Aiheesta muualla

Kansallislaulun virallinen kotisivu
Sonröda träsk

| Sonröda träsk |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Saltvik, Sund
Koordinaatit:  60°16′17″N, 20°07′57″E
Järvinumero:  82.A44.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  2,2 m 
Rantaviiva:  3,67 km 
Pinta-ala:  0,43 km² 
 fiSonröda träsk 
Sonröda träsk on järvi Saltvikin ja Sundin rajalla Ahvenanmaan itäosassa. Sen pinta-ala on 42,5 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 22 kilometriä pohjoiskoilliseen. Valtaosa altaasta on Sundin alueella, pohjoisosa on Saltvikin alueella.
Maantiede

Sonröda träskin pituus lounaasta koilliseen on 1,3 kilometriä. Järven levein kohta on noin puoli kilometriä. Saaria ei ole. Järveä reunustaa suurelta osin metsämaa, pohjoisessa on myös kulttuurimaisemaa. Itäisen rannan Björnödabergen kohoaa noin 50 metriä merenpinnan yläpuolella, eli lähes saman verran järven pinnan yläpuolelle. Björnödabergenin itäpuolisen Kvärsjön korkeustaso on 20,3 metriä mpy. Sonröda träskiin virtaa laskuoja koillisesta Askarträskistä, jonne etäisyys on noin 300 metriä. Askar träskin korkeustaso on metrin Sonröda träskiä ylempi. Sonröda träskin eteläkolkasta lähtee laskuoja Björby träskiin, jonne etäisyys on noin 200 metriä. Björby träskin korkeustaso on 0,1 metriä Sonröda träskiä alempi.
Sonröda träskin pohjoispuolella sijaitsee Syllöda träsk ja lounaispuolella Ryssböle träsk. Runsas kilometri etelään sijaitsee Ahvenanmaan maakuntajärvi Östra och Västra Kyrksundet.
Sonröda träsk (82.A44.1.005) kuuluu vesistöalueeseen 82.044A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Alueeseen 82.044A kuuluu yksitoista järveksi luokiteltua vakavettä, joista Östra och Västra Kyrksundet on laajin. Toiseksi laajin on Sonröda träsk, kolmanneksi laajin on Syllöda träsk ja neljänneksi laajin Storträsket.
Sundin kahdeksastatoista järvestä Sonröda träsk on laajin Östra och Västra Kyrksundetin jälkeen. Kolmanneksi laajin on Mösjö, joka sijaitsee Sonröda träskin koillispuolella.
Sigrid Sundgren-Schnéevoigt

Sigrid Sundgren-Schnéevoigt
Sigrid Ingeborg Schnéevoigt [šne:foht] (o.s. Sundgren; 17. kesäkuuta 1878 Helsinki – 14. syyskuuta 1953) oli suomalainen pianisti.
Sigrid Sundgren-Schnéevoigt opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1886–1894 muiden muassa William Dayasin johdolla ja Berliinissä Ferruccio Busonin johdolla vuosina 1894–1897. Vuonna 1898 hän avioitui sellisti-kapellimestari Georg Schnéevoigtin kanssa, ja yhdessä he esittivät kamari- ja orkesterimusiikkia. Sundgren-Schnéevoigt teki konserttikiertueita Euroopassa, Amerikassa ja Australiassa, osittain yhdessä puolisonsa kanssa, ja ulkomailla häntä verrattiin sellaisiin pianisteihin kuin Raul Pugnoon, Sophie Menteriin ja Teresa Carreñoon.
Schnéevoigt oli myös pianonsoitonopettaja. Hän opetti Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1908–1910 ja 1912–1914 sekä antoi yksityisopetusta sekä Suomessa että ulkomailla. Hänen oppilaitaan olivat Kosti Vehanen, Ernst Linko ja Margaret Kilpinen.
Aiheesta muualla

50 vuotta. Helsingin Sanomat 17.6.1928, s. 14
Solana Pereyra

Solana Pereyra (s. 5. huhtikuuta 1999) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2019 MM-kilpailuja yhden maaottelun ja oli varamaalivahtina MM-kilpailuissa.
Solidaarisuusvero

Solidaarisuusveroksi kutsutaan Suomen valtion ansiotuloveroasteikkoon vuonna 2013 lisättyä korkeinta progressioporrasta.
Valtion ansiotulovero on Suomessa progressiivinen. Veroprosentti nousee portaittain tulojen noustessa. Vuonna 2013 veroasteikkoon lisättiin uusi porras 100 000 euroa ylittäville vuosituloille. Niille määrättiin 31,75 prosentin vero, kun aiemmin korkein veroprosentti oli ollut 29,75 %. Tätä veroporrasta kutsutaan solidaarisuusveroksi.
Solidaarisuusveroa kiristettiin myöhemmin laskemalla progressioporrasta 90 000 euroon vuonna 2015 ja lopulta 72 300 euroon vuosiksi 2016–2017. Vuonna 2018 solidaarisuusveron alaraja on 74 200 euroa ja veroprosentti 31,25.
Alkuperäisen suunnitelman mukaan solidaarisuusveron oli tarkoitus olla väliaikainen veronkiristys. Koska tuloveroasteikosta päätetään vuosittain, ei ole takeita, että solidaarisuusveron periminen lopetettaisiin. Rinteen hallituksen on tarkoitus jatkaa solidaarisuusveroa kauden loppuun.
Orpon hallitus on nostamassa solidaarisuusveron alarajaa 150 000 euroon.
Sola fide

Sola fide (latinaa, "yksin uskosta") on yksi viidestä protestanttisen uskon­puhdistuksen pää­periaatteesta. Se tarkoittaa protestanttisessa uskonpuhdistuksessa sitä, että ihminen on vanhurskas eli kelpaa Jumalalle, kun hän uskoo (Jeesuksen sovitustyöhön ja synnittömään elämään), ei omien hyvien tekojensa perusteella. Hyvät työt ovat lähimmäisiä, ei pelastusta varten. Periaate eroaa katolisesta näkemyksestä, jonka mukaan ihminen tulee vanhurskaaksi "rakkautena vaikuttavan uskon" (Gal. 5:6) kautta. Katolisen näkökulman mukaan ihminen ei voi ansaita omaa pelastustaan, mutta ihminen ei silti ole vapaa tekemästä hyvää.
Sola gratia (latinaa, "yksin armosta") on myös yksi samoista pääperiaatteista. Siinä vastapuoleksi asettuu ansio (lat. meritum). Uskonpuhdistajat katsoivat, että katolisessa kirkossa pyrittiin ansaitsemaan vanhurskaus, ja he opettivat sitä vastaan, että ihminen pelastuu yksin armosta (ja yksin Kristuksen ansiosta), ei omista tai pyhimysten ansioista. Katolinen kirkko opettaa myös pelastumista yksin armosta, sillä armon katsotaan synnyttävän ihmisessä sekä uskon että rakkauden, jotka yhdessä tekevät vanhurskaaksi.
Solus Christus tai solo Christo (lat. "yksin Kristus") on myös yksi samoista pääperiaatteista. Se asettaa vastakohdakseen pyhimykset, ja väittää, että ihminen tulee vanhurskaaksi yksin Kristuksen ansion, ei pyhimysten ansioiden saatikka omien ansioidensa tähden.
Lause sola fide, sola gratia, solus Christus esiintyy usein yhdessä.
Soma Records

Soma Records on skotlantilainen tekno- ja house-levy-yhtiö, joka aloitti toimintansa vuonna 1991. Yhtiön perusti elektronisen musiikin duo Slam. Yhtiö tunnetaan ensimmäisitä julkaistuista kappaleista Daft Punkin albumiin Homework.
Schaumburg-Lippen evankelisluterilainen maakirkko

| Schaumburg-Lippen evankelisluterilainen maakirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Johtaja:  maapiispa Oliver Schuegraf
Yhteistyötahoja:  Saksan evankelinen kirkko
Toiminta-alue:  entisen Schaumburg-Lippen alue nykyisessä Ala-Saksissa
Seurakuntia:  22
Jäseniä:  45 764 jäsentä, osuus alueen väestöstä 49,0% (31.12.2022)
Kotisivu:  https://www.landeskirche-schaumburg-lippe.de/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Schaumburg-Lippen evankelisluterilainen maakirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Landeskirche Schaumburg-Lippe) on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Bückeburg.
Kirkolla on 22 seurakuntaa. Vuoden 2022 lopussa kirkolla oli 45 764 jäsentä.
Historia

Vuonna 1559 alueella sijainnut Schaumburgin kreivikunta kääntyi luterilaisuuteen. Kreivikunta jakautui vuonna 1647, jolloin syntyi Schaumburg-Lippen kreivikunta, joka vuonna 1807 kohosi ruhtinaskunnaksi.
Alueen kirkkoa johtivat aiemmin superintendentit, joista kuuluisimpia on tehtävässä vuosina 1771-1776 toiminut Johann Gottfried Herder. 1700-luvulla kirkkoon vaikutti paitsi luterilainen ortodoksia Nikolaus Ludwig von Zinzendorfin opetuksien mukaisen pietismin pehmentämänä sekä myös valistus. 1800-luvulla kirkko koki luterilaisen identiteetin uudistumisen ja voimistumisen.
Vuonna 1991 Schaumburg-Lippen maakirkko hyväksyi naispappeuden, viimeisenä Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista.
Vuonna 2020 kirkko hyväksyi samaa sukupuolta olevien avioliiton siunaamisen viimeisenä Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Kirkolliskokouksen äänet jakautuivat päätöksessä niin, että 31 äänesti puolesta, yksi vastaan ja kaksi äänesti tyhjää. Samalla päätettiin, että kirkon pastoreilla on omantunnonvapaus siunata tai olla siunaamatta näitä pareja.
Hallinto

Maakirkolla on oma kirkolliskokous (Landessynode), jonka seurakuntaneuvostot valitsevat. Se muun muassa valitsee maapiispan (Landesbischof) ja maakirkkoviraston presidentin. Kirkolliskokous valitsee aina vaalikaudeksi maakirkkoraadin (Landeskirchenrat). Lisäksi on maakirkkovirasto (Landeskirchenamt), johon myös maapiispa kuuluu. Nämä toimielimet huolehtivat yhdessä kirkon hallinnosta.
Kirkon 22 seurakuntaa on jaettu kahteen kirkkopiiriin (Kirchenbezirk), läntiseen ja itäiseen. Näillä molemmilla on oma superintendenttinsä.
Kirkon jäsenmäärä oli vuoden 2022 lopussa 45 764. Se oli tuolloin jäsenmäärältään Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista toiseksi pienin pienimmän ollessa Anhaltin evankelinen maakirkko 26 236 jäsenellään. Schaumburg-Lippen maakirkkoon kuuluu kuitenkin suurempi osuus alueensa väestöstä kuin missään muussa jäsenkirkossa. Vuoden 2022 lopussa kirkkoon kuului sen alueella 49% väestöstä, kun koko Saksassa Saksan evankeliseen kirkkoon kuului 22,7% väestöstä.
Hallinto > Seurakunnat > Läntinen kirkkopiiri

Bad Eilsen / Luhden
Bückeburg
Frille
Lauenhagen
Meerbeck
Meinsen
Petzen
Pollhagen
Seggebruch
Steinbergen / Engern
Sülbeck
Vehlen
Hallinto > Seurakunnat > Itäinen kirkkopiiri

Altenhagen-Hagenburg
Bergkirchen
Großenheidorn
Heuerßen
Lindhorst
Probsthagen
Sachsenhagen
Stadthagen
Steinhude
Wendthagen
Aiheesta muualla

Kirkon kotisivut (saksaksi)
Selenium

Selenium on avoimen lähdekoodin työkalu, jolla saadaan automatisoitua web-sovellusten toimintaa eri selaimissa. Seleniumin avulla testaajat voivat luoda skriptejä eri ohjelmointikielillä esimerkiksi Pythonilla, C# ja Javalla. Nämä skriptit simuloivat esimerkiksi käyttäjän eri toimintoja selaimessa.
Historia

Seleniumin kehitti alun perin Jason Huggins vuonna 2004. Aluksi selenium oli ThoughtWork:in sisäinen työkalu. Vuoden lopussa Seleniumin lähdekoodi julkaistiin ja työkalusta tuli avoimmen lähdekoodin projekti.
Vuonna 2005 Dan Fabulich and Nelson Sproul, Path Lightbodyn avustuksella ehdottivat joukon muutoksia, jotka muuttivat Selenium-RC:n tunnetuksi versioksi. Samassa kokouksessa päätettiin, että projektin ohjaamista jatketaan komitien toimella, jossa Huggins ja Hammant edustivat ThoughtWorksia.
Vuonna 2007 Huggin siirtyi Googlelle töihin. Seleniumin kehittämistä jatkettiin. Samoihin aikoihin Simon Stewart kehitti WebDriverin, joka yhdistettiin Seleniumiin vuonna 2009, jolloin syntyi Selenium 2.0.
Vuonna 2008 Philippe Hanrgou loi Selenium Gridin.
Komponentit > Selenium Web driver

Selenium WebDriver mahdollistaa automaattisten testien luomisen ja ajamisen. WebDriverin avulla voidaan esimerkiksi automatisoida lomakkeiden täyttö, painikkeiden klikkaus ja navigointi sivujen välillä, että se vastaa oikean käyttäjän toimintaa selaimessa.
Komponentit > Selenium Grid

Selenium Grid mahdollistaa WebDriver-skriptien ajamisen etäkoneilla ohjaamalla clientin lähettämät komennot etäselaininstansseihin. Tämä mahdollistaa testien ajamisen samanaikaisesti monella eri laiteella, jolloin voidaan testata helposti ohjelmiston toimintaa eri selaimissa. Lisäksi ristiin testaaminen eri alustoilla onnistuu Selenium Gridin avulla.
Komponentit > Selenium IDE

Selenium IDE on selaimeen asennettava työkalu, joka tarjoaa graafisen käyttöliittymän testien rakentamiseen ja ajamiseen. Sen avulla voidaan luoda makroja, jotka toistavat käyttäjän toimintoja, mikä helpottaa testien toistamisessa.
Solidaarisuus (täsmennyssivu)

Solidaarisuus voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
solidaarisuus, solidaarisuuden (yhteisvastuullisuuden) käsite
Solidaarisuus, puolalainen poliittinen liike
Solidaarisuus, ukrainalainen puolue, nykyisin Petro Porošenkon blokki
Solidaarisuus, venäläinen järjestö, nykyisin osa RPR-PARNAS-puoluetta
Kansainvälinen solidaarisuussäätiö (lyh. Solidaarisuus), suomalainen kehitysyhteistyöjärjestö
Los Solidarios (suom. Solidaarisuus), espanjalainen anarkistinen ryhmä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Solidaarisuus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Solvallan urheiluopisto

| Solvallan urheiluopisto> Solvalla idrottsinstitut |
| --- | --- |

Sijainti:  Nuuksio, Espoo
Tyyppi:  urheiluopisto
Perustettu:  1938
Perustaja:  Solvalla Stiftelse (SFI)
Omistaja:  Folkhälsan
Päällikkö:  Karoliina Laaksoharju
Aiheesta muualla
Sivusto
Solvallan urheiluopisto (ruots. Solvalla idrottsinstitut) on Folkhälsanin urheiluopisto Espoon Nuuksiossa.   Urheiluopiston taustalla toimiva Solvalla-säätiö perustettiin vuonna 1938.
Historia

Naisvoimistelun voimahahmo Elli Björkstén (1870-1947) kertoi naisille suunnatusta liikunnallisesta koulutuskeskuksesta Tukholman olympialaisten 1912 jälkeen. Walborg Londén lahjoitti naisvoimistelijoille tontin Nuuksiosta Pitkäjärven rannalta. Tontti otettiin lahjoituskirjalla vastaan 1917. Elli Björkstén risti paikan Solvallaksi. Kesäkursseja varten tarvittiin rakennus, jota varten aloitettiin varojenkeräys.
Naisvoimistelijoiden alkuunpanemasta hankkeesta tuli laajempi ruotsinkielisten liikuntajärjestöjen yhteinen hanke. Yhteistyö ruotsinkielisen Svenska Finlands Idrottsförbund SFI-järjestön miesten kanssa sinetöitiin 1938 ja Solvalla-säätiö perustettiin. Vuoden 1940 olympialaisten saaminen Suomelle 1938 käynnisti ruotsinkielisten urheilujärjestöjen urheiluopiston suunnittelun.
Opiston kurssit alkoivat vuonna 1941 ja toiminta oli pitkälle 1950- ja 1960-luvuille saakka perusrakenteiden luomisen ja laajentumisen aikaan. Vuoden 1965 urheiluopistolaissa Solvalla jäi lain ulkopuolelle. Uusi laki valtionavuista annettiin vuonna 1979.
Selkäranka 1996–2004

| Selkäranka 1996–2004 Kauko Röyhkä |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1996–2004
 Julkaistu: 2004
 Tuottaja(t): Mats Huldén, Timo Vikkula, Riku Mattila, Ari Vaahtera, Hiili Hiilesmaa
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 77.40
 Levy-yhtiö: Ranka
Kauko Röyhkän muut julkaisut
| Etsijät 2002 | Selkäranka 1996–2004 2004 | Elämä ja kuolema 2005 |
Selkäranka 1996–2004 on Kauko Röyhkän järjestyksessään 12. kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 2004. Kokoelma sisältää Röyhkän Ranka-levymerkille levyttämiä kappaleita.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kauko Röyhkä sekä sovittanut Vikkula, Huldén, Kling ja Röyhkä, ellei toisin mainittu.
Luolanainen – 4.32 (ennenjulkaisematon)
Kesäpäivä – 5.15
Hammerfest – 3.29
Voi, ihmiset – 3.17
Sinä teit sen taas Marjaana – 3.27 (sov. Vikkula, Vaahtera, Kling & Röyhkä)
Etsijät – 5.54
Laskeva Aurinko – 3.52 (ennenjulkaisematon)
Disko-Datsun – 3.43
Cooperin testi – 4.14
Rock’n’Roll-klisee – 4.04
Hei, Mari – 3.07
Teiniunelma – 5.19
Miss Farkku-Suomi – 4.33
Hipit vanhemmat – 3.43 (sov. Vikkula, Vaahtera, Kling & Röyhkä)
Nainen surupuvussa – 3.32 (sov. Vikkula, Vaahtera, Kling & Röyhkä)
Poika Mancini – 4.03
Sinä olet tähti – 4.36 (sov. Vikkula, Vaahtera, Kling & Röyhkä)
Pauliina, rantatyttö – 4.23
Päivä kulki pois – 2.37
Muusikot

Kauko Röyhkä – laulu
Timo Vikkula – kitarat (paitsi 4 ja 16), koskettimet, taustalaulu
Riku Mattila - kitara (4, 16)
Mats Huldén – basso (paitsi 5, 11, 14, 15, 17), taustalaulu
Ari Vaahtera – basso (5, 14, 15, 17)
Tero Kling – rummut, lyömäsoittimet, huilu (11), taustalaulu
Muusikot > Vierailevat muusikot

Kallio Horns – puhaltimet (1, 6), sov. Antero Priha
Antero Priha – trumpetti (1, 6)
Heikki Keskinen – tenorisaksofoni (6)
Jukka Tuovinen – baritonisaksofoni (6)
Olli Heinonen – vetopasuuna (1)
Rasmus Korsström – tenorisaksofoni (1)
Juhani Aaltonen – tenorisaksofoni (6)
Petri Ikkelä – bandoneon (5)
Anna-Mari Kähärä – harmonikka (19)
Kristiina Halttu – taustalaulu (5)
Olga – laulu (12), taustalaulu (13)
Roosa Voima, Annamari Vänskä – taustalaulu (13)