stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
USS Augusta (CA-31)

| USS Augusta |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Newport News Shipbuilding and Dry Dock Company, Newport News, Virginia
Kölinlasku:  2. heinäkuuta 1928
Laskettu vesille:  1. helmikuuta 1930
Palveluskäyttöön:  30. tammikuuta 1931
Poistui palveluskäytöstä:  16. heinäkuuta 1946
Loppuvaihe:  romutettu 1960
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 200 t
Pituus:  182,96 m (kokonaispituus) 170 m (vesiraja)
Leveys:  20,14 m
Syväys:  5,03 m
Koneteho:  107 000 ihp
Nopeus:  32,7 solmua
Miehistöä:  1 100
Aseistus
Aseistus:  9 x 8"/55 (200 mm) tykkiä 8 x 5"/25 (127 mm) ilmatorjuntatykkiä 32 x 40 mm ilmatorjuntatykkiä 27 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x SOC Seagull -vesilentokonetta
USS Augusta (CA-31) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1931 palvelukseenotettu Northampton-luokan raskas risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Newport Newsistä Virginiasta Newport News Shipbuilding and Dry Dock Companyltä ja sen köli laskettiin 2. heinäkuuta 1928. Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1930 kumminaan neiti Evelyn McDaniel ja se otettiin palvelukseen 30. tammikuuta 1931 ensimmäisenä päällikkönään James O. Richardson.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 16. heinäkuuta 1946 ja se poistettiin alusluettelosta 16. heinäkuuta 1959. Alus romutettiin 1960.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Augusta (CA-31) Wikimedia Commonsissa
Northampton-luokan raskaat risteilijät
Aulopit

| Aulopit |
| --- | --- |
 Isoauloppi (Aulopus purpurissatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset  Actinopterygii
Lahko::  Auloppikalat  Aulopiformes
Heimo::  Aulopit  Aulopidae  Cope, 1872
Suvut
 Aulopus  Hime 
Katso myös
   Aulopit Wikispeciesissä   Aulopit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aulopit (Aulopidae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista ja Tyynestämerestä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat auloppien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu myöhäiselle liitukaudelle. Nykyään heimo jaetaan lähteestä riippuen 1–3 sukuun ja 10–14 lajiin. Ruumiinrakenteeltaan aulopit ovat hoikkia ja pitkänomaisia kaloja. Tyypillisesti ne kasvavat noin 30–45 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat suuret silmät ja suu, pitkähkö ja korkeahko selkäevä ja haarautunut pyrstöevä. Auloppilajeilla on rasvaevä. Heimon kaloilla eliintyy sukupuolidimorfiaa. Koiraiden evissä on keltaisia, punaisia tai oransseja täpliä ja ruumiissa voi olla tummia täpliä Myös koiraiden ja naaraiden rinta- ja vatsaevät eroavat muodoltaan.
Levinneisyys ja elintavat

Auloppilajeja tavataan Atlantista Välimeri mukaan luettuna sekä Tyynestämerestä. Ne ovat lämpimien ja lauhkeiden veien kaloja, jotka liikkuvat lähellä hiekkapohjia tai kivikkoisia riuttoja tyypillisesti noin 50–550 metrin syvyydessä satunnaisesti niitä tavataan aina 1 000 metrin syvyyteen asti. Auloppien ravintoa ovat kalat ja äyriäiset, kuten katkaravut.
Auneslaiset

Pohjois-Amerikan lestadiolaisuuden sukupuu. Sisältää myös kuolleet haarat.
Auneslaisuus on lestadiolaisuuden ryhmä Yhdysvalloissa. Se erkani pollarilaisuudesta 1962–1963 saarnaaja Aunes Salmelan (1912-2000) johdolla. Auneslaisuuden erkaannuttua muita pollarilaisia alettiin kutsumaan myös riitinmattilaisiksi saarnaaja Matt Reedin mukaan. Ryhmä vaikuttaa etenkin Minneapolisin ja Marengon (Wisconsin) -alueella. Auneslaisiin kuului vuoden 2012 arvion mukaan noin 550 jäsentä, joten se on yhdeksänneksi suurin lestadiolaisryhmä maailmassa. Auneslaisten määrä on vähentynyt 50 henkilöllä vuoden 2001 arvion jälkeen.
Auneslaisten kirkon nimi on The Apostolic Luthern Church. Pollarilaisuuden pääryhmän eli riitinmattilaisten kirkon nimi on Independent Apostolic Lutheran Church. Riitinmattilaisia oli vielä vuoden 2001 arvion mukaan noin 3000 henkilöä, eli paljon enemmän kuin auneslaisia. Riitinmattilaisten määrä kuitenkin on sen jälkeen laskenut rajusti, sillä vuonna 2012 riitinmattilaisia oli enää vain 600, eli enää vain 50 enemmän kuin auneslaisia.
Auneslaisista irtosi vuoden 1978 hajaannuksen seurauksena Melvin Hangan johdolla pieni ryhmä nimeltä "hankalaisuus", joka jakaantui vielä samana vuonna kahtia melviniläisiin (melvinites, ”melviniitit”) ja davidilaisiin (davidites, ”davidiitit”). Melviniläisiä kutsutaan myös hankalaisuudeksi.
Davidilaiset

Davidilaisten ryhmä sai nimensä saarnaaja David Salmelan mukaan. Vuoden 2001 arvion mukaan davidiitteja oli noin 50 henkilöä. Ryhmää kutsutaan suomen kielellä davidiiteiksi.
Melviniläiset

Nimensä ryhmä on saanut Melvin Hangalta. Vuoden 2001 arvion mukaan melviniittejä oli noin 25 henkilöä, eli juuri ja juuri "virallinen" minimilukumäärä uskonryhmälle. Ryhmää kutsutaan suomen kielellä melviniiteiksi tai hankalaisuudeksi.
Orvokki Annala

Orvokki Anita Annala (o.s. Honkanen, s. 26. huhtikuuta 1938 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän opiskeli 1957–1960 Helsingin yliopistossa historiaa ja suoritti mainoshoitajan tutkinnon Markkinointi-instituutissa vuonna 1964. Hän työskenteli copywriterina Oy Mainos Taucher Reklam Ab:ssä 1964–1976, tekstipäällikkönä Liikemainonta-McCannissä 1977–1980, suunnittelupäällikkönä Tampereen Taucherilla 1981–1982 ja sitten turkulaisessa Adaxissa. Annala toimi yrittäjänä 1987–1992, kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Annala palkittiin kirjoittamisestaan jo kuusivuotiaana. Kymmenvuotiaana vuonna 1949 hän esitti kuunnelman Yleisradiossa. Hän on kirjoittanut artikkeleita, haastatteluja ja käännöksiä Mainosuutisiin, MARK-lehteen, Voi Hyvin -lehteen ja Etelä-Suomen Sanomiin. Hän on pitänyt englanninkielistä esseepalstaa Mediauutisissa sekä kirjoittanut novelleja ja kymmeniä pienoisromaaneja Kolmiokirjalle 1988–1995.
Historialliset romaanit

Donwennan lähde: Romaani 300-400-luvun Britanniasta.  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21814-6
Sulkakäärme: Romaani 900-luvun Norjasta, Irlannista ja merentakaisista maista.  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-24288-8
Lallinkartanon Kerttu: Romaani 1150-luvulta.  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29642-2
Lastenkirjat

Mikä, Kuka ja Ken (1977)
Angervoinen, Ingervoinen (1983)
Ninni, surkea noita (1987)
Kerikansan tarina (2004)
Aiheesta muualla

Pirjo Suvilehto: Mytologiaa ja viihdettä. Kiiltomato.net 14.10.2001.
Maria Loikkanen: Kerikansan tarina. Onnimanni 2/2004. (PDF)
Maria Loikkanen: Lallinkartanon kerttu. Onnimanni 4/2004. (PDF)
Aimo Viherluoto

Aimo Kaarlo Viherluoto (19. marraskuuta 1911 – 30. tammikuuta 1956) oli suomalainen Turussa asunut novellikirjailija ja iskelmäsanoittaja, joka käytti nimimerkkiä Harry Etelä. Hänen veljensä oli iskelmäsäveltäjä Pentti Viherluoto.
Viherluodon veljesten vanhemmat Kaarlo ja Fanny Wiherluoto kuolivat espanjantautiin 1921. Viherluodot asuivat talvet puutalon hellahuoneessa Turun Portsan kaupunginosassa ja kesät he viettivät Ruissalon saarella Metsola-nimisessä kesämökissä jonka Viherluodon vanhemmat olivat ostaneet 1915.
Aimo Viherluoto kirjoitti nimellä Harry Etelä kauhunovelleja Seikkailujen maailma  -lehteen. Kauhujen salakammio -kirjassa on julkaistu uudestaan Etelän kauhunovellituotanto vuosilta 1937–1940. Mukana ovat Pentti Viherluodon alkuperäiset kuvitukset.
Viherluoto kirjoitti seikkailu-, kauhu- ja jännityskertomuksia lisäksi muun muassa Isku-lehteen ja Turun Sanomiin käyttäen nimimerkkejä Harry Etelä, Esmond Blake ja Timo Haukkala. Hän oli myös innokas elokuvaharrastaja, oli mukana turkulaisten Kivimäen veljesten elokuvatuotannossa ja  kirjoitti elokuva-alan lehtiin nimimerkeillä Filmikärpänen ja Harry. Aimo Viherluodon elokuva-aiheinen kokoelma on nykyisin Turun maakunta-arkistossa Turun elokuvakerhon arkistojen yhteydessä. Kokoelma sisältää elokuva-alan lehtiä, elokuva-aiheisia lehtileikkeitä, filmitähtien valokuvia, elokuva-arvosteluja sekä yhden Viherluodon tekemän elokuvakäsikirjoituksen.
Aimo Viherluoto sanoitti nimimerkillä Harry Etelä veljensä Pentti Viherluodon säveltämiä iskelmiä kuten Aamu Airistolla, Puhelinlangat laulaa, Punaiset lehdet ja Musta ruusu. Hän sanoitti myös muiden iskelmäsäveltäjien kappaleita sekä sävelsi itse iskelmiä nimimerkillä Elmo Terä.
Aimo Viherluoto kuoli 44-vuotiaana Turussa aivokasvaimeen.
Novellikokoelma

Kauhujen salakammio: Kauhukertomukset 1937–1940.  (Toimittanut Juri Nummelin. Jälkisanat: Tapani Maskula. Kuvitus: Pentti Viherluoto. M-novellit 3)  Turku:  Turbator, 2007.  ISBN 978-952-5666-08-3
Aiheesta muualla

Kari Salminen: Aaveita ja aavistuksia. Turun sanomat 18.12.2007.
Aimo Viherluotoon liittyviä tekstejä Viherluoto-arkistossa
Petri Laine

| Petri Laine> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1969
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Esikoisteos:  Taivaan kaikki värit (2008)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Petri Laine (s, 1969) on suomalainen tieteis- ja kauhukirjailija. Turbator julkaisi Laineen tieteisnovellikokoelman Taivaan kaikki värit vuonna 2008 ja kauhunovellikokoelman Surunkorento vuonna 2009. Kauhu- ja jännitysromaani Haudattu sydän ilmestyi 2010. Laineen novelleja on julkaistu muun muassa Portti-lehdessä. Hän on mukana myös Turbatorin Tuhansien zombien maa -novelliantologiassa.
Teokset

Taivaan kaikki värit.  (Novellit ilmestyneet aiemmin eri lehdissä 2002–2008. M-novellit 10)  Turbator, 2008.  ISBN 978-952-5666-21-2
Surunkorento: [Kauhunovelleja].  (M-novellit 15)  Turbator, 2009.  ISBN 978-952-5666-39-7
Haudattu sydän.  Turbator, 2010.  ISBN 978-952-5666-46-5
Kuulen Laulun Kaukaisen.  (Petri Laine ja Anne Leinonen)  Kuoriaiskirjat, 2014.  ISBN 978-952-7021-29-3
Aiheesta muualla

Sari Peltoniemi: Kosmoskynän kymmenen kysymystä – Haastattelussa Petri Laine. Kosmoskynä 3/2004.
Arvosteluja novelleista Kosmoskynässä.
Kimmo Rantanen: Kirjallisilla reuna-alueilla[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 16.1.2009.
Matti Komulainen: Fantasiaa valosta ja varjoista[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 17.1.2010.
Otto Sinisalo: Surunkorento[vanhentunut linkki]. Tähtivaeltaja 2/2010.
Joel Rundt

Joel Rundt
Anders Joel Rundt (3. joulukuuta 1879 Uusikaarlepyy – 2. kesäkuuta 1971 Vaasa)  oli suomenruotsalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja runoilija.
Henkilöhistoria

Rundt valmistui opettajaksi Uudenkaarlepyyn seminaarista 1903. Hän toimi opettajana Kaarlelassa, Kokkolassa ja viimeksi 14 vuoden ajana Helsingissä. Vuosina 1909–1910 Rundt oli myös Österbottningen-lehden toimittajana. Opettajan uran jälkeen hän toimi Svenska folkskolans vänner-järjestön sihteerinä 1925–1929 ja vuosina 1935–1943 virsikirjakomitean jäsenenä ja sihteerinä. Tea Helenelundin veistämä Rundtin rintakuva (1970) sijaitsee Uudenkaarlepyyn kirkon vieressä.
Kirjallinen tuotanto

Ensimmäisen runokokoelmansa Ödemark Rundt julkaisi 1912 ja viimeisen lähes 90-vuotiaana. Hän myös käänsi suomenkielistä lyriikkaa ruotsiksi, muun muassa Kantelettaren ja Saima Harmajan runoja, sekä sanoitti lauluja ja virsiä. Hän sanoitti 1940-luvulla ruotsiksi useita Toivo Kärjen säveltämiä kappaleita, joissa oli alunperin Kerttu Mustosen tai Helena Eevan suomenkielinen teksti, esim. Siks oon mä suruinen / Nu går jag sorgsen här, Tule hiljaa / Kom så stilla, Naisten tango / Damernas tango, Anna-Liisa / Anna-Lisa .
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Ödemark, 1912
Skogen och fältet, 1915
Den stilla ån, 1920
Kväll vid floden, 1924
Det stilla ljuset, 1929
Ön och stjärnän, 1931
Vår hårda jord, 1943
Valda dikter, 1945
Under dessa skyar, 1954
Höstande, 1962
Timligt och evigt, 1966
Tala, o sång, 1968
Kirjallinen tuotanto > Palkinnot

SLS:s pris 1955
Stockholms-Tidningens finlandssvenska kulturpris 1960
Längmans pris 1964
Auloppikalat

| Auloppikalat |
| --- | --- |
 Kuningasauloppi (Aulopus filamentosus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset  Actinopterygii
Lahko::  Auloppikalat  Aulopiformes  Rosen, 1973
Alalahkot ja heimot
 Alepisauroidei Purjeliskokalat (Alepisauridae)  Keihäskalat (Anotopteridae)  Sapelileuat (Evermannellidae)  Naskalileuat (Omosudidae)  Barrakudinat (Paralepididae)  Helmisilmät (Scopelarchidae)  Chlorophthalmoidei Bathysauroididae  Bathysauropsidae  Vihersilmät (Chlorophthalmidae)  Levysilmät (Ipnopidae)  Liskosilmät (Notosudidae)  Giganturoidei Bathysauridae  Teleskooppikalat (Giganturidae)  Synodontoidei Aulopit (Aulopidae)  Paraulopidae  Valeliskokalat (Pseudotrichonotidae)  Liskokalat (Synodontidae) 
Katso myös
   Auloppikalat Wikispeciesissä   Auloppikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Auloppikalat (Aulopiformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä niin matalista kuin syvistäkin vesistä.
Taksonomia ja tyypillisiä piirteitä

Varhaisimmat auloppikaloihin kuuvien lajien fossiilit on ajoitettu myöhäiselle liitukaudelle. Nykyään elävät lajit jaetaan 4 alalahkoon, 15–17 heimoon ja 236 lajiin. Ne ovat läheistä sukua valokaloille (Myctophiformes) ja luetaan toisinaan kuuluvaksi samaan lahkoon. Kooltaan lahkon kalat jäävät yleensä noin 30 cm pitkäksi, mutta eräät liskokalalajit voivat saavuttaa jopa 2 metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat pitkänomainen ruumiinmuoto, suuret hampaat, rasvaevä ja uimarakon puuttuminen. Auloppikalojen ainutlaatuinen piirre viuhkaeväisissä kaloissa on niiden kiduskannen luiden rakenne. Erikoistuneet silmät ovat muun muassa teleskooppikalojen (Giganturidae), sapelileukojen (Evermannellidae), helmisilmien (Scopelarchidae) ja levysilmien (Ipnopidae) heimoissa. Monet auloppikaloihin kuuluvien heimojen lajit ovat hermafrodiitteja ja niillä on sekä koiraiden että naaraiden sukuelimet.
Levinneisyys ja elintavat

Auloppikaloihin kuuluvia lajeja tavataan kaikista valtameristä. Niitä tavataan niin matalista vesistä läheltä rannikkoa kuin valtameren syvästeistäkin. Kaikki auloppikalat ovat petokaloja.
Hilja Aaltonen

| Hilja Aaltonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. syyskuuta 1907 Multia
Kuollut: 13. helmikuuta 2013 (105 vuotta) Tampere
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  evankelista ja runoilija
Puoliso:  Efraim Aaltonen
Lapset:  Jorma Aaltonen
Hilja Aaltonen o.s. Lehtonen (27. syyskuuta 1907 Multia – 13. helmikuuta 2013 Tampere) oli suomalainen evankelista ja runoilija. Aaltosen aktiivinen toiminta evankelistana kesti noin 60 vuotta. Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää yli 20 teosta.
Hilja Aaltonen tuli uskoon vuonna 1930 Vapaakirkon tilaisuudessa, ja evankelistaksi hän alkoi vuonna 1934. Sota-aikana Aaltonen toimi lottana.
Aaltosen ensimmäinen runokokoelma Sydämeni virsi julkaistiin vuonna 1957. Vuonna 2002 hän julkaisi yhdessä evankelista Markku Koiviston kanssa teoksen Golgatan kautta taivaallisiin. Vuonna 2007 Aaltoselta julkaistiin rukouskirja.
Hilja Aaltonen meni naimisiin Efraim Aaltosen kanssa vuonna 1938 ja heille syntyi poika Jorma. Leskeksi hän jäi vuonna 1976 Efraim Aaltosen kuoltua. Viimeiset vuotensa Hilja Aaltonen asui Tampereella Koukkuniemen vanhainkodissa. Hilja Aaltonen kuoli omassa huoneessaan vanhainkodissa 13. helmikuuta 2013. Kuollessaan hän oli 105-vuotias.
Kirjallista tuotantoa

Sydämeni virsi. Runoja ja omaelämäkerta.  Jyväskylä:  Nuorten todistus, 1957.
Vahvista siipeni.  Hämeenlinna:  Päivä, 1965.
Elotulet.  Hämeenlinna:  Päivä, 1968.
Suuremmassa kädessä.  Hämeenlinna:  Päivä, 1971.
Pääskyset lähtevät.  Hämeenlinna:  Päivä, 1982.  ISBN 951-622-268-4
Päivähartauskirja 1. Tammikuusta kesäkuuhun.  Hämeenlinna:  Päivä, 1986.  ISBN 951-622-364-8
Päivähartauskirja 2. Heinäkuusta joulukuuhun.  Hämeenlinna:  Päivä, 1987.  ISBN 951-622-365-6
Terävä, Onni & Aaltonen, Hilja: Ja minä näin... Suomalaisia kuvia ja mielikuvia Raamatun aiheista.  Hämeenlinna:  Päivä, 1988.  ISBN 951-622-307-9
Kootut teokset.  Hämeenlinna:  Päivä, 1989.  ISBN 951-622-438-5
Aaltonen, Hilja & Kiiski, Pentti: Tien päässä taivas.  Hämeenlinna:  Päivä, 1990.  ISBN 951-622-479-2
Polkuni varrelta.  Hämeenlinna:  Päivä, 1991.  ISBN 951-622-507-1
Jälkikorjuu.  Hämeenlinna:  Päivä, 1992.  ISBN 951-622-535-7
Taivas laulaa.  Hämeenlinna:  Päivä, 1998.  ISBN 951-622-745-7
Kurkistuspaikka taivaaseen.  Hämeenlinna:  Päivä, 2000.  ISBN 951-622-865-8
Aaltonen, Hilja & Koivisto, Markku: Golgatan kautta taivaallisiin.  Helsinki:  Kuva ja sana, 2002.  ISBN 951-585-101-7
Rukouskirja.  Hämeenlinna:  Päivä, 2007.  ISBN 978-952-475-192-6
Aiheesta muualla

Hilja Aaltosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Teräsmäki

| Teräsmäki |
| --- | --- |
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue:  Ylistaro
Koordinaatit:  62°53′17″N, 22°39′11″E
Väkiluku:  14
Postinumero:  61400
Lähialueet:   Asemanseutu  Alapää  Kainasto  Kirkonkylä 
 fiTeräsmäki 
Teräsmäki on Seinäjoen teollisuusalue entisen Ylistaron kunnan alueella. Teräsmäen teollisuusalue sijaitsee 15 km Seinäjoelta. Vuoden 2022 lopussa Teräsmäen alueella asui 14 asukasta.
Aukkosuhde

Aukkosuhde yhden aukkoarvon välein pienenevässä aukossa. Jokaisella askelella aukon pinta-ala on puolet edellisestä. Todellinen tarkka suhdeluku olisi itse asiassa kahden neliöjuuri (~1,4142).
Aukkosuhde eli f-luku on optiikassa käytetty dimensioton suure, joka kuvaa optisen järjestelmän polttovälin ja sisään tulevaa valoa rajoittavan aukon suhdetta.
Valokuvauksessa kameran objektiivin suurimman aukon aukkosuhteesta käytetään nimitystä valovoima.
Kaava ja merkintä

Optisen järjestelmän aukkosuhde  \kappa  saadaan kaavalla
\kappa ={\frac {f}{D}},
jossa  \scriptstyle f on polttoväli ja  \scriptstyle D valon sisääntuloaukon halkaisija. Esimerkiksi 100 mm polttovälillä aukkosuhde f/4 tarkoittaa aukon halkaisijan olevan 25 mm.
Aukkosuhde ilmoitetaan tavallisesti merkinnällä f/x, jota on tapana kohdella yksittäisenä merkkinä ("f-luku"). Muita vakiintuneita merkintätapoja ovat 1/x ja  \scriptstyle fx ja myös Fx. Aukkosuhde f/16 voidaan siis merkitä myös esimerkiksi 1/16,  \scriptstyle f16, F16 tai "aukko 16".
Joidenkin kameravalmistajien merkintätapa Fx on sikäli huono, että F on optiikassa polttopisteen tunnus. Merkintätapa ei myöskään vihjaa suhdelukuun (jakolaskuun) samalla tavalla kuin merkintä f/x.
Vaikutus kuvaan

Optisen järjestelmän piirtämän kuvan syväterävyysalue kasvaa aukon halkaisijan pienentyessä eli f-luvun kasvaessa.
f/32: Aukon halkaisija on pieni ja syväterävyysalue pitkä.
f/5: Aukko on suurempi ja syväterävyysalue lyhyt.
Aukon koko vaikuttaa myös kuvan tarkkuuteen linssien ominaisuuksista riippuvalla tavalla. Äärimmilleen avatulla aukolla järjestelmän piirtämään kuvaan vaikuttavat optiset vääristymät eli aberraatiot, kun taas hyvin pienen aukon läpi kulkeva valo diffraktoituu. Tavallisilla kameraobjektiiveilla terävin piirto saavutetaan yleensä noin f/5,6–f/8 alueella. Lyhyen polttovälin laajakulmalinsseissä suuri aukko aiheuttaa usein vinjetointia eli kuvan reunojen tummumista.
Kennon koko

Kennon koon perusteella lasketaan usein objektiivin niin sanottu kinokennovastaavuus, mikä yksinkertaistaa objektiivin polttovälin ja valovoiman ymmärtämistä. Syy on historiallinen: valokuvaus on perinteisesti pohjautunut 35 mm kinokennoon, minkä vuoksi polttoväli ja f-luku hahmotetaan nimenomaan suhteessa kinokennorunkoihin. Ilman vastaavuuslaskentaa olisi vaikea arvioida, miten jokin tietty objektiivi käyttäytyy eri kokoisten kennojen kanssa käytettynä.
Kun polttoväli ja f-luku kerrotaan niin sanotulla rajauskertoimella, saadaan polttoväli ja f-luku, jota kinokennokamerassa olisi käytettävä vastaavan kuvapiirron aikaan saamiseksi (kuvan leveyskulma ja valotus). Vaikka objektiivin ominaisuudet eivät muutu, sen piirtämän kuvan koko suhteessa kennoon ja kennolle tuleva kokonaisvalomäärä riippuvat luonnollisesti kennon koosta. On huomattava, että kennon koko vaikuttaa samansuuruisesti sekä näennäiseen polttoväliin että aukkosuhteeseen (f-lukuun).
Esimerkiksi objektiivia, jonka polttoväli on 50 mm ja aukkosuhde f/1,8 kinokennokamerassa vastaa APS-C kroppikennokamerassa objektiivi, jonka polttoväli on 33,3 mm ja aukkosuhde f/1,2 (rajauskerroin 1,5). Tällöin kennolle piirtyvän kuvan koko ja valovoima ovat molemmissa tapauksissa samat. Toisin sanoen jos kennojen pikselimäärät ja ISO-herkkyydet ovat samat, tulisi lopputuloskuvankin olla samanlainen (poislukien kohinaominaisuudet ja muut mahdolliset eroavuudet).
Toisaalta jos 50 mm f/1,8 objektiivia käytetään 1,5-kertoimen kroppikennorungossa, sen piirtämä kuva vastaa 75 mm f/2,7 objektiivia kinokennorungossa. Vastaavasti iPhone 5s:n objektiivin kroppikerroin on 5,64. Linssin aukoksi mainostetaan f/2,2 ja polttoväliksi 4,12 mm. Kertoimella korjattuna, verrattuna 35 mm kinokennoon, aukkovastaavuus on f/2,2 x 5,64 = f/12,4 ja polttoväli 4,12 mm x 5,64 = 23,2 mm. Linssin kinokennovastaavuus on siten 23 mm f/12 (näennäinen polttoväli ja aukko).
Ritva Nuutinen

| Ritva Nuutinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. tammikuuta 1933 Liperi
Kuollut: 19. heinäkuuta 2017 (84 vuotta) Helsinki
Ammatti:  käsikirjoittaja, näyttelijä, televisio-ohjaaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Hänen olivat linnut
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Sisko Ritva Orvokki Nuutinen (21. tammikuuta 1933 Liperi – 19. heinäkuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen televisio-ohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. MTV-teatterin palveluksessa työskennellyt Nuutinen sai Jussi-palkinnon televisioelokuvasta Hänen olivat linnut vuonna 1977. Nuutinen ohjasi ja dramatisoi myös eräitä Eeva Joenpellon teksteihin perustuvia televisiotuotantoja.
Ura

Nuutinen opiskeli Helsingin yliopistossa 1950-luvulla ja Suomen Teatterikoulun ohjaajalinjalla 1957–1960. Hän opetti henkilöohjausta ja liikunnallista ilmaisua 1962–1965.
Nuutisella oli kiinnitys Radioteatteriin 1961–1965 ja Mainos-TV:n teatteriin eli MTV-teatteriin vuodesta 1965. Hän ohjasi 35 televisiotuotantoa vuosina 1965–1987. Nuutisen ensimmäinen ohjaustehtävä oli Mainos-TV:n Siimes-Show. Tuonnempana hän ohjasi muun muassa elokuvat Miniä (1972), Hedda Gabler (1973), Hänen olivat linnut (1976), Vetää kaikista ovista (1978) ja Naimakauppoja (1985).
Nuutinen käsikirjoitti kuusi elokuvaa (muun muassa Hedda Gabler ja Hänen olivat linnut). Lisäksi hän dramatisoi viisi elokuvaa (muun muassa Vetää kaikista ovista).
Nuutinen vieraili näyttelijänä Helsingin Kansanteatterissa 1960–1962 ja Arena-Jurkassa 1960–1961. Hänen roolejaan olivat muun muassa Julia (Romeo ja Julia) ja Hedvig (Villisorsa).
Ritva Nuutisen vanhemmat olivat liikemies Janne Nuutinen ja ravintoloitsija Katri Räsänen. Hänen aviopuolisonsa oli ylilääkäri Erkki Paavilainen (vuodesta 1965).
Yasir Gaily

| Yasir Gaily> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977 (ikä 46–47)
Ammatti:  käsikirjoittaja, suomentaja
Käsikirjoittaja
Merkittävät teokset:  Uutisvuoto Ähläm Sähläm Noin viikon uutiset Noin viikon studio
Aiheesta muualla
IMDb
Yasir Gaily (s. 1977) on suomalainen käsikirjoittaja ja suomentaja. Gaily on ollut mukana käsikirjoittamassa television komediasarjaa Ähläm Sähläm ja satiirisarjoja Uutisvuoto, Noin viikon uutiset ja Noin viikon studio.
Gaily on toiminut Suomessa rasismin vastustajana ja voitti vuonna 1996 pidetyn rasismin vastaisen kirjoituskilpailun kirjoitelmallaan ”Musta valo, valkeat varjot”. Hän oli myös Suomen ensimmäinen TV-chat-ohjelman juontaja TVTV!-kanavalla heinäkuussa 2000 alkaneessa Chat Show -ohjelmassa. Chat-juontajan työt hän lopetti heinäkuussa 2001 ja alkoi keskittyä kirjojen suomentamiseen.
Suomennoksia

Sikes, Gini: 8 Ball Chicks. Vuosi tyttöjengien väkivaltaisessa maailmassa.  (8 Ball Chicks. A Year in the Violent World of Girl Gangs, 1997)  Helsinki:  Desura, 1999.  ISBN 952-5339-01-7
Scott, Kody: Monster. Crips-jengiläisen muistelmat.  (Monster. The Autobiography of an L.A. Gang Member, 1993)  Helsinki:  Desura, 2000.  ISBN 952-5339-06-8
Stone, Robert: Epäonnen soturit.  (Dog Soldiers, 1974)  Helsinki:  Desura, 2004.  ISBN 952-5339-21-1
Black, Jack: Kulkurin tarina.  (You Can't Win, 1926)  Helsinki:  Basam books, 2007.  ISBN 978-952-5534-72-6
Aerosmith & Davis, Stephen: Walk This Way. Aerosmithin tarina.  (Walk This Way. The Autobiography of Aerosmith, 1997)  Helsinki:  Like, 2007.  ISBN 978-952-471-916-2
Aiheesta muualla

Yasir Gaily Internet Movie Databasessa. (englanniksi)