stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bockin perheen saaga
Julkaisuhistoria

Bock kertoo aloittaneensa saagan suullisen esittämisen 24. helmikuuta 1984 Intian Goalla. Tämän ensimmäisen luennon aiheena oli "alphabet" eli aakkosten äänteiden merkitys Väinämöisen mytologian mukaan.lähde?
Syksyllä 1984 tallennettiin Suomalaisen kirjallisuuden seuran (SKS) kansanrunousarkiston äänitearkistoon kahden tunnin mittainen äänite, jonka aiheena oli "Ior Svedlinin äidin sukutarinoita (Bockin suku)".
Yle TV2 esitti 22. joulukuuta 1986 yhden tunnin kestoisen dokumenttiohjelman Jag é jag, jossa Bock kertoo ruotsin kielellä Väinämöisen mytologian tarinarungon kokonaisuudessaan.lähde?
Vuonna 1993 SKS:n äänitearkiston kokoelmaan lisättiin toinen pidempikestoinen äänite aiheenaan "Uudenmaan maantiede, aselajit, Boxströmin suku ..."
Kirja Bockin perheen saaga : Väinämöisen mytologia ilmestyi 1996.
Suhde Kalevalaan

Bockin perheen saagassa esiintyy joukko nimiä, jotka ovat yhteisiä Kalevalan kanssa. Itse tarinat sen sijaan eivät ole yhteneviä. Myös nimien tulkinta eroaa siten, että siinä missä Kalevalan Väinämöinen ymmärretään yksilöksi, viittaa nimi Bockin perheen saagassa rooliin tai arvoon – jokainen sukupolvi toi mukanaan uuden Väinämöisen.lähde?
Kalevalasta tutut nimet ja niihin liittyvät roolit ovat Suomen kuningas Seppo Ilmarinen, Suomen kuningatar Maija Ilmatar, ylin siittäjä Pukki Lemminkäinen, Pukin ja Sepon äiti Akka, sekä hänen miehensä Ukko Väinämöinen. Ukon kuoltua Pukki Lemminkäisestä tulee uusi Ukko. Näin Ukko on koko kansan kantaisä, ja Ukko sekä Akka kansan ylimmät esikuvat.lähde?
Sampo ja Aino ovat saagan ensimmäiset ihmiset maan päällä ja samalla Pukin perheen varhaisimmat esivanhemmat. Sampo tarkoittaa myös ihmisrodun yhteistä sukupuuta ja perimää.lähde?
Kolme esihistoriallista kätköä

Saaga kertoo, että paavin armeijan noustua maihin Uudenmaalla osa suomalaisista pakeni Pohjanmaalle, osa Baltiaan (Viroon), ja osa Karjalan suunnalle. Pukin (Bockin) perhe muutti Lappiin. Valloittajien tiedettiin hävittävän kaikki pakanoiden uskomusjärjestelmään liittyvä irtaimisto. Tästä syystä osana liikekannallepanoa tärkeimmät taide-esineet, arvomerkit ja symbolit pyrittiin pelastamaan kätkemällä ne turvaan. Saaga kertoo kolmesta tällaisesta kätköstä.lähde?
Kolme esihistoriallista kätköä > Lemminkäisen temppeli Sipoossa

Saagan mukaan Sipoon Gumbostrandissa vuoren sisällä on niin kutsuttu Lemminkäisen temppeli. Temppelissä säilytettiin menneiden hallitsijoiden muistoksi valmistettuja kultaisia taide-esineitä. Tietä oletettuun temppeliin yritettiin 1980- ja 1990-luvuilla avata tuloksetta.
Kolme esihistoriallista kätköä > Kajaanin linnanpihan kaivo

Saagan mukaan Vuohenkijoella (nyk. Kajaaninjoki) Ämmäkosken saaressa on ollut linnarakennus jo ennen nykyistä 1600-luvulta peräisin olevaa linnaa. Tarinan mukaan Suomen viimeisen kuninkaan Eerikin paetessa paavin armeijaa pohjoiseen hänen mukanaan olleet kuninkaalliset valtamerkit ('regaalit') haudattiin lyijylaatikossa silloisen linnan pihalla olleeseen kaivoon, missä ne olisivat vielä tänäkin päivänä.lähde?
Linnasaarella suoritetuissa maatutkaluotauksissa vuosina 1991 ja 1994 (Geo-Work Oy) sekä 2000 (Oulun yliopisto) havaittiin linnanpihan keskellä 3,5–4 metrin syvyydessä suurehko metallinen esine. Viimeisimmässä tutkimuksessa vuonna 2006 (Oulun yliopisto) aiempien maatutkaluotausten tulosta ei kyetty vahvistamaan. Museoviraston suorittaman koekaivauksen mukaan väitetyllä kätkön paikalla ei ole sijainnut kaivoa tai muutakaan kaivantoa, vaan maakerros oli täysin koskematon.lähde?
Kolme esihistoriallista kätköä > Snappertunan uhrilehto

Saagan mukaan Suomen muinaisilla hallitsijoilla on ollut vallan symboleina ja rituaalivälineinään käytössään kolme kultaista pukkipatsasta. Kaksi näistä olisi haudattu Snappertunan uhrilehtoon ja kolmas Kajaanin linnanpihaan. 1990-luvun alussa Geo-work Oy suoritti uhrilehdossa maatutkaluotauksia, joissa oletettua kätköä yritettiin paikallistaa. Maaperän kosteuden takia ei luotettavia mittaustuloksia saatu.lähde?
Sukujyrkkämät

Saaga kertoo, että Suomessa olisi muinaisina aikoina ollut sukujyrkkämiin liittyvää toimintaa. Bock mainitsee esimerkiksi etelä-Suomesta kaksi kohdetta, joita olisi käytetty tähän tarkoitukseen: Sipoossa Gumbostrandin kalliovuoren yhteydessä oleva megaliitinomainen korkea kivi ja Helsingissä Kulosaarentien ja Risto Rytin tien risteyksestä noin 150 metriä pohjoiseen oleva kalliojyrkänne, jonka paikalla on nykyisin rakennuksia. Bockin mukaan suomen kielessä näistä paikoista olisi käytetty nimeä surmakivi, ja rituaalia olisi nimitetty kaatumiseksi.lähde?
Muuta Bockin perheen saagan sisältöä > Etymologioita

Bockin perheen saagaan sisältyy omaperäisiä äänteellisiin samankaltaisuuksiin perustuvia sana- ja nimenselityksiä.
Sanat Vanaja, Vantaa, Vanain kaupunki, vandaalit, vanhurskaus, vaan, sukunimien van-etuliite, ja engl. one viittaavat skandinaavisen mytologian vaaneihin.
Sana England ('Englanti') tulee ruots. sanoista äng ('niitty') ja land ('maa'). Myös sanan enkeli etymologia liittyy niittyyn.
Joulu (Jul → hjul) tarkoittaa pyörää, joka kuvaa vuoden kiertoa. Kierros täyttyy ja Aurinko niin sanotusti syntyy uudelleen Jouluna.
Helsingissä seitsemän mäen päällä on kirkko. Jokaisen paikalla oli alun perin pakanatemppeli. Nimet Temppelikallio ja Temppeliaukio kertovat tuosta historiasta.
Sana svastika ('hakaristi') on lyhentymä sanasta svavelsticka, 'rikkitikku', joka Bockin mukaan viittaa tulitikun lisäksi myös eräänlaiseen poltettavaan hakaristin muotoiseen pyörivään olkikoristeeseen.
Perkele-sanan ensimmäinen tavu, Per, tarkoittaa Ukkoa, -kele-loppuliitteen oltua alun perin erillinen sana. Myös sanat perhe, perjantai ja engl. person (vrt. sukunimi Pärsson) viittaavat Ukkoon.
Muinaiset jumalat asuivat Uuden-maalla (Odenmaa) ja puhuivat ruut- eli juurikieltä. Heidän jälkeläisensä muuttivat länteen ja alkoivat puhua laulavalla aksentilla, jolloin kieltä ruvettiin kutsumaan ruut-sing-kieleksi eli ruotsiksi.
Muuta Bockin perheen saagan sisältöä > Historiallisia paikkoja ja tapahtumia

Bockin perheen saagaan sisältyy useita Suomen historiaan liittyviä omaperäisiä tarinoita.
Snappertunan alueella sijainnut Tuna oli Suomen vanhin kaupunki.
Raaseporin linna on ollut päällystetty valkealla marmorilla. Pudonneet kivilaatat ovat linnaa ympäröivän kuivuneen vesialueen maaperässä. Värinsä takia Raaseporin linnaa kutsuttiin Hopealinnaksi.
Kristinuskon tuloon saakka Suomi oli itsenäinen kuningaskunta.
Paavin armeija, joka koostui sveitsiläisistä ja saksalaisista sotilaista, nousi maihin Hankoniemellä 24. heinäkuuta 1050. Sotaretken seurauksena Uusimaa hävitettiin. Varsinainen suomalaisten käännyttäminen alkoi 200 vuotta myöhemmin.
Kristityt polttivat Suomesta paitsi kaikki pakanatemppelit myös muun muassa uhrilehdot, tammipuut ja noitarummut.
Muuta Bockin perheen saagan sisältöä > Selityksiä suomalaisesta kansanperinteestä

Bockin perheen saagassa on myös omaperäisiä kertomuksia suomalaisen kansanperinteen ja mytologian hahmoista.
Joulupukki oli isänsä, Ukon, asialla liikkunut Pukki Lemminkäinen.
Sanat Joulu-ukko ja Joulupukki viittaavat eri hahmoihin – isään ja poikaan.
Pakana-ajalla uhraaminen (uhriminen) tarkoitti siemennesteen luovuttamista. Muun muassa kuppikivien kupit olivat tätä tarkoitusta varten.
Pakanuuden aikana kaikki sukupuolitoiminta oli tarkkaan säädeltyä, vuotuinen siittämispäivä oli juhannus.
Helsingin Kulosaaressa oli aikoinaan 30 Ukon eli Väinämöisen hautaa. Yksi on enää jäljellä – aidattuna, mutta huonosti hoidettuna. Loput haudat hävisivät näkyvistä 1950-luvulla, kun niistä otettiin kivet läheisen tietyömaan tarpeisiin.
Vastaanotto

Saaga on saanut ristiriitaisen vastaanoton. Historiantutkijat ja arkeologit ovat yksimielisesti leimanneet sen mielikuvituksen tuotteeksi, jolla ei ole minkäänlaista todellisuuspohjaa. Yleisesti otaksutaan, että saaga on kokonaisuudessaan Bockin itsensä sepittämä eikä hänen äidiltään kuulemaansa perimätietoa. Onkin esitetty, että siihen tulisi suhtautua Ior Bockin luomana taideteoksena eikä totuuteen pyrkivänä kuvauksena muinaisuudesta. Jotkut ovat kuitenkin ottaneet Bockin perheen saagan ainakin joiltakin osin vakavasti, kuten esimerkiksi saagassa mainitun Lemminkäisen temppelin etsinnät Sipoossa osoittavat.
Taidekriitikko Erkki Pirtola näkee Bockin "puuttuvana renkaana tarinoiden kertomisperinteessä" ja "loistavana 'ulkotaiteilijana'". Hän toteaa: "Ennen kaikkea tarina on loistava kartta niihin kuvavoimaisiin kenttiin, mistä kansakuntien myyttivarastot ovat syntyneet."
Eeva-Kaarina Aronen (Helsingin Sanomat) kirjoittaa: "Ior on tarinankertoja, joka tekee normikielestä vahaa, purkaa sen osiin ja luo villejä assosiaatioketjuja häkellyttävän hauskoin tuloksin."
Teoksen on laajalti oletettu edellyttävän lukijaltaan jonkinlaista uskonhyppyä. Bock on kuitenkin kumonnut tämän toteamalla, että "Bockin perheen saagaa ei pidä uskoa, mutta sitä voi yrittää ymmärtää".lähde?
Vastaanotto > Bockin kertomusten suhde tieteeseen

Kielitieteen, folkloristiikan ja nimistötutkimuksen näkökulmasta yllä esitetyillä kertomuksilla ja etymologioilla ei useinkaan ole todellisuuspohjaa. Esimerkiksi Vantaan nimellä ei katsota olevan yhteyttä vaaneihin. Joissain tapauksissa Bockin kertomukset ovat löyhästi yhteneviä historian tutkimustulosten kanssa. Esimerkiksi Tunan kauppapaikka on ilmeisesti ollut olemassa, vaikka tuskin onkaan Suomen vanhin kaupunki. Toiset tarinat, kuten Raaseporin marmoripäällystys ja paavin armeija vuodelta 1050, ovat historiantutkimuksen ja arkeologian näkökulmasta fiktiota.
Bockin perheen saagan vaikutus

Vuonna 1987 Havaijille, Yhdysvaltoihin rekisteröity yhdistys Positive Foundation ilmoitti toimivansa Bockin perheen saagan kansainvälisenä tiedotuskanavana.  Yhdistys on julkaissut aiheesta englannin- ja saksankielisen kirjasen nimeltään Bock Saga Documentation. Yhdistys on sittemmin lopettanut toimintansa.lähde?
Suomalainen Kingston Wall -rockyhtye käsitteli syksyllä 1994 julkaistulla Tri-Logy-albumillaan Bockin perheen saagaa. Teema oli läsnä kappaleiden sanoituksissa ja levyn kansivihkossa.
Yhdysvaltalainen Paul Knighton teki vuonna 1995 pro gradu -tutkielmansa aiheesta "The Bock Saga".
Helsinkiläinen Leo Nygren on julkaissut Bockin perheen saagaa käsittelevät omakustannekirjat Arge ja Opis (1998), The Master Plan (2000), Pukki Lemminkäisen munat (2001), Suomen muinaishistorian tar-i-noita (2002), Lemminkäisen ja Suomettaren häät Valhallassa (2005) ja Robert Wilhelm Ekmanin maalauksen Väinämöisen soitto salaperäinen historia ... (2007).lähde?
Aiheesta on tehty seuraavat dokumenttielokuvat: TV2:ssa esitetty Jag é jag (1986), Pekka Lehdon ohjaama Temppeli (1991) ja norjalaisen Morten Joramon Ior Bock og Balders tempel (2002). Lisäksi Kalia Lydgaten (Massachusetts, Yhdysvallat) tuotantoyhtiö ilmoitti julkaisevansa aiheesta dokumenttielokuvan vuoden 2007 aikana.
Argentiinalaisen multimediataiteilijan Ulises Labaronnien johtama kokeellinen musiikki- ja video-ryhmä Ensamble Circular käyttää Väinämöisen mytologian teemoja teoksissaan. Yhtyeen vuonna 2007 julkaistun Iniciatico-levyn kannessa on aiheesta selostus.
Kirjallisuutta

Bock, Ior: Bockin perheen saaga: Väinämöisen mytologia.  (Toimittanut Juha Javanainen)  Helsinki:  Synchronicity Publications, 1996.  ISBN 952-5137-00-7
Nygren, Leo: Arge ja Opis: Pohjolan neidot papittarina Kreikassa 3300 vuotta sitten.  Helsinki:  L. Nygren, 1998.  ISBN 951-97837-2-5
Nygren, Leo: Suomen muinaishistorian tar-i-noita: Tieteellisten tutkimusten, paikannimien, vanhojen tarinoiden, Kieli-arkeologian ja Bock:in saagan mukaan.  Helsinki:  Leo Nygren, 2002.  ISBN 951-97837-7-6
Nygren, Leo: Robert Wilhelm Ekmanin maalauksen Väinämöisen soitto (oik. ”Lemminkäisen häät”) salaperäinen historia, tarina ja henkilöt Kalevalan Ior Bockin mukaan.  Helsinki:  Leo Nygren, 2007.  ISBN 978-952-99906-0-3
Nygren, Leo: Lemminkäisen ja Suomettaren häät Valhallassa.  Helsinki:  Leo Nygren, 2005.  ISBN 951-97837-9-2
Aiheesta muualla

Ior Bock: Bockin perheen saaga: Väinämöisen mytologia -kirjan kotisivu
Keet Cinema -elokuvatuotantoyhtiön kotisivut, joilla on katsottavissa elokuvia ja videoita Bockin perheen saagasta ja sen vaalijoista (englanniksi)
The Bock Saga – saksalaisen Udo Schneiderin ylläpitämä sivusto. (englanniksi)
Paul Bosvelt

Paul Bosvelt
Paul Bosvelt (s. 26. maaliskuuta 1970, Doetinchem, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään kotimaansa korkeimmalla sarjatasolla, Eredivisiessä sekä myös maansa maajoukkueessa.
Bosvelt aloitti uransa amatööriseura SC Doesburgissa, josta hän siirtyi ensimmäiseen ammattilaisjoukkueeseensa, Go Ahead Eaglesiin, vuonna 1989. Pääsarjassa Bosvelt pelasi ensimmäisen kerran vuonna 1992 oltuaan mukana nostamassa Eaglesiä liigaan. FC Twente osti hänet kaudeksi 1994/1995 ja hän pelasi seurassa kolme kautta, kunnes siirtyi Feyenoordiin, ensimmäiseen huipputason seuraansa. Bosvelt oli mukana Feyenoordin parhaissa saavutuksissa pitkään aikaan, hän voitti seurassa muun muassa Eredivisien ja UEFA Cupin.
Vuonna 2003 hän siirtyi Englannin Valioliigaan, Manchester City FC:n joukkueeseen. Siellä Bosvelt pelasi kaksi keskinkertaista kautta, kunnes siirtyi takaisin Alankomaihin, Heerenveeniin.
Bosvelt pelasi Hollannin maajoukkueessa 24 ottelua, ja hän pelasi vuoden 2000 EM-kisoissa.
Ura

(kausi, seura, liigaottelut/maalit)
89-90 Go Ahead Eagles (32/2)*
90-91 Go Ahead Eagles (26/8)*
91-92 Go Ahead Eagles (27/4)*
92-93 Go Ahead Eagles (22/4)
93-94 Go Ahead Eagles (32/9)
94-95 FC Twente (33/7)
95-96 FC Twente (32/7)
96-97 FC Twente (31/7)
97-98 Feyenoord (30/4)
98-99 Feyenoord (33/4)
99-00 Feyenoord (32/8)
00-01 Feyenoord (20/8)
01-02 Feyenoord (31/7)
02-03 Feyenoord (31/2)
03-04 Manchester City (25/0)
04-05 Manchester City (28/2)
05-06 SC Heerenveen (14/2) (kausi kesken)
"*" kausi toiseksi ylimmällä sarjatasolla
Bosnia-Hertsegovinan federaatio

| Bosnia-Hertsegovinan federaatio Federacija Bosne i Hercegovine (bosniaksi ja kroatiaksi)   Федерација Босне и Херцеговине (serbiaksi) |
| --- | --- |
 Bosnia-Hertsegovinan federaation sijainti Bosnia ja Hertsegovinan sisällä.
Hallinto:  
 – Presidentti:  Lidija Bradara
 – Pääministeri:  Fadil Novalić
Pinta-ala:  26 110,5 km²
Väkiluku (2013):  2 219 220
Kielet:  bosnia   kroatia   serbia
Valuutta:  Bosnian ja Hertsegovinan vaihdettava markka (BAM)
Bosnia-Hertsegovinan federaatio (kartassa vihreä alue). Brčkon alue (punainen alue) kuuluu sekä federaatioon että Serbitasavaltaan (valkoinen alue).
Bosnia-Hertsegovinan federaatio (myös Bosnia ja Hertsegovinan federaatio; bosniaksi ja kroatiaksi Federacija Bosne i Hercegovine, serb. Федерација Босне и Херцеговине) on valtaosin bosniakkien ja kroaattien asuttama poliittinen entiteetti, joka muodostaa yhdessä Serbitasavallan kanssa Bosnia-Hertsegovinan valtion. Federaation pinta-ala on 26 110 km² ja asukasluku 2 219 220. Sen pääkaupunki, kuten myös koko Bosnia ja Hertsegovinan pääkaupunki, on Sarajevo.
Federaatio jakautuu kymmeneen kantoniin, jotka ovat Una-Sana, Posavina, Tuzla, Zenica-Doboj, Bosnian Podrinje, Keski-Bosnia, Hertsegovina-Neretva, Länsi-Hertsegovina, Sarajevo ja Kantoni 10 (paikallishallitus käyttää nimitystä Hertseg-Bosnia). Kantonien asema on hyvin itsenäinen, niillä on omat lainsäädäntö- ja hallintoelimet. Kantonit on jaettu edelleen 79 kuntaan.
Kantoneista Una-Sana, Tuzla, Zenica-Doboj, Bosnia-Podrinje ja Sarajevo ovat bosniakkienemmistöisiä; Posavina, Länsi-Hertsegovina ja Kantoni 10 kroaattienemmistöisiä sekä Keski-Bosnia ja Hertsegovina-Neretva monietnisiä.
Politiikka ja yhteiskunta

Federaatiolla on oma hallitus, presidentti, parlamentti, tullilaitos, poliisivoimat, kaksi postilaitosta ja lentoyhtiö (BH Airlines). Sillä on myös oma armeija, Vojska Federacije Bosne i Hercegovine, joka on tosin valtiollisen puolustusministeriön hallinnassa.
Bosnia-Hertsegovinan federaatiossa on kaksikamarinen parlamentti, parlamenttikokous. Ylähuoneessa eli kansainhuoneessa on 58 jäsentä, joiden valitsijoina ovat kymmenen kantonin parlamentit. Jäsenistä 17 edustaa bosniakkeja, 17 kroaatteja, 17 serbejä ja 7 muita kansallisuuksia. Edustajainhuoneessa on 98 jäsentä, jotka valitaan suoraan avoimilta listoilta vaalipiireistä. Federaation presidentti on Živko Budimir (vuodesta 2011) ja pääministeri Nermin Nikšić (kesäkuusta 2011).
Vaakuna ja lippu

Bosnia-Hertsegovinan federaatiolla oli oma vaakuna ja lippu vuoteen 2007 saakka.
Vuonna 2006 Bosnia-Hertsegovinan perustuslakituomioistuin päätti, että federaation ja Serbitasavallan omat vaakunat ja liput (ja kansallislaulut) erottelivat kansanryhmiä, ja vuonna 2007 kielsi niiden käytön.
Vaakunan kilpi oli jaettu kahteen osaan. Ylhäällä olevaan kenttään oli kuvattu vihreä vaakunakilpi, jossa kultainen vaakunalilja (symboloi bosniakkeja) ja vaakunakilpi, jossa puna-valkoinen šakkilautakuvio (symboloi kroaatteja). Alle olevaan siniseen kenttään oli kuvattu kymmenen hopeista tähteä, jotka symboloivat Bosnia-Hertsegovinan federaation kymmentä kantonia ja viittasivat myös Euroopan unioniin.
Aiheesta muualla

Bosnia-Hertsegovinan federaation parlamentin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (bosn.) (kroa.) (serb.)
Bosnia-Hertsegovinan federaation hallituksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (bosn.) (kroa.) (serb.) (englanniksi)
Bosnia-Hertsegovinan federaation vaakuna oli käytössä vuosina 1996–2007.
USS Boston (1884)

| USS Boston |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Roach and Sons, Chester
Kölinlasku:  15. marraskuuta 1883
Laskettu vesille:  4. joulukuuta 1884
Palveluskäyttöön:  2. toukokuuta 1887
Poistui palveluskäytöstä:  10. kesäkuuta 1907
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 240 t
Pituus:  86,3 m
Leveys:  12,8 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  3 500 ihp
Nopeus:  16,3 solmua
Miehistöä:  284
Aseistus
Aseistus:  2 × 8"/30 Mark 1 -tykkiä 6 × 6"/30 Mark 2 -tykkiä 2 × 6 naulan tykkiä 2 × 3 naulan tykkiä 2 × 1 naulan tykkiä 2 × .45" Gatling-konekivääriä
USS Boston oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1884 vesille laskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin osana niin kutsuttuja ABCD-aluksia John Roach and Sonsilta Chesteristä, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1883. Alus laskettiin vesille 4. joulukuuta 1884 ja otettiin palvelukseen 2. toukokuuta 1887 päällikkönään Francis M. Ramsay.
Palvelus

Alus makasi ankkurissa Puget Soundissa 15. kesäkuuta 1911 saakka, jolloin se lainattiin Oregonin naval militialle. Syyskuussa 1916 alus palautui laivaston hallintaan, mutta sitä ei palautettu palvelukseen ja se poistettiin alusluettelosta 3. toukokuuta 1917. Kolme viikkoa myöhemmin alus siirrettiin United States Shipping Boardille, mistä se palautettiin laivastolle kesäkuussa 1918. Nyt alus muutettiin vastaanottoalukseksi.
Alus palautettiin palvelukseen Mare Island Naval Shipyardilla 16. joulukuuta 1918. Pian tämän jälkeen alus hinattiin San Franciscoon, missä se oli seuraavat 27 vuotta. Alus nimettiin 9. elokuuta 1940 uudelleen Despatchiksi, jotta nimi vapautuisi valmistuvalle raskaalle risteilijälle CA-69. Aluksen runkonumeroksi vaihdettiin 17. helmikuuta 1941 IX-2. Alus hinattiin 8. huhtikuuta 1946 San Franciscosta merelle ja upotettiin. Alus poistettiin alusluettelosta 17. huhtikuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Boston (1884) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: USS Atlanta | Yhdysvaltain laivaston risteilijäluokat | Seuraaja: USS Chicago |
Erich Scheurmann

Erich Scheurmann (s. 24. marraskuuta 1878 Hampuri – k. 4. toukokuuta 1957 Armsfeld) oli saksalainen kirjailija, taidemaalari, nukketeatterilainen ja saarnaaja. Scheurmann matkusti vuonna 1914 vuodeksi Samoaan, joka oli noihin aikoihin Saksan siirtomaana. Ensimmäisen maailmansodan alettua hän matkusti vuonna 1915 Samoasta USA:han, missä kirjoitti kuuluisan fiktiivisen Samoan-matkakertomuksensa Papalagit (Der Papalagi). Maailmansodan loputtua palasi hän Saksaan. Hän asettui vuonna 1930 asumaan Armsfeldiin, missä eli kuolemaansa saakka.
Suomennettu teos

Tuiavii, samoalaispäällikkö (oik. Erich Scheurmann): Papalagit: Samoalaispäällikkö Tuiavii valkoisen miehen maailmassa.  ((Der Papalagi, 1920.) Suomentanut M. Leikola. Kuvittanut Maxine van Eerd-Schenk. 5. painos (1. painos 1981). Seven)  Helsingissä:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17245-X
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef
Louis François Boufflers

Louis Francois de Boufflersin muotokuva.
Louis François Boufflers (oik. Louis François, Boufflersin herttua) (10. tammikuuta 1644 – 20. elokuuta 1711 Fontainebleau) oli ranskalainen kenraali ja Ranskan marsalkka.
Hän palveli Afrikassa vuonna 1662, Ranskan–Hollannin sodassa ja yhdeksänvuotisessa sodassa. Vuonna 1693 hänestä tuli Ranskan marsalkka.
Rauna Paadar-Leivo

Rauna Paadar-Leivo (s. 1942) on saamelainen kirjailija, joka kirjoittaa lastenkirjoja, näytelmiä ja kuunnelmia pohjoissaameksi. Hän asuu Inarissa, jossa hän myös työskentelee Saamelaiskäräjillä. Vuonna 2000 hän sai Inarin kunnan kulttuuripalkinnon.
Teokset

Mo giđđa boahtá Sápmái (1988, kuvat: Merja Aletta Ranttila)
Luobbalvári stallu (1989, kuvat: Merja Aletta Ranttila)
Hálssatanjeakki noaidi (1990, kuvat: Merja Aletta Ranttila, Matti Morottaja on kääntänyt tämän inarinsaameksi nimellä Halstemjeegi noaidi vuonna 1990, jolloin sama teos myös suomennettiin nimellä Halstamojängän noita)
Skábmanieida (1992, kuvat: Merja Aletta Ranttila)
Goalsenjárga (1994, suom. Vieras talvi.  (Suomentanut Kaija Anttonen)  Inari:  Kustannus-Puntsi, 1997.  ISBN 951-97541-1-3 )
Jokŋanieiddaš (1996, kuvat: Merja Aletta Ranttila)
Vuoi dan Karenina (2000, kuvat: Lee Rodgers)
Palkinto

Inarin kunnan kulttuuripalkinto (2000)
Bosnia ja Hertsegovinan historia

Bosnia ja Hertsegovinan historia on vaiherikas ja ulottuu ensimmäisten asukkaiden saapumisesta näihin päiviin. Historiansa aikana maan pääosan muodostava Bosnia on ollut sekä itsenäinen kuningaskunta 1100-luvulta vuoteen 1463 että osa muita valtakuntia, kuten Roomaa ja Osmanien valtakuntaa. Nykyinen Bosnia ja Hertsegovina kuului Jugoslaviaan ennen sen hajoamista. Maa itsenäistyi verisesti 5. huhtikuuta 1992.