stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
André Brink
Tuotanto > Suomennetut teokset

Katson pimeään.  ((Kennis van die aand, 1973) Tekijän englannintamasta ja tarkistamasta laitoksesta Looking on Darkness)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-07478-0
Tuokio tuulessa.  (An Instant in the Wind, 1976)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-12789-2
Valkoinen, kuiva kausi.  (A Dry White Season, 1979)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10296-2
Myrskyinen hiljaisuus.  (A Chain of Voices, 1981)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11301-8
Sateen enteitä.  (Rumours of Rain, 1978)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11992-X
Ruttomuuri.  (The Wall of the Plague, 1984)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-12651-9
Suurlähettiläs.  (The Ambassador, 1984)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-13062-1
Poikkeustiloja.  (States of Emergency, 1988)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15137-8
Terroriteko eli Ravutkin tottuvat siihen.  (An Act of Terror, 1991)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18178-1
Kovan valon maa.  (On the Contrary, 1993)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20203-7
Hiekkalinna.  (Imaginings of Sand, 1996)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22531-2
Pirunlaakso.  (Devil’s Valley, 1998)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24311-6
Intohimon oikeudet.  (The Rights of Desire, 2001)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-25614-5
Hiljaisuuden tuolla puolen.  (The Other Side of Silence, 2002)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27806-8
Kun vielä muistan.  (Before I Forget, 2004)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31032-8
Tuotanto > Suomentamattomat teokset

File on a Diplomat (1967)
Mapmakers: Writing in a State of Siege (1983)
A Land Apart: A South African Reader (yhdessä J. M. Coetzeen kanssa 1986)
The First Life of Adamastor (1993)
Reinventing a Continent: Writing and Politics in South Africa (1996)
The Novel: Language and Narrative from Cervantes to Calvino (1998)
Praying Mantis (2005)
Philida (2012)
Aiheesta muualla

André Brinkin esittely, teosluettelo (British Council) (englanniksi)
Pidempi esittely (arkistoitu sivu) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Hugleikur Dagsson

Hugleikur Dagsson Turun kirjamessuilla 2009.
Þórarinn Hugleikur Dagsson (s. 5. lokakuuta 1977 Akureyri, Islanti) on islantilainen sarjakuvataiteilija ja näytelmäkirjailija. Hänet tunnetaan satiirisista mustaa huumoria viljelevistä sarjakuvistaan.
Hugleikur toimi aluksi elokuvakriitikkona islantilaisella Radió X:llä. Hän valmistui Islannin taideakatemiasta vuonna 2001 ja alkoi kustantaa omia sarjakuviaan vuonna 2002. Hän teki ensimmäisen kustannussopimuksensa 2005. Hän on piirroksien lisäksi tuottanut videoita ja valokuvia, joita on esitelty monissa näyttelyissä.
Hugleikur on myös kirjoittanut kaksi näytelmää, joista ensimmäisestä hän voitti Islannin vuoden näytelmäkirjailijan tittelin.
Suomennettu tuotanto

Saako tälle edes nauraa?.  (Forðist okkur, 2005)  Suomentanut Ville Lähteenmäki. Jyväskylä:  Atena, 2007.  ISBN 978-951-796-502-6
Onko tämä muka hauskaa?.  (Jargið okkur, 2005)  Suomentanut Ville Lähteenmäki. Jyväskylä:  Atena, 2008.  ISBN 978-951-796-547-7
Tässä ei ole mitään vitsiä!.  (Kaupið okkur, 2007)  Suomentanut Ville Lähteenmäki. Jyväskylä:  Atena, 2009.  ISBN 978-951-796-583-5
Eikö muka naurata?.  Jyväskylä:  Atena, 2009.  ISBN 978-951-796-615-3
Naura, pervo, naura!.  Jyväskylä:  Atena, 2010.  ISBN 978-951-796-661-0
Popular hits – Populaarimusiikin helmiä Dagssonin tapaan.  Jyväskylä:  Atena, 2010.  ISBN 978-951-796-668-9
Nyt on vitsit vähissä.  Jyväskylä:  Atena, 2011.  ISBN 978-951-796-765-5
Perimmäinen Pohjola.  Jyväskylä:  Atena, 2011.  ISBN 978-951-796-767-9
Popular hits 2: Populaarimusiikin helmiä Dagssonin tapaan 2.  Jyväskylä:  Atena, 2012.  ISBN 978-951-796-826-3
Huumorin musta kirja: 666 valittua.  (Sisältää 666 valittua strippiä kirjoista: Saako tälle edes nauraa?, Onko tämä muka hauskaa?, Tässä ei ole mitään vitsiä!, Naura, pervo, naura!, Nyt on vitsit vähissä. Englannin kielestä suomentanut Ville Lähteenmäki)  Jyväskylä:  Atena, 2012.  ISBN 978-951-796-833-1
Kielletty lapsilta.  (Hvað með börnin?)  Suomentanut Emilia Reitamo. Jyväskylä:  Atena, 2016.  ISBN 978-952-300-228-9
Sallittu kaikille.  Jyväskylä:  Atena, 2019.  ISBN 978-952-300-528-0
Aiheesta muualla

Hugleikurin kotisivu. (englanniksi)
Atenan kirjailijasivu.
Matti Komulainen: Mustaa huumoritykitystä. Turun sanomat 10.7.2010.
Matti Komulainen: Mustaa huumoria pahalla kierteellä. Turun sanomat 18.9.2011.
Reijo Valta: Klassikot ja kuvitetut klassikot Hugleikurin tapaan. Pois työpöydältä 26.11.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Mario Soldati

Mario Soldati vuonna 1982.
Mario Soldati (17. marraskuuta 1906 Torino – 19. kesäkuuta 1999 Tellaro) oli italialainen kirjailija, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Soldati kävi jesuiittakoulun ja valmistui Torinon yliopistosta vuonna 1927. Hän jatkoi opintojaan Roomassa ja Columbian yliopistossa New Yorkissa. Soldati julkaisi ensimmäisen novellikokoelmansa Salmace vuonna 1929. Vuonna 1935 ilmestyi yksi hänen tunnetuimmista kirjoistaan, Yhdysvaltoja kuvaava America primo amore.
1930-luvulla Soldati työskenteli Emilio Cecchin johtamalla Cines-studiolla muun muassa Mario Camerinin, Alessandro Blasettin ja Renato Castellanin elokuvien käsikirjoittajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli telefoni bianchi -elokuva Dora Nelson vuonna 1939. Myöhemmin Soldati tuli tunnetuksi ”kalligrafisiksi” kutsutuista historiallisista kirjallisuussovituksistaan kuten Piccolo mondo antico (1941) ja Malombra (1942). Toisen maailmansodan jälkeen hän ohjasi kirjallisuus- ja seikkailuelokuvia, tv-dokumentteja sekä nuoren Sophia Lorenin tähdittämän eroottisen melodraaman Nainen joelta (La donna del fiume, 1955).
Soldatin viimeinen näytelmäelokuva oli Policarpo, ”ufficiale di scrittura” vuonna 1959. Sen jälkeen hän omistautui etupäässä kaunokirjalliselle tuotannolleen. Kirjailijan teoksista tärkeimpiä ovat omaelämäkerrallinen romaani Le due città (1964) ja kertomuskokoelma I racconti del maresciallo (1967).
Suomennettu teos

Amerikkalainen vaimo (La sposa americana). Suom. Jorma Kapari. Helsinki: Uusi kirjakerho, Kirjayhtymä, 1980.
Aiheesta muualla

Elonet: Mario Soldati
Internet Movie Database: Mario Soldati (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Mamby Sidibé

Mamby Sidibé (1891 Niamefero, Kitan piiri – 1977) oli malilainen opettaja ja kirjailija.
Sidibé kävi päällikköjen poikien koulun Kayesissa ja William Ponty -koulun Senegalissa. Hän työskenteli opettajana muun muassa Ouagadougoussa ja Bamakossa sekä rehtorina Niafunkéssa ja Bandiagarassa. Sidibé harrasti kansanperinnettä ja teatteria ja perusti vuonna 1937 Ranskan Sudanin ensimmäisen kansalaisjärjestön Association des lettrés du Soudanin, joka sai sittemmin nimen Foyer du Soudan. Poliittiseen toimintaan osallistuneen yhdistyksen jäseniä olivat myös Mamadou Konaté ja Modibo Keïta.
Toisen maailmansodan jälkeen Sidibé työskenteli Ranskan Länsi-Afrikan tutkimuslaitoksissa ja toimi Rassemblement démocratique africain -puolueen Nigerin järjestön johtajana. Hän jätti sittemmin aktiivipolitiikan ja toimi asiantuntijana kulttuurin, kansatieteen ja historian alalla. Sidibén kaksiosainen kansanperinneteos Contes populaires du Mali ilmestyi Pariisissa vuonna 1982.
Eliel Mickelsson

| Eliel Mickelsson |
| --- | --- |
 Eliel Mickelsson vuonna 1919.
Kansanedustaja
 1.4.1919–4.9.1922  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1886 Korppoo
Kuollut: 10. tammikuuta 1963 (76 vuotta) Korppoo
Ammatti:  merikapteeni, luotsi
Anton Eliel Mickelsson (myös Michelsson, 15. toukokuuta 1886 Korppoo – 10. tammikuuta 1963 Korppoo) oli suomalainen merikapteeni ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä > Nuoruus

Korppoon Lomin saaren Norrgårdin talossa syntyneen Eliel Mickelssonin vanhemmat olivat luotsivanhin Mikael Anton Michelsson (1850-1926) ja Mathilda Ottelia Mattsson (1860-1934). Hän kävi kolme luokkaa Svenska reallyceum i Åboa, kunnes lähti merille vuonna 1902. Mickelsson suoritti aliperämiestutkinnon 1904, yliperämiestutkinnon 1907 ja merikapteenin tutkinnon 1911. Hän seilasi muun muassa höyrylaiva Uranialla ja nelimastoparkki Fennialla. Vuosina 1912-1917 Mickelsson työskenteli Venäjän meriministeriölle alistetun Luotsi- ja majakkalaitosten ylihallituksen palveluksessa luotsivanhimpana kotisaarellaan Lohmin luotsiasemalla.
Elämä > Sisällissota

Helmikuun vallankumouksen jälkimainingeissa keväällä 1917 Mickelsson oli Turun seudun luotsien edustajana valtakunnallisessa luotsikokouksessa Kotkassa. Yleislakon aikana hänen kerrottiin noutaneen Turusta ampumatarvikkeita Korppooseen perustetulle työväen järjestyskaartille. Sisällissodan sytyttyä Mickelsson sympatisoi punaisia. Mickelssonin mukaan valkoiset yrittivät useita kertoja vangita hänet agitaatiosta syytettynä. Maaliskuun lopussa käydyn Korppoon taistelun jälkeen Mickelsson luotsasi punakaartin hallussa ollutta jäänmurtaja Murtajaa Utööhön suuntautuneella matkalla. Nauvon taistelun aikana alus palasi Lomiin tuoden mukaan vahvistuksia punaisille. Taistelun päätyttyä 5. huhtikuua Mickelsson toimi jälleen Murtajan luotsina aluksen kuljettaessa vetäytyviä punaisia Turkuun. Kuggön edustalla Murtaja kohtasi saksalaisen risteilijän Kolbergin, jonka ampumien varoituslaukausten jälkeen suurin osa punaisista pakeni jäälle. Mickelsson jäi saksalaisille antautuneelle jäänmurtajalle, jonka jälkeen se purjehti Hankoon. Mickelsson kertoi myöhemmin, että hänelle oli luvattu 5 000 markan palkkio aluksen luotsaamisesta Turkuun. Valkoiset teloittivat myöhemmin Murtajan venäläisen kapteenin sekä viisi suomalaista miehistön jäsentä. Mickelsson päätyi vankileirille, josta hänet vapautettiin syksyllä ilman syytettä.
Elämä > Sodan jälkeen

Sisällissodan jälkeen Mickelsson toimi Suomen Luotsiliiton Turun osaston puheenjohtajana ja liittotoimikunnan sihteerina. Kierrettyään ahkerasti puhujamatkoilla Varsinais-Suomen ruotsinkielisillä seuduilla hänet valittiin eduskuntaan vuonna 1919. Mickelssonin taustan johdosta hänen valintansa aiheutti runsasta parranpärinää porvarilehdistössä. Kokoomuksen äänenkannattaja Uusi Aura kyseenalaisti myös Mickelssonin oikeuden sortovuosina Venäjän meriministeriötä palvellelleille ”ryssänluotseille” myönnettyyn eropalkkaan. Mickelsson sai lopulta luotsinviran jälleen 1927 ja 1949-1953 hän oli luotsivanhimpana Lohmin luotsiasemalla. Lisäksi Mickelsson piti 1930-luvulla Korppoon kirkonkylässä toiminutta kestikievaria. Hän oli myös pitkäaikainen Korppoon kunnanvaltuuston jäsen. Mickelsson kuoli 76-vuotiaana tammikuussa 1963. Hänet on haudattu Korppoon hautausmaahan.
Perhe

Eliel Mickelssonin ensimmäinen puoliso oli turkulainen Aina Ulrika Lindblom (1885-1918), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Heillä oli kaksi lasta. Leskeksi jäätyään Mickelsson meni vuonna 1922 naimisiin Kokemäellä syntyneen Korppoon kartanon omistajan tyttären Marja Wahen (1902-1971) kanssa. Avioeron jälkeen Mickelssonin kolmas puoliso oli Merikarvialla syntynyt Taimi Aitasalo (1904-1996).
Michael Moorcock

| Michael Moorcock |
| --- | --- |
 Michael Moorcock vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. joulukuuta 1939 (ikä 84) Lontoo
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Palkinnot
 Damon Knight Memorial Grand Master Award 
Aiheesta muualla
www.multiverse.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Michael Moorcock (s. 18. joulukuuta 1939 Lontoo) on brittiläinen kirjailija. Moorcock tunnetaan ennen kaikkea fantasia- ja tieteiskirjailijana, mutta hän on kirjoittanut myös Itä-Euroopan ja Englannin historiaa tutkiskelevaa realistista proosaa. Moorcock on saanut uransa aikana suuren määrän kirjallisuuspalkintoja, näistä ensimmäisenä Nebula-palkinnon vuonna 1967 romaanistaan Katso ihmistä!. Vuonna 2008 The Times asetti hänet sijalle 50 listatessaan Britannian merkittävimpiä sodanjälkeisiä kirjailijoita.  Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Moorcockin romaaneista on suomennettu Katso ihmistä! (1969), Oswald Bastable -trilogia (1971–1981), Elric Melnibonélainen (1972), Viimeisten aikojen valtiaat -trilogia (1976–1976) ja Maailmantuskan soturi (1981).
Kirjailijanura

Michael Moorcock aloitti uransa toimittamalla 15-vuotiaana Tarzanin seikkailuista kertovaa lehteä. Pian tämän jälkeen hän alkoi tarjota omia tarinoitaan scifi- ja fantasialehtiin. 1960-luvun kuluessa hän vakiinnutti asemansa fantasiakirjailijana. Moorcock vaikutti Isossa-Britanniassa tieteiskirjallisuuden uuden aallon syntyyn paitsi omilla teoksillaan, myös toimittamallaan New Worlds -lehdellä.
Moorcockia pidetään yhä yhtenä oman sukupolvensa merkittävimmistä tieteis- ja fantasiakirjailijoista, vaikka kaupallisen suosion kannalta hän onkin jossain määrin jäänyt 1980-luvulla alkaneen fantasiakirjallisuuden noususuhdanteen jalkoihin.
Moorcock on suhtautunut varsin kriittisesti monien fantasia- ja tieteiskirjallisuuden kuuluisien kertojien tuotantoon. Esseessään Wizardry and Wild Romance hän muun muassa syyttää J. R. R. Tolkienia keskiluokkaisesta taantumuksellisuudesta.
Tuotanto

Moorcockin laajaa tuotantoa pidetään laadultaan epätasaisena, mutta monia hänen teoksiaan arvostetaan spekulatiivisen fiktion merkkiteoksina ja lukuisat nuoremmat kirjailijat ovat tunnustaneet hänet esikuvakseen.
Moorcockin kirjojen päähenkilöt ovat usein henkiseen ulkopuolisuuteen tai fyysiseen poikkeavuuteen tuomittuja vastahakoisia sankareita, jotka tempaistaan historian suurten mullistusten keskelle. Suurta osaa Moorcockin teossarjoista yhdistää Ikuinen sankari -jatkumo. Ikuisella sankarilla (engl. the Eternal Champion) on multiversumin jokaisessa maailmassa uusi nimi ja ruumis. Hän vaeltaa maailmasta toiseen ja taistelee pitääkseen yllä tasapainoa kaaoksen ja järjestyksen välillä, jotta kumpikaan ei pääsisi voitolle.
Moorcockin fantasiaromaanit ja -novellit ovat yleensä synkkiä ja sentimentaalisia kertomuksia, joiden teemoina toistuvat voima, vastuu ja väkivalta, petos ja riippuvuus, elämän tarkoitus, kohtalo ja kuolema. Tunnetuimpia näistä lienevät Elric-sarjan teokset. Tieteisteoksissaan Moorcock on viljellyt pikemminkin ironisia ja komediallisia sävyjä, mistä esimerkkejä ovat Jerry Cornelius -sarja sekä Viimeisten aikojen valtiaat -trilogia.
Moorcockin realistisesta tuotannosta mainittakoon Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen aikoihin sijoittuva Byzantium Endures, joka tutkii muistin ja identiteetin vääristymistä, sekä Lontoo-kuvaus Mother London. Moorcock itse pitää kahta viimeksi mainittua parhaina teoksinaan.
Moorcock ja rockmusiikki

Moorcock esiintyi 1960-luvulla bluesklubeilla laulajana ja johti Deep Fix -rockyhtyettä . Michael Moorcock & Deep Fix julkaisi vuonna 1975 rockalbumin nimeltä New World’s Fair. Sen teemana ovat Dodgem Dude -nimisen hahmon seikkailut. Levy ei ollut suuri myynti- tai arvostelumenestys: kriitikot vertasivat Moorcockia laulajana aloittelevaan oopperalaulajaan. Muita Moorcockin demo- tai studionauhoituksia on julkaistu vuosien varrella erilaisilla kokoelmilla muun muassa Flicknife- ja Voiceprint-levymerkeillä.
1970-luvun alkupuoliskolla Moorcock teki joitakin sanoituksia Hawkwind-yhtyeelle, ja oli myös mukana joissakin yhtyeen konserteissa runonlausujana. Moorcock oli näkyvästi mukana yhtyeen Warrior on the Edge of Time -albumilla, jolla hän myös lausuu kaksi omaa runoaan. Yksi Moorcockin tunnetuimmista sanoituksista sisältyy kappaleeseen ”Sonic Attack”, joka löytyy Hawkwindin Space Ritual -albumilta. Myös 1980-luvun alkupuoliskolla Moorcock oli mukana Hawkwindin levyillä sanoittajana ja laulajanakin. Hawkwindin lisäksi Moorcockin sanoituksia on käyttänyt Blue Öyster Cult -yhtye.
Suomennetut teokset

Katso ihmistä!.  ((Behold the Man, 1969.) Suom. Raimo E. Tikkanen)  Vaskikirjat, 2009.  ISBN 978-952-5722-09-3
Elric Melnibonélainen.  ((Elric of Melniboné, 1972.) Suom. Jaakko Kankaanpää)  Helsinki:  TK-Kustannus, 1992.  ISBN 951-96304-3-0
Viimeisten aikojen valtiaat.  ((The hollow lands: Volume two of a trilogy 'The Dancers at the End of Time', 1974.) Suom. Pekka Markkula)  Hyvinkää:  Book studio, 1997.  ISBN 951-611-879-8
Viimeisten aikojen valtiaat 2: Outo kiihko.  ((The End of All Songs: Volume Three of a Trilogy 'The Dancers at the End of Time', 1976.) Suom. Pekka Markkula)  Hyvinkää:  Book studio, 1998.  ISBN 951-611-914-X
Viimeisten aikojen valtiaat 3: Laulun loppu.  ((The Dancers at the End of Time, 1976.) Suom. Jorma-Veikko Sappinen)  Helsinki:  Book studio, 1999.  ISBN 951-611-977-8
Maailmantuskan soturi.  ((The war hound and the world’s pain, 1981.) Suom. Sauli Santikko)  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18946-4
Oswald Bastable -trilogia:
Ilmojen sotaherra.  ((The Warlord of the Air, 1971.) Suom. Laura Nieminen)  Oulu:  Vaskikirjat, 2013.  ISBN 978-952-5722-13-0
Leviatan maan päällä.  ((The Land Leviathan, 1974, korjattu laitos 1993.) Suom. Mervi Hämäläinen)  Tampere:  Vaskikirjat, 2013.  ISBN 978-952-5722-14-7
Teräksinen tsaari.  ((The Steel Tsar, 1981) Suom. Mervi Hämäläinen)  Tampere:  Vaskikirjat, 2014.  ISBN 978-952-5722-20-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michael Moorcock Wikimedia Commonsissa
Moorcock's Miscellany. (englanniksi)
Michael Moorcock Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Michael Moorcock: Starship Stormtroopers (Arkistoitu – Internet Archive). Cienfuegos Press Anarchist Review, 1978. (englanniksi)
Michael Moorcock: Epic Pooh. British Fantasy Society 1978, tarkistettu laitos 1989 ja 2002. (englanniksi)
Leena Peltonen: Wizardry and Wild Romance. Aikakone.
Hari Kunzru: When Hari Kunzru met Michael Moorcock. The Guardian 4.2.2011. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Brian Kennedy

Brian Edward Patrick Kennedy (s. 12. lokakuuta 1966, Falls Road, Belfast, Pohjois-Irlanti) on irlantilainen laulaja, laulunkirjoittaja ja kirjailija.
Ura

Brian Kennedy tuli tunnetuksi Van Morrisonin taustalaulajana 90-luvun alkupuolella. Hän esiintyi useissa konserteissa ja monilla levytyksillä kuuden vuoden ajan.
Yksi tunnetuimpia faneja on entinen Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton, jolle Brian Kennedy on pitänyt useita yksityiskonsertteja.
Vuonna 2000 hän otti vastaan roolin Broadwaylla Riverdance-musikaalin päälaulajana ja muutti siksi aikaa New Yorkkiin.
Hän esitti alkuperäisen version kappaleesta You Raise Me Up Secret Gardenin kanssa vuonna 2001. Laulusta on sittemmin tehty ainakin 125 versiota ympäri maailmaa eri kielillä. Sen ovat esittäneet mm. Josh Groban ja Westlife.
Hän lauloi kyseisen kappaleen legendaarisen jalkapalloilijan, George Bestin, hautajaisissa marraskuussa 2005. Se julkaistiin joulukuussa nimellä George Best: A Tribute ja saavutti nelossijan Britannian listalla.
Brian Kennedy valittiin Irlannin edustajaksi vuoden 2006 Euroviisuihin. Edustuskappaleeksi valittiin yleisöäänestyksellä hänen oma kappaleensa, Every Song Is A Cry For Love. Hänen esiintymisensä semifinaalissa oli koko kilpailun tuhannes esitys. Finaalissa hän sijoittui lopulta kymmenenneksi 93 pisteellä ja takasi Irlannille finaalipaikan myös seuraavana vuonna.
Hän on julkaissut kaksi kirjaa, jotka perustuvat osittain hänen nuoruuteensa. Hyvät arvostelut saaneet kirjat kertovat nuoresta Fergal Flynnista, joka kasvaa Belfastissa kamppaillen seksuaalisuutensa kanssa ja vähitellen löytää upean lauluäänensä. Brian Kennedy kirjoittaa parhaillaan viimeistä osaa kolmiosaiseen sarjaan.
Kennedy on kertonut olevansa homoseksuaali.
Albumit

The Great War Of Words (1990)
A Better Man (1996)
Now That I Know What I Want (1999)
Get On With Your Short Life (2000 Irlannissa, 2001 Britanniassa)
On Song (2003)
Live In Belfast (2004)
On Song 2 - Red Sails Into The Sunset (2005)
Homebird (2006)
Singlet

| Kappale | Julkaistu kk/vvvv |
| --- | --- |
"Captured": 02/1990
"Hollow": 04/1990
"Believe It": 10/1990
"A Better Man": 06/1996
"Life, Love And Happiness": 09/1996
"Put The Message In The Box": 03/1997
"These Days" (feat.Ronan Keating): 09/1999
"Playin' With My Heart": 12/1999
"Get On With Your Short Life": 09/2001
"Only Love Can Break Your Heart" / "So What If It Rains": 09/2002
"George Best - A Tribute": 12/2005
"Every Song Is A Cry For Love": 04/2006
Kirjat ja novellit

John McAllister & Frank Sewell: Breaking The Skin.  Black Mountain Press, 2002.  ISBN 0-9537570-1-3  (irlantilaisia novelleja, joista kaksi Brian Kennedyn kirjoittamia)
Brian Kennedy: Arrival Of Fergal Flynn.  Hodder, 2004.  ISBN 0-340-83230-4
Brian Kennedy: Roman Song.  Hodder, 2005.  ISBN 0-340-83232-0
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz
Johannes Damaskolainen

Johannes Damaskolainen.
Pyhä Johannes Damaskolainen (m.kreik. Ιωάννης ὁ Δαμασκηνός, Iōannēs ho Damaskēnos, lat. Johannes Damascenus, arab. يوحنا الدمشقي, Yūḥannā ad-Dimashqī‎; siviilinimeltään Yuhanna ibn Mansur ibn Sarjun, noin 676 – 5. joulukuuta 749) oli melkiitteihin kuulunut munkki ja pappi. Hän syntyi ja kasvoi Damaskoksessa, mutta kuoli todennäköisesti Mar Saban luostarissa, Jerusalemista kaakkoon. Hän oli syyrialaista sukua, mutta hän oli saanut klassisen hellenistisen kasvatuksen. Hän toimi nuoruudessaan Umaijadien kalifaatin virkamiehenä, mutta lähti luostariin. Hänet lasketaan usein kirkkoisien joukkoon, ja ainakin ortodoksit lukevat hänet pyhiin.
Johannes kirjoitti laajalti kristillisestä teologiasta, dogmatiikasta, apologetiikasta, ikoniteologiasta ja hermeneutiikasta, ja hänen teostensa joukkoon kuuluu myös lukuisia saarnoja ja pyhimyselämäkertoja.
Teoksia

Tiedon lähde (Πηγὴ γνώσεως , Pēgē gnōseōs ) — kolmiosainen dogmaattinen teos:
Filosofisia lukuja (Φιλοσοφικὰ κεφάλαια, Filosofika kefalaia)
Harhaopeista (Περὶ τῶν αἱρέσεων, Peri tōn haireseōn)
Ortodoksisen uskon tarkka esitys (Ἔκδοσις ἀκριβὴς τῆς ὀρθοδόξου πίστεως, Ekdosis akribēs tēs orthodoksū pisteōs)
Ikoneista (Περὶ εικόνων, Peri eikonōn)
Ihmisen luonnosta (Περὶ φύσεως ανθρώπου, Peri fyseōs anthrōpū)
Jumalansynnyttäjästä (Περὶ Θεοτόκου, Peri Theotokū)
Kristuksen luonnosta (Περὶ φύσεως Χριστού, Peri fyseōs Khristū)
Ortodoksisesta uskosta (Περὶ ορθοδόξους πίστεως, Peri orthodoksūs pisteōs)
Pyhästä kolminaisuudesta (Περὶ Ἁγίας Τριάδος, Peri Hagias Triados)
Teologiasta (Περὶ θεολογίας, Peri theologias)