Eleonoora Akvitanialainen
Ristiretki

Vaikka Eleonooran aviomies Ludvig VII olikin hurskas, hän joutui kuitenkin raivoisaan konfliktiin paavi Innocentius II:n kanssa. Bourgesin arkkipiispanistuin oli tullut vapaaksi ja kuningas kannatti tehtävään omana ehdokkaanaan kansleri Caduria. Vastassa oli paavin ehdokas ja arkkipiispaksi nimetty Pierre de la Charte. Kuningas ilmoitti, että uudella arkkipiispalla ei ole tulemista kaupunkiinsa. Tämä johti välittömästi Ludvigin ja hänen valtakuntansa pannaan julistamiseen.
Eleonooran kehotuksesta Ludvig järjesteli Eleonooran sisaren Petronillan ja Vermandois'n kreivin Raoul I:n avioliittoa, joskin kreivi joutui eroamaan edellisestä puolisostaan, joka puolestaan oli Champagnen kreivin Theobald II:n sisar. Tämä johti sotatilaan kuninkaan ja vasallin välillä, kun vasalli lisäksi oli asettunut tukemaan paavia Burgesin arkkipiispan nimityksessä. Sotaa käytiin vuosina 1142–1144 ja se päättyi kuninkaan miehittäessä Champagnen. Taistelun tuoksinassa kuningas oli hävittänyt koko Vitryn kylän, jonka kirkon polttamisen yhteydessä kaikki 1 300 sinne suojaan mennyttä ihmistä paloi hengiltä. Syyllisyyden vaivaamana Ludvig lupasi joulupäivänä vuonna 1145 lähteä ristiretkelle.
Pääsiäisenä vuonna 1146 Eleonoora ja Ludvig ottivat kummatkin ristiretkiviitan tilaisuudessa, jossa saarnasi Bernhard Clairvauxlainen. Tilaisuus oli historiallisesti ainutlaatuinen, sillä puolisot ja naiset jäivät yleensä kotiin, kun miehet lähtivät sotiin ja eritoten ristiretkelle, vieraaseen maanosaan. Eleonoora ei ollut vain mukana matkaava puoliso, vaan oman, omilta läänityksiltään lähteneen ja aseistetun feodaaliarmeijansa johdossa oleva sotilas. Ennen kokemattomasta tapahtumasta lähti liikkeelle moninaisia huhuja. Eleonooran ja hänen hovinaistensa väitettiin pukeutuneen amatsoneiksi taisteluja varten, mutta tutkimus pitää asiaa vain legendana. Toinen ristiretki alkoi kuitenkin Vézelaysta ja Eleonoora oli sotajoukkoineen siinä mukana. Naisten asema ristiretken aikana sai huomattavaa parannusta, kun tiedotettiin Magdalan Marian haudan löytymisestä.
Toinen ristiretki sinänsä oli suuri pettymys ja tappio. Ludvig oli heikko sotilaallinen johtaja ja kykenemätön ylläpitämään joukkojensa kuria ja moraalia tai tekemään sotatoimissa taktisesti mielekkäitä päätöksiä. Eleonooran outo asema ristiretkeen osallistuvana herttuattarena sai aikaa erilaisia huhuja. Naista ei välttämättä pidetty kykenevänä sotatoimiin tai joukkojen johtamiseen ja siksi huhut kertoivat Eleonooran sukupuolisuhteista milloin johonkin alempaan vasallin, milloin setäänsä Antiokian ruhtinaaseen Raymond de Poitiersiin. Kotimatkan aviopuolisot tekivät erillään.
Sotaretkellään itäiselle Välimerelle Eleonoora oli kuitenkin oppinut paljon Euroopassa vielä kehittymättömiä asioita. Eritoten hän oppi paljon merenkulun säädöksistä, jotka olivat hyvin kehittyneet Välimeren itäosissa. Tästä Eleonoora sai aikaiseksi perustan kaikelle sille, mitä myöhemmin on kutsuttu merilainsäädännöksi. Eleonoora näet saattoi nuo säädökset voimaan omilla läänityksillään, ensin esimerkiksi Oleron saarella ja myöhemmin koko Englannissa. Lisäksi hän kehitti kauppasopimuksia Konstantinopolin ja Pyhän maan kanssa käytävään kauppaan. Eleonoora siis hyödynsi tehokkaasti matkaansa, joka oli osa pieleen mennyttä toista ristiretkeä, koko Euroopan tulevaisuuden hyväksi.