Paul Cézanne
Elämä > Omistautuminen taiteelle

Pariisiin Cézanne palasi vuonna 1872. Samana vuonna hänen rakastajattarensa Hortense Fiquet synnytti hänelle pojan. Poika sai isänsä mukaan etunimen Paul. Suhde oli alkanut jo kolme vuotta aikaisemmin. Taiteilija-Cézanne salasi suhteen isältään, sillä tiesi, että tämä pitäisi sitä skandaalina ja lopettaisi kuukausirahansa maksamisen.
Cézanne osallistui myös impressionistien ensimmäiseen yhteiseen näyttelyyn vuonna 1873, saaden tosin kriitikoilta äärimmäisen kielteistä palautetta. Hän otti sen erittäin raskaasti. Erityisen paljon häntä loukkasi erään kriitikon käyttämä sana "avantgarde". Tämän jälkeen hän ei enää osallistunut ryhmänäyttelyihin ja maalasi seuraavan vuosikymmenen ajan ainoastaan Pariisin ulkopuolella. Pissarro otti Cézannen mukaansa maalausmatkoilleen maaseudelle ja taivutti tätä keventämään värien käyttöään minkä Cézanne puoli vastentahtoisesti hyväksyi. Hän painotti, että hänen näkemyksensä oli ainutlaatuinen.
Kova kritiikki saattoi harmittaa Cézannea, mutta se ei saanut häntä koskaan hylkäämään valitsemaansa taiteellista linjaa. Hän kävi kaikki taiteelliset kamppailunsa yksinään eikä halunnut näyttää epävarmuuttaan muille. Hän vieraili 1870- luvulla usein isänsä luona joka  loukkasi poikaansa karkeasti siitä, että tämän maalaukset eivät käyneet kaupaksi. Hän piti poikaansa lahjattomana. Onnekseen Cézanne tapasi taidekeräilijä Victor Chocquet'n, joka tilasi häneltä muotokuvansa.
Vuoden 1877 näyttelyn jälkeen Cézanne ei ollut enää ammatillisissa yhteyksissä toisiin impressionisteihin. Hän piti heitä edelleen ystävinään ja kehui heitä julkisesti vuolaasti. Pissarro oli "kolossaallinen ja nöyrä", Renoir "mahtavin kaikista" ja myös Monet'a hän ylisti. Sen sijaan välit Zolaan, kouluaikojen ystävään ja pitkäaikaiseen tukijaan katkesivat lopuulisesti.
Zolasta oli tullut menestyvä journalisti ja kirjailija. Vuonna 1886 hän postitti Cézannelle uusimman kirjansa "L’Oeuvreto" . Teos kertoo lahjattomasta taidemaalarista, joka päätyy lopulta itsemurhaan. Cézanne oli aivan varma, että teos kertoo hänestä ja katkaisi välinsä kirjailijaan. Samana vuonna isä-Cezanne sai selville poikansa elävän pitkässä suhteessa naisen kanssa ja olevan pojan isä. Hän painosti poikaansa solmivan heti avioliiton. Vähän tämän jälkeen isä kuoli ja Paul Cézanne peri isänsä omaisuuden. Hän oli nyt 47-vuotiaana taloudellisesti vapaa.
Yhteiseloa vaimon ja pojan kanssa kesti vuoteen 1888, jolloin nämä muuttivat pysyvästi Pariisiin.
Erikoisesta taiteilijaluonteestaan huolimatta Cézannen elintapoja leimasi myös tietty sovinnaisuus. Poliittisilta mielipiteiltään hän oli konservatiivinen ja uskonnollisissa asioissa tunnontarkka tapakristitty. Hän myös pyrki saamaan taiteelleen virallisen hyväksynnän, esimerkiksi valtionpalkintojen ja kunniamerkkien muodossa. Tässä hän kuitenkin epäonnistui yhä uudelleen ja uudelleen – vielä silloinkin, kun hänen impressionistiset taiteilijaystävänsä olivat alkaneet saada virallista tunnustusta. Tätä hänen muista taiteilijoista poikkeavaa pikkuporvarillista arvomaailmaansa on selitetty muun muassa sillä, että hän halusi minimoida kaikki taiteen ulkopuoliset häiriötekijät. Hän valitsi helpoimman tien käytännön maailmassa voidakseen keskittyä vaikeimman tien kulkemiseen taiteen ihannemaailmassa.