stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ikämieli

Ikämieli oli saamelainen tietäjä ja sotapäällikkö, joka vaikutti Sompiossa nykyisen Sodankylän seudulla. Hänestä on säilynyt runsaasti kansantarinoita, joista osa on merkitty muistiin jo varhain. Ikämieli on hänen suomalainen nimensä, eri saamen kielissä häntä kutsuttiin eri nimillä, kuten Akmeeli. Lisäksi hänellä oli kristillinen ristimänimi Antereeus.
Ikämieltä pidetään historiallisena henkilönä, hän saattoi elää 1500- tai 1600-luvulla. Veroluettelossa mainitaan 1500-luvulla nimi Ikämieli Sompiossa, Kitkajärvellä ja Kuolajärvellä. Nimi on suomalainen, mutta ilmeisesti se oli veroluettelossa käännös. Suomalaisten keskuudessa saamelaisilla oli tapana käyttää suomalaisia versioita nimistään. Ikämielen pojanpojanpojaksi väitti itseään eräs henkilö vuonna 1822.
Ikämieli oli tunnettu saamelaisten, norjalaisten ja venäläisten tarinoista ja kansanperinteistä. Hänen kerrotaan koonneen yhteen Sompion, Sodankylän ja Keminkylän lappalaiset, ja lyöneen näiden avulla venäläiset sissit. Sekä venäläiset että norjalaiset lupasivat Ikämielestä tapporahan, mutta hän eli vanhaksi.
Sompion historiaan perehtyneet Samuli Paulaharju ja Jaakko Fellman ovat molemmat arvelleet, että Ikämieli olisi ollut ensimmäisen kirjoihin merkityn sodankyläläisen, 1600-luvulla eläneen Johan Mustan isä. Hänestä polveutuvan Korvasen suvun sukukirjan mukaan Paulaharju tiesi noidan asuneen Korvasessa ja pitäneen porokotaa Luiron rannalla Porokotaniemessä. Sukukirjan mukaan Ikämieli olisi jättänyt jälkeensä myös aarteen tulevia sukupolvia varten.
Tarinoita Ikämielestä

Ikämieli oli tarinoissa tietäjä, joka vajosi transsiin, jolloin hänen sielunsa matkasi valaana. Ikämielen kerrotaan olleen myös niin jalo tietäjä, että hän pystyi muuntautumaan hukaksi, karhuksi, kalaksi tai jopa linnuksi. Ikämieli osasi liikkua kätkeytyneenä pilveen tai tuuleen ja muuttaa itsensä linnuksi tai kalaksi, ts. ottaa apuhenkensä eläinhahmon. Hänen kerrotaan myös maanneen talvikauden karhuna kuusen juurakon alla. Inarissa Akmeeli mainitaan tarkka-ampujana, joka osui nuolellaan sen haarukan päähän, jolla vainolaisten kuparihaarniskaan pukeutunutta päällikköä juuri syötettiin. Kerrotaan myös, että Ikämielen haudalla on käyty alueen saamelaisen perinteen mukaisesti hakemassa tietoa hänen sielultaan.
Tunnetuin Ikämielestä kertova tarina lienee kuitenkin kertomus hänen kuolemastaan. Ikämieli rummutti itsensä transsiin neuvottuaan ensin vaimolleen sanat, joilla hänet piti määräaikana herättää. Vaimo kuitenkin unohti sanat, eikä Ikämieli voinut palata ruumiiseensa, joka sen alkaessa mädäntyä haudattiin rantatörmään. Vasta kolmenkymmenen vuoden kuluttua sanat palautuivat vaimon mieleen, ja hän muisti kutsua miestään "hauin suolen soikerosta, kolmannesta koikerosta". Vanha noita nousi silloin ylös, mutta lihat ja luut putosivat samassa alas, ja Ikämieli vajosi takaisin hautaansa. Tarinan Ikämieli on suomalaisen tradition Antero Vipusen kaltainen hahmo, liian kauaksi ajaksi transsiin jäänyt noita, joka ei kykene enää palaamaan elävien maailmaan.
Ikämielen väitetty hauta on Sompiojärven takana, Hietaojan varrella. Siellä on kolme hiekkakumpua, joita sanotaan Akmeelinkummuiksi. Yhdessä niistä on ollut kuoppa, jota sanotaan Akmeelinhaudaksi. Siellä on ollut puuristi, jonka myöhempi tietäjä Polvari-Jaako eli Jaako Alariesto pystytti Akmeelille käydessään hakemassa tältä tietoa. Tämän puuristin lahottua pois tilalle pystytettiin uusi puuristi, josta on säilynyt piirros. Tutkimuksissa ei kuitenkaan ole löydetty merkkejä hautauksesta, ja kuoppaa arvellaan peuranpyyntikuopaksi. Jos Ikämieli haudattiin tänne, hänet on voitu jättää pakanalliseen tapaan arkussa maan pintaan. Silloin hänestä ei olisi jäänyt mitään.
Ikämieli ja Antero Vipunen

Kertomukset Ikämielestä muistuttavat jossain määrin Kalevalan ja kansanrunojen kertomusta Antero Vipusesta, maan alla kauan maanneesta väkevästä tietäjästä tai jättiläisestä, jonka luota käydään hakemassa tietoa, luotteita. Ikämielen kristitty nimi Antereeus on läheinen nimelle Antero, tosin kaikissa suomalaisissa versioissa maassa makaajan nimi ei muistuta Antereeusta. Antero Vipusesta kertovan tarinan on toisaalta arveltu myös olevan lainaa muinaisesta Egyptistä, sillä egyptiläinen tarina Ramses II:n pojasta, Satni-Khamuasetista, sisältää vastaavuuksia Antero Vipuseen. Satni-Khamuaset etsii kaiken synnyn salaisuutta joutuen kysymään neuvoa Nineferkaptah-nimiseltä vainajalta.
Mustapääsammal

| Mustapääsammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Sompasammalet Splachnales
Heimo::  Mustapääsammalet Catoscopiaceae
Suku::  Mustapääsammalet Catoscopium
Laji::  nigritum
Kaksiosainen nimi
 Catoscopium nigritum  (Hedw.) Brid. 
Katso myös
   Mustapääsammal Wikispeciesissä   Mustapääsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustapääsammal (Catoscopium nigritum) on lehtisammallaji, joka on ainoa laji mustapääsammalten heimossa (Catoscopiaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoisella puolella.
Mustapääsammal tuottaa itiöpesäkkeitä säännöllisesti. Ne koostuvat pienestä noin millimetrin kokoisesta mustasta pesäkeosasta ja suhteellisen pitkästä punaisesta pesäkeperästä ja näyttävät pikkuruiselta golfmailalta.
Mustapääsammalta esiintyy Suomen alueella aivan etelässä ja keskisen Suomen pohjoispuolelta Lappiin. Pohjois-Suomen kalkkipitoisilla seuduilla laji on yleinen, muualla harvinainen. Mustapääsammal on kalkinvaatija ja kasvaa runsasravintesilla paikoilla kuten lettosoilla, lähdepuroilla ja rannoilla märällä maa- ja turvealustalla.
Ilkivalta

Rakennusten seinien luvaton töhriminen on Suomen rikoslain mukaan sakolla tai vankeudella rangaistavaa vahingontekoa.
Ilkivaltaa linja-auton selkänojassa.
Ilkivalta siinä merkityksessä, jossa sanaa käytetään Suomen rikoslaissa, on tahallista häiriön aiheuttamista esimerkiksi meluamalla muualla kuin yleisellä paikalla tai yleisöltä suljetussa virastossa, toimistossa, liikkeessä tai tehtaassa tai muussa vastaavassa paikassa. Ilkivaltaa on myös häiriön aiheuttaminen tarpeettomilla puhelinsoitoilla virastoon, toimistoon, liikkeeseen taikka muuhun vastaavaan paikkaan, samoin kuin väärän hälytyksen aiheuttaminen käyttämällä julkisen kulkuneuvon hätäjarrua tai hälytintä muutoin kuin hätätilanteessa. Suomessa ilkivallasta seuraa sakkorangaistus. Yleisellä paikalla tapahtuvasta ilkivallasta eli häiriön aiheuttamisesta esimerkiksi meluamalla julkisella paikalla rangaistaan järjestyslain perusteella järjestysrikkomuksena.
Yleisessä kielenkäytössä ilkivallaksi nimitetään myös toisen omaisuuden tahallista vahingoittamista. Tällaisesta teosta käytetään yleisesti myös nimitystä vandalismi, varsinkin kun hävitysvimma kohdistuu kulttuurielämän tuotteisiin. Sana juontuu alun perin kansainvaellusten aikaisesta vandaalien heimosta, joka hävitti Galliaa ja ryösti Rooman vuonna 455. Sanan ”vandalismi” (ransk. vandalisme) keksi ranskalainen piispa ja poliitikko Henri Grégoire. Hän käytti sitä ensi kerran Ranskan kansalliskonventissa vuonna 1794 pitämässään puheessa, jossa hän rinnasti Ranskan vallankumouksen kiihkeimpänä aikana tapahtuneen taideteosten ja muistomerkkien tuhoamisen vandaalien Roomassa harjoittamaan hävitykseen.
Suomen rikoslain 35 luvussa toisen omaisuuteen tai tekijän yhdessä muiden kanssa omistaman omaisuuden vaurioittamisesta tai hävittämisestä käytetään nimitystä vahingonteko. Siitä rangaistaan sakolla tai vankeudella enintään yhdeksi vuodeksi, törkeissä tapauksissa jopa neljäksi vuodeksi. Lievissä tapauksissa rangaistusseuraamus on sakko. Paljon vaaraa aiheuttava ilkivaltateko voi tuoda tekijälleen syytteen myös liikenneturvallisuuden vaarantamisesta tai tapon yrityksestä. Eräissä tapauksissa kyseessä voi olla myös hautarauhan tai kotirauhan rikkomisen muoto.
Kirjallisuutta

Koski, Sami & Rissanen, Mika & Tahvanainen, Juha: Hävityksen historiaa: Eurooppalaisen vandalismin vuosisadat.  Jyväskylä:  Atena, 2007.  ISBN 978-951-796-490-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilkivalta Wikimedia Commonsissa
Mehmet Murat İldan

Mehmet Murat İldan (s. 16. toukokuuta 1965, Elazig, Turkki) on turkkilainen kirjailija ja näytelmäkirjailija. Hän on saanut taloustieteilijän koulutuksen Essexin yliopistossa asuessaan yhdeksän vuotta Englannissa. Hän on jäsenenä Istanbulin näytelmäkirjailijaliitossa , Ankarassa päämajaansa pitävässä Turkin kirjailijaliitossa  ja istanbulilaisessa tietokirjailijaliitossa .
Turkkilainen kirjallisuuden kääntäjä Yurdanur Salman on kääntänyt kuusi hänen näytelmäänsä englanniksi. Näytelmästä Eyes of Magic on julkaistu katkelmia Absinthe - New European Writing -kulttuuriaikakauslehdessä
Teokset > Turkiksi

Sisam Adası Aşıkları (novelli, Truva Yayınları 2006) , ISBN 9944-975-32-X
Paris'in Altındaki Güller (romaani, Truva Yayınları 2006), ISBN 975-6237-84-8
Antikacı Arago'nun Günlüğü (romaani, Truva Yayınları 2005), ISBN 975-6237-58-9
William Shakespeare (näytelmä, T.C. Kültür ve Turizm Bakanlığı Yayınları 2002), ISBN 975-17-2906-8
Mohandas Karamchand Gandhi (näytelmä, T.C. Kültür ve Turizm Bakanlığı Yayınları 2002) ISBN 975-17-2977-7
Galileo Galilei (näytelmä, T.C. Kültür ve Turizm Bakanlığı Yayınları 2001), ISBN 975-17-2652-2
Dilencinin Kehaneti (näytelmä, T.C. Kültür ve Turizm Bakanlığı Yayınları 2001), ISBN 975-17-2629-8
Sakyamuni (näytelmä, T.C. Kültür ve Turizm Bakanlığı Yayınları 2000), ISBN 975-17-2525-9
Ödüllü Oyunlar 2 - Büyünün Gözleri (näytelmä, MitosBOYUT Yayınları 2000), ISBN 975-81-0688-0
Ormanın Hayaletleri (näytelmä, T.C. Kültür ve Turizm Bakanlığı Yayınları 2000), ISBN 975-17-2392-2
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat
Noora Mustajoki

Noora Mustajoki (s. 1978) (ent. Lintukangas) on suomalainen tietokirjailija ja Kittilän kirjastotoimenjohtaja. Hän on myös kundaliinijoogan opettajakouluttaja. Mustajoki on kaudella 2024–2026 Suomen Tietokirjailijat ry:n ja 2024–2025 Suomen Kirjastoseuran hallitusten jäsen.
Hän on kirjoittanut tietokirjoja myös Emilia Vasko-Kujalan ja Manuela Boscon kanssa.
Teokset

Naisen toinen kevät – kaikki vaihdevuosista (Emilia Vasko-Kujalan kanssa, Viisas Elämä, 2025) ISBN 9789523841888
Manuela Bosco: Yhteys luontoomme (Viisas Elämä, 2024) ISBN 9789523841680
Naisen syklit (Emilia Vasko-Kujalan kanssa, Viisas Elämä, 2023) ISBN 978-952-384-067-6
Naisen elämänkaari (Emilia Vasko-Kujalan kanssa, Viisas Elämä, 2022) ISBN 978-952-384-028-7
Nainen omassa voimassaan (Emilia Vasko-Kujalan kanssa, Viisas Elämä, 2022) ISBN 978-952-384-027-0
Selviytymisopas elämän kriiseihin (Otava, 2020) ISBN 978-951-1-35020-0
Wikström, Sanna (toim.): Lasten oppeja äideille (Otava, 2018), antologia ISBN 9789511319931
Viihdy omassa arjessasi. Mielen ja kehon harjoituksia kaaoksen keskelle (Otava, 2017) ISBN 978-951-1-31113-3
Aiheesta muualla

Podcast-haastattelu yhdessä Manuela Boscon kanssa (2024) youtube.com
Mustajoki Uuden ajan nainen -podcastin vieraana (2023) spotify.com
Mustajoki Kirjastokaistan alanvaihtajat-keskustelussa (2023) kirjastokaista.fi
Mustajoen ja Emilia Vasko-Kujalan haastattelu Lapin Kansassa 14.5.2023 (maksullinen verkkoversio) lapinkansa.fi
"Myötätunto ei tapahdu itsestään", haastattelu 3.8.2020 seura.fi
"Ruuhkavuosiarjessa voi viihtyä" haastattelu 13.8.2019 kaksplus.fiTämä artikkeli on tynkä. Voit auttaa Wikipediaa  artikkelia.
Mustapohja

Mustapohja oli pienehkö kylä Kivennavalla Karjalankannaksella. Kylän kohdalla Rajajoki työntyi Venäjälle päin, niin että Mainila Venäjän puolella oli Mustapohjan kylän lounaispuolella, ikään kuin Mainilan kainaloon olisi syntynyt Mustapohjan kylä. Eikä kapea joki kyliä mitenkään toisistaan erottanut. Kylässä oli 21 taloa, jotka miltei kaikki olivat sijoittuneet tien varteen melko lähelle toisiaan.  Nykyisin tuota kylätietä ei ole, eikä kylän kohdalla ole asutusta.
Aiheesta muualla

http://www.kivennapa.fi/virtuaali/VirtuaaliKivennapa.html
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Ihmisluovutukset Neuvostoliittoon

Ihmisluovutukset Suomesta Neuvostoliittoon tarkoittaa vuosina 1940–1955 Neuvostoliittoon siirrettyjä tai palautettuja Neuvostoliiton kansalaisia. Heitä on Arkistolaitoksen tutkimushankkeen mukaan ollut noin 120 000.
Palautettuja olivat muun muassa seuraavat ryhmät:
Neuvostokansalaiset:
2 800 Itä-Karjalan siviiliä, jotka olivat vetäytyneet Suomeen kesällä 1944 Suomen armeijan mukana.
65 000 Suomeen evakuoitua inkeriläistä,
kymmeniä tuhansia sotavankeja.
Kirjallisuutta

Jussi Pekkarinen ja Juha Pohjonen: Ei armoa Suomen selkänahasta. Ihmisluovutukset Neuvostoliittoon 1944–1981. Otava, 2005 ISBN 951-1-19547-6
Pekka Kauppala, Paluu vankilierien teille. Suomesta Neuvostoliittoon luovutettujen kohtalo 1939–1955, Gummerus 2011 SBN 978-951-20-8385-5
Ilmarako

Ilmarako tomaatin lehdellä.
Ilmarako (m.kreik. stoma, mon. stomata) on pieni reikä kasvin lehden pinnassa. Kaasujen vaihto ilman ja lehden välillä tapahtuu ilmarakojen kautta. Päivän aikana, kun on valoisaa, hiilidioksidi menee sisään ja vesihöyry poistuu. Ilmaraot eivät ole vain reikiä, vaan ne liikkuvat. Illalla, kun aurinko laskee eikä enää ole riittävästi valoa fotosynteesiä varten, ne sulkeutuvat. Ne sulkeutuvat myös, jos on kuiva ilma tai kuiva maa, koska yksi prioriteetti kasvilla on veden säästö. Toinen prioriteetti on, että hiilidioksidia on riittävästi, jotta fotosynteesi ei hidastu.
Ilmarakoja voi olla jopa satoja yhtä neliömillimetriä kohti. Siten yhdessä lehdessä voi olla miljoonia ilmarakoja. Jokainen ilmarako on suorasti herkkä valolle, hiilidioksidille, vesihöyrylle, lämpötilalle ja kasvihormonille, ja epäsuorasti herkkä myös juuriston olosuhteille.
Kasveilla on sisäinen kello, ja kello vaikuttaa myös ilmarakojen toimintaan. Jos kasvi siirretään lampun alle, ilmaraot sulkeutuvat illan aikana ja avautuvat uudelleen aamulla, vaikka valoa on koko ajan. Jos kasvi siirretään pimiöön, ilmaraot avautuvat aamun aikana. Jos on valoa, ne eivät sulkeudu täydellisesti. Jos on pimeä, ne avautuvat vain osittain.
Ilmaraossa on reikä ja kaksi solua sen ympärillä. Nämä kaksi ”huulisolua” liikkuvat, ja niiden tilavuus ja muoto muuttuvat. Yleistä on, että ilmaraot sijoittuvat vain lehden ”abaxial” ala-pinnalle, tai molemmalle pinnoille lajista riippuen.
Veden haihdunta vaikuttaa myös lehden lämpötilaan, koska veden haihduttaminen kuluttaa energiaa.
Ilman sulkeutuvia ilmarakoja kasveja olisi vain kosteilla paikoilla. Voimme nähdä ne vain mikroskoopin avulla, mutta ilmaraot vaikuttavat metsän ja viljan kasvuun ja siihen, miten säännöllisesti puutarhaa on kasteltava.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helsingin yliopisto, Metsätieteiden laitos, Hiilipuu: Ilmaraon toiminta (Arkistoitu – Internet Archive)
Musicarello

I ragazzi del juke-box on yksi varhaisista musicarello-elokuvista.
Musicarello (Il musicarello) on  italialainen musiikkielokuvan alalaji. Sen tyypillisiä lajipiirteitä ovat hiljattain kuuluisuuteen nousseen kevyen musiikin laulajan uran edistäminen ja hänen viimeisimmän albuminsa mainostaminen sekä toistuvat viittaukset muotiin ja nuoruuteen.
Musicarello-elokuvan keskeisenä musiikillisena teemana on levyltä nostettu hittikappale. Toisinaan elokuvan nimi on sama kuin hittikappaleen, kuten Lisa dagli occhi blu. Musicarelloihin kuuluu yleensä hempeä rakkaustarina ja rantaelämä sekä hauskanpito. Lajityyppi vastaa lähinnä saksalaista schlager-elokuvaa ja suomalaista iskelmäelokuvaa.
Elokuvakriitikko Stefano Della Casan mukaan musicarello-nimi on muunnelma suositun Carosello-televisio-ohjelman nimestä. RAI esitti Caroselloa vuosina 1957–1977.
Ensimmäiset musicarello-elokuvat tehtiin 1950-luvulla ja lajityyppi eli kukoistuskautensa 1960-luvulla, jonka jälkeen se alkoi hiipua.
Kirjallisuutta

Magni, Daniele: Cuori matti - Dizionario dei musicarelli anni '60, Bloodbuster Edizioni, 2012, ISBN 978-88-902087-7-5.
Ilma

Ilmakehän koostumus muuttuu hitaasti ajan kuluessa. Esimerkiksi happipitoisuus nousi yli 10 %:n vasta prekambrikauden lopulla.
Ilma on useiden eri kaasujen seos, joka muodostaa Maan ilmakehän.
Ilmaa pidettiin kauan yhtenä neljästä alkuaineesta. Vasta 1700-luvun lopulla osoitettiin, että se sisältää useita eri aineita, joista eniten on typpeä ja happea.
Maan pinnan läheisyydessä kuiva ilma sisältää eri kaasuja seuraavina pitoisuuksina (tilavuudesta):
typpeä 78,084 %
happea 20,946 %
argonia 0,934 %
hiilidioksidia 0,040 %
neonia 0,001818 %
heliumia 0,000524 %
metaania 0,0001745 %
kryptonia 0,000114 %
vetyä 0,000055 %
Ilma sisältää myös vesihöyryä vaihtelevia määriä, yleensä noin 1 %.
Ilman ominaisuuksia:
Puhdas ilma on hajutonta, väritöntä ja mautonta.
tiheys IUPAC standardin mukaisessa NTP-tilassa (lämpötila 0 °C, paine 1 000 hPa) 1,2754 kg/m3
tiheys lähteen ilmoittamissa olosuhteissa (lämpötila 0 °C, paine 1013 hPa) 1,293 kg/m3
tiheys NIST standardin mukaisessa NTP-tilassa  (lämpötila 20 °C, paine 1 013 hPa) 1,204 kg/m3
tiheys ISA Standardin mukaisessa ilmakehässä 1,225  1,293 kg/m3 (lämpötila 15 °C , paine 1 013 hPa)
ominaislämpökapasiteetti 1 010 J/(K·kg)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilma Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu & Koistinen, Jarmo & Saltikoff, Elena & Manner, Olli: Ilmakehä, sää ja ilmasto.  (Ursan julkaisuja 107)  Helsingissä:  Ursa, 2008.  ISBN 978-952-5329-61-2
Mortification

| Mortification |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1990–
Tyylilaji:  death metal, power metal, thrash metal, groove metal
Kotipaikka:  Moorabbin, Victoria, Australia
Jäsenet:  Steve Rowe, murina, basso   Mick Jelinic, kitara   Damien Percy, rummut  
Entiset jäsenet:  Cameron Hall, kitara (1990–1991)  Jayson Sherlock, rummut (1990–1993)  Michael Carlisle, kitara (1991–1994) 
Levy-yhtiö:  MCM Music, 2006–   Rowe Productions, 2000–   Nuclear Blast Records, 1990–2000  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mortification on australialainen extreme metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1990. Yhtye on julkaissut vuosien varrella lähes parikymmentä levyä, joista tunnetuin on vuoden 1992 Scrolls of the Megilloth. The Metal Observerin mukaan yhtye "kuului death metal -suuntauksen parhaimmistoon 1990-luvun alussa". Vuoden 1993 Post Momentary Afflictionin jälkeen alkuperäinen rumpali Jayson Sherlock jätti yhtyeen, ja Mortification alkoi yhdistellä aineksia hardcore punkista, groove metalista, thrash metalista sekä perinteisestä metallista.
Vuoden 1994 Bloodworld on yhtyeen kaupallisesti menestynein julkaisu. Ajanjaksolle mahtuu myös yhtyeen ainoan alkuperäisjäsenen ja johtohahmon Steve Rowen leukemiaan sairastuminen, ja siitä pari vuotta vienyt täysi toipuminen. Yhtye julkaisee tuotoksiaan markkinoille tasaiseen tahtiin, vaikka ainakaan kriitikkoja eivät ole enää innostaneet julkaisut vuoden 1996 EnVision EvAngelenen jälkeen. Vuosien jälkeen yhtye on säilyttänyt asemansa "jonkinlaisena supertähtenä kristillisissä metallipiireissä", ja Mortificationia on kutsuttu nykyisissä viestimissä "death metal -piirien legendaksi". Yhtye palasi sittemmin death ja thrash metal -tyyliinsä.
Historia > Perustaminen ja esikoisalbumi

Basisti Steve Rowe soitti alun perin vuonna 1985 perustetussa klassista metallia soittaneessa yhtyeessä nimeltä Light Force, joka menestyi kohtalaisesti kotimaassaan. Yhtye hajosi julkaistuaan albumit Battlezone (1987) ja Mystical Thieves (1988). Rowe kuitenkin tapasi pian rumpali Jayson Sherlockin ja kitaristi Cameron Hallin. Liityttyään yhtyeeseen he äänittivät ja julkaisivat ensimmäisen demonsa nimeltä Break the Curse (1990), jolla musiikkityyli oli siirtynyt raskaamman thrash metalin puoleen. Uuden rankemman tyylin vuoksi yhtye päätti vaihtaa nimensä Mortificationiksi sopimaan paremmin extreme metaliin.
Vuonna 1991 Michael Carlisle paikkasi Cameron Hallin kitaristina. Mortification sai levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen Intense Records -levy-yhtiön kanssa, ja yhtye äänitti esikoisialbuminsa Mortification tuottajanaan Vengeance Risingin Roger Martinez. Musiikkityyli muuttui enemmän brutaaliksi death-thrash metaliksi. Vaikka yhtyeen visio oli yhdistää death- ja power metal, ajautui Mortification 1990-luvun alun death-grind-villityksen mukana soittamaan pian death metalia ja grindcorea. Monet albumin kappaleista olivat uudelleenkirjoitettuja versioita Break the Curse -demolta, mutta kitarat viritettiin mataliksi ja tempoa nopeutettiin. Myös vokalisointi vaihtui matalaksi murinaksi. Yhtye herätti huomiota albumillaan. Albumin kansikuva, jossa on kuvattu kadotuksen tulinen järvi, herätti närkästystä joissain kristillisissä piireissä ja siitä on olemassa maltillisempi versio, jota levitettiin erityisesti kristillisiin kirjakauppoihin. Allmusicin mukaan yhtye "pyrki tuomaan myönteisen vaihtoehdon perinteisille death metal -yhtyeille kuten Carcass, Death ja Obituary" ja että "vuoden 1990 esikoisalbuminsa voimin Mortification sai kotimaassaan Australiassa pian maineen yhtenä äänekkäimmistä ja nopeimmista yhtyeistä lähimain".
Historia > Scrolls of the Megilloth ja Post Momentary Affliction

Vuonna 1992 Mortification sai levytyssopimuksen Nuclear Blast Records -levy-yhtiön kanssa, jonka hallussa oli joitain aikansa nimekkäimpiä ja menestyneimpiä death metal -yhtyeitä. Hiottuaan uutta raskaampaa kappalemateriaaliaan Mortification julkaisi toisen albuminsa Scrolls of the Megillothin. Albumista tuli menestys, ja sitä pidetään kristillisissä metallipiireissä klassikkona. Steve Rowe osoitti olevansa taitava death metal -laulaja. Allmusicin mukaan albumi "toi yhtyeelle hieman huomiota metallimusiikin alakulttuurissa" ja "sisältää joitain pelottavimmista koskaan äänitetyistä lauluäänistä".
Vuonna 1993 suosionsa kasvaessa Mortification julkaisi myös VHS-videon Grind Planets, joka sisältää filmintekijä Neil Johnsonin tuottamia musiikkivideoita yhtyeen kahdeksasta kappaleesta nimikkoalbumilta ja Scrolls of the Megillothilta. Grind Planets toi esille yhtyeen huumorintajuisen puolen, joka erotti heidät muista kollegoistaan. Sana "Grind Planets" on parodia "Rock Stars" -termistä, ja videon välipätkillä he pilkkaavat rocktähteyttä ja siihen usein liitettyjä asioita. Äänittäessään kolmatta albumiaan yhtye siirtyi lähemmäs alkuperäistä visiotaan yhdistää death- ja power metal. Post Momentary Affliction (1993) on kokeellisempi ja teknisempi kuin edeltäjänsä. Vokalisointityyliin lisättiin äänialaltaan korkeita thrash metal -huutoja death metal -vokalisoinnin lisäksi. Muutamalla kappaleella yhtye kokeili myös industrialtyyliä. Pian albumin julkaisun jälkeen rumpali Jayson Sherlock, jolla oli ollut merkittävä rooli musiikin äärimmäisyyden suhteen ja oli kirjoittanut joitain yhtyeen raskaimmista kappaleista sekä synkeimmistä sanoituksista, ilmoitti lähtevänsä yhtyeestä. Hän soitti viimeisen konserttinsa Mortificationin riveissä Blackstump Festival -tapahtumassa vuonna 1993. Esityksestä julkaistiin livealbumi ja -VHS-video Live Planetarium. Eräs laajalevikkinen yhdysvaltalainen musiikkilehti nimitti livealbumia ja -videota parhaimmiksi näkemikseen ja kuulemikseen livetallenteiksi. Sherlock liittyi death-doom metal -yhtye Paramaeciumiin ja Phil Gibson liittyi Mortification uudeksi rumpaliksi.