stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Suomen limasienistä
alaluokka Stemonitomycetidae > lahko käämilimasienet Stemonitales

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  tinasysinen Amaurochaete atra  vanusysinen Amaurochaete tubulina  rakkonen Brefeldia maxima  tahmanen Colloderma oculatum  purkutupsunen Comatricha alta  sirotupsunen Comatricha elegans  verkkotupsunen Comatricha ellae  vaakatupsunen Comatricha laxa  tummatupsunen Comatricha nigra  sievätupsunen Comatricha pulchella  sukkulatupsunen Comatricha tenerrima  |  sompanen Enerthenema papillatum  neulakiilunen Lamproderma arcyrioides  kauluskiilunen Lamproderma arcyrionema  toukokiilunen Lamproderma atrosporum  kevätkiilunen Lamproderma carestiae  kyyhkykiilunen Lamproderma columbinum  laikkukiilunen Lamproderma gulielmae  rosokiilunen Lamproderma maculatum  täpläkiilunen Lamproderma puncticulatum  lumikiilunen Lamproderma sauteri  pikkukiilunen Lamproderma scintillans  |  vaskinen Leptoderma iridescens  torvijalka Macbrideola cornea  hentovispinen Paradiacheopsis fimbriata  oksavispinen Paradiacheopsis solitaria  mutkarisunen Stemonaria irregularis  kanelikääminen Stemonitis axifera  kalvokääminen Stemonitis flavogenita  lehtikääminen Stemonitis foliicola  tummakääminen Stemonitis fusca  yrttikääminen Stemonitis herbatica  pöllikääminen Stemonitis lignicola  |  kalpokääminen Stemonitis pallida  pikkukääminen Stemonitis smithii  upeakääminen Stemonitis splendens  verkkokääminen Stemonitis virginiensis  salkopamppunen Stemonitopsis aequalis  ukkospamppunen Stemonitopsis hyperopta  verkkopamppunen Stemonitopsis reticulata  silkkipamppunen Stemonitopsis typhina  villa-aumanen Symphytocarpus amaurochaetoides  rentoaumanen Symphytocarpus flaccidus  vispiaumanen Symphytocarpus fusiformis  |
Kristilliset symbolit: Ikkuna pyhään

| Kristilliset symbolit: Ikkuna pyhään |
| --- | --- |

Kirjailija:  Liisa Väisänen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Kirjapaja
Julkaistu:  2011
Sivumäärä:  210
ISBN:  9789522471567
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kristilliset symbolit: Ikkuna pyhään on Liisa Väisäsen kirja kristillisestä symboliikasta. Teoksen julkaisi Kirjapaja vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Katri Antin: Porsas kristillisenä symbolina (Arkistoitu – Internet Archive). Teologia.fi 25.8.2011.
Piispa Arseni: Kristilliset symbolit: Ikkuna pyhään[vanhentunut linkki]. Savon sanomat 16.10.2011.
Pirjo Silveri: Taide-evankelista avaa ikkunoita pyhään. Tampereen kirkkosanomat 29.2.2012.
Merja Leppälahti: Kristillisten symbolien abc-kirja. Agricola 19.10.2011.
Kovametalli

Kovametallipalat pyörösahanterässä
Kovametallit ovat metallimatriisikomposiitteja, joissa on kova faasi (esim. karbidi) ja sitä sitova metalli tai metalliseos. Karbidit antavat materiaalille kovuutta ja kulutuksenkestoa ja vastaavasti sidosaine tuo kovametallille sitkeyttä. Kovametalleihin luetaan tyypillisesti karbideja sisältävät metalliseokset. Ylivoimaisesti yleisimmin käytetty kovametalli on volframikarbidi (WC) sitoutettuna nikkeliin (Ni), kobolttiin (Co) tai metalliseoksiin. Muita yleisesti käytössä olevia karbidien alkuaineita ovat titaani (Ti), tantaali (Ta), molybdeeni (Mo), vanadiini (V) sekä kromi (Cr). Ensimmäisen volframikarbidin syntetisoi Henri Moissan 1890-luvulla. Kaupallinen käyttö alkoi 1920-luvulla Saksassa, kun hehkulamppujen volframilankojen valmistukseen haluttiin timanttimuottien tilalle halvempi ja korkeaa kulutusta kestävä materiaali. Kovametallit valmistetaan jauhemetallurgisesti.
Määrittely

Kovametallitermin määrittelyssä on havaittavissa selkeitä eroja ja ristiriitaisuuksia eri maiden välillä. Yhdysvalloissa käytetään termiä cemented carbides ja Euroopassa kovametallia (eng. hard metals). Kovametallitermiä ei tule sekoittaa termiin kermet, joka on terminologian yhtenäistämiseen pyrkivä yleisnimitys keraami- ja metallifaasin sisältäville komposiiteille. Toisaalta WC-Co-kovametallista voidaan myös käyttää nimitystä kermet. Yleisesti kovametallien vertaamisessa kermetteihin tulee kiinnittää huomiota kovan faasin tyyppiin ja sen osuuteen.
Ominaisuudet

Kovametallien parhaimpina fysikaalisina ominaisuuksina voidaan pitää niiden korkeaa kovuutta sekä erinomaista kulumisenkestoa. Kovametallien ominaisuuksiin pystytään vaikuttamaan seuraavilla tekijöillä:
Kovan faasin osuudella ja kovametallin koostumuksella
Kovan faasin partikkelien koolla, muodolla ja kokojakaumalla
Hiilipitoisuudella
Valmistusmenetelmällä
Sidosaineen ja kovan faasin suhteella.
Tasaisten ominaisuuksien aikaansaamiseksi kovafaasipartikkelien kokojakauman tulee olla kapea ja huokoisuus on pyrittävä saamaan mahdollisimman vähäiseksi.
Kovan faasin pitoisuuden kasvaessa kasvavat myös kovametallin kovuus ja kulumisenkestävyys. Myös pienimpien kovafaasipartikkelien käyttö parantaa materiaalin kovuutta ja sitä kautta myös kulutuksen kestoa. Nykyisin onkin havaittavissa trendi käyttää alle 1 μm partikkeleja, minkä takia kovametalleja voidaan käyttää yhä vaativammissa käyttökohteissa. Sidosaineen merkitys on sitoa kovat partikkelit metalliseen matriisiin, jotta materiaalin sitkeysominaisuudet parantuisivat. Sidosaineen tehtävänä on myös vähentää jännityssäröilyä ja siitä seuraavaa halkeilua.
Kovametallien puristumislujuusarvot ovat myös korkeampia kuin monilla muilla materiaaleilla. Tyypillisesti kovametallien puristumislujuudet vaihtelevat välillä 3,5–7,0 GPa. Kovametalleilta vaaditaan myös hyvää lämpöshokin kestoa, koska niitä käytetään usein korkeaa kitkaa aiheuttavissa käyttökohteissa.
| Karbidipitoisuus (p-%) | Sidosaine | Kovuus (HV) | Tiheys(kg/m³) | Kimmomoduuli (GPa) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 92 WC | Co | 1 350 | 14 500 | 650 |
| 85 WC | Co | 1 200 | 13 900 | 560 |
| 40 TiC | FeCr9Si1,5 | 1 150 | 6 100 | 300 |
| 60 TiC | FeCr7Si1,5 | 1 360 | 5 800 | 380 |
| 80 TiC | Ni13Mo7 | 1 378 | 5 500 | 400 |
| 60 TiC | Ni26Mo14 | 1 190 | 5 770 | 380 |
| 85 Cr3C2 | Ni | 1 400 | 6 970 | 340 |
| 70 Cr3C2 | Ni | 980 | 7 190 | 320 |
Valmistus

Kovametallin valmistus sisältää sarjan monimutkaisia toimintoja, jotka kaikki ovat kriittisiä lopputuotteen onnistumisen kannalta. Lopullinen tuote koostuu hienoista kovan faasin partikkeleista ja sitkeästä, verraten pehmeästä, sitovasta metallifaasista.
Volframikarbidituotteen valmistus sisältää tyypillisesti seuraavat vaiheet:
Metallisen volframijauheen tuottaminen malmista
Volframikarbidin valmistus
Mahdollisten seoskarbidien valmistus
Koboltin lisäys erilaisten jauhelaatujen tuottamiseksi
Puristusvoiteluaineen lisäys
Puristus
Esisintraus
Muodonanto
Lopullinen sintraus
Isostaattinen kuumapuristus.
Sintrauksen jälkeen harvoin saadaan valmista tuotetta, joten yleensä tarvitaan jälkikäsittelyä, kuten kiillotusta tai hiekkapuhallusta. Sintrattu kappale usein myös jauhetaan uudelleen, ja jauheesta valmistetaan WC-Co–pinnoite termisellä ruiskutuksella.
Valmistus > Malmin prosessointi ja valmistus

Volframikarbidijauheen valmistamiseksi malmista on kaksi tapaa. Perinteisemmässä tavassa volframimalmi prosessoidaan kemiallisesti ammoniumparavolframaatiksi ja volframioksideiksi, minkä jälkeen nämä yhdisteet pelkistetään vedyllä volframimetallijauheeksi. Hienot volframijauheet sekoitetaan hiilen kanssa ja kuumennetaan vetyatmosfäärissä 1 400–1 500 °C:n lämpötilassa, jolloin saadaan volframikarbidipartikkeleita.
Uudemmassa tavassa volframikarbidi valmistetaan yksittäiskiteinä suoralla volframimalmin pelkistämisellä. Malmi sekoitetaan rautaoksidin, alumiinin, hiilen ja kalsiumkarbidin kanssa. Tällöin korkean lämpötilan (2 500 °C) eksoterminen reaktio tuottaa sulan massan, joka jäähdytettynä koostuu volframikarbidista dispergoituneena rautaan. Lopuksi kiteinen volframikarbidi erotetaan kemiallisesti rautamatriisista.
Valmistus > Seoskarbidien valmistus

Titaani-, tantaali- ja niobikarbideja saadaan näiden metallien oksideista. Näitä oksideja sekoitetaan metallisen volframijauheen ja hiilen kanssa, minkä jälkeen sekoitetta kuumennetaan vetyatmosfäärissä tai vakuumissa oksidien pelkistämiseksi ja jähmeiden karbidiliuosten muodostamiseksi.
Valmistus > Eri jauhelaatujen valmistus

Erilaisia jauhelaatuja saadaan sekoittamalla esimerkiksi volframikarbidia metallisen sitojan (Co, Ni tai Fe) tai muiden kuutiollisten karbidien kuten TiC, TaC ja NbC kanssa. Jauheita täytyy jauhaa intensiivisesti, jotta karbidikiteet saadaan rikottua ja sekoitettua ne muihin komponentteihin. Jauhaminen voidaan suorittaa esimerkiksi kuula- tai vibraatiomyllyllä. Jauhaminen suoritetaan orgaanisessa liuottimessa jauheen kuumenemisen minimoimiseksi ja hapettumisen estämiseksi. Jauhamisen loppuvaiheessa jauhesekoitukseen lisätään voiteluaine, kuten esimerkiksi parafiini, joka antaa karbidipartikkeleille suojaavan kalvon ja vähentää merkittävästi jauheen hapettumista. Jauhamisen jälkeen orgaaninen liuos poistetaan kuivaamalla.
Valmistus > Jauheen tiivistäminen

Jauheen tiivistämiseksi haluttuun muotoon käytetään useampia eri menetelmiä. Esimerkiksi kaivos- ja rakennussovelluksissa käytetään pilleripuristusta, jossa paine tulee yhdestä suunnasta. Kulutus- ja metallinmuokkaustyökaluissa käytetään yleensä isostaattista kylmäpuristusta, jolloin kaikista suunnista tulee yhtä suuri paine. Ekstruusiolla taas voidaan muokata tankoja ja johtoja. Monimutkaisia osia ei usein muotoilla puristamalla, vaan ne koneistetaan valmiiksi puristetuista esiaihioista. Myös ruiskuvalun käyttöä kovametalleille on tutkittu paljon, mutta prosessi on kallis ja monimutkainen. Tämän vuoksi menetelmän käyttö on kannattavaa vain, jos osan muoto on liian monimutkainen muille menetelmille.
Valmistus > Sintraus

Aluksi sintrauksessa poistetaan voiteluaine jauhetiivisteestä. Puristetut tiivisteet laitetaan grafiittivaunuihin, ja niitä kuumennetaan noin 500 °C:n lämpötilassa vetyatmosfäärissä tai vakuumissa grafiittiuunissa. Voiteluaineen poiston jälkeen tiivisteet kuumennetaan vakuumissa lopulliseen sintrauslämpötilaan, joka vaihtelee välillä 1 350–1 600 °C. Sintrauksen aikana koboltti sulaa ja sitoo karbidipartikkelit yhteen.
1970-luvulla kovametalliteollisuudessa alettiin käyttää isostaattista kuumapuristusmenetelmää (HIP), jossa vakuumisintrattu materiaali kuumennetaan uudelleen 100–150 MPa kaasunpaineessa lämpötilaan, joka on 25–50 °C alle sintrauslämpötilan. Menetelmällä kovametallista saadaan poistettua jäännöshuokoisuus ja virherakenteet.
Valmistus > Sintrauksen jälkeinen muokkaus

Useat kovametallituotteet muotoillaan sintrauksen jälkeen, jotta saadaan vaadittu pinnanlaatu, toleranssit ja geometria. Muotoiluun käytetään esimerkiksi erilaisia timanttityökaluja.
Käyttökohteet

Hyvistä kulumisominaisuuksistaan johtuen kovametallien tärkein käyttökohde löytyy leikkaustyökaluista pääsääntöisesti teräksen koneistukseen.  Kovametalleja käytetään työkalujen lastuavissa kärjissä. Kovametallisella terällä sorvattaessa lastuamisnopeus on noin viisinkertainen pikateräkseen verrattuna. Muita tärkeitä kohteita kovametalleille ovat esimerkiksi paperiteollisuuden kulutusta ja korroosiota kokevat kohteet, kaivosteollisuuden porat, maanrakennuksen työkalut, kuljetusalalla renkaiden nastat, metsäteollisuuden työkalut sekä erilaiset sotateollisuuden kohteet. Kovametalleista ei yleensä ole hintansa vuoksi järkevää valmistaa kokonaisia osia. Työkaluissa voidaan käyttää vaihdettavia kovametallista valmistettuja osia siellä, missä kulutus on voimakkainta. Usein on myös taloudellista pinnoittaa kovametallilla halvemmasta materiaalista valmistettu tuote.
Käyttökohteet > Pinnoitteet

Pinnoitustavan valinta on vahvasti riippuvainen käyttökohteesta, tarvittavista ominaisuuksista sekä tuotteen koosta ja muodosta. Yleisimpiä tapoja valmistaa kovametallipinnoitteisia tuotteita ovat CVD (chemical vapour deposition, kemiallinen kaasufaasipinnoitus), PVD (physical vapour deposition, fysikaalinen kaasufaasipinnoitus) ja terminen ruiskutus, jossa erityisesti HVOF-ruiskutus (high velocity oxygen fuel, suurnopeusliekkiruiskutus).
CVD- ja PVD-tekniikoita käytetään yleensä työkalun kärkien pinnoittamiseen. Tuotteet ovat usein pieniä termisen ruiskutuksen kohteisiin nähden. HVOF on termisen ruiskutuksen alalta päätapa valmistaa karbidipinnoitteita. Termisellä ruiskutuksella valmistetut pinnoitteet ovat paksumpia, ja niitä valmistetaan usein suuriin kohteisiin, kuten paperikoneiden rulliin ja kaivosporien teriin. Huokoisuus saadaan alhaiseksi kaikilla mainituilla valmistusmenetelmillä. Termisesti ruiskutetun kovametallipinnoitteen ominaisuudet ovat voimakkaasti riippuvaisia valmistuksen parametreistä, kuten ruiskutuslämpötilasta, kovametallijauheen partikkelikoosta ja kokojakaumasta sekä jauheensyöttönopeudesta. Ominaisuudet voidaan räätälöidä käyttökohteen mukaan.
Volframikarbidi

Ensimmäiset kaupalliset kovametallit olivat volframikarbidia sidottuna kobolttimatriisiin. Volframikarbidi on käytetyin ja tutkituin kovametalli, ja useimmiten se sitoutetaan kobolttiin, mutta myös kobolttikromi- ja nikkelimatriiseja käytetään. Karbidipitoisuus kaupallisissa käyttökohteissa on pääsääntöisesti yli 70 %. Volframikarbidipinnoitus on syrjäyttänyt galvaanisen kromipinnoituksen parempien mekaanisten ominaisuuksien ja ympäristöystävällisyyden vuoksi. Nykyisin volframikarbidi on suosittu materiaali korujen valmistuksessa, varsinkin miesten vihkisormuksissa.
Kromikarbidi

Kromikarbidi on volframikarbidin ohella laajasti käytetty kovametalli. Kromikarbidin sidosmetallina toimii yleensä nikkelikromi. Sillä on erityisen hyvä korroosionkestävyys, ja kulutuskestävyys on suhteellisen hyvä korkeissakin käyttölämpötiloissa. Korkean käyttölämpötilan (jopa 800 °C) ja mekaanisten ominaisuuksien vuoksi kromikarbidipinnoitteita käytetään esimerkiksi ilmailuteollisuudessa.
Kristinestads Tidning

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Kristinestads Tidning oli Kristiinankaupungissa vuosina 1897–1900 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kristinestads Tidning oli luonteeltaan kansansivistystyöhön keskittynyt paikallinen uutislehti, joka pyrki leviämään varsinkin maaseudulle. Kielikysymyksessä se kannatti ruotsalaisen puolueen linjaa. Venäjän-politiikassa se oli jyrkän perustuslaillinen. Kenraalikuvernööri Bobrikov lakkautti lehden joulukuussa 1901.
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 900 kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajana työskenteli Valter Sjöblom.
Aiheesta muualla

Kristinestads Tidning Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Kristillinen koalitio

| Kristillinen koalitio> Christian coalition |
| --- | --- |
Perustettu:  1989
Perustaja:  Pat Robertson
Jäsenlehti:  Christian American
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kristillinen koalitio (engl. Christian Coalition) on vuonna 1989 perustettu laaja-alainen evankelinen etujärjestö. Järjestöä on pidetty Moraalisen enemmistön seuraajana. Järjestön perusti Pat Robertson ja sen johtajana toimi Ralph Reed. Järjestö keskittyi kansallisen liikkeen rakentamiseen paikallisella ja osavaltiotasolla sekä republikaanipuolueen kautta.
Kristillinen koalitio edusti erityisesti mediassa evankelisia ja katolisia kristittyjä, koulutti kristittyjä yhteiskunnalliseen aktivismiin, auttoi kristittyjä ehdokkaita vaaleissa sekä informoi ajankohtaisissa kysymyksissä. Kristillinen koalitio tuki myös uskonsa takia syrjityksi tulleita näiden käymissä oikeustaisteluissa. Järjestö pyrki vaikuttamaan hallitusvastuussa oleviin evankelisten kristittyjen ja erityisesti katolisten kristittyjen perhearvoihin liittyvissä asioissa.
Kristillinen koaltio pyrki laajentumaan evankelisen peruskannatuksen ulkopuolelle. Sen sisarryhmäksi luotiin katolinen Catholic Alliance, mutta katolinen kirkko ei tukenut järjestöä.
Historia

Pat Robertson perusti Kristillisen koalition vuonna 1989. Ensimmäisen toimintavuoden aikana järjestö kasvoi yli sadan jaoston ja 57 000 jäsenen järjestöksi. Vuonna 1997 jäseniä oli lähes 2 miljoonaa. Vuoteen 1994 mennessä järjestö sai vallan monissa republikaanien paikkallisjaostoissa ja 1990-luvun lopussa järjestö käytti valtaa useimmissa etelän, lännen ja keskilännen piireissä. Keskeinen hahmo Kristillisen koalition ratkaiuissa oli toiminnanjohtaja Ralph Reed. Reedin ohjelma perustui tavoiteohjelman laajentamiseen sekä tukijaverkon laajentamiseen. Moraalilainsäädännöllisten tavoitteiden rinnalle nostettiin sarja laajemmin vetoavia ehdotuksia, jotka listattiin järjestön Contract with the American Family-ohjelmaan.
Järjestön hiipuminen alkoi vuonna 1996 kun Ralph Reed jätti järjestön samanaikaisesti Robertsonin irrottautuessa päätöksenteosta. Uusien johtajien alaisuudessa järjestön tulot romahtivat. Suuri osa järjestön poliittisita hankkeista keskeytettiin ja lehti lakkautettiin. Järjestö koki laajoja uudelleenjärjestelyjä ja sen johtajaksi nousi Roberta Combs. Vuonna 1999 oikeuslaitos puuttui järjestön puoluepoliittiseen sitoutuneisuuteen ja poisti siltä verovapauden.
Toiminta

Kristillinen koaltio oli paikallistason yleishyödyllisten järjestöjen yhteenliittymä, jotka sitoutuivat Robertsonin ohjelmaan. Kristillinen koalitio perusti uskonsa takia syrjityksi tulleiden oikeusavuksi American Center for Law and Justice-keskuksen ja julkaisi valtakunnallista lehteä nimeltä Christian American sekä Christian Coalition Live-televisiolähetyksiä. Järjestö käynnisti kirkollisen Citizen Action Training School-ohjelma, joka kannusti poliittiseen aktiivisuuteen. Kristllinen koalitio toteutti myös Civic Concerns Ministy-projektia, jonka tavoitteena oli seurakuntien poliitisen toiminnan koordinoinnin vahvistaminen.
Luettelo suomalaistetuista sukunimistä

Tämä on luettelo suomalaistetuista sukunimistä.
Suomen sukunimistön suomalaistuminen oli alkanut voimakkaana 1870- ja 1880-luvuilla maaseudulla "hiljaisena vallankumouksena" sukunimettömän länsisuomalaisen maalaiskansan omaksuessa suomenkielisiä sukunimiä. Sivistyneistön keskuudessa fennomaanien vaatimus sukunimien suomalaistamisesta alkoi merkittävässä määrin toteutua vasta vuosisadan vaihteessa. Suurta huomiota saivat suuret nimenmuutoskampanjat vuonna 1906 ja 1930-luvulla. Monet suomalaistetuista nimistä poikkesivat kansan keskuudessa 1800-luvulla omaksutuista sukunimityypeistä. Virtanen-tyyppisten sukunimien aika oli mennyt ohitse ja suomennettaessa tai mukailtaessa pyrittiin muuntyyppisiin nimiin, jotka usein olivat kaksiosaisia (esimerkiksi Paasikivi ja Honkajuuri).
Puolittain suomennettuja

| Käyttöönotettu suomenkielinen nimi | Aiempi nimi | Tunnettu nimenmuuttaja | Nimenmuutosvuosi | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Appelgren-Kivalo | Appelgren | Hjalmar Appelgren-Kivalo | 1906 |  |
| Asko-Avonius | Avonius | Aukusti Asko-Avonius | 1931 |  |
| Aspelin-Haapkylä | Aspelin | Eliel Aspelin-Haapkylä | 1906 |  |
| Danielson-Kalmari | Danielson | J. R. Danielson-Kalmari | 1906 |  |
| Gallen-Kallela | Gallén | Akseli Gallen-Kallela | 1907 |  |
| Hallstén-Kallia | Hallsten | Armi Hallstén-Kallia | 1906 (Kallia) |  |
| Helenius-Seppälä | Helenius | Matti Helenius-Seppälä | 1906 |  |
| Lampén-Iso-Keisari | Lampén | Ernst Lampén | 1936 |  |
Aiheesta muualla

Suomen sukututkimusseuran nimenmuutostietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
Luettelo Suomen jätinkirkoista

Tämä on luettelo Suomen jätinkirkoista, joka perustuu jätinkirkkojen varsin epämääräiseen määritelmään. Niiden rakentamisen tarkoituksesta ei ole vielä päästy yksimielisyyteen. Siksi voi olla, ettei kaikkia jätinkirkkoja ole tunnistettu tai luokiteltu oikein, ja ne puuttuvat siksi alla olevasta luettelosta. Osa jätinkirkoiksi tulkituista rakennelmista on luokiteltu jätinkirkoiksi pienin varauksin, mutta sisältyvät silti tähän luetteloon.
Jätinkirkot ovat joissakin tapauksissa olleet kivikautisen kylän keskuksia ja niiden ympärillä on löydetty monipuolisia rakenteita.
Taulukoissa on ilmoitettu kohteen karttanimi tai todennäköinen kutsumanimi. Jätinkirkon ajoitus saattaa puuttua tutkimuksien keskeneräisyyden vuoksi. Kuntaan on lisätty sulkuihin myös entisen kunnan nimi. Osa kohteista sisältää useita jätinkirkkoja ja ne kuvaillaan samassa artikkelissa. Kohteet on lueteltu maakunnittain: ensimmäisenä on Pohjois-Karjalan ainoa kohde ja sen jälkeen etelästä pohjoiseen Pohjanmaan maakuntien ja Lapin jätinkirkot.
Pohjois-Karjala

| Nimi | Arvioitu aikakausi | Kunta | Koordinaatit |
| --- | --- | --- | --- |
| Ison Mahosaaren jätinkirkko | pronssikausi | Lieksa (Pielisjärvi) | 63.26590478°N, 29.86846224°E |
Etelä-Pohjanmaa

| Nimi | Arvioitu aikakausi | Kunta | Koordinaatit |
| --- | --- | --- | --- |
| Korkeamäen jätinkirkko | kivikausi | Kauhava (Alahärmä) | 63.25007553°N, 22.9880347°E |
| Storbackenin jätinkirkot | kivikausi | Evijärvi | 63.47642094°N, 23.3083119°E |
Pohjanmaa

| Nimi | Arvioitu aikakausi | Kunta | Koordinaatit |
| --- | --- | --- | --- |
| Bäckeshällornan jätinkirkko | pronssikausi | Vöyri (Oravainen) | 63.27022574°N, 22.4632404°E |
| Hembackenin jätinkirkko | esihistoria | Pedersören kunta (Ähtävä) | 63.57278431°N, 23.15578221°E |
| Honkobackharjun jätinkirkko | esihistoria | Kruunupyy (Alaveteli) | 63.71442404°N, 23.50278050°E |
| Högryggenin jätinkirkko | esihistoria | Kruunupyy | 63.64987020°N, 23.2966221°E |
| Höysälänjärven jätinkirkko |  | Vöyri | 63.11311806°N, 22.4357273°E |
| Jäknabackenin jätinkirkko | kivikausi, pronssikausi | Pedersören kunta (Purmo) | 63.47382895°N, 23.11416970°E |
| Kejsmolandsbackenin jätinkirkko | kivikausi, pronssikausi | Pedersören kunta (Purmo) | 63.43456187°N, 23.03657239°E |
| Kåtabackenin jätinkirkko | kivikausi | Kruunupyy (Alaveteli) | 63.67821342°N, 23.4125839°E |
| Racklen jätinkirkko | kivikausi | Närpiö (Pirttikylä) | 62.67226913°N, 21.58644350°E |
| Snårbackenin jätinkirkko | kivikausi | Kruunupyy | 63.58221987°N, 23.4019773°E |
| Svedjebackenin jätinkirkko | kivikausi, pronssikausi | Pedersören kunta (Ähtävä) | 63.51118357°N, 23.14957165°E |
| Tallbackharjun jätinkirkot | kivikausi, pronssikausi | Pedersören kunta (Ähtävä) | 63.54038725°N, 23.2383817°E |
| Tavoman jätinkirkko |  | Vöyri | 63.15699536°N, 22.4591235°E |
Keski-Pohjanmaa

| Nimi | Arvioitu aikakausi | Kunta | Koordinaatit |
| --- | --- | --- | --- |
| Hangaskankaan jätinkirkko |  | Kannus | 64.06544650°N, 24.0248559°E |
| Honkiperän Hautakankaan jätinkirkko |  | Kokkola (Kälviä) | 63.82688344°N, 23.7221940°E |
| Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko |  | Kokkola (Kälviä) | 63.72912702°N, 23.6514953°E |
| Kirkkoharjun jätinkirkko | kivikausi, pronssikausi | Kokkola (Kälviä) | 63.80259228°N, 23.58239234°E |
| Korven jätinkirkko | kivikausi | Kannus | 63.98234302°N, 23.9668478°E |
| Kämppäkankaan jätinkirkot | kivikausi | Kokkola (Kälviä) | 63.78319944°N, 23.4938524°E |
| Pahikaisharjun jätinkirkko | pronssikausi | Kannus | 63.96774947°N, 23.87267038°E |
| Pikku Hautakankaan jätinkirkko | kivikausi, pronssikausi | Kokkola (Kälviä) | 63.77691769°N, 23.68052715°E |
| Rahkalampinkankaan jätinkirkot |  | Kokkola (Kälviä) | 63.77818736°N, 23.4976024°E |
| Tressunharjun jätinkirkot |  | Kokkola (Kälviä) | 63.72758928°N, 23.6122537°E |