stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evelyn Anthony
Suomennetut teokset

Hakaristin varjo (Voices of the Wind); suom. Mia Paakkanen, Gummerus, 1960
Miehittäjän mahti (The Occupying Power), suom. R. Terhomaa. Weilin + Göös, 1974 ISBN 951-35-1200-2
Kenraalin perintö (The Poellenberg Inheritance); suom. Irmeli Sallamo, Weilin + Göös, 1975 ISBN 951-35-1319-X
Persialaiset lunnaat (The Persian Ransom); suom. Irmeli Sallamo, Weilin + Göös, 1977 ISBN 951-35-1450-1
Kohtaaminen Firenzessä (The Malaspiga Exit), suom. Matti Kannosto, Weilin + Göös, 1976 ISBN 951-35-1360-2
Hopeahaukka (Silver Falcon); suom. Irmeli Sallamo, Weilin + Göös 1978 ISBN 951-35-1670-9
Jaltan uhrit (The Return); suom. Anja Haglund, Weilin + Göös, 1979 ISBN 951-35-1984-8
Noidankehä (The Legend); suom. Irmeli Sallamo, Weilin + Göös, 1980 ISBN 951-35-2328-4
Panttivangit (The Defector); suom. Irmeli Sallamo, Weilin + Göös, 1982 ISBN 951-35-2583-X
Kuoleman bulevardi (The Avenue of the Dead); suom. Irmeli Sallamo, Weilin + Göös, 1983 ISBN 951-35-2716-6
Irlantilainen veri (No Enemy But Time); suom. Mia Paakkanen, Gummerus, 1990 ISBN 951-20-3331-3
Pahan varjo (The Scarlet Thread); suomentanut Ilkka Rekiaro, Gummerus, 1990 ISBN 951-20-3652-5
Kohtalokas paljastus (The Exposure); suomentanut Marja Helanen-Ahtola, Gummerus, 1995 ISBN 951-20-4640-7
Salamurhaaja (The assassin); suom. Mirja Itkonen, Jyväskylä; Helsinki: Gummerus 1991 ISBN 951-20-3726-2
Samuli Antila

Samuli Antila (s. 1976) on tamperelainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Kirveenkantajat (Osuuskumma, 2013) on esihistorialliseen Suomeen sijoittuvaa paleofiktiota.
Teokset

Tasoristeys: Novelleja.  Tampere:  Hauenleuka, 2009.  ISBN 978-952-5814-01-9
Harju, Markus & Antila, Samuli (toim.): Ken vainajia muistelee ja muita myytillisiä tarinoita.  Espoon science fiction- ja fantasiaseura Esc, 2013.  ISBN 978-952-67158-4-1
Kirveenkantajat.  Tampere:  Osuuskumma, 2013.  ISBN 978-952-6642-11-6
Rajat ja muita kauheita tarinoita. Helsinki: Kuoriaiskirjat, 2014. ISBN 978-952-7021-26-2
Vasalli.  Tampere:  Osuuskumma, 2015.  ISBN 978-952-6642-51-2
Pelastaja ja muita tieteistarinoita. Helsinki: Kuoriaiskirjat, 2019. ISBN 978-952-7021-83-5
Rojuhauta. Tampere: Osuuskumma, 2020. ISBN 978-952-7382-01-1
Kyyhky ja korppi. Helsinki: Nysalor, 2023. ISBN 978-952-7564-12-7
Marrassäkeet. Tampere: Osuuskumma, 2023. ISBN 978-952-7382-41-7
Antimykootti

Antimykootti eli antifungaalinen aine tarkoittaa kemiallista ainetta, joka hidastaa sienten kasvua tai tappaa niitä. Niitä käytetään sienisairauksien lääkehoitoon. Torjunta-aineina käytetyistä antimykooteista käytetään yleensä termiä fungisidi. Esimerkkejä antimykooteista ovat polyeenit, atsolijohdokset kuten ketokonatsoli, triatsolijohdokset kuten flukonatsoli, allyyliamiinit kuten terbinafiini, ekinokandiinit kuten kaspofungiini, oksikinoliinit kuten kliokinoloni, sekä amorolfiini ja monet paikallisesti käytettävät väriaineet kuten gentiaanavioletti ja Castellanin liuos.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Medicina: Sieni-infektioiden hoitoon tarkoitetut lääkeaineet (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Anna Anthonius

Anna Anthonius eli Anna Smirnoff, o.s. Eskolin (19. maaliskuuta 1882 Urjala – 22. elokuuta 1924 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen sirkuskiertueilla esiintynyt sirkusesiintyjä. Hänet tunnettiin Urjalan voimanaisena.
Anna Anthoniuksen pituus oli 175 cm ja hän painoi 120 kiloa. Hän esiintyi voimanumeroissa yhdessä miehensä voimamies Anton Anthoniuksen aik. Smirnoff kanssa eri sirkusseurueissa joista yksi oli Sirkus Antonio. Vaasasta kotoisin ollut Anton Anthonius perusti voimanumeroihin ja painiin erikoistuneen Sirkus Antonion vuonna 1900. Anna Anthoniuksen mainostettiin olleen Euroopan voimakkain nainen ja mainostekstien mukaan hän kykeni juoksemaan vapaasti kantaen selässään kolmea täysikasvuista miestä sekä nostamaan 50 kiloa 16 kertaa päänsä yli.
Kirjallisuutta

Heikki Nevala : Huvielämän kiertolaisia. Kotimainen sirkus ja tivolitoiminta 1900–1950. Keravan museo ja Sirkuksen tiedotuskeskus 2015 ISBN 9789518161021
Aiheesta muualla

Visiittikortti Anna Anthonius, Antonius (Anna Smirnof, o.s. Eskolin), voimailijia sirkusesiintyjä ”Urjalan voimanainen” studiossa otetussa muotokuvassa noin 1903–1905, Keravan museon Sariola-kokoelma Finnassa
Seura, 10.07.2022, Riikka Forsström, Anna Anthonius oli Suomen vahvin nainen Urjalasta, joka herätti aikanaan ihmetystä: ”Tämä ei voi olla totta naisen tekemäksi!”
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo
Antu

Antu (myös Antum ja Anunitu) on  babylonialainen jumalatar, joka pohjautuu sumerien Ki-jumalattareen. Antu on taivaan jumala Anun puoliso, jolla oli tärkeä osa babylonialaisessa akitu-juhlassa.
Anu (jumalatar)

Dá Chich Anann Killarneyssa
Anu tai Ana on Irlannin kelttiläisessä mytologiassa hedelmällisyyden jumalatar ja maaemo.  Hänet sekoitetaan usein Danuun, Tuatha Dé Danann -jumalheimon äitihahmoon. On epäselvää, ovatko he erillisiä olentoja, vai saman jumalattaren ilmentymiä. Kummatkin ovat äitijumalia, jotka yhdistetään Irlannin perustamiseen ja kukoistukseen. Anu liittyy kiinteästi maahan ja erityisesti Munsteriin. Kahta kukkulaa Munsterin Killarneyssa kutsutaan Dá Chich Ananniksi, Anan kahdeksi rinnaksi.
Apali

| Apali |
| --- | --- |
Perustettu:  1987
Perustaja:  Rauni Vainio
Lakkautettu:  2014
Kotipaikka:  Tampere
Toimiala:  kustannus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Apali Oy oli vuonna 1987 toimintansa aloittanut tamperelainen ilmailuun, aseisiin ja sotahistoriaan keskittynyt kustannusyhtiö. Yritys asetettiin konkurssiin lokakuussa 2014 yrityksen perustajan Rauni Vainion (1945-2014) kuoltua.
Apali Oy julkaisi toistasataa kirjaa sekä Siivet- ja Kaliberi-lehtiä.
Esimerkkejä yhtiön julkaisemista suomen- tai englanninkielisistä kirjoista ovat:
C.-F. Geustin ja G. Petrovin kirjoittama Red Stars -kirjasarja, joka kuvaa Neuvostoliiton ilmavoimien historiaa
Ilmari Juutilainen: Punalentäjien kiusana. Uusintapainos sekä suomeksi että englanniksi, mutta japaniksi tehty on uusi tuote. 2. p., 2. laitos. Apali 2003 ISBN 952-5026-32-9 (1. p. 1998)
Markku Mäkipirtti: Puolustusvoimien moottoriajoneuvot 1960–2000. Tampere : Apali 2006 ISBN 978-952-5026-54-2
Jyrki Laukkanen: Suomen Ilmavoimien lentokoneet -sarjan osat 1–4 (MiG-21, Fouga CM 170 Magister, Saab 35 Draken, Iljushin IL-28).
Amurin alue

| Amurin alue Аму́рская о́бласть |
| --- | --- |
 Näkymä Amurin sivuhaara Zejan varrelta
 Lippu:  Vaakuna
 Alueen sijainti Venäjällä
 Koordinaatit: 50°16′N, 127°31′E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiopiiri:  Kaukoitä
Piiritasoisia kaupunkeja:  9
Piirejä:  20
Perustettu:  20. lokakuuta 1932
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Blagoveštšensk
Pinta-ala:  363 700 km²
Väkiluku (2010):  830 103
 – väestötiheys:  2,28 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  RU-AMU
 
Amurin alueen internetsivut
 Aikavyöhyke UTC+9 (MSK+6) 
Amurin alue eli Amurin oblasti (ven. Аму́рская о́бласть, Amurskaja oblast) on Venäjän federaation hallinnollinen alue (subjekti) Venäjän Kaukoidässä Aasiassa. Pinta-alaltaan Amurin alue on hieman Suomea suurempi.
Maantiede

Amurin alue rajoittuu pohjoisessa Sahaan, idässä Habarovskin aluepiiriin, kaakossa Juutalaisten autonomiseen alueeseen, etelässä ja lounaassa Kiinaan sekä lännessä Tšitan alueeseen.
Amurin alueen pohjoisosa kuuluu Stanovoi- ja  Jablonvyivuoristoihin. Pinta-alasta yli puolet on metsää. Joista merkittävimpiä ovat Kiinan vastaisen rajan muodostava Amur, ja sen sivujoet Zeja ja Bureja. Zejan keskijuoksulle on padottu 225 kilometriä pitkä Zejan tekoallas. Amurin alueen luoteisin osa kuuluu Lenan huomattavan sivuhaaran Oljokman ja sen sivujoen Njukžan valuma-alueeseen.
Amurin alueen kartta
Amurin alueella on useita merkittäviä luonnonsuojelualueita. Näistä tunnetuimpia ovat Zejan luonnonpuisto, Norskin luonnonpuisto, alava Hingano-Arharinskajan kosteikkoalue ja sen sisään sijoittuva Hinganin luonnonpuisto, sekä Orlovskin suojelualue.
Historia

Amurin alue kuului vuodesta 1926 Kaukaisen idän maakuntaan. Amurin alue muodostettiin 20. lokakuuta 1932, mutta se oli osa Kaukaisen idän maakuntaa aina vuoteen 1953 asti, jolloin maakunta lakkautettiin.
Väestö

Amurin alueen asukasluku on pudonnut merkittävästi Neuvostoliiton hajoamisen jälkeisinä vuosina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan alueella asui 830 103 henkeä, kun kahdeksan vuotta aiemmin asukkaita oli 902 844 (2002).
Asukasluvun kehitys:
1 008 000 (1999)
902 844 (2002)
830 103 (2010)
Väestö > Suurimmat kaupungit

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asukkaista 66,8 prosenttia oli kaupunkilaisia ja maaseutuasukkaiksi luokiteltiin 33,2 prosenttia Amurin alueen väestöstä. Alueen kaupunkeja ovat pääkaupunki Blagoveštšensk (214 390 as.), Belogorsk (68 249 as.), Svobodnyi (Свободный, 58 778 as.), Tynda (Тында, 36 275 as.), Zeja (Зея, 24 986 as.), Raitšihinsk (Райчихинск, 20 534 as.), Šimanovsk (19 815 as.), Zavitinsk (Завитинск, 11 481 as.) ja Skovorodino (Сковородино, 9 564 as.).
Väestö > Väestön etninen koostumus

Enemmistö väestöstä on venäläisiä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan alueen väestöstä oli venäläisiä 92 prosenttia (831 004), ukrainalaisia 3,5 prosenttia (31 475), valkovenäläisiä 0,9 prosenttia (7 827), tataareja 0,5 prosenttia (4 898), armenialaisia 0,4 prosenttia (4 045) ja muita 2,6 prosenttia (23 595), joista 0,2 prosenttia (1 447) ei ilmoittanut kansallisuuttaan. Alueen alkuperäisiä asukkaita oli hyvin vähän, eniten oli evenkejä 1 501.
Hallinto

Amurin alue jakaantuu hallinnollisesti 20 piiriin ja 9 kaupunkialueeseen. Alueen pääkaupunki on Amurin varrella sijaitseva Blagoveštšensk. Aluetta johtavat hallinnon päämies ja aluekokous.
Useita kaupunkialueita ympäröi kaupungin mukaan nimetty piiri. Amurin alueen muita piirejä ja niiden hallintotaajamia ovat:
Arharan piiri (17 186 as.): Arhara (Архара, ktt= kaupunkityyppinen taajama, 9 585 as.),
Bureiskin piiri (24 021 as.): Novobureiski (Новобурейский, ktt, 8 344 as.)
Ivanovkan piiri (26 509 as.) Ivanovka (Ивановка, kylä, 6 617 as.)
Konstantinovkan piiri (12 986 as.): Konstantinovka (Константиновка, kylä, 5 329 as.)
Magdagatšin piiri (22 671 as.): Magdagatši (Магдагачи, ktt, 10 897 as.)
Mazanovskin piiri (Мазановский, 14 803 as.): Novokievski Uval (Новокиевский Увал, kylä, 4 315 as.)
Mihailovskin piiri (Михайловский, 14 850 as.): Pojarkovo (Поярково, kylä, 6 952 as.)
Oktjabrskin piiri (Октябрьский, 19 679 as.): Jekaterinoslavka (Екатеринославка, kylä, 9 723 as.)
Romnyn piiri (9 401 as.): Romny (Ромны, kylä, 3 084 as.)
Selemdžinskin piiri (Селемджинский, 22 671 as.): Ekimtšan (Экимчан, ktt, 11 639 as.)
Seryševon piiri (25 725 as.): Seryševo (Серышево, ktt, 10 816 as.)
Tambovkan piiri (22 671 as.): Tambovka (Тамбовка, kylä, 7 613 as.)
Presidentti Putin erotti 2007 alueen kuvernööri Leonid Korotkovin, jota syytettiin asemansa väärinkäyttämisestä ja petoksista. Hän nimitti tilalle Nikolai Kolesovin kesäkuussa 2007.
Presidentti Medvedev erotti lokakuussa 2008 Kolesovin, joka oli kerännyt yli kymmenen rikosjuttua asemansa väärinkäyttämisestä, korruptiosta ja petoksista. Hänen seuraajakseen tuli vuonna 2008 Oleg Kozhemyako, joka hallitsi aluetta vuoteen 2015 asti. Hänen erottuaan hän nimitti Alexander Kozlovin virkaatekeväksi kuvernööriksi. Vasili Orlov on toiminut alueen kuvernöörinä vuodesta 2018.
Talous

Tärkeimmät teollisuudenalat ovat kaivos-, metsä-, koneenrakennus-, sähkötekninen ja elintarviketeollisuus. Kaivosteollisuus tuottaa kultaa ja kivihiiltä. Maataloudessa viljellään viljaa ja kasvatetaan nautakarjaa ja poroja. Lisäksi harjoitetaan turkistarhausta.
Vesivoima muodostaa merkittävän osan alueen energiantuotannosta; vesivoimaloista suurimpia ovat RusGidron Burejan (2010 MW) ja Zejan vesivoimalat (1330 MW).
Alueen läpi kulkevat Siperian ja Baikalin-Amurin radat. Maanteistä alueelle ja koko Kaukoidän federaatiopiirille keskeisiä ovat alueen kautta kulkevat valtatiet Amur (Tšita–Skovorodino–Never–Magdagatši–Šimanovsk–Svobodnyi–Belogorsk–Zavitinsk ja edelleen Birobidžan–Habarovsk) ja M56 (Kiinan raja–Skovorodino–Tynda–Sahan tasavallan Nerjungri–Aldan–Jakutsk, josta jatko Magadaniin Kolyman valtatienä). Lisäksi alueen pääkaupungin Blagoveštšenskin ja Amur-valtatien välillä on useita maantieyhteyksiä.
Blagoveštšenskin, Svobodnyin, Tyndan ja Zejan kaupungeilla on siviililentoasema. Lisäksi on helikopteriliikenteen ja sotilasilmailun käyttämiä kenttiä. Amurin alueella on myös Svobodnyin kosmodromi, josta on tehty satelliittilaukaisuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amurin alue Wikimedia Commonsissa
Presidentinhallinnon Kaukoidän federaatiopiirin sivu Amurin alueesta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Kaukoidän federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Vladivostok
|  Amur  Burjatia  Habarovsk  Juutalainen  Kamtšatka  Magadan  Primorje  Sahalin  Saha  Taka-Baikalia  Tšukotka  |  Amur  Burjatia  Habarovsk  Juutalainen  Kamtšatka  Magadan  Primorje  Sahalin  Saha  Taka-Baikalia  Tšukotka  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Näkymä Zejan luonnonpuistosta
RusGidron Burejan vesivoimala on eräs Amurin alueen merkittävimmistä voimalaitoksista
Keitele Forest

| Keitele Forest Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö 
Perustettu:  1981
Toimitusjohtaja:  Mikko Kylävainio
Puheenjohtaja:  Matti Kylävainio
Avainhenkilöt:  Ilkka Kylävainio, Matti Kylävainio, Mikko Kylävainio, Mikael Pentikäinen, Timo Piispa ja Kari Wuolijoki
Kotipaikka:  Keitele, Suomi
Toimiala:  puutavara, rakennustarvikkeet, rakennusmateriaalit, Saha, sahalaitos
Liikevaihto:  518 milj. euroa (2022), koko konserni
Henkilöstö:  550 (2022), koko konsernissa
Tytäryhtiöt:  Keitele Timber Oy ja Keitele Wood Products Oy, Keitele Energy Oy
Omistaja:  Matti Kylävainio ja Mikko Kylävainio
Kotisivu:  www.keitelegroup.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keitele Forest on yksityinen suomalainen metsäteollisuusyritys ja Keitele Group -konsernin emoyhtiö. Se on yksi Suomen suurimpia sahayrityksiä ja suurin puutavaran jalostaja. Yhtiö tuottaa sahattua puutavaraa, höylättyjä tuotteita ja aihioita sekä liimapuuta rakennuspuusepän-, huonekalu-, ikkuna- ja oviteollisuuden tarpeisiin. Liimapuun valmistajana se kuuluu Euroopan suurimpien tuottajien joukkoon.
Konsernin liikevaihto vuonna 2022 oli yli 500 miljoonaa euroa. Viennin osuus myynnistä on noin 90 prosenttia. Kauppalehden selvityksen mukaan yhtiö on liikevaihdoltaan ja nettotulokseltaan Pohjois-Savon suurin.
Ilkka Kylävainio perusti yhtiön Pohjois-Savoon Keiteleellä vuonna 1981, yhtiöllä on nykyisin toimintaa myös Lapissa Kemijärvellä ja Pohjanmaalla Alajärvellä.
Historia > 1980–1990-luvut

Puuteollisuusteknikko Ilkka Kylävainio oli hankkinut saha-alan kokemusta Rauma-Repolasta, Pohjan Sahalta ja Puukeskukselta. Hän oli seurannut myös isänsä sahatoimintaa 1950-luvun Porissa. Kylävainio tutki karttaa ja metsävaratietoja ja huomasi, että paras paikka sahalle olisi Keiteleen kunta: seudulla oli riittävästi puuta, mutta vähän kilpailevia puunostajia. Hän perusti Keiteleen Teollisuussaha Oy omaa taloa vastaan otetulla lainarahalla vuonna 1981.
Keiteleen Teollisuussahalla tehtiin vuonna 1990 vain muutamaa tuotetta, mutta alan toimintatavoista poiketen kaikki tuotteet oli jo etukäteen myyty, erikoiskuivattu ja mitattu. Sahan tuotanto oli noin 50 000–70 000 kuutiometriä. Suurempaa kapasiteettia ei haluttu, ettei jouduttaisi bulkkituotantoon, joka olisi pienentänyt yhtiön kannattavuutta. Yhtiön tuotannosta 40 prosenttia meni vientiin. Suomessa se teki yhteistyötä Enson ja Tehdaspuun kanssa, sen oma metsäosasto hankki puista kolmanneksen. Yhtiö myi hakkeensa Ensolle ja kuitupuunsa Ensolle ja Tehdaspuulle. Saha oli investoinut tasaus- ja paketointilaitokseen, ja se lisäsi panostuksiaan kuivauskapasiteettiin ja tietotekniikkaan.
Kun Kaukoidän markkinat avautuivat, Keitele Forest oli heti luomassa myyntiverkostoja ja asiakassuhteita. Ensimmäiset kaupat Japaniin tehtiin vuonna 1992. Samana vuonna Ilkka Kylävainion pojat Matti ja Mikko Kylävainio saivat 40 prosentin omistusosuuden yhtiöstä.
Keiteleellä otettiin vuonna 1994 käyttöön täysin uusi sahalaitos. Kun tuotanto kasvoi, yhtiön liikevaihto yli tuplaantui. Paketointilaitos otettiin käyttöön vuonna 1998. Konserniyhtiöiden nimet muutettiin paremmin kansainväliseen toimintaan sopiviksi. Keitele Forest Wood Production avasi vuonna 1999 suurtehohöylälinjan ja optimoivan katkaisulinjan, jolla valmistettiin komponentteja ja lista-aihioita ikkunateollisuudelle. Yhtiö käynnisti myös kolmivuotisen investointihankkeen, jolla sahan jalostusaste haluttiin nostaa 40 prosenttiin. Hankkeen yhteisarvo oli 40 miljoonaa markkaa ja siihen kuului neljä uutta linjaa. Sormiliitoslinja otettiin käyttöön joulukuussa 1999 ja Pohjoismaiden ensimmäinen väriviivakameratekniikkaan perustuva optimoiva konenäkökatkaisulinja maaliskuussa 2000.
Historia > 2000-luku

Keiteleen Teollisuussaha oli vuonna 2001 Suomen kuudenneksi suurin sahaaja ja se viimeisteli samana vuonna investointejaan uusiin aihioihin, komponentteihin ja sormijatketun ja höylätyn puutavaran valmistukseen. Pienpuulinjan rakentaminen aloitettiin. Tuotantolinjan vuosittainen kapasiteetti oli 100 000 kuutiota sahatavaraa, minkä tuottamiseen tarvittiin 250 000 kuutiota raaka-ainetta eli pikkutukkeja ja sahauskelpoista kuitupuuta, sahakuitua. Pikkutukit eroavat tukeista latvaläpimitaltaan: tukkien latvan paksuus on 15 senttiä tai enemmän, pikkutukkien vain 10 senttiä. Investoinnin kustannusarvio oli 50 miljoonaa markkaa, ja sen myötä syntyi 25 uutta työpaikkaa.
Keiteleen liikevaihto vuonna 2004 oli 69 miljoonaa euroa ja se valmisti sahatavaraa 277 000 kuutiota, josta 80 % oli kuusisahatavaraa. Seuraavana vuonna valmistui Keitele Engineered Wood Oy:n liimapuutehdas ja yhtiön kuivauskapasiteettia nostettiin. Pienpuulinjalle valmistui vuonna 2006 tuorelajittelulaitos ja rimoituspiste. Vuonna 2007 Keitele Forestin liikevaihto oli 110 miljoonaa euroa ja liikevoitto noin 10 miljoonaa euroa. Yhtiöllä oli 300 työntekijää. Puutavaraa, lautoja ja lankkuja, valmistui vuosittain 370 000 kuutiota.
Vuonna 2008 Keiteleen liikevaihto oli 94 miljoonaa euroa ja liikevoitto oli 7 miljoonaa euroa, kun se oli ollut edellisenä vuonna viisi miljoonaa euroa. 240 työntekijälle maksettiin voittopalkkiota yhteensä 175 800 euroa. Keiteleen pääsahalinja modernisoitiin vuosina 2008–2011.
Keitele otti vuonna 2009 käyttöön 6 800 neliömetrin kokoisen lähetysterminaalin, joka maksoi 1,4 miljoonaa euroa. Sitä tarvittiin, koska sahatavaramarkkinoiden jakeluketjussa oli tapahtunut rakenteellinen muutos: perinteiset maahantuojat olivat menettäneet merkitystään ja toimitukset tapahtuivat entistä enemmän suoraan loppukäyttäjille. Näin ollen varastointi ja kontteihin pakkaus siirtyi osittain sahojen vastuulle. Yhtiö muutti myös pääsahalinjansa ”älykkääksi” vannesahalinjaksi. Kuuden miljoonan investoinnin ansiosta raaka-ainekustannuksissa säästettiin viisi prosenttia. Matti ja Mikko Kylävainio omistusosuus yhtiöstä kasvoi yhteensä 80 prosenttiin.
Historia > 2020-luku

Vuonna 2020 Keitele-konsernin liikevaihto kasvoi noin 8,6 prosenttia huolimatta koronatilanteesta, puutavaran hinnanlaskusta ja alan yleisistä suhdanteista. Toimitusmäärä kasvoi 18 prosenttia, johtuen muun muassa Alajärven sahalla tehdystä noin seitsemän miljoonan euron investoinnista. Sahatavaran ja puutuotteiden hintojen lasku pienensi kuitenkin yhtiön liikevoittoprosenttia huomattavasti.
Loppuvuonna 2021 Keitele Groupin työehdoista syntyi monimutkainen työmarkkinakiista. Teollisuusliitto julisti 10. joulukuuta yrityksen työsaartoon ja ylityökieltoon, sillä se ei ollut halunnut aloittaa liiton kanssa yrityskohtaisia työehtosopimusneuvotteluja. Keitele Group ei kuulunut työnantajaliittoon ja koska sen työntekijät olivat järjestäytyneet alhaisesti, yhtiö ei kokenut, että Teollisuusliitto voi edustaa henkilöstöä. Auto- ja kuljetusalan työntekijäliitto AKT tuki Teollisuusliiton asettamaa saartoa niin, että AKT:n jäsenet pidättäytyivät käsittelemästä Keitele Groupin tuotteita Suomen satamissa. Helsingin käräjäoikeus määräsi AKT:n lopettamaan tukitoimensa miljoonan euron sakon uhalla. AKT jatkoi saartoa käräjäoikeuden päätöksestä huolimatta.
Keitele Group, Teollisuusliitto ja Pro löysivät työriitaansa sopuratkaisun 19. tammikuuta 2022, päivää ennen kuin lakon oli tarkoitus alkaa. Keitele Groupin yhtiöt olivat aiemmin noudattaneet mekaanisen metsäteollisuuden työehtosopimuksia.  Työehtosopimus oli kolmivuotinen. Yhtiön sukupolvenvaihdos saatiin päätökseen kesällä, kun loput 20 prosenttia yhtiöstä siirtyi 76-vuotiaan Ilkka Kylävainiolta hänen pojilleen. Heidän tittelinsä muuttuivat liiketoimintajohtajista toimitusjohtajiksi: Matti Kylävainiosta tuli Keitele Timber Oy:n toimitusjohtaja, Mikko Kylävainiosta sekä konsernin emoyhtiön Keitele Forest Oy:n Keitele Wood Products Oy:n toimitusjohtaja. Ilkka Kylävainio jatkoi yhtiön hallituksessa puheenjohtajana. Hänen vastuullaan oli myös Keiteleen tehtaan uudistus, johon kuului muun muassa kuivaamoiden modernisointi ja leijupetikattilan korvaaaminen uudella. Toimien myötä sahalinjan kokonaistuotanto kasvaa 80 000 kuutiometriä. Keitele Timber uusi pienpuun sahalinjan ja 15 megawatin lämpölaitoksen.
Keväällä 2024 Keitele Timber kertoi yli 40 miljoonan euron investoinnista, jolla kasvatetaan Keiteleellä tapahtuvan tuotannon määrää lähes 50 prosenttia. Vuoteen 2026 mennessä on tarkoitus rakentaa paketointilaitos, rimakuormien käsittelylaitteisto, varastohalleja ja lisätä kuivauskapasiteettia ja prosessivarastoja. Investointiin kuuluu myös kuuden hehtaarin tontti, joka laajentaa tehdasaluetta.
Organisaatio

Keitele Forest harjoittaa sahausta ja jatkojalostusta Keiteleellä, Kemijärvellä ja Alajärvellä.
Vuonna 2024 Keitele Group muodostui kolmesta itsenäisestä yhtiöstä:
emoyhtiö Keitele Forest Oy vastaa puunhankinnasta,
Keitele Timber Oy tuottaa sahatavaraa ja
Keitele Wood Products Oy valmistaa puutuotteita.
Mikko Kylävainio toimii sekä konsernin emoyhtiön Keitele Forest Oy:n että jatkojalostusliiketoimintaa harjoittavan Keitele Wood Products Oy:n toimitusjohtajana.
Hänen veljensä Matti Kylävainio on konsernin sahaliiketoimintaa hoitavan Keitele Timber Oy:n toimitusjohtaja. Teollisuusneuvos Ilkka Kylävainio toimii yhtiön hallituksessa.
Syksyllä 2022 konserni työllisti yli 500 henkilöä. Omien työntekijöiden lisäksi yritys työllisti välillisesti yli 1500 henkilöä, jotka työskentelivät metsänhoidossa, tai alihankkijaverkoston kautta puunkorjuussa tai kuljetusketjussa.