stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
La sfida dei giganti
Tuotanto

La sfida dei giganti on 1960-luvun viimeisiä peplum-elokuvia, ja katsojasta tuntuu, että tekijät ovat halunneet puristaa tyylilajista viimeisetkin mehut ennen kuin heittävät sen menemään. Suuri osa elokuvasta koostuu Reg Parkin kahden ensimmäisen Herkules-filmin Herkules – Atlantiksen valloittaja ja Herkules voittaa helvetin uudelleen dubatuista kohtauksista, joiden ympärille on kyhätty kokonaan uusi juoni. Elokuvaa varten perustetun tuotantoyhtiön Schermi Riuniti (”Yhtyneet valkokankaat”) nimessä voidaan nähdä ironiaa, mutta toisaalta on arveltu, että tuottaja Achille Piazzi oli tapansa mukaan joutunut rahoitusvaikeuksiin ja myynyt projektin toiselle tuottajalle, joka on saattanut sen loppuun edellisistä filmeistä lainatulla aineistolla. Elokuvan ohjaajaksi mainittu Maurizio Lucidi oli aikaisemmin työskennellyt Atlantiksen valloittajan leikkaajana. Ilmeisesti tässäkin tapauksessa Lucidi on toiminut lähinnä valmiin materiaalin leikkajana ja tarvittavat uudet osat on tehnyt kuvaaja Alvaro Mancori.
Puutteistaan huolimatta La sfida dei giganti on kiintoisa esimerkki peplumille muutenkin tyypillisestä kuvamateriaalin kierrätyksestä. Sen ansioita ovat Technicolor-väreissä tehty laajakangaskuvaus, Ugo Filippinin uudelleen säveltämä musiikki sekä Lorenzo Gicca Pallin käsikirjoituksen vanhempi-lapsi -teemat. Reg Parkin, Steve Reevesin ja Gordon Scottin sijaisnäyttelijänä toiminut Giovanni Cianfriglia on erinomainen Herkuleen läpeensä pahana kaksoisolentona. Park on vakuuttava Herkules, jonka uudet osuudet tunnistaa hänen partansa erilaisesta leikkauksesta. Elokuvan kohokohta on uuteen materiaaliin kuuluva kiivas painiottelu Grotte Di Salonen luolassa.
Vastaanotto ja julkaisut

La sfida dei gigantin kaupallinen menestys jäi ymmärrettävistä syistä hyvin vähäiseksi. Se tuotti Italiassa ainoastaan 85 miljoonan liiran pääsylipputulot.
Elokuvan englanninkielinen versio Hercules the Avenger on saatavilla Retromedian aluekoodittomana DVD-julkaisuna, joka on laadultaan vähintään tyydyttävä. Sen kylkiäisenä on Alan Steelin merirosvoseikkailu Hercules and the Black Pirate.
Aiheesta muualla

La sfida dei giganti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Omberg

Omberg
Näkymä Ombergiltä Vätternille.
| --- | --- |
Sijainti:  Vadstena ja Ödeshög, Ruotsi
Korkeus merenpinnasta:  264 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Omberg on Vadstenan ja Ödeshögin kuntien rajalla Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa sijaitseva horsti. Omberg kohoaa tasangolta viettäen jyrkästi Ruotsin toiseksi suurimpaan järveen, Vätterniin. Horstilla on monia kulttuurikohteita sekä kasveja, kuten harvinainen kämmekkälaji tuoksukirkiruoho. Ombergiä kutsutaankin ”kukkavuoreksi”.
Ombergin korkein kohta Hjässan sijaitsee 264 metriä merenpinnan yläpuolella. Omberg muodostuu graniitti- ja porfyyriperuskalliosta, jolla on ikää 1,7 miljardia vuotta. Horstilla sijaitsee myös Ombergs Naturum, jossa on alueen kulttuuria ja luontoa käsittelevä näyttely. Naturumista lähtee monia vaellusreittejä sekä yksisuuntainen autotie Vadstenan alueella sijaitsevaan Borghamnin taajamaan. Tämän tien varrella sijaitsevat Ombergin alueen nähtävyyksistä muun muassa Storpissanin luonnonsuojelualue ja Västra Väggar. Västra Väggar on näköalapaikka, josta on mahdollista nähdä Vätternin toisella rannalla sijaitsevaan Länsi-Götanmaan lääniin.
Västra Väggar vuonna 1889.
Ombergillä sijaitsevat luonnonsuojelualueet ovat Ombergsliden, Bokskogen, Storpissan ja Mörkahålkärret.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Omberg Wikimedia Commonsissa
Ombergs Naturum (englanniksi)
Once in a While

”Once in a While” on yhdysvaltalainen musiikkikappale vuodelta 1937. Musiikin teki säveltäjä-viulisti Michael Edwards ja sanoituksen itävaltalaissyntyinen Bud Green, jonka aiempiin hitteihin kuului Ray Hendersonin ja B. G. DeSylvan kanssa tehty ”Alabamy Bound”. Edwardsin muista sävellyksistä yksikään ei ole saavuttanut samanlaista suosiota kuin ”Once in a While”, ja häntä onkin kutsuttu ”täydelliseksi esimerkiksi yhden hitin säveltäjästä”.
Tommy Dorseyn ja Horace Heidtin orkesterit nostivat kappaleen Yhdysvaltojen listalle sen ilmestymisvuonna. Heidtin versio nousi parhaimmillaan listakakkoseksi ja Dorseyn versio pysyi ensimmäisellä sijalla yhteensä 14 viikon ajan. Myöhemmin listoille nousivat kappaleella vielä Louis Armstrong (1938), Patti Page (1952) sekä doo-wop-yhtye The Chimes (1961). The Chimesin levytys julkaistiin nimellä ”Once in Awhile”. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Nat King Cole, John Coltrane ja Dizzy Gillespie.
Omdurman

| Omdurman (Umm Durmān) أم درمان |
| --- | --- |
 Omdurmanin vanha silta
 Omdurman
 Koordinaatit: 15°39′N, 32°29′E 
Valtio:   Sudan
Osavaltio:  Al Kharţūm
Väkiluku (2008):  1 849 659
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Omdurman tai Omdur (arab. أم درمان‎, Umm Durmān) on Sudanin suurin kaupunki ja kaupan keskus. Omdurman sijaitsee Niilin länsirannalla, joen vastarannalla sijaitsee maan pääkaupunki Khartum.
Vuonna 2008 Omdurmanissa oli  1,8 miljoonaa asukasta. Yhdessä Bahrin ja Khartoumin kanssa se muodostaa maansa kulttuurin ja teollisuuden tärkeimmän keskuksen.lähde?
Kaupunki perustettiin 1880-luvulla Mahdiyyan aikana. Sen tunnetuimpuia nähtävyyksiä ovat Al-Mahdin mausoleumi, kamelimarkkinat, Sudanin suurin souq ja Khalifan kotimuseo. Hamed el-Nilin moskeijassa voi perjantaisin nähdä tanssivia dervissejä.
Kartta Ohmdurmanin sijainnista, jossa myös Khartum ja Bahri
Al-Mahdin hauta Omdurmanissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Omdurman Wikimedia Commonsissa
Sfakiá

| Sfakiá Sfakián kunta Σφακιά Δήμος Σφακίων |
| --- | --- |
 Askýfoun ylätasankoa Sfakiássa.
 Kunnan sijainti
 Sfakiá
 Koordinaatit: 35°12′N, 24°08′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Chaniá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  7407
 – Kuntakeskus:  Chóra Sfakíon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  467,589 km²
Väkiluku (2011):  1 889
 – Väestötiheys:  4,04 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  ΧΝ
 
 www.sfakia.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Näkymä Libyanmeren rannalla sijaitsevaan Chóra Sfakíonin kylään.
Sfakiá (kreik. Σφακιά eli Δήμος Σφακίων, Dímos Sfakíon) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 467,589 neliökilometriä ja väkiluku 1 889 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Chóra Sfakíon.
Maantiede

Sfakián kunta sijaitsee Lefká Óri -vuoristossa Kreetan saaren etelärannikolla. Etelässä kunta rajautuu Välimereen kuuluvaan Libyanmereen, idässä Réthymnon alueyksikköön ja muualla Chanián alueyksikköön kuuluviin kuntiin. Kunnan alueella sijaitsee paljon virtaavan veden jyrkkärinteisten ja korkeiden vuorten kalkkikiveen uurtamia rotkoja, kuten Ímproksen rotko ja Samarián rotko. Nimi Sfakiá tarkoittaakin suomeksi ”rotkojen maata”. Kuntaan kuuluu pieni Loutrón saari.
Historia

Kreetan jouduttua osaksi Osmanien valtakuntaa, muutti vuoristoihin paljon ihmisiä. Vuoristoista he sitten kapinoivat osmaneita vastaan. Ensimmäinen suurempi kapina järjestettiin vuonna 1770 Sfakiássa laivanvarustaja Daskalogiánniksen johdolla. Daskalogiánniksen oli tarkoitus saada apua venäläisiltä, joiden oli tarkoitus harhauttaa osmaneita toisaalla. Apua ei tullut, joten osmanit kukistivat kapinan ja Daskalogiánnis tapettiin. Tämän seurauksena Sfakiá joutui joksikin aikaa osmanien vallan alle.
Vastarintajohtajat julistivat Kreetan itsenäiseksi Sfakiássa vuonna 1866. Egyptiläisjoukot kuitenkin murskasivat kansannousun, joka sittemmin päättyi Arkádin luostarin ruutivaraston räjäyttämiseen ja joukkoitsemurhaan.
Sfakián väkiluku on aikoinaan ollut kymmeniä tuhansia, mutta nykyään asukkaita on vajaa 2 500. Suuret luvut selittyvät Sfakián eristyneellä sijainnilla, joka toi turvaa levottomina aikoina.
Kunnan osat

Sfakián kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kyläyhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Agía Rouméli | Agía Rouméli | 57 |
| Agía Rouméli | Palaiá Agía Rouméli | 0 |
| Ágios Ioánnis | Ágios Ioánnis | 29 |
| Ágios Ioánnis | Arádaina | 4 |
| Anópoli | Anópoli | 242 |
| Anópoli | Foínikas | 13 |
| Anópoli | Livanianá | 4 |
| Anópoli | Loutró | 56 |
| Anópoli | Lýkos | 19 |
| Ásfendos | Ágios Geórgios | 0 |
| Ásfendos | Ágios Nektários | 55 |
| Ásfendos | Ásfendos | 0 |
| Ásfendos | Koútelos | 7 |
| Ásfendos | Nomikianá | 68 |
| Ásfendos | Vouvás | 142 |
| Askýfou | Ammoudári | 164 |
| Askýfou | Goní | 20 |
| Askýfou | Karés | 168 |
| Askýfou | Petrés | 42 |
| Chóra Sfakíon | Chóra Sfakíon | 212 |
| Chóra Sfakíon | Komitádes | 53 |
| Chóra Sfakíon | Vritomártis | 0 |
| Ímpros | Ímpros | 62 |
| Ímpros | Vraskás | 6 |
| Patsianós | Fragkokástello | 148 |
| Patsianós | Kallikrátis | 20 |
| Patsianós | Kapsodásos | 46 |
| Patsianós | Patsianós | 100 |
| Skalotí | Argoulés | 41 |
| Skalotí | Lákkoi | 27 |
| Skalotí | Skalotí | 84 |
Yhteensä: 1 889
Sfakiálaiset

Sfakiálaiset sanovat olevansa suoraan doorilaisten jälkeläisiä. He ovatkin muista kreetalaisista poiketen useasti vaaleahiuksisia, pidempiä ja joillain on jopa siniset silmät. Sfakiálaiset tunnetaan koko Kreetalla vapautensa puolustajina.
»He (sfakiálaiset) elävät ilman puolustusvarustuksia. He eivät koskaan kylvä, sillä maa on kuivaa. He elävät hakkaamalla sypressejä ja paimentamalla vuohia. He ovat luonnostaan julmia sodassa ja liikkuvat vuorilla ihmeteltävällä nopeudella. Vielä 110-vuotiaina he kulkevat vuohiensa perässä vuorten huipuilla. Viinin sijasta he juovat vuohenmaitoa ja lähes kaikki ovat terveitä elämänsä loppuun asti» 
(kirjoitti Cristoforo Buondelmonti vuonna 1415 matkakertomuksessaan, suom. Merja Tuominen-Gialitaki.)
Osa sfakiálaisista harjoitti aikoinaan merenkulkua, johon kuului myös merirosvousta. Loput sfakiálaiset puolestaan hoitivat lampaita ja ryöstelivät Kreetaa kulloinkin hallinneiden valloittajien viljavarastoja. Yhä nykyäänkin sfakiálaiset kokevat esivallan vastustajana. Esimerkiksi kunnassa on rekisteröimättömiä autoja ja poliisiasemat ovat pelkästään kulisseja.
Aikoinaan verikosto oli hyvin yleinen Sfakián alueella. Sen pelossa kokonaisia kyliä muuttui asumattomiksi 1900-luvun alkupuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sfakiá Wikimedia Commonsissa
Δήμος Σφακίων. Sfakián kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Kreetan alue
| --- | --- |
Chanián alueyksikkö:   Apokóronas  Chaniá  Gávdos  Kántanos-Sélino  Kíssamos  Plataniás  Sfakiá 
Iraklionin alueyksikkö:   Archánes-Asteroúsia  Chersónisos  Faistós  Górtyna  Iraklion  Malevízi  Minóa Pediáda  Viánnos 
Lasíthin alueyksikkö:   Ágios Nikólaos  Ierápetra  Oropédio Lasithíou  Siteía 
Réthymnon alueyksikkö:   Ágios Vasíleios  Amári  Anógeia  Mylopótamos  Réthymno 
Perinteisiä tanssijoita Sfakián Komitádeksen kylässä.
Shiver

| ”Shiver” Coldplay |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Parachutes
 Äänitetty : 1999
 Julkaistu: 6. maaliskuuta 2000 helmikuu 2001 (uudelleenjulkaisu) 8. toukokuuta 2001 (Yhdysvaltojen radiot)
 Formaatti: CD, EP
 Tuottaja(t): Ken Nelson, Coldplay
 Tyylilaji: vaihtoehtorock
 Kesto: 05.02
 Levy-yhtiö: Parlophone
Coldplayn muut singlet
| ”Brothers & Sisters” 1999 | ”Shiver” 2000 | ”Yellow” 2000 |
”Shiver” on englantilaisen rock-yhtye Coldplayn kappale. Kappale äänitettiin yhtyeen debyyttialbumille, Parachutesille tuottaja Ken Nelsonin kanssa. Laulaja Chris Martin on kertonut, että kappale kirjoitettiin tietylle naiselle. Kappaleeseen on vaikuttanut yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Jeff Buckley.
Kappale julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä Britanniassa ja toisena Yhdysvalloissa. Single nousi sijalle 35 Britannian singlelistalla ja kriitikoiden arviot ”Shiverista” olivat yleisesti ottaen positiivisia.
Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideon ohjasi englantilainen ohjaaja Grant Gee. Videolla Coldplay soittaa ”Shiverin” pienessä studiossa. Parachutesin kannessa oleva keltainen maapallo nähdään musiikkivideossa vahvistimen päällä. Kappaleen musiikkivideota soitettiin voimakkaasti MTV:llä.
Kappaleet

”Shiver” – 5:02
”For You” – 5:45
”Careful Where You Stand” – 4:47
Aiheesta muualla

Yhtyeen viralliset kotisivut (englanniksi)
| n k Coldplay |
| --- | --- |
 Guy Berryman  Jonny Buckland  Will Champion  Chris Martin 
Studioalbumit:  Parachutes  A Rush of Blood to the Head  X&Y  Viva la Vida or Death and All His Friends  Mylo Xyloto  Ghost Stories  A Head Full of Dreams  Everyday Life  Music of the Spheres  Moon Music 
EP:t:  Safety  The Blue Room  Sparks  Trouble - Norwegian Live EP  Prospekt’s March 
Kokoelmat:  A Rush of Blood to the Head / Parachutes  The Singles 1999–2006  The Remixes  Parachutes / A Rush of Blood to the Head / Live 2003  Viva la Vida / X&Y  4 CD Catalogue Set  The Butterfly Package 
Singlet:  ”Brothers & Sisters”  ”Shiver”  ”Yellow”  ”Trouble”  ”Don’t Panic”  ”In My Place”  ”The Scientist”  ”Clocks”  ”God Put a Smile upon Your Face”  ”Speed of Sound”  ”Fix You”  ”Talk”  ”The Hardest Part”  ”What If”  ”White Shadows”  ”Violet Hill”  ”Viva la Vida”  ”Lost!”  ”Lovers in Japan”  ”Lhuna”  ”Life in Technicolor II”  ”Christmas Lights”  ”Every Teardrop Is a Waterfall”  ”Paradise”  ”Charlie Brown”  ”Princess of China”  ”Atlas”  ”Magic”  ”A Sky Full of Stars”  ”True Love”  ”Ink”  ”Adventure of a Lifetime”  ”Hymn for the Weekend”  ”Up&Up”  ”Everglow”  ”Something Just Like This”  ”Miracles (Someone Special)”  ”Orphans” / ”Arabesque”  ”Everyday Life”  ”Champion of the World”  ”Higher Power”  ”Coloratura”  ”My Universe”  ”Let Somebody Go”  ”Feelslikeimfallinginlove”  ”We Pray” 
Kiertueet:  Parachutes Tour  A Rush of Blood to the Head Tour  Twisted Logic Tour  Viva la Vida Tour  Mylo Xyloto Tour  Ghost Stories Tour  A Head Full of Dreams Tour  Music of the Spheres World Tour 
Aiheeseen liittyviä:  Diskografia  Phil Harvey  Ken Nelson  Brian Eno
Fabián O’Neill

Fabián Alberto O’Neill Dominguez (14. lokakuuta 1973 Paso de Los Torros – 25. joulukuuta 2022) oli uruguaylainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana.
O’Neill pelasi seuratasolla muun muassa Juventuksessa ja Cagliarissa. Maajoukkueessa hän pelasi 19 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. O’Neill kuului Uruguayn maajoukkueeseen vuoden 2002 MM-kilpailuissa mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan.
Shodō

Musō Sosekin, japanilaisen runoilijan, kalligrafistin ja Zen-mestarin kalligrafia (1275 - 1351). Kanji-kirjaimet jap. 別無工夫, ei henkistä sisältöä on kirjoitettu katkeamattomaan ja lennokkaaseen soshō- eli "ruohotyyliin".
Shodō (jap. 書道) on japanilaista kalligrafiaa. Japanissa harjoitettiin aluksi kiinalaista kalligrafiaa, mutta japanilaisten omien tavukirjoitusmerkkien kehittämisen jälkeen japanilainen kalligrafia kehittyi itsenäiseksi kalligrafian suunnaksi. Kalligrafia shodō eroaa japanin kielen koulukirjoittamisesta shūji.
Nykyinen jaottelu

Japanilainen kalligrafia jaetaan nykyisin kahteen lohkoon: kanjikalligrafiaan, joka perustuu kiinalaiseen perinteeseen, sekä kana-kalligrafiaan, joka on aitojapanilaista. Kanjikalligrafiassa käytetään kiinalaisia kirjoitusmerkkejä (kanjeja); kana-kalligrafiassa on kanjien lisäksi myös hiragana-kirjoitusmerkkejä. Kolmas japanin kielessä käytettävä merkistö, katakana, ei kalligrafiaan kuulu. Perinteinen kalligrafia elää edelleen, mutta toisen maailmansodan jälkeen on kehittynyt myös avant garde -kalligrafia, joka lähestyy abstraktia taidetta.
Kanjikalligrafia voi olla mitä tahansa kiinalaista kirjoituslajia, mutta yleisimmät ovat normaalikirjoitus, sujuva kirjoitus ja ruohokirjoitus. Kana-kalligrafiassa yleinen aihe ovat tanka- ja haikurunot. Paperi on vähemmän imukykyistä kuin kanjikalligrafiassa, jotta siveltimen kosketus olisi herkempi. Kirjoitus on myös epäsäännöllisempää. Hiraganamerkkien ohella käytetään samankaltaista hentaiganaa, "variantti-kanoja", jotka yleensä periytyvät eri kanjeista kuin hiraganat.
Syntyvaiheet

Kiinalainen kalligrafia oli jo pääpiirteiltään kehittynyt, kun Japani alkoi saada Kiinasta vaikutteita Korean kautta ja kiinalaiset kirjoitusmerkit saapuivat Japaniin 400-luvulla. Aluksi Japanissa käytettiin Kiinan Sui- ja Tang-dynastioiden aikaisia kirjoitustyylejä. Asuka-kaudelta alkaen maassa alkoi lisääntyä buddhalaisten klassikkotekstien jäljentäminen, ja syntyi buddhalaisten oppineiden joukko, joka hallitsi myös kiinalaisten kirjoitusmerkkien käytön. Japanin kieltä alettiin kirjoittaa kiinalaisin kirjoitusmerkein, tosin hiukan eri tavalla kuin kiinan kieltä. Pikku hiljaa myös maan kalligrafiassa alkoi syntyä omaperäisiä tyylejä. Keisari Saga, hovimies Tachibana no Hayanari sekä japanilaisen shingonin perustajahahmo Kūkai tunnetaan "kolmena siveltimenä", joiden työt edustavat kiinalaisperäistä karayō-tyyliä kauneimmillaan.
Varhaisella Heian-kaudella (794–1185) syntyivät japanilaiset tavumerkistöt hiragana ja katakana. Kursiivista hiraganasta tuli etenkin naisten käyttämä proosan ja runouden kieli, ja katakana yleistyi etenkin miesten laatimissa virallisissa asiakirjoissa. Ajan myötä syntyi kiinalaisten kirjoitusmerkkien ja kana-merkkien sekakirjoitusmuoto, ja sen myötä myös kana-kalligrafia. Tyylin mallina käytetään usein Kokinshūta, keisarillista runoantologiaa 900-luvun alkupuolelta. Kana-kalligrafialla kirjoitettiin Heian-kaudella usein waka-runoutta tai monogatari-tarinoita. "Kolme mustejälkeä" eli Ono no Tofu, Fujiwara no Sukemasa ja Fujiwara no Yukinari olivat aitojapanilaisen wayō-tyylin mestarit. Kiinalaisista kalligrafeista suurin vaikutus Japanin varhaiseen kalligrafiaan oli Wang Xizhilla ja hänen sujuvalla kirjoituksellaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shodō Wikimedia Commonsissa
Seututie 120

Vihdintien Helsingin-puoleinen pää nähtynä Lapinmäentien risteyksestä itään. Taustalla Ruskeasuon pohjoisosan korkeita rakennuksia.
Vihdintien ja Lapinmäentien risteys idästä nähtynä. Vihdintie kaartuu kohti pohjoista.
Vihdintietä Etelä-Haagassa. Oikeassa reunassa nurmikaistan ja puurivin erottama rinnakkaiskatu.
Vihdintietä Luukin alueella Pohjois-Espoossa.
Seututie 120 (Helsingin, Vantaan ja Espoon alueella myös Vihdintie ja Vihdin alueella Vanha Porintie) on Helsingin Haagasta Vihdin Maikkalaan kulkeva seututie. Tie on osa entistä valtatietä 2. Seututie 120 oli alun perin tarkoitettu pääasialliseksi maantieyhteydeksi Helsingistä Poriin, mutta tie oli jo valmistuessaan onnettomuusaltis mutkaisuutensa, mäkisyytensä sekä kapeutensa vuoksi. Tien Helsingin-puoleinen osuus Kehä III:lle saakka on myöhemmin kuitenkin levennetty nelikaistaiseksi.
Etelä-Haagassa sijaitseva Vihdintien alkuosa Mannerheimintien päästä Haagan liikenneympyrään saakka on katumainen. Sen itäreunassa on puurivin kapean nurmikaistan erottama rinnakkaiskatu, jolla ei ole erillistä nimeä, vaan sen varrella olevien rakennusten osoitteina käytetään Vihdintietä. Haagan liikenneympyrän ja Kehä III:n välillä tie on nelikaistainen ja Helsingin Lassilasta Vantaan Rajatorppaan lähes viivasuora. Se ei kuitenkaan ole moottoritie, vaan sen varrella on monia liikennevalo-ohjattuja tasoliittymiä. Sen sijaan osuus Kehä III:lta Vihdin Maikkalaan on edelleen kaksikaistainen, melko kapea, mutkitteleva ja mäkinen.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Helsinki – Espoo – Vantaa – Espoo (uudelleen) – Vihti.
Rakentaminen

Vihdintie on osa entistä Helsingin ja Porin välistä valtatie 2:ta. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1942, mutta vasta vuonna 1957 se oli kokonaan valmiina Helsingistä Karkkilaan saakka.  Tie tuli alkuvaiheessaan tunnetuksi myös "Tannerin tienä", koska Väinö Tannerilla oli maatila Pohjois-Espoossa tien varrella ja hänen on väitetty vaikuttaneen sen linjaukseen.
Tien 120 reittiä seuraten 1940-luvun lopulla suunniteltiin uutta Helsingistä Turkuun johtavaa rautatietä ohittamaan Porkkalan vuokra-alue, sillä Neuvostoliiton kanssa solmittu sopimus Kirkkonummen läpiajosta Rantaradalla "Porkkalan tunnelia" pitkin oli kallis ja osuus oli pullonkaula. Suunnitelmat peruuntuivat linjauksen hintaan ja lopulta Porkkalan palautukseen.
Koska tie oli varsin mäkinen, mutkainen ja täynnä näkemäesteitä, sen ei enää 1960-luvulla katsottu täyttävän valtatielle asetettavia vaatimuksia. Sen vuoksi valtatie 2:n uusi linjaus rakennettiin 1970-luvulla korkeampitasoisena. Uusi tie erkanee Turun moottoritieltä Vihdin Palojärvellä. Uuden tieosuuden valmistuttua se numeroitiin valtatie 2:ksi ja Vihdintie seututie 120:ksi. Myöhemmin Vihdintie on Haagasta Kehä III:n liittymään saakka rakennettu nelikaistaiseksi.
Nimi

Nimi Vihdintie (ruots. Vichtisvägen) vahvistettiin virallisesti ensin tien Pitäjänmäellä olevalle osuudelle vuonna 1949. Vuonna 1952 nimi ulotettiin myös tien Haagassa olevalle osuudelle. Tämä osuus kulkee aikaisemman Haagan kauppalan asemakaavassa olevan tien mukaan, jolle oli vuonna 1925 annettu nimi Länsi Puistotie (ruots. Västra allén). Vuonna 1928 sen suomenkielinen nimi muutettiin muotoon Läntinen Puistotie (ruots. Västra allén).
Vihdissä tien nimi on Vanha Porintie.
Liikennemäärät ja onnettomuustiheys

Kehä III:n pohjoispuolella Vantaan ja Espoon rajalla vuoden 2000 tilastojen mukaan Vihdintietä käyttää noin 11 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Vihdin kaupunginrajalla ajoneuvoja kulkee noin 4 500 vuorokaudessa. Vilkkaimmillaan tie on Kehä I:n eritasoliittymän pohjoispuolella Konalassa (40 000–45 000 ajoneuvoa vuorokaudessa).
Seututie 120:n onnettomuustiheys on Suomen maanteistä neljänneksi suurin: vuosina 2009–2010 sillä tapahtui 38 henkilövahinkoon johtanutta onnettomuutta (43,0 onnettomuutta sataa kilometriä kohti vuodessa).
Suunnitelmia

Vihdintie on mukana joukkoliikennettä pääkaupunkiseudun säteittäisväylillä edistävässä hankkeessa. Tielle rakennetaan linja-autokaistoja, parannetaan Kehä I:n eritasoliittymäaluetta sekä lasketaan nopeusrajoitus 70 km/h:sta 60 km/h:iin liikenneturvallisuuden, tien kadunoloisuuden säilyttämisen sekä joukkoliikenteen turvallisempien liikennöintiolosuhteiden nimissä.lähde?
Onežski

Onežski (ven. Оне́жский) on taajama Karjalan tasavallan Puudožin piirin Avdejevon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Šalitsa-joen varrella lähellä Äänisen rantaa 9 kilometriä Avdejevosta lounaaseen. Asukkaita on 600 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunnalla on metsäteollisuutta. Palveluihin kuuluu koulu ja vanhusten vapaa-ajankeskus
Sharm el-Sheikh

| Sharm el-Sheikh شرم الشيخ |
| --- | --- |
 Katu Naamanlahdella
 Sharm el-Sheikh
 Koordinaatit: 27°54′44″N, 34°19′47″E 
Valtio:  Egypti
Kuvernoraatti:  Janub Sina’
Väkiluku (2006):  38 478
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sharm el-Sheikh  (arab. شرم الشيخ‎, Šarm aš-Šayḫ) on kaupunki Egyptissä Siinain niemimaan eteläkärjessä, Punaisenmeren rannikolla. Kaupunki on kasvanut vasta 1900-luvulla matkailukohteena ja sen asukasluku vuonna 2006 oli 38 478.
Maantiede

Sharm el-Sheikh sijaitsee Egyptin Siinailla niemimaan kaakkoisosassa Janub Sina’n kuvernoraatissa. Sen koillispuolella kulkee Akabanlahdelle kulkeva Tiraninsalmi.
Maantiede > Ilmasto

Sharm el-Sheikhissa vallitsee aavikkoilmasto. Kuumin kuukausi on elokuu, jolloin päivän keskimääräinen ylin lämpötila on 38,8 °C ja keskimääräinen alin lämpötila 28,3 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin päivän keskimääräinen ylin lämpötila on 21,9 °C ja keskimääräinen alin lämpötila 13,5 °C. Vuosittainen sadanta on noin 9 millimetriä.