stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jesse Tyler Ferguson

| Jesse Tyler Ferguson |
| --- | --- |
 Jesse Tyler Ferguson vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. lokakuuta 1975 (ikä 48) Missoula, Montana, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Justin Mikita (2013–)
Lapset:  Beckett Ferguson-Mikita (2020)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1998 –
Merkittävät roolit:  Moderni perhe
Aiheesta muualla
www.jessetylerferguson.com
IMDb 
Jesse Tyler Ferguson (s. 22. lokakuuta 1975 Missoula, Montana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on viisinkertainen Primetime Emmy-ehdokas.
Ferguson on näytellyt vuodesta 2009 Mitchell Pritchettin roolia ABC:n tilannekomediasarjassa Moderni perhe (Modern Family). Hän on saanut roolistaan neljä  Primetime Emmy-ehdokkuutta parhaasta miessivuosasta komediasarjassa vuosina 2010-2013. Hänen muita televisioroolejaan ovat olleet muun muassa Richie Velchin rooli tilannekomediassa The Class, jota tehtiin yksi tuotantokausi vuosina 2006–2007, ja Gabe Farkasin rooli kahdessa draamakomedia Ruman Bettyn jaksossa. Ferguson on näytellyt myös elokuvissa, muun muassa Arthur James Elmeriä elokuvassa Untraceable (2008) ja Cyriliä elokuvassa Wonderful World (2009).
Jesse Tyler Ferguson ja Eric Stonestreet vuonna 2010.
Ferguson opiskeli näyttelemistä New Yorkin American Musical and Dramatic Academyssä, josta hän valmistui vuonna 1995. Paitsi televisiosarjoissa ja elokuvissa, hän on esiintynyt myös useissa teatterinäytelmissä. Hän on näytellyt muun muassa Tony-palkitussa Broadway-musikaalissa The 25th Annual Putnam County Spelling Bee sekä New Yorkin Public Theaterin sovituksissa William Shakespearen näytelmistä Kesäyön unelma, Talvinen tarina ja Venetsian kauppias.
Yksityiselämä

Ferguson on avoimesti homoseksuaali. Ferguson alkoi seurustella Justin Mikitan kanssa 2010. He kihlautuivat 2012 lomamatkalla Meksikossa. He menivät naimisiin 20. heinäkuuta 2013. Pari sai ensimmäisen lapsensa, pojan, heinäkuussa 2020.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jesse Tyler Ferguson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jalkapallon Suomen Cup 1964

| Suomen Cupin kausi 1964 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  187
Mestari:  Lahden Reipas
  ← 1963 :  1965 → 
Jalkapallon Suomen Cup 1964 oli cupin kymmenes järjestämisvuosi. Osanotto-oikeus siihen oli kaikilla seuroilla. Kilpailuun osallistui ennätykselliset 187 joukkuetta jakautuen sarjoittain seuraavasti: mestaruussarja 11, Suomen-sarja 29, maakuntasarja 62, aluesarja 55 ja muut 30. Mestaruus- ja Suomen-sarjan joukkueet pääsivät ilman karsintaa 64 joukkueen varsinaiseen kilpailuun, muiden kesken pelattiin 125 karsintaottelua.
Loppuotteluun selvisivät Lahden Reipas ja maakuntasarjalainen Lappeenrannan Pallo, ja se pelattiin Olympiastadionilla. Ottelun voitti Reipas 1-0. Ottelua seurasi 4 837 maksanutta katselijaa.
Japaniniibis

| Japaniniibis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Iibikset Threskiornithidae
Suku::  Nipponia  L. Reichenbach, 1853
Laji::  nippon
Kaksiosainen nimi
 Nipponia nippon  (Temminck, 1835) 
Katso myös
   Japaniniibis Wikispeciesissä   Japaniniibis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaniniibis (Nipponia nippon) on uhanalainen iibislaji.
Tuntomerkit

Japaniniibis on 56 senttimetriä pitkä. Pesimättömillä yksilöillä on valkoinen höyhenpuku, mutta pesivillä linnuilla on harmaa pää, kaula, selkä ja hartiat. Päässä on tuuhea töyhtö. Naama ja jalat ovat punaiset.
Levinneisyys

Japaniniibis pesi aiemmin Itä-Venäjällä, Japanissa ja Kiinassa, mutta on sittemmin hävinnyt melkein kaikilta tunnetuilta pesimispaikoiltaan. Ainoa tunnettu jäljellä oleva populaatio pesii Shaanxin  maakunnassa Keski-Kiinassa.
Lisääntyminen

Japaniniibis pesii helmi-kesäkuussa. Munia munitaan 3-4 ja niitä haudotaan keskimäärin 28 päivää.
Ravinto

Japaniniibis käyttää ravinnokseen taskurapuja, sammakoita, pieniä kaloja, kotiloita ja muita nilviäisiä ja kovakuoriaisia.
Japaninjalopähkinä

| Japaninjalopähkinä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Pyökkimäiset Fagales
Heimo::  Jalopähkinäkasvit Juglandaceae
Suku::  Jalopähkinät Juglans
Laji::  ailanthifolia
Kaksiosainen nimi
 Juglans ailanthifolia  Carrière 
Synonyymit
 Juglans mandshurica var. sachalinensis (Komatsu) Kitam. 
Katso myös
   Japaninjalopähkinä Wikispeciesissä   Japaninjalopähkinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Japaninjalopähkinän lehti kasviossa
Japaninjalopähkinä (Juglans ailantifolia, joskus myös Juglans ailanthifolia) on jalopähkinäkasvien heimoon ja jalopähkinöiden sukuun kuuluva lehtipuulaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Japanissa.
Ulkonäkö ja koko

Puuna japaninpähkinäpensas kasvaa vähintään 18 metriä korkeaksi. Se on kesävihanta lehtipuu, jonka halkeileva kuori on ruskehtavanharmaa tai vanhana harmaantuva. 11–17 lehdykkään jakautuneet lehdet ovat epätavallisen suuria 80–100 senttimetrin pituudellaan. Nuoret oksat ja lehtikanta ovat lyhyitä, mutta tiheäkarvaisia; karvoitus on tummanpunaista ja tahmeaa. Lehdyköiden yläpinnat ovat lähes kaljuja, mutta alapinnat ovat karvaisia varsinkin lehtisuonien kohdalta. Lehdykät ovat heikosti sahalaitaisia ja yläpinnaltaan kiiltävänvihreitä; yksittäiset lehdykät ovat 7–16 senttimetriä pitkiä ja 3–5 leveitä.
Japaninjalopähkinän norkkomaiset hedekukinnot ovat 13–30 senttimetriä pitkiä. Emikukat kasvavat kesäkuussa pystyihin, noin 10 senttimetrin mittaisiin kukintoihin. Hedelmä on pyöreä tai munanmuotoinen, paksu ja tahmeakarvainen, maukas 3,5–5 senttimetrin mittainen pähkinä. Pähkinät kasvavat tavallisesti 4–10 ryhmissä. Pähkinät ovat litteänsoikeita tai sydämenmuotoisia, teräviä.
Levinneisyys

Japaninjalopähkinä on kotoisin Japanista ja Sahalinilta. Laji on istutettu myös Yhdysvaltain koillisosiin korvaamaan Sirococcus clavigigenti-juglandacearum -sienen hävittämä alkuperäinen amerikanjalopähkinä (Juglans cinerea). Japaninjalopähkinä on immuuni kyseiselle sienitaudille. Keski-Euroopassa lajia viljellään harvoin.
Vanha Japaninjalopähkinä kasvaa Vantaalla, Koiramäen pajutallissa.
Luokittelu

Ensimmäisen lajikuvauksen nimellä Juglans ailantifolia antoi ranskalainen kasvitieteilijä Élie Abel Carrière vuonna 1878.
Lajista on olemassa kaksi muunnosta:
Juglans ailantifolia var. ailantifolia (synonyymeja Juglans cordiformis var. ailantifolia (Carr.) Rehd., Juglans sieboldiana Maxim.)
Juglans ailantifolia var. cordiformis (Makino) Rehder (Syn.: Juglans coarctata Dode, Juglans cordiformis Maxim., Juglans lavalleei Dode, Juglans sieboldiana var. cordiformis Makino, Juglans subcordiformis Dode).
Japaninjalopähkinä risteytyy etenkin Pohjois-Amerikassa helposti läheisen sukulaisensa amerikanjalopähkinän kanssa; risteymää kutsutaan nimellä Juglans × bisbyi Rehd..
Käyttö

Japaninjalopähkinän puuaines on vaaleaa ja heikompilaatuista kuin saksanpähkinä (Juglans regia), mutta sitä käytetään joskus huonekaluihin.
Japaninjalopähkinän runko
Käännös suomeksi
Jalkapallon Suomen Cup 1965

| Suomen Cupin kausi 1965 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  205
Mestari:  Åbo IFK
  ← 1964 :  1966 → 
Jalkapallon Suomen Cup 1965 oli cupin yhdestoista järjestämisvuosi. Osanotto-oikeus siihen oli kaikilla seuroilla. Kilpailuun otti osaa 205 joukkuetta, joka määrä
oli uusi osanottajaennätys. Joukkueet jakautuivat sarjoittain seuraavasti: mestaruussarja 11, Suomen-sarja 30, maakuntasarja 62, aluesarja 65 ja muut 37. Mestaruus- ja Suomen-sarjan joukkueet pääsivät ilman karsintaa 64 joukkueen varsinaiseen kilpailuun, muiden kesken pelattiin 147 karsintaottelua.
Loppuotteluun selvisivät turkulaiset Åbo IFK ja Turun Palloseura, ja se pelattiin Olympiastadionilla. Ottelun voitti ÅIFK 1-0.
Jean-Christophe Bouvet

| Jean-Christophe Bouvet |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1947 (ikä 77) Pariisi
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
uniFrance
Jean-Christophe Bouvet (s. 24. maaliskuuta 1947) on ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa Paul Vecchialin elokuvassa La Machine (1977).
Aiheesta muualla

Jean-Christophe Bouvet Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Federico Sandri-Trotti

Federico Sandri-Trotti (1582? – 5. marraskuuta 1646) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Fossanon hiippakunnan johtoon 20. joulukuuta 1627, ja hän toimi sen piispana kuolemaansa saakka.
Federico Pezzullo

Federico Pezzullo (13. joulukuuta 1890 Frattamaggiore – 10. syyskuuta 1979) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 3. elokuuta 1913 ja nimitettiin Policastron hiippakunnan johtoon 23. tammikuuta 1937. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Teutonico.
Pezzullo osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 88-vuotiaana toimiessaan yhä piispana.
Fatih Avan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Avan Oslossa vuonna 2012  |  Avan Oslossa vuonna 2012  |  Avan Oslossa vuonna 2012  |  |
Maa:  Turkki
Miesten yleisurheilu
| Kesäuniversiadit  | Kesäuniversiadit  | Kesäuniversiadit  |  |
|  Kultaa | Shenzen 2011 | keihäänheitto |  |
|  Pronssia | Kazan 2013 | keihäänheitto |  |
| Välimeren kilpailut  | Välimeren kilpailut  | Välimeren kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pescara 2009 | keihäänheitto |  |
|  Kultaa | Mersin 2013 | keihäänheitto |  |
Fatih Avan (s. 1. tammikuuta 1989 Andırın, Turkki) on turkkilainen keihäänheittäjä, joka edustaa istanbulilaista Fenerbahçe Athletics-seuraa. Hänen ennätyksensä on Izmirissä vuonna 2012 heitetty 85,60.
Urallaan Avan on voittanut mm. kahdesti Välimeren kilpailut (2009, 2013), kultaa vuodelta 2011 ja pronssia vuodelta 2013 kesäuniversiadeista sekä alle 23-vuotiaiden EM-pronssia. 700-grammaista keihästä Avan on heittänyt parhaimmillaan 68.92 vuonna 2006 Kreikan Thessalonikissa. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa hän oli viides tuloksella 83,34. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa ja vuoden 2012 kesäolympialaisissa Avan jäi karsintaan.
Nykyisin Avania valmentaa Metin Altintaş. Ensimmäisen kerran Avan heitti yli 80 metriä vuonna 2011.
Parhaat heitot kausittain

2008 - 71,73
2009 - 79,78
2010 - 79,13
2011 - 84,79
2012 - 85,60
2013 - 84,58
2014 - 83,05
2015 - 81,45
Käännös suomeksi
Feitin–Thompsonin lause

Feitin–Thompsonin lause on ryhmäteorian lause, joka yleistää merkittävästi Burnsiden lausetta. Feitin–Thompsonin lauseen mukaan jokainen paritonta kertalukua oleva äärellinen ryhmä on ratkeava. Sen todistivat Walter Feit ja John Griggs Thompson.
Federico O. Escaler

Federico O. Escaler (28. kesäkuuta 1922 Manila – 28. marraskuuta 2015 Manila) oli filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului jesuiittoihin.
Escaler sai pappisvihkimyksensä 19. kesäkuuta 1954, ja hänet nimitettiin Kidapawanin prelaatiksi sekä Girus Tarasiin titulaaripiispaksi 12. kesäkuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jaime Sin, jota avustivat Patrick H. Cronin ja Gérard Mongeau. Escaler erosi titulaarihiippakunnan johdosta 18. helmikuuta 1978.
Escaler sai 23. helmikuuta 1980 nimityksen Ipilin prelaatiksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 28. kesäkuuta 1997.
Fejs

| ”Fejs/Фејс” Milan Stanković |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Solo
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.49
 Levy-yhtiö: Grand Production
Fejs (kyril. Фејс) on Milan Stankovićin (kyril. Милан Станковић) single albumilta Solo. Kappaleen kesto on 3 minuuttia ja 49 sekuntia. Kappale kertoo Facebookista.
Janne Naukkarinen

| Janne Naukkarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 2004 (ikä 20) Lappeenranta, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Naukkis
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  SaiPa
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  70
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Ketterä (Mestis)
Janne Naukkarinen (s. 22. maaliskuuta 2004 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Saimaan Palloa. Naukkarinen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.
Ura > Seuraura

Naukkarinen on Saimaan Pallon kasvatti. C-juniorivuodet hän pelasi SaiPan ja Imatran Ketterän yhdistelmäjoukkueessa. Kaudella 2019–2020 Naukkarinen toimi joukkueen varakapteenina. Hän oli C-nuorten SM-sarjassa 12 syöttöpisteellään yhdistelmäjoukkueen paras syöttäjä. Kauden 2020–2021 Naukkarinen pelasi suurimmaksi osaksi SaiPan U18 SM-sarjajoukkueessa, mutta hän pelasi myös kaksi ottelua Ketterän U18 Mestisjoukkueessa.
Kaudella 2021–2022 Naukkarinen oli SaiPan U20-joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 17+19=36. Naukkarinen debytoi kauden aikana myös SaiPan SM-liigajoukkueessa, jossa hän sai tililleen kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa seitsemänneksi puolustajaksi merkittynä vain 17-vuotiaana tapaninpäivänä 26. joulukuuta 2021 vieraissa KooKoota vastaan. Naukkariselle avautui paikka joukkueen kokoonpanosta, kun SaiPan puolustuksesta oli sivussa neljä vakiokokoonpanon puolustajaa, minkä lisäksi Jimi Jalonen oli juuri siirtynyt Ruotsiin. Hän jäi ottelussa lopulta ilman peliaikaa. Naukkarinen sai ensimmäiset ja kauden ainoaksi jääneet jääaikansa SM-liigassa seuraavassa ottelussa, kotidebyytissään 30. joulukuuta 2021 Pelicansia vastaan. Hänet merkittiin SaiPan nelosketjun oikeaan laitaan puolustajan tontilta keskushyökkääjäksi nostetun Joona Huttulan sekä Aleksi Sinkkosen viereen. Naukkarinen sai ottelussa jääaikaa 5.04 minuuttia, ja hänelle merkittiin teholukema –1.
Naukkarinen nousi kaudella 2022–2023 SaiPan U20-joukkueen varakapteeniksi. Hän oli tehoilla 10+22=32 joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Naukkarinen pelasi kauden aikana SM-liigassa viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös lainalla Mestis-joukkue Imatran Ketterässä, jonne SaiPa lainasi Naukkarisen loppukaudeksi maaliskuussa 2023. Hän pelasi siellä kaikkiaan 11 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä ja 12 playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Naukkarinen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Kaudella 2023–2024 Naukkarinen nousi SaiPan U20-joukkueen kapteeniksi. Hän teki SM-liigauransa avausmaalin kauden seitsemännessä ottelussaan 3. marraskuuta 2023 vieraissa Pelicansia vastaan. Naukkarinen sai myös kakkossyöttöpisteen Adam Helewkan tekemään maaliin. Ottelu eteni voittomaalikilpailuun, jossa Naukkarinen onnistui ainoana pelaajana maalinteossa ja hän näin ollen ratkaisi SaiPalle 3–4-voiton. Naukkarinen vakiinnutti paikkansa SM-liigassa ja teki varsinaisen tulokaskautensa aikana 39 runkosarjaottelussa tehot 6+14=20. Joulukuussa hän teki SaiPan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

Naukkarinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2024. Hänet valittiin myös Suomen alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2022 turnaukseen, mutta Naukkarinen kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä hän on pelannut 22 nuorten maaottelua.
FV-10

FV-10 on Fuerteventuran saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki, Puerto del Rosariosta. Sieltä tie jatkuu La Olivan kuntakeskuksen kautta El Cotilloon. Tie on kokonaisuudessaan noin 37 kilometriä pitkä. Tiellä on lyhyitä nelikaistaosuuksia Puerto del Rosariossa sekä muutama ohituskaistaosuus.
Reitti

Puerto del Rosario (FV-3)
Los Estancos (FV-220, FV-219)
Tetir (FV-222, FV-225)
La Matilla (FV-207)
La Oliva
Tindaya (FV-103)
La Oliva (FV-101)
Lajares (FV-109)
El Roque
El Cotillo
Erik Sarlin

Johan Erik Sarlin (10. elokuuta 1906 Parainen – 15. huhtikuuta 1975 Parainen) oli suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän oli Oy E. Sarlin Ab:n perustaja ja toimitusjohtaja 1932–1946 ja sen johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1946. Yhtiön nykyinen nimi on Sarlin Group. Sarlin oli Paraisten Kalkkivuori Oy:n apulaisjohtaja 1946–1955 ja toimitusjohtaja vuodesta 1955. Hän oli lisäksi Helsingin Osakepankin hallintoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1962.
Hänen isänsä oli vuorineuvos Emil Sarlin (1875–1956), ja tyttärensä Margaretha Sarlin-Wikström (s. 1934).
Jalkapallon Suomen Cup 1969

Jalkapallon Suomen Cup 1969 oli cupin 15. järjestämisvuosi.
Loppuottelu

Loppuottelu pelattiin 8. lokakuuta 1969 Helsingissä.
Cup-mestarit: Martti Halme, Seppo And, Jorma Huovinen, Timo Nieminen, Olavi Pärssinen, Esko Malm, Juhani Peltonen, Timo Lehto, Asko Mäkilä, Markku Eloranta ja Mauri Paavilainen sekä vaihdosta Juhani Tapola.
Federico Peña

Federico Peña
Federico Fabian Peña (s. 15. maaliskuuta 1947) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Peña on syntynyt Laredossa, Texasissa, ja valmistui Texasin yliopistosta. Muutettuaan Coloradoon hän alkoi harjoittaa lakimiehen ammattia. Hänet valittiin Coloradon edustajainhuoneeseen demokraattina vuonna 1979.
Peña toimi Denverin pormestarina 1983–91, Bill Clintonin presidenttikaudella Yhdysvaltain liikenneministerinä 1993–96 ja energiaministerinä 1997–98.
Federico Peñalla on kolme lasta: Nelia, Cristina ja Ryan. Hän otti avioeron puolisostaan Ellen Hart Peñasta 10. syyskuuta 2001 ja solmi 2. syyskuuta 2006 uuden avioliiton Cindy Velasquezin kanssa.
Erkki Kivi

Erkki Kivi viittaa seuraaviin henkilöihin:
Erkki Kivi (1929–2014), professori, Hankkijan kasvinjalostuslaitoksen johtaja
Erkki Kivi (1946–2023), äänisuunnittelija ja elokuva-alan yrittäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Erkki Kivi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jackrussellinterrieri

| Jackrussellinterrieri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 15 053
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  luola- ja rottajahti
Nykyinen käyttö:  harrastus- ja seurakoira
Elinikä:  12–14 vuotta
Muita nimityksiä:  russeli, jackru, JRT, terrier Jack Russell, jack russelli terjer
FCI-luokitus:  ryhmä 3 Terrierit alaryhmä 2 Pienet terrierit #345
Ulkonäkö
Paino:  5–8 kg
Säkäkorkeus:  25–30 cm
Väritys:  valkoinen ruskein ja/tai mustin merkein
Jackrussellinterrieri (engl. Jack Russell Terrier) on pieni, suurimmaksi osaksi valkoinen terrierirotu, jonka alkuperä on ketunmetsästyksessä. Se oli vuonna 2022 Suomen seitsemänneksi eniten rekisteröity koirarotu.
Historia

Jackrussellinterrierin ’isä’ on englantilainen pastori John ”Jack” Russell. 1800-luvun alussa hän osti Trump-nimisen terrierinartun, josta tuli rodun kantaemä. Pääpainon rodunjalostuksessa hän tahtoi ehdottomasti pitää käyttöominaisuuksissa, mutta ulkonäön tuli tukea sitä. Esimerkiksi koiran valkoinen väri auttoi metsästäjää erottamaan koiran saaliista, kun ne tulivat luolasta ulos. Pastori antoi nimensä kolmelle eri koirarodulle, jotka eroavat toisistaan luonteen ja ruumiin mittasuhteiden mukaan.
Ensimmäisen virallisen rotumääritelmän laati Australia vuonna 1974 englantilaisen Jack Russell Terrier Club of Great Britainin rotukuvauksen perusteella. Suomessa rotu virallistettiin alkuvuodesta 2001, mutta koiria oli tullut Suomeen jo useiden vuosien ajan, esimerkiksi hevoskilpailujen mukana. Suomessa järjestetään edelleen rotuunottoja, joissa rekisteröimättömiä koiria voidaan ottaa Suomen kennelliiton rekisteriin.
Aitoja brittitaustaisia jackrusseleita on Suomessa melko vähän. Suomen kanta on alkuperäistä rotua huomattavasti lyhytjalkaisempi ja jalostetumpi luolakäyttöön. Alkuperäinen rotu on suhteellisen sopusuhtainen, erittäin terve ja valpas sekä kooltaan ja painoltaan hieman suurempi kuin Suomen kennelliiton määritteet. Workingjackrussell ja parsonrussellinterrieri ovat kaksi pitkäraajaista rotua.
Jackrussellinterrieriä on kaksi epävirallista pääryhmää. Englantilaisen ja australialaisen ryhmän erot voi huomata helposti. Englantilaiset ovat usein isompia ja sileäkarvaisia, australialaiset taas karkea- tai karheakarvaisia, lyhyempijalkaisia ja tavallisesti niillä on pigmenttipilkkuja jaloissaan ja pohjakarvassaan. Australialaisten vanhojen sukujen edustajat ovat usein ruskeaturkkisia tai tricoloreita, englantilaiset taas mustaturkkisia.
Ulkonäkö

Pää on jämeräluinen, leuat voimakkaat, poskilihakset hyvin kehittyneet, purenta leikkaava. Silmät ovat mantelin muotoiset; pienet riippuvat, V:n muotoiset korvat ovat tiiviisti päänmyötäiset. Selkälinja on suora, häntä korkealle kiinnittynyt. Takaraajat vahvat ja hyvin kulmautuneet. Turkki on lyhyt ja sileä, mutta villava. Pohjaväri on valkoinen mustin tai punaruskein laikuin tai tyypillisin ajokoiran merkein.
Turkki

Russelin karva voi olla sileää, karheaa tai karkeaa (broken). Valkoisen värin tulee olla vallitseva, ja siinä saa olla mustia, ruskeita tai molempia merkkejä (tricolour). Näyttelyihin muun muassa siistitään koiran häntä. Karkea koira nypitään muutaman kerran vuodessa, kun karva on ’kypsää’ irtoamaan. Karkeakarvaiset pärjäävätkin näyttelyissä yleensä paremmin, koska taitavalla trimmauksella voi pienet virheet piilottaa karvan alle.
Luonne

Jackrussellinterrierin tulisi olla yhteiskuntakelpoinen, itsevarma, rohkea, ystävällinen, ja sen tulisi osoittaa riistaviettiä. Se ei saa olla pelokas tai aggressiivinen. Russeli on myös aktiivinen koira, joka tarvitsee päivittäistä puuhailua perheensä kanssa, oli se sitten seurakoira tai aktiiviseen harrastamiseen otettu kaveri. Ahkeralla harjoittelulla russelista saakin hyvän harrastuskoiran. Russeli tarvitsee myös runsaasti liikuntaa. Eri linjojen välillä eroja on nähtävissä muun muassa luonteen terävyydessä ja riistavietissä, vaikkakaan russeli ei ole varsinaisesti jakautunut käyttö- ja näyttelylinjoihin. Luonnetestattuja yksilöitä on hyvin vähän.
Rodun nykyinen tilanne

Rotu on nopeasti nostanut itsensä suosituimpien koirarotujen joukkoon: vuosien 2010–2020 välisenä aikana se on ollut Suomen yleisimmin rekisteröity terrieri. Rekisteröityjen koirien lisäksi arveltiin, että Suomessa oli tuhansia rekisteröimättömiä yksilöitä vuoteen 2010 asti. Rodun pieni rekisterissä oleva kanta vaikeutti jalostusta, mutta ulkomailta tuodaankin lähes jatkuvasti uutta verta Suomeen. Jackrusselit on nyt rekisteröity pääosin typistämättömiä koiria lukuun ottamatta lähes kokonaan. Pentumäärä on kasvanut kolminkertaiseksi kymmenessä vuodessa. Australia ja Hollanti ovat merkittäviä maita jackrussellin kehityksessä.
Nykyinen käyttö

Suurin osa jackrussellinterriereistä on seura- ja harrastuskoirina. Koiranäyttelyissä ja agilitykentillä russeleita näkee hyvin paljon, sekä muutama koira on kilpaillut menestyksekkäästi tokossa. Rauniokoiraharrastusta on muutama russeli kokeillut, ja suoritettuja kokeitakin siitä löytyy.
Metsästyskäytössä on edelleen muutamia russeleita, vaikka sen sisarusrodut parsonrussellinterrieri ja Jack Russell -terrieri eli ”wörkki” ovatkin siinä suositumpia. Vuosina 2001–2005 luolakoirien taipumuskokeeseen osallistui 22 jackrussellinterrieriä, mikä on niin vähän ettei sen perusteella voi antaa kuvausta rodun käyttöominaisuuksista. Myös verijälki (MEJÄ) on hyvä harrastus russelille.
Muissa maissa järjestetään jonkin verran Terrier Race -kilpailuja, eli omia ratajuoksukilpailuja russelisukuisille koirille.