stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etsivä keskuspoliisi
Riekin aika 1923–1938 > SKP:n organisaation paljastaminen 1928

Vuonna 1928 Riekki teki ensimmäisen uransa kolmesta suuresta menestyksestä. Riekin EK sai käsiinsä SKP:n yleisorganisaattorin Jalmari Rasin, jonka tunnustusten avulla EK vangitsi koko SKP:n Suomen byroon, eli puolueen Suomen johdon ja huomattavan osan organisaatiota, mikä hajotti puolueen toiminnan lähes kokonaan. Riekin mukaan kesällä 1930 tilanne oli siinä vaiheessa, että kommunismi tarvitsi enää ”armonpiston”.
Loppuvuonna 1930 eduskunta hyväksyi lain kommunistilehtien lakkauttamisesta ja viisi kommunistilakia, jotka kielsivät kaiken kommunistisen toiminnan. Kun kommunistien eduskuntaryhmä, vaalijärjestöt, muut järjestöt ja sanomalehdet lakkautettiin, tutkinta oli EK:n tehtävänä.
Riekin aika 1923–1938 > EK:n ulkomaiset yhteydet

1920-luvulta lähtien EK vaihtoi jatkuvasti tietoja Neuvostoliiton reunavaltioiden, esimerkiksi Viron, Puolan ja Unkarin kanssa. Reunavaltioiden kanssa solmittiin salainen tiedustelusopimus vuonna 1926. Riekin aikana luotiin suhteet myös Britannian, Ruotsin, Saksan Weimarin tasavallan ja Japanin tiedustelupalveluihin. EK antoi jatkuvasti tietoja toiminnastaan myös Yhdysvaltoihin. Kansallissosialistisen Saksan tiedustelujärjestö Gestapon kanssa aloitettiin yhteistyö jo 1930-luvun puolivälissä: Suomi oli ensimmäinen demokratia, joka solmi poliisiyhteistyösopimuksen Saksan kanssa.
Riekin aika 1923–1938 > Etsivä Keskuspoliisi ja Lapuan liike

1930-luvulla kommunisminvastaisen kansanliikkeen Lapuan liikkeen myötä radikaalin oikeiston vaikutusvalta vahvistui yhteiskunnassa. Riekki piti EK:n erossa Lapuan liikkeestä, vaikka laitos suhtautuikin myötämielisesti samaa tavoitetta ajaneisiin lapualaisiin, ja EK:n yksittäiset virkamiehet osallistuivat liikkeen toimintaan. Ajoittain myös EK:n resursseja, tietoja ja taitoja annettiin lapuanliikkeen käyttöön, joissain tapauksissa taas EK:n miehet käyttivät kansanliikettä toimintaan, joka oli EK:lta kielletty. Osa EK:n virkamiehistöstä esimerkiksi paljasti Lapuan liikkeelle piileskelevien kommunistiaktiivien ja -kansanedustajien olinpaikkoja, jotta lapualaiset olisivat voineet ottaa nämä kiinni ja muiluttaa. Samasta syystä EK:n miehet saattoivat vapauttaa pidätetyn lapualaisten iskujoukon lähettyvillä. Organisaationa EK antoi tietoja kommunistisista äänestäjistä keskusvaalilautakunnille ja Suomen Lukolle näiden poistamiseksi vaaliluetteloista. Toiminta oli laitonta, jonka johdosta se suoritettiin epävirallisesti. EK myös painosti kommunistikaupunginvaltuutettuja eroamaan valtuustoista.
EK:n ja lapualaisten yhteistyö hyödytti kumpaakin osapuolta. Koska toiminta oli laitonta, tiedot kuitenkin annettiin jälkiä jättämättä.
Riekin aika 1923–1938 > Urho Kekkonen EK:ssa

Nuori lakitieteen ylioppilas Urho Kekkonen työskenteli EK:ssa sekä pääosastolla että Kajaanin alaosastolla. EK:ssa työskenteli myös hänen osakuntakaverinsa Kaarlo Hillilä, josta tuli myöhemmin Hackzellin hallituksen sisäministeri. Nuoret ylioppilaat kannattivat alkuun kovia ja provokatiivisia toimenpiteitä. Vuodesta 1924 Riekin määräyksestä Kekkosen ja Hillilän tuli yhdessä asianajaja Urho Pihan kanssa pohtia poliittisen tiedustelutoiminnan kehittämistä ja laillisuusongelmia. Kolmikon laatimien muistioiden mukaan maan etu meni lain kirjaimen edelle; esimerkiksi kaupankäynti ja suhteiden ylläpito poliittisten rikollisten kanssa olisi hyväksyttävää, mikäli siitä olisi maalle etua.
Kolmikkoa huolestutti myös EK:n kehitys. Jatkuva rahoituksen väliaikaisuus, julkiset puheet salaisen poliisin oikeuksien kaventamisesta ja viraston supistamisesta sekä Riekin omavaltainen hallinto saivat Kekkosen ja Hillilän painottamaan juristien tarpeellisuutta EK:n johdossa uskottavuuden lisäämiseksi. Riekki, jolla itsellä ei ollut yliopistotutkintoa, ei välittänyt näistä mielipiteistä.
Vuoden 1926 lokakuussa Helsingin poliisimestari ja Uudenmaan läänin maaherra Bruno Jalander ehdottivat EK:n yhdistämistä rikospoliisiin. Myös Kekkonen osallistui käytyyn julkiseen keskusteluun. Hänen kantansa mukaan kommunistisen toiminnan heikennettyä EK voitaisiin sulauttaa rikospoliisiin. EK:n asemaa pohtimaan muodostettiin Jalanderin komitea, joka käyttikin Kekkosta ja Hillilää asiantuntijoina. Riekki, joka puolestaan ajoi viraston vakinaistamista, asettui vastapuolelle Kekkosta, joka erosi EK:sta 1927.
Tapaus Antikainen

Toivo Antikainen (1898–1941) oli Suomen sisällissotaa edeltäneen Sosialidemokraattisen nuorisoliiton varapuheenjohtaja, joka oli saanut upseerikoulutuksen Puna-armeijassa. Kun kommunistiset puolueet olivat Suomessa 1920-luvun lopulta lähtien laittomia, oli Antikainen toiminut 30-luvun alun maan alla SKP:n verkostojen luomisessa ja ylläpitämisessä. Vuoden 1934 lopulla EK löysi ja pidätti Antikaisen, joka oli oleskellut Yrjö Leinon maatilalla Kirkkonummella.
Oikeudenkäynnissä Antikaista syytettiin valtiopetoksen valmistelusta. Kun kokoomuslehdet vaativat kuolemantuomion sallimista myös rauhan aikana ja maanpetturia teloitettavaksi, Antikaisen tukijat vetosivat ulkomaihin. Ulkomailla kiinnostuttiin vakoilujupakasta, ja mahdollista kuolemantuomiota vastaan protestoitiin sekä lehdistössä että sähkeillä. Antikainen sai kahdeksan vuotta kuritushuonetta, joka oli korkein ko. rikoksesta annettava tuomio.
Tuomion jälkeen EK ryhtyi lavastamaan Antikaista syylliseksi muihin rikoksiin. Antikainen kutsuttiin toistamiseen oikeuden eteen, tällä kertaa sotatilan aikana tehdystä murhasta. Antikainen oli osallistunut heimosotiin puna-armeijan puolella ja saartanut komppaniansa kanssa suomalaisen heimosoturiryhmän. EK väitti Antikaisen joukon ”mässäilleen leiritulilla suomalaisten kaatuneiden raadoilla”. Todistajia painostettiin ja oikeussaliin tuotiin lukuisia Antikaiselle vihamielisiä todistajia. Lehdistö leimasi Antikaisen hirviöksi ja oikeus valikoi puolustuksen todistajia tarkalla kammalla.
Kun Helsingin yliopiston anatomian laitoksen johtaja professori Väinö Lassila todisti, ettei kuvauksen mukainen ihmisen paistaminen ollut edes mahdollista, hyökkäsi oikeistolainen lehdistö Lassilaa vastaan ja EK ryhtyi tarkkailemaan tätä. Antikaisen pelasti kuolemanrangaistukselta todennäköisesti 120 000 suomalaisen allekirjoittama adressi, jossa oli mukana useita julkisuuden henkilöitä, kuten Aino Ackté, A. K. Cajander ja Alvar Aalto. Antikainen istui kuitenkin vankilassa aina talvisodan loppuun asti. Talvisodan jälkeisissä rauhanneuvotteluissa Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov pyysi Antikaisen palauttamista, jolloin tämä vapautettiin ja lähetettiin Neuvostoliittoon.
Kulttuurihenkilöiden tutkinta

1930-luvun puolivälissä kommunisteiksi ja kommunistien tukijoiksi epäiltyjen listoilta alkoi löytyä runsaasti kulttuurinimiä, kuten F. E. Sillanpää ja Olavi Paavolainen sekä Nyrki ja Tapio Tapiovaara. Tulenkantajia epäiltiin, erityisesti liikkeen julkaiseman Tulenkantajat-lehden päätoimittajaa Erkki Valaa, joka oli aiemmin puolustanut Toivo Antikaista eräässä artikkelissaan. Hän oli kääntänyt ja julkaissut Jaroslav Hašekin Kunnon sotamies Švejkin. Seuranneen jumalanpilkkaoikeudenkäynnin aikana EK toimitti syyttäjälle salaa todisteita, ja 1936 Vala sai kahdeksan kuukauden vankilatuomion.
Tuomiot

Valtio- ja maanpetostuomiot lisääntyivät 1930–1935. Yhteensä EK:n aikana 1918–1939 tuomittiin valtio- ja maanpetoksista vapausrangaistuksiin yli 4 000 henkeä.
Varsin suuri osa syytetyistä tuomittiin, esimerkiksi vuonna 1933 3 000 pidätetystä hovioikeus totesi 516 syyllisiksi valtiopetokseen. Toisaalta oikeudenkäynneissä EK:lla oli poikkeuksellinen asema: jos EK tuomioistuimessa ilmoitti, että sillä on salaista tiedustelutietoa, riitti EK:n sana sinänsä, ilman asiaa tukevia muita todisteita.
Etsivän Keskuspoliisin Fredrikinkatu 21:ssä sijaitsevan valtion talon pihamaalle rakennettu uusi tutkintovankila otettiin käyttöön tammikuun alussa 1935. Uusi tutkintovankila oli nelikerroksinen ja siinä oli pidätettyjen säilytyssellien lisäksi pari asuinhuoneistoa, kirjasto ja luentosali, valokuvaamo, keskuslämmityslaitos ja autotallit. Rakennuksen tilavuus oli 2 950 kuutiometriä.
EK:n loppu ja Valpon perustaminen 1938

Vuonna 1936 julkisuuteen pääsi EK:n muistio, jossa poliittisesti epäilyttävinä lueteltiin huomattavia maalaisliittolaisia poliitikkoja. Uudessa sisäpoliittisessa tilanteessa, punamultayhteistyön aikana EK:n harrastamat toimintatavat olivat tiensä päässä. Vuoden 1936 välikysymyksen yhteydessä eduskunta vaati perinpohjaista tutkimusta EK:n toimista ja sen uudelleenjärjestelyä. Seuraavana vuonna poliisiylitarkastaja V. Halmeen johtama komitea selvitti EK:n edesottamuksia. Komitea löysi ja esitti todisteet muun muassa pidätettyjen pahoinpitelyihin ja EK:n osallistumisesta Lapuan liikkeen toimintaan.
Esko Riekin entinen alainen Urho Kekkonen oli noussut A. K. Cajanderin hallituksen sisäministeriksi. Hän antoi entiselle esimiehelleen mahdollisuuden erota itse ennen erottamista, ja Riekki erosikin tammikuussa 1938. Saman vuoden joulukuussa astui voimaan laki ja asetus sisäministeriön johdon ja valvonnan alaisesta uudesta organisaatiosta, valtiollisesta poliisista, jonka päällikön nimitti valtioneuvosto. Valtiollinen poliisi (ns. ”Valkoinen Valpo” tai ”Valpo I”) aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1939. Sen johtajana toimi varatuomari Paavo Säippä, joka oli toiminut EK:n päällikkönä Riekin jälkeen.
Kansainvälisesti suhteutettuna EK oli pienikokoinen mutta tehokas. EK syyllistyi ajoittain ylilyönteihin eikä aina noudattanut lain kirjainta toimiessaan hallituksen ja presidentin poliisina. Vallankumouksellisten kommunistien torjunnassa EK onnistui hyvin. Matti Simolan ja Tuula Sirviön mukaan ylilyönneistään huolimatta EK:ta ei voida pitää näkyvänä salaisena poliisina.
Aiheesta muualla

Tietoa Etsivän keskuspoliisin arkistosta. Arkistolaitos
Leitzinger, Antero: Kuinka Suomi salli kiusata Neuvostoliittoa. (Arkistoitu – Internet Archive) Arvostelu Aleksi Mainion teoksesta Terroristien pesä: Suomi ja taistelu Venäjästä 1918–1939. Agricolan kirja-arvostelut, 30.6.2015
Detektiva centralpolisen hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
EK ja tsheka, Hakkapeliitta, 19.12.1933, nro 51-52, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
EK:n henkilöstön määrä 1922–27
Ossian ”Ossi” Holmström, EK:n päällikkö vuosina 1920–1923.
Esko Riekki, EK:n päällikkö vuosina 1923–1938
Toivo Antikainen puna-armeijan upseerina vuonna 1922.
Drew Gilpin Faust

| Drew Gilpin Faust |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1947 Clarke County, Virginia, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Historia
Palkinnot:  Time-lehden sata vaikutusvaltaisinta henkilöä 2007, Bowdoin Collegen kunniatohtori 2007
Catharine Drew Gilpin Faust (s. 18. syyskuuta 1947 Clarke County, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen historiantutkija ja Harvardin yliopiston rehtori. Edellinen rehtori Lawrence Summers erosi tehtävästään 30. kesäkuuta 2006, ja Faust valittiin hänen seuraajakseen 8. heinäkuuta 2007. Hän aloitti toimikautensa 1. heinäkuuta 2007 ja on ensimmäinen kyseisessä virassa oleva nainen.
Faustin vanhemmat ovat Catharine ja McGhee Tyson Gilpin. Hänen isoisoisänsä Lawrence Tyson toimi 1920-luvulla Yhdysvaltain senaattorina Tennesseestä. Faust valmistui Concord Academysta Massachusettsista vuonna 1964 ja väitteli tohtoriksi Pennsylvanian yliopistosta vuonna 1975. Hän toimi Harvardin Radcliffe Institute for Advanced Study -instituutin dekaanina 2001–2007. Faust on eronnut ensimmäisestä aviomiehestään Stephen Faustista ja on nykyään naimisissa Harvardissa tieteen historian professorina toimivan Charles E. Rosenbergin kanssa.
Teoksia

Faust on kirjoittanut muun muassa seuraavat julkaisut:
Mothers of Invention: Women of the Slaveholding South in the American Civil War (University of North Carolina Press, 1996) ISBN 978-0-8078-5573-7
Southern Stories: Slaveholders in Peace and War (University of Missouri Press, 1992) ISBN 978-0-8262-0975-7
The Creation of Confederate Nationalism: Ideology and Identity in the Civil War South (Louisiana State University Press, 1982) ISBN 978-0-8071-1606-7
James Henry Hammond and the Old South: A Design for Mastery (Louisiana State University Press, 1982) ISBN 978-0-8071-1248-9
A Sacred Circle: The Dilemma of the Intellectual in the Old South, 1840–1860 (University of Pennsylvania Press, 1977) ISBN 978-0-8122-1229-7
Yksityiselämä

Faustilla todettiin vuonna 1988 rintasyöpä, mutta hän ei ole halunnut puhua viestimien kanssa sen diagnoosista tai hoidosta.
Euroopan kendoliitto

Euroopan kendoliitto (engl. European Kendo Federation, EKF, (virallinen lyhenne EKF)) toimii läheisessä yhteistyössä Kansainvälisen kendoliiton (engl. International Kendō Federation, (IKF)) ja Japanin kendoliiton (engl. All Japan Kendō Federation, (AJKF)) tai (jap. 全日本剣道連盟, Zen Nihon Kendō Renmei, (ZNKR tai Zen Ken Ren)) kanssa edistääkseen kendoa Euroopassa.
Euroopan kendoliiton tavoitteet

Euroopan kendoliiton tavoitteena on toimia kendon ja siihen läheisesti sukulaisuhteessaolevien jodon, iaidon ja naginatan sekä näihin liittyvien vanhojen koulukuntien koryū harjoittelua Euroopassa järjestäen seminaareja, leirejä, graduointeja, tuomarikoulutusta ja Euroopanmestaruus- sekä muita kisoja. Promotoida sekä edistää edelläminittujen kamppailulajien harjoittelua Euroopassa.
Euroopan kendoliitto on voittoa tavoittelematon järjestö joka pyrkii toimimaan jäsenmaidensa ja jäsenistönsä eduksi. EFK:ssa on jäseninä myös Euroopan "ulkopuolisia" kansallisia kendoliittoja joilla ei ole ollut omassa maanosassaan vastaavaa kendon kattojärjestöä.
Euroopan kendoliiton tavoitteet > Euroopan kendoliiton hallitus

Pekka Nurminen (kendo 5.dan) valittiin 4. toukokuuta 2011 Euroopan kendoliiton hallitusvirkaan, pääsihteeriksi (engl. General Secretary) Gdyniassa EKF:n vuosikokouksessa.
Euroopan kendoliiton tasokoesäännöt ja -vaatimukset

Seuraavat graduointi- eli tasokoevaatimukset ovat voimassa Euroopan kendoliiton kendo, iaido ja jodo tasokokeissa.  Tasokoeraadeissa tulee olla pariton määrä jäseniä.
| Suoritettava dan-arvo | Vähimmäisaika edellisestä tasokokeesta | Vähimmäisikä graduointihetkellä | Tasokoeraadin jäsenen vähimmäisarvo | Tasokoeraadin jäsenten vähimmäishenkilömäärä | Läpäisyraja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Shodan | 3 kuukautta 1. kyun kokeesta | 14 | 4. dan tai yli | 5 henkilöä | 3/5 tai 5/7 |
| Nidan | 1 vuosi 1. danin kokeesta | 15 | 5. dan tai yli | 5 henkilöä | 3/5 tai 5/7 |
| Sandan | 2 vuotta 2. danin kokeesta | 17 | 5. dan tai yli | 5 henkilöä | 3/5 tai 5/7 |
| Yondan | 3 vuotta 3. danin kokeesta | 20 | 6. dan tai yli | 7 henkilöä | 5/7 |
| Godan | 4 vuotta 4. danin kokeesta | 24 | 7. dan tai yli | 7 henkilöä | 5/7 |
| Rokudan | 5 vuotta 5. danin kokeesta | 29 | 7. dan tai yli | 7 henkilöä | 5/7 |
| Nanadan | 6 vuotta 6. danin kokeesta | 35 | 7. dan tai yli | 7 henkilöä | 5/7 |
Kendōn tasokokeessa raadille suoritettavat näytöt.
| Suoritettava dan-arvo | Ottelu | kendo kata | Arvosteltavat katat | Kirjallinen koe | tuomarointi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ikkyu | kaksi | Kyllä | 1-3 | Ei | Ei |
| Shodan | kaksi | Kyllä | 1-5 | Kyllä | Ei |
| Nidan | kaksi | Kyllä | 1-7 | Kyllä | Ei |
| Sandan | kaksi | Kyllä | 1-10 | Kyllä | Ei |
| Yondan | kaksi | Kyllä | 1-10 | Kyllä | Ei |
| Godan | kaksi | Kyllä | 1-10 | Kyllä | Ei |
| Rokudan | kaksi | Kyllä | 1-10 | Kyllä | Kyllä |
| Nanadan | kaksi | Kyllä | 1-10 | Kyllä | Kyllä |
ZNKR jōdōn tasokokeessa raadille suoritettavat näytöt.
| Suoritettava dan-arvo | Suoritettavat ZNKR jōdō katat | Arvostellaan jō-suoritus | Arvostellaan tachi-suoritus | Kirjallinen koe | Suoritettavat Shindō Musō-ryū katat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ikkyu | 1-5 | Kyllä | Kyllä | Ei | Ei |
| Shodan | 1-5 | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei |
| Nidan | 2-6 | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei |
| Sandan | 5-9 | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei |
| Yondan | 7-11 | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei |
| Godan | 8-12 | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei |
| Rokudan | 10-12 | Kyllä | Kyllä | Kyllä | 3 kpl |
| Nanadan | 10-12 | Kyllä | Kyllä | Kyllä | 3 kpl |

ZNKR iaidōn tasokokeessa raadille suoritettavat näytöt.
| Suoritettava dan-arvo | Pakolliset, tasokoeraadin määräämät (shitei waza)t, ZNKR iaidō katat | Kirjallinen koe | Kandidaatin vapaasti valitsemat (jiyuu waza)t, ZNKR iaidō kata tai koryū iaidō kata |
| --- | --- | --- | --- |
| Shodan | 5 kpl | Kyllä | Ei |
| Nidan | 5 kpl | Kyllä | Ei |
| Sandan | 5 kpl | Kyllä | Ei |
| Yondan | 4 kpl | Kyllä | 1 kpl |
| Godan | 3 kpl | Kyllä | 2 kpl |
| Rokudan | 3 kpl | Kyllä | 2 kpl |

| Nanadan | 3 kpl | Kyllä | 2 kpl |
Euroopan kendoliiton jäsenet

Euroopan kendoliitolla oli vuoden 2004 kirjanpidon mukaan vuonna yli neljäkymmentä jäsentä. (Alla olevat jäsenet "eurooppalaisessa" aakkosjärjestyksessä EFK:n laskutavan mukaan).
| EFK:n jäsen | jäsenmäärä 2004 | jäsenmäärä 2005 | jäsenmäärä 2006 |
| --- | --- | --- | --- |
| Itävalta | 100 | - | - |
| Andorra | 18 | - | - |
| Belgia | 500 | - | - |
| Bulgaria | 100 | - | - |
| Sveitsi | 230 | - | - |
| Tšekin tasavalta | 191 | - | - |
| Saksa | 1753 | - | - |
| Tanska | 80 | - | - |
| Espanja | 350 | - | - |
Viro: -
| Ranska | 4800 | - | - |
| Suomi | 320 | - | - |
| Iso-Britannia | 1172 | - | - |
| Kreikka | 50 | - | - |
| Unkari | 224 | - | - |
Kroatia: -
| Italia | 500 | - | - |
| Irlanti | 30 | - | - |
| Islanti | 47 | - | - |
| Israel | 20 | - | - |
| Jordania | 10 | - | - |
| Luxemburg | 20 | - | - |
| Norja | 50 | - | - |
| Alankomaat | 450 | - | - |
| Portugali | 73 | - | - |
| Puola | 200 | - | - |
| Romania | 100 | - | - |
| Venäjä | 150 | - | - |
| Ruotsi | 500 | - | - |
| Etelä-Afrikka | 50 | - | - |
| Slovenia | 50 | - | - |
| Slovakia | 43 | - | - |
| Turkki | 30 | - | - |
| Serbia | 100 | - | - |
EKF:n jäsenmaiden ZNKR jōdōn tasokokeessa dan-arvon suorittaneet 2006 asti

Dan-arvoja ja Shōgō-arvoja Euroopan kendoliittojen jäsenmaissa on ZNKR jōdōssa suoritettu seuraavasti. Tilastot ovat elävistä henkilöistä vuoteen 2006 asti.
| EKF:n jäsenmaa | Shodan | Nidan | Sandan | Yondan | Godan | Rokudan | Renshi | Nanadan | Kyōshi | kaikkiaan |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alankomaat | 14 | 11 | 20 | 7 | 6 | 1 | Vitalis, Van Amersfoort | 2 | ei ole | 61 |
| Andorra | 10 | 5 | 2 | 1 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 18 |
| Belgia | 16 | 13 | 8 | 0 | 3 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 40 |
| Espanja | 4 | 3 | 3 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 10 |
| Etelä-Afrikka | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 2 |
| Islanti | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 2 |
| Iso-Britannia | 29 | 39 | 23 | 20 | 9 | 3 | Hopson, Mansfield | 2 | ei ole | 125 |
| Israel | 2 | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 5 |
| Italia | 21 | 19 | 10 | 1 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 52 |
| Itävalta | 6 | 11 | 6 | 6 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 29 |
| Jordania | 4 | 4 | 2 | 0 | 1 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 11 |
| Kreikka | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 2 |
| Norja | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 3 |
| Puola | 1 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 6 |
| Ranska | 39 | 35 | 27 | 18 | 9 | 5 | Chabaud, Marie dit Moisson, Blaize, Laurier | 2 | Reniez | 135 |
| Romania | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 2 |
| Ruotsi | 22 | 14 | 1 | 4 | 2 | 1 | ei ole | 0 | ei ole | 44 |
| Saksa | 29 | 19 | 11 | 9 | 3 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 71 |
| Slovakia | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 2 |
| Suomi | 3 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 6 |
| Sveitsi | 6 | 2 | 4 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 12 |
| Tšekki | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 3 |
| Unkari | 2 | 2 | 1 | 1 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 6 |
| Venäjä | 9 | 7 | 2 | 0 | 0 | 0 | ei ole | 0 | ei ole | 18 |
Aiheesta muualla

Euroopan kendoliitto (Arkistoitu – Internet Archive) (viralliset kotisivut)
Frantz Fanon

| Frantz Fanon |
| --- | --- |
 Frantz Fanon
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1925 Fort-de-France, Martinique, Ranska
Kuollut: 6. joulukuuta 1961 (36 vuotta) Bethesda, Maryland, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Koulukunta:  marxilaisuus eksistentialismi
Frantz Omar Fanon (20. heinäkuuta 1925 Fort-de-France, Martinique, Ranska – 6. joulukuuta 1961 Bethesda, Maryland, Yhdysvallat) oli psykiatri ja filosofi ja ehkä samalla myös 1900-luvun merkittävin dekolonisaatiota käsitellyt yhteiskuntafilosofi ja kolonialismin psykopatologi. Hänen teoksensa ovat olleet inspiraation lähteinä antikolonialistisille vapautusliikkeille kautta koko maailman koko 1900-luvun loppupuolen.
Elämä > Martinique ja toinen maailmansota

Fanon syntyi Fort-de-Francessa Martiniquen saarella Karibialla. Saari oli tuolloin Ranskan siirtomaa mutta on nykyisin olennaisesti Ranskan valtioyhteyteen kuuluva departementti. Frantzin isä oli afrikkalaisen orjan ja intialaisen sopimustyöläisen jälkeläinen Félix Casimir Fanon, joka toimi tullivirkailijana. Frantzin äiti Eléanore Médélice oli afromartiniquelainen, jolla oli valkoista elssasilaista taustaa. Fanonin perheenisä kuului Martiniquen kohtalaisesti toimeentulevaan väestönosaan, mutta perhe ei kuitenkaan ollut taustaltaan perinteisen keskiluokkaista. Perhe saattoi kouluttaa poikansa värilliselle tarkoitetussa Lycée Schoelcherissä.
Ranskan antauduttua saksalaisten hallintoon vuonna 1940 jättäytyi osa sen laivastosta Martiniquen saarelle. Saarelle jääneet sotilaat olivat siellä olonsa aikana avoimesti rasisteja. Syntyi useita syytöksiä huonosta seksuaalisesta käytöksestä ja ahdistelusta. Ranskan armeijan sotilaiden käytöksellä martiniqueläisiä kohtaan oli voimakas vaikutus Fanoniin, jopa niin että se sementöi hänen vieraantumisen tunteensa ja ymmärtämyksensä todellisesta rasismista.
Kahdeksantoista ikäisenä Fanon lähti kotisaareltaan nykyiseen Dominikaaniseen tasavaltaan liittyäkseen siellä vapaan Ranskan joukkoihin. Myöhemmin hän pestautui Ranskan armeijaan ja suoritti aktiivipalvelua Ranskassa, eritoten toisen maailmansodan Elsassin taistelussa. Vuonna 1944 hän haavoittui taistelussa ja sai ansioistaan Croix de la Guerre -ansiomitalin. Hänen joukko-osastonsa ei kuitenkaan taistelujen aikana ylittänyt Reinjokea.
Toivuttuaan haavoittumisestaan vuonna 1945 Fanon palasi takaisin kotisaarelleen Martiniquelle kunniamerkein palkittuna sotaveteraanina. Paluu kotisaarelle kesti kuitenkin vain hyvin lyhyen ajan. Saarella ollessaan hän työskenteli ystävänsä ja ohjaajansa Aimé Césairen parlamenttivaaliavustajana. Césairen vaikutus Fanonin elämään oli erittäin suuri.
Poliittisesti Fanon ei todennäköisesti koskaan ollut täysinoppinut ja täysimittainen kommunisti, vaikka Césaire pääsikin kommunistien lipun alla Martiniquen edustajana Ranskan parlamenttiin neljännen tasavallan aikana. Fanon viipyi kuitenkin kotisaarellaan niin pitkään, että ehti suorittaa loppuun kesken jääneen ylioppilastutkintonsa, minkä jälkeen hän lähti uudelleen Ranskaan, missä hän opiskeli lääketiedettä ja psykiatriaa. Opintonsa hän suoritti Lyonissa, missä hän opiskeli myös kirjallisuutta, draamaa ja filosofiaa. Hän osallistui Maurice Merleau-Pontyn luennoille ja seurasi vuonna 1951 vuoden psykiatriksi valitun radikaalin katalonialaisen François de Tosquellesin psykiatrian opetusta. Fanon harjoitti psykiatrin ammattia aluksi Ranskassa ja myöhemmin, vuodesta 1953 lähtien, myös Algeriassa, missä hän toimi jopa sairaalan hoidollisena johtajana aina eroonsa 1956 saakka.
Elämä > Ranska

Ranskassa ollessaan ja opiskeluvuosina Fanon kirjoitti ensimmäisen kirjansa Peau noire, masques blancs ('Musta iho, valkoinen naamio') imperialismin vaikutuksesta värillisen ihmisen psyykeen. Teos on hyvin henkilökohtainen tilinteko Fanonin omasta kokemusmaailmasta olla värillinen ja musta ihminen sekä intellektuelli ja samalla osa ranskalaista koulutusjärjestelmää ja sen tuote.