stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Georg Philipp Telemannin sävellyksistä
Teokset (valikoima) > Alkusoittosarjat

Alkusoittosarja alttoviululle (tai viola da gamballe), jousiorkesterille ja continuolle D-duuri, TWV 55:D6
Alkusoittosarja nokkahuilulle, jousiorkesterille ja continuolle a-molli, TWV 55:a2
Alster-alkusoitto (Alster-Ouvertüre), alkusoittosarja neljälle käyrätorvelle, kahdelle oboelle ja jousiorkesterille F-duuri, TWV 55:F11
Bisarri alkusoitto (La bizarre), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle G-duuri, TWV 55:G2
La bouffonne, alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle C-duuri, TWV 55:C5
Burleski alkusoitto (Ouverture à la burlesque), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle F-duuri, TWV 55:F10
Burleski alkusoitto (Ouverture burlesque), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle B-duuri, TWV 55:B8
Burleski sarja (Ouverture avec la suite burlesque), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle G-duuri, TWV 55:G12
La changeante, alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle g-molli, TWV 55:g2
Don Quijote (Burlesque de Quichotte), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle G-duuri, TWV 55:G10
La gaillarde, alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle D-duuri, TWV 55:D13
La galante, alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle D-duuri, TWV 55:D5
Ikiliikkuja (Perpetuum mobile), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle D-duuri, TWV 55:D12
Kansojen alkusoitto (Les nations), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle B-duuri, TWV 55:B5
Lyyra (La lyra), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle Es-duuri, TWV 55:Es3
Muinaiset ja nykyiset kansat (Ouverture des nations anciens et modernes), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle G-duuri, TWV 55:G4
L'Omphale, alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle e-molli, TWV 55:e8
Pastoraalisarja (Ouverture à la pastorelle), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle F-duuri, TWV 55:F7
Prostituutiosarja (La putain), alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle G-duuri, TWV Anh. 55:G1. Teoksen aitous on epävarma.
Pörssi eli Pörssisarja (La bourse), alkusoittosarja kamariorkesterille ja continuolle B-duuri, TWV 55:B11
La querelleuse, alkusoittosarja jousiorkesterille ja continuolle G-duuri, TWV 55:G8
Tragikoominen sarja (Ouverture, jointes d'une suite tragi-comique), alkusoittosarja kolmelle trumpetille, patarummuille, jousiorkesterille ja continuolle D-duuri, TWV 55:D22
Urheilusarja, alkusoittosarja jousi- tai kamariorkesterille ja continuolle Es-duuri), TWV 55:Es1. Teoksen lisänimi tulee juoksijoita kuvaavasta neljännestä (Les coureurs) ja gladiaattoreita kuvaavasta kuudennesta osasta.
Vesimusiikki eli Hampurin vuoksi ja luode (Wasser-Ouverture), alkusoittosarja puupuhaltimille, jousiorkesterille ja continolle, TWV 55:C3
Sivu Pöytämusiikin alkuperäispainoksen continuostemmasta (teoksena toisen productionin D-duurialkusoittosarja)
Sivu vuoden 1728 Luukaspassion partituurista
Kaksi sivua Gulliver-sarjan partituurista kokoelmasta Uskollinen musiikkimestari (Der getreue Music-Meister, Hampuri 1728–1729)
Nuruddin Farah

| Nuruddin Farah |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1945 (ikä 79) Baidoa,Somalia
Kansalaisuus:   Somalia
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Chitra Muliyil (1970-72) Amina Mama (1992-)
Kirjailija
Tuotannon kieli: englannin kieli, somalian kieli
Aiheet:  nationalismi, kolonialismi, feminismi
Esikoisteos:  Why Die So Soon? (1965)
Palkinnot
 Neustadt-palkinto (1998) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nuruddin Farah (s. 24. marraskuuta,1945 Baidoa, Somalia) (somaliksi Nuuradiin Faarax, arab. نور الدين فرح‎) on somalialainen kirjailija, jolle myönnettiin kansainvälinen kirjallisuuden Neustadt-palkinto vuonna 1998. Farah asuu Kapkaupungissa, Etelä-Afrikassa ja Minneapoliksessa, Minnesotassa, Yhdysvalloissa joiden väliä hän matkustaa.
Farah joutui jättämään kotimaansa nuorena. Hän kirjoitti alun perin somaliksi, mutta on sittemmin siirtynyt englantiin. Hänen tuotantoaan on käännetty myös suomeksi. Farahin teoksiin kuuluu muun muassa vuonna 1999 suomennettu Perhesalaisuuksia, joka kertoo elämästä Somaliassa ennen verisen sisällissodan syttymistä. Farahin muut suomennetut julkaisut ovat romaanit Karttoja (1988) ja Elämisen lahja (1990). Kirjailijan ainoa koti-Somaliassa julkaistu teos on From a Crooked Rib (1970).
Teokset

Why Die So Soon? (1965, novelli)
A Dagger in a Vacuum (1965, näytelmä)
From a Crooked Rib (1970), ISBN 0-435-90080-3
A Naked Needle (1976), ISBN 0-435-90184-2
Variations on the Theme of An African Dictatorship (trilogy)
Sweet and Sour Milk (1979), ISBN 1-55597-159-8
Sardines (1981), ISBN 1-55597-161-X
Close Sesame (1983), ISBN 1-55597-162-8
Blood in the Sun (trilogy)
Maps (1986), ISBN 0-14-029643-3
Gifts (1993), ISBN 1-55970-484-5
Secrets (1998), ISBN 1559704276
Territories (2000), ISBN 2-84261-190-X
Yesterday, Tomorrow: Voices from the Somali Diaspora (2000), ISBN 0-304-70701-5
Trilogy
Links, (2004) ISBN 1-57322-265-8
Knots, (2007) ISBN 1594489246
Crossbones, (2011) ISBN 9780143122531
Aiheesta muualla

Nuruddin Farah (b. 1945) Authorscalendar.info. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
Jaggi, Maya: Nuruddin Farah: a life in writing The Guardian. 21.9.2012. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
Nuruddin Farah Encyclopædia Britannica. 1.1.2020. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Farman Frères

Farman oli ranskalainen lentokonetehdas, joka toimi vuosina 1913–1934.
Maurice Farman 1909
Veljekset Maurice Farman ja Henri Farman rakensivat ensimmäisen lentokoneensa vuonna 1908. Vuonna 1913 he perustivat Farman Frères-nimisen yhtiön (Veljekset Farman). Se rakensi sotilaslentokoneita Ranskan ilmavoimille. Vuonna 1934 Farman yhdistyi Blériot Aéronautique ja ANF Les Mureaux ja fuusion tulos oli UCA-yhtiö. Se puolestaan kansallistettiin vuonna 1936, jolloin syntyi Société Nationale des Constructions Aéronautiques du Sud-Ouest-yhtiö. Farman-tehdas valmisti vuosina 1902 ja 1920-1931 myös ylellisiä Farman-autoja.
Lentokoneet

Farman III
Farman IV
Farman XV
Farman F.20
Farman F.30
Farman F.31
Farman F.40 Horace Farman
Farman F.41
Farman F.46
Farman F.50
Farman F.51
Farman F.56
Farman F.60 Goliath
Farman F.61
Farman F.68
Farman F.120 Jabiru
Farman F-180 Oiseau bleu
Farman F.190
Farman F.222
Farman F.230
Farman F.402
Farman F.430 Alize
Farman F.1000
Farman HF-20
Farman HF-27
Farman HF-30
Farman M.F.7 Longhorn
Farman M.F.11 Shorthorn
Farman NC 223
Farman NC 470
Farman F.500
Farman NC 2234
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Schmitt, G. und Schwipps, W. - Pioniere der frühen Luftfahrt, Gondrom Verlag, Blindlach 1995, ISBN 3-8112-1189-7
Farman III vuonna 1909
MF.7 Longhorn, Prevezan vuonna 1912
Puolan ilmavoimien Farman F-68BN4 Goliath
Farman F.354
Terry Farrell (arkkitehti)

Terry Farrell vuonna 2009.
Tiedustelupalvelu MI6:n toimitalo Lontoon Vauxhallissa (1994), jonka ”räjähdys” on merkittävässä osassa elokuvassa 007 Skyfall.
The Deep -akvaario Kingston upon Hullissa (2002).
Peak Tower Hongkongissa (1995).
Terry Farrell (s. 12. toukokuuta 1938 Sale, Cheshire) on brittiläinen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija, joka tunnetaan muun muassa postmodernistisesta tiedustelupalvelu MI6:n pääkonttorista Lontoossa ja KK100-pilvenpiirtäjästä Kiinan Shenzhenissä. Uransa alussa hän teki 15 vuotta yhteistyötä arkkitehti Nicholas Grimshaw’n kanssa.
Farrell kävi St. Cuthbertin koulun Newcastlessa, suoritti tutkinnon Newcastlen yliopistossa ja sitten Master-tutkinnon kaupunkisuunnittelussa Pennsylvanian yliopistossa Yhdysvalloissa.
Vuonna 1965 Farrell muutti Lontooseen ja aloitti Nicholas Grimshaw’n kanssa yhteistyön, jonka painopisteenä oli asuinrakentaminen. He molemmat asuivat suunnittelemassaan alumiinijulkisivuista ja pyöreistä kulmistaan tunnetussa tornitalossa Lontoon Regent’s Parkissa. Vuonna 1980 Farrell kiinnostui Yhdysvalloissa alkunsa saaneesta postmodernista arkkitehtuurityylistä, kun taas Grimshaw halusi edetä yhä pidemmälle kehittämässään ”hi tech” -arkkitehtuurissa. Niinpä Farrell perusti oman toimiston Terry Farrell & Partners ja kohosi 1980-luvun aikana Britannian johtavaksi postmoderniksi arkkitehdiksi. Hänen tunnetuimpia töitä tuolta ajalta ovat aamutelevisiokanava TV-am:n Hollywood-tyylinen pääkonttori Lontoon Camden Townissa, jonka kattojen koristeaiheina olivat muun muassa keitetyt kananmunat munakupeissa, sekä Britannian valtion tilaama virastorakennus, josta Farrell sanoo ettei suunnitteluaikana tiennyt rakennuksen tulevan vakoiluorganisaatio MI6:n käyttöön.
1990-luvulta lähtien Farrell on suunnitellut erityisen paljon Aasiaan, kuten Incheonin kansainvälinen lentoasema Soulissa ja Pekingin eteläinen rautatieasema, joka on Aasian suurin. Hongkongiin Farrellin toimisto on suunnitellut muun muassa Kowloonin rautatieaseman laajennuksen, Britannian pääkonsulaatin ja Peak Tower -rakennuksen.
Farrell asuu art deco -tyylisessä vanhassa Spitfire-lentokonetehtaassa Lontoon keskustassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Terry Farrell (arkkitehti) Wikimedia Commonsissa
Terry Farrell and Partners
TFP Farrells Hong Kong
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Place: Terry Farrell, Life and Work, Early years to 1981 London. Terry Farell, Lawrence King Publishing, Ltd, 2004. ISBN 9781856693325.
Terry Farrell in Scotland, Edinburgh 2002. ISBN 1862322759.
Ten Years, Ten Cities: The Work of Terry Farrell & Partners 1991-2001, London 2002. ISBN 9781856692755.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Structurae  Trove 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Terry Farrell (architect)
Käännös suomeksi
Fermat’n periaate

Fermat’n periaate on optiikkaan liittyvä periaate, jonka mukaan valo kulkee kahden pisteen välillä nopeinta mahdollista reittiä pitkin.
Ennen ajateltiin valon kulkevan Heron Aleksandrialaisen määritelmän mukaisesti kahden pisteen välillä lyhintä mahdollista reittiä. Tutkittaessa valonsäteen etenemistä rajapintojen läpi oletus kuitenkin todettiin vääräksi. Pierre de Fermat esitti asiaan vuonna 1662 kirjeessään Marin Cureau de la Chambrelle ratkaisun, joka nykyään tunnetaan klassisena Fermat’n periaatteena. Fermat’n periaatetta käytetään kuvattaessa valon heijastumista ja taipumista. Huygensin periaatteen tavoin senkin avulla voidaan johtaa Snellin laki. Klassisesti Fermat’n periaatteen voidaan ajatella olevan matemaattinen seuraus Huygensin periaatteesta.
Fermat’n periaatteen muotoilu oli kuitenkin epätäydellinen. Modernin version mukaan optisen matkan täytyy olla ekstremaali (ääriarvo).
Kirjallisuutta

Hecht, Eugene: (2001) Optics ISBN 0-8053-8566-5
Favell (parkki)

Parkki Favellin pienoismalli Rauman merimuseossa.
Favell oli suomalainen kolmimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1895. Koululaivana toimineen parkin omisti raumalainen Raumo Nya Skeppsrederi Ab vuosina 1897-1906 ja sen jälkeen helsinkiläiset Finska Rederi Ab 1906-1911 ja Ab Finska Skolskeppsrederiet 1911-1934. Laiva myytiin romutettavaksi 1934 ja se romutettiin sitten Makslahdessa Viipurin lähellä.
Parkki Favellin rakensi Charles Hill & Sons Bristolissa Englannissa vuonna 1895 telakan omaan käyttöön. Laivan vetoisuus oli 1 334 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 200 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 75,40 metriä, leveys 11,04 metriä ja syväys 6,50 metriä. Laiva oli sitten Australian liikenteessä.
Suomeen laiva ostettiin Charles Hill & Sons-varustamolta Bristolista 1897 ja se toimi koululaivana. Favell teki ensimmäisen kaukopurjehduksensa puutavaralastissa Etelä-Afrikan Port Nataliin lokakuun 1897 ja tammikuun 1898 välillä. Vuonna 1933 Kotkasta Port Nataliin puutavaralastissa matkannut Favell törmäsi yhteen englantilaisen höyrylaiva Asterian kanssa Kap Lizardin eteläpuolella ja se hinattiin korjattavaksi Falmounthiin. Kun Favell oli 1934 viimeisellä valtamerimatkallaan vehnälastissa Port Germeinista Cardiffiin yksi aluksen merimiesoppilaista sairastui umpisuolentulehdukseen. Englantilainen R.M.S. Monowai poikkesi kurssiltaan ja vei oppilaan Wellingtoniin jossa hänen umpisuolensa leikattiin onnistuneesti. R.M.S. Monowain kapteenille myönnettiin marraskuussa 1935 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkki. Tämän matkansa aikana Favell joutui sääolojen takia käyttämään Kap Hornin kiertämiseen 12 päivää. Matkan jälkeen parkki Favell myytiin lokakuussa 1934 romutettavaksi ja se romutettiin Viipurin lähellä Makslahdessa. Favellin viimeisestä matkasta tehtiin Sten Lillen dokumenttielokuva "Viimeinen purjehdus".
Kirjallisuutta

Aisa Biaudet : Brev till Bia från långfärden till Durban med "Favell" hösten 1922. Helsingfors 1923
Favell : kolmimastoparkin viimeinen maailmanympäripurjehdus 1933-1934 ; toim. Jarkko Aarniala. Otava 1984 ISBN 9511078631
Favell : 3-mastoparkin viimeinen purjehdus maapallon ympäri 1933-1934 ; toim. Jarkko Aarniala ; teksti ja valokuvat Nils A. Holmbergin ja Sten Lillen yksityiskokoelmista. Merikustannus, Helsinki 1985 ISBN 9519968873
Nils A. Holmberg : Vanhan merikapteenin muistelmat ; alkuteoksista kääntäneet ja toimittaneet Jarkko Aarniala ja Maija Nordling. Ajatus, Helsinki 1998 ISBN 9519440747
Aiheesta muualla

Koululaiva "Favell" saapunut kotimaahan viiden vuoden jälkeen. Laivalla on 19 oppilasta, jotka nyt purjehtineet kaksi vuotta valtamerillä, Helsingin Sanomat, 31.07.1927, nro 203, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kelluvan kodin rouva, Kansan kuvalehti, 16.12.1927, nro 51, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Endre Fejes

| Endre Fejes |
| --- | --- |
 Endre Fejesin muistolaatta Budapestissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1923 Budapest, Unkari
Kuollut: 25. elokuuta 2015 (91 vuotta) Budapest, Unkari
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
Esikoisteos:  A hazudós
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Endre Fejes (15. syyskuuta 1923 Budapest, Unkari – 25. elokuuta 2015 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija.
Fejes aloitti novelleilla, joita julkaistiin vuodesta 1955 aikakauslehdissä. 1958 ilmestynyt esikoisteos oli novellikokoelma A hazudós. Sen jälkeen ilmestyi Romutarha (Rozsdatemető, 1962), joka kertoo työläisperheen elämästä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheista alkaen. Romaani herätti Unkarissa runsaasti keskustelua.
Suomennetut teokset

Romutarha (Rozsdatemető), suom. Olavi Metsistö, Helsinki: Otava 1966. Sarja: Moderneja kirjailijoita
Valehtelija, suom. Hannu Launonen, teoksessa: Maailma uutena, WSOY 1973 ISBN 951-0-05629-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Endre Fejes Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Ludvig Filip I

| Ludvig Filip I |
| --- | --- |
 Ludvig Filip I, Franz Xaver Winterhalterin maalaama muotokuva vuodelta 1841.
Ranskalaisten kuningas
Valtakausi:  9. elokuuta 1830 – 24. helmikuuta 1848
Kruunajaiset:  9. elokuuta 1830
Edeltäjä:  Kaarle X
Seuraaja:  toinen tasavalta

Syntynyt:  6. lokakuuta 1773 Pariisi, Ranska
Kuollut:  26. elokuuta 1850 (76 vuotta) Surrey, Englanti
Hautapaikka:  Chapelle royale de Dreux (1876)
Puoliso:  Maria Amalia
Lapset:  Ferdinand Filip Louise Marie Louis Françoise Clémentine François Charles Henri Antoine
Koko nimi:  Louis Philippe d’Orléans
Suku:  Orléans (kapetingi-dynastia)
Isä:  Philippe Égalité
Äiti:  Louise Marie Adélaïde de Bourbon-Penthièvre
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Ludvig Filip I (ransk. Louis-Philippe; 6. lokakuuta 1773 – 26. elokuuta 1850) oli viimeinen Ranskan kuningas vuosina 1830–1848. Hän oli Louis Philippe d’Orléansin (Philippe-Égalité) poika Bourbonien Orléansin sukuhaaraa ja Henrik IV:n ja Ludvig XIII:n jälkeläinen.
Ludvig Filipin valtakautta kutsutaan Ranskan historiassa heinäkuun monarkiaksi, sillä hän tuli valtaan heinäkuun vallankumouksen seurauksena vuonna 1830. Hallitsijana hän nautti aluksi suurta kansansuosiota, mutta menetti sen valtakautensa edetessä. Hän ei ollut niin liberaali ja kansanvallan kannattaja kuin oli tukijoilleen uskotellut, vaan alkoi hallita yhä enemmän valtaoikeuksiaan laajentaen. Lisäksi häntä syytettiin ahneeksi oman etunsa ajajaksi. Kuninkaana häntä kutsuttiin lempinimillä ”kansalaiskuningas” tai ”porvarikuningas”.
Vuonna 1848 hän joutui vuorostaan helmikuun vallankumouksen syrjäyttämäksi.
Suku ja koulutus

Ludvig Filip oli Chartresin prinssi Louis-Philippe Joseph de Bourbon-Orléansin vanhin poika. Isä päätti antaa pojilleen edistysmielisen kasvatuksen ja etsi heille opettajaksi Madame de Genlisin, joka oli runoilija ja muusikko. Hänen opetusmetodinsa oli asioiden oppiminen tekemällä sekä pelien ja dramatisoinnin kautta. Opetusohjelmaan kuului vieraiden kielien kuten saksan, englannin ja italian opiskelua. Opetusohjelmaan kuuluivat myös puutarhan hoito, puutyöt sekä liikunta. Poikien piti tehdä myös työpalvelua läheisessä sairaalassa.
Vuonna 1785 Ludvig Filip oli saanut perinnöllisen nimityksen 14. rakuunarykmentin everstiksi. Kun Ranskan vallankumous puhkesi vuonna 1789, hän kuului tuolloin perustettuun edistysmielisten aatelisten ryhmään. Jakobiiniklubiin hän liittyi vuonna 1790. Kun sota Itävaltaa vastaan puhkesi vuonna 1792, hän liittyi pohjoiseen armeijakuntaan. Hän ansioitui palveluksessa ja sai komennettavakseen oman osastonsa ja syyskuussa 1792 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Kun Ludvig Filip oli sodassa, oli hänen isänsä vaihtanut nimensä vallankumoushenkiseksi. Hän oli nyt Philippe Égalité (ransk. Tasa-arvo) ja kansalliskokouksen jäsen. Lisäksi hän äänesti kuningas Ludvig XVI:n teloittamisen puolesta. Samaan aikaan Ranskan armeija hävisi taistelun Itävallan arkkiherttuakuntaa vastaan Neerwindenissä. Ludvig Filip päätti hylätä vallankumouksen asian ja siirtyä itävaltalaisten puolelle. Hän ei kuitenkaan liittynyt Itävallan armeijaan, vaan siirtyi Sveitsiin, minne hänen Adélaïde-sisarensa oli muuttanut jo aikaisemmin. Kun tieto tästä saapui Pariisiin, Ludvig Filipin isä pidätettiin ja teloitettiin petturina.
Ura ulkomailla > Opettajana Sveitsissä

Ludvig Filip lähti Ranskasta 19-vuotiaana eikä astunut maahan 21 vuoteen. Isänsä kuoleman jälkeen Ludvig Filip oli nyt Orléansin-sukuhaaran päämies. Monet monarkistit pitivät häntä nyt Ranskan laillisena hallitsijana, mutta hän kielsi koskaan havittelevansa kuninkuutta. Samaan aikaan hänen äitinsä oli yhteydessä vallankumoushallitukseen saadakseen vangitut veljensä vapautetuiksi.
Koska tunsi olevansa uhattuna Ludvig Filip päätti siirtyä Sveitsiin. Matka ei ollut mitenkään loistelias. Syntyessään hän oli ollut Ranskan rikkaimpia asukkaita, mutta nyt hän oli lähes rahaton. Hän liikkui jalkaisin, esiintyi valenimellä ja nukkui ladoissa. Seuranaan hänellä oli perheen entinen palvelija Baoduin ja he yhdessä saivat ostettua vaatimattoman aterian. Lokakuussa 1793 Ludvig Filip pääsi maantiedon, historian, matematiikan ja modernien kielten opettajaksi Reichenaun poikakouluun 1 400 frangin palkalla. Turvallisuutensa vuoksi pelännyt Ludvig Filip käytti tuolloin valenimeä Chabaud de la Tour. Sveitsistä hän muutti Freiburgiin, Baijeriin.
Ura ulkomailla > Lapissa ja Yhdysvalloissa

Koska Ludvig Filip tunsi turvallisuutensa uhatuksi, hän päätti ottaa osaa Lappiin suuntautuneeseen tutkimusmatkaan. Matka alkoi vuonna 1795 ja Ludvig Filip käytti nimeä Müller. Aluksi matka suuntautui Kööpenhaminaan, sitten Trondheimiin ja sieltä Hammerfestiin. Sieltä matkustettiin nykyisen Suomen Lapin kautta Ruotsiin. Viikon verran oleskeltiin Muonionniskan erämaapappilassa kirkkoherra Mathias Kolströmin vieraana.
Pappilassa nuori ruhtinas hurmasi kirkkoherran kauniin kälyn Beata Caisa Walbomin, joka toimi pappilan avainpiikana. Ruhtinaan lähdettyä Beata Caisalle syntyi poika Erik. Häntä on epäilty Ludvig Filipin aviottomaksi pojaksi, mutta tieto on epävarma. Kirkonkirjat tuhoutuivat myöhemmin tulipalossa, joten pojan tarkkaa syntymäaikaa ei tiedetä. Erik Walbom asui Muoniossa vuoteen 1833, jolloin hän muutti Ruijaan, jossa elätti itsensä maanviljelijänä ja kalastajana. Hän kuoli 83-vuotiaana vuonna 1879.
Lapin matkan jälkeen, vuonna 1797 Ludvig Filip matkusti Yhdysvaltoihin, Philadelphiaan. Sinne muuttivat myös hänen veljensä sekä Baoduin. Seurue väitti olevansa joukko saksalaisia kauppiaita, mutta heidän henkilöllisyytensä paljastui. He pääsivät nopeasti kaupungin seurapiirien suosikeiksi, sillä "aidot prinssit" olivat kovin kiinnostavia. Ludvig Filipin ulkonäköä kehuttiin komeaksi, häntä pidettiin älykkäänä ja vaatimattomana.
Yhdysvalloissa vietettyjä vuosiaan Ludvig Filip kuvaili myöhemmin merkittäviksi. Hänen mukaansa hän omaksui tuolloin poliittiset ajatuksensa sekä käsityksensä ihmisluonnosta. Hän käytti veljineen tilaisuutta hyväkseen ja matkusteli ympäri maata. Hän kävi uudessa pääkaupungissa Washingtonissa, joka oli hänen mielestään kaupunki vain paperilla, suurin osa kaupungista oli suota ja Valkoisen talon ulkomuoto ruma. Maa oli hänen mielestään melko yksitoikkoinen ja monin paikoin matkustavaisiin suhtauduttiin töykeästi. Hän pääsi tapaamaan maan ensimmäistä presidenttiä George Washingtonia ja keskusteli tämän kanssa orjuudesta. Hän ennusti Washingtonille, että orjuus tulee vielä aiheuttamaan maassa suuren sodan. Vaikka Washington kohteli orjiaan hyvin, nämä kertoivat Baoduinille, että eivät kaipaa mitään muuta yhtä paljon kuin vapautta.
Ludvig Filip oleskeli veljineen Yhdysvalloissa aina siihen asti, että kuulivat Napoleonin tekemästä Brumaire-kuun vallankaappauksesta 9.–10. lokakuuta 1799. Nyt veljekset päättivät palata Eurooppaan, mutta Napoleonin keisarikuntaan he eivät voineet asettua. Ludvig Filip muutti veljineen Isoon-Britanniaan.
Ura ulkomailla > Isossa-Britanniassa ja avioliiton solmiminen

Isossa-Britanniassa oleskelun aikana Bourbonien sukuhaarat tekivät sovinnon. Ludvig Filip ei liittynyt Napoleonia vastaan taistelleeseen emigranttiarmeijaan. Miksi, sitä ei varmuudella tiedetä, mutta on epäilty, että tuleva kuningas Ludvig XVIII ei luottanut mieheen, joka oli hänen veljensä murhan sallineen Philippe Égalitén poika. Toisaalta on epäilty, että Ludvig Filip ei halunnut hylätä vaikeasti sairaita veljiään, vaan auttaa heitä parhaansa mukaan. Toinen veli kuoli vuonna 1807 ja toinen vuonna 1808. Kumpikin oli sairastanut tuberkuloosia.
Vuonna 1809, yhdeksän vuoden Twickenhamissa asumisen jälkeen, Ludvig Filip liittyi Napolin kuninkaan armeijaan Palermossa. Marraskuussa 1809 hän vietti häitään Palermossa Maria Amalian, Napolin kuninkaan Ferdinand IV:n tyttären ja Maria Antoinetten sisarentyttären kanssa. Sulhasen toivottiin liittyvän armeijaan, mutta asiasta ei tullut mitään. Epäillään, että tuleva kuningas Ludvig XVIII, esti asian, sillä ei halunnut Orléansin sukuhaaraa edustavaa Ludvig Filipiä mihinkään näkyvään asemaan.