Volkswagen Karmann Ghia
Typ 34 Coupé ja Cabriolet

Syyskuussa 1961 alkoi uuden mallin Typ 34 ensi version 1500 Coupé (1961-1963) sarjavalmistus. Sen 1950-luvun lopulla Ghian muotoilija Sergio Sartorellin suunnittelema muoto mukaili tuolloin suurta kiinnostusta herättäneen Chevrolet_Corvairin muotokieltä jopa siinä määrin, että General Motors kuuluu uhanneen Volkswagenia plagiaattisyytteellä. Yhdennäköisyys onkin varsin suuri. Edeltävästä Typ 14:sta poiketen Typ 34:ä ei siksi viety Yhdysvaltojen markkinoille, joskin mallia kuuluu uitetun sinne Kanadan kautta jopa niin, että arviolta 30% nykykannasta on säilynyt Yhdysvalloissa. Typ 34:n keulan "Bügelfalten" l. "silitysrypyiksi" kutsuttujen, lennokkaiden pokkausten juuriin sijoitettiin integroidut sumuvalot. Seuraajamalli olisi Typ 14:n tavoin jälleen 2+2-paikkainen, joskin sitä tilavampi. Se käytti keskiluokkaisen Volkswagen Typ 3:n (mallit 1500 ja 1600) pohjalevyä, mikä oli edeltävää Typ 14:n pohjalevyä kookkaampi, ja korin mitat olivat pituus 4 280 millimetriä, leveys 1 620 mm, ja korkeus (coupé) 1 335 mm, akselivälin ollessa 2 400 mm. Typ 34:n oli tarkoitettu korvaavan menestyksekkään vanhemman Typ 14:n, mutta sen myyntimäärä jäi odotettua vähemmäksi. Pienen Typ 14:n valmistus jatkuikin vielä 5 vuotta isoa mallin tuotannon päättymisestä. Typ 34:n arkikielinen nimitys oli "Suuri Karmann". Se oli sen aikaisista Volkswageneista nopein, ylellisin ja kallein: jo vuodelle 1962 se sai esimerkiksi tuolloin poikkeuksellisen luksusvarusteen, sähkötoimisen version suositusta teräs-kattoluukusta(elektrisches Stahlschiebedach; ESSD). Vuodesta 1962 lähtien tarjolla ollut, tietenkin perinteellisesti taakse sijoitettu, ilmajäähdytteinen 1 493 kuutiosenttimetrin bokserimoottori kampiakselin päähän siirretyllä jäähdytyspuhaltimella (nk. Flachboxer, salli korkean puhallinkotelon poistuttua litteämmän moottoritilan) kehitti kaksikurkkuisella kaasuttimella 45 hevosvoimaa, jolla auto saavutti 145 km/h nopeuden. Korkeampi huippunopeus antoi urheilulliselle mallille merkittävää uskottavuutta Typ 14-edeltäjäänsä verrattuna. Vuonna 1965 Volkswagen esitteli suositun Typ 3 TL- l. Touring-Limousine -version kaltaisella luiskaperällä (Fließheck) sekä keulan nelivalojärjestelmällä ja alemmas puskuriin sijoitetuilla sumuvaloilla varustetun Typ 34-koeauton "1600 TL", mitä ei kuitenkaan otettu tuotantoon.
Elokuusta 1963 lähtien tarjolle tuli uusi 1 493 cm3 moottori mallinimen ollessa "1500 L Coupé", tehon noustessa 54 hevosvoimaan mutta vääntölukeman säilyessä ennallaan 106 Newtonmetrissä. Typ 34:n sisustus oli uusittu, ja lisätehon myötä malli oli varustettu tehokkaammilla jarruilla. Vuodelle 1964 sisustus uusittiin jälleen, ja Typ 34 sai uudistetun etuakseliston minkä rasvausväli kasvoi lyhyen 2 500 sijaan 10 000 kilometriin. Uusi moottori ei tyydyttänyt, sillä kohonneen tehon vastapainoksi se vaati korkeaoktaanista polttoainetta, ja se osoittautui vikaherkäksi. Kesätauon 1965 jälkeen moottorin iskutilavuutta kasvatettiin lukemaan 1584 cm3 tehon säilyessä ennallaan 54 hevosvoimana, mutta väännön kasvaessa neljällä 110 Newtonmetriin. Sen matalampi puristuspaine salli taas asiakkaiden suosiman, edullisemman matalaoktaamisen bensiinin käytön. Muutoksen myötä mallinimi vaihtui, ja oli nyt 1600 L Coupé: se oli käytössä aina tuotannon päättymiseen 1969 asti. Vuodelle 1966 Typ 34 sai tärkeänä uudistuksena 12V -sähkölaitteiston, vuodelle 1967 levyjarrut etuakselille, sekä aluksi vain täysautomaattisen vaihteiston yhteydessä ajettavuutta merkittävästi parantaneen taka-akseliston vinoilla tukivarsilla: vuodelle 1968 tämä akselisto tuli vakiovarusteeksi, ja se vakautti merkittävästi Typ 34:n nyt suorastaan urheilullista ajokäytöstä. Malli sai myös lainsäädännön edellyttämän hätävilkku-funktion.
Valmistuksen päättyessä heinäkuussa 1969 kallis "suuri Karmann" ei ollut tavoittanut rakastetun Typ 14:n l. "pienen Karmannin" suosiota: sen valmistusmääräksi jäi 42 505 kappaletta. Vähemmän suositun Typ 34:n eräitä nykyajan ongelmia ovat erinäisten mallikohtaisten varaosien vaikea saatavuus ja korkea hinta, sekä valmistusajankohdan yleisenä harmina korin heikko ruostesuojaus.