Täplähyeena
Elintavat > Lisääntyminen

Suurimmassa osassa Afrikkaa täplähyeenat lisääntyvät ympäri vuoden. Naaraat suosivat rauhallisia ja hyväkäytöksisiä koiraita eivätkä suostu parittelemaan purevien tai väkisin parittelemaan yrittävien koiraiden kanssa. Naaraat voivat estää parittelun valepeniksellään, jos koiras ei ole mieleinen. Sen sijaan nuolevat ja nuuhkivat koiraat ovat naaraiden mieleen. Isäksi pääsee yleensä korkea-arvoisin koiras, ja parittelu tapahtuu yleensä yöllä. Naaraan kantoaika kestää noin 110 päivää.
Naaras synnyttää poikaset maasian tekemään luolaan, johon se on tehnyt pesän. Ensimmäinen synnytys on naaraille vaikea ja vaarallinen, sillä niiden synnytyskanava on 60 senttiä pitkä eli noin kaksi kertaa pidempi kuin muilla samankokoisilla nisäkkäillä. Sen sijaan napanuora on vain 12–18 senttiä pitkä, joten poikanen kuolee, jos se ei synny pian sen jälkeen, kun se on poistunut kohdusta. Lisäksi poikaset ovat suurempia kuin muiden samankokoisten eläinten. Esimerkiksi pelkästään pennun pään läpimitta on 7 senttiä. Koska poikanen syntyy penismäisen klitoriksen läpi, jonka aukko on vain 2,5 senttiä poikanen voi jäädä jumiin jopa puoleksi tunniksi. Ensisynnytykseen kuolee joka kymmenes naaras, ja sitäkin useampi poikanen kuolee hapenpuutteeseen synnytyksen aikana. Koska klitoris repeää ensisynnytyksessä, seuraavat kerrat sujuvat jo helpommin. Poikasia syntyy kerralla 1–4, yleensä kaksi. Pesästä emo tekee sen verran suuren, että pystyy imettämään poikasiaan, mutta sen verran pienen, etteivät suuremmat petoeläimet pääse pesään.
Poikasten hampaat ovat puhjenneet jo syntyessä. Myös silmät ovat jo tuolloin auenneet. Ne painavat syntyessään 1–1,6 kiloa ja ovat täysin mustia. Sisarukset tappelevat paljon keskenään, etenkin jos pennut ovat samaa sukupuolta. Arviolta neljänneksen poikasista tappavat niiden omat sisarukset. Vaikka poikasia ei kuolisikaan tappeluihin, vahvin poikanen saa etuoikeuden emon tuomaan ravintoon ja saa siten parhaat mahdollisuudet vahvistua. Aggressiivisen käytöksen aiheuttaa emon kantoajan viimeisinä viikkoina tuottama androgeeni, joka siirtyy kohdusta poikasiin. Sen eritys on erityisen voimakasta hierarkian yläpään naarailla. Pennut ovat kuitenkin myös hyvin leikkisiä. Leikin ja tappelujen avulla pennut valmentautuvat saalistamiseen ja pariutumiseen. Täplähyeenaemon maito on erittäin proteiini- ja rasvapitoista. Maidon proteiinipitoisuus on 14,9 prosenttia ja rasvapitoisuus 14,1 prosenttia, joten se vetää vertoja merinisäkkäiden maidolle. Ravinteikas maito mahdollistaa emon päiviäkin kestävät ruuanhakumatkat. Muutoin emo hoitaa pentujaan hyvin ja on hyvin suojelevainen. Se vie pennut takaisin pesään, jos ne lähtevät seikkailemaan. Poikaset siirretään lauman yhteispesään 2–6 viikon ikäisinä. Yhteispesästä huolimatta naaraat eivät kuitenkaan imetä kuin omia poikasiaan. Ne puolustavat poikasia muilta pedoilta, etenkin leijonilta, jotka tappavat pentuja enemmän kuin mitkään muut pedot. Myös oman lajin koiraat voivat tappaa pentuja, mikä on yksi syy naaraiden suuremmalle koolle. Myös hallitsevien naaraiden tiedetään satunnaisesti tappaneen alempiarvoisten pentuja. Poikaset aloittavat asteittaisen lihansyöntiin siirtymisen puolen vuoden ikäisinä. Ne syövät alkuun emon niille kantamaa lihaa, sillä emo ei voi koiraeläinten tapaan oksentaa niille ruokaa. Pennut oppivat tervehdysrituaalin kuusiviikkoisina. Ne alkavat tuolloin tehdä myös hajumerkkejä.
Pentujen syntyperä vaikuttaa hyvin ratkaisevasti niiden tulevaisuuteen. Pennut perivät emonsa aseman, joten naaraat elävät sen mukaan yleensä koko elämänsä. Korkea-arvoisimmat naaraat saavat enemmän urospentuja kuin naaraspentuja. Vain johtajanaaras saa tuoda pesään kiinteää ravintoa, joten sen poikaset saavat parempaa ravintoa ja suotuisammat lähtökohdat. Korkea-arvoiset poikaset kasvavat nopeasti, ja emo vieroittaa ne jo seitsemän kuukauden ikäisinä, kun taas alempiarvoisia pentuja saatetaan imettää jopa 21 kuukauden ikään saakka. Niiden pennut selviytyvät puolet todennäköisemmin kuin alempiarvoisten naaraiden. Lisäksi korkea-arvoisten jälkeläiset saavuttavat sukukypsyyden aiemmin ja synnyttävät tiuhemmin kuin muut naaraat. Kuolleisuus on paljon pienempi kuin esimerkiksi leijonilla. Lähes puolet kaikista poikasista elää vuoden ikäiseksi, ja yli kolmannes saavuttaa sukukypsyyden Korkeahkoon selviytymisasteeseen vaikuttaa erityisesti niiden elo luolissa ja arkuus, sillä poikaset tulevat alkuun maan pinnalle lähinnä vain imemään ja säntäävät koloon pienestäkin äänestä tai häiriöstä. Pennut saattavat osallistua aikuisten saalistusretkille vasta vuoden ikäisinä. Täplähyeenat itsenäistyvät keskimäärin 1,5-vuotiaina. Urokset tulevat sukukypsiksi noin 2–3-vuotiaina, naaraat keskimäärin myöhemmin, 3–4-vuotiaina. Täplähyeenat elävät luonnossa tavallisesti noin 12 vuotta, ja korkeimmillaan 20 vuotta, tarhaolosuhteissa jopa 40 vuotta.