stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ostokortti

Ostokortti Puolasta vuodelta 1981.
Valikoima suomalaisia ostokortteja vuodelta 1949.
Ostokortti on asiakirja, jota on käytettävä tavaroita ostettaessa silloin, kun niitä ei ole saatavissa riittävästi ja ne on määrätty säännöstelyn alaisiksi. Näin pyritään takaamaan tavaroiden riittävyys kaikille kansalaisille. Yleisimmin ostokortteja käytetään sota-aikana ja sodan jälkeisenä pula-aikana. Tällaisen säännöstelyn alaisina, "kortilla", ovat useimmiten elintarvikkeet sekä kahvin kaltaiset ylellisyystarvikkeet. Kortissa on määritelty tietynsuuruinen annos, jonka tavaraa saa ostaa korttia vastaan tai korttiin on merkitty tietty pistearvo, jonka voi käyttää säännöstelyn alaisiin ostoksiin.
Lomalaisen käyttöön tarkoitettu ostokortti Saksasta II maailmansodan ajalta.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomessa ostokortteja on käytetty molempien maailmansotien aikana ja niiden jälkeen, viimeksi lokakuusta 1939 lähtien 1940-luvun lopulle saakka. Kahvi oli ostokorteilla tapahtuvan säännöstelyn alaisena vuoteen 1953 saakka. Ostokorteilla hankittavista tavaramääristä päätti kansanhuoltoministeriö, ja korttien jakelusta huolehtivat kuntien kansanhuoltolautakunnat.
Ostokortit ja säännöstely johtavat usein niiden rinnalle syntyvään laittomaan kaupankäyntiin eli mustaan pörssiin.
Viimeisenä ostokorttina oli voimassa vuoden 1970 loppuun asti Alkon asiakaskortti eli ns. viinakortti.
Kirjallisuutta

Jermo, Aake: Kun kansa eli kortilla : reportaasi lähimenneisyydestä.  Helsinki:  Otava, 1974.  ISBN 951-1-01651-2
Utrio, Meri & Utrio, Untamo: Pois pula, pois puute : kun kansa selviytyi.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0341-2
Aiheesta muualla

Leipäkortti - synkän ajan synkkä paperi, Seura, 28.04.1937, nro 17, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jarno Kokko

Jarno Kokko (s. 18. maaliskuuta 1981 Tyrnävä) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2018. Hän julkaisi yhdessä tangokuningatar Saana Sassalin kanssa albumin Tangokuninkaalliset 2018 Saana Sassali & Jarno Kokko lokakuussa 2018. Kokko on opiskellut musiikkia Sibelius-Akatemiassa ja Oulun konservatoriossa. Kokko kertoi julkisesti maaliskuussa 2023 kärsivänsä paniikkihäiriöistä. Helmikuussa 2025 Kokko tuomittiin 8 päiväsakon sakkorangaistukseen huumausaineen käyttörikoksesta. Kokko oli tilannut 11,7 grammaa kannabista R-kioskilta noudettavaksi.
Aiheesta muualla

Jarno Kokon Facebook-sivu
Seinäjoen tangomarkkinoiden tangokuninkaat
| --- | --- |
1980-luku:  1985: Kauko Simonen  1986: Teuvo Oinas  1987: Harri Lahti  1988: Kari Piironen  1989: Risto Nevala 
1990-luku:  1990: Jouni Raitio  1991: Jaska Mäkynen  1992: Mika Pohjonen  1993: Sebastian Ahlgren  1994: Sauli Lehtonen  1995: Jari Sillanpää  1996: Tomi Markkola  1997: Matti Korkiala  1998: Jouni Keronen  1999: Petri Hervanto 
2000-luku:  2000: Antti Raiski  2001: Erkki Räsänen  2002: Mikko Kilkkinen  2003: Kari Hirvonen  2004: Tommi Soidinmäki  2005: Saska Helmikallio  2006: Marko Lämsä  2007: Henri Stenroth  2008: Jukka Hallikainen  2009: Amadeus Lundberg 
2010-luku:  2010: Marko Maunuksela  2012: Pekka Mikkola  2013: Kyösti Mäkimattila  2014: Teemu Roivainen  2015: Aki Samuli  2016: Marco Lundberg  2017: Teijo Lindström  2018: Jarno Kokko  2019: Johannes Vatjus 
2020-luku:  2022: Keijo Hietikko  2023: Pasi Flodström  2024: Harri Hautaniemi
Kansanpuolue (Färsaaret)

| Kansanpuolue |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1939
Johto:   Jørgen Niclasen 
Ideologia:  konservatismi Färsaarten itsenäisyys
Färsaarten parlamentti:  6/ 33 (2015)
Tanskan parlamentti:  0 / 2
Kansainväliset jäsenyydet:  ECR-puolue
Nuorisojärjestö:  HUXA
Kotisivu:  kotisivut
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kansanpuolue (fääriksi fólkaflokkurin) on färsaarelainen vuonna 1939 perustettu Färsaarten itsenäisyyttä kannattava puolue. Se kuuluu saaren merkittävimpiin puolueisiin, ja se on usein saanut noin viidenneksen annetuista äänistä.
Historia

Kansanpuolueen tausta on itsehallintopuolueessa, josta se erosi maauudistuksesta johtuneiden kiistojen takia vuonna 1939. Jóannes Patursson perusti kansanpuolueen, johon liittyi sekä vuonna 1936 perustettu talouspuolue että noin puolet itsehallintopuolueen jäsenistä. Kansanpuolue alkoi ajaa Färsaarten taloudellista itsenäisyyttä Tanskasta, mihin vaadittiin paikallisten varojen parempaa hyödyntämistä.
Kansanpuolue on saanut Färsaarten parlamenttivaaleissa yleensä noin viidenneksen äänistä. Parhaimmillaan se sai 1940-luvulla kolmissa vaaleissa yli 40 prosentin ääniosuuden. Paikkamäärältään kansanpuolue on ollut suurin puolue kuusien vaalien jälkeen. Vuoden 2011 vaaleissa kansanpuolue sai 22,5 prosenttia äänistä ja muodosti unionipuolueen, keskustapuolueen ja itsehallintopuolueen kanssa hallituksen.
Aiheesta muualla

Puolueen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (fääriksi)
Elle (nimi)

| Elle |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  10. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Eleanor, Elisabet ja Elina tai ranskan persoonapronomini elle
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elle on naisen etunimi. Nimi on syntynyt lyhentymänä nimestä Eleanor tai muista El-alkuisista nimistä, kuten Elisabet ja Elina. Lisäksi nimen syntyyn on saattanut vaikuttaa ranskan kielen feminiininen yksikön 3. persoonan pronomini elle (’hän’ naisesta puhuttaessa).
Suomessa nimi on ollut käytössä ainakin 1800-luvulta saakka. Suomessa nimi esiintyy myös yhdysnimen osana, esimerkiksi nimissä Elle-Maaret ja Marielle.lähde? Vuoden 2019 loppuun mennessä se on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 3 143 henkilölle, joista yli puolet on 2000-luvulla syntyneitä.
Vuodesta 2020 lähtien Ellen nimipäivä on suomenkielisen kalenterin mukaan 10. helmikuuta. Elle on Suomessa myös lappilainen tai saamelainen nimi, ja saamenkielisessä kalenterissa nimi on ollut samalla päivällä jo aikaisemmin.
Tunnettuja Elle-nimisiä

Elle Andersdatter (1600–1643), tanskalainen porvarisrouva ja virsirunoilija
Elle Fanning (s. 1998), yhdysvaltalainen näyttelijä
Elle Fowler, oik. Lisa Fowler (s. 1988), yhdysvaltalainen muotia ja kauneudenhoitoa käsittelevän YouTube-kanavan perustaja
Elle King, oik. Tanner Elle Schneider (s. 1989), yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, televisioesiintyjä ja näyttelijä
Elle Kull (s. 1952), virolainen näyttelijä ja Riigikogun jäsen
Elle Logan (s. 1987), yhdysvaltalainen soutaja
Elle Macpherson (s. 1964), australialainen malli, näyttelijä ja liikenainen
Elle-Máijá Tailfeathers (s. 1986), kanadalainen kainaimustajalka- ja saamelaistaustainen näyttelijä, tuottaja ja elokuvantekijä
Elle Márjá Vars, Ellen Marie Vars (s. 1957), norjansaamelainen kirjailija ja runoilija
Kuvitteellisia Elle-nimisiä

Elle Bishop, televisiosarjassa Heroes
Elle Pulkkinen,Tarinassa Ellen painajainen
Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö

| Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö> Organisation for Economic Co-operation and Development (englanniksi) Organisation de coopération et de développement économiques (ranskaksi) |
| --- | --- |

   Nykyiset jäsenet   Hakijamaat
Perustettu:  1961
Päämaja:  Pariisi, Ranska
Jäsenet:  37 jäsenvaltiota
Viralliset kielet:  englanti, ranska
Pääsihteeri:  Mathias Cormann
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (engl. Organisation for Economic Co-operation and Development (OECD); ransk. Organisation de coopération et de développement économiques, OCDE) on kansainvälinen järjestö, joka perustettiin vuonna 1961 yhtenäistämään ja kehittämään jäsenmaidensa talouskasvua ja vapaakauppaa sekä lisäämään yhteiskunnallista hyvinvointia. OECD on vuonna 1948 perustetun Euroopan taloudellinen yhteistyöjärjestön toiminnan jatkaja.OECD:n atomienergiajärjestö on NEA.
OECD:n päämaja Château de la Muette, joka on Pariisissa sijaitseva Rothschild-pankkiiriperheen entinen kartano.
Jäsenmaat

| Jäsenvaltio | Liittyi |
| --- | --- |
 Alankomaat: 1961
 Belgia: 1961
 Britannia: 1961
 Espanja: 1961
 Irlanti: 1961
 Islanti: 1961
 Italia: 1961
 Itävalta: 1961
 Kanada: 1961
 Kreikka: 1961
 Luxemburg: 1961
 Norja: 1961
 Portugali: 1961
 Ranska: 1961
 Ruotsi: 1961
 Saksa: 1961
 Sveitsi: 1961
 Tanska: 1961
 Turkki: 1961
 Yhdysvallat: 1961
 Japani: 1964
 Suomi: 1969
 Australia: 1971
 Uusi-Seelanti: 1973
 Meksiko: 1994
 Tšekki: 1995
 Etelä-Korea: 1996
 Puola: 1996
 Unkari: 1996
 Slovakia: 2000
 Chile: 2010
 Israel: 2010
 Slovenia: 2010
 Viro: 2010
 Latvia: 2016
 Liettua: 2018
 Kolumbia: 2020
 Costa Rica: 2021
Lähde: OECD:
Jäsenmaat > Hakijavaltiot

Argentiina vuodesta 2022
Brasilia vuodesta 2022
Bulgaria vuodesta 2022
Kroatia vuodesta 2022
Indonesia vuodesta 2024
Peru vuodesta 2022
Romania vuodesta 2022
Thaimaa vuodesta 2024
Ukraina vuodesta 2022
Pääsihteerit

| Puheenjohtaja | Vuodet | Valtio |
| --- | --- | --- |
| Thorkil Kristensen | 1961–1969 |  Tanska |
| Emiel van Lennep | 1969–1984 |  Alankomaat |
| Jean-Claude Paye | 1984–1996 |  Ranska |
| Don Johnston | 1996–2006 |  Kanada |
| José Ángel Gurría | 2006–2021 |  Meksiko |
| Mathias Cormann | 2021– |  Australia |
Lähde: OECD:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö Wikimedia Commonsissa
OECD:n kotisivut (englanniksi, ranskaksi)
Ranskan kunnat

Viides tasavalta
Ranskan perustuslaki (1958)
Ranskan perustuslakineuvosto
Ranskan tasavallan presidentti
Ranskan pääministeri
Ranskan hallitus
Ranskan parlamentti:
Ranskan kansalliskokous
Ranskan senaatti
Alueneuvosto (Ranska)
Yleisneuvosto (Ranska)
Ranskan departementit
Ranskan arrondissementit
Ranskan kantonit
Ranskan kunnat
Ranskan presidentinvaalit
Ranskan kansalliskokouksen vaalit
Ranskan senaatin vaalit
Ranskan aluevaalit
Ranskan kantonivaalit
Ranskan kunnallisvaalit
Ranskan kansanäänestykset
Osa Ranskan viidennen tasavallan poliittista elämää ja rakennetta koskevaa kokonaisuutta.
Kunta (ransk. commune) on Ranskan pienin hallinnollisen jaon yksikkö. Kunta vastaa yleensä kaupungin tai kylän aluetta. Ranskan kuntien pinta-alat ja erityisesti asukasluvut voivat vaihdella huomattavasti: väkirikkaimmassa kunnassa Pariisissa on yli kaksi miljoonaa asukasta, pienimmissä taas ei yhtään.
Vuoden 2017 alussa Ranskassa oli yhteensä 35 498 kuntaa, kun niitä vuosituhannen alussa oli vielä yli 36 000. Kunnat käsittävät koko Ranskan alueen, lukuun ottamatta Tyynenmeren Wallista ja Futunaa sekä muutamia territorioita ilman vakituista asutusta. Suurista väestöeroista huolimatta kaikilla kunnilla on periaatteessa samantyyppinen hallintojärjestelmä: kuudeksi vuodeksi valittava kunnanvaltuusto ja pormestari. Kuntajärjestelmä luotiin Ranskan suuren vallankumouksen yhteydessä. Kuntien suuresta määrästä huolimatta – Ranskan kunnat muodostavat noin puolet Euroopan unionin kunnista – niiden määrä on pysynyt viime vuosina suhteellisen samana.
Rooli ja hallinto

Ranskan kuntahallinto perustettiin Ranskan suuressa vallankumouksessa entisten seurakuntien tilalle.
Kuntien asema on taattu perustuslaissa ja se on tärkeä taso Ranskan aluehallinnossa. Valtio on määrännyt kuntien nimet, ja niitä voidaan muuttaa valtioneuvoston (Conseil d'État) asetuksella. Kuntien suurista väestö- ja pinta-alaeroista huolimatta niillä on samanlainen hallintorakenne ja samat toimivaltuudet (pois lukien Pariisi, Marseille ja Lyon, joita säätelee eri laki). Alsace-Mosellen kunnilla on omia erityisiä juridisia erikoisuuksia johtuen ajalta 1871–1919, jolloin alue oli Saksan keisarikunnan alainen. Pariisia ja sitä ympäröivien departementtien (ns. petite couronne eli Hauts-de-Seinen, Seine-Saint-Denis'n ja Val-de-Marnen departementit) kunnilla on myös omia erityissääntöjään, koskien etupäässä alueen poliisin hallintoa.
Kuntaa hallinnoi kunnanvaltuusto (conseil municipal), jonka jäsenet valitaan suoralla kansanvaalilla kuuden vuoden vaalikaudeksi. Kunnanvaltuusto valitsee keskuudestaan määrin, jonka tehtäviin kuuluu kunnanhallituksen päätösten valmistelu ja täytäntöönpano. Määriä avustavat useat viransijaiset, jotka voivat saada tiettyjä valtuutuksia.
Kunnanvaltuutettujen lukumäärä riippuu kunnan väkiluvusta, minimi kunnanvaltuutettujen lukumäärä on 9. Kunnanvaltuustojen kokoukset ovat julkisia, mutta vain kunnanvaltuutetut voivat esiintyä siellä.
Kunta on alueellinen yhteisö, oikeussubjekti, jolla on oma budjetti, joka koostuu valtion tulonsiirroista ja paikallisista veroista. Kunnan toimialaan kuuluvat paikallishallinnon kysymykset, kuten vesihuolto ja rakennusluvat. Valtion edustajana kunnassa määri on vastuussa siviilisäätyyn liittyvistä toimenpiteistä (syntymä, avioliitto, avioero, kuolema) ja määrillä on myös poliisin valtuudet.
Kunnanvaltuuston ja määrin päätökset voidaan kyseenalaistaa hallinto-oikeudessa.
Kolme suurinta kuntaa (Pariisi, Marseille ja Lyon) on jaettu pienempiin hallintoyksikköihin (arrondissement municipal), mutta niiden toimivalta on rajoitetumpaa, esim. niillä ei ole omaa budjettivaltaa.
Kuntien toimivaltuuksia säädellään Alueellisten yhteisöjen yleisellä lainsäädännöllä, Code général des collectivités territoriales, lyhennetään CGCT.
Ranskassa on noin 500 000 kunnanvaltuutettua, määrit mukaan lukien.
Tilastoja > Kuntien lukumäärä hallintoyksiköittäin

894 - Pas-de-Calais
816 - Aisne
782 - Somme
745 - Seine-Maritime
730 - Moselle
707 - Côte-d’Or
706 - Calvados
693 - Oise
675 - Eure
652 - Nord
620 - Marne
601 - Manche
594 - Doubs
594 - Meurthe-et-Moselle
589 - Haute-Garonne
573 - Saône-et-Loire
557 - Dordogne
547 - Pyrénées-Atlantiques
545 - Haute-Saône
544 - Jura
542 - Gironde
533 - Isère
527 - Bas-Rhin
515 - Vosges
514 - Seine-et-Marne
505 - Orne
500 - Meuse
474 - Hautes-Pyrénées
472 - Charente-Maritime
470 - Puy-de-Dôme
463 - Ardennes
463 - Gers
454 - Yonne
438 - Aude
433 - Aube
433 - Haute-Marne
419 - Ain
404 - Charente
403 - Eure-et-Loir
377 - Haut-Rhin
375 - Sarthe
373 - Côtes-d’Armor
369 - Drôme
363 - Maine-et-Loire
353 - Gard
353 - Ille-et-Vilaine
343 - Hérault
340 - Lot
339 - Ardèche
334 - Loiret
332 - Ariège
331 - Landes
327 - Loire
323 - Tarn
320 - Allier
319 - Lot-et-Garonne
312 - Nièvre
305 - Deux-Sèvres
305 - Savoie
304 - Aveyron
294 - Haute-Savoie
293 - Rhône
291 - Loir-et-Cher
290 - Cher
286 - Corrèze
283 - Finistère
282 - Vendée
281 - Vienne
277 - Indre-et-Loire
262 - Yvelines
261 - Mayenne
261 - Morbihan
260 - Cantal
260 - Creuse
260 - Haute-Loire
247 - Indre
236 - Haute-Corse
226 - Pyrénées-Orientales
221 - Loire-Atlantique
201 - Haute-Vienne
200 - Alpes-de-Haute-Provence
196 - Essonne
195 - Tarn-et-Garonne
185 - Lozère
185 - Val-d’Oise
177 - Hautes-Alpes
163 - Alpes-Maritimes
153 - Var
151 - Vaucluse
124 - Corse-du-Sud
119 - Bouches-du-Rhône
102 - Territoire de Belfort
48 - Ranskan Polynesia
47 - Val-de-Marne
40 - Seine-Saint-Denis
36 - Hauts-de-Seine
34 - Martinique
33 - Uusi-Kaledonia
32 - Guadeloupe
24 - Réunion
22 - Ranskan Guayana
17 - Mayotte
2 - Saint Pierre ja Miquelon
1 - Pariisi
Tilastoja > Väestö

Väestöltään suurin kunta on Pariisi 2 125 246 asukkaallaan vuonna 1999.
Kuudessa ensimmäisessä maailmansodassa tuhoutuneessa Ranskan kunnassa ei ole yhtään asukasta. Niitä johtaa kolmijäseninen kunnanvaltuusto, jonka jäsenet nimittää Meuse'n prefekti. Kunnat ovat seuraavat :
Beaumont-en-Verdunois
Bezonvaux
Cumières-le-Mort-Homme
Fleury-devant-Douaumont
Haumont-près-Samogneux
Louvemont-Côte-du-Poivre
Asutuista kunnista näissä oli pienin asukasluku vuonna 1999:
Rochefourchat, Alppien juurella. Yksi asukas
Leménil-Mitry, Lorrainen metsäalueella Itä-Ranskassa. Kaksi asukasta
Rouvroy-Ripont, Champagnen alueella. Kaksi asukasta
Tilastoja > Pinta-ala

Kuntien keskikoko Ranskan Euroopan puoleisessa osassa on 14,88 km² ja kuntien mediaanikoko Ranskan Euroopan puoleisessa osassa on 10,73 km².
Ranskan suurin kunta pinta-alaltaan on Maripasoula (3 710 asukasta) Ranskan Guayanan departementissa: 18 360 km².
Ranskan Euroopassa sijaitsevista kunnista pinta-alaltaan suurin on Arlesin kunta (50 513 asukasta) Marseillen lähellä. Alue muodostuu suurimmasta osasta Rhône-joen suistoa: 759 km².
Pienin kunta koko Ranskassa on Castelmoron-d'Albret (62 asukasta) Bordeaux'n lähellä: 0,0376 km²
Kartta kuntien lukumäärästä departementeittain
Käännös suomeksi
British Racing Motors

|  BRM |
| --- | --- |
Koko nimi:  British Racing Motors
Päämaja:   Bourne, Lincolnshire, Englanti
Perustajat:   Raymond Mays,  Peter Berthon
Henkilökunta:   Alfred Owen,  Louis Stanley,  Tony Rudd
Tunnetuimmat kuljettajat:   Reg Parnell,  Mike Hawthorn,  Maurice Trintignant,  Jo Bonnier,  Dan Gurney,  Graham Hill,  Jackie Stewart,  John Surtees,  Niki Lauda
Valmistajat:  BRM, Maserati
Moottorit:  BRM, Maserati, Climax
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian GP 1951
Kilpailuja:  216 (203 starttia)
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  1 (1962)
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  1 (1962)
Voittoja:  17
Paalupaikkoja:  11
Nopeimpia kierroksia:  15
MM-pisteitä:  385 (433)
Viimeinen kilpailu:  Italian GP 1977
British Racing Motors (usein lyhennetty BRM) oli Raymond Maysin vuonna 1945 perustama brittiläinen kilpa-autoilutalli, joka kilpaili myös Formula 1 -sarjassa.
Formula 1:ssä talli kilpaili vuosina 1951 sekä 1954–1977, ja osallistui valmistajana 208 osakilpailuun (asiakastallit laskettu mukaan), joista se voitti 17. Vuonna 1962 BRM voitti valmistajien mestaruuden Samana vuonna sen kuljettaja Graham Hill ajoi maailmanmestariksi. Vuosina 1963–1965 ja 1971 BRM sijoittui valmistajien sarjassa toiseksi.
Historia

BRM:n perustivat Raymond Mays ja Peter Berthon toisen maailmansodan aikoihin. Mays oli rakentanut useita moottoripyöriä ja kilpa-autoja ERA-brändille ennen sotaa. Berthon oli Maysin pitkäaikainen yhteistyökumppani. Maysin menestys ennen sotaa innoitti häntä rakentamaan kokonaan brittiläisen Grand Prix -auton sodan jälkeiselle aikakaudelle. Projektia avusti brittiläisen moottoriteollisuuden ja sen yhteyksien luottamusrahasto. Tämä osoittautui kömpelöksi tavaksi organisoida ja rahoittaa hanketta. Jotkut tukijoista vetäytyivät hankkeesta syrjään pettyneinä tallin hitaaseen edistymiseen ja ensimmäisiin kunnollisiin tuloksiin. Luottamuksellisen osakkaan, Alfred Owenin, osaksi tuli ottaa tiimi kokonaisuudessaan hoitaakseen. Berthon ja Mays jatkoivat tallin pyörittämistä hänen puolestaan 1960-luvulle asti.
Historia > V 16

Tehdas rakennettiin Spalding Roadille Lincolnshiren Bourneen. Se oli entinen ERAn työpaikka. Useat ERA:n työntekijät ryhtyivät työskentelemään BRM:lle, kuten Harry Mundy ja Eric Richter. Talli onnistui pääsemään testitiloihin Folkinghamin lentoasemalle.
Ensimmäinen sodanjälkeinen huippumoottoriurheilun sääntösopimus salli 1,5-litraiset ahdetut tai 4,5-litraiset ahtamattomat moottorit. BRM:n ensimmäinen moottorisuunnittelu oli todella kunnianhimoinen: 1,5-litrainen ahdettu V16. V16:n suunnittelutyyliä ei ollut aiemmin käytetty laajasti autoissa, joten ongelmia esiintyi paljon. Moottori saatiin täysin toimivaksi vasta kesäkuussa 1949, ja se osoitti olevansa erityisen tehokas.
Tyyppi 15, joka oli nimitys V16-autolle, voitti kaksi ensimmäistä kilpailua, joihin se osallistui. Kilpailut olivat Formula Libre- ja Formula 1 -tapahtumat Goodwoodissa syyskuussa 1950. Autoa ajoi Reg Parnell. Siitä ei kuitenkaan koskaan tullut menestyksekästä Grand Prix -kilpailuissa, sillä moottori osoittautui epäluotettavaksi ja vaikeasti kehitettäväksi. Kehitysyritykset eivät onnistuneet parantamaan tilannetta. Moottoririkkojen ketju tuotti tallille paljon häpeää.
Samaan aikaan Grand Prix -kilpailujen järjestäjät äänestivät autojensa ajattamisesta Formula 2 -kilpailuissa seuraavan kahden vuoden ajan, kun Alfa Romeo oli vetäytynyt autokilpailuista eikä BRM kyennyt esittelemään kilpailukykyisiä autoja. BRM:n V16-autot jatkoivat kilpailemista Grand Prix’n ulkopuolisissa, lyhyemmissä Formula 1- ja Formula Libre -lähdöissä 1950-luvun puoleen väliin asti. 1954–1955 moottorit alkoivat olla melko luotettavia, ja lyhyempiä sprinttikisoja varten tehtiin kevyempi Mark II/Tyyppi 30. Näissä vähempi merkityksellisissä lähdöissä talli saavutti useita voittoja.
2,5-litraiseen formulaan sopivaa ja kestävää omaa autoa odoteltaessa BRM ajatti kilpailuissa vuosina 1954–1956 Maseratilta ostamaansa 250F-autoa.
Historia > Tyyppi 25 ja 48

Tyyppi 25 (myöhemmin tunnettu nimellä P25) oli seuraava auto. Se käytti Stuart Tresilianin suunnittelemaa 2,5-litraista ahtaamatonta nelisylinteristä moottoria. Moottori toimitettiin BRM:lle tyypillisesti myöhässä, eikä sillä sen vuoksi päästy heti kilpailemaan. Lukuisten vikojen vaivaama P25 ei ollut lainkaan kilpailukykyinen vuosina 1955–1956. Julkisten epäonnistumisten jälkeen Owen uhkasi lakkauttaa koko BRM:n kilpaprojektin. Ulkoista konsultaatiota haettiin Lotuksen Colin Chapmanilta, jonka ehdottamien teknisten parannusten toteuduttua autot alkoivat parhaimmillaan saavuttamaan Grand Prix -kilpailujen pistesijoja. Jean Behra voitti Grand Prix -kilpailuiden ulkopuolisen Caenin kisan 1957. Harry Schell pääsi BRM:llä kuljettajien pistetaulukon kuudenneksi 1958. Epäluotettavuus ja etenkin jarruongelmat vaivasivat yhä. Odotettu osakilpailuvoitto tuli viimein Jo Bonnierin ajamana Hollannin Grand Prix’sta 1959.
Vuonna 1960 talli muutti uusiin tiloihin Bournessa. Uusiksi kuljettajiksi palkattiin Dan Gurney ja Graham Hill. Kuljettajien toivomuksesta talossa vuodesta 1951 toiminut etevä insinööri Tony Rudd siirtyi kilpatoimintojen johtoon. Takamoottorinen Cooper oli voittanut maailmanmestaruuden vuonna 1959. Peter Berthonin suunnittelema enimmäkseen P25-mallin osista rakennettu takamoottorinen P48 oli nopea vastaus kaudelle 1960. Auto pysyi uusien Lotusten ja Cooperien vauhdissa, mutta oli mekaanisesti epäluotettava eikä menestyksiä tullut. Syksyllä 1960 valmistui Tony Ruddin suunnittelema P48 Mark II, joka oli koriltaan aerodynaamisempi ja ajettavuudeltaan parempi.
Historia > 1,5-litraiset 1961–1965

Kaudella 1961 tuli voimaan uudet Formula 1 -säännöt 1,5-litraisilla moottoreilla. BRM turvautui aluksi Coventry Climaxin voimanlähteeseen P48 Mark II-malliin pohjautuvassa P57-korissa. Loppuvuodesta valmistui Peter Berthonin ja Aubrey Woodsin suunnittelema V8-moottori, joka oli verrattavissa Ferrarin Dino V6- ja Coventry Climaxin V8-moottoreihin. Tällä voimanlähteellä varustettu P57-malli toi BRM:lle sen toisen osakilpailuvoiton, jälleen Hollannin GP:ssä 1962. Kolmen muun voiton jälkeen talli onnistui voittamaan valmistajien mestaruuden kaudella 1962, ja Graham Hill kuljettajien mestaruuden.
Menestyksekästä BRM-moottoria myytiin muillekin talleille, kuten BRP:lle ja yksityisille Lotus-kuljettajille. Pienemmät tallit, kuten Scuderia Centro-Sud, ostivat myös kokonaisia autoja. Vuonna 1963, Lotus 25-mallin innoittamana, Rudd suunnitteli osittain kantavalla monokokkirungolla varustetun tyypin P61, josta kehittyi P261. Kuljettajat Graham Hill ja 1964 mukaan tullut Jackie Stewart olivat P261-mallilla mukana Formula 1 -luokan kärkikamppailuissa, BRM tuli valmistajien sarjassa toiseksi kausina 1963, 1964 ja 1965.
Historia > H16

Kaudelle 1966 moottorisäännöt muuttuivat 3,0-litraisiin vapaasti hengittäviin (tai 1,5-litraisiin ahdettuihin) moottoreihin. BRM kieltäytyi Aubrey Woodsin ehdotuksesta rakentaa V12. Sen sijaan rakennettiin oudohko H16-moottori. Moottori oli tehokas, mutta painava ja epäluotettava. BRM:ää moottori kuitenkin kiehtoi, sillä siinä oli samoja elementtejä kuin menestyksekkäässä 1,5-litraisessa V8:ssa. Jackie Stewartin, joka oli tuolloin BRM:n kuljettaja, kerrotaan sanoneen, että ”tämä metallikasa olisi parempi laivan ankkurina kuin voimanlähteenä”. Noihin aikoihin BRM sai lisänimen ”British Racing Misery”. Lotus oli käyttänyt laajennettua versiota BRM:n 1,5 litran V8:sta vuonna 1966, kun kilpailevat 3,0 litran moottorit saivat vähän tukea sääntöjen ensimmäisinä vuosina. Lotus otti myös käyttöönsä H16-moottorin väliaikaiseksi voimanlähteeksi, rakentaen Lotus 43:n sen ympärille. Jim Clark onnistui voittamaan Yhdysvaltain Grand Prix’n 1966 Watkins Glenissä tällä yhdistelmällä ja voitto oli tämän moottorin ainoa maailmanmestaruussarjassa.