stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvoisa herra

| Arvoisa herra> The Distinguished Gentleman |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jonathan Lynn
Käsikirjoittaja:   Marty Kaplan  Jonathan Reynolds 
Tuottaja:  Marty Kaplan Leonard Goldberg
Säveltäjä:  Randy Edelman
Kuvaaja:  Gabriel Beristáin
Pääosat:   Eddie Murphy  Lane Smith  Sheryl Lee Ralph  Joe Don Baker  James Garner  Victoria Rowell 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Hollywood Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix
Ensi-ilta:   4. joulukuuta 1992 2. huhtikuuta 1993 (Suomi) 
Kesto:  112 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  Yhdysvallat 46 666 502 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arvoisa herra (The Distinguished Gentleman) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut poliittinen komediaelokuva. Elokuvan pääosia näyttelevät Eddie Murphy, Lane Smith, Sheryl Lee Ralph, Joe Don Baker, James Garner, Victoria Rowell, Grant Shaud, Kevin McCarthy, Charles S. Dutton, Victor Rivers, Chi McBride, Sonny Jim Gaines ja Noble Willingham. Elokuvan on ohjannut Jonathan Lynn. Elokuva voitti Environmental Media Awardin vuonna 1993 ja Political Film Society -palkinnon vuonna 2001.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eddie Murphy  | … |  Thomas Jefferson Johnson   |
|  Lane Smith  | … |  Dick Dodge   |
|  Sheryl Lee Ralph  | … |  Miss Loretta   |
|  Joe Don Baker  | … |  Olaf Andersen   |
|  Victoria Rowell  | … |  Celia Kirby   |
|  Grant Shaud  | … |  Arthur Reinhardt   |
|  Kevin McCarthy  | … |  Terry Corrigan   |
|  Charles S. Dutton  | … |  Elijah Hawkins   |
|  Victor Rivers  | … |  Armando   |
Hattelmalanharju

Hattelmalanharju on harju Hämeenlinnan kaupungin alueella. Harju alkaa Hattelmalasta, mutta sijaitsee pääosin Kankaantaan kaupunginosassa. Runsaan kolmen kilometrin pituinen Hattelmalanharju jatkuu pohjoisessa Ahvenistonharjuna.
Harjun eteläpäässä sijaitsee muodostumalta nimensä saanut Hattelmalan kylä. Kylän alueella on osana Hattelmalanharjun ulokkeita myös Hakovuoressa sijaitseva Linnanpää, jossa on saattanut olla muinaislinna, sillä ympäristössä on ollut riittävä asujaimisto puolustuslinnan ylläpitämiseksi. Lisäksi alueella on, samoin kuin varsinaisen Hattelmalanharjun pohjoispäässä, tehty linnoitustöitä, jotka tosin liittyvät ensimmäiseen maailmansotaan.
Natura-alue

Hattelmalanharjun alueella on myös samanniminen yksityisomistuksessa oleva Natura 2000 -alue, joka sijaitsee Hämeenlinnan kaupungin alueella, pääosiltaan Kankaantaustan kaupunginosassa. Alueen laajuus on 39 hehtaaria. Se on maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas harju- ja lehtokokonaisuus.  Alue on kuulunut Natura-ohjelmaan vuodesta 2010.  Sen luontotyypit ovat  boreaaliset lehdot 62 %, harjumuodostumien metsäiset luontotyypit 35 % ja Fennoskandian runsaslajiset kuivat ja tuoreet niityt 0 %
Kirjallisuudessa

Hattelmalanharju on valtakunnallisesti tunnettuna harjujonona esiintynyt useasti kirjallisuudessa. Harjun laelta on hyvä näkymä Hämeenlinnan kaupunkiin, ja Vänrikki Stoolin tarinoissa, runossa Vänrikin markkinamuisto, J. L. Runeberg runoileekin:
Paavo Cajanderin suomennos vuodelta 1918:
Kansainvälisesti ehkä tunnetuin Hattelmalaa ja sen harjua käsittelevä teksti on Bertolt Brechtiltä, sillä hänen ja Hella Wuolijoen yhdessä kirjoittama näytelmä ”Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti”, jota on näytelty kaikkialla maailmassa ja näytellään edelleenkin, sisältää kohtauksen, jossa tukevasti juopunut herra Puntila kiipeää ravintolasalissa tyhjien pullojen täyttämälle pöydälle ja kuvailee kiipeämistä Hattelmalanharjulle sekä sieltä avautuvia näköaloja.
Ruotsin vallan lopulla 1807 luutnantti Carl Gustaf Ramsay kirjoitti vertaillen kolmea Etelä-Suomen nähtävyyttä:
Antti Vuorinen

Antti Pauli Uolevi Vuorinen (8. maaliskuuta 1932 Hämeenlinna – 27. heinäkuuta 2011 Lammi) oli Säteilyturvakeskuksen pitkäaikainen pääjohtaja.
Vuorinen valmistui diplomi-insinööriksi 1958 ja väitteli tohtoriksi 1969. Hänet valittiin 1984 Säteilyturvakeskuksen ylijohtajaksi, joka nimike muutettiin myöhemmin pääjohtajaksi. Häntä on luonnehdittu asiakeskeiseksi toimijaksi. Loviisan voimaloita rakennettaessa hän edellytti, että ydinturvallisuuteen suomalaisia suurpiirteisemmin suhtautuvat neuvostoliittolaiset rakentavat ne länsimaisten vaatimusten mukaan.
Vuorinen jäi pääjohtajan tehtävästä eläkkeelle 1997. Hänelle on myönnetty professorin arvonimi.
Hancock-museo

| Hancock-museo |
| --- | --- |
 Hancock-museon julkisivua.
Tyyppi:  luonnontieteellinen museo
Osoite:  Great North Road, Newcastle upon Tyne NE2 4PT  
Sijainti:  Newcastle upon Tyne, Englanti
Perustettu:  1884
Kotisivut:  www.greatnorthmuseum.org
Koordinaatit:  54.980°N, 1.613°W
 fiHancock-museo 
    
Hancock-museo (engl. Hancock Museum), virallisesti Great North Museum: Hancock, on luonnontieteellinen museo Englannissa Newcastle upon Tynessä. Museo avattiin vuonna 1884, ja se on nykyään osa Great North Museumia, johon se liitettiin vuonna 2006.
Historia

Hancock-museon historia ulottuu aina 1780-luvulle, jolloin Marmaduke Tunstall alkoi kerätä kansa- ja luonnontieteellistä materiaalia ympäri maailmaa. Tunstallin kuoltua George Allan osti kokoelman vuonna 1791. Kaksi vuotta myöhemmin perustettiin Newcastle Literary and Philosophical Society (Lit & Phil), jonka tehtäviin kuului vastuu pienen museon toiminnasta. Lit & Phil hankki Allanin kokoelman vuonna 1823.
Vuonna 1834 Natural History Society of Northumberland, Durham and Newcastle upon Tyne alkoi esitellä kokoelmaa pienessä museossa, jonka tilat kävivät nopeasti pienesti kokoelmalle. Uusi Newcastlen museo avattiin vuonna 1884. Sen nimi vaihdettiin Hancock-museoksi vuonna 1890 newcastlelaisen luonnontieteilijä John Hancockin kuoltua. Nimi muutettiin kunnianosoituksena John ja Albany Hancockille.
Toisen maailmansodan aikana museon kokoelmat suojattiin. Sodan jälkeen museolla oli vaikeuksia kerätä rahaa museon ylläpitämiseen, ikääntyvän rakennuksen kunnostamiseen ja parannusten tekemiseen. King’s College lupautui vuonna 1960 vuokraamaan museon tilat ja sen kokoelmat 99 vuodeksi sekä pitämään niistä huolta. Vuonna 1992 yliopisto teki yhteistyösopimuksen museon ylläpitämiseksi Tyne & Wear Archives & Museums -ryhmittymän kanssa.
Museo tarvitsi 2000-luvun alussa huomattavia korjaustöitä, ja Newcastlen yliopiston johtama projekti käynnistyi, kun se sai itselleen 26 miljoonan punnan rahoituksen. Rahat käytettiin rakennuksen kunnostamiseen, uuden lisäsiiven rakentamiseen ja Shefton-museossa pidetyn kokoelman siirtämiseen Hancock-museoon. Lisäksi Discovery Museumin kellarikerrokseen rakennettiin tilat museon niille 500 000 esineelle, jotka eivät ole esillä. Hancock-museo suljettiin huhtikuussa 2006, ja se avattiin uudelleen Great North Museum: Hancockina toukokuussa 2009.
Kokoelmat

Hancock-museossa on esillä pysyvissä näyttelyissä luonnontieteellistä ja kansatieteellistä esineistöä. Living Planet -osastolla on sekä eläviä eläimiä että kosketusnäyttöjä, joiden avulla vierailijat pystyvät tutustumaan eläinten elämään. Fossiiliosastolla on muun muassa täysimittainen Tyrannosaurus rexin luuranko. Yksi näyttely on lisäksi keskittynyt Northumbrian alueen lajistoon.
Kulttuurihistoriallisissa kokoelmia on esillä esimerkiksi Hadrianuksen muuria käsittelevällä osastolla. Siellä on muurin interaktiivinen malli ja siihen liittyviä arkeologisia löydöksiä. Muinaisen Egyptin -osastolla on museon omien esineiden lisäksi British Museumilta lainattuja esineitä. Siellä on muun muassa kaksi muumiota. Shefton-museoon kuulunut kokoelma esittelee muinaisten kreikkalaisten ja etruskien taidetta ja niihin liittyviä arkeologisia löydöksiä. Lisäksi museossa on maailman kulttuureja ja Rooman valtakuntaa käsittelevät näyttelyt.
Hancock-museossa on kokoelmien lisäksi myös kirjasto, joka sijaitsee rakennuksen toisessa kerroksessa, ja planetaario.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hancock-museo Wikimedia Commonsissa
Great North Museumin kotisivut (englanniksi)
Hancock-museon Tyrannosaurus rex.
Arvo Ylpön koulu

Koulun päärakennuksen pääty Sontulantielle.
Arvo Ylpön koulu on Toijalan keskustassa sijaitseva ala-aste. Koulun nimi oli alun perin Keskustan koulu, mutta nimi vaihdettiin vuonna 2006 Arvo Ylpön kouluksi, koska Arvo Ylppö oli käynyt kyseistä koulua. Koulun pihapiirissä sijaitsevat päärakennuksen lisäksi myös vanhan puukoulun ja Kätevän rakennukset. Vuonna 2009 kuvaamataidon luokkahuone muuttui normaaliksi luokkahuoneeksi. Koulun rehtorina toimii Visa-Matti Vuoristo. Oppilaat ja opettajat yhteen laskettuna koulussa työskentelee noin 500 henkeä. Valkoinen kivikoulu ja puukoulu ovat vanhimmat rakennukset koulussa. Sittemmin päivähoito on siirretty kivikoulusta koulun päärakennukseen.
Aiheesta muualla

Koulu Akaan kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Annalan huvila

| Annalan huvila |
| --- | --- |

Sijainti:  Vanhakaupunki, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°12′47″N 24°58′35″E﻿ / ﻿60.21313°N 24.97644°E﻿ / 60.21313; 24.97644
Rakennustyyppi:  Rakennus
Käyttö:  Pientalo
Suunnittelija:  Unknown
Valmistumisvuosi:  1830
 fiAnnalan huvila 
Annalan huvila (tai Annalan kartano) on valkoinen huvilarakennus, joka sijaitsee Helsingin Vanhassakaupungissa, Hämeentien varrella lähellä Arabianrantaa, hieman ennen Vanhankaupunginkoskea, Annalan kartanopuiston (Annalan puutarhan) yläpäässä. Huvilan perusti aikoinaan kirjanpainaja, tupakkatehtailija, merkittävä kulttuuri- ja kunnalliselämän vaikuttaja, kauppaneuvos Gustaf Otto Wasenius Helsingin kaupungilta vuokraamalleen tontille Itäisen viertotien (nyk. Hämeentien) varrelle vuonna 1826.
Nykyään kartanon omistaa Hyötykasviyhdistyksen omistama Kiinteistö Oy Pro Anneberg ja Annalan huvilan vieressä on Hyötykasviyhdistyksen viljelypalstoja ja näytepalstoja, joissa esitellään perinteisiä koriste- ja hyötykasveja yleisölle. [lähde? ] Helsingin kaupunki myi Annalan huvilan Kiinteistö Oy Pro Annebergille vuosien 2017-2018 taitteessa. [lähde? ] Annalan huvilan toiminnasta vastaa kannatusyhdistys Annalan huvilan ystävät ry - Villa Annebergs vänner rf. [lähde? ]
Annalan huvilan historia > Waseniusten aika

Päärakennus rakennettiin vuonna 1832 ja se on Helsingin vanhin huvila. Puisto ja puutarha-alue sai ominaisuutensa vuosina 1826–1852, jolloin rakennettiin päärakennuksen lisäksi muita rakennuksia sekä päärakennuksen edustalla oleva muotopuutarha ja mäellä sijaitseva maisemapuisto. Annalan alkuperäinen nimi on Villa Anneberg, Waseniuksen ensimmäisen vaimon Anna Charlottan (1805–1837) ja korkealla kalliolla olevan sijaintinsa mukaan.
Silloin paikalla oli huvilaelämää, suuret viljelykset, puutarha-elementit, kartano ja ulkorakennukset. Silloin alue oli vielä aivan maaseutua. Helsingin kaupunki vuokrasi tilan Waseniukselle, sillä hänen tehtävänään oli kaunistaa Helsingin itäistä kulkutietä. Hämeentien varrella olevat vanhat puut ovat Waseniuksen jäljiltä. Tilaa kutsutaan tänäkin päivänä virheellisesti Annalan kartanoksi, vaikka kyseessä oli Waseniusten loma-asunto, ei kartano.
Ennen kuin Gustaf Otto Wasenius vuokrasi alueen vuonna 1826, se oli kalastaja Jernmarkin torpan aluetta. Torppa purettiin ja tilalle rakennettiin huvila. Karjasuoja ja asuinrakennus rakennettiin 1920-luvulla. Terassit rakennettiin kivestä. Vuonna 1844 viljeltiin arvokkaita kasvihuonekasveja. Vuokraehdon allekirjoitettuaan Wasenius sai istuttaa lehtipuita. Yli 13 hehtaarin klassinen puisto ja siihen kuuluvan puutarhan karuun kalliomaastoon rakenuttaminen todistaa Waseniuksen intohimoisesta kiinnostuksesta puutarhanhoitoon.
Annalan huvilan historia > Annala Waseniusten jälkeen

Waseniuksen pojanpoika Leonard Wasenius oli huvilan viimeinen haltija, ja hän kuoli lapsettomana. Huvila jäi vuokrasopimuksen mukaan vuonna 1939 kaupungille. Toisen maailmansodan aikana, vuosina 1940–42 päärakennus toimii Mannerheimin lastensuojeluliiton lastenkotina, jonne tuli Karjalasta evakuoituja lapsia äiteineen. Sen jälkeen huvila vuokrattiin asunnoiksi. Muut asuin- ja talousrakennukset sekä pellot vuokrattiin 1940 yksityishenkilölle kauppapuutarhatoimintaa varten. Kersantti Väinö Liemola vuokrasi viljelymaat ja talousrakennukset vuoteen 1958 asti. Hänen luovuttuaan vuokraoikeudestaan talousrakennukset otettiin kaupungin verstaan käyttöön ja Annalan rakennuksissa asui myös kaupungin vuokralaisia yli 30 vuotta.
Annalan huvilan historia > Moderni Annala (1970-luku – 2000)

Pellot otettiin myös kaupungin hoitoon. Ne olivat vuokrattuina Toukolan Sosiaalidemokraattiselle yhdistykselle viljelyspalstoiksi vuodesta 1978 lähtien. 1980-luvun lopusta palstat olivat ensin kaupungin siirtolapuutarhatoimiston ja sitten vuodesta 1994 Toukola-Vanhakaupunki-yhdistyksen hoidossa. Annalan viljelypalstat kunnostettiin Hyötykasviyhdistyksen käyttöön vuoden 1997 arkeologisten kaivausten jälkeen.
Vuodesta 2000 kunnostettiin ja uudistettiin sydämenmuotoista muotopuutarhaa ja maisemapuutarhaa ja jatkettiin palstaviljelyjä. Perustettiin teemapuutarhoja ja viljelyspalstoja 1970-luvulta alkaen. Kasvihuonetta uudistettiin ja aloitettiin kurssitoiminta ja muu yleisötoiminta.
Annalan eri rakennukset ja kohteet

Kaksikerroksinen päärakennus rakennettiin vuonna 1832, mutta sitä laajennettiin ja muutettiin myöhemmin useasti. Nykyään päärakennuksessa toimii Annalan huvilan ystävät ry.  Mansardikattoinen karjasuoja- ja asuinrakennus peltojen laidassa rakennettiin 1920-luvun alussa. Siinä oli talli, navetta, pesutupa, leivintupa, karjakon huone ja kolme pienasuntoa työntekijöille. Myöhemmin se muutettiin puutyösaliksi eli verstaaksi. Asunnot olivat rakennuksessa vuoteen 1976 asti. Silloin alakerran asuntojen tilalle rakennettiin työntekijöiden sosiaalitiloja ja entistä puutyösalia muutettiin hevostalliksi vuonna 1997. Vuonna 2000 rakennuksen itäpää uudistettiin Hyötykasviyhdistyksen tiloiksi.
Lähellä on luhtitalo, jonka yläkerta toimii nykyisin asuntona ja alakerta kaupungin viheryksikön hoitoryhmän taukotilana. Puutarhurin talo on satulakattoinen klassistinen rakennus, joka on alun perin vuodelta 1840, mutta joka sai nykyisen muotoonsa 1920-luvun alussa. Annalassa on myös sauna, josta on löydetty piirustuksia vuodelta 1918. Saunarakennuksessa on ollut aiemmin myös asunto, joka on muutettu pesutuvaksi. Entinen huvilan työntekijöiden asuinrakennus sijaitsee peltojen laidassa. Sitä rakennettiin 1920-luvulla laajentamalla vanhaa hirsirakennusta. Asuinrakennuksissa oli ennen viimeistä remonttia muutamia asuntoa.
Päärakennuksen edessä on 1800-luvun tyylinen sydämenmuotoinen muotopuutarhaa ja huvilan vieressä on Waseniuksen perustama englantilaistyyppinen maisemapuutarha. Sinne Wasenius rakensi vapaasti polveilevia polkuja ja istutti puita. Vuonna 1830 Annalan alueelle istutettiin yli 400 lehtipuuta, joista osa oli puistossa. Muotopuutarha uudistettiin vuosina 1999–2001 ja siihen käytettiin Waseniuksen 1830-luvulla rakennuttaman saksalaistyyppisen muotopuutarhan esikuvana, käytäväsommitteluineen ja pensas- ja kukkaistutuksineen. Waseniusten aikana hyötykasvipuutarhan korttelit ja ruutanalammikko muodostivat osan muotopuutarhan sommitelmasta. Wasenius rakensi kolme iilimatojenkasvatuslammikkoa puiston lähellä. Vuosina 1999–2001 paikalla rakennettiin ruutanalammikkoa. Annalan perustamisen muistokivi on iso yläpinnaltaan tasainen kivi, joka sijaitsee Annalan huvilalta etelään johtavan suoran puistokäytävän päässä. Kivessä on kaiverrettu teksti: ”Anneberg anlagdt af Otto och Anna Wasenius 1826”.
Annalanmäellä on vuokrattavia 80 puolen aarin ja aarin viljelyspalstoja ja näytepalstoja eri aihepiireistä, kuten lääkeyrtit, värjäyskasvit, vanhat Helsingin puistoruusut, perinneperennat ja kesäkukat, marjatarha, keittiökasvimaa, permakulttuuripuutarha, perhospuutarha ym. Ne ovat osa Hyötykasviyhdistyksen julkista puistoa ja näillä vuokrattavilla palstoilla viljellään kaikkia keittiöpuutarhan kasveja perunoista ja porkkanoista eksoottisiin itämaisiin vihanneksiin. Annalassa on valtava suomalaisten yrttikasvien kanta. Alueelta löytyvät myös miespiha, värjäyskasvipuutarha, apteekkarin puutarha, perhospuutarha, yrttimaa ja marjatarha.
Annalan eri rakennukset ja kohteet > Orangeria

Orangeriassa eli kasvihuoneessa on vanhin huonekasvikokoelma ja monta sataa kasvilajia. Se on 1700-luvun tyylinen yksilapainen, poikkileikkaukseltaan epäsymmetrinen ja vinomuotoinen kasvihuone, joka on rakennettu luonnonkivestä ja tiilestä. Orangeriassa kasvaa muun muassa appelsiini-, sitrus-, pomeranssi-, viinirypäle-, ja muita hedelmäpuita, sekä lääkeyrttejä, värjäyskasveja ja kaktuksia. Siellä on myös Suomessa kasvatettuja perunalajikkeita, joita ei enää myydä tavallisissa siemenperunakaupoissa. Waseniuksen aikana kasvit kasvoivat isoissa ruukuissa ja ne vietiin talveksi kasvihuoneeseen, jossa oli suuret ikkunat, kalteva lasinen etuseinä ja trooppinen huonelämpötila.
Waseniuksella oli orangeriassa puita, ja myös muotopuutarhan kasveja purkeissa. Siellä oli mm. ruusuja, heliotrooppeja ja muita kasvilajeja, jotka eivät suomalaisessa talvessa talvehtineet. Oli niitäkin kasveja, joiden talvehtimisesta ei vielä tiedetty silloin 1800-luvulla. Suurin osa kasveista tuotiin Välimeren alueelta ja Amerikasta. Waseniusten aikaan orangeriassa kasvatettiin kukkien taimia, ruukkukasveja ja leikkokukkia paitsi omaan tarpeeseen myös myyntiin. Se oli pitkä perinne, joka jatketaan Annalassa tänäkin päivänä. Harvinaisten ja mielenkiintoisten kasvien taimia saa harvoin puutarhakaupoista ja torilta, joten ne ovat itse kasvatettavia.
Orangeriaa käytettiin 1920-luvulla tilapäistyöntekijöitten ruokailutilana ja sitten varastona. Sitä uudistettiin vuonna 1999 alkuperäiseen käyttötarkoitukseensa ja se on nykyään Hyötykasviyhdistyksen käytössä. Tämänkaltaiset rakennukset oli alun perin tarkoitettu appelsiini- ja sitruspuiden talvettamiseen. Orangerian lasien takana on valtava määrä kauniita pelargonioita.
Kirjallisuutta

Julia Donner, Satu Frondelius, Gretel Hemgård ja Kai Häggman: Villa Anneberg – Annalan huvila: porvarisidyllistä kaupunkilaisten keitaaksi
Helena Mattila: Annalan huvilan orangeria
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hyötykasviyhdistys
Annalan huvila (Arkistoitu – Internet Archive)
Facebook: Annalan huvila
Antakaa meille lintuparatiisi, Suomen Kuvalehti, 13.05.1939, nro 19, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Magnus von Wrightin vesivärimaalaus Annalan huvilasta vuodelta 1850.
Hyötykasviyhdistyksen viljelypalstoja
Talli ja Hyötykasviyhdistyksen tila
Puutarhurin talo
Muotopuutarha
Orangerie
Antti Viskari

Antti Viskari (1. toukokuuta 1928 Joutseno – 4. kesäkuuta 2007 Imatra) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti urallaan Vuoksenniskan Urheilijoita (vuoteen 1954 sekä vuosina 1958–1970) ja Lappeenrannan Urheilu-Miehiä (1955–1957, 1971–).
Viskari voitti Bostonin maratonin vuonna 1956 ajalla 2.14.14 (reitin pituus 41,1 km). Hän saavutti SM-hopeaa maratonilla vuonna 1961 sekä SM-pronssia 10 000 metrillä vuosina 1952 ja 1953 sekä maratonilla vuonna 1960. Rooman olympialaisissa 1960 hän sijoittui maratonilla 53:nneksi.
Maastojuoksun SM-kilpailuissa Viskari sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa parhaimmillaan seitsemänneksi. Joukkuekilpailussa hän voitti lyhyellä matkalla kultaa 1949 ja hopeaa 1951 sekä pitkällä matkalla kultaa 1952 ja 1961, hopeaa 1953, 1957, 1962 ja 1963 sekä pronssia 1954, 1960 ja 1967.
Viskari juoksi 30 000 metrin juoksun maailmanennätyksen 1.35.03,6 Lappeenrannassa 21. lokakuuta 1956. Ajallaan hän rikkoi Emil Zátopekin aikaisemman ennätyksen 20,3 sekunnilla.
Arvoituksia arkussa

| Arvoituksia arkussa> Death at a Funeral |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Frank Oz
Käsikirjoittaja:  Dean Craig
Tuottaja:  Sidney Kimmel
Säveltäjä:  Murray Gold
Pääosat:  Matthew Macfadyen Rupert Graves Andy Nyman Kris Marshall Peter Dinklage Keeley Hawes Daisy Donovan Alan Tudyk Ewen Bremner
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat, Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Fórum Hungary Netflix
Ensi-ilta:  2007
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arvoituksia arkussa (Death at a Funeral) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Frank Ozin ohjaama brittiläinen komedia. Siitä tehtiin vuonna 2010 amerikkalaisversio Hullut hautajaiset.
Aiheesta muualla

Elokuvan arvio Film-O-Holic-sivustolla.
Harmaapääsurukki

| Harmaapääsurukki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tityrat Tityridae
Suku::  Surukit Schiffornis
Laji::  major
Kaksiosainen nimi
 Schiffornis major  Des Murs, 1856 

Katso myös
   Harmaapääsurukki Wikispeciesissä   Harmaapääsurukki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaapääsurukki (Schiffornis major) eli aiemmalta nimeltään harmaapäätanssija on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Harmaapääsurukkia tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Harmaapääsurukin elinympäristöä ovat metsät. Lintu on yleisväritykseltään punaruskea.
Guts and Glory

| Guts and Glory Peer Günt |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006–2007
 Julkaistu: 21. helmikuuta 2007
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 41.05
 Levy-yhtiö: 100% Record Company
Listasijoitukset
  7.
Peer Güntin muut julkaisut
| Live at Rockperry 2006 | Guts and Glory 2007 | Buck the Odds 2009 |
Guts and Glory on suomalaisen hard rock -yhtye Peer Güntin 8. studioalbumi. Se julkaistiin 21. helmikuuta 2007, ja on ensimmäinen yhtyeen ns. "klassisen kokoonpanon" hajoamisen jälkeen julkaistu levy. Albumi on äänitetty Soundtrack Studiosilla  Helsingissä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.
Kappaleet

No Guts, No Glory – 4.06
Sudden Death – 2.49
Mojo Mojo – 3.52
Demolition Child – 3.27
Crazy Wild One – 3.46
Love Tramp – 3.17
Jungle Man – 3.58
Black Train – 3.46
Space Girls – 3.48
Reload Me – 3.55
Don't Cry – 4.19
Kokoonpano

Timo Nikki – kitara, laulu
Pete Pohjanniemi – basso, taustalaulu
Sauli "Sakke" Koivula – rummut,taustalaulu
+
Stala – taustalaulu
Arvostelut

Imperiumi.net:
Soundi:
Antti Vuorenrinne

Antti Tapio Vuorenrinne (s. 9. marraskuuta 1953 Tampere) on suomalainen journalisti, joka toimi usean eri sosiaalidemokraattisen lehden päätoimittajana.
Antti Vuorenrinne syntyi varatuomari Veikko Vuorenrinteen ja Airi Annikki Hyötyläisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on Teija Maarit Kuure. Vuorenrinne tuli ylioppilaaksi 1973 ja valmistui filosofian maisteriksi 1981. Hän oli Työväen Sivistysliiton alueopintosihteeri 1981–1986 ja Pohjolan Työn päätoimittaja 1986–1989.  Turun Päivälehden  päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuonna 1989. Vuorenrinteellä oli myös useita alansa luottamustehtäviä, kuten SONK:n puheenjohtajuus 1979–1980.  Kun Turun Päivälehti ja Demari fuusioitiin vuonna 2001, Vuorenrinne tuli Uutispäivä Demarin uutispäätoimittajaksi. Demokraatiksi nimensä vaihtaneen Uutispäivä Demarin vastaavana päätoimittajana hän työskenteli 2013–2015.