stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fingrid

| Fingrid Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Perustettu:  1996
Toimitusjohtaja:  Asta Sihvonen-Punkka
Puheenjohtaja:  Hannu Linna
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  Energia
Tuotteet:  sähkönsiirto, tasepalvelut, sähkömarkkinoiden informaatio, vähittäismarkkinoiden tiedonvaihto, alkuperätakuun sertifikaatti
Liikevaihto:  1 815,2 milj. (2022)
Liikevoitto:  290,4 milj. (2022)
Henkilöstö:  480 (keskimäärin, 2022)
Omistaja:  Suomen valtio ja Huoltovarmuuskeskus (53,14 %)
Kotisivu:  www.fingrid.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fingrid omistaa Suomen päävoimansiirrossa käytettävän kantaverkon ja vastaa kantaverkon kehityksestä.
Vuonna 2012 valmistunut Forssan varavoimalaitos on Fingridin omistama Suomen suurin varavoimalaitos.
Fingrid Oyj on suomalainen yritys, jonka tehtävänä on ylläpitää ja kehittää Suomen sähkönsiirron kantaverkkoa. Fingridin maanlaajuisen kantaverkon kautta kulkee noin 75 prosenttia kaikesta Suomessa käytetystä sähköstä. Yhtiön vastuulla ovat kantaverkon käytön suunnittelu ja valvonta sekä verkon ylläpito ja kehittäminen. Yhtiö vastaa siitä, että Suomessa on sähköä joka hetki ja sähköjärjestelmä toimii tasapainossa kulutuksen ja tuotannon suhteen. Fingrid vastaa myös rajasiirtoyhteyksistä naapurimaihin. Fingridin tytäryhtiö Fingrid Datahub Oy ylläpitää sähkön vähittäismarkkinoiden tiedonvaihtojärjestelmää, datahubia. Vaikka Fingrid on yritysmuodoltaan julkinen osakeyhtiö, sen osakkeet eivät ole julkisesti kaupan. Fingridin pääkonttori sijaitsee Helsingissä. Lisäksi yhtiöllä on toimipaikat Hämeenlinnassa, Rovaniemellä, Oulussa, Vaasassa, Jyväskylässä ja Varkaudessa.
Historia

Suomen Kantaverkko Oy, nykyinen Fingrid Oyj, perustettiin 29. marraskuuta 1996. Operatiivisen toiminnan yhtiö aloitti 1. syyskuuta 1997. Suomen taloushistorian siihen mennessä suurin, yli miljardin euron arvoinen liiketoimintakauppa vahvisti Imatran Voima Oy:n, Pohjolan Voima Oy:n ja Suomen valtion välisen kaupan, jolla kantaverkkoliiketoiminta ja voimansiirtoverkot keskitettiin yhteen yhtiöön. Suomen Kantaverkko Oy osti IVO Voimansiirto Oy:ltä ja Teollisuuden Voimansiirto Oy:ltä näiden yhtiöiden omistamat 400:n, 220:n ja tärkeimmät 110 kilovoltin sähkönsiirtoverkot, jotka yhdessä muodostavat Suomen kantaverkon. Myöhemmin osakkaiksi tulivat vakuutusyhtiöt Pohjola, Sampo ja Tapiola-ryhmä.
Yhtiön syntyyn vaikutti merkittävästi Suomen jäsenyys Euroopan unionissa ja direktiivi sähkömarkkinoiden avaamisesta, joka edellytti sähkön kantaverkkosiirtoa koskevan hallinnon eriyttämistä sähkön tuotannosta ja myynnistä. Antti Tuurin kirjoittaman Tauno Matomäen elämäkerran mukaan syntyyn vaikutti myös paperi- ja selluteollisuuden tyytymättömyys Imatran Voiman perimiin siirtohintoihin. Metsäteollisuuden omistama Pohjolan Voima uhkasi rakentaa oman runkoverkon Tornionjokilaaksosta Viipuriin, jolloin rannikolla sijaitseva metsäteollisuus olisi voinut tarvittaessa ostaa energiaa Ruotsista ja Venäjältä ja kuljettaa sitä omassa verkossaan. Voittoa tavoittelemattoman Fingridin perustamisen jälkeen siirtomaksut putosivat heti 15 prosenttia ja Fingridin tuottaessa edelleen voittoa hintoja voitiin laskea vielä lisää.
Omistus

Yhtiön osakkeista 53,2 ja äänivallasta 70,9 prosenttia on julkisyhteistöjen hallussa. Muut osakkeet jakaantuvat rahoitus- ja vakuutuslaitosten kesken. Suomen valtio omistaa osakkeista 28,2 prosenttia ja äänivallasta sillä on 37,7 prosenttia. Työ- ja elinkeinoministeriön alaisen Huoltovarmuuskeskuksen osuudet ovat 24,9 prosenttia osakkeista ja 33,2 prosenttia äänivallasta. Muita suuria osakkeenomistajia ovat Keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen (19,9 prosenttia osakkeista ja 17,2 prosenttia äänistä) ja Aino Holdingyhtiö Ky (26,4 prosenttia osakkeista ja 11,7 prosenttia äänistä).
Palvelut

Kantaverkko yhdistää sähkön tuottajat ja kuluttajat ja mahdollistaa näiden osapuolien keskinäisen sähkökaupan koko valtakunnan tasolla ja myös valtakunnan rajat ylittävän kaupan. Fingrid ei tee sähkökauppaa, vaan huolehtii sähkön siirrosta tuottajilta jakeluverkko- ja teollisuusyrityksille. Kantaverkkoon kuuluu 400, 220 ja 110 kilovoltin voimajohtoja yli 14 000 kilometriä sekä yli sata sähköasemaa. Fingridin verkko on rakennettu rengasverkoksi niin, että minkään yksittäisen johdon vioittuminen ei keskeytä sähkönsiirtoa. Voimalaitosten ja verkon häiriöiden varalle yhtiöllä on hallinnassaan nopeasti käynnistettävää varavoimalaitoskapasiteettia Suomen suurimman ydinvoimalaitosyksikön verran.
Kantaverkon kehittämissuunnitelma

Fingrid on julkaissut kantaverkon kehittämissuunnitelman vuosille 2022–2031. Koko maan kattava investointi-ohjelma pohjautuu Suomen pitkän aikavälin ilmasto- ja energiastrategiaan.
Uusien voimajohtojen rakentaminen edellyttää aina valtioneuvoston lupaa, mitä edeltää viranomaisten ja maanomistajien kuuleminen. Voimajohtoalueen käyttökorvaus korvataan maanomistajille lunastuslain mukaisesti. Fingrid ei itse päätä korvauksista, vaan niistä päättää puolueeton lunastustoimikunta.
Siirtoyhteydet muihin maihin

Vuosina 2004–2006 oli Suomen ja Venäjän mediassa keskustelua uuden sähkön siirtokaapelin rakentamisesta Suomen ja Venäjän välille. Kaapelin kapasiteetiksi oli suunniteltu noin tuhat megawattia ja Suomeen siirrettävä sähkö tuotettaisiin pääasiassa Venäjän ydinvoimalla. Fingrid vastusti hanketta voimakkaasti vedoten kalliisiin, arviolta noin kahden miljardin euron, kustannuksiin kantaverkkoon. Suuret suomalaiset sähköä käyttävät teollisuusyritykset, kuten Outokumpu ja Stora Enso puolestaan kannattivat hanketta arvioiden sen laskevan Suomessa tarjottavan sähkön hintaa.
Sähkön kaupallinen vienti Suomesta Venäjälle tuli mahdolliseksi vuoden 2014 lopulla jolloin Fingrid ja venäläiset kantaverkko-osapuolet allekirjoittivat Suomen ja Venäjän välisen kaksisuuntaisen sähkökaupan mahdollistavat sopimukset.
Fingrid ja Ruotsin kantaverkosta vastaava Svenska kraftnät toteuttivat maiden välille uuden merikaapeliyhteyden, joka oli Fenno-Skanin laajennus. Teholtaan 800 megawatin tasasähköyhteys valmistui vuonna 2011. Investointikustannukset olivat noin 300 miljoonaa euroa. Fenno-Skan 2 oli vastaus sähkömarkkinoiden tarpeisiin. Yhteys lisäsi Suomen ja Ruotsin välistä sähkönsiirtomahdollisuutta ja liitti maiden sähkömarkkinat entistä kiinteämmin toisiinsa. Investointi vähensi sähkömarkkinoiden jakautumisesta johtuvia maiden välisiä tilapäisiä sähkön hintaeroja ja pienensi markkinaosapuolten suojauskustannuksia. Yhteyden avulla pienennettiin myös pohjoismaisten sähkönsiirtoverkkojen häviöitä ja reservien hankintakustannuksia sekä parannettiin käyttövarmuutta.
Itämeren alueen kantaverkko-organisaatiot saivat vuoden 2009 alussa valmiiksi yhteisen sähköverkkoselvityksen, jossa tutkittiin Baltian maiden liittämistä pohjoismaisiin ja Manner-Euroopan sähkömarkkinoihin. Selvityksen tuloksena nousi esille tarve rakentaa uusi sähkön siirtoyhteys, EstLink 2, Suomen ja Viron välille. EstLink 2 tasasähköyhteys Suomen ja Viron välillä on siirtokapasiteetiltaan 650 megawattia. Yhteyden kokonaispituus on noin 165 kilometriä, josta noin 14 kilometriä on avojohtoa Suomessa, noin 140 kilometriä Suomenlahden pohjaan upotettavaa merikaapelia ja noin 11 kilometriä maakaapelia Virossa. EstLink 2 otettiin kaupalliseen käyttöön helmikuussa 2014.
Fingrid ja Ruotsin kantaverkkoyhtiö Svenska kraftnät valmistelevat uutta sähkönsiirtoyhteyttä Suomen ja Pohjois-Ruotsin välille. 380 kilometriä pitkä voimajohto rakennetaan Muhoksen Pyhänselästä Pohjois-Ruotsiin Messaureen ja se valmistuu vaiheittain vuosien 2024 ja 2025 aikana. Aurora Line nimellä tunnettu hanke on jo aiemmin valittu Euroopan unionin yhteisen edun hankkeeksi, sillä EU on katsonut sen olevan merkittävä hanke koko Euroopalle. Tammikuussa 2022 hanke sai 127 miljoonan euron EU-tuen sähkönsiirtoyhteyden rakentamiselle.
Tuulivoima

Fingrid on selvittänyt tuulivoiman lisäämisen vaikutuksia Suomen kantaverkkoon. Selvityksen mukaan 2000 MW maantieteellisesti hajautettua tuulivoimaa voidaan liittää Suomen voimajärjestelmään vuoteen 2020 mennessä. Liittäminen vaatii kuitenkin lisäinvestointeja.
Fingridin vuoden 2023 lopussa eläkkeelle jäänyt toimitusjohtaja Jukka Ruusunen ei kannata Suomeen Saksan mallin mukaista tukijärjestelmää, jossa kaikille tuulivoimaloille koosta riippumatta taataan liittymä kantaverkkoon. Ruusunen pitää järjestelmää huonona, koska myös tuulivoimayhtiöt saavat suuret voimalansa ja esimerkiksi merellä olevat tuulivoimapuistonsa kantaverkkoon ilmaiseksi. Tuulivoimaloiden liittymien rakentamisen maksaa kokonaisuudessaan kantaverkon omistajayhtiö, joka joutuu hoitamaan myös sähkön myynnin tuulivoimayhtiön puolesta. Ruusunen toivoi Suomeen rajoitetumpaa tukimallia.
Uusiutuvien energiamuotojen syöttötariffijärjestelmää kaavailtiin alun perin Fingridin hoidettavaksi, mutta perustuslakivaliokunnan lausunnon jälkeen sitä hoitaa Energiamarkkinavirasto.
Aiheesta muualla

Fingrid Oyj
| n k  Suomen valtio-omisteiset yhtiöt |
| --- | --- |
Erityistehtävät:  A-Kruunu  Alko  Business Finland  Cinia (77,5 %)  CSC – Tieteen tietotekniikan keskus (70,0 %)  DigiFinland (33,46 %)  FinnHEMS  Finnpilot Pilotage  Finnvera  FVR – Suomen rokotetutkimus (51,0 %)  Gasonia  Governia  Hansel (65,0 %)  HAUS kehittämiskeskus  Hevosopisto (25,0 %)  Ilmastorahasto  Itärata (51,0 %)  Kuntarahoitus (16,0 %)  Liikenteenohjausyhtiö Fintraffic  Länsirata (51,0 %)  Maakuntien tilakeskus  Oppiva Invest  Solidium  STUK International  Suomen Erillisverkot  Suomen Ilmailuopisto (98 %)  Suomen Malmijalostus  Suomen Teollisuussijoitus  Suomi-rata (51,0 %)  Teknologian tutkimuskeskus VTT  Teollisen yhteistyön rahasto (96,04 %)  Työkanava  Veikkaus  Yleisradio 
Strateginen intressi:  Arctia  Boreal Kasvinjalostus (65,0 %)  Finavia  Fingrid (36,9 %)  Gasgrid Finland  Gasum  Leijona Catering  Motiva  Neova (50,1 %)  Patria (50,1 %)  Posti Group  Suomen Lauttaliikenne  Suomen Siemenperunakeskus (22,0 %)  Suomen Viljava  Tapio  VR-Yhtymä 
Sijoitusintressi:  Edita Group  Finnair (55,8 %)  Fortum (51,26 %)  Kemijoki (50,1 %)  Neste (44,22 %)  SSAB (6,3 %)  Suomen Rahapaja 
Solidium:  Anora Group (19,4 %)  Elisa (10,0 %)  Konecranes (11,1 %)  Metso (14,9 %)  Nokia (5,8 %)  Nokian Renkaat (10,10 %)  Outokumpu (15,5 %)  Sampo (6,6 %)  Stora Enso (10,7 %)  Tieto-Evry (10,9 %)  Valmet (10,1 %) 
Päivitetty: 29. tammikuuta 2024
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO) 2 
Henkilöt:  Yle
Ploče

| Ploče |
| --- | --- |
 Pločen satamaa
Maa:  Kroatia
Maakunta:  Dubrovnik-Neretva
Hallinto:  
 – Pormestari:  Mišo Krstičević
Korkeus:  0 m
Väkiluku (2011):  10 135
Postinumero:  20340
Suuntanumero(t):  020
Rekisterikilpi:  DU
 
 ploce.hr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ploče (lausuminen: [plɔ̂tʃɛ]; ital. Porto Tolero) on satamakaupunki Dubrovnik-Neretvan piirikunnassa Kroatiassa.
Maantiede

Ploče sijaitsee Adrianmeren rannikolla Dalmatiassa aivan Neretvan suiston pohjoispuolella ja on useimpien pohjois-eteläsuuntaisten Dinaaristen Alppien keskiosan vesistöreittien päätepiste.
Tästä syystä se on myös Bosnia ja Hertsegovinan vesistöliikenteen ensisijainen satama ja Yleiseurooppalaisen käytävän 5C päätepiste.
Maantiede > Ilmasto

Pločessa on mitattu Kroatian lämpötilaennätys, 42,8 celsiusastetta, 4. ja 5. elokuuta 1981.
Historia

Pločen kaupunkia kutsuttiin Kardeljevoksi jugoslavialaisen poliitikon Edvard Kardeljin mukaan vuosina 1950–1954 ja uudelleen vuosina 1980–1990. Jotkut paikalliset kutsuvat kaupunkia myös Pločaksi (suom. laatta, kivi, taulu).
Väestö

Pločen kokonaisväestö oli 10 135 vuonna 2011, ja se kattaa seuraavat asutuskeskukset: Baćina (572 as.), Banja (173), Komin (1243), Peračko Blato (288), Plina Jezero (44), Ploče (6013), Rogotin (665), Staševica (902) sekä Šarić Struga (235). Vuoden 2011 väestönlaskennassa suurin osa Pločen asukkaista oli kroaatteja (95,93 prosenttia).
Satama

Pločen satama mainittiin ensimmäisen kerran 6. marraskuuta 1387, mutta sataman varsinainen rakennustyö tehtiin vasta myöhemmällä ajalla. Nykyinen satama aloitti ensimmäisen kerran toimintansa vuonna 1939 , mutta se tuhoutui Toisessa maailmansodassa. Satama rakennettiin uudelleen vuonna 1945, minkä seurauksena Pločen väkiluku kasvoi 480 asukkaaseen vuoteen 1948 mennessä. Adrianmerta reunustavan valtatien ja Neretvan rautatien rakentamisen jälkeen kaupunki alkoi kasvaa tasaisesti.lähde?
Bosnia ja Kroatia neuvottelevat parhaillaanmilloin? "etuoikeutetun talousvyöhykkeen" perustamisesta bosnialaisille yrityksille Pločen satamaan. Kehitystä haittaa kuitenkin paikallishallinnon ja kroatialaisten vastustus. Bosnian hallitus puolestaan haluaisi toimiluvan ja itsemääräämisoikeuden vähintään 99 vuodeksi, kun taas Kroatian hallitus tarjoaa ainoastaan läpikulkuluvan bosnialaisille vientituotteille. Aiheesta on käyty pitkiä neuvotteluja, ja Kroatian kansalaisille luvattiin helpompi kulku Neumin kapean kaistaleen läpi vastineeksi Bosnia-Hertsegovinan etuoikeuksista Pločessa. Neumin ja Bosnian alueen kiertävä Pelješacin silta avattiin kokonaan vuonna 2022, vaikka Bosnian hallitus vastusti hanketta aluksi voimakkaasti.lähde?
Ystävyyskaupungit

Pločen ystävyyskaupungit ovat:
Ljubljana, Slovenia
Rodi Garganico, Italia
Altair-hinaaja Pločen satamassa
Ruskosuoturpiaali

| Ruskosuoturpiaali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Turpiaalit Icteridae
Suku::  Suoturpiaalit Pseudoleistes
Laji::  virescens
Kaksiosainen nimi
 Pseudoleistes virescens  (Vieillot, 1819) 

Katso myös
   Ruskosuoturpiaali Wikispeciesissä   Ruskosuoturpiaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskosuoturpiaali (Pseudoleistes virescens) on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Ruskosuoturpiaali voi kasvaa 24–25 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruskosuoturpiaalin pää, rinta, selkä ja siivet ovat väriltään tumman oliivinruskeat tai lähes mustat. Siipien olkapäissä on hieman keltaista. Linnun vatsa on keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskosuoturpiaalia tavataan Paraguaysta ja Brasilian eteläosista Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat suot, kosteat ruohomaat ja laitumet. Linnut ruokailevat 20–30 yksilön parvissa. Ruskosuoturpiaalin pesimäkausi alkaa syys-lokakuussa ja laji rakentaa kuppimaisen pesän ruohoista mutaan tai lehmän ulosteeseen. Naaras munii 3–5 munaa.
Amet-han Sultan

| Amet-han Sultan |
| --- | --- |
 Sultan vuonna 1945
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1920 Alupka, Etelä-Venäjä
Kuollut: 1. helmikuuta 1971 (50 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  neuvostoliittolainen
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Neuvostoliitto
Sotilasarvo:  30px everstiluutnantti
Amet-han Sultan (krimintat. Amethan Sultan, ven. Амет-хан Султан; 25. lokakuuta 1920 Alupka, Krim –  1. helmikuuta 1971) oli neuvostoliittolainen taistelulentäjä ja koelentäjä. Hän muun ohella taisteli Hawker Hurricane ja Bell P-39 Airacobra sekä Lavotškin La-7-hävittäjäkoneilla saaden 30 pudotusta. Ensimmäinen ilmavoitto syntyi törmäämällä Junkers Ju 88 -koneeseen. Sultan koelensi ainakin Tupolev Tu-16 -konetyypillä. Sultan valmistui pilotiksi sotilaallisesta lentokoulutuksesta vuonna 1940. Hän lensi arviolta 600 sotilaslentotehtävää ja osallistui noin 150 ilmataisteluun, missä saavutti 30 ilmavoittoa yksin ja 19 jaettuina pudotuksina.
Tausta ja yksityiselämä

Sultan syntyi Alupkan pikkukaupungissa vuonna 1920 Venäjän sisällissodan aikana, jolloin Alupka kuului lyhytikäiseen Etelä-Venäjä-nimiseen valkoisten hallussa olevaan valtioon. Hänen äitinsä oli Krimin tataari ja isä lak. Stalin oli kuitenkin hyvin epäluuloinen Krimin niemimaalla asuneita kohtaan ja piti tataareja pettureina, ja myös Sultanin veli kuoli sisäisenä oman maan pakolaisena karkotuksen aikana.
Sultan oli naimisissa Faina Maksimova Daniltšenkon kanssa vuonna 1952. Parille syntyi kaksi poikaa: Stanislav ja Arslan, jotka molemmat päätyivät isänsä tavoin sotilasuralle. Faina ei ollut innoissaan miehensä työstä testilentäjänä, koska piti sitä vaarallisena. Hän sai lopulta taivuteltua Sultanin lupaamaan, että tämä eläköityy täyttäessään 50. Sultan ehti kuitenkin kuolla ennen tätä vaikkakin juurin 50-vuotiaana. Faina ja Arslan kuolivat melko pian Amet-hanin jälkeen.
Sotilasura

Sultan valmistui lentosotilaaksi vuonna 1940 Katšynan lentosotakoulusta, jossa häntä ylistettiin erinomaiseksi, urheaksi ja sitkeäksi lentäjäksi.
Sultan taisteli maineikkaassa 9.GIAP-lentoyksikössä. Se oli eräs harvoista neuvostoässien valiojoukoista, joka vaihtoi koneensa Lavotškin La-7 -konetyyppiin, sillä monet neuvostopiloteista protestoivat uudistuksia halutessaan yhä pitää entisen P-39 AiraCobran. Sultania myös kuvailtiin näillä sanoin: ”yksikkö vailla Sultania olisi kuin häät ilman musiikkia”.
Toisen maailmansodan jälkeen

Sodan päätyttyä sotilaita alettiin kotiuttaa, mutta Krimin tataareihin kuuluvat lähetettiin suoraan työleireille, eikä heidän annettu palata kotiin Krimille. Näin kävi myös Sultanille, vaikka hänet oli palkittu sodan aikana korkea-arvoisilla mitaleilla. Sultan oli ainoa Krimin tataari, joka nimitettiin Neuvostoliiton sankariksi kaksi kertaa. Sultan myös mursi myytin siitä, että Krimin tataarit olivat epäluotettavia natsien salaisia liittolaisia, millä koko etnisen ryhmän karkotusta perusteltiin. Työleireille viedyillä "erityisuudisasukkailla" oli teoriassa samat oikeudet kuin muillakin neuvostoliittolaisilla, mutta he eivät saaneet poistua työleirin alueelta. Perheen pään piti raportoida perheen kokoonpano poliisille kerran kuukaudessa, ja kaikki muutokset kokoonpanossa tuli ilmoittaa viimeistään kolmen päivän kuluessa.
Sultan jatkoi testilentäjänä, ja hänet palkittiin myöhemminkin. Hän allekirjoitti vuonna 1956 yhdessä muiden aktivistien kanssa kommunistipuolueen keskuskomitealle vetoomuksen, jossa pyydettiin Krimin tataarien rehabilitoimista.
Sultan kuoli 1. helmikuuta 1971 testilennolla sattuneessa onnettomuudessa. Amet-han Sultan on haudattu Novodevitšin hautausmaallelähde?.
Kunnianosoituksia ja muistaminen

Neuvostoliiton sankari (1943 & 1945)
Leninin kunniamerkki (1942 ja kahdesti 1943)
Punalipun kunniamerkki (1942, 1943, 1945 & 1953)
Aleksanteri Nevskin ritarikunta (1943)
Isänmaallisen sodan kunniamerkki (1945)
Punatähden ritarikunta (1941)
Ansiomerkin ritarikunta (1961)
Lähde:
Krimin tataareihin kuuluvan ukrainalaisen Ahtem Seitablajevin ohjaama elokuva H’aitarma sai ensi-iltansa 2013, ja se kertoo Krimin tataarien karkottamisesta Sultanin näkökulmasta.
Sultan on Krimin tataarien kansallissankari, jonka kuolinpäivänä moskeijoissa järjestetään hänen kunniakseen muistorukouksia. Sultanin syntymän satavuotispäivänä Ukraina julkaisi hänen kunniakseen lyödyn juhlarahan. Sultanin synnyinkaupungissa Alupkassa on hänen elämälleen omistettu museo.
Kunnianosoituksia ja muistaminen > Venäläistäminen

Koska Krimin tataareihin kohdistui Sultanin elinaikana valtiojohtoisia vainoja, Neuvostoliiton viranomaiset yrittivät aktiivisesti hävittää maininnat siitä, että Sultan olisi ollut Krimin tataari. Hän ei koskaan ollut sanonut olevansa dagestanilainen, vaan nimenomaan Krimin tataari ja ylpeä siitä, mutta Dagestanin viranomaiset perustivat vuonna 2016 Sultanin nimeä kantavan kunniamerkin. Lisäksi Dagestanin Mahatškalan lentoasema nimettiin hänen, kaksinkertaisen Neuvostoliiton sankarin, mukaansa. Krimin tataareja edustavat järjestöt vastustivat toimia. Amet-han Sultan ei kasvanut Dagestanissa tai puhunut mitään dagestanilaista kieltä.
Galleria

Pienoismalli eli maketti Amet-han Sultanin käyttämästä, amerikkalaisvalmisteisesta Bell P-39 AiraCobra -hävittäjälentokoneesta.
Amet-hanin hauta
Aiheesta muualla

Acepilots
9 гиап (69 иап) ВВС КА - самолеты и эмблемы ava.org.ru. (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef
Sisomisiini

| --- | --- |

Sisomisiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2R,3R,4R,5R)-2-[(1S,2S,3R,4S,6R)-4,6-diamino-3-[[(2S,3R)-3-amino-6-(aminometyyli)-3,4-dihydro-2H-pyran-2-yyli]oksi]-2-hydroksisykloheksyyli]oksi-5-metyyli-4-(metyyliamino)oksaani-3,5-dioli
Tunnisteet
CAS-numero: 32385-11-8
ATC-koodi: J01GB08
PubChem CID: 36119
DrugBank: DB12604
Kemialliset tiedot
Kaava: C19H37N5O7 
Moolimassa: 447,536
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 2,5 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: intravenoosi
Sisomisiini (C19H37N5O7) on aminoglykosideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää antibioottina ja muiden antibioottien valmistamiseen.
Ominaisuudet ja käyttö

Sisomisiinin rakenne koostuu kolmesta aminosokerista, jotka ovat sisosamiini, 2-deoksistreptamiini ja garosamiini. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen kiertokyky vesiliuoksessa on +189. Sisomisiinia tuottaa Micromonospora inyoensis-aktinobakteeri. Sisomisiinin vaikutusmekanismi on sama kuin muillakin aminoglykosidiantibiooteilla eli se sitoutuu bakteerien ribosomin 30S-alayksikköön, jolloin proteiinisynteesi estyy. Yhdiste on laajakirjoinen antibiootti ja sen kirjo on sama kuin gentamisiinilla ja lisäksi se tehoaa eräisiin gentamisiinille vastustuskykyisiin kantoihin. Sisomisiinin käyttö on kuitenkin harvinaista ja useammin käytetään sen puolisynteettiä johdannaisia netilmisiiniä ja platsomisiiniä, joita valmistetaan siitä.
Haittavaikutukset

Sisomisiinin haittavaikutukset ovat tyypillisiä aminoglykosideille ja niitä voivat olla ihottuma, munuaismyrkyllisyys ja kuulovauriot, jotka ovat harvinaisempia kuin gentamisiinilla.
Savanniväijy

| Savanniväijy |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Phelpsia
Laji::  inornata
Kaksiosainen nimi
 Phelpsia inornata  (Lawrence, 1869) 
Katso myös
   Savanniväijy Wikispeciesissä   Savanniväijy Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Savanniväijy (Phelpsia inornata) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Savanniväijy kasvaa 17–18 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää on musta ja kurkku sekä pitkä ja leveä silmäkulmajuova ovat valkoiset. Selkä ja siivet ovat ruskehtavan vihreät. Savanniväijyn rinta on valkoinen ja vatsa keltainen.
Levinneisyys ja elintavat

Savanniväijyä esiintyy Kolumbiassa ja Venezuelassa. Lajin elinympäristöä ovat ruohomaat ja galleriametsät. Se liikkuu usein pareittain ja syö hyönteisten lisäksi joskus hedelmiä. Savanniväijyn pesimäkausi on maaliskuulta elokuulle. Kuppimainen pesä on oksanhaarassa, ja naaras munii kaksi munaa.
Telluuritetrafluoridi

| Telluuritetrafluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  15192-26-4
PubChem CID:  167258
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TeF4
Moolimassa:  203,6
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  129 °C
Kiehumispiste:  195 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Telluuritetrafluoridi (TeF4) on telluurin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden telluuriyhdisteiden valmistukseen.