stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
James Garfield
Nousu presidentiksi > Presidenttinä

Garfield vannoi virkavalansa 4. maaliskuuta 1881. Virkaanasujaispuheessaan hän korosti muun muassa afroamerikkalaisten yhteiskunnallisen aseman parantamista. Garfield vietti valtaosan lyhyeksi jääneestä presidenttikaudestaan nimittäessään kabinettiaan ja muita korkeita virkamiehiä. Vaikka Garfield pyrki nimittämään korkeisiin virkoihin sekä stalwartin että half-breedin kannattajia, half-breedit saivat selvästi korkeampia nimityksiä kuin stalwartit: half-breedin johtaja James Gillespie Blaine nimitettiin ulkoministeriksi ja New Yorkin sataman tullimaksujen kerääjäksi valittiin half-breedeihin kuulunut William H. Robertson, mikä sai stalwartin johtohahmoihin kuuluneen Roscoe Conklingin raivoihinsa. Muita merkittäviä nimityksiä olivat muun muassa William Windomin nimittäminen valtiovarainministeriksi, Abraham Lincolnin pojan Robert T. Lincolnin nimittäminen pääasiassa tämän sukutaustan vuoksi sotaministeriksi ja Grantin vastustajana tunnetun Wayne MacVeaghin nimittäminen oikeusministeriksi.
Garfield ryhtyi maaliskuussa 1881 tutkimaan niin kutsuttua Star Route -skandaalia, jota kongressi oli alkanut tutkia jo ennen Garfieldin presidenttikautta. Skandaali liittyi postilaitoksen yksityisille yrityksille ulkoistamiin Yhdysvaltain harvaan asuttujen länsi- ja eteläosien postireitteihin. Jotkin yksityisiä postireittejä hoitaneet yritykset olivat ensin tarjoutuneet hoitamaan näitä postireittejä olemattomalla hinnalla, mutta pian sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen ne olivat neuvotelleet itselleen Yhdysvaltain kongressissa huomattavasti suuremman korvauksen reittien hoitamisesta. Skandaalin paljastuttua Garfield pakotti postilaitoksen toisen varajohtajan Thomas Bradyn eroamaan ja myöhemmin skandaaliin liitettiin myös useita muita korkeissa poliittisissa viroissa olleita henkilöitä, joista moni kuului Garfieldin omaan puolueeseen. Useimmat skandaalissa ryvettyneet henkilöt erotettiin viroistaan tai vietiin oikeuteen vasta Garfieldin kuoleman jälkeen.
Nousu presidentiksi > Murha

Stalwarteja tukenut kiihkoilija Charles J. Guiteau ampui aamulla 2. heinäkuuta 1881 Baltimore and Potomac -rautatieasemalla Garfieldia kahdesti lähietäisyydeltä British Bulldog -revolverilla. Mielenterveysongelmista kärsinyt Guiteau oli suuttunut Garfieldille, koska häntä ei ollut nimitetty konsulinvirkaan Eurooppaan. Guiteau antautui poliisille ilman vastarintaa ja ilmoitti kuuluvansa stalwarteihin. Garfield loukkaantui vakavasti, ja hän vietti viimeiset kolme elinkuukauttaan maaten Valkoisessa talossa. Lääkärit eivät pystyneet useista yrityksistä huolimatta paikallistamaan Garfieldin selässä ollutta luotia, minkä takia hän kuoli lopulta 19. syyskuuta 1881 infektioon ja sisäiseen verenvuotoon. Hänet on haudattu Lake View Cemetary -hautausmaalle Clevelandiin. Garfieldin haudalle rakennettiin myöhemmin 50 metrin korkuinen hautamonumentti.
Pian Garfieldin kuoleman jälkeen varapresidentti Chester A. Arthur vannoi virkavalansa ja nousi presidentiksi. Garfieldin murhannut Charles J. Guiteau tuomittiin vuonna 1882 kuolemaan ja hänet hirtettiin 30. kesäkuuta 1882.
Yksityiselämä

James ja Lucretia Rudolph Garfield menivät naimisiin 11. marraskuuta 1858 Ohion Hiramissa. Pari sai yhteensä seitsemän lasta: Eliza Arabellan (1860–1863), Harry Augustuksen (1863–1942), James Rudolphin (1865–1950), Maryn (1867–1947), Irvin McDowellin (1870–1951), Abramin (1872–1958) ja Edwardin (1874–1876). Lapsista viisi selvisi aikuisikään asti ja kaksi päätyi myöhemmin isänsä jalanjäljissä mukaan politiikkaan. Harry Augustus työskenteli politiikan tutkimuksen professorina Princetonin yliopistossa ja presidentti Woodrow Wilsonin polttoaineiden sääntelyä hoitaneen viraston johtajana ensimmäisen maailmansodan aikaan. James Rudolph taas toimi presidentti Theodore Rooseveltin sisäministerinä.
James Garfield oli aikuisenakin hyvin läheisissä väleissä äitinsä Elizan kanssa. Eliza kuoli vasta seitsemän vuotta poikansa jälkeen. Hän oli ensimmäinen Yhdysvaltain presidentin äiti, joka pääsi osallistumaan poikansa virkaanastujaisiin, ja hän asui poikansa presidenttikauden ajan Valkoisessa talossa.
Myöhempiä arvioita

Garfieldin presidenttikausi oli niin lyhyt, että hänen jälkensä Yhdysvaltain poliittisessa historiassa jäi hyvin pieneksi. Jos Garfield ei olisi kuollut kesken virkakautensa, hän olisi joutunut reagoimaan vuonna 1881 alkaneeseen suureen talouslamaan. New College of Floridan historian professori Justus Doenecke on epäillyt, että Garfieldin voimakkaat mielipiteet jalometallikantaan sidotun valuutan ja laissezfairelaisen talouspolitiikan puolesta olisivat sopineet huonosti laman hoitamiseen. Doenecken mukaan Garfield olisi saattanut edistää kansalaisoikeuksien toteuttamista, mutta liittovaltion joukkojen vetäydyttyä vanhoista etelävaltioista hänen mahdollisuutensa vaikuttaa kansalaisoikeuksien toteutumisen puolesta olisivat olleet rajalliset.
Presidenttien suorituksia arvioivilla listoilla Garfield on yleensä korkeintaan keskitasoa. Esimerkiksi Siena Collegen vuonna 1995 historian ja politiikan tutkimuksen professoreille suunnatussa kyselyssä Garfield sijoittui sijalle 27/41. C-SPAN-televisiokanavan vuosina 2000 ja 2009 historioitsijoille ja Yhdysvaltain presidenttiyttä ammatikseen tutkiville osoitetussa kyselyssä Garfield sijoittui sijoille 29/41 ja 28/42.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Garfield Wikimedia Commonsissa
James Garfield Valkoinen talo (englanniksi)
| n k Yhdysvaltain presidentit |
| --- | --- | --- |
 Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä  Tietoja Yhdysvaltain presidenteistä  Valkoinen talo 
:  Washington  J. Adams  Jefferson  Madison  Monroe  J. Q. Adams  Jackson  Van Buren  W. Harrison  Tyler  Polk  Taylor  Fillmore  Pierce  Buchanan  Lincoln  A. Johnson  Grant  Hayes  Garfield  Arthur  Cleveland  B. Harrison  Cleveland  McKinley  T. Roosevelt  Taft  Wilson  Harding  Coolidge  Hoover  F. Roosevelt  Truman  Eisenhower  Kennedy  L. Johnson  Nixon  Ford  Carter  Reagan  G. H. W. Bush  Clinton  G. W. Bush  Obama  Trump  Biden  Trump 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  US Congress 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef 
Garfield palveli Yhdysvaltain sisällissodassa Unionin puolella ja kotiutui armeijasta kenraalimajurina.
1870-luvun alussa Garfield liitettiin mukaan Crédit Mobilier of America -yrityksen ympärillä pyörinyttä lahjusskandaalia. Vuonna 1873 julkaistussa pilakuvassa setä Samuli kehottaa skandaaliin sotkeutuneita poliitikkoja suorittamaan harakirin.
Garfieldin valinta republikaanien presidenttiehdokkaaksi oli suuri yllätys. Pilakuvassa puoluekokouksen ennakkosuosikki Ulysses S. Grant ja tämän tukijat "antautuvat ehdoitta" puolueen sisäisen kamppailun voittaneelle Garfieldille.
Charles J. Guiteau ampui Garfieldia 2. heinäkuuta 1881.
Garfield meni naimisiin Lucretia Rudolphin kanssa vuonna 1858. Kuva on vuosien 1870–80 väliltä.
Pooyan

| Pooyan |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Konami
Julkaisija:  Konami
Suunnittelija:  Tokuro Fujiwara
Julkaistu:  1982
Lajityyppi:  Ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille) 
Alusta:  Nintendo Entertainment System
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Pooyan on alunperin vuonna 1982 julkaistu kolikkopeli, jossa pelaaja ohjaa äitipossuja, jonka vauvat on kidnapattu susien toimesta. Peli on julkaistu myöskin esimerkiksi useille aikakauden 8-bittisille kotitietokoneille (esimerkiksi Commodore 64:lle, MSX:lle sekä Apple II:lle) ja Nintendo Famicomille. Peli on yhden ruudun peli.
Pelaaminen

Pelissä käytetään aseena jousipyssyä. Pelin jokainen taso sisältää kaksi erää. Ensimmäisessä erässä sudet hyppäävät ylhäältä ja pelaajan täytyy ampuma heidät ennen, kun sudet saavuttavat maatason. Maatasoon päässeet sudet yrittävät syödä äitipossun. Toisessa erässä vastaavasti sudet aloittavat alhaalta ja menevät ilmapallojen kanssa ylös.
Pelaaja liikkuu hissin avulla. Tietyt sudet yrittävät myös heittää kiviä pelaaajaa päin. Lisäpisteitä saa osumalla hedelmiin.
Aiheesta muualla

https://www.arcade-history.com/?page=detail&id=2011
Formula 1 -kausi 2012

Formula 1 -kausi 2012 oli Formula 1 -sarjan historian 63. maailmanmestaruuskausi. Kausi alkoi Australiassa 18. maaliskuuta ja päättyi Brasiliaan 25. marraskuuta. Osakilpailuja järjestettiin kaikkiaan 20 ensimmäinen kalenterivedos sisälsi vielä yhden kilpailun enemmän mutta Turkin GP:n poistuminen lyhensi kautta 20 kilpailuun. Paluun kilpailukalenteriin teki Yhdysvaltain Grand Prix, joka ajettiin uudella radalla Austinissa, Texasissa. Kaudella 2012 kilpailtiin myös Bahrainissa vuoden tauon jälkeen.
Kauden alkua värittivät lukuisat osakilpailuvoittajat. Seitsemässä ensimmäisessä kilpailussa kussakin nähtiin eri voittaja, mikä on ennätys sarjan historiassa. Vasta Euroopan Grand Prix'ssä saatiin toistamiseen kaudella voittanut kuljettaja, kun Ferrarin Fernando Alonso nappasi kauden toisen voittonsa. Voittonsa turvin Alonso nousi kuljettajien mestaruustaistelun kärkipaikalle, jossa hän pysyi seitsemän osakilpailun ajan. Viime vuoden mestari Sebastian Vettel sai Alonson kiinni pisteissä tämän keskeytettyä Belgiassa ja Japanissa avauskierroksella. Vettel nousi sarjataulukon kärkeen, jossa hän pysyi loppukauden. Myös Vettel kärsi lukuisista vaikeuksista kauden aikana, ja hän joutui muun muassa starttamaan Abu Dhabin kilpailuun varikkosuoralta. Viimeiseen osakilpailuun lähdettäessä Vettelillä oli 13 pisteen etumatka, joka riitti monivaiheisesta kilpailusta huolimatta niukasti Vettelin kolmanteen peräkkäiseen maailmanmestaruuteen. Samalla Vettelistä tuli ensimmäinen F1-mestari, joka ei kauden aikana voittanut yhtään osakilpailua Euroopassa. Vettel voitti kaikki kauden kilpailut Aasiassa. Valmistajien sarjassa Red Bull nappasi niin ikään kolmannen mestaruutensa, joka varmistui Yhdysvaltain osakilpailussa.
Kauden 2012 aikana rikottiin muitakin ennätyksiä. Paluun tehneen Kimi Räikkösen myötä lähtöruudukossa oli ennätyksellisesti kuusi kuljettajien mestaruuden voittanutta kuljettajaa - Sebastian Vettel, Fernando Alonso, Jenson Button, Kimi Räikkönen, Lewis Hamilton ja Michael Schumacher, joka päätti uransa kauden viimeisen osakilpailun yhteydessä. 20 kilpailun mittainen kalenteri oli myös ennätyspitkä - aiempi ennätys oli 19 osakilpailua. Kausi 2012 oli ensimmäinen sitten kauden 1969, jolloin F1-sarjassa ei kilpaillut yhtään italialaiskuljettajaa, kun Jarno Trulli sai potkut Caterham-tallista ennen kauden alkua. Lisäksi kausi oli toiseksi viimeinen kausi, jolla käytettiin 2,4-litraisia V8-moottoreita ennen siirtymistä ympäristöystävällisimpiin 1,6-litraisiin V6-turbomoottoreihin kaudella 2014.
Yhteenveto > Autojen julkaisupäivät

| Talli | Runko | Julkaisupäivä | Julkaisupaikka |
| --- | --- | --- | --- |
| Caterham F1 Team | CT01 | 26. tammikuuta | F1 Racing -lehti |
| McLaren Mercedes | MP4-27 | 1. helmikuuta | Woking, Yhdistynyt kuningaskunta |
| Scuderia Ferrari | F2012 | 3. helmikuuta | Internet |
| Force India | VJM05 | 3. helmikuuta | Silverstone, Yhdistynyt kuningaskunta |
| Lotus F1 Team | E20 | 5. helmikuuta | Internet |
| Red Bull Racing | RB8 | 6. helmikuuta | Internet |
| Sauber | C31 | 6. helmikuuta | Jerez, Espanja |
| Scuderia Toro Rosso | STR7 | 6. helmikuuta | Jerez, Espanja |
| Williams | FW34 | 7. helmikuuta | Jerez, Espanja |
| Mercedes Grand Prix | F1 W03 | 21. helmikuuta | Barcelona, Espanja |
| HRT F1 Team | F112 | 5. maaliskuuta | Barcelona, Espanja |
| Marussia F1 Team | MR01 | 5. maaliskuuta | Silverstone, Yhdistynyt kuningaskunta |
Ensimmäisenä tallina uuden autonsa julkaisi Caterham 25. tammikuuta F1 Racing -lehden tilaisuudessa päivää suunniteltua aiemmin. Seuraavana autonsa esitteli McLaren, joka järjesti julkistamistilaisuuden tallin tehtailla Wokingissa 1. helmikuuta. McLaren välitti tilaisuuden myös verkossa omilla sivuillaan. Ferrari esitteli autonsa internetissä 3. helmikuuta. Tallin oli alun perin tarkoitus esitellä autonsa kotiradallaan Fioranossa, mutta runsas lumentulo pakotti tallin perumaan tilaisuuden.
Force India esitteli uuden VJM05-ajokkinsa Silverstonessa 3. helmikuuta. Seuraavana autonsa julkisti Lotus, joka esitteli E20-autonsa internetissä 5. helmikuuta. 6. helmikuuta esittelyvuorossa olivat Red Bull, Sauber ja Toro Rosso. Red Bull julkisti autonsa internetissä, kun puolestaan Sauber ja Toro Rosso esittelivät kauden autonsa Jerezissä ensimmäisen testipäivän aattona. Jäljellä olevista talleista Williams julkaisi autonsa ensimmäisenä testipäivänä 7. helmikuuta. Mercedes Grand Prix jätti autonsa julkaisun toiseen testijaksoon suojellakseen auton innovaatioita kilpailijoilta.
Marussialla oli vaikeuksia saada uutta autoaan läpi kolaritesteistä, minkä vuoksi talli ei kyennyt osallistumaan uudella MR01-autollaan lainkaan kautta edeltäneisiin testeihin. Auto esiteltiin medialle Silverstonessa 5. maaliskuuta, jossa tallin kuljettajat ajoivat sääntöjen salliman määrän esittelykierroksia samalla autoa testaten. Talli sai kolaritestit suoritetuksi 6. maaliskuuta, alle kaksi viikkoa ennen kauden avauskilpailua. Myös HRT F1 -tallilla oli vaikeuksia saada autoaan valmiiksi ennen kauden alkua. Talli ei saanut Marussian tapaan testatuksi kautta edeltäneissä testeissä uutta autoaan. HRT F1:n uusi auto esiteltiin Barcelonassa 5. maaliskuuta, jolloin tallin kuljettaja Narain Karthikeyan pääsi testamaan autoa esittelykierroksilla.
Yhteenveto > Testijaksot

Ennen kauden alkua tallit testasivat kolmessa testijaksossa. Ensimmäinen järjestettiin Jerezissä ja kaksi muuta Barcelonassa. Kauden aikana tallit testaavat lisäksi kerran Mugellon radalla Italiassa. Muutoin kaudella vallitsee edellisten kausien tapaan testikielto, joka estää talleja testaamasta autojaan haluaminaan ajankohtina.
Kautta edeltäneissä testeissä Red Bullin ja McLarenin autojen vauhti jäi pimentoon. Ferrarin auton suorituskyky osoittautui pettymykseksi. Jousitusongelmista kärsinyt Lotus puolestaan suoriutui hyvin kolmannessa testijaksossa. Lisäksi kävi ilmi, että Lotuksen auto on muiden tallien autoja hellempi renkaille. Pienille talleille testijaksot olivat haastavia. Marussia ei ehtinyt testaamaan uutta autoaan lainkaan Jerezissä tai Barcelonassa. Caterhamilla taas oli ongelmia muun muassa jousituksen kanssa.
Mercedes Grand Prix'n tallipäällikkö Ross Brawn arvioi testien perusteella viiden tai kuuden tallin kilpailevan kärkikahinoissa. Brawnin mukaan Red Bullin mahdollista etumatkaa oli hankala arvioida ennen kauden alkua. Vuoden 1982 maailmanmestari Keke Rosberg puolestaan arvioi testien perusteella Red Bullin jatkavan kauden ykkössuosikkina. Haastajaksi Rosberg nosti McLarenin. Myös Lotuksella ja Mercedes Grand Prix'lla hän uskoi olevan mahdollisuuksia kärkikamppailuun. Sen sijaan vaikeuksista kärsineen Ferrarin hän ei uskonut pärjäävän ainakaan alkukaudesta.
Yhteenveto > Testijaksot > Ensimmäinen testijakso

Kauden ensimmäinen varsinainen testijakso järjestettiin Jerezin radalla Espanjassa 7.-10. helmikuuta. Testeihin osallistuivat kaikki muut tallit Marussiaa lukuun ottamatta, sillä talli ei ehtinyt saamaan autoansa valmiiksi. Mercedes Grand Prix ja HRT F1 osallistuivat testiin edellisen vuoden autoillaan. Lisäksi Mercedes Grand Prix jätti käyttämättä viimeisen testipäivän, jotta talli sai testata yksityisesti sunnuntaina 19.2. ennen toista testijaksoa Barcelonassa. Ensimmäisenä testipäivänä kovinta vauhtia piti paluun Formula 1 -sarjaan tekevä Kimi Räikkönen. Paul di Resta ajoi Force Indialla päivän toiseksi nopeimman ajan ja Nico Rosberg Mercedes Grand Prix'n edellisen vuoden autolla päivän kolmanneksi nopeimman ajan.
Yhteenveto > Testijaksot > Toinen testijakso

Toinen kautta edeltänyt testijakso ajettiin Barcelonassa Circuit de Catalunyan radalla viikolla kahdeksan. HRT F1 osallistui testijaksolle edellisen vuoden autolla, sillä tallin uusi auto ei läpäissyt FIA:n kolaritestiä. Myös edellisen testiviikon väliin jättänyt Marussia osallistui testirupeamaan edellisen vuoden autolla. Testiviikko alkoi tiistaina 21. helmikuuta, jolloin nopeinta vauhtia piti Sebastian Vettel. Toiseksi parasta vauhtia piti Nico Hülkenberg Force Indialla ja kolmanneksi parasta vauhtia Lewis Hamilton McLarenilla. Tiistaiaamuna Mercedes Grand Prix'n julkistamaa W03-autoa testasi Michael Schumacher, joka ylsi kierrosajoissa kuudenneksi. Lotus kärsi päivän aikana teknisistä ongelmista. Romain Grosjean ehti ajamaan vain seitsemän kierrosta, ennen kuin talli joutui lopettamaan testaamisen. Talli päätti lähettää autonsa takaisin tehtaalleen, josta puolestaan lähetettäisiin Jerezin testiviikolla käytössä ollut auto. Myöhemmin Lotus kuitenkin päätti vetäytyä testiviikolta kokonaan, sillä tallin mukaan molempiin autoihin tarvitsi tehdä muutoksia tiistaina ilmenneen vian vuoksi. Myös Caterhamilla oli tiistaina murheita auton jousituksen kanssa.
Testit jatkuivat keskiviikkona. Parhaan kierrosajan teki Hülkenberg. Toiseksi kovimman kierrosajan ajoi Sauberin Sergio Pérez. Tiistain nopein kuljettaja Vettel sijoittui aikavertailussa kolmanneksi. Williams ajatti myös testikuljettajaansa, Valtteri Bottasta, jonka paras noteeraus riitti kahdeksanteen sijaan. Torstain testipäivän parhaan ajan teki Williamsia testannut Pastor Maldonado. Toiseksi sijoittui Schumacher ja kolmanneksi Sauberin Kamui Kobayashi. Caterhamin ongelmat jousituksen kanssa jatkuivat myös kolmantena testipäivänä. Tallin mukaan Vitali Petroville oli vaikeaa löytää sopivia säätöjä autoon. Testijakson päätöspäivänä perjantaina Sauberin Kobayashi jatkoi vahvaa esitystä ollen päivän nopein. Pastor Maldonado ajoi Williamsilla toiseksi nopeimman ajan ja Paul di Resta Force Indialla päivän kolmanneksi nopeimman ajan. Caterhamia testannut Heikki Kovalainen sai ajetuksi ainoastaan 70 testikierrosta. Autoon jouduttiin vaihtamaan moottori sähkövian vuoksi. Marussialla taas oli ongelmia jousituksen kanssa, minkä vuoksi talli ei saanut testatuksi ainoatakaan kierrosta perjantaina.
Yhteenveto > Testijaksot > Kolmas testijakso

Kolmas testijakso ajettiin 1.-4. maaliskuuta Barcelonassa. Lotuksen vetäydyttyä toisen testijakson alussa runkovian vuoksi talli sai muilta talleilta yhden ylimääräisen testipäivän kolmatta testijaksoa varten. Lisäksi Red Bull ja Ferrari muuttivat testaussuunnitelmaansa myöhäistämällä testijaksojaan yhdellä päivällä. Näin ollen Red Bullin, Ferrarin ja Lotuksen oli tarkoitus testata perjantaista maanantaihin eli 2.-5. maaliskuuta. FIA kuitenkin muistutti talleja etteivät ne saa sääntöjen mukaan testata enää maanantaina, sillä testikielto astuu voimaan ensimmäistä osakilpailua edeltävällä viikolla. Tallit joutuivat palaamaan alkuperäiseen testisuunnitelmaan, eikä Lotus saanut ylimääräistä testipäivää ennen kauden alkua. Marussian oli tarkoitus testata uutta MR01-autoaan ensimmäistä kertaa kolmannen testijakson aikana, mutta auto ei päässyt läpi FIA:n kolaritesteistä.
Testijakso alkoi torstaina, jolloin parasta vauhtia ajoi Romain Grosjean. Toiseksi nopeiten radan kiersi Jenson Button ja kolmanneksi nopeiten Sergio Pérez. Grosjean jatkoi kärkivauhtia myös perjantaina, jolloin hän ajoi nopeiden kierrosten lisäksi täyden kisasimulaation. Lauantaina testejä haittasivat iltapäivän sade- ja raekuurot. Aamulla ajetut kierrosajat jäivät päivän parhaimmiksi. Sauberia ajanut Pérez ajoi parhaan kierroksen. Toiselle sijalle ylsi Button ja kolmannelle Daniel Ricciardo Toro Rossolla. Lotus testasi autoaan ainoastaan aamupäivällä, sillä talli ei ollut varautunut sadesäähän. HRT puolestaan ilmoitti, ettei se saavu lainkaan viimeiseen testiin, sillä tallin uutta autoa ei ehditty valmistella testiä varten. Red Bull toi lauantaina radalle päivitetyn version autostaan. Auton aerodynaamisia ominaisuuksia oli hiottu paremmiksi. Testin viimeisenä päivänä Kimi Räikkönen kellotti parhaan ajan Lotuksella. Fernando Alonson veto riitti toiseen sijaan ja Williamsia testanneen Bruno Sennan kolmanteen sijaan.
Yhteenveto > Alkukausi – seitsemän eri voittajaa seitsemässä osakilpailussa > Australian Grand Prix

Kausi alkoi Australian kisaviikonlopulla, joka ajettiin Melbournessa Albert Parkin radalla 16.3.-18.3. Viikonlopun aikana kävi ilmi, että McLarenin auto on erittäin vahva ja nopea. Myös Williamsin auto oli radalla varsin nopea. Lotuksen auto puolestaan osoittautui kilpailussa hyvin rengasystävälliseksi. Ferrarilla taas kärsittiin tallin mukaan niin pidon kuin huippunopeuden puutteesta. Lauantain aika-ajoissa paalupaikan nappasi Lewis Hamilton ja toisen ruudun Jenson Button. Kolmannen ruudun vei hieman yllättäin Lotuksen Romain Grosjean. Grosjeanin tallitoveri, paluun Formula 1 -sarjaan tehnyt Kimi Räikkönen epäonnistui aika-ajoissa jääden 17. ruutuun. Mercedes onnistui aika-ajossa yltämään ruutuihin neljä ja seitsemän. Peränpitäjiksi jäivät Caterham ja Marussia. HRT-tallin kuljettajat eivät yltäneet 107 prosentin karsintarajaan, minkä vuoksi molemmat tallin kuljettajista karsiutuivat kilpailusta pois. Aika-ajojen jälkeen Lotus vahvisti aikeensa tehdä yhdessä Red Bullin kanssa sääntöselvityksen Mercedeksen avattavasta takasiivestä, jota tallit pitävät sääntöjenvastaisena. Myöhemmin FIA kuitenkin vahvisti, että Mercedesksen ratkaisu on sääntöjen sallimissa rajoissa.
Kilpailussa voiton vei Button ennen kuudennesta ruudusta toiseksi noussutta hallitsevaa maailmanmestaria, Sebastian Vetteliä. Kolmanneksi sijoittui Hamilton ja neljänneksi Vettelin tallitoveri Mark Webber. Fernando Alonso ajoi Ferrarilla 12. ruudusta viidenneksi. Sauberin molemmat kuljettajat nousivat hyville pistesijoille huolimatta varsin olemattomista lähtöruuduista. Kolmannesta ruudusta lähtenyt Grosjean joutui ensimmäisellä kierroksella kolariin, minkä vuoksi hänen kilpailunsa jäi kesken. Räikkönen sitä vastoin kykeni nousemaan kilpailussa seitsemänneksi. Caterhamin molemmat kuljettajat joutuivat keskeyttämään kilpailunsa. Vitali Petrovin auto jäi kierroksella 34 pääsuoran varteen, mikä johti turva-auton kutsumiseen radalle. Viimeisellä kierroksella hyvän kilpailun ajanut Pastor Maldonado menetti Williams-autonsa hallinnan painostaessaan Alonsoa ajautuen ratavalliin. Myös toisen Williams-kuljettajan, Bruno Sennan, kilpailu päättyi kolariin Felipe Massan kanssa.
Ensimmäisen kilpailun jälkeen Button johtaa kuljettajien maailmanmestaruustaistoa. Toisena seuraa Vettel ja kolmantena Hamilton. Talleista McLarenilla on 40 pistettä, Red Bullilla 30 ja Sauberilla 12.
Yhteenveto > Alkukausi – seitsemän eri voittajaa seitsemässä osakilpailussa > Kiinan Grand Prix

Kausi jatkui Kiinassa kolmen viikon tauon jälkeen. Kilpailujen välissä monet tallit kehittivät päivityksiä autoihinsa suorituskyvyn parantamiseksi. Huhut Massan mahdollisista potkuista kiihtyivät Massan jäätyä viidenneksitoista edellisessä osakilpailussa tallitoveri Alonson ajettua saman osakilpailun voittoon. Lisää vettä myllyyn heitti Massan korvaajaehdokkaana pidetyn Pérezin sijoittuminen kilpailun toiseksi. Myös huhtikuun loppupuolella ajettavan Bahrainin osakilpailun kohtaloa puitiin paljon mediassa. FIA kuitenkin vakuutti Kiinan kisaviikonlopun aikana, että Bahrainin osakilpailu tullaan ajamaan ja että maan turvallisuustilanne on riittävä. Paalulle ajoi ja kisan myös voittoon ajoi Mercedeksen Nico Rosberg, jolle paalu ja voitto olivat uransa ensimmäisiä. Muut paikat palkintopallilla veivät McLarenin kuljettajat, Jenson Button ja Lewis Hamilton. Kimi Räikkönen oli pitkään kiinni kakkossijassa yrittäessään pysyä samoilla renkailla maaliin asti, se kostautui, ja Räikkönen putosi nopeasti ja oli maalissa 14.