Hotelli Kämp
Historia > Vanha Kämp

Kämpin tontti oli 1800-luvun alussa vielä Kluuvinlahden rannalla. Hotellin paikalle teetti 1880-luvulla tehtailija ja kunnallisneuvos Fredrik Wilhelm Grönqvist, joka oli aiemmin rakennuttanut viereisen Grönqvistin talon. Grönqvist osti Kämpin tontin vuonna 1886 ravintoloitsija Carl Kämpiltä, joka omisti paikalla seisseen puurakennuksen, jossa toimi kaupungin suurin paperikauppa. Kämp oli ostanut talon vain kahta vuotta aiemmin vuonna 1884 kultaseppä Ekholmilta. Hän oli saanut mainetta Kaivohuoneen ja Oopperakellarin pitäjänä ja halusi rakentaa paikalle mannermaisen loistohotellin, mutta hänen varansa eivät riittäneet hankkeen toteuttamiseen. Grönqvist rahoitti projektin ja vuokrasi hotellin Kämpille 20 vuodeksi; Kämp ehti kuitenkin pitää hotellia vain muutaman vuoden ajan, sillä hän kuoli jo 41-vuotiaana vuonna 1889. Toimintaa jatkoivat Kämpin leski Maria Kämp ja entinen saksalainen näyttelijä Karl König.
Kämpin suunnitteli Theodor Höijer, ja se edustaa uusrenessanssia. Sen on sanottu olleen yksi Helsingin uudenaikaistumisen ja ”pariisilaisuuden” symboleista. Hotellin pohjakerroksessa oli eteishalli, komea pääportaikko ja kaksi liiketilaa. Parhaat hotellihuoneet olivat Esplanadin puolella toisessa kerroksessa, Kluuvikadun puolella vuorostaan suuri ravintolasali ja kuuluisa kahden kerroksen korkuinen peilisali. Hotellissa oli alun perin ranskalaishenkinen vesikatto, mutta rakennusta korotettiin kerroksella vuonna 1914 Lars Sonckin suunnitelmien mukaan ja katto hävisi. Hotellin paalutustyöt olivat huonon maaperän vuoksi vaikeat, joten rakennuksen valmistuminen viivästyi. Avajaisia vietettiin lokakuussa vuonna 1887: hotelli oli ennennäkemättömän ylellinen, ja kaupungin lehdet ylistivät peilisalia, jota valaisi 25 sähkö- ja 24 kaasuvalaisinta. Sisustusta kutsuttiin "mannermaiseksi" ja "kosmopoliittiseksi". Hotelliin oli oma hevoskuljetus satamasta ja rautatieasemalta. Tarjoilijat käyttivät hännystakkien sijaan lyhyitä takkeja ja valkoisia esiliinoja kuten Euroopassa. Huoneita oli alun perin 75 kappaletta. Hotellin kellariin avattiin pian suosittu, Königin pitämä Biertunnel-oluttupa ja kesällä vuonna 1891 katukahvila.
Vuosisadan alussa Kämpissä viihtyivät muun muassa Akseli Gallen-Kallela, Robert Kajanus, Eino Leino, Juhani Aho, Armas Järnefelt ja Jean Sibelius. Kulttuuriväen tapaamisten kerrotaan venyneen vuorokausien pituisiksi: esimerkiksi Järnefeltin sanotaan lähteneen Kämpistä johtamaan konserttia Viipuriin ja palanneen muutaman päivän kuluttua jatkamaan samaa istuntoa. Kajanuksen väitetään kysyneen Järnefeltiltä "Puhelimessako kävit?", kun tämä astui huoneeseen. Taiteilijat ovat antaneet aiheen myös lukuisille muillekin anekdooteille. Jean Sibeliuksen säveltämä Musette-teema näytelmästä Kuningas Kristian II tunnetaan myös nimellä "Minä menen Kämpiin takaisin". Kerrotaan, että se syntyi aamuyöstä, kun Sibeliuksen vaimo Aino Sibelius esti miehensä pääsyn kotiinsa Kämpissä vietetyn illan jälkeen, eikä Sibeliukselle jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin lähteä takaisin hotellille. Myös Akseli Gallen-Kallelan maalaus Symposion on saanut inspiraationsa Kämpin illanvietoista.
Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 Kämpissä toimi jonkin aikaa Helsingin vallanneiden saksalaisten joukkojen päämaja. Samana vuonna hotelli siirtyi Kansallis-Osake-Pankin omistukseen ja sitä uudistettiin. Talvisodan aikana siellä asui ulkomaisia sotakirjeenvaihtajia ja hotellin baari toimi pommisuojana.
Kämpin hotellin ja ravintolan johtajana toimi ruotsalaissyntyinen Gustav Wilhelm Weman vuosina 1919–1941 ja hänen jälkeensä hänen tyttärensä Greta Lindblom (myöhemmin Berg) vuoteen 1965 saakka.