stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karen Barad
Teokset

(de) 2013: Diffraktionen: Differenzen, Kontingenzen und Verschränkungen von Gewicht. In: Corinna Bath, Hanna Meißner, Stephan Trinkhaus, Susanne Völker (Hg.): Geschlechter Interferenzen: Wissensformen - Subjektivierungsweisen - Materialisierungen. Berlin/ Münster: Lit, 2013, S. 27-68. ISBN 978-3-643-10904-0
(en/de) 2012: What is the Measure of Nothingness? Infinity, Virtuality, Justice / Was ist das Maß des Nichts? Unendlichkeit, Virtualität, Gerechtigkeit. In: dOCUMENTA (13): 100 Notes – 100 Thoughts / 100 Notizen – 100 Gedanken | Book Nº099, Hatje Cantz Verlag, 2012. ISBN 3-7757-2949-6. ISBN 3-7757-3129-6. ISBN 978-3-7757-3129-4
(en) 2012: On Touching - The Inhuman That Therefore I Am. In: differences: A Journal of Feminist Cultural Studies, 23(3): 206-223.
(en) 2012: Nature's Queer Performativity [the authorized version]. In: Kvinder, Køn og forskning/ Women, Gender and Research, Copenhagen, No. 1-2 (2012) Feminist Materialisms, pp. 25-53. pdf
(de) 2012: Agentieller Realismus. Über die Bedeutung materiell-diskursiver Praktiken. Aus dem Englischen von Jürgen Schröder. Berlin: Suhrkamp, 2012. Edition Unseld, Band 45. ISBN 978-3-518-26045-6
(en) 2007: Meeting the Universe Halfway. Quantum Physics and the Entanglement of Matter and Meaning. Duke University Press, 2007. ISBN 978-0-8223-3901-4, ISBN 978-0-8223-3917-5
(en) 2003: Posthumanist Performativity. Toward an Understanding of How Matter Comes to Matter. In: Signs. Journal of Women in Culture and Society. Band 28, Nr. 3, Spring 2003.
(en) 2001: Re(con)figuring Space, Time, and Matter. In: Marianne DeKoven (Hg.): Feminist Locations: Global and Local, Theory and Practice. Rutgers University Press, New Brunswick 2001. ISBN 0-8135-2922-0. ISBN 0-8135-2923-9
(en) 2001: Performing Culture / Performing Nature: Using the Piezoelectric Crystal of Ultrasound Technologies as a Transducer Between Science Studies and Queer Theories. In: Christina Lammar (Hg.): Digital Anatomy. Turia & Kant, Vienna 2001. ISBN 3-85132-293-2
Aiheesta muualla

Karen Baradin kotisivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Ludwig Busbetzky

Ludwig (Lovies, Lowies) Busbetzky (Busbetzki, Busbetzkÿ) (n. 1660 – 1699 Narva) oli virolainen säveltäjä ja urkuri. Merkittävään vironsaksalaiseen Busbetzky-musiikkisukuun kuulunut Ludwig opiskeli Dieterich Buxtehuden johdolla Lyypekissä vuosina 1679–1689; mahdollisesti hän sai opetusta myös Lüneburgissa sikäläiseltä urkuri-säveltäjä Christian Florilta. Vuosina 1685/1687–1699 Busbetzky toimi Narvan saksalaisen kirkon urkurina.
Busbetzkyn sävellyksistä on tallella kaksi kantaattia tai motettia, joita kumpaakin on aiemmin pidetty Buxtehuden tekeminä: Erbarm dich mein ô Herre Gott sopraanolle, altolle, tenorille, bassolle, kahdelle viululle, kahdelle violettalle, dulzianille/violonelle ja basso continuolle (BuxWV Anh. 9; käsikirjoitus S-Uu, Vok. mus. i hs. 82:32) ja Laudate Dominum sopraanolle, kahdelle viululle, dulzianille/violonelle ja basso continuolle (BuxWV Anh. 10; käsikirjoitus S-Uu, Vok. mus. i hs. 82:33).
Alemannia Aachen

Alemannia Aachen (koko nimi: Aachener Turn- und Sportverein Alemannia 1900 e.V.) on vuonna 1900 perustettu, Aachenista kotoisin oleva jalkapalloseura, joka pelaa Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Regionalliga Westissä. Kaudeksi 2006–2007 joukkue nousi pitkän tauon jälkeen 1. Bundesliigaan mutta putosi kauden päätteeksi jälleen toiselle sarjatasolle sijoituttuaan liigassa 17:nneksi. Edellisen kerran joukkue pelasi 1. Bundesliigassa kaudella 1969–1970. Perinteinen seura nousi joulukuussa 2009 2. Bundesliigan maratontaulukon kärkisijalle. Seuralla on noin 10 000 jäsentä. Edustusjoukkue on toiminut osakeyhtiömuotoisena vuodesta 2006.
Kausina 2007–2009 seuraa edusti yksi suomalainen, keskikenttäpelaaja Pekka Lagerblom. Seuran kuuluisin kasvatti nykypelaajista on Saksan maajoukkuepelaaja Torsten Frings.
Jalkapallon lisäksi seuraan kuuluu lentopallo-, pöytätennis-, sulkapallo- ja yleisurheilujaostot.
Saavutukset

Saksan cup finalisti: (3): 1953–1954, 1964–1965, 2003–2004
Saksan 1. Bundesliiga toinen sija (1): 1968–1969
Regionalliga West mestari (2): 1963–1964, 1966–1967
Regionalliga West/Südwest mestari (1): 1998–1999
UEFA Cup 32 parhaan joukossa (1): 2004–2005
Stadion

Vanha Tivoli stadion toimi pelipaikkana vuodesta 1908 kauden 2008/2009 loppuun.
Kaudeksi 2009–2010 seura siirtyi pelaamaan lähelle rakennetulle uudelle Tivoli stadionille, jonka kapasiteetti on 32 900.
Kirjallisuus

Franz Joseph Küsters, Walter Römer et al.: Olé Alemannia - Fussballgeschichten vom Aachener Tivoli, Alano Verlag, Aachen, ISBN 978-3924007324
Franz Creutz (kokoaja): Spielt am Samstag unser Fußballclub - Das Alemannia-Fanbuch, Meyer & Meyer Verlag, ISBN 978-3-89899-322-7
Franz Creutz (kokoaja): Operation Bundesliga - Das Tagebuch des Alemannia-Aufstiegs, Meyer & Meyer Verlag, ISBN 978-3-89899-260-2
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Stadionin kotisivu
Alemannia Aachen UEFA Cupissa 2004/2005
Alppikatu

Alppikatu
Alppikatu on katu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Kadun varrella on muun muassa Kuntatalo, Helsingin Diakonissalaitos, vanha käsityönopettajanopisto, joka on nykyisin asuintalo, Pyhän Sydämen kappeli, Helsingin työväenopisto ja Pelastusarmeijan Helsingin osaston asumispalveluyksikkö.
Alppikatu
Vuonna 1928 valmistunut Alppikatu 15 oli aikoinaan korttelinsa ensimmäinen kivitalo. Sen ovat suunnitelleet A. H. Gunnar Aspelin ja Arvi Niiniluoto.
Profiili

Alppikatu on noin 700 metriä pitkä. Se alkaa Ensi linjan risteyksestä Linnunlaulun huvila-alueen reunalta ja kulkee itäkoilliseen. Idässä Alppikatu päättyy umpikujaan, mutta sen päästä laskeutuu Itäiseksi Alppirinteeksi kutsuttu portaikko Helsinginkadulle, joka kulkee Alppikadun suuntaisesti. Myös hieman lännempänä, Helsingin työväenopiston rakennuksen toisella puolella on samantapainen Alppikadulta Helsinginkadulle johtava porrastettu jalankulkukatu, Läntinen Alppirinne. Alppikadun kanssa risteävät kadut lännestä itään lueteltuina ovat:
Ensi linja
Toinen linja
Kolmas linja
Wallininkatu
Kirstinkatu
Läntinen Alppirinne (portaikko)
Papinkatu
Itäinen Alppirinne (portaikko)
Lännessä Alppikadun ilmettä hallitsevat Diakonissalaitoksen ja Kuntatalon punatiiliset rakennuskompleksit. Alppikadun ja Helsinginkadun välissä sijaitsevat kallioille rakennettu Diakoniapuisto ja Tauno Palon puisto. Alppikatu on sekä autokaistojen että jalkakäytävien osalta asfalttipäällysteinen; Kirstinkadun risteyksessä on pätkä nupukiveä.
Historia

Alppikatu sai nimensä 1900-luvun alussa lähellä sijaitsevan Alppilan puistoalueen mukaan, jonka nimi puolestaan perustuu vuonna 1870 rakennettuun ravintola Alphyddaniin, joka sijaitsi Alpin alueella. Alppi (Alpen) oli 1840-luvulla perustettu vuokra-alue.
Alppikadun puutalot oli rakennettu suurimmaksi osaksi 1900-luvun alussa, ja ne purettiin nykyisten kerrostalojen tieltä 1950- ja 1960-luvuilla. Useimmat puutalot olivat kaksikerroksisia, muutamat olivat ainakin osittain kolmikerroksisia. Pisimpään säilyivät nykyisen Kuntatalon korttelin kolme puutaloa, jotka olivat arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjernan käsialaa vuodelta 1897. Talot paloivat 24. syyskuuta 1979.
Alppikadun vanhin asuinkerrostalo on Paasilan taloon kuuluva Alppikatu 20, joka valmistui vuonna 1907. Talon on piirtänyt arkkitehtitoimisto von Essen, Kallio & Ikäläinen. 1900-luvun alkupuoliskolla rakennettiin myös Alppikatu 2 (1925), Alppikatu 15 (1928) ja Alppikatu 25 (1937). Itäisen Alppirinteen talot, joihin Alppikatu päättyy, valmistuivat 1932 ja 1941.
Alppikadun ja Helsinginkadun välisiin kortteleihin eli Alppikadun parilliselle puolelle rakennettiin kerrostaloja 1950-luvulla. Korttelit rakennettiin verraten väljästi, joten näkymät Alppikadulta Linnanmäen ja Josafatin kallioiden suuntaan säilyivät avarina. Alppikadun pariton puoli oli jo puutalokauden aikana tiiviisti rakennettu. Puutalot purettiin ja tilalle kohosi useita asuinkerrostaloja vuosina 1961–1971. Alppikadun uusimmat talot sijaitsevat kadun länsipäässä. Kuntatalo valmistui vuonna 1982, rakennuskompleksin koko on 117 000 kuutiometriä. Helsingin Diakonissalaitoksen uudisrakennus valmistui vuonna 1989.
Muuta

Alppikadun ja Ensi linjan risteysalueelta on löydetty harvinaista graniittimuunnosta, joka on nimetty helsinkiitiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alppikatu Wikimedia Commonsissa
Alppikatu, Tarinoiden Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive)
Alppikadun läntinen osa auringonlaskun aikaan.
Alppikadun taloja Linnanmäen kallioilta nähtynä. Entinen Käsityönopettajanopiston rakennus vasemmalla.
Arnold Bennett

Brittiläinen kirjailija Arnold Bennett.
Enoch Arnold Bennett (27. toukokuuta 1867 Hanley, Staffordshire, Britannia – 27. maaliskuuta 1931 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen kirjailija.
Viihderomaanien ohella Bennett julkaisi merkittäviä realistisia elämänkuvauksia, kuten The Old Wives' Tale (1908) ja niin sanotun Clayhangerin trilogian (1910–1916). Hän hyödynsi kotiseutuaan kirjojensa materiaalina. Bennettin teosten suomennokset ilmestyivät aikansa halvoissa suosikkisarjoissa, kuten Otavan Tähtisarjassa.
Suomennetut teokset

Velikulta, seikkailutarina kaupunkiviisikosta. Suomentanut Toivo Wallenius. WSOY, 1918 – 2. p. Valkeakoski: Tiberius kirjat 2022 ISBN 978-952-7424-45-2 (ilmestyy huhtikuussa 2022)
Elävänä haudattu (Buried Alive). Suomentanut Ae Yi (=Aarne Ylermi). Minerva, 1921.
Loistohotelli Babylon (The Grand Babylon Hotel). Minerva, 1923.
Babylonin rakkautta (A Great Man), romaani. Otava, 1923.
Ilojen kaupunki. Suomentanut Aune Lindström. Minerva, 1925.
Leonora, romaani. Otava, 1925.
Suurhotellin salaisuuksia (The Grand Babylon Hotel). Kustannusosakeyhtiö Suomi, 1925 (ilmestynyt aiemmin nimellä Loistohotelli Babylon
Taivaallista ja maallista rakkautta, romaani. Suomentanut Anni Lehtonen. Otava, 1925 Sarja: Kirsikka-sarja, 8.
Miljoonamies huvittelee (The Loot of Cities). Suomentanut Eino Palola. Otava, 1926.
Vihan portit (The Gates of Wrath). Otava, 1926. Sarja: Tähtisarja, 59.
Kullan voima, romaani. Helsinki: Carl Geislerin kustannustoimisto, 1927.
Pakollinen huviretki (The strange vanguard), romaani. Suomentanut Aune Suomalainen. Otava, 1929
Naimisiin johtamassa, antologiassa: Seitsemäs "Hyvää yötä"!: hetki lepoa kunnes nukutte, toim. V. Hämeen-Anttila, Hämeenlinna: Arvi A. Karisto 1940
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arnold Bennett Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Arnold Bennetin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Blast

Blast on Manu Larcenetin sarjakuva. Sarjan suomentaja on Heikki Kaukoranta, ja sarjaa julkaisee suomeksi WSOY.
Suomennetut albumit

Röykkiö ihraa.  (Grasse carcasse, 2009.)  Suomentanut Heikki Kaukoranta. WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-37463-4  Sarja: Blast, 1
Pyhän diilerin ilmestys (L'Apocalypce selon Saint Jacky), suomentanut Heikki Kaukoranta, WSOY 2012 ISBN 978-951-0-39234-8 Sarja: Blast, 2
Päätä pahkaa (La tête premiere), suomentanut Heikki Kaukoranta, WSOY 2013 ISBN 978-951-0-39896-8 Sarja: Blast, 3
Toivottavasti buddhalaiset ovat väärässä (Pourvu que les bouddhistes se trompent), suomentanut Heikki Kaukoranta, WSOY 2015 ISBN 978-951-0-40955-8 Sarja: Blast, 4.
Aiheesta muualla

Reijo Valta: Blast – pysähdyksen tuokio. Pois työpöydältä 30.8.2011.
Katariina Norontaus: Täydellisen pysähdyksen hetkeä etsimässä. Turun sanomat 4.9.2011.
Jukka Laine: Kun joku liikahtaa, paikoillaan pysyvien mielestä tämä pakenee. Kvaak.fi 21.8.2011.
Jokke Saharinen: Blast 1: Röykkiö ihraa (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 11.10.2011.
Janne Suominen: Larcenet’n pimeä puoli (Arkistoitu – Internet Archive). Lumo 10.2.2012.
Jokke Saharinen: Blast iskee jälleen (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 9.12.2012.
Max Black

Max Black (24. helmikuuta 1909 Baku – 27. elokuuta 1988 Ithaca) oli anglo-amerikkalainen analyyttinen filosofi. Hän on vaikuttanut ennen kaikkea kielifilosofiaan, matematiikan filosofiaan,  tieteenfilosofiaan sekä taidefilosofiaan. Hänet tunnetaan myös Gottlob Fregen teosten julkaisijana ja kääntäjänä.
Black syntyi Azerbaidžanissa ja kasvoi Lontoossa, Englannissa, johon hänen perheensä muutti vuonna 1912 hänen ollessaan 3-vuotias. Hän opiskeli matematiikkaa Cambridgen yliopiston Queens' Collegessa, jossa kiinnostui matematiikan filosofiasta. Sekä Russell, Wittgenstein, George Edward Moore että Ramsey vaikuttivat kaikki Cambridgessa tuolloin, ja ovat saattaneet vaikuttaa Blackiin huomattavasti.
Black valmistui vuonna 1930 ja pääsi jatkamaan opintojaan Göttingenin yliopistoon vuodeksi. Vuosina 1931–1936 hän opetti matematiikkaa Newcastlen Royal Grammar Schoolissa. Vuosina 1936–1940 hän luennoi matematiikasta Institute of Educationissa Lontoossa. Vuonna 1940 hän muutti Yhdysvaltoihin ja siirtyi Illinoisin yliopistoon Urbana-Champaigniin. Vuonna 1946 hänestä tuli Cornellin yliopiston filosofian professori. Vuonna 1948 hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden.
Black on tutkinut muun muassa identiteetin metafysiikkaa. Artikkelissaan  "The Identity of Indiscernables" hän esitti vastaväitteensä Leibnizin lakia vastaan.
Blackin veli oli arkkitehti Misha Black.
Teoksia

The nature of mathematics (1933)
"Vagueness: An exercise in logical analysis". Philosophy of Science 4: 427–455. Julkaistu uudelleen teoksessa R. Keefe, P. Smith (toim.): Vagueness: A Reader, MIT Press 1997, ISBN 978-0-262-61145-9 (1937)
Models and metaphors: Studies in language and philosophy (1962)
Aiheesta muualla

Max Black (Arkistoitu – Internet Archive), MacTutor History of Mathematics Archive (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  MathSciNet  zbMATH 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Camulos

Arenacumin roomalaisleiristä löydetty gallo-roomalainen kirjoitus, joka on omistettu "Mars-Camulokselle"
Camulos tai Camulus oli Galliassa ja Britanniassa palvottu kelttien sodanjumala.
Camulodunon eli roomalaisittain Camulodunum (nykyinen Colchesterin kaupunki) sai nimensä Camuloksen mukaan. Roomalaiset samaistivat kelttijumalan omaan Mars-jumalaansa.
Lacuna Coil

| Lacuna Coil |
| --- | --- |

 Yhtyeen laulajat Cristina Scabbia ja Andrea Ferro.
Tiedot
Toiminnassa:  1994–
Tyylilaji:  goottimetalli, alternative metal
Kotipaikka:  Milano, Italia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Cristina Scabbia, laulu   Andrea Ferro, laulu   Marco Coti-Zelati, basso, koskettimet   Richard Meiz, rummut  
Levy-yhtiö:  Century Media  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lacuna Coil on italialainen metalliyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1994, mutta se toimi aluksi nimillä Sleep of Right (1994-1996) ja Ethereal (1996-1997).
Historia

Lacuna Coil teki demon nimeltä Ethereal toukokuussa 1996, ja lähetti sen useille eurooppalaisille levy-yhtiöille. Demo sisälsi kaksi kappaletta, "Frozen Feeling" ja "Shallow End". Yhtye sai vastauksen Nuclear Blastilta ja Century Medialta, ja päätti solmia sopimuksen Century Median kanssa.
Vuodesta 1996 asti yhtye on toiminut nimellä Lacuna Coil, johon yhtye vaihtoi nimensä koska nimellä Ethereal oli jo olemassa kreikkalainen yhtye. Nimi Lacuna Coil tarkoittaa tyhjää spiraalia. Vuonna 1997 yhtye solmi levytyssopimuksen Century Media Recordsin kanssa. Yhtyeen ensimmäinen täysimittainen albumi, In a Reverie julkaistiin vuonna 1999. Lacuna Coilin todellinen läpimurto tapahtui vuonna 2002 Comalies-albumin myötä. Comalies-albumilta erityisesti pinnalle nousi kappale "Heaven's A Lie", josta tehtiin myös musiikkivideo.
Lacuna Coilin keulakuva, Cristina Scabbia, äänestettiin Revolver-lehden lukijaäänestyksessä metallimusiikin kuumimmaksi naiseksi, minkä seurauksena luotiin kiertue The Hottest Chicks in Metal Tour 2007. Kiertueella yhtyeen matkassa kulkivat muun muassa Within Temptation, In This Moment, Stolen Babies, The Gathering, The Intersection ja Kylesa.
Vuonna 2022 julkaistu Comalies XX -albumi sisältää uusittuja versioita Comalies-albumin kappaleista.
Kokoonpano > Nykyiset jäsenet

Andrea Ferro - laulu (1994-)
Marco Coti-Zelati - basso, koskettimet (1994-)
Cristina Scabbia - laulu (1996-)
Richard Meiz - rummut (2019-)
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Michaelangelo Algardi - rummut, lyömäsoittimet (1994)
Raffaele Zagaria - kitara  (1994-1998)
Claudio Leo - kitara  (1994-1998)
Leonardo Forti - rummut, lyömäsoittimet  (1994-1998)
Cristiano "Pizza" Migliore - kitara  (1998-2014)
Cristiano 'CriZ "Mozzati - rummut, perkussiot  (1998-2014)
Marco "Maus" Biazzi - kitara  (1999-2016)
Ryan Blake Folden - rummut (2014-, livejäsen 2012-2013)
Diego Cavallotti - kitara (2014-2024)
Kokoonpano > Livejäsenet

Anders Iwers - kitara  (1997)
Steve Minelli - kitara  (1998)
Alice Chiarelli - koskettimet  (1998)
Diskografia > Studioalbumit

In a Reverie (1999,  Century Media Records)
Unleashed Memories (2001,  Century Media)
Comalies (2002,  Century Media; Ozzfest Edition, 2004)
Karmacode (2006,  Century Media)
Shallow Life (2009,  Century Media, EMI)
Dark Adrenaline (2012,  Century Media, EMI)
Broken Crown Halo (2014,  Century Media)
Delirium (2016,  Century Media)
Black Anima (2019,  Century Media)
Sleepless Empire (2025)
Diskografia > Uusintaversiot

Comalies XX (2022)
Diskografia > EP:t

Lacuna Coil (1997,  Century Media)
Halflife (2000,  Century Media)
Diskografia > Kokoelma-albumit

The EPs (2005,  Century Media, EMI)
Manifesto of Lacuna Coil (2009,  Century Media)
Diskografia > Singlet

Heaven's a Lie (2002)
Swamped (2004)
Our Truth (2006)
Enjoy the Silence (2006)
Closer (2006)
Within Me (2007)
Spellbound (2009)
I'm Not Afraid (2009)
I Like It (2009)
I Won't Tell You (2009)
Wide Awake (2009)
Trip the Darkness (2011)
Die & Rise (2014)
Nothing Stands in Our Way (2014)
I Forgive (2014)
The House of Shame (2016)
Delirium (2016)
Layers of Time (2019)
Reckless (2019)
Save Me (2019)
Bad Things (2021)
Tight Rope XX (2022)
Never Dawn (2023)
In The Mean Time (feat. Ash Costello) (2024)
Konsertit Suomessa

Nosturi, Helsinki, 25. lokakuuta 2006
Pakkahuone, Tampere, 26. lokakuuta 2006
Kaapelitehdas, Helsinki, 8. joulukuuta 2008, pääesiintyjänä Bullet for My Valentine
Pakkahuone, Tampere, 9. joulukuuta 2008, pääesiintyjänä Bullet for My Valentine
Nosturi, Helsinki, 15. helmikuuta 2010
Nosturi, Helsinki, 9. lokakuuta 2012
Paviljonki, Jyväskylä, 30. tammikuuta 2015
Yo-talo, Tampere, 24. toukokuuta 2017
John Smith - Rock festival, 20. heinäkuuta 2018
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lacuna Coil Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Virallinen kotisivu
Lacuna Coil
|  Andrea Ferro  Marco Coti Zelati  Cristina Scabbia  Ryan Blake Folden >  Michaelangelo Algardi  Raffaele Zagaria  Claudio Leo  Leonardo Forti  Cristiano "Pizza" Migliore  Cristiano 'CriZ "Mozzati  Marco "Maus" Biazzi  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  In a Reverie  Unleashed Memories  Comalies  Karmacode  Shallow Life  Dark Adrenaline  Broken Crown Halo  Delirium  Black Anima  Sleepless Empire 
EP:t:  Lacuna Coil  Halflife 
Uusintaversiot:  Comalies XX 
Kokoelmat:  The EPs  Manifesto of Lacuna Coil
Jeffrey Archer

| Jeffrey Archer |
| --- | --- |
 Jeffrey Archer Oslon kirjamessuilla vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1940 (ikä 84) Lontoo
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  kirjailija, poliitikko
Arvonimi: The Right Honourable
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Aiheesta muualla
www.jeffreyarcher.co.uk
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jeffrey Howard Archer, Weston-super-Maren paroni Archer (s. 15. huhtikuuta 1940) on brittiläinen kirjailija ja poliitikko. Hän on entinen parlamentin jäsen (1969–1974) ja Konservatiivipuolueen puoluehallituksen varapuheenjohtaja, jolle myönnettiin vuonna 1992 elinikäinen päärinarvo.
Poliittinen ura

Archer oli 29-vuotias, kun hänet valittiin vuonna 1969 konservatiivipuolueen edustajaksi parlamentin alahuoneeseen sen koko historian nuorimmaksi jäseneksi. Poliittinen ura katkesi kuitenkin 1974 konkurssiin. Pääministeri John Majorin aikana Archer kiersi puhumassa ympäri maata konservatiivisen puolueen sanomaa.
Vuonna 1985 silloinen pääministeri Margaret Thatcher kutsui Archerin konservatiivisen puolueen pr-päälliköksi. Archer valittiin puoluehallituksen varapuheenjohtajaksi. Hän joutui kuitenkin jälleen luopumaan poliittisista tehtävistä, sillä vuonna 1987 Daily Star -sanomalehti syytti häntä seksin ostamisesta Monica Coghlan -nimiseltä prostituoidulta. Archer haastoi lehden oikeuteen kunnianloikkauksesta ja sai 500 000 puntaa korvauksia henkisistä kärsimyksistä, mutta vuonna 1999 hän joutui toistamiseen ongelmiin, kun häneen kohdistettiin epäily alibin väärentämisestä kyseisessä oikeudenkäynnissä.lähde? Archer vetäytyi Lontoon pormestariehdokkuudesta ja sai heinäkuussa 2001 neljän vuoden vankeustuomion väärästä valasta. Vapauduttuaan heinäkuussa 2003 hän lopetti poliittisen uransa.lähde?
Kirjailijaura

Archerin esikoisteos Miljoonan dollarin petos (1976) perustuu pitkälle omakohtaisiin kokemuksiin. Hän on julkaissut romaaneja, novelleja, näytelmiä, televisiosarjoja ja lastenkirjallisuutta. Archerin kirjoja on julkaistu 97 maassa lähes 40 kielellä.
Suomennetut teokset

Miljoonan dollarin petos (1976)
Kerrotaanko presidentille? (1977)
Leppymättömät (1979)
Kane ja Abel (1980)
Tuhlaajatytär (1982)
Valtataistelu (1984)
Kunnian tähden (1986) – myös Kirjavaliot-lyhennelmä (1989)
Täydellinen murha: Kaksitoista kertomusta (1989, novellikokoelma)
Suuri unelma (1991)
Varkaiden kunnia (1993) – myös Kirjavaliot-lyhennelmä (1995)
Jättiläiset (1996)
Vain aika näyttää (2016)
Isän synnit (2017)
Vaietut salaisuudet (2017)
Maksun aika (2018)
Miekkaa vahvempi (2019)
Minkä taakseen jättää (Cometh the hour), suom. Susanna Tuomi-Giddings, Kerava: Sitruuna, 2020 ISBN 978-952-7343-17-3
Kruuna vai klaava (Head You Win) suom. Saana Rusi, Kerava: Sitruuna, 2020 ISBN 978-952-7343-23-4
Miehistä parhain (This Was A Man), suom. Susanna Tuomi-Giddings, Kerava: Sitruuna, 2021 ISBN 978-952-7343-34-0
Totta vai tarua (Tell tale) suom. Hanni Salovaara, Kerava: Sitruuna, 2021 ISBN 978-952-7343-41-8
Näkymätön verkko (Hidden in Plain Sight) suom. Suvi Koskiniemi, Kerava: Sitruuna, ilmestyy 2022 ISBN 978-952-7343-83-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeffrey Archer Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  UK Parliament 
Muut:  IdRef
Lila Oliver Asher

Lila Oliver Asher
| --- | --- |
Syntynyt:  15. marraskuuta 1921  
Kuollut:  11. helmikuuta 2021  (99 vuotta) 
Kansalaisuus:  Yhdysvallat  
Ammatit:  taidemaalari, kuvanveistäjä, taiteilija  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lila Oliver Asher (15. marraskuuta 1921 – 11. helmikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Asher teki lino- ja puupiirroksia, akvarelleja, veistoksia sekä muotokuvia. Toisen maailmansodan aikana hän piirsi sairaaloissa sotilaista 3600 muotokuvaa, joita julkaistiin myöhemmin kirjana nimellä Men I Have Met in Bed. Asherin teoksia on Smithsonian American Art Museumissa.