stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Delta blues
Historia > Valtavirtaistuminen

Toisen maailmansodan jälkeen perinteinen blues menetti suosiotaan. Delta bluesin vaikutus pysyi kuitenkin suurena. Mississippiläiset Muddy Waters ja Howlin’ Wolf muuttivat Chicagoon, missä heistä tuli Chicago bluesin edelläkävijöitä. He perustivat itsenäisen Chess Records -levy-yhtiön, joka julkaisi ”(I’m Your) Hoochie Coochie Manin” ja ”Moanin’ at Midnightin” kaltaisia menestyskappaleita. Delta bluesille ominaisen mies ja kitara -esiintymisen sijaan Waters ja Howlin’ Wolf esiintyivät yhtyeiden kanssa ja käyttivät sähköisiä soittimia. Encyclopedia of African-American Culture and History kirjoittaa Chicago bluesin olleen ”pohjimmiltaan delta bluesia, mutta sähköisesti soitetuilla ja vahvistetuilla soittimilla esitettynä”. Chicago bluesilla oli vuorostaan suuri vaikutus 1960-luvun rockiin.
Mississippiläissyntyinen B. B. King oli aikansa vaikutusvaltaisimpia sähkökitaristeja. Hänen kauttaan delta bluesin perintö vakiintui osaksi jazzin, rhythm and bluesin ja valtavirran popin tyylikirjoa.
Niin ikään mississippiläinen John Lee Hooker soitti perinteikästä delta bluesia. Vuonna 1948 hänen kappaleensa ”Boogie Chillen” saavutti suosiota muidenkin kuin bluesin harrastajien parissa. Myöhemmin Hooker alkoi sekoittaa delta bluesiin vaikutteita rockista ja soulista.
Historia > Delta bluesin uusi tuleminen

Kiinnostus delta bluesia kohtaan kasvoi 1960-luvulla, jolloin Son House, Skip James ja Bukka White sekä lukuisat muut delta blues -muusikot saavuttivat uutta suosiota. Heidän konserttinsa vetivät suurempia yleisöjä ja levynsä myivät enemmän kuin ennen sotaa.
Delta bluesin perintö eli vahvana The Rolling Stonesin, The Beatlesin ja Bob Dylanin musiikissa. Vuonna 1965 perustettu bluesrock-yhtye Canned Heat nimettiin Tommy Johnsonin ”Canned Heat Bluesin” mukaan, ja Johnson-vaikutteista kitaransoittoa kuultiin esimerkiksi vuoden 1968 menestyskappaleessa ”On the Road Again”. Rocktrio Cream julkaisi vuonna 1966 oman versionsa Skip Jamesin ”I’m So Gladista”, ja pari vuotta myöhemmin saman kappaleen levytti Deep Purple.
Uuden sukupolven yhtyeiden bluesvaikutteiset menestyskappaleet innoittivat nuorisoa tutustumaan lajityypin varhaisiin klassikoihin. Pohjois-Mississippin blueskulttuuri on pysynyt elinvoimaisena vielä 2000-luvullakin. Maineikkaita delta bluesista ammentavia muusikoita ovat esimerkiksi R. L. Burnside (1926–2005) ja David ”Junior” Kimbrough.
Mississippi Delta sijaitsee sisämaassa, eikä sitä tule sekoittaa Mississippin suistoon.
Cyborg

| Cyborg |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Albert Pyun
Käsikirjoittaja:  Kitty Chalmers
Tuottaja:  Yoram Globus Menahem Golan
Säveltäjä:  Kevin Bassinson
Kuvaaja:  Philip Alan Waters
Leikkaaja:  Scott Stevenson Rosanne Zingale
Pääosat:  Jean-Claude Van Damme
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Entertainment Golan-Globus Productions
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  7. huhtikuuta 1989
Kesto:  82 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  500 000 dollaria
Tuotto:  29 866 459 dollaria
Seuraaja:  Cyborg 2 – robottisota
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cyborg on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Albert Pyun ja käsikirjoittanut Kitty Chalmers. Pääosissa näyttelivät Jean-Claude Van Damme, Deborah Richter, Vincent Klyn, Alex Daniels, Jackson Pinckney ja Dayle Haddon.
Kuvaukset

Cannon Films:in tarkoituksena oli alun perin tehdä jatko-osa vuoden 1987 He-Man-elokuvalle Masters of the Universe ja live-action Spider-Man-elokuva. Ohjaaja Albert Pyun suunnitteli kuvata molemmat projektit samanaikaisesti. Cannon oli kuitenkin taloudellisissa vaikeuksissa ja joutui perumaan sopimukset He-Manin ja Spider-Manin omistajien Mattelin ja Marvel Entertainment Groupin kanssa.
Cannon oli jo käyttänyt 2 miljoonaa dollaria molempien elokuvien pukuihin ja lavasteisiin ja päätti aloittaa uuden projektin saadakseen rahat takaisin. Pyun kehitti Cyborg-elokuvan tarinan yhdessä viikonloppussa. Pyun kuvitteli roolittaa Chuck Norrisin pääosaan, mutta yhteistuottaja Menahem Golan valitsi rooliin Jean-Claude van Dammen. Elokuva kuvattiin alle 500,000 dollarilla, ja kuvattiin 23 päivässä. Elokuva kuvattiin Pohjois-Carolinan Castle Haynessa ja Wilmingtonin DEG Film Studiosilla, sekä Kalifornian Imperial Countyssä.
Juoni

Yhteiskunnallisen sekasorron ja tappavan epidemian riivaama tulevaisuuden Yhdysvallat on vajonnut brutaalin painajaisen kouriin. Vain Pearl Prophet niminen kyborgi pystyy kehittämään kaivatun rokotteen. Mutta kun Pearl yrittää epätoivon vimmalla viedä tietoa Atlantaan voidakseen pelastaa maailman, joukko ihmissyöjiä sieppaa hänet. He tahtovat rokotteen itselleen voidakseen hallita maailmaa. Ihmissyöjät päättävät viedä kyborgin Atlantaan, mutta tietämättään saavat kintereilleen palkkasoturi Gibsonin ja hänen perässään kulkevan Nadyn, joka on lähtenyt pelastamaan Pearlin ja ihmiskunnan. Sitä vastoin Gibsonia ei kiinnosta ihmiskunnan kohtalo vaan kosto sieppaajien johtajaa Fenderiä kohtaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean-Claude Van Damme  | … |  Gibson Rickenbacker   |
|  Deborah Richter  | … |  Nady Simmons   |
|  Vincent Klyn  | … |  Fender Tremolo   |
|  Alex Daniels  | … |  Marshall Strat   |
|  Dayle Haddon  | … |  Pearl Prophet   |
|  Blaise Loong  | … |  Furman Vux/Pirate/Bandit   |
|  Rolf Muller  | … |  Brick Bardo   |
|  Haley Peterson  | … |  Haley   |
|  Terrie Batson  | … |  Mary   |
|  Jackson Pinckney  | … |  Tytus/Pirate/Bandit   |
|  Janice Graser  | … |  Vorg   |
|  Robert Pentz  | … |  Base/Pirate/Bandit   |
|  Sharon K. Tew  | … |  Prather/Pirate/Bandit   |
|  Chuck Allen  | … |  Vondo/Pirate/Bandit   |
|  Stefanos Miltsakakis  | … |  Xylo/Pirate/Bandit   |
Suomessa

Suomessa elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle 5. toukokuuta 2001. Sittemmin se esitettiin myös televisiossa Nelosella 9. huhtikuuta 2010.
Vastaanotto

Elokuva sai suurilta osin kielteistä palautetta. Juoni oli Chicago Sun Times -lehden mukaan yksinkertainen ja elokuvaa pidettiin lähinnä vain tavallisena kamppailajin elokuvana, jossa näyttelijät ovat pukeutuneet asusteisiin, mutta eivät löydä paikkaa minne mennä. Väkivaltaisuudesta ja synkästä teemasta huolimatta Washington Post -lehti kehottaa katsojaa ajattelemaan elokuvaa enemmän komediana kuin vakavana toimintaelokuvana.
| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Allrovi: 1/5
DVD-Opas: 1/5
Iltalehti: 1/5
Rotten Tomatoes: 2.9/10
Do I Wanna Know?

| ”Do I Wanna Know?” Arctic Monkeys |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: AM
 Julkaistu: 19. kesäkuuta 2013
 Tuottaja(t): James Ford Ross Orton
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, garage rock, indie rock, stoner rock
 Kesto: 04.33
 Levy-yhtiö: Domino
Arctic Monkeysin muut singlet
| ”R U Mine?” 2012 | ”Do I Wanna Know?” 2013 | ”Why'd You Only Call Me When You're High?” 2013 |
Do I Wanna Know? on brittiläisen indie rock-yhtye Arctic Monkeysin kappale heidän viidenneltä, AM-studioalbumilta. Kappale julkaistiin singlenä siihen liittyvän musiikkivideon kanssa 19. kesäkuuta 2013 ja se on saatavilla digitaalisesti ladattavana ITunesin kautta. Singlestä julkaistiin myös vinyyliversio 22. heinäkuuta 2013 B-puolen ”2013”-singlen kanssa.
Kappale soitettiin ensimmäistä kertaa livenä 22. toukokuuta 2013 Venturassa, Kaliforniassa yhtyeen AM Tour-kiertueen ensimmäisessä konsertissa. Kiertueen aikana ”Do I Wanna Know?” on soitettu aina avauskappaleena.
”Do I Wanna Know?” on päässyt Britannian singlelistan 11. sijalle, sekä päässyt listoille muissa lukuisissa valtioissa. Se oli Arctic Monkeysin ensimmäinen kappale, joka pääsi Billboard Hot 100 -listalle sijoittuen 99. sijalle joulukuussa 2013.
Käännös suomeksi
Cathy Cavadini

| Cathy Cavadini |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Catherine Cavadini
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1961 (ikä 63)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Cathrine Cavadini Cathy Cavidini
Aktiivisena:  1978–
Merkittävät roolit:  Jennifer Parker (Paluu tulevaisuuteen) Papu (Tehotytöt)
Aiheesta muualla
catherinecavadini.com
IMDb 
Catherine Cavadini (s. 21. huhtikuuta 1961) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Papun äänenä Tehotytöissä.
Ura

Cavadini opiskeli Millikanin high schoolissa Long Beachilla, josta hän valmistui vuonna 1979. Cavadini teki ensimmäisen ääniroolinsa 1980-luvulla animaatiosarjaan Mr. T. Hän teki myös elokuvaan Tappajahain kosto sivuääniä. Cavadini jatkoikin sivuäänien tekemistä niin animaatioihin kuin näytelmäelokuviin, kuten Isäni on kummitus, Roskakuskit, Varjoankka, Vaaleanpunainen pantteri ja Leijonakuningas. Ensimmäinen merkittävä äänirooli hänellä oli animaatioelokuvassa Fievel matkalla villiin länteen, jossa hän näytteli Tanya Mousekewitziä. Muutamaa vuotta myöhemmin Cavadini sai uransa merkittävimmän roolin animaatiosarjasta Tehotytöt, joka kesti aina vuoteen 2005 asti.
Sittemmin Cavadini on tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten Final Fantasy X, Gun ja Happy Feet. Tehotyttöjen jälkeen Cavadini on ääninäytellyt muun muassa animaatiosarjoissa Teen Titans, Batman, My Life as a Teenage Robot ja Justice League.
Filmografia

| Ilmestymisvuosi | TV-sarja tai elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1978 | Roboto Taekwon |  |
| 1983 | Mister T | Skye |
| 1984 | Kidd Video | Glitter |
| 1985 | Jem | Clash, Connie |
| 1986 | My Little Pony: The Movie | North Star |
| 1987 | Tappajahain kosto | sivuäänet |
| 1989 | Leikitäänkö lääkäriä? |  |
| 1990 | Isäni on kummitus | sivuäänet |
| 1991 | Varjoankka | sivuäänet |
| 1991–1993 | Paluu tulevaisuuteen | Jennifer Parker |
| 1991 | Fievel matkalla villiin länteen | Tanya Mousekewitz |
| 1993 | Vaaleanpunainen pantteri | sivuäänet |
| 1994 | Leijonakuningas | sivuäänet |
| 1997 | Duckman | sivuäänet |
| 1998–2005 | Tehotytöt | Papu, sivuäänet |
| 2002 | Lilo & Stitch | sivuäänet |
| 2002 | Justice League | Dr. Mary |
| 2002 | Powerpuff Girls – elokuva | Papu |
| 2004 | Teen Titans | Chrysalis Hunter |
| 2004 | Batman | elokuvatähti, toimittaja |
| 2004 | My Life as a Teenage Robot | laulaja, tyttö #3 |
| 2004 | Justice League Unlimited | Katie |
| 2005 | Duck Dodgers | Cheerleader |
| 2007 | Ben 10 | Cooper |
| 2009 | Batman: The Brave and the Bold | Alanna |
| 2011 | All-Star Superman | Floral |
Aiheesta muualla

Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
Tehotytöt
| --- | --- |
Hahmot:  Papu • Pipa • Poppana • Muut hahmot
Elokuva:  Powerpuff Girls – elokuva
Jaksot:  Luettelo Tehotyttöjen jaksoista
Videopelit:  Paint the Townsville Green • Mojo's Pet Project • Mojo Jojo A-Go-Go • Chemical X-Traction • Relish Rampage • Bad Mojo Jojo • Him and Seek • Battle Him!
Muuta:  Craig McCracken • Cathy Cavadini • Tara Charendoff •  E.G. Daily • Demashita! Powerpuff Girls Z
Cybertron

Transformerien kotiplaneetta.
Cybertron on fiktiivinen Autobottien ja Decepticonien kotiplaneetta Transformers-universumissa. Cybertronin pääkaupunki on Iacon Hub City, joka palvelee myös Autobottien päämajana, kun Decepticonien kotipaikka on Kaon.
Cybertronin kuut

Cybetron-planeettaa kiertävät kaksi kuutukikohtaa, Kuuasema 1 (engl. Moonbase 1) ja Kuuasema 2 (engl. Moonbase 2), mainitaan vasta ensimmäisen kerran elokuvassa The Transformers: The Movie (1986). Elokuvassa molemmat kuuasemat tuhoutuvat, kun planeetansyöjä Unicron syö ne. Kuut esiintyvät myös Transformers: Cybertronissa.
The Transformers > Animaatiosarja

Alkuperäisen Transformers-animaatiosarjan mukaan Cybertron oli vielä 12 miljoonaa vuotta sitten tekno-orgaanisen rodun, Quintessonien, tehdas robottien rakentamiseen. He käyttivät näitä joko työvoimana tai viihdyttääkseen itseään. Mutta sitten robotit nousivat kapinaan ja alkoi Ensimmäisen Cybertronin sota, jossa Quintessonit saatiin ajettua pois Cybertronilta. Mutta pian cybertronilaiset jakautuivat kahteen ryhmittymään: rauhaa rakastaviin Autobotteihin sekä sotaa lietsoviin Decepticoneihin. Alkoi Toinen Cybertronin sota, jonka Autobotit voittivat keksittyään muuntautumisen.
Sodan jälkeen alkoi Kultakausi (engl. Golden Age) ja silloin Cybertron kukoisti enemmän kuin koskaan. Mutta 9 miljoonaa vuotta sitten Decepticonit olivat myös oppineet muuntautumaan ja heidän johtakseen nousi Megatron, joka aloitti Kolmannen Cybertronin sodan. Yksi vanhimmista transformereista, Alpha Trion, rakensi Megatronin haavoittamasta nuoresta robotista, Orion Paxista, Autobottien uuden johtajan nimeltä Optimus Prime.
Unicron-trilogia

Transformers: Energonissa Primuksen, transformerien luojan kipinä on Cybertronin ytimessä, mutta Transformers: Cybertronissa Cybertron muuntautuu paljastaen aikoja sitten kuolleeksi luullun Primuksen.
Elokuvasarja

Michael Bayn ohjaamassa Transformers-elokuvasarjassa Cybertron oli tullut eläväksi ja kukoistavaksi imperiumiksi Allsparkin ansiosta. Mutta Optimuksen johtamien Autobottien ja Megatronin johtamien Decepticonien ajauduttua sotaan ja Allsparkin kadottua, planeetta muuttui autiomaaksi. Alun perin Cybertron olisi voitu palauttaa muinaiseen loistoonsa Allsparkin avulla. Mutta sodan lopettamiseksi Autobotit päättivätkin tuhota Allsparkin. Elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli Sentinel Prime aikoi käyttää avaruussiltapilareitaan tuodakseen Cybertronin Maan kiertoradalle ja käyttää ihmisiä orjatyövoimana sen korjaamiseksi. Mutta ohjauspilarin tuhoutuessa, Cybertron oli yhä avaruussillan välissä ja sulkeutuessaan, silta imaisi Cybertronin sisäänsä, tuhoten sen lopullisesti.
Elokuvassa Transformers: Viimeinen ritari Cybertron on melkein palasina Kuun pimeän puolen tapahtumien vuoksi, mutta transformereiden luojaksi itseään väittävä Quintessa on onnistunut pitämään Cybertronin palaset yhdessä. Optimus Primen saavuttua Cybertronille, Quintessa onnistui aivopesemään hänet Nemesis Primeksi ja käskemään häntä hakemaan Maasta hänen sauvansa jonka hänen entiset soturinsa, Iaconin ritarit, varastivat sen häneltä vuosia sitten ja ovat luovuttaneet sen Merlinille, joka piti siitä huolta kuolemaansa saakka. Sauvan avulla Quintessa pystyisi imemään Maan sisällä uinuvan Unicronin elinvoiman ja sillä käyttäen onnistuisi uudelleenrakentamaan Cybertronin. Cybertronin saavuttua Maapallolle, sen palat iskeytyivät maankamaralle pitäen planeetat tiukasti yhdessä. Optimuksen palauduttua entiselleen, Megatron vei Optimukselta sauvan ja vei sen Quintessalle, joka alkoi imemään Stonehengen kautta Unicron elinvoimaa korjatakseen Cybertronin kärsimät vahingot. Quintessa melkei onnistui, kunnes Optimus ja Bumblebee luulivat tappaneensa hänet mutta hän vetäytyi Cybertronin kammiolta teleporttaamala itsensä Maalle ja siellä esittämään ihmisnaista, Autobottien itse luullessa tappaneensa tämän. Tämän jälkeen Cybertron on sidoksissa Maahan, mutta Autobotit, Iaconin ritarit ja ihmiset päättävät yhdessä rakentaa uudelleen molemmat maailmat.
Aiheesta muualla

Lisätietoa Cybertronista TFWIKI.Netissä, Transformers-aiheisessa Wikiassa
Transformers
Cybertron siirtymässä Maan kiertoradalle elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli.
Claude Jutra

Claude Jutra (11. maaliskuuta 1930 – 5. marraskuuta 1986) oli kanadanranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluu useasti parhaaksi kanadalaiselokuvaksi äänestetty Setäni Antoine (1971). Jutra oli kotoisin Kanadan ranskankielisestä provinssista Quebecistä.
Jutraa pidetään Quebecin keskeisimpiin kuuluvana elokuvantekijänä, joka aloitti uransa National Film Board of Canada -tuotantoyhtiössä elokuvaajana dokumentoiden provinssin 1960-luvulta alkanutta ”hiljaista vallankumousta”, sosiaalisia uudistuksia ja siirtymistä katolisen kirkon vallasta kohti maallista demokratiaa. Hänen ensimmäinen näytelmäelokuvansa, NFB:n ulkopuolella tuotettu À tout prendre on omaelämäkerrallinen uuden aallon elokuva, jonka teemoja ovat rotujen välinen rakkaus, homoseksuaalisuus ja boheemi elämäntyyli. Sitä arvostivat monet elokuvantekijät, kuten Bernardo Bertolucci, Jean Renoir ja John Cassavetes. Elokuva saattoi ohjaajan velkoihin, joita hän makseli tekemällä 1960-luvun mittaan monia opetuselokuvia NFB:lle. Vuosikymmenen lopulla Jutra opetti vuoden verran käsikirjoittamista Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
Kehutun ja palkitun Setä Antoinen jälkeen Jutra ohjasi Anne Hébertin romaanin Suuri rakkaus pohjalta Kanadan siihen asti kalleimman elokuvan Kamouraska (1973), pääosassa Geneviève Bujold. Elokuva ei menestynyt kaupallisesti eikä taiteellisesti, kuten ei myöskään sitä seurannut avioliittokomedia Pour le meilleur et pour le pire (1975). Jutra vetäytyi julkisuudesta opetustyöhön ja siirtyi tekemään englanninkielisiä tv-tuotantoja CBC-yleisradioyhtiölle. Hän yritti paluuta pitkän elokuvan tekijäksi Margaret Atwoodin romaaniin perustuvalla filmillä Erämaan salaisuus (Surfacing, 1980), mutta senkin vastaanotto oli huono. Pian häntä alkoi vaivata paheneva Alzheimerin tauti, mutta hän jatkoi voimiensa mukaan ohjaamista ja näyttelemistä, viimeisenä roolinaan Alzheimerista potilaalleen uutisoivana lääkärinä Paule Baillargeonin elokuvassa Sonia (1986). Jutran viimeiseksi pitkän elokuvan ohjaustyöksi jäi 1940-luvun mielisairaalaan suljetuista terveistä orpolapsista kertova La dame en couleurs (1985).
Masennuksesta ja pahenevasta dementiasta kärsinyt Jutra katosi kotoaan Montrealista 5. marraskuuta 1986. Hänen ruumiinsa löydettiin St. Lawrence -joesta 19. huhtikuuta 1987. Kuolema oli ilmeisesti itsemurha hukuttautumalla.
Jutralle myönnettiin vuonna 1984 Albert-Tessier-palkinto. Hänen mukaansa on nimetty vuosittain jaettava Jutra-palkinto, Montrealissa sijaitseva  Cinémathèque Québécoise -elokuvateatterisali sekä puolen tusinaa puistoa, aukiota tai katua eri puolilla Quebeciä. Vuonna 2016 julkaistu, elokuvatutkija Yves Leverin kirjoittama Jutran elämäkerta toi esiin useita syytöksiä nuorten poikien seksuaalisesta hyväksikäytöstä, ja useimmat näistä kunnianosoituksista on peruttu ja nimet vaihdettu.
Elokuvaohjauksia

Youth and Music (1956, lyhyt dokumentti)
Tuolin tarina tai Hassu tuoli (1957, animaatio yhdessä Norman McLarenin kanssa)
Les mains nettes (1958)
La Lutte (1961, lyhyt dokumentti painista)
À tout prendre (1963), myös käsikirjoitus
Rouli-roulant (1966, rullalautailua muka vastustava lyhyt ”mockumentary”)
Wow (1969, pitkä dokudraama Montrealin teineistä)
Setäni Antoine (1971)
Kamouraska (1973)
Pour le meilleur et pour le pire (1975)
Surfacing (1980)
By Design (1981)
La dame en couleurs (1985)
Claude Julien

| Claude Julien |
| --- | --- |
 Claude Julien vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1960 (ikä 64) Blind River, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1980–1992
Seurat:  Port Huron Flags (IHL) Salt Lake Golden Eagles (CHL) Milwaukee Admirals (IHL) Fredericton Express (AHL) Quebec Nordiques (NHL) Baltimore Skipjacks (AHL) Halifax Citadels (AHL) Kansas City Blades (IHL) Moncton Hawks (AHL)
Valmennusura
Vuodet:  1996–
Seurat:  Hull Olympiques (QMJHL) Hamilton Bulldogs (AHL) Montreal Canadiens (NHL) New Jersey Devils (NHL) Boston Bruins (NHL) 
Claude Julien (s. 23. huhtikuuta 1960 Blind River, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja.
Vuosina 1980–1992 Julien pelasi 136 IHL-, 148 CHL-, 469 AHL- ja 14 NHL-ottelua.
2007–2017 Julien valmensi Pohjois-Amerikan NHL:ssä pelaavaa Boston Bruinsia. Vuonna 2011 joukkue voitti Stanley Cup -mestaruuden. Julien oli Kanadan maajoukkueen apuvalmentajana vuoden 2014 talviolympialaisissa. Helmikuussa 2021 Julien erotettiin tehtävästään Montreal Canadiensin päävalmentajana.
Aiheesta muualla

Claude Julien The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bruce Boudreau | Jack Adams Awardin voittaja 2009 | Seuraaja: Dave Tippett |
Dominikaanileski

| Dominikaanileski |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Lesket Viduidae
Suku::  Lesket Vidua
Laji::  macroura
Kaksiosainen nimi
 Vidua macroura  (Pallas, 1764) 
Katso myös
   Dominikaanileski Wikispeciesissä   Dominikaanileski Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vidua macroura + Lonchura cucullata
Dominikaanileski (Vidua macroura) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Dominikaanileskeä tavataan luonnonvaraisena suuressa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Claude Lanzmann

Claude Lanzmann.
Claude Lanzmann (27. marraskuuta 1925 Pariisi – 5. heinäkuuta 2018 Pariisi) oli ranskalainen dokumentaristi. Hänen tunnetuin työnsä on yhdeksäntuntinen holokaustia käsittelevä Shoah (1985). Hänelle myönnettiin vuonna 1986 kunnia-César.
Lanzmann kuului Jean-Paul Sartren sisäpiiriin, ja hän kirjoitti freelancerina muun muassa France Dimanche -lehteen. Lanzmann teki televisioon reportaasia Israelin asevoimista Siinain niemimaalla ja sen jälkeen tuli Lanzmannin ensimmäinen elokuva Israel, Why.
Lanzmannin toinen elokuva oli holokaustidokumentti Shoah (1985), jonka hän kuvasi 1970-luvulla Puolan-matkoillaan. Noin yhdeksän ja puoli tuntia kestävässä elokuvassa holokausti esitetään ilman arkistomateriaalia ja musiikkia. Siinä on vain puolalaisia maisemia sekä juutalaisten, saksalaisten ja puolalaisten haastatteluja.
Lanzmann palasi holokaustiaiheeseen elokuvassaan Le dernier des injustes. Vuonna 2013 julkaistu elokuva keskittyy vuonna 1975 tehtyihin haastatteluihin, joissa Lanzmann keskustelee Theresienstadtin viimeisen vanhimman, wieniläisen rabbin Benjamin Murmelsteinin kanssa. Dokumentin nimi on väännös André Schwarz-Bartin teoksen Viimeinen vanhurskas alkuperäisestä ranskankielisestä nimestä Le dernier des Justes, joka on Murmelsteinin itsestään käyttämä nimitys..
Lanzmann julkaisi vuonna 2017 dokumentin Napalm, joka kertoo hänen vierailustaan Pohjois-Koreassa 1950-luvulla. Vain viikko ennen Lanzmanin kuolemaa ilmestyi hänen viimeinen dokumenttinsa, neljä ja puoli tuntia kestävä elokuva, joka keskittyy neljän holokaustista selviytyneen haastatteluihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Claude Lanzmann Wikimedia Commonsissa
Claude Lanzmann Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Do It!

| Do It! Pink Fairies |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1969-1971
 Julkaistu: 14. tammikuuta 1999
 Tyylilaji: psykedeelinen rock underground
 Kesto: 55.58
 Levy-yhtiö: Total Energy
Pink Fairiesin muut julkaisut
| Mescaline and Mandies Round at Uncle Harry's 1998 | Do It! 1999 | Master Series 1999 |
Do It! on Pink Fairiesin kokoelma-albumi joka sisältää live- ja studionauhoituksia sekä rumpali-laulaja Twinkin soolomateriaalia.
Kappaleet

Do It! - 2:59 (Duncan Sanderson/Paul Rudolph/Russell Hunter/John Alder)
Mexican Grass War (live) - 1:24 (Twink)
10,000 Words in a Cardboard Box - 4:27 (Junior/Twink)
The Sparrow Is a Sign - 2:23 (Twink/Steve Peregrine Took)
Why Does a Red Cow? (live) - 0:21 (Trad.)
Mexican Grass War (live) - 5:24 (Twink)
Do It! (live) - 3:23 (Twink)
Uncle Harry's Last Freakout (live) - 19:22 (The Pink Fairies)
Mexican Grass War (more live) - 1:02 (Twink)
Suicide - 4:22 (Twink)
The Snake (live) - 10:51 (The Pink Fairies)
1: demo 1970
2,6,7,8,9: Glastonbury 24. kesäkuuta 1971
3,4,10: Twinkin sooloalbumilta Think Pink (1970)
5,11: Weeley-festivaali elokuu 1971