stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suunnittelumalli
Luokittelu > Käyttäytymismallit

Käyttäytymismalli kuvaa ohjelman kulun vaihe vaiheelta (algoritmi), olioiden tehtävät (vastuut) ja olioiden suhteet toisiinsa ja niiden välisen yhteistyön (vuorovaikutus). Käyttäytymismalli kuvaa lisäksi ohjelmiston staattisen rakenteen (luokat). Käyttäytymismalli voi olla luokkiin perustuva (mm. operaatiorunko- ja tulkkimalli), olioihin perustuva (mm. tarkkailija-, vastuuketju- ja välittäjämalli) tai toiminnallisuuden kapselointi olioon (mm. iteraatio-, komento-, strategia-, tila- ja vierailijamalli). Käyttäytymismalli kuvaa olioiden välisen ohjelman suorituksen aikana tapahtuvan dynaamisen vuorovaikutuksen
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Yleisfunktio

Yleisfunktio (Template Method) perustuu toimintojen delegointiin luokille perintää käyttäen. Abstraktissa rajapintaluokassa määritellään tuotantoluokkien ne toiminnallisuudet, jotka ovat samat kaikissa alaluokissa. Tuotantoluokissa määritellään ne toiminnallisuudet, joiden käyttäytyminen voi vaihdella.
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Tulkki

Tulkki (Interpreter) perustuu toimintojen delegointiin luokille perintää käyttäen. Laaditaan ohjelmointikieli, jolla voidaan määritellä haluttu toiminnallisuus. Ohjelmoidaan luokkia käyttäen tulkkausohjelma, joka kääntää kieliopin mukaiset käskyt toiminnallisuudeksi.
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Tarkkailija

Tarkkailija (Observer)	Perustuu toimintojen delegointiin olioille käyttäen koostamista. Olioiden välinen tiedonsiirto tapahtuu tarkkailijaa käyttäen, joka muuttaa olion tiedon niissä olioissa, jotka ovat siitä riippuvaisia (yksi-moneen-suhde). Klassinen esimerkki tarkkailijasta on MVC-malli (Model-View-Controller; Luokkamalli-Näkymä-Valvoja-malli).
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Vastuuketju

Vastuuketju (Chain of Responsibility) perustuu toimintojen delegointiin olioille koostamista käyttäen. Olioiden välinen tiedonsiirto perustuu pyynnön mahdollisesti käsittelevien olioiden (kandidaattioliot) muodostamaan ketjuun, jossa pyyntö käsitellään siinä oliossa, joka voi toteuttaa pyynnön. Pyynnön vastaanottava (käsittelevä) olio ei ole sidottu pyynnön lähettäneeseen olioon.
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Välittäjä

Välittäjä (Mediator) perustuu toimintojen delegointiin olioille koostamista käyttäen. Eri olioiden välinen tiedonsiirto tapahtuu abstraktia kapseloitua välittäjäoliota käyttäen eli vuorovaikutuksessa olevat oliot eivät voi viitata toisiinsa, edistää olioiden löyhää sidontaa.
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Iteraatio

Iteraatio (Iterator) perustuu toiminnallisuuden kapselointiin olioon ja funktioiden kutsumiseen tarpeen mukaan. Esimerkiksi tietorakenteen läpikäymiseen peräkkäisjärjestyksessä käytettävä toiminnallisuus kapseloidaan olioon.
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Komento

Komento (Command) perustuu kutsun kapselointiin abstraktiin olioon ja funktioiden kutsumiseen tarpeen mukaan tätä oliorajapintaa käyttäen.
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Muisto

Muisto (Memento) perustuu olion sisäisen tilan kapselointiin. Olion sisäinen tila kapseloidaan muisto-olioon, jonka tietoihin on pääsy vain tiedon lähdeoliolla.
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Strategia

Strategia (Strategy) perustuu olion ohjelma-algoritmien kapselointiin tuotanto-olioihin, joista muodostuu tuotanto-olioperhe. Abstrakti strategiaolio ohjaa pyynnön tuotanto-oliolle.
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Tila

Tila (State) Perustuu olion tilan (ja tilaan liittyvän vaihtuvan toiminnallisuuden) kapselointiin abstraktin olion valitsemaan tuotanto-olioon. Kun a.oliota kutsutaan, se valitsee sen hetkisen tilansa mukaisen toiminnallisuuden toteuttavan konkreettisen olion.
Luokittelu > Käyttäytymismallit > Vierailija

Vierailija (Visitor) Perustuu kutsuvien luokkien yhtäpitävän toiminnallisuuden kapselointiin tuotantoluokkaan ja funktioiden kutsumiseen tarpeen mukaan abstraktia rajapintaluokkaa käyttäen. Kutsuvien luokkien toiminnallisuutta voidaan lisätä ilman niiden luokkarakenteen muuttamista tuotantoluokkia lisäämällä.
Suunnittelumallit ja ohjelmistokehykset

Suunnittelumalleilla ja kehyksillä on läheinen yhteys, koska molempien tarkoituksena on tavallisesti lisätä ohjelmiston joustavuutta ja siirrettävyyttä. Suunnittelumalleja voidaan käyttää myös kehysten dokumentointiin perusteltaessa sitä, miksi valittuun suunnitteluratkaisuun on päädytty.
Kirjallisuutta

Gamma, Erich, Helm, Richard, Johnson, Ralph & Vlissides, John. (2007). Design Patterns: Elements of Reusable Object-Oriented Software. Westford, Massachusetts: Addison-Wesley. ISBN 0201633612
Aiheesta muualla

Alexanderin Design Patternit[vanhentunut linkki]. (PDF)
https://github.com/iluwatar/java-design-patterns
Talkameltit

| Talkameltit |
| --- | --- |
 Talkameltti (Retropinna retropinna)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kuorekalat Osmeriformes
Heimo::  Talkameltit  Retropinnidae  Gill, 1862
Alaheimot ja suvut
 Prototroctinae Prototroctes  Retropinninae Retropinna  Stokellia 
Katso myös
   Talkameltit Wikispeciesissä   Talkameltit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Talkameltit eli australiankuoreet (Retropinnidae) on kuorekalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Talkameltit ovat pienehköjä, hopeakylkisiä ja rasvaevällisiä kaloja, jotka elävät Australian ja Uuden-Seelannin sisä- ja murtovesissä.
Talkameltit jaetaan kahteen alaheimoon, kolmeen sukuun ja viiteen tai kuuteen eri lajiin.
Aiheesta muualla

ITIS: Retropinnidae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1365448  Wikispecies: Retropinnidae  AFD: Retropinnidae  BOLD: 1339  CoL: FLY  EoL: 5396  GBIF: 8483  iNaturalist: 86042  IRMNG: 112634  ITIS: 162119  NCBI: 130260  NZOR: f37f811f-98c0-4b1a-8f1f-3c4a707cb578  Open Tree of Life: 95066  Paleobiology Database: 265832  WoRMS: 154214
John R. Mott

John R. Mott.
John Raleigh Mott (25. toukokuuta 1865 – 31. tammikuuta 1955) oli yhdysvaltalainen Young Men’s Christian Association (YMCA) ja World Student Christian Federation (WSCF) pitkäaikainen virkailija. Hän sai vuonna 1946 Nobelin rauhanpalkinnon pitkäaikaisesta työstään rauhan hyväksi ja aikaansaamiseksi.
Elämä

Mott syntyi Livingston Manorissa Sullivan Countyssa, New Yorkissa, hän muutti perheensä mukana jo syntymävuotensa syyskuussa Postvilleen, joka sijaitsee Iowassa. Hän opiskeli Upper Iowa Universityssa historia pääaineenaan. Hän voitti myös yliopistonsa väittelykilpailun. Suoritettuaan perustutkinnon hän jatkoi 1888 opiskelua Cornellin yliopistossa. Vuonna 1891 hän avioitui Leila Ada Whiten kanssa, ja heille syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa.
Vuodet 1895–1920 Mott työskenteli WSCF:n pääsihteerinä. Mott, joka oli myös amerikkalainen metodistikirkon maallikkosaarnaaja, johti vuonna 1910 puhetta Maailman lähetystyökonferenssissa, joka oli uudenaikaisen protestanttisen lähetystyön ja uudenaikaisen protestanttisen ekumeenisen liikkeen alkupiste.
Mott toimi WSCF:n puheenjohtaja 1920–1928. Tässä tehtävässä hänen toimintakenttinään olivat lähetystyö, ekumenia sekä rauhatyö. WSCF:n suomalainen jäsenjärjestö on Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto, SKY. Jotkut historioitsijat ovat pitäneet häntä omana aikanaan eniten matkustaneena ja yleismaailmallisesti hyväksytyimpänä kristittynä.
Kirjallisuutta

Fisher, Galen Merriam: John R. Mott. Architect of Cooperation and Unity. New York: Association Press, 1953. (englanniksi)
Hopkins, Charles Howard: John R. Mott, 1865–1955. Eerdmans, 1979. ISBN 0-8028-3525-2. (englanniksi)
Mackie, Robert C.: Layman Extraordinary. John R. Mott, 1865–1955. London: Hodder & Stoughton, 1965. (englanniksi)
Matthews, Basil Joseph: John R. Mott. World Citizen. New York: Harper, 1934. (englanniksi)
Mott, John Raleigh: The Evangelization of the World in This Generation. Arno, 1972. ISBN 0-405-04078-4. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Nobel-komitean tiedote vuoden 1946 palkinnonsaajista. (englanniksi)
Nobel-sivujen elämäkerta. (englanniksi)
World Student Christian Federation. (englanniksi)
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925: 1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950: 1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975: 1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000: 1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–: 2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Vladlen Tatarski

Vladlen Tatarski
Vladlen Tatarski (ven. Владлен Татарский), oikealta nimeltään Maksim Jurjevitš Fomin (ven. Макси́м Ю́рьевич Фоми́н; 1982 Makijivka – 2. huhtikuuta 2023 Pietari) oli ukrainalaissyntyinen Venäjän puolella taistellut militantti, sotabloggari ja pankkiryöstäjä. Hän kuului vaikutusvaltaisimpiin sotabloggareihin eli itsenäisiin sotakirjeenvaihtajiin, jotka ovat verkkokirjoituksissaan käsitelleet Ukrainan sotaa Venäjän näkökulmasta. Tatarski omaksui käyttämänsä nimimerkin Viktor Pelevinin kirjan Generation P päähenkilö Vavilen Tatarskin nimeä mukailemalla. Vladlen Tatarskin Telegram-kanavalla oli yli 560 000 seuraajaa.
Elämä

Tatarskin isä oli kaivostyöläinen. Myös Tatarski työskenteli hiilikaivoksessa ennen huonekaluliikkeen perustamista. Hän syyllistyi pankkiryöstöön ajauduttuaan talousvaikeuksiin. Vuonna 2011 Tatarski sai 12 vuoden vankeustuomion rikoksestaan. Hän oli vangittuna Horlivkassa, joka joutui Venäjän tukemien separatistien hallintaan vuonna 2014. Tatarski pakeni vankilasta ja liittyi venäläismielisiin separatisteihin. Myöhemmin hänet palautettiin vankilaan, mutta Donetskin kansantasavallan johtaja armahti hänet. Hän taisteli Luhanskin kansantasavallan separatistijoukoissa.
Tatarski piti sota-aiheista blogia vuodesta 2017. Hän muutti Moskovaan vuonna 2019, mutta palasi Ukrainaan hieman ennen täysimittaisen hyökkäyksen alkua helmikuussa 2022. Tatarski palasi tuolloin rintamalle. Hän lennätti drooneja ja dokumentoi sodan tapahtumia verkkokirjoituksissaan. Hänen suosionsa kasvoi voimakkaasti helmikuun 2022 jälkeen. Sotabloggareista tuli Venäjällä suosittuja informaation tuottajia Venäjän rajoitettua sekä perinteisen median että yleisön sananvapautta sotaan liittyvistä asioista. Tatarski kritisoi Venäjän tapaa johtaa sotaa ja vaati Venäjältä entistä aggressiivisempia otteita. Hän kuitenkin useimpien sotabloggareiden tavoin vältti suoraa Vladimir Putinin kritisointia. Huhtikuussa 2022 Tatarski vaati Ukrainan valtion täydellistä tuhoamista. Syyskuussa 2022 hän osallistui Putinin seremoniaan, joka pidettiin Kremlissä Venäjän julistettua neljä ukrainalaista aluetta omikseen. Tatarski julkaisi tilaisuudesta videon, jossa muun muassa julisti tarpeen tullen ryöstävänsä ja tappavansa kaikki.
Tämä video teki hänet lopulta kuuluisaksi.
Elämä > Kuolema pommi-iskussa

Tatarski sai surmansa pommi-iskussa pietarilaisessa kahvilassa, jonka omisti Jevgeni Prigožin. Prigožin oli luovuttanut kahvilan Kiber Front Z -liikkeelle, joka piti siellä seminaareja ja muita tapahtumia. Tatarski oli isännöimässä Venäjän hyökkäystoimille myötämielistä puhetilaisuutta räjähdyksen sattuessa 2. huhtikuuta 2023. Pietarin kuvernööri Aleksandr Beglovin mukaan 25 ihmistä haavoittui iskussa ja näistä 19 joutui sairaalahoitoon. Venäjäselvennä syytti Tatarskin murhasta Ukrainaa ja Venäjän oppositiota. Ukrainan tiedotuksen mukaan taustalla oli Venäjän sisäinen välienselvittely. Jevgeni Prigožin väitti murhan todennäköisesti olleen Ukrainan hallintoon kytkeytymättömän "radikaalin ryhmän" tekemä. Darja Dugina oli surmattu pommi-iskussa elokuussa 2022, joten Tatarskia pidettiin jo toisena Venäjällä murhattuna korkean profiilin sotapropagandistina.
Venäjän viranomaiset pidättivät Tatarskin murhasta epäiltynä 26-vuotiaan Darja Trepovan, joka viranomaisten kuvaamassa videossa myönsi vieneensä Tatarskille kahvilaan siellä räjähtäneen pienen patsaan. Hän ei kertonut, kuka oli patsaan hänelle antanut. Trepova oli aiemmin ollut pidätettynä Venäjän sotatoimien vastaisiin mielenosoituksiin osallistumisesta. FSB väitti hänen olevan Aleksei Navalnyin kannattaja.
Trepova sanoi että sai ohjeet ukrainalaiselta henkilöltä, jonka tunsi nimellä "Gestalt", joka oli lähettänyt hänelle rahaa ja ohjeita jo kuukausia. Trepova kertoi että hänelle uskoteltiin että kyseinen patsas oli kuuntelulaite, eikä pommi. Trepovan mukaan yhteyshenkilö tuntemattomaksi jääneeseen Gestaltiin oli Ukrainassa oleskeleva aktivisti ja journalisti Roman Popkov, johon hänelle oli yhteys netissä. Trepova oli sanonut vastustaneensa Venäjän hyökkäystä ja tuntevansa sympatiaa Ukrainaa kohtaan ja halusi auttaa ja toimia itse journalistina. Hän sai pommin postipaketilla maaliskuussa 2023. Trepova oli pelännyt patsaan olevan pommi muistaessaan Darja Duginan kohtalon, mutta hänelle oli vakuutettu että kyseessä on kuuntelulaite ja jäljitin.
Popkov on entinen Kansallisbolševistisen puolueen johtaja. Hän on kieltänyt osuutensa.
Trepovan aviomies Dmitri Rylov jätti Popkoville avoimen kirjeen ja kehotti häntä tunnustamaan teon.
Myös Rylov pidätettiin sodanvastaisessa mielenosoituksessa. Nyttemin hän asuu Georgiassa. Rylov oli Jaroslav Konvein johtaman Venäjän libertaarisen puolueen jäsen. Puolue on vähätellyt yhteyksiään häneen.
Darja Trepova tuomittiin 27 vuoden vankeusrangaistukseen tammikuussa 2024.
Uuno Takki

| Uuno Takki |
| --- | --- |

Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Rangellin hallitus 22.5.1942–5.3.1943 Linkomiehen hallitus 5.3.1943–8.8.1944 Hackzellin hallitus 8.8.1944–21.9.1944 Urho Castrénin hallitus 21.9.1944–17.11.1944 Pekkalan hallitus 26.3.1946–29.7.1948 Fagerholmin I hallitus 29.7.1948–17.3.1950  
Edeltäjä:  Väinö Tanner Åke Gartz
Seuraaja:  Åke Gartz Sakari Tuomioja
Suomen opetusministeri
 Paasikiven II hallitus 17.11.1944–17.4.1945  
Edeltäjä:  Kalle Kauppi
Seuraaja:  Johan Helo
Kansanedustaja
 6.4.1945–9.9.1952 5.4.1966–15.9.1968  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1901 Kotka
Kuollut: 15. syyskuuta 1968 (67 vuotta) Helsinki
Arvonimi: vuorineuvos (1957)
Tiedot
Puolue:  SDP
Uuno Kristian Takki (12. huhtikuuta 1901 Kotka – 15. syyskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, osuustoimintamies ja vuorineuvos. Hän toimi useissa ministerintehtävissä vuosina 1942–1950.
Elämäkerta

Takki suoritti Kulutusosuuskuntien Keskusliiton osuuskauppakoulun vuonna 1920 ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1925. Hän suoritti kauppatieteiden kandidaatin tutkinnon 1927. Myöhemmin Takki opiskeli lakia suorittaen ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1934, lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1936 ja lakitieteen lisensiaatin tutkinnon 1949.
Hän toimi Lahden kaupunginjohtajana 1938–1942, OTK:n hallinnollisena johtajana 1942–1952 ja pääjohtajana 1952–1966 sekä SDP:n kansanedustajana 1945–1952 ja 1966–1968. Hän kannatti 1940-luvulla voimakkaasti valtionyhtiöpolitiikkaa ja teollistamista, muun muassa Neste Oy:tä.
Takki nimitettiin 24. helmikuuta 1950 jatkamaan Moskovan kauppaneuvotteluja Johan Nykoppin tilalle. Takki palasi neuvotteluista 13. maaliskuuta.
Fagerholmin ensimmäisen hallituksen erotessa maaliskuussa 1950 Takki oli toiminut ministerinä yhtäjaksoisesti lähes kahdeksan vuotta ja noussut Suomen siihen saakka pitkäaikaisimmaksi valtioneuvoston jäseneksi. Ennätys säilyi hänen nimissään 1970-luvulle saakka. Pääministerin sihteerinä toimineen Toivo Heikkilän mukaan Takki oli luonteeltaan vaatimaton eikä hän missään vaiheessa toiminut kovin näkyvillä ministerinpaikoilla, joten hänen pitkä ministerikautensa jäi useimmilta suomalaisilta miltei huomaamatta.
Arvo Tuomisen mukaan Takin siihen saakka hyvät suhteet sosialidemokraattien vahvaan mieheen Väinö Tanneriin miltei katkesivat marraskuussa 1945. Kauppa- ja teollisuusministerinä Takki joutui tuolloin osallistumaan siihen valtioneuvoston istuntoon, jossa päätettiin muun muassa Tannerin asettamisesta syytteeseen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Saman päivän iltana Takki oli kutsuttu vierailulle Tannerin kotiin, eikä hän virkavalan sitomana voinut kertoa Tannerille olleensa tekemässä päätöstä siitä, että Tanner joutuisi pidätetyksi seuraavana päivänä. Tanner itse sai myöhemmin kuulla Takin osuudesta asiassa eikä hän koskaan antanut Takille anteeksi sitä, ettei tämä ollut varoittanut häntä tulevasta.
Takin puoliso oli runoilija ja toimittaja Lyyli Eronen. Uuno Takin veli oli valtiovarainministeriön kansliapäällikkö Toivo Takki.
Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä edustanut Uuno Takki kuoli kesken kansanedustajan kautensa syyskuussa 1968 ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli ammattientarkastaja Eero Salo.
Aiheesta muualla

Kallenautio, Jorma: / Takki, Uuno (1901–1968). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 10.4.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Uuno Takki Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Väinö Tanner Åke Gartz | Suomen kauppa- ja teollisuusministeri 1942−1944 1946−1950 | Seuraaja: Åke Gartz Sakari Tuomioja |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kalle Kauppi | Suomen opetusministeri 1944−1945 | Seuraaja: Johan Helo |
Lahden kaupunginjohtajat
Arvi Hällfors (1930–1931) |
Eero H. I. Tammio (1931–1933) |
Paavo Säippä (1933–1938) |
Uuno Takki (1938–1942) |
Olavi Kajala (1942–1967)

Teemu Hiltunen (1967–1980) |
Seppo Välisalo (1980–1995) |
Kari Salmi (1995–2003) |
Tarmo Pipatti (2003–2007) |
Jyrki Myllyvirta (2007–2018)  |
Pekka Timonen (2018–2023)
Niko Kyynäräinen (2023–)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Morsiusseppele

| Morsiusseppele |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hannu Leminen
Käsikirjoittaja:  Erkki Koivusalo Hannu Leminen
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  George de Godzinsky   Archibald Joyce
Kuvaaja:  Erkki Imberg
Leikkaaja:  Armas Laurinen
Lavastaja:  Hannu Leminen
Pääosat:  Aino-Maija Tikkanen Jussi Jurkka Kerstin Nylander Aku Korhonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  15. tammikuuta 1954
Kesto:  101 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  24 236 835 vmk
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aino-Maija Tikkanen Allina.
Morsiusseppele on Hannu Lemisen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1954. Elokuva on mustavalkoinen. Pääosissa ovat Aino-Maija Tikkanen ja Jussi Jurkka.
Elokuva kertoo nuoresta ylioppilaasta, joka railakkaan juhlimisensa vuoksi lähetetään enonsa luokse maalle rauhoittumaan. Hän tapaa hehkeän maalaistytön ja rakastuu. Säätyerot tuottavat kuitenkin nuorenparin onnelle ylitsepääsemättömiä esteitä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aino-Maija Tikkanen  | … |  Alli   |
|  Jussi Jurkka  | … |  Allan Smith   |
|  Kerstin Nylander  | … |  Hedvig Smith   |
|  Aku Korhonen  | … |  John-eno   |
|  Henny Valjus  | … |  Stiina   |
|  Birgit Kronström  | … |  Madame Kraemer   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Allin äiti   |
|  Eero Leväluoma  | … |  Allin isä   |
|  Heimo Lepistö  | … |  isäntärenki Pekka   |
|  Uuno Laakso  | … |  eversti   |
|  Salli Karuna  | … |  Ada Allén   |
|  Kaija Kujala  | … |  Ritva Allén   |
Taustaa

Morsiusseppele kuvattiin elo-lokakuussa 1953. Maalaismaisemat ovat Varsinais-Suomesta Suomusjärveltä. Metsälampi on sikäläinen Kolmperän lampi. Sisäkuvat otettiin Helsingissä Munkkivuoren studiolla.
Elokuvan saksankielinen nimi Das Mädchen vom See painottaa elokuvassa voimakkaasti läsnä olevaa vesielementtiä. Englannin- ja espanjankieliset nimet ovat suoria käännöksiä alkuperäisnimestä: The Bridal Garland ja La corona nupcial.
Morsiusseppele esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran 19. marraskuuta 1966.
Arviot

Televisioesityksen yhteydessä vuonna 2014 kriitikkoselvennä leimaa elokuvan aikansa eläneeksi.
Allan (Jussi Jurkka) ja Alli (Aino-Maija Tikkanen) lemmen pauloissa.
Montauk-intiaanit

Long Island oli 1600-luvun alussa montaukien liittokunnan (Metoac) asuttama.
Montaukit olivat nykyiseen New Yorkin kaupunkiin kuuluvan Long Islandin alkuperäisiä asukkaita ja kuuluivat algonkinien kieliryhmään. Rannikon asukkaina he tekivät pitkiä matkoja avomerelle ja olivat taitavia kalastajia, joiden tiedettiin pyytävän harppuunoilla jopa pieniä valaita. Montaukeja oli alun perin vain yksi heimo, mutta monet historioitsijat ovat käyttäneet tätä yhteisnimeä Long Islandin kaikista heimoista.
Kulkutaudit tuhosivat kaksi kolmasosaa montaukeista jo 1660-luvulla. Seuraavalla vuosisadalla he katosivat lähes täysin Long Islandilta ja yhdistyivät muihin heimoihin. Nykyään montaukit tunnetaan shinnecockien nimellä, ja vuonna 2010 heistä tuli Yhdysvaltain 565. virallisesti tunnustettu intiaanikansa.
Historia > Ensimmäiset siirtolaiset

1600-luvun alussa ensimmäiset merimiehet poikkesivat Long Islandille (Intiaaninimi Sewanhacky). He ihmettelivät saaren asukkaiden pronssista ihonväriä ja veistoksellisia piirteitä. Vuonna 1626 hollantilainen Peter Minuit (myöhemmin Uuden-Amsterdamin kuvernööri) osti Manhattanin intiaaneilta rihkamalla, lasihelmillä ja kankaalla, joiden arvo oli noin 24 dollaria. Maiden myymisestä vastanneet canarsee-intiaanit olivat vain ohikulkumatkalla ja myivät montaukeihiin lukeutuvien manhatanien maa-alueet. Myöhemmin kauppasummaa on arveltu suuremmaksi, mutta tällöinkin sen arvoksi on laskettu vain alta 39 dollaria.