stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roland af Hällström
Perhetausta

Roland af Hällströmin vanhemmat olivat arkkitehti Arthur af Hällström (1867–1933) ja Natalia Lovisa Karsten (1875–1951). Hänen vanhempi veljensä Raoul af Hällström oli kulttuuritoimittaja, kriitikko ja teatterinjohtaja. He kuuluivat suomalaiseen af Hällströmin aatelissukuun.
Af Hällström oli naimisissa Kyllikki Velruusin kanssa vuosina 1927–1949, ja heillä oli yksi tytär. Vuodesta 1950 kuolemaansa asti hänen aviopuolisonsa oli näyttelijä Elvi Saarnio. Ohjaaja Arto af Hällström on heidän poikansa.
Ura

Af Hällström toimi 1920-luvun lopussa Aamulehden ja 1930-luvulla Elokuva-Aitan kriitikkona. Vuonna 1936 hän julkaisi ensimmäisen Suomessa ilmestyneen elokuvan olemusta käsittelevän kirjan Filmi, aikamme kuva. Väinö Mäkelä tarjosi af Hällströmille tilaisuuden kokeilla taitojaan elokuvaohjaajana. Af Hällström ohjasi ensimmäisen elokuvansa Paimen, piika ja emäntä vuonna 1938. Seuraavaksi hän ohjasi Jäger-Filmille historiallisaiheisen elokuvan Simo Hurtta (1940). Jatkosodan aikana af Hällström toimi STT:ssä Yleisradion uutistenlukijana.
Af Hällströmin ura jatkui vuonna 1943 Teuvo Tulion apulaisohjaajana elokuvassa Sellaisena kuin sinä minut halusit. Hän siirtyi Oy Fenno-Filmin palvelukseen vuonna 1946 ja ohjasi yhtiölle kuusi elokuvaa. Tästä alkaen af Hällströmin luottokuvaaja oli Esko Töyri. Merkittäviä ohjauksia Fenno-Filmillä olivat film noir-sävytteinen rikoselokuva Houkutuslintu (1946) ja kohtalodraama Pikajuna pohjoiseen (1947), josta af Hällström palkittiin parhaan ohjauksen ja käsikirjoituksen Jussi-patsaalla.
Vuonna 1950 Fenno-Filmin tuotanto-osasto yhdistyi vastaavan Adams-Filmin osaston kanssa Fennada-Filmi Oy:ksi. Af Hällström jatkoi uuden yhtiön pääohjaajana vuoteen 1956 asti, jolloin hän kuoli kirjaimellisesti työnsä ääreen. Fennadalle hän ehti ohjata yhteensä 11 elokuvaa, muun muassa Tukkijoella (1951), Noita palaa elämään (1952), Putkinotko (1954) ja Ryysyrannan Jooseppi (1955). Jälkimmäisestä af Hällström sai yhdessä Urpo Laurin kanssa Jussi-patsaan parhaasta käsikirjoituksesta. Mika Waltarin näytelmään perustuva Noita palaa elämään sai myös kansainvälistä huomiota; alastonkohtaustensa ansiosta se myytiin Saksan liittotasavaltaan sekä Yhdysvaltoihin.
Af Hällströmin omimmiksi aiheiksi valikoituivat klassikkokirjailijoiden, kuten Teuvo Pakkalan, Mika Waltarin, Ilmari Kiannon ja Minna Canthin tekstien pohjalta tehdyt filmatisoinnit. Hän osallistui useimpien elokuviensa käsikirjoitustyöhön käyttäen nimimerkkiä Viljo Hela. Kuvauspaikalla af Hällström tunnettiin voimakastahtoisena ja persoonallisena ohjaajana. Aarre Elon mukaan hänen ”massiivinen, lihavahko olemuksensa ja viuhtova kävelytyyli saivat kummasti vipinää aikaan kuvausporukassa”.
Kuolema

Af Hällström kuoli sydänkohtaukseen 21. helmikuuta 1956 Fennadan studiossa Lain mukaan -elokuvan kuvauspaikalla, kun viimeisiä otoksia kuvattiin. Hänen kuluttava elämäntapansa vaikutti varhaiseen kuolemaan. Kun Ryysyrannan Jooseppi sai muistopalkinnon Karlovy Varyssa kesällä 1956, huonon tiedonkulun vuoksi af Hällström oli ymmärretty nuoreksi ohjaajalupaukseksi – hän oli kuollessaan 50-vuotias.
Ohjaukset

Paimen, piika ja emäntä (1938)
Vänrikki Stoolin tarinat (1939)
Simo Hurtta (1940)
Sellaisena kuin sinä minut halusit (1944, apulaisohjaaja)
Houkutuslintu (1946)
Pikajuna pohjoiseen (1947)
Läpi usvan (1948)
Vain kaksi tuntia (1949)
Hornankoski (Forsfararna, 1949, apulaisohjaaja)
Hallin Janne (1950)
Tukkijoella (1951)
Ylijäämänainen (1951)
Noita palaa elämään (1952)
Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952)
Kolmiapila (1953, yksi kolmesta ohjaajasta)
Miljonäärimonni (1953)
Kuningas kulkureitten (1953)
Saariston tyttö (1953)
Putkinotko (1954)
Poika eli kesäänsä (1955)
Ryysyrannan Jooseppi (1955)
Lain mukaan (1956)
Kirjallista tuotantoa

Filmi, aikamme kuva: Filmin historiaa, olemusta ja tehtäviä. Ihminen ja maailma, Gummeruksen tietosarja n:o 2. Gummerus 1936.
Seuranäyttämöiden opas: Ohjeita seuranäytelmien valitsijoille ja näyttelijöille. Gummerus 1938.
Suomennoksia

Helen McGloy: Tappava totuus. Gummerus 1943. Salapoliisiromaani. Alkuteos The Deadly Truth.
Palkinnot

Jussi-palkinto 1948 elokuvan Pikajuna pohjoiseen käsikirjoituksesta ja ohjauksesta.
Jussi-palkinto 1955 Ryysyrannan Joosepin käsikirjoituksesta (Urpo Laurin kanssa).
Aiheesta muualla

Roland af Hällström Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hällström, Raoul af hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Roland af Hällström : Hollywoodin "kuoleman eskadroona". Miehet, joiden tehtävänä on jännityskohtausten esittäminen amerikkalaisissa elokuvissa, Aamulehti, 10.01.1937, nro 8, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Satu kantaa lasta

| Satu kantaa lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 1 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Silja Mäki ja Pirjo Arvola (toim.)
Kansitaiteilija:  Krista Partti
Kieli:  suomi
Genre:  kirjallisuusterapia
Kustantaja:  Duodecim
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  248
ISBN:  978-951-656-304-9

Seuraava:  Tarina tukee lasta
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Satu kantaa lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 1 on Silja Mäen ja Pirjo Arvolan kokoama ja toimittama kirjallisuusterapiaa käsittelevä teos. Se on ensimmäinen teos alallaan ja lähestyy aihettaan hyvin käytännöllisesti tarinoiden kautta sekä ennaltaehkäisevässä että hoidollisessa mielessä. Menetelmää voidaan soveltaa myös syömishäiriöisten nuorten terapiaan, mistä kirjassa kerrotaan onnistunut esimerkki "Eijasta", joka toipui kolmen vuoden viikoittaisen terapian avulla. Menetelmään voidaan yhdistää kuvataideterapiaa.
Kirjan ensimmäinen osa keskittyy teoriaan ja vastaa kysymykseen, mitä kirjallisuusterapia on. Toisessa osassa esitellään menetelmien käyttöä, kolmas osa esittelee käytännön työtä, muun muassa kuvan ja sanan yhdistämistä terapiassa, ja neljäs osa tuo kuuluviin äitien äänen.
Kirjallisuusterapiaa voi käyttää rankkojenkin psyykkisten kokemusten, kuten väkivallan ja seksuaalisen hyväksikäytön, aiheuttamien traumojen hoidossa.
Kirjan toimittajilla on kummallakin opetus- ja terapiatyön kautta syvällinen kokemus aiheesta. Kirja alkaa heidän kirjoittamallaan teoriaosuudella. Heidän lisäkseen kirjoittajina on viisi muuta ammattilaista.
Kirja soveltuu kirjallisuusterapeuttien ja muiden hoitoalan ammattilaisten käyttöön, mutta myös vanhemmat saavat siitä tukea omaan kasvatustyöhönsä, jotta he oivaltaisivat satujen ja lapselle lukemisen merkityksen.
Teokselle on jatkoa samojen toimittajien kokoama Tarina tukee lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 2.
Buhara

| Buhara (Buxoro) Бухоро بخارا |
| --- | --- |
 Buharan Chor-Minor-madrasa. Vuonna 1807 valmistuneen moskeijan nimi tarkoittaa "neljä minareettia".
 Buhara
 Koordinaatit: 39°46′N, 64°26′E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Buharan alue
Väkiluku (1989)  ((arvio 2014: 	272 500)):  223 934
 
 www.buxoro.uz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Buhara (uzb. Buxoro, pers. ‏بخارا‎, Buḫārā, ven. Бухара, Buhara, tadžikiksi Бухоро) on Buharan alueen pääkaupunki Zeravšan-joen varrella Uzbekistanin eteläosassa Keski-Aasiassa.  Vuoden 1989 laskennassa siellä oli 223 934 asukasta, arvio vuodelle 2014 oli 272 500. Enemmistö asukkaista on tadžikkeja. Lisäksi kaupungissa on huomattava juutalaisvähemmistö.
Kaupungissa valmistetaan tekstiilejä ja mattoja sekä käsitellään astrahanin ja karakullampaiden nahkoja. Buharassa on monia merkittäviä rakennuksia, joista osa on peräisin 800-luvulta. Muun muassa useita moskeijoita, Arkin linnoitus (museona) ja Ismail Samanin mausoleumi. Buharan vanhakaupunki on Unescon maailmanperintökohde. Kaupungissa toimii kasvatustieteellinen ammattikorkeakoulu.
Buhara on perustettu ensimmäisellä vuosisadalla ja siitä kehittyi nopeasti tärkeä kauppa ja kulttuurikeskus. Arabit valloittivat sen 700-luvulla. Buharasta tuli tämän jälkeen myös tärkeä islamilaisuuden keskus. Kaupunki kuului Persian Samanid dynastian hallintaan 800- ja 900-luvuilla. Sittemmin sen valloitti karakanidit ja Tšingis-kaani ryösti sen 1219. Vuonna 1555 siitä tuli Buharan kaanikunnan pääkaupunki, jota hallitsivat välillä mongolit, välillä turkkilaiset ja välillä uzbekit. Venäjän keisarikunta valloitti Buharan 1866 ja teki siitä vasallivaltion. Venäjän vallankumouksen jälkeen vuonna 1920 emiiri Mohammed Alim Khan syöstiin vallasta ja kaupungista tuli Buharan kansantasavallan pääkaupunki. Buharan kansantasavalta lakkautettiin 1924, jonka jälkeen Buharan kaupunki tuli kuulumaan Uzbekistanin neuvostotasavaltaan. Vuodesta 1991 Buhara on ollut osa itsenäistä Uzbekistania.
Tunnettuja buharalaisia

800-luvulla julkaistiin Muhammedin sunnaa koskeva perimätiedon kokoelma Sahih al-Bukhari , joka Koraanin jälkeen on islamin arvostetuin pyhä kirja. Sen kokoajana pidetään imaami Muhammad al-Bukharia (810–879), jonka kerrotaan olleen kotoisin Buharasta.
Avicenna (980 tai 990–1037) oli persialainen lääkäri, filosofi ja tiedemies, jota pidetään yhtenä Islamin kultakauden merkittävimmistä oppineista. Hän oli kotoisin kylästä Buharan lähellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buhara Wikimedia Commonsissa
Brda

| Brda |
| --- | --- |
 Brdan rantaa, Bydgoszcz.
Laskupaikka:  Veiksel Bydgoszczissa
Maat:  Puola
Pituus:  238 km
Valuma-alue:  4,627 km²
Brda
Brda (saks. Brahe) on joki Puolassa. Se on 238 kilometriä pitkä ja Puolan 15. pisin joki. Joki on suosittu kanoottiretkeilijöiden keskuudessa.
Brda on Veikselin sivujoki ja osa Odran ja Veikselin välistä vesitietä. Se yhdistää joet Warta- ja Noteć-jokien ja Brombergin kanavan kanssa.
Kaupunkeja joen varrella

Tuchola (saks. Tuchel)
Koronowo (saks. Krone, Polnisch Krone, Krone an der Brahe)
Bydgoszcz (saks. Bromberg)
Aiheesta muualla

Kuvaus melontaretkestä Brdaa pitkin (saksaksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sergei Beljavski

Sergei Ivanovitš Beljavski (ven. Сергей Иванович Белявский; 7. joulukuuta (J: 25. marraskuuta) 1883 Pietari – 13. lokakuuta 1953 Leningrad) oli venäläinen tähtitieteilijä. Hän työskenteli muun muassa Simeizin observatoriossa Krimillä ja toimi vuosina 1937–1944 Pulkovon observatorion johtajana.
Asteroidilöydöt

Beljavski löysi uransa aikana 36 asteroidia, jotka ovat numerojärjestyksessä:
749 Malzovia (1913)
812 Adele (1915)
849 Ara (1912)
850 Altona (1916)
851 Zeissia (1916)
852 Wladilena (1916)
853 Nansenia (1916)
854 Frostia (1916)
855 Newcombia (1916)
856 Backlunda (1916)
857 Glasenappia (1916)
885 Ulrike (1917)
969 Leocadia (1921)
978 Aidamina (1922)
981 Martina (1917)
995 Sternberga (1923)
1001 Gaussia (1923)
1004 Belopolskia (1923)
1005 Arago (1923)
1006 Lagrangea (1923)
1031 Arctica (1924)
1062 Ljuba (1925)
1065 Amundsenia (1926)
1074 Beljavskia (1925)
1084 Tamariwa (1926)
1086 Nata (1927)
1094 Siberia (1926)
1118 Hanskia (1927)
1153 Wallenbergia (1924)
1224 Fantasia (1927)
1621 Družba (1926)
1874 Kacivelia (1924)
1984 Fedinski (1926)
2156 Kate (1917)
3134 Kostinski (1921)
4509 Gorbatski (1917)
Sergei Bazarevitš

| Sergei Bazarevitš |
| --- | --- |
 Bazarevitš vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sergei Valerjanovitš Bazarevitš
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1965 (ikä 59) Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  191 cm
Paino:  79 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1983–1988 1988–1992 1992 1992–1993 1993–1994 1994 1995 1995–1996 1996–1997 1997–1998 1998 1999 1999–2000 2000–2001 2001 2001–2003:   TsSKA Moskova  Moskovan Dynamo  TsSKA Moskova  Yıldırımspor  Tofaş Bursa  Atlanta Hawks  Cáceres  Moskovan Dynamo  TsSKA Moskova  Türk Telekom BK  TsSKA Moskova  Gorizia  PAOK Thessaloniki BC  St. Petersburg Lions  Pallacanestro Trieste  Moskovan Dynamo
Maajoukkueet
  :   Neuvostoliitto /  Yhdistynyt joukkue  Venäjä
Valmennusura
2001–2002 2005–2006 2009–2011 2011–2014 2014–2015 2015–  2016–:   Moskovan Dynamo  TsSK VVS Samara  Moskovan Dynamo  BK Krasnyje Krylja  BK Lokomotiv Kuban  Pallacanestro Cantù   Venäjä
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Miesten koripallo.Maa:   Neuvostoliitto.MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten koripallo.Maa:   Neuvostoliitto.MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten koripallo.Maa:   Neuvostoliitto.MM-kilpailut  | Miesten koripallo> Maa:   Neuvostoliitto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Argentiina 1990 |  |  |
Maa:  / Venäjä
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kanada 1994 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Saksa 1993 |  |  |
Sergei Valerjanovitš Bazarevitš (ven. Сергей Валерьянович Базаревич, s. 16. maaliskuuta 1965 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Uransa alussa hän edusti Neuvostoliittoa.
Aiheesta muualla

Sergei Bazarevitš Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergei Bazarevitš Wikimedia Commonsissa
Neuvostoliiton joukkue – Koripallon MM-kilpailut 1990
4 Vētra |
5 Sokk |
6 Berežnyi |
7 Meleštšenko |
8 Lopatov |
9 Tihonenko |
10 Bazarevitš |
11 Volkov |
12 Suharev |
13 Koroljov |
14 Bilostinnyi |
15 Pintšuk |
Valmentaja Garastas
Yhdistyneen joukkueen joukkue – Kesäolympialaiset 1992
4 Vētra |
5 Bazarevitš |
6 Miglinieks |
7 Gorin |
8 Panov |
9 Tihonenko |
10 Berežnyi |
11 Nosov |
12 Suharev |
13 Gadašev |
14 Volkov |
15 Bilostinnyi |
Valmentaja Selihov
Venäjän joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1993
4 Gorin ·
5 Šakulin ·
6 Suharev ·
7 Astanin ·
8 Nosov ·
9 Bazarevitš ·
10 Babkov ·
11 Mihailov ·
12 Karasjov ·
13 Fetisov ·
14 Panov ·
15 Kondratov ·
Valmentaja Selihov
Venäjän joukkue – Koripallon MM-kilpailut 1994
4 Karasjov ·
5 Gratšev ·
6 Domani ·
7 Kisurin ·
8 Pаšutin ·
9 Bazarevitš ·
10 Babkov ·
11 Mihailov ·
12 Fetisov ·
13 Ivanov ·
14 Panov ·
15 Nosov ·
Valmentaja Belov
Saadet Çağatay

| Saadet Çağatay |
| --- | --- |
 Saadet İshaki Çağatay (1931).
Henkilötiedot
Muut nimet:  Сәгадәт Исхакый-Чагатай, Səğadət İsxaqi-Çağatay (tataariksi)
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1907  Kazan, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 24. kesäkuuta 1989 (81 vuotta)  Ankara, Turkki
Puoliso:  Tahir Çağatay
Sukulaiset:  Ayaz İshaki (isä)
Saadet İshaki Çağatay (27. heinäkuuta 1907 – 24. kesäkuuta 1989) oli tataaritaustainen turkkilainen kielitieteilijä, professori, kirjailija. Çağatay vaikutti merkittävästi turkologian kehitykseen Turkissa. Hänen isänsä oli poliitikko-kirjailija Ayaz İshaki, joka otti osaa myös Suomen tataaripiireissä.
Varhainen elämä

Saadet İshaki (Säğadät İsxaqi, myöh. Saadet Çağatay) syntyi Yäwşirmän kylässä Kazanissa, heinäkuussa 1907. Hänen isänsä Ğayaz ja äiti Märyäm erosivat vuonna 1908 ja Çağatay asui lapsuutensa isoisänsä Ğiläcetdin Xäzrätin luona.
Valmistuttuaan kylänsä peruskoulusta Çağatay aloitti vuonna 1917 opinnot Mariinskaya Gymnasiumissa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hänen isänsä Ayaz joutui pakenemaan Berliiniin. Tuona aikana Çağataystä huolehti hänen setänsä ja tätinsä. Vuonna 1922 Ayaz kutsui tyttärensä Saksaan, mutta se ei onnistunut, koska Kazanin passivirasto ei myöntänyt hänelle passia. Hieman myöhemmin Çağatay matkusti Pietariin, jossa hän tapasi salakuljettajia. He järjestivät hänet ensiksi Suomeen, jonne päästyään Çağatay kuitenkin joutui kuukaudeksi karanteeniin sen aikaisten Pietarin epidemioiden vuoksi. Kun isä-Ayaz tuli itse Suomeen, he vihdoin matkasivat yhdessä Berliiniin.
Akateeminen elämä

Berliinissä Saadet Çağatay aloitti opinnot yksityisessä saksalaisessa lukiossa. Ayaz İshaki oli ehtinyt tässä kohtaa muuttaa hetkellisesti Istanbuliin. Çağatayn ollessa Berliinissä siellä elivät myös mm. Sadri Maksudi Arsal ja Yusuf Akçura sekä monia muita tataaripakolaisia. Çağataystä tuli poliitikko Hamdullah Suphi Tanrıöverin avulla vuonna 1925 Turkin kansalainen ja seuraavan vuoden kesän hän vietti isänsä kanssa Turkissa. Maassa ollessaan hän oli ehdottanut isälleen, että lopettaisi opiskelunsa Berliinissä ja muuttaisi pysyvästi Istanbuliin, mutta isä-Ayaz ei suostunut, vaan vaati tyttärensä suorittamaan opiskelunsa loppuun. Çağatay siis palasi Saksaan, jonne hänen isänsäkin muutti myöhemmin.
Çağatay jatkoi opintojaan Saksassa ja valmistui Berliinin yliopiston filosofisen tiedekunnan turkologian laitokselta vuonna 1932. Samaisena vuonna hän meni naimisiin professori Tahir Çağatayn kanssa, jolloin silloisesta Saadet Ishakista tuli Saadet Çağatay.
Çağatay suoritti tohtorin tutkinnon saksalaisen turkologin Willy Bang Kaupin alaisena. Hänen väitöskirjansa nimi oli Denominale Verbbildungen in den Türksprachen. Hän omisti sen panturkkilaiselle krimintataarilaiselle poliitikolle İsmail Gaspıralılle. Hän myös lupasi olla apuna isänsä Yaña Milli Yul -lehden julkaisussa. Vuonna 1935 Puolan tiedeakatemia julkaisi Krakovassa Çağatayn kirjallisen teoksen Çora Batır.
Vuonna 1939 Çağatay muutti miehensä Tahirin kanssa Turkkiin. Siellä, hän toimi mm. Ankaran yliopiston kielen-, historian- ja maantieteellisen tiedekunnan assistenttina, turkologian laitoksen apulaisprofessorina ja lopulta professorina. Näinä aikoina, hän sai valmiiksi ltun Yaruktan İki Parça -nimisen työnsä ja toimi myös saksalaisten turkologien kääntäjänä.
Çağatay perusti isänsä ja miehensä Tahirin kanssa vuonna 1988 säätiön nimeltään Ayaz Tahir Türkistan İdil-Ural Vakfı, jolle hän lahjoitti koko omaisuutensa.
Hänen vuonna 1950 julkaistua turkkilaisia murteita käsittelevää teosta (Türk Lehçeleri Örnekleri’nin) opetettiin kouluissa monen vuoden ajan.
Saadet Çağatay kuoli maksasyöpään Ankarassa vuonna 1989. Hänet haudattiin Cebeci Asrin hautausmaalle, miehensä Tahir Çağatayn viereen.
Teokset

Çora Batır (Krakova, 1935)
Altun Yaruktan İki Parça (1945)
Türk Lehçeleri Örnekleri’nin (2 painosta, 1950, 1977)
Denomanale Vebbildungen in der Türkprachen (Rooma, 1953)
Kazakça Metinler (1961)
Türk Lehçeleri Örnekleri (2 painosta, 1963, 1972)
Türk Lehçeleri Üzerine Denemeler (1978)
Bugzilla

| Bugzilla |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Mozilla Foundation
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  bugiseurantaohjelma
Lisenssi:  MPL 2.0
Aiheesta muualla
bugzilla.org
Bugzilla on yleiskäyttöinen ohjelmointivirheiden ("bugien") raportointi- ja seurantatyökalu, jonka on kehittänyt ja jota käyttää Mozilla Foundation.
Bugzilla on selainpohjainen avoimen lähdekoodinohjelma.
Bugzilla vaatii toimiakseen toimivan web-palvelimen (esimerkiksi Apachen) sekä tietokantapalvelimen (yleensä MariaDB/MySQL). Kuka tahansa voi raportoida järjestelmään virheitä jotka voidaan raportoinnin jälkeen antaa tehtäväksi tietylle kehittäjälle. Jokaiselle virheelle voidaan tehdä useita tilapäivityksiä, jonka lisäksi virheen tietoihin voidaan liittää käyttäjien huomautuksia sekä esimerkkejä tilanteista, joissa virhe näkyy.
Bugzillaa käytetään myös muuhun kuin varsinaisten virheiden raportointiin; esimerkiksi mozilla.org käyttää sitä myös ominaisuuspyyntöjen keräämiseen.
Historia

Bugzilla on yksi Mozilla Foundationin ensimmäisiä julkaistuja tuotteita. Bugzillan alkuperäinen keksijä ja kehittäjä on Terry Weissman vuonna 1998. Bugzillasta haluttiin rakentaa avoimen lähdekoodin ohjelma, joka korvaisi yrityksen vanhan, talon sisäisen, bugien raportointi- ja seurantatyökalun. Ohjelma julkaistiin ohjelmointiyhteisöjen testattavaksi samana vuonna huhtikuussa ja muutaman kuukauden testaamisen ja korjaamisen jälkeen lähdekoodi julkaistiin saman vuoden elokuussa.
Bugzillan ensimmäisen version ohjelmointiin Weissman käytti TCL-ohjelmointikieltä. Weissman kuitenkin halusi vielä samana vuonna portata Bugzillan Perl-ohjelmointikielelle, koska TCL ei ollut yhtä suosittu kieli kuin Perl. Weissman halusi, että mahdollisimman moni ihminen voisi edesautttaa Bugzillan kehittämistä. Uudelle kielelle portattu versio Bugzillasta oli valmis saman vuoden syyskuussa. Tästä muutama päivä myöhemmin uusi versio julkaistiin Bugzilla 2.0 -nimellä.
Vuoden 2000 huhtikuussa Weissman lopetti Bugzilla-projektin johtamisen ja vastuu siirtyi Tara Hernadez -nimiselle ohjelmistokehittäjälle. Hän halusi antaa enemmän vastuuta Bugzillan kehittämisestä tahoille, jotka olivat jo säännöllisesti kehittäneet Bugzillaa eteenpäin. Vastuun jakaminen edesautti ohjelman kehittämistä. Hernadez ei kuitenkaan pitkään ollut Bugzilla-projektin johdossa, sillä heinäkuussa 2001, hän luopui tehtävästä ja vastuu siirtyi Dave Millerille. Hän on vielä tänäkin päivänä projektin johdossa.
Bugzillan viimeisin julkaistu stabiili versio on versio 5.0.6, joka julkaistiin 9. helmikuuta 2019. Sen jälkeen ei ole julkaistu uusia versioita Bugzillasta. Yksi syy ohjelman kehityksen hiipumiselle on Perl-ohjelmointikielen laskeva suosio ja vaikeus löytää uusia tahoja kehittämään ohjelmaa. Bugzilla on kuitenkin vielä laajalti käytetty työkalu ja projektin johtajan Millerin mukaan Bugzilla on saamassa päivityksiä vielä tulevaisuudessakin.
Aiheesta muualla

Bugzilla-ohjelmistoprojektin Web-sivu
Mozilla.orgin Bugzilla
dmoz.org-hakemisto virheiden raportointityökaluja
https://devclass.com/2022/12/14/bugzilla-not-dead-yet-says-project-lead-but-getting-new-contributors-has-challenges/
Sairio

Sairion sijainti Hämeenlinnassa.
Sairio on Hämeenlinnan 6. kaupunginosa, joka sijaitsee noin 2,5 kilometrin päässä keskustasta. Sairion rajat kulkevat Aulangonjärveltä Lusikkaniemen kärjestä Aulangontien poikki Vanajaveden ylittävälle rautatiesillalle. Sieltä raja kulkee Vanajavettä pitkin Varikonniemen lahteen asti, josta itään Antinkujan kaakkoispuolelta Sairionkadun vierestä ja lopuksi metsäalueen poikki takaisin Aulangonjärvelle.
Sairiossa sijaitsee elintarvikekauppa K-market ja Pepe's Pizza Grill grillikioski. Sairion rakennuskanta on pääosin 1950-lukulaista rintamamiestalo-aluetta. Kaupunginosan sisälle on syntynyt 2000-luvun alkupuolella Sairionranta-niminen uusi asuinalue, joka muodostuu entisen Metsäliiton ja turkistehtaan teollisuusalueelle. Rakennusliike YIT on rakentanut alueelle rivitalomaisia villa-rakennuksia sekä pienkerrostaloja. Alueen kadut ovat nimetty tehtaiden entisaikojen tuotteiden ja materiaalien mukaisesti.
Kuuluisia sairiolaisia

Aleksi Rantanen, näyttelijä
Juha-Pekka Koskinen, kirjailija
Sani, muusikko
Rikoslaki, yhtye