stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mimosa (sarjakuvahahmo)

Mimosa (ransk. Falbala) on Asterix-sarjakuvissa esiintyvä hahmo ja Obelixin ihastuksenkohde. Mimosa on naimisissa Tragikomixin kanssa. Elokuvassa Asterix – gallialaisten sankari Mimosa ja Tragikomix joutuvat roomalaisten vangeiksi ja Julius Caesarin orjiksi, minkä seurauksena Asterix ja Obelix lähtevät pelastamaan heitä ensin Afrikasta ja lopulta Roomasta. Hahmo esiintyy myös elokuvassa Asterix ja Obelix vastaan Caesar (1999), jossa häntä näyttelee Laetitia Casta.
Esiintymiset sarjakuvissa

Mimosan sulhanen, Tragikomix, pakotettiin liittymään roomalaiseen legioonaan tarinassa Asterix legioonalaisena, mutta Asterix ja Obelix menivät pelastamaan hänet. Tarinassa Obelixin kaleeri Mimosa esiintyy pienessä roolissa, kun hän on vierailulla kylässä ja yrittää auttaa kiveksi muuttunutta Obelixia suutelemalla tätä, mutta loukkaantuu nöyryyttävästä tilanteesta.
Sarjakuva-albumissa Asterix ja Latraviata roomalaispäällikkö Pompeius ja prefekti Bonusmalus käyttävät apunaan Mimosaksi naamioitunutta roomalaisnäyttelijää saadakseen varastetun kypärän ja miekan takaisin Asterixilta ja Obelixilta (myös oikea Mimosa esiintyy albumissa).
Melíti

| Melíti Μελίτη |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Melíti
 Koordinaatit: 40°50′2″N, 21°35′3″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Epeiros jaLänsi-Makedonia
Alue:  Länsi-Makedonia
Alueyksikkö:  Flórina
Kunta:  Flórina
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  170103
Väkiluku (2011):  5 927
 – Kylä­yhdys­kunta:  1 432
 – Kylä:  1 432
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  530 71
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Melíti (kreik. Μελίτη) on Kreikan kylä sekä samanniminen Flórinan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μελίτης, Dimotikí Enótita Melítis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 5 927 ja varsinaisen Melítin kylän väkiluku 1 432 (vuonna 2011).
Melítin kylä sijaitsee linnuntietä noin 16 kilometriä itäkoilliseen Flórinan kaupungista. Sen nimi oli vuoteen 1926 saakka Vosteráni (Βοστεράνη; myös Vostaráni, Βοσταράνη). Melítin kunnallisyksikkö käsittää Flórinan kunnan itäosan Pohjois-Makedonian vastaisella rajalla.
Melíti oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Flórinan kuntaan yhdessä Káto Kleinésin ja Pérasman kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Melítin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Achláda | Achláda | 271 |
| Achláda | Áno Achláda | 102 |
| Achláda | Giouroúki | 31 |
| Itéa | Itéa | 542 |
| Lófoi | Lófoi | 355 |
| Melíti | Melíti | 1 432 |
| Neochoráki | Ágios Athanásios | 33 |
| Neochoráki | Neochoráki | 485 |
| Palaístra | Palaístra | 289 |
| Pappagiánnis | Pappagiánnis | 581 |
| Sitariá | Sitariá | 718 |
| Skopós | Skopós | 114 |
| Tripótamos | Tripótamos | 311 |
| Vévi | Vévi | 663 |
Yhteensä: 5 927
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melíti Wikimedia Commonsissa
Milan Stojadinović

| Milan Stojadinović |
| --- | --- |
 Milan Stojadinović.
12. Jugoslavian pääministeri
 24. kesäkuuta 1935 - 5. helmikuuta 1939  
Edeltäjä:  Bogoljub Jevtić
Seuraaja:  Dragiša Cvetković
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1888 Čačak, Serbian kuningaskunta
Kuollut: 24. lokakuuta 1961 (73 vuotta) Buenos Aires, Argentiina
Ammatti:  taloustieteen professori
Tiedot
Puolue:  radikaaliliitto
Koulutus:  taloustieteen tohtori
Uskonto:  ortodoksi
Milan Stojadinović (23. heinäkuuta 1888 Čačak, Serbia – 24. lokakuuta 1961 Buenos Aires, Argentiina) oli serbipoliitikko, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuosina 1935–1939.
Stojadinović valmistui Belgradin yliopistosta vuonna 1910 ja suoritti jatko-opintoja Saksassa, Englannissa ja Ranskassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän työskenteli Serbian valtiovarainministeriössä. Hän oli vuosina 1919–1922 taloustieteen professorina Belgradin yliopistossa ja sen jälkeen 1922–1926 Jugoslavian valtiovarainministerinä. Stojadinović nimitettiin pää- ja ulkoministeriksi kesäkuussa 1935. Hänen johdollaan Jugoslavian ulkopolitiikassa tapahtui merkittävä käännös: maa hylkäsi aiemmat liittolaisensa Ranskan ja Tšekkoslovakian, läheni Saksaa ja solmi 1937 sopimukset aiempien vihollistensa Italian ja Bulgarian kanssa. Stojadinović johti Jugoslavian radikaaliliitto -nimistä puoluetta, jonka muodostivat serbi-, sloveeni- ja bosniakkipoliitikot. Hän ei saanut tukea kroaattien poliittisilta johtajilta. Kansallisen yhtenäisyyden lujittumista toivonut sijaishallitsija Paul siirsi hänet syrjään hallituksen johdosta vuonna 1939.
Stojadinović pidätettiin vuonna 1940, koska hänen pelättiin suunnittelevan akselivaltojen tukeman nukkehallituksen perustamista. Hänet vietiin salaa pois maasta seuraavana vuonna. Toisen maailmansodan jälkeen hän asettui asumaan Argentiinaan, ja julkaisi siellä talousasioita käsitellyttä lehteä. Hänen muistelmansa ilmestyivät postuumisti vuonna 1963.
Miikka Kajander

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. lokakuuta 1971 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 183 cm
Lempinimi: Miku
Junioriseurat
1982–1989: ÅIFK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1990 | ÅIFK | 29 | (9) |
| 1991–1994 | PIF | 84 | (39) |
| 1993 | → TPV (laina) | 2 | (0) |
| 1995 | Ilves | 25 | (13) |
| 1996–1997 | Motala AIF | 45 | (7) |
| 1998 | VPS | 20 | (3) |
| 1999–2000 | TamU | 30 | (8) |
| 2000 | → NoPy (laina) | 3 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 238 | (80) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Miikka Juhani Kajander (s. 5. lokakuuta 1971 Turku) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja, joka tunnettiin urallaan kovasta laukauksestaan ja vapaapotkuistaan.
Ura

Kajander aloitti uransa Åbo IFK:ssa kaudella 1989, esiintyen II divisioonassa seitsemässä ottelussa. ÅIFK putosi kauden päätteeksi III divisioonaan ja Kajanderin rooli kasvoi tulevalle kaudelle, ollen joukkueensa kolmanneksi paras maalintekijä yhdeksällä maalillaan. Kaudeksi 1991 hän siirtyi Pargas Idrottsföreningiin, jossa hän vietti neljä kautta. Kajander oli joukkueen avainpelaajia, tehden useita maaleja vapaa- ja rangaistuspotkuista. Hän teki Veikkausliiga-debyyttinsä Tampereen Pallo-Veikkojen riveissä 6. kesäkuuta 1993 vierasottelussa Kuuysiä vastaan, pelaten silloin kaksi ottelua lainalla. PIF nousi kaudeksi 1994 uuden nimen saaneeseen Ykköseen, ja vaikka paraislaisten kausi päättyi 12. sijaan ja putoamiseen, löi Kajander läpi toisella sarjatasolla 12 maalillaan 24 ottelussa.
Vuonna 1995 Kajander teki sopimuksen Veikkausliigaan Tampereen Ilveksen kanssa. Hänen ensimmäinen kokonainen pääsarjakautensa sai räjähtävän alun Kajanderin tehdessä kymmenessä ensimmäisessä ottelussaan yhdeksän maalia. Vaikka sama tahti ei jatkunut kauden loppuun asti, teki hän yhteensä 13 maalia, pelaten kaikissa paitsi yhdessä sarjaottelussa. Onnistuneen kauden päätteeksi Kajander valittiin uuden vuoden liigatulokkaan palkinnon ensimmäiseksi saajaksi. Kansallisen läpimurtonsa tehtyään hän siirtyi kaudeksi 1996 Ruotsin toiselle sarjatasolle Motala AIF:n joukkueeseen, jossa pelasi kahden vuoden ajan seuran sijoittuessa keskikastiin.
Ruotsin kausien jälkeen Kajander palasi Suomeen Vaasan Palloseuran riveihin. Hän saavutti uransa ensimmäisen ja ainoan mitalin VPS:n kanssa, seuran sijoittuessa toiseksi Valkeakosken Hakan jälkeen. Yhden Vaasassa vietetyn kauden jälkeen Kajander palasi Tampereelle juuri perustettuun Tampere Unitediin. Hän pelasi tärkeässä roolissa, tehden 20 ottelussa kahdeksan maalia TamUn noustessa ensimmäisellä kaudellaan Veikkausliigaan. Kajander pelasi vielä muutamia liigaotteluita seuraavalla kaudella ja esiintyi myös yhteistyöseura Nokian Pyryn joukkueessa Ykkösessä. Hän lopetti uransa kauden 2000 jälkeen.
Saavutukset

Vuoden liigatulokas 1995
Suomen-mestaruushopea 1998
Melína Merkoúri

| Melína Merkoúri> Μελίνα Μερκούρη |
| --- | --- |
 Melína Merkoúri Tukholmassa vuonna 1982.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1920 Ateena, Kreikka
Kuollut: 6. maaliskuuta 1994 (73 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, näyttelijä, poliitikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Melina Mercouri 
Levy-yhtiöt:  Sirius (käännä suomeksi) 
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Melína Merkoúri (kreik. Μελίνα Μερκούρη, kansainvälisesti usein Melina Mercouri; 18. lokakuuta 1920 Ateena, Kreikka – 6. maaliskuuta 1994 New York) oli kreikkalainen näyttelijä, laulaja ja poliitikko. Vuonna 1981 hänestä tuli maansa ensimmäinen naispuolinen kulttuuriministeri.
Merkoúrin ensimmäisen elokuvan Stella (1955) ohjasi Michális Kakogiánnis, ja se oli Cannesissa ehdokkaana. Varsinaiset menestyselokuvansa Merkoúri teki aviomiehensä Jules Dassinin ohjauksessa. Elokuvan Ei koskaan sunnuntaisin nimisävelmän menestys loi pohjaa myös Merkoúrin laulajanuralle.
Kun sotilasjuntta nousi valtaan Kreikassa 1967, Merkoúri ja Dassin pakenivat ensin Ranskaan ja sitten Sveitsiin. Kun Kreikan juntta epäsi Merkoúrilta kansalaisuuden, hän sanoi lehdistölle: ”Minä olen syntynyt kreikkalaisena ja kreikkalaisena kuolen. – – Herra Pattakós syntyi fasistina, joten hän kuolee fasistina.”
Diktatuurin päätyttyä vuonna 1974 Merkoúri palasi Kreikkaan ja lähti mukaan politiikkaan, ensin parlamenttiin ja sitten ministeriksi.
Filmografia

Stella (1955)
Ikuinen vaellus (Celui qui doit mourir, 1957)
Laki, Loi, La (1958)
Mustalaistyttö ja herrasmies (Gypsy and the Gentleman, 1958)
Ei koskaan sunnuntaisin (Poté tin Kyriakí, 1960)
Phaedra (1962)
Voittajat (Victors, 1963)
Topkapi (1964)
Espanjan kuuma kesä (Los Pianos mecánicos, 1965)
Salainen tehtävä Lissabonissa (A Man Could Get Killed, 1965)
22.30 kesäiltana (10:30 P.M. Summer, 1966)
Gaily, Gaily (1969)
Lupaus aamunkoitteessa (Promesse de l'aube, 1970)
A Dream of Passion (1979)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melína Merkoúri Wikimedia Commonsissa
Vanajaveden–Pyhäjärven alue

Nokianvirta ja Tehdassaari Nokialla. Vanajaveden–Pyhäjärven alueen vedet lasketaan Nokianvirran kautta Kuloveteen.
Vanajaveden–Pyhäjärven alue (vesistöaluetunnus 35.2) on Kokemäenjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue. Se käsittää Kokemäenjoen vesistössä alueen, joka kerää vedet Tampereen, Nokian, Vesilahden, Pirkkalan, Lempäälän, Kangasalan, Valkeakosken, Akaan, Urjalan, Hattulan ja Hämeenlinnan kuntien alueilta ja laskee ne Nokian Nokianvirran kautta Kuloveteen, joka kuuluu Kokemäenjoen alueeseen (35.1) ja jonka laskujoki Kokemäenjoki laskee Porissa Selkämereen. Alue rajoittuu etelässä Miemalanselkään ja pohjoisessa Tammerkoskeen sekä Nokianvirtaan. Vesistön alueen alarajana on Melon vesivoimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 17 073,13 neliökilometriä ja järvisyys 14,19 %.
Längelmäveden–Hauhon reitti laskee alueeseen Valkeakosken kautta. Vanajavesi laskee Pyhäjärveen Lempäälän Herralanvuolteen ja Lempäälän kanavan kautta. Pyhäjärvi, joka sijaitsee Tampereen eteläpuolella, on koko alueen keskusjärvi. Se laskee Nokianvirran Melon vesivoimalaitoksen kautta alapuoliseen Kuloveteen. Pohjoisen ja eteläisen reitin vesimäärät vastaavat hyvin toisiaan. Vanajaveden–Pyhäjärven alueen pinta-ala on 2 759,16 neliökilometriä ja alueen järvisyys on 14,44 %.
Alla olevista järvien, jokien ja valuma-alueiden tiedoista suurin osa on tuotu Suomen ympäristö- ja paikkatietopalvelusta (SYKE) sekä Kansalaisen karttapaikasta.
Vesistöjen suhteet > Jakautuminen osa-alueisiin

Alueen kaksi suurinta järveä ovat Pyhäjärvi ja Vanajavesi. Vanajaveden–Pyhäjärven alue (35.2) jakautuu yhdeksään toisen jakovaiheen osa-alueeseen. Nämä ovat:
Pyhäjärven alue (35.21)
Vanajaveden alaosan alue (35.22)
Vanajanselän alue (35.23)
Järvireitin muut valuma-alueet laskevat
Pyhäjärven alueeseen:
Koskenjoen valuma-alue (35.29)
Vanajaveden alaosan alueeseen:
Moisionjoen valuma-alue (35.24)
Myllyojan valuma-alue (35.25)
Oikolanjoen valuma-alue (35.26)
Lontilanjoen valuma-alue (35.27)
Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Vesistöjen suhteet > Pyhäjärvi kokoaa pohjoisen reitit

Vanajaveden–Pyhäjärven alueelle pohjoisesta laskevat Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) vedet , joka muodostavat samalla niin sanotun Näsijärven reitin. Näsijärven–Ruoveden alueeseen yhtyvät pohjoisesta Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alue (35.4) ja Keuruun reitin valuma-alue (35.6).
Vesistöjen suhteet > Vanajavesi kokoaa eteläiset reitit

Vanajaveden–Pyhäjärven alueella sijaitsee Vanajaveden reitin alkuosa, johon laskee loput reitin Vanajan reitin valuma-alueesta (35.8). Vanajaveden–Pyhäjärven alueeseen laskee koillisesta Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alue (35.7).
Pyhäjärven alue (35.21)

Pyhäjärven alueella on lähes sata järveä tai lampea. Pyhäjärven lähialueen ojat ovat lyhyitä ja niiden kautta laskevat vain pieniä järviä, joita on yli 30. Suurin niistä on Tottijärvi (69 ha). Laajanojan valuma-alue jää Pyhäjärvestä pohjoiseen Ylöjärven järviylängölle, missä siihen kuuluu 16 järveä. Tampereen etelä- ja kaakkoispuolelle jäävät Vihnusjärven valuma-alue, jossa on 7 järveä, Vihiojan valuma-alue, jossa on vain 3 järveä, ja Härmälänojan valuma-alue, jossa on 10 järveä. Pirkkalan luoteispuolelle laskee Sikojoki, jonka valuma-alueella sijaitsee 13 järveä. Vastinjoen valuma-alueella on vain yksi järvi.
Vanajaveden alaosan alue (35.22)

Alue koostuu kahdesta Vanajaveden lähialueesta, joita kutsutaan Vuolteen alueeksi (35.221) ja Jumusen–Rauttunselän alueeksi (35.222), sekä yhdestä Korentiojan valuma-alueesta (35.223). Vanajaveden lisäksi alueella on 13 järveä. Niistä huomattavimmat ovat Ahtialanjärvi (135 ha), Iso Savijärvi (68 ha) ja Rutajärvi (43 ha). Vanajavessä on kaksi suurta lahtea, jotka ovat verrattain suuria ja järvimäisiä. Ne ovat Lotilanjärvi ja Terisjärvi.
Vanajanselän alue (35.23)

Vanajanselän alue käsittää Vanaveden kaakkoisosan Akaasta ylöspäin ja Hämeenlinnasta Hiidenjoen suulta alaspäin, sekä järven lähiympäristön pienet ojat valuma-alueineen. Vanajanselän alue muodostaa oman kokonaisuuden, jota on jatkettu Merevenselän ja Hämeenlinnan alueilla. Vanajanselkään laskee Rompainojan valuma-alue, jossa sijaitsee esimerkiksi Jouttijärvi. Suuria järviä sijaitsee Katumajärven valuma-alueella, jossa ovat Katumajärvi ja Kankaistenjärvi. Sen laskujoki Kutalanjoki laskee Hiidenjoen suuhun Hämeenlinnassa. Pohjoiselta puolelta Vanajanselkään laskee vielä suurehko Lehijärven laskuoja.
Moisionjoen valuma-alue (35.24)

Valuma-alue pinta-ala on 86 km² ja se koostuu Moisionjoen ympäristön valuma-alueesta ja sen viereisestä Kylälammin laskuojan valuma-alueesta. Valuma-alue on jaettu Moisionjoen alaosan alueeseen (35.241), jossa on 6 järveä (mukaan lukien Kylälammi) ja yläjuoksulla olevaan Höytämönjärven valuma-alueeseen (35.242), jossa on vielä yli 20 järveä. Valuma-alueen laskujoki on Moisionjoki, joka laskee Ruotasjärvestä. Tätä järveä suurempi on Höytämönjärvi, joka kokoaa valuma-alueen järvien laskuojia eniten ja se ansaitseekin alueen pääjärven nimikkeen. Alueen suurimmat järvet ovat Höytämönjärvi (201 ha), Särkijärvi (145 ha) ja Hervantajärvi (83 ha).
Myllyojan valuma-alue (35.25)

Myllyojan valuma-alue on varsin pieni (62 km²) ja se sijaitsee Lempäälän, Kangasalan ja Valkeakosken välissä. sen suurimmat järvet ovat Mäyhäjärvi (209 ha), Tervajärvi (126 ha) ja Iso Kausjärvi (62 ha). Sen eteläosa muodostuu peltojen savikoista ja pohjoisosa moreenipohjaisista metsämaista. Aluetta halkoo yksi pääoja, johon kaikki 18 järveä ja lampea laskevat. Myllyoja itse laskee Ahtialanjärveen, joka sijaitsee Vanajaveden Herralanvuolteen sivussa.
Oikolanjoen valuma-alue (35.26)

Valuma-alue on varsin pieni. Se muodostuu Oikolanjoesta, joka alkaa Äimäjärvestä ja laskee Vanajaveteen. Äimäjärveen laskee pieniä ojia, joiden latvoilla sijaitsee muutamia järviä. Näitä ovat esimerkiksi Alisen Savijärvi ja Ylisen Savijärvi sekä Keihäsjärvi ja Murhalammi.
Lontilanjoen valuma-alue (35.27)

Lontilanjoki muuttaa nimeään alajuoksullaan Nahkialanjoeksi. Sen valuma-alue on verraten pieni ja se halkoo lähinnä peltoalueita. Sen suurimmat järvet ovat Ojajärvi (eteläinen) ja Ojajärvi (pohjoinen) sekä Ahvenuslammi.
Tarpianjoen valuma-alue (35.28)

Valuma-alue syntyy Tarpianjoen ympärille. Joki haarautuu yläjuoksulla, mutta haarojenkin nimet ovat Tarpianjoki. Valuma-alueen alaosa alkaa Jalannista, jonka yläpuolella lännestä yhtyy Lumijoen valuma-alue. Sen suurimmat järvet ovat Lumijärvi, Ameenjärvi ja Pynnänjärvi. Tarpianjoen läntinen haara alkaa Kortejärvestä ja sen yläpuolella olevasta valuma-alueen suurimmasta järvestä Rutajärvestä. Nämä kokoavat valuma-alueen vedet itseensä. Etelästä siihen laskee Nuutajärven laskujoki. Nuutajärveen laskevat muun muassa Valajärvi ja Särkijärvi. Rutajärven itärantaan laskee Kolkanjoki, jonka valuma-alueella sijaitsevat Kokonjärvi ja Hirsijärvi. Tarpianjoen itäinen haara alkaa Lintumaanjärvestä ja Kallijärvestä, joita kohdellaan yhtenä järvenä. Haaran yläjuoksulle laskee Kokkijärven laskuoja. Lintumaanjärvi-Kallijärveen laskevat Tyvijärvi ja Ahlajärvi. Latvavesiä ovat vielä Kotkajärvi, Uurtaanjärvi ja Hietajärvi.
Koskenjoen valuma-alue (35.29)

Koskenjoen valuma-alueen laskujoki Koskenjoki laskee Pyhäjärven eteläosiin Mantereenjärvi nimiseen lahteen. Valuma-alueen pinta-ala on 77,8 km² ja sen järvisyys on 5,2 % . Valuma-alueella on 17 järveä tai lampea, joista suurimmat muodostavat järvien ketjun Koskenjoen yläjuoksulla. Valuma-alueen suurin järvi on Iso Arajärvi (176 ha).
Historiaa > Luonnonhistoriaa

Jääkauden loppupuolella mannerjäätikön reunan peräännyttyä seudun pohjoispuolelle Itämeren vesi peitti Pyhäjärven ja Vanajanveden altaat sekä niiden ympäristöt. Vesi ulottui noin 80 metriä Pyhäjärven ja 65 metriä Vanajaveden nykypinnan yläpuolelle. Maankohoamisen seurauksena ympäristön pinnanmuodot nousivat ylemmäksi ja korkeimmat kohdat nousivat viimein vedenpinnan yläpuolelle. Sinne, missä oli syvempää kuin muualla, muodostui merenlahti, joka myöhemmin kuroutui järveksi. Vanajaveden osalta tämä tapahtui noin 9 400 vuotta sitten ja Pyhäjärven osalta noin 9 000 vuotta sitten. Kuroutumishetkestä alkaen järvien laskukynnykset ovat sijainneet nykyisillä paikoillaan Nokianvirran ja Hiidenvuolteen uomissa. Maankohoaminen oli järvien luoteispäissä nopeampaa kuin kaakkoispäissä, joten järvialtaat kallistuivat kaakkoon päin. Kallistumiset tapahtuivat poispäin laskukynnyksistä, jolloin vedenpinnat kohosivat lähes järvien koko alueilla. Voimakkainta vedennousu oli järven eteläpäissä, missä vedenpinta nousi useita metrejä. Samalla, kun vedenpinnat nousivat, laajenivat järviallaat etelän suuntaan ja tässä hitaassa tulvassa syntyivät sekä Vesilahden ja Lempäälän matalat selät Pyhäjärveen että Vanajavedenselkä.
Aluksi Vanajaveden laskujoki laski Pyhäjärven kohdalla merenlahteen lyhyttä jokea myöten. Pyhäjärven synnyttyä noin 400 vuotta myöhemmin alkoi sen vedenpinta nousta vuosituhansien ajan niin, että Vanajaveden laskujoki lyheni nykyiseksi vuolteeksi Lempäälän kohdalle.
Kuroutumisajankohdan aikoina Längelmäveden, Roineen ja Mallasveden järvivedet laskivat todennäköisesti Pyhäjärven koillisosaan Kaukajärven kautta Viinikanlahteen. Tämä virtausuoma kuivui, kun uusi virtausuoma aukesi Valkeakoskelle 7 500 vuotta sitten. Näsijärvi ei aluksi laskenut Pyhäjärveen vaan pohjoiseen Lapuanjokea myöden. Maan kallistumisen vuoksi Näsijärven eteläpää alkoi tulvia Pispalanharjun reunan yli ja puhkaisi Tammerkosken harjun matalimpaan kohtaan. Puhkeaminen on ollut raju, koska Näsijärven vedenpinta aleni pari metriä ja Pyhäjärven kohosi pari metriä ja tulva hukutti alleen matalia rantoja ja soita. Soille kertyneiden lietteet ovat kerrostuneet turpeen sisälle, ja niistä on kyetty ajoittamaan puhkeamisajankohta noin 7 500 vuotta sitten.
Historiaa > Historiaa

Alue on ollut asuttu jo Suomen esihistoriassa. Pyhäjärven pohjoisimman kiintopisteen Tampereen lisäksi sen vaikutuspiirissä ovat olleet itäpuolella vanhoista asutuksista muun muassa Messukylä, Pirkkala ja Lempäälä, länsipuolella Nokia, Tottijärvi ja Vesilahti. Vanajaveden asutuksia ovat muun muassa Lempäälä, Viiala, Toijala, Kalvola, Sääksmäki, Tyrväntö, Hattula ja Vanaja.
Osana Kokemäenjoen vesistön tulvasuojelua joessa suoritettiin jo 1700-luvulla mittavia joenperkauksia ja ruoppauksia. Vuonna 1771–1773 niitä suoritettiin muun muassa myös Nokian virroissa. Kosken perkaukset vaikuttivat siihen, että vesi pääsi kulkemaan helpommin alavirtaan päin ja samalla Pyhäjärven vedenpinta aleni. Tulvat kuitenkin lisääntyivät joen alajuoksulla ja eräiden vaikeiden keväiden jälkeen alettiin rakentamaan vesistön yläjuoksuille kanavapatoja. Vuonna 1866–1868 rakennettiin Valkeakoskelle Iso-Längelmäveden ja Vanajaveden välille kanava ja vuonna 1873 Vanajaveden ja Pyhäjärven välille Lempäälän kanava.
Säännöstely

Vesistöalue on säännöstelty. Pohjoisessa vedenkulkua säädellään Nokianvirran ja Tammerkosken voimalaitoksissa. Nokianvirrassa sijaitseva Melon vesivoimalaitos säännöstelee vedenkulkua epäsäännöllisillä ja voimakkailla toimenpiteillä. Tämä aiheuttaa suuria virtaaman vaihteluita Nokianvirrassa. Etelässä vedenpintojen korkeutta säännöstellään Herralanvuolteen padolla ja joskus Lempäälän kanavan avulla. Myös Lempäälän kanavan läheisyydessä esiintyy voimakkaita virtaamavaihteluita. Vanajaveden säännöstelyllä on kielteisiä vaikutuksia, koska monien rehevien ja matalien lahtien umpeenkasvu on kiihtynyt.
Voimalaitossäännöstelyssä pyritään käyttämään vesivoimaa arkipäivisin ja vähentämään sitä öisin ja viikonloppuisin. Lisäksi vettä varastoidaan järvialtaisiin syksyisin ja keväisin käytettäväksi talvella, kun energiantarve on suurinta. Säännöstelyn vuoksi vedenpinnat vaihtelevat näiden toimien mukaan siten, että suurimmat virtaamat ovat olleet talvella aiempaa suurempia ja vastaavasti kesällä pienempiä kuin muutoin. Melon vesivoimalaitoksella keskivirtaama vaihtelee 300–400m³/sm³/s, mutta energiantuotannon säännöstelyn vuoksi vedenkulku voi olla vuorokausiakin pysähdyksissä.
Säännöstelyluvissa järvien vedenpinnan korkeuksille on määritetty normaalioloissa sitovat ylä- ja alarajat. Pyhäjärven vedenpinnan korkeus on keskimäärin 77,2 metriä merenpinnan yläpuolella (mpy) vaihteluvälin ollessa 75,82–77,37 metriä mpy. Lempäälän eteläpuolella Korteselän kapeikossa vedenpinnan keskikorkeus on 79,3 metriä mpy ja siellä on vaihteluväli 78,00–79,80 metriä mpy. Vanajavedellä Vanajanselällä vedenpinnan keskikorkeus on 79,4 metriä mpy, mutta vaihteluväli on sama kuin Korteselällä.
Padot ja voimalaitokset estävät kalojen liikkumista. Edellisten lisäksi on vielä muitakin patoja. Lempäälässä sijaitsee Myllyojassa pato, Tarpianjoessa sijaitsee Kortejärvellä pato ja vielä Oikkolanjoessa on pato.