stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korihait
Historia > 2020-luku: Korihait 2024 -projekti

Kauden 2018–2019 jälkeen Korihait aloitti projektin, jonka tavoitteena on nousta Korisliigan kärkisijoille vuoteen 2024 mennessä. Kaudeksi 2019–2020 Korihait palkkasi päävalmentajakseen espanjalaisen Jordi Justen. 12 hävityn ottelun jälkeen Korihait kuitenkin irtisanoi Justeen ja tilalle tuli apauvalmentajana toiminut Jarno Nikula. Nikula onnistui luotsaamaan Korihait seitsemään voittoon, mikä riitti runkosarjan viimeiseen sijaan ja suoraan putoamiseen I-divisioonaan. Koronaviruksen johdosta kausi kuitenkin keskeytettiin, jonka johdosta Korihait voi hakea Korisliiga-paikkaa myös kaudelle 2020–2021, koska Korihailla oli vielä teoreettinen mahdollisuus säilyä sarjassa.
Kausi 2020–2021 päättyi Nikulan komennossa runkosarjan viimeiselle sijalle, mutta koronapandemian takia Korisliigasta ei kauden päätteeksi putoa yksikään seura urheilullisin perustein.
Kausi 2020–2021 päättyi Nikulan komennossa runkosarjan viimeiselle sijalle, mutta koronapandemian takia Korisliigasta ei kauden päätteeksi pudonnut yksikään seura urheilullisin perustein. Seuraavaksi kaudeksi seura sai miellyttävän paluumuuttajan, kun Bojan Sarcevic palasi kymmenen vuoden tauon jälkeen takaisin haipaitaan. Odotukset kauteen lähdettäessä olivat edelliskausia korkeammalla, mutta todellisuus iski vasten kasvoja talven pimeydessä. Korihait voitti 20 ensimmäisestä ottelusta vain kaksi, ja joukkue vahvasti matkalla kohti putoamista sarjasta.
Nikulan toinen jakso Korihaiden päävalmentajana päättyi helmikuussa, kun Nikula päätti jäädä sivuun päävalmentajan tehtävistä. Päävalmentajaksi nostettiin apuvalmentaja Teemu Turunen. Vaihdoksen jälkeen Korihait alkoi hivuttautumaan peli kerralta lähemmäksi sarjassa toiseksi viimeisenä ollutta Bisonsia. Kauden viimeisessä ottelussa ratkesi Korisliigasta putoaja, sillä ottelussa kohtasivat juuri Bisons ja Korihait. Haiparvi oli otteluun lähdettäessä yhden voiton jäljessä, mutta keskinäisten pelien turvin Korihait nousisi tasapisteissä Bisonsin edelle. Yli 200 ukilaisfanin kannustuksen siivittämänä Korihait säilytti paikkansa Korisliigassa. Kauteen mahtui myös suru-uutinen, kun koripallovaikuttaja Heikki Wala menehtyi marraskuussa 2021.
Areena

Korihait pelaa ottelunsa Uusikaupunki Areenalla, monitoimijatalo Wintterissä. Halli valmistui helmikuussa 2025 ja ensimmäisen ottelunsa Korihait pelasi hallissa 5. maaliskuuta 2025. Katsojakapasiteetti koripallo-otteluissa 1 700 henkilöä.
Vuodeta 1981 tammikuuhun 2025 asti Korihait pelasi Pohitullin koulun yhteydessä olevassa Pohitulli-hallissa. Halli on rakennettu täysmittaiseksi 1980-luvulla, ja sen katsojakapasiteetti on 1 507 henkeä. Hallin yleisöennätys on 2 500, joka on vuodelta 1990. Viimeksi hallia remontoitiin kesällä 2009, minkä jälkeen katsojia mahtui halliin hieman enemmän.
Vuoteen 1981 saakka seuran edustusjoukkue pelasi pelinsä Kalannissa sijaitsevassa Kalannin Urheilutalossa, jonka katsojakapasiteetti on huomattavasti pienempi.
Talous

| Kausi | Edustusjoukkueen budjetti |
| --- | --- |
2002–03: 160 467 €
2003–04: 150 000 €
2004–05: 168 000 €
2005–06: 168 000 €
2006–07: 283 000 €
2007–08: 330 000 €
2008–09: 330 000 €
2009–10: 290 000 €
2010–11: 256 000 €
2011–12: 265 000 €
2012–13: 300 000 €
2013–14: 300 000 €
2016–17: 390 000 €
2017–18: 400 000 €
2018–19: 350 000 €
2019–20: 350 000 €
2020–21: 319 000 €
2021–22: 330 000 €
2022–23: 378 500 €
2023–24: 353 500 €
2024–25: 345 000 €
Ensimmäisen Suomen mestaruuden jälkeen seuran rahavaikeudet alkoivat kasaantua. Tämä johti Uudenkaupungin Urheilijoiden koripallotoiminnan alasajoon.
Vuodesta 1994 asti Korihait on ollut rekisteröity yhdistys. Seuran kannalta pienellä paikkakunnalla sijainti on sekä hyvä että huono asia: pelaamista pääsarjatasolla pidetään velvollisuutena, mutta resurssien määrä on rajattu. Vuosina 2007–2009 monet suomalaiset koripallojoukkueet kärsivät huonosta taloustilaneesta, mutta Korihait on onnistunut pitämään taloutensa kunnossa. Seura onkin sanonut, että taloutta ei riskeerata menestyksen takia.
Kaudella 2008–2009 Korihaiden manageri Tom Westerholm ilmoitti, että Korihailla on velkaa muutamia tuhansia euroja, mutta talous on kuitenkin hyvin hallinnassa. Kesken kauden 2015-2016 Korihait ilmoitti suurista talousongelmista, mutta seura sai taloutensa kuiville ks. kauden kuluessa.
Kakkosjoukkue

Korihaiden kakkosjoukkue pelasi II-divisioonassa. Seuran kakkosjoukkue perustettiin vuonna 2009, jolloin se sai Rauma Basketin paikan II-divisioonasta. Syy siirtoon oli se, että Rauma kärsi pelaajapulasta ja Korihailla oli paljon yli-ikäisiä nuoria pelaajia. Kakkosjoukkueen nimeksi otettiin kirjainyhdistelmä UU, jota on viimeksi käytetty vuonna 1999. Tällä eleellä haluttiin kunnioittaa seuran koripallohistoriaa.
Kaudeksi 2016-2017 Korihait herätti uudestaan kakkosjoukkueen henkiin nimellä Korihait 2, joka pelasi läntisen alueen III-divisioonaa. Kaudella 2017-2018 Joukkueessa pelasi mm. entiset Korisliiga-pelaajat Mikko Jalonen ja Heikki Saaristo sekä edustusjoukkueen junioripelaajat. Korihait 2 voitti läntisen alueen III-divisioonan voittosuhteella 17/1. Kaudeksi 2018–2019 Korihait 2 nousi läntisen alueen II-divisioonaan. Joukkue jatkoi voittokulkuaan voittamalla tämänkin sarjan voittosuhteella 17/3. Korihait 2:lla olisi ollut mahdollisuus karsia paikasta miesten I-divisioona B:hen, mutta joukkue ei sitä halunnut vedoten harrastuspelailuun.
Kulttuuri > Nimi ja logo

Kun vuonna 1993 alettiin valmistautua uuden seuran tuloon, järjesti UU kannattajilleen nimeämiskilpailun. Uudenkaupungin merellisen sijainnin takia suurin osa ehdotuksista liittyi jollakin tapaa mereen, minkä lisäksi nimiehdotukset olivat englanninkielisiä. Kesäkuussa 1993 seuran johtokunnan kokouksessa ehdotuksia käytiin läpi, jolloin yksi nimiehdotus nousi esille. Se oli Walan pojan ehdotus, joka oli hahmotellut logoksi palloa ja haita. Tästä johdettiin sana Korihait. Kaudella 1993–1994 käytettiinkin jo uutta logoa pelipaidoissa, vaikka siirtymä uuteen seuraan tapahtui vasta vuoden päästä.
Vuonna 2011 Korihaiden peliasuun tuli uusi nimilogo. Vuoden 2012 puolella nimilogo sai seurakseen myös uuden tunnuksen, kun joukkueen uusi ilme julkistettiin 30.4.2012. Uusi logo astui seuran viralliseksi tunnukseksi toukokuun 1. päivästä alkaen. Uuden logon suunnitteli ja piirsi Atte Uotila. Vuonna 2016 Korihait päivitti seuran ilmeen kelta-mustaksi. Myös vuonna 2012 luodun logon värit muutettiin uuden ilmeen mukaiseksi. Vuonna 2019 seuran ilme palautettiin jälleen viininpunaiseksi.
Kulttuuri > Kannattajat

Korihaiden entisen valmentajan Jyri Lehtosen mukaan Pohitulli on ollut aina kova paikka vastustajalle. Vuodesta 1981 lähtien, kun Korihait on pelannut pelinsä Pohitullissa, jokaisessa ottelussa on ollut vähintään 600 katsojaa aina 2010-luvulle asti. Vaikka kannatus on yleensä ollut vastustajaakin kohtaan kohteliasta, niin ylilyöntejä on myös sattunut. Muun muassa vuonna 1982 yleisö ärtyi tuomarien ajettua UU:n valmentajan Paavo Koskivaaran kentältä niin, että heti pelin loputtua yleisö ryntäsi kentälle. Tuomaripari jouduttiin viemään kaupungista pois poliisisaattueessa, koska yleisö kävi vielä pelin jälkeenkin kuumana. 1990–luvun vaihteessa Korihaiden ja KTP:n kannattajien välillä oli usein myös havaittavissa pieniä erimielisyyksiä, minkä takia peleissä oli yleensä poliisipartio.
Korihait maratontaulukossa

Kaudella 2008–2009 Korihait ylitti tuhannen pääsarjapelin rajan. Samalla kaudella seura ylitti myös 500 voitetun pelin rajapyykin pelissä Namika Lahtea vastaan. Suomen pääsarjan maratontaulukossa seura on seitsemännellä sijalla. Kauden 2023–2024 lopussa seura oli pelannut 1542 ottelua pääsarjassa, joista 664 oli päättynyt voittoon. Seuran voittoprosentti on täten 43,1.
Toiseksi korkeimman sarjatason maratontaulukossa Korihait on sijalla 11. Seura on pelannut sarjassa kuusi kautta, joiden aikana se on pelannut 177 ottelua. Näistä voittoon on päättynyt 147, jolloin voittoprosentti on 83,1. Muista toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneista edelleen toimivista joukkueista ainoastaan KTP:llä on korkeampi voittoprosentti. Kotkalaisjoukkueen prosenttilukema on 100.
| Sarjataso | Sijoitus | Kaudet | Ottelut | Voitot | Tasapelit | Häviöt | Tehd>  korit | Pääst>  korit | Koriero | Voitto% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 7. | 41 | 1561 | 675 | 0 | 886 | 136 445 | 141 255 | −4810 | 43,2 |
| 2. | 11. | 6 | 177 | 147 | – | 30 | 19 028 | 16 083 | 2945 | 83,1 |
Pelaajat ja valmentajat > Valmentajat ajansaatossa

Heikki Wala (1974–1976)
Paavo Koskivaara (1976–1983)
Markku Jääskeläinen (1983–1984)
Heikki Wala (1984–1994)
/ Gordon Herbert (1994–1996)
Heikki Wala (1996–1997)
Timo Nieminen (1997–1999)
Kimmo Heinonen (1999–2000)
Erkki Saaristo (2000–2001)
Jukka Mantere (2001)
Erkki Saaristo (2001–2002)
/ Gerald Lee Sr. (2002–2004)
Tom Westerholm (2004)
Kimmo Vyyryläinen (2004–2005)
Ray Ailus (2005–2006)
Zlatan Présic (2006)
Ville Vuorinen (2006)
Ilpo Rantanen (2006–2007)
Jyri Lehtonen (2007–2010)
Tom Westerholm (2010–2012)
Jarmo Laitinen (2012–2013)
Ari Mikkola (2013)
Ville Vuorinen/Petri Helminen (2013–2014)
Jarno Nikula (2014–2017)
Petri Helminen (2017)
Damion Dantzler (2017–2019)
Jouni Grönroos (2019)
Pedro Monteiro (2019)
Jordi Juste (2019)
Jarno Nikula (2019–2022)
Teemu Turunen (2022)
Tero Hassinen (2022–2023)
/ Darko Mihajlovic (2023–2024)
Ivan Ivanovic (2024–)
Pelaajat ja valmentajat > Jäädytetyt pelinumerot

| Nro | Pelaaja | Saavutukset |
| --- | --- | --- |
| 12 | Gerald Lee Sr. | Suomen koripallon Hall of Fame-valinta 2010 Kaikkien aikojen paras pistemies SM-sarjan runkosarjassa (12 554) Kaikkien aikojen paras riistäjä SM-sarjan runkosarjassa (1 145) Eniten otteluja Korihaiden/UU:n seurahistoriassa (508) Eniten pisteitä Korihaiden/UU:n seurahistoriassa (10 415) Pelaajana edustusjoukkueessa 1984-97 Edustusjoukkueen valmentajana (2002-04, 2007-08, 2016-17) |
| 15 | Erkki Saaristo | Suomen koripallon Hall of Fame-valinta 2020 Korihaiden/UU:n seurahistorian toiseksi paras pistemies (5 596) Kuudenneksi eniten pelattuja pelejä Korihaissa/UU:ssa (376) Pitkäaikainen kapteeni Pelaajana edustusjoukkueessa 1982-92 Edustusjoukkueen valmentajana 2000-01, 2001-02 |
Lähde
Pelaajat ja valmentajat > Henkilökohtaiset palkinnot

Korisliigan vuoden pelaaja
Petteri Nieminen – 1990
Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus
Boakai Lalugba – 2006
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Gerald Lee Jr. – 2006
Petri Heinonen – 2011
Trey Niemi – 2023
Korisliigan paras kuudes pelaaja
Pasi Kauha – 2001
Mikko Jalonen – 2011
Vuoden I-divisioonapelaaja
Mikko Jalonen – 2015, 2016
Korisliigan vapaaheittopalkinto
Bojan Sarcevic – 2023
Tilastot > Pelaajatilastot

Korihaiden seurahistorian päätilastokategorioiden kymmenen parasta miesten SM-sarjan runkosarjassa
Lihavoidut pelaajat pelaavat Korihaissa kaudella 2024–2025.
Tilastot päivitetty 6.1.2025.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
| n k Koripallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1939: Ylioppilaskoripalloilijat  1940: Eiran Kisa-Veikot  1941: Kadettikoulu  1942: Ei pelattu  1943: Ei pelattu  1944: Kiri-Veikot  1945: Kiri-Veikot  1946: Helsingin NMKY  1947: Helsingin NMKY  1948: Kiri-Veikot  1949: HOK-Veikot  1950: HOK-Veikot  1951: HOK-Veikot  1952: HOK-Veikot  1953: Pantterit  1954: Pantterit  1955: Pantterit  1956: Pantterit  1957: Pantterit  1958: Kotkan TP  1959: Pantterit  1960: Torpan Pojat  1961: Helsingin Kisa-Toverit  1962: Helsingin Kisa-Toverit  1962–63 Helsingin Kisa-Toverit  1963–64 Helsingin Kisa-Toverit  1964–65 Helsingin Kisa-Toverit  1965–66 Torpan Pojat  1966–67 Kotkan TP  1967–68 Tapion Honka  1968–69 Tapion Honka  1969–70 Tapion Honka  1970–71 Tapion Honka  1971–72 Tapion Honka  1972–73 Turun NMKY  1973–74 Playboys  1974–75 Turun NMKY  1975–76 Playboys  1976–77 Turun NMKY  1977–78 Torpan Pojat  1978–79 Playhonka  1979–80 Pantterit  1980–81 Torpan Pojat  1981–82 Turun NMKY  1982–83 Torpan Pojat  1983–84 Helsingin NMKY  1984–85 Helsingin NMKY  1985–86 Torpan Pojat  1986–87 Helsingin NMKY  1987–88 Kotkan TP  1988–89 Helsingin NMKY  1989–90 Uudenkaupungin Urheilijat  1990–91 Kotkan TP  1991–92 Helsingin NMKY  1992–93 Kotkan TP  1993–94 Kotkan TP  1994–95 Kouvot  1995–96 Torpan Pojat  1996–97 Torpan Pojat  1997–98 Torpan Pojat  1998–99 Kouvot  1999–00 Namika Lahti  2000–01 Espoon Honka  2001–02 Espoon Honka  2002–03 Espoon Honka  2003–04 Kouvot  2004–05 Lappeenrannan NMKY  2005–06 Lappeenrannan NMKY  2006–07 Espoon Honka  2007–08 Espoon Honka  2008–09 Namika Lahti  2009–10 Tampereen Pyrintö  2010–11 Tampereen Pyrintö  2011–12 Nilan Bisons  2012–13 Nilan Bisons  2013–14 Tampereen Pyrintö  2014–15 Joensuun Kataja  2015–16 Kouvot  2016–17 Joensuun Kataja  2017–18 Karhu Basket  2018–19 Karhu Basket  2019–20 Ei pelattu  2020–21 Salon Vilpas  2021–22 Karhu Basket  2022–23 Helsinki Seagulls  2023–24 BC Nokia 
| n k Korisliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  BC Nokia  Bisons Loimaa  Helsinki Seagulls  Karhu Basket  Kataja Basket  Kobrat  Korihait  Kouvot  KTP-Basket  Tapiolan Honka  Salon Vilpas  Tampereen Pyrintö 
UU:n mainos 1980-luvulta
Kauden 2009–2010 pudotuspeliottelu
Uusikaupunki Areena.
Sven-Olof Larsson

| Sven Olof Larsson |
| --- | --- |
 Larsson ottaa voiton Suomen Olavi Salosesta ja maanmiehestään Karl-Uno Olofssonista Suomi–Ruotsi-maaottelun 1 500 metrillä kesällä 1963.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sven Olof Martin Larsson
Syntynyt: 24. toukokuuta 1938 Flen, Södermanland
Kuollut: 21. elokuuta 2024 (86 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Uran tiedot
Lempinimi:  Esso
Pituus:  175 cm
Paino:  62 kg
Laji:  kestävyysjuoksu
Seura:  Flens IF Sundsvall
Kilpauran kesto:  1960–1967
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  Maailmantilastossa  5 000 metrillä : 1963: 5. (13.49,2)
Ennätykset:  800 m 1.50,9 (196x) 1 000 m 2.22,2 (196x) 1 500 m 3.43,2 (196x) 2 000 m 5.09,2 (1963) 3 000 m 7.58,8 (196x) 5 000 m 13.49,2 (1963)   10 000 m 29.37,6 (196x)   3000 estej. 9.10,4 (196x)
Sven Olof Martin ”Esso” Larsson (24. toukokuuta 1938 Flen – 21. elokuuta 2024) oli ruotsalainen kestävyysjuoksija, jonka huippuvuodet olivat 1960-luvun alkupuoliskolla.
Saavutukset

Pohjoismaiden 5 000 metrin mestaruus 1963
Ruotsin 5 000 metrin mestari 1966,
kaksi kertaa Ruotsin maastojuoksumestari 1962 niin 4 kuin 12 km:llä,
kaksi kertaa 12 km:n voittaneessa IFK Sundsvallin joukkueessa
23 yleisurheilumaaottelua
olympiaedustus 1964 Tokiossa – karsiutuminen alkuerässä.
Magda Goebbels

Magda Goebbels 1920-luvulla
Johanna Maria Magdalena "Magda" Goebbels (os. Ritschel
; (11. marraskuuta 1901 Berliini – 1. toukokuuta 1945 Berliini) oli Joseph Goebbelsin vaimo ja natsi-Saksan vaikutusvaltaisin nainen. Hänet tunnetaan parhaiten omien kuuden lapsensa murhaamisesta ennen omaa itsemurhaansa Saksan antautumisen ja toisen maailmansodan lopun lähestyessä.
Lapsuus ja nuoruus

Magdan äiti, Auguste Behrend ja isä Hans Oskar Ritschel olivat naimisissa vain muodollisesti ja heidän avioliittonsa päättyi eroon jo vuonna 1904. Hans Oskar huolehti kuolemaansa vuonna 1941 saakka siitä, ettei tyttäreltä puuttunut mitään.
Magda muutti viisivuotiaana isänsä luokse Belgiaan ja hänet laitettiin ursuliinisisarten hoiviin Thildissä ja Vilvoordessa sijainneeseen luostarikouluun, jossa Magda sai katolisen kasvatuksen. Koulussa Magda oppi hillityn käytöksensä ja itsekurinsa, joista hänet tultiin tuntemaan.
Auguste Behrend tapaili Magdan kouluaikoina miestä nimeltä Richard Friedländer, joka oli Magdan nuoruusvuosien isähahmo. Friedländer oli juutalainen, jonka kautta Magda oppi tuntemaan juutalaisia.
Vuonna 2016 saksalainen historioitsija Oliver Hilmes löysi Berliinissä olevasta arkistosta dokumentin, johon on merkitty, että Friedländer olisi ollut Magdan biologinen isä. Kyseinen asiakirja oli Friedländerin asuintodistus, jossa hänen biologiseksi tyttärekseen on merkitty Magda. Magda todennäköisesti yritti peitellä taustaansa ja hänen syntymätodistuksessa on merkitty vanhempien kohdalle vain Magdan äidin Auguste Behrendin nimi. Auguste Behrend synnytti Magdan vuonna 1901 ennen kuin hän meni virallisesti naimisiin Hans Oskar Ritschelin kanssa.
Friedländer joutui natsien valtaan tulon jälkeen Buchenwaldin keskitysleirille, jossa hän kuoli vuonna 1939. Magda ei koskaan yrittänyt saada Friedländeriä vapaaksi leiriltä. Joseph Goebbelsin päiväkirjamerkinnät vuodelta 1934 antavat vihjeitä siitä, että hänen puolisonsa Magda olisi löytänyt arkaluontoisen tiedon omasta sukutaustastaan.
Magdan nuoruudenrakkaus oli häntä kaksi vuotta vanhempi, juutalainen Victor Chaim Arlosoroff. Magda oli Victorin sisaren, Lisa Arlosoroffin läheinen ystävä.
Ensimmäinen avioliitto

Rakkaus kuitenkin sammui aikanaan, ja Victor otti Magdan sijaan juutalaisen vaimon, jonka kanssa hän muutti aikanaan Palestiinaan vuonna 1924. Magdan taival johti toiseen suuntaan. Hän pääsi ylioppilaaksi ja opiskeli sen jälkeen taloudenhoitoa sisäoppilaitoksessa Goslarin lähellä Holzhausenissa. Magda lopetti opinnot ensimmäisen syksyn jälkeen: junamatkalla Berliinistä Goslariin Magda tapasi miehen, joka mieltyi häneen hyvin nopeasti. Kolme päivää junamatkan jälkeen sama mies seisoi Magdan asuntolan edessä, kädessä kukkakimppu sisäoppilaitoksen johtajalle.
Mies ei vastannut nuorten naisten kuvaa unelmamiehestä: 38-vuotias, päälaelta kalju mies olisi voinut olla Magdan isä. Hänellä kuitenkin oli taskussa valtti, sillä hän oli yksi Saksan rikkaimmista teollisuudenharjoittajista. Monista epäilyksistä ja varoituksista huolimatta 21-vuotias Magda suostui Günther Quandtin vaimoksi vuoden 1921 alussa. Quandtilla oli silti omat ehtonsa: Magdan tuli luopua katolisesta uskonnosta ja kääntyä protestanttisuuteen. Lisäksi tytön täytyisi vaihtaa juutalainen sukunimensä Friedländer biologisen isänsä sukunimeen Ritschel. Magda myöntyi ehtoihin. Magdasta tuli nyt Magda Quandt.
Magdan elämässä alkoi seikkailuntäyteinen vaihe lähes 20 vuotta vanhemman aviomiehen ja tämän häntä tuskin kymmenen vuotta nuoremman pojan kanssa. Heillä oli Griebnitzsee-järven rannalla Neubabelsbergissä ylellinen talo, joka viesti yhteiskunnallisesta noususta ja loistosta. Magda teki miehensä kanssa pitkiä matkoja läpi Italian, Sveitsin, Englannin ja Ranskan ja valtameren taakse Keski-, Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan. Magdalla oli harvinainen mahdollisuus laajentaa maailmankuvaansa ja saada sivistystä.
Magda synnytti 1. marraskuuta 1921 pojan, jolle annettiin nimeksi Harald ja neljä vuotta myöhemmin perheeseen otettiin kolme kasvattilasta, joiden yllättäen kuolleet vanhemmat olivat herra Quandtin liikekumppaneita. Harald Quandt oli Magdan ainoa lapsi, joka selvisi sodasta: Harald nimittäin joutui brittien sotavangiksi.
Perherauhaa horjutti vuonna 1927 Magdan rakastaman poikapuolen Helmutin kuolema, mikä johtui hoitovirheestä. Edes yhteinen suru ei auttanut toisistaan vieraantunutta pariskuntaa takaisin yhteen ja ero tapahtui vuonna 1929. Vaikka Quandt nimesi eron syyksi Magdan syrjähypyn erään opiskelijan kanssa, Magdalla oli valttikortti taskussaan, ja ero päättyi Magdan kannalta hyvin edulliseen ratkaisuun: hän sai Quandtilta kuukausittain 4 000 Saksan markkaa elatusapua, suuren asunnon Berliinistä Reichskanzlerplatzilta (nykyinen Theodor-Heuss-Platz) ja heidän yhteisen poikansa Haraldin huoltajuuden.
Magdan oli 29-vuotiaana vallannut sisäinen tyhjyys ja tylsyydentunne, joka varmasti johti hänen päätökseensä lähteä etsimään elämälleen sisältöä politiikasta. Magda liittyi 1. syyskuuta 1930 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Magda syventyi aatteeseen koko sydämestään ja luki paljon puolueen kirjoja, kuten esimerkiksi Hitlerin Taisteluni.
Kuolema

Toisen maailmansodan loppuvaiheissa neuvostojoukot käytännössä jo piirittivät Berliiniä. Tällöin Magda Goebbels siirtyi miehensä luo valtakunnankanslian alle kaivettuun Führerbunkeriin 22. huhtikuuta 1945. Adolf Hitler oli jo aiemmin vetäytynyt bunkkeriin, josta käsin hän johti Berliinin viimeistä puolustusta. Ja jos tilanne muuttuisi toivottomaksi, Hitler aikoi tehdä bunkkerissa itsemurhan. Joseph Goebbels aikoi jakaa Hitlerin kohtalon. Magdan mukana bunkkeriin muuttivat myös pariskunnan kuusi lasta. Goebbels määräsi että lapset saavat ottaa mukaansa vain yhden leikkikalun ja hieman vaihtovaatteita, koska ”enempi ei ole tarpeen”. On selvää, että pariskunta oli jo tässä vaiheessa päättänyt surmata sekä itsensä että lapsensa.
Bunkkerissa Magda eristäytyi lähes täysin lapsistaan ja muista asukkaista. Magda ei kuulemma pystynyt puhumaan lapsilleen, vaan purskahti aina nämä nähdessään itkuun. Magda kirjoitti 28. huhtikuuta kirjeen pojalleen Harald Quandtille sotavankeuteen. Kirje on Magda Goebbelsin viimeinen kirjallinen jäämistö ja ainoa ensi käden lähde hänen viimeisiin päiviinsä. Kirjeessä Magda ilmoitti, että hän oli päättänyt surmata itsensä: ”Maailma kansallissosialismin romahduksen jälkeen ei ole elämisen arvoinen”. Samalla hän ilmoitti että surmaa omat lapsensa, jottei näiden tarvitse kokea maailmaa ilman Hitleriä ja kansallissosialismia. Adolf Hitler lahjoitti ennen kuolemaansa Magdalle puolueen kultaisen ansiomerkkinsä. Magda ilmoitti että näin Hitler oli tehnyt hänestä valtakunnan onnellisimman naisen.
Adolf Hitler kuoli 30. huhtikuuta 1945. Tämän jälkeen 1. toukokuuta Magda Goebbels surmasi kuusi lastaan. Surmatyön yksityiskohdat eivät ehkä koskaan täysin selviä. Yleisimmän teorian mukaan SS-lääkäri Ludwig Stumpfegger antoi lapsille huumaavaa juomaa, ja sitten Magda Goebbels surmasi heidät syanidilla. Kerrotaan että teon jälkeen Magda Goebbels keitti kahvia ja pelasi pasianssia. Muutamaa tuntia myöhemmin Magda ja Joseph Goebbels tekivät kaksoisitsemurhan syanidin avulla. SS-miehet polttivat pariskunnan ruumiit kuoleman jälkeen, mutta niin epätäydellisesti, että ruumiit olivat vielä selvästi tunnistettavissa, kun neuvostojoukkot saapuivat. Neuvostosotilaat hakivat myös lasten ruumiit bunkkerista ja kuvasivat ne Goebbelsin pariskunnan hiiltyneiden ruumiiden kera.
Kirjallisuutta

Klabunde, Anja: Magda Goebbels, translated by Shaun Whiteside. London: Little, Brown, 2002. ISBN 0-316-85912-5
Wölner-Hanssen, Maria: Magda Goebbels: en biografi. [Hedemora]: Gidlunds förlag, [2013]. ISBN 9789178448760 (sid.)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Goebbelsien häät 19.12.1931. Hitler taustalla.
Goebbelsien perhekuva, takana Madgan poika Harald
Magda ja Joseph Goebbels
Askendentti

Askendentti, tai nouseva merkki, on se eläinradan merkki, joka nousee itäisellä horisontilla, erityisesti henkilön syntymähetkellä. Kyseessä on siis ekliptikan ja horisontin itäinen leikkauspiste.
Askendentti kuvastaa tapaa, jolla suhtaudumme maailmaan ja miten katsomme ympäristöämme. Se vaikuttaa siihen, millaisena maailma meille näyttäytyy ja miten kokemuksemme muotoutuvat. Askendentti muodostaa myös ensivaikutelman, jonka muut meistä saavat, ja se on puolemme johon haluamme muiden ensimmäisenä tutustuvan. Askendentti ja ensimmäinen huone kertovat syntymästämme ja lapsuudestamme.
Rose Marie McCoy

| Rose Marie McCoy> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1922 Oneida, Arkansas
Kuollut: 20. tammikuuta 2015 (92 vuotta) Urbana, Illinois
Ammatti:  lauluntekijä
Muut tiedot
Aktiivisena:  1942–2015
Aiheesta muualla
Virallinen nettisivu
Rose Marie McCoy (o.s. Hinton, 19. huhtikuuta 1922 – 20. tammikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä, joka sävelsi yli 850 julkaistua kevyen musiikin kappaletta. Lukuisat nimekkäät artistit ovat levyttäneet hänen tuotantoaan, heidän joukossaan muun muassa Elvis, Nat King Cole, Sarah Vaughan, Bruce Springsteen, James Brown, Tina Turner, Eddy Arnold, Johnny Mathis, Roy Orbison, Debbie Reynolds, Johnny Rivers, Diana Ross ja Aretha Franklin.