stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juri Gavrilov

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Juri Vasiljevitš Gavrilov
Syntymäaika: 3. toukokuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Setun,  Neuvostoliitto
Pelipaikka: Keskikenttä
Pituus: 185 cm
Junioriseurat
:  Iskra Setun
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1974–1976 |  Dynamo Moskova | 37 | (5) |
| 1977–1985 |  Spartak Moskova | 280 | (89) |
| 1986 |  Dnepr Dnepropetrovsk | 25 | (3) |
| 1987 |  Lokomotiv Moskova | 35 | (12) |
| 1988–1989 |  Porin Pallo-Toverit | 36 | (11) |
| 1990 |  Lokomotiv Moskova | 16 | (0) |
| 1991–1992 |  Asmaral Moskova | 60 | (8) |
| 1992 | →  FK Presnya | 10 | (4) |
| 1993 |  Interros Moskova | 38 | (5) |
| 1994 |  FK Saturn | 41 | (13) |
| 1995–1997 |  FC Agro Chisinau | 16 | (0) |
| 1996–1997 |  Spumante Cricova | 4 | (0) |
Maajoukkue
| 1978–1985 |  Neuvostoliitto | 46 | (10) |
Valmennusura
1994:  FK Saturn
1996:  FC Agro Chisinau
1996:  Constructorul Chisinau
2000:  Tškalovets-1936 Novosibirsk
2001:  Kongon demokraattinen tasavalta
2002–2003:  Mostransgaz Gazoprowod
2003:  FK Torpedo-Metallurg
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Juri Vasiljevitš Gavrilov (s. 3. toukokuuta 1953 Setun, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen jalkapalloilija. Gavrilov oli keskikenttäpelaaja, joka edusti urallaan useita eri moskovalaisseuroja, pisimpään Moskovan Spartakia.
Hän pelasi Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1978–1985 yhteensä 46 A-maaottelua, joissa teki 10 maalia. Neuvostoliiton pääsarjassa hän teki yhteensä 140 maalia, ollen kahtena kautena liigan paras maalintekijä.
Gavrilov edusti maataan vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa sekä 1982 MM-kisoissa Espanjassa. Olympiapronssia voittaneessa Neuvostoliiton joukkueessa hän onnistui maalinteossa kolmasti. MM-kisoissa hän teki maalin ottelussa Uutta-Seelantia vastaan.
Vuonna 1988 Gavrilov siirtyi kahden vuoden ajaksi Suomeen Porin Pallo-Toverien joukkueeseen. Ensimmäinen kausi päättyi PPT:n putoamiseen SM-sarjasta joukkueen voittamatta otteluakaan.  Loukkaantumisista kärsinyt Gavrilov pelasi ensimmäisen kauden aikana 15 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. I divisioonassa hän teki yhdeksän maalia 21 ottelussa.
Pelaajauransa jälkeen Gavrilov on valmentanut muun muassa Kongon jalkapallomaajoukkuetta vuoden 2002 MM-karsinnoissa.
| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapalloilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapalloilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapalloilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jalkapalloilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 |  |  |
Käännös suomeksi
Jean Braconnier

Jean Braconnier (k. noin 1512) oli ranskalainen renessanssinajan säveltäjä ja laulaja.
Varhaisin maininta asiakirjoista on löytynyt vuodelta 1478. Hän toimi vuodesta 1496 Filip IV:n palveluksessa ja matkusti pariin otteeseen Espanjaan. Vuonna 1507 hän liittyi Ludvig XII:n laulajiin ja toimi Ranskan hovissa ilmeisesti loppuikänsä. Maininta Braconnierin kuolemasta on säilynyt useissa merkinnöissä. Se tapahtui ilmeisesti 22. tammikuuta 1512 tai hieman tätä aiemmin.
Guillaume Crétin kirjoitti Braconnierin muistolle elegian. Ainoa tunnettu kappale, joka varmuudella on Braconnierin käsialaa, on neliosainen polyfoninen chanson Amours me trocte par la pancé. Ajalle tyypillisesti useat sävellykset ovat saattaneet säilyä anonyymeinä tai väärille tekijöille merkittyinä.
Jean Brichaut

Jean Brichaut (29. heinäkuuta 1911 Liège, Belgia – 4. elokuuta 1962) oli belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Brichaut edusti koko ammattilaisuransa Standard Liègeä vuodet 1929–1936. Hän debytoi Belgian A-maajoukkueessa toukokuussa 1932 ja pelasi joukkueessa 12 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Juho Rantala

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 13. joulukuuta 1974 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 188 cm
Junioriseurat
1981–1993: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994 | VanPa | 7 | (1) |
| 1994–1997 | Honka | 79 | (13) |
| 1998 | PK-35 | 0 | (0) |
| 1998 | → Gnistan (laina) | 19 | (2) |
| 1999 | Atlantis | 8 | (1) |
| 1999 | → KäPa (laina) | 7 | (2) |
| 2000–2001 | HIFK | 29 | (3) |
| 2000 | → RiPS (laina) | 4 | (0) |
| 2001–2003 | Billericay Town | 13 | (0) |
| 2003 | Barking & East Ham United | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 167 | (22) |
Valmennusura
2005–2007: Atlantis (apuv.)
2008–2009: Klubi 04
2010–2013: HJK (apuv.)
2013–2014: Haka
2015–2017: Honka
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Juho Rantala (s. 13. joulukuuta 1974 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka toimii Suomen Palloliiton huippujalkapallopäällikkönä. Tätä aiemmin hän toimi HJK:ssa urheilutoimenjohtajana. Pelaajana hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja. Jalkapallon EM-kilpailuissa 2020 Rantala toimi kommentaattorina Ylen tv-lähetyksissä.
Ura pelaajana

Rantala aloitti jalkapallon pelaamisen vuonna 1981 Helsingin Jalkapalloklubin Laajasalon kaupunginosajoukkueessa. Hän pelasi juniorijoukkueissa A-junioreihin asti ja pääsi pelaamaan edustusjoukkueen mukana Liigacupissa, mutta ei murtautunut pelaavaan kokoonpanoon Veikkausliigassa. Kaudeksi 1994 Rantala siirtyi HJK:n farmijoukkue FC Hongan riveihin, jossa hän pelasi neljä seuraavaa kautta seuran noustessa Kolmosesta toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kahdessa vuodessa. Vuoden 1997 Liigacupissa Rantala esiintyi kahdessa ottelussa HJK:n paidassa, onnistuen maalinteossa Myllykosken Palloa vastaan. Hongan jälkeen hän edusti pääkaupunkiseudulla IF Gnistania ja Atlantis FC:tä kauden verran sekä kaksi kautta HIFK:ta. Vuonna 2002 Rantala muutti Englantiin, jossa pelasi Billericay Townissa ennen uransa lopettamista.
Ura valmentajana

Rantalan valmennusura alkoi vuonna 2005 Atlantiksen apuvalmentajana Pasi Pihamaan alaisuudessa. Hän vastasi samanaikaisesti myös akatemiajoukkueen valmentamisesta.
Kesken kauden 2007 Rantala siirtyi HJK:n A-junioreiden valmennukseen ja seuraavaksi kaudeksi hänet nostettiin reservijoukkue Klubi 04:n valmentajaksi. Kaudelle 2010 Rantala siirtyi HJK:n edustusjoukkueen apuvalmentajaksi. Kesken kauden 2013 Rantala purki sopimuksensa HJK:n kanssa ja siirtyi Valkeakosken Hakan päävalmentajaksi Ykköseen.
Joe Purcell

Joe Purcell
Joe Edward Purcell (29. heinäkuuta 1923 – maaliskuu 1987) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Arkansas'n kuvernöörinä kuuden päivän ajan vuonna 1979. Hän syntyi Warrenissa ja valmistui Arkansas'n yliopistosta.
Juhani Aataminpoika

| Juhani Aataminpoika |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1826 Vesivehmaa, Asikkala, Suomi
Kuollut: syyskuussa 1854 (28 vuotta) Viaporin linnoitus, Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  Suomen suuriruhtinaskunta
Muut tiedot
Muut nimet:  Kerpeikkari
Uhrit:  12
Vangittu:  20. marraskuuta 1849
Rangaistus:  kuolemantuomio; lievennettiin elinkautiseksi vankeudeksi
Juhani Aataminpoika eli Kerpeikkari (31. heinäkuuta 1826 Vesivehmaa – syyskuussa 1854 Viaporin linnoitus) oli mahdollisesti Suomen historian pahin murhamies. Hän surmasi vuonna 1849 loka- ja marraskuun aikana 12 ihmistä Etelä-Suomessa. Juhani Aataminpoikaa on joskus luonnehdittu ensimmäiseksi Suomen historian tuntemaksi sarjamurhaajaksi.
Elämänvaiheet

Juhani Aataminpoika lähti kotoaan 15-vuotiaana, kierteli renkinä ja teki samalla erilaisia pikkurikoksia. Lokakuussa 1849 häntä oltiin viemässä Hämeenlinnan vankilasta Hauhon syyskäräjille hevosvarkaudesta syytettynä, kun hän karkasi Hauholla saattajiltaan ja aloitti henkirikostensa sarjan.
Lammilla hän surmasi Helisevän torpan isännän ja emännän yhdessä Kustaa Kratula -nimisen miehen kanssa. Täältä hän jatkoi matkaansa kotiinsa Heinolan pitäjän Hujansaloon Joenniemi-torppaan (huom. Joenniemi mainitaan ens. kerran kirkonkirjoissa 1864) , jossa hän riitautui isäpuolensa Alexander Bohmin kanssa ja surmasi hänet, oman äitinsä ja pariskunnan metsään paenneet lapset.
Hujansalosta Juhani Aataminpoika lähti kohti Saimaan kanavatyömaata ja surmasi matkan varrella lisää tapaamiaan ihmisiä. Erään miehen hän tappoi saadakseen tältä papintodistuksen työnhakua varten.
Marraskuun alussa Juhani Aataminpoika oli palannut Lammille, josta käsin hän lähti ystävänsä Antti Suikon kanssa ryöstöretkelle kohteenaan Hattelmalan kylässä sijaitseva Tyryn torppa. Miehet pahoinpitelivät talonväen ja ryöstivät heidän rahansa. Torpan vanha emäntä kuoli vammoihinsa, mutta muu perhe säilyi hengissä.
Pian tämän jälkeen, 20. marraskuuta, Erik Tervakoski ja Palsan mylläri ottivat Juhani Aataminpojan kiinni Padasjoen Vesijakaan kylässä Aholan pirtissä. Kiinniottoa seuranneen oikeudenkäynnin päätteeksi Viipurin hovioikeus langetti hänelle kuolemanrangaistuksen. Tuomio pysyi senaatin oikeusosastossa, mutta keisari lievensi sitä niin, että Juhani Aataminpoika sai 40 paria raippoja sekä elinkautisen vankeusrangaistuksen. Hänet passitettiin tammikuussa 1853 Viaporin linnoitukseen ja pidettiin siellä seinään kahlittuna vankina kuolemaansa saakka 1854.
Juhani Aataminpojan kansanomainen lisänimi Kerpeikkari tulee ruotsin kielen teloittajaa tarkoittavasta sanasta skarprättare. Hän oli omana aikanaan kuuluisa, mutta hänen tekonsa unohtuivat pitkäksi ajaksi, eikä hän saavuttanut samanlaista kuuluisuutta kuin esimerkiksi Matti Haapoja. 2000-luvulla hän on kuitenkin noussut tutkijoiden mielenkiinnon kohteeksi.
Oikeuspsykiatri Hannu Lauerman mukaan Juhani Aataminpojan käytökselle oli olemassa syy, joka voidaan havaita hänen muotokuvansa kasvonpiirteistä. Lauerman mukaan Kerpeikkari kärsi suurella todennäköisyydellä syntymälahjana saadusta kupasta. Hänen äitinsä oli tuomittu salavuoteudesta eli sukupuoliyhteydestä ilman avioliittoa (merkintä "kvinsperson"). Lauerman mukaan synnynnäisen kupan vaikutuksesta ihmisestä tulee käytökseltään arvaamaton, estoton ja helposti tulistuva.
Elokuva

Juhani Aataminpojan tarinasta oli suunnitteilla elokuva. Käsikirjoituksen on tehnyt Kari Hietalahti ja elokuvan ohjaajaksi suunniteltiin Peter Franzénia. Elokuvalle ei rahoitusta lopulta järjestynyt.
Kirjallisuutta

Jarmo Haapalainen: Kaksitoista murhaa viidessä viikossa, Heinolan ”pedolla” Suomen ennätys.  Heinola:  Verbi, 2007.  ISBN 978-952-99946-0-1.
Teemu Keskisarja: Suomen ainoa sarjamurhaaja. Juhani Adaminpojan rikos ja rangaistus.  Jyväskylä:  Atena, 2008.  ISBN 978-951-796-538-5.
Uuno Pulkkila: Padasjoen historia.  (Ss. 608-9 "Kerpeikkari" (Selostus Kerpeikkarin vangitsemisesta))  Jyväskylä, 1947.
Aiheesta muualla

Kaijus Ervasti: / Juhani Aataminpoika (1826–1854) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Balladi Juhani Aataminpojasta
Täällä kitui suomalainen sarjamurhaaja (Suomenlinna), Hs.fi
Tapani Orasmaa : Suurmurhaaja Kerpeikkarin tihutyöt Itä-Hämeessä lähes sata vuotta sitten, osa I, Aamulehti, 14.05.1939, nro 128, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tapani Orasmaa : Suurmurhaaja Kerpeikkarin tihutyöt Itä-Hämeessä lähes sata vuotta sitten, osa II, Aamulehti, 21.05.1939, nro 134, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
John Rimmer

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1900 | 4 000 m esteet |  |
|  Kultaa | Pariisi 1900 | 5 000 m joukkue |  |
John Thomas ”Jack” Rimmer (27. huhtikuuta 1878 Ormskirk, Iso-Britannia – 6. kesäkuuta 1962 Liverpool) 
oli brittiläinen yleisurheilija ja vuoden 1900 kesäolympialaisten kaksinkertainen kultamitalisti.
Pariisin olympialaisissa 1900 Rimmer otti aluksi osaa 1500 metrille, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Seuraavana päivänä uuvuttavassa ja ainoan kerran olympiaohjelmassa olleessa 4 000 metrin estejuoksussa Rimmer voitti joukkuetoverinsa Charles Bennettin puolentoista metrin erolla. Voittoaika oli 12.58,4. Toisen olympiakultansa Rimmer voitti 5000 metrin joukkuejuoksussa, jossa Ison-Britannian joukkueeseen kuuluivat hänen ja Bennettin lisäksi Alfred Tysoe, Sydney Robinson ja Stanley Rowley. Kilpailussa ei jaettu henkilökohtaisia mitaleja, mutta Rimmer tuli maaliin toisena Bennettin voittaessa.
Seuraavana vuonna Rimmer liittyi Liverpoolin kaupungin poliisivoimiin ja jäi eläkkeelle 30 vuotta myöhemmin ylikonstaapelina. Lenkkeilyä hän jatkoi yli 50-vuotiaaksi.
José Bordalás

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José Bordalás Jiménez
Syntymäaika: 5. maaliskuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Alicante, Espanja
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180 senttimetriä
Lempinimi: Pepe
Seura
Seura:  Getafe
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–1987 |  Hércules | 0 | (0) |
Valmennusura
1993–1994:  Alicante B
1994–1995:  Alicante
1995–1996:  Benidorm
1996–1997:  Eldense
1997–1998:  Mutxavista
1998–2002:  Alicante
2002–2003:  Novelda
2004–2006:  Alicante
2006:  Hércules
2007–2009:  Alcoyano
2009–2012:  Elche
2012–2013:  Alcorcón
2014–2015:  Alcorcón
2015–2016:  Alavés
2016–2021:  Getafe
2021–2022:  Valencia
2023–:  Getafe
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
José "Pepe" Bordalás Jiménez (s. 5. maaliskuuta 1964) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Huhtikuusta 2023 lähtien hän on toiminut Getafen päävalmentajana.
Meriitit

Segunda División: 2016
Segunda División B
III lohkon voitto: 2005, 2009
Tercera División: 2001
Miguel Muñoz -palkinto: 2019
Aiheesta muualla

PEPE BORDALÁS
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Marcelino García Toral | Miguel Muñoz -palkinto 2019 | Seuraaja: Zinédine Zidane Julen Lopetegui |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Juan Carlos Mandiá | Hérculesin päävalmentaja 2–10/2016 | Seuraaja: Josu Uribe |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Alberto | Deportivo Alavésin päävalmentaja 2015–2016 | Seuraaja: Mauricio Pellegrino |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Juan Esnáider Quique Sánchez Flores | Getafen päävalmentaja 9/2016–2021 4/2023– | Seuraaja: Míchel – |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Voro | Valencian päävalmentaja 2021–2022 | Seuraaja: Gennaro Gattuso |
John Richardson

John Richardson (5. marraskuuta 1787 Dumfries – 5. kesäkuuta 1865 Grasmere, Westmorland) oli skotlantilainen tutkimusmatkailija, laivaston lääkäri ja luonnontieteilijä.
Richardson opiskeli lääketiedettä Edinburghissa ja hänestä tuli laivaston kirurgi 1807. Hän purjehti John Franklinin kanssa etsimässä Luoteisväylää vuosina 1819–1822. Richardson kirjoitti retkestä julkaistuun kirjaan kappaleet geologiasta, kasveista ja kaloista.
Franklin ja Richardson palasivat Kanadaan vuosien 1825 ja 1827 välillä ja matkustivat maitse Jäämerelle. Retken luonnonhistoriallinen anti oli niin suuri, että se piti julkaista kahdessa erillisessä osassa, Flora Boreali-Americana (1833–1840), jonka kirjoitti William Jackson Hooker, ja Fauna Boreali-Americana (1829–1837), jonka kirjoittivat Richardson, William Swainson, John Edward Gray ja William Kirby.
Vuonna 1838 Richardson sai lääkärin viran Portsmouthissa ja 1840 tarkastajan viran laivaston sairaalassa. Hänet äänestettiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1825.
Richardson aateloitiin vuonna 1846. Hän teki John Raen kanssa epäonnistuneen retken etsimään Franklinia 1848–1849 ja kirjoitti retkestä teoksen An Arctic Searching Expedition (1851). Hän vetäytyi Lake Districtin alueelle 1855. Hänet on haudattu Grasmereen.
Hänen muita teoksiaan ovat muun muassa Icones Piscium (1843), Catalogue of Apodal Fish in the British Museum (1856), toinen painos teoksesta Yarrell's history of British Fishes (1860) ja The Polar Regions (1861).
Richardson nimesi linnuista ainakin valkopyrstöriekon (Lagopus leucura) ja trumpettijoutsenen (Cygnus buccinator). Hänen kunniakseen on nimetty rikkikurkkuseppä (Eubucco richardsoni) ja saintluciansirkkunen (Melanospiza richardsoni).
Jean Graczyk

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jean Graczyk |  Jean Graczyk |  Jean Graczyk |  |
Maa:   Ranska
Miesten ratapyöräily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | 4 000 m joukkuetakaa-ajo |  |
Jean Graczyk (26. toukokuuta 1933 Neuvy-sur-Barangeon – 27. kesäkuuta 2007 Vignoux-sur-Barangeon) oli ranskalainen maantie- ja ratapyöräilijä.
Graczyk syntyi Puolan kansalaisuuden kanssa ja sai Ranskan passin vuonna 1949. Vuonna 1956 hän voitti maansa amatöörimestaruuden maantieajossa, ja radan puolella hän sai hopeaa Melbournen olympialaisten 4 000 metrin joukkuetakaa-ajossa. Graczyk kilpaili Ranskan ympäriajossa ensimmäistä kertaa 1957, jolloin hän joutui keskeyttämään kuudennella etapilla. Seuraavalla kerralla hän voitti pistekilpailun ja sijoittui kokonaiskisassa neljänneksitoista, ja Graczyk toisti pistekilpailuvoittonsa 1960, jolloin hän oli kolmastoista ja myös voitti yhden etapin. Graczyk jatkoi aktiiviuraansa aina 1970-luvulle saakka.
Jean on pyöräilijä Vincent Graczykin isoisä.
Juha Junttu

| Juha Junttu> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1967 (ikä 57)
Ammatti:   muusikko  säveltäjä  näyttelijä  laulunopettaja 
Muusikko
Taiteilijanimi:  Junttu, J. Junttu
Laulukielet:  englanti, suomi
Aktiivisena:  1986
Tyylilajit:  hard rock
Soittimet:  kitara, basso
Yhtyeet:   Horsepower  The Body 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Juha Junttu (s. 1967) on suomalainen muusikko, näyttelijä ja laulunopettaja.
Junttu tuli tunnetuksi 1990-luvun alkupuolella Horsepower-yhtyeen laulusolistina. Sittemmin hän on työskennellyt pääasiassa vapaana näyttelijänä ja teatterisäveltäjänä ja -muusikkona. Hän on toiminut laulunopettajana Suomen teatteriopistossa vuodesta 2016 lähtien. Hän valmistui Complete Vocal Technique -laulunopettajaksi vuonna 2018. Hän on pyrkinyt myös Sibelius-Akatemiaan.
Junttu on tehnyt suurimmat teatteriroolinsa tamperelaisissa teattereissa muun muassa näytelmissä Hair, Veriveljet, Virgo ja Rent. Vuosina 2010–2011 Junttu esiintyi Helsingin kaupunginteatterin näytelmässä Next to Normal. Vuoden 2011 kesällä hän esitti nimiroolin Teatteri Eurooppa Neljä Juice -musikaalissa.
Yle TV2:n komediasarjassa Kalapuikkokeitto (1997) Juntulla oli yksi päärooleista (Tane). Vuonna 2005 ilmestyneessä Joona Tenan elokuvassa FC Venus  hänellä oli sivuosa roolinimellä Eero.
Maaliskuussa 2013 Junttu julkaisi yhtä aikaa toisen sooloalbuminsa Mr. Rock'n'Roll ja The Body -yhtyeen toisen albumin II , jotka kustannettiin osittain yhteisörahoituksella Mesenaatti.me-palvelussa.
Diskografia > Albumit

Horsepower: Virginity (1989)
Horsepower: Second Albummah (1991)
Horsepower: Tall, terrific and trouble (1993)
Horsepower: Loud and proud (1994)
The Body: Add only water (1998)
Juha Junttu: Junttu (1999)
Junttu: Mr. Rock'n'Roll (2013)
The Body: II (2013)
Diskografia > Kokoelmat

Horsepower: Best offah (2007)
Diskografia > Singlet

Horsepower: Weekend Wizard / Motor of Love (1988)
Horsepower: Bad Hearted Woman / Rosalie (1989)
Horsepower: Big Fat Mama / My Oh My (1989)
Horsepower: Gloria / Forgotten Roads (1990)
Horsepower: A New Rose Every Day / Crawling on the Floor (horny version) / Dreamflight (1990)
Horsepower: T.N.T (1991)
Horsepower: Keep It in the Family / Missing You / Rock Wife (fat Horsepower in Las Vegas) (1992)
Juha Junttu: Aurinkosuu (1999)
Juha Junttu: Uuteen päivään / Siivet saan (1999)
Junttu: Aavekaupunki (2012)
Horsepower: Bullet Train (2018)
Horsepower: Ride with the Devil (2018)
Filmografia > Elokuvat

Kummeli Kultakuume (1997)
Kohtalon kirja (2003)
FC Venus (2005)
Filmografia > TV

Iisi elämä, ohj. J-P Koskiranta, TV2 (1992)
Virgo-musikaalin tv-taltiointi, TV2 (1997)
Kalapuikkokeitto, tv-sarja, ohj. Lenka Hellsted, Tane, TV2 (1997)
Puutarhaunelmia, tv-sarja, juontaja, ohj. Ria Karhila, Filmiteollisuus (2009)
Aiheesta muualla

Juntun kotisivu
Juha Junttu Elonetissä.
Juno (savuke)

Juno oli saksalaisvalmisteinen savukemerkki, jota valmisti Imperial Tobaccon tytäryhtiö Reemtsma. Junon valmistaminen aloitettiin vuonna 1896 ja lopetettiin vuonna 2016.
Käyttö maailmalla

Juno oli Saksan suurin tupakkamerkki, ja se oli myös erittäin suosittua muualla Euroopassa. Tupakan käyttö yleistyi toisen maailmansodan aikana, ja esimerkiksi Suomen armeijassa jaettiin muonatupakoita, vaikka Suomen armeijassa suosituimmat tupakkamerkit olivat Työmies ja Saimaa. Sodan jälkeen Junon oli jakauduttava Saksassa kahdeksi, Itä-Saksan ja Länsi-Saksan Junoksi, vaikka kyseessä olikin pääosin sama tuote.
Mainintoja lauluissa

”Eldankajärven jään” sanat: ”On sota tuimaa, ei Juno päätä huimaa”
Junon logo
Julkinen valta

Julkinen valta on julkisyhteisöjen luonnollisiin ja oikeushenkilöihin kohdistamaa vallankäyttöä. Julkiselle vallalle on ominaista, että se on luonteeltaan yksipuolista: valtaa käyttävällä on oikeus tehdä lainvoimainen oikeustoimi ilman toisen osapuolen suostumusta. Esimerkkinä kaavoitus, joka voidaan toteuttaa maanomistajan tahdon vastaisesti.
Tosiasiallisessa julkisen vallan käytössä oikeussuhteita ei sen sijaan muuteta vaan toteutetaan jokin käytännön toimi, esimerkiksi häirikön poistaminen julkisesta sisätilasta. Tällaista tosiasiallisen julkisen vallan käyttöä sisältyy muun muassa poliisityöhön, opetukseen ja hoitotyöhön.[lähde? ]
Yleensä julkista valtaa käyttävät valtio ja kunnat, jotka ovat delegoineet käytännön vallankäytön virkamiehille, monijäsenisille hallintoelimille ja tuomioistuimille. Vähäisiä julkisen vallan käyttömahdollisuuksia on delegoitu lailla myös yksityisille kansalaisille (esimerkiksi kalastuksenvalvojat), julkisomisteisille liikelaitoksille ja yksityisille yhteisöille (esimerkiksi yksityiset perusopetuksen antajat).[lähde? ]
Julkinen valta Suomessa

Suomen perustuslaki rajoittaa mahdollisuutta delegoida julkista valtaa muille kuin julkisyhteisöille. Suomessa julkisen vallan käyttöön liittyviä kysymyksiä on ollut yksityisen pysäköinninvalvonnan alalla, jota koskevan lakiehdotuksen eduskunnan perustuslakivaliokunta kielsi. Valvira kielsi Rääkkylän kuntaa ulkoistamasta sosiaalipalvelujaan yksityiselle yritykselle. Julkista valtaa koskevaa oikeudenalaa kutsutaan julkisoikeudeksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Julkisoikeus.
Julkista valtaa käyttävän oltava virkasuhteessa kuntaan, Kunnat ja ostopalvelut. Kuntatyönantaja 1/2003 (Archive.org)
José Blues

| José Blues Dave Lindholm |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 1988, Lone Star Recording, Austin, Texas
 Julkaistu: 1988
 Tuottaja(t): Tapio Korjus
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 42.51
 Levy-yhtiö: Rockadillo Records
Dave Lindholm muut julkaisut
| Sissi 1987 | José Blues 1988 | Sillalla 1990 |
José Blues on suomalaisen kitaristin ja laulaja-lauluntekijä Dave Lindholmin 12. sooloalbumi. Se julkaistiin loppuvuodesta 1988.
Kappaleet

Missing – 2.39
There's Been Times – 3.37
Let the Water Run Down – 3.09
She Likes Jazz – 2.09
Needless to Say – 5.20
Stay Here – 3.49
I'm Gonna Roll – 3.20
Getting Ready for the Wedding – 4.01
Simply – 3.48
Down to Where – 4.24
Tired of Working for You – 4.04
Finally Home – 2.31
Kokoonpano

Dave Lindholm – kitarat, dobro, laulu
Eric Hokkanen – viulu
Dale Dennis – pystybasso
Mel Brown – piano
Sarah Brown – basso
Wes Starr – rummut, tamburiini
Alan Haynes – kitara ("Needless To Say")
Joe Morales – saksofoni, taustalaulu ("Simply")
Kimmie Rhodes – taustalaulu
Maryann Price – taustalaulu
Kokoonpano > Tuotanto

Joe Gracey – äänittäjä
Tapio Korjus – tuottaja
Aiheesta muualla

José Blues discogs.com -sivustolla