Marilyn Monroe
Tähtikuva > Julkinen imago

Tuotantoyhtiö 20th Century Fox teki Marilyn Monroesta uuden vuosikymmenen seksuaalivallankumouksen airueen, joka houkutteli miespuolista ­yleisöä elo­kuviin ja vakiintui uudeksi platinapommiksi Betty Grablen jälkeen. Monroe oli kirjaimellisesti sekä studion että hänen itsensä luoma tuote: sodanjälkeisen Amerikan ihannetyttö, pehmeä, naiivi ja seksuaalisesti rohkea. Monroe identifioitiin staattiseen seksuaalisuuteen osittain siksi, että hän aloitti uransa pin-up-tyttönä, ja hänen saamansa filmiroolit noudattivat samaa kaavaa. Haluttiin antaa kuva, että hänen avoin seksuaalisuutensa oli luonnollista ja viatonta.
Monroe oli uransa alusta alkaen mukana luomassa julkista imagoansa, ja elämänsä loppu­puolella hän hallitsi sitä lähes kokonaan. Hän kehitti strategioita julkisuutta varten yhdessä ystävänsä, juorukolumnisti Sidney Skolskyn kanssa ja päätti valo­kuviensa käytöstä. Myös hänen haastattelunsa ja hyväksymänsä artikkelit olivat tarkoin laskelmoituja. Tosin Monroen yrittäessä muuttaa imagoaan tai irtautua siitä, hän kohtasi yleisön vastustusta, eikä koskaan päässyt eroon seksuaalisuuden määritteestä, jona häntä pidettiin. Lehdet esittelivät Monroen ”aitona juttuna”, vaikka enimmäkseen ne keskittyivät ruotimaan hänen vartaloaan ja mittojaan. Kun Monroen ura sai vauhtia, hän oli vuosien ajan kansallisten lehtien pääartikkeli, josta kirjoitettiin säännöllisesti muun muassa Look-, Collier’s- ja Esquire-lehdissä.
Monroen valko­kangas­persoona keskittyi ennen kaikkea hänen platinan­vaaleisiin hiuksiinsa ja niihin liittyviin stereo­typioihin. Yksi hänen hahmojensa ominais­piirteitä oli vahva seksuaalinen veto­voima, mutta persoonaltaan hänen tulkitsemansa naiset olivat etenkin alkuaikoina yksin­kertaisia ja naiiveja. Hänellä oli kimeä ja kuiskaava puheääni ja useista hänen viattoman kuuloisista lausahduksistaan haastatteluissa on myöhemmin tullut ikonisia. Näihin kuuluu esimerkiksi vastaus kysymykseen, mitä hän pukee ylleen mennessään vuoteeseen: ”Chanel No. 5:ttä”. Niagara teki tunnetuksi yhden Monroen tavaramerkeistä, ”Monroe-lookin”, jonka Monroe loi yhdessä maskeeraajansa Allan Snyderin kanssa: vaalea pohja­väri, tummiksi piirretyt kulma­karvat, ”hehkuvan” punaiset huulet ja kauneuspilkku. Tavaramerkkiin kuuluivat myös seksuaalisesti vetoava vartalo, puoliavoimet silmät ja puoliavoin suu.
Marilyn Monroe on ollut vuodesta 1953 lähtien maailman tunnetuimpia henkilöitä. Vuoden 1949 alaston­kuvat tekivät hänestä Holly­woodin puheen­aiheen, ja Niagara-elo­kuva nosti hänet pysyvästi seksisymbolin asemaan. Klassikko­komedioiden Herrat pitävät vaalea­veriköistä ja Kuinka miljonääri naidaan myötä hänestä tuli yksi kaikkien aikojen valo­voimaisimmista filmi­tähdistä. Vaalean, seksuaalisen juonittelijan osat tekivät Monroesta miesyleisön palvonnan kohteen, mutta ne myös leimasivat hänet pahemman kerran. Koska Monroe sai näiden roolien kautta ”tyhmän blondin” luokituksen, ihmiset luulivat hänen olevan sellainen tosi­elämässäkin. Tämä rajoitti hänen mahdollisuuksiaan saada toisen­laisia rooleja sekä tulla otetuksi vakavasti näyttelijänä ja liike­naisena.
Monroen tähti­kuvaan kuuluu myös traaginen yksityis­elämä: epä­onninen lapsuus, haparoivat mies­suhteet, ammatillinen epä­varmuus ja sala­peräinen kuolema. Vaikka hän oli maailmanlaajuisesti palvottu tähti, yksityis­elämässään hän oli onneton. Monroe kärsi mielen­terveys­ongelmista, päihde- ja lääke­riippuvuudesta sekä heikosta itse­tunnosta. Hänen epä­varmuutensa vaikeutti hänen työskentelyään ja ihmis­suhteitaan.