stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
KSI
YouTube-ura

Ennen nykyistä kanavaansa Olatunjilla oli toinen YouTube-kanava (joka on vieläkin olemassa) nimeltään JideJunior. Olatunji avasi nykyisen YouTube-käyttäjätilin 24. heinäkuuta 2009 FIFA-videolla. Home "JJ":n nettisivun mukaan toiset YouTube-käyttäjät kuten Weepeler ja Hjerpseth inspiroivat häntä aloittamaan oman YouTube-kanavansa. Hänen pääkanavansa keskittyy päämääräisesti FIFA-videoihin. Toisella kanavallaan KSI pelaa muita pelejä kuten Grand Theft Auto V ja muita PC-pelejä. Olatunjin perhe nähdään joskus hänen videoissaan, etenkin hänen pikkuveli Deji ja hänen isänsä.
Hänen toinen kanavansa (KSIOlajidebtHD) sisältää enemmän rentoja arcade-pelivideoita. Olatunji myös pelaa joskus hänen veljensä Deji Olatunjin kanssa, joka tekee myös videoita kanavallaan Deji ja Deji 2nd.
Olatunji on osa brittiläistä Sidemen-kollektiivia, johon kuuluu Olatunjin lisäksi kuusi muuta brittiläistä YouTube-tähteä.
Helmikuussa 2013 KSIOlajidebt esiintyi GWRomg:in "KSI VS FIFA // The Record Slam"-videossa, jossa hän rikkoi "eniten maaleja tietokonetta vastaan (110 maalia)"-ennätyksen, tekemällä 190 maalia. Sen ansiosta hänen nimensä julkaistiin vuoden 2013 Guinness World Records Gamer's Edition-kirjassa.
Musiikkiura

Olatunji tekee pääasiassa rap-musiikkia. KSI aloitti musiikkiuransa hänen YouTube-ystävänsä Randolphin kanssa, kun he julkaisivat rap-kappaleen englantilaisesta jalkapalloilijasta Emile Heskeystä nimeltään "Heskey Time" 2011 iTunesissa. "Heskey Timen" menestyttyä hän aloitti sarjan YouTube-kanavallaan nimeltä "Football Rap Battles", jossa Olatunji ja Randolph esittävät tiettyjä jalkapalloilijoita ja managereita kuten Mario Balotelli ja Sir Alex Ferguson ja räppäävät. Olatunji esiintyi myös Droidekan musiikkivideossa kappaleelle ”Get Hyper” vuonna 2013. KSI julkaisi ensimmäisen singlensä "Lamborghini" 23. maaliskuuta 2015, jossa oli mukana myös räppäri P Money. Marraskuussa 2015 KSI julkaisi kappaleen "Keep up" ft. JME. Kesäkuussa 2017 hän julkaisi kappaleen "CREATURE". Kesäkuussa 2019 KSI julkaisi kappaleen ”Real Name”, jossa oli mukana jälleen Randolph ja myös KSI:n tubettajaystävän Miniminterin tyttöystävä Talia Mar. Vuonna 2020 KSI julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Dissimulation. Mukana albumilla oli muun muassa Offset, Trippie Redd, Lil Baby, Rick Ross, Smokepurpp, Lil Pump ja Tion Wayne. Vuonna 2021 KSI julkisti uuden albumin All over the place, jossa on mukana muun muassa Polo G, Future, 21 Savage, Lil Durk, Anne-Marie.
Diskografia > Studioalbumit

Dissimulation (2020)
All over the place (2021)
Diskografia > Yhteistyöalbumit

New Age (Randolphin kanssa, 2019)
Diskografia > EP:t

Keep Up (2016)
Jump Around (2016)
Space (2017)
Disstracktions (2017)
Aiheesta muualla

KSIOlajidebtn kanava YouTubessa
KSIOlajidebtHDn kanava YouTubessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Jeffree Star

Jeffree Star vuonna 2010.
Jeffree Star (s. 15. marraskuuta 1985 Orangen piirikunta, Kalifornia), alkuperäiseltä nimeltään Jeffrey Steininger, on yhdysvaltalainen yrittäjä, malli, meikkitaiteilija, tubettaja sekä laulaja-lauluntekijä. Star on saavuttanut suosionsa androgyynimallina ja tuomalla markkinoille oman kosmetiikkaketjunsa, sekä miljoonia seuraajia saaneen Youtube-kanavansa ansioista.
Nuoruus

Star syntyi Orangen piirikunnassa Kaliforniassa. Hänen perheensä on kotoisin Saksasta. Hän huomasi olevansa homoseksuaali jo varhaislapsuudessaan. Jeffreen isä kuoli hänen ollessaan kuusivuotias, ja hän jäi yksin alkoholismista kärsivän, mallina työskentelevän äitinsä kanssa. Star aloitti kokeilunsa meikkien parissa jo varhaisella iällä, ja on kertonut äitinsä antaneen hänelle luvan meikata yläasteikäisenä kouluun mennessään. Meikin lisäksi hän myös värjäsi hiuksensa huomiota herättävillä väreillä. High schoolista valmistuttuaan Star muutti Los Angelesiin, jossa hän alkoi elättää itseään meikkaajana, mallina ja muusikkona.lähde?
Musiikkiura

Jeffree Star käytti yhteisöpalvelu MySpacea edistämään sekä musiikki- että vaatesuunnittelijan uraansa, johon lataamillaan muotikuvilla hän keräsi usein jopa yli 50 000 kommenttia.
Starin musiikkiura sai alkunsa, kun hän ystävystyi Peachesin rumpalin kanssa, joka rohkaisi häntä tekemään musiikkia. Hänen kaksi ensimmäistä soolokappalettaan ”We Want Cunt” sekä ”Straight Boys” kirjoitettiin yhteistyössä Holen, Samantha Maloneyn ja Scarlingin laulajan Jessicka Addamsin kanssa. Star muutti MySpace-sivunsa musiikkisivuksi, jotta pystyisi esittelemään musiikkiaan. Star teki kiertueita yhdessä elektromuusikko Peachesin, Cyndi Lauperin, Metro Stationin, Breathe Carolinan, Dr. Manhattanin, Schoolyard Heroesin ja Ultraviolet Soundin kanssa. Maaliskuussa 2007 Star julkaisi ensimmäisen EP-levynsä Plastic Surgery Slumber Partyn .
Starin toinen EP-levy Cupcakes Taste Like Violence julkaistiin joulukuussa 2008, ja ensimmäinen studiolevy Beauty Killer Syyskuussa 2009.
Starin musiikkityylejä ovat elektro sekä pop. Hänen kappaleitaan ovat ”Beauty Killer”, ”Lollipop Luxury”, ”Louis Vuitton”, ”Miss Boombox”, ”Eyelash Curlers and Butcher Knives” ja ”Plastic Surgery Slumber Party”.
Jeffree Star Cosmetics

Star perusti vuonna 2014 oman kosmetiikkayrityksen ”Jeffree Star Cosmetics”, joka valmistaa ja myy huulipunia, luomiväripaletteja, korostuspuutereita sekä ihonhoitotuotteita ja brändin nimellä olevia oheistuotteita esimerkiksi peilejä ja vaatteita.
Tyyli

Jeffreen pukeutumistyyliä on kuvailtu dramaattiseksi; hän pukeutuu usein naisellisesti ja käyttää pääasiassa luksusmerkkien vaatteita. Hän kertoo keräilevänsä muun muassa Hermés Birkin -käsilaukkuja joita hänellä on kokoelmassaan kymmeniä kappaleita. Jeffree omistaa myös paljon muiden luksusmerkkien harvinaisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeffree Star Wikimedia Commonsissa
https://jeffreestarcosmetics.com/
https://www.youtube.com/user/jeffreestar
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Lähikirjasto

Kortepohjan kirjasto on Jyväskylän lähikirjastoista suurimpia.
Lauttasaaren kirjasto on yksi Helsingin lukuisista lähikirjastoista.
Lähikirjasto eli sivukirjasto on pääkirjastoa pienempi kirjasto, joka toimii osana kunnan tai kaupungin kirjastolaitosta pääkirjaston rinnalla. Suuremmilla paikkakunnilla lähikirjastoja voi olla useampi. Lähikirjastot tarjoavat enimmäkseen samoja palveluja kuin pääkirjastot.
Lähikirjastoja pidetään usein tärkeinä kohtaamispaikkoina ja oleskelutiloina alueensa asukkaille. Niiden ajatellaan edistävän yhteisöllisyyttä ja paikallishenkeälähde?. Yleensä lähikirjastot tekevät myös yhteistyötä lähialueen koulujen ja päiväkotien kanssa. Ne ovat siis tärkeitä alueiden yhteisöllisyyden ja virkeyden kannalta. Niiden yksi arvo on sekin, että ne ovat kaiken ikäisten paikkoja enemmän kuin pääkirjastot. Niistä on hyötyä erityisesti lähialueidensa lapsille ja huonokuntoisille vanhuksille, jotka eivät voi itsenäisesti käydä pääkirjastossa.
Kuntaliitosten yhteydessä on tavallista, että pienemmän liitoskunnan pääkirjasto muuttuu lähikirjastoksi, minkä ei tarvitse merkitä kirjaston supistumista.lähde?
Monilla Suomen paikkakunnilla lähikirjastoja on lakkautettu. Tätä vastaan toimii Lähikirjastojen puolesta ry, joka perustettiin Lahdessa, kun Lahden kaupunki oli ilmoittanut, että kaikki Lahden lähikirjastot lakkautetaan tosin korvaten ne kirjastopisteillä. Lähikirjastojen puolesta ry sai Vuoden kirjateko -palkinnon vuonna 2013.
Tiedustelijat (dokumenttielokuva)

| Tiedustelijat |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ari Matikainen
Käsikirjoittaja:   Ari Matikainen  Mikko Porvali 
Tuottaja:   Ari Matikainen 
Kuvaaja:  Tuomo Hutri
Leikkaaja:  Matti Näränen
Pääosat:  Joonas Saartamo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kinocompany
Levittäjä:  Cinemanse
Ensi-ilta:  22. marraskuuta 2024
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  325 000 €, Suomen elokuvasäätiön tuki 140 000 €
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiedustelijat on suomalainen dokumenttielokuva, joka tuli ensi-iltaan marraskuussa 2024.
Toisen maailmansodan aikaisen tiedustelu-upseerin vaiettu menneisyys tulee ilmi, kun hänen pojanpoikansa, näyttelijä Joonas Saartamo alkaa tutkia isoisänsä Hannes Vehniäisen toimintaa kaukopartion johtajana. Tiedustelijat-elokuva yhdistelee sukututkimusta, historiaa ja jännityselokuvan elementtejä.
Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Ari Matikainen. Asiantuntijana ja toisena kirjoittajana on toiminut historioitsija Mikko Porvali. Tiedustelijat-elokuvan on tuottanut Kinocompany Oy tuottajanaan Matikainen ja Katja Koivisto.
Elokuvan oikeudet Pohjoismaissa omistaa Scanbox Entertainment ja sen levittää Suomen elokuvateattereihin Cinemanse.
Aiheesta muualla

Tiedustelija-elokuvan traileri Youtubessa
Helene Schjerfbeck

| Helene Schjerfbeck |
| --- | --- |
 Schjerfbeck 1890-luvun alussa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Helena Sofia Schjerfbeck
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1862 Helsinki
Kuollut: 23. tammikuuta 1946 (83 vuotta) Saltsjöbaden, Ruotsi
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Salanimi:  Helene Schjerfbeck
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  naturalismi, realismi ja ekspressionismi
Kuuluisimpia töitä:  Omakuvat (1878–1945)  Haavoittunut soturi hangella (1880) Pikkusiskoaan ruokkiva poika (1881)  Toipilas (1888)  Kotona (1903)
 Nimikirjoitus
Helena Sofia (Helene, Ella) Schjerfbeck [helɛːn ʃærvbek] (10. heinäkuuta 1862 Helsinki – 23. tammikuuta 1946 Saltsjöbaden, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari, äidinkieleltään ruotsinkielinen. Hän on Suomen arvostetuimpia modernistisia kuvataiteilijoita.
Schjerfbeckin runsas tuotanto alkoi ranskalaisvaikutteisesta realismista ja ulkoilmamaalauksesta. Se kehittyi vähitellen kohti pelkistettyjä sisäistä elämää luotaavia henkilökuvia ja asetelmia. Uran alkuvaiheessa hän teki useita historiallisia maalauksia, kuten Haavoittunut soturi hangella (1880), Linköpingin vankilan ovella vuonna 1600 (1882) ja Wilhelm von Schwerinin kuolema (1886). Historialliset maalaukset olivat tavallisesti miesmaalarien aluetta, samoin kokeilevuus, modernit vaikutteet ja ranskalainen radikaali naturalismi. Teosten vastaanotto ei siksi ollut suotuisa vielä 1880-luvulla.
Schjerfbeckin syntymäpäivä 10. heinäkuuta on Suomen kuvataiteen päivä.
Tuotanto

Schjerfbeckin taiteellinen ura kesti yli 70 vuotta. Alun hillityn realismin ja impressionististen vaikutteiden kautta hän siirtyi kohti naturalismia ja tyyliteltyä modernismia. Loppuvaiheessa hänen tuotantonsa oli pelkistettyä ja hän teki omakuvia ja asetelmia, joissa oli abstrakteja piirteitä.
Omana aikanaan korkeana taiteena arvostettujen suurten historiallisten teosten ohella Schjerfbeck kuvasi ajan ranskalaisten vaikutteiden hengessä myös mitättöminä pidettyjä aiheita ja fragmentteja. Bretagnessa maalattua naturalistista Pikkusiskoaan ruokkivaa poikaa (1881) on pidetty suomalaisen modernismin alkuun kuuluvana. Lapset oli kuvattu aikalaisten mielestä rumina ja turhan leveällä siveltimellä. Myös ajan eurooppalaisen ilmapiirin kannalta osa Bretagnessa maalatuista töistä oli poikkeuksellisia, ne olivat tavallista pelkistetympiä, kuten Ovi (1884) ja Varjo muurilla (1883), joka muistuttaa hieman Paul Cézannen pelkistettyä taidetta.
Pelkistettyä maalaustapaa ei 1880-luvulla vielä ymmärretty, ja Schjerfbeck luopuikin siitä joksikin aikaa, vaikka tunsi sen omakseen. Hän maalasi vuosikymmenen lopulla St Ivesissä Cornwallissa. Siellä tehdyt vähemmän pelkistetyt maalaukset Toipilas ja Leipomo (1887) olivat naturalistisia valomaalauksia. Samoihin aikoihin hän omaksui pohjoismaiselle symbolismille ominaisen hämyisen valaistuksen ja hillityn värien käytön.
Tuotanto > Teoksia 1880–1890

Haavoittunut soturi hangella, 1880.
Tanssiaiskengät, 1882.
Pikkusiskoaan ruokkiva poika, 1881.
Toipilas, 1888.
Schjerfbeckin maalaukset saivat 1890-luvun kuluessa uusia piirteitä. Viivat muuttuivat herkemmiksi ja värit pelkistetymmiksi. Maalauksissa korostui intiimi sisäisen elämän kuvaus. Kaiken kaikkiaan Schjerfbeck siirtyi kohti 1900-luvun tyylittelevää modernismia.
Matkat vähenivät 1880-luvun jälkeen, mutta 1894 Schjerbeck lähti Wieniin ja Firenzeen tekemään kuuluisien maalausten kopioita Taideyhdistyksen suunnittelemaan jäljennösmuseoon. Italia oli noussut tuolloin suomalaisten taiteilijoiden suosikkikohteeksi symbolismin nousun vuoksi. Viimeiset suuret maalaukset olivat Ruotsinpyhtään kirkon alttaritaulu 1898 ja naisen kolmea ikäkautta kuvaava Kirkkoväkeä (1895–1900).
Hyvinkäälle muutettuaan Schjerfbeck ei enää matkustanut ulkomailla, eikä käynyt edes Helsingissä vuosien 1902–1917 välillä. Hän piti yhteyttä samaan aikaan opiskelleisiin Helena Westermarckiin, Maria Wiikiin ja Ada Thiléniin. Taidetta hän seurasi lehtien ja kirjojen välityksellä, ja osallistui jonkin verran yhteisnäyttelyihin. Taloustyöt rajoittivat maalaamista, koska äiti ei halunnut taloon palvelijaa.
Syksystä 1913 alkaen Schjerfbeckin teoksia alettiin nähdä useammin. Gösta Stenman järjesti myös Schjerfbeckin ensimmäisen yksityisnäyttelyn 1917, jossa oli esillä 159 teosta. Myös Einar Reuter alkoi vaikuttaa hänen elämäänsä 1915 alkaen. Näihin aikoihin Schjerfbeck alkoi myös saada lisää kosketusta moderniin taiteeseen. Hän näki Helsingissä muun muassa Cézannen, Paul Gauguinin, Henri Matissen ja Othon Frieszin teoksia. Kirjojen ja lehtien välityksellä hän kiinnostui myös Vincent van Goghista, Honoré Daumier'stä ja Constantin Guysista.
Schjerfbeck siirtyi 1900-luvulla johdonmukaisesti kohti keskitetympää ilmaisua. Hän teki vuosisadan alussa askeettisia harmaalle ja muutamille värisävyille perustuvia maalauksia, kuten Kotona (1903). Schjerfbeck näyttää pyrkineen kohti japanilaishenkistä tyylittelevää esteettisyyttä. Pelkistys näkyi varsinkin omakuvien sarjassa ja vanhojen maalausten uustulkinnoissa, joita hän teki Stenmanin ehdotuksesta.
Stenman asetti Schjerfbeckin teoksia esille myös Ruotsissa, missä vastaanotto oli Suomea innostuneempi. Suomessa hänen tuotantoonsa suhtauduttiin vaihtelevasti. Schjerfbeck sai taidehistoriassa sijan lähinnä 1880-luvun edustajana, ja hänen myöhempien maalaustensa merkitys löydettiin hitaasti. Vähitellen Schjerfbeck vakiintui yhdeksi Suomen taiteen arvostetuimmista taiteilijoista, ja 1990-luvulla kiinnostus heräsi myös Pohjoismaiden ulkopuolella.
Schjerfbeck maalasi aktiivisesti myös viimeisinä vuosinaan Ruotsissa, jossa syntyi viimeisten omakuvien sarja. Omakuvista näkyy sekä taiteilijan tyylin kehitys että hänen vanhenemisensa. Lopuksi silmät ovat ontot, suu pelkkä aukko ja pää kallonkaltainen.
Tuotanto > Omakuvia 1895–1945

1895
1912
1915
1944
1945
Vuonna 2012 paljastui uusi merkittävä maalaus, kun yksityisomistuksessa olevan maisemamaalauksen alta löytyi toinen kangas, jossa on kuva äidistä ja lapsesta takaapäin. Äiti ja lapsi ajoittuu noin vuoteen 1887.
Teosten vastaanotto

Aluksi Schjerfbeckin työt saivat vähän ymmärrystä yleisöltä. Vuonna 1913 taidekauppias Gösta Stenman kuitenkin näki niiden arvon ja sai Schjerfbeckin töitä esille näyttelyihin entistä useammin. Stenman järjesti myös hänen ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 1917.
Toinen merkittävä ymmärtäjä oli taidekriitikko, kirjailija ja taidemaalari Einar Reuter (taiteilija- ja kirjailijanimeltään H. Ahtela), jonka Schjerfbeck tapasi vuonna 1915. Ahtela oli hänen läheinen ystävänsä ja henkinen tukensa elämän loppuvaiheisiin asti. Reuter kirjoitti Schjerfbeckistä artikkeleita ja kirjoja. Schjerfbeck kirjoitti hänelle yli 1 100 kirjettä tai postikorttia. He maalasivat ja tutkivat yhdessä ulkomaisia taidelehtiä ja kirjallisuutta saaden vaikutteita toisiltaan. Reuter julkaisi nimellä H. Ahtela vuonna 1951 Schjerfbeckin elämäkerran Helene Schjerfbeck: Kamppailu kauneudesta.
Poikkeuksellista kritiikkiä Schjerfbeckin tuotannosta esitti brittiläinen kriitikko Jonathan Jones The Guardianissa. Kritiikki liittyi Lontoossa heinäkuussa 2019 järjestettyyn Schjerfbeck-näyttelyyn. Jonesin mukaan Schjerfbeck ”ei ole Isossa-Britanniassa tunnettu eikä hänen oikeastaan ole syytäkään olla”. Hän antaa armon Schjerfbeckin varhaistuotannolle, mutta sanoo 1900-luvun tuotannosta: ”On sekä masentavaa että järjetöntä kaivaa näitä teoksia esiin taidehistorian varastosta, jonne ne kuuluvat.”
Keräilijät

Schjerfbeckin teokset menivät hyvin kaupaksi 1930-luvulta alkaen, ja lähes kaikki hänen öljymaalauksensa on sittemmin myyty huutokaupassa ainakin kerran. Hänen teoksiaan ostivat muiden muassa Signe ja Ane Gyllenberg sekä Marie-Louise ja Gunnar Didrichsen, jotka onnistuivat keräämään huomattavat kokoelmat hänen töitään. Helsinkiläinen lääkäripariskunta Yrjö ja Nanny Kaunisto keräsivät elämänsä aikana poikkeuksellisen kokoelman, johon kuului 35 Schjerfbeckin teosta. Yrjö Kauniston kuoltua Nanny Kaunisto lahjoitti kokoelman vuonna 2005 Valtion taidemuseolle pariskunnan laatiman testamentin mukaisesti.
Tutkimukset ja muu muistaminen

Schjerfbeckin elämästä on julkaistu ainakin viisi tutkimusta. Ensimmäiset tutkimukset laativat H. Ahtela, Hanna ja Eilif Appelberg, Gotthard Johansson, Leena Ahtola-Moorhouse ja Lena Holger. Riitta Konttinen julkaisi omaan tutkimukseensa perustuvan Schjerfbeck-elämäkerran Oma tie vuonna 2004 ja Mari Tossavaisen teos Ella – Helene Schjerfbeck julkaistiin vuonna 2022.
Kirjailija Rakel Liehu kirjoitti Schjerfbeckistä elämäkerrallisen romaanin Helene (2003), ja Antti J. Jokinen ohjasi sen pohjalta elokuvan Helene (2020), jossa Schjerfbeckiä näyttelee Laura Birn. Vuonna 1991 Leena Vihtonen ohjasi Schjerfbeckin elämää käsittelevän televisioelokuvan Helene S..
Schjerfbeckin syntymän 150-vuotismuistoksi syksyllä 2012 lyötiin suomalainen kahden euron juhlaraha. Tammisaaren museokeskus EKTA:ssa on Schjerfbeckin elämää esittelevä pysyväisnäyttely ”Helene Schjerfbeckin elämä ja taide”, joka avattiin vuonna 2012. Vuonna 2017 sisäministeriö suositteli ihmisiä liputtamaan Schjerfbeckin syntymäpäivänä 10. heinäkuuta Suomi 100 -juhlavuoden kunniaksi.
Teoksia

Helene Schjerfbeck
Maalauksia
Hjördis | Hälytys | Mustataustainen omakuva | Omakuva, valoa ja varjoa | Ovi | Ryöväri paratiisin portilla | Sininauhainen tyttö | Tanssiaiskengät | Toipilas | Tyttö hiekkakuopassa | Äitini
Artikkeleita
Constantin Guys | Einar Reuter | Magnus Schjerfbeck | Gösta Stenman | Helena Westermarck | Maria Wiik
| --- | --- |
 Tanssiaiskengät, 1882; pelkistetympi versio 1939  Ovi, 1884  Omakuva, 1884–1885  Toipilas, 1888  Kotona, 1903  Ompelijatar (Työläisnainen), 1905  Äitini, 1909  Halkopoika II, 1911  Tyttö hiekkakuopassa, 1912  Mustataustainen omakuva, 1915  Punainen pää II, 1915  Punaiset omenat, 1915  Vaaleatukkainen tyttö, 1916  Punapukuinen tyttö, 1917  Emigrantti, 1918 :  Einar Reuter III, 1919–1920  Miekkailija, 1924  Ryöväri paratiisin portilla, 1924  Varjo muurilla II, 1928.  Moderni koulutyttö, 1928.  Laulajatar eli Pitsihuivi, 1928–1930  Joutsenkaulainen tyttö, 1930  Suopursuja  Sininauhainen tyttö, 1934  Hälytys, 1935  Hjördis, 1934   Omakuva paletteineen, 1937–1945  Punatäpläinen omakuva, 1944  Omakuva, valoa ja varjoa, 1945   Omakuva, en face, 1945
Teosten myyntejä

Joutsenkaulainen tyttö (1930) myytiin 1997 Hagelstamin huutokaupassa marraskuussa 570 000 markalla.
Tanssiaiskengät (vuoden 1882 versio) myytiin 2008 Sothebyn huutokaupassa 3,9 miljoonalla eurolla. Se on korkein suomalaisesta taulusta maksettu hinta. Skandinaaviksi luonnehdittu ostaja halusi pysyä tuntemattomana.
Tanssiaiskengät (vuoden 1939 versio) myytiin 1990 Sothebyn huutokaupassa 1,5 miljoonalla eurolla. Se on toiseksi korkein suomalaisesta taideteoksesta maksettu hinta.
Ateneumin taidemuseo osti teoksen Punaiset omenat joulukuussa 2008 Bukowskin huutokaupasta 400 000 eurolla Einar Reuterin pojan kuolinpesästä.
Lauri ja Lasse Reitzin säätiö osti Suopursuja-taulun joulukuussa 2008 Bukowskin huutokaupasta 340 000 eurolla.
Sininauhainen tyttö (ruots. Flicka med blått band) on akvarelli vuodelta 1909, joka myytiin 2021 Bukowskin huutokaupassa 17 137 500 Ruotsin kruunulla eli noin 1,7 miljoonalla eurolla.
Kirjallisuutta

Ahtela, H.: Helena Schjerfbeck 1879–1917.  Helsinki:  Stenmans Konstsalong – Stenmanin taidesalonki, 1917.
Ahtela, H.: Helena Schjerfbeck. Kamppailu kauneudesta.  Porvoo:  WSOY, 1951.
Holger, Lena: Helene Schjerfbeck. Elämä ja taide.  ((Helene Schjerfbeck. Liv och konstnärskap, 1987.) Suomentanut Liisa Paakkanen)  Helsinki:  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10456-X
Kivirinta, Marja-Terttu: Vieraita vaikutteita karsimassa. Helene Schjerfbeck ja Juho Rissanen: Sukupuoli, luokka ja Suomen taiteen rakentuminen 1910–20-luvulla.  (Väitöskirja)  Helsingin yliopisto, 2014.  ISBN 978-952-10-9741-6  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Liehu, Rakel: Helene.  (Romaani Helene Schjerfbeckin elämästä)  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28222-7
Nyberg, Patrik: Maalatut kasvot. Helene Schjerfbeckin omakuvat, modernismi ja esittäminen.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Kansallisgalleria, 2019.  ISBN 978-952-7067-93-2  Teoksen verkkoversio (PDF).
Schjerfbeck, Helene: Helene Schjerfbeckin ajatuksia taiteesta ja elämästä.  (Valikoinut, suomentanut ja toimittanut Marjatta Levanto)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18673-2
Schjerfbeck, Helene: Silti minä maalaan. Taiteilijan kirjeitä Maria Wiikille.  (Toimittanut Lena Holger. Suomentanut Laura Jänisniemi)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011.  ISBN 978-952-222-305-0
Vainio, Risto: Helene Schjerfbeck, pitkän linjan modernisti.  Helsinki:  Omakustanne, 2007.  ISBN 978-952-92-0887-6
Virta, Tove: Helene Schjerfbeck. Muistamme hänet.  ((Hon drog sina streck. Vi minns henne – Helene Schjerfbeck i Västnyland, 2010.) Tutkimustyö ja haastattelut: Anne Ingman. Suomentanut Solveig Eriksson)  Karjaa:  Västnyländska kultursamfundet, 2012.  ISBN 978-951-96364-9-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helene Schjerfbeck taiteilijamatrikkelissa
Helene Schjerfbeck Kansallisgallerian kokoelmissa
Helene Schjerfbeck Europeanassa
Donner, Julia: Schjerfbeck, Helene. Sininen laulu – Suomen taiteiden tarina. Yleisradio.
Landström, Rita: Helenen kuvat. Ylen Elävä arkisto.
Helene Schjerfbeckin näyttely 1954. Ylen Elävä arkisto.
Helene Schjerfbeck maalasi ranskaksi. Ylen Elävä arkisto.
Taidevartti: Taiteilijatoveruutta – Helene Schjerfbeck. (Arkistoitu – Internet Archive) Kantti.net.
Schjerfbeck, Helene hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kroatia  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Vuonna 1915 maalattu Omakuva on päätynyt muraalina hyvinkääläisen kerrostalon seinään (2023).