stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pajujärvi (Ruovesi)

| Pajujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  62°05′28″N, 24°02′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Tarjanneveteen 
Järvinumero:  35.411.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,4 m  
Rantaviiva:  1,044 km  
Pinta-ala:  6,615 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPajujärvi 
Pajujärvi  on Pirkanmaalla Ruovedellä Pajuskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,6 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Tarjanneveden lähialueeseen (35.411) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,4 metriä mpy.
P. T. Usha

| P>  T. Usha |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Pilavullakandi Thekkeparambil Usha
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1964 (ikä 60) Kozhikode, Kerala, Intia
Kansalaisuus:   Intia
Uran tiedot
Lempinimi:  Flying Rani, Golden Girl, Payyoli Express
Pituus:  170 cm
Laji:  pikajuoksu ,aitajuoksu
Seura:  Indian Railways
Kilpauran kesto:  1976–2000
Saavutukset
Ennätykset:  11.39 (100 m) 23.05 (200 m) 51.61 (400 m) 55.42 NR (400 m  aidat)
 Tietolaatikko päivitetty 21.2.2019 
Aiheesta muualla
Kotisivu
Pilavullakandi Thekkeparambil Usha (malajalamiksi പിലാവുള്ളകണ്ടി തെക്കേപ്പറമ്പിൽ ഉഷ, Pilāvuḷḷakaṇṭi Tekkēppaṟampil Uṣa; s. 27. kesäkuuta 1964) on intialainen uransa päättänyt yleisurheilija. Hän kilpaili sekä pikamatkoilla että pitkissä aidoissa. Hän on pitänyt hallussaan Intian ennätystä 55.42 400 metrin aitajuoksussa vuodesta 1984 lähtien. Usha juoksi ennätyksensä Los Angelesin kesäolympialaisissa jossa sijoittui loppukilpailun neljänneksi. Usha oli mukana myös Intian 4x100 metrin viestijoukkueessa 1998 Aasian mestaruuskisoissa. Joukkue juoksi tuolloin uuden Intian ennätyksen 44.43. Ennätys on sittemmin rikottu. Usha osallistui myös 1988 kesäolympialaisten 400 metrin aitajuoksuun jääden alkueränsä seitsemänneksi sekä 1996 kesäolympialaisissa 4x400 metrin viestiin varajuoksijana.
Usha avioitui vuonna 1991 ja hänellä on yksi lapsi. Hän pyörittää myös urheiluakatemiaa kotiosavaltiossaan Keralassa. Eräs hänen akatemiansa oppilaista on ollut 2012 Lontoon olympialaisissa 800 metrin semifinaaliin yltänyt Tintu Lukka.
Kunnianosoituksia

Kirjallisuuden kunniatohtori Kozhikoden yliopistosta 2018
Padma Shri 1985
Arjuna Award 1985
Saavutuksia > Kultaa

1983 Aasian Mestaruuskisat 400 m
1985 Aasian Mestaruuskisat 100 m, 200 m, 400 m, 400 m aidat, 4x400 m viesti
1986 Asian Games 200 m, 400 m, 400 m aidat, 4x400 m viesti
1987 Aasian Mestaruuskisat 400 m, 400 m aidat, 4x400 m viesti
1989 Aasian Mestaruuskisat 200 m, 400 m, 400 m aidat, 4x400 m viesti
1998 Aasian Mestaruuskisat 4x100 m viesti
Saavutuksia > Hopeaa

1982 Aasian Mestaruuskisat 100 m ja 200 m
1983 Aasian Mestaruuskisat 200 m
1986 Asian Games 100 m
1987 Aasian Mestaruuskisat 100 m, 4x100 m viesti
1989 Aasian Mestaruuskisat 100 m, 4x100 m viesti
1990 Asian Games 400 m, 4x100 m viesti, 4x400 m viesti
1994 Asian Games 4x400 m viesti
1998 Aasian Mestaruuskisat 4x400 m viesti
Saavutuksia > Pronssia

1985 Aasian Mestaruuskisat 4x100 m viesti
1998 Aasian Mestaruuskisat 200 m, 400 m
Aiheesta muualla

P. T. Usha Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Pajujärvi (Viitasaari)

| Pajujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  63°00′14″N, 25°46′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen keskiosan alue (14.42)
Laskujoki:  Pajujoki Jurvanjärveen 
Järvinumero:  14.421.1.031
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,1 m  
Pituus:  630 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  1,573 km  
Pinta-ala:  4,924 ha  
Tilavuus:  0,0001476 km³ 
Keskisyvyys:  3 m  
Suurin syvyys:  8,4 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPajujärvi 
Pajujärvi  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Jurvansalon lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 630 metriä pitkä, 200 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,9 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 147 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 8,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen keskiosan alueella (14.42), jonka Keski-Keiteleen lähialueeseen (14.421) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,1 metriä mpy.
Pajujärvi (Orivesi, Yliskylä)

| Pajujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°38′12″N, 24°15′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Isoon Salmijärveen 
Järvinumero:  35.721.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,2 m  
Rantaviiva:  0,636 km  
Pinta-ala:  2,129 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPajujärvi 
Pajujärvi  on Pirkanmaalla Oriveden Yliskylästä länteen sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee metsässä Yliskylän länsipuolen metsässä aivan Ison Salmijärven eteläpuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,2 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa, joista yksi laskee pohjoisessa Isoon Salmijärveen, ja joka vuorostaan laskee Langelmäveden Pappilanselkään.
Paul Toppo

Paul Toppo (s. 30. kesäkuuta 1957) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Raigarhin hiippakuntaan 24. toukokuuta 1988 ja nimitettiin sen piispaksi 23. maaliskuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Telesphore Placidus Toppo, jota avustivat Joseph Augustine Charanakunnel ja Paschal Topno.
Paiden kaupunki

| Paiden kaupunki (Paide linn) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Paide sijaitsee Keski-Virossa.
 Koordinaatit: 58°58′N, 25°36′E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Järvamaa
Paiden kaupungin, Paiden kunnan ja Roosna-Allikun yhdistyminen:  25.10.2017
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki  (vir. linn)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  442,87 km²
Väkiluku (1.1.2018):  10 898
 – Väestötiheys:  25 as./km²
 
 paide.kovtp.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paiden kaupunki sijaitsee Keski-Virossa Järvamaan maakunnassa.
Sijainti

Kaupunki rajoittuu lännessä Türiin ja Koseen sekä idässä Järvaan.
Hallinto

Paiden kaupunki muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä vanha Paiden kaupunki, Paiden kunta ja Roosna-Allikun kunta uudeksi Paiden kaupungiksi. Paidessa on 10 898 asukasta (1.1.2018).
Kaupunki koostuu Paiden epäitsenäisestä kaupungista (linn, asustusüksus), Roosna-Allikun pienkauppalasta (alevik) sekä 40 kylästä (küla). Kaupungin keskuspaikka on Paide.
Liikenne

Valtatie 2 Tallinnasta Tarttoon  ja valtatie 5 Pärnusta Rakvereen kulkevat Paiden kautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paiden kaupunki Wikimedia Commonsissa
Parlamentti (ancien régime)

Nicolas Lancret’n maalaus esittää Pariisin parlamentin istuntoa vuonna 1723.
Parlamentti (ransk. parlement) oli ancien régimen ajan Ranskassa nimitys aatelin johtamille ylimmille tuomioistuimille. Ne vaikuttivat epäsuorasti myös lainsäädäntöön, sillä niiden tehtäviin kuului kuninkaan antamien lakien ja määräysten rekisteröiminen, jota ne saattoivat halutessaan jarruttaa. Parlamentteja oli useita eri maakunnissa, mutta merkittävin ja vanhin oli Pariisin parlamentti. Itsevaltiuden aikana parlamentit hyödynsivät asemaansa vastustaakseen kuninkaan valtaa ja ne estivät uudistusten toteuttamisen Ranskan vallankumousta edeltäneinä vuosina.
Instituution syntyhistoria

Ensimmäinen parlamentti kehittyi kapentingiaikana toimineen kuninkaan neuvoston eli Curia Regisin pohjalta. Kuninkaalla oli tapana koota ajoittain vasallinsa ja prelaattinsa luokseen keskustelemaan päätöksenteosta ja kuninkaan ratkaistaviksi annetuista oikeustapauksista. 1100-luvulta alkaen Curia Regisin merkitys kasvoi ja sen jäseniksi otettiin myös ammattimaisia neuvonantajia. Samalla oikeudellisten tapausten käsittely vähitellen erkaantui neuvoston muusta toiminnasta erilliseksi istunnoksi, josta alettiin 1200-luvun puolivälissä käyttää nimitystä curia regis in parlemento (”keskusteleva neuvosto”). Sen tehtäviin lisättiin myös voutien (ransk. bailli) eli kuninkaan hallinnon paikallisten edustajien langettamista tuomioista tehtyjen valitusten käsittely sekä kuninkaallisia kaupunkeja koskevien tapausten ratkaiseminen. Curia in parlementon päätökset (arrêts) edustivat kuninkaan lain ylintä ja kiistämätöntä tulkintaa, joten kuninkaan vallan laajeneminen lisäsi sen merkitystä.
Curia in parlemento kokoontui Chambre aux Plaid -nimisessä rakennuksessa nykyisen Pariisin oikeuspalatsin alueella. Sen pohjalta kehittynyt Pariisin parlamentti jakautui useaan osastoon. Ytimenä oli suuri kamari (Grand chambre). Sen rinnalle perustettiin 1300-luvulla tutkintojen kamari (Chambre des Enquêtes) ja anomusten kamari (Chambre des Requêtes) sekä 1500-luvulla rikosasiain kamari ja hugenottien asioita käsitellyt ediktikamari (Chambre de l’Édit), joista jälkimmäinen lakkautettiin vuonna 1669. Parlamentin jäsenet oli alun perin tarkoitus valita vaaleilla tai kutsumalla, mutta 1300-luvulta alkaen käytännöksi tuli virkojen periytyminen tai myyminen. Vuonna 1604 käyttöön otettu paulette-vero tuki virkojen muuttumista perinnöllisiksi. Parlamentin puhemieheksi oli kuitenkin valittava kruunun hyväksymä ehdokas.
Ajan myötä lisää parlamentteja perustettiin eri puolille Ranskaa, mutta lähes puolet valtakunnasta säilyi silti Pariisin parlamentin toimivallan alaisena.
Poliittinen rooli itsevaltiuden aikana

Parlamenteilla oli myös poliittista vaikutusvaltaa, sillä niiden tehtäviin kuului kuninkaan antamien julistusten ja käskykirjeiden rekisteröiminen. Ennen rekisteröimistä niiden tuli varmistaa julistusten olevan sopusoinnussa lain ja oikeuden periaatteiden sekä kruunun ja valtakunnan etujen kanssa. Mikäli parlamentti ei katsonut näiden ehtojen täyttyvän, se saattoi jättää säädöksen rekisteröimättä ja esittää vastalauseen kuninkaalle. Kuningas pystyi ylimpänä auktoriteettina määräämään parlamentin kaikesta huolimatta rekisteröimään julistuksensa, mutta hän saattoi tehdä sen ainoastaan erityisellä kirjeellä tai esiintymällä henkilökohtaisesti parlamentin erikoisistunnossa, jota kutsuttiin nimellä lit de justice (kirjaimellisesti ”oikeuden sänky”).
1500- ja 1600-lukujen kuluessa parlamentit alkoivat järjestelmällisesti vastustaa kruunun päätöksiä. Kuningas Ludvig XIV vastasi tähän rajoittamalla merkittävästi parlamenttien oikeutta vastalauseiden esittämiseen, mutta kehitys käynnistyi uudelleen 1700-luvulla. Kun Ranskan valtiota uhkasi 1780-luvulla vararikko, Ludvig XVI yritti toteuttaa verouudistuksen, joka olisi merkinnyt puuttumista aateliston verovapauteen. Aatelin hallitsemat parlamentit torjuivat kuitenkin kaikki tällaiset esitykset ja ilmoittivat vain yleissäädyillä olevan oikeus verolakien muuttamiseen. Tilanteen ratkaisemiseksi Ludvig XVI yritti vuosina 1787–1788 rajoittaa parlamenttien valtaa, mikä kuitenkin nostatti lisää vastarintaa ja päätökset oli lopulta peruttava. Kuninkaan oli nyt pakko kutsua säädyt koolle, mistä käynnistynyt tapahtumaketju johti lopulta vallankumouksen puhkeamiseen.
Parlamenttien jäsenet olivat ensisijaisesti kiinnostuneita omien säätyerioikeuksiensa turvaamisesta, mutta vastustaessaan kuningasta ne kanavoivat myös väestön yleisempää tyytymättömyyttä vallitseviin oloihin. Aatelin erioikeuksia suojelleet parlamentit nähtiin kuitenkin samalla taantumuksen linnakkeina, joten ne lakkautettiin jo Ranskan vallankumouksen alkuvaiheessa.
Paul Goalabre

Paul Goalabre (s. 26. syyskuuta 1991) on ranskalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Ski Club Queyras -seuraa.
Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä vuonna 2014 Goalabre saavutti hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä. Maastohiihdon maailmancupissa Goalabre kilpaili ensimmäisen kerran Tour de Skihin kuuluneessa Oberhofin 4 kilometrin vapaan hiihtotavan prologissa joulukuussa 2012. Tammikuussa 2013 hän sijoittui myöskin kiertueeseen kuuluneessa Val Müstairin vapaan hiihtotavan sprintissä 28:nneksi. Yksittäisessä maailmancupin kilpailussa Goalabre sijoittui pisteille ensimmäisen kerran Szklarska Porębassa tammikuussa 2014 oltuaan 30:s 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 15:nneksi Rybinskin vapaan sprintissä tammikuussa 2015.
Paidra järv

| Paidra järv |
| --- | --- |
 Järvi kuvattuna lokakuussa 2013
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Võrun kunta
Koordinaatit:  57°54′43″N, 27°11′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Võhandu jõen valuma-alue
Laskuoja:  ei laskuojaa
Järvinumero:  VEE2128400
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  71,3 m  mpy. 
Rantaviiva:  1,763 km  
Pinta-ala:  11,3 ha  
Tilavuus:  0,000411 km³  
Keskisyvyys:  3,7 m  
Suurin syvyys:  9,8 m  
Valuma-alue:  0,6 km²  
Saaria:  ei saaria
 fiPaidra järv 
Paidra järv  on Virossa Võrumaalla Võrun kunnassa Paidran ja Pindin kylissä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 11 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 9,8 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,000411 kuutiokilometriä eli 0,411 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja rannat ovat hiekkapohjaista metsämaata. Pohjoispäässä on rannassa yksi talo, mutta muuten se on autio. Järven pohja on savipohjaista mutaa.
Järven ekologia ja luontoarvoja

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea (vir. pehme- ja heledaveeline järv). Järvi luokitellaan limnologisesti oligotrofiseksi järveksi, jolla tarkoitetaan ravinnetasoltaan karua järveä (vir. oligotroofne tai vähetoiteline, OL). Silloin järven vedessä on vähän ravinteita ja siksi vedessä elävien bakteerien ja levien yhteinen biomassa jää myös pieneksi. Koko ravintoketju, joka on riippuvainen järven perustuotannon tarjonnasta, kärsii ravinnon vähyydestä ja silloin hyönteisten ja kalojen sekä laji- että yksilömäärät jäävät vähäisiksi.
Järven ympäristössä on merkittyjä kävelypolkuja. Itärannalla sijaitsee tulentekopaikka, jonka yhteydessä on kuivakäymälä. Järven vedenpintaa on joskus alennettu hieman.
Eristäytyneenä oligotrofisena järvenä siitä on löydetty joitakin harvinaisia kasvi- ja eläinplanktonin lajeja, minkä vuoksi sitä on tutkittukin. Pohjassa kasvaa harvinainen tummalahnanruoho. Kalastoon kuuluu lahna, ahven, sorva, särki, kiiski, ruutana, pasuri ja hauki sekä piikkinuoliaisiin kuuluva mutakala (Misgurnus fossilis).
Vesistösuhteita

Järveen laskee yksi metsäoja, jonka tuoma vesi on korkeussuhteiden vuoksi merkityksetön. Sen pohjoispäässä järven pohjassa on lähde . Järvelle ei ole merkitty laskuojaa. Järven valuma-alueen laajuus onkin vain 0,6 neliökilometriä. Järven vesi vaihtuu laskennallisesti arvioiden 0,4 kertaa vuodessa eli sen viipymä on 913 vuorokautta. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Kuvattu vuonna 2013
Nuotiopaikan rakenteita joukukuussa 2008
Aiheesta muualla

Kruusi, Heiko & Arusoo, Helen: Külarahvas astus kodujärve kaitseks välja, Loodus Sõber (viroksi)
Otto Fredrikson

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 30. marraskuuta 1981 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Valkeakoski, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 189 cm
Junioriseurat
1988–1990: SV Burgsteinfurt
1990–1992: VaNL
1993: Haka
1994–1998: OLS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–1998 | OPS | 5 | (0) |
| 1998 | → HauPa (laina) | 8 | (0) |
| 1999 | OLS | 20 | (0) |
| 2000–2001 | Tervarit | 40 | (0) |
| 2002–2005 | Borussia Mönchengladbach II | 15 | (0) |
| 2004–2005 | → Jaro (laina) | 52 | (0) |
| 2006–2009 | Lillestrøm | 53 | (0) |
| 2010–2012 | Spartak Naltšik | 48 | (0) |
| 2014 | Lørenskog | 3 | (0) |
| 2015–2017 | Kongsvinger | 19 | (0) |
| 2015 | → Vålerenga (laina) | 2 | (0) |
| 2017 | Tromsø IL |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 265 | (0) |
Maajoukkue
| 1997 | Suomi U16 | 2 | (0) |
| 1998 | Suomi U17 | 1 | (0) |
| 1999 | Suomi U18 | 3 | (0) |
| 2000 | Suomi U19 | 8 | (0) |
| 2001 | Suomi U20 | 4 | (0) |
| 2000–2003 | Suomi U21 | 16 | (0) |
| 2008–2011 | Suomi | 13 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. maaliskuuta 2016.
Otto Henrik Fredrikson (s. 30. marraskuuta 1981 Valkeakoski) on suomalainen entinen jalkapallomaalivahti.
Fredrikson on Oulun Luistinseuran kasvatti. Kaudella 2001–2002 saksalainen Borussia Mönchengladbach osti Fredriksonin, joka oli tuolloin Suomen lupaavimpia nuoria jalkapalloilijoita. Hän edusti seuraa kauteen 2005–2006 asti, kunnes siirtyi Norjan Tippeligaeniin Lillestrømiin. Tosin vuosina 2004 ja 2005 Fredrikson pelasi Suomessa FF Jaron maalivahtina saatuaan hänen pelioikeutensa omistavalta saksalaisseuralta luvan pelata.
Helmikuussa 2010 Fredrikson siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaan PFK Spartak Naltšikiin. Sopimus purettiin Fredriksonin kärsittyä vakavan polvivamman alkulämmittelyssä Turkkia vastaan 2012. Fredrikson palasi pelaamaan kaksi vuotta myöhemmin Norjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Lørenskog IF riveissä. Uransa hän päätti Eliteserienissä pelanneen Tromsø IL:n riveissä.
Ensiesiintymisensä Suomen A-maajoukkueessa Fredrikson teki harjoitusottelussa Turkkia vastaan 29. toukokuuta 2008.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otto Fredrikson Wikimedia Commonsissa
Fredrikson Transfermarkt-tietokannassa (saksaksi)
Fredrikson Lillestrømin sivuilla (norjaksi)
Neuvostotasavaltojen vaakunat

Neuvostoliiton vaakuna
Neuvostotasavaltojen vaakunat olivat neuvostotasavaltojen tunnuksia. Niissä kaikissa esiintyi sirppi ja vasara ja punainen tähti. Kaikissa vaakunoissa esiintyi myös nouseva aurinko Armenian ja Georgian SNT:n vaakunoita lukuun ottamatta (Latvian SNT:n vaakunassa aurinko voidaan tulkita myös laskevaksi). Vaakunoissa kuvattiin kullekin neuvostotasavallalle ominaisia maataloustuotteita, esimerkiksi Aasian tasavalloissa puuvillaa, Euroopassa vehnää ja viinirypäleitä, sekä muita kulttuurisia ja maantieteellisiä piirteitä. Kaikissa vaakunoissa oli Neuvostoliiton tunnuslause ”Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!” tasavallan virallisella kielellä ja venäjäksi. Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 suurin osa tasavalloista otti käyttöön neuvostoaikaa edeltäneet tunnukset. Valko-Venäjä otti neuvostoaikaiseen vaakunaan perustuvan uuden vaakunan käyttöön kansanäänestyksen jälkeen vuonna 1995. Myös Uzbekistanin ja Tadžikistanin vaakunat perustuvat neuvostoaikaiseen vaakunaan. Azerbaidžanin ja Kirgisian vaakunat ovat samoin säilyttäneet osia neuvostovaakunasta.
Neuvostotasavaltojen vaakunat vuonna 1991

Galleriassa on kunkin neuvostotasavallan viimeisin hyväksytty vaakuna ennen Neuvostoliiton hajoamista. Vaakunan yhteydessä on mainittu suluissa vuodet, jolloin se on ollut käytössä.
Armenian SNT 
 (1937-1992)
Azerbaidžanin SNT (1937-1993)
Georgian SNT 
 (1981-1990)
Kazakkien SNT 
 (1978-1992)
Kirgiisien SNT 
 (1937-1994)
Latvian SNT 
 (1940-1990)
Liettuan SNT 
 (1978-1990)
Moldavian SNT 
 (1978-1990)
Tadžikistanin SNT (1940-1992)
Turkmenistanin SNT (1977-1992)
Ukrainan SNT 
 (1950-1992)
Uzbekistanin SNT 
 (1978-1992)
Valko-Venäjän SNT (1981-1991)
Venäjän SFNT 
 (1978-1992)
Viron SNT 
 (1940-1990)
Neuvostotasavaltojen vaakunat vuonna 1991 > Vaakunoiden aiemmat versiot

Neuvostoliiton alkuaikoina vaakunoissa saattoi olla tekstiä useammalla kuin kahdella kielellä. Myöhemmin vaakiintui käytäntö kirjoittaa motto ja nimi vain venäjäksi ja tasavallan pääkielellä. 1920- ja 1930-lukujen vaakunoiden tyyli myös poikkesi jonkin verran myöhemmästä.
Adžerbaizanin SNT (1931-1937)
Armenian SNT 
 (1922-1937)
Georgian SNT 
 (1937-1978)
Kazakkien SNT 
 (1939-1978)
Kirgiisien SNT 
 (1936)
Latvian SNT 
 (1919-1920)
Liettuan SNT 
 (1940-1978)
Moldavian SNT 
 (1940-1978)
Tadžikistanin SNT 
 (1936-1937)
Turkmenistanin SNT 
 (1924-1937)
Turkmenistanin SNT 
 (1937-1977)
Ukrainan SNT 
 (1929-1937)
Ukrainan SNT 
 (1937-1949)
Uzbekistanin SNT 
 (1925-1931)
Uzbekistanin SNT 
 (1931-1937)
Uzbekistanin SNT 
 (1937-1978)
Valko-Venäjän SNT (1919-1927)
Valko-Venäjän SNT (1927-1937)
Valko-Venäjän SNT (1937-1938)
Valko-Venäjän SNT (1938-1949)
Valko-Venäjän SNT 
 (1949-1981)
Venäjän SFNT 
 (1918-1920)
Venäjän SFNT 
 (1920-1978)
Neuvostotasavaltojen vaakunat vuonna 1991 > Ennen vuotta 1991 lakkautettujen neuvostotasavaltojen vaakunat

Abhasian SNT 
 (1924-1931)
Buharan SNT 
 (1920-1925)
Karjalais-suomalainen SNT (1940-1956)
Transkaukasian SFNT (1922-1936)
Neuvostotasavaltojen vaakunat vuonna 1991 > Ennen vuotta 1991 lakkautettujen neuvostotasavaltojen vaakunat > Aiemmat versiot

Transkaukasian SFNT (1922-1923)
Transkaukasian SFNT (1923-1924)
Transkaukasian SFNT (1924-1930)
Autonomisten sosialististen neuvostotasavaltojen vaakunat

Autonomiset sosialistiset neuvostotasavallat käyttivät tunnuksenaan sen neuvostotasavallan vaakunaa joihin ne kuuluivat siten että vaakunaan oli vaihdettu ASNT:n nimi ja Neuvostoliiton tunnuslause ASNT:n virallisilla kielillä. Erittäin monikansallisen Dagestanin ASNT:n vaakunassa tunnuslause oli peräti yhdellätoista eri kielellä, ja vaakuna poikkesi ulkonällisesti jonkin verran muista. Ennen toista maailmansotaa jotkut ASNT:t käyttivät täysin omaa vaakunaansa.
Autonomisten sosialististen neuvostotasavaltojen vaakunat > Venäjän SFNT

Baškiirien ASNT
Burjaatti-Mongolien ASNT
Dagestanin ASNT
Jakuuttien ASNT
Kabardi-Balkarian ASNT
Kalmukkien ASNT
Karjalan ASNT
Komin ASNT
Marin ASNT
Mordvalaisten ASNT
Pohjois-Ossetian ASNT
Tataarien ASNT
Tšetšeenien ja inguušien ASNT
Tšuvassien ASNT
Tuvan ASNT
Udmurtian ASNT
Autonomisten sosialististen neuvostotasavaltojen vaakunat > Venäjän SFNT > Ennen vuotta 1991 lakkautetut

Krimin ASNT 
 (1921-1945)
Volgan saksalaisten ASNT (1924-1941)
Autonomisten sosialististen neuvostotasavaltojen vaakunat > Azerbaidžanin SNT

Nahitševanin ASNT
Autonomisten sosialististen neuvostotasavaltojen vaakunat > Ukrainan SNT > Ennen vuotta 1991 lakkautetut

Moldavian ASNT 
 (1924-1940)
Autonomisten sosialististen neuvostotasavaltojen vaakunat > Uzbekistanin SNT

Karakalpakian ASNT
Autonomisten sosialististen neuvostotasavaltojen vaakunat > Uzbekistanin SNT > Ennen vuotta 1991 lakkautetut

Tadžikistanin ASNT 
 (1924-1929)