stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä S
S > Johan Ernst Sundman

(Käytti Saksassa peitenimeä Koch), (29. tammikuuta 1898 Mustasaari – 12. tammikuuta 1971) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat Johannes Sundman ja Fredrika Back. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Lenny Linnea Holmströmin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Haminan taistelukoulun. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 1. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 22. elokuuta 1916 pataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan muonitusaliupseeriksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Kuokkassa. Sundman palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin ensin Porin jalkaväkirykmentti 2 ja sitten Savon jääkärirykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 4. komppaniassa. Hänet siirrettiin 4. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, josta muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Rykmentissä hän toimi koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä 6. komppaniassa. Hän erosi armeijasta 30. syyskuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen asentajana ja autonkuljettajana Vaasassa. Hän osallistui talvisotaan ryhmänjohtajana ja virkaatekevänä komppanianpäällikkönä sekä varajoukkueenjohtajana ja komppanian vääpelinä 14. Autokomppaniassa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin työnjohtajaksi autokorjaamoon ja palveli tehtävässä vuoteen 1942 saakka. Hän osallistui jatkosodan sotatoimiin Kitee-Matkaselkä-Latvasyrjä-Räisälä-Kivennapa akselilla. Hänet on haudattu Mustasaareen. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 15. elokuuta 1918, Vääpeli 29. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk. (1918 ja 1940),  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Viktor Alonzo Sundman
S > Anders Valfrid Sundqvist

(2. syyskuuta 1897 Kruunupyy – 6. syyskuuta 1934) oli suomalainen jääkärivääpeli ja reservin luutnantti. Sundqvistin vanhennat olivat kirvesmies Anders Sundqvist ja Maria Sofia Grönlund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Gerda Louise Lill-Broändan kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Kruunupyyn kansanopiston sekä suoritti yksityisesti Kokkolan ruotsalaisen keskikoulun kurssin vuonna 1930. Sundqvist liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 5. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 22. elokuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. Sundqvist palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 4. komppaniassa. Hänet siirrettiin 5. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, jossa hän toimi niin ikään koulutusaliupseerina. Sundqvist erosi armeijasta 16. joulukuuta 1918 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön, jossa hän toimi 25. maaliskuuta – 15. lokakuuta 1919 välisenä aikana harjoituspäällikkönä Etelä-Lohjan suojeluskunnassa, jonka jälkeen hän siirtyi Kruunupyyn suojeluskuntaan, jossa hän toimi 15. lokakuuta 1919 – 1. marraskuuta 1922 välisen ajan paikallispäällikkönä. Hänet nimitettiin 1. marraskuuta 1922 Vaasan suojeluskuntapiirin VIII:n alueen päälliköksi. Seuraavaksi hänet nimitettiin 1. huhtikuuta 1927 alkaen X:n alueen päälliköksi ja 1. heinäkuuta 1928 alkaen XII:n alueen päälliköksi. Edelleen hänet nimitettiin 1. elokuuta 1928 alkaen XIII:n alueen ja 1. maaliskuuta 1934 alkaen XI:n alueen päälliköksi. Sundqvist sai sotilaskoulutusta Reserviupseerikoulussa vuonna 1928 ja useilta kursseilta Suojeluskuntain päällystökoulussa. Hän kuoli keuhkotautiin 6. syyskuuta 1934. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 15. toukokuuta 1918, Suojeluskuntaupseeri 23. joulukuuta 1921, Reservin vänrikki 20. syyskuuta 1928. Reservin luutnantti 23. syyskuuta 1932. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Suojeluskuntain rautainen ansioristi,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Lauri Adolf Sundström

(20. maaliskuuta 1898 Ikaalinen – 24. heinäkuuta 1957) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat vääpeli Johan Ambrosius Sundström ja Rosa Paulina Strömgren. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Ida Johanna Kotilaisen kanssa. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 11. huhtikuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 2. toukokuuta 1916. Siviilitöistä hänet määrättiin 7. tammikuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin takaisin siviilitöihin 9. elokuuta 1917. Takaisin Suomeen hän palasi 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Kokkolassa.
Herman Samuel Sundwall
Emil Suni
S > Yrjö Suni

(20. heinäkuuta 1890 Antrea – 28. elokuuta 1917 Köln Saksa) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Yrjö Suni ja Maria Pekkala. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä kotipaikkakunnallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Myöhemmin hänet siirrettiin Altonan työosastoon 22. helmikuuta 1917 alkaen, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 4. elokuuta 1917. Hän kuoli Kölnin sairaalassa 28. elokuuta 1917. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
S > Aapro Suokas

(23. helmikuuta 1895 Sakkola – 27. tammikuuta 1934) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Martti Suokas ja Anni Karvonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Hilma Hyytiäisen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja kirjanpitokurssin ja työskenteli kotitalossaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 16. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 21. helmikuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 16. elokuuta 1917. Hän palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä ja poliisina sekä vuodesta 1924 alkaen metsätyönjohtajana A. Ahlström oy:n palveluksessa. Hän kuoli keuhkotautiin 27. tammikuuta 1934. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
S > Antti Oskari Suomela

(22. tammikuuta 1895 Kortesjärvi – 22. heinäkuuta 1941) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Jaakko Suomela ja Wilhelmiina Saarijärvi. Tämä Kortesjärveläinen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 11. toukokuuta 1916 sotapalvelukseen kelpaamattomana pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin 9. elokuuta 1916. Suomeen hän palasi vuonna 1919 ja toimi sen jälkeen työmiehenä Pohjois-Suomessa. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi tulkkina saksalaisten ja suomalaisten välillä. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön samaan hautaan kuin toinen jääkäri, Joonas Tuomikoski. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Jakob Einari Suomela
S > Artturi Villehard Suomi

(8. elokuuta 1891 Parainen – 18. kesäkuuta 1970) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat kivityömies Oskar Emanuel Suominen ja Liisa Suominen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Miina Simosen kanssa, joka kuoli vuonna 1922 ja hän avioitui toistamiseen vuonna 1926 Maria Josefiina Hulkkosen kanssa. Hän työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 1. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Myöhemmin hänet laskettiin pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen siviilitöihin Saksaan 18. joulukuuta 1917 alkaen, joista hän palasi pataljoonan yhteyteen hiukan ennen pataljoonan kotiuttamista ja vaivaamista Suomeen. Suomi saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi koulutusaliupseeriksi 5. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 6. komppaniaan. Myöhemmin hänet siirrettiin 30. maaliskuuta 1918 alkaen III Täydennyspataljoonan 3. komppaniaan ja edelleen joukkueen varajohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 1. ja 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa ja Nuoraassa. Suomi palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Jääkäripataljoona 3 ja sitten Kajaanin sissipataljoona sekä lopuksi Pohjanmaan Jääkäripataljoona. Hän toimi pataljoonassa koulutusaliupseerina 3. komppaniassa. Hän erosi armeijasta 18. maaliskuuta 1919, vain liittyäkseen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, jossa hän toimi aluksi Marttinan johtamassa räjäytysosastossa ja myöhemmin I pataljoonassa. Hän osallistui retkikunnan taisteluihin Aunuksen etelärintamalla. Retkikunnalta palattuaan hän työskenteli työmiehenä Utajärvellä. Mainittakoon, että hän toimi Utajärven suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1. marraskuuta – 30. joulukuuta 1919 välisen ajan. Hänet on haudattu Utajärven Niskankylän hautausmaalle. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 10. marraskuuta 1916, Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 6. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Aunuksen Vapaussodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Samuel Suomi ent. Mannelin

(1. elokuuta 1891 Rauman maalaiskunta – 27. lokakuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Vilhelm Mannelin ja Kristina Mattsson. Hän työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 22. syyskuuta 1915. Komppaniastaan hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 5. marraskuuta 1915 hänellä todetun sydänvian johdosta. Hän kuoli Neumünsterissä 27. lokakuuta 1918 ja haudattiin paikalliseen hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
S > Gustaf (Kustaa) Alarik Suominen

(5. huhtikuuta 1897 Sundin maalaiskunta – 28. maaliskuuta 1918) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat pientilallinen Johan Ulrik Suominen ja Matilda Fredrika Hurtig. Hän kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 22. syyskuuta 1915. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän kaatui taistelussa. Hänet haudattiin Jyväskylän sankarihautaan. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 19. syyskuuta 1917, Aliupseeri 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Johan Viljam Suominen

(11. heinäkuuta 1895 Mäntyharju – 31. tammikuuta 1970) oli suomalainen jääkäri ja Viron armeijan vänrikki. Suomisen vanhemmat olivat nahkuri Adam Suominen ja Maria Kovanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Olga Katarina Granlundin kanssa, josta hän erosi vuonna 1923. Hän kävi kansakoulun ja Elisenvaaran maanviljelyskoulun vuosina 1913–1915. Suominen työskenteli työnjohtajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. elokuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon hänet siirrettiin 18. joulukuuta 1917. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Suominen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui 12. joulukuuta 1918 armeijan palvelukseen kersantiksi ylennettynä. Hän palveli Suomen valkoisen kaartin 5. komppaniassa. Hän astui kevättalvella vuonna 1919 Viron armeijan palvelukseen ja palveli muun muassa laivastossa ja panssarijunaosastolla. Hän osallistui Viron sisällissodan taisteluihin Marienburgin seuduilla, joissa taisteluissa hän myös haavoittui. Viron armeijasta hän erosi 26. syyskuuta 1919 ja palasi Suomeen ja jatkoi entisessä tehtävässään Suomen valkoisessa kaartissa. Suomen armeijasta hän erosi 27. lokakuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja sijoitettiin paikallispäälliköksi Kempeleen suojeluskuntaan, jossa hän palveli 1. kesäkuuta – 1. heinäkuuta 1920 välisen ajan. Seuraavaksi Suominen otti osaa Itäkarjalaisten kansannousuun vuonna 1921, jossa hän toimi Repolan pataljoonan 1. komppaniassa. Sotaretkeltä palattuaan hän työskenteli liikealalla ja vuosina 1923–1924 rakennustöiden valvojana Lapin rajavartioston Sallan komppaniassa. Myöhemmin hän teki vain tilapäistöitä sairautensa takia. Ylennykset: Kersantti 12. joulukuuta 1918, Vänrikki 1919 (Viron armeija). Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Hugo Einari Suoranta ent. Slunga
S > Jaakko Suorsa

(11. helmikuuta 1893 Muhos – 21. heinäkuuta 1959) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen äitinsä oli Greta Suursa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Aina Lintusen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli mekaanikkona ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 30. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Suorsa saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi koulutusaliupseeriksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 14. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan varusaliupseeriksi. Hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 alkaen 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, jossa hän toimi komppanianvääpelinä ja joukkueenjohtajana. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella muun muassa Kuokkalassa ja Rajajoella. Sisällissodan jälkeen hän kuului edelleen 5. Jääkärirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Hän toimi rykmentissä vääpelinä 1. konekiväärikomppaniassa ja 17. toukokuuta 1919 alkaen koulutusaliupseerina tiedonantokurssilla. Myöhemmin hän osallistui vuonna 1920 Porajärven puolustukseen. Hän erosi armeijasta 1. lokakuuta 1920 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestöön, jossa hän toimi 1. joulukuuta 1920 – 1. maaliskuuta 1922 välisenä aikana paikallispäällikkönä Uukuniemen suojeluskunnassa. Takaisin armeijan palvelukseen hän astui 5. maaliskuuta 1922 ja sijoitettiin aluksi puhelinmekaanikoksi Rannikkotykistörykmentti 3:een, josta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1923 alkaen komppanian vääpeliksi Polkupyöräpataljoona 2:n 3. komppaniaan. Toistamiseen hän erosi armeijasta 31. joulukuuta 1924, mutta palasi palvelukseen jo 1. maaliskuuta 1925 ja palveli Suomenlinnan paikalliskomppaniassa 8. lokakuuta 1925 saakka. Myöhemmin hän työskenteli vuosina 1926–1929 Ilmailukoulun keskuslämmityslaitoksen hoitajana ja vuosina 1929–1935 autoilijana Helsingissä. Vuodesta 1936 alkaen hän työskenteli Puolustusministeriön kemiallisen koelaitoksen vartijana vuoteen 1941 saakka, jonka jälkeen hän työskenteli lääketehdas Orionin talonmiehenä. Sotilaskoulutusta hän sai Haminan taistelukoulussa vuonna 1918 ja viestikurssilla Haminassa vuonna 1919. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaahan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 6. huhtikuuta 1918, Vääpeli 29. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk.,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Atte Alvar Anshelm Suovanen

(1. tammikuuta 1895 Mietoinen – 23. helmikuuta 1953) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat mylläri Juha Vilhelm Suovanen ja Gustava Karolina Kaarlentytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Alli Kyllikki Hakalan kanssa. Hän kävi koulua niin, että erosi Turun suomalaisesta reaalilyseosta sen toiselta luokalta vuonna 1911, jonka jälkeen hän työskenteli kauppa-apulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 9. huhtikuuta 1916, josta hän erosi jo 13. huhtikuuta 1916. Takaisin Suomeen hän palasi 13. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen Turussa asioitsijana.
S > Kalle Sutinen

(Käytti Saksassa peitenimeä Kaisla), (17. tammikuuta 1892 Nilsiä – 7. maaliskuuta 1959) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Taavetti Sutinen ja Karoliina Vartiainen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Viipurin maalaiskunnassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 19. marraskuuta 1915. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hänet siirrettiin 4. heinäkuuta 1917 alkaen sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon. Takaisin Suomeen hän palasi 29. marraskuuta 1918 ja joutui mielisairaalaan aluksi Viipuriin ja myöhemmin Helsinkiin ja lopulta vuonna 1920 Viipurin maalaiskunnan kunnalliskodin mielisairasosastolle. Viime vuotensa hän vietti Jämsän kunnalliskodissa. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Väinö Aleksanteri Sutinen
S > Jaakko Nikolai Suurniemi

(5. marraskuuta 1892 Ilmajoki – 30. lokakuuta 1962 Toronto Kanada) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Matti Suurniemi ja Anna Sofia Ojala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Susanna Järvimäen kanssa. Suurniemi kävi kansakoulun ja työskenteli räätälinä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 7. tammikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1916 sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon. Täydennysjoukosta hänet laskettiin 30. kesäkuuta 1917 siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen Suurniemi palasi sodan jälkeen 29. marraskuuta 1918. Paluunsa jälkeen hän työskenteli räätälinä Tervajoella, Seinäjoella ja Ilmajoella. Ilmajoelta hän muutti syyskuussa 1923 siirtolaiseksi Kanadaan, jossa hän työskenteli vaatturina. Kanadassa hän käytti sukunimeä Niemi ja oli aktiivisesti mukana suomalaisten seuratoiminnassa. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
S > Armas Suuronen

(28. helmikuuta 1896 Kaukola – 5. toukokuuta 1920 Buenos Aires Argentiina) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Suuronen ja Varpu Iivonen. Suuronen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 2. joulukuuta. Hänet vapautettiin kumminkin sotapalvelukseen kykenemättömänä jo 21. joulukuuta 1915. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän ryhtyi merimieheksi ja kuoli lopulta Buenos Airesissa 5. toukokuuta 1920.
Armas Toivo Vilho Suvirinne ent. Söderberg
S > Bruno Ilmari Svanbäck

(30. kesäkuuta 1894 Tammela –) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Abraham Svanbäck ja Emma Karolina Nikander. Hän työskenteli kirvesmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 20. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Lopulta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 1. maaliskuuta 1916 ja lähetettiin 17. maaliskuuta 1916 reumatismin takia Holzmindenin eristysleirille. Leiriltä hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 24. kesäkuuta 1916. Saksasta hän ei koskaan palannut Suomeen ja hänen myöhemmät elämänvaiheensa ovat tuntemattomia.
Thure William Svedlin
Antero Johannes Svensson
S > Erik Alfred Svensson

(3. syyskuuta 1897 Kaarina – 24. maaliskuuta 1918) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat kartanonomistaja Johan Alfred Svensson ja Alma Sofia Granström. Svensson kävi viisi luokkaa Turun suomalaista klassillista lyseota ja Perniön maamieskoulun. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 2. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 20. helmikuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan ja 10. heinäkuuta 1917 alkaen 2. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918, jossa yhteydessä hänet ylennettiin varavääpeliksi. Hän saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin Karjalan rintamalle, missä hän toimi aluksi Antrean Järvenlinnassa toimineen konekiväärikurssin opettajana ja 11. maaliskuuta 1918 alkaen kurssin johtajana. Hänet määrättiin 22. maaliskuuta 1918 alkaen Karjalan 2. rykmentin konekivääriosaston päälliköksi, jossa tehtävässä hän kaatui 24. maaliskuuta 1918 johtaessaan hyökkäystä Hauhianmäkeä vastaan. Hänet on haudattu Raision hautausmaahan. Ylennykset: Varavääpeli 7. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Johan Bernhard Svensson
Gustaf Alku Svinhufvud
Rafael Armand Sigismund Svinhufvud
Kaarlo Akseli Svärd
S > Väinö Ilmari Syrjäläinen

(31. maaliskuuta 1895 Viipuri – 23. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Matti Syrjäläinen ja Anna Maria Karhu. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä enne liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 1. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Syrjäläinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tarpilassa ja Raivolassa. Näissä taisteluissa hän haavoittui Kalevankankaalla 28. maaliskuuta 1918 ja lopulta kaatui Raivolassa 23. huhtikuuta 1918. Hänet on haudattu Viipurin sankarihautaan. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916, Varavääpeli 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.