stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guy Rodgers

| Guy Rodgers |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Guy William Rodgers Jr.
Syntynyt: 1. syyskuuta 1935 Philadelphia, Pennsylvania
Kuollut: 19. helmikuuta 2001 (65 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  pelintekijä, heittävä takamies
Pituus:  183 cm
NBA-varaus:  alueellinen varaus, 1958 Philadelphia Warriors
Guy William Rodgers Jr. (1. syyskuuta 1935 Philadelphia, Pennsylvania – 19. helmikuuta 2001) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi takamiehenä NBA:ssa kausina 1958–1970. Hänet nimettiin Naismith Memorial Basketball Hall of Fameen vuonna 2014.
Philadelphia Warriors varasi Rodgersin NBA:han alueellisena varauksena vuonna 1958. Hän edusti seuraa kahdeksan kautta, joista neljä jälkimmäistä joukkue pelasi San Franciscossa. Vuonna 1966 Rodgers siirtyi Chicago Bullsiin, kesken kauden 1967–1968 Cincinnati Royalsiin ia vuonna 1968 kahdeksi viimeiseksi kaudekseen Milwaukee Bucksiin.
Rodgers pelasi NBA-urallaan 892 runkosarjaottelua, joissa hän teki keskimäärin 11,7 pistettä, otti 4,3 levypalloa ja antoi 7,8 koriin johtanutta syöttöä. Hän oli kahdesti NBA:n syöttötilaston ykkönen. Joukkuetoveri Wilt Chamberlainin tehdessä yhdessä ottelussa ennätykselliset 100 pistettä Rodgers antoi 20 syöttöä. Pudotuspelejä hänelle kertyi 46, ja niissä hän teki keskimäärin 11,0 pistettä, otti 5,2 levypalloa ja antoi 6,2 koriin johtanutta syöttöä. Hän pelasi NBA:n tähdistöottelussa vuosina 1963, 1964, 1966 ja 1967.
Gustaf Fredrik Gejtel

Gustaf Fredrik Gejtel (24. toukokuuta 1821 Hattula – 10. tammikuuta 1888 Turku) oli suomalainen senaattori ja lääninsihteeri.
Gejtelin vanhemmat olivat kapteeni Adolf Fredrik Gejtel (k. 1830) ja Fredrika Wegelius. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja Turun lukiota, pääsi ylioppilaaksi 1841 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1844. Gejtel sai varatuomarin arvon 1848.
Gejtel oli Suomen senaatin oikeusosaston ylimääräisenä kopistina 1847–1849, Turun ja Porin läänin varalääninsihteerinä 1849–1856, päätullijohtokunnan sihteerinä 1856–1859 ja Turun ja Porin läänin lääninsihteerinä 1859–1874. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1874–1885.
Gejtel oli naimisissa vuodesta 1850 Eufrosyne Katarina Utterin kanssa.
Sukupolvenvuorottelu

Sukupolvenvuorottelu on biologiassa eräiden eliöiden elinkaareen liittyvä ilmiö, jossa peräkkäiset sukupolvet muodostuvat vuoroin suvuttomasti lisääntyvistä yksilöistä ja suvullisesti lisääntyvistä yksilöistä. Ilmiö on ominainen kaikille kasveille, eräille leville ja sienille sekä joillekin eläimille.
Eläimet

Aikuisen eläimen keho rakentuu diploideista soluista. Keho tuottaa meioosissa haploideja gameetteja eli sukusoluja, joko munasoluja tai siittiöitä, jotka ovat ainoat haploidiset solut eläimen elinkaaressa. Munasolu ja siittiö fuusioituvat hedelmöityksessä tuottaen diploidisen tsygootin, josta kehittyy uusi monisoluinen eläinyksilö. Kaikilla eläimillä asia ei ole niin yksinkertainen.
Lehtikirvoilla ensimmäinen polvi lisääntyy suvullisesti hedelmöitettyjen munien välityksellä ja toinen taas suvuttomasti (neitseellisesti) hedelmöittymättömien munien avulla. Vesikirpuilla suvullista lisääntymistä tapahtuu lähinnä syksyisin, jolloin esiintyy myös koiraspuolisia yksilöitä. Muulloin lisääntyminen tapahtuu ainoastaan suvuttomasti.
Kasvit

Siemenkasveilla suvuttomasti lisääntyvä sporofyytti muodostaa suuren monisoluisen varrellisen kasvin, kuten puun tai ruohon.
Siemenkasvien suvullisesti lisääntyvät gametofyytit ovat vain muutaman solun kokoisia. Koiraskasvit ovat sporofyytin siitepölyhiukkasissa ja naaraskasvit sporofyytin emilehtien siemenaiheissa.
Lisääntyminen on maakasveilla hyvin monimutkaista eläimiin verrattuna. Kaikilla kasveilla elinkiertoon kuuluu sukupolvien vaihtelu diploidisen sukupolven eli sporofyytin ja haploidisen sukupolven eli gametofyytin välillä. Lisäksi maakasvien sukusolut eli gameetit tuotetaan mitoosissa, ei meioosissa. Diploidiset sporofyytit tuottavat monisoluisia itiöpesäkkeitä eli sporangioita, joissa tapahtuu meioosi, jossa syntyy haploidisia itiöitä. Itiö jakautuu mitoottisesti kehittyen monisoluiseksi haploidiseksi gametofyytiksi. Gametofyytti tuottaa monisoluisia sukusolupesäkkeitä eli gametangioita, joissa sukusolut kehittyvät mitoosin kautta. Sukusolut itsessään jakautuvat naarasgametofyyttien tuottamiin munasoluihin ja koirasgametofyyttien tuottamiin siitos- eli siittiösoluihin, kuten eläimilläkin. Eri gametofyyttiyksilöiden sukusolut fuusioituvat muodostaen diploidisen tsygootin, joka vuorollaan kehittyy uuden diploidisen sporofyytin alkioksi.
Sukupolvien vuorottelu ei ole näkyvää siemenkasveilla, koska itiöt kehittyvät gametofyyteissä, jotka ovat pieniä ja näkymättömänä itiöpesäkkeiden sisällä. Naaraspuoliset itiöpesäkkeet pysyvät lisäksi kiinni sporofyytissä. Maakasveilla tsygootti jää naarasgametofyytin sisään, missä se kehittyy alkioksi, joka saa ravintonsa äitigametofyyttinsä solukoista.
Sekä sporofyytin että gametofyytin pitää selvitä maalla. Vedessä gameetit ja itiöt saattavat uida tai kellua irrallaan, mutta maalla ne ovat riippuvaisia sporofyytistä.
Kasvit > Sammalet (bryofyytit)

Sammalet ovat embryofyyttien alkeellisin ryhmä. Niihin kuuluvat sarvisammalet, maksasammalet ja varsinaiset sammalet. Ensimmäisten sammalten uskotaan eriytyneen putkilokasvien kehityslinjasta yli 450 miljoonaa vuotta sitten.
Sammalet kasvavat yleensä kosteissa tai märissä ympäristöissä, kuten happamalla turvenevalla, missä rahkasammal on yleinen. Mutta niitä on myös alueilla, jotka ovat ajoittain kuivia ja kuumia, esimerkiksi kattotiilillä. Tällaisilla paikoilla ne selviävät kuivista ajoista horrostilassa, ja kun vettä on saatavilla ne imevät sitä, ja kasvavat jälleen.
Fotosynteettiset eli yhteyttävät kasvit, jotka tunnistamme esimerkiksi sammaliksi, ovat haploidisia gametofyyttejä. Sarvi- ja maksasammalien gametofyytit kehittyvät talluksen muotoon. Se on litteä, maata syleilevä kasvi, joka kehittää alapinnalleen rizoideja, jotka ovat juurikarvoja muistuttavia yksittäisiä soluja. Sammalten ja joidenkin maksasammalten gametofyytit ovat erilaistuneet varren ja lehden kaltaisiksi rakenteiksi, joita voi peittää kutikula. Sammalen varren sisällä on usein pidentyneitä soluja, joiden uskotaan toimivan veden ja ravinteiden kuljettajina, mutta ne ovat erilaisia kuin putkilokasvien kuljetussolukot. Monisoluiset rihmamaiset rizoidit ankkuroivat sammalten gametofyytit maahan. Diploidiset sporofyytit ovat vähemmän näkyvillä, ja ne ovat ravinnonsaannin kannalta riippuvaisia gametofyyteistä.
Gametofyytti tuottaa gameetteja monisoluisessa elimessä nimeltä gametangia. Munasolu jää gametangiaan (arkhegoniaan), kun taas siittiöt vapautuvat koiraspuolisista gametangioista (antheridiumeista). Siittiöt uivat vesikelmun läpi munasolun luokse. Hedelmöittyminen tapahtuu arkhegoniassa.
Samassa paikassa tsygootti jakautuu ja kehittyy diploidiseksi alkioksi. Alkiosta kehittyy sporofyytti, mutta sekään ei lähde minnekään, vaan gametofyyttinaaras elättää sitä. Aikuisella sporofyytillä on varsi ja palko. Palossa tapahtuu meioosi, ja kehittyy haploideja itiöitä. Tuuli levittää itiöt, ja kun ne itävät, niistä kehittyy uusia kasvimaisia gametofyyttejä.
Kasvit > Putkilokasvit

Uskotaan, että varhaisimmilla putkilokasveilla gametofyytti ja sporofyytti ovat olleet itsenäisesti eläviä ja suhteellisen samankokoisia. Näille varhaisille maakasveille erilaistui kuljetussolukko veden, ravinteiden ja sokerien siirtelyyn. Putkilokasvit jaetaan kolmeen luokkaan: lykofyytit, sanikkaiset ja siemenkasvit. Kasvit, jotka tunnistamme saniaisiksi, havupuiksi ja kukkiviksi kasveiksi, ovat diploidisia sporofyyttejä.
Kasvit > Putkilokasvit > Liekomaiset kasvit (lykofyytit)

Lykofyyttien sukuhaara erilaistui muista trakeofyyteistä (korkeammista kasveista) noin 40 miljoonaa vuotta sitten. Nykyään niitä on vain vähän, mutta kambikaudella ne olivat yleisin ryhmä. Nykyisiä lykofyyttejä ovat klubisammalet ja piikkisammalet ja lahnanruohot. Toisin kuin bryofyyteillä, lykofyyttien sporofyyteillä on oikeat juuret, varsi ja lehdet, ja lehdissä lehtisuoni. Itiöpesäkkeet syntyvät erilaistuneissa lehdissä, ja tuottavat itiöitä tuulen levitettäväksi. Gametofyytit ovat itsenäisiä kasveja, joilla on yksinkertainen rakenne, eikä lainkaan kuljetussolukkoa. Ne tuottavat spermaa, jonka solut uivat vesikalvon läpi munasolujen luokse.
Kasvit > Putkilokasvit > Sanikkaiset (monilofyytit)

Vaikka jotkut saniaiset elävät vedessä, useimmat ovat maakasveja. Lykofyyttien tapaan saniaisten elinkaareen kuuluu suuri sprofyyttinen sukupolvi, ja huomaamaton luultavasti itsenäinen gametofyytti. Normaalisti havaitsemamme sanikkaisiin kuuluvat kasviyksilöt ovat kaikki sporofyyttejä, itiöitä tuottavia suvuttoman polven edustajia. Meioosin avulla syntyvät itiöt leviävät ympäristöön ja niistä kasvaa suvullisen polven yksilöitä eli gametofyyttejä, joita sanikkaisten tapauksessa kutsutaan alkeisvarsikoiksi eli protallioiksi. Alkeisvarsikko on sekovartinen, lehtivihreällinen, vain muutaman millimetrin levyinen ja yhden solukerroksen paksuinen levy, joka juurtumahapsillaan kiinnittyy alustaansa. Se muodostaa usein symbioosin sienijuuren kanssa. Se sisältää siittiö- ja munapesäkkeet, ja kosteuden turvin siittiöt uivat munasoluihin hedelmöityksen aikaansaamiseksi. Tämän jälkeen uusi sporofyytti alkaa kasvaa alkiosta, ja alkeisvarsikko lakastuu pois.
Saniaisten sporofyytit ovat hyvin sopeutuneet maalle: niiden maanpäällisiä osia peittää epidermi ja kutikula, lehdet ovat suuret ja monisuoniset. Lehdet ovat usein ainoa maanpäällinen osa. Useilla saniaisilla on maan alla poikittainen varsi sekä monimutkainen juuristo. Sporofyytit tuottavat haploidisia itiöitä tuulen levitettäväksi, ja itiöpesäkkeet sijaitsevat lehtien alapinnalla.
Itiöt itävät tuottaen gametofyyttejä. Lajista riippuen niillä voi olla joko naaras- tai urosgametangioita tai molempia. Megaitiöt kehittyvät naarasgametofyyteiksi ja mikroitiöt urosgametofyyteiksi. Gametofyytit ovat fotosynteettisiä, mutta hyvin pieniä, usein vain sentin mittaisia. Niillä ei ole kunnollisia elimiä, vain juurimainen rizoidi ankkuroi ne alustaan. Ne voivat selvitä vain kosteilla alueilla. Gametofyytit tuottavat munasoluja arkhegonioissa ja spermaa antheridiumeissa. Siittiön pitää uida vesikelmun läpi munasolun luo.
Hedelmöittymisen jälkeen diploidinen tsygootti kehittyy alkioksi arkhegoniumissa. Kun nuori kasvi tuottaa lehtiä, varsia ja juuria, se litistää vanhempansa alleen. Sporofyytti on hyvin sopeutunut kuivalla maalla elämiseen, mutta gametofyytti ei selviä kuin kosteissa oloissa. Koska sporofyytti aloittaa elämänsä syntypaikallaan, se rajoittaa uusille alueille levittäytymistä.
Kasvit > Putkilokasvit > Siemenkasvit

Nykyiset siemenkasvit jaetaan kahteen luokkaan: paljassiemenisiin ja koppisiemenisiin. Molempien sporofyytit tuottavat kahdenlaisia itiöpesäkkeitä; siemenaiheita ja siitepölylokeroita.
Näissä pesäkkeissä tuotetut itiöt eivät vapaudu, vaan jakautuvat paikan päällä gametofyyteiksi. Tämä järjestelmä tarjoaa kolme etua sopeutumisessa maaelämään.
Pienet haploidiset gametofyytit ovat suojassa itiöpesäkkeissä.
Siemenkasvit eivät enää tarvitse vettä hedelmöittymiseen. Urosgametofyytti eli siitepölyhiukkanen kehittää ympärilleen suojaavan kuoren, ja se kulkeutuu naarasgametofyytin läheisyyteen tuulen tai eläinten mukana.
Kolmanneksi eduksi on kehittynyt siemen. Siemenet sulkevat sisäänsä alkion ja sille tarkoitetun vararavinnon helpottaen uuden sporofyyttisukupolven leviämistä.
Kasvit > Putkilokasvit > Siemenkasvit > Paljassiemeniset

Yli 320 miljoonaa vuotta sitten paljassiemenisten sukulinja eriytyi. Siihen kuuluu nykyään viisi alaryhmää: Cycadit, ginkofyytit (joihin kuuluu vain yksi laji), gnetofyytit, männyn sukuiset, ja muut havupuut. Havupuiden joukosta löytyvät maailman suurimmat ja pisimpään elävät olennot. Paljassiemenisten siementä ei suojaa kuori, siitä nimi.
Siemenaiheet kypsyvät siemenkävyissä, ja siitepöly kypsyy hedekävyissä. Jälkimmäiseen kuuluu käpysuomuja, joista jokainen tuottaa kaksi siitepölyä tuottavaa pölylokeroa. Pölylokeroiden sisällä on monia diploidisia mikroitiöiden äitisoluja, jotka käyvät läpi meioosin muodostaen haploidisia mikroitiöitä. Jokainen mikroitiö kasvaa jakautumalla mitoottisesti tuottaen siitepölyhiukkasia. Kypsää siitepölyhiukkasta ympäröi tiheä soluseinä. Sen sisällä on generatiivinen solu, joka tuottaa myöhemmin spermasolun, sekä putkisolu, jonka tarkoitus on sperman kuljettaminen. Lisäksi on kaksi prothalliumsolua, jotka surkastuvat.
Emikävyssä siemenaiheet tuotetaan siemenaihesuomujen alapinnalla. Siemenaihe on suljettu suojaavaan kalvoon, jonka yksi pääty on avoin, ja siitä siiteputki voi tulla sisään. Megaitiön äitisolu jakautuu meioottisesti tuottaen neljä haploidista megaitiötä, joista kolme degeneroituu. Jäljelle jäävä megaitiö jakautuu mitoottisesti kasvaen naarasgametofyytiksi. Se jää siemenaiheen sisään, ja saa ravintonsa kävyltä.
Männyillä pölytys tapahtuu muutamaa viikkoa ennen kuin megaitiöt ovat muodostuneet siemenaiheessa. Emikävyn ulkopinta tuottaa tahmeaa eritettä käpysuomujen väliin. Sitä kutsutaan pölytyspisaraksi. Tuulen tuoma siitepöly tarttuu pisaroihin, ja kun ne kuivuvat, ne imaisevat siitepölyhiukkasen siemenaiheeseen. Noin 3 kuukautta pölytyksen jälkeen siitepöly itää, ja siiteputki kuljettaa spermasolun naarasgametofyyttiin. Siiteputkelta voi kestää vuoden saavuttaa gametofyytti.
Sillä välin naarasgametofyytin kehitys alkaa. Vähintään vuoden kuluttua se on kehittänyt useita arkhegonioita, joista jokainen sisältää yhden munasolun. Suunnilleen niihin aikoihin, kun siiteputki saavuttaa naarasgametofyytin, sen generatiivinen solu jakautuu kerran tuottaen steriilin solun ja spermasolun. Kun siiteputki saapuu archegoniaan, spermasolu jakautuu kahdeksi. Siiteputki fuusioituu munasolun plasmamembraanin kanssa ja jättää molemmat spermasolut sen solulimaan. Toinen hedelmöittää munasolun tuman, mistä syntyy diploidinen tsygootti, ja toinen degeneroituu. Samaan siemenaiheeseen voi joutua useita siitepölyhiukkasia, ja useita munasoluja voi hedelmöittyä. Tyypillisesti vain yksi tsygootti silti kehittyy alkioksi.
Kun alkionkehitys etenee, siemenaiheen sisäinen solukko kasvaa kokoa. Päällyskalvo muuttuu siemenen päällysteeksi ja lentolavaksi. Kypsässä männyn siemenessä on solukkoa kolmesta geneettisesti eriävästä sukupolvesta: siemenen päällyste äitisporofyytistä, haploidinen naarasgametofyytti, jonka sisältämää vararavintoa käytetään alkion ruokkimiseen, ja itse diploidinen alkio.
Ensimmäisenä keväänä tapahtuu pölytys. Seuraavana keväänä tapahtuu hedelmöitys, sitä seuraavana syksynä siemenet vapautuvat.
Levät

Levillä sukupolvenvuorottelu ei ole aina selkeää, ja vuorottelun kaksi eri vaihetta saattavat olla hyvinkin itsenäisiä sukupolvia. Niitä leviä, joilla eri vaiheiden yksilöt poikkeavat selvästi toisistaan kutsutaan heteromorfisiksi, ja isomorfisia ovat puolestaan useimmat punalevät, monet viherlevät ja muutamat ruskolevät, joilla vaiheet ovat samankaltaiset.
Gradient

| Gradient |
| --- | --- |
Toimitusjohtaja:  Atte Salmi
Kotipaikka:  Järvenpää, Porvoo
Liikevaihto:  200 000 euroa
Kotisivu:  https://www.gradient.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gradient on suomalainen kaiutinvalmistaja.
Perustamisestaan lähtien Gradient on pyrkinyt rakentamaan kaiuttimia, jotka toimisivat mahdollisimman hyvin tavallisessa olohuoneessa.
Yrityksen ovat perustaneet opistoinsinööri Jorma Salmi ja Jouko Alanko vuonna 1984.[lähde? ]
Gradientin toimitusjohtaja on Atte Salmi, yrityksen perustajan Jorma Salmen poika.
Yritys aloitti toimintansa Järvenpäässä, mutta muuti Porvooseen vuonna 2010.
Gradient-kaiuttimet valmistetaan käsityönä Suomessa.
Valmistaja on tullut tunnetuksi maailmalla yksilöllisistä ratkaisuistaan. Gradient oli eräs harvoista 1990-luvun lamasta selvinneistä suomalaisista kaiutinvalmistajista.[lähde? ]
Gradientin komponenttitoimittajana toimi vuosien ajan Graditech. Gradient-kaiuttimet on suunniteltu toimimaan myös vaikeissa akustisissa tiloissa. Kardioidi- ja dipolirakennetta hyödyntävät Gradient-kaiuttimet tunnetaan suorasta vasteestaan ja neutraalista äänestään.[lähde? ]
Alku

1980-luvun alkupuolella Jorma Salmi mittasi ja koekuunteli huippuluokan kaiuttimia Otaniemessä sijaitsevassa kaiuttomassa huoneessa. Hän huomasi, että laboratorio-olosuhteissa kaikki laitteet kuulostivat samanlaisilta. Mutta tavallisessa olohuoneessa jotkut kaiuttimet värittivät ääntä selvästi. Tämä johtui huoneen vaikutuksesta. Huone heijasti pinnoillaan ääniaaltoja ja synnytti ääneen vaihe-eroja, korostumia ja vaimentumia. Salmi alkoi suunnitella kaiutinta, johon tila vaikuttaisi mahdollisimman vähän.
Ensimmäinen kaiutin

Gradientin ensimmäinen kaiutin valmistui vuonna 1984. Se oli mallinimeltään 1.0. Tämän sarjan kaiuttimia esiteltiin teollisen muotoilun malliesimerkkeinä, mutta niiden muoto oli suoraa seurausta niiden toiminnallisuudesta. Siinä missä tavallisen kaiuttimen kuulija sai korviinsa ääntä, joka oli peräisin kaiuttimesta, ja sen lisäksi vielä ääntä, joka oli heijastunut lattian kautta, Gradient 1.0:n bassokaiutin tuotti ääntä suoraan lattiaa kohden, jolloin kaikki kuulijan luo saapunut bassoääni oli lattiasta heijastunutta. Gradient 1.0:n keskiäänet tuottava elementti taas sijaitsi bassoelementin päällä 30 asteen kulmassa lattiaan nähden, jotta ääni ei heijastuisi lattiasta ollenkaan. Koteloinnin puuttuminen auttoi edelleen minimoimaan äänen säteilyä muualle kuin kuuntelupaikalle. Keskiäänielementin yläpuolella oli vielä pystyssä neljä diskanttikaiutinta.
Kaiutin menestyi Hifi-lehden testissä, jonka jälkeen Gradient sai ison tilauksen Sibelius-Akatemialta.
Mallit

Nykyinen mallisto käsittää seuraavat mallit:
5.0
Evidence
Helsinki 1.5
Revolution
Revolution Active
SW-D
SW-S
6.0
Aiheesta muualla

Gradientin kotisivut
HMS Bulldog (H91)

| HMS Bulldog |
| --- | --- |
 HMS Bulldog

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter and Wigham Richardson Ltd, Wallsend-on-Tyne
Kölinlasku:  10. elokuuta 1929
Laskettu vesille:  6. joulukuuta 1930
Palveluskäyttöön:  8. huhtikuuta 1931
Loppuvaihe:  romutettu 15. tammikuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 360 t (standardi) 1 790 t (max)
Pituus:  98,5 m
Leveys:  9,83 m
Syväys:  3,73 m
Koneteho:  34 000 hv (25,4 MW)
Nopeus:  32,25 solmua (65 km/h)
Miehistöä:  138
Aseistus
Aseistus:  4 × 4,7″ (120 mm) tykkiä 2 × 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 8 × 21″ (533 mm) torpedoputkea
HMS Bulldog (viirinumero H91) oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus romutettiin pian sodan jälkeen.
Valmistus

Alus tilattiin Wallsend-on-Tynestä Swan Hunter and Wigham Richardson Limitediltä, missä köli laskettiin 10. elokuuta 1929. Alus laskettiin vesille 6. joulukuuta 1930 ja otettiin palvelukseen 8. huhtikuuta 1931.
Palvelus

Bulldog lähetettiin 9. toukokuuta 1940 Scapa Flowsta HMS Furyn, HMS Foresightin, HMS Mohawkin ja HMS Gallantin kanssa täydennyksenä Norjan rannikolle. Osaston tuli matkalla tuhota tiedustelutietojen ilmoittama kuuden Saksan laivaston E-veneen osasto. Bulldog jäi osastosta ja se liittyi risteilijä HMS Birminghamin ja hävittäjien HMS Janus, HMS Hyperion, HMS Hereward ja HMS Havock muodostamaan osastoon, jolla oli vastaava tuhoamistehtävä. Osastoon liittyivät hieman myöhemmin vielä hävittäjät HMS Kelly ja HMS Kandahar. Osasto kohtasi E-veneet, mutta ei saanut niitä upotettua. Kellyyn osui torpedo sillan alle keskilaivaan ja Bulldog määrättiin hinaamaan vaurioitunut alus Tyneen.
Alus oli Kotilaivaston 3. saattajalaivueessa. Se oli suojaamassa saattuetta OB318 Liverpoolista Atlantille, kun se joutui 9. toukokuuta 1941 Saksan laivaston sukellusveneen U-110 hyökkäyksen kohteeksi. Taistelussa Bulldog valtasi ensimmäisenä täydellisen Enigma-laitteen.
Toukokuussa 1942 alus suojasi saattuetta QP11 Kuolan niemimaalle ja joutui matkalla taisteluun Saksan laivaston hävittäjiä vastaan yhdessä HMS Beaglen kanssa.
Vuoden 1944 lopulla alus osallistui lentotukialusten suojaamiseen Norjan rannikolle tehtyjen rynnäköiden aikana, kunnes alus siirrettiin Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.
Kanaalisaarten saksalaiset miehitysjoukot antautuivat 9. toukokuuta 1945 Bulldogin kannella. Alus myytiin 15. tammikuuta 1946 Metal Industries Inc.:lle romutettavaksi.
Gustaf Fredrik Rotkirch

Gustaf Fredrik Rotkirch (25. maaliskuuta 1815 Vihti – 24. maaliskuuta 1884 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta) oli Turun hovioikeuden presidentti ja valtiopäivämies.
Rotkirch suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1836 ja varatuomarin arvon hän sai vuonna 1839. Rotkirch toimi oikeusosaston senaattorina vuosina 1862–1868 ja Turun hovioikeuden presidenttinä vuosina 1868–1884. Valtiopäivämies hän oli aatelissäädyssä 1863–1864 ja 1867. Hänen vanhempansa olivat kapteeni Anders Gustaf Rotkirch (1785-1844) ja Eva Fredrika Blåfield (1794-1866).
Rotkirchin ensimmäinen puoliso oli Aurora Teresia Rotkirch (1821-1859). Heille syntyivät lapset: Gustaf Fredrik Rotkirch (1848-1918); Augusta Fredrika Terese Rotkirch  Wuorenheimo (1851-1881) ja Hedvig Emelie Rotkirch Bonsdorff (1857-1923). Toinen puoliso vuodesta 1861 oli Sigrid Augusta Armfelt (1826-1911), joka oli Alexander Armfeltin tytär. Sigrid Augusta oli ollut vuoteen 1855 asti naimisissa Gustaf Fredrikin nuoremman veljen, Karl Wentzel Rotkirchin (1818-1855) kanssa tämän kuolemaan asti. Heille syntyi tytär Sigrid Rotkirch Grönvik (1854-1936).
Rotkirchin poika ensimmäisestä avioliitosta oli isänsä niminen virka- ja valtiopäivämies Gustaf Fredrik Rotkirch.
Gustaf Fredrik Ahlgren

| Gustaf Fredrik Ahlgren |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1845 Tampere, Suomi
Kuollut: 14. huhtikuuta 1883 (38 vuotta) Tampere, Suomi
Ammatti:  tukkukauppias, suurlahjoittaja
Gustaf Fredrik Ahlgren (15. tammikuuta 1845 Tampere – 14. huhtikuuta 1883 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut tukkukauppias ja suurlahjoittaja.
Ahlgrenin isä työskenteli Finlaysonin puuvillatehtaalla renkinä ja hän itse sai alkeisopetuksensa Finlaysonin niin sanotussa mamsellin koulussa. Koulun jälkeen Ahlgren pääsi harjoittelijaksi tehtaan konttoriin. Myöhemmin hän kävi Turun kauppakoulun ja siirtyi sitten kauppias Hildenin palvelukseen.
Emil Wikströmin veistämä Ahlgrenin rintakuva Koukkuniemen vanhainkodin pihassa.
Ahlgren perusti yhdessä ystävänsä Johan Blomin kanssa vuonna 1870 oman sekatavarakaupan. Vuonna 1873 hän perusti tukkukaupan, joka alkoi menestyä hyvin. Ahlgren oli mukana suomalaisuusliikkeessä ja hän toimi Tampereen kaupunginvaltuutettuna sekä rahatoimikamarin puheenjohtajana.
Gustaf Ahlgren kuoli vuonna 1883 38-vuotiaana pitkällisen sairauden jälkeen. Ahlgren on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle. Hän testamenttasi lähes koko 700 000 markan omaisuutensa sosiaalisiin ja sivistystarkoituksiin. Ahlgrenin lahjoituksen ansiosta Tampereen kaupunki saattoi aloittaa uuden vaivaistalon rakentamisen Koukkuniemeen. Vaivaistalo (nykyinen Koukkuniemen vanhainkoti) vihittiin käyttöön 1. marraskuuta 1886. Vuonna 1888 talon pihamaalle pystytettiin kuvanveistäjä Emil Wikströmin veistämä Ahlgrenin rintakuva.
Hal Pereira

| Hal Pereira> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1905 Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Kuollut: 17. joulukuuta 1983 (78 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvalavastaja
Näyttelijä
Palkinnot
 Parhaan lavastuksen Oscar-palkinto (1955) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hal Pereira (29. huhtikuuta 1905 Chicago, Illinois – 17. joulukuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvalavastaja. Hän aloitti teatterilavastajana kotikaupungissaan ja päätyi elokuvalavastajaksi Paramount Picturesin palvelukseen suunniteltuaan 1930-luvun lopulla yhtiön elokuvateattereiden sisustuksen. Pereira sai parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon vuonna 1955 valmistuneesta elokuvasta Tatuoitu ruusu, jonka lisäksi hän oli 22 kertaa Oscar-ehdokkaana. Pereira jätti Paramountin 1968, jonka jälkeen hän toimi konsulttina veljelleen arkkitehti William L. Pereiralle.