stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gostivar

| Gostivar |
| --- | --- |
 Gostivar
Valtio:   Pohjois-Makedonia
Alue:  Pologin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  513,4 km²
Korkeus:  510 m
Väkiluku (2021):  59 770
 – Väestötiheys:  116,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gostivar (mak. Гостивар) on kaupunki Pohjois-Makedonian luoteisosissa, Pologin alueella. Kaupungissa asuu 59 770 asukasta, ja kaupungin pinta-ala on 513,4 neliökilometriä. Kaupungin väkiluku on rajussa laskussa, vuodesta 2002 väkiluku on laskenut yli 21 000 asukkaalla, tai n. 1,6 prosentilla vuosittain. Väestöstä yli puolet on albaaneja ja puhuu albaniaa. Seuraavaksi suurin väestöryhmä on n. neljänneksen osuudella makedonialaiset. Lopuista suurin osa on turkkilaisia ja romanialaisia. Kaupunki sijaitsee 510 metrin korkeudella, 67 kilometrin päässä maan pääkaupungista Skopjesta.
Giuseppe Garneri

Giuseppe Garneri (16. syyskuuta 1899 – 15. joulukuuta 1998) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Torinon arkkihiippakuntaan 29. kesäkuuta 1923 ja nimitettiin Susan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Utican titulaaripiispaksi 25. maaliskuuta 1954. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maurilio Fossati, jota avustivat Francesco Imberti ja Francesco Bottino.
2. heinäkuuta 1954 Garneri nimitettiin Susan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 31. toukokuuta 1978. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Giuseppe Gabrielli

Giuseppe Gabrielli
Gabriellin suunnittelema FIAT G.80.
Giuseppe Gabrielli (26. helmikuuta 1903 Caltanissetta  – 29. syyskuuta 1987 Torino) oli italialainen lentokonesuunnittelija. Hän suunnitteli muun muassa toiseen maailmansotaan osaa ottaneen Fiat G.50 -hävittäjälentokoneen.
Gabrielli syntyi Caltanissettassa, Sisiliassa. Insinööriksi hän opiskeli Politecnico di Torinossa, Italiassa ja Aachenin teknillisessä korkeakoulussa, Saksassa, jälkimmäisessä professori Theodore von Karmanin oppilaana. Gabrielli aloitti lentokonesuunnittelijana Piaggion tehtaalla, mistä siirtyi vuonna 1931 Giovanni Agnellin pyynnöstä Fiat Aviazionelle. Siellä hän johti Fiatin lentoteknistä osastoa.
Gabrielli suunnitteli 142 lentokonetta, joilla oli hänen sukunimensä mukaan G-kirjain tyyppinimessään. Fiat G.49 (koulukone), Fiat G.50, Fiat G.55, Fiat G.80 (ensimmäisiä italialaisia suihkukoneita), Aeritalia G.91 (Naton standardihävittäjä 1950-luvulla) ja Fiat G.222 ovat hänen suunnittelemiaan. Hän myös johti sen kuljetuskoneen suunnittelua, josta myöhemmin tuli C-27J Spartan.
Girard-Perregaux

Girard-Perregauxin Tourbillon sous trois ponts d'or
Girard-Perregaux (G-P) on sveitsiläinen kellomerkki. G-P:n juuret ovat vuodessa 1791, mikä tekee siitä yhden vanhimmista kellomerkeistä. Nykyinen nimi syntyi vuonna 1854, jolloin kellontekijä Girard meni naimisiin Marie Perregauxin kanssa.
G-P on Sowind SA:n omistama kellomerkki. Sowindin pääkonttori ja tehtaat sijaitsevat La Chaux-de-Fondsissa. Sowind on kuulunut vuodesta 2011 alkaen tuotebrändien sijoituskonserniin Kering.
Historiaa

Vuonna 1791 Jean-Francois Bautte pääsi kellontekijän oppipojaksi ja 19 vuoden iässä hän kaiversi ensimmäisen kerran nimensä itse tehtyihin kelloihinsa.
Vuonna 1837 Jacques Bautte ja Jean Samuel Rossel seurasivat Jean-Francois Bauttea.
Vuonna 1852 Constant Girard perusti yrityksen nimeltä Girard & Cie.
Vuonna 1854 Constant Girard meni naimisiin Marie Perregauxin kanssa. He yhdistivät nimensä ja kellojenvalmistaja Girard-Perregaux syntyi La Chaux-de-Fondsissa.
Vuonna 1867 G-P:n maine levisi nopeasti ja Girard-Perregauxin kello voitti kultamitalin Pariisin maailmannäyttelyssä Tourbillon-kellolla.
Vuonna 1880 Constant Girard keksi innovatiivisen tavan pitää kelloa ranteessa ja alkoi valmistaa rannekelloja. Ensimmäiset kellot myytiin Saksan keisari Wilhelm II:n pyynnöstä Saksan laivastolle.
Vuonna 1903 Constant Girard-Gallet otti yhtiön haltuunsa seuraten isäänsä.
Vuonna 1981 Girard-Perregauxin mestarikellonvalmistajat rakensivat kaksikymmentä täydellistä kuuluisan Tourbillonin jäljennöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Girard-Perregaux Wikimedia Commonsissa
Julia (Augustuksen tytär)

| Julia |
| --- | --- |
 Julian rintakuva Berliinissä
Syntynyt:  30. lokakuuta 39 eaa. Rooma
Kuollut:  14 jaa. Rhegium
Puoliso:  Marcus Claudius Marcellus Marcus Vipsanius Agrippa Tiberius
Lapset:  Gaius Caesar Julia nuorempi Lucius Caesar Agrippina maior Agrippa Postumus
Isä:  Augustus
Äiti:  Scribonia
Julia tai Julia vanhempi (30. lokakuuta 39 eaa. – 14 jaa.) oli Rooman keisari Augustuksen tytär. Hänen äitinsä oli Augustuksen toinen vaimo Scribonia. Augustuksen ainoana lapsena Julialla oli suuri merkitys dynastian jatkumisen kannalta. Julia oli kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäinen aviomiehensä oli Marcus Claudius Marcellus. Tämän kuoleman jälkeen Julia oli naimisissa Marcus Vipsanius Agrippan kanssa. Agrippan kuoleman jälkeen hänet naitettiin Tiberiukselle. Julia sai Agrippan kanssa viisi lasta ja Tiberiuksen kanssa yhden lapsen, joka kuitenkin kuoli pienenä. Myöhemmin Augustus karkotti tyttärensä Roomasta. Julian kuolemasta ei ole päästy selvyyteen. Erään teorian mukaan Augustuksen kuoleman jälkeen hänen seuraajansa Tiberius hankkiutui eroon entisestä vaimostaan Juliasta näännyttämällä tämän nälkään noin vuonna 14.
Elämä > Nuoruus

Julia syntyi Augustuksen avioliitosta Scribonian kanssa. Tämä avioliitto päättyi kuitenkin eroon samana päivänä kun Julia syntyi. Augustus otti uudeksi vaimokseen Livia Drusillan.
Julia sai varsin ankaran kasvatuksen, lisäksi hänet opetettiin kehräämään ja kutomaan. Augustus myös kontrolloi tiukasti keitä vieraita henkilöitä Julia sai tavata. Augustuksen ainoana lapsena Julia joutui jo varhaislapsuudessaan poliittisen kaupankäynnin maksuvälineeksi: Julia kihlattiin 2-vuotiaana Marcus Antonius Antylluksen kanssa, joka oli Marcus Antoniuksen poika. Näin sinetöitiin liittolaissuhde Augustuksen ja Marcus Antoniuksen välille. Kihlaus ei kuitenkaan johtanut koskaan avioliittoon, sillä Augustus riitaantui pian Marcus Antoniuksen kanssa.
Elämä > Avioliitot

Kuten moni roomalainen aristokraattityttö, Julia meni nuorena ensimmäisen kerran naimisiin. 14-vuotiaana Augustus valitsi hänelle puolisoksi nuoren sisarenpoikansa Marcelluksen, jota kaavaili perijäkseen. Tämä avioliitto päättyi kuitenkin muutaman vuoden kuluttua Marcelluksen kuolemaan. Tämä liitto oli lapseton.
Seuraavaksi Julia naitettiin vuonna 21 eaa. häntä huomattavasti vanhemmalle kenraali Marcus Vipsanius Agrippalle, joka oli Augustuksen tärkeä poliittinen liittolainen. Tästä avioliitosta syntyi kolme poikaa ja kaksi tytärtä: Gaius, Lucius, Agrippa Postumus, Julia (Julia nuorempi) ja Agrippina (Agrippina vanhempi, keisari Caligulan äiti). Augustus adoptoi Gaiuksen ja Luciuksen pian Luciuksen syntymän jälkeen 17eaa., mikä merkitsi heidän nostamista kruununperillisen asemaan. Agrippan kuollessa 12eaa., Julia odotti Postumusta.
Julia ei ehtinyt olla pitkään leskenä, sillä jo vuonna 11 eaa. hänet naitettiin äitipuolensa Livia Drusillan pojalle Tiberiukselle. Tämä avioliitto vahvisti Tiberiuksen mahdollisuuksia päästä Augustuksen seuraajaksi, sillä Gaius ja Lucius olivat vielä pieniä. Avioliitto alkoi sopuisasti, mutta pian avioliitosta tuli hyvin onneton. Tiberius oli katkera siitä, että hänet oli pakotettu eroamaan rakastamastaan edellisestä vaimostaan, Vipsania Agrippinasta, jotta hän voisi naida Julian. Julia puolestaan halveksi ja vähätteli Tiberiusta ja ryhtyi melko avoimesti pettämään tätä ja elämään muutoinkin kevytmielistä elämää. Julia oli tunnettu terävästä älystään ja pisteliäästä puhetyylistään, joten Tiberiuksen mahdollisuudet kontrolloida vaimoaan lienevät olleet vähäiset. Lopullinen välirikko tapahtui vuonna 6 eaa., jolloin Tiberius vetäytyi Rodokselle Julian jäädessä Roomaan. Tiberiuksen lähdön syy on epävarma. Tacituksen ja Suetoniuksen mukaan Tiberiuksen lähdön syynä oli kyllästyminen Juliaan. Julia jatkoi kevytkenkäistä elämäänsä Tiberiuksen lähdettyä.
Elämä > Karkotus ja kuolema

Vuonna 2 eaa. puhkesi skandaali. Epävarmaa on mitä oikeasti tapahtui. Tacitus ja Suetonius kertovat Julian tulleen karkotetuksi siveettömän ja nautinnonhakuisen elämäntapansa vuoksi, mikä sopi huonosti yhteen Augustuksen siveyttä ja hyveellisyyttä korostavan perhepolitiikan kanssa. Toisaalta syynä saattoi olla Julian sekaantuminen Augustuksen vastaiseen vehkeilyyn. Tähän vihjaa Plinius vanhempi teoksessaan Naturalis historia
Ennen skandaalin puhkeamista Augustus oli epäillyt, ettei Julia elänyt siveellistä elämää, mutta kieltäytyi uskomasta sitä. Saatuaan sitten tietää Julian siveettömästä elämästä, Augustus raivostui silmittömästi. Augustus ei tuntenut armoa ja vei asian senaattiin. Muutama Julian rakastajista teloitettiin ja muut karkotettiin. Tunnetuin Julian rakastajista oli Iullus Antonius, Marcus Antoniuksen nuorempi poika Fulvian kanssa. Iullus oli Julian rakastaja skandaalin puhkeamisen aikaan, ja teki itsemurhan ennen tuomiotaan. Dion Kassioksen mukaan Iulluksen suunnitelmana oli perustaa monarkia, mikä viittaisi salaliittoon Augustusta vastaan. Kuitenkin salaliitto olisi vaarantanut Julian pojat, mitä Julian ei olisi uskottu tehneen. Tunnetuimpia karkotetuista rakastajista oli Sempronius Gracchus, joka oli Tacituksen mukaan laatinut kirjeen, jonka Julia kirjoitti isälleen moittien Tiberiusta.
Augustus harkitsi Julian surmaamista, mutta lopulta karkotti tyttärensä pienelle ja karulle Pandaterian saarelle. Julian äiti Scribonia seurasi tytärtään vapaaehtoisesti maanpakoon. Augustus kielsi Julialta kaiken ylellisyyden eikä sallinut yhdenkään miehen lähestyä Juliaa ilman lupaa ja vasta sitten kun hänelle oli toimitettu kattavat tiedot miehestä. Viisi vuotta karkotuksesta, Augustus siirsi Julian mantereelle Rhegiumin kaupunkiin ja kohteli Juliaa hieman paremmin. Julia sai muun muassa oleskella kaupungilla ja tavata ihmisiä. Kun Augustus kuoli vuonna 14 jaa., päätti hänen seuraajansa keisari Tiberius hankkiutua eroon entisestä vaimostaan Juliasta. Tiberius kielsi Juliaa poistumasta kodistaan, riisti Augustuksen myöntämät varat ja lopulta näännytti Julian nälkään.
Gilbert- ja Ellicesaaret

Gilbert- ja Ellicesaaret oli Tyynen valtameren alue, joka koostui pääasiassa nykyisistä Kiribatista ja Tuvalusta. Gilbert- ja Ellicesaarista tehtiin Ison-Britannian protektoraatti vuonna 1892 ja siirtomaa vuonna 1916. Kun alueesta tehtiin siirtomaa, siihen liitettiin mukaan muun muassa Tokelaun atollit. Gilbertsaaret itsenäistyivät Kiribatina ja Ellicesaaret Tuvaluna 1970-luvun lopulla.
Gracia

Gracia Arabella Baur (s. 18. marraskuuta 1982 München, Saksa) on saksalainen poplaulaja. Hän osallistui Deutschland sucht den SuperStariin ja edusti vuonna 2005 maataan Eurovision laulukilpailussa laululla ”Run & Hide”.
Gracia on julkaissut albumit Intoxicated (2003) ja Passion (2005). Single ”I Don’t Think So” saavutti Saksan listoilla peräti kolmannen sijan.[lähde? ]
Glykogeenisyntaasikinaasi-3

Ihmisen GSK-3-beeta-geeni koodaa  1GNG-proteiinin kaltaisia proteiinejä.
Glykogeenisyntaasikinaasi-3 on entsyymi, joka vastaa seriinin ja treoniinin fosfaattiryhmän kinaasistaselvennä.
GSK-3 paljastui vuonna 2006 Alzheimerin taudin metaboliseksi tekijäksi - GSK-3:n aktivaatio edeltää hermosolujen kuolemaa ja muistihäiriöitä aiheuttavan amyloidiplakin muodostumista.
Nisäkkäillä GSK-3-entsyymin koodaavat perimässä GSK3 Alfa ja GSK3 Beeta -geenit.
George P. Shultz

| George P>  Shultz |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 60. ulkoministeri
 16. heinäkuuta 1982 – 20. tammikuuta 1989  
Presidentti:  Ronald Reagan
Edeltäjä:  Alexander Haig
Seuraaja:  James Baker
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1920 New York City, New York
Kuollut: 6. helmikuuta 2021 (100 vuotta) Stanford, Kalifornia
Puoliso:  Charlotte Mailliard
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Uskonto:  Luterilainen
 Nimikirjoitus
George Pratt Shultz (13. joulukuuta 1920 New York City, New York – 6. helmikuuta 2021 Stanford, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hänen vanhempansa ovat Margaret Lennox (o.s.  Pratt) ja Birl Earl Shultz. Hän toimi Yhdysvaltain työministerinä (1969–1970), valtiovarainministerinä (1972–1974) ja ulkoministerinä (1982–1989). Hänelle myönnettiin vuonna 1989 Presidential Medal of Freedom.
Ministeritehtäviensä välillä 1980-luvun taitteessa Shultz toimi rakennusalan jättiyritys Bechtelin pääjohtajana.
James Lovell

| James Arthur Lovell, Jr>  |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1928 (ikä 96) Cleveland, Ohio
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  koelentäjä
Ura
Tyyppi:  astronautti
Sotilasarvo:  kommodori, USN
Aika avaruudessa:  29 pv. 19 h 3 min.
Lennot

:  Gemini 7
 
:  Gemini 12
 
:  Apollo 8
 
:  Apollo 13
 
James A. "Jim" Lovell, Jr. (s. 25. maaliskuuta 1928 Cleveland, Ohio) on Yhdysvaltain laivaston kommodori (evp.) ja NASA:n astronautti, joka toimi Apollo 13 -avaruuslennon komentajana.
Peruskoulutus

Lovell opiskeli  Wisconsinin yliopistossa, siirtyi Yhdysvaltain laivastoakatemiaan, mistä hän valmistui vuonna 1952 ja liittyi laivastoon. Lovell meni naimisiin Marilyn Gerlachin kanssa samana vuonna. Pariskunnalla on neljä lasta.
Lovell palveli laivastossa Korean sodassa sekä neljä vuotta koelentäjänä Yhdysvaltain laivaston Naval Air Test Centerissä Patuxent Riverissä Marylandissä. Vuonna 1959 Lowell oli vahva ehdokas Yhdysvaltain ensimmäiseen astronauttien koulutusryhmään (Mercury 7), mutta hänet hylättiin myöhemmin mitättömäksi todetun lääketieteellisen seikan vuoksi. Hänet valittiin vuonna 1962 toiseen astronauttien koulutusryhmään.
NASA:n aika > Gemini 7 ja Gemini 12

Lovell oli Gemini 4 -lennon varamiehistön ohjaaja, ja hänen ensimmäinen avaruuslentonsa oli Gemini 7 -lento joulukuussa 1965. Gemini 7 oli ensimmäinen avaruuslento, joka kesti kaksi viikkoa, ja myös ensimmäinen avaruuslento, jolla suoritettiin kahden avaruusaluksen kohtaaminen avaruudessa, yhdessä Gemini 6:n kanssa. Alun perin Lovellin oli tarkoitus toimia Gemini 10 -lennon varamiehistön komentajana, mutta Elliott Seen ja Charles Bassettin kuoltua onnettomuudessa Lovellista tuli Gemini 9A -lennon varamiehistön komentaja. Lovellin toinen avaruuslento tapahtui Gemini 12:lla marraskuussa 1966. Lennon jälkeen Lovellista tuli siihen mennessä eniten avaruudessa lentänyt astronautti.
NASA:n aika > Apollo 8

Lovellista tehtiin Apollo 8 -lennon ohjaaja Michael Collinsin selkärankavaivan vuoksi. Yhdessä Frank Bormanin ja William Andersin kanssa Lovell osallistui ensimmäiselle miehitetylle avaruuslennolle Kuun ympäri joulukuussa 1968.
NASA:n aika > Apollo 11

Lovell oli Apollo 11 -lennon varamiehistön komentaja, ja hänet oli määrätty myös Apollo 14:n komentajaksi. Kuitenkin Apollo 13:n ja Apollo 14:n miehistöt vaihtoivat lentoja, sillä alkuperäisen Apollo 13:n miehistön komentajan Alan Shepardin mielestä heidän tuli harjoitella enemmän.
NASA:n aika > Apollo 13

11. huhtikuuta 1970 Lovell oli mukana Apollo 13 -lennolla Fred Haisen ja Jack Swigertin kanssa. Haisen ja Lovellin oli tarkoitus laskeutua Kuun pinnalle. Kuitenkin menomatkalla 13. huhtikuuta avaruusaluksen happisäiliössä tapahtui räjähdys, joka pakotti miehistön hylkäämään suunnitelmat Kuuhun laskeutumisesta. Kuualuksen moottoria ja happivaroja käyttäen miehistön onnistui kiertää Kuu ja palata takaisin maahan 17. huhtikuuta. Lovell on yksi kolmesta astronautista, jotka ovat tehneet kuumatkan kahdesti, mutta heistä kolmesta ainoa joka ei ole kävellyt Kuun pinnalla.
Lovellin neljä avaruuslentoa tekivät hänestä eniten aikaa avaruudessa viettäneen astronautin, yhteensä yli 715 tuntia. Ennätys säilyi hänen nimissään aina Skylab-lentoihin saakka. On myös mahdollista, että Lovell, Haise ja Swigert ovat kauimpana maapallolta käyneet ihmiset.
Ura kuulentojen jälkeen

Lovell jäi eläkkeelle laivastosta ja avaruusohjelmasta 1973 ja sai työpaikan Bay-Houston Towing Companystä Houstonissa Teksasissa, ja hänestä tuli yrityksen toimitusjohtaja 1975. Hänestä tuli myös Fisk Telephone Systemsin puheenjohtaja 1977, ja myöhemmin hän työskenteli Centrelin palveluksessa, josta hän jäi eläkkeelle 1991. 1990-luvun puolivälissä Lovell toimi National Eagle Scout Associationin puheenjohtajana.
Lovell kirjoitti yhdessä Jeffrey Krugerin kanssa kirjan Lost Moon: The Perilous Voyage of Apollo 13. Vuonna 1999 Lovell avasi perheensä kanssa ravintolan, Lovell's of Lake Forestin Lake Forestin kaupungissa Illinoisissa. Ravintolassa on näytteillä esineitä Lovellin NASA:n ajoilta, sekä useita Apollo 13 -elokuvan kuvauksissa käytettyjä lavasteita.
Koulutus

University of Wisconsin
United States Naval Academy (BS, 1952)
Test Pilot School, Naval Air Test Center, Patuxent River, Maryland (1958)
Aviation Safety School, University of Southern California (1961)
Advanced Management Program, Harvard Business School (1971)
Palkinnot ja tunnustukset > Laivaston palkinnot

Navy Distinguished Service Medal
Distinguished Flying Cross with gold Service star
Air Medal
Navy Commendation Medal
National Defense Service Medal
Navy Expeditionary Medal
Naval Astronaut Wings
Naval Aviator Wings
Palkinnot ja tunnustukset > Muut palkinnot

Eagle Scout
Distinguished Eagle Scout Award
Harmon International Trophy (1966, 1967 and 1969)
Robert J. Collier Trophy (1968)
Robert H. Goddard Memorial Trophy (1969)
H. H. Arnold Trophy (1969)
General Thomas D. White USAF Space Trophy (1969)
Presidential Medal of Freedom
Légion d'honneur
NASA Distinguished Service Medal
NASA Exceptional Service Medal
FAI De Laval Medal & Gold Space Medals
National Geographic Society's Hubbard Medal
Congressional Space Medal of Honor
Palkinnot ja tunnustukset > Muut tunnustukset

Milwaukeen keskustassa Wisconsinissä sijaitseva 5th Street on nykyisin nimeltään North James Lovell Street.
Jim Lovell hahmona elokuvissa ja kirjallisuudessa

Lovellin kirjaa Lost Moon on käytetty lähdemateriaalina Apollo 13 -elokuvan teossa. Elokuvassa Lovellia näytteli Tom Hanks, vaikka Lovell itse olisi halunnut pääosaan itseään enemmän muistuttavan Kevin Costnerin. Lovell itse esiintyy elokuvassa lyhyesti laivaston aluksen USS Iwo Jiman kapteenina.
HBO:n tuottamassa televisiosarjassa Avaruuden sankarit (From the Earth to the Moon) Lovellia näytteli Tim Daly.
Vuonna 2002 julkaistussa Shane Johnsonin kuvitteellisessa romaanissa Ice, James ja Marilyn Lovell esiintyvät kahden rakettivian vuoksi Kuuhun jääneen astronautin kunniaksi pidetyssä muistotilaisuudessa. Lovellin pariskunta kuvataan lohduttamassa kadonneiden ja oletettavasti menehtyneiden astronauttien vaimoja ja lapsia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NASA:n biografia – James Lovell
Lovell's of Lake Forest
Giorgio Bertin

Giorgio Bertin
Giorgio Bertin (s. 28. joulukuuta 1946 Galzignano) on italialainen, Djiboutissa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 7. kesäkuuta 1975 ja nimitettiin Djiboutin hiippakunnan johtoon 13. maaliskuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Silvano Maria Tomasi, jota avustivat Marco Dino Brogi ja Georges Marcel Émile Nicolas Perron.
Bertinin edeltäjä oli Perron.
Julia Sarah Stone

| Julia Sarah Stone |
| --- | --- |
 Stone vuonna 2014 Toronton elokuvajuhlissa elokuvan The Drop ensiesityksessä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1997 (ikä 26) Vancouver, Kanada
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2009–
Merkittävät roolit:   Dana Copeland  (Aftermath)  Lyric  (Jälkiä jättämättä) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Julia Sarah Stone (s. 24. marraskuuta 1997 Vancouver) on kanadalainen näyttelijä. Stonen läpimurtorooli oli vuonna 2011 julkaistussa nuortenelokuvassa The Year Dolly Parton Was My Mom, josta hänelle myönnettiin Young Artist -palkinto. Televisiossa hänet tunnetaan ehkä parhaiten sarjoista Jälkiä jättämättä ja Aftermath. Stone opiskeli psykologiaa Brittiläisen Kolumbian yliopistossa.
Stone käyttää toista nimeään, jottei häntä sekoiteta australialaiseen laulajaan Julia Stone.
Nuoruus

Stone liittyi kuusivuotiaana peruskoulun näytelmäkursseille ja oli varma tulevasta urastaan jo yhdeksänvuotiaana. Koulunäytelmien jälkeen hän sai useita pieniä rooleja indie-elokuvissa.
Ura

Stonen ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 2009 julkaistussa lyhytelokuvassa A Brush of Red. Vuonna 2011 hän sai tunnustusta voitettuaan Young Artist -palkinnon roolistaan nuortenelokuvassa The Year Dolly Parton Was My Mom.
Vuonna 2013, Stonen ollessa 16-vuotias hän sai ensimmäisen suuren televisioroolin rikosdraamasarjasta Jälkiä jättämättä. Hänen roolihahmo Lyric oli kolmiodraamaan jumittunut ilotyttö, jonka synkkä tarina on kertomisen arvoinen, sanoi Stone juteltuaan roolista äitinsä kanssa.
Kanadalainen ohjaaja Lindsay MacKay valitsi Stonen päärooliin nuortenelokuvaan Wet Bum, jonka ensiesitys oli vuoden 2014 Toronton elokuvajuhlissa. Stone näytteli Bruce McDonaldin ohjaamassa draamaelokuvassa Weirdos, jonka ensiesitys oli vuoden 2016 Toronton elokuvajuhlissa.
Stone valittiin Dana Copelandin rooliin Syfyn draamasarjaan Aftermath vuonna 2016.
Marraskuussa 2016 ohjaajat Carlos ja Jason Sanchez kiinnittivät Stonen tähdittämään vuonna 2017 julkaistuun draamaelokuvaan Allure. Tämä oli kolmas Toronton elokuvajuhlissa julkaistu Stonen näyttelemä elokuva.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinto | Vuosi | Teos | Kategoria | Lopputulos | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Young Artist -palkinto | 2012 | The Year Dolly Parton Was My Mom | Best Performance in an International Feature Film—Leading Young Performer | Voitto |  |
| Vancouver Film Critics Circle | 2015 | Wet Bum | Best Actress in Canadian Film | Ehdokkuus |  |
| Leo Awards | 2015 | Wet Bum | Best Lead Performance by a Female in a Motion Picture | Voitto |  |
| Vancouver Film Critics Circle | 2016 | The Unseen | Best Supporting Actress in a Canadian Film | Ehdokkuus |  |
| Leo Awards | 2017 | Weirdos | Best Lead Performance by a Female in a Motion Picture | Ehdokkuus |  |
Aiheesta muualla

Julia Sarah Stone Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Glykolieetteri

Glykolieetteri on orgaaninen liuotin. Glykolieettereitä käytetään glykoliestereiden tavoin lakoissa, maaleissa, painoväreissä, puhdistusaineissa, lattiavahoissa ja lentokoneiden polttoaineissa. Niiden haihtuvuus on vähäisempää kuin monilla alifaattisilla ja aromaattisilla hiilivedyillä. Ne voivat imeytyä ihon läpi elimistöön. Niistä jotkut ovat lisääntymisterveydelle haitallisia. Glykolieettereitä käytetään myös kosmetiikassa ja hygieniatuotteissa sideaineina ja liuottimina. Niillä on pehmentäviä vaikutuksia liuottimina. Pitkäaikainen altistuminen glykolieettereille voi aiheuttaa maksa- ja munuaisvaurioita sekä pahoinvointia ja anemiaa.
Got It By Tha Ton

| Got It By Tha Ton Jay’Ton |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. tammikuuta 2010
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: SoSouth
Got It By Tha Ton on Jay’Tonin esikoisalbumi, joka julkaistiin 13. tammikuuta 2010.
Kappaleet

Intro
We Here (feat. Yung Quis Trae)
Still On It (feat. Big Pokey)
Spaceship (feat. Bloodraw & Richboy)
Ghetto Ass Bitch (feat. Bun B)
Million Bucks (feat. Boss)
Whitney & Bobby (feat. Rick Ross, Trae & Young Buck)
Lil’ Jared Speaks
Hood Wired Up (feat. J Dawg & Boss)
Gotta Be a G (feat. Trae & Boss)
Bitches Ain’t Got Shit Reloaded (feat. Trae & Boss)
Shining on Boyz (feat. Slim Thug)
Other Shit
I’m a Gangsta (feat. Trae & Boss)
Cadillac (feat. Trae, Boss, Three-6 Mafia & Paul Wall)
Real (feat. Rod C
On Tha Way to Space (feat. Trae, Boss & Rob G)
What Up (Hood Call) (feat. Trae)