stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bars-luokka

| Bars |
| --- | --- |
 Bars

Tekniset tiedot
Uppouma:  650 t (pinnalla) 780 t (sukellus)
Pituus:  68 m
Leveys:  4,5 m
Syväys:  3,9 m
Koneteho:  2 640 hv dieselmoottori 900 hv sähkömoottori
Nopeus:  18 solmua (pinnalla) 10 solmua (sukellus)
Miehistöä:  33
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 63 mm tykki 4 × 457 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  1 × 37 mm ilmatorjuntatykki
Bars-luokka oli Venäjän keisarikunnan laivaston 24 sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka veneet rakennettiin vuosina 1914–1917. Aluksista kahdeksantoista tilattiin vuoden 1912 laivasto-ohjelmassa. Näistä kaksitoista sijoitettiin Itämeren laivastoon ja loput Siperian laivueelle, jonka alukset liitettiin maaliskuussa 1915 Itämeren laivastoon. Vuoden 1914 laivasto-ohjelmaan sisällytettiin kuusi venettä Mustanmeren laivastolle.
Luokan pääsuunnittelija Ivan Bubnovin kunniaksi julkaistu postimerkki vuodelta 1993.
Luokan alukset olivat tyypiltään niin kutsuttua Bubnov-tyyppiä, jotka perustuivat Morž-luokkaan lisättynä keskilaivaan 0,91 metrin lisäkappale. Alukset olivat yksirunkoisia, mikä rajoitti niiden sukellussyvyyttä. Bubnovin tyyppinä aluksilla ei ollut vesitiiviitä väliseiniä, painolastitankit täytettiin pumppaamalla, mikä aiheutti sukellusajan kasvamisen aina kolmeen minuuttiin.
Luokan alukset kärsivät dieselmoottoreiden saatavuudesta, minkä seurauksena ainoastaan kahteen alukseen asennettiin suunnitellut koneet. Muihin asennettiin kaksi jokitykkiveneistä poistettua 250 hevosvoiman moottoria, kaksi paikallista tuotantoa olevia 240 hevosvoiman moottoreita tai maahan tuotettu 420 hevosvoiman moottori. Nämä vaihtoehtoiset voimanlähteet mahdollistivat 13-11,5 solmun nopeuden pinnalla alkuperäisen 18 solmun sijaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bars-luokka Wikimedia Commonsissa
Divetek 4 12 2005, sivut 60-65 perustuen hakuteokseen   (Arkistoitu – Internet Archive) PDF-tiedostomuoto
ПОДВОДНЫЕ ЛОДКИ ТИПА "БАРС", В.Ю.Грибовский
Sahara

Saharan sijainti.
Ergiä, hiekkamerta, Libyassa.
Sahara (arab. صحراء‎, ṣaḥrāʾ) on Pohjois-Afrikassa sijaitseva maailman suurin, kuuma ja hyvin kuiva aavikko. Saharan pinta-ala on noin 9 000 000 neliökilometriä. Sahara on lähes Euroopan kokoinen. Nimi Sahara on arabiankielinen käännös tuaregin sanasta Tenere, ”aavikko” tai ”aavikot”. Hiekka-aavikko eli erg on Saharasta vain melko pieni osa, suurin osa on sora/kivikko- ja kallioaavikkoa.
Saharassa elää noin 2,5 miljoonaa ihmistä, pääasiassa Mauritaniassa, Marokossa ja Algeriassa. Ihmiset asuvat yleensä keitailla ja vuoristojen kosteilla alueilla. Tamanrasset on esimerkki vuoristossa olevasta asutuskeskuksesta, ja Saharan suurin kaupunki Nouakchott on Atlantin rannikolla.
Saharasta etelään on aavikoitumiselle altis Sahel. Vastoin yleistä luuloa Sahara ei laajene nopeasti etelään, mutta sen koko vaihtelee huomattavasti sademäärien mukaan.
Sijainti ja koko

Pohjois-Afrikassa sijaitseva maailman suurin kuivuusaavikko Sahara on noin 5 150 kilometriä leveä ja 1 277–2 250 kilometriä pitkä. Saharan koko riippuu aavikon määrittelystä ja vuotuisesta kuivuusvaihtelustakin. Useimmin käytetyn laajemman määritelmän mukaan Sahara sijaitsee Kravun kääntöpiirin molemmin puolin, ja se ulottuu 15–33 leveysasteen välille. Suur-Saharan koko on jopa 9,1 miljoonaa neliökilometriä, mutta WWF:n käyttämän suppeamman määritelmän mukainen varsinainen Sahara on 4 619 260 neliökilometriä ja ulottuu pohjoisten leveysasteiden 18–30 välille.
Saharan aavikko ulottuu lännessä Atlanttiin ja idässä Punaiseenmereen. Autiomaan pohjoisraja kulkee Atlasvuoriston etelänpuoleisilla rinteillä, mutta idempänä, etenkin Libyassa se ulottuu paikoin Välimeren rantaan saakka. Etelässä Sahara ulottuu Nigerjoen laaksoon ja Sudaniin Sahelin vyöhykkeen rajoille.
Sahara ulottuu Marokon, Algerian, Tunisian, Libyan, Egyptin, Mauritanian, Malin, Nigerin, Tšadin ja Sudanin alueille. Näistä viisi ensimmäistä rajoittuvat pohjoisessa Välimereen. Viisi jälkimmäistä taas sijaitsevat pääosin Sahelin savannialueella, mutta ulottuvat pohjoisessa pitkälle Saharaan. Atlantin rannalla on lisäksi kiistanalainen, Marokon miehittämä Länsi-Sahara, joka on lähes kokonaisuudessaan autiomaata.
Maisematyypit

Noin neljännes Saharan pinta-alasta on hiekka-aavikkoa, jossa on jopa yli 300 metriä korkeita hiekkakinoksia, dyynejä. Tätä aavikkotyyppiä kutsutaan arabian kielessä nimellä erg. Hiekka sijaitsee yleensä painumissa. Suurin osa Saharasta on kivikko- ja sora-aavikkoa, jota kutsutaan eri paikoissa nimillä reg tai serir, jotka ovat hyvin kuivia alueita ja lähes elottomia. Saharan pohjoisosien kivisiä ja soraisia ylätasankoja sanotaan hamadaksi, joka on vähähiekkaista pääosin alle 500 metrin korkeudessa olevaa eroosion kuluttamaa kalkki- ja hiekkakivitasankoa. Noin neljännes Saharasta on vuoristoa. Saharan vuoristoihin kuuluvat muun muassa Ahaggar- ja Tibestivuoristo. Tibestivuorilla Tšadin pohjoisosissa on Saharan korkein vuori 3 415 metrin korkuinen Emi Koussi. Ahaggarvuoriin liittyy Tassili n’Ajjerin ylätasanko. Varsinkin itäisessä Pohjois-Saharassa on painumia, joissa on keitaita ja suolaliejukoita. Saharassa on veden uurtamia kanjoneita, kuivia jokiuomia, vadeja.
Luonto > Kasvillisuus

Saharan kasvisto on niukkaa, ja koko aavikon alueella elää vain noin 500 kasvilajia, mikä on huomattavan vähän alueen laajuuteen verrattuna. Pääosa kasveista on kuivakkokasveja tai lyhytikäisiä kasveja. Kosteammalla alueilla on puolestaan suolakkokasveja. Kasvillisuus on keskittynyt vadeihin ja keitaille, joissa kasvaa akaasioita, tamariskejä ja sodomanmadareja.
Luonto > Eläimistö

Saharan eläimistö on yllättävän runsasta, jopa keskisen Saharan erittäin kuivissa olosuhteissa. Saharan alueella elää 70 nisäkäs-, 90 lintu- ja noin 100 matelijalajia. Niveljalkaisia on myös runsaasti. Saharan eläimet piiloutuvat päivän kuumuutta kaivautumalla hiekkaan tai menemällä piiloon suojaiseen koloon. Monet eläimet ottavat veden suoraan ravinnosta, ja monien tarvitsee juoda vain harvoin.
Ilmasto

Jotkut Saharan alueet ovat erittäin kuivia. Esimerkiksi laakiomainen Tanezrouft on yksi maailman kuivimpia ja elämälle epäystävällisimpiä alueita. Yleisestikin Saharan ilmasto on aavikoksikin kuiva ja kesäisin erittäin kuuma. Tämä johtuu subtrooppisesta korkeapaineesta ja päiväntasaajan läheisyydestä. Suuressa osassa Saharaa lämpimimmän kuukauden keskilämpötila on yli +35 °C. Koska vuorokautiset lämpötilavaihtelut ovat yleensä pilvettömyyden takia suuria, lämpötila nousee kesällä usein varjossakin yli +50 °C. Korkein mitattu lämpötila on noin 57 °C. Hiekan pinnasta on mitattu joskus melkein +78 °C. Talvella varsinkin Pohjois-Saharassa on viileää tai jopa kylmää. Lämpötila on usein alle +15 °C ja painuu vuoristossa ja pohjoisessa yöllä jopa pakkasen puolelle. Etelä-Saharassa on talvellakin noin 20 °C.
Sademäärä on laajalti alle 100 millimetriä vuodessa. Monin paikoin Saharassa on yksi sadekuuro vuodessa ja joillain alueilla on jopa vuosia kestäviä sateettomia kausia. Sateetonta on varsinkin Keski-Saharassa ja siellä alueen itäosassa. Sade saattaa tulla äkillisinä ukkossateina. Saharan vuoristoissa sataa alavia alueita useammin. Hiekkamyrskyt ovat yleisiä ja liittyvät usein idästä tai koillisesta puhaltaviin talvisiin kuiviin tuuliin.lähde? Hiekkamyrskyjen mukana Saharan hiekkaa kulkeutuu joskus kauaskin. Pasaatituulten mukana hiekkaa on päätynyt jopa Brasiliaan asti.
Ilmasto > Ilmastohistoria

Viimeisten miljoonien vuosien kuluessa Sahara on ollut välillä aavikkoa, välillä ruohosavannia. Sahara alkoi aavikoitua viimeistään noin viisi miljoonaa vuotta sitten, luultavasti jo aiemmin, vuonna 2014 julkaistun ilmastomalliin perustuvan tutkimuksen mukaan mahdollisesti seitsemän miljoonaa vuotta sitten. Viime jääkauden huippukohtana Sahara oli nykyistä laajempi. Jääkauden päätyttyä Saharaan muodostui laaja savannialue, jossa eli ensin metsästäjiä, sitten paimentolaisia ja viljelijöitä. Saharassa eli monia savannin eläimiä, ja siellä kasvoi sekä savannille että Välimeren maille tyypillistä nahkealehtistä kasvillisuutta. Sahara kuivui huomattavasti noin vuoden 3000 eaa. jälkeen.
Ilmasto > Aavikoitumisuhka

Saharan eteläpuolinen kuiva savanni- ja pensaikkovyöhyke Sahel saattaa olla aavikoitumisvaarassa. Aavikoitumisen väitetään johtuneen osin liikalaiduntamisesta ja puuston kaadosta. Laiduneläimet ovat syöneet irtomaata sitovan kasvillisuuden pois, jolloin maa on paljastunut ja lähtenyt tuulen mukaan. Savannihan kuivuu sateettomalla kaudella. Saharan pinta-ala vaihtelee melko paljon sademäärien mukaan. Kymmenen vuoden aikana vaihtelu voi olla jopa miljoona neliökilometriä ja Saharan eteläraja voi siirtyä jopa 130 kilometriä.
Saharan on väitetty laajentuneen huomattavasti viime vuosisatoina. Saharan eteläraja oli vuonna 1650 eräiden tietojen mukaan Aïrvuorten ja Tšadjärven keskivaiheilla ja pohjoisraja Atlasvuorten eteläkärjen tasalla. 1900-luvun lopulla Sahara ulottui pohjoisessa miltei Välimeren rannoille ja etelässä Tšadjärven seuduille.
Satelliittitutkimusten mukaan usein esitetty väite siitä, että Sahara laajenee viisi tai jopa 45 kilometriä vuodessa Sahelin alueelle ei pidä paikkaansa. Satelliittikuvat osoittavat päinvastoin Sahelin viheriöityneen huomattavasti 1980-luvun alkupuolelta lähtien. Paikalliset viljelijät ovat oma-aloitteisesti istuttaneet perinteisillä menetelmillä miljoonia puita, joiden luomat mikroilmastot sitovat vettä, parantavat satoja ja tuottavat hedelmiä, rehua karjalle ja polttopuuta. Väestönkasvusta huolimatta alueella ei ole koettu nälänhätää. Sahelin vihertämisen on arveltu myös vaikuttavan sademäärien kasvuun ja synnyttävän positiivisen palautekytkennän.
Asutus

Ehkä vuoden 1000 eaa. tienoilla Saharaan ilmestyi valloitussotiin liittyvä imperialismi sotavaunuineen. Sahara oli laajalti nykyisenlainen aavikko roomalaisaikana, jolloin sinne tuotiin Aasiasta kameli. Arabit levittäytyivät Saharaan 600- ja 700-luvuilla. Keskiajan Ghanan kuningaskunnan nousu vilkastutti jo aiemmin esiintyneen Saharan halki käydyn kaupan.
Saharan poikki pohjoisesta etelään ja takaisin kulkeneet kauppareitit olivat keskiajan tärkeimpiä kauppateitä. Kamelikaravaaneilla pystyttiin kulkemaan ankarissa ja vaarallisissa oloissa keitaalta keitaalle suuria lasteja kantaen. Karavaanien rahoituksesta ja liiketaloudellisesta puolesta vastasivat pohjoisen kauppiaat, ja kuljetuksen ja suojelun järjestivät arabi- ja berberipaimentolaiset. Tärkeimmät kauppatavarat olivat kulta, jota vietiin etelästä pohjoiseen, ja suola, jota vietiin pohjoisesta etelään. Paljon kuljetettiin myös esimerkiksi tekstiilejä, silkkiä, villaa, hevosia ja metallitavaroita kuten aseita.
Saharassa asuu keitailla pääosin berbereitä, arabeja, negridejä ja nilootteja. Tunnetuin berbereihin kuuluva kansa on Keski-Saharan tuaregit. Saharan pääuskonto on islam. Perinteisiä elinkeinoja ovat olleet paimentolaisuus, keidasviljely, kauppa ja käsityö. Enemmistönä olevien paimentolaisten elämä on ollut luonnonvarojen vähyyden takia niukkaa. Kaivannaisten, kuten öljyn, kaivaminen on muuttanut monin paikoin elinkeinorakennetta ja kulttuuria. Moottoriajoneuvot ja lentokoneet ovat enenevissä määrin syrjäyttämässä perinteistä matkustamista kamelin ja aasin selässä. Saharan halki kulkee pohjoisesta etelään viisi suurta tietä.
Koska Saharan kasvillisuus on vaihdellut, muutamat tutkijat uskovat Saharan säädelleen pumpun tavoin kasvien, ihmisten ja eläinten muuttoliikettä Afrikan ja Aasian välillä. Kun Sahara oli savannia, saattoivat alkuihmiset ja eläimet kulkea sen läpi. Kun Sahara oli aavikkoa, se oli este ihmisen liikkumiselle aikana, jolloin kamelia ei tunnettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sahara Wikimedia Commonsissa
WWF: Sahara desert (PA1327)
Google Satellite image of the Sahara (Northern Africa)
Sahara pictures from Algerian UN Permanent Mission website
Valtatie Saharan halki, Seura, 05.07.1939, nro 27, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Muut:  NARA  IdRef 
Satelliittikuva Saharasta vuodelta 2001.
Adrarin alueen kivikkoista ylätasankoa.
Keidas Libyan alueella olevassa Saharan osassa.
In Salahin ilmastodiagrammi jossa näkyy kuukauden lämpötila ja sademäärä.
Saharan laitavyöhykkeen, kuivan Sahelin pensaikkoa.
Saharan tärkeimmät kauppareitit vuonna 1400.
Lapinkuusio

| Lapinkuusio |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Näivekasvit Orobanchaceae
Suku::  Kuusiot Pedicularis
Laji::  lapponica
Kaksiosainen nimi
 Pedicularis lapponica  L. 
Katso myös
   Lapinkuusio Wikispeciesissä   Lapinkuusio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapinkuusio (Pedicularis lapponica) on holarktisella alueella tavattava näivekasvi.
Ulkonäkö ja koko

Lapinkuusio kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pysty ja yläosastaan karvainen. Lapinkuusion kukintona on tiheähkö tähkä. Kukkien teriöt ovat 1,5 cm pitkät, ruusuntuoksuiset ja väriltään kalpeankeltaiset. Lehtiasento on kierteinen. Lehtilapa on karvaton ja lehtien keskussuoni on leveä. Kukissa alin huulimainen terälehti on selvästi kiertynyt sivulle. Kasvi kukkii kesäkuulta elokuulle. Hedelmä on kota, joka on hieman verhiötä pidempi.
Levinneisyys

Lapinkuusio esiintyy pohjoista Jäämerta ympäröivillä arktisilla tai subarktisilla alueilla. Euroopassa se esiintyy Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Luoteis-Venäjällä.
Lapinkuusio Suomessa

Suomessa kasvin esiintyminen painottuu merkittävästi pohjoisimpaan Lappiin. Lajin eteläisimmät kasvupaikat ovat Rovaniemen korkeudella. Noin Kittilän–Saariselän korkeudelta pohjoiseen se yleistyy ja on Utsjoella ja Enontekiöllä erittäinkin yleinen.
Lapinkuusio kasvaa Suomessa tunturikankailla, -koivikoissa, paljakkanotkoissa, karuissa kangasmetsissä, tulvametsissä ja puronvarsipensaikoissa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Lapinkuusion (Pedicularis lapponica) levinneisyys Suomessa.
Pohjolan kasvien pauloissa: Pedicularis lapponica - lapinkuusio
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lapinkuusio (Pedicularis lapponica)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q766281  Wikispecies: Pedicularis lapponica  CoL: 7699N  EoL: 578547  EUNIS: 183481  GBIF: 3171711  iNaturalist: 166245  IPNI: 807256-1  IRMNG: 11356636  ITIS: 33380  NatureServe: 2.143205  NCBI: 669771  Observation.org: 131389  Open Tree of Life: 1085696  Panarctic Flora: 810719  Plant List: kew-2542999  PLANTS: PELA4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:807256-1  Tropicos: 29200148  VASCAN: 7058  WFO: wfo-0000471086  Laji.fi: MX.39661 
Lapinkuusio.
Alberts Šmits

| Alberts Šmits> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. joulukuuta 2007 (ikä 17) Valmiera, Latvia
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Jukurit
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2025–
Alberts Šmits (s. 2. joulukuuta 2007 Valmiera, Latvia) on latvialainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita. Hän pääasiassa seuran U20-joukkueessa.
Ura > Seuraura

Šmits on HK Valmieran kasvatti. Hän siirtyi kesken kauden 2021–2022 Baltu Vilkin U17-joukkueesta vain 14-vuotiaana Suomeen ja siirtyi Karhu-Kissojen U16-joukkueeseen. Kaudella 2022–2023 Šmits toimi joukkueen varakapteenina. Šmits siirtyi kesken kauden Karhu-Kissoista loppukaudeksi lainalla Helsingin IFK:n U16 SM-sarjajoukkueeseen. Kaudeksi 2022–2023 hän palasi Karhu-Kissoihin.
Kaudeksi 2024–2025 Šmits siirtyi Mikkelin Jukureihin. Hän pelasi alkukauden pääasiassa seuran U18-joukkueessa, mutta nousi kauden edetessä myös U20-joukkueeseen. Šmits debytoi myös Jukurien SM-liigajoukkueessa vain 17-vuotiaana 14. helmikuuta 2025 vieraissa hänen entistä junioriseuraansa Helsingin IFK:ta vastaan. Šmits merkittiin Jukurien kolmospuolustajapariin Niilo Romppasen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 15.07 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Šmits teki kuudennessa ottelussaan runkosarjan neljänneksi viimeisellä kierroksella 8. maaliskuuta 2025 KalPaa vastaan.
Ura > Maajoukkueura

Šmits on pelannut Latvian alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa.
Cody Glass

| Cody Glass |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1999 (ikä 25) Winnipeg, MB, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  189 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  New Jersey Devils
Sarja:  NHL
Pelinumero:  12
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Portland Winterhawks (WHL) Chicago Wolves (AHL) Vegas Golden Knights (NHL) Henderson Silver Knights (AHL) Nashville Predators (NHL) Milwaukee Admirals (AHL) Pittsburgh Penguins (NHL)
NHL-varaus:  6. varaus, 2017 Vegas Golden Knights
NHL:n laajennusjoukkue Vegas Golden Knights varasi Glassin seurahistorian ensimmäisenä varauksenaan kuudentena pelaajana kesällä 2017.
Cody Glass (s. 1. huhtikuuta 1999 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New Jersey Devilsissä. Vegas Golden Knights varasi hänet ensimmäisellä kierroksella koko NHL:n varaustilaisuuden kuudentena pelaajana kesällä 2017, Golden Knightsin seurahistorian ensimmäisenä varauksena. Glass on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Glass laukoo oikealta.
Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Glass on lahjakas kahden suunnan hyökkääjä, jolla on erinomaisen syöttö- ja pelintekotaidot. Hän pelaa tasaisen varmasti sekä hyökkäys- että puolustussuuntaan ja Glass omaa hyvän rungon. Hän liikkuu kokoisekseen hyvin ja omaa esimerkillisen työmoraalin. Glassin tulisi kuitenkin lisätä massaa ja käyttää kokonaan enemmän hyödyksi.
Ura > Seuraura

Glassin kasvattajaseura on Seven Oaks MHA. Hän vietti suurimman osan juniorivuosistaan kuitenkin kotikaupungissaan Manitoban Winnipegissa. Kaudella 2013–2014 Glass sijoittui Winnipeg Hawksin joukkueessa tehoilla 31+46=77 koko WBAAA-juniorisarjan pistepörssissä toiseksi edellään vain Winnipeg Monarchsin Stelio Mattheos. Portland Winterhawks varasi hänet 19. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2014. Glass pelasi kauden 2014–2015 suurimmaksi osaksi MMHL-junioriliigan Winnipeg Thrashersissa. Hän oli joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 23+32=55, joilla Glass jakoi koko liigan pistepörssin seitsemännen sijan Eastman Selectsin Bradly Goethalsin kanssa. Hän edusti kauden aikana myös Manitoban joukkuetta Kanadan talvikisoissa, jossa Glass toimi joukkueensa varakapteenina ja voitti pronssia. Hän pelasi kauden aikana myös kolme WHL-ottelua Winterhawksissa.
Varsinaisella WHL:n tulokaskaudellaan 2015–2016 Glass teki 65 runkosarjaottelussa tehot 10+17=27 ja neljässä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Kaudella 2016–2017 hän oli Winterhawksin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 32+62=94, joilla Glass jakoi koko WHL:n pistepörssin seitsemännen sijan Medicine Hat Tigersin Mason Shaw'n kanssa. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +31. Glass pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
NHL:n laajennusjoukkue Vegas Golden Knights varasi Glassin ensimmäisellä kierroksella koko varaustilaisuuden kuudentena pelaajana kesällä 2017. Hänestä tuli näin ollen joukkueen seurahistorian ensimmäinen NHL-varaus. Glass teki jo saman kesän heinäkuussa Golden Knightsin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän pelasi kauden 2017–2018 vielä Winterhawksin WHL-joukkueessa, jonka paras pistemies ja syöttäjä Glass oli tehoilla 37+65=102, joilla hän jakoi koko liigan pistepörssin kuudennen sijan Swift Current Broncosin Tyler Steenbergenin kanssa. Pudotuspeleissä Glass jakoi tehoilla 4+9=13 joukkueensa sisäisen pistepörssin voiton Kieffer Bellowsin kanssa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi WHL:n herrasmiespelaajana Brad Hornung Trophylla ja valittiin läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. WHL-kauden päätteeksi, huhtikuussa 2018 Glass siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Chicago Wolvesin vahvuuteen, hän ei kuitenkaan päässyt debytoimaan ennen joukkueen kauden päättymistä.
Myös kauden 2018–2019 Glass aloitti Portland Winterhawksin WHL-joukkueen vahvuudessa. Hän nousi joukkueen kapteeniksi.
Heinäkuussa 2021 Golden Knights kauppasi Glassin Nashville Predatorsiin vaihdossa Nolan Patrickiin.
Elokuussa 2024 Predators kauppasi Glassin, kolmannen kierroksen varausvuoron vuoden 2025 varaustilaisuudessa ja kuudennen kierroksen varausvuoron vuoden 2026 varaustilaisuudessa Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Jordan Frascaan.
Maaliskuussa 2025 Penguins kauppasi Glassin ja Jonathan Grudenin New Jersey Devilsiin vaihdossa Chase Stillmaniin, Max Grahamiin ja kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2027 varaustilaisuudessa.
Ura > Maajoukkueura

Glass pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän jakoi neljällä osumallaan Kanadan sisäisen syöttöpörssin voiton Morgan Frostin ja Barrett Haytonin kanssa. Valmennus valitsi Glassin joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hän oli mukana Kanadan MM-leiriryhmässä myös vuoden 2018 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin lopullisesta kisajoukkueesta.
Hannu-Pekka Parviainen

| Hannu-Pekka Parviainen |
| --- | --- |
 HP kauppakeskus Lanternan edessä Helsingin Roihupellossa elokuussa 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1981 (ikä 43) Seinäjoki
Ammatti:  stunt-esiintyjä opettaja juontaja
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  HP
Merkittävät roolit:  Duudsonit
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Hannu-Pekka ”HP” Parviainen (s. 18. elokuuta 1981 Seinäjoki) on Duudsonit-esiintyjäryhmän jäsen.
Elämä ja ura

Parviainen on mukana Duudsonit-ryhmässä, jonka ensimmäinen televisio-ohjelma alkoi vuonna 2001. Parviainen oli Duudsoneista ensimmäinen, jolle kaikki Suomen vakuutusyhtiöt kieltäytyivät antamasta minkäänlaista henki- tai tapaturmavakuutusta. Hän esiintyi muiden Duudsonien kanssa maailmanlaajuisen levityksen saaneessa Jackass 3D -elokuvassa.
Parviainen on toiminut myös muun muassa Posse-ohjelman juontajana.
Televisiouransa ohella Parviainen on valmistunut opettajaksi, jona hän toimi Seinäjoella Hyllykallion ala-asteella vuoteen 2014 asti.
Filmografia > TV-sarjat

Maailmankiertue (2001–2003)
Viva La Bam (2003–2005)
Duudsonit (2006–2015)
Duudsonit Amerikassa (2010)
Duudsonit tuli taloon (2012–)
Posse (2014–2022)
Suhdesoppa (2019)
Talent Suomi (2020–)
Duudsonit: Päällikkö (2020–)
Filmografia > Elokuvat

Duudsonit-elokuva (2006)
Bam Margera Presents: Where the ♯$&% Is Santa? (2008)
Minghags (2009)
Up – kohti korkeuksia (ääni, 2009)
Jackass 3D (2010)
Aiheesta muualla

Parviaisen tiedot Extreme Duudsoneiden virallisilla sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannu-Pekka Parviainen Elonetissä.
Hannu-Pekka Parviainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Duudsonit |
| --- | --- |
 Jukka Hildén  Jarno Laasala  Jarno ”Jarppi” Leppälä  Hannu-Pekka ”HP” Parviainen 
Elokuvat:  Duudsonit-elokuva  Bam Margera Presents: Where the f*ck Is Santa?  Minghags  Jackass 3D 
TV-sarjat:  Maailmankiertue  Viva La Bam  Duudsoni Elämää  Duudsonit  Piilokamerapäälliköt  Teräspallit  Duudsonit Amerikassa  Duudsonit tuli taloon  Posse  Duudsonit: Päällikkö 
DVD:t ja VHS:t:  Downhill Glamour  Empire Style  Dogwalk  Maailmankiertue 1  Maailmankiertue 2  Maailmankiertue 3  Duudsoni Elämää  Duudsonit-elokuva  Duudsonit – Ylpeän Häjy Mahtiboksi  The Dudesons 1. tuotantokausi  Duudsonit 2. kansainvälinen tuotantokausi  Duudsonit 3. kansainvälinen tuotantokausi  Duudsonit – Päällikköboksi  Duudsonit 4. kansainvälinen tuotantokausi  Duudsonit tuli taloon – 1. tuotantokausi  Duudsonit tuli taloon – 2. tuotantokausi  Duudsonit tuli taloon – 3. tuotantokausi 
Bibliografia:  Duudsonit – jekkukirja  Duudsonit – 100 tapaa pelastua tylsyydeltä  Duudsonit: Härmästä Hollywoodiin 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet