stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjasampo

Kirjasampo on suomalaisten kirjastojen valtakunnallinen kirjallisuuden verkkopalvelu. Se on osa Kirjastot.fi-kokonaisuutta, joka on väylä kaikkiin kirjastopalveluihin. Kirjasammossa voi hakea tietoa kirjoista ja kirjailijoista. Palvelun tietokannan perustiedot ovat peräisin Helmet-kirjastojen tietokannasta. Tietoja on täydennetty muun muassa asiasanoilla, kansikuvilla ja kirjailijatiedoilla. Kirjasammon kotimaiset kirjailijatiedot koostuvat pääosin Suomen maakuntakirjastojen tekemien kirjailijasivustojen tiedoista. Lasten- ja nuortenkirjojen kuvailutietojen olennaisena lähteenä ovat olleet Lastenkirjainstituutin tekemät kuvaukset. Kirjasammon tietokanta täydentyy jatkuvasti uutuuskirjojen ja uusien tekijöiden tiedoilla. Verkkosivustolle tuotetaan myös toimitettua sisältöä, kuten lukuvinkkejä, artikkeleita, uutisia ajankohtaisista kirjallisuusaiheista, erilaisiin teemoihin perustuvia kirjahyllyjä ja lukuvinkkilistoja. Palvelua rahoittaa Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö.
Tausta ja historia

Kirjasampo on kehitetty, jotta kirjastojen keräämä kirjallisuustieto olisi haettavissa samalta sivustolta. Kyseessä on semanttisen webin eli linkitetyn tiedon teknologiaa hyödyntävä verkkopalvelu. Se perustuu Semanttisen laskennan tutkimusryhmässä (SeCo, Aalto yliopisto, Helsingin yliopisto) kehitettyyn teknologiaan, menetelmiin ja julkaisukonsepteihin. Kirjasammon tiedontallennukseen  käytetään Semanttisen laskennan tutkimusyksikön kehittämää SAHA-annotaatiotyökalua, johon tehtävässä sisällönkuvailussa hyödynnetään siihen integroituja ontologioita.  Kuvailutietojen tallennustyö kirjastoissa alkoi vuonna 2009.  Kirjasampo.fi-verkkosivusto avautui syyskuussa 2011. Palvelu on alusta asti ollut kaksikielinen.
Toiminta ja yhteistyö

Kirjasammon toimitus on tehnyt yhteistyötä esimerkiksi muiden Kirjastot.fi-palvelujen, Yleisradion ja Suomen tietokirjailijat ry:n kanssa. Jo useampana vuonna on toteutettu yhteistyöprojekti, jossa vinkataan kirjoja Docventures-dokumenttisarjan jaksojen teemoista Helmet-kirjaston kanssa.  Palvelu tuottaa yhdessä Kirjastokaistan kanssa Kirjan taajuudella -nimistä podcast-sarjaa.  Kirjasampo oli mukana Yle Kirjojen Suomi -hankkeessa, joka toteutettiin vuonna 2017.  Kirjasammossa on nykyisin myös tietokirjallisuutta esittelevä sivu.
Sivupiiri on Kirjasammon lasten- ja nuortenkirjallisuutta esittelevä osio. Siellä julkaistaan omaa toimitettua sisältöä, kuten vinkkejä, kirjatrailereita, lasten- ja nuortenkirjallisuuteen liittyviä uutisia ja kirjalistoja. Kirjasammon ruotsinkielinen sivusto on nimeltään Boksampo.
Kirjasammon verkkopalveluun tehtiin vuonna 2018 yhteensä yli kaksi miljoonaa käyntiä.
Aiheesta muualla

Kirjasampo
Sivupiiri
Boksampo
Kirjastokaista: Kirjastokaistan kumppanit esittelyssä osa 6 – Kirjasampo
Dave Greenwood

Dave Greenwood on brittiläinen Ferrarin Formula 1 -tallin insinööri. Greenwood aloitti uransa BAR:lla vuonna 2000. Vuonna 2004 hän toimi tallin kolmannen kuljettajan Anthony Davidsonin auton insinöörinä. Vuonna 2005 hän siirtyi Renault’lle Giancarlo Fisichellan auton suorituskyvystä vastaavaksi insinööriksi. Vuonna 2007 hän toimi Fisichellan ja 2008 Fernando Alonson kisainsinöörinä. Vuosina 2010–2014 hän toimi Virgin ja Marussia -tallien pääinsinöörinä. Vuodesta 2015 lähtien hän on toiminut Ferrarilla Kimi Räikkösen kisainsinöörinä.
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1981

Vuoden 1981 koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Italiassa 13.–20. syyskuuta. Kisoihin osallistui 12 maata. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa saavutti Puola ja pronssia Tšekkoslovakia. Turnauksen korikuningatar oli Suomen Lea Hakala.
Sijoitukset

Neuvostoliitto
Puola
Tšekkoslovakia
Jugoslavia
Bulgaria
Alankomaat
Italia
Romania
Unkari
Länsi-Saksa
Suomi
Ruotsi
Diavátes (Dodekanesia)

| Diavátes> Διαβάτες |
| --- | --- |
  Diavátes 
Maantiede
Sijainti:  36°34′13″N, 27°44′57″E
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Valtio
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Ródos
Kunta:  Sými
Väestö
Väkiluku:  0
Diavátes (kreik. Διαβάτες, myös Diavatés, Διαβατές) on pienten Kreikan saarten ryhmä, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Sýmin saaren länsipuolella. Saaret ovat asumattomia (vuonna 2011). Hallinnollisesti Diavátesin saaret kuuluvat Sýmin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Diavátesin saaret ovat Sýmin ympäristön muiden pienten lähisaarten kanssa osa Natura 2000 -aluetta.
Saaret

|  | Nimi | Sijainti | Väkiluku (2011) | Pinta-ala (km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Megalonísi | 36°34′24″N, 27°45′11″E | 0 | 0,109 |
| 2 | Karavalonísi | 36°34′07″N, 27°44′49″E | 0 | 0,028 |
Delirious?

Delirious?-yhtyeen Martin Smith.
Delirious? on brittiläinen gospel-yhtye, joka soittaa modernia pop/rock sävytteistä gospel-musiikkia. Yhtye on saanut alkunsa seurakuntansa ylistysyhtyeenä. Nykyään yhtye on hyvin suosittu ympäri maailmaa, ja heidän levyjään on myyty Amerikassa enemmän kuin esimerkiksi Robbie Williamsin levyjä. Maailmanmenestyksestä huolimatta kristillinen sanoma on edelleen vahvasti musiikissa mukana. Yhtyeen solisti on Martin Smith ja kitaristi Stuart Garrard. Muita jäseniä ovat Paul Evans, Jonathan Thatcher ja Timothy Jupp.
Diskografia > Studioalbumit

King of Fools (1997)
Mezzamorphis (1999)
Glo (2000)
Audio Lessonover?/Touch (2001/2002)
World Service (2003)
The Mission Bell (2005)
Kingdom of Comfort (2008)
Diskografia > Livealbumit

Live & in the Can (1996)
d:tour 1997 Live at Southampton (1998)
Access:d (2002)
UP: Unified Praise (2004)
Now is the Time – Live at Willow Creek (2006)
My Soul Sings (2009)
Farewell Show (2010)
Diskografia > Kokoelmat

Deeper (2001)
Libertad (2002)
History Makers (2009)
Aiheesta muualla

Bändin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Delirious? Myspacessa (englanniksi)
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1968

Vuoden 1968 koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Italiassa 5.–15. heinäkuuta. Kisoihin osallistui 13 maata. Mestaruuden voitti yhdeksännen kerran (viidennen kerran peräkkäin) Neuvostoliitto, hopeaa saavutti Jugoslavia ja pronssia Puola. Turnauksen korikuningatar oli Jugoslavian Marija Veger.
Sijoitukset

Neuvostoliitto
Jugoslavia
Puola
Itä-Saksa
Bulgaria
Italia
Belgia
Romania
Tšekkoslovakia
Unkari
Ranska
Alankomaat
Länsi-Saksa
Aiheesta muualla

1968 European Championship for Women FIBA Archive (englanniksi)
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut
Dostojevskajan metroasema (Pietarin metro)

| Dostojevskaja> Достоéвская |
| --- | --- |

 Pietarin metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Pravoberežnajan linja
Sijainti:  59.928306°N, 30.345917°E
Paikkakunta:  Pietari, Venäjä
Avattu:  30. joulukuuta 1991
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Dostojevskaja (ven. Достоéвская) on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1991.
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1989

Vuoden 1989 koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Bulgariassa 13.–18. kesäkuuta. Kisoihin osallistui kahdeksan maata. Mestaruuden voitti 20. kerran Neuvostoliitto, hopeaa saavutti Tšekkoslovakia ja pronssia Bulgaria. Turnauksen korikuningatar oli Jugoslavian Danira Bilić.
Sijoitukset

Neuvostoliitto
Tšekkoslovakia
Bulgaria
Jugoslavia
Italia
Alankomaat
Unkari
Ranska
Krohg

Krohg on norjalainen sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Christian Krohg (1777–1828), vuonna 1818 Norjan oikeusministeri
Christian Krohg (1852–1925), norjalainen taidemaalari
Oda Krohg (o.s. Lasson; 1860–1935), norjalainen taidemaalari
Konstantin Polin

Konstantin Minovitš Polin (ven. Константин Минович Полин, 22. lokakuuta 1881 Kaskesoja, Aunuksen kuvernementti – 20. huhtikuuta 1938) oli vepsäläissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Konstantin Polin palveli kirjanpitäjänä Venäjän armeijassa ja puna-armeijassa. Hän liittyi Venäjän kommunistiseen puolueeseen vuonna 1918. Polin työskenteli Venäjän sisällissodan aikana Port-Petrovskin kaupunkineuvostossa ja VKP(b):n Dagestanin aluekomiteassa. Vuosina 1923–1924 hän oli Dagestanin kansankomissaari ja vuodesta 1924 NKP(b):n Dagestanin aluekontrollikomission puheenjohtaja.
Polin työskenteli NKP(b):n Karjalan aluekontrollikomission puheenjohtajana vuosina 1927–1934. Hän toimi myös Karjalan ASNT:n työläis-talonpoikaisen tarkastuksen kansankomissaarina, kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtajana ja toimeenpanevan keskuskomitean jäsenenä. Polin oli Karjalan ammattiliittoneuvoston puheenjohtaja vuosina 1934–1935 ja oikeusasiain kansankomissaari vuosina 1935–1937.
Polin pidätettiin maaliskuussa 1938. Hänet tuomittiin vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Polinin maine palautettiin vuonna 1954.
Divine (Sébastien Tellier)

| Divine |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Sébastien Tellier
Säveltäjä(t):  Sébastien Tellier
Sanoittaja(t):  Sébastien Tellier, Amandine de La Richardière
Euroviisutiedot
Vuosi:  2008
Maa:  Ranska
Kieli:  englanti, ranska
Sijoitus:  18.
Pisteet:  47
Sanat:  [www.diggiloo.net/?2008fr sanoitus]
Divine oli Ranskan edustuskappale vuoden 2008 Eurovision laulukilpailuun Belgradissa. Kappale sijoittui finaalissa 47 pisteellä sijalle 18. Kappaleen esitti ranskalainen muusikko ja lauluntekijä Sébastien Tellier. Kappale laulettiin englanniksi ja ranskaksi. Kappaleen on säveltänyt Sébastien Tellier. Sanoitus on Sébastien Tellierin ja Amandine de La Richardièren käsialaa. Divine on tyyliltään elektropoppia.
Divine esitettiin lauantaina 24. toukokuuta järjestetyssä Eurovision laulukilpailun finaalissa 19:nä. Tellier saapui esiintymislavalle golfautolla ja esiintyi aurinkolasit päässä. Hänen kanssaan lavalla oli viisi taustalaulajaa, joista neljä oli naisia.
Alun perin kappale levytettiin kokonaan englanninkieliseksi. Kappaleen esityskieli herätti kuitenkin vastustusta Ranskan parlamentissa ja uuteen versioon onkin lisätty 13 ranskankielistä sanaa. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo.
Divine on mukana Tellierin vuonna 2008 julkaistulla Sexuality-albumilla.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat (englanniksi)
Musiikkivideo Eurovision.tv:n kotisivuilla
Kirjasalon tasavalta

Kirjasalon tasavalta oli lokakuun vallankumouksen jälkeen inkeriläisten kansannousussa Suomen tuella inkeriläisten joukkojen hallitsema alue Venäjän puolella Suomen rajan tuntumassa Karjalankannaksella vuosina 1919–1920. Inkeriläisten ja suomalaisten aktivistien tarkoituksena oli joko saavuttaa alueelle autonomia, tai liittää se osaksi Suomea. Kirjasalo sijaitsi Pohjois-Inkeriin lukeutuvassa Lempaalassa. Se muodosti niin sanotun Kirjasalon kulmauksen, joka näkyi lovena Suomen vanhassa itärajassa Raudun ja Kivennavan välissä. Tarton rauhassa Suomi luovutti alueen Neuvosto-Venäjälle ja inkeriläiset joukot poistuivat Kirjasalosta Suomen puolelle 5. joulukuuta 1920.
Asutus ja tasavallan toiminta

Kirjasalo oli noin 30 km² laaja alue Lempaalan pitäjässä Karjalankannaksella Raudun ja Kivennavan kohdalla. Alueeseen kuului viisi kylää ja noin 400 vakinaista asukasta. Kirjasalo oli Repolan ja Porajärven ohella yksi kolmesta Suomen rajantakaisesta liitosalueesta ja leikillisesti siihen viitattiin tasavaltana.
Kirjasalolla oli oma suojeluskunta ja sanomalehti Kirjasalon Sanomat, jota julkaisi Pohjois-Inkerin Hoitokunta. Muutaman kuukauden ajan Kirjasalossa toimi myös kunnanvaltuusto. Pohjois-Inkerin Hoitokunta julkaisi myös Pohjois-Inkerin postimerkkejä. Postimerkeillä kerättiin varoja Inkerin vapaustaistelun tukemiseksi. Aluetta puolusti Pohjois-Inkerin rykmentti, joka muuttui myöhemmin erikoispataljoonaksi. Kirjasalon itsehallintokauden loppuaikoina Suomi maksoi joukkojen ylläpidosta ja niitä käytettiin rajavartiostona.
Kapteeni E. I. Haapakosken suunnittelema Inkerin lippu vihittiin käyttöön Kirjasalossa 8. syyskuuta 1919. Haapakoski suunnitteli myös Inkerin vaakunan vanhemman vaakunan pohjalta. Pohjois-Inkerillä oli myös oma kunniamerkki, Inkerin Valkoisen Muurin risti.
Kirjallisuutta

Engman, Max: RAJA: Karjalankannas 1918–1920, s. 202. Helsinki: WSOY, 2007.
Pohjois-Inkerin postimerkki.
Inkerin lipun tervehtiminen Kirjasalon jäähyväisparaatissa 5. joulukuuta 1920.
Konstantin Pavlovitš Romanov

Konstantin Pavlovitš.
Konstantin Pavlovitš Romanov (ven. Константи́н Па́влович; 8. toukokuuta (J: 27. huhtikuuta) 1779 Tsarskoje Selo – 27. kesäkuuta (J: 15. kesäkuuta) 1831 Vitebsk) oli venäläinen suuriruhtinas ja keisari Paavali I:n poika. Hänestä oli vähällä tulla Venäjän keisari vuonna 1825.
Konstantin kärsi Napoleonin sodissa muutaman pahan tappion, muun muassa Austerlitzissa. Sotien jälkeen hän toimi Puolan kuvernöörinä. Hän meni naimisiin puolalaisen ruhtinattaren kanssa 1820 ja tähän liittyen luopui salaisesti vallanperimyksestä vuonna 1822.
Aleksanteri I:n kuoltua vallanperimys Konstantinin ja tämän veljen Nikolain välillä oli epäselvä. Konstantin ei halunnut keisariksi, ja hän oli jo sopinut tämän Aleksanteri I:n kanssa. Keskenään he olivat tuolloin päättäneet kruunun siirtämisestä nuoremmalle veljelle Nikolaille. Lopulta, lähinnä Konstantinin laiskuuden vuoksi dekabristikapinalliset käyttivät sekavaa tilannetta hyväkseen aloittaen kapinan. He yrittivät nostaa Konstantinin keisariksi vuonna 1825 ilman tämän suostumusta. Nikolai kukisti kuitenkin kapinan.[lähde? ]
Konstantin joutui pakenemaan Puolan kansannousua vuonna 1830. Hän kuoli koleraan Vitebskissä vuonna 1831.
Konstantinin ensimmäinen puoliso oli saksalaissyntyinen Sachsen-Coburg-Saalfeldin herttuatar Juliane, venäläiseltä nimeltään Anna Fjodorovna. Tästä erottuaan hän avioitui 1820 puolalaissyntyisen Joanna Grudzińskan kanssa.
Konstantinin mukaan nimettiin Konstantininkatu Helsingin Kruununhakaan vuonna 1820. Kadun nimi muutettiin Meritullinkaduksi vuonna 1928.
Kimolan kanava

Kimolan kanavan sulku joulukuussa 2019.
Kimolan kanava on noin 5,5 kilometriä pitkä Kymijoen vesistössä sijaitseva kanava. Pohjois-Kymenlaaksossa Iitin kunnan ja Kouvolan kaupungin (ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Jaalan kunnan) rajalla sijaitseva kanava oikaisee niin sanotun Kymijoen mutkan ja ohittaa Vuolenkosken ja Mankalan voimalaitokset lyhentäen vesimatkaa lähes 30 kilometriä.
Kanava rakennettiin alkujaan helpottamaan puutavaran uittoa Päijänteeltä Kymijoen varren tehtaisiin. Uittokanavan rakennus aloitettiin 1962 ja vihittiin käyttöön 1966. Kanavaa alettiin kunnostaa veneilyä varten vuonna 2018, ja se avattiin vesiliikenteelle 3. elokuuta 2020.
Uittokanava

Kanavan rakentaminen aloitettiin vuonna 1962 ja se vihittiin käyttöön elokuussa 1966. Uittopuomien ja muiden rakenteiden viimeistely jatkui kuitenkin vuoteen 1969 asti. Rakennuttajana oli silloinen Tie- ja vesirakennushallitus. Kaksi 30 tonnin nosturia toimitti Valmetin Rautpohjan tehdas Jyväskylästä.
Seitsemän kilometriä pitkä Kimolan kanava yhdistää Konniveden ja Pyhäjärven Kymijoen yläjuoksulla. Kanavan länsipää on Iitin Koskenniskassa ja itäpää Kouvolan Kimolassa. Kimolan kanavassa ei alun perin ollut sulkuja, vaan vedenpinnan tasasi kallionleikkaukseen rakennettu 12 metriä korkea pato, jonka alapuolelle tukkiniput siirrettiin suurella nosturilla. Alakanavasta tukit jatkoivat matkaansa virtauksen mukana ensin noin 70 metriä pitkän kalliotunnelin läpi ja sitten avokanavaa pitkin kohti Pyhäjärveä. Kanavalla on leveyttä kahden nippujonon verran. Kanava on kapeimmillaan noin 12 metriä leveä, mikä vastaa noin yhden nippulautan leveyttä.
Tukinuitto kanavassa lopetettiin suurilta osin vuonna 1999 ja viimeiset puut uivat Kimolan kautta 14. elokuuta 2002.
Uittokanava > Kuvia Kimolan kanavasta vuodelta 1987

Nippunosturi
Tukkeja uittotunnelin suulla
Nippunosturi ja pato uittotunnelin suulta nähtynä
Kanavaa uittopuomeineen
Uitettavia tukkeja
Kunnostus sulkukanavaksi

Vuolenkosken ja Jaalan alueen kotiseutu- ja kylätoimikunnat esittivät uittotoiminnan loputtua, että Kimolan kanava tulisi muuttaa sulkukanavaksi matkailuliikennettä palvelemaan. Tätä tarkoitusta varten perustettu Vesitieyhdistys on esittänyt myös koko Kymijoen kanavointia Suomenlahteen, jolloin Kimolan kanavasta tulisi yksi reitin, Kymijoen kanavan, sulkukanavista. Järvi-Suomen Uittoyhdistys on ilmoittanut uiton päättyneen vasta toistaiseksi, ei lopullisesti, joten kanavassa pitäisi uittosäännön mukaan huomioida tukinuiton mahdollinen jatkuminen.
Kanavanvarressa järjestetään paljon onkimiskilpailuja. SM-onkikisat on pidetty Kimolan kanavalla vuosina 1990, 2007 ja 2009. Jaalan puoleisella Kimolanlahdella vietettiin 2000-luvun alussa vuosittain elokuussa Kanavan tulet -kylätapahtumaa.
Konsulttiyritys Pöyry Oy julkaisi vuonna 2011 esiselvityksen, jonka mukaan Kimolan kanavan vanhan nippunosturin ja padon purkaminen ja niiden korvaaminen sululla olisi kannattavaa. Uusi sulku olisi 35 metriä pitkä, 8 metriä leveä, 12 metriä korkea ja sen syväys olisi 3,5 metriä. Pelkän sulun rakentamisen arvioitiin maksavan 6,2 miljoonaa euroa, minkä lisäksi kanavan ylittävien teiden korottamisen arvioitiin maksavan pari miljoonaa euroa. Rakentamis- ja ylläpitokustannuksista vastaisi todennäköisesti valtio. Sulun rakentaminen edistäisi alueen matkailua ja rantarakentamista, ja kanavassa voitaisiin kuljettaa myös rahtia.
Kanavan kunnostustyöt aloitettiin kesällä 2018. Sen aikana vanha nippunosturi purettiin ja tilalle rakennettiin 12 metriä korkea venesulku. Se on Suomen suurimpia ja samaa korkeutta Saimaan kanavassa olevan Mälkiän sulun kanssa. Kanavaan jätettiin 70 metriä pitkä kalliotunneli, jota levennettiin ja korotettiin sekä lujitettiin. Tunneli päätettiin säilyttää paikallisten toiveesta, ja sillan rakentaminen tunnelin tilalle olisi ollut myös kalliimpaa.
Kunnostyöt tulivat maksamaan 20,8 miljoonaa euroa. Valtio maksoi summasta noin kaksi kolmasosaa ja alueen Kouvola, Iitti ja Heinola loput. Kanava jää Kouvolan kaupungin omistukseen. Kanava yhdistää Konniveden ja Pyhäjärven vesireitit ja muodostaa yli 400 kilometriä pitkän vesireitin, minkä ansiosta Kouvolasta pääsee esimerkiksi Heinolaan, Jyväskylään ja Pielavedelle asti.
Kanava avattiin 3. elokuuta 2020 ja se osoittautui arveltua suositummaksi. Etukäteen oli arvoitu, että sulun läpi ajaisi pari tuhatta venekuntaa kokonaisena kesäkautena. Tämä määrä kuitenkin saavutettiin jo loppukesän 2020 aikana.
Kimolan kanava on itsepalvelukanava mutta sulun valvonta ja palvelusulutukset suoritetaan kauko-ohjauksella Vääksyn kanavalta. Kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Kouvolan kaupungin ja Väyläviraston yhteisenä urakoitsijana Mismo Oy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kimolan kanava Wikimedia Commonsissa
Kimolankanava.fi
Suomen kanavat - Kimola
Jaalan nähtävyydet - nippunosturi
Tukkiauto.com - kuvia tukinuitosta
Geocaching: Kimolan kanavan geokätkö
Veikko Lammassaari: Vesilainsäädäntö ja uitto (pdf-tiedosto)
Nippu-uittoa Kimolan kanavalla 1969.
Kimolan kanavan rakenteilla oleva sulku.
Don Ameche

Don Ameche vuonna 1964.
Don Ameche, alkuperäiseltä nimeltään Dominic Felix Amici, (31. toukokuuta 1908 Kenosha, Wisconsin – 6. joulukuuta 1993 Scottsdale, Arizona) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi 1930-luvulla alkaneella urallaan niin elokuvissa, televisiossa, teatterissa kuin radiossakin.
Ura

Ameche aloitti uransa vaudevillenäyttelijänä Texas Guinanin rinnalla. Elokuva-alalle hän siirtyi saatuaan potkut Guinanilta. Ensiesiintymisensä valkokankaalla Ameche teki vuonna 1935 ja vuosikymmenen loppuun mennessä hän oli noussut yhdeksi Hollywoodin johtavista näyttelijöistä. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa Alexanderin jazzyhtye (1938), Kestävä rakkaus (1939) ja Taivas odottakoon (1943). Hänen roolinsa puhelimen keksijänä Alexander Graham Bellinä Kestävässä rakkaudessa jäi yleisön mieleen niin vahvasti, että elokuvaa seuranneina vuosina monet amerikkalaiset nimittivät puhelinta leikkisästi ”Amecheksi”.
1940-luvun jälkeen Ameche näytteli vain muutamassa elokuvassa. Hän teki kuitenkin pitkän ja maineikkaan uran radiossa Frances Langfordin vastanäyttelijänä. Lähes kolmen vuosikymmenen poissaolon jälkeen hän nousi jälleen parrasvaloihin elokuvasta Vaihtokaupat vuonna 1983. Ameche sai yhdessä toisen veteraaninäyttelijä Ralph Bellamyn kanssa loistavat arvostelut.
Vuoden 1985 elokuvasta Cocoon – nuoruudenlähde Ameche sai Oscarin parhaasta miessivuosasta. Hän jatkoi näyttelemistä aina kuolemaansa asti. Amechen viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Corrina – rakkauden laulu, jonka kohtaukset hän sai kuvattua vain hiukan ennen kuolemaansa.
Ameche kuoli 6. joulukuuta 1993 eturauhassyöpään. Hän oli vuodesta 1932 lähtien naimisissa Honore Prendergastin kanssa ja he saivat kuusi lasta. Amechella on tähti Hollywood Walk of Famella osoitteessa 6313 Hollywood Boulevard.
Myös Amechen pikkuveli Jim Ameche oli näyttelijä.
Osittainen filmografia

Chicago palaa (In Old Chicago, 1937)
Alexanterin jazzyhtye (Alexander's Ragtime Band, 1938)
Keskiyö (Midnight, 1939)
Kestävä rakkaus (The Story of Alexander Graham Bell, 1939)
Swanee River, 1939
Tanssi, senorita (Down Argentine Way, 1940)
Kesäloma Miamissa (Moon Over Miami, 1941)
Ikuinen naisellisuus (The Feminine Touch, 1941)
Taivas odottakoon (Heaven Can Wait, 1943)
Kummituslaiva (Wing and a Prayer, 1944)
Pisara myrkkyä (Sleep, My Love, 1948)
Ruuhiralli (The Boatniks, 1970)
Upseeriopisto (Suppose They Gave a War and Nobody Came?, 1970)
Vaihtokaupat (Trading Places, 1983)
Cocoon – nuoruudenlähde (Cocoon, 1985)
Bigfoot ja Hendersonit (Harry and the Hendersons, 1987)
Paluu nuoruudenlähteelle (Cocoon: The Return, 1988)
Näin se käy (Things Change, 1988)
Oscar (1991)
Hullu isäni! (Folks!, 1992)
Kotia kohti – uskomaton seikkailu (Homeward Bound: The Incredible Journey, 1993) (ääni)
Corrina – rakkauden laulu (Corrina, Corrina, 1994)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Don Ameche Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ameche Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
Krog

Krog on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Antjie Krog, myös: Antijie Samuel (s. 1952), eteläafrikkalainen runoilija, kirjailija ja kääntäjä
Georg Krog (1915–1991), norjalainen pikaluistelija
Gina Krog (1847–1916), norjalainen naisasianainen
Helge Krog (1889–1962), norjalainen kirjailija ja toimittaja
Jason Krog (s. 1975), kanadalainen jääkiekkoilija
Karin Krog (s. 1937), norjalainen jazzlaulaja
Magnus Krog (s.  1987), norjalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Diego Bardanca

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Diego Bardanca Flores
Syntymäaika: 20. maaliskuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: León, Espanja
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 190 cm
Paino: 80 kg
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 0000–2013 | Valladolid B | – | (–) |
| 2013–2014 | Recreativo B | – | (–) |
| 2014–2015 | Eldense | 20 | (0) |
| 2015–2016 | Atlético Levante | 4 | (0) |
| 2016–2017 | Jaén | 29 | (0) |
| 2017– | SJK | 8 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 61 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. kesäkuuta 2017.
Diego Bardanca Flores (s. 20. maaliskuuta 1993 León, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja.