stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Opinnollinen kuntoutus
Opinnollisen kuntoutuksen tavoitteet ja muodot

Opinnollisen kuntoutuksen asemaan koulutuksen palvelujärjestelmässä ovat vaikuttaneet yhteiskunnan monet, yhteisöihin ja kansalaisiin syvällisesti vaikuttavat muutokset, joille annetaan nimeksi syrjäytyminen, demokratiavaje, globalisaatio yms. Erityisesti vapaa sivistystyö on etsinyt sopivia koulutuksen muotoja, joilla näihin haasteisiin voitaisiin vastata.
Neljätoista kansanopistoa on vuonna 2004 käynnistyneen opinnollisen kuntoutuksen kehittämishankkeen kautta lähtenyt kehittämään opinnollisen kuntoutuksen sisältöä, josta edelleenkin vallitsee epäselvyyttä. Hankkeen tukena on opetusministeriön vapaalle sivistystyölle hyväksymä uusi toimintamalli, suuntaviivaohjaus (suuntaviivaopetus), jonka yleisenä tavoitteena on lisätä aikuiskoulutuksessa aliedustettujen kansalaisryhmien – työttömät, eläkeläiset, ikääntyneet, pelkän perusasteen koulutuksen saaneet – osallistumista vapaa sivistystyön koulutukseen  Tässä kokouksessa kansanopistoille osoitettiin erityisiksi vastuualueiksi kieli- ja kulttuuriopetus sekä muut yhteiskuntaan integroivat opinnot maahanmuuttajille. Opinnollinen kuntoutus soveltuu myös vaikeasti vammaisten henkilöiden ja vapautuvien vankien koulutukseen.
Luettelo pikkuplaneetoista: 366001–367000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
366001:stä ja päättyen 367000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Opritšnikki

Nikolai Nevrevin maalaus Opritšnikit (1870-luku)
Opritšnikki (ven. Опри́чник) oli Venäjän tsaari Iivana Julman (1533–1584) perustaman järjestön jäsenen nimitys. Opritšnikkien tehtävänä oli hallita Venäjään kuuluneita Opritšninaksi kutsuttuja etäisiä alueita, tuhota kaikenlainen Iivanan valtaan kohdistuva vastarinta ja pelottaa alueiden asukkaat uskollisiksi alamaisiksi. Opritšnikkeja pidetään historiallisena esimerkkinä hirmuhallinnon valtakoneistoon kuuluvasta salaisesta poliisista.
Opritšnikkien tunnuksissa oli koirien päitä ja luutia. Symbolit kertoivat, että opritšnikit tulevat vainuamaan tsaarin vastustajat ja lakaisemaan nämä pois Venäjältä. Uskollisuutensa vuoksi heitä myös kutsuttiin joskus "tsaarin koiriksi". Tsaari muodosti myös oman henkivartiokaartinsa valituista opritšnikeista.
Opritšnikkien tarkoitus oli hallita kauhulla ja niin he myös tekivät. He teloittivat tsaarin vastustajina kokonaisia sukuja ja klaaneja, jopa kyliä ja kaupunkeja. Merkittävin tapahtuma oli vuoden 1571 Novgorodin puhdistus, jossa kidutettiin ja teloitettiin historioitsijoiden laskelmien mukaan kahdesta tuhannesta jopa 15 000 kaupunkilaiseen.
Pjotr Tšaikovski sävelsi vuosina 1870–1872 Ivan Lazjetjnikovin 1842 kirjoittamaan näytelmään perustuvan oopperan Opritšnik.
Opetus

Oppitunti Chelseassa, Englannissa, 1912.
Opetus on didaktiikan keskeisin käsite ja tarkoittaa kasvatustavoitteiden suuntaista tavoitteellista vuorovaikutusta, joka pyrkii aikaansaamaan oppimista. Opetusta pidetään kasvatuksen tärkeimpänä osa-alueena. Nykyisin opetus käsitetään sekä systeemisenä ilmiönä että jatkuvana prosessina ja selvyyden vuoksi käytetään opetuksesta joskus nimitystä opetus-opiskelu-oppimisprosessi. Opettaminen on opetuksen alakäsite ja tarkoittaa sitä, mitä opettaja tekee osana opetusta.
Koulun näkökulmasta opetus nähdään interaktiotapahtumana, joka sijoittuu koulun elämänpiiriin ja joka tähtää oppilaiden persoonallisen kehityksen edistämiseen kasvatustavoitteiden määrittämissä suunnissa. Opetus on koulun keino kasvattaa.
Opetus ja sen lähikäsitteet

Opetus on opettajan, oppilaan ja oppiaineksen vuorovaikutusta. Opettajan tehtävä on opettaa, oppilaan tehtävä taas opiskella. Opetuksen päätulos (muttei ainoa tulos) on oppiminen, mutta kaikki opetuksessa syntyvä oppiminen ei ole tavoitteellista (katso piilo-opetussuunnitelma). Opetukseen kuuluu usein myös kasvatuksellisia tavoitteita ja se kuuluukin kasvatustieteiden alueelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opetus Wikimedia Commonsissa
Opsarius

| Opsarius |
| --- | --- |
 Opsarius pulchellus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Seeprakalat Danionidae
Suku::  Opsarius  McClelland, 1839
Katso myös
   Opsarius Wikispeciesissä   Opsarius Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Opsarius on seeprakalojen heimon (Danionidae) aasialainen kalasuku, jossa on kahdeksan lajia:
Opsarius barna (Hamilton, 1822) – sinikiilabarili
Opsarius barnoides Vinciguerra, 1890
Opsarius bernatziki Koumans, 1937
Opsarius cocsa (Hamilton, 1822)
Opsarius koratensis (Smith, 1931)
Opsarius maculatus (McClelland, 1839)
Opsarius pulchellus (Smith, 1931)
Opsarius tileo (Hamilton, 1822) – mustatäpläbarili
Operaatio Cedar Falls

Operaatio Cedar Falls oli Yhdysvaltojen ja Etelä-Vietnamin asevoimien toteuttama operaatio Vietkongin ja Pohjois-Vietnamin asevoimia vastaan Vietnamin sodan aikana 5.–26. tammikuuta 1967 Etelä-Vietnamin niin sanotun Rautakolmion alueella.
Operaatio onnistui ensisijaisissa tavoitteissaan ja Rautakolmio vallattiin pienin tappion. Vihollisen joukkojen tuhoamisessa ei kuitenkaan onnistuttu, vaan niiden onnistui vetäytyä Kambodžan puolelle. Yhdysvalloissa sodan vastaista mielipidettä vahvisti uutisointi 6 000:n asukkaan Bến Súcin kylän pakkoevakuoinnista ja tuhoamisesta.
Tausta

Rautakolmio oli noin 310 neliökilometrin kokoinen alue Etelä-Vietnamin Bình Dươngin maakunnassa parin tunnin matkan päässä maan pääkaupunki Saigonista. Alue oli tunnettu vietnamilaisten vastarintataistelijoiden tukialueena jo Ranskan siirtomaakaudella. Indokiinan sodan päätyttyä ja maan jakauduttua kahtia Pohjois-Vietnam oli aloittanut joukkojen ja tarvikkeiden lähettämisen sinne tukialueen luomiseksi. Vietkongilla oli laajaa kannatusta paikallisten keskuudessa. Vietnamin sodan sytyttyä rautakolmio oli Yhdysvaltojen ja Etelä-Vietnamin joukkoja vastaan tehtyjen hyökkäysten tukialue. Sen puolustamiseksi oli rakennettu vahvoja linnoituksia ja tunneliverkko. Yhdysvaltojen pitkän aikavälin suunnitelma oli ajaa vihollisen joukkoja pois asutetuilta alueilta, jolloin ne voitasiin tuhota. Yhdysvallat oli toteuttanut syyskuussa 1966 alueella operaatio Attleboron. Vaikka operaatio oli sinänsä voitto yhdysvaltalaisille, Vietkong ja pohjoisvietnamilaiset olivat palanneet rautakolmioon yhdysvaltalaisjoukkojen vetäydyttyä operaation päätyttyä. Operaatio Cedar Falls seurasi tammikuussa 1967.
Military Assistance Command, Vietnamin (MACV) komentaja kenraali William Westmoreland määräsi sotatoimien valmistelut niin sanotun War Zone C:n alueella kesällä 1966. Sotatoimet oli tarkoitus aloittaa joulun ja uudenvuoden lomien jälkeen. Suunnittelu oli II FFV:n komentajan kenraaliluutnantti Jonathan O. Seamanin vastuulla. Seaman piti operaation toteutusta Rautakolmion alueella myös suunnitellun operaatio Junction Cityn toteuttamisen edellytyksenä. Ennen operaation toteuttamista Vietkongin sissien liikkeitä alueella tarkkailtiin kuukausien ajan. Operaation tavoitteeksi asetettiin Vietkongin sotilasalue IV:n päätukikohta. Operaation toteuttamiseksi päätettiin käyttää niin sanottua vasara ja alasin -taktiikkaa. Alasimen muodostivat operaation ensimmäisessä vaiheessa joukot, jotka valtaisivat ilmateitse 5.–8. tammikuuta Bến Súcin kylän Rautakolmion luoteiskulmassa. Vasaran muodostaisivat 9. tammikuuta operaation toisessa vaiheessa idästä länteen hyökkäävät joukot. Joukot koostuivat kahdesta Yhdysvaltojen ja yhdestä Etelä-Vietnamin divisioonasta sekä niitä tukevista tykistön ja ilmavoimien yksiköistä.
Operaatio

Operaation ensimmäinen vaihe alkoi 5. tammikuuta 1967. Hieman yli 400 miehen vahvuinen yhdysvaltalainen jalkaväen pataljoona kuljetettiin Vietkongin pataljoonan puolustamaan Bến Súcin kylään 60:llä helikopterilla. Yllätyksen varmistamiseksi hyökkäystä edeltävää tulivalmistelua ei tehty. Yllätyksessä onnistuttiin lähes täydellisesti, ja kylä oli vallattu keskipäivään mennessä. Paikalle tuotiin etelävietnamilainen pataljoona suorittamaan kylän etsintöjä. Vietkongin tunnelit räjäytettiin ja lähistön puut ja pensaikot raivattiin. Kylän noin 6 000 asukasta siirrettiin leirille Phú Cườngin lähistölle.
Aamulla 9. tammikuuta viisi yhdysvaltalaista jalkaväenpataljoonaa, kaksi ratsuväen pataljoonaa ja tykistöpataljoona aloittivat operaation vasaravaiheen rautakolmion pohjoispuolella. Niitä tukivat hyökkäävät joukot idästä. Operaation toteuttamiseen osallistui yhteensä noin 30 000 yhdysvaltalaista ja etelävietnamilaista sotilasta. Pääosan varsinaisesta työstä toteutettiin kuitenkin pienillä yksiköillä, jotka osallistuivat päivin vihollisen etsintään ja väijytyksiin öisin. Joukot eivät kohdanneet kiivasta vastarintaa, sillä pohjoisvietnamilaiset pyrkivät taistelun sijana vetäytymään omien joukkojensa säästämiseksi. Operaatio päättyi 26. tammikuuta.
Seuraukset

Yhdysvaltojen ja Etelä-Vietnamin joukkojen kärsimien tappioiden, viholliselle aiheutettujen tappioiden ja materiaalivahinkojen kannalta operaatio Cedar Falls oli huomattava menestys. Joukot oppivat paljon esimerkiksi vihollisten käyttämien suojien tuhoamisesta, helikopterien laskeutumispaikkojen valmistelusta ja pioneeritoiminnasta. Tunnetuiksi tulivat nyt vihollisen tunneliverkostoa vastaan käytetyt niin sanotut tunnelirotat. Rautakolmion alueella oli tuhottu 2 711 eekkeriä metsää ja valmisteltu 34 laskeutumispaikkaa helikoptereille. MACV:n arvion mukaan vihollselta oli kaatunut 750 miestä ja 280 vankeina. Chiêu Hồi -ohjelman mukaisesti 540 vihollista oli loikannut Etelä-Vietnamin puolelle. Operaatiota toteuttaneet joukot olivat kärsineet 83 miestä kaatuneina ja 345 haavoittuneina. Vietkong oli menettänyt tärkeän tukialueen pääkaupunki Saigonin vieressä.
Operaation pidempiaikaiset tulokset jäivät kuitenkin huomattavasti pienemmäksi. Vietkong oli vetänyt joukkonsa Kambodžan puolelle, eikä niitä onnistuttu siksi tuhoamaan. Yhdysvaltojen johto ei vielä sodan tässä vaiheessa sallinut esimerkiksi ilmaiskujen tekemistä Kambodžan puolelle. Yhdysvalloissa operaation julkisuuskuva kärsi Bến Súcin kylän tuhoamisesta ja sen aiheuttamasta pakolaistilanteesta. The New Yorker -lehden toimittaja Jonathan Schell julkaisi kesällä 1967 laajan reportaasin kylän tuhoamisesta. Uutisointi johti osaltaan Vietnamin sodan vastaisen liikkeen vahvistumiseen.
Viidakossa eteneviä panssariajoneuvoja.
M60-konekiväärillä puurajaan tulittava yhdysvaltalainen sotilas.
Niin sanottu tunnelirotta operaation aikana löydetyn tunnelin suulla.
Luettelo pikkuplaneetoista: 376001–377000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
376001:stä ja päättyen 377000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Optimi

Optimi tarkoittaa parasta tai edullisinta tilaa tai määrää tai ihanneolosuhteita. Erikoistapauksia tästä ovat muun muassa:
optimi (matematiikassa), matemaattisessa optimoinnissa optimointitehtävän ratkaisu
optimi (biologiassa), eliölle parhaiten sopivat olosuhteet
Operaatio Nordlicht (1944–1945)

Operaatio Nordlicht (suom. revontulet) oli toisen maailmansodan aikainen sotilasoperaatio, jossa natsi-Saksan Pohjois-Suomessa ja Pohjois-Norjassa olleet joukot vetäytyivät uudelle puolustuslinjalle Ruotsin pohjoiskärjen ja Norjan Yykeänvuonon väliin  Yykeän–Narvikin alueelle. Vetäytyminen oli operaatio Birken jatkotoimi.
Suunnittelu ja toteutus

Operaatiosuunnitelma oli laadittu ennakkoon, mutta vain kesäkautta varten. Vetäytymisen toteuttaminen talvisaikaan tiedettiin olevan hyvin riskialtista. Syyskuussa 1944 Saksan pääesikunta OKW oli vielä sitä mieltä että armeijan tulisi peräytyä Yykeään, mutta ettei operaatiota voitaisi toteuttaa ennen kuin kesällä 1945. Pääesikunta OKW:n operaatioesikunta teki syyskuun 1944 lopulla Skandinavian ja Suomen strategisen tilanteen kokonaistarkastelun. Arvion mukaan Ranskan rannikon sukellusvenetukikohtien menettäminen nostaisi Norjan tukikohtien merkitystä. Raportti arvioi brittien siirtävän pohjoiseen lennostoaan ja laivastoaan Ranskasta. Kohteena olisivat sukellusvenetukikohdat ja 20. Vuoristoarmeijan pitkät, haavoittuvat huoltoyhteydet. Lisämotiivina olisi jalansijan saanti Skandinaviaan ennen Neuvostoliiton oletettua valtausta.
Johtopäätöksenä oli, että 20. Vuoristoarmeijan pitäisi vetäytyä ennen britti-invaasiota, tai tappiot tulisivat olemaan suuret. Pohjois-Suomi oli menettänyt strategisen asemansa samalla kun varusteluministeri Albert Speer oli ilmoittanut Saksaan varastoidun riittävästi nikkeliä. Vetäytymisellä saataisiin voimaa Norjan puolustukseen ja turvaa rannikkolaivaliikenteelle. Ruotsi oli peruuttanut kauppasopimuksensa Saksan kanssa ja näytti liukuvan vihollispuolelle: vetäytymisellä saataisiin Narvikin alue turvattua ruotsalaisilta.
Hitler hyväksyi vetäytymisen Yykeä-asemaan 3. lokakuuta 1944. OKW kehitti suunnitelman peitenimeltään Nordlicht (suom. revontulet). Saksalaisjoukkojen komentaja Lothar Rendulic antoi määräyksen operaatio Nordlichtin toteuttamiselle 4. lokakuuta 1944, ja tämä merkitsi ettei Lappiin rakennettuja Sturmbock- ja Schutzwall-puolustusasemia miehitettäisi pysyvästi, vaan jatkettaisiin vetäytymistaisteluja käyden suoraan Norjaan. Tammikuun loppuun mennessä joukot oli siirretty Yykeään ja Operaatio Nordlicht suoritettu.
Lapin ja Ruijan hävittäminen

Vetäytyessään saksalaiset toteuttivat poltetun maan taktiikkaa. Lapin liikenneverkosto tuhottiin ja rakennuskannasta hävitettiin suuri osa. Norjan Ruijasta 45 000 asukasta pakkoevakuoitiin etelämmäksi ja käytännössä maakunnan koko rakennuskanta tuhottiin.
Operaation onnistuminen

Yli 200 000 sotilaan vetäytyminen Pohjois-Suomesta onnistui saksalaisten kannalta erinomaisesti. Hanke oli poikkeuksellisen vaativa: armeija vetäytyi arktisen talven kynnyksellä lähes tuhat kilometriä muutamassa kuukaudessa erittäin harvan ja tasoltaan hyvin vaatimattoman tieverkoston alueella, samanaikaisesti kun sen piti käydä viivytystaisteluja ja hävittää mennessään infrastruktuuri. Huolellisen operaatiovalmistelun ja äärimmäisen tiukan marssikurin ansiosta vetäytyminen onnistui yli Saksan sodanjohdon odotusten: niin miehistö- kuin kalustotappiot olivat suhteellisen vähäisiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ruijan tuhoamiskäsky, käännetty Nürnbergin oikeudenkäyntiä varten saksasta englanniksi. The University of North Dakota, Center for Human Rights and Cenocide Studies Collections.
Jatkosodan joukko-osastot
Alue: Lapin ja Pohjois-Suomen joukot
Suomen III armeijakunta (Uhtuan ja Kiestingin suunta): 3. divisioona
Saksan XXXVI armeijakunta (Kantalahden suunta): 6. SS-vuoristodivisioona Nord | 169. divisioona | 6. divisioona
Saksan vuoristoarmeijakunta Norja (Murmanskin suunta): 2. vuoristodivisioona | 3. vuoristodivisioona
Neuvostoliiton XVII armeijakunta (Kantalahden suunta):  104. divisioona | 122. divisioona | 1. panssaridivisioona | 14. divisioona (Murmanskin suunta) | 52. divisioona (Murmanskin suunta)
Operaatio Reinhard

Ordnungspolizein joukot kokoavat juutalaisia Puolassa.
Operaatio Reinhard (saks. Aktion Reinhard, Einsatz Reinhard, Aktion Reinhardt tai Einsatz Reinhardt) oli koodinimi, joka annettiin kansallissosialistien suunnitelmalle tuhota 2,2 miljoonaa Puolan kenraalikuvernementissa asuvaa juutalaista. Operaatiossa tuhottiin noin 1 700 000 ihmistä, joista useimmat olivat juutalaisia.
Toteutus

Operaatio nimettiin todennäköisesti SS-Obergruppenführer Reinhard Heydrichin mukaan, joka vastasi juutalaiskysymyksen lopullisesta ratkaisusta. Lopullinen ratkaisu tarkoitti Saksan valtaamissa Euroopan maissa asuvien juutalaisten suunnitelmallista murhaamista. Lopullisen ratkaisun toteutustavoista keskusteltiin Wannseen konferenssissa. Operaation toteuttamiseksi perustettiin kolme uutta suurta tuhoamisleiriä kaasukammioineen: Treblinka, Sobibór ja Bełżec. Ns. Höflen sähkeen perusteella operaatioon kuului myös Majdanek. Näillä leireillä tuhottiin ainakin 1,4 miljoonaa ihmistä kaasukammioissa.
Tuhoamisleirien rakentaminen aloitettiin 1. marraskuuta 1941. Valitut paikat sijaitsivat itäisessä Puolassa lähellä Valko-Venäjän ja Ukrainan rajoja sekä päärautateitä, mikä helpotti uhrien kuljetusta. Alueet olivat harvaan asuttuja, jotta leirit pysyisivät mahdollisimman salassa. Uhreille kerrottiin, että heidät vietiin itään uudelleenasutettaviksi.
Operaatio Reinhard suunniteltiin tekemään juutalaisten tappamisesta tehokkaampaa, mekaanisempaa ja ”humaanimpaa”. Aikaisemmin massamurhissa oli käytetty muun muassa ampumista, mikä altisti toteutuksesta vastanneet Einsatzgruppe-miehet liian raskaan henkisen paineen alle. Tämän vuoksi ihmisten joukkomurhaamisesta tehtiin eräänlaista teollisuutta, mitä voidaan pitää ennennäkemättömänä ihmiskunnan historiassa.
Tuhoamisleireillä uhrien kaasuttaminen ja ruumiiden hävittäminen oli viety sujuvuudessa huippuunsa. Aluksi ihmiset luovuttivat tavaransa ja arvoesineensä, joista tuli Saksan valtion omaisuutta. Sitten ihmiset riisuutuivat, naisilta ajeltiin hiukset ja heidät ahdettiin kaasukammioon tiiviisti, jotta sisään jäisi mahdollisimman vähän hengitysilmaa. Siten uhrit saatiin tapetuiksi 10–15 minuutin kuluessa kaasuhanojen avaamisesta.  Ruumit tarkastettiin tämän jälkeen ja mm. kultahampaat vedettiin uhreilta suusta  pois. Operaation alkuvaiheessa ruumiit haudattiin valtaviin joukkohautoihin, mutta tästä syntyi monenlaisia ongelmia. Myöhemmässä vaiheessa ruumiit poltettiinkin heti kaasuttamisen jälkeen tilapäisissä ”krematorioissa”. Myös aiemmin haudatut ruumiit kaivettiin mahdollisuuksien mukaan ylös ja hävitettiin.lähde?
Tuhoamisleirien rakenne oli miltei identtinen. Vastaanottoalueella sijaitsivat riisuutumisparakit, joista juutalaiset johdettiin kapeaa piikkilanka-aitojen reunustamaa käytävää pitkin tuhoamisalueen kaasukammioihin. Toisin kuin Auschwitzissa sähköaitoja ei ollut. Operaatio Reinhardin leirien oli tarkoituskin olla väliaikaisia toisin kuin Auschwitzin, joka oli alun perinkin keskitysleiri, joissa etenkin terveet miehet hyödynnettiin ennen tappamista työvoimana.
Kolmella tuhoamisleirillä menetti henkensä noin kaksi miljoonaa juutalaista. Heidän omaisuuttaan takavarikoitiin noin 178 045 960 silloisen Saksan markan arvosta. Potista veivät osansa myös yksittäiset SS-miehet ja vartijat. Operaatio päättyi marraskuussa 1943.
Johtoporras

Operaatio Reinhardin johdossa oli SS-Gruppenführer Odilo Globocnik, jonka oli nimittänyt Heinrich Himmler. SS-Sturmbannführer Hermann Höfle oli vastuussa kuljetusten, tuhoamisleirien ja uhrien omaisuuden keräämisen organisoinnista. Polizei-Kriminalkommissar Christian Wirth ja hänen eutanasiaohjelmansa (Aktion T4) miehet muodostivat teloitusjoukkojen ytimen itäisen Puolan tuhoamisleireillä. Leirien vartijat olivat neuvostoliittolaisia sotavankeja ja etenkin Treblinkassa ukrainalaisia, joiden esimiehinä saksalaiset toimivat.
Operaation päämaja sijaitsi Lublinissa, jossa uhrien vaatteet ja omaisuus myös lajiteltiin.
Aiheesta muualla

Aktion Reinhard (englanniksi)
| n k Holokausti |
| --- | --- |
Taustoja:  antijudaismi  antisemitismi  eugeniikka  juutalaiset  kansallissosialismi  keskitysleiri  propaganda  rasismi  selkäänpuukotusteoria  Siionin viisaiden pöytäkirjat 
Natsien juutalaisvainot:  ali-ihminen  der ewige Jude  Einsatzgruppen  ghetot: Krakova, Łódź, Varsova  joukkomurhat: Babyn Jar, Biķernieki, Jedwabne, Liepāja, Paneriai, Rumbula, Odessa  keltainen daavidintähti  Kristalliyö  Madagaskar-suunnitelma  Nürnbergin lait 
Keskitysleirit:  Auschwitz  Bergen-Belsen  Buchenwald  Kaiserwald  Majdanek  Mauthausen  Muselmann  Ravensbrück  Sachsenhausen  Stutthof  Theresienstadt  Luettelo natsien keskitysleireistä  Kapo  leirien naisvartijat  vankitunnukset 
Holokausti:  Wannseen konferenssi  Lopullinen ratkaisu  Operaatio Reinhard  Aktion T4  Arbeit macht frei  tuhoamisleiri  kaasukammio  Zyklon B  Sonderkommando  Birkenau  Bełżec  Chełmno  Sobibór  Treblinka  kuolemanmarssit  Suomen juutalaisluovutukset 
Muut uhrit:  homoseksuaalit  Jehovan todistajat  kommunistit  romanit  slaavit  toisinajattelijat 
Vastarinta:  gheton kansannousu  Varsovan geton kansannousu  ŻOB  ŻZW  heinäkuun 20. päivän salaliitto 
Uhreja ja auttajia:  Corrie ten Boom  Adam Czerniaków  Anne Frank  Miep Gies  Petr Ginz  Albert Göring  Janusz Korczak  Giorgio Perlasca  David Rapoport  Oskar Schindler  Edith Stein 
Vastuulliset:  Viktors Arājs  Karl Brandt  Adolf Eichmann  Odilo Globocnik  Reinhard Heydrich  Heinrich Himmler  Adolf Hitler  Rudolf Höss  Friedrich Jeckeln  Josef Mengele  Julius Streicher  Gestapo  Natsi-Saksa  SS 
Holokaustin jälkeen:  Beriha  Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit  holokaustin kiistäminen  holokaustin muistaminen  Nürnbergin oikeudenkäynnit  Nürnbergin säännöstö  Simon Wiesenthal -keskus  Vanhurskaat kansakuntien joukossa 
Muistomerkkejä:  Yad Vashem  Euroopan murhattujen juutalaisten muistomerkki  Mémorial des Martyrs de la Déportation  Apua anovat kädet 
Operaatio Reinhardiin liittyvä sähke, jossa luetellaan tuhoamisleireillä kuolleiden määriä.
Operaatio Reinhardin johtaja Odilo Globocnik.
Luettelo pikkuplaneetoista: 369001–370000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
369001:stä ja päättyen 370000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Optimointi

Optimointi tarkoittaa optimiarvon tai -määrän, tai yleisemmin parhaan vaihtoehdon etsimistä. Erikoistapauksia tästä ovat muun muassa:
Matemaattinen optimointi, optimointiteoriaan liittyvä matemaattinen käsite
Ohjelman optimointi, tietotekniikassa ohjelmakoodin laatuun liittyvä käsite
Verkkosivujen optimointi, verkkosivujen kävijämäärän saaminen mahdollisimman suureksi. Tähän liittyvät muun muassa:
Hakukoneoptimointi, toimenpiteitä verkkosivun tai verkkosivuston sijoituksen parantamiseksi hakukoneiden hakutulosten luettelossa
Sosiaalisen median optimointi, toimenpiteitä kävijöiden houkuttelemiseksi verkkosivuille sosiaalisen median avulla
Pareto-optimointi, peliteoreettinen kriteeri joka viittaa tilanteeseen  jossa kenenkään asemaa ei voida parantaa huonontamatta jonkun muun asemaa
Optimaatit

Optimaatit (lat. optimates, "parhaat") oli Rooman tasavallan aikainen ylimyspuolue. He pyrkivät rajoittamaan kansankokousten valtaa ja vahvistamaan harvainvaltaista senaattia. Kansankokouksiin turvannutta ryhmittymää puolestaan kutsutaan populaareiksi.
Optimaatit ei ollut poliittinen puolue nykymerkityksessä, vaan hajanaisempi ryhmittymä. Kuuluisia optimaateiksi luettuja poliitikkoja olivat esimerkiksi Cicero, Sulla, Cato vanhempi, Titus Annius Milo ja Marcus Junius Brutus. Pompeius oli useimmiten optimaattien puolella, vaikka asettuikin heitä vastaan ensimmäisen triumviraatin aikana.
Opus (Elis)

| Opus> Ὀποῦς |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Elis, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Elis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Opus (m.kreik. Ὀποῦς, Opūs tai Opous) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Eliin maakunnassa Kreikassa.
Opus sijaitsi Eliin vuoristosalueella eli Akroreiassa. Alueella oli myös Opus-niminen joki, joka oli mahdollisesti Peneioksen sivujoki. Kaupungin sijaintia ei kuitenkaan tunneta tarkasti.
Spartalaisten tiedetään vallanneen Opuksen peloponnesolaissodan lopulla 400-luvun eaa. loppupuolella. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Opūntios (Ὀπούντιος).
Luettelo pikkuplaneetoista: 352001–353000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
352001:stä ja päättyen 353000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 356001–357000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
356001:stä ja päättyen 357000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.