stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Torger Enckell

Torger Carolus Enckell (22. huhtikuuta 1901 Kurkijoki – 1. toukokuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1924. Enckell kuului 1920-luvulta lähtien suomenruotsalaisen modernismin huomattaviin edustajiin.
Enckell opiskeli vuosina 1919–1921 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Alvar Cawénin johdolla ja teki opintomatkoja Pariisiin ja Roomaan vuosina 1925–1926. André Derainin tiedetään olleen hänelle yksi tärkeä taiteellinen esikuva. Enckellin maalauksille on ominaista välittömyys ja intiimiys sekä varhaisvuosien jälkeen kolorismiin ja ranskalaisen värimaalauksen tyyliin suuntautunut vahva värien käsittely. Enckellin maalausten keskeisen osan muodostavat henkilötutkielmat, muotokuvat ja omakuvat, mutta teosten aiheina on myös maisemia ja asetelmia. Piirustuksilla ja grafiikalla on lisäksi tuotannossa merkittävä osa.
Enckell oli yksi vuonna 1956 syntyneen Prisma-taiteilijaryhmän perustajajäsenistä, ja hän osallistui ryhmän kaikkiin yhteisnäyttelyihin. Ryhmän muita jäseniä olivat Yngve Bäck, Gösta Diehl, Ragnar Ekelund, Unto Pusa, Sigrid Schauman ja Sam Vanni. Enckell toimi vuosina 1958–1963 myös maalauksen opettajana Vapaassa taidekoulussa, viimeiset kolme vuotta koulun rehtorina.
Enckell palkittiin vuonna 1962 Pro Finlandia -mitalilla.
Enckellin vanhemmat olivat professori Karl Enckell (1853–1937) ja Vesta Charlotta Edgren (1871–1947), ja hänen veljiään olivat kirjailijat Olof Enckell (1900–1989) ja Rabbe Enckell (1903–1974). Kuvataiteilija Carolus Enckell (1945–2017) oli Enckellin lapsi.
Kirjallisuutta

Enckell, Carolus – Lammi Teija – Nummelin, Esko (toim.) 2011. Torger Enckell. Porin taidemuseon julkaisuja 111. ISBN 978-952-5648-30-0
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Oscar Enckell
Aiheesta muualla

Oscar Enckell Kansallisbiografiassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Edward Grey

Edward Grey
Edward Grey, arvonimeltään 1st Viscount Grey of Fallodon Bt (25. huhtikuuta 1862 – 7. syyskuuta 1933), oli Ison-Britannian ulkoministeri ja tunnettu ornitologi. Hän ilmeisesti keksi ajatuksen Kansainliitosta, jonka perustamista Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson ryhtyi sittemmin innokkaasti ajamaan.
Poliittinen ura

Grey valittiin Yhdistynen kuningaskunnan parlamenttiin vuonna 1885. Hän toimi Ison-Britannian ulkoministerinä 1905–1916, mikä on Ison-Britannian kaikkien aikojen pisin yhtäjaksoinen ulkoministerin virkakausi. Virkakautta leimasivat kansainväliset kriisit ja suurvaltojen kilpavarustelu. Hän luotti vahvasti siihen, että erimielisyydet ja kriisit voidaan ratkaista diplomaattisin keinoin.
Parlamentin ylähuoneessa hänen arvonimensä oli Viscount Grey of Fallodon, titteli minkä käyttö päättyi hänen kuolemaansa. Hän toimi myös Ison-Britannian Yhdysvaltain suurlähettiläänä 1919–1920. Ylähuoneessa Grey jatkoi aktiivisesti poliittista toimintaansa ylähuoneen liberaalien johtajana 1923–1924 huolimatta heikkenevästä näöstään.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Saksan keisari Vilhelm II esitti varsin hyökkäävänsävyisiä lausuntoja. Esimerkiksi vuonna 1908 keisari totesi, ettei Saksan kansa suhtaudu Isoon-Britanniaan kovinkaan suopeasti. Grey totesi tällöin, että "on todella vaikeaa turvata Euroopan rauhaa pitempään kuin viideksi vuodeksi." Tämä lause osoittautui profeetalliseksi. Hän on ehkä parhaiten tunnettu eräälle ystävälleen sanomastaan huomautuksesta, juuri ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä katsellessaan valojen sytyttämistä toimistonsa ulkopuolisella kadulla: "Valot tulevat sammumaan kaikkialla Euroopassa; emme tule näkemään niiden syttymistä enää meidän elinaikanamme."
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edward Grey Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Elimäki

| Elimäki Elimä> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kouvola |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Elimäen kirkko.
Sijainti:  60°43′15″N, 026°27′05″E
Lääni:  Etelä-Suomen lääni
Maakunta:  Kymenlaakson maakunta
Seutukunta:  Kouvolan seutukunta
Kuntanumero:  044
Hallinnollinen keskus:  Elimäen kirkonkylä
Perustettu:  –
– emäpitäjä:  Pyhtää
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Kouvola Anjalankoski Jaala Kuusankoski Valkeala Elimäki
– syntynyt kunta:  Kouvola
Pinta-ala:  391,74 km²  (1.1.2008)
– maa:  387,47 km²
– sisävesi:  4,27 km²
Väkiluku:  8 199   (31.12.2008)
– väestötiheys:  21,16 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  17,9 %
– 15–64-v.:  63,3 %
– yli 64-v.:  18,8 %
Elimäki (aik. myös Elimä, ruots. Elimä) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Kymenlaaksossa ja on nykyisin osa Kouvolaa. Sen väkiluku oli lakkautushetkellä 8 199 henkeä. Elimäki oli pääosin maaseutumainen kunta, jonka asukkaista vajaat kaksi kolmannesta asui taajama-alueella. Kunnan suurin taajama oli Koria, joka sijaitsee Kymijoen varrella vastapäätä Kouvolaa, sekä kirkonkylä. Elimäki oli kunnan lakkautushetkellä väkiluvultaan Suomen 134. suurin ja Kymenlaakson seitsemänneksi suurin kunta.
Elimäen naapurikunnat olivat Anjalankoski, Iitti, Kouvola, Kuusankoski, Lapinjärvi, Pyhtää, Ruotsinpyhtää (nyk. osa Loviisaa) ja Valkeala.
Elimäki, Anjalankoski, Jaala, Kouvola, Kuusankoski ja Valkeala liittyivät yhdeksi suurkunnaksi vuoden 2009 alussa. Kaupungin nimeksi tuli Kouvola ja asukasluvuksi lähes 90 000. Entisen Elimäen kunnan alue eli Elimäen suuralue on yksi Kouvolan kuudesta suuralueesta. Vuonna 2015 siellä oli 7 900 asukasta.
Väestö > Väestönkehitys

| Elimäen väestönkehitys 1980–2015 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 8 210 | 8 210 |
| 1985 | 1985 |    | 8 469 | 8 469 |
| 1990 | 1990 |    | 8 598 | 8 598 |
| 1995 | 1995 |    | 8 621 | 8 621 |
| 2000 | 2000 |    | 8 594 | 8 594 |
| 2005 | 2005 |    | 8 346 | 8 346 |
| 2008 | 2008 |    | 8 198 | 8 198 |
| 2015 | 2015 |    | 7 900 | 7 900 |
Lähde: Tilastokeskus.
Vuoden 2015 väkiluku koskee nykyistä Elimäen suuraluetta, joka kattaa kokonaan entisen Elimäen kunnan alueen.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2000 lopussa Elimäellä oli 8 594 asukasta, joista 5 684 asui taajamissa, 2 884 haja-asutusalueilla ja 26:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Elimäen taajama-aste oli siten 66,3 %. Elimäen taajamaväestö jakautui kahden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2000) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Koria* | 4 073 |
| 2 | Elimäen kirkonkylä | 1 611 |

Kunnan keskustaajama on lihavoitu. 
Korian taajama kuului suurimmilta osin Elimäkeen, mutta Kymijoen itäpuolinen alue (Tammiranta) kuului Kuusankoskeen.
Historia

Pyhtään seurakuntaan kuuluneen Elimäen ensimmäinen kappelikirkko on rakennettu luultavasti 1570-luvulla. Kappeli sijaitsi nykyään kuivatetun Elimäenjärven etelärannalla lähellä nykyistä Elimäen kirkkoa. Nykyinen kirkko valmistui 1638. Sana Elimäki pohjautuu saamelaiskieliin, jossa sanan alkuosa viittaa ”ylhäällä olevaan”.
Ruotsin kuningas Kaarle IX menetti hevosensa Kirkholman taistelussa, joka käytiin Ruotsin ja Puolan armeijoiden välillä lähellä Riikaa vuonna 1605. Ratsumestari Henrik Wrede antoi hänelle oman hevosensa ja siten todennäköisesti pelasti kuninkaan hengen. Wrede itse kuoli taistelussa. Kiitollisena henkensä pelastamisesta kuningas Kaarle IX lahjoitti Wreden leskelle Gertrud von Ungernille laajan läänityksen nykyisen Elimäen kunnan alueelta. Tämän lahjoituksen myötä Wreden suku nousi alueen voimasuvuksi. Vuonna 1649 maat siirtyivät edelleen ratsumestarin pojalle Kasper Wredelle ja myöhemmin edelleen de la Gardie -suvulle. Wrede af Elimän aatelissuku sai vapaaherrallisena sukuna Suomen Ritarihuoneen järjestysnumeron 2.
Anjalan evankelis-luterilainen seurakunta erotettiin itsenäiseksi seurakunnaksi Elimäestä vuonna 1863. Elimäen naapurikunnat olivat kunnan lakkautushetkellä Anjalankoski, Iitti, Kouvola, Kuusankoski, Lapinjärvi, Ruotsinpyhtää ja Valkeala.
Elimäen talonpoikaislevottomuudet vuosina 1772–1774 johtuivat epäoikeudenmukaisiksi koetuista päivätöistä. Liikehdintään osallistui toistasataa kartanoiden alustalaistalonpoikaa. Kruunu vangitsi heistä monia, mutta lopulta suurin osa heistä selvisi varoituksella.
Peippolan kartanon omistaja Emil sekä Mustilan kartanon omistajat Ernst ja Wilhelm af Forselles allekirjoittivat Elimäen kansakoulun perustamisasiakirjan 31. toukokuuta 1864.
Elimäelle perustettiin Suomen ensimmäinen kunnanvaltuusto vuonna 1868.
Vaakuna

Elimäen vaakunan hopeisessa yläkentässä on kuvattu musta, takajaloilleen noussut, kruunupäinen hevonen, jonka kruunu, kaviot,suitset ja satula ovat kultaa. Punaisessa alakentässä on kaksi hopeista päivätyökapulaa ristissä ja niiden yläpuolella hopeinen neliapila. Ratsuhevonen liittyy Elimäen historiaan Wrede-suvun kautta. Päivätyökapulat viittaavat torpparilaitokseen. Apilanlehti symboloi maanviljelyä, joka on kunnan pääelinkeino. Elimäen vaakuna on ollut käytössä vuodesta 1951, ja sen on suunnitellut Eero-Eetu Saarisen aiheiden pohjalta Gustaf von Numers.
Nähtävyydet ja tapahtumat

| Kouvolan Elimäen ja Kouvolan Elimäen Korian nähtävyydet ja tapahtumat> nimi | Kouvolan Elimäen ja Kouvolan Elimäen Korian nähtävyydet ja tapahtumat> paikkakunta | Kouvolan Elimäen ja Kouvolan Elimäen Korian nähtävyydet ja tapahtumat> paikka | Kouvolan Elimäen ja Kouvolan Elimäen Korian nähtävyydet ja tapahtumat> aika | Kouvolan Elimäen ja Kouvolan Elimäen Korian nähtävyydet ja tapahtumat> osoite | Kouvolan Elimäen ja Kouvolan Elimäen Korian nähtävyydet ja tapahtumat>  | Kouvolan Elimäen ja Kouvolan Elimäen Korian nähtävyydet ja tapahtumat>  | Kouvolan Elimäen ja Kouvolan Elimäen Korian nähtävyydet ja tapahtumat>  | Kouvolan Elimäen ja Kouvolan Elimäen Korian nähtävyydet ja tapahtumat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Arboretum Mustila, Mustilan kotikunnas  | Elimäki | Mustila |  |  |  |  |  |  |
| Asuntomessut 12.7.–11.8. | Koria | Pioneeripuisto | 2019 |  |  |  |  |  |
| Elimäen kirkko | Elimäki |  |  |  |  |  |  |  |
| Elimäen kotiseutumuseo | Elimäki |  |  |  |  |  |  |  |
| Elimäen koulumuseo | Elimäki |  |  |  |  |  |  |  |
| Haukkavuori ja Haukkavuoren hiihtokeskus | Elimäki |  | 2014– |  |  |  |  |  |
| Koria-Roll | Koria |  | –2008 |  |  |  |  |  |
| Lasten Pomppupäivä | Elimäki | Löytty | 2014– |  |  |  |  |  |
| Löytty Open Air | Koria |  | –2013 |  |  |  |  |  |
| Moision kartano | Elimäki |  |  |  |  |  |  |  |
Mäntybaari: 
| Pestoomarkkinat | Elimäki |  |  |  |  |  |  |  |
| Pioneerifestivaalit | Koria |  | 2010– |  |  |  |  |  |
| Pioneeripuisto | Koria |  |  |  |  |  |  |  |
| Raavuorisoitto | Koria |  |  |  |  |  |  |  |
| ratasilta | Koria |  | 1925– |  |  |  |  |  |
| rautatiesilta | Koria |  | 1870– |  |  |  |  |  |
| Värälän rauhankivi  | Elimäki |  | 1809– |  |  |  |  |  |
Kylät

Tässä on lueteltu Elimäen rekisterikylät. Niiden perässä on niihin kuuluvat osakylät tai merkittävän kokoiset alueet. Elimäellä oli 15 rekisterikylää.
Hongisto
Mommola
Metsä-Uoti
Hämeenkylä
Joensuu
Moisio
Vähä-Moisio
Mustila
Huitila
Soiniitty
Nappa
Napanrinne
Niinimäki (liitettiin Iitistä Elimäkeen vuonna 1937)
Kukonoja
Peippola
Elimäen kirkonkylä
Teuroinen
Haapala
Mettälä
Rahikkala
Löytty
Jokela
Palokorpi
Mäkiselkä
Lakiasuo
Kulhua
Ratula
Raussila
Soppi
Takamaa
Teutkoski
Koskisto
Villikkala
Porrassuo
Pitkäsilta
Vilppula
Koria
Metsäkulma
Värälä
Kulttuuri > Murre

Elimäen alueella puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Elimäen murre kuuluu kaakkoishämäläisen murteen Iitin ryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Elimäen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunakeitto, uuniliha ja potaattiloota sekä ohrauunipuuro ja rusinasoppa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Moision Kartano
Ratsumestarin perintö : 400 vuotta Elimäen kartanohistoriaa (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Kymenlaakson maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hamina  Kotka  Kouvola  Miehikkälä  Pyhtää  Virolahti 
Entiset kunnat:  Anjala  Anjalankoski  Elimäki  Haapasaari  Jaala  Karhula  Kuusankoski  Kymi  Sippola  Valkeala  Vehkalahti 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Elimäen kirjasto
Elimäen koulu
Moision kartano
Kiinan pistekirjoitus

Xujiahuin puistossa (徐家汇公园) oleva kyltti, jossa teksti on sekä Hanzi-merkeillä että pistekirjoituksena.
Mandariinikiinan pistekirjoitus on sokeille ja heikkonäköisille tarkoitettu kirjoitusjärjestelmä, jota käytetään Manner-Kiinassa. Se perustuu sekä brailleen että pinyiniin, joka on Manner-Kiinan virallinen latinisointijärjestelmä.
Kirjoittaminen

Kiinan pistekirjoituksessa kirjoitetaan äänteitä merkitysten sijasta. Sitä luetaan vasemmalta oikealle, kuten suomea. Standardimuotoiset konsonantit alukkeissa ja vokaalit lopukkeissa ovat kansainvälisen standardi-braillen mukaisia, mutta lisäksi se käyttää venäjän kielen braillesta lainaamaansa ⠟ -merkkiä kuvastamaan ch-, sh- ja zh-äänteitä. Lisäksi käytössä on bopomofosta otettuja merkkejä.
|  | Aluke | Lopuke | Tooni | Tyhjää sanojen välissä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Pistekirjoitus: 
| Pinyin | B | u | ` (neljäs tooni) |  |
Jokainen tavu koostuu kolmesta pistekirjoitusmerkistä: ensin on alkuäänne eli aluke, sitten äänteen loppu eli lopuke ja kolmas merkki kertoo toonin, joskin kolmatta merkkiä ei usein käytetä. Sanojen välissä on tyhjä tila suomen kielen tavoin. Kun sekaannuksen vaaraa ei ole, jotkin alukkeet kirjoitetaan samalla tavoin (esimerkiksi g ja j tai h ja x).
Merkit > Alukkeet mandariinikiinan pistekirjoituksessa

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pinyin | b | p | m | f | d | t | n | l | g/j | k/q | h/x | zh | ch | sh | r | z | c | s |
Braille: 
| Bopomofo | ㄅ | ㄆ | ㄇ | ㄈ | ㄉ | ㄊ | ㄋ | ㄌ | ㄍ ㄐ | ㄎ ㄑ | ㄏ ㄒ | ㄓ | ㄔ | ㄕ | ㄖ | ㄗ | ㄘ | ㄙ |
Merkit > Lopukkeet mandariinikiinan pistekirjoituksessa

lisätään myöhemmin
Merkit > Toonit mandariinikiinan pistekirjoituksessa

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tooni | 1 | 2 | 3 | 4 | neutraali |
| Pinyin | ¯ | ´ | ˇ | ` | (ei mitään) |
| Zhuyin | (ei mitään) | ˊ | ˇ | ˋ | ˙ |
| Braille |  |  |  |  | (ei mitään) |
Aiheesta muualla

Kiinan pistekirjoitusjärjestelmän braille-merkit
Eläinkoe

Yksi Pavlovin koirista Pavlovin museossa (2005). Kuonoon on kirurgisesti liitetty kuolankeräysastia ja putki.
Eläinkokeiden keskeisin tarkoitus on vähentää ihmisten ja eläinten kärsimyksiä ja sairauksia lisäämällä ymmärrystä sairauksista, kehittämällä lääkkeitä tai hoitomenetelmiä ja tutkimalla lisäaineiden ja ympäristökemikaalien haittoja. Eläinkokeita käytetään tilanteissa, joissa tietoa ei saada ihmistä tutkimalla tai halvemmilla solukokeilla tai biokemiallisilla tutkimuksilla.
Euroopassa eläinkokeisiin käytetään vuosittain yli 11 miljoonaa koe-eläintä. Niistä 7 miljoonaa on hiiriä, vajaa 2 miljoonaa rottia ja muita jyrsijöitä.
Eläinkokeiden päätavoitteet

Eläinkokeiden päätavoitteet voidaan jakaa kolmeen pääryhmään. Niitä käytetään sairauksien luonteen selvittämiseen ja sitä kautta lääkkeiden tai muiden hoitojen kehittämiseen. Toiseksi niitä käytetään lääkkeiden ja muiden kemikaalien turvallisuuden varmistamiseen. Kolmanneksi eläinkokeilla pyritään lisäämään ymmärrystä ihmisen ja eläinten elintoiminnoista eli fysiologiasta. Kaksi edellistä ovat pitkälle soveltavaa tutkimusta, viimemainittu on perustutkimusta, joskin pitkällä tähtäimellä sekin pyrkii terveyden edistämiseen. Etenkin kaloilla tehdään myös taloudelliseen toimintaan liittyvää tutkimusta, esimerkiksi rehunhyödyntämistutkimuksia. Kotieläinjalostusta tai ruokintatutkimuksia ei usein pidetä eläinkokeina, vaikka ne eivät periaatteesa eroa niistä mitenkään.
Eläinkokeiden historia

Eläinkokeet alkoivat 1800-luvun alkupuolella, kun käsitykset kemiallisista aineista alkoivat selkiintyä. Espanjalainen toksikologi Mathieu Orfila tutki myrkytyksiä koirakokeissa ja osoitti monet uskomukset vastamyrkyistä vääriksi sekä osoitti, että myrkytyksen uhreista voidaan saada oikeudellisesti päteviä kemiallisia todisteita. Samoihin aikoihin ranskalainen François Magendie alkoi tutkia myrkkyjen kuten strykniinin vaikutusmekanismia ja hänen oppilaansa Claude Bernard tutki monipuolisesti fysiologiaa käyttäen muun muassa sammakoita. Hän muun muassa havaitsi, että hiilimonoksidi (häkä) sitoutuu veren hemoglobiiniin ja että nuolimyrkky kurare vaikuttaa hermon ja lihaksen välissä olevaan  hermo-lihasliitokseen.
Varhaiset eläinkokeet avasivat tien tieteelliselle käsitykselle ihmiselimistön toiminnasta aikaisempien taikauskoisten käsitysten sijaan, ja niistä alkoi ymmärrykseen pohjautuva sairauksien hoito ja lääkkeiden käyttö. Nämä eläinkokeet tehtiin kuitenkin aikana, jolloin enempää anestesiaa kuin kivunlievitystäkään ei tunnettu. Tältä ajalta periytyy ennen muuta Englannissa käytetty sana vivisektio eli elävältä leikkaaminen. Tuon ajan tutkimusselostukset ovatkin karua luettavaa, eikä sellaista missään sivistysvaltiossa enää hyväksyttäisi. Englannissa säädettiinkin vuonna 1876 eläimiin kohdistetun julmuuden kieltävä laki (Cruelty to Animals Act, 1876). Toisaalta samaan aikaan myös kaikki ihmisen leikkaukset, esim. amputaatiot tehtiin ilman anestesiaa ja kivunlievitystä. Ainoa yleisesti käytetty kivunlievitys oli viinaryyppy.
1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa eläinkokeet tulivat tärkeäksi osaksi nykylääketieteen kehitystä. Fysiologiasta voidaan mainita esim.  Pavlovin käyttäytymiskokeet koirilla, josta alettiin ymmärtämään refleksien suuri merkitys. Myöhemmin muun muassa antibioottien kehitys perustui suurelta osalta jyrsijöillä tehtyihin tutkimukseen, muun muassa Alexander Fleming osoitti penisilliinin tehoavan jyrsijöiden infektioihin. Koe-eläinten käyttö lääkkeiden ja kemikaalien turvallisuuden osoittamiseksi lisääntyi 1900-luvun puolivälin molemmin puolin osin onnettomuuksien jälkeen. Ensin  sulfalääkkeet aiheuttivat munuaisvauriokatastrofin 1938, ja syyksi osoitettiin lääkkeen liuotukseen käytetty etyleeniglykoli. Sitten turvalliseksi luultu talidomidi aiheutti raajaepämuodostumia 1958 alkaen. Kesti vähän aikaa, ennen kuin ymmärrettiin sen vaikutuksen kohdistuvan raskauden aikana melko lyhyeen herkkään aikaan, minkä takia sitä ei ensin havaittu rotilla.
Näiden katastrofien jälkeen on annettu täsmälliset kansainväliset ohjeet siitä, kuinka lääkkeet ja kemikaalit on tutkittava, ennen kuin niitä saa antaa ihmisille tai saattaa ihmisiä alttiiksi niille. Tuoteryhmät, jotka on kaikissa sivistysmaissa tutkittava (myös täsmällisesti ohjeistetuissa eläinkokeissa) ovat  lääkkeet, elintarvikkeiden lisäaineet ja torjunta-aineet. Euroopassa lisäksi REACH-lainsäädäntö määrittelee muillekin kemikaaleille tutkimusvelvoitteen, jos niistä suuren tuotantomäärän tai erityisen altistuksen takia arvioidaan olevan vaaraa ihmiselle.
Eläinkokeiden kohteet

Yleisimmin koe-eläin on kala tai hiiri. Tärkeimpiä koe-eläimistä ovat laboratoriohiiri, rotta, kaniini, marsu, koira, ja harvemmin kissa, reesusapina ja lähinnä käyttäytymiskokeissa simpanssi niiden fysiologian samankaltaisuuden vuoksi ihmisen kanssa. Toisaalta lajieroavaisuudet ovat merkittäviä niin aineenvaihdunnassa kuin fysiologiassa, mikä edellyttää eläinkokeiden suorittajalta taitoa ja kriittisyyttä. Tärkeimpiä eläimillä testattavia asioita ovat lääkkeet, rokotteet, kodin kemikaalit, tuholaismyrkyt, erilaiset sairauksien hoitomenetelmät sekä leikkaustekniikat.  Ruoan lisäaineiden tai ihmisiin mahdollisesti kulkeutuvien kemikaalien vaikutuksia eläviin olioihin tai luontoon testataan myös. Geenitekniikka mahdollistaa geneettisesti muunneltujen hiirien kehittämisen erilaisten sairauksien tutkimukseen, esimerkkinä ennenaikaisesti vanhenevat tai perinnöllisiä sairauksia potevat hiiret hoitokeinojen tutkimusta varten.
Eläinkokeita alettiin tehdä 1800-luvun puolessa välissä. Suomessa käytettiin eläinkokeisiin vuosina 2009-2011 vuosittain noin 100 000 eläintä, jossa luvussa ei ole kaloja. Saman verran eläimiä käytettiin tutkimukseen, mutta ei eläinkokeisiin. Tämä tarkoittaa pelkkää lopettamista hyväksytyllä tavalla esim. kudoksien ottamista varten. Kalojen määrä on vaihdellut eri vuosina paljon, vuonna 2011 se oli vain noin 30 000, mutta joinakin aikaisempina vuosina se on ollut paljon suurempi. Kissat ja koirat pitää Suomessa lain mukaan kasvattaa tähän tarkoitukseen. Kissojen käyttö Euroopassa on nykyään 0,03 prosenttia eläimistä.
Eläinkokeet lääketieteen käytössä

Lääketieteen piirissä tutkitaan lääkkeiden ja hoitojen tehoa ja kehitetään niitä edelleen. Niiden perusteella kuitenkin usein tehdään vaikutuksista yliarviointeja, sillä negatiiviset tulokset jätetään julkaisematta. Tämä koskee sekä kliinisiä kokeita että eläinkokeita. Eläinkokeiden perusteella löydetyt 500 aivohalvaukseen tehoavaa hoitoa ovat osoittautuneet tehottomiksi, ja tehokkaita hoitoja ovat vain liuotushoito ja asetyylisalisyylihappo. Aiheesta PLoS Biology -lehdessä julkaistu tutkimuksessa todetaan, että kyseessä on julkaisuharha eli usein raportoidaan vain suuria vaikutuksia ja pienet ja negatiiviset jätetään kertomatta.{viite?} Eläinkokeita ei rekisteröidä Amerikassa ennen tutkimuksen aloittamista, toisin kuin ihmiskokeet, Suomessa jokaiseen eläinkokeeseen pitää hakea lupa ja esittää tutkimussuunnitelma. Negatiivisten tulosten julkaisemiseksi on perustettu lehti Journal of Negative Results.