stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neville Bowles Chamberlain
Elämäkerta > Kenraalin asemassa

Puolitoista vuotta kestäneen toipilasaikansa jälkeen Chamberlain otti Panjabissa komentoonsa 11 000 miehen vahvuisen joukko-osaston, ja samalla hänelle myönnettiin paikallinen prikaatikenraalin arvo. Hän johti useita sotaretkiä paikallisia heimoja vastaan, mistä sai myös kenraalikuvernööriltä kiitokset.
Sepoy-kapinan alkaessa Chamberlain nimitettiin liikkuvan kolonnan päälliköksi tehtävänään kukistaa Panjabissa syttyvät mahdolliset kapinat. Hän kuitenkin luovutti tehtävän pian John Nicholsonille ja liittyi Bengalin armeijan kenraaliadjutanttina Delhin piiritykseen. Chamberlain yritti rohkaista alaisiaan loikkaamalla hevosella yli seinästä, jonka takana kapinallisia piileksi, jolloin vihollisen laukaus osui häneen. Hän toimi vakavasta vammastaan huolimatta syyskuussa jonkin aikaa kenraali Archdale Wilsonin sijaisena piiritysjoukkojen komentajana. Hänestä tuli ansioidensa johdosta Bathin ritarikunnan jäsen ja kuningatar Viktorian aide-de-camp.
Loppuvuonna 1863 Chamberlain otti komentoonsa kaksi prikaatia ja noin 5 600 miestä käsittävän osaston, joka lähti sotaretkelle rajaseudun muslimifanaatikkoja vastaan. Nämä oli vuonna 1858 karkotettu kotiseuduiltaan ryöstelyn vuoksi. Hän sai 20. marraskuuta 1863 taistelussa vamman käsivarteensa ja joutui jättämään komentajuutensa. Samana päivänä Intian varakuningas James Bruce, jaarli Elgin kuoli, ja tämän neuvonantajat päättivät keskeyttää sotaretken. Näin ei lopulta kuitenkaan tapahtunut, ja vahvistuksia saaneet brittijoukot nujersivat muslimijoukot kenraali John Garvockin alaisuudessa.
Toivuttuaan vammastaan riittävästi Chamberlain matkusti pois Intiasta tapaamaan perhettään. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 5. elokuuta 1864. Hän palasi joksikin aikaa Intiaan toimiessaan Edinburghin herttua Alfredin avustajana tämän vieraillessa siellä. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1. toukokuuta 1872.
Chamberlain palasi jälleen Intiaan helmikuussa 1876 ottaakseen vastaan Madrasin armeijan komentajuuden, ja hänet ylennettiin kenraaliksi 1. lokakuuta 1877. Varakuningas Robert Lytton nimitti hänet elokuussa 1878 Afganistaniin lähtevän lähetystön johtajaksi. Valintaan vaikutti se, että hän ja Afganistanin emiiri Šir Ali Khan tunsivat toisensa ennestään. Retkikunta kuitenkin joutui kuitenkin 21. syyskuuta emiirin määräyksestä Ali Masjidin linnakkeen luona Mir Akhorin pysäyttämäksi, eikä sen sallittu jatkaa matkaansa. Tapauksesta syttyi 21. marraskuuta toinen afgaanisota, jonka aikana Chamberlain toimi sotilasviranomaisena hallituksessa. Hän ei ollut täysin yksimielinen sodan toimenpiteistä tai Kandaharin alueen säilyttämisestä brittihallinnassa sen jälkeen. Hänen Madrasin armeijan komentajuutensa päättyi 3. helmikuuta 1881.
Elämäkerta > Myöhempi elämä

Chamberlain poistui Madrasin armeijan komentajuutensa jälkeen Intiasta ja vietti loppuelämänsä Lordswoodissa lähellä Southamptonia. Toisen buurisodan aikana 1899–1902 hän kritisoi ankarasti sodan käyntitapaan liittyneitä asioita. Chamberlain ylennettiin sotamarsalkaksi 25. huhtikuuta 1900.
Chamberlain kuoli 18. helmikuuta 1902 Lordswoodissa. Hänet haudattiin Rownhamsiin lähelle Southamptonia.
Perhe

Chamberlain avioitui kenraalimajuri William Reidin tyttären Charlotte Cuylerin kanssa 26. kesäkuuta 1873. Avioliitosta ei syntynyt lapsia, ja se päättyi vaimon kuolemaan 26. joulukuuta 1896.
Maunu Sinnemäki

Maunu Matti Juhana Sinnemäki (2. helmikuuta 1928 Helsinki – 17. joulukuuta 2006 Joensuu) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.
Sinnemäen vanhemmat olivat rovasti Jussi Sinnemäki ja tämän ensimmäinen puoliso Hilda Astrid Saaninkoski, ent. Ryynänen. Sinnemäki pääsi ylioppilaaksi 1945 Helsingin normaalilyseosta ja valmistui teologian kandidaatiksi 1949. Hänet vihittiin papiksi 1950, ja hän valmistui teologian lisensiaatiksi 1964 sekä humanististen tieteiden kandidaatiksi 1959. Sinnemäki opiskeli Saksassa 1953–1954 ja Union Theological Seminaryssa New Yorkissa 1959–1960.
Sinnemäki oli Paltamon kappalaisena 1954–1955 ja 1956–1962 sekä Pyhäkouluopiston johtajana Järvenpäässä 1955–1956. Hän oli Kristillisen kulttuurin liiton pääsihteerinä 1962–1963, Helsingin yliopiston assistenttina 1963–1964, Helsingissä seurakuntapappina 1965–1967, arkkipiispan sihteerinä 1968–1973 ja Kuusjoen kirkkoherrana 1973–1978, Tikkurilan kirkkoherrana 1979–1983 ja Kirkon ulkomaanasiain keskuksen pääsihteerinä 1983–1991.
Sinnemäki oli Kuopion tuomiokapitulin asessorina 1960–1963 ja Turun tuomiokapitulin asessorina vuodesta 1977. Hän oli kirkon lainsäädännön ja hallinnon uudistamiskomitean sihteerinä 1969–1971, kirkko ja valtio -komitean jäsenenä 1972–1975, piispainkokouksen sihteerinä 1968–1973 ja kirkon ulkomaanasiain toimikunnan sihteerinä 1968–1973.
Teoksia

Rippi ja Uusi testamentti. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 11. Otava 1954
Uusi sisälähetysnäky. Suomen kirkon sisälähetysseura, Pieksämäki 1955
Maan ääriin saakka : kristillisen kirkot nykyhetkellä. Suomen yleiskirkollisen toimikunnan julkaisuja 7. Helsinki 1961, 2. uusittu painos Suomen kirkon sisälähetysseura, Helsinki 1963
Miestä myöten. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1964
Oma elämä : Tietokirja rippikouluikäisille ; kirj. Maunu Sinnemäki, Kaija Siirala, Mirja Rutanen ja Aimo Peltonen ; valokuvat Esa Santakari. Otava 1969
Selvitettävä vyyhti : Valtion ja kirkon suhde suomalaisessa yhteiskunnassa. Kirjapaja, Helsinki 1970
The church in Finland. Otava 1973
Raamatun sitaattisanakirja. Otava 1977, 2. painos 1992
Kyrkan i Finland - The church in Finland - Die Kirche in Finnland ; text Maunu Sinnemäki ; photos Osmo Visuri ; svensk övers. Karin Smedjebacka ; english transl. Ritva Lassila and Gregory Coogan ; deutsche Übers. Leena Nurminen und Christian Daniel. Kirjaneliö, Helsinki 1978
Kaikki on vertausta. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1979
Kauneimmat psalmit : psalmien sanomaa aikamme ihmiselle. Kirjapaja, Helsinki 1980
Elämän eväät. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1981
Kaste ja kummit : opaskirja seurakunnan työntekijöille ; kirj. Pirkko Lehtiö, Pentti Simojoki, Maunu Sinnemäki ; valokuvat Seppo J. J. Sirkka. Lasten keskus, Helsinki 1981
Usko jota tunnustamme. Kirjaneliö, Helsinki 1982
Ankkuri 4, Lukion dogmatiikka ja etiikka ; kirj. Lauha Peltola, Juha Pihkala, Maunu Sinnemäki. Weilin + Göös, Espoo 1983, 3. uud. painos 1985, 4. uud. painos 1987
Kirkot etsivät rauhaa. Kirkon tutkimuskeskuksen julkaisu 7. Otava 1986
Sanan valossa. Karas-sana, Lohja 1986
Ekumeeninen kaleidoskooppi : päiväkirjan lehtiä vuodelta 1986. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1987
Kaste ja usko : kaste luterilaisen ja helluntailaisen käsityksen mukaan ; kirj. Lorenz Grönvik, Maunu Sinnemäki, Toivo Haapala. SLEY-kirjat, Helsinki 1988
Uusi Raamatun sitaattisanakirja. Otava 1994
Sinä täytät minut ilolla. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1995
Elämän vesi : Raamatun sitaatteja selityksineen. Otava 2002
Sana suojelee sinua : Kymmenen käskyn sanoma nykyajan ihmiselle ; pohjana Joensuun seurakunnassa 2001-2002 pidetty esitelmäsarja. Karas-sana, Helsinki 2003
Toimitustöitä

Kirkko Kainuussa 1559-1959 ; toimituskunta Maunu Sinnemäki ym. Kajaani 1959
Kirkko Suomessa ; toimituskunta Aimo T. Nikolainen, Kauko Pirinen, Martti Simojoki ja Maunu Sinnemäki, toimittaja. Weilin + Göös, Helsinki 1968
Körö körö kirkkoon : kaskuja papeista ja kirkollisesta elämänpiiristä ; toim. Maunu Sinnemäki ja Pekka Vihma ; kuv. Heikki Aurell. Weilin + Göös, Helsinki 1970, 2. täyd. painos 1979
Raamattu ja sen kulttuurihistoria 1, Vanha testamentti : Maailman luominen ja vaellusaika ; toimituskunta Svend Holm-Nielsen ym. ; kulttuurihistoriallisten johdantojen kirj. Bent Noack ym. ; suomal. laitoksen asiantuntijat Aarre Lauha, Aimo T. Nikolainen ja Antero Sinisalo ; toim. Maunu Sinnemäki ; kulttuurihistorialliset johdannot ja kuvatekstit suom. Kai Kaila. Otava 1970 (alkuteos Bibelen i kulturhistorisk lys)
Vastuu ja yhteys : Luterilaisen maailmanliiton viidennen yleiskokouksen asiakirjoja ; esipuheen kirj. Martti Simojoki ; selittävät johdannot kirj. Mikko Juva ; suom. Aaro Hurskainen ; toim. Maunu Sinnemäki. Kirjapaja, Helsinki 1971
Pelastus ja yhteiskunta : kaksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokouksen toimeksiannosta laadittua mietintöä ; alkusanan kirj. Martti Simojoki ; mietinnöt valmistaneiden toimikuntien puheenjohtajat John Vikström ja Paavo Kortekangas ; toim. Maunu Sinnemäki. Kirjapaja, Helsinki 1972
Raamattu ja sen kulttuurihistoria 7, Uusi testamentti : evankeliumit ; toimituskunta Svend Holm-Nielsen ym. ; kulttuurihistoriallisten johdantojen kirj. Bent Noack ym. ; suomal. laitoksen asiantuntijat Aarre Lauha, Aimo T. Nikolainen ja Antero Sinisalo ; toim. Maunu Sinnemäki ; kulttuurihistorialliset johdannot ja kuvatekstit suom. Kai Kaila. Otava 1973 (alkuteos Bibelen i kulturhistorisk lys)
Raamattu ja sen kulttuurihistoria 8, Uusi testamentti : apostolien aika ; toimituskunta Svend Holm-Nielsen ym. ; kulttuurihistoriallisten johdantojen kirj. Bent Noack ym. ; suomal. laitoksen asiantuntijat Aarre Lauha, Aimo T. Nikolainen ja Antero Sinisalo ; toim. Maunu Sinnemäki ; kulttuurihistorialliset johdannot ja kuvatekstit suom. Kai Kaila. Otava 1973 (alkuteos Bibelen i kulturhistorisk lys)
Raamattu ja sen kulttuurihistoria 9, Uusi testamentti : kirjeitä ja näkyjä : hakemisto ; toimituskunta Svend Holm-Nielsen ym. ; kulttuurihistoriallisten johdantojen kirj. Sören Giversen ym. ; suomal. laitoksen asiantuntijat Aarre Lauha, Aimo T. Nikolainen ja Antero Sinisalo ; toim. Maunu Sinnemäki ; kulttuurihistorialliset johdannot ja kuvatekstit suom. Kai Kaila. Otava 1973 (alkuteos Bibelen i kulturhistorisk lys)
Suomen kielen sanakirjat 5, Lentävien lauseiden sanakirja. Otava 1982
Toivoa etsimässä : Luterilaisen maailmanliiton VII yleiskokous Budapestissa 22.7.-5.8.1984 ; toim. Maunu Sinnemäki ; suom. englannista ja saksasta Anna-Maija Nieminen ja Taisto Nieminen. Suomen kirkon seurakuntatoiminnan keskusliitto, Helsinki 1985
Sitaatit ja lentävät lauseet ; toimittaneet Jarkko Laine ja Maunu Sinnemäki. Otava 1992
Ydinsanoja ; koonnut Maunu Sinnemäki. Edita, Helsinki 2002
Aiheesta muualla

Kristinusko ja moraali, Pertti Hemanuksen kanssa keskustelevat teol. lis. Maunu Sinnemäki ja pastori Heikki Castrén, ohjelma esitetty 1.1.1968, Yle Elävä arkisto
Megacerops

| Megacerops |
| --- | --- |

 Eoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  †Brontotheriidae
Suku::  †Megacerops  Leidy, 1870
Synonyymit
 Ateleodon Schlaikjer 1935  Brontotherium Marsh 1873  Haplacodon Cope 1889  Miobasileus Cope 1873  Titanops Marsh 1887  Titanotherium Leidy 1852 
Lajit
 †M. coloradensis (tyyppilaji)  †M. curtus  †M. hatcheri  †M. kuwagatarhinus  †M. osborni  †M. platyceras 
Katso myös
   Megacerops Wikispeciesissä   Megacerops Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Megacerops (”myrskyhevonen”) oli voimakas kavioeläimiin kuulunut sarvikuonomainen nisäkässuku, jonka lajit elivät myöhäisellä eoseenikaudella.
Piirteet

Megaceropsin nikamissa oli olkapäiden kohdalla erityisen pitkät luuharjat, jotka tukivat vahvoja niskalihaksia. Niitä tarvittiin kannattelemaan painavaa päätä. Sen kuonon päällä oli suuri, Y-kirjaimen muotoinen luusta muodostunut lapiomainen uloke, joka oli ehkä tarkoitettu taisteluun kilpailijoita ja petoja vastaan. Megaceropsilla oli ehkä nykyajan kirahvien tapaan pitkä kieli, jolla se saattoi tarttua muuten ulottumattomissa olevaan ruokaan.
Megacerops oli jopa 2,5 metriä korkea hartioiden kohdalta, ja saattoi painaa 4,5 tonnia.
Elintavat

Monissa brontoteerejen luurangoissa näkyy katkenneita luita, eikä siihen aikaan ollut muita sellaisa vammoja aiheuttavia eläimiä, mikä tukee käsitystä että nämä isot eläimet, ottivat yhteen rajusti paritteluaikana naaraista taistellen.
Megaceropsit luultavasti vaelsivat laumoina metsissä riipien puiden lehtiä kumimaisilla huulillaan. Sen jälkeen se rusensi lehdet suurilla poskihampaillaan. Kun ilmasto muuttui ja puiden väistyen ruohon tieltä, Megacerops hävisi sukupuuttoon.
Löydöt

Megaceropsin fossiileja löydetään yleisesti ylätasankojen reunoilta, jotka aiemmin ovat olleet vuoristoalueita, kuten Etelä-Dakotasta ja Nebraskasta. Kun alueella asuneet sioux-intiaanit löysivät valtavia Megaceropsin jäänteitä maasta, he uskoivat niiden tulleen myyttisestä olennosta, jotka laukkasivat pilvien päällä ja aiheuttivat myrskyjä, joita he siten kutsuivat ”myrskyhevosiksi”. Megaceropsit vaeltelivat silloin muodostumassa olleiden Kalliovuorten aluskukkuloilla, joka silloin oli vulkaanista aluetta. Silloin tällöin tulivuorenpurkaus saattoi haudata Megacerops-laumoja tuhkaan, minkä takia suuri osa niiden luista on löydetty tuhkan seasta.
M. coloradensis
Kuvaus taistelevista uroksista
Mika-Matti Tahvanainen

| Mika-Matti Tahvanainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Mika-Matti Tahvanainen
Syntynyt: 9. tammikuuta 1970 (ikä 54) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Mikkis
Pituus:  195 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1988–1997 1997–1999 1999–2000:   Pantterit / New Wave  Tapiolan Honka  Torpan Pojat
Maajoukkueet
1992–1997:   Suomi
Ottelut (pisteet):  54 (335)
Aiheesta muualla
FIBA
Mika-Matti Tahvanainen (s. 9. tammikuuta 1970 Helsinki) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän voitti Suomen cupin vuonna 1995 kasvattajaseuransa Panttereiden joukkueessa ja osallistui samana vuonna EM-kilpailuihin Suomen maajoukkueessa.
195-senttinen Tahvanainen edusti Korisliigassa Panttereita (Helsinki), Tapiolan Honkaa (Espoo) ja Torpan Poikia (Helsinki).
Tahvanaisen poika Joonas Tahvanainen on myös koripalloilija.
Saavutukset > Henkilökohtaiset saavutukset

Korisliigan vuoden pelaaja 1997
Korisliigan paras kuudes pelaaja 1992
Saavutukset > Joukkuesaavutukset

SM-hopeaa 1992 ja 2000
SM-pronssia 1989 ja 1998
Suomen cup-mestaruus 1991 ja 1995
Melankolian anatomia

Melankolian anatomia, täydelliseltä nimeltään The Anatomy of Melancholy, What it is: With all the Kinds, Causes, Symptomes, Prognostickes, and Several Cures of it. In Three Maine Partitions with their several Sections, Members, and Subsections. Philosophically, Medicinally, Historically, Opened and Cut Up., on Robert Burtonin kirjoittama vuonna 1621 julkaistu teos.
Päällisin puolin toes vaikuttaa lääketieteen oppikirjalta, jossa Burton soveltaa laajaa osaamistaan skolastisesti melankolian käsittelyyn.
Vaikka teos on kirjoitettu lääketieteellisen tekstin muotoon, on se myös sui generis tieteellisenä tai filosofisena teoksena. Burton käsittelee asiaa huomattavan laajasti ja käyttää melankoliaa linssinä, jonka läpi ihmisten tunteita ja ajatuksia voidaan analysoida. Teos käsittelee muun muassa ruuansulatusta, peikkoja ja Amerikan maantiedettä.
Burton kirjoitti teoksesta yhteensä viisi eri versiota. Siitä huolimatta teos on usein myyty loppuun, erityisesti vuosina 1676–1800. Alkuperäistä käsikirjoitusta ei ole säilynyt, joten nykyiset painokset ovat enemmän tai vähemmän tarkkoja jäljennöksiä, aiemmin julkaistuista painoksista.
Aiheesta muualla

The Anatomy of Melancholy Gutenbergissä
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Anatomy of Melancholy
Käännös suomeksi
Michael Diana

Michael Diana Big Apple Convention-tapahtumassa New Yorkissa 2009
Michael ”Mike” Diana (s. 1969) on yhdysvaltalainen underground-sarjakuvataiteilija ja piirtäjä, joka tuli tunnetuksi saadessaan 1994 ensimmäisenä taiteilijana Yhdysvalloissa tuomion säädyttömän materiaalin julkaisemisesta, markkinoinnista ja levittämisestä. Pitkähkön oikeustaistelun seurauksena yksi syytteistä kumoutui, mutta kaksi pysyi voimassa korkeimman oikeuden päätettyä olla ottamatta asiaa käsiteltäväkseen.
Tuotanto ennen tuomiota

Diana osti 1986 videokameran ja alkoi tehdä splatter-elokuvaa näkemiensä kauhuelokuvien innoittamana. Hän käytti nuorempia sisaruksiaan näyttelijöinä. Floridan Largossa kuvattu Bloodbrothers valmistui 1989. Kaksi vuotta myöhemmin valmistui toinen videoelokuva Baked Baby Jesus. 1991 tai 1992 peitehenkilöllisyyden turvin toiminut Floridan poliisin työntekijä osti postitse kopiot Bloodbrothersista ja Dianan toisesta videoelokuvasta sekä kappaleet hänen Boiled Angel -sarjakuvansa numeroista 7 ja 8. Näitä sarjakuvalehtiään Diana jakeli valokopioituina tiettävästi pääasiassa lähipiirilleen. Katsottuaan elokuvat syyttäjänvirasto ei nähnyt niissä huomautettavaa.
Pidätys ja ensimmäinen tuomio

Diana pidätettiin vuonna 1994, ja floridalainen lautamiehistö totesi hänet syylliseksi säädyttömän materiaalin julkaisemiseen, markkinointiin ja levittämiseen ja sanoi ettei Dianan töillä ole "todellista kirjallista, taiteellista, poliittista tai tieteellistä arvoa." Diana tuomittiin kolmen vuoden ehdonalaiseen rangaistukseen, 3 000 dollarin sakkoihin, sekä maksulliseen koulutukseen ja psykiatrikäynteihin. Hänet alistettiin yllätyskäynneille sen seuraamiseksi, pitäisikö hän hallussaan tai loisiko säädytöntä aineistoa. Lisäksi Diana määrättiin välttämään kanssakäymistä alaikäisten kanssa ja hänelle tuomittiin 1248 tuntia yhdyskuntapalvelua.
Seuranneet oikeustapahtumat

Sarjakuva-alan sananvapautta puolustava Comic Book Legal Defense Fund -järjestö ja American Civil Liberties Union antoivat Dianalle taloudellista ja oikeusapua, kun Diana valitti tuomiostaan turhaan kahdesti osavaltion vetoomustuomioistuimeen. Dianan osapuoli syytti molemmissa tapauksissa oikeutta asiattomasta toiminnasta, mutta yksi kolmesta syytteestä kuitenkin kumottiin: säädyttömän aineiston markkinointi.
Kesäkuussa 1996 tuomari Douglas Baird totesi Dianan Boiled Angel 7- ja Boiled Angel: ATE -sarjakuvalehdet säädyttömiksi ja avoimen loukkaaviksi.
»The evident goal of the appellant's publication is to portray shocking and graphic pictures of sexual conduct so it will be noticed. If the message is about victimization and that horrible things are happening in our society, as the appellant alleges, the appellant SHOULD HAVE created a vehicle to send his message that was not obscene» 
(Tuomari Douglas Baird)
»Valittajan julkaisun ilmeinen tavoite on esittää shokeeraavia ja korostetun havainnollisia, seksiin liittyviä kuvia herättääkseen niillä huomiota. Jos tarkoitus on, kuten valittaja väittää, korostaa uhrien asemaa ja kertoa hirvittäviä asioita tapahtuvan yhteiskunnassamme, hänen OLISI TÄYTYNYT keksiä keino välittää viesti hyväksyttävällä tavalla.»
Toukokuussa 1997 CBLDF ja ACLU, avustajanaan tunnettu sananvapausaktivisti ja asianajaja George Rehdart pyysivät Yhdysvaltain korkeinta oikeutta ottamaan Dianan tapauksen käsittelyyn. Oikeus kuitenkin hylkäsi vetoomuksen "ilman kommentteja". Diana muutti tuomion saatuaan New Yorkiin, jossa suoritti yhdyskuntapalveluaan vapaaehtoistyöllä CBLDF:lle ja on tehnyt sarjakuvia ja muuta taidetta senkin jälkeen.
Meksikonvarpuspöllö

| Meksikonvarpuspöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Varpuspöllöt Glaucidium
Laji::  palmarum
Kaksiosainen nimi
 Glaucidium palmarum  Nelson, 1901 
Katso myös
   Meksikonvarpuspöllö Wikispeciesissä   Meksikonvarpuspöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meksikonvarpuspöllö (Glaucidium palmarum) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Meksikossa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät sekä viljelmät.
Se on kooltaan 13–15 cm. Se on osittain päiväaktiivinen, kuten monet amerikkalaiset varpuspöllöt.
Alalajit

Sillä on kolme alalajia:
Glaucidium palmarum griscomi R. T. Moore, 1947
Glaucidium palmarum oberholseri R. T. Moore, 1937
Glaucidium palmarum palmarum Nelson, 1901
Aiheesta muualla

Meksikonvarpuspöllö (Glaucidium palmarum) BirdLife International Data Zone. (englanniksi)
Mega Man Zero

| Mega Man Zero |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Inti Creates
Julkaisija:  Capcom
Jakelija:  Nintendo eShop
Tuottaja:  Keiji Inafune
Säveltäjä:  Ippo Yamada
Pelisarja:  Mega Man
Julkaistu:  JP 6. huhtikuuta, 2002NA 9. marraskuuta, 2002EU 27. marraskuuta, 2002
Lajityyppi:  Tasohyppely
Pelimuoto:  Yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  Game Boy Advance
Jakelumuoto:  Pelimoduuli ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Mega Man Zero on Capcomin Game Boy Advancelle vuonna 2002 julkaisema tasohyppelypeli ja Zero-sarjan ensimmäinen peli. Pelin kehitti Inti Creates, joka kehitti myöhemmin myös sen jatko-osat. Pelisarjan päähenkilönä on Zero, joka on Mega Man X -sarjasta ennestään tuttu hahmo. Tarina alkaa noin sata vuotta X-sarjan jälkeen, kun hahmo nimeltä Ciel herättää Zeron 100 vuotta kestäneestä unesta. Zero liittyy vastarintaliikkeeseen, joka taistelee Neo Arcadia -nimistä hallitusta vastaan.
Mega Man Zerossa nähtiin paljon asioita, joita ei Mega Manissa ollut aikaisemmin nähty, esimerkiksi uusia aseita ja energiakristalleilla ruokittavia cyber elfejä. Lisäksi jokaisen tehtävän lopussa annetaan aina pistelaskelma ja arvosana pelaajan suorituksesta. Speedrun-harrastajat suosivat tehtävien uutta ”give up” -toimintoa, jonka avulla voi tahallisesti jättää väliin useita tasoja ja läpäistä pelin helpommin ja nopeammin. Toimintoa ei kuitenkaan nähty enää pelisarjan kolmessa seuraavassa osassa, koska sen ajateltiin olevan turha.
Päähenkilöt

Zero – Tohtori Wilyn luoma ja aivan uuden ulkoasun itselleen saanut reploidi, jonka tohtori Ciel herättää henkiin pelin alussa.
Mega Man X (Cyber-elf X) – Tohtori Lightin alun perin luoma reploidi, joka on menettänyt oikean kehonsa ja elää nyt cyber elfin muodossa.
Mega Man X:n kopio (Copy X) – Pelin pääpahis, Neo Arcadian sydämetön johtaja.
Ciel – Cyber elfeihin perehtynyt naistohtori Resistancessa. Hän herättää Zeron henkiin Passy-nimisen cyber elfin avulla ja ohjaa Zeroa pelin aikana.
Copy X:n neljä eliittisoturia – Niihin kuuluvat Sage Harpuia (sähkön mestari), Fighting Fefnir (tulen mestari), Fairy Leviathan (jään mestari) sekä Hidden Phantom (ninjutsun mestari).
Triviaa

Pelillä on ristiriitoja ensimmäisen Mega Man -pelin kanssa, koska jää tehoaa sähköön, sähkö tuleen ja tuli jäähän. NES:n Mega Manissa sähkö tehosi jäähän ja jää taas tuleen. (Elec Man > Ice Man, Ice Man > Fire Man)
Pelin tapahtumien piti alun perin sijoittua Mega Man X5:n jälkeen. Koska X-sarjaa mentiin kuitenkin myöhemmin jatkamaan jopa kahdeksanteen osaan asti, peli sijoittuukin 100 vuotta X-sarjan viimeisen pelin jälkeen.
Keiji Inafune oli alun perin suunnitellut, että pääpahiksena olisikin ollut aito X eikä koko Copy X:ää olisi ollut olemassakaan. Tämän voi päätellä muiden muassa siitä, kun Mega Man X4:n lopussa X kertoo Zerolle selvästi: ”If I become a maverick, you have to take care of me.”
Monia pelisarjan hahmoja on nimetty ranskankielisten sanojen mukaan. Esimerkiksi ”Milan” tarkoittaa ”petolintua” ja ”Ciel” ”taivasta”.
Pelin japanilaisessa versiossa näkyy enemmän verta kuin länsimaisissa julkaisuissa. Vihollisten jatkuvaa veriroisketta pidettiin ilmeisesti Mega Maniin täysin sopimattomana asiana, joten sitä vähennettiin huomattavasti.
Länsimaisessa versiossa myös kuoleminen on vaihdettu tuhoutumiseksi.