Lapuanliike
Lapuanliikkeen vaiheet > Maaliskuu 1930: Toinen kansalaiskokous ja yritys hallita liikettä

Lapualaisten pettymykseksi eduskunta hylkäsi 7. ja 14. maaliskuuta käydyissä äänestyksissä sekä 11. ja 18. maaliskuuta lopullisissa käsittelyissä hallituksen edellisenä syksynä esittämät painovapaus- ja rikoslain muutokset, jotka olisivat helpottaneet puuttumista kommunistilehtien julkaisuun. Lakimuutoksia vastaan äänestivät sosiaalidemokraattien, RKP:n ja STPV:n edustajat. Nämä ryhmät katsoivat rikoslain muutoksen puuttuvan liiaksi kansalaisvapauksiin eivätkä halunneet siirtää painovapauden valvontaa oikeuskanslerille, koska käsiteltävät tapaukset tulisivat olemaan luonteeltaan poliittisia. Eduskunta oli hieman aiemmin hylännyt myös kokoomuksen lakialoitteen suojelulaista, jolla kommunistit olisi poistettu eduskunnasta ja valtuustoista.
Lapuan Seurahuoneella järjestettiin 15. maaliskuuta 1930 toinen, edellistä virallisempi valtakunnallinen kansalaiskokous. Keskusteluun osallistui vain järjestöjen ja kansalaiskokousten valtuutettuja. Kokouksesta oli päätetty Donnerin toimikunnassa jo 26. helmikuuta, mutta se päätettiin pitää vasta, kun eduskunnan päätös olisi tiedossa. Kokouksen ilmapiiri oli alusta saakka jännittynyt, mikä johtui liikkeen maltillisten ja radikalisoituneiden kannattajien välisestä taistelusta. Liikkeen keulakuvat Artturi Leinonen ja Vihtori Kosola korostivat maltillista linjaa. Kenttäväki oli kuitenkin kyllästynyt poliitikkoihin ja toivoi suoraa toimintaa. Radikaaleja olivat muun maussa kauppaneuvos Rafael Haarla, Lapuan kirkkoherra K. R. Kares, rintamamiesliiton K. V. Huhtala ja jääkärimajuri Gunnar von Hertzen. Hilja Riipisen mukaan ”Sanojen aika on ohi. Me vaadimme miesten tekoja.” Kommunistien toimintaa ei poliitikkojen lupauksista huolimatta ollut lakkautettu. Suoran toiminnan kannattajien mielestä ”isänmaallinen kapina” oli parempi kuin ”isänmaaton laillisuus”. Jääkäritkin olivat toimineet aluksi vastoin lakia, mutta silti heidän merkityksensä Suomelle oli ollut suuri. Kokous käsitteli pääasiassa kommunistista lehdistöä, jota ei saatu tukahdutetuksi. Lapualla ärsytti erityisesti Vaasassa ilmestynyt sanomalehti Työn Ääni.lähde?
Kansanliike oli hajoamassa kahtia, mutta kokous päätti kuitenkin lopulta yksimielisellä päätöksellä perustaa kommunismin- ja työmaaterrorinvastaisen kansalaisjärjestön Suomen Lukon, jonka oli tarkoitus koota kattojärjestönä kaikki kommunisminvastaiset tahot. Kommunismia vastaan päätettiin käydä valistuksella, laillisin keinoin ja eduskuntaa painostamalla. Ajatus Suomen Lukosta oli lähtöisin Donnerin toimikunnasta, ja sen esitteli kokoukselle kokoomuslainen kansanedustaja Martti Rantanen. Yhdistyksen 32-jäsenisen valtuuskunnan koollekutsujaksi valittiin Vihtori Kosola ja puheenjohtajaksi Kosolan ehdotuksesta Artturi Leinonen. Järjestön kotipaikaksi nimettiin Lapua, mutta toimisto sijoitettiin Helsinkiin. Suomen Lukon jäsenistö oli pääasiassa maltillisia maalaisliittolaisia ja kokoomuslaisia, suoran toiminnan kannattajia oli vain muutama. Maalaisliitossa toivottiin, että kansanliike kanavoituisi vain hallituksen tueksi. Tosiasiassa rauha oli näennäinen – suoran toiminnan kannattajat eivät innostuneet Suomen Lukon hitaasta yhdistystoiminnasta. Lapuan kokous lähetti Helsinkiin uhkaavansävyisen sähkeen, jossa hallitusta moitittiin siitä, ettei se ollut saanut lakimuutoksia läpi eduskunnassa.