stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhäjärvi (Karkkila)
Maantiede

Pyhäjärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,9 kilometriä ja leveys lounaasta koilliseen 1,0 kilometriä. Saaria ei ole. Karkkilan liikekeskusta sijaitsee järven itäpuolella. Järveä ympäröi kulttuurimaisema, itärannalla on pieni luonnonsuojelualue. Yleisiä uimarantoja on kaksi. Pyhäjärvi on suhteellisen tasasyvyinen, altaan keskivaiheilla sijaitsee kymmenen metrin syvänne ja järven syvin kohta, 10,6 metriä.
Pyhäjärven itärannalle virtaa Saavajoki pohjoisesta Kanta-Hämeen alueelta. Mustionjoki eli Karjaanjoki saa alkunsa Pyhäjärven kaakkoisosan luusuasta. Virta vie etelään Hiidenveden kautta Suomenlahteen.
Pyhäjärven etelä- ja lounaispuolella on useita pieniä vakavesiä, kuten Sontiainen ja Ruuhilampi.
Maatalous ja asutus kuormittavat Pyhäjärveä. Sen ekologinen tila on hyvä, vesitilavuus on 6 438 000 kuutiometriä.
Pyhäjärven kalasto on särkivaltaista. Muita lajeja ovat esimerkiksi ahven, hauki, kiiski, made ja salakka. Kasvillisuutta edustaa muun muassa järviruoko, osmankäämä ja ulpukka.
Pyhäjärvi (23.051.1.001) kuuluu Pyhäjärven-Saavajoen alueeseen (23.051), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Puneliajärven alue (23.05). Pyhäjärvi on laajin Pyhäjärven-Saavajoen alueen kuudesta yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä, seuraavaksi laajimmat ovat Ikainen ja Iso Lautlampi. Valuma-alue sijaitsee Karjaanjoen vesistön pohjoisosassa.
Pyhäjärvi on kolmanneksi laajin Karkkilan noin 60:stä yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä laajempia ovat Onkimaanjärvi ja Vaskijärvi. Vesitilavuudeltaan Pyhäjärvi on yli kaksi kertaa Vaskijärveä suurempi.
Aiheesta muualla

Kalapaikka.net: Pyhäjärven lintutorni
Vahavesi.fi:  Karkkilan historiaa
Pyhäjärvi (Kitee)

| Pyhäjärvi |
| --- | --- |
 Järvinäkymä Uukuniemen kalasatamassa
Valtiot:   Suomi,  Venäjä
Paikkakunta:  Kitee, Parikkala (Suomi)  Karjalan tasavalta (Venäjä)
Koordinaatit:  61°51′43″N, 29°59′41″E
Järvinumero:  04.391.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,6 m 
Rantaviiva:  567,225 km
Pinta-ala:  247,65 km²  206,79 km² (Suomen alueella)
Tilavuus:  1,67 km³
Keskisyvyys:  8,1 m
Suurin syvyys:  27 m
Valuma-alue:  771 km2 
 fiPyhäjärvi 
Pyhäjärvi (ven. Озеро Пюхяяарви) on Suomen ja Venäjän rajalla sijaitseva karu suurjärvi. Sen pinta-ala on 248 neliökilometriä, josta 206,79 neliökilometriä on Suomen alueella. Järven Suomen puoleinen osa sijaitsee Kiteellä ja Parikkalassa, Venäjän puoleinen osa kuuluu Karjalan tasavaltaan. Entisten Kesälahden ja Uukuniemen kuntien kirkonkylät sijaitsevat järven rannalla. Pyhäjärvi on Suomen 21. laajin järvi. Sen vesitilavuus Suomen osalta on noin 1,7 kuutiokilometriä.
Maantiede

Pyhäjärven rantaviiva on melko epäyhtenäinen. Järven pohjoisosan Hummonselkä, Näsöselkä ja Pajarinselkä ovat yhteydessä pääaltaaseen kapean Syrjäsalmen kautta. Suuret selkävedet Syrjäsalmelta etelään ovat Hiekanpäänselkä, Kokonniemenselkä, Kajoonselkä, Taipaleenselkä ja Papinniemenselkä. Rajavyöhykkeellä on Ristinselkä ja Kalattomanselkä. Järven kaakkoisosa sijaitsee Venäjällä. Pyhäjärven syvimmät kohdat sijaitsevat altaan länsiosassa Lentteenselällä ja toisaalta Hiekanpäänselän itäosassa. Noin 3,4 neliökilometriä järven Suomen puoleisesta osasta on yli 20 metriä syvää. Järven Suomen puoleinen osuus on keskimäärin syvempi (noin 8 metriä) kuin Venäjän puoleinen osuus (noin 7 metriä).
Pyhäjärvessä on 363 saarta, joista 25 on alle aarin laajuisia luotoja. Yli hehtaarin laajuisia mutta alle neliökilometrin laajuisia saaria on 57. Yli neliökilometrin laajuisia saaria on 5. Valtaosa saarista on siten pinta-alaltaan aarista hehtaariin. Järven keskiosassa sijaitsee kaksi suurta saarta, Sarvisalo ja Suitsansaari, jonka eteläpuolinen saari on Venäjän alueella. Sarvisaloon on siltayhteys mantereelta.
Pyhäjärvi on niukkaravinteinen nuottaruohotyypin järvi. Sen ekologinen tila on erinomainen ja kemiallinen tila hyvä. Järven Suomen puoleisen osuuden tilavuus on 1 668 750 000 kuutiometriä eli noin 1,67 kuutiokilometriä. Koko järven vesitilavuus on noin kaksi kuutiokilometriä.
Pyhäjärvi kuuluu Vuoksen vesistöön ja laskee pohjoisosistaan Puhoksenkosken kautta Saimaan Oriveteen. Puhoksenkoskessa on vesivoimalaitos. Keskimääräinen pinnankorkeus merenpinnasta on 79,6 metriä.
Pyhäjärvi on samantasoinen sen koillispuolisen Ätäskön kanssa. Järviä yhdistää Juurikkasalmi.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
Convention on the Protection and Use of Transboundary Watercourses and International Lakes: Drainage basin of the Baltic Sea (pdf) First Assessment of Transboundary Rivers, Lakes and Groundwaters in the UNECE region.  17 March 1992. UNECE (United Nations Economic Commission for Europe). Viitattu 24.3.2009. (englanniksi)
Valiant-luokka (sukellusvene)

| Valiant |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  4 500 t (pinnalla) 5 000 t (sukelluksissa)
Pituus:  86,9 m
Leveys:  10,1 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  PWR1 -painevesireaktori 15 MW
Nopeus:  20 solmua (pinnalla) 29 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  103
Aseistus
Meritorjunta:  6 x 21" torpedoputkea
Valiant-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden ydinsukellusveneen muodostama alusluokka.
Suunnittelu

Alusten aseistuksena oli kuusi keulaan asennettua 21 tuuman torpedoputkea, joilla voitiin laukaista Mk8- ja Tigerfish -torpedoita.
Alusten päävoimanlähteenä oli painevesireaktori PWR1.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Valiant | Vickers Shipbuilding and Engineering, Barrow-in-Furness | 21. tammikuuta 1962 | 3. joulukuuta 1963 | 18. heinäkuuta 1966 | palveluksesta 12. elokuuta 1994 |
| HMS Warspite | Vickers | 10. joulukuuta 1963 | 25. syyskuuta 1965 | 18. huhtikuuta 1967 | palveluksesta 1991 |
Paul Wegener

| Paul Wegener |
| --- | --- |
 Wegener vuonna 1916
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1874 Arnoldsdorf, Saksa
Kuollut: 13. syyskuuta 1948 (73 vuotta) Berliini, Saksa
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Paul Wegener (11. joulukuuta 1874 Arnoldsdorf, Saksa – 13. syyskuuta 1948 Berliini, Saksa) oli saksalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Tehtävät |
| --- | --- | --- | --- |
| 1918 | Hamelnin rotanpyydystäjä | Der Rattenfänger von Hameln | Näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja |
| 1920 | Golem: miten hän tuli maailmaan | Der Golem, wie er in die Welt kam | Näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja |
| 1920 | Perämies Holk | Steuermann Holk | Näyttelijä |
| 1920 | Sumurun | Sumurun | Näyttelijä |
| 1921 | Roswolskyn rakastajatar | Die Geliebte Roswolskys | Näyttelijä |
| 1921 | Faaraon vaimo | Das Weib des Pharao | Näyttelijä |
| 1922 | Verihäät Turinissa | Vanina | Näyttelijä |
| 1922 | Ferrante-herttuan loppu | Herzog Ferrantes Ende | Näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja |
| 1922 | Rakkauden kiirastuli | Das Liebesnest | Näyttelijä |
| 1922 | Monna Vanna | Monna Vanna | Näyttelijä |
| 1922 | Lucrezia Borgia | Lucrezia Borgia | Näyttelijä |
| 1923 | S.O.S. kyynelten saari | S O S. Die Insel der Tränen | Näyttelijä |
| 1926 | Sydänverta | The Magician | Näyttelijä |
| 1927 | Kankurit | Die Weber | Näyttelijä |
| 1928 | Alraune – jumalten uhmaaja | Alraune | Näyttelijä |
| 1933 | Hans Westmar | Hans Westmar' | Näyttelijä |
| 1933 | Inge und die Millionen | Inge und die Millionen | Näyttelijä |
| 1934 | Suuren miehen ystävätär | Die Freundin eines grossen Mannes | Ohjaaja |
| 1934 | Isänmaa kutsuu | Ein Mann will nach Deutschland | Ohjaaja |
| 1935 | Nur ein Komödiant | Nur ein Komödiant | Näyttelijä |
| 1936 | Moskova – Shanghai | Moskau – Shanghai | Ohjaaja |
| 1937 | Kiristäjä | Unter Ausschluss der Öffentlichkeit | Ohjaaja |
| 1938 | Salaisessa palveluksessa | In geheimer Mission | Näyttelijä |
| 1939 | Kuolematon sydän | Das Unsterbliche Herz | Näyttelijä |
| 1942 | Suuri kuningas | Der Grosse König | Näyttelijä |
| 1942 | Häät herraskartanossa | Hochzeit auf Bärenhof | Näyttelijä |
| 1943 | Wenn die Sonne wieder scheint | Wenn die Sonne wieder scheint | Näyttelijä |
| 1944 | Zwischen Nacht und Morgen | Zwischen Nacht und Morgen | Näyttelijä |
| 1949 | Der Grosse Mandarin | Der Grosse Mandarin | Näyttelijä |
Valkoisten kansanmurha

Valkoisten kansanmurha on äärioikeiston levittämä salaliittoteoria, jonka mukaan valkoisten olemassaoloa uhkaavat muun muassa maahanmuutto, etnisten ryhmien väliset avioliitot, syntyvyyden lasku ja valkoisiin kohdistettu väkivalta. Valkoiset nationalistit ovat joskus oikeuttaneet väitteellä väkivaltaa muita kansanryhmiä kohtaan.
Disinformaatioon perehtyneen tutkija Niko Pyrhösen mukaan propaganda valkoisten kansanmurhasta on äärimuoto niin sanotusta väestönvaihtoteoriasta. Sen mukaan länsimaiden valkoista väestöä ollaan tietoisesti korvaamassa Lähi-idästä ja Afrikasta tulevilla ihmisillä. Tämän takana on ”globalistinen eliitti” tai juutalaiset. Pyrhösen mukaan väestönvaihtopuheella on yhteys eurooppalaisten oikeistopopulistien retoriikkaan, kun taas valkoisten kansanmurha kuuluu kaikkein radikaaleimpien puheisiin.
Renault Sport Trophy

| Renault Sport Trophy |
| --- | --- |

Luokka:  urheiluautot
Maa:  Eurooppa
Ensimmäinen kausi:  2015
Valmistajia:  1 (talleja 7)
Moottoreiden valmistajat:  Renault
Rengasvalmistaja(t):  M Michelin
Tallien mestari:   Team Marc VDS EG 0,0
Virallinen kotisivu
Renault Sport Trophy -luokan auto.
Renault Sport Trophy on urheiluautosarja, jota organisoi Renault Sport. Sarja perustettiin vuonna 2015 ja se kuuluu osaksi Renault Sport Series -luokkaa. Sarjan kaikki kilpailut ajetaan Euroopassa. Sarjassa jokainen talli kilpailee sääntöjen mukaisilla Renault Sport R.S. 01 -mallin autoilla.
Sarjaan kuuluu kolme eri kilpailulähtöä Endurance, Pro ja Am -luokan kilpailut. Viikonlopun ensimmäinen kilpailu on Endurance lähtö, joka on kestoltaan 70 minuuttia. Kilpailun aikana suoritetaan kuljettajan vaihto. Seuraavana päivänä ajetaan Pro ja Am -luokkien kilpailut. Kausi 2016 jäi sarjan viimeiseksi kaudeksi.
Mestarit

| Kausi | Endurance -luokan mestarit | Eliitti -luokan mestari | Prestige -luokan mestari | Tallien mestari |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 |  Dario Capitanio    David Fumanelli |  Andréa Pizzitola |  Dario Capitanio |  Oregon Team |
| Kausi | Endurance -luokan mestarit | Pro -luokan mestari | Am -luokan mestari | Tallien mestari |
| 2016 |  Markus Palttala    Fabian Schiller |  Pieter Schothorst |  Fabian Schiller |  Team Marc VDS EG 0,0 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renault Sport Trophy Wikimedia Commonsissa
Sarjan viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Renault Sport Trophy
Käännös suomeksi
Pääjohtaja

Pääjohtaja on eräiden yritysten ja laitosten johtajasta käytetty nimitys.
Pääjohtaja-nimitystä on käytetty suuryritysten toimitusjohtajasta. Perinteisesti nimitystä pääjohtaja on käytetty joissakin suurissa yhtiöissä henkilöstä, joka hoitaa sekä hallituksen puheenjohtajan että toimitusjohtajan tehtäviä, tai henkilöstä, jonka alaisena toimii yksi tai useampi varsinainen toimitusjohtaja.[lähde? ]
Eräissä laitoksissa on pääjohtaja. Tällaisia laitoksia ovat mm. Tulli, Metsähallitus ja Kansallisooppera, aiemmin myös Yle.
Johtokunnan puheenjohtajasta käytetään toisinaan nimitystä pääjohtaja. Näin on esimerkiksi Suomen Pankissa.
Pyhien profeetta Sakarian ja vanhurskaan Elisabetin kirkko

| Pyhien profeetta Sakarian ja vanhurskaan Elisabetin kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Savonlinna
Koordinaatit:  61°52′03.6″N, 028°53′22.8″E
Kirkkokunta:  Suomen ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Kuopion ja Karjalan hiippakunta
Seurakunta:  Saimaan ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1846
Suunnittelija:  Louis Visconti
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  uusklassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhien profeetta Sakarian ja vanhurskaan Elisabetin kirkko on Savonlinnan keskustassa sijaitseva profeetta Sakarialle ja vanhurskas Elisabetille pyhitetty ortodoksinen kirkko. Kirkko rakennettiin vuonna 1846 ortodoksiseksi kirkoksi, mutta se myytiin vuonna 1938 luterilaiselle seurakunnalle, jonka käytössä se tunnettiin nimellä Savonlinnan pikkukirkko. Kirkon ostamista varten perustettu Savonlinnan Pikkukirkko -kulttuuriyhdistys osti sen vuonna 2017 luterilaiselta seurakunnalta. Kirkko toimi muutaman vuoden yhdistyksen omistuksessa ekumeenisena tilana, mutta siellä ei ollut säännöllistä jumalanpalvelustoimintaa.
Vuonna 2022 Saimaan ortodoksinen seurakunta teki päätöksen Pikkukirkon ostamisesta ja kirkko palasi takaisin alkuperäiseen käyttöön ortodoksisena kirkkona. Ennen pikkukirkon ostamista seurakunnan käytössä oli vuonna 1959 rakennettu kirkko, jonka seurakunta myi. .
Savonlinnan ortodoksinen kirkko

Puurakenteisen Pikkukirkon rakennutti Savonlinnan ortodoksinen seurakunta. Kirkon suunnittelijaksi mainitaan usein Louis Visconti, mutta todennäköisempänä suunnittelijana pidetään Carlo Viscontia (1774–1852), joka oli menestynyt arkkitehti Pietarissa.. Kirkon piirustukset hyväksyttiin intendenttikonttorissa Helsingissä vuonna 1838. Seurakuntalaiset keräsivät rahaa rakennuskustannuksiin keskuudestaan. Kirkko valmistui vuonna 1845 ja se vihittiin 1846 Pyhän profeetta Sakariaan ja vanhurskaan Elisabetin kirkoksi. Perinne tähän tuli aiemmin Olavinlinnan kuninkaansalissa toimineen ortodoksikirkon suojeluspyhimyksistä. Vuonna 1938 Kuopion ortodoksinen seurakunta myi kirkon ja sen ympärillä olevan tontin Savonlinnan evankelisluterilaiselle seurakunnalle koska varoja kirkon ylläpitoon ei ollut.
Ortodoksikirkon ajalta kirkon sisustuksesta ei ole paljon tietoa. Kirkkoon siirrettin irtaimistoa linnan kirkosta. Samoin on tiedossa, että Savonlinnan venäläiset kylpylävieraat tekivät lahjoituksia kirkon kaunistamiseksi. Kirkon sulkemisen jälkeen irtaimisto siirettiin Sortavalaan, missä se pääosin tuhoutui talvisodan aaikana. Kellotapulissa oli parhaimmillaan seitsemän kelloa. Suurin kello valettu vuonna 1854.
Luterilaisena kirkkona

Savonlinnan kaupunkiseurakunta käytti pikkukirkkoa pääkirkkonaan koko 1940-luvun, kun Savonlinnan tuomiokirkko raunioitui pommituksessa. Pikkukirkossa ovat vuonna 1946 valmistuneet taiteilija Eino Rappin lasimaalaukset kuori-ikkunoissa. Pikkukirkko on peruskorjattu vuosina 1984–1985, jolloin kirkkoon tuli myös ensimmäiset urut. Alkuperäinen ortodoksikirkon alttarin paikka on merkitty kirkon lattiaan messinkilaatalla. Kirkko sai käyttöönsä ensimmäisen alttaritaulun vuonna 2000, tätä ennen alttaritaulun paikalla oli risti. Pikkukirkon alttaritaulu oli 1600-luvulta peräisin oleva jouluaiheinen maalaus, joka kuvaa Kristuksen syntymää. Maalaus on Suomen ortodoksisen kirkon omistama.
Kirkon myynti takaisin ortodokseille

Savonlinna–Säämingin evankelisluterilainen seurakunta ilmoitti  2012 vuoden alussa päätöksestä myydä Pikkukirkko takaisin Suomen ortodoksiselle kirkolle. Savonlinna–Säämingin seurakunta haluaa luopua Pikkukirkosta, koska seurakunta haluaa tasapainottaa talouttaan ja seurakunnan kaste- ja vihkitoimitukset voidaan keskittää pidettäviksi Savonlinnan tuomiokirkossa. Varkauden ortodoksinen seurakunta oli jo vuonna 1953 kiinnostunut ostamaan Pikkukirkon, mutta Savonlinnan kaupunkiseurakunta ei halunnut kirkkoa myydä. Joulukuussa 2012 seurakunnan kirkkovaltuusto päätti myydä Pikkukirkon 200 000 eurolla Savonlinnan Pikkukirkko -kulttuuriyhdistys ry:lle, joka perustettiin syyskuussa Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa Leon johdolla. Arkkipiispa Leo allekirjoitti kauppakirjan 8. toukokuuta 2017, jolloin kirkko siirtyi virallisesti kulttuuriyhdistykselle. Vuonna 2022 Saimaan ortodoksinen seurakunta teki päätöksen ostaa kirkko takaisin ortodoksiselle seurakunnalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhien profeetta Sakarian ja vanhurskaan Elisabetin kirkko Wikimedia Commonsissa
Unkarin asevoimat

| Unkarin asevoimat Magyar Honvédség |
| --- | --- |
 Tunnus
Toiminnassa:  16. toukokuuta 1848-
Valtio:   Unkari
Puolustushaarat:  Unkarin maavoimat  Unkarin ilmavoimat
Rooli:  puolustusvoimat
Koko:  41,600 aktiivipalvelussa 20,000 reservissä
Tukikohta:  Budapest
Motto:  "A hazáért" ("Kotimaan puolesta")
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Gábor Böröndi
Unkarin asevoimat (unk. Magyar Honvédség, MH) ovat Unkarin asevoimat. Asevoimat on perustettu vuonna 1848.
Asevoimien kokoonpano vuonna 2020 oli noin 22 700 miestä. Ne jakaantuvat maavoimiin ja ilmavoimiin.  Unkarin maavoimat vastaavat maaoperaatioista ja ovat pääosin varustettu jalkaväki-, panssari- ja tykistöyksiköillä. Unkarin ilmavoimat puolestaan huolehtivat ilmatilan valvonnasta ja puolustamisesta sekä tukevat muita puolustushaaroja ilmasta käsin.
Yleisestä asevelvollisuudesta on maassa luovuttu vuonna 2004.
Asevoimien komentaja on Romulusz Ruszin-Szendi.
Aiheesta muualla

Unkarin asevoimien viralliset sivut
Talouselämä: Unkarin armeijassa tapahtuu nyt todella kummia – Tutkija huolestui: ”Outoa”
Tytylampi

| Tytylampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Lohja
Koordinaatit:  60°33′20″N, 23°59′43″E
Järvinumero:  23.063.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  109,5 m 
Rantaviiva:  1,94 km 
Pinta-ala:  0,03 km² 
 fiTytylampi 
Tytylampi on osin soistunut metsälampi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,9 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 34 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede

Tytylampea ympäröi luonnonsuojelualue. Pohjoisessa sijaitsee Tytysaari, joka molemmin puolin kulkee laskuoja Vahermanjärvestä (110,1 metriä mpy) Tytylammen kautta Myllypuroon, joka virtaa kaakkoon ja laskee Tarkeelanjärveen (83,8 metriä mpy). Tytylammessa ei ole saaria. Aivan järven eteläpuolitse kulkee maantie.
Vahermanjärvi, josta vedet virtaavat Tytylammen kautta etelään, on ekologiselta tilaltaan erinomainen.
Tytylampi (23.063.1.017) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Tytylampi on neljänneksi pienin Tarkeelanjärven alueen kuudestatoista yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä; sitä pienempiä ovat Arapisto, Vilthattu ja Kololammi.
Myös Somerolla on Tytylampi (25.007.1.002). Sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Lohjan länsiosassa Ruonan ja Lihavan välissä sijaitsee noin hehtaarin laajuinen Tytylampi.
Tytyrin seisake

Tytyrin seisake (lyh. Ttr, vuoteen 1969 Lohjan kauppala) oli Lohjalla, Lohjan satamaradan varrella sijainnut rautatieliikennepaikka.
| Tytyri> ent. Lohjan kauppala |
| --- | --- |
 Vanha Tytyrin asema-alue vuonna 2015.
Perustiedot
Lyhenne:  Ttr
Rataosa:  Lohjan satamarata
Ratakilometri:  126+400
Osoite:  Rautatienkatu 5, 08100 Lohja
Paikkakunta:  Lohja
Valtio:  Suomi
Avattu:  1928
Lakkautettu:  2003
Asemarakennus
Materiaali:  puu
Rakennettu:  1928
Purettu:  1990-luku
Historia

Seisake avattiin 21. joulukuuta 1928 ja se oli varustettuna laiturirakennuksella, varastorakennuksilla ja ratapihalla. 1940- ja 1950-luvun taitteessa seisakkeen viereen rakennettiin Oy Lohjan kalkkitehdas Ab:n (myöh. Lohja Oy:n) kalkkitehdas, jolloin radalta johdettiin sivuraide tehtaalle. Vuonna 1969, kun Lohjan kauppalasta tuli kaupunki, seisakkeen nimi vaihdettiin.
Seisake sekä sen vieressä ollut ratapiha purettiin 1990-luvulla ja kalkkitehtaan raide uusien kerrostalojen tieltä. Liikennepaikka lakkautettiin 1. kesäkuuta 2003. 2020-luvulla myös satamarata purettiin ja sen paikalle rakennettiin pyöräilyn ja jalankulun väylä. Nykyisin ratapiha-alueella on enää tavaralaiturin jäänteitä jäljellä.
Vanhan aseman lähellä on yhä siihen ja rataan liittyviä kadunnimiä, kuten Asemakatu ja Rautatienkatu.
Seisakkeen kupeeseen jätettiin radan purkamisen jälkeen muistoksi 110 metrin osuus kiskoja ja 1950-luvun alkupuolella valmistunut vesiviskuri. Vuoden 2023 aikana kokonaisuutta täydennettiin vielä päätepuskimella.
VNV Nation

VNV Nation
VNV Nation on englantilainen yhtye, jonka musiikki yleensä lasketaan EBM:ksi tai synthpopiksi. Yhtye kutsuu itse musiikkityyliään futurepopiksi. Yhtyeeseen kuuluvat Ronan Harris (laulu, sävellys, syntetisaattorit, ohjelmointi) ja Mark Jackson (ohjelmointi, rummut ja rumpukoneet). Lyhenne "VNV" yhtyeen nimessä tarkoittaa "Victory, not Vengeance" (suom. "Voitto, ei kosto").
Suomessa yhtye on vieraillut 28. lokakuuta 2007.
Julkaisut

Strength of Youth 12"
Body Pulse 12"
Advance and Follow (1995)
Praise the Fallen (1998)
Solitary [EP] (1998)
Darkangel [CDS] (1999)
Empires (1999)
Standing / Burning Empires (2000)
Advance and Follow (v2)(2001)
Genesis  [CDS] (2001)
Futureperfect (2002)
Beloved [CDS, 12"] (2002)
Honour 2003 [CDS] (2003)
Pastperfect [DVD] (2004)
Matter and Form (2005)
Judgement (2007)
Reformation 01 (2009)
Of Faith, Power and Glory (2009)
Automatic (2011)
Transnational (2013)
Resonance: Music For Orchestra Vol. 1 (2015)
Noire (2018)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Riccardo Rancan

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten suunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Sveitsi> Miesten suunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Edinburgh 2024 | sprinttiviesti |  |
|  Kultaa | Edinburgh 2024 | pudotussprintti |  |
Riccardo Rancan (s. 1996 Uster, Sveitsi) on sveitsiläinen suunnistaja. MM-kilpailuissa Rancanin parhaat saavutukset ovat pudotussprintin maailmanmestaruus ja Sveitsin joukkueessa saavutettu sprinttiviestin maailmanmestaruus Edinburghin MM-kilpailuissa 2024.. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on pudotussprintin neljäs sija Neuchâtelin EM-kilpailuista vuodelta 2021. Sama tulos on myös hänen paras sijoituksensa suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa. Nuorten MM-kilpailuissa Rancan saavutti maailmanmestaruuden Sveitsin viestijoukkueessa Engadinissa vuonna 2016. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on sprintin 11:s sija samalta vuodelta. Seuratasolla Rancan edustaa suomalaista Kalevan Rastia.
UnixWare

| UnixWare |
| --- | --- |
Julkaistu:  1991
Viimeisin vakaa versio:  7.1.4
Ytimen tyyppi:  monoliittinen
Suoritintuki:  x86
Lähdekoodimalli:  suljettu
Lisenssi:  kaupallinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
UnixWare oli AT&T:n Unix System Laboratoriesin ja Novellin yhteisyrityksen Univelin Unix-käyttöjärjestelmä.
Historia

UnixWare siirtyi myöhemmin kokonaan Novellin omistukseen.
Novell myi UnixWare-liiketoimintansa Santa Cruz Operationille vuonna 1995.
Santa Cruz Operation yhdisti OpenServer tuotteensa UnixWare:een.
Tämä siirtyi Caldera Systemsin omistukseen, joka nimesi itsensä uudelleen Caldera International ja jälleen The SCO Group. SCO Group aloitti useita oikeustoimia ja päätyi lopulta konkurssiin.
Xinuos (ent. UnXis) osti SCO Groupin jäänteet ja hankki oikeudet UnixWareen ja OpenServeriin.
Tekniikka

Käyttöjärjestelmä perustui Unix System V ytimeen.
Eritystarkoitukseen tehty Boot File System (BFS) käytettiin kernelin lataamiseen.
UFS-tiedostojärjestelmä korvattiin Veritas VxFS tiedostojärjestelmällä.
Käyttöjärjestelmässä oli tukea sekä Unix-järjestelmissä käytetylle TCP/IP-protokollalle että Novellin IPX/SPX-protokollalle, jota käytettiin Novell Netwaren yhteydessä.
Versiot

UnixWare 1.0 (1991) – Univel
UnixWare 1.1 (1993) – Novell
UnixWare 2.1 (1996) – Santa Cruz Operation
UnixWare 7 (1998) – Santa Cruz Operation
yhdistyminen OpenServer käyttöjärjestelmän kanssa
Open UNIX 8 (2001) – Caldera International
UnixWare 7.1.3 (2003) – SCO Group
UnixWare 7.1.4 (2013) – Xinuos
Käännös suomeksi
VEGF-D

VEGF-D (engl. vascular endothelial growth factor-D)  eli verisuonen endoteelin kasvutekijä-D on imusuoniston ja verisuonten kasvua säätelevä kasvutekijä, joka sitoutuu VEGFR-2 ja VEGFR-3 reseptoreihin.