stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Gilmore

Peter Gilmore -nimisiä henkilöitä ovat:
Peter Gilmore (1931–2013), brittiläinen näyttelijä ja laulaja
Peter H. Gilmore (s. 1958), yhdysvaltlainen satanisti, Saatanan kirkon ylipappi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Peter Gilmore”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Peter Gillam

Peter J. Gillam (s. 2. tammikuuta 1956 Folkestone, Kent) on brittiläinen jousiampuja. Hän edusti Isoa-Britanniaa Los Angelesin kesäolympialaisten 1984 yksilökilpailussa sijoittuen sijalle 30.
Gillam on pituudeltaan 180-senttimetrinen ja painaa 76 kilogrammaa.
Pekka Kana 2

| Pekka Kana 2 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Piste Gamez
Suunnittelija:  Janne Kivilahti
Pelisarja:  Pekka Kana
Julkaistu:  2003
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Windows (95, 98, 2000, XP), Android
Lisenssi:  MIT-lisenssi
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Pekka Kana 2 on suomalaisen Piste Gamezin kehittämä tasohyppelypeli, joka julkaistiin ilmaiseksi freeware-tuotteena vuonna 2003. Peli sijoittui toiseksi vuoden 2003 Assembly-pelitapahtuman pelinkehityskilpailussa, jonka yhteydessä se myös julkaistiin. Pelille julkaistiin myös Pekka Kana 2 Level Editor -työkalu, jonka avulla pystyy tekemään peliin omia tasoja.
Latauksessa on pelin itsensä lisäksi mukana kaksi episodia eli tasosettiä, käännökset bulgariaksi, katalaaniksi, tšekiksi, saksaksi, englanniksi, espanjaksi, ranskaksi, galegoksi, sloveniaksi, unkariksi, makedoniaksi, hollanniksi, puolaksi, brasilianportugaliksi, savoksi, suomeksi sekä turkiksi ja ohjetiedosto. Lisämateriaalia on saatavilla pelin kotisivuilla, ja lisää kenttiä voi ladata fanivoimin ylläpidetyltä Pekka Kana 2 Mapstore -sivustolta sekä rakennuksen alla olevalta PK2 Library -sivustolta.
Peli on sarjassaan toinen osa, ja sitä edelsi vuonna 1998 ilmestynyt Pekka Kana. Pelille on suunniteltu jatko-osaa nimeltä Pekka Kana 3. Pelin Android-versio julkaistiin vuonna 2020.[lähde? ]
Pelaaminen

Peli on kaksiulotteinen tasohyppely, jossa pelaajahahmon tulee vihollisten kukistamisen ohella ratkoa pulmia, kuten etsiä avaimia saadakseen ovia auki. Lähes kaikki hahmot ovat pelaajaa vastaan, mutta toisinaan tätä tulee vastaan tipuja, kanoja tai kukkoja, jotka auttavat tätä taisteluissa.
Pelaajalla on kaksi eri tapaa hyökätä, jotka ovat kiekaisun käyttäminen ja muniminen. Kiekaisujen ja munien eri värit määrittelevät niiden vahvuuden. Hyökkäykset ovat myös toisiaan nopeampia.
Vihollisia on useita erilaisia, kuten nyrkkeileviä jäniksiä, rullalautailevia siilejä ja ilmassa munivia lintuja. Usein kenttien lopussa pelaaja kohtaa normaalia suuremman ja kestävämmän vihollisen, kuten pääkenttien lopussa tennismailalla varustetun jättiläishiiren. Vihollisien väri vaihtelee, joka vaikuttaa myös niiden käyttäytymiseen. Osa ovat myös kestävämpiä, ja arvaamattomampia. Pelin mukana tulleissa kentissä ei nähdä kaikkia mahdollisia vihollis- tai asetyyppejä, mutta ne löytää pelin kentänmuokkausohjelmasta.
Pelaaja voi parantaa itseään kentistä löytyvillä höyhenillä, ja tällä on kolme terveyspistettä.
Juoni

Pelissä ei varsinaisesti ole juonta, sillä pelin valmiiksi tulleet kentät eivät eroa pelaajien tekemistä. Pelille on kuitenkin keksitty juoni jälkikäteen.
Varis nimeltä Evil One (suom. Ilkeä Yksilö) kaappaa Pekan luota kaikki tämän ystävät. Pekka lähtee pelastamaan kanoja variksen kynsistä, mutta tehtävä ei ole helppo, sillä Pekan perään on lähetetty aivopestyjä eläimiä ja robotteja pysäyttämään häntä.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Peter Georg Falck

Peter Georg Falck (23.  lokakuuta 1811 Kivinokka, Helsinki – 6. kesäkuuta 1877 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali.
Falckin vanhemmat olivat tittelineuvos, kielenkääntäjä Vilhelm Eberhard Falck ja Anna Charlotta Henning ja puolisot vuodesta 1839 Elisabeth Schleiffer (k. 1858) ja vuodesta  1859 Anna Louise Baum. Myös Falckin toisesta avioliitosta syntyneestä pojasta Georg Peter Falckista  tuli amiraali.
Peter Georg Falck tuli vuonna 1826 tykistön aliupseerina sotapalvelukseen 3. meriekipaasiin. Hänet ylennettiin tykistön junkkariksi 1827, porte-épée-junkkariksi 1829 ja vänrikiksi laivaston tykistössä 1831. Vuosina 1831–1832 hän palveli Brienne-aluksen Itämeren risteilyllä. Vuonna 1833 hänet siirrettiin Henkivartioväen meriekipaasin tykkikomppaniaan. Hän osallistui fregatti Kastorin purjehdukseen Kronstadtista Hollantiin sekä 1834 Kastorin purjehdukseen Preussiin. Falck ylennettiin aliluutnantiksi 1835 ja luutnantiksi 1836 laivaston tykistössä. Vuosina 1835–1838 hän osallistui keisarillisen perheen matkoihin Preussiin ja Ruotsiin höyrylaiva Herkuleksella. Falck ylennettiin midshipsmaniksi 1836 ja luutnantiksi Henkivartioväen meriekipaasissa 1837.
Vuosina 1839–1847 Falck palveli Pietarin ja Kronstadtin välillä höyrylaivoilla Aleksandria ja Nevka ja Družba-jahdilla. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi 1848. Falck toimi Aleksandrian, höyrylaiva Graf Vrontšenkon ja Nevkan päällikkönä Pietarin ja Kronstadtin välillä 1849–1855. Vuonna 1856 hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi ja nimitettiin Venäjän meriministeriön laivanrakennuskomitean jäseneksi. Tässä tehtävässä hän johti vuonna 1856 Anianpellossa höyrylaiva Suomen rakentamista.
Vuosina 1857–1858 Falck toimi Aleksandrian päällikkönä. 1. luokan kapteeniksi hänet ylennettiin syksyllä 1859, minkä jälkeen hän palveli 1859–1874 keisarillisen huvijahti Aleksandrian päällikkönä. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi 1866 ja määrättiin huhtikuussa 1873 Henkivartioväen meriekipaasin komentajaksi, mutta tehtävää hän hoiti vain syyskuuhun asti. Falck ylennettiin vara-amiraaliksi 1875 ja nimitettiin Henkivartioväen meriekipaasin eskaaderin päälliköksi. Tässä tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka.
Falck korotettiin joulukuussa 1875 keisarillisella käskyllä aatelissäätyyn Suomessa, mutta hänen kuoltuaan sukua ei introdusoitu Suomen ritarihuoneeseen.
Peter Georg Thesleff

Johan Erik Lindhin maalaus Thesleffistä 1830-luvulla
Peter Georg Thesleff (16. toukokuuta 1775 Viipuri – 17. heinäkuuta 1844 Viipurin pitäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Thesleffin vanhemmat olivat Viipurin kaupungin raatimies, tilanomistaja, nimineuvos Peter Wilhelm Thesleff ja Kristina Amalia Lado ja puoliso vuodesta 1802 Anna Helena von Brandt.  Kenraali Alexander Adam Thesleff ja eversti, valtioneuvos Fredrik Wilhelm Thesleff olivat heidän poikiaan. Peter Georg Thesleff tuli vapaaehtoiseksi Nevan jalkaväkirykmenttiin vuonna 1792. Hänet ylennettiin maaliskuussa 1793 korpraaliksi, alivänrikiksi ja kersantiksi. Kesällä 1797 hänet määrättiin kolonnanjohtajaksi Nevan jalkaväkirykmentin esikuntaan. Thesleff ylennettiin vänrikiksi 1797, aliluutnantiksi 1798, luutnantiksi 1800 ja kapteeniksi 1805. Hänet siirrettiin kreivi, kenraali L.A.Th. von Benningsenin määräyksellä vakinaisen armeijakunnan upseeriluetteloon ja hän osallistui sotatoimiin ranskalaisia vastaan 1805–1806.
Vuonna 1808 Thesleff komennettiin kreivi, kenraali F.W. von Buxhoevdenin armeijakuntaan. Suomen sodan aikana hänet ylennettiin majuriksi ja merkittiin H.M. Keisarin majoitusmestarilaitoksen upseeriluetteloihin 1808. Thesleff ylennettiin everstiluutnantiksi 1811 ja hän osallistui uudelleen sotatoimiin Ranskaa vastaan 1812–1814. Everstiksi hänet ylennettiin 1814. Vuonna 1819 Thesleff nimitettiin Suomen kadettikoulun johtajaksi Haminaan, kenraalimajuriksi hänet ylennettiin huhtikuussa 1822.
Thesleffin nuorempi veli Alexander Amatus Thesleff aateloitiin 1812 ja sai luvan adoptoida veljensä aatelissukuunsa. Peter Georg Thesleff introdusoitiin maaliskuussa 1824 Suomen ritarihuoneeseen aatelissuvun 182 jäsenenä. Vuosina 1831–1832 Thesleff toimi Suomen Keisarillisen Aleksanterin Yliopiston vt. varakanslerina, eron kadettikoulun johtajan tehtävästä ja sotapalveluksesta hän sai joulukuussa 1834.
Topografiupseerina Vanhassa Suomessa 1796–1805 palvellessaan Thesleff laati aluetta käsitteleviä topografisia karttoja ja selontekoja, jotka hän myöhemmin julkaisi venäjänkielisinä Pietarissa. Myös Thesleffin Keski-Euroopan sotatoimialueilta laatimat kartat julkaistiin Pietarissa 1820-luvulla.
Pete Stark

Pete Stark
Fortney Hillman "Pete" Stark, Jr. (11. marraskuuta 1931 – 24. tammikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Milwaukeessa, Wisconsinissa, ja palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa vuosina 1955–1957.
Stark valmistui Massachusetts Institute of Technologysta 1953 ja Kalifornian yliopiston (Berkeley) Haas School of Businessista 1960.
Stark istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa kalifornialaisista vaalipiireistä yhtämittaisesti vuodesta 1973. Hän vastusti sekä Vietnamin että Irakin sotia.
Stark oli historian ensimmäinen avoin ateisti Yhdysvaltain edustajainhuoneessa.
Aiheesta muualla

Topictrends[vanhentunut linkki]
House.gov
Starkin äänestyshistoria
Pesäpallon etenijäkuninkaalliset

Pesäpallon SM-sarjassa on valittu on valittu parhaat etenijät vuodesta 1962 lähtien. Pääsääntöisesti voittaja on ollut runkosarjassa eniten juoksuja tuonut pelaaja. Vuosina 1963–1964 titteli ratkesi kuitenkin arvostelupistein.
Miesten palkinnon ovat useimmiten voittanut Sami Haapakoski (seitsemän kertaa) ja naisten palkinnon Tuula Rantanen (viisi kertaa).
Peugeot 207 S2000

Auto Rally Bohemia -kilpailussa vuonna 2011.
Peugeot 207 S2000 on Super 2000 -luokan ralliauto. Auton on kehittänyt Peugeot Sport, jonka teknisenä johtajana projektissa oli Bruno Famin ja projektijohtajana oli Bertrand Vallat. Autossa on kaksilitrainen moottori, joka tuottaa 280 hevosvoimaa tehoa. Autossa on kuusivaihteinen sekventiaalinen vaihteisto ja neliveto. Auton paino on 1 100 kilogrammaa. Auton ensiesiintyminen oli vuonna 2006 Rally Antibes Italiassa.
Autolla voitettiin IRC-sarjan mestaruus kolmena peräkkäisenä vuotena 2007, 2008 ja 2009, sekä rallin EM-sarjan mestaruus vuonna 2008. Vuodelle 2011 autosta esiteltiin uusi evoluutiomalli.
Aiheesta muualla

Tulokset eWRC-sivustolla (englanniksi)
Pesäpallon lyöjäkuninkaalliset

Pesäpallon SM-sarjassa on valittu lyöjäkuningas vuodesta 1945 saakka. Naisten puolella lyöjäkuningatar valittiin ensimmäisen kerran kaudella 1962. Nykyisin vuoden lyöjäkuninkaaksi nimetään se, joka on lyönyt eniten juoksuja Superpesiksen runkosarjassa kyseisenä vuonna. Aiemmin lyöjäkuninkuus ratkaistiin pistelaskulla, jossa kunnarista sai kaksi pistettä ja tavallisesta lyödystä juoksusta yhden.
Miesten palkinnon ovat useimmiten voittanut Seppo Uusi-Oukari (kuusi kertaa) ja naisten palkinnon Tuula Rantanen (kaksitoista kertaa).
Pascal Wehrlein

| Pascal Wehrlein |
| --- | --- |
 Pascal Wehrlein vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pascal Wehrlein
Syntynyt: 18. lokakuuta 1994 (ikä 29) Sigmaringen, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa  Mauritius
Formula 1 -ura
Auton numero:  94
Aktiivivuodet:  2016–2017
Talli(t):  Manor (2016) Sauber (2017)
Kilpailuja:  40 (39 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  6
Ensimmäinen kilpailu:  Australian GP 2016
Viimeinen kilpailu:  Abu Dhabin GP 2017
Aiheesta muualla
www.pascal-wehrlein.de
Pascal Wehrlein (s. 18. lokakuuta 1994 Sigmaringen, Saksa) on saksalainen rata-autoilija.
Kaudella 2017 hän toimi Sauber-tallin kilpakuljettajana Formula 1 -sarjassa. Vuonna 2020 hän ajaa Formula E -sarjassa kaudella 2020–2021 ja toimii Ferrarin testikuljettajana F1-sarjassa.
Wehrleinilla on Saksan ja Mauritiuksen kansalaisuudet, mutta hän edustaa Saksaa.
Ura

Wehrlein aloitti kartinguransa vuonna 2003, ja kilpaili pääsääntöisesti kotimaassaan Saksassa. Hän siirtyi KF2-luokkaan vuonna 2009, jossa hän sijoittui viidenneksi ADAC Kart Masters -sarjassa.
Vuonna 2010 Wehrlein aloitti formulauransa ADAC Formel Masters -sarjassa sijoittuen ensimmäisenä vuonna sarjan kuudenneksi voittaen kauden aikana yhden kilpailun. Wehrlein jatkoi sarjassa seuraavana vuonna, voittaen sarjan mestaruuden ja keräten kahdeksan voittoa, seitsemän paalupaikkaa ja 11 palkintosijaa.
Vuonna 2012 Wehrlein siirtyi Formula 3 Euroseries -sarjaan voittaen yhden kilpailun, ja sijoittuen sarjan toiseksi. Samana vuonna hän ajoi Euroopan Formula 3 -sarjassa sijoittuen sarjan neljänneksi. Hän osallistui samana vuonna Formula 3 Masters -kilpailuun sijoittuen viidenneksi, ja Macaon Grand Prix -kilpailuun sijoittuen neljänneksi.
Vuonna 2013 Wehrlein ajoi DTM-kauden lisäksi myös kaksi kilpailua Euroopan Formula 3 -sarjassa, voittaen niistä toisen.
Ura > DTM

Vuonna 2013 Wehrlein kilpaili DTM-sarjassa saavuttaen kolme pistettä. Hän jatkoi seuraavalla kaudella DTM:ssä. Hän voitti kauden aikana yhden kilpailun EuroSpeedway Lausitzin radalla, ollen 19 vuoden ikäisenä kaikkien aikojen nuorin DTM-kilpailun voittanut kuljettaja. Sarjan loppupisteissä Wehrlein sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 2015 Wehrlein onnistui voittamaan sarjan mestaruuden ollen kaikkien aikojen nuorin DTM-sarjan mestari.
Ura > Formula 1

Syyskuussa 2014 Wehrlein nimitettiin Mercedeksen Formula 1 -tallin viralliseksi testi- ja varakuljettajaksi. Vuonna 2015 Wehrlein pääsi ajamaan kaksi päivää Force Indian F1-autoa Barcelonan talvitesteissä.
Manor palkkasi Wehrleinin kilpakuljettajakseen kaudelle 2016. Wehrlein ajoi kymmenenneksi Itävallassa saaden yhden pisteen. Belgiaan Wehrlein sai uudeksi tallikaverikseen Esteban Oconin, joka korvasi Rio Haryanton Manorilla maksuvaikeuksien vuoksi. Belgian kilpailun avauskierroksella Wehrlein törmäsi Jenson Buttoniin, minkä myötä molempien kilpailu jäi kesken. Meksikon GP:n lähtökolarissa Wehrlein joutui keskeyttämään. Brasilian sadekilpailussa Wehrlein ajoi pistesijoista, mutta tippui lopulta 15:nneksi.
Maailmanmestaruuden voittaneen Nico Rosbergin lopetettua uransa Mercedesin organisaatioon kuuluvaa Wehrleinia pidettiin hänen todennäköisimpänä korvaajanaan. Wehrleinin yhden kauden kokemusta ei kuitenkaan pidetty riittävänä, ja tammikuussa 2017 ilmoitettiin hänen tehneen sopimuksen Sauberin kanssa kaudeksi 2017.
Wehrlein joutui jättämään kauden kaksi ensimmäistä osakilpailua väliin mestareiden kisassa sattuneen kolarin aiheuttamien selkäkipujen vuoksi. Wehrleinin korvasi Antonio Giovinazzi. Paluukilpailussaan Bahrainissa Wehrlein ajoi 11:nneksi. Kauden ensimmäiset pisteet irtosivat Espanjan GP:stä, jossa Wehrlein ajoi 7:ksi, mutta sai viiden sekunnin aikarangaistuksen varikkotötterön kiertämättä jättämisestä varikolle sisäänajaessa, jonka myötä Wehrlein tippui 8:ksi saaden neljä pistettä. Monacossa Wehrlein keskeytti, kun Jenson Button törmäsi häneen, ja Wehrleinin auto jäi kyljelleen vasten ratareunusta. Azerbaidžanin GP:ssä Wehrlein sai yhden pisteen oltuaan maalissa 10:s. Wehrlein keräsi kauden aikana viisi pistettä. Kauden jälkeen ilmoitettiin että Wehrleinin sopimusta ei jatketa ja että hänen tilallaan ajaa monacolainen Charles Leclerc.
Ura > Formula 1 > Tulokset kilpailuittain

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Manor | AUS 16 | BHR 13 | CHN 18 | RUS 18 | ESP 16 | MON 14 | CAN 17 | EUR Kesk. | AUT 10 | GBR Kesk. | HUN 19 | GER 17 | BEL Kesk. | ITA Kesk. | SIN 16 | MAL 15 | JPN 22 | USA 17 | MEX Kesk. | BRA 15 | ABU 14 | 1 | 19. |
| 2017 | Sauber | AUS PO | CHN WD | BHR 11 | RUS 16 | ESP 8 | MON Kesk. | CAN 15 | AZE 10 | AUT 14 | GBR 17 | HUN 15 | BEL Kesk. | ITA 16 | SIN 12 | MAL 17 | JPN 15 | USA Kesk. | MEX 14 | BRA 14 | ABU 14 |  | 5 | 18. |
Ura > Formula 1 > Kaudet numeroina

| Kausi | Talli | Sijoitus | Kilpailut | Pisteet | Voitot | Palkinto- pallisijat | Paalu- paikat | Nopeimmat kierrokset | Pistesijat | Keskeytykset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Manor-Mercedes | 19. | 21 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 5 |
| 2017 | Sauber-Ferrari | 18. | 18 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 3 |
| Yhteensä (2 kautta) | Yhteensä (2 kautta) | Yhteensä (2 kautta) | 39 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 8 |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Pascal Wehrlein Facebookissa
Pascal Wehrlein Twitterissä
Pascal Wehrlein Instagramissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Wehrlein DTM-sarjassa vuonna 2014.
Wehrlein Manorin ratissa Malesian GP:n harjoituksissa kaudella 2016.
Wehrlein Sauberin ratissa Malesian GP:n harjoituksissa kaudella 2017.
Käännös suomeksi
Philipp Eng

Philipp Eng vuonna 2018.
Philipp Eng (s. 28. helmikuuta 1990 Salzburg) on itävaltalainen moottoriurheilija.
Ura

Kilpailtuaan karting-sarjoissa vuosina 2003–2006 hän siirtyi Formula ADAC BMW -sarjaan vuonna 2006. Hän voitti sarjan mestaruuden vuonna 2007. Vuonna 2008 Eng kilpaili Saksan Formula 3 -mestaruussarjassa. Seuraavana vuonna hän kilpaili FIA Formula Two Championship -sarjassa voittaen yhden kilpailun, ollen ensimmäinen itävaltalainen Formula 2 -voittaja sitten Jo Gartnerin ja Paun GP:n vuonna 1983. Eng jatkoi Formula 2 -sarjassa kaudella 2010. Hän saavutti kolme voittoa ja 6 sijan MM-taulukossa. Eng on testannut myös Ocean Racing Technologyn autoa. Vuonna 2011 Eng ajoi ADAC GT Masters-sarjassa yhteensä 11 kilpailua. Vuodesta 2012 Eng on ajanut Porsche Supercup-sarjaa. Vuonna 2015 Eng onnistui voittamaan sarjan mestaruuden.
Vuosina 2018-2022 Eng ajoi BMW:llä DTM-sarjassa.
Pekka Vähäsöyrinki

Pekka Ilmari Vähäsöyrinki (s. 14. helmikuuta 1957) on entinen Suomen Hiihtoliiton päävalmentaja ja maastohiihdon lajipäällikkö. Vuosina 1998–2009 hän toimi Vuokatin urheiluopiston rehtorina. Hän jäi eläkkeelle tästä tehtävästä marraskuussa 2009.
Hiihtoliiton päävalmentajana Vähäsöyrinki oli vuosina 1985–1989 ja 1992–1995. Lajipäällikkönä hän oli 1997–1998. Japanin edustushiihtäjiä Vähäsöyrinki valmensi 1995–1997.
Vähäsöyrinki on kilpaillut hiihtosuunnistajana. Hän edusti Suomea Aigenin MM-kilpailuissa 1982 sijoittuen henkilökohtaisessa kilpailussa 11:nneksi.
Vähäsöyringin poika Eetu Vähäsöyrinki on entinen yhdistetyn maajoukkueurheilija.
2000-luvun vaihteessa Vähäsöyringin ja Bror-Erik Walleniuksen hiihtoselostukset Ylen tv-kanavilla nousivat kulttimaineeseen. Wallenius on myöhemmin sanonut, että kaikista hänen työpareistaan, parhaiten yhteistyö on sujunut Vähäsöyringin ja Antero Mertarannan kanssa, vaikka heidän selostustyylinsä ovat täysin erilaiset kuin Walleniuksella.
Muuta

Lahden vuoden 2001 dopingskandaalin jälkeen ilmestyi nimettömän testiryhmän tekemä Dopingin musta kirja. Suomen maastohiihdon katastrofaalinen häpeä. Kirja sisältää luvun "Kuolleen miehen todistus", jossa on Hiihtoliiton edesmenneen puheenjohtajan Eino Petäjäniemen väite, jonka mukaan vastuuvalmentaja Vähäsöyrinki oli asettanut töihin tulonsa ehdoksi EPO-hormonin käytön. Petäjäniemi oli kertonut asiasta Jääkiekkoliiton puheenjohtajalle Kalervo Kummolalle ja Urheiluliiton puheenjohtaja Ilkka Kanervalle. Vastauksena kirjan väittämille, silloisen Vuokatin urheiluopiston rehtorin Vähäsöyringin asianajaja Olli Rauste uhkasi kustantajaa korvausvaatimuksilla, mikäli ne jatkaisivat perättömän tiedon levittämistä.
Paluu valmentajaksi

STT:n dopingoikeudenkäynnin jälkeen Vähäsöyrinki osallistui marraskuussa 2011 useiden Lahden Hiihtoseuraa edustavien yhdistetyn maajoukkuetason urheilijoiden valmentamiseen. Hän ryhtyi keväällä 2016 hiihtäjä Ari Luusuan henkilökohtaiseksi valmentajaksi. Maaliskuussa 2017 hän ryhtyi myös Kerttu Niskasen ja Juho Mikkosen henkilökohtaiseksi valmentajaksi.
Philipp Bouhler

Philipp Bouhler
Philipp Bouhler (11. syyskuuta 1899 – 19. toukokuuta 1945) oli natsiviranomainen, SS-Obergruppenführer, Adolf Hitlerin kansliapäällikkö ja T-4-eutanasiaohjelman johtaja. Sodan lopussa hän teki vaimoineen itsemurhan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philipp Bouhler Wikimedia Commonsissa
Philipp Boy

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Philipp Boy (vasemmalla) vuonna 2010. |  Philipp Boy (vasemmalla) vuonna 2010. |  Philipp Boy (vasemmalla) vuonna 2010. |  |
Maa:   Saksa
Miesten telinevoimistelu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rotterdam 2010 | kuusiottelu |  |
|  Hopeaa | Tokio 2011 | kuusiottelu |  |
|  Pronssia | Stuttgart 2007 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Rotterdam 2010 | joukkuekilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Birmingham 2010 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Berliini 2011 | kuusiottelu |  |
|  Hopeaa | Lausanne 2008 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Berliini 2011 | rekki |  |
|  Pronssia | Birmingham 2010 | rekki |  |
Philipp Boy (s. 23. heinäkuuta 1987 Schwedt) on saksalainen telinevoimistelija ja Euroopan mestari.
Boy on voittanut Saksan joukkueessa joukkuekilpailussa kaksi MM-mitalia ja kaksi EM-mitalia, joista toinen kultainen. Henkilökohtaisesti hän on voittanut kuusiottelussa Euroopan mestaruuden Berliinin EM-kilpailuissa 2011 ja hopeaa Rotterdamin vuoden 2010 sekä Tokion vuoden 2011 MM-kilpailuissa. Rekillä hän on saavuttanut kaksi EM-mitalia. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Boy sijoittui kuusiottelussa 13:nneksi ja Saksan joukkueessa neljänneksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Philipp Degen

Philipp Degen
Philipp Degen (s. 15. helmikuuta 1983 Liestal, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, joka pelaa FC Baselissa. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Degen aloitti jalkapalloharrastuksensa 1987 FC Oberdorfissa, josta siirtyi 1995 FC Basel 1893:een. Hän nousi seuran edustusjoukkueeseen, Sveitsin Superliigaan vuonna 2001 ja voitti joukkueen mukana Sveitsin mestaruuden neljästi (2002–2005), Sveitsin Cupin (2003) sekä Alppi-cupin (2003). Hän osallistui myös Mestarien liigaan vuonna 2002, mutta Basel jäi alkulohkoonsa. Vuonna 2005 Degen siirtyi Bundesliigan Borussia Dortmundiin. Ensimmäisellä kaudellaan Degenillä oli hieman vaikeuksia, ja hän sai joukkueen valmentajalta, Bert van Marvijkilta, usein kritiikkiä riskialttiista ja hyökkäävästä pelityylistään. Tämän takia hän seurasi osan otteluista vaihtopenkiltä pelaten 24 Bundesliiga-ottelussa kauden aikana.
Degen on nimitetty Sveitsin jalkapallomaajoukkueeseen Saksan MM-kisoihin 2006. Maajoukkueessa on mukana myös hänen kaksosveljensä David, joka pelaa FC Basel 1893:ssa.
Aiheesta muualla

Degenien viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Sveitsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Zuberbühler |
2 Djourou |
3 Magnin |
4 Senderos |
5 Margairaz |
6 Vogel |
7 Cabanas |
8 Wicky |
9 Frei |
10 Gygax |
11 Streller |
12 Benaglio |
13 Grichting |
14 D. Degen |
15 Džemaili |
16 Barnetta |
17 Spycher |
18 Lustrinelli |
19 Behrami |
20 Müller |
21 Coltorti |
22 Yakın |
23 P. Degen |
Valmentaja Kuhn
Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Benaglio |
2 Djourou |
3 Magnin |
4 Senderos |
5 Lichtsteiner |
6 Huggel |
7 Cabanas |
8 Inler |
9 Frei |
10 Yakın |
11 Streller |
12 Derdiyok |
13 Grichting |
14 Gygax |
15 Fernandes |
16 Barnetta |
17 Spycher |
18 Zuberbühler |
19 Behrami |
20 Müller |
21 Jakupović |
22 Vonlanthen |
23 Degen |
Valmentaja Kuhn
Perjantai (sarjakuvahahmo)

| Perjantai |
| --- | --- |
Luoja(t):  Mike Grell & Michael Ryan
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Iron Man Vol. 3 #53 (kesäkuu 2003)
Henkilötiedot
Ryhmäsidokset:  Stark-yhtiöt
Suhteet
Sukulaiset:  Tony Stark (luoja)
Perjantai (engl. Friday) on Marvel Comicsin sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen tekoäly, joka nähtiin ensimmäisen kerran kolmannen Iron Man -lehtisarjan numerossa 53. Hahmon loivat Mike Grell ja Michael Ryan.