stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Andalusian viinialueet
Alueet

Vaikka D.O. -viinialueita on vain kuusi, viiniä viljellään lähes koko Andalusiassa. Edellä mainittujen lisäksi on kaksi laatuviinialuetta ('Vino de Calidad') ja 16 maaviinialuetta ('Vino de la Tierra'). Kuitenkin noin 70 % Andalusian viinistä tuotetaan D.O.-alueilla
Alueet > D.O. Condado de Huelva

Tärkein rypäle Zalema, 86 % viljelyalasta. Viininviljelyn perinteet ovat hyvin vanhat, mutta ale on D.O.-alueena melko uusi, vuodesta 1962.
Alueet > D.O. Jerez-Xérès-Sherry

Maailmanlaajuisesti ehkä tunnetuin Espanjan viinialueista ja suuri viininviejä. Sherry-viinien päärypäle on Palomino Fino (95 % viljelyalasta), makeisiin laatuihin käytetään myös Pedro Ximéneziä. Kolmannen sallitun rypäleen, Moscatelin, käyttö on vähäistä
Alueet > D.O. Manzanilla-Sanlúcar de Barrameda

Alue on nimensä mukaisesti manzanilla-viinin tuotantoalue. Manzanilla luetaan yleensä sherry-viineihin, ja se on hieman yksinkertaistaen Sanlúcar de Barramedassa valmistettua fino-sherrya. Ainoa rypäle Palomino Fino.
Alueet > D.O. Málaga

Tuottaa perinteisiä väkeviä málaga-viinejä, tärkeimmät rypäleet Perdo Ximénez ja Moscatel.
Alueet > D.O. Montilla-Moriles

Perinteiset viinityypit lähellä sherry-tyyppiä. Myös valko- puna- ja roseeviinejä.
Alueet > D.O. Sierras de Málaga

Maantieteellisesti päällekkäinen D.O. Málagan kanssa siten, että perinteiset puna-, valko- ja roseeviinit voidaan markkinoida merkinnällä Sierras de Málaga ja perinteiset málaga-viinit taas merkinnällä Málaga.
Alueet > D.O. Vino Naranja del Condado de Huelva

Laatumerkintä koskee vain yhtä, Huelvan alueen perinteellistä viinityyppiä vino naranjaa eli appelsiiniviiniä.
Alueet > Muut kuin D.O. -alueet

Laatuviinialueita ('Vino de Calidad con Indicación Geográfica') on kaksi: Granada ja Lebrija.
‎
Maaviinialueita ('Vino de la Tierra') on tätä nykyä 18:  Altiplano de Sierra Nevada, Ribera del Andarax, Bailén, Cádiz, Córdoba, Cumbres del Guadalfeo, Desierto de Almería, Laderas del Genil, Laujar-Alpujarra, Los Palacios, Norte de Almería, Sierras de Las Estancias y Los Filabres, Sierra Norte de Sevilla, Sierra Sur de Jaén, Torreperogil, Villaviciosa de Córdoba ja Viñedos de España .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andalusian viinialueet Wikimedia Commonsissa
Kaksi kuuluisaa andalusialaista tienvarsimainosta Jerezin ja Puerta de Santa Marian välillä: Osbornen härkä ja Tio Pepe -sherryn kitaramies.
Andalusian kuusi D.O.-aluetta.
Andalusian maaviinialueet.
Pelée-tyypin purkaus

Pelée-tyypin purkaus: 1: tuhkapilvi, 2: putoavaa tuhkaa, 3: laavakupoli, 4: vulkaaninen pommi, 5: pyroklastinen virta, 6: laava- ja tuhkakerroksia, 7: kerrostuma, 8: magmakanava, 9: magmasäiliö, 10:  juoni
Pelée-tyypin purkaus on räjähdysmäinen tulivuorenpurkaustyyppi, joihin liittyy pyroklastisia virtauksia. Purkauksessa tulivuori syöksee ulos suuria määriä kaasua, pölyä, tuhkaa ja laavaa. Materiaali putoaa lopulta takaisin kohti maata ja lähtee syöksymään tulivuoren rinnettä jopa yli 150 kilometrin tuntivauhtia.
Purkaustyyppi on saantu nimensä Mont Pelée -tulivuoresta ja sen vuoden 1902 purkauksesta. Tällainen purkaustyyppi voi saada aikaan valtaisaa tuhoa, kun kuuma ja tiheä vulkaanisten aineiden virta iskee asutulle alueelle. Mont Peléen purkauksessa kuoli noin 30 000 ihmistä ja käytännössä koko Saint-Pierren kaupunki tuhoutui.
Bishopstone Beach Haltin rautatieasema

Bishopstone Beach Haltin rautatieasema oli rautatieasema lähellä Bishopstonen ja Tide Millsin kyliä East Sussexissa. Se oli East Coastway Linesta haarautuvalla Seafordin radalla. Asemalle liikennöi aluksi London, Brighton and South Coast Railway ja myöhemmin Southern Railways.
Historia

Asema avattiin 1. kesäkuuta 1864 nimellä Bishopstone. Sitä käyttivät lähinnä Tide Millsin vuorovesimyllyjen noin 60 työntekijää sekä alueen asukkaat. Asemalla oli yksi laituri sekä opastinrakennus, josta asemamestari hallitsi tasoristeystä sekä sivuraiteiden ja myllylle johtavan pistoraiteen vaihteita. Mylly lopetti toimintansa vuonna 1883, minkä jälkeen asema oli lähinnä lomalaisten käytössä. Myllylle johtanut pistoraide jäi paikoilleen 1920-luvulle asti. Linjan Newhaven Harbourin ja Seafordin välisestä osuudesta tehtiin kaksiraiteinen vuonna 1904. Tällöin myös Bishopstoneen tuli toinen laituri. Opastinrakennus ja sivuraiteet purettiin vuonna 1922. Asema sai uudeksi nimekseen Bishopstone Halt 1. elokuuta 1922.
Kun Hawth Hillin alueelle alettiin rakentaa asuntoja, sinne avattiin uusi Bishopstone Haltin rautatieasema, noin kilometrin päähän vanhasta asemasta itään, 26. syyskuuta 1938. Vanha asema suljettiin samana päivänä, mutta avattiin uudelleen jo 6. toukokuuta 1939. Se sai silloin nimen Bishopstone Beach Halt. Sodan alettua Tide Millsin kylä evakuoitiin vuonna 1940 ja sen rakennukset tuhottiin, koska arveltiin vihollisen voivan mahdollisesti hyödyntää niitä. Bishopstone Beach Haltin asema suljettiin lopulta 1. tammikuuta 1942.
Nykytila

Bishopstone Beach Haltin laitureista toinen on edelleen täysin ehjä, toisesta on poistettu reunakivet. Aseman nimikyltin betoninen alusta on myös yhä paikallaan.
Alexander Halonen

| Alex Halonen |
| --- | --- |
 Alex Halonen 1910-luvun alussa.
Kansanedustaja
 1.3.1910–31.1.1911  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1878 Pietari
Kuollut: 7. tammikuuta 1948 (69 vuotta) Hämeenlinna
Ammatti:  toimittaja, runoilija
Alexander ”Alex” Halonen (14. helmikuuta 1878 Pietari – 7. tammikuuta 1948 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja ja runoilija, joka oli sosialidemokraattien kansanedustaja vuosina 1910–1911. Hän asui kolmeen otteeseen siirtolaisena Yhdysvalloissa ja eli vuoden 1918 sisällissodan jälkeen maanpaossa Ruotsissa. Poliittisilta näkemyksiltään hänet tunnettiin sodan jälkeisinä vuosina kommunismin vastustajana.
Elämäkerta > Varhaiset vuodet ja siirtolaisena Pohjois-Amerikassa

Alex Halonen syntyi varakkaaseen pietarinsuomalaiseen perheeseen. Käytyään koulua sekä Venäjällä että Suomessa, hän muutti 1800-luvun lopussa Yhdysvaltain itärannikolle. Halonen oli tutustunut työväenliikkeeseen jo Suomessa, mutta lähti varsinaisesti mukaan toimintaan vasta Yhdysvalloissa vuonna 1899. Tammikuussa 1900 hän oli perustamassa New Yorkin Harlemissa ilmestynyttä Amerikan Työmiestä yhdessä J. W. Lähteen, A. F. Tannerin ja Martin Hendricksonin kanssa, mutta henkilöristiriitojen vuoksi lehti jäi vain muutaman kuukauden ikäiseksi. Halonen palasi jo keväällä lyhyeksi aikaa Suomeen, toimien sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä puhujana. Matkustettuaan takaisin Yhdysvaltoihin, Halonen työskenteli aluksi toimittajana Michiganin Calumetissa ilmestyneissä Päivälehdessä ja Amerikan Uutisissa, jotka eivät kuitenkaan olleet työväenlehtiä. Seuraavaksi Halonen oli Michiganin Hancockissa Työmiehen toimitussihteerinä ja Soihtu-kuukausilehden päätoimittajana, sekä vielä lyhyen aikaa Raivaajan toimittajana Massachusettsin Fitchburgissa, ennen paluutaan Suomeen talvella 1907. Halonen julkaisi Yhdysvalloissa myös kaksi runokokoelmaa, joista ensimmäinen Kulkurin kujilla ilmestyi 1902.
Elämäkerta > Paluu Suomeen

Syksyllä 1907 hän aloitti Kansan Lehden toimittajana Tampereella. Halonen valittiin eduskuntaan sosialidemokraattien listalta Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1910 eduskuntavaaleissa, mutta hänen kautensa jäi lyhyeksi, kun tsaari Nikolai II hajotti eduskunnan jo vajaan vuoden kuluttua. Halonen toimi myös sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä luennoitsijana ja hänellä oli myös Tampereella toiminut kirjankustantamo, joka kuitenkin meni konkurssiin talvella 1911. Toukokuussa 1911 hän sai Turun hovioikeudelta kuuden kuukauden tuomion majesteettirikoksesta loukattuaan keisaria Turussa elokuussa 1909 pitämässään puheessa. Prokuraattori Aleksei Hosiainovin tekemän valituksen jälkeen senaatti korotti sen vuotta myöhemmin kahdeksaan kuukauteen. Halonen suoritti rangaistuksensa Vaasan lääninvankilassa, jossa samaan aikaan olivat majesteettirikoksesta saamiaan tuomioita kärsimässä myös Ali Aaltonen ja Lauri Letonmäki. Vankilan ala-arvoisissa oloissa sairastunut Halonen siirrettiin tuomionsa loppuvaiheessa Vaasan lääninsairaalaan, josta hän vapautui maaliskuussa 1913.
Halonen oli vankilasta päästyään muuttanut Haapamäelle, josta käsin hän jatkoi edelleen sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä puhujana ja työskenteli myös Henkivakuutusyhtiö Suomen asiamiehenä.. Syksyllä 1915 hänet valittiin sosialidemokraattien Vaasan läänin itäisen vaalipiirin puhujaksi. Vuotta myöhemmin hän siirtyi SDP:n Mikkelin läänin piirisihteeriksi. Halonen oli muun muassa organisoimassa marraskuun 1917 yleislakkoa Mikkelissä ja tammikuun alussa 1918 hän oli osallisena Savonlinnassa puhjenneissa levottomuuksissa. Ne kuitenkin ratkesivat kaupungin, punakaartin ja suojeluskunnan välisissä neuvotteluissa, joihin Halonen osallistui puolueen edustajana.
Elämäkerta > Sisällissota ja maanpako

Sisällissodan käynnistyttyä 27. tammikuuta, valkoiset ottivat Mikkelin haltuunsa kaksi päivää myöhemmin, jolloin Halosen ja Anshelm Kanniston johtama Mikkelin punakaarti antautui taisteluitta. Halonen oli vankina Savonlinnassa, kunnes elokuun lopussa 1918 Mikkelissä kokoontunut valtiorikosoikeus tuomitsi hänet 12 vuoden kuritushuonerangaistukseen. Halosen katsottiin joulukuussa 1917 vapauttaneen Mikkelin lääninvankilasta toimittaja K. H. Tiihosen murhasta syytetyn Antti Kolarin, agitoineen laillista järjestystä vastaan Savonlinnassa loppiaisena 1918 sekä toimineen Mikkelin punakaartin päällikkönä ja hankkineen sille aseita.
Halonen siirrettiin Lahdessa toimineelle Hennalan vankileirille, jossa hän sairastui kulkutautiin, mutta onnistui kuitenkin pakenemaan lokakuussa 1918. Halonen yritti Vaasan kautta Ruotsiin, mutta joutui kaupungissa viranomaisten käsiin. Tällä kertaa hän pakeni poliisin kuulusteluhuoneesta ja pääsi Ruotsiin paikallisen kalastajan salakuljettamana. Ruotsissa Halonen yöskenteli kertomuksensa mukaan konetehtaan konttoristina. Joulukuussa nostettiin Väinö Tanneria vastaan syyte, koska hän oli lähettänyt Ruotsin sosialidemokraattien puoluesihteerille Gustav Möllerille suosituskirjeen Halosen puolesta. Syyttäjä piti Tanneria kirjeen vuoksi yhteiskunnalle vaarallisena, mutta Helsingin raastuvaoikeus vapautti Tannerin kaikista syytteistä.
Huhtikuussa 1919 ruotsalainen sanomalehti Folkets Dagblad Politiken paljasti, että Halonen oli lähettänyt Suomen lähetystösihteerinä Tukholmassa toimivalle Werner Cajanukselle kirjeen, jossa hän tunnusti hankkineensa aseita Suomessa maanalaisesti toimiville kommunisteille. Aseet oli kuljetettu Tornionjokilaaksoon maiden väliselle rajalle ja sieltä edelleen Suomen puolelle. Niitä oli myöhemmin tarkoitus toimittaa Suomeen myös meriteitse. Lehti väitti, että Ruotsissa salanimeä Dahlberg käyttänyt Halonen oli todellisuudessa vakoillut maahan paenneita entisiä punakaartilaisia Suomen hallitukselle lähetystösihteeri Cajanuksen toimeksiannosta. Lisäksi hänen väitettiin vakoilleen jonkin ulkovallan hyväksi 800 kruunun kuukausipalkkaa vastaan. Halonen puolustautui väittämällä Cajanuksen käsiin joutuneen kirjeen olleen tarkoitettu suomalaisille sosialidemokraateille, joita hän halusi auttaa taistelussa bolševikkien maanalaista toimintaa vastaan. Lisäksi Halonen kielsi vakoilleensa minkään ulkovallan laskuun. Syyskuussa 1919 hän palasi Suomeen ja ilmoittautui Etsivälle keskuspoliisille Helsingissä. Lehtitietojen mukaan hän ilmoitti olevansa valmis kärsimään vankeusrangaistuksensa loppuun. Sosialidemokraattien piirissä häntä pidettiin kuitenkin edelleen urkkijana.
Elämäkerta > Viimeiset vuodet

Vapauduttuaan punakaartilaisten yleisen armahduksen myötä, Halonen muutti 1920-luvun alussa jälleen Yhdysvaltoihin. Hän toimi muun muassa pappina, raittiustyöntekijänä sekä pelimerkkien laskijana pelihuoneistossa. Halonen kuului myös Duluthissa toimineen Työväen Opiston johtokuntaan. Vuosikymmenen puolivälin jälkeen Halonen palasi Suomeen ja työskenteli viimeiset 20 elinvuottaan suomentajana Hämeenlinnassa. Tammikuussa 1948 kuollut Alex Halonen on haudattu Ahveniston hautausmaalle.
Perhe

Alex Halonen oli kahdesti naimisissa. Ensin vuodet 1901–1918 Hilja Leedi Komssin kanssa ja myöhemmin vuodet 1923–1926 Olga Johanna Mastolan kanssa.
Tuotanto

Alex Halonen julkaisi poliittisen kirjallisuuden lisäksi kaksi runokokoelmaa ja suomensi muun muassa Tom Mannin, Ivan Turgenevin ja Horace Annesley Vachellin teoksia. Hänen runojaan ilmestyi myös lukuisissa työväenliikkeen julkaisuissa.
Tuotanto > Teokset

Kulkurin kujilla : kokoelma runoja.  Hancock, Michigan:  Kansan Kuvalehden kustannusyhtiö, 1902.
Sikermä siirtokansalleni : runoja.  Calumet, Michigan:  Viljo Leikas, 1904.
Historian materialistinen käsitys.  Hancock, Michigan:  Työmiehen kustannusyhtiö, 1906.
Kansallisuuskysymys.  Hancock, Michigan:  Työmiehen kustannusyhtiö, 1906.
Omaisuuden kehitys : ulkomaalaisten lähteiden mukaan.  Hancock, Michigan:  Työmiehen kustannusyhtiö, 1906.
Sosialismin perusteet.  Fitchburg, Massachusetts:  tekijä, 1907.
Historiallinen materialismi : ulkomaalaisten lähteiden mukaan.  Tampere:  Kansan Lehti, 1908.
Omaisuuden kehitys : ulkomaalaisten lähteiden mukaan.  Tampere:  Kansan Lehti, 1908.
Työväen köyhyyden ja kapitalistien rikkauden tekijät : katsaus kapitalistisen riistojärjestelmän ilmiöihin.  Jyväskylä:  K-S. työv.sanomalehti osuuskunta, 1913.
Suomen työväki ja väkivaltaiset menettelytavat.  Helsinki:  Otava, 1923.  (kirjan digitoitu versio Työväenliikkeen kirjastossa).
Aiheesta muualla

Työväenliikkeen kirjasto. Halonen, Alex.
Alex Halonen puhuu Helsingin Työväenyhdistyksen pihalla Yrjönkatu 27:ssä vuonna 1900.
April March

April March (oikealta nimeltään Elinor Blake, s.  20. huhtikuuta 1965 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen indie pop -laulaja-sanoittaja, joka laulaa sekä englanniksi että ranskaksi. Hän on toiminut myös animaattorina, mukaan lukien pääanimaattorina kanadalaisessa Ren ja Stimpy -show’ssa[lähde? ]. Makeisyritys Fazer käytti laulua "Mon petit ami" Marianne-karkkien mainoksessa[lähde? ].
Lapsena March ihastui Ranskaan, ja yläasteella hän osallistui vaihto-oppilasohjelmaan Ranskassa.
Ura

1980-luvun alkupuolella March työskenteli animaattorina Archie Comicsille sekä Pee Wee's Playhouselle. Vuonna 1986 hän työskenteli Madonnan Who's That Girl -musiikkivideon animaattorina.
Hänen ensimmäinen bändinsä The Pussywillows perustettiin vuonna 1987. March piti vuoden taukoa yhtyeestä yrittäessään päästä Disneyn hahmojen animaatio-ohjelmaan Kalifornian Taideinstituuttiin. Vuonna 1991 The Pussywillows hajosi ja March perusti The Shitbirdsin, joka pysyi kasassa vuoteen 1995 asti. March ryhtyi tämän jälkeen soololaulajaksi. Hän lauloi I Am Weaselin tunnusmusiikin.[lähde? ]
Hänen parhaiten tunnettu[lähde? ] kappaleensa on "Chick Habit", englanninkielinen versio France Gallin alun perin esittämästä hitistä "Laisse tomber les filles". Kappale oli Quentin Tarantinon elokuvassa Death Proof, sekä Renault Twingon mainoksessa, joka näytettiin Isossa-Britanniassa ja Ranskassa vuonna 2008.[lähde? ]
March on tehnyt yhteistyötä Dust Brothersien kanssa Amerikassa sekä Bertrand Burgalatin kanssa Ranskassa. Vuonna 2008 ilmestyi Steve Hanftin kanssa tehty Magic Monsters. Sen jälkeen hän esiintyi kahdessa kokeellisessa ranskalaisessa elokuvassa (Slap the Gondola!, 2009 ja Cet Air La, 2010).
Musiikki

Albumit
Gainsbourgsion! (1994) - Ei virallisesti julkaistu
Paris In April (1995)
Superbanyair (1997) - Vain Japanissa
April March Sings Along With The Makers (1997) - Yhteinen levy The Makersien kanssa
Lessons Of April March (1998) - Myynnin edistämiseksi vain lehdissä ja radiossa
April March and Los Cincos (1998)
Chrominance Decoder (1999)
Triggers (2002)
Grindhouse (2007)
Magic Monsters (2008)
April March and Aquaserge (2012)
In Cinerama (2021)
EP-levyt

Voodoo Doll (1993)
An April March (1994)
Chick Habit (1995)
April March and Los Cincos Featuring The Choir (1997) - Vain Japanissa, rajoitettu erä. Vieraina Petra Hayden ja Bennett.
Dans Les Yeux D'April March (1999) - Vain Ranskassa. Rajoitettu erä. (Painettu 10" valkealle kuulaalle vinyylille.)
Singlet

"Sometimes When I Stretch" (2003)
Asahi (Chiba)

| Asahi (旭市) |
| --- | --- |
 Iiokan kalastussatama
 lippu:  symboli
 Asahin sijainti Chiban prefektuurissa
 Asahi
 Koordinaatit: 35°43′14″N, 140°38′48″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Chiban prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  130,45 km²
Väkiluku (07/2020):  64 972
 – Väestötiheys:  498,1 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninmustamänty
 – Kukka:  Kamelia
 
 http://www.city.asahi.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asahi (jap. 旭市, Asahi-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla prefektuurin koillisosassa, Kujūkurin hiekkarannan pohjoispäässä. Sisämaassa kaupungin alue ulottuu Shimōsan ylängölle. Asahissa on 64 972 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 130,45 neliökilometriä.
Osa nykyisen kaupungin alueesta oli pitkään Tsubaki no umi -nimistä merenlahtea, joka kuitenkin täytettiin Edo-kaudella 1600-luvun lopulla riisin viljelyä varten. Asahin keskusta on kehittynyt ympäröivän maaseutualueen markkinapaikkana. Riisin lisäksi kaupungin alueella viljellään vihanneksia, kuten kurkkuja ja tomaatteja, ja tuotetaan sianlihaa. Kaupunkiin on sijoittunut myös teollisuutta. Kaupunkioikeudet Asahi sai vuonna 1954. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Hikatan, Iiokan ja Unakamin maaseutukaupungit. Vuoden 2011 Tōhokun maanjäristys ja tsunami aiheutti kaupungissa 14 ihmisen kuoleman ja tuhosi täysin 318 asuinrakennusta.
Asahin nähtävyyksiin kuuluvat Tyynenmeren rannikon uimarannat. Kamakazu Ise-daijingūn šintolainen pyhäkkö tunnetaan kagura-tanssiperinteestään. Asahia palvelee JR Higashi-Nihonin Sōbu-päälinja.
Väestönkehitys

Lähde:
| Vuosi | Väestö | Muutos |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 71 382 |  |
| 2000 | 71 176 | -206 |
| 2005 | 70 643 | -533 |
| 2010 | 69 058 | -1 585 |
| 2015 | 66 586 | -2 472 |
| 2020 | 63 788 | -2 798 |
Kuvia

Ryūfuku-ji
Iiokan hiekkarantaa
Tie no. 71 Mihirossa
Asahin rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asahi Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Pelėdnagiai

Pelėdnagiai
Pelėdnagiai on kylä Kėdainiain kunnallispiirissä, Kaunasin läänissä, keskisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 1039 asukasta, vuonna 2011  1016 asukasta.
Kylän sijainti kartalla
Pentax

Pentaxin logo
Asahiflex IIb Model I
Pentax KX
Pentax MX
Pentax LX kamera, objektiivi ja vaihdettava etsin
Pentax MZ-3 -kameran K-bajonetti -objektiivikiinnitys. Bajonetin vasemmassa alareunassa ovat sähköiset kontaktinastat. Oikealla bajonetin sisällä olevat kaksi nastaa ovat moottorizoomin/objektiivin tarkennusmoottorin virransyöttöön. Oikeassa alareunassa on kamerarungon tarkennusmoottorin kontakti, ns. ruuvimeisseli.
Pentax *iST-DS -digijärjestelmäkamera
Pentax K10D -digijärjestelmäkamera ja SMC Pentax DA 16-45/4 -objektiivi
Pentax K-7 -digijärjestelmäkamera
Pentax Optio E60 -digikompaktikamera
Pentax on nykyisin Ricoh Imaging Companyn tuotemerkki sen valmistamille digitaalisille järjestelmäkameroille, objektiiveille ja urheiluoptiikalle, kuten kiikareille. Pentax tunnetaan parhaiten valmistamistaan kameroista ja objektiiveista, mutta myös silmälasien linsseistä.
Tuotemerkin historia juontaa vuonna 1919 perustettuun Asahi-optiikkayritykseen, joka oli edelläkävijä erityisesti kinofilmiä käyttävien järjestelmäkameroiden valmistajana ja kehittäjänä. Vuonna 1957 esitelty Asahi Pentax oli maailman ensimmäinen nykyaikainen järjestelmäkamera ja läpi 1960-luvun myös maailman myydyin. Ricoh osti yrityksen vuonna 2011 Hoyalta ja käyttää Pentax-nimeä lähinnä digijärjestelmäkameroidensa tuotemerkkinä.
Yritys

Vuonna 1919 perustetun japaninkielinen nimi oli Asahi Kogaku Kogyo Goshi Gaisha, englanniksi Asahi Optical Corporation Limited. Yritys valmisti aluksi silmälasilinssejä, optiikkaa valokuvaus- ja elokuvakameroihin sekä kiikareita. Kun Asahi Pentax -kameroista tuli yhtiön tunnetuin tuote 1960-luvulla, Asahi-nimi jätettiin ensin pois kamerarungoista ja 2002 otettiin käyttöön nimi Pentax Corporation (ペンタックス株式会社, Pentakkusu Kabushiki-gaisha).
Vuonna 2007 toinen optisen alan yhtiö Hoya osti suurimman osan Pentaxin osakkeista, ja Pentaxista tuli sen tytäryhtiö. 31. maaliskuuta 2008 Pentax lakkasi olemasta itsenäinen yhtiö, kun se sulautettiin osaksi Hoyaa. Vuonna 2011 Ricoh osti Pentaxin Imaging-toimialan. Uuden yhtiön nimeksi tuli Pentax Ricoh Imaging Company. Pentax-tuotemerkin sairaalaoptiikka ja mittausvälineet säilyivät Hoyalla. Vuonna 2013 yrityksen nimeksi vaihdettiin Ricoh Imaging Company. Pentax jatkaa yrityksen tuotemerkkinä järjestelmäkameroille, niiden objektiiveille sekä lisävarusteille. Lisäksi tuotannossa on Pentax-merkkisiä teleskooppeja, kiikareita ja valvontakameroita. Yrityksen kompaktikamerat ovat Ricoh-merkkisiä.
Kamerat > Filmikamerat > Asahiflex

Asahiflex-kamera (1952) on yksisilmäinen peiliheijastuskamera (SLR), johon objektiivit kiinnitetään M37-kierteellä. Se oli ensimmäinen japanilainen kinofilmiä käyttävä peilietsinkamera, joka tuli markkinoille kilpailemaan itäsaksalaisen Exakta Varexin ja länsisaksalaisen Edixa Reflexin kanssa. Asahiflexin myöhemmissä versioissa oli ensimmäisenä maailmassa laukaisun jälkeen alas palautuva peili; siihen asti yksisilmäisten kameroiden etsin oli jäänyt laukaisun jälkeen pimeäksi.
Kamerat > Filmikamerat > Asahi-Pentax

Ylhäältä päin katsottavan ja näkymän peilikuvana esittävän kuiluetsimen korvannut Asahi-Pentax-kameran (1957) pentaprismaetsin teki peilikamerasta yhtä helpon tähdätä kuin mittaetsinkamera ja loi pohjan tulevien vuosikymmenten kinofilmijärjestelmäkameroiden esiinmarssille. Seuraavan vuoden K-mallissa oli tarkennusta helpottava mikroprismaetsin, S3-mallissa (1961) irrotettava valotusmittari ja SV-mallissa (1962) vitkalaukaisin.
Vuonna 1964 esitellyssä Asahi Spotmatic -kamerassa oli ensimmäisten joukossa sisäänrakennettu valotusmittari, joka mittasi valon objektiivin läpi. Spotmatic oli eri versioineen hyvin suosittu, ja yhtiön omien Takumar-linssien lisäksi siihen sopivia M42-kierrekiinnitteisiä objektiiveja valmistivat monet muutkin, ainakin Edixa, Petri, Praktica ja Yashica. Vuonna 1972 esitellyssä Spotmatic ES:ssä oli himmenninaukon esivalintaan perustuva automaattivalotus, joka ylsi kahdeksan sekunnin valotusaikaan..
Kamerat > Filmikamerat > K-sarja

Vuonna 1975 Asahi julkaisi uutta K-bajonettikiinnitystä käyttäviä Pentax-kameroita ja uuden SMC Pentax -objektiivisarja. K-bajonetista tuli aiemman M42-kierteen tavoin suosittu Asahia pienempien kameravalmistajien keskuudessa, ja yhteensopivia objektiiveja alkoi tulla markkinoille eri merkeillä. KM oli käytännössä Spotmatic F uudella bajonetilla. KX-mallissa oli herkempi, piikennoon perustuva valotusmittari, K2-mallissa taas aika-automatiikkaan perustuva automaattivalotus. Myöhemmin esiteltiin vielä riisuttu ja hinnaltaan halpa K1000-kamera, joka pysyi suosionsa takia tuotannossa yli 20 vuotta.