Venäjän keisarikunnan historia
Kohti vallankumousta > Japanin sota

1900-luvun taitteessa Venäjän laajentumispyrkimykset suuntautuivat Kaukoitään, kun Euroopassa, Turkin salmilla ja Keski-Aasiassa olivat vastassa muut suurvallat. Kiina sen sijaan oli heikko ja Kaukoitä näytti helpolta valloitettavalta. Siperian rata oli kasvattanut Venäjän vaikutusta Kaukoidässä. Kun Kiina oli kärsinyt tappion sodassa Japania vastaan 1894–1895, Venäjä oli Ranskan ja Saksan ohella pakottanut Japanin luopumaan liioista valloituksistaan. Tämän johdosta Sergei Witte onnistui saamaan Kiinan suostumuksen sille, että Siperian radan viimeinen osuus rakennettiin Kiinan alueiden kautta Vladivostokiin. Witten mielestä Venäjän olisi vain pitänyt tyytyä Kaukoidän taloudelliseen valtaukseen, mutta keisari halusi laajentaa Venäjän sotilaallista ja alueellista mahtia.
Venäjän tavoitteena oli saada haltuunsa satama ympäri vuoden sulana pysyvän veden ääreltä, josta olisi esteetön pääsy valtamerelle. Japani oli tyhjentänyt sodassa Liaotungin niemimaan, ja Venäjän katseet kohdistuivat Port Arthuriin, joka miehitettiin vuonna 1898. Samaan aikaan Saksa ja Iso-Britannia perustivat Kiinaan omat tukikohtansa. Kiinalaiset nousivat kapinaan vastalauseena eurooppalaisten kasvaneeseen vaikutusvaltaan alueella. Venäjä, Saksa, Iso-Britannia ja Ranska kukistivat kapinan. Sen leviäminen Mantšuriaan antoi Venäjälle tekosyyn miehittää koko alueen. Mantšurian miehityksen jälkeen Venäjällä alettiin haaveilla myös Korean niemimaan valtauksesta. Korean niemimaalla oli myös Japanilla omat intressinsä, ja Japani ei myöskään hyväksynyt Venäjän Port Arthurin valtausta, sillä Japani oli sen miehittänyt Kiinan ja Japanin välisessä sodassa. Aasian sotaretken jatkamiseen Nikolaita yllytti myös hänen serkkunsa Saksan keisari Vilhelm II. Japanin uhmaamisessa ei katsottu olevan suuria riskejä, sillä oman rodun ylemmyyteen aasialaisiin nähden uskottiin vahvasti. Witte vastusti ankarasti Venäjän laajentumispolitiikkaa idässä, mutta sisäministeri Plehwe taas katsoi pienen voittoisan sodan olevan tarpeen vallankumouksen tukahduttamiseksi.
Vuoteen 1903 tultaessa Japanille oli tullut selväksi, ettei Venäjä aio luovuttaa heille Port Arthuria ja Koreaa, ja tiedostettiin, että Venäjästä oli tulossa Kaukoidässä yhä merkittävämpi mahti. Japanin sotilasjohto halusi tehdä nopean hyökkäyksen Venäjän Tyynenmeren laivastoa vastaan, ennen kuin venäläiset pystyisivät hyödyntämään lukumääräistä ylivoimaansa. Venäjän ainoa maayhteys Kaukoitään oli suunnattoman pitkä Siperian rata. Helmikuussa 1904 alkoi Venäjän–Japanin sota, kun Japani hyökkäsi Port Arthurin satamaan ja torpedoveneet tuhosivat Venäjän Tyynenmeren laivaston toimintakyvyttömäksi. Sen jälkeen Japani pystyi viemään joukkonsa mantereelle, kun Venäjän joukkojen kokoaminen Siperian rataa pitkin oli hidasta. Venäjän Itämeren laivastolla taas kesti kahdeksan kuukautta purjehtia Afrikan ympäri Kaukoidän joukkojen avuksi. Pitkän piirityksen jälkeen Port Arthur kukistui tammikuussa 1905. Joitakin viikkoja myöhemmin  Mantšuriassa käydyssä Mukdenin taistelussa Venäjä koki tappion ja joukot joutuivat vetäytymään pohjoiseen. Toukokuussa 1905 Venäjän Itämeren laivasto pääsi perille, vain hävitäkseen Tsushiman meritaistelun. Sota oli Venäjälle hyvin epäonninen ja se oli maksanut 254 700 kaatunutta. Japaninkin tappiot olivat 217 900 sotilasta. Intoa sodan jatkamiseen Venäjällä ei enää ollut. Maiden välillä solmittiin rauha syyskuussa 1905.