stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mannerheim-risti
Luettelo ritareista > 2. luokka, 1943

104. Arho, Jouko Olavi Kaarlo, komentajakapteeni, 8. maaliskuuta 1943
105. Kivilinna, Osmo Kullervo, kapteeniluutnantti, 8. maaliskuuta 1943
106. Ek, Rolf Birger, kapteeni, 8. helmikuuta 1943
107. Korhonen, Niilo Juhani, luutnantti, 8. maaliskuuta 1943
108. Ovaskainen, Toimi, sotilasmestari, 8. maaliskuuta 1943
109. Storbacka, Harald, vääpeli, 8. maaliskuuta 1943
110. Schadewitz, Einar, ylikersantti, 10. helmikuuta 1943
111. Pirhonen, Jouko Kalevi Esaias, kapteeniluutnantti, 4. kesäkuuta 1943
112. Leskinen, Veikko Kullervo, luutnantti, 4. kesäkuuta 1943
113. Moisander, Leevi Veli, vääpeli, 4. kesäkuuta 1943
114. Liikkanen, Arvi Anton, kersantti, 4. kesäkuuta 1943
115. Laisi, Eino, korpraali, 4. kesäkuuta 1943
117. Puustinen, Timo Johannes, majuri, 1. elokuuta 1943
118. Nykänen, Kaarlo Heikki, luutnantti, 1. elokuuta 1943
119. Määttänen, Onni Henrik, vääpeli, 1. elokuuta 1943
120. Pöllä, Mikko, ylikersantti, 1. elokuuta 1943
121. Tuomela, Oiva Olavi, kersantti, 1. elokuuta 1943
122. Oksala, Unto Johannes, lentomestari, 21. marraskuuta 1943
123. Heino, Lauri Aleksanteri, kersantti, 21. marraskuuta 1943
124. Sandroos, Sakari August, korpraali, 21. marraskuuta 1943
125. Korpi, Erkki Matias, sotamies, 21. marraskuuta 1943
Luettelo ritareista > 2. luokka, 1945

184. Nenonen, Vilho Petter, tykistönkenraali, 8. tammikuuta 1945
185. Hänninen, Antti Vilho Valmis Voitto, majuri, 10. helmikuuta 1945
186. Kiiskinen, Jouko Paavo Olli, kapteeni, 10. helmikuuta 1945
187. Korhonen, Toivo Johannes, luutnantti, 10. helmikuuta 1945
188. Linnakko, Kaarlo Olavi, luutnantti, 10. helmikuuta 1945
189. Kajatsalo (Salo), Kaarlo Viljam, kapteeniluutnantti, 10. helmikuuta 1945
190. Vilanti, Kauko Johannes, kapteeni, 10. helmikuuta 1945
191. Laakso, Viljo Aukusti, everstiluutnantti, 7. toukokuuta 1945
Joidenkin ritarien kohdalla saattaa eri lähteissä esiintyä kahta eri nimityspäivämäärää. Tämä johtuu eroavaisuuksista komentoesikunnan nimitysesittelylistoihin kirjattujen ja julkaistuissa luetteloissa ylipäällikön myöntämistä kunniamerkeistä olevien päivämäärien välillä.lähde?
Kirjallisuutta

Airo, A. F. (toim.): Mannerheim-ristin ritarit.  Helsinki:  Tuli Oy, 1952.
Hurmerinta, Ilmari: Mannerheim-ristin ritarien säätiö 50 vuotta.  Helsinki:  Mannerheim-ristin ritarien säätiö, 2001.  ISBN 952-91-3324-3
Iisalo, Pentti: Ritarivänrikit. Määritä julkaisija! ISBN 952-91-4717-1
Lehtonen, Heikki: Mannerheim-ristin jääkäriritarit.  Minerva Kustannus Oy, 2021.  ISBN 978-952-375-324-2
Porvali, Seppo: Marskin ritarit : 191 ihmiskohtaloa.  Helsinki:  Valitut palat, 2001.  ISBN 951-584-531-9
Sariola, Mauri: Viimeiset ritarit.  Jyväskylä:  Gummerus, 1983.  ISBN 951-20-2486-1
Tuuri, Antti: Mannerheim-ristin ritarit.  Paasilinna, 2013.  ISBN 978-952-299-009-9
Lehdet

Tapio Sadeoja (toim.): Marskin ritarit: Ilta-Sanomien erikoislehti 3.11.2011
Odd Martinsen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Odd Martinsen |  Odd Martinsen |  Odd Martinsen |  |
Maa:   Norja
Miesten hiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Grenoble 1968 | 4×10 km |  |
|  Hopeaa | Grenoble 1968 | 30 km |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1976 | 4×10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1966 | 4×10 km |  |
|  Hopeaa | Vysoke Tatra 1970 | 15 km |  |
|  Pronssia | Oslo 1966 | 15 km |  |
|  Pronssia | Vysoke Tatra 1970 | 30 km |  |
|  Pronssia | Falun 1974 | 4×10 km |  |
Odd Martinsen (s. 20. joulukuuta 1942) on entinen  norjalainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja. Uransa jälkeen Martinsen toimi Kansainvälisen hiihtoliiton FIS:n tehtävissä,.
Odd Martinsen saavutti hiihdon arvokisojen henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan hopeaa. Grenoblen 1968 olympialaisten 30 kilometrillä häntä nopeampi oli Italian Franco Nones ja Tatran 1970 MM-kisojen 15 kilometrillä Ruotsin Lars-Göran Åslund.
Viestikilpailuissa Martinsen hiihti avausosuuden ykköseksi Oslon 1966 MM-kisoissa ja Grenoblen 1968 olympiakisoissa, ja molemmilla kerroilla Norja voitti kultaa. Myös Tatran 1970 MM-kisoissa Martinsen tuli ensimmäisenä vaihtoon, mutta lopputuloksissa Norja jäi neljänneksi. Sapporon 1972 olympialaiset Martinsen jätti väliin sairastelun takia, mutta kaksissa seuraavissa arvokisoissa hän sai vielä viestimitalin.
Holmenkollenin kisoissa Martinsen voitti vuonna 1969 15 kilometrin kisan, ja Ruotsin ja Salpausselän hiihtokisoissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi. Saavutustensa ansiosta Martinsen sai vuonna 1969 Holmenkollen-mitalin.
Kilpauransa jälkeen Martinsen on toiminut Kansainvälisen Hiihtoliiton johtotehtävissä. Vuonna 1994 Martinsen toimi Lillehammerin talviolympialaisissa murtomaahiihdon kilpailujohtajana.
Hänen tyttärensä Bente Skari (o.s. Martinsen) on hiihdon olympiavoittaja.
Saavutuksia > Olympiakisoissa

Grenoble 1968
Kultaa 4 x 10 kilometrin viestissä
Hopeaa 30 kilometrillä
Kahdeksas 15 kilometrillä
18:s 50 kilometrillä
Innsbruck 1976
Hopeaa 4 x 10 kilometrin viestissä
Kahdeksas 15 kilometrillä
Yhdeksäs 30 kilometrillä
Saavutuksia > MM-kisoissa

Oslo 1966
Kultaa 4 x 10 kilometrin viestissä
Pronssia 15 kilometrillä
Tatra 1970
Hopeaa 15 kilometrillä
Pronssia 30 kilometrillä
Neljäs 4 x 10 kilometrin viestissä
Falun 1974
Pronssia 4 x 10 kilometrin viestissä
33:s 15 kilometrillä
Lahti 1978
24:s 15 kilometrillä
Saavutuksia > Muita saavutuksia

Holmenkollenin kisojen voitto 15 kilometrillä 1969
Maailmancupin (epävirallinen) kokonaiskilpailun toinen 1975
Maskareenienpääsky

| Maskareenienpääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Phedina
Laji::  borbonica
Kaksiosainen nimi
 Phedina borbonica  (Gmelin, 1789) 
Alalajit
 P. b. borbonica  P. b. madagascariensis 
Katso myös
   Maskareenienpääsky Wikispeciesissä   Maskareenienpääsky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Maskareenienpääsky (Phedina borbonica) on pääskyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Intian valtameren läntisillä saarilla ja pesimäajan ulkopuolella myös Itä-Afrikassa.
Koko ja ulkonäkö

Maskareenienpääsky kasvaa 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, rinta ja selkä ovat harmahtavan ruskeat ja niissä on tummempia viiruja. Alalaji P. b. borbonica on ruskeampi kuin P. b. madagascariensis Maskareenienpääskyn rinta ja vatsa ovat harmahtavan valkoiset ja niissä on ruskeita viiruja. Pyrstö on hieman haarautunut.
Levinneisyys ja elintavat

Maskareenienpääskyn alalaji P. b. borbonica esiintyy Maskareeneilla ja alalaji P. b. madagascariensis Madagaskarilla. Lajin elinympäristöä ovat avoimet ympäristöt kuten ruohomaat ja avoimet metsät usein vesien läheisyydessä. Lintu liikkuu useimmiten muutaman linnun parvina. Maskareenienpääskyn ravintoa ovat lentävät hyönteiset. Pesimäkausi on elokuulta marraskuulle. Osa Madagaskarin maskareenienpääskyistä muuttaa kesä-elokuuksi Itä-Afrikkaan.
Jerzy Popiełuszko

Jerzy Popiełuszko
Kuva Popiełuszkon hautajaisista
Jerzy Popiełuszko (14. syyskuuta 1947 – 19. lokakuuta 1984) oli katolisen kirkon puolalainen pappi. Popiełuszko pääsi seminaariin vuonna 1965 ja sai pappisvihkimyksensä 28. toukokuuta 1972. 1980-luvulla hän toimi kommunismia vastaan Solidaarisuus-liikkeen jäsenenä. Hän joutui aktivisminsa johdosta kidutetuksi ja murhatuksi, mikä herätti Puolassa laajaa vihamielisyyttä hallitusta kohtaan. Murha tapahtui Włocławekin lähellä, Veikselin padolla. Syyllisiä tuomittiin, mutta vieläkään ei tarkoin tiedetä, mitkä tahot olivat murhan toimeksiantajia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Popieluszko.net.pl (puolaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Porin vesitorni

Porin vesitorni
Porin vesitorni sijaitsee Porin keskustan länsilaidalla. Sen on  suunnitellut arkkitehti Bertel Strömmer ja rakentanut Uuno Helmisen rakennusliike. Vesitorni otettiin käyttöön vuonna 1936 ja se on lähes 50 metriä korkea. Tornin vesitilavuus on 500 kuutiometriä. Torni on tiiliverhoiltu eli vesisäiliötä kantavat rakenteet ovat verhouksesta erilliset. Porin vesitorni on maakunnallisesti arvokas kulttuurihistoriallinen kohde ja kuuluu Porin kansalliseen kaupunkipuistoon. Vesitorni on yksi kaupungin tunnetuimmista maamerkeistä.
Popsi, popsi porkkanaa

| ”Popsi, popsi porkkanaa” Jari, Jouko, Leena ja Sirkku |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Lastensuosikit
 Julkaistu: 1979
 Tyylilaji: lastenlaulu
 Levy-yhtiö: Fazer Finnlevy
Popsi, popsi porkkanaa on Markku Kopiston säveltämä ja Asta Kaukosen ja Chrisse Johanssonin sanoittama lastenlaulu, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1979. Laulu on suosituimpia lastenlauluja Suomessa.
Laulu on opettavainen tarina vihannesten, hedelmien ja marjojen terveellisyydestä. Ensiksi laulussa kehotetaan popsimaan porkkanaa, koska se vahvistaa hampaita. Seuraavaksi haukataan hedelmää ja sitten maistetaan mansikkaa. Viimeisessä säkeistössä maistetaan kaikkia edellä mainittuja, minkä seurauksena ”vitamiinit sulle jää”.
Ensimmäisen äänite, jolla laulu esiintyi, on Lastensuosikit. Äänitteellä sen esittäjiksi mainitaan Jari, Jouko, Leena ja Sirkku. Sen jälkeen laulu on esiintynyt usealla lastenlaulualbumilla, kuten sen omaa nimeä kantaneella vuoden 1979 albumilla Popsi popsi porkkanaa, jolla sen esittää Maiju Salmenkivi.
»Popsi, popsi porkkanaa,
hampaita se vahvistaa.
Nami nami nami nami porkkanaa,
hampaita se vahvistaa.» 
(Asta Kaukonen ja Chrisse Johansson)
Aiheesta muualla

Popsi, popsi porkkanaa Suomen Äänitearkiston tietokannassa[vanhentunut linkki]
Pornaisten vaakuna

Pornaisten vaakuna
Pornaisten vaakuna on Pornaisten kunnan tunnus, joka on saanut aiheensa pitäjän historiasta. Pornaisten kirkon ensimmäinen kirkonkello saatiin hankittua paikkakuntalaisten naisten puuvillasta kehräämällä palttinalla, josta saadut varat käytettiin kellon ostoon. Vuonna 1731 valmistunut kello on sittemmin siirretty toiseksi vuonna 1924 valmistuneen kivikirkon kahdesta kellosta.
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä kultainen kirkonkello, jonka kummallakin puolella saatteena kultainen, hopealankainen värttinä”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Pornaisten kunnanvaltuusto hyväksyi sen 27. joulukuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. maaliskuuta 1952.
Porajärvi (taajama)

Porajärvi (eteläkarj. Porarvi, ven. Поросозеро, Porosozero) on maaseututaajama ja Porajärven kunnan keskus Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Porajärvi sijaitsee Suunujoen yläjuoksun varrella noin 80 kilometriä Suojärveltä pohjoiseen. Porajärven taajamassa oli noin 4 100 asukasta vuonna 1996. Metsäteollisuus on merkittävä työllistäjä paikkakunnalla. Porajärven kautta kulkee Suojärvi–Jyskyjärvi-rata.
Historia

Porajärvi oli Venäjän keisarikunnan aikana Porajärven kunnan kirkonkylä. Kylä oli Suomen hallussa 1919-1920, kunnes luovutettiin Neuvosto-Venäjälle Tarton rauhassa. Porajärven kunta lakkautettiin ja liitettiin Petrosvkin piiriin, jossa siitä muodostettiin kolme kyläneuvostoa. Porajärven kyläneuvostoon kuuluvat kylät olivat Porajärven lisäksi Hinkerinvaara, Kostamus, Kuutamalahti, Poikki ja Palvajärvi sekä Valasmon tehdas. Kyläneuvostossa oli vuonna 1926 626 asukasta, joista karjalaisia oli 556, venäläisiä 52, suomalaisia 13 ja muita viisi. Porajärven kylän asukasluku oli samana vuonna 258, joista karjalaisia oli 201, venäläisiä 43, suomalaisia yhdeksän ja muita 5.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 1990-luvulla Porajärvi oli Porajärven asutushallintoalueen keskus ja vuoden 2006 kuntauudistuksessa siitä tuli nykyisen Porajärven kunnan keskus.
Porionísi

| --- | --- |
Muut nimet:  Perionísi (Περιονήσι), Porióni (Ποριόνη), Koutsoúmpos (Κουτσούμπος), Koutsoumprí (Κουτσουμπρί), Koutsoumpoú (Κουτσουμπού)
Sijainti:  35°26′46″N, 26°53′08″E, Kásos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,023 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Porionísi (kreik. Ποριονήσι, myös Perionísi, Περιονήσι, Porióni, Ποριόνη) eli Koutsoúmpos (Κουτσούμπος, myös Koutsoumprí, Κουτσουμπρί, Koutsoumpoú, Κουτσουμπού) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kásoksen saaren pohjoispuolella Armáthian ja Makronísin välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,023 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Porionísi kuuluu Kásoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Pontos

Pontos sijaitsee Vähän-Aasian itäosassa, Mustanmeren rannalla.
Pontos (m.kreik. Πόντος, ”Meri”; lat. Pontus) oli antiikin aikainen alue ja kuningaskunta Mustanmeren rannalla, Turkin ja Georgian pohjoisrannikolla. Se rajautui Bithyniaan, Galatiaan, Kappadokiaan ja Armeniaan.
Persialaisen satraapin poika Mithridates I loi alueelle valtakunnan. Mithridates VI laajensi sitä. Lopulta roomalainen sotapäällikkö Pompeius valloitti alueen. Rooman valtakunnan osana Pontos kuului 200-luvun lopulle saakka Bithynia et Pontuksen provinssiin, jonka jälkeen alue jaettiin useammaksi provinssiksi.
Luettelo Pontoksen kuninkaista

Mithridates I Ktistes (302 eaa. – 266 eaa., kuningas vuodesta 281 eaa.)
Ariobarzanes (266 eaa. – noin 250 eaa.)
Mithridates II (noin 250 eaa. – noin 189 eaa.)
Farnakes I (noin 185 eaa. – noin 159 eaa.)
Mithridates IV Filopator Filadelfos (noin 159 eaa. – 151 eaa.)
Mithridates V Euergetes (150 eaa. – 121 eaa.)
Mithridates VI Suuri (121 eaa. – 63 eaa.)
Farnakes II (63 eaa. – 47 eaa.)
Mithridates VII (47 eaa. – 46 eaa.)
Dareios (39 eaa. – 37 eaa.)
Polemon I (37 eaa. – 8 eaa.)
Pythodoris (8 eaa. – 23 jaa.)
Antonia Tryfaina (22 – 38)
Polemon II (38 – 64)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pontos Wikimedia Commonsissa
Porsassimppu

| Porsassimppu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Porsassimput Congiopodidae
Suku::  Congiopodus
Laji::  leucopaecilus
Kaksiosainen nimi
 Congiopodus leucopaecilus  (Richardson, 1846) 
Katso myös
   Porsassimppu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Porsassimppu (Congiopodus leucopaecilus) on porsassimppujen (Congiopodidae) heimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji.
Porsassimppu on tavallisesti 20 senttimetrin mittainen ja voi maksimissaan kasvaa 35 senttimetrin mittaiseksi.
Porsassimppu on levinnyt lounaisen Tyynenmeren lauhkeille alueille. Sitä voidaan tavata 22–222 metrin syvyydessä vedenpinnasta, vaikka yleensä se elää sadan metrin syvyydessä.
Porsassimppu on paikallaan pysyvä kala, joka ui hitaasti. Suurimman osan ajastaan se viettää lepäämällä pohjassa. Porsassimppu käyttää sen pitkää kuonoa rapujen, matojen ja muiden pohjalla elävien selkärangattomien raoista, merilevän seasta ja hiekasta tunnusteluun.
Marraskuun kansannousu

Marraskuun kansannousu oli vuosina 1830 ja 1831 käyty kansannousu Kongressi-Puolan  alueella Venäjän keisarikuntaa vastaan. Nimensä mukaisesti kansannousu alkoi 29. marraskuuta 1830. Alkumenestyksestä huolimatta kansannousu kukistettiin lopulta Venäjän armeijan avulla.
Tausta

Puolan jakojen jälkeen entiset Puola-Liettuan valtion alueet oli jaettu Venäjän, Itävallan ja Preussin kesken. Venäjällä Puolan alueille oli perustettu autonominen Puolan kuningaskunta, jota ei kuitenkaan koettu riittäväksi ratkaisuksi puolalaisen väestön taholta. Kongressi-Puolassa perustettiin useita salaseuroja ja Burschenschaften ja Carbonarien kaltaisia yhdistyksiä. Sejmissä oppositio keskittyi Adam Czartoryskin ja Vilnan yliopistossa Adam Mickiewiczin sekä Joachim Lelewelin ympärille. Venäjän keisari Aleksanteri I oli epäluuloinen puolalaisia kohtaan ja Kongressi-Puolan asemaa yritettiinkin heikentää vuodesta 1825 alkaen perustuslaillisen hallinnon murentamisella. Kansainvälinenkin tilanne kiristyi vuonna 1830, kun Ranskassa alkoi heinäkuun vallankumous ja Belgia irrottautui Alankomaista. Keisari Nikolai I valmisteli Alankomaiden auttamista sotavoimin, mikä herätti pelkoja Kongressi-Puolassa puolalaisen sotaväen käytöstä Belgiaa vastaan. Lisäksi uskottiin, että Nikolai saattaisi käyttää sotatilaa syynä Kongressi-Puolan autonomian lakkauttamiseksi kokonaan.
Tausta > Konstantinin murhayritys

Kapinan aloituksena voidaan pitää suuriruhtinas Konstantin Pavlovitš Romanovin murhayritystä 29. marraskuuta 1830. Toimintaa tilanteen saralta oli suunnitellut useampi puolalainen salaseura, mutta toiminnassa ensin onnistui upseerikoululla toiminut seura. 29. marraskuuta joukko upseerikoulun oppilaita yritti murhata Konstantinin epäonnistuen kuitenkin yrityksessään. Heidän onnistui kuitenkin murhata kolme puolalaista kenraalia, joista kaksi tapettiin tahallisesti liiasta venäläismielisyydestä. Kolmas sai surmansa vahingossa.
Kapina

Murhayrityksen jälkeen salaliittolaiset yrittivät vallata Varsovan varuskunnan asevaraston, missä onnistuttiinkin kun heihin liittyi kaupunkilaisia. Seuraavana päivänä koko Varsova oli kapinallisten hallussa. Konstantin pakeni Varsovasta kapinan laajettua. Kapinan jatko oli epävarma siihen asti, kun kenraali Józef Chłopicki julistautui diktaattoriksi. Keisari Nikolai päätti puolestaan käyttää Kongressi-Puolaa Alankomaihin menoa varten koottua siirtoarmeijaa puolalaisia vastaan. Tämä johti osaltaan vastarinnan tiivistymiseen. 25. tammikuuta 1831 sejm julisti, että Nikolai oli menettänyt Puolan valtaistuimen. Chłopicki luopui diktaattorin asemastaan ja tilalle tuli Adam Czartoryskin johtama sejmille uskollinen hallitus.
Kapina > Sota ja kapinallisten saama tuki

Suoranainen sota puolalaisten ja venäläisten välillä alkoi vuoden 1831 helmikuussa ja se kesti lokakuuhun. Venäjän armeijalla oli kaksinkertainen määräylivoima puolalaisiin nähden, mutta toisaalta Puolan armeija oli hyvin koulutettu ja se saattoi taistella sitä tukevan väestön seassa. Kansannousu levisi myös Liettuaan ja entiselle Puolan itäalueelle Latgaleen. Puolalaiset yrittivät vedota Venäjän mahdollisiin vallankumouksellisiin. Niinpä sejmin ilmoitus Nikolain valtaistuimen menetyksestä oli ajoitettu dekabristien teloittamisen viisivuotispäivälle. Merkittävää apua ei kuitenkaan saatu Venäjän kapinallisilta. Kulttuuripiireiltäkään ei saatu tukea, sillä esimerkiksi tuon ajan Venäjän johtava runoilija Aleksandr Puškin tuomitsi puolalaisten toimet. Apua yritettiin saada myös Ranskasta ja Britanniasta, mutta konkreettisin tuki rajoittui mielenilmaisuihin, kuten ranskalaiseen runoon La Varsovienne. Lisäksi esimerkiksi Eau de Colognea eli kölninvettä myytiin nimellä Eau de Pologne. Kapinaliike radikalisoitui vuoden 1831 kesästä lähtien ja lopulta valtaan oli noussut uusi diktaattori Jan Krukowiecki. Venäläiset sotajoukot kukistivat lopulta kapinan päällikkönsä sotamarsalkka Ivan Paskevitšin johdolla.
Seuraukset

Kapinan jälkeen Puolan käskynhaltijaksi nousi venäläisiä johtanut Ivan Paskevitš. Puolan autonomia korvattiin vuonna 1832 voimaan tulleella orgaanisella statuutilla, joka takasi Puolalle Suomen kaltaisen itsehallinnon. Kuitenkin jo vuonna 1833 maahan julistettiin poikkeustila, joka jatkui seuraavat 20 vuotta. Tällöin suljettiin Varsovan ja Vilnan yliopistot ja Puolan oma armeija lakkautettiin. Kapinan johdosta jaettiin 200–300 kuolemantuomiota, joista suurin osa annettiin poissaoleville. Lisäksi yli 3 000 tilaa takavarikoitiin ja 45 000 perhettä pakkosiirrettiin Venäjän sisäosiin. Varsovan pohjoispuolelle rakennettiin Aleksanterin sitadelli -linnoitus ja kuuluisaksi tullut paviljonki numero 10 poliittisille vangeille. Kapinan seurauksena Puolasta lähti yli 10 000 pakolaista, joista suurin osa suuntasi Ranskaan, Saksaan ja Italiaan. Pakolaisten joukossa alkoi poliittinen toiminta, jonka keskuksena oli Hôtel Lambert Pariisissa. Puolalaisia taisteli myöhemmin useissa eri vapaussodissa Saksassa, Italiassa ja Balkanilla, sekä Pariisin kommuunin taisteluissa. Puolan kapinan voidaan nähdä myös pelastaneen Belgian itsenäisyyden, kun kapina sitoi Venäjän siirtoarmeijan Puolaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marraskuun kansannousu Wikimedia Commonsissa
| n k Autonomiseen Suomeen vaikuttaneet sodat (1809–1917) |
| --- | --- |
 Suomen sota (1808–1809)  Krimin sota (1853–1856)  tammikuun kansannousu (1863–1865)  Turkin sota (1877–1878)  Venäjän–Japanin sota (1904–1905)  ensimmäinen maailmansota (1914–1918) 
Emilia Plater ja puolalaisia viikatemiehiä.
Stoczekin taistelu, maalannut Jan Rosen.
Horace Vernet, Puolalainen Prometheus, 1831. Maalaus kuvaa kapinan kukistamista.
Porilainen (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Porilainen oli Porissa vuosina 1892–1895 ilmestynyt sanomalehti.
Nuorsuomalaisten Porilainen perustettiin vanhasuomalaisten Satakunnan kilpailijaksi. Sen julkaiseminen päättyi taloudellisiin vaikeuksiin ja päätoimittaja Ferdinand Lähteenojan lähtöön ulkomaille. Aluksi kahdesti ja vuonna 1895 kolmesti viikossa ilmestyneen lehden jatkajaksi tuli Sanomia Porista.
Aiheesta muualla

Porilainen digitoituna kansalliskirjastossa
Porfobilinogeenisyntaasi

Malli ihmisen porfobilinogeenisyntaasin rakenteesta
Porfobilinogeenisyntaasi eli aminolevulinaattidehydrataasi on lyaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymin substraattina toimii aminolevuliinihappo ja tuotteena muodostuu porfobilinogeenia. Porfobilinogeenia esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin soluissa ja se on tärkeä entsyymi porfyriinien kuten hemin ja klorofyllin biosynteesissä. Porfobilinogeenisyntaasin EC-numero on EC 4.2.1.24.