stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Radio Helsinki
Historia > Alku

Radio Helsingin tausta liittyy 22.–31. lokakuuta 1999 taajuudella 95,2 MHz toimineeseen Lepakkoradioon. Se oli runsaan viikon mittainen Elmun järjestämä radioprojekti, jolla kunnioitettiin ja muisteltiin helsinkiläisen vaihtoehtokulttuuriareena Lepakon värikästä historiaa. Osa Lepakkoradion tekijöistä alkoi vakuuttua siitä, että Helsingin seudulla olisi kysyntää radiokanavalle, joka soittaisi monipuolista musiikkia ja tarjoaisi vaihtoehdon niin sanotuille formaattiradioille. Syksyllä 2000 kuului samalla taajuudella seitsemäntoista päivän ajan samojen tekijöiden uusi projekti nimeltään Radio Helsinki. Uusi kanava jatkoi pian tämän jälkeen toimintaansa pelkästään nettiradiona.lähde?
Valtioneuvosto myönsi 8. helmikuuta 2001 Edit Station Oy:lle toimiluvan, ja vakituisena paikallisradiona Radio Helsinki aloitti keskiyöllä 1. maaliskuuta 2001. Verkkolähetystä jatkettiin FM-lähetyksen rinnalla.lähde? Radio Helsingin pääomistajina olivat kanavan päätoimittaja Paula Salovaara ja Yhtyneitten Kuvalehtien sisältöjohtajan paikan 31. joulukuuta 2006 jättänyt Harri Saukkomaa.
Historia > Helsingin Sanomien omistuksen aika

SanomaWSOY-konserniin kuuluva Helsingin Sanomat ilmoitti 29. huhtikuuta 2005 ostavansa Radio Helsingin. Radio Helsinki oli tuottanut koko toimintansa ajan tappiota. Sanoma ilmoitti keväällä 2013 siirtävänsä Radio Helsingin marraskuussa osaksi Nelonen Mediaa. Yhtiö perui aikeensa ja lopetti Radio Helsingin ohjelmatoiminnan lokakuun lopussa 2013.
Historia > Kaupunkitarinat Oy:n aika

Sanoma myi kanavan brändin Pro Radio Helsinki -liikkeelle, joka haki kanavalle uutta toimilupaa. Pro Radio Helsinki -liikkeessä olivat  mukana mm. kanavan entinen omistaja Paula Salovaara, HIFK:n hallituksen puheenjohtaja Timo Everi ja yrittäjä Tomi Ruotimo, joka vetää kanavaa hallituksen puheenjohtajana. Valtioneuvosto myönsi 31. lokakuuta toimiluvan Kaupunkitarinat Oy:lle ja Pro Radio Helsinki -liikkeelle. Kaupunkitarinat Oy:n toimitusjohtajana toimi tammikuun 2014 loppuun saakka Ville Arponen. Yhtiö ilmoitti palkanneensa Hannu Niemisen vetämään radiota 31. tammikuuta 2014. Yhtiö ilmoitti 25. helmikuuta 2015, että toimitusjohtaja Hannu Nieminen on siirtynyt toisiin tehtäviin.
Kesäkuussa 2015 radion pääomistajana oli Tomi Ruotimo ja hänen omistamansa Houston Inc. -yhtiö. Muita omistajia olivat Paula Salovaara ja Sam Huber. Vuonna 2014 Radio Helsinki teki tappiota 730 000 euroa. Saadakseen rahaa velkoihin ja investointeihin kanavan omistajat käynnistivät kesäkuussa 2015 joukkorahoitushankkeen, jossa myytiin yhtiön osakkeita. Minimisijoituksena oli 150 euroa. Tavoitteena oli kerätä 150 000–250 000 euroa. Hankkeessa saatiin kerättyä 360 000 euroa, ja Kaupunkitarinat Oy:lle tuli yli 1 700 uutta omistajaa.
Historia > Muusikkojen liiton aika

Vuonna 2015 Radio Helsingin taustayhtiön liikevaihto oli 810 000 euroa ja tappio 330 000 euroa. Syyskuussa 2016 pääomistaja Ruotimo kertoi luopuvansa Radio Helsingistä joko myymällä tai lopettamalla sen toiminnan. Syyksi hän kertoi omien resurssiensa loppumisen. Marraskuussa 2016 Kaupunkitarinat Oy:n yhtiökokous hyväksyi Radio Helsingin liiketoiminnan myynnin Muusikkojen liiton omistamalle Livelaboratorio Oy:lle. Yhtiökokouksen jälkeen kanava nimitti sisältöjohtajakseen Maria Veitolan. Aiemmin Veitola toimi Radio Helsingin päätoimittajana vuoden 2016 huhtikuuhun saakka.
Elokuussa 2018 Radio Helsinki tiedotti hakeneensa Viestintävirastolta toimilupaa puolivaltakunnalliseen taajuuskokonaisuuteen. Tämä myönnettiin saman vuoden marraskuussa kymmenvuotiskaudeksi vuodesta 2020 alkaen. Toimilupa laajensi kanavan FM-taajuuden kuuluvuusalueen Tampereelle ja Ouluun. Syyskuussa 2021 kuuluvuusalue laajeni Turkuun. Veitola siirtyi operatiivisesta toiminnasta taustayhtiön hallitukseen alkuvuonna 2022. Huhtikuussa 2023 kanavan kuuluvuus laajeni Jyväskylään, Poriin, Kuopioon, Lahteen ja Joensuuhun.
Joulukuussa 2023 Radio Helsingin päätoimittajaksi nimettiin Rumban entinen päätoimittaja Jukka Hätinen,. Syyskuussa 2024 kanavan huono taloustilanne, ja omistajuuden mahdollinen muutos nousivat esiin Helsingin Sanomien artikkelissa. Tappiota oli vuonna 2023 kertynyt 100 000 euroa ja uudeksi omistajaksi oli harkittu Esittävän Säveltaiteen Edistämissäätiötä. Hätinen valittiin alkuvuonna 2025 myös Livelaboratorio Oy:n toimitusjohtajaksi.
Radio Helsingin juontajia

Monet Radio Helsingin juontajista ja ohjelmien tekijöistä ovat jo aiemmin tulleet tunnetuksi muista yhteyksistä, muun muassa muusikkoina.
Njassa (radio- ja TV-persoona)
Lasse Kurki (muusikko ja tuotantopäällikkö)
Laura Friman (toimittaja ja kirjailija)
Edu Kehäkettunen (muusikko)
Janne Laurila (muusikko ja ohjelmapäällikkö)
Matti Nives (DJ ja levy-yhtiöjohtaja)
Teppo Mäkynen (muusikko)
Henri Pulkkinen (muusikko)
Emilia Hernesniemi (ohjaaja)
Lotta Savolainen (muusikko)
Hassan Maikal (muusikko)
Markus Nordenstreng (muusikko)
Ernest Lawson (näyttelijä)
Are (muusikko)
Kriso (muusikko)
Hannu Lintu (kapellimestari)
Kasper Strömman (graafinen suunnittelija)
Radio Helsingin entisiä juontajia

Maria Veitola (toimittaja)
Ville Blåfield (toimittaja)
Minttu Vesala (stylisti)
Timo Kaukolampi (muusikko)
Vilunki 3000 (muusikko)
Eevil Stöö (muusikko)
DJ Kridlokk (muusikko)
Renaz Ebrahimi (toimittaja)
DJ Bunuel (DJ)
DJ Didier (muusikko)
Henry Rollins (muusikko)
Janne Halmkrona (muusikko)
Eliot Ness (DJ)
Ari Peltonen (toimittaja)
Axa Sorjanen (toimittaja)
Jonna Tervomaa (muusikko)
Suvi Auvinen (aktivisti ja toimittaja)
Pekka Sauri (toimittaja ja poliitikko)
Ohjelmia

Maria Veitola voitti juontamansa Musa vai Bisnes -ohjelman kanssa vuoden toimittaja-palkinnon Musiikki & Media -tapahtumassa vuonna 2021.
Lotta Savolainen palkittiin Indie Awardsissa vuonna 2024 vuoden indieystävänä ohjelmastaan Uusi Ääni.
Kompostiradio oli Komposti Soundin pyörittämä suomalainen reggaeradio-ohjelma, jota toimittavat Bommitommi ja Veikko ”VG+” Grönroos. Ohjelma kuului joka maanantai kello 20–22. Ohjelmassa soi jamaikalainen populaarimusiikki 1960-luvulta nykypäivään sekä sen johdannaisia tyylejä, kuten dubia ja suomalaista reggaeta. Kompostiradiossa oli myös säännöllisesti artistivieraita.
Tukevasti ilmassa, Jukka Relanderin ja Tuomas Nevanlinnan keskusteluohjelma.
Markus Nordenstrengin Kuusikielinen taivas on kymmenen vuotta pyörinyt kitaristien keskusteluohjelma.
Palkinnot

Vuoteen 2022 mennessä Radio Helsinki oli valittu 14 kertaa vuoden radioksi Musiikki & Media -tapahtumassa.
Vuoden paikallisradio 2001 (Musiikki & Media).
Vuoden 2010 Radio Gaalassa Radio Helsinki sai kunniamaininnan kategoriassa vuoden radiotapahtuma kunniamaininta (Radio Helsingin kuulijamatka Turkuun).
Aiheesta muualla

Radio Helsingin kotisivu
Voima-lehden artikkeli mediakentän muutoksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaiset radioasemat
| --- | --- |
Yle:  Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Vega  Yle X3M 
Bauer Media Group:  Basso  Iskelmä  Radio 957  Radio City  Radio Classic  Radio Mega Oulu  Radio Nova  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Auran Aallot  Radio Pori  Kasari  Ysäri  Top51  KISS 
Nelonen Media:  Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
NRJ Finland:  NRJ  Radio Nostalgia 
Keskisuomalainen:  Radio Keskisuomalainen  Radio Voima  Savon Aallot 
Muut:  Classic Hits  FUN Tampere  Järviradio  Kuhan.fm  Radio Dei  Radio Helsinki  Radio Inari  Radio Kaleva  Radio Moreeni  Radio Ramona  Radio Rex  Radio Sandels  Radio SUN  Radio Vaasa  Rattoradio  Sea FM Radio  Suviseuraradio  Tampereen Kiakkoradio 
Lakkautetut asemat:  Aito Hitti (2016–2019)  Aito Kajaus (1989–2019)  Box (2018–2020)  Business FM (2016–2019)  I LUV 2K (2018–2020)  Metro Helsinki (2005–2017)  Me Naiset Radio (2021–2023)  Oi FM (2007–2015)  Pispalan Radio (2015–2021)  Päijänneradio (1989–2001)  Radio 88,2 (1989–2020)  Radio 967 (2007–2011)  Radio Aalto (2007–2020)  Radio Alex  Radio Kaakko (2020–2023)  Radio KLF (2005–2015)  Radio Lakeus (1985–1989)  Radio Manta (1989–2011)  Radio Majakka (1999–2008)  Radio Melodia (2008–2016)  Radio Mikkeli (2013–2020)  Radio Rapu (2014–2016)  Radio Seinäjoki  Radio Sputnik (1999–2019)  Radio Ykkönen  Rogmo FM (2000–2009)  RÄP (3/2020–9/2020)  Simpsiö 96,9  Spin FM (2009–2020)  Spirit FM (2015–2018)  The Voice (2007–2016)  Zoom FM (2008–2011)  Yle Puhe (1998–2024)
Libera (ajatushautomo)

| Libera |
| --- | --- |

Perustettu:  Toukokuu 2011
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toiminnanjohtaja:  Lasse Pipinen
Puheenjohtaja:  Eeva Kovanen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Libera-säätiö (ruots. Stiftelsen Libera, engl. Libera Foundation) ja yleisemmin pelkkä Libera on Helsingissä sijaitseva itsenäinen ja riippumaton ajatushautomo, joka ilmoittaa tehtäväkseen yksilönvapauden, vapaiden markkinoiden, vapaan yrittäjyyden ja vapaan yhteiskunnan tukemisen sekä edistämisen. Heinäkuussa 2019 Lasse Pipinen siirtyi operatiivisen johtajan tehtävistä toiminnanjohtajaksi. Liberan sisältöjohtajana toimii Tero Lundstedt.
Liberan perustivat toukokuussa 2011 vuorineuvos Gustav von Hertzen ja säätiön toiminnanjohtajaksi ryhtynyt kauppatieteiden maisteri Petri Kajander.
Säätiön toimintaan kuuluu tiedotus- ja julkaisutoimintaa sekä tapahtumien järjestämistä. Akateemisen tietouden ja vapauden filosofian edistäminen ovat tyypillisiä Liberan tehtäviä.lähde?
Libera ilmoittaa olevansa yksityishenkilöiden, yksityisten yritysten, yhteisöjen ja säätiöiden tuen ja lahjoitusten varassa eikä vastaanota julkista rahoitusta eikä tee konsulttitoimeksiantoja. Merkittävä osa työstä tapahtuu vapaaehtoispohjalta. Libera ei kerro julkisesti sidoksistaan rahoittajiinsa.
Liberalla ei ole tiukkaa yhtenäistä linjaa näkemysten ja toiminnan suhteen. Toiminnassa on mukana henkilöitä ja yhteistyökumppaneita niin akateemisesta maailmasta kuin liike-elämästä. Edustajien näkemykset ovat heidän omiaan.lähde?
Libera on puoluepoliittisesti sitoutumaton, ja raporteissa on kritisoitu niin ay-liikettä kuin työnantajajärjestöjä.
Ehdotuksia > Perustili

Ajatuspajassa Elina Lepomäki ideoi tulonsiirtojärjestelmän kokonaisuudistuksen, perustilin mallin, jossa jokainen täysi-ikäinen suomalainen saisi 20 000 euron alkupääomalla varustetun perustilin.
Ehdotuksia > Työmarkkinauudistukset

Vuonna 2013 Ajatuspaja Libera julkaisi raportin Umpikujassa – aika on ajamassa ammattiyhdistysliikkeen ohitse. Raportissa tarkastellaan työmarkkinoiden jäykkyyttä ja sisältää ehdotuksen AY-liikkeen lakkauttamisesta. Vuonna 2015 julkaistu Edelleen umpikujassa – Aika on ajanut työnantajajärjestöjenkin ohi -raportissa jatketaan pohdintaa, tällä kertaa kohteena on työnantajapuoli ja ehdottaa EK:n lakkauttamista.
Ehdotuksia > Perustuslakituomioistuin

Liberan Perustuslakiraportti ehdottaa erillisen perustuslakituomioistuimen perustamista kansainvälisten käytäntöjen mukaisesti. Raportissa väitetään, että Suomen  perustuslakivalvonta ja -tulkinta toimivat huonosti. Siihen kirjoittaneet asiantuntijat kysyvät, kuinka niitä pitäisi kehittää. Samanlaisia toimenpiteitä puolletaan myös Diktaattorin käiskirja - eli miten liberaalia demokratiaa puolustetaan -raportissa.
Ehdotuksia > Veikkauksen monopolin purkaminen

Kansalaisyhteiskunnan kultaiset kahleet -raportissaan Libera väittää Suomen kansalaisyhteiskunnan olevan käytännössä osa julkista sektoria, joka vaarantaa kansalaistoiminnan riippumattomuuden. Raportin mukaan kansalaistoiminnan avustukset on irroitettava rahapelijärjestelmästä.
Ehdotuksia > Kantelu EU-komissiolle työehtosopimusten yleissitovuudesta

Syyskuussa 2018 Libera nosti kanteen Suomen valtiota vastaan esittäen, että tapa jolla työehtosopimusten yleissitovuus on toteutettu Suomessa on EU:n sisämarkkinoiden sääntöjen vastainen. Työehtosopimuksissa voidaan määrätä paremmat ehdot työmarkkinajärjestöjen jäsenille kuin niihin kuulumattomille yrityksille.
Esimerkkinä Libera käytti Teknologiateollisuus ry:tä, joka oli hylännyt jäsenhakemuksen yritykseltä, jolla oli alle kymmenen työntekijää. Hylkäämällä jäsenhakemuksen Teknologiateollisuus ry esti kyseistä yritystä hyödyntämästä paikallista sopimista. Liberan entisen toiminnanjohtajan Mikko Kiesiläisen mukaan Suomen yleissitova TES-järjestelmä "antaa suurille yrityksille kartellimaisia työkaluja".
Hallinto > Hallitus

Hallituksen kokoonpano 2024
Eeva Kovanen, puheenjohtaja
Niko Derome, varapuheenjohtaja
Sanna Kurronen
Heikki Pursiainen
Eeva Ahdekivi
Kristina Pentti-von Walzel
Hallinto > Hallitus > Hallituksen puheenjohtajat

Elina Valtonen 2014-2021
Kim Väisänen 2021-2023
Eeva Kovanen 2023-
Hallinto > Henkilöstö

Liberassa työskentelevät toiminnanjohtaja Lasse Pipinen, sisältöjohtaja Tero Lundstedt ja projektipäällikkö Denis Shemyakin.
Hallinto > Henkilöstö > Toiminnanjohtajat

Petri Kajander 2011-2013
Kristina Pentti-von Walzel 2013-2015
Heikki Pursiainen 2015-2017
Mikko Kiesiläinen 2017-2019
Lasse Pipinen 2019-
Hallinto > Henkilöstö > Muita työntekijöitä

Elina Valtonen, tutkimusjohtaja 2013-2014
Wille Rydman, koordinaattori 2012-2013
Tere Sammallahti, sisältöjohtaja 2019-2020
Aiheesta muualla

Liberan viralliset sivut
Triumph Motorcycles

| Triumph Motorcycles |
| --- | --- |

Tunnuslause:  "Go Your Own Way"
Yritysmuoto:  Yksityinen
Perustettu:  1984
Puheenjohtaja:  Lord Digby Jones
Kotipaikka:   Hinckley, Iso-Britannia
Toimiala:  Ajoneuvot
Tuotteet:  Moottoripyörät, Vaatteet
Henkilöstö:  3000 (2006)
Omistaja:  John Bloor
Kotisivu:  www.triumph.co.uk
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Triumph Rocket III on suurin sarjavalmisteinen moottoripyörä (2300 cm³). Kuvassa vuoden 2005 malli.
Triumph Motorcycles on englantilainen moottoripyörävalmistaja, joka perustettiin alun perin Coventryssä 1889. Toisen maailmansodan jälkeen tehtaat siirrettiin Merideniin. Yhtiö lopetti toimintansa 1983, jonka jälkeen kiinteistösijoittaja John Bloor hankki oikeudet nimeen. Hän perusti uuden Triumphin Hinckleyhyn Leicestershireen, jonka valmistamat Triumph-moottoripyörät tulivat markkinoille 1990.
Tämä artikkeli käsittelee molempia - historiallista Triumphia ja modernia yhtiötä, joka toimii nimellä Triumph Motorcycles Ltd.
Meridenin Triumphit > Triumph Cycle Company

Saksalainen Siegfried Bettmann, joka oli kotoisin Nürnbergistä, muutti Lontooseen 1880-luvulla. Viktoriaanisen aikakauden uusi keksintö, polkupyörä, tuntui hänestä kiinnostavalta liikeidealta, joten hän perusti kaupan, jonka myymät polkupyörät hän nimesi Triumpheiksi (suom. voitto). 1887 Bettmannin maanmies ja kotikaupunkilainen Mauritz Schulte ryhtyi hänen yhtiökumppanikseen. Bettmann ja Schulte päättivät aloittaa oman valmistuksen, jota varten he perustivat tehtaan Coventryyn. Tehdas aloitti toimintansa 1889 nimellä Triumph Cycle Company.
1900-luvun vaihteessa oli selvää, että tulevaisuus oli polttomoottorikäyttöisten ajoneuvojen, joten Triumph päätti aloittaa moottoripyörien valmistuksen. Ensimmäinen malli "No. 1" valmistui Coventryssä 1902, josta päivämäärästä nykyinen Hinckleyn Triumph laskee perustamisensa. Tuote oli käytännössä polkupyörä, jonka runkoon oli asennettu Minervan 2,25 hevosvoimainen moottori, mutta jo 1905 Triumph esitteli oman moottorinsa, mallin nimeltä 3HP. Uusi moottori oli 363-kuutioinen yksisylinterinen sivuventtiilikone, joka tuotti kolme hevosvoimaa 1500 kierroksella ja kiihdytti moottoripyörän yli 60 kilometrin nopeuteen.
Triumph sai nopeasti maineen markkinoiden luotettavimpana moottoripyöränä mallin Model H "Trusty Triumph" (500 cm³) myötä, joka esiteltiin 1914 juuri ensimmäisen maailmansodan alla. Pyörää valmistettiin ympärysvaltojen käyttöön 30 000 kappaletta, ja sitä pidetään ensimmäisenä modernina moottoripyöränä. Triumphin kunniaa motoristien keskuudessa kirkastivat lisäksi voitot Mansaaren TT-ajoissa.
Yhtiökumppani Schulte erosi vuonna 1919 yhtiön tulevaisuuteen liittyvien erimielisyyksien vuoksi. Pian tämän jälkeen 1920-luvun alussa Bettmann teki kohtalokkaaksi osoittautuneen päätöksen laajentaa nelipyöräisten tuotantoon hankkimalla Hillmannin entisen tehtaan Coventryssä. Perustettiin Triumph Motor Company, jonka varjoon moottoripyörät jäivät. Autokauppa osoittautui sekin tappiolliseksi ja lamakausi vähensi liikevaihtoa. 1930-luvulle tultaessa Triumph oli varaton. Bettmann erosi hallituksesta ja vetäytyi eläkkeelle 1933. Kilpailevan moottoripyörävalmistajan Arielin omistaja Jack Sangster osti kassakriisissä painiskelevan Triumphin moottoripyörädivisioonan 1936.
Meridenin Triumphit > Edward Turner

Jack Sangster nimitti yhtiön johtoon 35-vuotiaan Edward Turnerin, joka uudisti moottoripyörämalliston perusteellisesti. Esiteltiin Tiger 70, 80 ja 90 - ja vuonna 1937 500 cm³:n Speed Twin, josta tuli jättimenestys. Speed Twin aloitti kokonaisen vertikaali-twinien aikakauden ja mallityypistä tuli brittiläisen motorismin vertauskuva. Speed Twinin rakenteelliset ratkaisut säilyivät Triumphin valmistamissa moottoripyörissä 1980-luvun lopulle asti.
1938 esiteltiin Tiger 100, joka yhdessä Speed Twinin kanssa jatkoi menekkiään toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan asti.
Toisen maailmansodan jälkeen Triumphin tehtaat rakennettiin uudelleen Merideniin, koska Saksan ilmahyökkäykset olivat tuhonneet Coventryn kaupungin ja yhtiön tehtaat perusteellisesti 1940–1941.
Meridenin Triumphit > Meridenin tehdas

Triumphin tehtaiden tuhouduttua pommituksissa tuotanto siirtyi väliaikaisesti Warwickiin, mutta jo 1942 uusittu tehdas avattiin Meridenissä. Tuotannossa olivat edelleen sotaa edeltäneet Speed Twin ja Tiger 100, joihin tehtiin pieniä parannuksia - mm. teleskooppinen etuhaarukka. Lisäksi tuotannossa oli kolmas pienempi malli, 3T (349 cm³).
1950 tehdas julkisti uuden 650-kuutioisen Thunderbirdin, joka oli suunnattu ensisijaisesti Pohjois-Amerikan markkinoille. Tämä pyörä oli pääroolissa Marlon Brandon näyttelemässä elokuvassa Hurjapäät (The Wild One, 1953).
1950-luku aloitti kultakauden Triumphin historiassa, jota myöhemmin muisteltiin kaiholla, vaikka Jack Sangster myikin moottoripyörätuotannon BSA:lle 1951. Hänestä tuli yhtymän hallituksen puheenjohtaja 1956.
1954 esiteltiin uusittu Tiger T110, joka oli urheilullisempi versio vanhasta Thunderbirdistä, ja siinä oli takana keinuvipuhaarukka. 1956 Johnny Allen kiisi maailmanennätysvauhtiin (344 km/h) Bonnevillen suola-aavikolla erikoisvalmisteisella Triumphillaan, jossa oli 649 cm³:n moottori. Tapahtuman innoittamana Triumph esitteli Tigerista parannetun version kahdella kaasuttimella ja hieman viritetyllä moottorilla, joka sai nimen Triumph T120 Bonneville.
Bonnevillesta oli tuleva 1960-luvulla Triumphin ykköstuote ja motoristien haaveunien kohde. Japanin moottoripyörävalmistajien uhka oli kuitenkin jo nähtävissä. Triumphilla kuviteltiin, että kaukoidästä ei olisi brittiteollisuuden haastajaksi isojen pyörien markkinoilla, koska siihen saakka japanilaisten tuotteet olivat olleet kaikki pieniä, mutta 1969 esitelty Honda CB750 muutti kilpailutilanteen päinvastaiseksi.
Triumphilla oli kuin olikin jo vastaus haasteeseen - uuden kolmisylinterisen Trident T150:n hahmossa, jota oli kehitelty johdolta salassa - mutta tilaisuus hukattiin johtajavaihdosten ja yleisen päättämättömyyden ilmapiirissä. 1973 mennessä tappiot koko BSA-yhtymässä olivat valtaisat. Valtio tuli apuun ja perusti uuden yhtiön, jonka alle kaikki moottoripyörävalmistajat koottiin. Uuden yhtiön nimi oli Norton-Villiers-Triumph (NVT).
Kasvavien saneeraushuhujen vallitessa Meridenin työläiset ryhtyivät melkein kaksi vuotta kestäneeseen istumalakkoon, koska Meridenin tehtaan tuotanto aiottiin siirtää BSA:n tehtaille Small Heathiin. Lakko loppui, kun maaliskuussa 1975 perustettiin työläisten ko-operatiivi, joka keskittyi valmistamaan pelkästään nyt 750-kuutioiseksi kasvanutta Triumph Bonnevillea Yhdysvaltojen markkinoille.
Triumphin päivät olivat jo luetut, vaikka vuoden 1977 Silver Jubilee Bonneville (kuningatar Elisabet II:n 25-vuotisen hallinnon kunniaksi nimetty malli), sekä T140D Special (1979) olivat ajanmukaisia tuotteita.
Meridenin Triumphit > John Bloor pelastaa Triumphin

Norton-Villiers-Triumph joutui rahattomana selvitystilaan ja yhtiö asetettiin pesänhoitajan valvontaan 1983. Meridenin tehdas suljettiin ja purettiin, ja paikalle rakennettiin asuntoja. Kunniakas Triumph-brändi laitettiin myyntiin - yhtenä ostajaehdokkaana oli intialainen Royal Enfield. Tarjouskilpailun voittanut kiinteistösijoittaja ja rakennuttaja John Bloor oli kiinnostunut lähinnä Meridenin tehdasalueen kehittämisestä asuinkäyttöön, mutta osti samalla oikeudet Triumphin nimeen, vaikka hänellä ei ollut aiempaa sidettä moottoripyöriin.
Uusi yhtiö, jonka nimi oli alkuvaiheessa Bonneville Coventry Ltd (myöhemmin Triumph Motorcycles Ltd), aloitti jatkamalla vanhan Triumph Bonnevillen valmistusta alihankkijalla. John Bloor antoi oikeudet Les Harrisille, jonka Racing Spares -yhtiö tuotti 1983–1988 nelisentoista Bonnevilleä viikossa Newton Abbotissa, Devonissa, lähinnä Euroopan markkinoille. Tämä riitti pitämään merkin muistissa ja auttoi siirtymäkauden yli, kunnes uusi ajanmukainen tehdas Hinckleyssä oli valmis tuotantoon.
Hinckleyn Triumphit

Hinckleyn moderni tehdas saatiin tuotantokuntoon 1991, jolloin julkaistiin uusi kolmisylinterinen mallisto. Tehdas käytti modulaarista kokoonpanotekniikkaa, jossa eri versiot koottiin mahdollisimman pitkälle yhteisistä osista - näin säästettiin kustannuksia ja aikaa. Perusmalli oli 749- tai 885-kuutioinen Trident, muita alkuvaiheen malleja olivat 1200-kuutioinen Trophy ja 1000-kuutioinen Daytona. 1993 julkistettiin endurotyyppinen Tiger, joka on edelleen tuotannossa, ja siten uuden Triumphin pitkäikäisimpiä malleja. Retromainen Triumph Thunderbird, joka esiteltiin 1995, oli hyvin suosittu varsinkin Pohjois-Amerikassa. Muita myöhempiä kolmisylinterisiä malleja olivat Speed Triple (1994) ja Legend TT 900, sekä kustom-tyylinen Adventure.
Vuonna 2000 markkinoille tuotiin henkiin herätetty historiallinen Triumph Bonneville. Bonnevillestä on kehitetty useita malliversioita: Thruxton, Scrambler ja kustom-tyyliset America ja Speedmaster. Vuonna 2004 esitelty Rocket III on iskutilavuudeltaan (2300 cm³) suurin sarjatuotantopyörä.
Hinckleyn Triumphit > Tulipalo ja Thaimaan tehtaat

Helmikuussa 2002, kun yhtiö oli valmistautumassa 100-vuotisjuhlallisuuksiin, Hinckleyn tehdas vaurioitui pahoin tulipalossa pysäyttäen tuotannon joksikin aikaa.  Tehdas rakennettiin nopeasti uudelleen ja tuotanto saattoi jatkua taas syyskuussa.
Vuonna 2003 Triumph perusti tehtaan Thaimaan Chonburiin, jossa valmistetaan osia Hinckleyssä koottaviin pyöriin. 2006 prinssi Andrew vihki käyttöön toisen tuotantolaitoksen Thaimaassa, jossa on maalaus- ja kokoonpanolinja.  Kolmas tehdas on tarkoitus avata aivan lähitulevaisuudessa  oletettavasti moottorin valmistusta varten.
Moottoripyörämalleja

Triumph America
Triumph Bonneville
Triumph Legend TT 900
Triumph Rocket III
Triumph Scrambler
Triumph Street Twin
Triumph Street Triple
Triumph Speed Four
Triumph Speed Triple
Triumph Speedmaster
Triumph Trident T150
Triumph Thruxton
Triumph Thunderbird / Sport
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Team Triumph of Wisconsin: Triumph History (englanniksi)
Ian Chadwick: The History of Triumph Motorcycles 1883–2003(englanniksi)
Hinckleyn Triumphin viralliset sivut (monikielinen aloitusvalikko)
Triumphin moottoripyörämallisto 2007 (pdf-dokumentti) (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Triumph T140D Bonneville Special (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
1977 Triumph Bonneville T140 V
Triumph Legend TT 900 on kolmisylinterinen ja nestejäähdytteinen.
Triumph Thunderbird (1995) oli suosittu retropyörä.
Triumph Thruxton (2004) on tehdasvalmisteinen kahvilakilpuri. Kuutiotilavuus 865 cm³.