stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eva Polttila
Perhe

Polttila varttui Helsingissä Herttoniemen ja Töölön kaupunginosissa. Polttilan äiti oli kirjailija Brita Polttila ja isä oli majuri Esko Autero. Evan alkuperäinen nimi oli Eeva Autero. Äidin erottua Auterosta Eevan nimi muuttui Eva Polttilaksi. Brita meni naimisiin runoilija Arvo Turtiaisen kanssa. Eva oli uusperheen ainoa lapsi, ja hän kävi oppikoulun Herttoniemen yhteiskoulussa. Brita Polttilan ja Arvo Turtiaisen vieraina oli usein kulttuuriväkeä, kirjailijoita ja kuvataiteilijoita. Lisäksi Polttilan naapureina asui useita kulttuurielämän vaikuttajia, muun muassa Raninin teatteriperhe ja Elvi Sinervo.
Herttoniemestä Polttila muutti pois vuonna 1966. Hän asui vuodesta 1973 miehensä kuolemaan saakka Käpylässä, jonne myös Brita Polttila ja Arvo Turtiainen muuttivat 1970-luvulla. Polttilan puoliso oli vuonna 2014 kuollut taloustoimittaja Juhani Ikonen. Heillä on yksi tytär, käsikirjoittaja-kirjailija Veera Ikonen (s. 1975).
Vapaa-ajallaan Polttila harrastaa jumppaamista ja sauvakävelyä, ja hän on toiminut myös Suomi liikkeelle -kampanjan liikuntalähettiläänä. Polttila seurustelee valokuvaaja-graafikko Touko Yrttimaan kanssa.
Palkinnot

Eva Polttila on palkittu neljä kertaa Telvis-palkinnolla, viimeksi yleisöäänestyksellä parhaan naisesiintyjän Telviksellä vuonna 2009.
Kulttuuriministeri Stefan Wallin myönsi Polttilalle valtion journalistipalkinnon 6. kesäkuuta 2008. Palkintoperusteluiden mukaan Eva Polttilalla on ”poikkeuksellinen esiintymiskarisma, joka rakentuu asian hallinnalle ja osaamiselle. Yleisö tunnistaa ja arvostaa tätä aitoutta ja asiallista tyylikkyyttä, joka leimaa kaikkea hänen työtään”.
Stadin Slangi ry valitsi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2003 Polttilan Stadin friiduksi.
Muuta

Eva Polttilan isoisä oli talvisotaan osallistunut ja siellä myöhemmin haavoittunut eversti Väinö Polttila. Väinö Polttila haavoittui talvisodassa ja kuoli joitakin kuukausia talvisodan jälkeen vuonna 1940.
Aiheesta muualla

Eva Polttilan jäähyväiset Ylen Elävä Arkisto
Eva Polttilan jäähyväiset Youtube
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet  Yle
Porin kaupunginsairaala

| Porin kaupunginsairaala |
| --- | --- |
 Porin kaupunginsairaala vuonna 2010.
Sijainti
Osoite:  Maantiekatu 31, Pori
Koordinaatit:  61.486556°N, 021.771406°E
Organisaatio
Sairaanhoitopiiri:  Porin kaupunki
Historia
Perustettu:  1875
Linkki
Kotisivut:  www.pori.fi/sairaalat
Porin kaupunginsairaala on Porin kaupungin omistama sairaala, joka sijaitsee keskustan länsipuolella Maantiekadun varrella. Se tarjoaa kirurgian, sisätautien, geriatrian ja yleislääketieteen hoitopalveluja ja tutkimuksia. Kaupunginsairaalassa on seitsemän lyhytaikaishoidon osastoa, kirurgian osasto sekä tutkimus- ja näyttöpoliklinikka. Potilaspaikkoja sairaalassa on 245 ja sen yhteydessä toimii myös terveyskeskus. Kaupunginsairaalan lisäksi Porissa sijaitsee myös Satakunnan keskussairaala, joka on kaupunginsairaalaa huomattavasti suurempi Satakunnan sairaanhoitopiirin yksikkö.
Porin kaupunginsairaalassa tehtiin suuri peruskorjaus vuosina 2012–2014, jonka ajaksi sen osastoja siirrettiin Harjavallassa sijaitsevaan Satalinnan sairaalaan. Remontti valmistuu lopullisesti heinäkuun 2014 aikana. Samassa yhteydessä Kaupunginsairaala muuttuu Porin perusturvalautakunnan syksyllä 2013 tekemän päätöksen mukaisesti kuntouttavaksi sairaalaksi ja leikkaustoiminta siirretään Satakunnan sairaanhoitopiirin vastuulle.
Historia

Porin kaupunginsairaalan edeltäjä oli vuonna 1834 perustettu Porin kuumesairaala, joka marraskuussa 1875 siirtyi Porin kaupungin haltuun. Vanha sairaala oli ahdas ja lisäksi huonokuntoinen, joten uuden rakentamista ryhdyttiin suunnittelemaan jo parin vuoden kuluttua. Vuonna 1891 kaupunginvaltuustolle esiteltiin J. E. Stenbergin sekä Onni Tarjanteen piirustukset uudesta sairaalasta ja niistä valittiin toteutettavaksi Stenbergin suunnitelma. Kaupunginsairaalan paikaksi valittiin Käppärän hautausmaan ja Vanhan hautausmaan välinen alue, jossa jo toimi köyhäintalo. Sairaala otettiin käyttöön lokakuussa 1895 ja sen nimenä oli aluksi Porin kunnallissairaala (Björneborgs kommunala sjukhuset). Nykyinen nimi vakiintui vuoden 1905 jälkeen, kun kaupungin virkakieleksi oli vaihdettu suomi.
Kaupunginsairaala toimi alkuperäisissä tiloissaan aina vuoteen 1971 saakka, jolloin valmistui arkkitehti Olaf Küttnerin suunnittelema uudisrakennus. Vuonna 1980 otettiin käyttöön toinen laajennusosa, jonka suunnittelusta vastasi arkkitehti Kimmo Levanto. Kaupunginsairaalan vanhimpia osia peruskorjattiin viimeksi vuosina 1981–1982 ja ne ovat edelleen käytössä.
Aiheesta muualla

Kaupunginsairaala Pori-tiedossa (poritieto.com)
Stephen Portman

Stephen Portman (oikealla) ja Erkki Kurenniemi vuonna 1972.
Stephen Ivan Portman (s. 1. tammikuuta 1935 Mount Vernon, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kapellimestari ja pianisti, joka opiskeli ja työskenteli Suomessa 1960–1970-luvulla.
Portman opiskeli pianonsoittoa Roomassa Santa Cecilian akatemiassa 1956–1957 ja New Yorkissa Juilliardin musiikkikoulussa 1957–1959 sekä orkesterinjohtoa Mannesin konservatoriossa. Sibelius-Akatemiassa hän opiskeli vuosina 1962–1964 orkesterinjohtoa Jussi Jalaksen johdolla ja kuoronjohtoa Harald Andersénin johdolla.Työskenneltyään Hämeenlinnassa ja Jyväskylässä hän toimi Suomen Kansallisoopperan kapellimestarina 1969–1970 ja Oulun kaupunginorkesterin kapellimestarina 1969–1974. Sen jälkeen hän siirtyi Göteborgiin ja Clevelandiin.
Portman avioitui 1960-luvulla suomalaisen hammaslääkärin Marja-Leena Peltosen (1938–2023) kanssa, ja perhe asui Oulussa, Göteborgissa ja Firenzessä.
Portosantonkeltto

| Portosantonkeltto> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Cichorioideae
Suku::  Keltot Crepis
Laji::  noronhaea
Kaksiosainen nimi
 Crepis noronhaea  Babc. ex Jenkins 
Katso myös
   Portosantonkeltto Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Portosantonkeltto (Crepis noronhaea) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon, kelttojen (Crepis) sukuun kuuluva kasvilaji.
Portosantonkeltto on Madeiralla endeemisenä kasvava kasvilaji. Portosantonkeltto kasvaa siellä tienpientareilla sekä erilaisilla muilla joutomailla.
Pontius Pilatus

Antonio Ciserin maalaus Ecce Homo (Katso: ihminen!); Pilatus esittää kansalle ruoskitun Jeesuksen.
Pontius Pilatus oli Juudean roomalainen prokuraattori noin vuosina 26–36 jaa. Apostolisen uskontunnustuksen ja muun kristillisen perinteen mukaan hän vaikutti Jeesuksen tuomitsemiseen ja teloittamiseen. Legendojen ja perimätiedon mukaan hänen puolisonsa oli Claudia Procula.
Juudea oli joutunut Rooman vallan alle vuonna 6 jaa. sen jälkeen kun Herodeksen poika Arkhelaos syrjäytettiin. Augustuksen ja hänen seuraajiensa valitsemat maaherrat olivat joko ritarisäätyyn kuuluvia tai heitäkin alempiarvoisia. Juudea oli liian pieni provinssi senaattorin hallittavaksi. Pilatuksen aikana maaherran titteli oli prefekti (lat. praefectus), mikä viittaa siihen, että hänellä oli myös sotilaallista valtaa, vaikka provinssissa ei ollutkaan legioonaa. Myöhemmällä ajalla maaherran titteli muutettiin prokuraattoriksi, mutta tehtävät pysyivät samana. Maaherra vastasi suoraan keisarille.
Pilatuksen ollessa maaherrana muutamaa välikohtausta lukuun ottamatta Juudeassa oli rauhallista. Juutalaiset Josefus sekä Filon eivät mainitse ryöväreitä, messiaanisia kansankiihottajia saati aseellisia kapinoita Tiberiuksen ajalta. Tämän vahvistaa myös roomalainen historioitsija Tacitus. Josefus kertoo kuitenkin, että Pilatus provosoi juutalaisia tuomalla legioonien sotamerkkejä Jerusalemiin. Pilatus käytti myös Jerusalemin temppelin varoja kaupungin akveduktin rakentamiseen. Tätä seuranneet mellakat lyötiin verisesti alas. Pilatus joutui myös viemään pois kaupungista kilpiä, joita koristi keisarin nimi – ehkä siksi, että niissä viitattiin jumalalliseen Augustukseen. Kyseessä saattaa jopa olla sama tapaus kuin edellä mainittu legioonien sotamerkkien kaupunkiin tuominen.  Pilatus erotettiin virastaan vasta, kun hän antoi teloittaa joukon samarialaisia, jotka olivat etsineet aarretta, jonka kerrottiin sijainneen Gerizimin pyhällä vuorella.
Kristilliset lähteet

Pilatuksen kerrotaan kristillisissä lähteissä vaikuttaneen Jeesuksen tuomitsemiseen ja teloittamiseen. Tämän vuoksi kristilliset lähteet käsittelevät Pilatusta laajasti. Sävy on kuitenkin enimmäkseen myötämielinen, koska vastuu Jeesuksen tuomitsemisesta vieritetään evankeliumeissa ennen muuta toisten juutalaisten niskoille. Evankeliumien kirjoittajat kuvaavat Pilatuksen luonteeltaan hyväntahtoiseksi, mutta heikoksi ja helposti johdateltavissa olleeksi mieheksi. Kristillisen kertomuksen mukaan pääsiäisenä maaherralla oli tapana vapauttaa yksi vanki, ja Jeesuksen ollessa oikeuden edessä Pilatus tarjosi kansalle valintaa Jeesuksen ja kapinallisen Barabbaan välillä. Ylipappien kiihottama kansanjoukko vaati Barabbasta vapautettavaksi, minkä jälkeen Pilatus pesi kätensä, sanoen olevansa viaton Jeesuksen vereen.
Saksalaisen historioitsija Gerhard Prausen mukaan pääsyyllinen oli vallanhimoinen ylimmäinen pappi Josef bar Kaifas, joka kiristi Pilatuksen antamaan kuolemantuomion: juuri tuolloin Roomaan tehty kantelu olisi voinut merkitä Pilatuksen oman kaulan katkaisemista. Tiberius suri suojattinsa Sejanuksen petosta erakkona Caprilla ja vain mielistelyyn pystynyt, täysin korruption turmelema Rooman senaatti kuvitteli tekevänsä hallitsijan tahdon mukaan vainoamalla Sejanuksen suojatteja, joista Pilatus oli eräs merkittävimpiä.
Historiallinen Pilatus

Pilatuksen nimi esiintyy Caesarea Maritiman arkeologisilta kaivauksilta vuonna 1961 löydetyssä kalkkikivessä. Teksti on kaiverrettu kiveen ensimmäisellä vuosisadalla Pilatuksen elinaikana ja nimeää Pilatuksen Juudean prefektiksi. Kirjoitus on ainoa arkeologinen todiste Pilatuksen historiallisesta olemassaolosta.
Juutalaisten lähteiden mukaan Pilatus oli täysin sopimaton prokuraattoriksi. Hän oli luonteeltaan sotilas eikä osannut arvostaa juutalaisten uskonnollista ja kulttuurillista omaleimaisuutta. Pian Juudeaan saavuttuaan hän ryhtyi toimiin nujertaakseen juutalaisten vastarinnan keisarinpalvontaa kohtaan. Hän käytti rajuja otteita, mutta lopulta hänet ilmeisesti jouduttiin kutsumaan takaisin Roomaan, missä hänen kerrotaan tehneen itsemurhan.
Varhaisia historioitsijoita, jotka maallisissa lähteissä kertovat Pontius Pilatuksesta, ovat Josephus ja Tacitus. Molemmat kirjoittivat teoksensa vuosikymmeniä Pilatuksen kuoleman jälkeen.
Vaihtoehtoisen tulkinnan mukaan Pilatus olisi oppinut alkukautensa virheistä ja hänen loppukautensa politiikka olisi ollut onnistuneempaa. Näihin tulkintoihin on vaikea saada selvyyttä, koska muun kuin kristillisen lähdeaineiston määrä on rajallinen, ja sekin on välittynyt meille monilta osin kristittyjen, mahdollisesti valikoivien välikäsien kautta.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pontius Pilatus Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Clough, W. O.: Pontius Pilatus: Viralliset Asiakirjat. Suomentanut  M. O. Mattila. Akateeminen Kustannusliike, Tampere 1975. ISBN 951-9023-10-0
Crozier, W. P.: Pontius Pilatuksen kirjeet.  ((Letters of Pontius Pilate, 1928.) Suomentanut Aapeli Saarisalo. 1. painos 1938 Gummeruksen kustantamana)  Jyväskylä:  Atena, 2000.  ISBN 951-796-210-X
Kiven teksti: 
[DIS AUGUSTI]S TIBERIEUM
[PO]NTIUS PILATUS
[PRAEF]ECTUS IUDA[EA]E
[FECIT D]E[DICAVIT]
Tämän rakennuksen - Tiberium
Pontius Pilatus
Juudean Prefekti
on rakentanut
Pohjoismaiden neuvosto

| Pohjoismaiden neuvosto>  Nimi muilla virallisilla kielillä:  Norðurlandaráð (islanniksi)  Nordisk råd (norjaksi)  Nordiska rådet (ruotsiksi)  Nordisk Råd (tanskaksi)   |
| --- | --- |

 Pohjoismaiden neuvoston jäsenvaltiot tummansinisellä; liitännäisjäsenet vaaleansinisellä.
Perustettu:  1952
Päämaja:  Kööpenhamina, Tanska
Jäsenet:    Islanti   Norja   Ruotsi   Suomi   Tanska 
Viralliset kielet:  islanti, norja, ruotsi, suomi, tanska
Pääsihteeri:   Kristina Háfoss
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjoismaiden neuvosto (lyhenne PN) ja Pohjoismaiden ministerineuvosto ovat Pohjoismaiden parlamentaarikkojen ja hallitusten yhteistyöfoorumeita. Pohjoismaiden neuvosto perustettiin vuonna 1952 ja ministerineuvosto vuonna 1971. Pohjoismaiden neuvostolla ei ole itsessään mitään muodollista valtaa, mutta jokaisella hallituksella on valta sisällyttää päätökset maansa lainsäädäntöön parlamenttien hyväksynnällä.
Pohjoismaisen yhteistyön tuloksena syntyi esimerkiksi vuonna 1954 sopimus Pohjoismaiden yhteisistä työmarkkinoista, vuonna 1954 hyväksytty Pohjoismaiden välinen passivapaus sekä pohjoismainen sosiaaliturvasopimus vuonna 1955. Pohjoismaat ovat solmineet kymmeniä yhteistyösopimuksia eri aloilla. 2000-luvulla on keskitytty erityisesti Pohjoismaiden kansalaisten arkea haittaavien niin sanottujen rajaesteiden poistamiseen.
Pohjoismaiden neuvoston ja Pohjoismaiden ministerineuvoston sihteeristöt sijaitsevat Kööpenhaminassa. Kunkin Pohjoismaan parlamentissa toimii lisäksi Pohjoismaiden neuvoston kansallinen sihteeristö, joka on sidoksissa kyseisen maan valtuuskuntaan. Pohjoismaiden ulkoministeriöissä taas toimivat erityiset pohjoismaisen yhteistyön sihteeristöt.
Pohjoismaiden neuvoston työkielet ovat ruotsi, tanska ja norja. Suomi ja islanti on hyväksytty virallisiksi kieliksi. Ne otettiin käyttöön vuoden 2020 alusta alkaen.
Historiaa

Pohjoismaiden neuvosto perustettiin vuonna 1952. Ministerineuvosto perustettiin vuonna 1971.
1960-luvulla oli suunnitelmia kehittää pohjoismaista yhteistyötä samanlaiseksi organisaatioksi kuin Euroopan talousyhteisö (EEC). Pohjoismaat neuvottelivat uuden talousorganisaation, Nordekin, perustamisesta. Nordekin pääpaikaksi olisi tullut Malmö. Suomi ei ratifioinut sopimusta, koska Neuvostoliitto olisi saattanut pitää Suomen liittymistä Nordekiin mahdollisena uhkatekijänä maan puolueettomuudelle. Neuvostoliitto hyvitti Suomea runsaalla bilateraalikaupalla. Ilman Suomen mukanaoloa pohjoismainen suunnitelma ei toiminut, ja Norja ja Tanska hakivat jäsenyyttä EEC:ssä. Tanskasta tuli EEC:n jäsen vuonna 1973, mutta norjalaiset hylkäsivät EEC:n kansanäänestyksessä.
Organisaatio > Neuvosto

Neuvoston poliittista yhteistyötä tehdään Pohjoismaiden neuvoston viidessä valiokunnassa sekä valiokuntia johtavassa puheenjohtajistossa. Valiokunnat ovat kestävä Pohjola, osaaminen ja kulttuuri Pohjolassa, hyvinvointi Pohjolassa sekä vaalikomitea. Puheenjohtajistossa neuvoston poliittinen johto vastaa yleisistä poliittisista kysymyksistä, työsuunnitelmasta ja budjetista sekä ulko- ja turvallisuuspolitiikan parlamentaarisesta yhteistyöstä. Yhteispohjoismaisin varoin rahoitettavaa toimintaa valvotaan parlamentaarisessa tarkastuskomiteassa.
Kaikilla kolmella saamelaiskäräjillä (Suomi, Ruotsi, Norja) on tarkkailija-asema Pohjoismaiden neuvostossa ja oikeus lähettää edustaja neuvoston istuntoon. Vuonna 2016 Saamelaiselle parlamentaariselle neuvostolle myönnettiin lisäksi laajennettu tarkkailija-asema. Täten saamelaisedustajat voivat osallistua neuvoston valiokuntakokouksiin silloin, kun niissä käsitellään saamelaisia koskevia asioita, mutta heillä ei ole äänioikeutta.
Organisaatio > Puolueryhmät

Neuvostossa toimii viisi pohjoismaista puolueryhmittymää: Konservatiivinen ryhmä, Keskiryhmä, Sosiaalidemokraattinen ryhmä, Vasemmistososialistinen vihreä ryhmä ja Vapaa Pohjola. Ryhmän perustamiseen vaaditaan vähintään neljä jäsentä kahdesta maasta. Norjan edistyspuolue ja Islannin Hreyfingin-puolueen edustaja toimivat ilman puolueryhmää.
Organisaatio > Nuorten Pohjoismaiden neuvosto

Nuorten Pohjoismaiden neuvosto (ruots. Ungdomens Nordiska råd, UNR) edustaa nuorten ääntä Pohjoismaiden neuvostossa. Toiminta rahoitetaan pääosin Pohjoismaiden neuvoston avulla.
UNR sai oman puheenjohtajiston vuonna 2002 ja on sen jälkeen vaikuttanut integroituna osana Pohjoismaiden neuvostossa tarkoituksenaan tuoda esiin nuorten ääntä ja heidän toivomaansa politiikkaa. UNR:n korkein päätöksentekoelin on UNR:n vuosittainen istunto, joka järjestetään joka vuosi viikonloppuna ennen Pohjoismaiden neuvoston istuntoa. Tämän lisäksi UNR:n puheenjohtajisto osallistuu Pohjoismaiden neuvoston kokouksiin. UNR:n puheenjohtajisto koostuu yhdeksästä jäsenestä, jotka tulevat kahdeksasta poliittisesta kattojärjestöstä sekä Pohjoismaiden Nuorten Liitosta, jolla on tarkkailijastatus.
UNR:n sihteeristö on Pohjola-Nordenin Nuorisoliiton hallinnassa ja sijoitettu Helsinkiin.
Jäsenvaltiot

| Jäsenvaltio | Status | Asema | Liittynyt | EFTA/EU/ETA-suhde | NATO-suhde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Suomi | täysjäsen | itsenäinen valtio | 1955 |  Euroopan unionin jäsen |  NATO:n jäsen |
|  Ruotsi | täysjäsen | itsenäinen valtio | 1952 |  Euroopan unionin jäsen |  NATO:n jäsen |
|  Tanska | täysjäsen | itsenäinen valtio | 1952 |  Euroopan unionin jäsen |  NATO:n jäsen |
|  Norja | täysjäsen | itsenäinen valtio | 1952 |  Euroopan vapaakauppajärjestön (EFTA) ja Euroopan talousalueen (ETA) jäsen |  NATO:n jäsen |
|  Islanti | täysjäsen | itsenäinen valtio | 1952 |  Euroopan vapaakauppajärjestön (EFTA) ja Euroopan talousalueen (ETA) jäsen |  NATO:n jäsen |
|  Grönlanti | liittännäisjäsen | Tanskan itsehallintoalue | 1984 | ei jäsenyyttä |  NATO:n jäsen |
|  Färsaaret | liittännäisjäsen | Tanskan itsehallintoalue | 1970 | minimaallinen |  NATO:n jäsen |
|  Ahvenanmaa | liittännäisjäsen | Suomen itsehallintoalue | 1970 |  Euroopan unionin jäsen |  NATO:n jäsen |
Pääsihteerit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Nimi | Virka-aika | Valtio |
| Emil Vindsetmo | 1971–1973 |  Norja |
| Helge Seip | 1973–1977 |  Norja |
| Gudmund Saxrud | 1977–1982 |  Norja |
| Ilkka-Christian Björklund | 1982–1987 |  Suomi |
| Gerhard af Schultén | 1987–1989 |  Suomi |
| Jostein Osnes | 1990–1994 |  Norja |
| Anders Wenström | 1994–1996 |  Ruotsi |
| Berglind Asgeirsdóttir | 1996–1999 |  Islanti |
| Frida Nokken | 1999–2007 |  Norja |
| Jan-Erik Enestam | 2007–2013 |  Suomi |
| Britt Bohlin | 2014–2021 |  Ruotsi |
| Kristina Háfoss | 2021– |  Färsaaret |
Palkinnot

Pohjoismaiden neuvosto jakaa vuosittain viisi erilaista palkintoa: luonto- ja ympäristöpalkinnon sekä neljä kulttuuripalkintoa, joista uusin on vuonna 2012 perustettu Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinto, joka jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2013.
Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinto
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto
Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinto
Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinto
Pohjoismaiden neuvoston ympäristöpalkinto
Kirjallisuutta

Fagerholm, K-A.: Puhemiehen ääni, s. 326–330. Tammi, 1977. ISBN 951-30-3980-3.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjoismaiden neuvosto Wikimedia Commonsissa
Pohjoismaiden neuvoston ja Pohjoismaiden ministerineuvoston virallinen sivusto (suomeksi)
Nuorten Pohjoismaiden neuvosto (suomeksi)
Nordic FAQ (englanniksi)
| n k Pohjoismaiden neuvosto |
| --- | --- | --- |
| Jäsenmaat |   Islanti   Norja   Ruotsi   Suomi   Tanska  |  |
| Liitännäisjäsenet |   Ahvenanmaa   Färsaaret   Grönlanti  |  |
| Neuvosto |  Keskusta: 23  Konservatiivit: 13  Sosiaalidemokraatit: 23  Vapaa Pohjola: 7  Vihreä vasemmisto: 8  |  |
| Palkinnot |  Elokuva  Kirjallisuus  Musiikki  Lasten ja nuorten kirjallisuus  Ympäristö  |  |
| Muuta |  Nordic Master Programme  Nuorten Pohjoismaiden neuvosto  Pohjoismainen kulttuuripiste  |  |
Pohjoismaiden neuvoston päämaja Kööpenhaminassa. Valkoinen rakennus Norden-kyltillä ja lipulla osoitteessa Ved Stranden nro 18.
Polkupyörävarkaus

Telineeseen jäänyt varastetun polkupyörän lukittu etupyörä.
Polkupyörävarkaus tarkoittaa yleensä polkupyörän anastamista. Sillä tarkoitetaan usein myös polkupyörän luvatonta käyttöä.
Polkupyörävarkaus on rikos muun muassa Suomessa, jossa se on yksi yleisimmistä omaisuusrikoksista.
Pyörävarkaudet muissa maissa

Belgialaisen tutkimuksen mukaan polkupyörävarkaus on levinnein rikollisuuden muoto Euroopassa. Se on myös kansainvälisesti järjestäytynyttä: Suomessa kadonneita pyöriä on löydetty ulkomailta varastohalleista muun varastetun tavaran joukosta.
Vuonna 2004 julkaistun raportin mukaan Britanniassa varastettiin 439 000 polkupyörää vuodessa eli lähes yksi joka minuutti. Siellä 17 % pyöräilijöistä sanoi 1990-luvun lopun tutkimuksessa joutuneensa varkauden kohteeksi. Heistä neljännes lopetti pyöräilyn kokonaan sen takia ja kaksi kolmannesta sanoivat vähentäneensä pyöräilyä varkaustapauksen jälkeen.
Varkauksien ennaltaehkäisy

Polkupyörävarkauksia voidaan turvallisen säilytyksen ja lukituksen tehostamisen lisäksi ehkäistä mm. vartioiduilla pyöräparkeilla ja merkitsemällä pyöriä kaiverruksin ja mikrosiruin. Kotona polkupyörää suositellaan säilytettäväksi lukitussa pyörävajassa tai autotallissa. Arvopyöriä säilytetään usein jopa asuintiloissa. Lainattavien tai vuokrattavien kaupunkipyörien on myös arveltu vähentävän varkauksia tai ainakin polkupyörän luvattomia käyttöönottoja ja kaupunkilaisten tarvetta omistaa oma pyörä.
Polkupyörän lukitsemiseen on syytä käyttää yhtä tai useampaa kunnollista pyörälukkoa, kuten vankkaa U-lukkoa. Kahden erilaisen lukon käyttö vähentää varkauksia, sillä monet pyörävarkaat ovat erikoistuneet tietyn tyyppisiin lukkoihin ja pitävät mukanaan vain niihin sopivaa työkalua. Polkupyörä kannattaa kiinnittää rungostaan johonkin kiinteään rakenteeseen. Kiinnitys pitäisi tehdä mahdollisimman ylhäältä, jotta varas ei saa voimapihdeilleen tukea maasta eikä lisävoimaa oman kehonsa painosta. Sähköpyörävarkauksissa tukea pihdeille on havaittu saatavan pyörän moottorista.. Lukitukseen käytettävä rakenne on syytä tutkia, sillä ammattivarkaat saattavat kyhätä vilkkaille paikoille tukevasti alustaan ankkuroidun näköisiä, mutta irtonaisia putkia, liikennemerkkejä tms., englanniksi sucker poles eli ”hölmöntolpat”, jotka mahdollistavat pyörän varastamisen sekunneissa.   Rungon lisäksi on suositeltavaa lukita sekä etu- että varsinkin takapyörä. Perinteisten etupyörää hyödyntävien pyörätelineiden sijaan pyritään kehittämään telineitä, joihin pyörän voisi lukita rungostaan, mutta jotka eivät veisi perinteisiä telineitä enempää tilaa.
Turvamerkintänä on Suomen poliisi käyttänyt henkilötunnuksen kaivertamista keskiön alle. Merkinnöistä on nyttemmin ainakin osittain luovuttu. On esitetty vaatimuksia polkupyörien pakollisesta rekisteröinnistä moottoriajoneuvojen tapaan, tai Ruotsin Larmtjänstin kaltaisesta avoimesta verkkosivustosta, jonne voisi panna julkisesti näkyviin tiedot varastetuksi ilmoitetusta omaisuudesta.
Newcastlen yliopistossa tehdyn tutkimuksen mukaan niinkin yksinkertainen keino kuin tarkkailevaa silmäparia esittävän kuvan ripustaminen pyöräpysäköintipaikan ylle vähentää pyörävarkauksia.
Kuluttajajärjestöt ja Euroopan pyöräilyliitto ovat pyytäneet alan teollisuutta kehittämään suunnitelmia sarjanumeroiden, tunnistesirujen ja pakollisten varmuuslukkojen yhdenmukaistamiseksi. Tämä ei kuitenkaan ole toteutunut.