stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elecster
Organisaatio

Elecster-konserniin kuuluvat sen emoyhtiö Elecster Oyj:n lisäksi tytäryhtiöt:
Suomessa: Sandudd Oy, Oy Finvac Automation Ltd, Oy Finvenla Ldt
Venäjällä OOO Finnpack, OOO Finnpack Systems, OOO Finnpack Upakovka ja OOO Elecster
Kiinan Tiajinissa Elecster (Tianjin) Dairy Machinery Ltd ja Elecster (Tianjin) Aseptic Packaging CO.,Ltd sekä
Keniassa Elecster Kenya Limited.
Elecsterin Akaassa Kylmäkoskella sijaitsevan pääkonttorin yhteydessä tehdään suunnittelua, markkinointia ja tuotantolinjojen kokoonpanoa. Yhtiöllä on muovitehdas myös Reisjärvellä, sekä tytäryhtiöitä Toijalassa, Tallinnassa Virossa, Pietarissa ja Permissä Venäjällä, Tianjinissa, sekä Nairobissa Keniassa.
Yhtiön suurimmat omistajat kesäkuussa 2021 olivat Okuli Oy (46 %) ja Finha Capital Oy (27 %).
Tunnustuksia

Tasavallan presidentin vientipalkinto vuonna 1974
Tuomo Halonen sai vuonna 1985 Valtakunnallisen vuoden yrittäjä -palkinnon
Aiheesta muualla

Elecsterin verkkosivut
Yhtiön pörssihistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
Vuonna 2014 kuvattu Elecsterin valmistama aseptinen pakkauskone
Erik Johan Leivo

Erik Johan (Johan Erik) Leivo (vuoteen 1906 Lindroos, 12. toukokuuta 1871 Sysmä – 8. elokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen työmies, joka sisällissodan aikana toimi Helsingin punakaartin I rykmentin 3. pataljoonan eli niin sanotun ”Säätytalon pataljoonan” komentajana. Leivon johtama osasto syyllistyi sodan aikana yhdeksään Helsingissä ja Kirkkonummella tehtyyn murhaan. Sodan jälkeen 16 miestä asetettiin syytteeseen, ja heistä yhdeksän sai kuolemantuomion.
Elämä > Varhaiset vuodet

Sysmässä syntynyt Leivo asui myöhemmin Helsingissä, josta hän muutti puolisoineen Karjalan kannaksen Uudellekirkolle vuonna 1898 ja sieltä takaisin Helsinkiin 1904. Helsingissä Leivo työskenteli muun muassa kivenhakkaajana ja satamatyöläisenä. Hän oli Kuljetustyöntekijäin Liiton jäsen ja toimi Helsingin satamatyöläisten ammattiosaston puheenjohtajana.
Elämä > Sisällissota

Leivon johtama satamatyöläisten ammattiosasto liittyi Helsingin punakaartiin syksyllä 1917. Hän oli aluksi 37. komppanian päällikkö, kunnes sodan alkaessa Leivosta tehtiin Säätytalolle majoittuneen I rykmentin 3. pataljoonan komentaja. Hän toimi pataljoonankomentajana 26. maaliskuuta saakka, jolloin punakaarti vangitsi Leivon hänen omavaltaisten toimiensa vuoksi. Leivon veli Alfred Lindroos oli yksi 3. pataljoonan komppanianpäälliköistä.
Sodan jälkeen tehdyissä kuulusteluissa Leivo kertoi lähteneensä helmikuun alussa pataljoonansa kanssa Porvooseen, mutta seudulla oli jo Kymenlaakson punakaartilaisia, joten hänen osastonsa ei ilmeisesti joutunut taisteluun kuin vasta paluumatkalla Sipoon Hindsbyssä. Pari viikkoa myöhemmin 350 Leivon miestä lähti Kirkkonummelle, jossa he osallistuivat taisteluihin ja kuljettivat antautuneita suojeluskuntalaisia Helsinkiin. Maaliskuun alussa 650 miehen vahvuinen pataljoona lähetettiin Vilppulan rintamalle, ja myöhemmin maaliskuussa se taisteli myös Korkeakoskella ja Orivedellä. Tampereelle peräännyttyään Leivo ja joukko hänen lähimpiä miehiään vangittiin aikaisemmin tehtyjen omavaltaisten murhien vuoksi. Heidät kuljetettiin Helsinkiin, jossa miehet päästettiin vapaaksi Helsingin taistelun aikana 12. huhtikuuta. Seuraavana päivänä he jäivät valkoisten ja saksalaisten vangeiksi.
Leivon miehet olivat lehtitietojen mukaan syyllistyneet helmikuun aikana yhdeksään Helsingissä ja Kirkkonummella tehtyyn murhaan. Helsingissä surmattiin entinen poliisikonstaapeli Johan Gref, liikemies Hjalmar Henrik Penttilä, Suomen Pankin vahtimestari Gustaf Herman Peltonen, työnjohtaja Johan Fredrik Salin ja suojeluskuntalainen Urho Jokela. Surmatyöt noudattivat aina samaa kaavaa. Uhrit haettiin kuulusteluihin Säätytalolle, jonka jälkeen heitä lähdettiin saattamaan kotiin ja ammuttiin jossakin rauhallisessa paikassa. Murhista kolme tehtiin Kaisaniemen puistossa, yksi Helsingin yliopiston patologian laitoksen puutarhassa ja yksi kadulla. Kirkkonummella Leivon miehet surmasivat Lohjan kihlakunnantuomari Henrik Bernhard Anthonin, hänen poikansa varatuomari Berndt Arnold Anthonin, kartanonherra Torsten Rivellin ja kartanonhoitaja Ernst Rindellin.
Elämä > Sodan jälkeen

Leivo ja 15 pataljoonaan kuulunutta miestä asetettiin syytteeseen syyskuussa 1918. Mukana olivat hänen poikansa Yrjö Artturi Leivo (1900–1936) ja veljensä Alfred Lindroos. Ulkotyömies Arvo Nikolai Lahti, levyseppä Johan Salomon Keino ja Enock Erik Räisänen todettiin syylliseksi kolmeen, Uno Pääkkönen kahteen, ja asemamies Hugo Emil Envall sekä viilari Robert Korhonen yhteen murhaan. Muut saivat kuolemantuomion Envall ja Korhosen selvitessä elinkautisella kuritushuonerangaistuksella. Lisäksi Leivo, Lindroos, eteisvahtimestari Karl Ernst Vikström, koneenkäyttäjä Karl Emil Nurmi ja Toivo Mervinen tuomittiin kuolemaan avunannosta murhaan sekä valtiopetoksesta. Muille syytetyille jaettiin pitkiä kuritushuonerangaistuksia.
Kuolemantuomioita ei kuitenkaan enää pantu täytäntöön, vaan ne muutettiin elinkautisiksi. Kuolemaantuomitut jäivät tammikuussa 1920 annetun uuden armahduslain ulkopuolelle, mutta heidät armahdettiin myöhemmin 1920-luvun aikana. Johan Salomon Keino sen sijaan kuoli Suomenlinnan vankileirillä huhtikuussa 1919. Alexander Halosen toimittamaan Suomen luokkasota -teokseen kirjoittaneen J. A. Lehtosaaren mukaan Leivo ryhtyi Tammisaaren vankileirillä ilmiantajaksi yhdessä veljensä Alfredin ja sihteerinsä Karl Emil Nurmen kanssa.
Leivo kuoli Helsingissä 82-vuotiaana elokuussa 1953. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Perhe

Leivon puoliso oli Kaarinassa syntynyt ja myöhemmin Hausjärvellä asunut Sofia Vilhelmiina Saarinen (1871–1935), jonka kanssa hän avioitui 1898. Perheeseen syntyi neljä lasta. Heidän tyttärensä oli ministeri ja suurlähettiläs Tyyne Leivo-Larsson.
Elaninae

| Elaninae |
| --- | --- |
 Liitohaukka (Elanus caeruleus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Petolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Elaninae  Blyth, 1851
Suvut
 Chelictinia  Liitohaukat Elanus  Gampsonyx 
Katso myös
   Elaninae Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elaninae on haukkojen heimoon kuuluva petolintujen alaheimo. Ryhmälle ominainen piirre on luinen harjanne silmien yläpuolella. Elaninae on Milvinaen lisäksi yksi kahdesta alaheimosta, joita kutsutaan haarahaukoiksi. Siihen luetaan kolme sukua, joista liitohaukkoja (Elanus) tavataan kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta, kun taas yksilajisisten sukujen afrikansirohaukka (Chelictinia riocourii) elää Afrikassa ja pikkuhaukka (Gampsonyx swainsonii) Amerikassa.
Suvut

Chelictinia
Liitohaukat Elanus
Gampsonyx
Erma Werke

Heinrich Vollmerin suunnittelema MP-40 konepistooli, joka on Erma Werken kuuluisin tuote.
Erma Werke (alkuperäiseltä nimeltään Erfurter Maschinenfabrik) oli saksalainen asevalmistaja, jonka Berthold Geipel perusti vuonna 1922 Erfurtissa. Yritys tuli tunnetuksi erityisesti valmistamastaan MP-40 konepistoolista. Wehrmacht otti aseen käyttöön vuonna 1940, ja toisen maailmansodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu 1,2 miljoonaa kappaletta. MP-40:n lisäksi Erfurter Maschinenfabrik valmisti myös muita konepistooleja.
Sodan päätyttyä liittoutuneet lopettivat Erfurter Maschinenfabrikin toiminnan kuten muidenkin asevalmistajien. Vuonna 1949 yritys muutti nimensä Erma Werkeksi, ja vuonna 1952 se siirsi toimintansa Erfurtista Dachauhun. Dachaussa yritys toimi vuoteen 1997 asti, jolloin se ajautui konkurssiin.
Yrityksen valmistamat asemallit

EMP-35
EMP 44, kokeellinen konepistooli joka ei päätynyt sarjatuotantoon
MP40
MP E
M1 Carbine, Erma Werke valmisti osia aseeseen 1950-luvulla
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Erma Werke
Käännös suomeksi
Erma Maschinenpistole 1935

| Erma Maschinenpistole 1935 |
| --- | --- |

Tyyppi:  konepistooli
Valmistaja:  Erma Werke
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistusvuodet:  1930–1938
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  9×19 mm Parabellum tai 9×23 mm Largo
Aseen pituus:  890 mm tai 950 mm
Piipun pituus:  250 mm tai 320 mm
Paino (tyhjänä):  4 kg
Lipas:  tankolipas
Kapasiteetti:  20, 32, 40 tai 50 patruunaa
Tehokas kantama:  150–200 metriä
Tulinopeus (laukausta/min):  550
Erma Maschinenpistole 1935 (EMP-35; ttunnetaan myös ranskalaisella nimellä PM Erma Mle 1935 ja espanjalaisella nimellä WFP Mle 41/44) on saksalainen konepistooli. Aseen kehitti saksalainen asesuunnittelija Heinrich Vollmer ja sitä valmisti vuosina 1930–1938 asevalmistaja Erma Werke. Asetta valmistettiin lähinnä vientiin ja sitä käyttivät muun muassa espanjalaiset, ranskalaiset ja jugoslavialaiset joukot. Erma Werken lisäksi asetta valmistettiin lisenssillä Espanjassa A Coruñassa sijaitsevassa asepajassa. Ennen toista maailmansotaa asetta käytettiin taistelukäytössä ainakin Espanjan sisällissodassa.
Toisessa maailmansodassa EMP-35:ttä käytti Waffen-SS ja Ranskan armeija. Saksalaisten joukkojen aseistuksessa EMP-35 korvattiin MP-40-konepistoolilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erma Maschinenpistole 1935 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Erma EMP-35
Käännös suomeksi
Ensisilmäyksellä (8. tuotantokausi)

| Ensisilmäyksellä - kahdeksas tuotantokausi |
| --- | --- |
 
 8. tuotantokauden kansi
 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Esittäminen
Verkko:   CBS  MTV3 Sub Fox
Ensimmäinen esitys:  2012-09-2424. syyskuuta 2012
Viimeinen esitys:  2013-05-1313. toukokuuta 2013
Esitysten määrä:  24
Kaudet
 ← Edellinen 7. tuotantokausi Seuraava → 9. tuotantokausi
Carter Baysin ja Craig Thomasin luoman yhdysvaltalaisen Ensisilmäyksellä -tilannekomediasarjan kahdeksas tuotantokausi käynnistyi Yhdysvalloissa CBS-televisiokanavalla 24. syyskuuta 2012. Tuotantokausi sisältää 24 jaksoa, ja sen päätösjakso esitettiin CBS:llä 13. toukokuuta 2013. Kaudella vierailee Rachel Bilson, Seth Green ja Mike Tyson.
Rooleissa

Pääartikkeli: Luettelo televisiosarjan Ensisilmäyksellä hahmoista
Rooleissa > Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Josh Radnor  | … |  Ted Mosby   |
|  Jason Segel  | … |  Marshall Eriksen   |
|  Cobie Smulders  | … |  Robin Scherbatsky   |
|  Neil Patrick Harris  | … |  Barney Stinson   |
|  Alyson Hannigan  | … |  Lily Aldrin   |
|  Bob Saget  | … |  tulevaisuuden Ted Mosby (ääni)   |
Rooleissa > Sivurooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Trucco  | … |  Nick Podarutti   |
|  Ashley Williams  | … |  Victoria   |
|  Ellen D. Williams  | … |  Patrice, Robinin työkaveri   |
|  Lyndsy Fonseca  | … |  Penny, Tedin tytär   |
|  David Henrie  | … |  Luke, Tedin poika   |
|  Chris Elliott  | … |  Mickey Aldrin   |
|  Becki Newton  | … |  Quinn   |
|  Abby Elliott  | … |  Jeanette Peterson   |
|  Kyle MacLachlan  | … |  Kapteeni   |
|  Thomas Lennon  | … |  Klaus   |
|  Joe Manganiello  | … |  Brad Morris   |
|  Ray Wise  | … |  Robin Scherbatsky, Sr., Robinin isä   |
|  Suzie Plakson  | … |  Judy Eriksen   |
|  Marshall Manesh  | … |  Ranjit   |
|  Geddy Lee  | … |  omana itsenään   |
|  Steven Page  | … |  omana itsenään   |
|  Rachel Bilson  | … |  Cindy   |
|  Ashley Benson  | … |  Carly Whittaker   |
|  Laura Bell Bundy  | … |  Becky   |
|  Bill Fagerbakke  | … |  Marvin Eriksen, Sr.   |
|  David Burtka  | … |  Scooter   |
|  Alexis Denisof  | … |  Sandy Rivers   |
|  Peter Gallagher  | … |  professori Vinnick   |
|  Mike Tyson  | … |  omana itsenään   |
|  Seth Green  | … |  Daryl LaCourte   |
|  Ralph Macchio  | … |  omana itsenään   |
|  William Zabka  | … |  pelle/omana itsenään   |
|  Jayma Mays  | … |  narikka tyttö   |
|  Keegan-Michael Key  | … |  Calvin   |
|  Casey Wilson  | … |  Krirsten   |
|  Cristin Milioti  | … |  Tracy McConnell   |
|  Jason Priestley  | … |  omana itsenään   |
Jaksot

Pääartikkeli: Luettelo televisiosarjan Ensisilmäyksellä jaksoista
Eri Tōsaka

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tōsaka kuvassa oikealla Rion olympialaisissa 2016 |  Tōsaka kuvassa oikealla Rion olympialaisissa 2016 |  Tōsaka kuvassa oikealla Rion olympialaisissa 2016 |  |
Maa:   Japani
Naisten vapaapaini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | 48 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2013 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Taškent 2014 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Las Vegas 2015 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Strathcona County 2012 | 48 kg |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Gumi 2012 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Bangkok 2016 | 48 kg |  |
Eri Tōsaka (jap. 登坂 絵莉, Tōsaka Eri, s. 30. elokuuta 1993 Takaoka) on japanilainen vapaapainija ja olympiavoittaja. Tōsaka saavutti olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 48 kg sarjassa. Tōsaka on myös kolminkertainen maailmanmestari vuosilta 2013, 2014 ja 2015. Hänellä on myös MM-hopeaa vuodelta 2012. Hänellä on myös kaksi pronssia Aasian-mestaruuskilpailuista.
Erika Isolauri

| Erika Isolauri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. helmikuuta 1955 Pori (ikä 69)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Turun yliopiston pediatrian professori (2005–) ja TYKS:n Lasten ja nuorten klinikan ylilääkäri
Koulutus ja ura
Instituutti:  Turun yliopisto
Oppilaat:  1/2016 mennessä ohjannut 23 väitöskirjatyötä
Tutkimusalue:  probiootit, lastentaudit
Palkinnot:  Lastentautien tutkimussäätiön Helena ja Niilo Hallman -palkinto, Harvard Medical Schoolin Marvin L. Dixon -muistoluento ja The IDF Elie Metchnikoff Prize 2010 luokassa ”Nutrition and Health” (yhdessä prof. Seppo Salmisen kanssa), Matti Äyräpään palkinto 2016 
Virve Erika Isolauri (os. Kreula; s. 18. helmikuuta 1955, Pori) on suomalainen lastentautiopin professori Turun yliopistossa (vuodesta 2005) ja Turun yliopistollisen keskussairaalan Lasten ja nuorten klinikan ylilääkäri. Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut Turun yliopiston Kliinisen laitoksen esimies. Vuoden 2016 alussa hänen todettiin olevan kansainvälisesti siteeratuin kliininen probioottitutkija maailmassa.
Isolauri tuli ylioppilaaksi vuonna 1974. Hän valmistui Tampereen yliopistosta lääkäriksi (LL, 1979), ja lääketieteen tohtoriksi (1986) ja lastentautien erikoislääkäriksi (1986). Tampereen yliopiston lastentautien dosentuurin hän sai 1990.
Työurallaan Isolauri oli Tampereen yliopistollisen sairaalan apulaislääkärinä (1980-1985), sitten apulaisopettajana Tampereen ja Turun yliopistoissa (1986-2000). Tänä aikana hän oli vierailevana tutkijana Ranskassa (Hôpital Saint-Lazare Inserm, 1987–1988) ja apulaisprofessorina Yhdysvalloissa (Cornell Medical College, NY, 1988), hoiti lastentautien profesuurin viransijaisuutta Tampereen yliopistossa (1993–1994) ja toimi Suomen Akatemian vanhempana tutkijana (1994–2009. Vuosina 2001-2004 lastentautien professorin viransijainen Turun yliopistossa, 2004-2005 Suomen Akatemian varttuneena tieteenharjoittajana. Turun yliopiston lastentautiopin professori ja Turun yliopistollisen keskussairaalan ylilääkäri vuodesta 2005.
Julkaisutoiminta

Isolaurin tieteellinen tuotanto käsittää yli 400 julkaisua. Hänet on kutsuttu tieteellisten kokousten puhujaksi yli 150 kertaa.
Isolaurille on myönnetty tutkimustyöstään monia tunnustuksia ja palkintoja. Tammikuussa 2016 hänelle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto.
Oppilaat

Isolauri oli tammikuuhun 2016 mennessä ohjannut kaikkiaan 23 väitöskirjatyöntekijän tutkimustyötä. Moni heistä on luonut jo itsenäisen, menestyksekkään tutkijanuran.
Erika Kallasmaa

| Erika Kallasmaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. syyskuuta 1969 (ikä 55) Tampere
Ammatti:  kuvittaja, kuvataiteilija ja graafinen suunnittelija
Muut tiedot
Aktiivisena:  1997–
Tunnustukset:  Kaiku-palkinto (2005)   Kuvitustaiteen valtionpalkinto (2013)
Osa Meditoiva viikuna 2017 seinäteoksesta Eläköön!. Jätkäsaaren päiväkodin ja koulun seinä.
Osa seinäteoksesta Eläköön!, Jätkäsaari, Rionkatu 10 Helsinki.
Erika Kallasmaa (s. 3. syyskuuta 1969 Tampere) suomalainen kuvittaja, kuvataiteilija ja graafinen suunnittelija, joka on keskittynyt lastenkulttuuriin. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa Laura Ruohosen kanssa tehty Yökyöpelit, josta on toteutettu myös näytelmä ja 13-osainen televisiosarja. Ruohosen lisäksi Kallasmaa on tehnyt kirjoja useiden muiden kirjailijoiden kanssa.
Ura

Kallasmaa aloitti uransa kuvakirjojen kuvittajana 2000-luvulla Ruotsissa. Rabén & Sjögren -kustantamo julkaisi vuosina 2000–2003 neljä hänen ruotsinkielistä teostaan. Suomessa Kallasmaan läpimurtoteos oli vuonna 2004 ilmestynyt kuvakirja Allakka pullakka, jonka hän teki Laura Ruohosen kanssa.
Näytelmäkirjailija, runoilija ja ohjaaja Ruohosen kanssa Kallasmaa jatkoi teoksissa Yökyöpelit (2008) ja Tippukivitapaus (2017). Yökyöpelien pohjalta Helsingin kaupunginteatteri tuotti musiikkinäytelmän. Kallasmaa vastasi näytelmän lavastuksesta ja puvustuksesta, ja Ruohonen ohjasi ja käsikirjoitti sen. Kaupunginteatterin vuoden 2011 esitetyksestä tehtiin myös 13-osainen televisiosarja, jonka ensimmäinen osa esitettiin tammikuussa 2015.
Kallasmaa on tehnyt yhteistyötä myös muiden kirjailijoiden kanssa. Onerva kokkaa -kirjan hän teki Riina Katajavuoren ja Anne Vaskon kanssa, Kuinka pikku Täplästä tuli iso koira -kirjan Hellevi Salmisen kanssa, Meidän isä on hammaspeikko -kirjan Saska Saarikosken ja Laula lelut laatikkoon -kirjan Tuuli Paasolaisen kanssa. Otus opus (2020) puolestaan sai alkunsa klassisen kitaristin Petri Kumelan ajatuksesta. Hän pyysi säveltäjiä ympäri maailmaa säveltämään miniatyyriteoksia kissoja pienemmistä eläimistä. Kumela pyysi Ruohosen tulkitsemaan otukset runoiksi ja Kallasmaan visioimaan ne kuviksi. Otus opus on kolmikon kolme vuotta kestäneen projektin lopputulos.
Kallasmaa on lisäksi toiminut alansa opettajana Aalto-yliopistossa. Hän on myös ollut ideoimassa Tampereelle rakennettua Tiitiäisen satupuistoa. Hänen ja MA-arkkitehtiryhmän tekemä Kolonkolonkolo-ehdotus voitti kaupungin järjestämän kilpailun.
Tyyli ja tunnustukset

Kallasmaa on keskittynyt kuvituksissaan lastenkulttuuriin. Teoksille on ominaista rento muotokieli ja rikkaat sommitelmat. Ne ovat varsin riehakkaita, mutta niiden värisuunnittelu on hallittua. Kallasmaalle itselleen kuvallisuus on kokonaisvaltaista kerrontaa. Se ulottuu ajatuksiin, tunteisiin ja toimintaan.
Kallasmaa on saanut urallaan useita tunnustuksia. Taiteen edistämiskeskus myönsi hänelle vuonna 2013 Kuvitustaiteen valtionpalkinnon. Kuvittajat-yhdistyksen Kaiku-palkinnon hän sai puolestaan vuonna 2005.
Erkki Pirinen

Eerik Juho (Erkki) Pirinen (30. kesäkuuta 1897 Nilsiä – 30. tammikuuta 1961 Kuopio) oli suomalainen maatyömies ja kirjailija.
Teoksia

Varjosta aurinkoon, romaani.   Kuopion Kansallinen kirjapaino, Kuopio 1950, 2. painos 1951, 3. painos 1951 (Romaanin 3. painos Internet Archivessä)
Englannin 1. divisioonan kausi 1899–1900

| Englannin 1>  divisioona 1899-1900 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  18
Mestari:  Aston Villa
Pudonneet joukkueet:  FC Burnley, Glossop
Ottelut:  306
Maalit:  856 (2,8 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Billy Garraty, Aston Villa (23)
Yleisökeskiarvo:  9.417
Alempi sarjataso:  2. divisioona
  ← 1898–1899 :  1900–1901 → 
Englannin 1. divisioonan kausi 1899-1900 oli kahdestoista kausi, jolloin ratkottiin The Football Leaguen mestaruus. Mukana 1.divisioonassa oli 18 joukkuetta. Sarjan voittaja oli liigan mestari, ja kaksi viimeistä putosivat suoraan 2. divisioonaan. Uusina joukkueina sarjassa pelasivat Glossop North End ja Manchester City.
Liigan mestaruuden voitti Aston Villa. Mestaruus oli seuran viides.
Sarjataulukko

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Aston Villa  | 34 | 22 |  6 |  6 | 77 | 35 | +42 | 50 |
| 2 | Sheffield United  | 34 | 18 | 12 |  4 | 63 | 33 | +30 | 48 |
| 3 | Sunderland  | 34 | 19 |  3 | 12 | 50 | 35 | +15 | 41 |
| 4 | Wolverhampton Wanderers | 34 | 15 |  9 | 10 | 48 | 37 | +11 | 39 |
| 5 | Newcastle United  | 34 | 13 | 10 | 11 | 53 | 43 | +10 | 36 |
| 6 | Derby County  | 34 | 14 |  8 | 12 | 45 | 43 | +2 | 36 |
| 7 | Manchester City FC  | 34 | 13 |  8 | 13 | 50 | 44 | +6 | 34 |
| 8 | Nottingham Forest  | 34 | 13 |  8 | 13 | 56 | 55 | +1 | 34 |
| 9 | Stoke  | 34 | 13 |  8 | 13 | 37 | 45 | -8 | 34 |
| 10 | Liverpool  | 34 | 14 |  5 | 15 | 49 | 45 | +4 | 33 |
| 11 | FC Everton  | 34 | 13 |  7 | 14 | 47 | 49 | -2 | 33 |
| 12 | Bury  | 34 | 13 |  6 | 15 | 40 | 44 | -4 | 32 |
| 13 | West Bromwich Albion  | 34 | 11 |  8 | 15 | 43 | 51 | -8 | 30 |
| 14 | Blackburn Rovers  | 34 | 13 |  4 | 17 | 49 | 61 | -12 | 30 |
| 15 | Notts County  | 34 |  9 | 11 | 14 | 46 | 60 | -14 | 29 |
| 16 | Preston North End  | 34 | 12 |  4 | 18 | 38 | 48 | -10 | 28 |
| 17 | FC Burnley  | 34 | 11 |  5 | 18 | 34 | 54 | -20 | 27 |
| 18 | Glossop  | 34 |  4 | 10 | 20 | 31 | 74 | -43 | 18 |
Kaksi viimeistä joukkuetta putosivat 2.divisioonan. Tilalle nousivat Sheffield Wednesday ja Bolton Wanderers.