stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kökar
Maantiede > Kylät

Kunnassa on seitsemän kylää: Finnö, Hamnö, Hellsö, Karlby (suom. Kaarlenkylä), Kyrkogårdsö, Österbygge ja Överboda.
Historia

Kökarin saaret olivat esihistoriallisella ajalla suurimmaksi osaksi meren alla, joten muinaislöytöjä on tehty niukasti. Nykyinen asutus on saanut alkunsa luultavasti 1100- ja 1200-luvuilla ja asukkaat lienee tullut Manner-Ahvenanmaalta. Hamnön saarella sijaitsi yksi Suomen kolmesta tunnetusta keskiaikaisesta fransiskaaniluostarista; Kökarin fransiskaanikonventti. Tarkkaa tietoa luostarin perustamisajankohdasta ei ole. Ensimmäinen varma asiakirjamaininta luostarista on vuodelta 1472, ja se hävisikin jo ennen 1500-luvun puoliväliä. Kökarilaisten pääelinkeino oli vuosisatojen ajan kalastus, ja tärkeintä saaliskalaa silakkaa vietiin jo keskiajalla Turkuun ja Tukholmaan, 1800-luvulta lähtien myös Helsinkiin ja Tallinnaan. Vuoden 1537 maakirjassa mainittiin jo kaikki Kökarin kylät ja sen mukaan pitäjässä oli 69 veroa maksanutta talonpoikaa. Väestön kokonaismääräksi on arvioitu 400–500 henkeä.
Talous

Vuonna 2015 kunnassa oli 75 työpaikkaa, joista 5 % oli alkutuotannossa, 11 % jalostuksessa ja 79 % palvelualoilla.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat sähköteknistä suunnittelua tekevä JS EMC Ab, matkailuyritys Sandvik hällor AB ja liikennöitsijä Ålands Sjötrafik Ab.
Kesäaikana matkailupalveluita tarjoavat hotelli, kaksi matkustajakotia, kolme vierassatamaa ja useita ravintoloita ja kahviloita.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Kökarin väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 304 | 304 |
| 1985 | 1985 |    | 288 | 288 |
| 1990 | 1990 |    | 296 | 296 |
| 1995 | 1995 |    | 314 | 314 |
| 2000 | 2000 |    | 296 | 296 |
| 2005 | 2005 |    | 303 | 303 |
| 2010 | 2010 |    | 259 | 259 |
| 2015 | 2015 |    | 250 | 250 |
| 2020 | 2020 |    | 231 | 231 |
Lähde: Tilastokeskus.
Vuoden 2017 taajamarajauksen mukaan Kökarissa ei ole lainkaan taajamia. Vuoden 2017 lopussa Kökarissa oli 236 asukasta, joista 232 asui haja-asutusalueilla ja 4:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa.
Hallinto

Kökarin kunnanvaltuustossa istuu yhdeksän kunnanvaltuutettua. Vuoden 2023 kuntavaaleissa kaikki valtuutetut valittiin Kökar-listan-listalta.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kökarissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Ahvenanmaan eteläinen saaristoseurakunta (ruots. Ålands södra skärgårdsförsamling)
Seurakunta toimii myös Föglön ja Sottungan kuntien alueilla.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kökarin alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kökarin kunnan nykyisellä alueella.
Kökars församling (liitetty Ahvenanmaan eteläiseen saaristoseurakuntaan 2006)
Liikenneyhteydet

Kökariin pääsee Ålandstrafikenin lautalla Korppoon Galtbystä ja Lumparlandin Långnäsistä. Lautta pysähtyy kunnan pääsaarella ja Kyrkogårdsössä. Lauttamatkat sekä Korppoosta että Långnäsistä Kökariin kestävät noin 2,5 tuntia.
Tunnettuja kökarilaisia

Kökarissa ovat syntyneet kirjailija Ulla-Lena Lundberg (s. 1947) ja Tukholman Karoliinisessa instituutissa toiminut lääketieteen tutkija Erik Jorpes (1897–1973).
Kulttuuri > Murre

Kökarin alue on historiallisesti ruotsinkielistä aluetta. Kökarin ruotsinkielinen murre luetaan ahvenanmaanruotsin Itä-Ahvenanmaan murteisiin. Ahvenanmaa muodostaa linkin Suomen ruotsalaismurteista Uplannin ja Sörmlannin murteisiin. Ahvenanmaan saaristossa puhuttava Itä-Ahvenanmaan murre on muuta Ahvenanmaata lähempänä muita suomenruotsin variantteja.
Kulttuuri > Nähtävyyksiä

Pyhän Annan kirkko on rakennettu vuonna 1784 keskiaikaisen fransiskaaniluostarin kirkon paikalle. Kirkon yhteydessä on museo.
Otterbötessä on pronssikautinen asuinpaikka noin vuodelta 1150–1050 eaa. Se löydettiin vuonna 1918.
Källskärin saaren rantakalliossa on erikoinen jääkauden aikainen luonnonmuodostuma Källskärs kannan, joka on rauhoitettu luonnonmuistomerkiksi vuonna 1925.
Kirjallisuutta

Linna, Ari & Lundberg, Ulla-Lena: Lintujen Kökar – saaristolintuja ennen ja nyt. PQR-kultur, 2007. ISBN 978-952-5705-01-0.
Ragna Ahlbäck, Kökar : näringslivet och dess organisation i en utskärssocken / av Ragna Ahlbäck, Helsinki, 1955 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kökar Wikimedia Commonsissa
Kökarin kunnan suomenkieliset kotisivut
Tilastokeskus – Kökarin avainluvut
Yle Arkivet: Enslingen och samhället på Kökar (ruotsiksi)
Eric Silfverhjelm : Köökari - metsätön maa, Helsingin Sanomat, 12.08.1934, nro 214, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Kökar |
| --- | --- | --- |
 Ahvenanmaan maakunta 
| Historia |  Otterböten asuinpaikka  Kökarin fransiskaanikonventti  |  |
| Kylät |  Finnö  Hamnö  Hellsö  Karlby  Kyrkogårdsö  Österbygge  Överboda  |  |
| Luonto |  Bogskär  Kalen  Kökarsören  Källskärskannar  Grönviks bäcken  Oppsjön  |  |
| Talous |  Sandvik Gästhamn & Camping  Kökar Havspaviljong  |  |
| Kulttuuri |  Franciskusfest  Kökarin museo  Kökarveckan  Taideteokset ja muistomerkit  |  |
| Seurakunnat |  Ahvenanmaan eteläinen saaristoseurakunta Kökarin kirkko  Kökarin seurakuntakoti  |  |
| Muuta |  Kökarin peruskoulu  Kökarin vaakuna  |  |
| n k Ahvenanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Brändö  Eckerö  Finström  Föglö  Geta  Hammarland  Jomala  Kumlinge  Kökar  Lemland  Lumparland  Maarianhamina  Saltvik  Sottunga  Sund  Vårdö
Lahmu

Lahmu on mesopotamialaisessa mytologiassa jumala, joka syntyi kun makean veden henkilöitymän Apsûn ja suolaisen veden henkilöitymän Tiamatin vedet sekoittuivat ennen maailman syntyä kaaoksen alkuhämärässä. Tarina kerrotaan babylonialaisessa luomiskertomuksessa Enuma elish.
Lahmu sekä hänen sisarensa ja puolisonsa Lahamu olivat ensimmäinen alkumerestä ilmaantunut jumalpari. He edustavat yleensä mutaa tai liejua, mutta joissakin teksteissä heidät on kuvattu käärmeiksi, mahdollisesti siksi, että kiemurtelevan käärmeen liike muistuttaa aaltojen väreilyä. Jotkut tutkijat olettavatkin, että Lahmu ja Lahamu ovat vain Tiamatin toiset nimet. Lahmulla ja Lahamulla ei ole muuta merkittävää roolia babylonialaisessa mytologiassa, kuin että he ovat Ansharin ja Kisharin vanhemmat. Sumerien mytologiassa sana Lahama viittasi vesidemoneihin, jotka kuuluivat Enkille.
Lagrangen neljän neliön lause

Lukuteoriassa Lagrangen lauseen mukaan jokainen positiivinen kokonaisluku on esitettävissä neljän neliön summana. Lauseen otaksui Claude Gaspard Bachet de Méziriac ja sen todisti 1770 Joseph Louis Lagrange. Lause esiintyi jo Diofantoksen Arithmeticassa, josta Bachet käänsi sen latinaksi vuonna 1621. Esimerkkeinä lauseesta on
Adrien-Marie Legendre täydensi lausetta vuonna 1798 väittämällä, että positiivinen kokonaisluku voidaan esittää kolmen neliön summana jos ja vain jos se ei ole muotoa 4k(8m + 7). Legendren todistus oli puutteellinen ja lauseen todisti ensimmäisenä Carl Friedrich Gauss.
Vuonna 1834 Carl Gustav Jakob Jacobi löysi täsmällisen kaavan sille, monellako tavalla annettu positiivinen kokonaisluku voidaan esittää neljän neliön summana. Tämä luku on kahdeksan kertaa n:n tekijöiden lukumäärä jos n on pariton ja 24 kertaa n:n parittomien tekijöiden lukumäärä jos n on parillinen.
Lagrangen neljän neliön lause on erikoistapaus Fermat'n monikulmiolauseesta ja Waringin probleemasta. Myös seuraava tulos on yleisempi kuin Lagrangen lause: Olkoon a, b, c ja d annettuja luonnollisia lukuja. Voidaanko löytää kokonaisluvut luvut x1, x2, x3, x4 siten, että yhtälöllä
on ratkaisu n:n kaikilla positiivisilla kokonaislukuarvoilla. Tapaus a=b=c=d=1 on Lagrangen lause. Yleisen tapauksen todisti Srinivasa Ramanujan. Hän todisti, että jos a ≤ b ≤ c ≤ d, on olemassa täsmälleen 54 eri tapaa valita a, b, c ja d siten, että yhtälöllä on ratkaisu  kaikilla n arvoilla, kun x1, x2, x3, x4 ovat kokonaislukuja. (Ramanujan listasi 55:nnen mahdollisuuden a=1, b=2, c=5, d=5, mutta tässä tapauksessa yhtälöllä ei ole ratkaisuja, jos n=15.
Aiheesta muualla

Todistus PlanetMath.orgissa
Toinen todistus
Lausetta havainnollistava appletti
Minna Canthin bibliografia

Minna Canth
Tämä on Minna Canthin bibliografia.
Yksittäisteokset

”Agnes” kokoelmassa Novelleja 2 (1892, myöhemmin myös itsenäisenä teoksena 1911)
Anna Liisa (1895)
Hanna (1886)
Hän on Sysmästä (1893)
Kotoa pois (1895)
Kovan onnen lapsia (1888)
Köyhää kansaa (1886)
Lain mukaan; Kauppa-Lopo (1889)
Murtovarkaus (1883)
Papin perhe (1891)
Roinilan talossa (1885)
Salakari (1887)
Spiritistinen istunto (1894)
Sylvi (1893)
Työmiehen vaimo (1885)
Kokoelmat

Kauppa-Lopo ; Agnes, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999 ISBN 951-746-123-2 (Sis. myös s. VII-XVII Päivi Lappalainen: Kauppa-Lopo ja Agnes, kaksi naiskuvaa ja s. 143-156: Arviointeja)
”Laulaja ja muita novelleja” (WSOY 1998)
Laulaja, Lapsenpiika, Eräs Puijolla käynti, Epäluulo, Ompelija, "Vanha piika", Kodista pois
”Novelleja” 1 (Otava 1892)
Ensimmäiset markkinat, Äiti ja poika, Päivä koittaa, Kuoleva lapsi, Lapsenpiika, Kauppias Roller, Ystävykset, Eräänä sunnuntaina, Kauppa-Lopo, Kasvinkumppanit
”Novelleja” 2 (Otava 1892)
Lehtori Hellmanin vaimo, Mutta mitäs tapahtui, Epäluulo, Eräs Puijolla käynti, "Vanha piika", Agnes
”Novelleja ja kertomuksia” 1 (Weilin & Göös 1878)
Ensimmäiset markkinat, Äiti ja poika, Päivä koittaa
Suomalainen näyttämö: 18 13/10 72 – 18 13/10 97 (KS 1897)
Agnes
Valitut teokset (Otava 1957)
Köyhää kansaa, Hanna, Lain mukaan, Kauppa-Lopo, Lehtori Hellmanin vaimo, Agnes, Kaupungissa
Valitut teokset (Ex libris 1971)
Köyhää kansaa, Hanna, Salakari, Lain mukaan, Kauppa-Lopo, Epäluulo, Agnes, Kahtalainen onni
Kootut teokset I (Otava 1917)
Hemmo, Ensimmäiset markkinat, Äiti ja poika, Päivä koittaa, Vanhan taaton tarinoita, Köyhää kansaa, Hanna, Salakari
Kootut teokset II (Otava 1919)
Kuoleva lapsi, Lapsenpiika, Kauppias Roller, Ystävykset, Eräänä sunnuntaina, Lain mukaan, Kauppa-Lopo, Kasvinkumppanit, Lehtori Hellmanin vaimo, Mutta mitäs tapahtui, Epäluulo, Eräs Puijolla käynti, ”Vanha piika”, Agnes, Kodista pois, Ompelija, Kahtalainen onni, Laulaja, Missä onni
Kootut teokset III (Otava 1920)
Murtovarkaus, Roinilan talossa, Työmiehen vaimo, Kovan onnen lapsia
Kootut teokset IV (Otava 1920)
Papin perhe, Sylvi, Hän on Sysmästä, Spiritistinen istunto, Kotoa pois, Anna Liisa
Köyhää kansaa (Karisto 1983)
Köyhää kansaa, Kauppa-Lopo, Lehtori Hellmanin vaimo, Salakari, Agnes
Elämäkerrallista kirjallisuutta

Arvostelu neiti Ellen Keyn viime lausunnoista naisasiassa, Otava 1896
Minna Canth, kirj. V. Tarkiainen, Otava 1921
Elämässä kiinni: Minna Canthin ja Maria Jotunin ajatuksia, Otava 1994
Kirjeitä vuosilta 1860–1897, Otava 1944
Kritik af fröken Ellen Keys senaste inlägg i kvinnofrågan, Otava 1896
Minna Canthin kirjeet, toim. Helle Kannila. SKS 1973
Sanoi Minna Canth, toim. Ritva Heikkilä. WSOY 1987. ISBN 951-0-14618-8. Näköisp. Lasipalatsin mediakeskus, 2006. ISBN 952-480-053-5
Suolavakka: Minna Canthin ajatuksia. Toimittaneet Helle Kannila, Vappu Roos, Irene Tiittanen. Otava 1954
Taisteleva Minna: Minna Canthin lehtikirjoituksia ja puheita 1874–1896.  (Toimittanut Eila Tuovinen. Johdanto: Tellervo Krogerus)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994.  ISBN 951-717-789-5  Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 606
Suomennokset

Arne Garborg: Kyläkertomuksia (Edlund 1886)
Georg Brandes: Päävirtauksia 19:nen vuosisadan kirjallisuudessa (Hilda Aspin kanssa; Edlund 1887)
Lahdesjärvi

| Lahdesjärvi |
| --- | --- |
 ABC-liikennemyymälä Lahdesjärvellä.
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Eteläinen suuralue
Suunnittelualue:  Peltoo
Postinumero(t):  33840
Lähialueet:  Lakalaiva, Nirva
Lahdesjärvi on yksi Tampereen kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin eteläisessä osassa. Lahdesjärven alueella on muun muassa Ikea sekä ABC-liikennemyymälä. Lahdesjärven naapurikaupunginosia ovat Lakalaiva, Nirva, Peltolammi, Multisilta, Vuores ja Hallila. Lahdesjärvi sijaitsee noin neljä ja puoli kilometriä etelään Tampereen keskustasta.
Tampere–Helsinki-moottoritien ja Tampereen itäisen ohitustien risteyksen kaakkoispuolella sijaitseva Lahdesjärvi on kaupunginosana nuori, sillä sen asemakaava vahvistettiin vuonna 1994. Nimi Lahdesjärvi on alun perin tarkoittanut kapean salmen erottamaa lahtea Särkijärven pohjoispäässä. Vanhaa paikallisnimistöä alueella edustavat kadunnimet Aunankorvenkatu ja Aunankaari (Aunankorpi), Eskonperkiönkatu (Eskonperkiö) ja Leppästensuonkatu (Leppästensuo), muutoin nimistö on alueella toimiviin konepajoihin viittaavia ryhmänimiä. Kadunnimet Postitorvenkatu ja -raitti viittaavat alueella aikoinaan sijainneeseen postivarikkoon.
Paul Lafargue

Paul Lafargue
Paul Lafargue (16. kesäkuuta 1842 Santiago de Cuba, Kuuba – 26. marraskuuta 1911 Draveil, Ranska) oli ranskalainen vallankumouksellinen marxisti, sosialistinen journalisti, kirjallisuuskriitikko, poliittinen kirjoittaja ja aktivisti.
Lafargue tutustui Karl Marxiin ja Friedrich Engelsiin ollessaan edustajana Ensimmäisessä internationaalissa. Lafargue oli naimisissa Marxin toisen tyttären Laura Marxin kanssa. Hänen tunnetuin teoksensa on Oikeus laiskuuteen. Kuubassa ranskalaiselle ja kreolivanhemmalle syntynyt Lafargue asui lähinnä Ranskassa, joskin oleskeli välillä Englannissa ja Espanjassa. Hän johti Ranskan ensimmäistä marxilaista puoluetta, Ranskan työväenpuoluetta (Parti Ouvrier Français) yhdessä Jules Guesden kanssa.
Paul Lafargue teki 69-vuotiaana kaksoisitsemurhan yhdessä vaimonsa Lauran kanssa.
Suomennetut teokset

Kristillinen rakkaus historiallisten tosiasiain valossa, Helsinki: Työväen Sanomalehti 1907
Jumalaan uskomisen syyt, suom. H-a P-a, Tampere: M. V. Vuolukka 1907.
Laiskuuden evankeliumi: Paul Lafarguen mukaan, Pori: Osuuskunta Kehitys 1907.
Sosialismin historia 1–2, Tampere: Tampereen Työväen Sanomalehti, 1908 (sisältää Lafarquen kirjoituksia; 2. osan suom. Wäinö Jokinen)
Oikeus laiskuuteen (Le droit à la paresse), toim. Keijo Rahkonen, Helsinki: Kansan sivistystyön liitto 1981. Lisäpainokset 1982. ISBN 951-9225-48-X
Aiheesta muualla

Oikeus laiskuuteen, anonyymi suomennos. Sosialismi.net
Kilpeläinen, Tapani: Oikeudesta laiskuuteen. niin & näin 2/2002, 32–33.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Musée d'Orsay 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Sycomore  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Louis Laber

Louis Laber
Louis Laber vuonna 1929.
| --- | --- |
Ammatit:  laulaja, teatteriohjaaja, lavastaja, teatterinjohtaja  
| --- | --- |
Työala:  Ooppera, laulu, theater management (käännä suomeksi), teatteriohjaus, lavastetaide  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Louis Laber (alk. Solomon Laber; 24. huhtikuuta 1889 Tšerno-Ostrov, Ukraina, Venäjän keisarikunta – 26. joulukuuta 1929 Helsinki) oli ukrainalaissyntyinen Suomalaisen Oopperan pääohjaaja. Hän teki itsemurhan sen jälkeen kun hän ei Neuvosto-Venäjän kansalaisena saanut maassaololupaa.
Elämä

Louis Laber lähti Venäjältä Italiaan vuonna 1911 harjoittamaan lauluopintoja. Vuonna 1913 hän muutti Wieniin ja asui siellä ensimmäisen maailmansodan vuosina. Laber muutti vuonna 1919 Prahaan ja meni sikäläisen saksalaisen Deutsches Landestheaterin palvelukseen. Hän oli teatterin palveluksessa yhdeksän vuoden ajan ensin ensimmäisenä laulajana ja sitten ohjaajana. Laber ei käynyt Venäjällä vuoden 1911 jälkeen kuin yhden kerran vuonna 1928 tapaamassa siellä asuneita omaisiaan.
Laber valittiin Suomalaisen Oopperan pääohjaajaksi, ja hän saapui Helsinkiin 10. kesäkuuta 1929 ulkoministeriön myöntämällä kolmen kuukauden viisumilla ja työluvalla. Laber aloitti työnsä ohjaajana ja lavastussuunnittelijana Suomalaisessa Oopperassa 15. elokuuta 1929. Hän ohjasi syyskauden aikana Aleksandr Borodinin Ruhtinas Igorin ja Giacomo Puccinin Turandotin; jälkimmäinen oli Suomalaisen Oopperan syyskauden 1929 huomattavin oopperaesitys. Hän valmisteli vielä joulukuussa muun muassa Pjotr Tšaikovskin Jevgeni Oneginin ja Leevi Madetojan baletti-pantomiimin Okon Fuokon esityksiä. Lehtilausuntojen mukaan hän osoitti ohjaajana innostusta ja kykyä alallaan.
Laber teki itsemurhan morfiinilla  asunnossaan Caloniuksenkatu 2:ssa jouluna 1929. Kirjeessä hän ilmoitti tekonsa syyksi sen ettei hän Neuvosto-Venäjän kansalaisena saanut maassaololupaa viisuminsa voimassaolon päätyttyä. Uudenmaan läänin maaherra Bruno Jalander hylkäsi Laberin anomuksen kielteisten lausuntojen perusteella ja sillä perusteella ettei neuvostovenäläisille tule myöntää pitkäaikaisia oleskelulupia läänin alueella. Laberilla olisi ollut kuitenkin vielä mahdollisuus valittaa päätöksestä sisäministeriöön. Joissain lehtitiedoissa mainittiin että anomuksen hylkäämiseen olisi vaikuttanut myös se että Laber oli juutalainen. Myös oopperalaisten ammattikateus saattoi vaikuttaa hylkäämisen taustalla – lyhyellä ohjaajakaudellaan Laber oli ohjaajana ja lavastussuunnittelijana jättänyt jo muut oopperan ohjaajat varjoonsa.
Louis Laber haudattiin Helsingin juutalaiselle hautausmaalle.
Kirjallisuutta

Koivisto, Juhani: Suurten tunteiden talo: Kohtauksia Kansallisoopperan vuosisadalta. WSOY 2011. ISBN 978-951-0-37667-6
Sillantaus, Teppo: Eräitä huomioita ohjaajasuuruus Louis Laberin ennenaikaisesta kuolemasta. Helsingin Sanomat, Kuukausiliite, 4.12.2021, s. 48–57.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla

Louis Laber Suomen Kansallisoopperan esitystietokanta Encoressa.
Mikä ajoi Louis Laberin kuolemaan? Helsingin Sanomat 29.12.1929, s. 5. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Onko inhimillistä? Suomen Sosialidemokraatti 29.12.1929, s. 6. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Louis Laberin itsemurha yhä selvittämättä. Aamulehti 30.12.1929, s. 2. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki
Aleksandrs Čaks

| Aleksandrs Čaks |
| --- | --- |
 Aleksandrs Čaks
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. lokakuuta 1901
Kuollut: 8. helmikuuta 1950 (48 vuotta)
Kansalaisuus:  Latvia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: latvia
Tuotannon kieli: latvia
Aiheesta muualla
www.cakamuzejs.lv
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aleksandrs Čaks (alkuperäiseltä nimeltään Aleksandrs Čadarainis 27. lokakuuta 1901 – 8. helmikuuta 1950) oli latvialainen runoilija ja kirjailija. Čaksia pidetään ensimmäisenä latvialaisena modernistina.
Elämäkerta

Čaks syntyi Riiassa räätälin perheessä ja jatkoi asumista Riiassa kuvaten kaupungin elämää ruonoissaan. Vuonna 1918 Čaks aloitti lääketieteen opinnot Moskovan yliopistossa Hän osallistui aktiivisesti opiskelijoiden kulttuurielämään erityisesti kirjallisuusilloissa, joissa hän keskusteli usein futuristien ja imaginistien kanssa. Helmikuussa 1920 Čaks värvättiin Neuvostoliiton armeijaan.
Vuonna 1922 Čaks palasi Latviaan. Riiassa hän jatkoi lääketieteen opintojaan Latvian yliopistossa . Hän kuitenkin menetti pian kiinnostuksensa aiheeseen ja jätti opintonsa. Vuonna 1925 Čaks sai opettajan pätevyyden ja työskenteli alala lyhyen aikaa. Hän jätti opettajan työn vuonna 1927 omistautua kirjallisuuteen. Vuonna 1928 Čaks perusti Jauno Lira -kirjallisuuslehden Latvian nuorille kirjailijoille ja runoilijoille. Hän osallistui myös Trauksme-vasemmistolaislehden tekemiseen. Vuodesta 1930 vuoteen 1934 Čaks oli sihteeri Latvian kirjailijoiden ja toimittajien ammattiliitossa. Hän oli myös yksi Domas- lehden toimittajista.
Kārlis Ulmaniksen vallankaappauksen jälkeen vuonna 1934 kaikki ammattiliitot ja vasemmistolehdet ja poliittiset puolueet kiellettiin. Vuodesta 1934 vuoteen 1939 Aleksandrs Čaks työskenteli pankkivirkailijana ja opetti kirjallisuutta yksityiskoulussa. Sen lisäksi hän työskenteli toimittajana latvialaistan tarkka-ampujien yhdistyksessä, jossa hän auttoi julkaisemaan historiateoksen Latviešu strēlniekii. Näiden tarinoiden innoittamana hän kirjoitti kokoelman eeppisiä runoja nimeltä Mūžības Skartie, josta hän sai A. Brigadere -palkinnon vuonna 1939. Vuodesta 1939 vuoteen 1940 hän työskenteli Atpūta-lehdessä.
Neuvostoliiton miehitettyä Latvian 1940 Čaksia kritisoitiin neuvostovastaisuudesta useissa Mūžības Skartien runoissa . Siitä huolimatta hänet hyväksyttiin Latvian SNT:n kirjailijaliittoon keväällä 1941. Saksan miehitettyä Latvian Čaksia oli kiellettyä julkaista. Vuonna 1943 hän kirjoitti näytelmän Matīss, kausu bajārs. Toisen neuvostomiehityksen aikana lokakuussa 1944 Čaks aloitti työt Cīņa-sanomalehdessä, jossa hän johti kulttuuriosastoa. Kuitenkin jo vuonna 1946 kritiikkikampanja kääntyi Čaksin kirjallista uraa vastaan ja vuonna 1947 hänet erotettiin Cīņa-lehdestä. Hän aloitti työskentelyn Latvian tiedeakatemian kielen ja kirjallisuuden instituutissa.
Čaksia kritisoitiin kuitenkin edelleen. Vuonna 1949 Čaksia syytettiin poliittisesti epätoivottavien teosten kirjoittamisesta. Syytökset heikensivät Čaksin terveyttä, ja hän kuoli sydänsairauksiin 8. helmikuuta 1950. Riian keskeisistä kaduista on yksi nimetty hänen mukaansa. Hänellä on myös oma museo ja muistopatsas läheisessä Ziedoņdārzs-puistossa.
Teokset

Čaks julkaisi ensimmäisen runokirjansa Seši, joka oli omistettu Riialle ja sen elämälle. Nämä runot sisälsivät aiheita ja hahmoja, joita ei aiemmin ole kuvattu latvian runoudessa - kaupungin yöelämä, kodittomat ihmiset, prostituoidut, köyhät lähiöt, jopa kerrostalojen viemärit. Teoksissaan Čaks kirjoittaa syvästä rakkaudestaan Riikaa kohtaan, mikä näkyy hyvin runossa Sirds uz trotuāra (Sydän jalkakäytävällä). Riika ei kuitenkaan ole hänen runojensa ainoa aihe - Čaks kirjoitti myös romanttista runoutta. Čaks kirjoitti myös joitain novelleja, vaikka ne eivät ole yhtä tunnettuja kuin hänen runonsa.
Heli Laaksonen on kääntänyt Čaksin runoja suomeksi ja kirjoittanut niihin vastauksia omalla lounaismurteellaan. Poimit sydämeni kirjahyllystä:  Yhteinen runovuoropuhelu ilmestyi vuonna 2021. Juris Kronbergsin ruotsintama Čaks-kokoelma Hjärtat på trottoaren ilmestyi 2004 ja Ieva Lešinskan englanniksi kääntämä Selected poems vuonna 2019.
Tuotanto > Suomennetut teokset

Poimit sydämeni kirjahyllystä: runovuoropuhelu, suom. Heli Laaksonen, Rauman Lappi: Kynälä 2021 ISBN 978-952-68595-1-4 (sis. suomennosten lisäksi myös Laaksosen omia tekstejä)
Sydän jalkakäytävällä, suom. Mirja Hovila, Salo: Paperiporo 2021 ISBN 978-952-68646-8-6 (ilmestyy 9/2021)
Tuotanto > Teokset

Augstā krasta (1950)
Č-aks (2005) 4 nidettä; näköispainokset. Alun perin julkaistu: Seši, 1928, ja Zaļā vārna, 1929.
Cīņai un darbam; dzejas (1951)
Debesu lahja: yksi vasaras dzejoļi (1980)
Dvēsele kabatā: dzeja (2000)ISBN 9984-05-300-8
Dzejas izlase (1996)ISBN 9984-04-410-6
Igra zhiznʹi︠u︡ (1970)
Izlase (1971) 2 nidettä.
Kārlis Skalbe: raksti un atmiņas (1999)ISBN 9984-17-597-9
Kļava lapa (1969)
Kopoti raksti: 6 sējumos (1991–2001) 5 nidettä.ISBN 5-7966-0268-3 ISBN 5-7966-0268-3
Kremlī pie Ļeņina (1980)
Mana mīlestība (1958)
Mana paradīze (1951)
Mana Rīga: dzejoļi un poēmas (1961)
Mūžības skartie (1950)
Mūžības skartie: dzejas par latviešu strēlniekiem (1981, 1988)ISBN 5-410-00321-7
Patrioti, dzejojumi un dzejoļi (1948)
Raksti (1971)
Riika: 30. gadi (1983)
Savādais gaidītājs: dzeja un proza (2004)ISBN 9984-05-738-0
Selected poems Arvīds Griguliksen esipuhe; kääntänyt Ruth Speirs. (1979)
Spēle ar dzīvību: noveles, stāsti, tēlojumi (2000)ISBN 9984-17-331-3
Vain tevi es mīlējis esmu: dzejoļi (1986)
Umurkumurs (1968)
Vēlais viesis (2005)ISBN 9984-720-88-8
Zelta ielāps: dzejas izlase 1972 (1972)
Zem celās zvaigznes; dzejoļi un dzejojumi (1948)
Kirjallisuutta

Apinis: A Hundred Great Latvians, s. 118.  Riga:  Nacionālais apgāds, 2006.  ISBN 9984-26-288-X