Blokkipuolue
Saksan demokraattinen tasavalta (DDR)

DDR:ssä blokkipuolueiksi (saks. Blockpartei) kutsuttiin puolueita, jotka olivat järjestäytyneet "Antifasistis-demokraattiseksi blokiksi". Neuvostoliiton miehitysviranomaiset perustivat tämän 14. heinäkuuta 1945 miehitysvyöhykkeelle perustettujen "antifasististen ja demokraattisten" puolueiden yhteistyöelimeksi. Myöhemmin antifasistista blokkia laajennettiin siten, että myös alueelle syntyneiden "joukkojärjestöjen" sallittiin liittyä siihen. Antifasistinen blokki muodosti siis myöhemmän Kansallisen rintaman ytimen.
Vaikka kaikki DDR:ssä toimivat puolueet olivat Kansallisen rintaman jäseniä, ei maata hallitsevaa Saksan sosialistista yhtenäisyyspuoluetta SED:tä kutsuttu yleensä blokkipuolueeksi. Nimityksellä tarkoitettiin nimenomaan muita rintaman puolueita, jotka profiloituivat ennen muuta SED:n "apupuolueina". Ne tukivat virallisesti sosialistisen yhteiskunnan rakentamista Saksan maaperällä ja tunnustivat SED:n roolin "Saksan työväenluokan etujoukkona" ja maan politiikan muotoilijana. Viimeistään 1950-luvulta lähtien muut puolueet eivät enää kyenneet vetämään itsenäisiä poliittisia linjauksia, vaan ne olivat riippuvaisia SED:stä.
Neuvostoliiton miehityshallinto Saksassa (joka yleisesti tunnetaan lyhenteellä SMAD) antoi jo 10. kesäkuuta 1945 "käskyn nro 2", jolla antifasististen ja demokraattisten puolueiden toiminta miehitysvyöhykkeellä sallittiin. Kesän kuluessa miehitysvyöhykkeellä rekisteröitiin neljä puoluetta, jotka muodostivat keskenään Antifasisti-demokraattisen blokin. Nämä olivat:
KPD – Saksan kommunistinen puolue
SPD – Saksan sosiaalidemokraattinen puolue
CDU – Saksan kristillisdemokraattinen unioni
LDPD – Saksan liberaalidemokraattinen puolue
22. huhtikuuta 1946 SPD ja KPD yhdistyivät uudeksi puolueeksi, Saksan sosialistiseksi yhtenäisyyspuolueeksi SED:ksi. Se liittyi blokin jäseneksi, samalla SPD ja KPD tietysti poistettiin siitä.
1948 Antifasistiseen blokkiin liittyivät vielä Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue DBD ja Saksan kansallisdemokraattinen puolue NDPD. Blokin muodostivat siis:
SED – Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue
CDU – Saksan kristillisdemokraattinen unioni
LDPD – Saksan liberaalidemokraattinen puolue
DBD – Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue
NDPD – Saksan kansallisdemokraattinen puolue
Molemmat kesällä 1945 perustetut porvarilliset puolueet CDU ja LDPD syntyivät vapaan kansalaistoiminnan seurauksena. Niillä oli myös edeltäjiä sotaa edeltäneessä Weimarin tasavallassa. Sitä vastoin DBD ja NDPD syntyivät Neuvostoliiton miehitysviranomaisten ja saksalaisten sosialistien aloitteesta. Niiden tarkoituksena oli sitouttaa sosialistisen yhteiskunnan rakentamiseen sellaisia väestönosia, joiden perinteinen kosketuspinta sosialismiin oli vähäinen; maatalousväestöä (DBD) ja entisiä Kansallissosialistisen puolueen rivijäseniä ja Wehrmachtin rintamasotilaita. Sekä NDPD:n puheenjohtaja Lothar Bolz että DBD:n puheenjohtaja Ernst Goldenbaum olivat olleet Weimarin tasavallassa kommunistipuolueen jäseniä ja Kolmannen valtakunnan aikana maanpaossa Neuvostoliitossa.
Blokkipuolueilla oli Saksan demokraattisessa tasavallassa kahdenlainen funktio. Niiden olemassaolo loi yhtäältä vaikutelman aidosti moniarvoisesta yhteiskunnasta, jossa vallitsi poliittinen vapaus valita eri puolueiden välillä. Toisaalta niiden tehtävänä oli sitouttaa yhteiskuntaan ja sosialismin rakentamiseen väestöryhmiä, joita Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen oli hankala tavoittaa. Kristillisdemokraattien tehtävänä oli sitoa kristityt sosialismin rakentamiseen, liberaalidemokraattien taas keskiluokka, virkamiehet ja pienyrittäjät. Kansallisdemokraatit vetosivat ennen muuta kansallissosialistisen puolueen rivijäseniin, Wehrmachtin rintamasotilaisiin ja kansallismielisesti ajatteleviin. Talonpoikaispuolueen tavoitteena oli sitouttaa maaseudun väestö sosialistiseen yhteiskuntaan.
Saksan demokraattisen tasavallan poliittisessa järjestelmässä blokkipuolueille oli taattu edustus niin parlamentissa, Kansankamarissa, piirikunta- ja piirineuvostoissa kuin kunnan- ja kaupunginvaltuustoissakin. Jokainen blokkipuolue lähetti Kansankamariin 52 edustajaa, mikä oli 10,4 % edustajien määrästä. Samoin blokkipuolueille oli taattu tietyt kiintiöt eri lautakuntiin ja valiokuntiin niin valtakunnallisella kuin paikallisellakin tasolla, samoin niille oli taattu tietty määrä ministerinpaikkoja valtioneuvostossa. Täten blokkipuolueet saattoivat ainakin muodollisesti myös tuoda edustamiensa väestöryhmien edut ja tarpeet esille eri elimissä.
Toisin kuin maata hallitsevan SED:n, blokkipuolueiden jäseneksi oli verrattain helppo liittyä. Tämän johdosta monet poliittista tai virkamiesuraa havittelevat liittyivät blokkipuolueihin, koska ne pystyivät takaamaan verrattain nopeankin urakehityksen. Toisaalta valtion huippuvirat oli varattu vain SED:n jäsenille.
1980-luvun kuluessa blokkipuolueet alkoivat ottaa varovasti etäisyyttä SED:n linjasta. He tekivät tämän ennen muuta puolustamalla Neuvostoliitossa uuden puoluejohtajan Mihail Gorbatšovin aloittamia uudistuksia. DDR:n poliittisen järjestelmän hajotessa 1989 Kansallinen rintama hajosi, ja sen puolueet alkoivat ajaa itsenäistä politiikkaa. Kevään ja kesän 1990 aikana ne lopettivat itsenäisen toimintansa ja sulautuivat Saksan liittotasavallassa toimiviin sisarpuolueisiinsa. LDPD ja NDPD sulautuivat Vapaisiin demokraatteihin, CDU ja DBD taas kristillidemokraatteihin.