stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eugène de Beauharnais
Viimeiset vuodet ja perintö

Viimeisinä vuosinaan Eugène de Beauharnais hoiti maitaan ja omaisuuttaan, rakennutti vuosina 1817-1821 kaikkiaan 250 huonetta käsittävän Leuchtenbergin uusrenessanssipalatsin Müncheniin ja viimeisteli taidekokoelmiaan. Leuchtenbergin herttuana hän osoitti olevansa yhtä hyvä kiinteistönhoidossa kuin hän oli ollut Italian varakuninkaana. Samaan aikaan hän suostui auttamaan Lavaletten kreivi Antoine Marie Chamans'n kaltaisia ​​keisarivallan kannattajia ja lobbasi keisari Napoleonin ankaran kohtelun lieventämisen puolesta Saint-Helenan saarella. Hänestä tuli Napoleonin pankkiiri, mutta ei koskaan haaveillut aiemman asemansa palauttamisesta ja pysyi Baijerin prinssinä, mikä hänestä oli tullut.
Eugène de Beauharnais kuoli 42-vuotiaana helmikuussa 1824 Münchenissä. Hänen terveytensä alkoi heikentyä vuoden 1822 jälkeen, ja hän sai aivoverenvuotokohtauksen vuonna 1823 ja toisen vuonna 1824, johon hän kuoli.
Eugène de Beauharnais'n ja Amelia Augustan neljästä tyttärestä vanhin, Joséphine oli Ruotsin kuningas Oskar I:n puoliso. Hänen nuorempi poikansa Maximilien Eugène Joseph Napoléon avioitui keisari Nikolai I:n tyttären Marian kanssa. Heidän jälkeläistensä nimi on Romanovski.
Eugène de Beauharnais nuorena upseerina, Antoine-Jean Gros (attr.) 1798
Eugène de Beauharnais konsulin kaartin ratsujääkäreitten everstin univormussa, François Gérard 1804-1806
Eugène de Beauharnais'n ja prinsessa Amelia Augustan siviilivihkiminen Monacossa 13. tammikuuta 1806, François-Guillaume Ménageot 1808
Palais Leuchtenberg, München, hoviarkkitehti Leo von Klenze 1817–1821
Eugène de Beauharnais, Italian varakuningas, François Gérard 1810-1811
Eugène de Beauharnais,  Leuchtenbergin herttua ja Eichstättin ruhtinas, Joseph Karl Stieler 1815
Sanda

Sanda voi tarkoittaa:
Maantiede

Sanda, Japanin kaupunki Hyōgon prefektuurissa
Sanda, Skotlannin saari Argyll ja Buten hallintoalueella
Sanda, Ruotsin kylä Gotlannin saarella
Sanda, taajama Strängnäsin kunnassa Ruotsissa
Sanda, Sanna, saari Trænan kunnassa Norjassa
Henkilöt

Sanda Ladoși (s. 1970), romanialainen laulaja
Sanda Toma, Sanda Urichianu (s. 1956), romanialainen soudun olympiavoittaja ja maailmanmestari
Dominique Sanda (s. 1951), ranskalainen näyttelijä ja malli
Muuta

Sanda eli sanshou, kiinalainen kamppailulaji.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sanda”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kristillinen opetus

| Kristillinen opetus> De doctrina christiana.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Augustinus
Kieli:  latina
Genre:  teologia
Julkaistu:  397 ja 426
Suomennos
Suomentaja:  Valtteri Olli
Kustantaja:  omakustanne
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  978-952-92-6345-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kristillinen opetus (lat. De doctrina christiana) on kirkkoisä Augustinuksen kirjoittama kristillinen teologinen teos. Se kuvaa, kuinka Raamattua tulee tulkita ja opettaa. Samalla Augustinus käsittelee laajalti muun muassa eksegetiikan periaatteita ja retoriikkaa. Teosta on pidetty ensimmäisenä antiikin "pakanallisen" retoriikan sovelluksena kristilliseen käyttöön.
Historia

Augustinus eli ja kirjoitti 300-luvun lopulla ja 400-luvun alussa. Teoksen Kristillinen opetus ensimmäiset kolme kirjaa hän kirjoitti vuonna 397. Kolmannen kirjan loppuosan ja neljännen kirjan hän lisäsi vuonna 426. Teoksen kirjoittamalla Augustinus asetti kristityille opettajille ja saarnaajille kolme tehtävää: löytää totuus Raamatusta, opettaa tätä totuutta, sekä puolustaa tätä totuutta silloin, kun sitä vastaan hyökätään.
Kristillinen opetus toimi kristillisen hermeneutiikan ja eksegetiikan perustana läpi keskiajan Aleksandrian koulukunnan teosten ohella. Se oli myös osaltaan muodostamassa kristillisen opetusohjelman runkoa 1600-luvulle saakka. Se hyväksyi ja jopa suositteli antiikin pakanallisen tieteen perinnön ottamista osaksi kristillistä opetusohjelmaa niitä vastaan, jotka pitivät tällaista turhana tai jopa haitallisena.
Sisältö

»On kaksi sellaista perusedellytystä, joihin nojautuu kaikki Raamatun tarkastelu: menetelmä löytää ymmärrettävät asiat ja tapa ilmaista ymmärretyt asiat. Käsittelemme ensin löytämistä, sen jälkeen esittämistä.»
Augustinuksen teos koostuu esipuheen lisäksi neljästä kirjasta. Aiheiden puolesta Augustinus jakoi sisällön heti teoksen alussa kahteen osaan, niin että ensimmäiset kolme kirjaa käsittelevät Raamatun tulkitsijan tarvitsemaa menetelmää ja neljäs kirja opitun oikeanlaista esittämistä kuulijoille.
Sisältö > Esipuhe

Esipuhe esittää vastauksen niille, jotka saattaisivat vastustaa Augustinuksen pyrkimystä tarjota sääntöjä Raamatun tulkinnalle. Augustinus esittää kolme mahdollista vastalausetta: niiltä, jotka eivät ymmärrä hänen ohjeitaan; niiltä, jotka eivät osaa hyödyntää hänen ohjeitaan; ja niiltä, jotka jo uskovat olevansa valmiita tulkitsemaan Raamattua. Ensimmäiseen kahteen hän vastaa, ettei häntä voida pitää vastuullisena muiden kyvyttömyydestä ymmärtää.
Tämän jälkeen Augustinus vastaa kolmanteen vastalauseeseen. Jos joku todella jo ymmärtää Raamattua, hän on Augustinuksen mukaan saanut suuren siunauksen. Hän kuitenkin muistuttaa, että kielikin opitaan toisilta ihmisiltä, ei suoraan Jumalalta. Näin Jumala on luonut ihmiset oppimaan toisiltaan ja meidän tulisi tehdä se nöyrinä. Kaikki hyvä opetus on lopulta peräisin Jumalalta. Kyky ymmärtää epäselvyyttä pyhissä kirjoituksissa on näin lahja Jumalalta.
Sisältö > Kirja I

Kirja I käsittelee nautintoa, hyötykäyttöä, tulkintaa ja erilaisten kristillisten oppien suhdetta näihin käsitteisiin. Augustinus aloittaa tekstin merkityksen löytämisestä. Tämän käsittelyn hän laajentaa platonilaiseen ajatukseen asioista ja merkeistä. Merkit symboloivat asioita, mutta myös ne ajatellaan asioiksi, koska ne edustavat merkitystä. Ne saavat merkityksensä sitä kautta, että niitä toistetaan ja ne ovat levinneet läpi yhteiskunnan.
Jotkut asiat ovat sellaisia, että niistä nautitaan (latinaksi frui); jotkut taas sellaisia, että niitä käytetään hyväksi (uti). Ensin mainitut ovat niitä, joita pidämme hyvinä itsessään; viimeksi mainitut ovat niitä, jotka ovat hyviä suhteessa johonkin muuhun. Ainoa nautittava asia on Jumala. Kaikki muut asiat, mukaan lukien muut ihmiset, ovat hyödyksi tavoiteltaessa tätä nautinnon oikeaa päämäärää. Jos joku käyttää hyödyksi sellaista, mistä tulee nauttia, tai päin vastoin, hän ei rakasta oikealla tavalla. Nautinnon ja hyödyn käsittely johtaa pohdiskeluihin motivaatiosta, sanan tulemisesta lihaksi, ja ihmiskunnasta Jumalan kuvana.
Kirja päättyy rakkauden käsittelyyn: kuinka ihmisten tulisi rakastaa Jumalaa; kuinka Jumalan rakkaus ilmenee siinä miten hän käyttää ihmisiä; ja kuinka ihmiset voivat ymmärtää Jumalan rakkautta Raamatun, uskon ja laupeudentöiden kautta. Augustinus myös katsoo, että ne jotka ajattelevat ymmärtävänsä Raamattua, mutta eivät tulkitse sen heijastelevan laupeutta ja rakkautta, eivät todella ymmärrä sitä.
Sisältö > Kirja II

Kirja II käsittelee tuntemattomia merkkejä, määrittelee ne ja esittää menetelmiä Raamatun ymmärtämiseksi. Epäselviin merkkeihin kuuluvat tuntemattomat kirjalliset merkit ja tuntemattomat kuvaannolliset merkit. Tuntemattomat merkit ovat sellaisia, joiden merkitystä ei tunneta. Augustinus sanoo, että epäselvyys on Raamatun kirjoitusten ominaispiirre ja se on synnin seurausta: Jumala teki kirjoituksista epäselviä motivoidakseen ja haastaakseen langenneet mielemme.
Augustinus esittää, että Raamatun kirjoitusten tulkitsemiseen liittyvässä viisaudessa on seitsemän askelta: Jumalan pelko, uskollinen kuuliaisuus (tai usko), tieto (scientia), lujuus, hyvät neuvot, sydämen puhtaus sekä viisaus. Hän myös erottaa "totuuden" "logiikasta" ja katsoo, että logiikka voi johtaa epätotuuksiin. Hän sanoo, että on parempi omata totuus kuin logiikka.
Augustinus katsoo, että Raamatun kirjoitusten painaminen mieleen on oleellista niiden ymmärtämiselle. Kun lukija tuntee kirjoitusten kielen, tämä kykenee yrittämään epäselvien kohtien selvittämistä. Augustinus myös painottaa kirjoitusten tutkimista niiden alkukielellä, jotta vältetään epätäydellisten ja poikkeavien käännösten aiheuttamat ongelmat. Augustinus painottaa menetelmän ja hyveen merkitystä viisauden saavuttamiseksi kirjoitusten kautta. Hän analysoi myös tiedon alkuperää, järkeä, kaunopuheisuutta, laupeutta ja nöyryyttä.
Sisältö > Kirja III

Kirja III käsittelee sitä, kuinka tulkita epäselviä kirjallisia ja kuvaannollisia merkkejä. Augustinus kehottaa ensin erottamaan asiat merkeistä ja tämän jälkeen pyrkimään ymmärtämään tekstin kirjaimellinen merkitys (asiat asioina, ei mitään muuta). Sen selvittäminen, onko tekstissä syvempi merkitys, voidaan tehdä tunnistamalla siitä erilainen, kuvaannollisempi kirjoitustapa. Tämä voi osoittaa, että asiat ovat myös merkkejä jostakin muusta. Esimerkiksi iäkäs puu voi merkitä kirjaimellista puuta tai se voi olla symboli pitkälle elämälle (merkkinä tai allegoriana).
Augustinus painottaa oikeita motiiveja Raamatun kirjoitusten tulkinnassa. Hänen mukaansa on tärkeämpää rakentaa rakkautta kuin päätyä historiallisesti tai kirjaimellisesti oikeaan tulkintaan. Hän painottaa myös sitä, että nykylukijoiden tulee osata erottaa, että jotkut teot (kuten monien vaimojen pitäminen) ovat olleet sallittuja muinoin mutta eivät ole sitä enää, ja siksi ne tulee tulkita kuvaannollisesti. Tulkinnassa tulee myös ymmärtää kielikuvia, kuten ironista ja antifraasista (sanaa käytetään päinvastaisessa merkityksessä kuin yleensä) käyttöä.
Kirjan loppuosan (III.25.36-) Augustinus on lisännyt teokseen myöhemmin kirjan IV ohella. Se käsittelee Ticoniuksen seitsemää sääntöä Raamatun tulkitsemiseksi: Herra ja hänen ruumiinsa, Herran ruumiin kaksijakoisuus, lupaukset ja laki (tai henki ja kirjain), lajit ja suvut, ajat, kertaus, ja paholainen ja hänen ruumiinsa.
Sisältö > Kirja IV

Kirja IV käsittelee kristillisen totuuden ja retoriikan välistä suhdetta, puhetaidon merkitystä sekä saarnaajan roolia. Kirja on lisätty teokseen kirjan III loppuosan tavoin useita vuosia teoksen alkuperäisen kokoamisen jälkeen.
Augustinus painottaa jälleen löytämisen ja opettamisen merkitystä Raamatun tulkitsemiselle. Hän varoittaa lukijaa siitä, ettei hän tule käsittelemään retoriikan sääntöjä; vaikka ne ovatkin hyväksyttäviä ja hyödyllisiä kristilliselle puhujalle, ne voidaan helposti oppia muualta. Kaunopuheisuus on taito, jota voidaan käyttää sekä hyvään että pahaan, ja sitä tulisi käyttää viisauden palvelemiseen. Saarnaajan ei siis tarvitse välttämättä olla kaunopuheinen vaan viisas. Kaunopuheisuus voi kuitenkin parantaa kykyä opettaa viisautta. Retoriikan oikeana tavoitteena on näin viisauden opettaminen kaunopuheisuuden avulla.
Tämän jälkeen Augustinus analysoi puhetaidon ja opettamisen suhdetta ja käsittelee samalla erilaisia tyyliseikkoja, inspiraation merkitystä sekä väitettä, että kaunopuheisuus ja opettaminen ovat kummatkin arvokkaita. Hän hyödyntää Ciceron näkemyksiä ja hahmottelee kolme eri tyyliä — sävyisä, kohtuullinen ja mahtava — ja kullekin sopivan asiayhteyden. Tyylien käyttö riippuu sekä aiheesta että yleisöstä.
Augustinus päättää teoksen käsittelemällä saarnaajan oman elämän merkitystä. Se on kaunopuheisuutta keskeisemmässä roolissa kuulijoiden vakuuttamisessa. Näin asiat (saarnaajan teot) ovat tärkeämpiä kuin merkit (saarnaajan käyttämät sanat). Rukoilu on tärkeää, jotta saarnaaja saisi Jumalalta sen viisauden, jonka hän välittää kuulijoilleen.
Tulkintoja > Kirja IV ja antiikin retoriikka

Teoksen neljäs kirja on synnyttänyt tutkijoiden parissa paljon keskustelua siitä, missä määrin Augustinus on saanut vaikutteita klassisen retoriikan säännöistä ja perinteestä ja erityisesti Cicerolta. Teoksesta voidaan löytää paljon viittauksia Ciceron ajatuksiin ja myös lainauksia häneltä, ja joidenkin tutkijoiden mukaan Augustinus onkin saanut paljon vaikutteita klassisesta retoriikasta. Toisaalta monet tutkijat ovat nähneet Augustinuksen puhuvan teoksessaan antiikin retorista perinnettä vastaan. Esimerkiksi Stanley Fish on katsonut, että Augustinus esittelee retoriikan säännöt lähinnä vain kumotakseen ne yksi toisensa jälkeen. Fishin mukaan Augustinus tekee käytännössä puhujasta itsestään täysin epäoleellisen osan puhetta sanoessaan, että saarnaajien tulee rukoilla Jumalaa laittamaan hyvä puhe heidän suuhunsa. Christine M. Sutherland on nähnyt Augustinuksen suorastaan "antiretorisena".
Čelica Milovanovic-Barham on pyrkinyt osoittamaan, että Augustinus yhtyy monin kohdin Ciceron näkemyksiin, mutta toisaalta myös poikkeaa niistä monin kohdin. Vaikka Augustinus katsoikin, että saarnaajalle viisaus ja selkeys ovat oleellisempia kuin tyyli ja kaunopuheisuus, hän hyväksyi Ciceron tekemän puheen jaottelun kolmenlaiseen tyyliin, sävyisä, kohtuullinen ja mahtava. Toisaalta Augustinus katsoi, ettei saarnaajalle mikään ole liian pieni asia; monet asiat voivat olla maallisesti pieniä mutta hengellisesti suuria. Siksi Augustinus kannatti Milovanovic-Barhamin mukaan eri tyylien vuorottelua ja sekoittamista samassa puheessa. Näin puhuja kykenee tuottamaan tehokkaamman puheen toisaalta kykenemällä esittämään asiansa selvästi ja paikkansapitävästi, ja toisaalta liikuttamaan kuulijoiden tunteita ylevällä tyylillä.
John D. Schaeffer puolestaan on painottanut sitä, että Augustinuksen retoriikan teoria tulisi nähdä sen omassa kontekstissa. Kristillistä opetusta ei voida tulkita samoista lähtökohdista kuin klassisen retoriikan kirjoituksia, koska se on syntynyt kokonaan toisena aikana ja suunnattu toisenlaiselle yleisölle. Augustinus ei kirjoittanut pelkästään klassista retoriikkaa vastaan, vaan pyrki yhdistämään klassisen retoriikan julkisten suullisten esitysten maailman kristilliseen uskontoon, joka perustui kirjoituksiin ja kohdistui ihmisten sisäiseen maailmaan. Kristillinen opetus pyrkii saattamaan klassisen retoriikan kristilliseen saarnakäyttöön.
Näin teos voidaan nähdä esimerkkinä kristillisen ja antiikin retorisen perinteen vuorovaikutuksesta. Augustinus katsoo, että retoriikan teorialla ja opetuksella on moraalinen sisältö, samoin kuin sofistit ja myös toisen sofistiikan edustajat olivat katsoneet, mutta toisaalta hän hylkää antiikin perinteen monella tavoin. Hänen retoriikkansa on antiikin aikaista periaatteeissaan ja rakenteeltaan, mutta sen menetelmät ja päämäärät ovat uusia.
Kirjallisuutta > Suomennos

Augustinus: Kristillinen opetus.  (Latinasta suomentanut, alaviitteillä varustanut ja kustantanut Valtteri Olli)  Nivala:  Valtteri Olli, 2009.  ISBN 978-952-92-6345-5
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Augustine: On Christian Teaching.  (Käännös R. P. H. Green)  Oxford-New York:  Oxford University Press, 1997.  ISBN 0-19-283928-4
Augustine: On the Christian Doctrine. Käännös J. F. Shaw. Teoksessa: St. Augustine: City of God and Christian Doctrine.  (Select Library of Nicene and Post-Nicene Fathers of The Christian Church)  Edinburgh:  T&T Clark.
Migne, J.-P. (toim.): Patrologia Latina.  (Osa 34, 45)  Paris:  Migne, 1878-1890.  Teoksen verkkoversio.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Enos, Richard Leo: The Rhetoric of St. Augustine of Hippo: De Doctrina Christiana and the Search for a Distinctly Christian Rhetoric.  (Studies in Rhetoric & Religion)  Baylor University Press, 2008.  ISBN 1602580081
Aiheesta muualla

Augustinus: De Doctrina Christiana Libri Quatuor. S. Aurelii Augustini Opera Omnia. (latinaksi)
Augustine: On Christian Doctrine. Käännös  J. F. Shaw. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
Augustine: On Christian Doctrine. Käännös Marcus Dods. (englanniksi)
The Limping Man

| The Limping Man |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Cy Endfield  Charles de la Tour 
Käsikirjoittaja:   Ian Stuart Black  Reginald Long 
Tuottaja:  Donald Ginsberg
Säveltäjä:  Eric Robinson
Kuvaaja:  Jonah Jones
Leikkaaja:  Stan Willis
Pääosat:   Lloyd Bridges  Moira Lister 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   Lippert Pictures, Inc.  Banner Pictures 
Levittäjä:  Eros Films
Ensi-ilta:  1953
Kesto:  76 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Limping Man on brittiläinen film noir -elokuva vuodelta 1953. Sen pääosassa on yhdysvaltalainen Lloyd Bridges, joka esittää sodasta palannutta miestä, joka saapuu Lontooseen tapaamaan vanhaa tyttöystäväänsä. Lentokentällä ammutaan Bridgesille tuntematon mies, joka osoittautuu tyttöystävän tuttavapiiriin kuuluvaksi. Tappajaksi epäillään salaperäistä ontuvaa miestä.
Seututie 723

Seututie 723 on Seinäjoen Ylistarosta Kauhavan Ylihärmään johtava seututie. Tien pituus on noin 27 kilometriä. Tie päällystetty sekä kaksikaistainen, ja sillä on 2 epäjatkuvuuskohtaa: yksi Untamalassa ja toinen Rannanjärvellä.
Reitti

Kauhava
Ylihärmä (seututie 725)
Rannanjärvi (yhdystie 7233)
Seinäjoki
Untamala (yhdystie 7232)
Ylistaro (Pouttula) (valtatie 16)
Astor (suku)

Astor-suku on yhdysvaltalainen miljonääri- ja lahjoittajasuku, joka on tullut tunnetuksi muun muassa New Yorkin Astor-kirjastosta ja Waldorf-Astoria Hotellista. Astorian kaupunki on saanut nimensä Astor-sukunimestä. Suvun jäseniin kuuluvat muun muassa:
John Jacob Astor (1763–1848), amerikansaksalainen turkiskauppias ja sijoittaja
William Backhouse Astor (1792–1875), edellisen poika, jatkoi isänsä toimintaa
John James Astor III (1822–1892), edellisen poika, jatkoi isoisänsä ja isänsä jäljissä; hänen kuollessaan oli omaisuus kasvanut sadaksi miljoonaksi dollariksi
John Jacob Astor IV (1864–1912), edellisen poika, yhdysvaltalainen liikemies ja miljonääri (puoliso: Madeleine Astor, 1893–1940).
Ponte Sant’Angelo

| Ponte Sant’Angelo Pons Aelius |
| --- | --- |
 Ponte Sant’Angelo.
Ylittää:  Tiber
Sijainti:  Rooma, Latium, Italia
Siltatyyppi:  holvisilta
Pisin jänneväli:  18 m
Pituus:  135 m
Leveys:  10,95 m
Korkeus:  7 m
Avattu liikenteelle:  n. 134
Koordinaatit:  41°54′06.5″N, 12°27′59″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ponte Sant’Angelo, antiikin Pons Aelius, on silta Roomassa Italiassa. Se ylittää Tiberin Ponten kaupungiosasta Borgoon. Silta valmistui keisari Hadrianuksen aikana vuonna 134.
Historia

Pons Aeliuksen rakennutti keisari Hadrianus oman mausoleuminsa eli nykyisen Castel Sant’Angelon yhteyteen. Sen suunnitteli Hadrianuksen arkkitehti Decrianus, jonka nimi esiintyy myös muodossa Demetrianus, ja se valmistui vuonna 134 jaa. Silta on kuvattu Hadrianuksen lyöttämässä pronssimitalissa. Virallisen nimensä silta sai Hadrianuksen sukunimestä Aelius. Tämän lisäksi siltaa kutsuttiin myös nimellä Pons Hadriani, ”Hadrianuksen silta”.
Keskiajalla Ponte Sant’Angelo tunnettiin nimellä Pons Sancti Petri eli ”Pyhän Pietarin silta”. Se oli kaupungin neljästä toimivasta sillasta ainoa, joka johti Vatikaaniin ja Pietarinkirkkoon. Reitti oli Pyhän Pietarin haudalle matkustavien pyhiinvaeltajien suosima. Joulukuussa 1450 sillalla tapahtui tuhoisa onnettomuus, kun riemuvuoden vuoksi Roomaan tulleet pyhiinvaeltajat tungeksivat sillalla ja sen kaide sortui. Toistasataa ihmistä sai surmansa. Vaikuttaa siltä, ettei silta ollut kärsinyt suuria vaurioita ennen tätä. Silta korjattiin paavi Nikolaus V:n toimeksiannosta.
Vuonna 1527 (tai 1534) Klemens VII pystytti sillalle pyhien Pietarin ja Paavalin patsaat. Paavali III lisäsi niiden oheen vuonna 1536 kahdeksan patsasta, jotka esittivät neljää evankelistaa ja neljää Vanhan testamentin patriarkkaa, mutta ne poistettiin melko pian. Vuosina 1669–1671 Klemens IX lisäsi kymmenen enkeliveistosta, joiden veistosohjelmaa johti Gian Lorenzo Bernini. Bernini suunnitteli siltaan myös uudet reunakaiteet.
Sillan varsinainen rakenne pysyi muuttumattomana aina vuoteen 1892 saakka. Tuolloin Tiberin rannan uudelleenpengertämistöiden yhteydessä sillan kumpikin pää piti purkaa ja rakentaa uudelleen. Nykyään silta on ainoastaan jalankulkijoiden käytössä.
Rakennelma

Ponte Sant’Angelo on holvisilta, jonka pituus on 135 metriä, leveys 10,95 metriä ja korkeus 7 metriä. Rakentamiseen on käytetty travertiinia ja peperinoksi kutsuttua tuffia.
Alun perin sillassa oli kolme pääkaarta, joiden halkaisija oli 18,39 metriä, ja kolme pienempää kaarta vasemmalla puolella (alajuoksulle katsottaessa), halkaisijoiltaan 3, 3,5 ja 7,59 metriä, sekä kaksi kaarta oikealla, halkaisijoiltaan 7,59 ja 3,75 metriä. Korkeampi keskiosa, joka oli pääkaarien päällä, vietti alaspäin 15 asteen kulmassa, ja vasemmalla puolella oli pitkä ramppi, joka johti sillalle.
Vuoden 1892 uudelleenpengertämistöiden yhteydessä alkuperäisestä sillasta jätettiin jäljelle vain kolme keskimmäistä kaarta. Kolme läntisintä ja kaksi itäisintä holvikaarta yhdistettiin ja rakennettiin uudelleen keskimmäisten kaarten mukaisiksi. Näin sillassa on nykyisin viisi kaarta, joiden kaikkien jänneväli on noin 18 metriä.
Rakennelma > Patsaat

Sillan arvellaan olleen koristeltu patsailla jo antiikin aikana. Nykyisin sitä reunustaa kaksitoista 1500–1600-luvuilla pystytettyä patsasta, jotka esittävät Pietaria ja Paavalia ja kymmentä enkeliä, jotka pitävät käsissään Kristuksen kärsimyksen symboleita. Kaksi enkelipatsasta on Berninin itsensä tekemiä. Kummastakin on nykyisin sillalla vain patsaiden kopiot, sillä alkuperäiset on siirretty Sant’Andrea delle Fratten kirkkoon. Monet muista kuvanveistäjistä olivat Berninin oppilaita.
Bernini suunnitteli patsaat ja niiden sijoittelun niin, että ne toimivat yhtä lailla sillan kummastakin päästä tulleille katselijoille. Suurimman huomion sai kuitenkin näkymä Rooman keskustan suunnasta Castel Sant’Angelolle tultaessa, sillä useimmat pyhiinvaeltajat tulivat sieltä.
Patsaat ovat Rooman keskustasta päin Castel Sant’Angelolle tultaessa (vuorotellen vasemmalta ja oikealta):
| Kuva | Nimi | Kuvanveistäjä(t) | Piirtokirjoitus |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Pyhä Pietari | Lorenzetton koulu | Hinc humilibus venia (”Täällä anteeksianto nöyrille”) |
|  | Pyhä Paavali | Paolo Romanon koulu | Hinc retributio superbis (”Täällä rangaistus ylpeille”) |
|  | Enkeli ja ruoskat | Lazzaro Morelli | In flagella paratus sum (”Minä olen valmis vitsauksiin”) |
|  | Enkeli ja valtaistuin | Antonio Raggi | Tronus meus in columna (”Valtaistuimeni on pylvään päällä”) |
|  | Enkeli ja orjantappurakruunu | Gian Lorenzo Bernini (alkuperäinen Sant’Andrea delle Fratten kirkossa, kopio Paolo Naldini) | In aerumna mea dum configitur spina (”Ahdistuksessani – – kun piikki isketään kiinni”) |
|  | Enkeli ja hikiliina | Cosimo Fancelli | Respice faciem Christi tui (”Katso voideltusi [= Kristuksesi] kasvoja”) |
|  | Enkeli, vaate ja arpa | Paolo Naldini | Super vestimentum meum miserunt sortem (”Heittävät puvustani arpaa”) |
|  | Enkeli ja naulat | Girolamo Lucenti | Aspicient ad me quem confixerunt (”He kohottavat katseensa minuun – – jonka ovat lävistäneet”) |
|  | Enkeli ja INRI-kirjoitus | Gian Lorenzo Bernini (alkuperäinen Sant’Andrea delle Fratten kirkossa, kopio Giulio Cartari) | Regnavit a ligno deus (”Jumala hallitsi [ristin]puusta”) |
|  | Enkeli ja risti | Ercole Ferrata | Cuius principatus super humerum eius (”Hän kantaa valtaa harteillaan”) |
|  | Enkeli ja sieni | Antonio Giorgetti | Potaverunt me aceto (”Janooni he juottivat etikkaa”) |
|  | Enkeli ja kahleet | Domenico Guidi | Vulnerasti cor meum (”Olet vienyt sydämeni”) |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ponte Sant’Angelo Wikimedia Commonsissa
Ponte Sant’Angelo ja Castel Sant’Angelo.
Ponte Sant’Angelo Caspar van Wittelin maalauksessa 1690. Maalauksessa näkyy osa sillan alkuperäisistä pienistä sivukaarista, jotka eivät ole enää jäljellä.
Ponte Sant’Angelo Castel Sant’Angelolta nähtynä.
Ikonos

Ikonos on yhdysvaltalainen kaukokartoitussatelliitti. Se oli ensimmäinen siviilikäyttöön tarkoitettu, suuren erottelukyvyn kuvia tarjoava satelliitti. Tätä ennen suuren erottelukyvyn kuvia maapallosta on saatu vain sotilaallisten satelliittien välityksellä rajoitetusti. Ikonos-satelliitin kuvien tarkkuus on 0,86–1 m mustavalkokuville ja 4 m värillisille kuville. Kuvia välittää GeoEye-yhtiö.lähde?