stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustaf Renholm
Suomen sisällissota

Renholm astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi joukkueenjohtajaksi yliluutnantti von Hertzenin hiihto-osastoon Satakunnan rintamalle, jossa hän toimi 25. maaliskuuta 1918 alkaen osaston päällikkönä. Myöhemmin hänet siirrettiin hiihto-osaston tultua hajotetuksi, komppanianpäälliköksi Porin rykmentin 3. pataljoonan 3. komppaniaan. Renholm osallistui sisällissodan taisteluihin Antooran-Pastuskerin akselilla sekä Laviassa ja Suodenniemellä, Tampereella, Karkussa, Kauvatsalla ja Laitikkalassa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Renholm siirrettiin sisällissodan jälkeen 25. elokuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartiin, jossa hänet sijoitettiin päälliköksi 1. komppaniaan. Kaartista hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1918 Lapin rajavartioryhmään ja edelleen 3. joulukuuta 1918 Kuopion jalkaväkirykmentti 4:ään, josta muodostettiin myöhemmin Tampereen rykmentti, jossa hän toimi 6. komppanian päällikkönä. Renholm erosi armeijan palveluksesta 1. syyskuuta 1919. Renholm toimi sisällissodan jälkeen  valtiorikosoikeuden sotilasjäsenenä  Tammisaaressa. Armeijasta eronsa jälkeen hän työskenteli konttoristina Suomen selluloosayhdistyksessä, josta hän siirtyi myöhemmin konttoripäälliköksi Enso oy:n palvelukseen. Vuonna 1930 hän siirtyi isännöitsijäksi Rakkolanjoen kaakelitehdas oy:öön, josta hän siirtyi vuonna 1931 Arabia oy:n palvelukseen ja toimi konttoriteknillisen järjestelyosaston päällikkönä. Siviilitehtäviensä ohella Renholm toimi vuosina 1920–1921 paikallispäällikkönä Enson ja vuosina 1931–1932 Vanhankaupungin suojeluskunnassa.
Talvi- ja jatkosota

Renholm osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana 4. Divisioonan ammustäydennyspaikan päällikkönä. Jatkosodan aikana hän toimi 18. Ampumatarvikevarikkokomppanian päällikkönä vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet vapautettiin asepalveluksesta. Loppusodan hän toimi toimistopäällikkönä kansanhuoltoministeriössä. Sotien jälkeen Renholm jatkoi sodan aikaisessa tehtävässä vuoteen 1946 saakka, jolloin hän siirtyi kamreeriksi Oy Strömberg Ab:n palvelukseen. Kyseisen tehtävän ohella hän toimi Oy Armiro Ab:n toisena johtajana vuosina 1946–1952. Vuonna 1952 hänet nimitettiin Oy Strömberg Ab:n apulaisjohtajaksi ja oli tehtävässä vuoteen 1960 saakka, jolloin hän siirtyi eläkkeelle. Renholm on haudattu Porvooseen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916  Gruppenführer  10. heinäkuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 30. toukokuuta 1918  Kapteeni 1942 |    |  Vapaudenristi 4. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Kreetalainen koulukunta

Neitsyt Marian taivaaseenastuminen, El Greco (ennen vuotta 1567, tempera ja kulta paneelille, koko 61,4 x 45 cm, Neitsyt Marian taivaaseenastumisen katedraali, Hermopolis, Syros) syntyi luultavasti El Grecon Kreikan kauden lähetessä loppuaan. Maalauksessa yhdistyy jälkibysanttilaisen ja italialaisen manierismin tyylillisiä ja ikonografisia aineksia, ja siinä on myös kreetalaisen koulukunnan aineksia.
Kreetalainen koulukunta on taidehistorian käsite, jolla kuvataan merkittävää maalaustaiteen koulukuntaa, joka kukoisti 1500–1600-luvuilla Kreetan ollessa Venetsian tasavallan vallassa ja jonka edustajat kehittivät erityisen ikonografisen tyylin sekä idän että lännen taiteellisten traditioiden ja suuntausten vaikutusten alla.
Historia

Candiassa (jota nimeä venetsialaiset käyttivät Khandakaksesta, nykynimeltään Iraklion) toimi 1500-luvulla pari sataa taidemaalaria, ja he olivat järjestäytyneet killoiksi italialaisen esikuvan mukaan. Itäisten ja läntisten traditioiden sekoitus ja rauhallinen ortodoksisen ja katolisen kirkon välinen vuorovaikutus synnytti saarella taiteen kultakauden ”kreetalaisen renessanssin”. Kirjallisuus ja maalaustaide kukoistivat, ja saarella oli runsaasti työhuoneita, joissa merkittävät kreetalaiset taidemaalarit loivat teoksiaan. Osa maalareista halusi noudattaa Konstantinopolin jälkibysanttilaista traditiota, kun taas toiset saivat vaikutteita Venetsian renessanssin mestareilta, kuten Giovanni Belliniltä ja Tizianilta. Näiden mestareiden teoksia ja niiden jäljennöksiä oli saaren luostareissa ja kirkoissa, kun taas flaamilaisten taiteilijoiden teoksia oli Candian katolisissa kirkoissa tai varakkaiden venetsialaisten ja kreikkalaisten yksityiskokoelmissa.
Taidehistoriassa erotetaan kaksi päätyyliä: maniera greca (alla greca, vastaa bysanttilaista muotokieltä) ja maniera latina (alla latina, noudattaa läntisiä tekniikoita), jotka taiteilijat tunsivat ja joita he sovelsivat aina tilanteen mukaan, ja tuloksena oli jonkinlaista ”eklektisyyttä”. Toisinaan molempia tyylejä oli nähtävissä samassa kuvassa rinnakkain. Merkittävimpien kreetalaisten maalareiden maine levisi kaikkialle Kreikkaan, Välimerelle ja muualle Eurooppaan. 1500-luvun alussa kreetalaisilla taiteilijoilla oli enemmän tilauksia ja heidän teoksensa olivat kysyttyjä, sillä he olivat alkaneet käyttää uusia aiheita ja mukauttaa maalaustapaansa ajan uusien suuntausten mukaan. Maineikkaita kreetalaisia taiteilijoita olivat Theofánis Strelítzas, Michaíl Damaskinós ja Geórgios Klóntzas. Myös nuoren El Grecon älyllinen ja taiteellinen persoonallisuus muotoutui tässä taiteellisessa ympäristössä. El Greco oli 22-vuotias vuonna 1563, jolloin häntä luonnehdittiin eräässä asiakirjassa ”mestariksi” (maestro Domenigo), mikä tarkoitti, että hän toimi jo virallisesti maalarin ammatissa.
1500-luvun jälkimmäisellä puoliskolla monet kreetalaiset taiteilijat lähtivät Venetsiaan hankkimaan toimeksiantoja ja arvostusta. Toisin kuin El Greco, muut sinne siirtyneet kreetalaiset maalarit eivät täysin muuttaneet tyyliään eivätkä työtapojaan. He vain käyttivät enemmän italialaisia aiheita, joita he muokkasivat bysanttilaiseen tyyliin. Jonathan Brown esittää analyysin siitä, miten El Greco erottautui muista Venesiassa toimivista kreetalaisista taiteilijoista, ja Richard G. Mann puolestaan väittää, että ”yksikään näistä taiteilijoista ei omaksunut renessanssin ajatuksia että muutos olisi välttämätön taideteosten luomisessa”.
Kreetalaisen koulukunnan huomattavia edustajia 1500- ja 1600-luvuilla olivat Isä Emmanouíl Tzánes ja Theódoros Poulákis. Kreetalaisten maalareiden menestys jatkui siihen asti kunnes osmanit valtasivat saaren vuonna 1669.
Kirjallisuutta

Brown, Jonathan (1982). “El Greco and Toledo”, El Greco of Toledo (catalogue). Little Brown. ASIN B-000H4-58C-Y.
Lambraki-Plaka, Marina (1999). El Greco-The Greek. Kastaniotis. ISBN 960-03-2544-8.
Mann, Richard G. (2002). "Tradition and Originality in El Greco's Work". "Journal of the Rocky Mountain" 23: 83-110. Ladattavissa pdf-tiedostona (Arkistoitu – Internet Archive)
Panayotakis, Nikolaos M. (1986). “"The Cretan Period of the Life of Doménicos Theotocópoulos”, Festschrift In Honor Of Nikos Svoronos, Volume B. Crete University Press.
Kozmodemjansk

| Kozmodemjansk (Tsikmä) Козьмодемьянск |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Marin tasavalta Venäjällä, alla kaupungin sijainti tasavallassa
 Kozmodemjansk
 Koordinaatit: 56.3324°N, 46.5464°E 
Valtio:   Venäjä
Subjekti:  Marin tasavalta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  13 km²
Korkeus:  110 m
Väkiluku (2010):  21 257
 – Väestötiheys:  1 635 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.kozmodemjansk.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kozmodemjansk (vuorimariksi Цикмӓ, Tsikmä, niittymariksi Чыкма, Čykma, ven. Козьмодемья́нск) on kaupunki Marin tasavallan Vuorimarin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Volgan muodostaman Tšeboksaryn tekojärven oikealla eli etelärannalla, 104 kilometriä Joškar-Olasta lounaaseen. Kaupungin lähellä on Volgan sivujoki Vetlugan laskukohta.
Kaupunki muodostaa Marinmaan aluehallinnossa oman kaupunkipiirinsä ja se on samalla ympäröivän  Vuorimarin piirin keskus. Volgan ylittävä lauttayhteys yhdistää sen muuhun tasavaltaan. Kaupungin asukasluku oli Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 21 257; ympäröivässä Vuorimarin piirissä asui 25 869 henkeä.
Historia

Kaupunki on syntynyt vuonna 1583 rakennetun linnoituksen paikalle. Venäjänkielinen nimitys perustuu pyhille Kosmalle ja Damianille omistettuun kirkkoon, marinkielinen nimi juontuu linnoitusta ympäröineestä paaluaidasta. Vuosina 1670–1671 seudun asukkaat osallistuivat Stepan Razinin johtamaan talonpoikaiskapinaan. Vuonna 1781 Kozmodemjanskista tuli Kazanin kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuosien 1694, 1758, 1833 ja 1872 tulipalot hävittivät kaupunkia. Asukkaat harjoittivat kauppaa, käsityöammatteja, puutarhaviljelyä ja toimittivat halkoja Volgan höyrylaivoille. Vuonna 1894 Kozmodemjanskin kihlakunnan väestöstä marit ja tšuvassit muodostivat 77 %, tataarit 13 % ja venäläiset 9 %. Kazanin kuvernementin 4 610,7 neliövirstan laajuisessa Kozmodemjanskin kihlakunnassa asui vuonna 1897 yhteensä 105 633 henkeä, joista Kozmodemjanskin kaupunkiin kirjattiin 5 284 asukasta.
Nykypäivä

Nykyään Kozmodemjanskissa toimii laitetehdas, elektroniikkatehdas ja ompelimo. Kaupunki on vuorimarien kulttuurielämän keskus. Aleksandr Grigorjeville nimetyn museon kokoelmissa on 1700–1900-lukujen venäläistä ja länsieurooppalaista maalaustaidetta. Kansatieteellinen ulkomuseo esittelee vuorimarien perinnekulttuuria. Uudelleenrakennetussa keskustassa on säilynyt vuosina 1696–1697 pystytetty tsasouna (ns. ”Streltsitorni”). 1980–1990-luvuilla on rakennettu neljä uutta kerrostalolähiötä.
Triviaa

Vuodesta 1995 lähtien Kozmodemjanskissa järjestetään vuosittainen Benderiada-huumorifestivaali. Kaupunkia pidetään Ilfin ja Petrovin 12 tuolia -romaanissa esiintyvän Volgan rantakaupungin Vasjukin esikuvana (ylempänä Volgan varrella sijaitsevan Vasilsurskin asukkaiden mukaan kyseessä on heidän kaupunkinsa). Kozmodemjanskissa toimii romaanin sankarille Ostap Benderille omistettu museo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kozmodemjanskille omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (marsu.ru)
Kozmodemjansk (Slovar sovremennih geografitšeskih nazvanii, 2006 ja Geografitšeskije nazvanija mira: Toponimitšeski slovar, 2001 sekä Entsiklopedija turizma Kirilla i Mefodija, 2008) Geografitšeskaja entsiklopedija -kokoelmaverkkotietosanakirja, joka sisältää lähdeteostensa artikkelien verkkoversiot. Viitattu 19.9.2016. (venäjäksi)
Pääkaupunki: Joškar-Ola

Kozmodemjansk (Tsÿkmä) |
Volžsk |
Zvenigovo
Joškar-Ola •
Jurino •
Kilemary •
Kozmodemjansk •
Kužener •
Mari-Turek •
Medvedevo •
Morki •
Novyi Torjal •
Oršanka •
Paranga •
Sernur •
Sovetski •
Volžsk •
Volžsk •
Vuorimari •
Zvenigovo
Tuulimylly Kozmodemjanskin kansatieteellisessä museossa.
Mari Elin lippu
Rattijuopumus

Poliisi puhalluttaa autoilijoita Saksassa.
Rattijuopumuksella tarkoitetaan kulkuneuvon kuljettamista päihtyneenä tai toimintakykyä liikenteessä haittaavan aineen vaikutuksen alaisena. Joissakin maissa näiden kahden välillä on selvä nimikkeistöön perustuva jako, jolloin puhutaan erikseen kuljettamisesta aineen vaikutuksen alaisena ja kuljettamisesta päihtyneenä, eli varsinaisesta rattijuopumuksesta. Rattijuopumukseen syyllistynyttä henkilöä kutsutaan rattijuopoksi.lähde?
Tutkimusten mukaan korkea päihtymys monikymmenkertaistaa onnettomuusriskin. Sen sijaan on epäselvää, vähentääkö vai lisääkö 0,1–0,5 promillen alkoholipitoisuus hieman onnettomuusriskiä. Eräässä tutkimuksessa jo 0,4–0,5 promillea näytti hieman lisäävän riskiä. Toisissa tutkimuksissa 0,1–0,4 promillea laski riskiä vähän, mahdollisesti siksi, että ajajat kompensoivat päihtymistilaansa varovaisuudella.lähde?
Rattijuopumuksen haitat

Saksalaisen Robert F. Borkensteinin 1990-luvun tutkimuksista saatu data osoitti, että 0,4 promillen humalaan asti kuljettajien onnettomuusriski on sama tai pienempi kuin selvillä kuljettajilla, mutta jo 1,5 promillen humalassa riski on 25-kertainen. Saksan 0,8 promillen rattijuopumusraja ja monen muun maan rajat on asetettu Borkensteinin tutkimuksen perusteella.
Würzburgin yliopiston tutkijat saivat mainitulla 1990-luvun datalla melkein kaikilla promillelukemilla korkeammat alkoholihaitat kuin Borkensteinin tutkimuksessa, mutta tässäkin alkoholin aiheuttamista lisäonnettomuuksista kaikki johtuivat yli 0,6 promillen humalasta, 96 % yli 0,8 promillen humalasta ja 79 % yli 1,2 promillen humalasta.
Tutkimuksen tapaustilastot näyttivät 0,1–0,4 promillen humalassa alentunutta riskiä (87–92 % selvän kuljettajan riskistä). Kun kuljettajien ikä, sukupuoli, siviilisääty ym. vakioitiin, jo 0,5 promillessa riski näytti olevan hieman korkeampi. Lisäksi tämän vakioinnin jälkeenkin yhä esiintyvä 0,1–0,3 promillen kuljettajien matalampi riski (92–94 %) ei ollut tilastollisesti merkitsevä, ja oletetun otosvinouman perusteella näilläkin kuljettajilla arveltiin olevan 3–6 % korkeampi merkitsemätön riski.
Myös Alsopin Grand Rapids -tutkimuksessa 0,1–0,3 promillen kuljettajilla oli vain 80–96 %:n onnettomuusriski, ehkä siksi, että he kompensoivat humalatilaansa varovaisuudella.
Rattijuopumus Suomessa > Historiaa

Suomessa rattijuopumus kiellettiin lailla 7. heinäkuuta 1950, kun moottoriajoneuvoliikennettä koskevan lain 12 §:ssä muokattiin kieltämään moottoriajoneuvon kuljettaminen alkoholin vaikutuksen alaisena sekä moottoriajoneuvon luovutus juopuneelle. Taustalla oli rattijuopumustapauksissa kuolleiden ja vammautuneiden määrän raju kasvu. Vuonna 1941 169 ihmistä kuoli tai vammautui liikenneonnettomuuksissa, joihin liittyi alkoholi. Vuonna 1949 luku oli kasvanut jo 758:aan.
Vuonna 1957 voimaan tulleen, järjestyksessä toisen tieliikennelain 8 §:ssä kiellettiin moottoriajoneuvon kuljettaminen ”juopuneena taikka alkoholin tai muun huumaavan aineen vaikutuksen alaisena”. Rattijuopumuksesta voitiin tuomita rangaistukseen siinäkin tapauksessa, että teko oli tapahtunut yksityisellä tai suljetulla alueella. Rangaistukseksi rattijuopumuksesta oli säädetty vankeus tai enintään kolmen vuoden kuritushuonerangaistus sekä ajokortin menetys, vain erittäin lievissä tapauksissa sakkorangaistus. Jos rattijuoppo aiheutti toiselle kuoleman tai vaikean ruumiinvamman, hänet voitiin tuomita kuolemantuottamuksesta enintään kahdeksaksi ja vaikean ruumiinvamman tuottamisesta enintään kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Jos joku luovutti moottoriajoneuvon hänen tietensä juopuneen henkilön kuljetettavaksi, luovuttajaa rangaistiin vankeudella tai sakolla. Rattijuopumuksen promillerajat (rattijuopumus 0,5 promillea, törkeä rattijuopumus 1,5 promillea) vahvistettiin laissa vuonna 1977, ja seuraavana vuonna Liikkuva poliisi sai käyttöönsä ensimmäiset kaksi alkometriä. Tätä ennen kuljettajien ajokuntoa oli tarkastettu väriä vaihtavalla puhalluspussilla tai hengitysilman hajun perusteella.
Vuonna 1985 Suomessa sai rattijuoppojen aiheuttamissa tieliikenneonnettomuuksissa surmansa 54 ja loukkaantui 593 ihmistä. Liikenneturva arvioi syksyllä 1987, että todennäköisyys kuolla tai loukkaantua vakavasti rattijuopon aiheuttamassa onnettomuudessa oli Suomessa 1:68, kun samaan aikaan todennäköisyys kuolla henkirikoksen uhrina oli 1:568.
Keskustelu rattijuoppoudesta ja liikennekäyttäytymisestä yleensä kiihtyi tuntuvasti, kun vahvassa humalatilassa olleen kuljettajan ohjaama kuorma-auto törmäsi vastaan tulleeseen henkilöautoon valtatie 4:llä Orimattilassa itsenäisyyspäivänä 1986. Henkilöautossa matkustaneen perheen äiti ja lapsi saivat surmansa ja isä loukkaantui vaikeasti. Loppuelämäkseen pyörätuoliin joutunut isä esiintyi Hannu Karpon televisiohaastattelussa hieman onnettomuuden jälkeen. Presidentti Mauno Koivisto ilmaisi vuoden 1987 uudenvuodenpuheessaan huolestumisensa piittaamattomuuden lisääntymisestä tieliikenteessä ja vaati kovempia toimia rattijuoppoutta vastaan. Törkeän rattijuopumuksen promilleraja alennettiin 1,5:stä 1,2:een syyskuun alussa 1994 voimaan tulleella lainmuutoksella.
Rattijuopumus Suomessa > Rikoslaki

Suomen rikoslaissa rattijuopumuksesta säädetään 23 luvun ("Liikennerikoksista") 3 ja 4 §:ssä. Alkoholin lisäksi myös huumausaineet luetaan rattijuopumuksen piiriin lukuun ottamatta kuljettajan käyttämiä luvallisia lääkevalmisteita.lähde?
Rattijuopumuksen raja on 0,5 promillen alkoholipitoisuus veressä tai vähintään 0,22 mg alkoholia litrassa uloshengitysilmaa. Rattijuopumuksesta rangaistaan sakolla tai enintään kuudella kuukaudella vankeutta. Perusmuotoisesta rattijuopumuksesta rangaistuksena on lähes aina sakkoa.
Törkeän rattijuopumuksen raja on 1,2 promillen veren alkoholipitoisuus tai vähintään 0,53 mg alkoholia litrassa uloshengitysilmaa. Rangaistus on vähintään 60 päiväsakkoa ja enintään kaksi vuotta vankeutta. Yleisen rangaistuskäytännön mukaan törkeästä rattijuopumuksesta on rangaistusseuraamuksena vankeusrangaistus. Aiemman törkeästä rattijuopumuksesta saadun ehdollisen rangaistuksen koeajan loppupuolella tehdystä uudesta törkeästä rattijuopumuksesta tuomitaan vankeus usein ehdollisena. Koeajan alkupuolella toistetusta rikoksesta tuomitaan vankeus lähinnä ehdottomana.lähde?
Tyyppitapauksesta poikkeavassa tapauksessa tuomio on joko lievempi tai ankarampi. Vamman- ja kuolemantuottamukset lisäävät rangaistuksen määrää. Uusija saa ensikertalaista hieman ankaramman rangaistuksen. Ensikertalaisille vankeustuomiot ovat lähinnä ehdollisia ja ehdottoman käyttöä harkitaan ensikertalaisilla lähinnä vasta promillemäärän ollessa yli 2,60.lähde? Ehdollisen ohella tuomitaan melkein aina oheissakko, ja sen määrä on päiväsakoissa puolet ehdollisen pituudesta, eli vaikkapa 40 päivän ehdollisen ohella tuomittaisiin täten 20 päiväsakkoa.lähde?
Rattijuopumuksen seurauksena määrätään tyypillisesti myös ajokieltoa, jonka pituus voi olla enintään viisi vuotta. Myös ajokielto voidaan määrätä ehdollisena tietyissä tapauksissa, mutta vain jos ajo-oikeus on ammatin takia välttämätön tai siihen on muu erityinen syy.lähde?
Vuonna 2002 voimaan tulleiden rikoslain 10 luvun menettämissäännösten johdosta toistuvasti rattijuopumukseen ja kulkuneuvon kuljettamiseen oikeudetta syyllistyneen ajoneuvo voidaan tuomita valtiolle menetetyksi. Korkeimman oikeuden ennakkotapaukset säännösten soveltamisesta saatiin vuonna 2005.lähde?
Eräissä tapauksissa auton matkustaja on tuomittu rattijuopumuksesta. Kuljettajan vieressä istunut juopunut matkustaja oli vetänyt käsijarrun päälle auton ollessa liikkeessä, minkä seurauksena kuljettaja oli menettänyt auton hallinnan. Korkein oikeus katsoi matkustajan osallistuneen auton kuljettamiseen käyttämällä sen hallintalaitetta ja siten syyllistyneen rattijuopumukseen. Rattijuopumuksesta on tuomittu myös humaltunut linja-auton matkustaja, joka oli tarttunut auton ohjauspyörään kesken ajon ja aiheuttanut auton suistumisen tieltä.
Rattijuopumus Suomessa > Rattijuopumusten määrä ja vaikutukset

Vuonna 2011 Poliisi tilastoi Suomessa yhteensä 21 333 rattijuopumusta, joista törkeitä oli 11 379 (53,3 %). Rattijuopumusten kokonaismäärä oli 1,5 prosenttia vuotta 2010 enemmän. Vuodesta 2007 vuoteen 2010 rattijuopumusten määrä oli laskussa: vuonna 2007 tilastoitiin 27 550 rattijuopumusta, kun vuonna 2010 tapauksia oli 21 019.
Vuonna 2012 rattijuopumus oli vaikuttavana tekijänä 43 kuolemantapauksessa ja 611 loukkaantumisessa.
Vuonna 2018 rattijuopumustapauksissa kuoli 30 ja loukkaantui 495, kun vuonna 2017 luvut olivat 52 ja 549. Vuonna 2018 85 % kuolemista ja 66 % loukkaantumisista tapahtui taajamien ulkopuolella. Vuosina 2016–2018 77 % kuolleista oli juopuneita kuljettajia, 19 % matkustajia ja 4 % sivullisia.
Rattijuopumus liittyi noin neljännekseen moottoriajoneuvojen kuolemaan johtaneista liikenneonnettomuuksista vuosina 2006–2010.lähde? Niistä runsas 70 % oli yksittäisonnettomuuksia, kuten suistumisia ajoradalta. 86 prosentissa tapauksista kuljettajan veren alkoholipitoisuus ylitti törkeän rattijuopumuksen rajan 1,2 ‰.lähde?
Onnettomuustapauksissa rattijuopumukseen syyllistyneellä kuljettajalla on vain rajoitetut mahdollisuudet saada korvauksia aiheuttamistaan vahingoista liikennevakuutuksesta.lähde?
Rattijuopumus Suomessa > Liikennejuopumus

Rikoslain 23 luvun 9 §:n mukaan liikennejuopumukseen syyllistyy se, joka kuljettaa moottoritonta ajoneuvoa tiealueella alkoholin tai muun huumaavan aineen vaikutuksen alaisena siten, että siitä aiheutuu vaaraa tai haittaa muille tienkäyttäjille (esim. ”tankojuopumus” polkupyörällä). Liikennejuopumuksesta rangaistaan sakolla tai enintään kolmen kuukauden vankeudella.
Rattijuopumus Suomessa > Oikeuskäytännöt vuonna 2001

Alla olevasta taulukosta käy ilmi tyypillinen seuraamus tyyppitapauksessa. Taulukossa veren alkoholipitoisuus promilleina ja tyyppirangaistus kyseisellä pitoisuudella.lähde?
0,50 ‰ – 30 päiväsakkoa
0,75 ‰ – 43 päiväsakkoa
1,00 ‰ – 55 päiväsakkoa
1,25 ‰ – 23 päivää vankeutta tai 65 päiväsakkoa
1,50 ‰ – 35 päivää vankeutta tai 80 päiväsakkoa
1,75 ‰ – 48 päivää vankeutta
2,00 ‰ – 60 päivää vankeutta
2,25 ‰ – 73 päivää vankeutta
2,50 ‰ – 85 päivää vankeutta
2,75 ‰ – 3 kk 15 päivää vankeutta
3,00 ‰ – 4 kk 15 päivää vankeutta
Rattijuopumus Suomessa > Tuomiot yksittäisrikoksista

Vuonna 2000 rattijuopumuksesta yksittäisrikoksena annettiin yhteensä 4 789 tuomiota. Näistä 4 748 (99 %) oli sakkoja. Ehdollisia vankeusrangaistuksia tuomittiin 19, yhdyskuntapalvelua 11 ja ehdottomia vankeusrangaistuksia 11 kertaa. Päiväsakkojen keskilukumäärä oli 41, ehdollisten vankeusrangaistusten keskipituus 1,6 kuukautta ja ehdottomien keskipituus 1,5 kuukautta.lähde?
Samana vuonna tuomittiin yksittäisrikoksena törkeitä rattijuopumuksia 5 125 kappaletta. 347 (7 %) tuomioista oli sakkoja, 3 901 (76 %) ehdollisia vankeuksia, 614 (12 %) yhdyskuntapalvelua ja 263 (5 %) ehdottomia vankeuksia. Päiväsakkojen keskilukumäärä oli 64, ehdollisen vankeuden keskipituus 1,8 kuukautta ja ehdottoman 2,5 kuukautta.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rattijuopumus Wikimedia Commonsissa
Teppo Ovaskainen: Poliisi: Suomalaisilla on huono asenne . Uusi Suomi 5.1.2012.
Psykoaktiiviset aineet ja onnettomuusriski tieliikenteessä Duodecim 01.10.2012
Alkolukko ajo-oikeuden ehdoksi rattijuopumukseen syyllistyneelle (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (lvm.fi)
Rattijuopon aiheuttama auto-onnettomuus Malesiassa.