stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyrö Distillery
Tuotteet > Kyrön ruisviski

Yrityksen ensimmäiset viskit valmistuivat vuonna 2017. Erät olivat aluksi hyvin pieniä, parhaimmillaan muutaman sadan pullon kokoisia. Tislaamon ensimmäinen vakioviski Kyrö Malt Rye Whisky tuli markkinoille elokuussa 2020. Viski sai 98/100 pistettä kansainvälisessä International Wine and Spirit Competionissa. Kyrö Napue Ginin suosio sai alkunsa samaisesta alkoholialan kisasta. Tästä eteenpäin tislaamon ruisviskin saatavuuden oli määrä parantua. Vuoden 2019 elokuussa vihittiin käyttöön vanhan meijerirakennuksen viereen rakennettu uusi viskitislaamo. Sen myötä Kyrön ruisviskin tuotannon oli määrä kolminkertaistua.
Kyrön ruisviskistä tekee ainutlaatuisen sekä sen raaka-aine että valmistusmenetelmä, sillä mallasviskit valmistetaan yleensä ohrasta. Kyrön viski on tislattu 100-prosenttisesta suomalaisesta täysjyvärukiista. Tislauksessa käytetään skotlantilaistyyppistä pannutislausta. Ruisviski kypsyy uusissa amerikkalaisissa tammitynnyreissä kolmesta viiteen vuotta.
Tuotteet > Kyrö Napue Gin

Kyrö Napue Gin on tislattu 16 yrtistä. Erikseen tuoreena tislatut yrtit, karpalo, tyrni, koivunlehdet ja mesiangervo viimeistelevät ginin makuprofiilin.
Napue ginin nimi muuttui vuonna 2019 Kyrö Napue Giniksi ja ulkomailla tuote tunnetaan yksinkertaisemmin Kyrö Gininä.
Kyrön gini sai vuonna 2015 Elo-säätiön Lentävä lautanen -palkinnon. Napue valittiin vuonna 2015 parhaaksi giniksi IWSC-kisassa paras gini Gin&Tonic -sarjassalähde?.
Tuotteet > Kyrö Dark Gin (Koskue)

Tynnyrikypsytetty Kyrö Dark Gin tunnettiin aiemmin nimellä Koskue. Useita palkintoja alkoholialan kisoissa voittanut gini kypsyy amerikkalaisissa valkotammitynnyreissä kolmen kuukauden ajan. Sen jälkeen siihen lisätään appelsiininkuori- ja mustapippuritislettä. Tynnyrikypsytetty gini sopii nautittavaksi kylmänä tai kuumana omenamehun kanssa.
Tuotteet > Kyrö Cranberry

Kyrö Cranberry on Kyrö Napue Gin -pohjaan rakennettu long drink, jossa maistuu karpalo ja rosmariini. Aitoja makuja yhdistävä craft-tyylinen lonkero tehdään yhteistyössä Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan kanssa.
Tuotteet > Kyrö Dairy Cream kermalikööri

Kyrö Distillery valmistaa kermalikööriä. Paikallisesta kermasta, ruisviskistä, aidosta lakritsista ja vaniljasta tehty kermalikööri on laktoositon. Kermalikööri tuli aluksi myyntiin matkustajaliikenteeseen. Alkoon tuote tuli huhtikuussa 2019. Dairy Cream -kermalikööriä voi juoda sellaisenaan jäiden tai kahvin kanssa.
Tuotteet > Pink Gin ja erikoiserät

Kyrön valikoimaan kuuluu useita ginejä ja yhteistyössä kansainvälisten tislaamoiden kanssa tehtyjä tuotteita. Keväällä 2020 yritys julkaisi Pink Ginin, jonka ravintolamyynnin tuotoista osa suunnataan erityisryhmien työllistämiseen.
Tuotteet > Käsidesi

Kyrö aloitti maaliskuussa 2020 käsidesin valmistuksen koronapandemian vuoksi. Kyrö Distilleryn käsidesi meni aluksi kriittisten alojen käyttöön ja myöhemmin kuluttajamyyntiin. Käsidesin tuotannon avulla yritys onnistui perumaan suunnitellut lomautukset. Käsidesi jää yrityksen vakiotuotevalikoimaan.
Vierailukeskus

Rye Rye Oy:n tytäryhtiö Kyröön Kievari Oy ylläpitää vierailukeskusta ja tislaamoravintolaa Isossakyrössä. Elokuussa 2020 vierailukeskus avasi oman ravintolan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrö Distillery Wikimedia Commonsissa
Kyrö Distillery Company (englanniksi, kiinaksi, suomeksi)
Risto Vanari

| Risto Vanari |
| --- | --- |
 Risto Vanari (takana) tekemässä Jukka Virtasen kanssa vuonna 1962 Piilokamera -ohjelmaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1931 Helsinki
Kuollut: 2. heinäkuuta 1986 (55 vuotta) Espoo
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Risto Vanari (22. maaliskuuta 1931 Helsinki – 2. heinäkuuta 1986 Espoo) oli suomalainen ohjaaja, käsikirjoittaja ja muusikko.
Hän tuotti muun muassa vuonna 1962 valmistuneen 16-osaisen viihdeohjelman Piilokameran yhdessä Jukka Virtasen kanssa. Vuonna 1979 Vanari ohjasi elokuvan Risto Vanarin piilokamera.
Vanari toimi myös muun muassa Erik Lindströmin orkesterissa rumpalina ja tiskijukkana Kulosaaren Casinolla.
Tommi Melender

| Tommi Melender |
| --- | --- |
 Tommi Melender Helsingin kirjamessuilla 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1968 (ikä 56) Espoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, runoilija, toimittaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Tässäoloa tai unta (runoja, 1989) Kunnian mies  (romaani, 2007)
Palkinnot
 WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2012 
Aiheesta muualla
Antiaikalainen-blogi
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tommi Melender (s. 2. helmikuuta 1968 Espoo) on suomalainen kirjailija, runoilija ja toimittaja.
Melenderin romaani Ranskalainen ystävä oli vuoden 2009 Finlandia-palkintoehdokas. Esseekokoelma Kuka nauttii eniten oli Runeberg-palkintoehdokas 2010. Hänelle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha.
Elämä ja ura

Melender on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan valtio-oppi.
Melender julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Tässäoloa tai unta vuonna 1989. Häneltä ovat ilmestyneet myös kokoelmat Maanosa minussa (2003) ja Metallisiivet selässä (2004). Melenderin esikoisromaani Kunnian mies ilmestyi vuonna 2007. Toinen romaani Ranskalainen ystävä ilmestyi vuonna 2009 ja oli Finlandia-palkintoehdokas. Lohtu ilmestyi vuonna 2011 ja Kylmä sota 2014.
Melenderin ensimmäinen esseekokoelma Kuka nauttii eniten ilmestyi vuonna 2010 ja oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Vuonna 2012 häneltä ilmestyi Timo Hännikäisen kanssa teos Liberalismin petos. Kaunokirjallisuutta käsittelevä esseekokoelma Yhden hengen orgiat ilmestyi vuonna 2013 ja esseekokoelma Onnellisuudesta vuonna 2016.
Melenderin tuotannossa on vahvoja vaikutteita ranskalaisesta kirjallisuudesta. Hän käsittelee aikansa ilmiöitä uteliaana mutta etäältä, välillä satiirisin keinoin.
Yksityiselämä

Melender asuu Vantaalla.
Teokset > Runokokoelmat

Tässäoloa tai unta.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15497-0
Maanosa minussa.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27907-2
Metallisiivet selässä.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29653-8
Teokset > Romaanit

Kunnian mies.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33372-3
Ranskalainen ystävä.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35609-8
Lohtu.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38366-7
Kylmä sota.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40059-3
Rautakausi.  Helsinki:  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-42157-4
Aurum.  Helsinki:  WSOY, 2023.  ISBN 978-951-0-44961-5
Teokset > Esseekokoelmat

Kuka nauttii eniten.  Turku:  Savukeidas, 2010.  ISBN 978-952-5500-69-1
Melender, Tommi & Hännikäinen, Timo: Liberalismin petos.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39137-2
Yhden hengen orgiat.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39582-0
Onnellisuudesta.  Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41225-1
Melender, Tommi & Vuola, Sinikka: Maailmojen loput: kirjoituksia romaanitaiteesta.  Helsinki:  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-42861-0
Poika joka luki Paavo Haavikkoa.  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-44208-1
Ihmisen näköinen.  Helsinki:  WSOY, 2024.  ISBN 978-951-0-47744-1
Teokset > Tietokirja

Autio, Ilkka & Melender, Tommi: Suomen pörssirikkaat.  Helsinki:  Arvopaperi, 2001.  ISBN 951-98072-4-1
Aiheesta muualla

Melenderin Antiaikalainen-blogi Imagen sivulla
Artikkeli Tommi Melenderin kolmesta runokokoelmasta Kirjasampo.fi:ssä
Berg, Antti: Kirjailija Tommi Melender: Onnellisuusbisnes on suurin mullistus länsimaissa sitten toisen maailmansodan HS.fi. 1.3.2016.
Tommi Melender: Poika joka luki Paavo Haavikkoa Kirjastokaista-video, 26.5.2020.
Sophia I. Wakkure

Sofia (Sophia) Irene Wakkure (o.s. Karlsson, 13. lokakuuta 1898 Munsala – 8. marraskuuta 1996 Olympia, Washington) oli suomenruotsalaissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija.
Sofia Wakkure syntyi kymmenlapsisen kalastajaperheen kuopukseksi. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1917, asui aluksi Salt Lake Cityn lähellä ja muutti vuonna 1919 Tacomaan. Hän meni vuonna 1921 naimisiin Axel Wakkuren kanssa ja oli tämän kanssa rakentamassa vaneritehdasta Olympiaan. Wakkure osallistui suomenruotsalaisen Runeberg-seuran Olympian paikallisosaston perustamiseen vuonna 1923 ja toimi sen rahastonhoitajana.
Wakkure oli amerikanruotsalaisen kommunistisen liikkeen kenties ainoa romaanikirjailija. Hänen ensimmäinen romaaninsa När massorna vaknar ilmestyi jatkokertomuksena Ny Tid -lehdessä vuonna 1925 ja myöhemmin tukholmalaisessa Folkets Dagblad Politikenissa nimellä I kamp och kärlek. Sen aiheena on ”Suomen vallankumous” ja kansallisuuksien väliset suhteet. Toinen, erillisenä kirjana ilmestynyt romaani En immigrantflickas öden on ilmeisen omaelämäkerrallinen tarina kovia kokeneesta työlaisnaisesta, joka kasvaa reformistisen sosialismin kautta taistelevaksi kommunistiksi. Se julkaistiin jatkokertomuksena vaasalaisessa Nya Folkbladet -lehdessä ja suomennoksena nimellä Siirtolaistytön kohtalo. Myös Wakkuren kolmannen kapitalisminvastaisen romaanin Samhällets nomader sankareita ovat suomenruotsalaiset siirtolaiset.
Teoksia

En immigrantflickas öden: en historia om klasskampens nomader. Chicago: Scandinavian Workers Educational Society, 1927.
Samhällets nomader. Chicago: Scandinavian Workers Educational Society, 1929.
Suomennettu teos

Siirtolaistytön kohtalo: kertomus luokkataistelun pyörteistä. Suom. Venni Kuusio. Oulu: Oulun läänin työväen kirjateollisuus-osakeyhtiö, 1929.
Kalle Väänänen

Kaarle Viktor (Kalle Vihtori) Väänänen (22. maaliskuuta 1888 Kuopio – 12. elokuuta 1960 Lahti) oli suomalainen kirjailija ja oppikoulun opettaja.
Henkilöhistoria

Väänäsen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Kaarlo Vilho Väänänen ja Maria Niskanen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1915. Väänänen toimi luonnoonhistorian ja maantieteen opettajana Viipurin uudessa yhteiskoulussa 1922–1929, Viipurin tyttölyseossa 1929–1945 ja Lappeenrannan lyseossa 1945–1952. Talvi- ja jatkosodan aikana Väänänen oli viihdytysjoukoissa. Vuosina 1945−1947 Väänänen oli komennettuna opettajaksi Valtion sisäoppilaitokseen (”Internaatti”) Niinisalon varuskuntaan. Väänänen oli naimisissa Alma Maria Vanamon (ent. Vilander) kanssa vuosina 1912–1945.  Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin 1948 Kerttu Vainion (ent. Grönlund) kanssa.
Teoksia

Väänänen kirjoitti myös nimimerkeillä K. V., Korsukolportööri ja Laulajapoika. Osassa teoksiaan hän käytti savon murretta. Hän laati myös luonnon- ja maantieteellisten kirjojen arvosteluja ja pakinoita sekä suomennoksia muun muassa Wilhelm Buschin teoksista.
Luonnonkansojen häviäminen, 1917
Savitaipaleen rintama vapaussodassa, 1921
Minkä mitäkin Lauluveikoista, 1923
Viipurin läänin maanviljelysseura. 2, 1923
Lauluveikon virsikirja. 1, 1924
Savolaesta sanarrieskoo, 1924
Uutta sanarrieskoo, 1925
Pöljäm pysäkiltä palamupuihen siimekseen, 1926
Runokaakin kavionkapsetta, 1926
Letkuvarrev viereltä, 1927
Junkkarien joukko, 1928
Tietoja eräistä ulkomaalaisista maatalouskouluista, 1928
Sanarrieskoo, 1930
Tulipa Kytrelahden naisillekin kesä, 1930
Sanarrieskoo kolomas kannikka, 1930
Sanarrieskoo, kootut murrerunot, 1931
Kaksi nuorta sydäntä, 1932
Issias ja miten siitä paranin, 1934
Suomen maantieto, 1937 (yhdessä Eliel Arton kanssa)
Poliisin poika, 1938
Vainotien vartijat, 1939
Korsusta korsuun Kannaksella, 1941
Runoruunalla ryssää päin, 1942
Interparrat opin tiellä, 1953
Peräkorven Ierikka ja muita mukavia juttuja, 1954
Täss’ on teille terveisiä, 1954
Olinpa minäkin turisti, 1955
Jotakin ehkä tietäisin, 1957
Kyminlaakson lääkäriseura 1909–1959, 1959
Tukkanuottasilla, 1957
Koulukaskuja, 1962 (Veikko Haakanan toimittama)
Aiheesta muualla

Kalle Väänänen : Puiroon sauna saunoista parhain, Suomen Kuvalehti, 19.08.1939, nro 33, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Esko Raento

Esko Antero Raento (29. tammikuuta 1948 Vaajakoski, Jyväskylän maalaiskunta – 17. marraskuuta 2008 Jyväskylän maalaiskunta) oli lääketieteen lisensiaatti ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Raennon vanhemmat olivat rakennusmestari Viljo Jaakko Raento ja Terttu Annikki Kosunen. Hänen puolisonsa 1968-1989 oli Irma Anneli Aro, perheeseen syntyi kolme lasta, Pauliina (1969), Tuuli (1977) ja Kalle (1982). Raento tuli ylioppilaaksi 1966 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1974. Hän toimi terveyskeskuslääkärinä Joutsan seudun kansanterveystyön kuntainliitossa 1974–1980 ja teki sijaisuuksia vuoteen 1989 asti.
Kirjallinen tuotanto

Raento oli hyvin intensiivinen kirjoittaja. Hän kirjoitti hitaasti, etenkin silloin kun työskenteli lääkärintoimensa ohessa, mutta kirjat olivat hyvin valmiita, kun ne tulivat kustantajille, eikä niissä juuri ollut toimittamista. Hänen esikuviaan olivat Anton Tšehov ja Samuli Paronen. Vapaaksi kirjailijaksi hän ryhtyi saatuaan valtion kolmivuotisen apurahan, samaan aikaan vuonna 1979 julkaistiin hänen läpimurtoromaaninsa Tie.
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Kokkonen.  Helsinki:  Otava, 1969.
Seminaari.  Helsinki:  Otava, 1970.
Vaikeat kuviot.  Helsinki:  Otava, 1973.  ISBN 951-1-00918-4
Syksy ja pimeä.  Helsinki:  Otava, 1977.  ISBN 951-1-04573-3
Tie.  Helsinki:  Otava, 1979.  ISBN 951-1-05500-3
Matka.  Helsinki:  Otava, 1982.  ISBN 951-1-07104-1
On päivä, on yö.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-08108-X
Suru. Ystäväkirja.  Helsinki:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-09208-1
Vapaus.  Helsinki:  Otava, 1988.  ISBN 951-1-10305-9
Rakkaus. Käskyt.  Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-11734-3
Yksinäisyys. Missä vetovoimat kumoavat toisensa.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15697-7
Kirjallinen tuotanto > Käsikirjoituksia

Raento laati myös käsikirjoituksia televisiolle:
Mika, televisioelokuva, 1974
Terveysasema, televisiosarja, 1989
Erilainen kevät, televisioelokuva, 1994
Palkinnot

J. H. Erkon palkinto 1969
Valtion kirjallisuuspalkinto 1980
Keski-Suomen läänin taidepalkinto 1980
Sanomalehti Keskisuomalaisen taidepalkinto 1985
Olli (pakinoitsija)

| Väinö Nuorteva |
| --- | --- |
 Väinö Nuorteva 1930-luvun puolivälissä
Henkilötiedot
Koko nimi:  Väinö Albert Nuorteva
Syntynyt: 12. joulukuuta 1889 Mäntsälä, Suomi
Kuollut: 4. helmikuuta 1967 (77 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, pakinoitsija, toimittaja
Vanhemmat:  Karl Emil Nyberg
Kirjailija
Salanimi: Olli
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Väinö Albert Nuorteva (vuoteen 1919 Nyberg; 12. joulukuuta 1889 Mäntsälä – 4. helmikuuta 1967 Helsinki) oli nimimerkillä Olli tunnettu suomalainen pakinoitsija, toimittaja ja kirjailija. Nuorteva aloitti pakinoinnin Ylioppilaslehdessä 1914 ja toimi Uuden Suomen toimittajana ja pakinoitsijana 1922–1964. Hän on tunnetuimpia suomalaisia pakinoitsijoita ja yli 10 000 pakinallaan myös kaikkien aikojen tuotteliain.
Ura

Väinö Nuorteva syntyi 1889 Mäntsälässä apteekkari Karl Emil Nybergin pojaksi. Isä kuoli, kun poika oli 14-vuotias, ja perhe muutti Helsinkiin. Nuorteva valmistui maisteriksi Helsingin yliopistosta 1914 pääaineenaan kansatiede. Valmistuttuaan hän työskenteli Eteläsuomalaisen osakunnan kuraattorina ja suunnitteli väitöskirjaa kansanrunoudessa käytetystä huumorista. Pakinoitsijanuran käynnistyttyä hän kuitenkin hylkäsi akateemiset suunnitelmansa.
Nuorteva kirjoitti ensimmäiset pakinansa nimimerkillä Olli Ylioppilaslehteen 1914. Hän toimi lehden vakituisena pakinoitsijana vuoteen 1917, jolloin hän siirtyi Uusi Päivä -lehteen ja sittemmin Iltalehteen. 1922 Nuortevasta tuli Uuden Suomen pakinoitsija, ja hän pysyi lehden palveluksessa 42 vuotta. Ollin pakinoita kuvittivat Toivo Vikstedt, Germund Paaer ja Erkki Koponen.
Ensimmäinen pakinakokoelma Mustapartainen mies herättää pahennusta julkaistiin 1921. Kaikkiaan kokoelmia painettiin yli kaksikymmentä, viimeisenä Pilkillä pilkkaillen vuonna 1965. Sota-aikana hän kirjoitti propagandistisia venäläispakinoita ja julkaisi ne kokoelmassa Vot, Iivana eli 49 juttua neuvostoryssistä (1942), joka kiellettiin sodan jälkeen. Eläkkeelle jäätyään Nuorteva valikoi tuotannostaan parhaat pakinansa ja julkaisi ne kaksiosaisessa kokoomateoksessa Valitut tekoset (1964). Vuonna 1965 hän luki eräitä pakinoitaan äänilevylle, joka ilmestyi Otavan kirjallisten äänilevyjen sarjassa. Hänen kuolemansa jälkeen kokoelmia on tehty useampia.
Väinö Nuorteva jäi eläkkeelle pakinoitsijan työstä 75-vuotiaana vuonna 1964 ja sai professorin arvonimen. Hän kuoli kolme vuotta myöhemmin.
Väinö Nuortevan pojista tuli Helsingin yliopiston professoreita: Pekka Nuorteva oli ympäristönsuojelun ja Matti Nuorteva maatalous- ja metsäeläintieteen professori.
Pakinakokoelmia

Mustapartainen mies herättää pahennusta: 32 juttua (Otava, 1921)
Vahingosta vihastuu: 35 juttua (Otava, 1924)
Tahtoisin tulla filmitähdeksi ynnä muita koululaisnäytelmiä (WSOY, 1926)
Hedelmäsuola Pomosin: 35 juttua (Otava, 1927)
Tohtori Tietovallan aapinen (Otava, 1927)
Pölhölän ja Pöhköläisen seikkailut 1–3 (Suojeluskuntain kustannusoy, 1928–1930)
Herätyskello ja neljä muuta vallatonta näytelmää (Otava, 1929)
Häiritty iltarauha: 35 juttua (Otava, 1934)
Purhopirhiäinen: 37 juttua (Otava, 1936)
Paistista päästyä: 41 juttua (Otava, 1938)
Nimittäin tuota noin: 50 valittua juttua kokoelmista "Mustapartainen mies herättää pahennusta", "Vahingosta vihastuu" ja "Hedelmäsuola Pomosin" (Otava, 1939)
Pisteet lopussa: 42 juttua meikäläisistä, hölmöläisistä ja ryssistäkin (Otava, 1941)
Vot, iivana: 29 juttua neuvostoryssistä (Otava, 1942)
Vastikekastike 45 jutukkeesta (Otava, 1943)
Puusta tyveen: 38 juttua (Otava, 1947)
Kuusi tusinaa valikoituja juttuja kokoelmista Vahingosta vihastuu, Hedelmäsuola Pomosin, Häiritty iltarauha, Purhopirhiäinen, Paistista päästyä, Pisteet lopussa (Otava, 1946)
Rikkoja rokasta: 41 juttua (Otava, 1949)
Herätyskello ja viisi muuta vallatonta näytelmää (Otava, 1950)
Harmin paikkoja: Pakinoita (Otava, 1951)
Pistetään poskeen: 46 juttua (Otava, 1953)
Hyvää, sanoi mustapartainen mies, päivää: 25 mustapartaisjuttua (Otava, 1954)
Törkeätä lievempää: 33 juttua (Otava, 1955)
Viisikymmentä kimpussa: 50 juttua kokoelmista Purhopirhiäinen, Paistista päästyä, Pisteet lopussa, Vastikekastike, Puusta tyveen ja Rikkoja rokasta (Otava, 1956)
Heipä hei: Pakinoita (Otava, 1958)
Ystäväni ja huonetoverini Kalle Niemeläinen: 25 Niemeläisjuttua (Otava, 1958)
Peukalokyyti: Pakinoita (Otava, 1960)
Estottomia eläimiä: Valikoima eläinaiheisia pakinoita (Otava, 1961)
Kokkahuilu: Pakinoita (Otava, 1962)
Ollin pakinoita: Esittäjänä Timo Tiusanen (Otavan kirjallinen äänilevy 26, 1962)
Mustapartainen kärpänen: Pakinoita (Otava, 1963)
Valitut tekoset 1–2 (Otava, 1964)
Pilkillä pilkkaillen: Pakinoita (Otava, 1965)
Kuusi pakinaa: Esittäjänä Olli (Otavan kirjallinen äänilevy 37, 1965)
Ollin parhaat (Otava, 1971)
Mustapartainen mies herättää pahennusta (Otava, 1975)
Hyviä tuloksia vähällä vaivalla: Sata parasta pakinaa (Otava, 1989)
Vastoin ohjeita: Toiset sata parasta pakinaa (Otava, 1994)
Olli-palkinto

Suomalainen Sanomalehtimiesliitto jakaa Nuortevan pakinoitsijanimimerkin mukaan nimettyjä Olli-palkintoja merkittävästä journalistisesta työstä.
Kirjallisuutta

Kolehmainen, Taru: Olli kielenhuoltajana. Kielikello, 2004, nro 3, s. 13–17.  Artikkelin verkkoversio.
Kolehmainen, Taru: Jäähyväiset markalle. Kielikello, 2002, nro 1.  Artikkelin verkkoversio.
Seppinen, Ilkka: ”Nuorteva, Väinö (1889–1967)”, Suomen kansallisbiografia, osa 7, s. 210–212.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-448-7  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Ollin pakinoita ja Väinö Nuortevan haastattelu Ylen Elävässä arkistossa
Vares, Vesa: Talvisodan huumori – moraalia kotirintamalle. (Arkistoitu – Internet Archive) Turun Sanomat 16.12.2009.
Nuorteva, Väinö hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Väinö Nuorteva työn ääressä.
Minna-Leena Erkkilä

| Minna-Leena Erkkilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: Kokkola
Kansalaisuus:   Suomi
Kirjailija
Aikakausi:  2007–
Tyylilajit:  kristillinen fantasiakirjallisuus
Esikoisteos:  Valtakunta (2007)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Minna-Leena Erkkilä on Kokkolassa syntynyt esikoiskirjailija. Hän opiskelee suomen kieltä Oulun yliopistossa. Hänen nuorten fantasiaromaaninsa Valtakunta (2007) oli Kristilliset kustantajat ry:n Vuoden kristillinen kirja -ehdokkaana.
Romaani

Valtakunta.  Helsinki:  Arkki, 2007.  ISBN 978-951-618-893-8
Aiheesta muualla

Olli Seppälä: Vuoden kristillinen kirja 2007 -ehdokkaat valittu[vanhentunut linkki]. 4.10.2007.
Maija-Liisa Mattila: Valtakunta kahlaa rantavesissä (Arkistoitu – Internet Archive). Keskipohjanmaa 2007.
Agent Carter

| Agent Carter> Marvel’s Agent Carter |
| --- | --- |

Tyyli:  toiminta science fiction draama
Kestoaika:  40–42 minuuttia
Luoja(t):   Christopher Markus  Stephen McFeely 
Perustuu:  Stan Leen ja Jack Kirbyn sarjakuviin
Showrunner(it):   Tara Butters  Michele Fazekas  Chris Dingess 
Pääosissa:   Hayley Atwell  James D’Arcy  Chad Michael Murray  Enver Gjokaj  Shea Whigham 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:    ABC   Netflix 
Esitetty:  2015-01-066. tammikuuta 2015 –  2016-03-011. maaliskuuta 2016
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  18 (luettelo jaksoista)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Sara E. White
Vastaava(t) tuottaja(t):   Tara Butters  Michele Fazekas  Christopher Markus  Stephen McFeely  Chris Dingess  Kevin Feige  Louis D’Esposito  Alan Fine  Joe Quesada  Stan Lee  Jeph Loeb 
Säveltäjä(t):  Christopher Lennertz
Leikkaaja(t):   Mark Hartzell  Chris Peppe  Christopher Cooke  Troy Takaki  David Siegel  Andrew Doerfer 
Kuvaaja(t):   Gabriel Beristein (1. kausi)  Edward J. Pei (2. kausi) 
Tuotantoyhtiö(t):   ABC Studios  Marvel Television  F&B Fazekas & Butters 
Levittäjä:  Disney-ABC Television Group
Aiheesta muualla
IMDb 
Agent Carter on  yhdysvaltalainen toimintasarja, jonka ovat luoneet Christopher Markus ja Stephen McFeely. Sen inspiraationa toimivat elokuvat Captain America: The First Avenger ja Captain America: The Return of the First Avenger sekä samanniminen Marvel One-Shot -lyhytelokuva. Sarja sijoittuu Marvel-kustantamon sarjakuviin perustuvaan Marvel Cinematic Universeen (MCU) ja jakaa tarinallisen jatkumon sen elokuvien ja muiden televisiosarjojen kanssa. Sarjan tuottivat ABC Studios, Marvel Television ja F&B Fazekas & Butters, ja sen showrunnereina toimivat Tara Butters, Michele Fazekas ja Chris Dingess.
Sarja keskittyy Marvel Comicsin hahmoon Peggy Carter, jota esittää Marvelin elokuvissakin hahmoa näytellyt Hayley Atwell, ja tämän yritykseen tasapainottaa elämänsä salaisena agenttina ja naimattomana naisena 1940-luvun Yhdysvalloissa. Sarjan tekeminen aloitettiin syyskuussa 2013 ja Atwellin osallistuminen sarjan toteuttamiseen vahvistettiin tammikuussa 2014. Seuraavan toukokuun aikana ABC tilasi televisiosarjan ilman erillistä pilottijaksoa. Atwellin lisäksi pääosissa ovat James D’Arcy, Chad Michael Murray ja Enver Gjokaj, sekä ensimmäisen tuotantokauden ajan Shea Whigham.
Kahdeksan jakson mittainen ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 6. tammikuuta ja päättyi 24. helmikuuta 2015. Kymmenen jakson mittainen toinen tuotantokausi alkoi 19. tammikuuta ja päättyi 1. maaliskuuta 2016. 12. toukokuuta 2016 ABC ilmoitti virallisesti, ettei se tilaa sarjasta enää kolmatta kautta.
Juoni

Ensimmäinen tuotantokausi sijoittuu vuoden 1946 New Yorkiin. Toisesta maailmansodasta palannut Peggy Carter tekee tavallisia toimistotöitä SSR:ssä eli Strategisessa tiedereservissä, mutta avustaa salaa Howard Starkia, joka on lavastettu syylliseksi aseiden myyntiin Yhdysvaltojen vihollisille. Yhdessä Starkin hovimestarin Edwin Jarvisin kanssa Carter yrittää selvittää, kuka voisi haluta lavastaa Starkin. Toisella kaudella Carter matkustaa New Yorkista Los Angelesiin selvittämään erikoista kuolemantapausta ja kohtaa atomiajan kynnyksellä uuden uhan, saa uuden kodin ja tapaa uusia ihmisiä – sekä mahdollisesti myös uuden rakkauden.