stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elisabeth Schwarzkopf
1960-luku ja uran päätös

1960-luvulla Schwarzkopf keskittyi lähes yksinomaan viiden roolin esittämiseen: Don Giovannin Donna Elvira, Figaron häiden Kreivitär Almaviva, Straussin Capriccion kreivitär Madeleine, Verdin Falstaffin Alice Ford sekä Ruusuritarin Marsalkatar. Hän teki debyyttinsä Metropolitan-oopperassa 13. lokakuuta 1964 laulaen Marsalkattaren roolin.
Elizabeth Schwarzkopf esiintyi oopperalavoilla viimeisen kerran 13. joulukuuta 1971 Brysselin La Monnaiessa roolinaan hänelle rakas Ruusuritarin Marsalkatar. Sen jälkeisinä vuosina hän keskittyi lied-resitaaleihin. 17. maaliskuuta 1979 Walter Legge sai vakavan sydänkohtauksen, mutta hän ei välittänyt lääkärin lepomääräyksestä vaan meni seuraamaan Schwarzkopfin viimeistä esitystä 19. maaliskuuta Zürichin. Legge kuoli kolme päivää myöhemmin.
Esiintymislavoilta vetäydyttään Zürichissä asunut Schwarzkopf toimi laulunopettajana.
Aiheesta muualla

Maailmankuulu sopraano Elisabeth Schwarzkopf kuollut. Yle uutiset 4.8.2006.
Sibelius-viikko 1955: Sopraano Elisabeth Schwarzkopf esittää Jean Sibeliuksen yksinlauluja. Yle Areena.
Eljas Pohtila

Eljas Heikki Pietari Pohtila (1. elokuuta 1943 Salla – 10. maaliskuuta 2014 Espoo) oli suomalainen professori ja Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja, oppiarvoltaan maatalous- ja metsätieteiden tohtori.
Pohtila syntyi porotilallisen perheeseen. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui metsänhoitajaksi 1968 ja väitteli tohtoriksi 1977. Työuransa hän aloitti Helsingin yliopistossa mutta palasi Lappiin, jossa hän toimi Metsäntutkimuslaitoksen tutkijana ja Rovaniemen tutkimusaseman johtajana. Vuonna 1980 hänestä tuli Lapin piirimetsälautakunnan päämetsänhoitaja. 1987 hän tuli Metsätehon toimitusjohtajaksi Helsinkiin. V. 1989 Pohtila nimitettiin Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtajaksi, missä virassa toimi vuoteen 2003 eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Julkaisut

Rakotulilta maailmalle, muistelmat, Metsäkustannus, 2011
Aiheesta muualla

Rakotulilta maailmalle. Eljas Pohtilan muistelmat, Raimo Koivistoinen, Maankäyttö 2/2012
Essentia

Essentia on filosofisessa ajattelussa käytetty käsite, joka tarkoittaa jonkun asian olemusta. Essentia määrittää yksilön kyvyt, mahdollisuudet ja oikeat tavoitteet. Aristotelen ja Platonin ihmisen oikean paikan yhteiskunnassa pystytään määrittelemään essentian avulla.[lähde? ]
Esselte

Esselten toimitalo Ruotsin Albydalissa.
Esselte on alun perin ruotsalainen konttoritarvikkeita valmistava ja markkinoiva yritys, jonka pääpaikka on nykyisin Luxemburgissa. Se perustettiin vuonna 1913 yhdistämällä 13 pientä kirjapainoa yhtiöksi nimeltä Sveriges Litografiska Tryckerier (SLT). Lyhenteeseen perustuvasta kutsumanimestä tuli niin suosittu, että vuonna 1970 yrityksen nimeksi otettiin Esselte.
Ensimmäisinä vuosikymmeninään SLT kehittyi Ruotsiin suurimpiin kuuluvaksi painotuotteiden painajaksi. Vuosina 1944–1974 yritykseen kuului oma paperitehdas Örebrossa (sittemmin Örebron kartonkitehdas, joka suljettiin 2010). Yrityksellä oli vahva jalansija myös pakkaustuotannossa aaltopahvipakkauksia valmistavan tytäryhtiön Esselte Well kautta. Kuluttajapakkauksia teki Esselte Pac, mutta nämä molemmat myytiin pois 1980-luvulla. 1970- ja 1980-luvulla Esselte hankki omistukseensa myös muun muassa kohokirjoittimia valmistavan Dymon, siirtokirjaimia valmistavan Letrasetin, riippukansiojärjestelmiä valmistavan Oxford Pendaflexin sekä nitojia, rei’ittimiä ja asiakirjasäilyttimiä valmistavan Leitzin. Esselte-konserniin kuuluivat 1970- ja 1980-luvulla myös kustannusyhtiö Norstedts Förlag, tietosanakirjoja kustantanut Fokus, karttoja tehnyt Esselte Map, oppikirjakustantaja Esselte Studium ja kirjapaino Almqvist & Wiksell. Esselte oli mukana myös vuokra- ja myyntivideoiden julkaisutoiminnassa ja tunnettiin videovuokraamojen alkuaikojen vuokrattavasta videosoittimesta nimeltä Moviebox. Esselte Pay TV oli maksullista kaapelitelevisiotoimintaa, Esselte Scribona -merkillä valmistettiin sähkökirjoituskoneita ja varhaisia tekstinkäsittelylaitteita. Näistä kaikista toimialoista luovuttiin 1990-luvulle tultaessa. Sen jälkeen Esselte on keskittynyt konttoritarvikkeisiin kuten kansioihin, lomakelaatikoihin, nitojiin (Leitz ja Rapid), rei’ittimiin, kylmälaminointilaitteisiin (Xyron) ja tietokonetarvikkeisiin.
Esselte oli pörssiyhtiö vuoteen 2002 saakka, jolloin sen osti yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö J. W. Childs. Vuodesta 2017 Esselten on omistanut yhdysvaltalainen konttoritarvikejätti ja pörssiyhtiö Acco Brands, jonka liikevaihto vuonna 2016 oli noin 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja henkilöstömäärä noin 5 000. Accon muita tuotemerkkejä Esselten ohella ovat muun muassa Artline-kynät, Mead- ja At-A-Glance-kalenterit ja -muistikirjat, Derwent-taiteilijatarvikkeet, Five Star- ja Hilroy-koulutarvikkeet, GBC-laminointikoneet, Kensington-tietokonetarvikkeet, Rexel-asiakirjantuhoojat ja -sidontalaitteet sekä Leitz-arkistointitarvikkeet.
Käännös suomeksi
Edwin Valero

| Edwin Valero |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1981 Mérida
Kuollut: 19. huhtikuuta 2010 Valencia, Carabobo
Kansalaisuus:  Venezuela
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  El Inca / Dinamita
Painoluokka:  kevytsarja (61,2 kg)
Kätisyys:  vasenkätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  27
Voitot:  27
– tyrmäysvoitot:  27
Tappiot:  0
Ratkaisemattomat:  0
Edwin Valero (3. joulukuuta 1981 Mérida – 19. huhtikuuta 2010) oli venezuelalainen nyrkkeilijä ja entinen WBC-ammattilaisliiton kevytsarjan maailmanmestari. Valero otteli ammattilaisena 27 ottelua, joista hän voitti jokaisen ennen täyttä aikaa. Tyrmäyksistä 19 tuli ensimmäisessä erässä.
Vaikka Valero oli oikeakätinen, hän otteli "vasenkätisesti" eli oikea käsi edessä.
Ura

Valero aloitti nyrkkeilyn 12-vuotiaana. Amatööriurallaan hän saavutti 86 voittoa, joista 57 tuli tyrmäyksellä, ja kärsi kuusi tappiota.
Ammattilaisuransa Valero aloitti ylemmässä höyhensarjassa (59 kg) 9. heinäkuuta 2002 Eduardo Hernandezia vastaan. Valero voitti peräti 18 ensimmäistä ammattilaisotteluaan ensimmäisen erän tyrmäyksellä. Hänen ensimmäinen titteliottelunsa oli 25. helmikuuta 2006 Whyber Garciaa vastaan WBA Fedelatin-tittelistä. 12-eräiseksi kaavailtu ottelu, jonka Valero voitti avauserän teknisellä tyrmäyksellä, toimi myös eliminaattori-otteluna WBA:n maailmanmestaruusotteluun.
WBA-liiton ylemmän höyhensarjan MM-ottelussa 5. elokuuta 2008 Valero kohtasi Vicente Mosqueraan. Valero käytti vastustajaansa kanveesissa ensimmäisessä erässä kahdesti ja otti itsekin lukua kolmannessa erässä. Valeron lisätessä hallintaansa ottelu kesti aina kymmenenteen erään saakka, kunnes tuomari keskeytti kamppailun. Hän puolusti mestaruuttaan Nobuhito Honmoa vastaan ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä, Zaid Zavaletaa vastaan kolmannen erän teknisellä tyrmäyksellä sekä viimeisenä kesäkuussa 2008 Takehiro Shimadaa vastaan seitsemännen erän teknisellä tyrmäyksellä, minkä jälkeen hän luopui mestaruudestaan noustakseen painoluokkaa ylemmäs kevytsarjaan.
Ensimmäisessä ottelussaan kevytsarjalaisena Valero kohtasi 4. huhtikuuta 2009 Antonio Pitaluan ottelussa avoimena olleesta WBC:n maailmanmestaruudesta. Valero käytti Pitaluaa kehän pinnassa kolmesti toisessa erässä kunnes tuomari keskeytti ottelun hänen voitokseen. Joulukuussa hän puolusti mestaruuttaan kokenutta Hector Velazquezia vastaan, joka luopui leikistä kuuden erän jälkeen.
Viimeiseksi jääneessä ottelussaan Valero puolusti mestaruuttaan WBC:n väliaikaismestaria Antonio DeMarcoa vastaan 6. helmikuuta 2010. DeMarcon kotikehässä Meksikossa käyty ottelu päättyi ottelun alussa syvän haavan kyynärpäästä päähänsä saaneen Valeron voittoon DeMarcon luovuttua leikistä yhdeksännen erän jälkeen.
Kehän ulkopuolella

Valero oli monesti uutisoinnin kohteena myös nyrkkeilykehän ulkopuolisten tapahtumien johdosta. Ennen ryhtymistään ammattilaiseksi helmikuussa 2001 hän ajoi moottoripyörällä ilman kypärää ja törmäsi autoon, minkä johdosta hänen kallonsa murtui ja nyrkkeilyura oli vaarassa päättyä. Vamma on tuottanut Valerolle hankaluuksia myöhemminkin uransa aikana; tammikuussa 2004 hänen ottelunsa Kaliforniassa jouduttiin perumaan, koska hän ei läpäissyt lääkärintarkastusta pään magneettikuvauksen takia. Sittemmin hän otteli pääasiassa Yhdysvaltain ulkopuolella, kunnes Nevadan urheilukomissio tarkensi sääntöjään joiden mukaan ottelijalle voidaan myöntää lisenssi vaikka he olisivatkin aiemmin kärsineet aivoverenvuodosta.
Syksyllä 2009 Valerolle ei myönnetty viisumia Yhdysvaltoihin, missä hänen piti otella Manny Pacquiaon esiottelussa. Saman vuoden lokakuussa hänet oli pidätetty äitinsä ja sisarensa pahoinpitelystä syytettynä, mutta sittemmin syytteet peruttiin.
18. huhtikuuta 2010 Valero pidätettiin epäiltynä vaimonsa Yennifer Carolinan murhasta. Vaimoa oli isketty puukolla useita kertoja Valenciassa sijaitsevassa hotellissa. Seuraavana päivänä Valero teki sellissä itsemurhan.
Aiheesta muualla

Edwin Valeron virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Yao

| Yao (八尾市) |
| --- | --- |
 Yaon kaupungintalo
 lippu:  Symboli
 Yaon sijainti Osakan prefektuurissa
 Yao
 Koordinaatit: 34°37′36.9″N, 135°36′03″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Osaka
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  41,72 km²
Väkiluku (2017):  268 013
 – Väestötiheys:  6 424,1 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Krysanteemi
 – Puu:  Neidonhiuspuu
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.yao.osaka.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yao (jap. 八尾市, Yao-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa aivan Osakan kaakkoispuolella. Kaupungissa on 268 013 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 41,72 neliökilometriä. Yao on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Yao sai kaupunkioikeudet vuonna 1948. Se on kasvanut voimakkaasti Osakan asuinlähiönä ja kehittynyt viereisen Higashiōsakan tavoin tavaranvalmistuksen (monozukuri) kaupunkina, jossa toimii paljon pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Yaossa tuotetaan esimerkiksi metalliesineitä ja elektroniikkaa. Kaupunki tunnetaan Kawachi-ondo-lauluperinteestä ja sitä juhlistavasta, elokuisin järjestettävästä Kawachi-ondo-festivaalista. Yaoa palvelevat JR Nishi-Nihonin Yamatoji-linja, Kintetsu-rautateiden Osaka-linja, Shigi-linja ja Nishi-Shigin funikulaari sekä Osakan metron Tanimachi-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yao Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Erkki Ahola

Erkki Olavi Ahola (19. huhtikuuta 1922 Sippola – 29. kesäkuuta 2017 Kauniainen) oli suomalainen maanviljelysneuvos, vuorineuvos ja Valion pääjohtaja.
Ahola valmistui agronomiksi vuonna 1949 ja aloitti työuransa Valiossa maito-osaston konsulenttina. Aholan ura eteni sen jälkeen Etelä-Pohjanmaan meijeriliiton konsulentista Pohjois-Suomen meijeriliiton toiminnanjohtajaksi ja Valion Oulun konttorin johtajaksi ja sitten vuonna 1960 pääkonttorin maito-osaston johtajaksi. Vuonna 1972 Aholasta tuli Eero Horellin seuraaja Valion teknillisenä ja tuotantojohtajana sekä yrityksen johtokunnan virallinen jäsen. Åke Virkolasta tuli Valion pääjohtaja vuonna 1975. Tällöin Ahola nimettiin varatoimitusjohtajaksi ja Virkolan varamieheksi. Pääjohtaja Aholasta tuli huhtikuun alussa 1977 ja tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1985 saakka. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Ahola sai 1974 ja vuorineuvoksen 1980.
Aiheesta muualla

Erkki Aholan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Emil Elo (liikemies)

| Emil Elo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. helmikuuta 1896 Porvoo
Kuollut: 23. joulukuuta 1944 (48 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  hiihto, yhdistetty, mäkihyppy, yleisurheilu, autourheilu
Seura:  HKV, Jyry
Emil Arvid Elo (17. helmikuuta 1896 Porvoo – 23. joulukuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja urheilija. Hän omisti vaatetusliike Emil Elo Oy:n ja harrasti monipuolisesti urheilua. 1920-luvulla Elo tunnettiin hiihtäjänä ja yleisurheilijana, joka saavutti useita palkintosijoja työläisolympialaisten talvi- ja kesäkisoissa. Myöhemmin Elo kilpaili vielä autourheilijana.
Liikemiehenä

Elo perusti vuonna 1920 puolisonsa Ainon kanssa Emil Elo Oy:n asusteliikkeen ja paitatehtaan. Sen pääliike oli pitkään Mikonkatu 13:ssa ja myymälöitä oli myös muualla Helsingissä. Elon liikekumppaneihin kuuluivat muun muassa työläistaustaiset urheilumiehet Kalle Kaihari ja Karl A. Ebb. Vuonna 1960 Suomen suurimmasta solmioita valmistaneesta yrityksestä Ebb-Solmio Oy:stä tuli Emil Elon tytäryhtiö.
Elo kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 48-vuotiaana joulukuussa 1944. Hänen kuolemansa jälkeen toimitusjohtajana oli pariskunnan poika Eino Elo ja yhtiö jatkoi 1970-luvun loppuun saakka.
Urheilu-ura > Hiihto

Helsingin Jyryä edustanut Elo kilpaili murtomaahiihdon ohella mäkihypyssä ja yhdistetyssä. 1920-luvun alkupuolella häntä pidettiin Työväen Urheiluliiton parhaana yhdistetyn hiihtäjänä. Elo oli aktiivinen murtomaahiihdon puolestapuhuja, jonka ansiosta TUL:ssa luovuttiin vuosikymmenen puolivälin jälkeen vanhan tasamaahiihdon harrastamisesta. TUL:n mestaruuksien ohella Elo voitti vuonna 1925 Schreiberhaun työläisolympialaisissa 4 km estehiihton sekä 10 km murtomaahiihdon ja sijoittui yhdistetyssä neljänneksi.
Myöhemmin Elo oli yksi suomalaisen pujottelun uranuurtajista. Vuonna 1941 hän oli perustamassa maan ensimmäistä alppihiihtoseuraa Slalom-Seuraa yhdessä K. A. Ebbin ja Aarre Paanasen kanssa.
Urheilu-ura > Yleisurheilu

Yleisurheilijana Elo edusti aluksi Helsingin Kisa-Veikkoja, kunnes siirtyi sisällissodan jälkeen työläisseura Jyryyn. 1920-luvulla hän oli Jalmari Etholénin ohella TUL:n lahjakkaimpia pikajuoksijoita. Viestit mukaan lukien Elo saavutti yhteensä 16 TUL:n mestaruutta. Vuonna 1923 hän juoksi 100 metriä aikaan 11,4. Samana vuonna Elo kilpaili ensimmäisenä Suomesta lähetettynä urheilijana Neuvostoliitossa, jossa hän voitti Leningradissa järjestetyissä kilpailuissa 100, 200 ja 400 metrin matkat.
Vuonna 1925 Elo osallistui Frankfurt am Mainin työläisolympialaisiin. Hän ei yllättäen selvinnut 100 metrin finaaliin, mutta sijoittui toiseksi 200 ja 400 metrillä. Lisäksi Elo kuului TUL:n 10×100 metrin viestin voittaneeseen joukkueeseen. Vuotta myöhemmin hän loikkasi ystäväänsä K. A. Ebbiä seuraten takaisin porvariseura Helsingin Kisa-Veikkoihin, muttei menestynyt enää SVUL:n kilpailuissa, ja lopetti uransa vuosikymmenen vaihteessa.
Urheilu-ura > Autourheilu

1920-luvun lopussa Elo ryhtyi K. A. Ebbin kanssa harrastamaan autourheilua. Vuodesta 1928 lähtien hän kilpaili eri puolilla Suomea Chrysler-, Auburn- ja Bugatti-merkkisillä autoilla osallistuen muun muassa Eläintarhan ajoihin. Lisäksi Elo oli yksi autourheiluseura Kilpa-autoilijoiden perustajista.
Perhe

Elon puoliso oli Aino Maria Räsänen (1897–1977). Heidän poikansa oli ekonomi Eino Elo, joka tunnetaan myös Jyväskylän Suurajot kahdesti voittaneena rallikuskina.
Aiheesta muualla

Eläintarhanajot (Emil Elo Eläintarhanajoissa 1935) Elävä muisti. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Reippaat miehet (Emil Elo Oy:n Kaivotalon liikkeen esittelyä 1956) Elävä muisti. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Emil Elo (vas.) ja ruotsalainen juoksija Thorvald Norling vuonna 1919.
Erfurtin kongressi

| Erfurtin kongressi |
| --- | --- |
 Maalaus hetkestä kun Napoleon I vastaanottaa Itävallan suurlähettilään Baron Vincentin Erfurtissa 1808.
Osapuolet
Neuvottelijat:  Wienin kongressin osallistujat:  Venäjän keisarikunta, sekä  Ranskan ensimmäinen keisarikunta
Allekirjoittajat:  Aleksanteri I ja Napoleon I
Erfurtin kongressi oli Ranskan keisari Napoleon I ja Venäjän keisarin Aleksanteri I:n välinen tapaaminen Erfurtissa 27. syyskuuta - 14. lokakuuta 1808.  Sen tarkoituksena oli vahvistaa liittoa, joka oli muodostettu edellisenä vuonna Tilsitin sopimuksella, ja selvittää eräitä Tilsitissä avoimiksi jääneitä asioita.
Tausta

Tilsitin tapaaminen uusittiin, sillä venäläisen hovin ranskanvastainen mieliala uhkasi heikentää solmittua Ranskan ja Venäjän liittoa. Napoleon ja ulkoministeri Jean-Baptiste Nompère de Champagny pyrkivät vahvistamaan liittoa sekä selvittämään samalla Espanjaan liittyvät kysymykset ja sopimukset.
Erfurtin kaupunki oli Ranskan keisarin hallinnoima Erfurtin ruhtinaskunta. Napoleon yritti kunnioittaa Aleksanteria Ranskan valtakunnan loistoilla. Kokouksesta tuli suuri konferenssi, johon osallistui joukko kuninkaita, ruhtinaita, herttuoita, paroneja ja merkittäviä edustajia kaikkialta Euroopasta.
Neuvottelut

Kokouksista syntyi Erfurtin sopimus, jossa mainittiin 14 artiklaa, joilla kehotettiin Britanniaa lopettamaan sota Ranskaa vastaan, tunnustettiin Venäjän valloittaneen Suomen alueen Ruotsilta ja todettiin, että sodan sattuessa Itävallan ja Ranskan välillä Venäjän tulee auttaa Ranskaa parhaan kykynsä mukaan.
Neuvottelujen yhteydessä ranskalainen ruhtinas Talleyrand kävi Aleksanteri I:n kanssa yksityisen keskustelun, jossa hän neuvoi tsaaria olemaan myöntymättä Napoleonin vaatimuksiin. Hän selitti tsaarille, että tämän ei pitäisi lähteä Itävaltaa vastaan Napoleonin rinnalla, vaan kääntyä Napoleonia vastaan. Talleyrand vakuutti, että tsaarilla olisi niin toimiessaan Ranskan kansa takanaan.
Sopimuksen rikkominen

Kuusi kuukautta myöhemmin alkoi sota Itävallan kanssa. Aleksanteri ei noudattanut sopimuksen ehtoja eikä auttanut Ranskaa sodassa. Vuoteen 1810 mennessä molemmat keisarit harkitsivat sotaa keskenään. Erfurtin kokous oli näiden kahden johtajan viimeinen tapaaminen.
Vuoteen 1812 mennessä Venäjä ei enää noudattanut Napoleonin mannermaista taloudellisen sodankäynnin järjestelmää Britanniaa vastaan, ja ranskalaisvastaisuus Venäjän hovissa oli noussut uudelle tasolle. Venäjä lisäsi puolustusmenoja, alkoi lähettää joukkoja Puolan rajoille ja valmistautui hyökkäykseen. Napoleon esti tämän hyökkäyksen hyökkäämällä Puolaan ensiksi ja paljon suuremmalla sotilasvoimalla.
Tilsitissä harvat uskoivat, että nämä kaksi eurooppalaista suurvaltaa voisivat olla rauhanomaisesti rinnakkain Varsovan suurherttuakunnan, Venäjän naapurivaltiona olevan ranskalaisen satelliittivaltion, kanssa. Erfurt saattoi viivyttää lopullista sodan puhkeamista, mutta oli todennäköistä, että nämä kaksi suurvaltaa joutuisivat kuitenkin jossakin vaiheessa konfliktiin.
Erkki Ailio

Erkki Olavi Johannes Ailio (21. heinäkuuta 1922 Helsinki – 29. maaliskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli korkeimman oikeuden jäsen vuodesta 1969. Hän toimi Suomen Laki -julkaisun toimittajana 1954–1985 ja Suomen Lakimiesliiton puheenjohtajana vuodesta 1980.
Ailio valmistui ylioppilaaksi vuonna 1941, minkä jälkeen hän osallistui jatkosotaan. Vuonna 1947 hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon ja lainopin kandidaatin tutkinnon vuonna 1951. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1964 aiheella Esinekonfiskaatio Suomen rikosoikeudessa.
Korkeimmassa oikeudessa Ailio työskenteli vuosina 1957–1992 eläkkeelle jäämiseen saakka. Lakimiesliitossa hän vaikutti 1950-luvulta alkaen.
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1978, s. 33. Runeberg.org.
Yesung

| Yesung |
| --- | --- |
 Yesung Tokion kansainvälisellä elokuvafestivaalilla 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1984 (ikä 40) Soul, Korean tasavalta
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, näyttelijä, radiojuontaja, juontaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Yesung
Laulukielet:  korea, japani
Aktiivisena:  2005-nykyhetki
Tyylilajit:  K-pop, J-pop, R&B, balladi, City pop, Rock
Soittimet:  piano
Yhtyeet:  Super Junior, Super Junior-K.R.Y, Super Junior-H, SM The Ballad, SM Town
Levy-yhtiöt:  SM, Label SJ
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kim Kang-hoon (hangul: 김강훈; hanja: 金康熏; uudistettu latinisaatio: Gim Gang-hun, syntyjään Kim Jong-woon, hangul: 김종운; hanja: 金鐘雲; uudistettu latinisaatio: Gim Jong-un; 24. elokuuta 1984), tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Yesung (hangul: 예성; hanja: 藝聲; uudistettu latinisaatio: Yeseong) on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän on poikabändi Super Juniorin ja sen alaryhmien, Super Junior-K.R.Y.:n, Super Junior-H:n ja S. M. The Balladin jäsen. Hänen taiteilijanimensä Yesung on peräisin koreankielisestä termistä ”예술가의 성대” (yesulga-ui seongdae), joka tarkoittaa ’taiteilijan äänihuulet’. Hän teki soolodebyyttinsä 19. huhtikuuta 2016 mini-albumilla Here I Am.
Eero Matero

Eero Heikki Olavi Matero (s. 14. tammikuuta 1946 Suomussalmi) on suomalainen eläkkeellä oleva päätoimittaja.
Henkilöhistoria

Matero pääsi ylioppilaaksi Suomussalmen lukiosta ja opiskeli yhteiskuntatieteitä Tampereen yliopistossa. Hän työskenteli toimittajana vuodesta 1968 Salon Seudun Sanomissa ja vuodesta 1970 Kalevassa. Matero oli vuosina 1975–2009 toimittajana, toimitussihteerinä, toimituspäällikkönä ja viimeksi vuosina 1988–2009 päätoimittajana Oulussa ilmestyvässä Kansan Tahto -lehdessä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2009.
Matero kertoo kirjassaan Brežnevin opissa opiskelustaan vuosina 1978–1979 Moskovan puoluekoulussa. Tämä koulu oli ulkomaalaisille kommunisteille tarkoitettu NKP:n sisäoppilaitos jossa opiskeli vuosittain noin 600 stipendiaattia eri puolilta maailmaa. Oppilaista noin parikymmentä tuli aina Suomesta ja Matero oli koulussa SKP:n enemmistön kiintiöllä. Opinto-ohjelmaan kuuluivat poliittiset aineet ja venäjän kieli. Koulussa oli myös ns. "konspiratiivinen kurssi", joka oli Materon mukaan lähinnä ajastaan jälkeen jäänyt "tietosuojakurssi".
Teoksia

Brežnevin opissa : muistelma Moskovan puoluekoulusta. Myllylahti, Espoo 2012
Vaaralta rantaan : Eeva Matero 100 vuotta. Eero Matero, Oulunsalo 2013
Yhteispalvelu

Yhteispalvelu on tapa tarjota julkishallinnon ja muita palveluja keskitetysti yhdestä paikasta, yhteispalvelupalvelupisteestä. Yhteispalvelupisteestä saa aina vähintään kahden eri viranomaisen palveluja.
Yhteispalvelu perustuu lakiin (223/2007). Kyse on viranomaisten avustavista asiakaspalveluista. Palvelu sisältää muun muassa asiakirjojen vastaanottamista ja luovuttamista, asioiden vireillepanoon ja käsittelyyn liittyvää neuvontaa sekä sähköisten palvelujen käytön tukemista. Palvelupisteessä asiakas saa vireille yleisimmät julkishallinnon asiakaspalvelut. Yhteispalvelulla pyritään turvaamaan palvelut niin harvaan asutulla seuduilla kuin taajamissakin.
Keskeiset toimijat yhteispalvelussa ovat kunta, Kela, poliisi, maistraatti, työ- ja elinkeinohallinto sekä verohallinto. Toimijat ja palveluvalikoima vaihtelevat paikallisesti.
Järjestöt, esimerkiksi sosiaali- ja terveysjärjestöt, voivat toimia kumppaneina yhteispalvelupisteessä. Ne voivat esimerkiksi tiedottaa toiminnastaan, tarjota ohjausta ja neuvontaa päivystysluontoisesti tai ajanvarauksella sekä järjestää infotilaisuuksia ja tapahtumia, mikäli yhteispalvelupisteen tilat mahdollistavat sen.
Viranomaiset suosittelevat (VM046:00/2008), että järjestöjen ja muiden paikallisten yhteisöjen kanssa kannattaa tehdä yhteistyötä yhteispalvelupisteissä. Julkisen hallinnon asiakaspalvelutehtäviä voivat hoitaa kuitenkin vain viranomaiset.
Työllistymistä edistävä monialainen yhteispalvelu on yhteistoimintamalli, jossa TE-toimisto, kunta ja Kela yhdessä arvioivat työttömien palvelutarpeet, suunnittelevat heille työllistymisen kannalta tarkoituksenmukaiset palvelukokonaisuudet sekä vastaavat työllistymisprosessiin etenemisestä ja seurannasta
Aiheesta muualla

Yhteispalvelu
Kuntaliitto - alueet ja elinkeinot