stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markus Wüthrich
Ura

Wüthrich pelasi 17-vuotiaana kaudella 1996–1997 SC Langnaussa A-junioreiden sarjaa ja edustusjoukkueen kanssa Nationalliga B:tä. Seuraavalla kaudella hän pelasi edelleen SC Langnaun A-junioreissa ja edustusjoukkueessa, mutta tämän lisäksi hän pelasi yhden pelin HC Ambrì-Piottassa Nationalliga A:ta.
Wüthrich pelasi SC Langnaussa Nationalliga A:ta kahden kauden ajan, kunnes siirtyi syksyllä 2000 Nationalliga B:n HC Ajoieen. Seuraavaksi Wüthrich siirtyi syksyllä 2003 Nationalliga A:n EHC Baseliin, jossa hän pelasi vuoteen 2009. Wüthrich ilmoitti kesällä 2009 lopettavansa ammattilaisuransa.
Wüthrich on koulutukseltaan automekaanikko.
Maunula (täsmennyssivu)

Maunula voi tarkoittaa seuraavia:
Maunula (ruots. Månsas), osa-alue Helsingissä
Maunulan peruspiiri, peruspiiri Helsingissä, käsittää Maunulan lisäksi myös Metsälän ja Pirkkolan
Maunula, Kärtsy Hatakan albumi vuodelta 2016
Sukunimi

Aatos Maunula (1906–1979), kenraaliluutnantti
Antero Maunula (1937–2014), eversti, Auvo Maunulan poika
Antero Maunula, päätoimittaja
Auvo Maunula (1907–1944), lentäjä ja Mannerheim-ristin ritari
Juhana Maunula (1819–1885), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Juhani Maunula (s. 1948), arkkitehti
Jyrki Maunula (1928–1998), toimittaja, pakinoitsija ja kirjailija
Kalevi Maunula (1926–2014), everstiluutnantti
Kirsti Maunula (o.s. Haavisto, 1935–2015), vaatesuunnittelija
Marko Maunula (s. 1966), historiantutkija ja professori
Maukka Maunula, punkrumpali
Mauri Maunula (1921–2024), lentokapteeni ja sotilaslentäjä, viimeinen elossa ollut Suomen sotien lentäjäveteraani
Miiro Maunula (s. 1992), salibandyn pelaaja
Miliam Maunula (1899–1948), vapaapainija
Tommi Maunula (1897–1955), jääkärimajuri
Valto Maunula (s. 1936), sähköteknikko ja kirjailija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Maunula”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sideshow Bob

| Robert Terwilliger (Sideshow Bob) |
| --- | --- |

Ensiesiintyminen:  ”Sankarin pää” (1. tuotantokausi)
Ääninäyttelijät:  Kelsey Grammer
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Mies
Hiukset:  Punaiset
Ikä:  39
Ammatti:  TV-klovni, myöhemmin monia ammatteja
Tärkeimmät sukulaiset:  Veli Cecil Vaimo Francesca Poika Gino Ex-vaimo Selma Bouvier
Robert Onderdonk Terwilliger, tunnetaan paremmin nimellä Sideshow Bob, on kuvitteellinen hahmo piirrossarjassa Simpsonit. Sideshow Bob on Hassu-klovnin entinen apulainen ja narsistinen psykopaatti, joka yrittää toistuvasti murhata Bart Simpsonin kostona aiempien suunnitelmiensa sotkemisesta. Bob on käytökseltään hienostunut, pitää itseään nerona ja rakastaa perinteistä korkeakulttuuria. Hahmon ääninäyttelijä on Kelsey Grammer.
Sideshow Bob esiintyy Simpsoneissa tyypillisesti enintään yhdessä jaksossa kullakin tuotantokaudella. Useimmiten hänen päämääränään on kosto Bartille tai koko Simpsonin perheelle ja joskus myös Hassulle. Toisinaan Bobilla on lisäksi jokin muu, usein suurudenhullu rikollinen suunnitelma. Hänen ovelat juonensa epäonnistuvat aina Bartin – ja joskus myös Lisan – neuvokkuuden ansiosta ja hän päätyy lopuksi aina nöyryytettynä takaisin vankilaan. Lukuisista yrityksistä huolimatta Sideshow Bob ei ole koskaan onnistunut tappamaan ketään.
Koska Kelsey Grammer tunnetaan myös Frasier Cranen näyttelijänä televisiosarjassa Frasier, on Sideshow-Bobille luotu sarjaan veli Cecil ja isä Bob Sr., joiden ääninäyttelijät David Hyde Pierce ja John Mahoney esittivät Frasierissa päähahmon veljeä ja isää Niles ja Martin Cranea.
Hahmon kuvaus

Sideshow Bobilla on valtava, palmun latvaa muistuttava punaisenruskea tukka, luihu olemus sekä kalpea ihonväri. Hänellä on luonnostaan klovnin kenkiä vastaavat suhteettoman pitkät jalkaterät. Hänellä on erinomainen lauluääni ja hän laulaa mielellään otteita Gilbertin ja Sullivanin opereteista. Poliittiselta näkökannaltaan hän on republikaani.
Toistuvassa kestovitsissä Bob astuu maassa olevaan haravaan, jolloin harava ponkaisee häntä naamaan, ja tämä toistuu yleensä monta kertaa peräkkäin, koska seuraavan askeleen kohdalla onkin uusi harava. Haravat on usein jätetty todella omituisiin paikkoihin. Saatuaan iskun haravan varresta kasvoihinsa Bob mumisee ja ääntelee ärsyyntyneesti hetken.
Tavatessaan Bartin Sideshow Bobilla on tapana sanoa pahaenteisesti matalalla äänellä ”Hello, Bart” (Hei, Bart). Bobin nähdessään kaikki Simpsonit huudahtavat aina yhteen ääneen ”Aaah! Sideshow Bob!”
17. kauden jaksossa ”Kosto on suloinen” ja 19. kauden jaksossa ”Kuolettava mainoskikka” Bobilla on italialainen vaimo Francesca (ääninäyttelijä Maria Grazia Cucinotta) ja tämän kanssa poika Gino (ääninäyttelijä Tress MacNeille), mutta heitä ei mainita muissa jaksoissa.
Tunnusmusiikki

Sideshow Bobilla on Simpsonien taustamusiikissa oma dramaattinen johtoaihe, joka kuullaan yleensä silloin kun hän ilmestyy ensi kerran näkyviin kussakin jaksossa, varsinkin jos kohtaus on pahaenteinen. Kyseessä oli alun perin ”Cape Fear” -jakson musiikillinen pääteema. Se on Simpsonien säveltäjän Alf Clausenin jäljitelmä vuoden 1962 jännityselokuvan Tuomitun kosto (Cape Fear) pääteemasta, jonka sävelsi kuuluisa elokuvasäveltäjä Bernard Herrmann.
Simpsonien hahmot
| --- | --- |
Simpsonit ja sukulaiset:   Homer Simpson  Marge Simpson  Bart Simpson  Lisa Simpson  Maggie Simpson  Abraham Simpson  Patty ja Selma Bouvier 
Kaupungin väkeä:   Ned Flanders  Maude Flanders  professori Frink  Barney Gumble  tohtori Hibbert  Lionel Hutz  pastori Lovejoy  Hans Moleman  Apu Nahasapeemapetilon  pormestari Quimby  tohtori Nick  Sarjakuvahemmo  Agnes Skinner  Cletus Spuckler  Moe Szyslak  poliisipäällikkö Wiggum 
Springfieldin ydinvoimala:   Montgomery Burns  Carl Carlson  Lenny Leonard  Waylon Smithers 
Perheet:   Simpsonin perhe  Flandersin perhe  Van Houtenin perhe 
Springfieldin ala-asteen henkilökuntaa ja oppilaita:   ylitarkastaja Chalmers  Jimbo Jones  Edna Krabappel  Otto Mann  Nelson Muntz  Martin Prince  Sherri ja Terri  rehtori Skinner  Milhouse Van Houten  Ralph Wiggum  talonmies Willie 
Julkkikset:   Kent Brockman  Hassu-klovni  Troy McClure  Rainier Wolfcastle 
Vakiokonnat:   Läski-Tony  Kang ja Kodos  Sideshow Bob  Snake 
Muut:   Jebediah Springfield  Pukin pikku apuri  Tikku ja Takku
Marrakech-Tensift-Al Haouz

| Marrakech-Tensift-Al Haouz |
| --- | --- |
 Marrakech-Tensift-Al Haouzin sijainti Marokossa.
 Koordinaatit: 31°37′N, 8°0′W 
Valtio:  Marokko
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Marrakech
Pinta-ala:  31 160 km²
Väkiluku (2004):  3 102 652
Marrakech-Tensift-Al Haouz (arab. مراكش تانسيفت الحوز‎) oli yksi Marokon 16 alueesta (ransk. région).
Vuonna 2015 Marrakech-Tensift-Al Haouziin liittyi Doukkala-Abdan alueen maakunnat Safi ja Youssoufia. Näin muodostui uusi Marrakesh-Safin alue.
Asukkaita alueella oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 3 102 652, joista ulkomaisia oli 4 141. Kotitalouksia oli 565 883. Vuoden 1994 väestönlaskennassa väkiluku oli 2 724 204. Marrakech-Tensift-Al Haouzin pääkaupunki oli Marrakech, ja pinta-alaa alueella oli 31 160 neliökilometriä.
Marokon keskiosassa sijaitseva Marrakech-Tensift-Al Haouz oli jaettu Marrakechin prefektuuriin sekä neljään provinssiin, jotka olivat Al Haouz, Chichaoua, El Kelaâ des Sraghna ja Essaouira. Prefektuuri ja provinssit on jaettu edelleen 213 kuntaan, joista 198 on maalaiskuntia (ransk. commune rurale) ja loput 15 kaupunkimaisempia (ransk. commune urbaine).
Marrakech-Tensift-Al Haouzin alueen pääkaupunki Marrakech on suosittu matkailukohde, jonka nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa Koutoubian moskeija, Ben Youssefin madrasa, saadidynastian haudat ja El Badin palatsi. Rannikolla sijaitsee puolestaan Essaouiran kaupunki, jonka medina kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marrakech-Tensift-Al Haouz Wikimedia Commonsissa
Simo Härkönen

Simo Härkönen (31. elokuuta 1906 Impilahti – 27. tammikuuta 2004 Porvoo) oli suomalainen juristi, joka toimi yli 30 vuotta  Karjalan Liitossa, muun muassa järjestön toiminnanjohtajana.
Henkilöhistoria

Simo Härkösen vanhemmat olivat opettaja Jaakko Härkönen ja Martta Niikko ja puoliso vuodesta 1934 Rosemarie Holsti, professori Östen Holstin tytär. Härkönen tuli ylioppilaaksi 1925 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1932, varatuomarin arvon hän sai 1938. Härkönen toimi Ruskealan ja Suistamon nimismiehenä 1933–1940, valtioneuvoston ylikirjaajana 1940–1946, Karjalan Liiton järjestösihteerinä ja lakimiehenä 1946–1958 ja toiminnanjohtajana vuodesta 1958. Härkönen, jolla oli useita luottamustoimia, työskenteli myös muun muassa Karjalaisen Viestin päätoimittajana 1953–1964. Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön asiamies Härkönen oli 1950–1958. Jatkosodassa hän toimi ensin jalkaväkijoukkueen johtajana ja sitten Impilahden sotilashallintopiirin päällikkönä. Musiikkimiehenä tunnettu Härkönen julkaisi muun muassa kaksi nuottivihkoa kanteleelle, samoin kuin useita musiikkialan ja muita tietoteoksia.
Julkaisuja

Karjalaisten laululipas, 1948, Simo Härkönen ym., kuvitus Aarne Nopsanen
Impilahti-kirja: Impilahden pitäjän historia- ja muistojulkaisu, 1950
Karjalaisten praasniekkojen pitojuhla, 1950
Runon kultaista Karjalaa, 1950, toim. Aleksanteri Aava, Simo Härkönen, Väinö Pärnänen, Toivo Rasilainen
Laatokankarjalainen järjestötyö kotimaakunnassa ja siirtolaisuudessa, 1956, julkaisussa Laatokan Karjalan nousun vuosikymmenet: Laatokan Karjalan henkisen ja taloudellisen kehityksen vaiheita 1880–1940,  ss. 258–265
Lauttasaaren säätiö 1945–1965: säätiön toimintaa ja olojen kehitystä Lauttasaaressa 20-vuotistaipaleella, 1965, Simo Härkönen, Rainer Artti
Paluu Suojärvelle ja olot siellä v. 1941–1944, 1966, julkaisussa Suojärvi 2, ss. 489–497
Karjalaisia kansanlauluja Impilahdelta, 1967
Laulu Sortavalalle, 1968, Simo Härkönen, Aune Tuomela
Impiranta-Säätiö Impilahtelaisten Seura 20 vuotta, 1969, toim. Simo Härkönen, Vilho Vuotila, Kyösti Littunen
Karjalaisia kansanlauluja Salmista, 1973
Karjalan musiikkiperintö, 1978, julkaisussa Wiipurilaisen osakunnan 325-vuotisjuhlajulkaisu, 11 (1978), ss. 54–61
Karjalaisia kansanlauluja Suistamolta, 1979
Helky kannel: sävellyksiä ja sovituksia kanteleyhtyeille, 1 & 2, 1980
Karjalaisia kansanlauluja Käkisalmen seudulta: Erkki Melartinin kokoelmista, 1983
Suistamon nimismiehen sotamuistelmat, 1984
Maanhankintaa ja jälleenrakennustyötä koskeva lainsäädäntö: pika-asutuslaki, 1984, julkaisussa Rakentamisen aika: asutus ja maanhankinta: maanhankintalain 40-vuotisjuhlajulkaisu, ss. 25–32
Itäkarjalaisia kansansävelmiä, 1987, Simo Härkönen, Ahti Sonninen
Karjalaisia kansanlauluja Johanneksen seudulta, 1990, Heimo Heimola, Simo Härkönen
Rajakarjalaisia kuorolauluja Salmin ja Suojärven murteella, 1991
Me Karjalan lapsia laulavia.. : kansanlaulujen keräystalkoot 1966–1992, 1993
Impilahden sotilaspiirin esikunnan toimintakertomus 8.8.1941–7.10.1944, 1999
Kirjallisuutta

Simo Härkönen, karjalainen aatteen ja toiminnan mies: 70 vuotisjuhlakirja, 1976, toim. Paavo Suoninen
Tarinoita, kokemuksia, kohtaloita, 1999, Simo Härkönen
Markus Wasmeier

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Markus Wasmeier |  Markus Wasmeier |  Markus Wasmeier |  |
Maa:   Saksa
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | suurpujottelu |  |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | supersuurpujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bormio 1985 | suurpujottelu |  |
|  Pronssia | Crans-Montana 1987 | supersuurpujottelu |  |
Markus Wasmeier (s. 9. syyskuuta 1963 Schliersee, Baijeri, Saksa) on uransa lopettanut saksalainen alppihiihtäjä, kaksinkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Wasmeier voitti olympiakultaa suurpujottelussa ja supersuurpujottelussa Lillehammerin olympialaisissa 1994. Maailmanmestaruuden hän voitti suurpujottelussa 1985 ja saavutti pronssia super-G:ssä 1987. Calgaryn olympialaisissa 1988 Wasmeier sijoittui syöksylaskussa kuudenneksi ja alppiyhdistetyssä seitsemänneksi. Neljä vuotta myöhemmin Albertvillen olympialaisissa hän oli syöksylaskun neljäs, alppiyhdistetyn viides ja super-G:ssä yhdeksäs. Hänen MM-saavutuksistaan löytyy lisäksi vielä kolme viidettä sijaa alppiyhdistetystä ja super-G:stä.
Wasmeier voitti urallaan yhdeksän maailmancupin osakilpailua, joista kuusi tuli super-G:stä, kaksi syöksylaskusta ja yksi alppiyhdistetystä. Lisäksi hän voitti super-G:n maailmancupin vuonna 1986.
Wasmeier lopetti uransa kauden 1993-1994 jälkeen. Hänet valittiin vuonna 1994 vuoden miesurheilijaksi Saksassa.
Osakilpailuvoitot

| Päivä | Paikka | Laji |
| --- | --- | --- |
| 9. helmikuuta 1986 |  Morzine | alppiyhdistetty |
| 9. helmikuuta 1986 |  Morzine | supersuurpujottelu |
| 16. maaliskuuta 1986 |  Whistler | supersuurpujottelu |
| 6. joulukuuta 1986 |  Val d'Isère | supersuurpujottelu |
| 11. tammikuuta 1987 |  Garmisch-Partenkirchen | supersuurpujottelu |
| 17. tammikuuta 1987 |  Wengen | syöksylasku |
| 10. tammikuuta 1988 |  Val d'Isère | supersuurpujottelu |
| 17. maaliskuuta 1991 |  Lake Louise | supersuurpujottelu |
| 11. tammikuuta 1992 |  Garmisch-Partenkirchen | syöksylasku |
Maunulan terveysasema

| Maunulan terveysasema |
| --- | --- |
 Maunulan terveysaseman sisäänkäynti.
Osoite:  Suursuonlaita 3 A, 00630 Helsinki
Sijainti:  Maunula, Helsinki
Koordinaatit:  60.2347°N, 24.9343°E
Valmistumisvuosi:  1984
Suunnittelija:  Arkkitehtitoimisto Kauria Turtola
Maunulan terveysasema
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maunulan terveysasema on Helsingin Oulunkylän kaupunginosan Maunulan osa-alueella sijaitseva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva terveysasema.
Maunulan terveysasema iltavalaistuksessa.
Maunulan terveysasema.
Vuonna 1984 valmistuneen osin yksi- ja osin kaksikerroksisen terveysasemarakennuksen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Kauria Turtola.
Terveysaseman vieressä toimii Suursuon sairaala (Suursuonlaita 3 B).
Aiheesta muualla

Helsingin terveysasemien yhteystiedot (hel.fi)
Michal Jedlička

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Michal Jedlička vuonna 2007. |  Michal Jedlička vuonna 2007. |  Michal Jedlička vuonna 2007. |  |
Maa:   Tšekki
Miesten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tampere 2001 | viesti |  |
Michal Jedlička (s. 19. syyskuuta 1973) on tšekkiläinen suunnistuksen MM-mitalisti. Hän edustaa kansainvälisellä seuratasolla suomalaista Tampereen Pyrintöä sekä kotimaassaan Dukla Libereciä.
Jedlička oli uransa huipulla vuosituhannen vaihteessa, jolloin hän suunnisti pronssia voittaneessa Tšekin joukkueessa yhdessä Michal Horáčekin, Radek Novotnýn ja Rudolf Ropekin kanssa Tampereen MM-kisoissa vuonna 2001.
Hänen uransa paras henkilökohtainen sijoituksensa MM-kisoista on vuoden 2003 Sveitsin MM-kisoissa, jolloin hän oli yhdeksäs.
Sansibarin sulttaanikunta

Sansibarin sulttaanikunta (engl. Sultanate of Zanzibar, arab. سلطنة زنجبار‎, swahiliksi Usultani wa Zanzibar) oli Itä-Afrikan rannikon ja Sansibarin saaret käsittänyt sulttaanikunta. Valtion perustivat omanilaiset arabit 1800-luvulla, kun aluetta hallinnut Oman jaettiin kahteen osaan Sansibarin sulttaanikunnan muodostuessa Omanin Afrikassa hallitsemista alueista. Sansibar oli pitkään paikallinen kaupan keskus. Vuosina 1890–1963 Sansibarin sulttaanikunta oli Britannian protektoraatti. Maa itsenäistyi perustuslaillisena monarkiana joulukuussa 1963, mutta vain kuukautta myöhemmin Sansibarin vallankumouksessa kommunistit syrjäyttivät sulttaanin, joka pakeni maasta. Maasta tuli Pemban ja Sansibarin kansantasavalta, joka liittyi huhtikuussa 1964 Tanganjikan tasavaltaan muodostaen nykyisen Tansanian. Nykyisin Sansibar on puoliautonominen osa Tansaniaa.
Historia > Arabit Itä-Afrikassa

Eteläisen Arabian niemimaan ja Persianlahden kauppiaat olivat pitkään harjoittaneet kauppaa Itä-Afrikan rannikolla ja islamin uskon saavuttua jotkin arabi- ja persialaiset kauppiaat alkoivat rakentaa linnoitettuja asutuskeskuksia alueen rannikoille ja saarille. Varhaisin tunnettu tällainen keskus sijaitsi Mendan saarella ja se on rakennettu 800-luvun paikkeilla. Sansibarille ja Pembaan rakennettiin todennäköisesti vastaavia keskuksia pian tämän jälkeen. Keskukset houkuttelivat myös paikallisia, mutta muslimit säilyttivät hallitsevan asemansa kaupankäynnissä. Kauppaa käytiin esimerkiksi norsunluusta, kullasta ja orjista.
Alueen kaupunkien rikkaudet ja etenkin kultakauppa houkutteli alueelle portugalilaiset, jotka pyrkivät syrjäyttämään kauppaa hallitsevat muslimit. Vuoden 1500 jälkeen heidän onnistuikin vallat koko Itä-Afrikan rannikko. Paikalliset eivät kuitenkaan hyväksyneet portugalilaisia vähällä. Yksi rannikon kauppakaupungeista Mombasa pyysi apua Portugalin karkottamiseksi Omanin sulttaanilta, joka oli onnistuneesti ajanut portugalilaiset Masqatista vuonna 1652. Omanilaisten valtasivatkin portugalilaisten linnoituksen Mombasassa vuonna 1699 ja ajoivat lopulta portugalilaiset koko Cabo Delgadon pohjoispuoliselta alueelta. Oman yritti vakiuttaa oman asemansa asettamalla tärkeimpiin kaupunkeihin kuten Mombasaan, Sansibarille, Lamuun, Pateen ja Kilwaan omia kuvernöörejään, mutta maan sisäiset ongelmat tekivät Omanin hallinnon tulevina vuosisatoina lähinnä näennäiseksi. Mombasan omanilaisesta Mazruin suvusta valitut kuvernöörit alkoivat lopulta levittää omaa valtaansa rannikon muiden kaupunkien ylle ja hylkäsivät Omanin nimellisenkin vallan etenkin sen jälkeen, kun Omanissa Busaidit nousivat valtaistuimelle.
Historia > Oman ja Sansibarin sulttaanikunnan synty

Said bin Sultan oli noussut Omanin sulttaaniksi Vuonna 1806 ja vuoteen 1814 mennessä hänen oli onnistunut vakauttamaan asemansa siten, että hänen oli mahdollista harkita Itä-Afrikan palauttamista tiukemmin Omanin käsiin. Tilaisuuden tähän tarjosi Mombasan ja toisen kaupungin Lamun välinen konflikti vuosina 1810–1812. Mombasa oli epäonnistuneesti yrittänyt asettaa Lamuun Mombasalaisen kuvernöörin, mutta hyökkäys oli synnyttänyt pelon tulevista hyökkäyksistä Lamussa. Lamu vetosi bin Sultaniin varuskunnan sijoittamiseksi kaupunkiin, johon tämä suostuikin vuonna 1813 saaden näin jalansijan muun rannikon valtaukselle. Bin Said sai sittemmin vähitellen ja eri tavoin alueen kaupunkeja haltuunsa Mombasalta, jonka hallitsijasuku voitettiin lopulta vuonna 1837, vaikkakin he vielä myöhemmin tulisivat osoittautumaan suureksi ongelmaksi. Oman oli näin saavuttanut alueen hallintaansa kokonaan ja levitti Mombasan jälkeen jälleen valtansa koko rannikon pituudelle Mogadishusta Cape Delgadoon.
Oleskeltuaan Itä-Afrikassa vuosien 1822–1839 välillä bin Said sai käsityksen alueen taloudellisesta merkityksestä ja sen mahdollisuuksista. Hän alkoi panostaa kaupankäyntiin alueella ja tätä tarkoitusta varten hän siirsi pääkaupunkinsa Omanista Sansibarille. Panostuksien ansiosta alueen karavaanireitit muuttuivatkin ja Sansibarista tuli huomattava alueellinen voimakeskus. Bin Sultanin kuollessa vuonna 1856 hänen hallitsemansa sulttaanikunta jaettiin kahteen osaan. Afrikkalaisen osan eli Sansibarin sulttaanikunnan valtaistuimelle nousi hänen poikansa Majid bin Said.
Historia > Sulttaanikunta ja ulkovallat

Veljensä Majid bin Saidin kuoltua vuonna 1870 vallan peri hänen veljensä Bargash bin Said. Sansibarin vaikutusvalta jatkoi vielä kasvuaan, mutta sitä alkoivat pian uhata eurooppalaisten suurvaltojen imperialistiset tavoitteet. Merkittäväksi heikkoudeksi osoittautui sulttaanikunnan riippuvaisuus Isosta-Britanniasta. Brittien hallitsema Intia oli sulttaanikunnan tärkein vientikohde ja britit näkivät Sansibarin pitkään vakauttavana voimana Itä-Afrikassa. Maiden suhteet eivät kuitenkaan olleet tasavertaiset ja britit sekaantuivat Sansibarin sisäisiin asioihin yhä enenevässä määrissä. Bargash ja häntä seuranneet sulttaanit Khalifah bin Said ja Ali bin Said pyrkivät kamppailemaan ulkovaltojen kasvavaa vaikutusvaltaa vastaan, mutta eivät voineet pysäyttää asioiden kehitystä, jonka veivät loppuunsa ulkopoliittiset kriisit.
Egyptin kediivikunnan kediivi Ismail pašša pyrki saamaan haltuunsa Itä-Afrikan rannikkokaupungit ja tämän esti vain brittien väliintulo. Toisen uhan muodosti Saksan keisarikunta, joka vuoden 1884 lopulla pyrki tekemään sopimuksia paikallisten hallitsijoiden kanssa ja uhkasi näin brittien asemaa alueella. Saksa ja Britannia sopivat lopulta Berliinin kongressissa rajoista tarkoitusta varten perustetun komission kautta. Sopimus syntyi marraskuussa 1886, jolla Sansibarin sulttaanin haltuun jäi vain noin 15 kilometrin pätkä mannermaan rannikkoa. Sulttaani myi lopulta tämänkin pienen kaistaleen Saksalle vuonna 1888. Lopullisesti Saksa luopui vaatimuksistaan Sansibariin ja Wituun vuonna 1890 saaden vastavuoroisesti Helgolandin saaren briteiltä. Vuonna 1890 Sansibarista tuli Ison-Britannian protektoraatti.
Historia > Protektoraatti, jälleenitsenäistyminen ja Sansibarin vallankumous

Britit sallivat sulttaanikunnan nimellisen olemassaolon edelleen oman valtansa alla. Sulttaanit olivat kuitenkin vain brittien konsulikenraalien keulakuvia. Brittien nimittämän sulttaani Hamoud bin Mohammedin valtakaudella brittien valta oli jo lähes täydellinen. Vielä vuonna 1896 bin Mohammedin serkku Khaled bin Thuwain valtasi kannattajineen sulttaanin palatsin ja nimitti itsensä sulttaanin paikalle. Britit osoittivat herruutensa 27. elokuuta samana vuonna. Bin Thuwain määrättiin antautumaan aamu yhdeksään mennessä ja kun tähän ei suostuttu, brittien sotalaivat avasivat tulen pakottaen Khaledin antautumaan vain ehkäpä maailman lyhyimmän, noin 38 minuuttia kestäneen konfliktin jälkeen. Maan itsenäistyessä Sansibarilla oli kolme kilpailevaa puoluetta. Zanzibar Nationalist Party (ZNP), Zanzibar and Pemba People’s Party (ZPPP) ja Afro-Shirazi Party (ASP). ZNP:n poliittinen ohjelma oli muotoiltu Egyptin pan-arabialaisten ja sosialististen aatteiden mukaan. Afrikkalaisia edustanut ASP oli perustettu vuonna 1957 ja ZPPP oli ASP:sta irtautunut puolue, jolla sanottiin olleen kommunistisia aatteita. Ensimmäisissä vapaissa vaaleissa vuonna 1957 ASP voitti selvän enemmistön, mutta vaaleissa vuonna 1961 ASP ja ZNP voittivat molemmat 11 paikkaa yhteensä 22:ta. Samana vuonna järjestetyissä uusissa vaaleissa ZNP ja ZPPP muodostivat liittouman, joka voitti paikoista 13. Vaalijärjestelmän takia ASP sai äänimääräänsä vähemmän paikkoja. ASP syytti muita puolueita vaalivilpistä ja syntyneiden mellakoiden aikana kuoli 68 henkilöä. Viimeiset itsenäisyyttä edeltäneet vaalit järjestettiin vuonna 1963 tulosten ollessa samat. Sansibarin sulttaanikunta jälleenitsenäisty Britanniasta 10. joulukuuta 1963. Sulttaanin arvoa piti hallussaan itsenäistymisen aikaan Jamshid bin Abdullah ja pääministerinä Muhammad Shamte Hamadi.
Sansibarin vallankumous syttyi 12. tammikuuta 1964, kun John Okello valtasi noin 300 kannattajan kanssa poliisiaseman ja heihin liittyi lopulta tuhansia maan afrikkalaisia. Tuhansia maan arabeja ja intialaisia tapettiin ja tuhannet muut pakenivat maasta. Pakenijoiden mukana oli maan sulttaani ja ASP:n Abeid Karumesta tuli valtionpäämies. Lokakuussa 1964 Sansibar liitettiin Tansaniaan.