stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilja Leonard Pfeijffer
Palkinnot ja tunnustukset

C. Buddingh'-Prijs 1999, teoksesta Van de vierkante man
Anton Wachter-Prijs 2002, teoksesta Rupert
Libris Literatuurprijs 2014, teoksesta La Superba
VSB Poëzieprijs 2016, teoksesta Idyllen
Suomennetut teokset

Grand Hotel Europa (Grand Hotel Europa), suom. Sanna van Leeuwen. Helsinki: Gummerus 2021 ISBN 978-951-24-1756-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilja Leonard Pfeijffer Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia 2  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Risto Piekka

Risto Piekka
Risto Hannu Juhani Piekka, (s. 3. toukokuuta 1948 Sammatti) on pitkäaikainen ammattijärjestöaktiivi, joka toimi vuosina 1999–2007 Akavan puheenjohtajana.
Piekka on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri.
Ura Akavassa

Risto Piekka on ollut pitkän linjan akavalainen: hän on työskennellyt Akavassa yli 35 vuotta. Pääsihteeri Piekka syrjäytti liittokokouksessa vuonna 1999 Mikko Viitasalon, erityisesti OAJ:n Erkki Kangasnimen ja Insinööriliiton Matti Viljasen tukemana. Piekkaa pidettiin jo aiemmin puheenjohtajakandidaattina, vaikka hän ei ollut edes ehdolla. Piekassa arvostettiin hyvää työmarkkinapolitiikan kokemusta ja kykyä tiivistää AKAVAn edunvalvontaa.
Julkisuudessa Akavaa ja Risto Piekkaa on syytetty jäämisestä taka-alalle ammattiyhdistysjulkisuudessa: lausuntoja ovat antaneet keskusjärjestöjohtajista Lauri Ihalainen SAK:sta ja Mikko Mäenpää STTK:sta. Akavalaisista julkisuudessa on ollut OAJ:n Erkki Kangasniemi. Suurinta arvostelua on kuitenkin tullut järjestön sisältä: palkkaerot ja tehtävien erilaisuus, edunvalvonnan hajautuminen muun muassa luokanopettajien (OAJ), lääkäreiden (Lääkäriliitto) ja insinöörien (Uusi Insinööriliitto) kesken on arvostelijoiden mukaan ollut sekavaa.
Risto Piekka työskenteli Akavassa vuodesta 1973, josta järjestöpäällikkönä vuosina 1981–1991, pääsihteerinä 1991–1999 ja tämän jälkeen puheenjohtajana 1999–2007.
Puoluetaustaltaan Piekka on kokoomuslainen.
Piekka on Sammattiseuran puheenjohtaja.
Petersin projektio

Gallin–Petersin projektion mukainen maailmankartta
Petersin projektio eli Gallin–Petersin projektio on lieriöprojektioiden ryhmään kuuluva karttaprojektio, jossa sekä leveys- että pituuspiirit näkyvät suorina viivoina ja joissa eri alueiden pinta-alat ovat oikeassa suhteessa.
Projektio on saanut nimensä James Gallin ja Arno Petersin mukaan. Vaikka James Gall oli käyttänyt tätä projektiota jo 1800-luvulla, Arno Peters esitteli sen 1970-luvulla omana keksintönään ja suositteli sitä käytettäväksi maailman­kartoissa. Hänen ehdotuksensa herätti laajaa keskustelua karttojen ja kartta­projektioiden vaikutuksesta ihmisten käsitykseen maailmasta. Petersin projektion mukaisia karttoja ilmestyy erityisesti Afrikassa.
Gallin-Petersin projektio näyttää lähellä päiväntasaajaa sijaitsevat kehitysmaat niiden todellisessa koossa ja korostaa näin kolmannen maailman maiden merkitystä. Esimerkiksi YK:n kehitysohjelma UNDP ja monet muut kehitysjärjestöt käyttävät kartoissaan Gallin-Petersin projektiota tuodakseen esille kolmansien maiden suuren koon. Aikaisemmin pohjoiset alueet suurempina näyttävä Mercatorin projektio vaikutti 400 vuoden ajan voimakkaasti ihmisten maailmankuvaan, minkä takia sitä kritisoitiin eurosentrismista ja kolonisaatioon vaikuttamisesta, kts. artikkeli miellealue.
Matemaattinen määritelmä

Petersin projektiossa maapallon piste, jonka leveys­aste on φ ja pituus­aste λ, kuvautuu tason pisteeseen, jonka suora­kulmaiset koordinaatit ovat
missä R on projektion pohjana käytetyn karttapallon säde. Yhtäpitävästi, pituus­yksikköä vaihtamalla, nämä koordinaatit voidaan yhtäpitävästi esittää muodossa
Projektio voidaan ajatella muodostettavaksi sijoittamalla maapallon ympärille lieriö, jota venytetään pituus­sunnassaan. Venytys­kerroin, jonka arvo on 2, erottaa Petersin projektion muista oikea­pintaisista lieriö­projektioista.
Ominaisuuksia

Petersin projektio on yksi monista oikea­pintaisista lieriö­projektioista, joita erottaa toisistaan vain vaaka­suoran ja pysty­suoran akselin suhde. Tämä suhde määrittelee projektion perus­leveys­piirin, jonka kohdalla olevien pienten alueiden muodot eivät vääristy, koska sen kohdalla kartan mittakaava on kaikkiin suuntiin sama. Ellei perus­leveys­piiriksi valita päiväntasaajaa, tällaisia perus­leveys­piirejä on kaksi, samalla etäisyydellä päivän­tasaajan kummallakin puolella. Gallin–Petersin projektiossa nämä ovat 45° pohjoista ja 45° eteläistä leveyttä. On muitakin saman­tapaisia oikea­pintaisille lieriö­projektioita, joille on annettu nimet.
| Nimi | Perusleveyspiirit N/S |
| --- | --- |
Lambertin oikeapintainen lieriöprojektio: Päiväntasaaja
Behrmannin projektio: 30°
Smythin projektio: 37°04′
Trystan Edwardsin projektio: 37°24′
Hobo–Dyerin projektio: 37°30′
Gallin–Petersin projektio: 45°
Balthasartin projektio: 50°
Historia ja nimet

Gallin–Petersin projektion esitteli ensimmäisenä James Gall vuonna 1855 British Association for the Advancement of Sciencen (BA) kokouksessa, jossa hän samalla esitteli kaksi muutakin karttaprojektiota. Hän nimitti sitä ”ortografiseksi” projektioksi, vaikka se on aivan eri asia kuin samanniminen taso­projektio. Hän julkaisi sen vuonna 1885 Scottish Geographic Magazinessa.
Sikäli kuin projektiota ennen vuotta 1973 lainkaan käytettiin, sitä nimitettiin Gallin ortografiseksi projektioksi.
Nimeä Gallin–Petersin projektio (engl. Gall–Peters projection) käytti tiettävästi ensimmäisenä Arthur H. Robinson American Cartographic Associationissa vuonna 1986 julkaisemassaan pamfletissa. Petersin kannattajat nimittävät sitä yleensä lyhyesti Petersin projektioksi. Hänen alulle­panemansa keskustelun osapuolet ovat vaihdellen käyttäneet siitä nimityksiä Gallin tai Petersin projektio, kunnes viime vuosina nimi Gallin–Petersin projektio on yleistynyt.
Petersin maailmankartta

Vuonna 1967 elokuvatuottaja ja historioitsija Arno Peters kehitti kartta­projektion, joka hänen tietämättään oli aivan sama kuin Gallin ortografinen projektio, ja vuonna 1973 hän esitteli sen ”uutena keksintönä”. Hän esitti sen parempana vaihto­ehtona nimenomaan Mercatorin projektiolle, joka oli alkujaan suunniteltu merikarttoja varten mutta oli tullut muutoinkin yhdeksi maailman­kartoissa yleisimmin käytetyistä projektioista. Mercatorin projektiossa saman­kokoiset alueet näkyvät sitä suurempina, mitä kauempana ne ovat päivän­tasaajasta, ja napoja lähestyttäessä mittakaava kasvaa siinä määrin, että siinä esimerkiksi Grönlanti näyttää Afrikkaa laajemmalta, vaikka todellisuudessa Afrikan pinta-ala on 14 kertaa niin suuri kuin Grönlannin. Koska suurin osa kehitys­maista on jokseenkin lähellä päivän­tasaajaa, nämä maat näyttävät Mercatorin projektion mukaisissa kartoissa liian pieniltä, minkä Peters otaksui johtaneen siihen, että niitä myös pidettiin vähemmän tärkeinä. Esittelemällään ”uudella” projektiolla nämä köyhät ja heikommat maat saatiin näkymään suhteellisesti oikean kokoisina. Tämän ajatuksen ovat huomioneet monet opetukselliset ja uskonnolliset tahot, joiden vaikutuksesta jotkin yhteis­kunnallisesti valveuteet ryhmät kuten Oxfam, National Council of Churches, New Internationalist magazine, ja Mennoniittojen keskuskomitea ovat ottaneet käyttöön Petersin projektion.
Petersin alkuperäisessä kuvauksessa projektiosta oli geometrinen virhe, jonka vuoksi perus­leveys­piirinä itse asiassa olivat 46°02′ pohjoista ja eteläistä leveyttä. Kuvaukseen liittyvästä tekstistä kuitenkin käy selville, että hänen oli tarkoitus valita perus­leveys­piireiksi 45° pohjoista ja eteläistä leveyttä, mikä tekee hänen projektionsa identtiseksi Gallin orto­grafisen projektion kanssa. Ero on kuitenkin merkityksettömän pieni.
Aiheesta muualla

The Size of the Matter – Times of India -lehden artikkeli siitä, miksi Gallin–Petersin projektion pitäisi olla yleisemmässä käytössä
Peters Projection vs. Mercator Projection (Arkistoitu – Internet Archive) – Gallin–Petersin projektion merkittävyyden arvostelua
Java-applet, jolla voidaan tarkkailla mittasuhteiden vääristymistä Gallin projektiossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Daily Mail, UK: Ten of the greatest maps that changed the world
Gallin–Petersin projektio ja muotojen muuntumista siinä kuvaavat Tissot’n indeksit.
Petersin projektion mukainen kartta, jonka oikea ja vasen reuna kulkevat Petersin ehdotuksen mukaisesti Beringinsalmen kautta, niin että koko Venäjä on kartan oikealla puolella.      Greenwichin kautta kulkeva isoympyrä on merkitty vihreällä, Beringinsalmen kautta kulkeva punaisella; viimeksi mainittu kulkee Firenzen kautta.
Pieni Katekismus (Strindberg)

Pieni Katekismus (ruots. Lilla katekes för underklassen) on August Strindbergin vuonna 1884 julkaisema pamfletti, jonka muoto ja viesti muistuttavat suuresti Karl Marxin Kommunistista manifestia.
Pieni Katekismus jakaantuu kolmeen pääkappaleeseen: yhteiskunta, yläluokan valheet ja yläluokan puheenparret alaluokan harhauttamiseksi. Ensimmäisessä pääkappaleessa selvitetään yhteiskunnan luonne, toisessa esitellään yläluokan keinoja alaluokan alistamiseksi ja kolmannessa puretaan yksitoista yläluokan yleisesti käyttämää sanontaa vallankumousta vastaan.
Esimerkiksi puheenparren neljä "Te yritätte vain päästä käsiksi rahoihin" osalta Strindberg toteaa: "Emme vain, vaan myös! Sillä raha on nykyisissä oloissa valtaa. Eikä yläluokkaa voida kukistaa ilman sitä valtaa".
Suomeksi teos ilmestyi vuonna 1981 Love Kirjojen kustantamana. Suomennos on Rauno Ekholmin.
Suomennos

August Strindberg. Pieni Katekismus. Suomentanut Rauno Ekholm. Love Kirjat 1981. ISBN 951-835-053-1
Peura

| Peura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Hirvieläimet Cervidae
Alaheimo::  Kauriit Capreolinae
Suku::  Peurat Rangifer  C. H. Smith, 1827
Laji::  tarandus
Kaksiosainen nimi
 Rangifer tarandus  (Linnaeus, 1758) 

Alalajit
 14 alalajia, katso teksti 
Katso myös
   Peura Wikispeciesissä   Peura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peura (Rangifer tarandus) on arktisella tundralla ja pohjoisella havumetsävyöhykkeellä useina alalajeina esiintyvä hirvieläinlaji. Se on Rangifer-suvun ainoa laji. Pohjois-Amerikassa villeinä eläviä alalajeja nimitetään karibuiksi. Kesytetystä peurasta käytetään nimitystä poro.
Levinneisyys

Peuran levinneisyysaluetta ovat Pohjois-Eurooppa, Siperia, Pohjois-Amerikan pohjoisosat ja Jäämeren arktiset saaret, mukaan lukien Grönlanti. Kotieläiminä pidettyjen porojen villiintyneitä jälkeläisiä elää lisäksi Islannissa, Pribilofsaarilla ja St. Matthewilla sekä myös eteläisellä pallonpuoliskolla Kerguelenilla ja Etelä-Georgialla. Etelä-Georgialla elävät 3 500 poroa tosin päätettiin hävittää vuosien 2012–2014 aikana, koska ne ovat vieraslajina uhka alueen alkuperäiselle luonnolle.
Alalajit

Euraasiassa eläviä peuran alalajeja kutsutaan peuroiksi, ja Pohjois-Amerikassa eläviä karibuiksi.
Peuran alalajit voidaan jaotella niiden elinympäristöjen ja sopeutumien mukaan kahteen ekologiseen tyyppiin: tundralla tai metsässä eläviin peuroihin. Toiset alalajit ovat sopeutuneet elämään havumetsissä, toiset puolestaan avoimessa arktisessa tundramaastossa. Metsissä on esimerkiksi paksumpi lumikerros kuin tundralla, joten siellä elävien peurojen pitkät jalat helpottavat lumessa liikkumista ja pitkä kuono jäkälän haistamista lumikerroksen alta. Kapeammat ja tiiviimmät sarvet helpottavat puuston seassa liikkumista, kun taas tundralla sarvet voivat kasvaa leveämmiksi.
Käsitys peuran alalajien määrästä on vaihdellut vuosien saatossa. Esimerkiksi vuoden 2005 vallitsevan tulkinnan mukaan alaljeja on 14:
Rangifer tarandus tarandus – tunturipeura ja siitä kesytetty poro (elää luoteisen Euraasian tundralla)
Rangifer tarandus buskensis (elää Euraasiassa)
Rangifer tarandus caboti (elää Kanadassa, kuuluu metsissä eläviin karibuihin)
Rangifer tarandus caribou – metsäkaribu (kuuluu metsissä eläviin karibuihin)
Rangifer tarandus dawsoni † (lukeutui tundralla eläviin karibuihin, on kuollut sukupuuttoon)
Rangifer tarandus fennicus – metsäpeura (elää Suomen ja Pohjois-Venäjän metsissä)
Rangifer tarandus groenlandicus, synon. R. t. granti (kuuluu tundralla eläviin karibuihin)
Rangifer tarandus osborni (elää Kanadan Brittiläsessä Kolumbiassa, kuuluu metsissä eläviin karibuihin)
Rangifer tarandus pearsoni (elää Venäjän Novaja Zemljalla)
Rangifer tarandus pearyi (elää Kanadassa arktisilla saarilla, kuuluu tundralla eläviin karibuihin)
Rangifer tarandus phylarchus (elää Mantsuriassa)
Rangifer tarandus platyrhynchus – huippuvuortenpeura (elää Huippuvuorten tundralla)
Rangifer tarandus sibiricus – tundrapeura tai Siperian tundrapeura (elää Pohjois-Siperian tundralla)
Rangifer tarandus terraenovae (kuuluu metsissä eläviin karibuihin)
Alalajit > Kuuden lajin taksonomia

Vuoden 2022 lopulla julkaistun geneettisen tutkimuksen mukaan peura pitäisi itsessään jakaa kuuteen eri lajiin, ja näistä osa edelleen alalajeihin:
Rangifer arcticus , "tunturikaribu"
Rangifer arcticus articus (Nunavutin ja Luoteisterritorioiden arktiset saaret Kanadassa ja läntinen Grönlanti lukuun ottamatta sen lounaisosaa)
Rangifer arcticus fortidens (Kanadan Kalliovuoriet)
Rangifer arcticus granti (Yhdysvaltain Alaskan läntinen osa ja siihen kuuluvat saaret)
Rangifer arcticus montanus (Columbia-vuoret - erityisesti Selkirk-, Purcell- ja Monashee-vuoret - Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa sekä Yhdysvaltain Washingtonissa, Idahossa ja Montanassa)
Rangifer arcticus osborni (Brittiläinen Kolumbia Kanadassa)
Rangifer arcticus pearyi (Nunavutin ja Luoteisterritorioiden arktiset saaret Kanadassa, lukuun ottamatta Baffininsaarta)
Rangifer arcticus stonei (Yhdysvaltain Alaskan eteläosien ja Kanadan Yukonin kaakkoisosan vuoristot)
Rangifer arcticus dawsoni † (eli Kanadan Kuningatar Charlotten saarilla, kuollut sukupuuttoon 1908)
Rangifer caribou , metsäkaribu
Rangifer caribou caribou (Koillis-Kanadan boreaaliset metsät)
Rangifer caribou caboti (Quebecin ja Labradorin pohjoisosat Kanadassa)
Rangifer caribou terranovae (Newfoundland Kanadassa)
Rangifer fennicus, metsäpeura
Rangifer fennicus fennicus (Suomi sekä Luoteis-Venäjä)
Rangifer fennicus valentinae (Ural-vuoristo Venäjällä ja Altai-vuoristo Mongoliassa)
Rangifer fennicus setoni † (eli Venäjän Sahalin-saarella, uskotaan kuolleen sukupuuttoon 2007, nykyisin alueella elää poroja)
Rangifer groenlandicus, "grönlanninpeura" (Grönlannin lounaisosissa)
Rangifer platyrhynchus, huippuvuortenpeura (Norjan Huippuvuoret)
Rangifer tarandus, tunturipeura
Rangifer tarandus pearsoni (Venäjän Novaja Zemljan ja Uuden-Siperian saaret, Wrangelinsaari)
Rangifer tarandus phylarchus (Kamtshatkan niemimaa Venäjällä)
Rangifer tarandus sibiricus (Siperia)
Rangifer tarandus tarandus (Norjan arktinen tundra ja Islannin Austfirðir) + siitä kesytetty poro (poronhoitoalueilla Fennoskandian tundrilla)
Rangifer tarandus eogroenlandicus † (eli itäisellä Grönlannilla, kuollut sukupuuttoon 1900)
Kirjallisuutta

Helle, Timo. Peuran ja poron jäljillä. Kirjayhtymä. 1982. ISBN 951-26-2311-0.
Leinonen, Antti. Peurasalolla. Forssan kustannus. 1989. ISBN 951-9026-08-8.
Montonen, Martti. Suomen peura. WSOY. 1974. ISBN 951-0-06261-8.
Pulliainen, Erkki ja Leinonen Antti. Petra: Karjalan peura. Tammi. 1990. ISBN 951-30-9483-9.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Rangifer tarandus:  Wikidata: Q39624  Wikispecies: Rangifer tarandus  ADW: Rangifer_tarandus  BOLD: 19364  CoL: 4RF6J  EoL: 328653  EPPO: RANFTA  Fauna Europaea: 305273  Fauna Europaea (new): e395089a-c23c-4df0-9b6c-a75194f9e34e  FEIS: rata  GBIF: 5220114  GISD: 1264  iNaturalist: 42199  IRMNG: 10453154  ISC: 66662  ITIS: 180701  IUCN: 29742  MDD: 1006306  MSW: 14200328  NatureServe: 2.103369  NBN: NBNSYS0000005183  NCBI: 9870  Observation.org: 79957  Open Tree of Life: 410153  Paleobiology Database: 51308  Paleobiology Database: 51308  TSA: 15422  WoRMS: 993630  Xeno-canto: Rangifer-tarandus  Laji.fi: MX.47636 
Cervus tarandus:  Wikidata: Q106448061  EUNIS: 11378  GBIF: 7536739  WoRMS: 993632  ZooBank: ACE38BD8-8520-40FE-AD3C-178CD4C2ADB5
Francesco Petrarca

Petrarca freskossa noin vuodelta 1450. Galleria degli Uffizi, Firenze, Italia. Andrea di Bartolo di Bargilla (noin 1423–1457).
Francesco Petrarca (20. heinäkuuta 1304 Arezzo – 19. heinäkuuta 1374 Arquà) oli italialainen runoilija, renessanssifilosofi ja humanisti. Häntä pidetään Danten ohella ”renessanssin isänä”. Myöhemmät humanistit pitivät Petrarcaa usein ensimmäisenä humanistina ja esikuvanaan.
Petrarcaa pidetään ensimmäisenä modernina runoilijana. Hän korosti yksilöllisyyttä. Ajattelussaan hän korosti erityisesti erilaisten viestintätaitojen tärkeyttä. Näihin taitoihin kuului esimerkiksi kielten opiskelu ja retoriikka. Muiden uusien humanistien tavoin Petrarcan ajattelu perustui suurelta osin antiikin kulttuuriin, mistä hän korosti erityisesti Platonia.
Elämä

Petrarca syntyi Arezzossa notaarin pojaksi. Hän vietti varhaislapsuutensa Incisan kylässä Firenzen lähellä. Mustat guelfit olivat karkottaneen hänen isänsä Ser Petraccon Firenzestä vuonna 1302 yhdessä Danten kanssa. Petrarca vietti suuren osan varhaisesta elämästään Avignonissa ja lähellä sijaitsevassa Carpentrasissa, johon hänen perheensä seurasi paavi Klemens V:tä, joka muutti sinne vuonna 1309 Avignonin vankeuden alussa.
Petrarca opiskeli Montpellierissä (1316–1320) ja Bolognassa (1320–1326), jossa hänen isänsä vaati häntä lukemaan lakia. Petrarca oli kuitenkin kiinnostuneempi kirjoittamisesta ja latinankielisestä kirjallisuudesta. Kun hänen isänsä kuoli vuonna 1326, Petrarca palasi Avignoniin, jossa hän työskenteli useissa kirkollisissa viroissa. Tämä työ mahdollisti sen, että hän saattoi käyttää paljon aikaa kirjoittamiseen. Petrarca nousi tunnetuksi ensimmäisellä laajamittaisemmalla teoksellaan Africa. Se on eeppinen latinankielinen teos, joka kertoo roomalaisesta kenraalista Scipio Africanuksesta.
Petrarca kruunattiin 1341 Roomassa poeta laureatukseksi. Hän oli ensimmäinen henkilö antiikin ajan jälkeen, joka sai tämän tittelin. Petrarca matkusteli laajalti Euroopassa ja palveli lähettiläänä. Hän oli tuottelias kirjeiden kirjoittaja, ja hänen ystäviinsä kuuluivat muiden muassa Giovanni Boccaccio ja Francesco Dionigi. Hän oli ensimmäisiä, jotka herättelivät uutta kiinnostusta antiikin Rooman ja Kreikan teksteihin. Matkoillaan hän keräsi murenevia latinankielisiä käsikirjoituksia. Muiden saavutustensa ohella hän toimitti latinankielisen Homeroksen käännöksen, ja löysi henkilökohtaisesti kokoelman Ciceron kirjeitä, joita ei ollut aiemmin tunnettu.
Kirjoituksessaan Nousu Ventoux’n vuorelle Petrarca kertoo kiivenneensä 26. huhtikuuta 1336 veljensä ja kahden palvelijansa kanssa Mont Ventoux’n (1 909 metriä) laelle. Tuohon aikaan ei ollut tavallista kiipeillä vuorille pelkästään huvin vuoksi. Niinpä päivämäärää pidetään alppikiipeilyn syntymäpäivänä ja Petrarcaa (Petrarca alpinista) lajin ”isänä”.
Myöhemmin elämässä Petrarca matkusteli Pohjois-Italiassa kansainvälisenä tutkijana ja runoilijadiplomaattina. Petrarcan kirkollinen ura ei mahdollistanut avioliittoa, mutta hänellä oli kaksi lasta naiselta tai naisilta joita jälkimaailma ei tunne. Poika Giovanni syntyi Avignonissa vuonna 1337 ja tytär Francesca Vauclusessa vuonna 1343. Giovanni kuoli ruttoon vuonna 1361. Francesca nai Francescuolo da Brossanon, joka nimettiin myöhemmin Petrarcan testamentin toimeenpanijaksi. Vuonna 1362, hieman Petrarcan tyttärentyttären Elettan syntymän jälkeen, he liittyivät hänen seuraansa Venetsiassa paeten kaikkialla Euroopassa riehunutta ruttoa. Toinen lapsenlapsi Francesco syntyi vuonna 1366, mutta kuoli ennen toista syntymäpäiväänsä.
Petrarca asettui noin vuonna 1367 Padovaan, jossa hän vietti lopun elämäänsä omistautuneena uskonnolliselle mietiskelylle. Hän kuoli Arquàssa Euganean kukkuloilla 19. heinäkuuta 1374.
Laura ja runous

Laura-nimisen naisen näkeminen Vuonna 1327 Sainte-Claire d’Avignonin kirkossa herätti hänessä elinikäisen rakkauden, josta hän kertoi 366 runoa käsittelevässä runokokoelmassaan Rime sparse (’Hajanaisia riimejä’). Petrarcan tyyliä kopioivat myöhemmän renessanssin runoilijat antoivat teokselle nimen Canzoniere (’Laulukirja’, suom. valikoima Sonetteja Lauralle). Runojen Laura on saattanut olla Hugues de Saden vaimo ja markiisi de Saden esiäiti Laura de Noves. Hänen on myös väitetty olleen keksitty tai salanimen takana oleva henkilö, erityisesti koska nimi ”Laura” on kielellisesti sukua runollisille ”laakereille” (laurel) joita Petrarca himoitsi. Petrarca kuitenkin itse kielsi tämän aina. Hänen tarjoamansa realistinen kuva eroaa trubaduurien ja minne-laulajien kliseisistä kuvauksista. Lauran läsnäolo tuottaa Petrarcalle suunnatonta iloa, mutta tunteiden yksipuolisuus aiheuttaa sietämättömän kaipauksen. Laurasta ei anneta täsmällisiä kuvauksia muuten kuin, että hän on ihastuttava katsella, vaaleahiuksinen ja käyttäytyy vaatimattomasti mutta arvokkaasti.
Lauralla ja Petrarcalla oli vain vähän jos lainkaan henkilökohtaisia yhteyksiä. Petrarcan Secretum-teoksen (suom. Salaisuuteni) mukaan Laura kieltäytyi siitä yksinkertaisesta syystä, että hän oli naimisissa toisen miehen kanssa. Petrarca kanavoi tunteensa rakkausrunoihin, jotka eivät olleet luonteeltaan ahdistelevia – hän osoitti kirjoituksissaan halveksuntaa miehille, jotka tavoittelivat naisia liian innokkaasti. Petrarca hioi ja täydellisti Lauralle osoitetuissa runoissaan siihen asti tuntemattoman sonettimuodon, ja petrarcalainen sonetti kantaa edelleen hänen nimeään.
Romantiikan ajan säveltäjä Franz Liszt sävelsi kolme Petrarcan soneteista (47, 104 ja 123) musiikiksi lauluäänelle, Tre sonetti del Petrarca, jotka hän myöhemmin siirsi soolopianolle osaksi sarjaa Années de pélerinage.
Teokset

Petrarca tunnetaan parhaiten italiankielisestä runoudestaan: tunnetuimpina Sonetteja Lauralle ja Trionfi (’Triumfit’). Petrarca oli kuitenkin myös innostunut latinantuntija ja kirjoitti suurimman osan teoksistaan latinaksi. Hänen latinankieliset teoksensa ovat moninaisia, ja niihin kuuluu tieteellisiä teoksia, itsetutkiskelevia esseitä, kirjeitä ja runoutta. Näihin kuuluvat teokset Salaisuuteni (Secretum), joka on hyvin henkilökohtainen, syyllisyydentuntoinen dialogi Augustinuksen kanssa; De Viris Illustribus (’Kuuluisista miehistä’), sarja moraalisia elämäkertoja; Rerum Memorandarum Libri, keskeneräinen tutkielma kardinaalihyveistä; De Otio Religiosorum (’Uskonnollisesta joutenolosta’) ja De Vita Solitaria (’Yksinäisestä elämästä’), jotka ylistivät mietiskelevää elämää; De Remediis Utriusque Fortunae (’Lääke onneen’), itsehoitoteos, joka säilytti suosionsa satoja vuosia; Itinerarium (’Petrarcan opas Pyhään maahan’), matkaopas; Carmen Bucolicum, kahdentoista bukolisen runon kokoelma; sekä keskeneräinen eeppinen teos Africa (suom.).
Petrarca julkaisi myös useita niteitä kirjeitään, joista osa oli kirjoitettu hänen kauan sitten kuolleille historiallisille ystävilleen, kuten Cicerolle ja Vergiliukselle, sekä joukon vastustajia – kuten opettajia, skolastikkoja ja ranskalaisia – kohtaan suunnattuja herjauksia. Petrarcan teosten tarkkoja kirjoitusaikoja ei tunneta, koska hänellä oli tapana muokata tekstejä usein jälkeenpäin.