stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moby Lines
Laivat > Nykyisin käytössä olevat laivat

| Kuva | Laiva | Lippuvaltio | Käyttöönotto | Bruttovetoisuus | Pituus | Leveys | Matkustajia | Ajoneuvoja | Nopeus | Reitti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|    | MS Bastia |  Italia | 1974 | 1 936GT | 75m | 13m | 400 | 100 | 18 solmua | Santa Teresa di Gallura—Bonifacio |
|  | MS Giraglia |  Italia | 1981 | 2 041GT | 75m | 13m | 400 | 100 | 18 solmua | Piombino - Cavo |
|   | MS Moby Ale |  Italia | 1990 | 3 937GT | 93m | 16m | 800 | 160 | 19,5 solmua | Piombino—Portoferraio |
|  | MS Moby Vincent |  Italia | 1990 | 12 108GT | 120m | 22m | 1600 | 570 | 17,5 solmua | Livorno—Bastia |
|  | MS Moby Baby |  Italia | 1996 | 4 016 GT | 101 m | 18 m | 1 100 | 100 | 19 solmua | Piombino—Portoferraio |
|  | MS Moby Love |  Italia | 1998 | 4 649 GT | 115 m | 19 m | 1 200 | 250 | 21 solmua | Piombino—Portoferraio |
|  | MS Moby Lally |  Italia | 2000 | 8 570 GT | 119 m | 19 m | 1 150 | 300 | 17,5 solmua | Piombino—Portoferraio |
|  | MS Moby Drea |  Italia | 2003 | 22 528 GT | 185 m | 27 m | 1 900 | 500 | 17,5 solmua | Livorno—Olbia Olbia—Genoa |
|  | MS Moby Otta |  Italia | 2006 | 22 528 GT | 185 m | 27 m | 1 900 | 500 | 27 | Genoa—Olbia |
|  | M/S Moby Tommy |  Italia | 2007 | 28 915 GT | 212 m | 25 m | 2 200 | 1 000 | 30 solmua | Civitavecchia—Olbia |
|  | MS Moby Aki |  Italia | 2005 | 36 284 GT | 175 m | 27 m | 2 200 | 750 | 29 solmua | Livorno—Olbia Piombino—Olbia |
|  | MS Moby Wonder |  Italia | 2001 | 36 093 GT | 175 m | 27 m | 2 200 | 750 | 29 solmua | Livorno—Olbia |
|  | MS Moby Corse |  Italia | 2010 | 19 321 GT | 152 m | 25 m | 1 200 | 450 | 21 solmua | Genoa—Bastia |
|  | MS Moby Dada | Italia | 2016 |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moby Lines Wikimedia Commonsissa
Moby Freedom -autolautta, joka myytiin suomalaiselle Eckerö Linelle, jonka omistuksessa se liikennöi reittiä Helsinki–Tallinna nimellä M/S Finlandia.
Miesten Superpesiksen kausi 2006

| --- | --- |
Järjestyksessä:  17
Joukkueita:  12
Runkosarja
Päiväys:  9. toukokuuta – 10. elokuuta
Voittaja:  Sotkamon Jymy
Lyöjäkuningas:  Jere Dahlström (Koskenkorvan Urheilijat)
Etenijäkuningas:  Henri Puputti (Nurmon Jymy)
Kärkilyöntikuningas:  Jani Komulainen (Sotkamon Jymy)
Paras pelaaja:  Jani Komulainen (Sotkamon Jymy)
Vuoden lukkari:  Jani Komulainen (Sotkamon Jymy)
Pudotuspelit
Päiväys:  13. elokuuta – 24. syyskuuta
Mestari:  Sotkamon Jymy
Hopeaa:  Pattijoen Urheilijat
Pronssia:  Puijon Pesis
Sarjakarsinta
Nousija(t):  Seinäjoen Maila-Jussit Jyväskylän Kiri
Putoaja(t):  Imatran Pallo-Veikot
Muut sarjat
Alempi sarja:  Ykköspesis
Naisten kausi:  Naisten Superpesis
   ← 2005  2007 →
Miesten Superpesiksen kausi 2006 oli Suomen Pesäpalloliiton järjestämän pesäpallon korkeimman sarjatason Superpesiksen 17. kausi. Kausi alkoi 9. toukokuuta ja päättyi 24. syyskuuta 2006.
Suomen-mestaruuden voitti yhden välivuoden jälkeen Sotkamon Jymy, jolle mestaruus oli 11:s Superpesiksessä ja 12:s Suomen-mestaruus yhteensä. Jymy kukisti loppuottelusarjassa Pattijoen Urheilijat 3–2. Puijon Pesis otti seurahistoriansa ensimmäisen mitalin kukistamalla kerrasta poikki -menetelmällä käydyssä pronssiottelussa hallitsevan mestarin Kiteen Pallo -90:n jaksoin 1–0.
Kauden päätteeksi sarjasta putosi Kouvolan Pallonlyöjät ja sen tilalle nousi Seinäjoen Maila-Jussit. Alun perin sarjapaikkansa säilyttänyt Imatran Pallo-Veikot kuitenkin luopui sarjapaikastaan lokakuussa 2006. Sen seurauksena sarjaan nousivat sekä Kouvolan Pallonlyöjät että Jyväskylän Kiri. Kouvola nousi Imatran ja Kouvolan välisten neuvotteluiden seurauksena. Jyväskylä taas nostettiin siksi, että Imatran luopuessa sarjapaikastaan olisi kilpailumääräysten perusteella vapautunut paikka kuulunut Superpesiskarsinnan viidenneksi sijoittuneelle Kirille. Näiden päällekkäisyyksien vuoksi kaudella 2007 sarjassa pelasi poikkeuksellisesti 13 joukkuetta.
Joukkueet

| Joukkue | Paikkakunta | Kotistadion | Perustettu | Pääsarjaan | Pelinjohtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hyvinkään Tahko | Hyvinkää | Pihkala | 1915 | 1975 | Stig Tainio |
| Imatran Pallo-Veikot | Imatra | Linnala | 1955 | 2006 | Jussi Viljanen |
| Joensuun Maila | Joensuu | Mehtimäki | 1958 | 2004 | Vesa Varonen |
| Kiteen Pallo -90 | Kitee | Rantakenttä | 1990 | 1990 | Pasi Varonen |
| Koskenkorvan Urheilijat | Ilmajoki | Sähkökoje Areena | 1945 | 1999 | Tero Lehtinen |
| Kouvolan Pallonlyöjät | Kouvola | KSS Energia Areena | 1931 | 2005 | Santeri Haipus |
| Nurmon Jymy | Nurmo | Hyllykallio | 1925 | 2004 | Jussi Järvinen |
| Oulun Lippo | Oulu | Raksila | 1955 | 1990 |  |
| Pattijoen Urheilijat | Raahe | Rännäri | 1928 | 1997 | Matti Iivarinen |
| Puijon Pesis | Kuopio | Puijon pesäpallostadion | 1999 | 2002 | Eero Pitkänen |
| Sotkamon Jymy | Sotkamo | Hiukka | 1909 | 1989 | Janne Vuorinen |
| Vimpelin Veto | Vimpeli | Saarikenttä | 1934 | 2004 | Jukka Liikala |
Sarjajärjestelmä

Runkosarjassa joukkueet oli jaettu kolmen joukkueen lohkoihin. Lohkojen sisällä pelattiin nelinkertainen sarja. Lisäksi pelattiin muiden yhdeksän joukkueen kanssa kaksinkertainen sarja. Kaikilla joukkueilla oli lisäksi kauden alussa yksi Finnair Stadionilla pelattu lisäottelu. Runkosarjassa pelattiin siis 27 ottelua joukkuetta kohden.
Runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta pelasi yksinkertaisen jatkosarjan, jonka neljä parasta etenivät pudotuspeleihin. Pudotuspelit ratkaistiin paras viidestä -järjestelmällä lukuun ottamatta pronssiottelua, joka ratkaistiin yhdessä ottelussa.
Runkosarjan neljä heikointa joukkuetta joutui karsimaan sarjapaikoista Ykköspesiksen neljää parasta joukkuetta vastaan Superpesiskarsinnassa. Myös Superpesiskarsinta pelattiin yksinkertaisena.
Sarjajärjestelmä > Lohkojako

Seuraavat joukkueet kohtasivat toisensa neljästi runkosarjassa:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lohko A Nurmon Jymy  Pattijoen Urheilijat  Sotkamon Jymy  |  Lohko B Joensuun Maila  Kiteen Pallo -90  Puijon Pesis  |  Lohko C Koskenkorvan Urheilijat  Oulun Lippo  Vimpelin Veto  |  Lohko D Hyvinkään Tahko  Imatran Pallo-Veikot  Kouvolan Pallonlyöjät  |
Runkosarja

| Sij>  | Joukkue | O | V | VS | HS | H | TJ | PJ | JE | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sotkamo | 27 | 12 | 7 | 5 | 3 | 242 | 126 | +116 | 55 | Jatkosarja |
| 2 | Raahe | 27 | 6 | 15 | 4 | 2 | 175 | 143 | +32 | 52 | Jatkosarja |
| 3 | Kitee | 27 | 9 | 10 | 4 | 4 | 177 | 124 | +53 | 51 | Jatkosarja |
| 4 | Kuopio | 27 | 6 | 12 | 6 | 3 | 181 | 142 | +39 | 48 | Jatkosarja |
| 5 | Nurmo | 27 | 5 | 9 | 5 | 8 | 212 | 165 | +47 | 38 | Jatkosarja |
| 6 | Hyvinkää | 27 | 7 | 4 | 8 | 8 | 188 | 183 | +5 | 37 | Jatkosarja |
| 7 | Oulu | 27 | 5 | 6 | 9 | 7 | 155 | 189 | −34 | 36 | Jatkosarja |
| 8 | Koskenkorva | 27 | 4 | 9 | 5 | 9 | 161 | 161 | 0 | 35 | Jatkosarja |
| 9 | Vimpeli | 27 | 1 | 11 | 6 | 9 | 149 | 197 | −48 | 31 | Superpesiskarsinta |
| 10 | Joensuu | 27 | 4 | 6 | 5 | 12 | 144 | 146 | −2 | 29 | Superpesiskarsinta |
| 11 | Kouvola | 27 | 2 | 7 | 7 | 11 | 138 | 182 | −44 | 27 | Superpesiskarsinta |
| 12 | Imatra | 27 | 0 | 5 | 2 | 20 | 113 | 227 | −114 | 12 | Superpesiskarsinta |
↑  Runkosarjassa pelattiin kaksinkertainen sarja, kaksi lisäottelua lohkojen sisällä ja yksi lisäottelu Helsingissä (27 ottelua).
↑  Sijoille 1–8 sijoittuneet etenivät jatkosarjaan.
↑  Sijoille 9–12 sijoittuneet pelasivat Ykköspesiksen neljää parasta joukkuetta vastaan Superpesiskarsinnan sarjassa säilymisestä.
Jatkosarja

Jatkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja. Runkosarjan kuusi parasta joukkuetta saivat hyvityspisteitä sijoituksensa perusteella (Sotkamo 6, Raahe 5, Kitee 3, Kuopio 2 ja Nurmo sekä Hyvinkää 1). Neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin.
|  #  |  Joukkue  |  O |  V  |  VS         |  HS       |  H  |  TJ     |  PJ  |  JE    |  P  |  Huomautukset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sotkamo  | 7 |  4 |  2 |  0 |  1 | 60 | 35 | +25 | 22 | Pudotuspelit |
| 2 | Kuopio  | 7 |  4 |  1 |  1 |  1 | 65 | 37 | +28 | 17 | Pudotuspelit |
| 3 | Raahe  | 7 |  3 |  1 |  1 |  2 | 64 | 30 | +34 | 17 | Pudotuspelit |
| 4 | Kitee  | 7 |  2 |  3 |  0 |  2 | 38 | 40 | -2 | 15 | Pudotuspelit |
| 5 | Nurmo  | 7 |  3 |  1 |  0 |  3 | 46 | 36 | +10 | 12 | - |
| 6 | Koskenkorva  | 7 |  0 |  3 |  2 |  2 | 47 | 73 | -26 | 8 | - |
| 7 | Hyvinkää  | 7 |  0 |  1 |  0 |  6 | 36 | 73 | -37 | 3 | - |
| 8 | Oulu  | 7 |  0 |  0 |  2 |  5 | 29 | 61 | -32 | 2 | - |
Pudotuspelit

Välieräparit muodostettiin jatkosarjan neljästä parhaasta joukkueesta siten, että sarjan voittaja kohtasi neljänneksi sijoittuneen ja toiseksi sijoittunut kolmanneksi sijoittuneen. Pudotuspelisarjojen voittoihin vaadittiin kolme osaotteluvoittoa paitsi pronssiottelussa, joka ratkaistiin yhdellä ottelulla.
Pudotuspelit > Pronssiottelu

| Puijon Pesis – Kiteen Pallo -90 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10. syyskuuta 2006 | Kuopio | Kitee | 1–0 (0–0, 2–1) | Raportti |
Kuopio voitti SM-pronssia jaksoin 1–0.
Pudotuspelit > Loppuottelu

| Sotkamon Jymy – Pattijoen Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10. syyskuuta 2006 | Sotkamo | Raahe | 2–1 (2–3, 6–1, 1–0) | Raportti |
| 16. syyskuuta 2006 | Raahe | Sotkamo | 2–1 (4–7, 2–1, 1–0) | Raportti |
| 17. syyskuuta 2006 | Sotkamo | Raahe | 2–0 (2–1, 10–2) | Raportti |
| 23. syyskuuta 2006 | Raahe | Sotkamo | 2–1 (3–2, 1–3, 0–0, 2–1) | Raportti |
| 24. syyskuuta 2006 | Sotkamo | Raahe | 1–0 (6–1, 1–1) | Raportti |
Sotkamo voitti Suomen-mestaruuden otteluvoitoin 3–2. Raahelle SM-hopeaa.
Superpesiskarsinta

Superpesiskarsinnassa Superpesiksen runkosarjan neljä heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta yksinkertaisessa sarjassa. Neljä parasta saivat oikeuden pelata Superpesistä kaudella 2007.
| Sij>  | Joukkue | O | V | VS | HS | H | TJ | PJ | JE | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Joensuu | 7 | 4 | 2 | 0 | 1 | 61 | 15 | +46 | 16 | Superpesikseen |
| 2 | Vimpeli | 7 | 3 | 3 | 0 | 1 | 55 | 34 | +21 | 15 | Superpesikseen |
| 3 | Imatra | 7 | 2 | 3 | 0 | 2 | 40 | 22 | +18 | 12 | Superpesikseen |
| 4 | Seinäjoki | 7 | 1 | 3 | 1 | 2 | 48 | 50 | −2 | 10 | Superpesikseen |
| 5 | Jyväskylä | 7 | 2 | 1 | 1 | 3 | 50 | 39 | +11 | 9 | Ykköspesikseen |
| 6 | Kouvola | 7 | 1 | 1 | 3 | 2 | 38 | 33 | +5 | 8 | Ykköspesikseen |
| 7 | Ulvila | 7 | 1 | 0 | 1 | 5 | 41 | 83 | −42 | 4 | Ykköspesikseen |
| 8 | Kankaanpää | 7 | 0 | 1 | 0 | 6 | 23 | 80 | −57 | 2 | Ykköspesikseen |
Imatran Pallo-Veikot kuitenkin vetäytyi sarjasta lokakuussa 2006 luovuttaen paikkansa Kouvolan Pallonlyöjille. Lisäksi Suomen Pesäpalloliitto nosti Superpesikseen Superpesiskarsinnan viidennelle sijalle sijoittuneen Jyväskylän Kirin sarjaan kilpailumääräysten perusteella.
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
: Sotkamon Jymy
: Pattijoen Urheilijat
: Puijon Pesis
4.: Kiteen Pallo -90
5.: Nurmon Jymy
6.: Koskenkorvan Urheilijat
7.: Hyvinkään Tahko
8.: Oulun Lippo
9.: Joensuun Maila
10.: Vimpelin Veto
11.: Imatran Pallo-Veikot
12.: Kouvolan Pallonlyöjät
Mohélin tähden ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Mohélin tähden ritarikunta (ransk. Ordre de l'Étoile de Mohéli) on Komoreihin kuuluvassa Mohélin saarella jaettava ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1851 saaren kuningatar Djoumbé Fatiman käskystä. Ranskalaiset siirtomaaisännät lakkauttivat ritarikunnan vuonna 1912.
Vuonna 1975 Mohélin saaren hallinto alkoi harkita ritarikunnan palauttamista. Tämä tehtiin kuitenkin vasta virallisesti vuonna 2005. Kunnianosoitusta myönnetään tunnustuksena saaren asukkaiden hyväksi tehdyistä ansioista. Mohélin kuvernööri toimii ritarikunnan suurmestarina.
Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:
suurristi
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
Mesa Verden kansallispuisto

Cliff Palace
| --- | --- |
Sijainti:  Colorado, Yhdysvallat
Lähin kaupunki:  Cortez, Colorado
Pinta-ala:  211 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Mesa Verde National Park 
Tyyppi:  Arkeologinen kohde, Yhdysvaltain kansallispuisto, kompleksi, kansallispuisto 
Perustettu:  29. kesäkuuta 1906
Luokitus:  National Register of Historic Places -luetteloitu kohde (d) (15. lokakuuta 1966), International Dark Sky Park (d) (2021) 
Kävijämäärä:  583 527 (2016)
Hallinto:  National Park Service
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mesa Verden kansallispuisto (engl. Mesa Verde National Park) on Coloradon osavaltioon Yhdysvaltoihin 29. kesäkuuta 1906 perustettu kansallispuisto, joka sijaitsee Montezuman piirikunnassa. Puisto on 211 km² laajuinen, ja sitä hallinnoi National Park Service. Kansallispuisto on kuulunut vuodesta 1978 lähtien Unescon maailmanperintöluetteloon. Mesa Verde on espanjaa ja tarkoittaa ”vihreää pöytää”.
Puisto on tunnettu erityisesti muinaisten pueblointiaanien rakentamista taloista ja kylistä. Kuuluisimmat näistä ovat luoliin ja kallionkielekkeiden alle rakennetut rakennukset. Kansallispuistossa sijaitsee Yhdysvaltain suurimmaksi oletettu ”kielekerakennus” Cliff Palace.
Maantiede

Mesa Verden kansallispuisto sijaitsee Coloradon lounaisosassa hiekkakiviylätasangolla, joka kohoaa yli 2 600 metriin. Alue viettää loivasti etelän suuntaan.
Virtauseroosio on leikannut tasangolle syviä kanjoneita, joiden väliin on jäänyt korkeita pöytävuoria, mesoja. Vesi on syönyt hiekkakivisten kallion seinämiin eri kokoisia koloja. Mesojen huipulla on tuulen kasaamia lössikerrostumia.
Mesa Verden alueen ilmasto on kuivahkoa, eikä se puiden vuosirengastutkimusten perusteella ole juurikaan muuttunut 1400-luvun jälkeen. Alueen eliöt ovatkin sopeutunutt puolikuivaan ilmastoon. Mesojen huipulla kasvaa mäntyjä ja katajia ja kanjonien pohjalla marunoita.
Historia > Pueblojen aikakausi

Pueblojen edeltäjät tulivat Mesa Verdeen noin vuonna 550. Heidät tunnettiin korintekijöinä, sillä he olivat taitavia siinä. Korintekijät olivat olleet aiemmin nomadeita, mutta tässä vaiheessa he alkoivat asettua aloilleen. Ensimmäiset rakennukset olivat kuoppataloja. He asuivat mesojen huipuilla, joissa he viljelivät maissia, papuja ja kurpitsoja.
Mesa Verden korintekijöiden kulttuuri kukoisti, ja alueen asukasluku kaksinkertaistui vuosien 700–850 aikana. Noin vuonna 750 he alkoivat tehdä taloja jo maanpinnalle. Niiden seinät oli tehty kepeistä ja mudasta. Arkeologit kutsuvat tätä vaihetta Pueblo I -kaudeksi. Hiekkakiveä käytettiin jo useammin, ja monien talojen eteen rakennettiin osittain maan alla olleita kivoja, jotka olivat todennäköisesti seremoniahuoneita.
Mesa Verde koki kuitenkin ensimmäisen romahduksensa kesken kukoistuskauden, kun väkiluku pieneni nopeasti vuosien 850–930 aikana lähelle nollaa. Väestö muutti etelään, muun muassa Chacon kanjonin alueelle. Vuonna 2008 julkaistun tutkimuksen mukaan ilmaston muuttumisella oli osuutensa asiaan. Sää oli noin vuoden 900 tienoilla niin viileää, että se teki maissin viljelystä riskialtista.
Mesa Verden väestö alkoi palata vuoden 930 jälkeen. Chacon kanjonista ja muilta etelän asuinpaikoilta muuttajat toivat mukanaan uudenlaisen rakennustyypin. Mesa Verden rakennuksia alettiin vuoteen 1000 mennessä muurata kivestä. Rakennukset olivat kaksi tai kolme kerrosta korkeita, ja ne olivat yhteydessä toisiinsa jopa 50-huoneisiksi yksiköiksi. Maanviljelystä oli tullut entistä merkittävämpi, ja suurin osa pöytävuorten huipusta oli vallattu maanviljelylle.
Pueblo-kulttuurin klassiseksi kaudeksi voidaan sanoa vuosia 1100–1300. Osa ihmisistä alkoi vuoden 1200 tienoilla muuttaa takaisin kallionaukeamiin. Syytä muutokseen ei tiedetä, mutta vuosina 1190–1270 rakennetut kalliorakennukset ovat Mesa Verden tunnetuimpia. Niihin kuuluvat muun muassa Cliff Palace ja Long House. Cliff Palace on Mesa Verden suurin kalliorakennelma, ja siinä saattoi asua ihmistäselvennä. Siihen oli rakennettu 217 huonetta ja 23 kivaa. Long Housessa oli 150 huonetta ja 21 kivaa. Suurimmassa osassa Mesa Verden kalliorakennelmista oli kuitenkin 1–5 huonetta. Väkiluku nousi alueella korkeimmillaan noin 5 000 ihmiseen.
Pueblot hylkäsivät Mesa Verden noin vuonna 1300. Syytä sille ei tiedetä, mutta taustalla saattaa olla kuivuus, epäonnistuneet sadot tai yhteiskunnalliset tai poliittiset ongelmat. Mesa Verdestä pueblot muuttivat etelään Arizonaan ja New Mexicoon.
Historia > Ensimmäiset tutkimukset

Ensimmäisenä eurooppalaisena Mesa Verden pöytävuorelle nousi 1859 geologi John Newberry. Vaikka hänen retkikuntansa ei tehnytkään arkeologisia löydöksiä, se käytti ensimmäisenä virallisesti nimeä Mesa Verde. Nimi tosin oli ilmeisesti jo silloin käytössä.
Valokuvaaja William Henry Jackson oli vuonna 1874 kuvaamassa Mesa Verden pohjoispuolella olevia vuoria, kun hän tapasi vanhan ystävänsä John Mossin, joka opasti Jacksonin Mesa Verdeen. Jackson otti ensimmäiset valokuvat Mesa Verden kallioasumuksista, ja ne olivat osaltaan tuomassa paikkaa julkisuuteen.
Paikallinen karjapaimen Richard Wetherill teki vuosina 1888–1892 veljiensä kanssa useita matkoja Mesa Verdelle ja keräsi arkeologista aineistoa. Wetherillit keräsivät ainakin kahdeksan erillistä kokoelmaa, jotka myöhemmin yhdistettiin ja myytiin eteenpäin.
Ruotsalainen Gustaf Nordenskiöld teki alueella puolestaan tutkimuksia vuonna 1891. Häntä pidetään ensimmäisenä tieteilijänä, joka tutki Mesa Verdeä. Hän keräsi noin 600 esinettä, jotka hän lähetti Ruotsiin ja jotka ovat nykyään Suomen kansallismuseossa. Hänen teoksensa The Cliff Dwellers of the Mesa Verde oli ensimmäinen laaja tieteellinen tutkimus alueesta.
Historia > Kansallispuistoksi

Kongressi sai helmikuussa 1901 ensimmäisen lakiehdotuksen Coloradon kallioasumusten kansallispuiston luomisesta. Kansallispuisto perustettiin lopulta 29. kesäkuuta 1906.
Smithsonian-instituutin arkeologi Jesse Walter Fewkes johti useita ensimmäisistä arkeologisista retkikunnista. Vuosina 1958–1965 Wetherill Mesan arkeologinen projekti oli Yhdysvaltain siihen asti suurin arkeologinen tutkimus. Siihen kuului kaivauksia, rakennusten tukemisia ja dokumentointeja.
Mesa Verden kansallispuisto valittiin 1978 Unescon maailmanperintöluetteloon. Unescon mukaan Mesa Verden muinaisjäännös todistaa pohjoisamerikkalaisten intiaanien muinaisesta perinteestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mesa Verden kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Puiston www-sivut
Kuvia kansallispuistosta
Richard A. Loederer : Intiaanien kallioasunnot, Suomen Kuvalehti, 20.12.1930, nro 51-52, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mesa Verde, Karjala, 14.08.1938, nro 216, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yhdysvaltain kansallispuistot
Acadia
American Samoa
Arches
Badlands
Big Bend
Biscayne
Black Canyon of the Gunnison
Bryce Canyon
Canyonlands
Capitol Reef
Carlsbad Caverns
Channel Islands
Congaree
Crater Lake
Cuyahoga Valley
Death Valley
Denali
Dry Tortugas
Everglades
Gates of the Arctic
Glacier
Glacier Bay
Grand Canyon
Grand Teton
Great Basin
Great Sand Dunes
Great Smoky Mountains
Guadalupe Mountains
Haleakalā
Hawaii Volcanoes
Hot Springs
Isle Royale
Joshua Tree
Katmai
Kenai Fjords
Kings Canyon
Kobuk Valley
Lake Clark
Lassen Volcanic
Mammoth Cave
Mesa Verde
Mount Rainier
North Cascades
Olympic
Petrified Forest
Pinnacles
Redwood
Rocky Mountain
Saguaro
Sequoia
Shenandoah
Theodore Roosevelt
Virgin Islands
Voyageurs
Wind Cave
Wrangell-St. Elias
Yellowstone
Yosemite
Zion
Unescon maailmanperintökohteet Yhdysvalloissa
Cahokia
Carlsbad Caverns
Chacon kanjoni
Everglades
Grand Canyon
Great Smoky Mountains
Hawaii Volcanoes
Independence Hall
Kluane / Wrangell-St. Elias / Glacier Bay / Tatshenshini-Alsek (Kanadan kanssa)
La Fortaleza ja San Juan National Historic Site
Mammoth Cave
Mesa Verde
Monticello ja Virginian yliopisto
Olympic
Papahānaumokuākea
Pueblo de Taos
Redwood
Vapaudenpatsas
Waterton Glacier (Kanadan kanssa)
Yellowstone
Yosemite
Cliff Palace.
Mesa Verden korintekijöiden kori.
Gustaf Nordenskiöldin ottama kuva Cliff Palacesta.
Jesse Walter Fewkes Mesa Verdessä 1910.
Anti-intellektualismi

Anti-intellektualismi on vihamielisyyttä älymystöä ja intellektualismia kohtaan. Julkisessa keskustelussa anti-intellektualistit esittävät itsensä tavallisen kansan edustajana ja poliittisen ja akateemisen elitismin vastustajina. Älymystön esitetään vieraantuneen tavallisen kansan asioista ja ongelmista.
Käännös suomeksi
Molukkienpitta

| Molukkienpitta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pitat Pittidae
Suku::  Pitat Pitta
Laji::  maxima
Kaksiosainen nimi
 Pitta maxima  Müller & Schlegel, 1845 
Katso myös
   Molukkienpitta Wikispeciesissä   Molukkienpitta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Molukkienpitta (Pitta maxima) on pittojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Molukkienpittaa tavataan Indonesiassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 25 700 km2. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Amy Frazier

| Amy Frazier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1972 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  175  cm
Paino:  63 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1990–
Palkintorahat:  3 460 799 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  13. (1995)
Turnausvoittoja:  8
Voitot/tappiot:  497–335
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  puolivälierät (1992)
Ranskan avoimet:  3. kierros (1995, 2001)
Wimbledon:  4. kierros (1991, 1992, 1996, 2004)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (1995)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  24. (1993)
Turnausvoittoja:  4
Voitot/tappiot:  200–225
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Amy Frazier (s. 19. syyskuuta 1972 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen oikeakätinen uransa päättänyt tennispelaaja. Hän voitti kahdeksan WTA-turnausta kaksinpelissä ja neljä nelinpelissä.
Frazier voitti kaksinpelin WTA-turnauksen Wichitassa 1989, Oklahomassa 1990, Luzernissa 1992, Los Angelesissa 1994, Tokiossa 1995 ja 1999, Hobartissa 2004 sekä Quebec Cityssä 2005. Grand Slam -turnausten kaksinpeleissä hän ylsi puolivälieriin Australian avoimissa 1992 ja Yhdysvaltain avoimissa 1995. Frazier lopetti uransa vuonna 2006. Hän asuu Michiganissa.
Annie-gaala 1991

Annie-gaala 1991 oli 19. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1991 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat

Pääluokkien voittajat lihavoituna:
Voittajat > Erinomainen työpanos animaatiossa

Ruth Kissane
Herbert Klynn
Bob Kurtz
Yuriy Norshteyn
Joe Siracusa
Voittajat > Winsor McCay -palkinto

Ray Harryhausen
Antony Selvanayagam

Antony Selvanayagam (s. 24. lokakuuta 1935 Bentong) on malesialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kuala Lumpurin hiippakuntaan (sittemmin arkkihiippakunta) 20. joulukuuta 1969. Hänet nimitettiin Kuala Lumpurin vihkipiispaksi sekä Giru Monsin titulaaripiispaksi 6. maaliskuuta 1980, ja piispaksi vihkiminen seurasi 1. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dominic Aloysius Vendargon, jota avustivat Anthony Soter Fernandez ja James Chan Soon Cheong.
Selvanayagam sai 2. heinäkuuta 1983 nimityksen Penangin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 7. heinäkuuta 2012.
Annukka Peura

Annukka Peura (s. 1968 Turku) on suomalainen runoilija.
Teoksia

Kaaoksen matkustaja : runoja. WSOY 1989
Erotus : runoja. WSOY 1995
Toimitustöitä

MOTMOT : elävien runoilijoiden klubin vuosikirja ; toimittajat Annukka Peura ja J. Koskelainen. WSOY 1996
Runoilevien naisten kaupunki : uutta ranskankielistä ruonoutta ; toimittaneet ja suomentaneet Marja Haapio, Kristina Haataja, Jouni Inkala, Annukka Peura, Helena Sinervo ja Anni Sumari. Tammi 2010