stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Velma Barfield
Elämä > Tausta

Barfield syntyi Etelä-Carolinan maaseudulla pienellä tupakka- ja puuvillatilalla. Hän oli yksi helluntailaisen perheen yhdeksästä lapsesta. Perhe oli vähävarainen. Barfield aloitti lapsena taskurahojen varastamisen isältään ja varasti sitten 80 Yhdysvaltain dollaria naapurilta. Teon paljastuttua isälle tämä pahoinpiteli tyttärensä. Tiettävästi Barfield ei tämän jälkeen lapsuutensa aikana enää näpistellyt. Nuoruusikäisenä hän joutui isänsä tekemän lapsen seksuaalisen hyväksikäytön uhriksi. Barfield lopetti koulunkäynnin 17-vuotiaana muuttaakseen pois kotoa high schoolissa tapaamansa poikaystävänsä Thomas Burken kanssa. Pariskunta avioitui ja sai kaksi yhteistä lasta. Perhe asui Parktonissa Pohjois-Carolinassa.
Barfield aloitti työskentelyn tekstiilialalla, mutta lopetti työnteon pian terveysongelmien johdosta. Hänelle tehtiin terveydellisen hätätilanteen johdosta hysterektomia. Vuonna 1965 Barfieldin mies joutui vakavaan auto-onnettomuuteen. Mies kärsi saamistaan vammoista johtuneista päänsäryistä ja muista vaikeista kiputiloista, joiden takia hän alkoi käyttää runsaasti päihteitä. Barfield itse alkoi käyttää klooridiatsepoksidia (Librium) ja diatsepaamia (Valium). Hän meni monille eri lääkäreille reseptejä hakemaan. Hän oli kärsinyt invalidisoivista selkäkivuista hysterektomian jälkeen ja jäi lääkeriippuvaiseksi.
Elämä > Läheisten kuolemat

Barfield muutti pois ja otti lapsensa mukaan riideltyään miehensä kanssa. Avioparin entinen yhteinen koti syttyi vuonna 1969 tuntemattomista syistä tuleen, jolloin mies kuoli savun hengittämisen seurauksiin. Lähteissä on ristiriitaisia tietoja siitä, tuhoutuiko koko rakennus samalla vai vasta joitain kuukausia myöhemmin syttyneessä uudessa tulipalossa.
Barfield asui lastensa kanssa tilapäisesti omien vanhempiensa luona. Kuukausia ensimmäisen aviomiehen kuoleman jälkeen hän alkoi seurustella Jennings Barfield -nimisen lesken kanssa. Pariskunta meni naimisiin elokuussa 1970. Avioliitossa kuitenkin riideltiin, ja Jennings Barfield kuoli sydäninfarktiin tai sydämen vajaatoimintaan 21. maaliskuuta 1971.
Toistamiseen leskeksi jääneenä Barfield palasi vanhempiensa asuntoon Fayettevilleen. Hänen isänsä kuoli hieman myöhemmin keuhkosyöpään. Kesällä 1974 hänen äitinsä Lillian alkoi kärsiä vakavista vatsakivuista, joiden takia tämä joutui sairaalaan. Oireet väistyivät ja äiti kirjattiin ulos sairaalasta. Saman vuoden joulukuussa äidin vatsakivut uusiutuivat. Äiti kiidätettiin sairaalaan, mutta todettiin kuolleeksi pari tuntia sairaalaan kirjaamiseen jälkeen. Sairaudesta ei asetettu diagnoosia eikä ruumiinavausta tehty. Rikosta ei epäilty. Barfield oli aloittanut myös uuden seurustelusuhteen, joka päättyi elokuussa 1974 seurustelukumppanin kuolemaan liikenneonnettomuudessa.
Elämä > Ensimmäinen vankeus ja kiinnijääminen murhasta

Vuonna 1975 Barfield vietti kuusi kuukautta vankilassa useiden väärien shekkien allekirjoittamisesta.
Vapauduttuaan Barfield aloitti työskentelyn vanhusten kotihoidossa. Hän kävi hoitamassa 94-vuotiasta Montgomery Edwardsia ja tämän 84-vuotiasta vaimoa Dollieta. Tammikuussa 1977 kuoli mies ja helmikuun 1977 loppupuolella vaimo. Barfield hoiti myös toista iäkästä pariskuntaa: John Henry ja Record Leetä. John Henry Lee kuoli kesäkuussa 1977, ja lääkärit totesivat kuoleman johtuneen vaikeasta vatsan infektiosta. Myöhemmin saman vuoden aikana Barfield muutti yhteen uuden miesystävänsä Stuart Taylorin kanssa. Pariskunnan osallistuessa helluntailaisten herätyskokoukseen Cumberlandin piirikunnassa mies alkoi valittaa vaikeaa vatsakipua. Hänet kirjattiin sairaalaan ja todettiin lähipäivinä kuolleeksi. Ruumiinavaus määrättiin tehtäväksi. Stuart Taylor oli saanut ennen kuolemaansa selville, että Barfield varasti häneltä ja väärensi shekkejä. Lähteissä on ristiriitaisia tietoja siitä, oliko Barfieldistä tehty nimetön ilmianto vai oliko hänen siskonsa kertonut hänen myrkyttäneen Taylorin ja muita ihmisiä.
Elämä > Pidätys, tuomio ja vankeusaika

Barfield pidätettiin, koska Stuart Taylorin elimistöstä löydettiin rotanmyrkystä peräisin olleita arseenijäämiä. Myös muita Barfieldin lähelle osuneita kuolemantapauksia alettiin tutkia tarkemmin, ja samanmerkkistä rotanmyrkkyä löydettiin vainajien elimistöistä. Barfield tunnusti neljä murhaa. Hänen tunnustamansa uhrit olivat äiti Lillian sekä kolme hänen hoitamaansa ikäihmistä. Sittemmin Barfield tunnusti myrkyttäneensä myös Stuart Taylorin. Hän kuitenkin kiisti kahden ensimmäisen miehensä – Thomas Burken ja Jennings Barfieldin – murhaamisen.
Barfield perusteli murhia tekemiensä rahavarkauksien peittelyllä. Hän kertoi halunneensa varastamalla rahoittaa lääkkeidenkäyttöään. Barfield todettiin syylliseksi Stuart Taylorin ensimmäisen asteen murhaan joulukuussa 1978. Oikeus näki rikoksessa raskauttavia asianhaaroja ja tuomitsi Barfieldin kuolemaan.
Vankeusaikanaan Barfield ryhtyi uudestisyntyneeksi kristityksi ja teki hengellistä työtä vankitovereidensa sekä vartijoiden parissa. Hän alkoi lähettää kirjeitä Pohjois-Carolinan kuvernööri Jim Huntille. Niissä hän vetosi vakaumukseensa lieventävänä asianhaarana, jonka hän katsoi voivan olla perusteena tuomion muuttamiseksi elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Barfield sai huomattavaa tukea kristityiltä eri puolilta Yhdysvaltoja. Tukijoiden joukossa olivat saarnaaja Billy Graham ja tämän vaimo Ruth Graham. Kuvernööri Jim Hunt ei kuitenkaan myöntänyt Barfieldille armahdusta. Barfield valitti myös Pohjois-Carolinan itäiseen piirioikeuteen. Teloitusta lykättiin tilapäisesti, mutta valitukset lopulta hylättiin.
Elämä > Kuolema ja jälkimaine

Barfield teloitettiin myrkkyruiskeella Raleigh'n keskusvankilassa 52-vuotiaana 2. marraskuuta 1984. Viimeiseksi ateriakseen hän nautti pussillisen Cheez Doodles -juustonaksuja ja Coca-Colaa. Barfieldistä tuli ensimmäinen myrkkyruiskeella Yhdysvalloissa teloitettu nainen. Hän oli ensimmäinen sitten vuoden 1962 Yhdysvalloissa teloitettu nainen.
Juuri ennen teloitustaan Barfield pahoitteli aiheuttamiaan vahinkoja. Hän kuoli todistajien mukaan rauhallisesti.
Laulaja-lauluntekijä Jonathan Byrd on Barfieldin tappamaksi epäillyn Jennings Barfieldin lapsenlapsi tämän ensimmäisestä avioliitosta. Byrdin laulu "Velma" käsittelee Barfieldin rikoksia.
Vinci (rakettimoottori)

| Vinci |
| --- | --- |
 Moottorin prototyyppi
Status:  Käytösssä
Ensilento:  9. heinäkuuta 2024
Suunnittelija:  Snecma, ArianeGroup
Valmistaja:  ArianeGroup
Alkuperämaa:   Ranska
Käyttötarkoitus:  Ariane 6, toinen vaihe
Hapetin:  LOX
Polttoaine:  LH2
Seossuhde:  6,1
Suorituskyky
Työntövoima (tyhjiö):  180 kN
Ominaisimpulssi (tyhjiö):  457,2 s
Kammiopaine:  60 bar
Koko
Pituus:  3,33 m
Halkaisija:  1,84 m
Massa:  550 kg
Vinci on uudelleenkäynnistettävä, kryogeeninen, nestemäistä polttoainetta käyttävä rakettimoottori, jota käytetään Ariane 6 -kantoraketin ylemmässä vaiheessa. Moottori voidaan käynnistää uudelleen jopa kolme kertaa, mikä sallii eri hyötykuorimen asettamisen eri kiertoradoille yhden lennon aikana, sekä palaamisen takaisin ilmakehään. Vincin alustava suunnittelu aloitettiin Ariane 5 ME -ohjelman yhteydessä. Moottorin ensimmäisiä testauksia suoritettiin vuosina 2006–2008 Euroopan avaruusjärjestön Future Launcher Preparatory -ohjelman puitteissa. Vuosien 2009 ja 2014 välisenä aikana moottoria kehitettiin Ariane 5 raketin seuraavan kehitysvaiheen ylemmän vaiheen moottoriksi, mutta vuonna 2014 kehitys päätettiin siirtää Ariane 6 kantoraketin kehitykseen, jonka toisen vaiheen moottorina Vinci toimii.
Vålerin kirkko (Innlandet)

| Vålerin kirkko Våler kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2015.
Sijainti:  Våler, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  2015
Suunnittelija:  Espen Surnevik
Materiaali:  puu, teräs
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vålerin kirkko (norj. Våler kirke) on kirkko Norjassa Innlandetin läänissä Vålerin kunnassa. Se on rakennettu puusta ja teräksestä ja valmistunut vuonna 2015. Sen 1800-luvun alussa valmistunut edeltäjä tuhoutui tulipalossa toukokuussa 2009.
Kuvia

Vanha kirkko vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vålerin kirkko (Innlandet) Wikimedia Commonsissa
Voimistelu kesäolympialaisissa 2020 – miesten joukkuekilpailu

Miesten voimistelun joukkuekilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 26. heinäkuuta 2021 Ariake Gymnastics Centressä.
Vladimir Smirnov

Vladimir Smirnov tai Vladimir Smirnoff voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Vladimir Smirnov (1875–1934), venäläinen liikemies, Smirnoff-votkatislaamon omistaja
Vladimir Smirnov (1876–1952), Suomessa ja Ruotsissa vaikuttanut bolševikki, yliopistonlehtori
Vladimir Smirnov (1887–1937), bolševikki ja neuvostoliittolainen poliitikko
Vladimir Smirnov (1887–1974), neuvostoliittolainen matemaatikko
Vladimir Smirnov (1954–1982), neuvostoliittolainen florettimiekkailija ja olympiavoittaja
Vladimir Smirnov (s. 1964), kazakstanilainen hiihtäjä ja olympiavoittaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vladimir Smirnov”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vladimir Smirnov (miekkailija)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vladimir Smirnovin hautamuistomerkki. |  Vladimir Smirnovin hautamuistomerkki. |  Vladimir Smirnovin hautamuistomerkki. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | floretti |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Moskova 1980 | kalvan joukkuekilpailu |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Clermont-Ferrand  1981 | floretti |  |
Vladimir Viktorovitš Smirnov  (ven. Влади́мир Ви́кторович Смирно́в, 20. toukokuuta 1954 – 27. heinäkuuta 1982) oli neuvostoliittolainen florettimiekkailija, joka vammautui kuolettavasti Roomassa pidetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa ottelussa tapahtuneessa onnettomuudessa.
Smirnov voitti vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa kultaa yksilö- ja hopeaa joukkuefloretissa sekä pronssia joukkuekalvassa . Seuraavana vuonna hän voitti myös floretin maailmanmestaruuden. Rooman maailmanmestaruuskilpailuissa seuraavana vuonna Smirnovin otellessa Länsi-Saksan Matthias Behriä vastaan tämän ase katkesi, ja tynkä tunkeutui Smirnovin maskin läpi tämän aivoihin. Smirnov kuoli saamiinsa vammoihin yhdeksän päivää myöhemmin. Smirnovin kuoleman jälkeen FIE tiukensi miekkailun turvamääräyksiä, minkä takia käyttöön otettiin aikaisempaa vahvemmat maskit ja uudet turvaterät.
Vladimir Sahnov

Vladimir Nikolajevitš Sahnov (s. 25. huhtikuuta 1961 Kamenka, Tselinogradin alue, Kazakstan) on entinen neuvostoliittolainen hiihtäjä. Hän saavutti vuosina 1987 ja 1988 MM- ja olympiahopeaa Neuvostoliiton viestijoukkueessa.
Reumatismista kärsinyt Sahnov aloitti hiihtouransa paikallisessa maatalousoppilaitoksessa opettajansa Albert Smaginin valmennuksessa. Vuonna 1979 Apatiitissa käydyissä Neuvostoliiton juniorimestaruuskilpailuissa hän saavutti sijat neljä ja kuusi ja pääsi nuorten maajoukkueeseen. Samana vuonna hän voitti Kazakstanin juniorimestaruuden. Seuraavana vuonna hän oli mukana voittamassa viestikultaa Euroopan sosialistimaiden välisissä kilpailuissa. Vuonna 1981 hän voitti juniorien Neuvostoliiton mestaruuden.
Sahnov ei kuitenkaan päässyt mukaan Neuvostoliiton miesten maajoukkueeseen ja häntä pyydettiin jo vaihtamaan ampumahiihtoon, kunnes maajoukkuevalmentaja vaihtui ja hän pääsi joukkueeseen. Seuraavana vuonna Sahnov täytti valmentajien odotukset voitettuaan 21-vuotiaana Neuvostoliiton mestaruuden sekä neuvostokansojen spartakiadit 50 kilometrin matkalla aikuisten sarjassa.
1984 Sarajevon olympialaisten 30 kilometrin kilpailuun Sahnov lähti matkaan alkupään lähtönumerolla. Kisan edetessä lumisade sankkeni ja Sahnov johti kilpailua vielä 60 maaliin tulijan jälkeen, mutta lopulta neuvostoliittolaiset Nikolai Zimjatov ja Aleksandr Zavjalov sekä ruotsalainen Gunde Svan etenivät mitaleille ja jättivät Sahnovin neljännelle sijalle. 1986 Sahnov voitti jälleen 50 kilometrin kuninkuusmatkan neljän vuoden välein järjestetyissä Neuvostoliiton kansallisuuksien spartakiadeissa.
1987 MM-kisoissa Sahnov oli mukana hopealle hiihtäneessä viestijoukkueessa yhdessä maanmiehensä Vladimir Smirnovin, Mihail Devjatjarovin ja Aleksei Prokurorovin kanssa. Vuotta myöhemmin Calgaryn olympialaisissa sama joukkue sijoittui jälleen hopealle.
Sahnov joutui lopettamaan uransa vuonna 1989 terveydellisten ongelmien vuoksi. Sittemmin hän toimi vuosina 1993–1999 Kazakstanin miesten hiihtomaajoukkueen päävalmentajana. Nykyisin hän asuu Kökşetawssa.
Ville Wallenius

| Ville Wallenius> Henkilötiedot.Muusikko |
| --- | --- |
Tyylilajit:  Power metal Hard rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Twilightning (1998–2009)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ville ”Wille W.” Wallenius on suomalainen kitaristi. Hän vaikutti power metal -yhtye Twilightningissa.
Diskografia > Albumit

Delirium Veil (2003)
Plague-House Puppet Show (2004)
Bedlam (2006)
Swinelords (2007)
Aiheesta muualla

Ville Walleniuksen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Ville Wallenius Discogsissa. (englanniksi)
Ville Wallenius Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Twilightning
| --- | --- |
Studioalbumit:   Delirium Veil  Plague-House Puppet Show  Swinelords 
Minialbumit:   Bedlam
Volvo V60

Volvo V60 on Volvon vuodesta 2010 lähtien valmistama ylemmän keskiluokan farmariauto. Sen sedan-korinen sisarmalli on nimeltään Volvo S60.
Volvo V60 I (2010–2018)

| Volvo V60 I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Malesia  Ruotsi
Valmistaja:  Volvo
Valmistusvuodet:  2010–2018
Korimalli:  5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Seuraaja:  Volvo V60 II
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Galaxy II Ford Mondeo III Ford S-Max I Land Rover Freelander 2 Volvo S60 II Volvo S80 II Volvo V70 III Volvo XC60 I
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volvo P3
Moottori:  R4 R5 R6
Iskutilavuus:  1,6–3,0 l
Teho:  120–306 hv
Polttoaine:  bensiini diesel hybridi
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 8-vaihteinen automaatti
Mitat
Pituus:  4 635 mm
Leveys:  1 865 mm
Korkeus:  1 484 mm
Ensimmäisen sukupolven V60 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2010. Rinnakkaismalli S60 oli esitelty aiemmin keväällä. Autot perustuvat samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi crossover-malli XC60.
Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä V60 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Autossa on vakiona City Safety -järjestelmä, joka auttaa välttämään hidasvauhtisia peräänajoja (nopeus enintään 30 km/h). Järjestelmä otettiin käyttöön jo aiemmin XC60-mallissa. City Safety jarruttaa autoa automaattisesti, jos kuljettaja ei reagoi ajoissa tilanteeseen, jossa edessä kulkeva ajoneuvo hidastaa äkkiarvaamatta vauhtiaan tai pysähtyy. Lisävarusteena oli saatavana myös jalankulkijoiden havaitsemisjärjestelmä automaattisella täysjarrutuksella.
V60:n bensiinimoottorit olivat 1,6-litrainen T3 (152 hv) sekä 2,0-litraiset T4 (190 hv), T5 (245 hv) ja T6 (306 hv). Dieselvaihtoehdot olivat puolestaan 2,0-litraiset D2 (120 hv), D3 (150 hv), D4 (190 hv) ja D5 (225 hv). Nelivetoisessa AWD-mallissa D4-moottori on 2,4-litrainen ja varustettu aina kuusiportaisella automaattivaihteistolla. T5:ssä, T6:ssa sekä D5:ssä on kahdeksanportainen automaatti. Muiden moottorien yhteydessä on kuusivaihteinen manuaali- tai automaattivaihteisto.
V60:sta esiteltiin myös maastokelpoisempi Cross Country -malli. Siinä on korkeampi maavara, neliveto ja koria suojaavia muoviosia. Moottorivaihtoehdot Cross Countryssa olivat T5 (245 hv), D3 (150 hv) ja D4 (190 hv), jonka sai myös nelivetoisena. Vaihteistot olivat samat kuin normaaleissa V60-malleissa.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2013 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut V60. Ajovaloihin tehtiin muutoksia ja ne olivat nyt yksiosaiset, kun aiemmin päiväajovalot olivat omassa valaisimessaan varsinaisen ajovaloumpion ja etusäleikön välissä. Etusäleikön kromikehys jätettiin pois, ja vaakasuuntaisten ripojen määrä muuttui kolmesta neljään. Etupuskurin visuaalista ilmettä muutettiin keskiosan ilmanottoaukon korostetummalla muotoilulla.
Volvo V60 II (2018–)

| Volvo V60 II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi
Valmistaja:  Volvo
Valmistusvuodet:  2018–
Korimalli:  5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Volvo V60 I
Teknisesti samankaltaisia:  Lynk & Co 09 Polestar 1 Volvo S60 III Volvo S90 Volvo V90 Volvo XC60 II Volvo XC90 II
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volvo SPA
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 8-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven V60 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2018. Se perustuu samalle SPA-pohjalevyrakenteelle kuin muun muassa toisen sukupolven XC60 ja noudattaa muotoilussaan samoja piirteitä kuin suurempi V90-malli. Edeltäjäänsä verrattuna uusi V60 kasvoi pituutta lähes 13 senttimetriä. 529-litrainen tavaratila puolestaan on 99 litraa aiempaa suurempi.
Vuoden 2018 Euro NCAP -kolaritestistä V60 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
V60 Cross Country esiteltiin syksyllä 2018. Maavara on 75 millimetriä normaalia korkeampi ja neliveto on aina vakiona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo V60 Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin Volvo V60.
Volvo V60 Cross Country
Volvo V60 Cross Country
Walkin’ the Back Streets

| Walkin’ the Back Streets Little Milton |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1972 ja 1974 Memphisissä
 Julkaistu: 1981
 Formaatti: LP-levy
 Tuottaja(t): Ed Michel
 Tyylilaji: blues, soul
 Kesto: 39.00
 Levy-yhtiö: Stax Records
Walkin’ the Back Streets (levyetiketissä Walking) on yhdysvaltalaisen kitaristi ja laulaja Little Miltonin albumi vuodelta 1981.
Äänitykset on kuitenkin tehty vuosina 1972 ja 1974 Memphisissä. Kappaleet ovat ennenjulkaisemattomia lukuun ottamatta levyn ensimmäistä kappaletta "Walking the Back Street and Crying".
Se on alun perin julkaistu singlenä (Stax 0124). Tämä pitkäkestoinen kappale oli alkujaan vielä minuutin verran pitempi, sillä siitä poistettiin Miltonin kitarasooloa. Singlen toisena kappaleena oli tälläkin albumilla versioitu "Before the Honeymoon". Lisäksi albumi sisältää Miltonin versioita tunnetuista blues- ja soulbluesklassikoista.
Albumin on tuottanut Ed Michel. Alkuperäinen tuotanto on Staxin henkilökunnan. Remiksauksen on tehnyt Allen Sudduth ja masteroinnin George Horn Berkeleyn Fantasy-studioilla.
Kansitaiteesta on vastannut Phil Carroll.
Levy-yhtiön osoite on ollut Stax Records, Tenth and Parker,
Berkeley, California 94710.
Kappaleet

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
| Sivu 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Walking the Back Streets and Crying | Sandy Jones | 6.18 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Before the Honeymoon | Banks, Hampton, Jackson | 3.27 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Somebody’s Tears | Denise LaSalle | 3.47 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Blue Monday | Malone, Caple | 5.43 |  |  |  |  |  |  |
Kappaleet: 1. East/Memphis Music/South Memphis Music – BMI 2. East/Memphis – BMI 3. Ordena Music – BMI 4. Duchess Music – BMI
| Sivu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Married Woman | Ghee, Rice | 3.54 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Eight Men and Four Women | D. Malone | 5.02 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Open the Door to Your Heart | Eubanks, Elbert | 3.58 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Letter Full of Tears | Don Covay | 3.40 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Bet You I’ll Win | Barry DeSpencer | 3.11 |  |  |  |  |  |  |
Kappaleet: 1. East/Memphis Music/Wild Rice Music – BMI 2. Duchess Music – BMI 3. Hudson Bay Music – BMI 4. Abkco Music – BMI 5. Despen Music – BMI
Kappaleista aikaisemmin julkaistuja singleversioita:
"Blue Monday": James Davis (Duke 368)
"Eight Men and Four Women": O. V. Wright (Backbeat 580)
"Open the Door to Your Heart": Darrell Banks (Revilot 201)
"Letter Full of Tears": Gladys Knight & the Pips (Furry 1054)
Muusikot

Little Milton – laulu, kitara
Willie Hall – rummut
Bobby Manuel – kitara
William Murphy – basso
Lester Snell – kosketinsoittimet
Michael Toles – kitara
David Weatherspoon – basso
sekä The Memphis Horns.
William Russell Houck

William Russell Houck (26. kesäkuuta 1926 Mobile, Alabama – 9. maaliskuuta 2016 Jackson, Mississippi) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mobilen hiippakuntaan 19. toukokuuta 1951 ja nimitettiin Jacksonin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Alexanumin titulaaripiispaksi 28. maaliskuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Eduardo Martínez Somalo.
11. huhtikuuta 1984 Houck sai nimityksen Jacksonin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 5. kesäkuuta. Hän jäi eläkkeelle 3. tammikuuta 2003.
William Russell

William Russell voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Sir William Howard Russell, irlantilainen sotakirjeenvaihtaja
William Huntington Russell, yhdysvaltalainen liikemies ja poliitikko
William Russell Houck, yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”William Russell”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Volhov

Volhov voi tarkoittaa seuraavia:
Olhavanjoki, ven. Волхов
Olhava, ven. Волхов, Olhavanjoen varrella sijaitseva kaupunki
S-75:n, neuvostoliittolaisen ilmatorjuntaohjuksen kehitysversio
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Volhov”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vetokone

Höyrykäyttöisten vetokoneiden työnäytös
Vuonna 1916 rakennettu John Fowler & Co. -höyrytraktori.
Vetokone tai maantieveturi tarkoittaa omavoimaisesti liikkuvaa höyrykonetta, joita käytettiin raskaiden kuormien siirtämiseen maanteitse, peltojen kyntämiseen tai voiman tuottamiseen halutussa kohteessa. Lisäksi vetokoneita on muutamissa tapauksissa käytetty matkustajien kuljetukseen kaupungeissa. Vetokoneet olivat yleisimmin käytössä 1800-luvulta polttomoottorin yleistymiseen saakka 1900-luvun alkupuolella.
Pyörillä varustettua höyrykonetta nimitetään yleisesti lokomobiiliksi. Vetokone mielletäänkin erääksi lokomobiilityypiksi, mutta on erotettu itsenäisesti liikkumaan kykenemättömästä tavallisesta lokomobiilista liikuntakykynsä vuoksi. Tavalliset lokomobiilit, joita siirettiin pyöriensä varassa eri paikkoihin hevosten vetäminä, olivat aikanaan vetokoneita huomattavasti yleisempiä.
Nimen alkuperä

Vetokoneiden yleisnimitys on useissa kielissä vastaavanlainen: saksaksi Zugmaschine ja englanniksi traction engine. Samaa alkuperää on latinan sanasta trahere (suom. vetää) juontuva traktori. Useimmat vetokoneet olivatkin käytännössä höyrytraktoreita ja nykyisten traktorien edeltäjiä. Maantiekäytössä olleita laitteita kutsuttiin termillä road locomotive eli maantieveturi. Tällä pyrittiin erottamaan nämä laitteet rautatiekäytössä olleista junanvetureista (locomotive), varsinkin kun molempien käyttövoimana oli höyrykone.
Maantiellä liikkuvaa vetokonetta kutsuttiin englannin kielessä myös nimillä road tractor tai prime mover. Nämä nimitykset ovat yhä käytössä brittienglannissa ja tarkoittavat nykyään puoliperävaunun vetämiseen tarkoitettua ajoneuvoa eli rekkaveturia. Myös termi ballast tractor tarkoittaa raskaiden kuljetusten vetämiseen tai työntämiseen tarkoitettua ajoneuvoa, joka ei varsinaisesti kanna taakkaa. Saksan kielessä termi Zugmaschine tarkoittaa vastaavalla tavalla traktorimaista vetokonetta, raskaiden kuljetusten vetoautoa tai rekkaveturia.