stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pitkä yö
Tuotanto

Jaksoa kuvattiin Pohjois-Irlannissa öisin useiden viikkojen ajan. Kuvauksia vaikeuttivat kylmä sää, kaksi myrskyä sekä se, että sarjaa kuvattiin ympäri vuorokauden: samoissa lavasteissa kuvattiin päiväsaikaan seuraavaa jaksoa ”Sukunsa viimeiset”, minkä vuoksi lavasteita piti vaihdella jatkuvasti vuorokaudenajan mukaan. Lopuksi kuvattiin vielä noin kahden kuukauden ajan päiväkuvauksia studiossa. Näyttelijä Iain Glen, joka oli ollut mukana sarjassa ensimmäisestä jaksosta lähtien, kuvaili jakson kuvauksia koko tuotannon epämiellyttävimmäksi kokemukseksi.
»En usko ihmisten tajuavan, mitä yhdentoista viikon jatkuvat yökuvaukset tekevät ihmisen keholle ja aivoille. Se romuttaa elintoiminnot ja ajattelun. Olimme märkiä ja likaisia ja kylmissämme ja teimme kaikkea yhä uudelleen ja uudelleen, niin että siitä tuli kaikille osastoille kaikkien kahdeksan tuotantokauden vaikein juttu. - - Kuinka Miguel [Sapochnik] onnistui pitämään sen kaiken koossa – en käsitä sitä.» 
(Iain Glen)
Talvivaaran lavastetta laajennettiin jaksoa varten lähes kolminkertaiseksi. Koska ohjaaja Miguel Sapochnik pelkäsi pitkien toimintaosuuksien käyvän katsojille tylsäksi, hän pyrki sisällyttämään jaksoon eri lajityyppejä, kuten kauhua, jotta kerronnan rakenteeseen tulisi vaihtelua.
Yön kuninkaan kukistajaksi harkittiin käsikirjoitusvaiheessa useita eri vaihtoehtoja, kuten Sandor ”Hurtta” Cleganea, mutta lopulta David Benioff ja D. B. Weiss päätyivät Arya Starkiin. He ovat perustelleet päätöstä muun muassa sillä, että Aryalla oli hallussaan valyrialaisesta teräksestä valmistettu tikari, joka oli ollut mukana sarjassa ensimmäisistä jaksoista lähtien. Lisäksi hahmon juonikuvioihin oli kuulunut repliikkejä, joiden koettiin ennustavan yhteenottoa Yön kuninkaan kanssa: Arya esimerkiksi toteaa toisella tuotantokaudella, että ”kenet tahansa voi tappaa”. D. B. Weissin mukaan Arya ”on se hahmo, jota Yön kuningas ei ottanut huomioon”. Ensimmäisten kausien repliikkeihin vetoamista on kuitenkin pidetty esimerkkinä retroaktiivisesta juonijatkumosta, sillä käsikirjoittajilla ei vielä tuolloin ollut aavistustakaan siitä, kuka Yön kuninkaan surmaisi.
Aiheesta muualla

”The Long Night” Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elsa Respighi

Elsa Respighi, o.s. Olivieri-Sangiacomo, (24. maaliskuuta 1894 – 17. maaliskuuta 1996) oli italialainen säveltäjä ja mezzosopraano. Hän oli Ottorino Respighin oppilas ja vaimo.
Respighi syntyi Roomassa ja meni 1919 naimisiin viisitoista vuotta vanhemman sävellyksenopettajansa Ottorinon kanssa.
Respighille opetti pianonsoittoa Giovanni Sgambati sekä harmoniaa ja kontrapunktia Remigio Renzi.
Kun Ottorino Respighi kuoli 1936, häneltä jäi kesken ooppera Lucrezia. Elsa Respighi saattoi teoksen valmiiksi. Elsa Respighi perusti 1969 Venetsiassa Respighi-säätiön. Hän osallistui vuonna 1979 miehensä satavuotismuistojuhlaan. Respighi kuoli 17. maaliskuuta 1996, viikkoa ennen kuin olisi täyttänyt 102 vuotta.
Sävellyksiä > Oopperoita

Fior di neve (1918)
Il dono di Alcesti (1941)
Samuray (1945)
Sävellyksiä > Vokaalimusiikkia

3 canzoni spagnole sopraanolle ja orkesterille (1917)
4 liriche lauluäänelle ja pianolle (1918/19)
Il pianto della Madonna sopraanolle, tenorille, kuorolle ja orkesterille (1939)
3 canti corali kuorolle (1939)
Preghiera di Santa Caterina mezzosopraanolle ja kamariorkesterille (1943–48)
Sävellyksiä > Muuta

Serenata di maschere, sinfoninen runoelma (1918)
Suite di danze orkesterille (1919/20)
Intermezzo romantico alttoviululle, huilulle, harpulle ja orkesterille
Elias Lönnrot (muistomerkki)

| Elias Lönnrot |
| --- | --- |

Nimi:  Elias Lönnrot
Tekijä:  Emil Wikström
Valmistumisvuosi:  1902
Taiteenlaji:  pronssiveistos
Sijainti:  Lönnrotinkatu 5–7
Paikkakunta:  Helsinki
Koordinaatit:  60°10′0.39″N, 24°56′19.62″E
Elias Lönnrot on Emil Wikströmin tekemä, vuonna 1902 paljastettu pronssiveistos Helsingissä.
Veistos sijaitsee Kampin kaupunginosassa, Lönnrotinkadun varrella Lönnrotin puistikossa, Ressun lukion (ent. Helsingin lyseon) rakennuksen edessä ja vastapäätä Vanhaa kirkkoa.
Veistos kuvaa Lönnrotin runonkeruumatkalla kirjaamassa muistikirjaansa kuulemiaan säkeitä ja syntysanoja Kalevalaa varten. Lönnrotin vierellä on Väinämöinen, ja monumentin jalustan juuressa kaihoisa Kantelettaren impi valikoi hiuksistaan sopivia suortuvia kanteletta varten. Jalustassa on tekstit ”Elias Lönnrot” ja ”Sain sanat salasta ilmi”. Maininta sanoista liittyy Väinämöiseen ja jalustan piilokuvaan. Jalustan sivulla on melko huomaamattomana reliefinä kuva tietäjä Antero Vipusesta ylösalaisin Väinämöisen alla. Väinämöinen menee Kalevalan 17. runossa kysymään Vipuselta puuttuvia sanoja ja päätyy Vipusen vatsaan. Vipusen otsassa on kalevalaisen mystiikan merkkinä pentagrammi.
Teoksen tyyli ja vastaanotto

Lönnrot on kuvattu näköisenä muistomerkissä, jossa myös kansanrunouden ruumiillistumat esitetään realistiseen tyyliin.
Paljastamisen aikoihin veistosta arvosteltiinkin siitä, että Wikström oli kuvannut sekä mielikuvitukseen kuuluvat runohahmot että todellisuudessakin eläneen Lönnrotin yhtä realistisesti.
Kilpailu ja luonnoksen vaiheita

Muistomerkkikilpailun oli julistanut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Wikströmin voittoisassa luonnoksessa Lönnrot seisoi muistiinpanovälineiden kera. Muina figuureina olivat Väinämöinen ja Kantelettaren impi, mutta molemmat alhaalla jalustan juuressa. Jalustassa oli myös karjaa suojelevaa Tapiota kuvaava reliefi. Wikström muutti suunnitelmiaan keskusteltuaan Pariisissa Akseli Gallen-Kallelan kanssa. Uudessa versiossa Lönnrot istuutui nyt kuuntelevaan asentoon pieksut jalassaan, Väinämöinen nousi hänen rinnalleen ja taustan reliefit jäivät pois. Veistoksen uudessa asettelussa on nähty vaikutteita myös kilpailussa toiseksi tulleen Eemil Halosen ehdotuksesta.
Pronssivalu tehtiin Brysselissä J. Petermannin valimossa. Veistos paljastettiin 18. lokakuuta 1902 dramaattisesti yöllä, koska Suomi oli yhä osa Venäjän keisarikuntaa ja kansallisen tunnon ilmauksia pidettiin ensimmäisen sortokauden aikana tarkoin silmällä.
Populaarikulttuurissa

Patsaan hahmojen nähdään heräävän eloon suomalais-neuvostoliittolaisessa elokuvassa Sampo (1959).
Muut Lönnrotin muistomerkit

Elias Lönnrotille on myöhemmin pystytetty kolme muuta muistomerkkiä Suomeen, vuonna 1942 Mauno Oittisen veistämä patsas Kajaaniin ja vuonna 1952 Eino Räsäsen Eemil Halosen alkuperäisen luonnoksen pohjalta veistämä Sammattiin. Kolmas patsas on Emil Cedercreutzin veistämä; se on Nurmes-talon viereisessä puistossa. Veistoksen lahjoitti Emil Cedercreutzin säätiö vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elias Lönnrotin muistomerkki Wikimedia Commonsissa
Kantelettaren impi. Yksityiskohta teoksesta.
Wikströmin alkuperäinen kilpailuluonnos vuodelta 1899.
Elizabeth Adler

Elizabeth Adler (s. 1950) on brittiläinen kirjailija.
Adler on kotoisin Yorkshirestä Isosta-Britanniasta, ja hän on asunut mm. Rio de Janeirossa ja Hollywoodissa. Nykyään hän asuu osan vuodesta Los Angelesissa ja osan vuodesta Irlannissa. Adler alkoi kirjoittaa tyttärensä Annabellen aloitettua koulun.
Adlerin kirjoissa paikat ovat merkittäviä. Hän on itse matkustellut paljon, ja pitää tapahtumapaikkaa tärkeänä osana kertomusta.
Teokset

Private Desires 1985
Indiscretions 1986
Leonie 1987
Fleeting Images 1987
Peach 1989
Salaperäinen nainen (The Rich Shall Inherit) 1990
Ruhtinaan perintö (The Property of A Lady) 1992
Naisen onni (Fortune is A Woman) 1993
Perintönä salaisuus (Legacy of Secrets) 1995
Villa Mimosan arvoitus (The Secret of The Villa Mimosa) 1996
Nyt tai ei koskaan (Now or never) 1999
Perijättäret (The Heiresses) 1999
Tilaa rakkaudelle (Sooner or Later) 2000
Kaikki pelissä (All or nothing) 2001
Rakkaus Pariisissa (The Last Time I Saw Paris ) 2002
Kesä Toscanassa (Summer in Tuscany) 2003
Hotelli Riviera (The Hotel Riviera) 2004
Sydänten sykkeessä (In a Heartbeat) 2005
Provencen tuoksu (Invitation to Provence) 2006
Talo Amalfissa (The House in Amalfi) 2007
Häät Venetsiassa (Meet me in Venice) 2007
Huvipurrella Caprille (Sailing to Capri) 2008
Malibun yöt (One of Those Malibu Nights) 2008
Unelmien Saint-Tropez ( There's Something About St. Tropez) 2009
Monte Carlon jalokivet
Barcelonan katujen kuiske
Talo maalla
Vaarojen jahti
Elizabeth-luokka

| Elizabeth-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 612 88/94 bm
Pituus:  51,36 m (tykkikansi) 42,14 m (köli)
Leveys:  14,27 m
Syväys:  6,02 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Miehistöä:  600
Aseistus
Meritorjunta:  74 tykkiä
Elizabeth-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahdeksan aluksen muodostama 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaivaluokka, jonka alukset suunnitteli Sir Thomas Slade.
Alukset

Alusten aseistuksena oli kummallekin tykkikannelle asennetut 28 tykkiä, jotta alemmalla olivat 32-naulaisia ja ylemmällä 18-naulaisia. Lisäksi aluksilla oli puolikannella neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelus | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Elizabeth | Portsmouthin telakka | 6. toukokuuta 1766 | 17. lokakuuta 1769 | lokakuu 1770 | romutettu 1797 |
| HMS Resolution | Deptfordin telakka | kesäkuu 1767 | 12. huhtikuuta 1770 | joulukuu 1770 | romutettu 1813 |
| HMS Cumberland | Deptfordin telakka | 7. tammikuuta 1769 | 29. maaliskuuta 1774 | joulukuu 1777 | romutettu 1804 |
| HMS Berwick | Portsmouthin telakka | toukokuu 1769 | 18. huhtikuuta 1775 | joulukuu 1777 | haaksirikkoutunut 1805 |
| HMS Bombay Castle | Perry & Co., Blackwall | kesäkuu 1780 | 14. kesäkuuta 1782 | toukokuu 1782 | haaksirikkoutunut 1796 |
| HMS Powerful | Perry & Co., Blackwall | huhtikuu 1781 | 3. huhtikuuta 1783 | huhtikuu 1783 | romutettu 1812 |
| HMS Defiance | John Randall & John Brent, Rotherhithe | huhtikuu 1782 | 10. joulukuuta 1783 | elokuu 1794 | romutettu 1817 |
| HMS Swiftsure | John & William Wells, Deptford | toukokuu 1784 | 4. huhtikuuta 1787 | kesäkuu 1790 | romutettu 1816 |
Elsa Rautee

Elsa Elina Rautee (7. helmikuuta 1897 Tottijärvi – 15. helmikuuta 1987 Nokia) oli suomalainen työläisrunoilija ja lauluntekijä, jonka tunnetuin teos on Espanjan sisällissodan aikaisista tunnelmista kertova laulu ”Veli, sisko” vuodelta 1936. Nokian sosialidemokraattisen nuorisoyhdistyksen kisälliryhmälle kirjoitetusta laulusta tuli kansanrintamakauden ehkä tunnetuin sodanvastainen julistus Suomessa.
Elämä

Rautee syntyi torppariperheeseen Tottijärvellä. Hänen perheensä häädettiin torpastaan vuoden 1907 Laukon kartanon torpparihäädöissä ja he asettuivat Nokialle vuonna 1911. Rautee työskenteli vuodesta 1914 Nokian kumitehtaalla ja liittyi vuonna 1916 paikalliseen sosialidemokraattiseen nuoriso-osastoon. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän oli lyhyesti punakaartin muonitustehtävissä. Vuodesta 1919 Rautee avusti nuorten käsin kirjoitettua seinälehteä. Hän liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP) vuonna 1921. Osallistuttuaan vuoden 1928 Nokian kumitehtaan suureen lakkoon hänet erotettiin tehtaalta ja hän joutui työnantajien mustalle listalle. Hän työskenteli sen jälkeen Kansan Lehdessä ja kuului vuosina 1929–1930 Nokian kunnanvaltuustoon sosialistien vaalijärjestön edustajana. Vuonna 1930 Rautee sai kolmen vuoden vankeustuomion poliittisesta toiminnasta. Hän jatkoi kirjoittamista vankilassa, ja esimerkiksi hänen runonsa ”Työn tyttäret” syntyi Hämeenlinnan vankilassa vesikoppirangaistuksen aikana vuonna 1933. Vapauduttuaan hän työskenteli Nokian työväentalon kahvilassa ja liittyi vuonna 1936 Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen (SDP).
Tammikuussa 1941 SDP:n puoluetoimikunta erotti Rauteen puolueesta yhdessä monien muiden kanssa, koska tämä oli osallistunut Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran toimintaan. Hänet vangittiin jatkosodan aikana uudelleen vuonna 1942 ja tuomittiin puoleksitoista vuodeksi vankeuteen sodanvastaisen vappujulistuksen laatimisesta ja poliisia paenneen miehen avustamisesta. Tuomion kärsimisen jälkeen hän joutui olemaan vielä turvasäilövankeudessa sodan loppuun asti. Sodan jälkeen Rautee kuului SKP:n Tampereen-piirikomiteaan. Hän oli Suomen Naisten Demokraattisen Liiton (SNDL) Pohjois-Hämeen piirisihteerinä 1949–1951 ja Etelä-Saimaan piirisihteerinä 1951–1956. Hän oli uudelleen Nokian kauppalanvaltuustossa SKDL:n edustajana vuosina 1961–1964.
Teokset

Muisteluita työväenliikkeen vasemmistosuunnan toiminnasta Nokialla vuosina 1919–1944, SKP:n Nokian osasto 1983.
Aiheesta muualla

Elsa Rauteen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Semjon Tsarapkin

Semjon Konstantinovitš Tsarapkin (1906 – 1984) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi 47-vuotisen uransa aikana muun muassa maansa suurlähettiläänä Washingtonissa, Bonnissa ja YK:ssa.
Tsarapkin työskenteli aluksi vuosia sulattotyöntekijänä ja opiskeli työn ohella kansainvälistä politiikkaa ja puolueteoreettisia kysymyksiä. Vuonna 1941 hän pääsi mukaan muokkaamaan hyökkäämättömyyssopimusta Japanin ja Neuvostoliiton välille. Toisen maailmansodan jälkeen Tsarapkin oli Neuvostoliiton edustaja Dumbarton Oaksin ja San Franciscon neuvotteluissa, jotka tähtäsivät YK:n perustamiseen. Sen jälkeen hän toimi suurlähettiläänä Washingtonissa ja YK:ssa 1949–1954. Tämän jälkeen hänet nimitettiin Neuvostoliitossa toimineiden kansainvälisten järjestöjen ylijohtajaksi, ja vuonna 1961 hän tuli tunnetuksi Neuvostoliiton peräänantamattomana pääneuvottelijana aseistariisuntakonferenssissa. Tsarapkin toimi Neuvostoliiton edustajana Geneven aseidenriisuntakonferenssissa, kunnes hänen tilalleen tuli 24. maaliskuuta 1966 Aleksei A. Roštšin.
Hänen viimeinen diplomaattipostinsa oli Bonnissa 1966–1971, minkä jälkeen hänestä tehtiin kiertävä lähettiläs.
Elämän voimaa

| Elämän voimaa Marion Rung |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2009
 Tuottaja(t): Pertti Haverinen
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: AXR
Marion Rungin muut julkaisut
| Collections 2008 | Elämän voimaa 2009 | Hyvästi yö - 15 suosikkia 2011 |
Elämän voimaa on Marion Rungin vuonna 2009 julkaistu albumi.
Kappaleet

Elämän voimaa – 3.39
Turvapaikan teen – 3.18
Rakkauteen luottaa saan – 3.10
Aurinkokylpyyn – 3.16
Sanoja – 3.06
Sydänyö – 4.05
Jää mun luoksein – 3.30
Ventovieraat näin rakastuu – 3.07
Sydän tunnetta tulvillaan – 3.41
Marc Chagallin kuu – 3.22
Kesälaituri – 3.15
Aiheesta muualla

Elämän voimaa discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Elämän viemää – 32 Marstion parasta

| Elämän viemää – 32 Marstion parasta Harri Marstio |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2002
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: EMI
Harri Marstion muut julkaisut
| Loivaa voimaa 2001 | Elämän viemää – 32 Marstion parasta 2002 | Suomihuiput 2003 |
Elämän viemää – 32 Marstion parasta on suomalaisen laulajan Harri Marstion 2 CD:n kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2002. Kokoelma on tähän mennessä Marstion kattavin, sisältäen kaikki hänen parhaat kappaleensa vuosilta 1982-2002.
Kappaleet > CD 1

"Elämä vie"
"Kalpeaakin kalpeempaa" (- A Whiter Shade Of Pale -)
"Sirkustyttö"
"Muisto vain jää" (- Only A Fool Breaks His Own Heart -)
"Rakkauden jälkeen" (- Was Ich Dir Sagen Will -)
"Mä sua, sä mua"
"Särkyneen toiveen katu" (- Boulevard of Broken Dreams -)
"Surullinen sunnuntai" (- Szomoru Vasarnap -)
"Älä kiiruhda"
"Karusellin hevoset"
"Sametinpehmeä yö" (- Nights In White Satin -)
"Kuutanssi" (- Moondance -)
"Vierellesi jään"
"Tyhjä tarina" (- A Drum Tale -)
"Sydänystävien yö"
"Talo"
Kappaleet > CD 2

"Kun alkoi sarastaa"
"Luonnostaan" (- Nature Boy -)
"Varjot"
"Tuulee ja sataa"
"Odotan sinua"
"Siboney"
"Ruoho kumartaa"
"Villi maailma" (- Wild World -)
"Matalassa majassa"
"Tie" (Elokuvasta La Strada)
"Kuu" (- What A Little Moonlight Can Do -)
"Tennessee Waltz"
"Savannah Woman"
"Romany Violin"
"Always You" (Tschaikovsky`s Romance)
"Serenade" (Elokuvasta Rikos ja rangaistus)
Powerview

Powerview on kylä Winnipegjoen varrella Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee noin 130 kilometrin päässä koilliseen Winnipegistä lähellä Winnipegjärven rantaa. Erämaamaisemissa sijaitsevan kylän asukasluku on noin 755 henkeä.
Kylä muodostettiin virallisesti vuonna 1951. Alueen historia juontaa juurensa aina 1700-luvulle. Alue asutettiin varhain, ja ensimmäinen asutuskeskus oli Winnipegjärven rannalla sijaitseva Fort Maurepas.
Powerviewin kylän lähelle Pine Fallsiin rakennettiin 1940–1950-lukujen vaihteessa sanomalehtipaperitehdas, jonka käyttövoimaksi valjastettiin Winnipegjoen uoma.
Kylän suurimmat työnantajat ovat Pine Falls Paper Company, joka työllistää noin 500 henkeä, sekä Manitoba Hydron omistamat MacArthur Fallsin, Great Fallsin ja Pine Fallsin voimalaitokset, jotka työllistävät useita paikallisia. Powerviewin koulu on myös merkittävä työllistäjä, ja se tarjoaa opetusta esikoululuokilta aina 12. vuosiluokalle saakka.
Aiheesta muualla

Manitoba Community Profiles: Powerview, Manitoba (Arkistoitu – Internet Archive)
High School Democrats of America

| High School Democrats of America |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  2005
Puheenjohtaja:  Jack Greenspan
Pääsihteeri:  Caroline Harding
Äänenkannattaja:  The Progressive Teen
Emopuolue:  Demokraatit
Kotisivu:  hsdems.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
High School Democrats of America (lyh. HSDA) on Yhdysvaltojen demokraattisen puolueen opiskelijajärjestö, jonka toiminta keskittyy toiselle asteelle.
HSDA:lla on jäsenjärjestö osavaltioissa ja Washingtonissa sekä ulkomailla. Näistä aktiivista toimintaa ei ole Alaskassa, Arkansasissa, Idahossa, Wyomingissa ja ulkomaan verkostossa.. Järjestöllä on kaksi edustajan paikkaa demokraattien kansallisessa komiteassa.
Vuodesta 2015 alkaen HSDA on järjestänyt vuosittain viisipäiväisen tapahtuman Washingtonissa, jossa tarjotaan nuorille aktiiveille koulutusta järjestötoiminnasta ja mahdollisuus tavata johtavia demokraattipoliitikkoja. Vuoden 2019 pääpuhuja oli Nancy Pelosi..
Henrik Kaarlenpoika Horn

Henrik Kaarlenpoika Horn (ruots. Henrik Karlsson Horn; 2. syyskuuta 1578 Rantasalmi – 20. toukokuuta 1618 Tukholma) oli suomalais-ruotsalainen valtiomies ja diplomaatti.
Henrik Kaarlenpoika kuului Hornin aatelissukuun ja oli valtaneuvos Kaarle Henrikinpoika Hornin poika. Hänen veljiään olivat Klaus, Evert ja Kustaa Kaarlenpoika Horn. Horn opiskeli Saksassa vuosina 1593–1596 Königsbergin, 1596–1597 Helmstedtin ja 1600–1601 Kölnin yliopistossa. Hänet nimitettiin vuonna 1602 Ruotsin kuningas Kaarle IX:n kamarijunkkariksi ja vuonna 1605 hovimestariksi, vastuullaan kuninkaan poikien Kustaa Aadolfin ja Kaarle Filipin kasvatus. Kuningas antoi Hornille useita diplomaattisia komennuksia. Puolan sodan aikana Horn ja Axel Kurck neuvottelivat vuonna 1602 Liivinmaalla puolalaisten kanssa, ja vuosina 1603–1606 Horn neuvotteli Pommerissa sotavangiksi jääneen Carl Gyllenhielmin vapauttamisesta vankienvaihdolla. Vuonna 1607 Horn lähetettiin etsimään Ruotsille tukea Alankomaista ja vuonna 1609 hän neuvotteli Mecklenburgissa. Hänet nimitettiin vuoteen 1610 mennessä valtaneuvokseksi. Hän oli Öölannin saaren laamanni vuosina 1604–1617 ja Ruotsin hovimarsalkka vuosina 1612–1615.
Tanskaa vastaan käydyn Kalmarin sodan aikana Horn oli yksi Axel Oxenstiernaa vuosien 1612–1613 Ulfsbäckin ja Knäredin rauhanneuvotteluissa avustaneista valtaneuvoksista. Vuosina 1613–1614 Horn neuvotteli Viipurissa Ruotsin edustajana novgorodilaisten kanssa prinssi Kaarle Filipin valitsemisesta Venäjän tsaariksi, mikä ei lopulta toteutunut. Horn edusti yhdessä Jakob de la Gardien ja Arvid Tönnenpoika Wildemanin kanssa Ruotsia vuosien 1616–1617 Stolbovan rauhanneuvotteluissa, jotka päättyivät Ruotsille hyvin edulliseen rauhansopimukseen. Tunnustuksena tästä Horn lyötiin ritariksi Kustaa II Aadolfin kruunajaisissa vuonna 1617, ja samana vuonna hän sai myös valtakunnanmarskin arvonimen, vaikka ei ollut sotilas. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Etelä-Suomen laamanniksi, mutta hän kuoli vielä samana vuonna vain 39-vuotiaana.
Hornin läänityksiin Suomessa kuuluivat Saarioisten ja Lapuan pitäjät, Taivassalon Järppilä ja myöhemmin osa Vesilahdesta. Ruotsissa hänelle kuului vuodesta 1613 säterinä Hässlön kruununtila Badelundassa lähellä Västeråsia.
Hornin puolisona oli vuodesta 1602 Anna Jönsintytär Snackenborg, jonka isä oli käskynhaltija Jöns Ulfinpoika Snakenborg. Heillä oli seitsemän lasta, joista viisi kuoli nuorina. Nuorin lapsista oli isänsä kuoleman jälkeen syntynyt valtaneuvos ja sotamarsalkka Henrik Henrikinpoika Horn.
High School Musical: The Concert

Ashley Tisdale ja Lucas Grabeel esittämässä kappaletta ”Stick To The Status Quo” kiertueen aikana Chilessä.
High School Musical: The Concert oli 30. marraskuuta 2006 – 29. toukokuuta 2007 välisenä aikana järjestetty Disney Channelin High School Musical -elokuvan musiikkiin perustunut konserttikiertue. 40 kaupunkia kiertänyt kiertue suuntautui Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja Latinalaiseen Amerikkaan. Kiertueen aikana pidettiin kaikkiaan 51 esitystä.
Kiertueella esiintyivät High School Musical -elokuvan näyttelijät Drew Seeley, Vanessa Hudgens, Ashley Tisdale, Lucas Grabeel, Corbin Bleu ja Monique Coleman.
Erkki Heikkilä (taiteilija)

Erkki Antero Heikkilä (5. toukokuuta 1933 Jyväskylän maalaiskunta – 3. toukokuuta 1996) oli suomalainen taidemaalari.
Taiteellinen ura

Heikkilä syntyi Jyväskylän Taulumäellä sepän perheen 11. lapseksi. Kotona suhtauduttiin koulutukseen, lukemiseen, kulttuuriin ja kaikenlaiseen itsensä kehittämiseen hyvin kannustavasti. Ensimmäinen taiteellinen esikuva Heikkilälle oli Taulumäellä hänen naapurissaan asunut Yrjö Saarinen. Heikkilä hakeutui kansalaisopistoon Helmer Selinin kuvataiteen kurssille ja vuodesta 1948 lähtien Putkilahden kuvataideleireille. Hän opiskeli vuosina 1954–1958 Suomen Taideakatemian koulussa, missä hän myös opetti 1965–1968.
Varhaistuotannossaan Heikkiä maalasi lähinnä suurehkoja tummia maisemia, joiden värisointu on syvä ja surumielinen. Oma linja alkoi löytyä 1950 luvun lopulla. Teosten lähtökohtana oli luonnonelämykseen perustuva sommitelma, joka loi elämystä vastaavan vaikutelman. Teokset olivat ilmavia ja kevyitä ja hieman kubistisvaikutteisia.
1960-luvun alussa Heikkilän työskentelyssä tapahtui merkittävä muutos. Hän hylkäsi taiteen dekoratiivisuuden. Sen sijaan hän alkoi kuvata abstraktismin keinoin uutta mystistä luontosuhdettaan, jonka hän oli löytänyt kallioista, harjuluonnosta, ympäröivissä ihmisissä ja historiassa. Näissä tekniikaltaan informalistisissa maalauksissa hän käsitteli vaikutelmaa maisemasta ja kuvasi samalla ihmisen sisäistä maisemaa. Heikkilä luopui informalismista kuitenkin melko pian ja siirtyi takaisin pehmeän figuratiiviseen taiteeseen, jota hän kutsui realistislyyriseksi.
Teokset

Heikkilän tuotannossa on lukuisasti erilaisia julkisia teoksia kuten lasimaalaus Helsingin Tammisalon kirkossa, seinämaalaukset Helsingin päärautatieaseman yläravintolassa, Keski-Suomen Osuuspankissa sekä Jyväskylän kaupungin kouluissa ja päiväkodeissa.
Aiheesta muualla

Ehtiihän sinne Pariisiin myöhemminkin
Poi (esiintymisväline)

Poi-näytös Uudessa-Seelannissa
Poi on uusiseelantilaisten maorien kehittämä performanssitaiteen laji ja toisaalta ko. tanssiperformansseissa käytettyjen käsissä pyöritettävien välineiden nimitys.
Esittävässä taiteessa poinpyörityksessä luodaan narujen päähän sidottujen painojen tai pallojen avulla rytmisiä ja geometrisiä liikeratoja esiintyjän ympärille. Poit voi valmistaa useista eri materiaaleista, ja niiden ominaisuudet voivat vaihdella paljonkin. Suomalaisessa esittävässä taiteessa käytetään enimmäkseen tuli- ja LED-poita.
Poi syntyi Uudessa-Seelannissa, maorien parissa, ja siellä alkuperäiset poi-tanssit jatkuvat edelleen. Länsimaissa poi-kulttuuri on johtanut erilaisten pyöritystyylien, välineiden ja itse poi-käsitteen laajenemiseen.