stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henkimaailma
Käsityksiä

Yleisimmin termiä käytetään spiritismissä, jossa sillä tarkoitetaan tasoa, jolta meedio vastaanottaa viestejä. Spiritismissä kuten monissa uskonnoissa tämän tason yleensä ajatellaan olevan paikka, johon sielut siirtyvät kuoleman jälkeen. Laajemmin henkimaailmalla voidaan tarkoittaa kaikkia uskomusjärjestelmissä esiintyviä henkisiä tasoja, kuten vainajalaa, taivasta, helvettiä ja niihin verrattavia paikkoja. Eri uskomusten mukaan henkimaailman asukkaita ovat paitsi kuolleiden henget, myös syntymättömät lapset, voimaeläimet, suojelushenget, haltiat, hyvät ja pahat henkiolennot kuten enkelit ja demonit sekä jumalat. Raamatussa henkimaailmaan viitataan termillä "henkivallat".
Sijainti

Varhaisissa yhteisöissä henkimaailman olinpaikoiksi ajateltiin usein paikkoja, jotka olivat ihmisille tuntemattomia kuten taivaan yläpuoliset tai maankamaran alapuoliset alueet. Henkimaailmaan ajateltiin voitavan siirtyä esimerkiksi luolien ja vesistöjen kautta, jotka on voitu ymmärtää myös symbolisesti. Veteen liittyy esimerkiksi ajatus Tuonelan virrasta. Luonnonmuodostelmia kuten vuoria, lähteitä, lehtoja ja seitoja on pidetty jumalten tai henkien asuinpaikkoina, kuten myös rakennettuja kohteita kuten temppeleitä ja kirkkoja. Šamaanien on tiedetty lankeavan loveen eli matkaavan henkimaailmaan transsissa, ja myös unessa on voitu saada viestejä henkimaailmasta. Myös meditaatiota, rukoilua, manausta ja ouija-lautaa käytetään yhteydenottoon henkimaailman kanssa. Buddhalaisuudessa ja teosofiaan pohjautuvissa uususkonnollisissa suuntauksissa henkimaailma ymmärretään fyysisen maailman läpäisevinä ulottuvuuksina tai tiettyinä tajunnantiloina.
Tasot

Henkimaailma on eri uskomuksissa usein jaettu tasoihin. Kristinuskossa henkimaailmaan kuuluvat helvetti sekä taivas, joka Raamatussa toisinaan mainitaan myös monikkomuodossa. Katolilaisuuteen kuuluu käsitys kiirastulesta, joka ymmärretään sieluntilana, jossa pelastuneen ihmisen sielu kuoleman jälkeen puhdistuu ennen taivaaseen pääsyä. Islamin uskoon kuuluu käsitys helvetistä ja seitsemästä eri taivaasta.  Šamanismissa tehdään jako yliseen ja aliseen, joiden keskellä sijaitsee ihmisten maailma. Buddhalaisuuden eri haaroissa tasoja voi olla muutamasta useisiin kymmeniin. Teosofiassa henkimaailma jaetaan seitsemään eri tasoon niiden aineellisuuden mukaan.
Tieteellisiä näkökantoja

Tieteessä henkimaailmaan liittyvät käsitykset ja ilmiöt ovat yleisimmin psykologian, sosiologian ja parapsykologian tutkimuskohteena. Henkimaailmaan liittyviä ilmiöitä ovat tutkineet muun muassa Carl Jung, joka kehitti käsitteen arkkityyppi kuvaamaan unissa ja myyteissä esiintyviä jumalolentoja, Allan Kardec, joka tuli tunnetuksi spiritismin systematisoijana, sekä Charles Fort, joka tutki paranormaaleja ilmiöitä, kuten räyhähenkiä. Tunnetun sosiologin Émile Durkheimin mukaan käsitys henkimaailmasta oli peräisin yhteisöstä.
Kraini Sever

Kraini Severin vuonna 2008 hankittu offsetrotaatio lehden etusivulla vuonna 2023.
Kraini Sever (Крайний Север, ”Peräpohjola”) on Venäjällä Tšukotkan hallintokeskuksessa Anadyrissa ilmestyvä venäjänkielinen sanomalehti. Sillä on myös tšuktšinkielinen liite.
Lehti perustettiin NKP(b):n Tšukotkan piirikuntakomitean ja piirikunnan toimeenpanevan komitean äänenkannattajaksi vuonna 1933 nimellä Sovetskaja Tšukotka (”Neuvosto-Tšukotka”). Lehti ilmestyi aluksi kerran viidessä päivässä 500 kappaleen ja myöhemmin kerran viikossa 1 000 kappaleen panoksena. Se julkaisi toisinaan aineistoa myös tšuktšin ja eskimon kielillä aluksi latinalaisella ja vuoden 1936 jälkeen kyrillisellä kirjaimistolla.
Vuonna 1953 alkoi ilmestyä myös tšuktšinkielinen lehti Sovetken Tšukotka. Sen toimitus yhdistetiin Sovetskaja Tšukotkan toimitukseen vuonna 1956. Sovetken Tšukotka sisälsi etupäässä venäjästä käännettyä aineistoa, mutta julkaisi myös Juri Rytheun ja Antonina Kymytvalin kaltaisten tšuktšikirjailijoiden ja ensimmäisten eskimorunoilijoiden teoksia.
Kuudesti viikossa ilmestynyt Sovetskaja Tšukotka ja kolmipäiväinen Sovetken Tšukotka olivat neuvostoajan loppupuolella NKP:n piirikuntakomitean ja piirikuntaneuvoston äänenkannattajia. Venäjänkielisen nelisivuisen ja tabloidikokoisen lehden painosmäärä oli 1970-luvun puolivälissä yli 9 000 ja tšuktšinkielisen 6 500 kappaletta.
Sovetken Tšukotka muutettiin vuonna 1989 itsenäiseksi tšuktšin-, eskimon- ja eveninkieliseksi lehdeksi nimeltä Murgin nutenut (”Meidän seutumme”). Se yhdistettiin vuonna 1995 venäjänkieliseen lehteen, joka oli vuonna 1993 saanut nimen Kraini Sever. Tšuktšinkielinen liite ilmestyi aluksi nimellä Tšytšetkin vetgav (”Oma sana”) ja myöhemmin nimillä Yjaaken Eigyskyn (”Peräpohjola”) ja Eigyskyn (”Pohjola”). Vuonna 2008 tšuktšinkieliset sivut saivat nimen Vetgav (”Sana”), ja vuonna 2012 alettiin julkaista Murgin nutenut -nimistä kuukausiliitettä.
Kraini Sever ilmestyy kerran viikossa Tšukotkan autonomisen alueen hallituksen äänenkannattajana. Sitä julkaiseen samanniminen valtionyhtiö, joka vastaa myös alueen piirilehtien ilmestymisestä. 28-sivuisen tabloidikokoisen lehden painosmärä oli 3 900 kappaletta lokakuussa 2023. Sen Internet-sivusto avattiin vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto
Armoton

| Armoton> Unforgiven |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Clint Eastwood
Käsikirjoittaja:  David Webb Peoples
Tuottaja:  Clint Eastwood David Valdes
Säveltäjä:  Lennie Niehaus
Kuvaaja:  Jack N. Green
Leikkaaja:  Joel Cox
Tuotantosuunnittelija:  Henry Bumstead
Pääosat:  Clint Eastwood Gene Hackman Morgan Freeman Richard Harris Jaimz Woolvett Saul Rubinek Frances Fisher
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  7. elokuuta 1992 25. syyskuuta 1992 Suomessa
Kesto:  131 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Armoton (Unforgiven) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut Clint Eastwoodin ohjaama lännenelokuva.
Armoton merkitsi Eastwoodin hyvästejä pyssysankarin hahmolle. Sen jälkeen ohjaaja-näyttelijä alkoi hakea sankaruutta arjesta ja ihmissuhteiden kuvaus tuli entistä tärkeämmäksi.
Juoni

Eastwood näyttelee Armottomassa pienen sikatilan omistavaa kahden lapsen yksinhuoltajaksi jäänyttä entistä väkivaltaista lainsuojatonta William Munnya, joka lähtee vielä kerran kostoretkelle erään pikkukaupungin prostituoitujen maksamien palkkiorahojen houkuttamana. Kaksi miestä oli pahoinpidellyt prostituoitujen kollegan muun muassa viiltelemällä tämän kasvoja. Hänet houkuttelee tehtävään Schofield Kidiksi itseään kutsuva, revolverisankarin mainetta havitteleva likinäköinen nuorukainen (Jaimz Woolvett), joka tuntee hänen vanhan maineensa. Munny epäröi ja lupaa palata asiaan. Raha houkuttaa, ja hän puhuu mukaan vanha kaverinsa Ned Loganin (Morgan Freeman). He käyvät hakemassa Schofield Kidin.
Miehet saapuvat Big Whiskey -nimiseen kaupunkiin, jossa valtaa pitää šeriffi "Little Bill" Daggett (Gene Hackman), joka hakkaa ja karkottaa Munnyn kaupungista. Kolmikko löytää toisen prostituoidun pahoinpitelijöistä ja tappaa hänet. Tehtävästä vetäytynyt Ned jää kiinni, ja sheriffi ruoskituttaa hänet hengiltä. Kid ja Munny eivät kuitenkaan anna periksi, vaan metsästys jatkuu. Lopulta Kid ampuu toisen etsityistä istumassa haisevassa ulkokäymälässä housut kintuissa. Hän tunnustaa, ettei väitteistään huolimatta ole ennen ampunut ketään ja ilmoittaa ettei ammu toiste.
Yksi ilotytöistä tuo rahat Kidille ja Munnylle kertoen samalla, että šeriffi on tappanut Nedin ja tämän ruumis on näytteillä saluunnan edessä. Munny lähettää Kidin rahojen kanssa Nedin vaimon luo viemään miehen osuutta ja lähtee itse kostamaan.
Munny menee haulikon kanssa saluunaan, jonka kuistilla Nedin ruumis on pystyyn nostetussa ruumisarkussa. Munny ampuu ensin aseettoman saluunanomistajan, koska tämä on syyllinen Nedin ruumiinhäpäisyyn. Saluunassa seuraa tulitaistelu, jossa Munny surmaa useita vastustajia, myös šeriffi Daggettin. Munny ratsastaa pois ja käskee piileskeleviä kaupunkilaisia hautaamaan Nedin kunniallisesti, tai muuten hän palaa kostamaan.
Palkinnot

Oscarit
Paras elokuva: Clint Eastwood
Paras ohjaus: Clint Eastwood
Paras miessivuosa: Gene Hackman
Paras leikkaus: Joel Cox
Ehdokkuudet:
Paras miespääosa: Clint Eastwood
Paras alkuperäinen käsikirjoitus: David Webb Peoples
Parhaat äänet
Paras kuvaus
Paras lavastus
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clint Eastwood  | … |  William "Will" Munny   |
|  Gene Hackman  | … |  "Little" Bill Daggett   |
|  Morgan Freeman  | … |  Ned Logan   |
|  Richard Harris  | … |  English Bob   |
|  Jaimz Woolvett  | … |  Schofield Kid   |
|  Saul Rubinek  | … |  W. W. Beauchamp   |
|  Frances Fisher  | … |  Strawberry Alice   |
|  Anna Levine  | … |  Delilah Fitzgerald   |
|  Rob Campbell  | … |  Davey Bunting   |
|  Anthony James  | … |  Skinny Dubois   |
|  Liisa Repo-Martell  | … |  Faith   |
|  Shane Meier  | … |  William Munny Jr.   |
|  David Mucci  | … |  Quick Mike   |
|  Tara Frederick  | … |  Little Sue   |
|  Beverley Elliott  | … |  Silky   |
|  Josie Smith  | … |  Crow Creek Kate   |
Henrik Lättiläinen

Henrik Lättiläinen (myös Lätin Henrik, lat. Henricus tai Heinricus de Lettis; k. mahd. 1259) oli tuntematonta kansallisuutta edustanut pappi ja ristiretkisaarnaaja, joka kirjoitti 1220-luvulla Liivinmaan ja Viron kristinuskoon käännyttämistä kuvaavan Henrikin Liivinmaan kronikan. Hän oli itse todistamassa useita kronikassa kuvattuja tapahtumia. Kronikan yhdessäkään käsikirjoitusversiossa ei tosin mainita kirjoittajan nimeä, mutta tutkijat ovat olleet lähes yksimielisiä siitä, että teoksen on kirjoittanut siinä useasti mainittu Henricus de Lettis. Hän käyttää kronikassa itsestään myös nimityksiä ”lättiläisten pappi” (Lettorum minister) tai pappi ja tulkki.
Tunnetut elämänvaiheet

Henrikiä saksalaisena pitävät ovat sijoittaneet hänen syntymäpaikkansa Magdeburgin hiippakunnan alueelle Pohjois-Saksaan. Paavi kutsui bullallaan ristiretkeläisiä Saksista ja Westfalenista vuonna 1198, ja vuonna 1202 perustettiin Kalparitaristo, jolloin Baltian ristiretkissä alkoi uusi, sotaisampi vaihe. Henrik tuli Liivinmaalle ilmeisesti keväällä vuonna 1205 noin 18-vuotiaana. Hän oli piispa Albertin oppilas ja sai pappisvihkimyksen talvella vuonna 1208. Tämän jälkeen hän toimi pappina Valmieran lähistöllä latgallien parissa. Vuonna 1215 hän oli Albertin mukana Rooman 4. lateraanikonsiilissa. Vuodet 1222–1224 hän vietti edelleen Albertin mukana Saksassa. Vuosina 1216–1220 hän oli mukana Baltian ristiretkillä virolaisia vastaan. Henrik osasi latinaa, saksaa, latviaa, liiviä sekä viroa, joten hän toimi usein tulkkina paikallisten ja ristiretkeläisten käymien neuvotteluiden aikana. Liivinmaan kronikkaa hän ryhtyi ilmeisesti työstämään Tarton piirityksen jälkeen vuonna 1225. Kronikka lienee tarkoitettu paavi Honorius III:n legaatti Vilhelm Modenalaista varten, jolle hän työskenteli tulkkina vuosina 1225–1227. Tämän jälkeen hän toimi pappina Soontaganassa vuosina 1227–1234 ja Rubenesissä 1234–1259. Henrik kuoli luultavasti vuonna 1259.
Teoriat Henrikin kansallisuudesta

Henrikin kansallisuus on epäselvä. Varhaisen tutkimuksen mukaan hän oli latvialainen. Pohjan tälle teorialle loi hannoverilainen kirjastonhoitaja Daniel Gruber, joka julkaisi Liivinmaan kronikat ensimmäisenä vuonna 1740. Hän saksansi nimen muotoon Heinrich der Lette eli Henrik Lättiläinen. 1800-luvulla saksalaisten tutkijoiden keskuudessa nousi esiin teoria Henrikin saksalaisuudesta. Lättiläis-nimitystä ei pidetty kansallisuuteen viittaavana, vaan sen uskottiin viittaavan toiminta-alueeseen eli Lätinmaahan. August Hansen käytti vielä vuonna 1853 julkaistussa saksannoksessaan (Origines Livoniae sacrae et civilis, Heinrich's der Letten älteste Chronik von Livland) muotoa Heinrich der Lette. Eduard Pabst käytti omassa saksannoksessaan muotoa Heinrich von Lettland eli Lätinmaan Henrik.
Vuonna 1938 latvialainen tutkija Arvēd  Švābe pyrki kumoamaan Henrikiä saksalaisena pitävien argumentteja. Hänen mukaansa esimerkiksi kronikoitsijan saksalaisista puhuttaessa käyttämä muoto nos eli "me" viittaa kristillisyyteen eikä samaan kansaan kuulumiseen. Hänen mielestään kronikassa käytetty nimi Henricus de Lettis ei voinut viitata muuhun kuin Henrikin latvialaisuuteen. Samoin latvialaisuuden puolesta puhuivat kronikassa esiintyvät latvialaisiin kohdistuvat sympatiat. Vuonna 1953 Albert Bauer päätyi tukemaan saksalaisteoriaa oman saksankielisen teoksensa esipuheessa. Hän tukeutui muun muassa kronikan kielellisiin ominaisuuksiin, Henrikin saksalaisperäiseen nimeen sekä kirjoittajan Saksan olojen tuntemukseen. Lisäksi kronikan eräässä kohdassa, jossa Henrik kertoo taistelusta virolaisia vastaan, hän toteaa: "meidän miehistämme kaatui kaksi ja lättiläisiä kaksi". Suomessa vakiintui muoto "Henrik Lättiläinen", mutta tätä on pyritty korjaamaan neutraalimpaan muotoon "Lätin Henrik", joka ei ota kantaa kirjoittajan kansallisuuteen.
Muuta

Henrik Lättiläisen mukaan nimetty Henrik Lättiläisen katu sijaitsee Helsingissä Viikinmäen kaupunginosassa.
Henna (Orimattila)

Vihreä talo kullankeltaisen viljapellon takana Orimattilan Hennassa elokuussa 2018.
Henna on Orimattilan kylä, joka sijaitsee Länsi-Orimattilassa. Henna koostuu kolmesta kylästä, jotka ovat Iso-Henna idässä, Vähä-Henna pohjoisessa ja Kokki-Henna lännessä. Henna oli alun perin Luhtikylän yhteismaita, josta Hennan torpat erotettiin kruunun uudistiloiksi 20. marraskuuta 1813.
Henna rajoittuu seuraaviin Orimattilan kyliin: luoteessa on Keituri, pohjoisessa Luhtikylä ja idässä Mallusjoki. Hennan länsiraja on yhteinen Kärkölän kanssa ja eteläraja Mäntsälän kanssa. Hennaa halkovat Lahden oikorata ja Nelostie. Oikoradalle valmistui syksyllä 2017 rautatieasema, jonka ympärille Orimattilan kaupunki on rakentanut uutta, suunnitelmien mukaan jopa 15 000 asukkaan ekologista puutarhakaupunginosaa sekä Tuuliharjan työpaikka-aluetta.
Päijät-Hämeen liiton vuoden 2014 maakuntakaavassa Hennan alue on merkitty keskustatoimintojen alakeskukseksi, ca17:ksi.
Henna-projekti

Lahden oikoradan rakentaminen käynnistyi vuonna 2002 valtion myönnettyä hankkeelle rahoituksen. Orimattilan kaupunginvaltuustolle oli tehty hieman tätä ennen syyskuussa 2001 aloite, jossa esitettiin henkilöliikenteen seisakkeen ja teollisuuden pistoraiteen rakentamista suunnitteilla olleelle oikoradalle. Paikaksi esitettiin tuolloin Luhtikylän aluetta, mistä suunnittelualuetta siirrettiin tosin myöhemmin hieman etelämmäs Orimattilan Hennan kylään. Mäntsälän ja Lahden välille sijoittuvan, Orimattilan, Kärkölän ja Pohjois-Mäntsälän asukkaita palvelevan rautatieaseman toteutusta lähdettiin selvittämään vuonna 2002 EU-hankkeen puitteissa. Kärkölä, Mäntsälä ja Orimattila laativat vuotta myöhemmin kehityskuvan Hennan alueesta, missä asutuskeskittymää kaavailtiin alkuun Levannon kylän alueelle. Oikoradan tavaraliikenteen ohitusraiteet päätettiin tosin sijoittaa Hennaan, mikä siirsi mukanaan myös maankäytön tavoitteet. Henna saatiin mukaan vuonna 2004 toteutettuun Lahden kaupunkiseudun rakennemalliin. Hennan eteläosa ja Tuuliharjan palvelualue merkittiin myös vuonna 2008 maakuntakaavaan, missä myös muu lähialue osoitettiin ”kehittämisen kohdealueeksi”. Mäntsälän, Kärkölän ja Orimattilan yhteistyönä suunniteltiin vielä laajaa kokonaisuutta Levannon alueelle. Näihin suunnitelmiin kuului jopa lentokentän rakentaminen, mutta ne kariutuivat lopulta kuntien yhteisen tahdon puutteeseen.
Orimattila teki Hennan alueen kehittämisestä yhteistyösopimuksen rakennusyhtiö SRV:n kanssa vuonna 2007. Alueen toteutustavaksi valittiin malli, jossa kaupunki ostaisi maa-alueet 1–3 euron neliöhintaan niitä hallinnoineilta noin 50 omistajalta, joista suurin oli UPM. Tämän jälkeen se laatisi alueille kaavan ja rakentaisi tarvittavan kunnallistekniikan. SRV ostaisi kaavoitetut ja kunnallistekniikalla valmistellut tontit ja rakentaisi niille asunnot, yrityskiinteistöt ja palvelurakennukset. Kunnan ja SRV:n sopimuksen pohjalta syntyi myös viranhaltijoiden, poliittisten päättäjien ja maanomistajien yhteisenä elimenä toimiva seurantaryhmä, joka otti vastuulleen Hennan alueen kehittämisen.
Tuuliharjan alueen voimakasta kehittämistä lähdettiin suunnittelemaan yhteistyösopimuksen solmimisen jälkeen. Alueelle kaavailtiin muun muassa kauppakeskusta, ja projektin taustavaikuttajana oli Islannista tarjottu rahoitus. Ulkomainen rahoitus kuitenkin peruuntui suhdanteiden sanelemana, kun Islannin talous romahti vuonna 2008.
Henna-projekti > Kaavoitus käynnistyy

Alueen kehityshanke otti uutta vauhtia, kun SRV käynnisti kaksivuotisen INTO-hankkeen (Innovative Town Concept for the Future), jonka tavoitteena oli Hennassa sovellettavaksi suunnitellun tulevaisuuden kaupunkikonseptin kehittäminen. Hanketta rahoittivat Tekes ja Orimattilan kaupunki, ja sen puitteissa järjestettiin vuonna 2010 kansainvälinen arkkitehtikilpailu, johon tuli yli 70 ehdotusta. Jatkokehitykseen valittiin Juho Rajaniemen ja Jouko Kunnaksen 2 km² -ehdotus, jossa tiivis kaupunkialue sijoittuisi kävelyetäisyyden päähän rautatieasemasta. Kaupunkirakenteeseen haettiin innoitusta Italian Toscanan keskiaikaisista kaupungeista. Alueen keskelle tulee laaja puisto, jonka ympärille asutus rakentuu. Kerrostalorakentaminen sijoittuu keskusta-alueelle, pääosan kaupungista koostuessa pientaloista. Hennan kaupunkialueen reuna-alueita ympäröi 3–5-kerroksisten talojen ”muuri”, joka erottaa kaupunkimaisen alueen ympäröivästä maaseudusta.
Samoihin aikoihin laadittiin myös teollisuusalueen raiteistosuunnitelma ja koko Hennan kehitysalueen laajempi osayleiskaava. Kokonaissuunnitelmien tarkentamisen jälkeen siirryttiin kunnallistekniikan ja katuverkon suunnitteluun, mistä edettiin asemakaavasuunnitteluun. Hennan keskusta-alueen asemakaava tuli lainvoimaiseksi vuonna 2015.
Orimattilan kaupunki ja Liikennevirasto solmivat keväällä 2012 aiesopimuksen Hennan rautatieaseman avaamisesta. Aiesopimus määritti vajaan miljoona euroa aseman rakennuskuluista Orimattilalle ja 1,5 miljoonaa Liikennevirastolle. Saman vuoden syksyllä tehtiin myös molempien osapuolten tehtävät määritellyt suunnittelusopimus, jossa aseman avaamisajankohdan tavoitteeksi asetettiin vuosi 2016.
Henna-hankkeen toteutusajaksi on kaavailtu vuosikymmeniä, ja alueen on arvioitu parhaissa kasvuennusteissa tuplaavan Orimattilan 2010-luvun alun väkiluvun 2030–2040-luvuille mennessä.
Vuoteen 2024 mennessä hanke ei ole edennyt toiveiden mukaisesti. Omakotitaloja on noussut vain muutamia eikä alueella ole esimerkiksi ruokakauppaa. Myös Asemanrinteen hybridikerrostalo on vasta suunnitteluasteella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henna (Orimattila) Wikimedia Commonsissa
Luhtikylä-Viljaniemi-kylätoimikunta (Arkistoitu – Internet Archive)  Vanhat sivut
Hennan verkkosivut
Orimattila
Kuntakeskuksen osat ja kylät
Luonto
| --- | --- |
Järvet, lammikot ja lähteet sekä joet: Mallusjärvi - Hanijärvi - Iso Onkijärvi - Iso Salmijärvi - Kaitajärvi - Kalliojärvi - Koukkujärvi - Kylänjärvi - Kuustjärvi - Lammi - Mustajärvi - Nikkijärvi - Onkijärvi - Ojajärvi - Pahajärvi - Pyhäjärvi – Säyhtee - Salusjärvi - Tekemäjärvi - Tihaja - Tuhkurinjärvi - Valkeajärvi - Villikkalanjärvi – Vähä Onkijärvi - Ylemmäisjärvi
Luonnonsuojelualueet: Mallusjoen vanha metsä – Mieliäissuo
Luonnonmuodostumat: 
Nähtävyydet ja tapahtumat
| --- | --- |
Museot: Artjärven kotiseutumuseo – Orimattilan kotiseutumuseo - Orimattilan taidemuseo – Pullomuseo
Rakennukset ja alueet: Orimattilan kirkko
Kiinteät muinaisjäännökset: Mallusjoen jäännökset
Patsaat ja veistokset: J. H. Erkon patsas
Tapahtumat: Orimattila Kantri
Muuta: Orimattilan nuorisoseura
Urheilu
| --- | --- |
Liikuntapaikat: Orimattilan urheilutalo - Orimattilan ampumarata
Urheiluseurat: Heinämaan Pallo (salibandy) - Orimattilan Badminton Club (sulkapallo) - Orimattilan Invalidit (vammaisliikunta) - Orimattilan Judoseura (judo) - Orimattilan Jymy (ammunta, ampumahiihto, hiihto, koripallo, kuntourheilu, lentopallo, uinti, yleisurheilu) - Orimattilan Karate (karate) - Orimattilan Latu (kuntoliikunta) - Orimattilan Moottorikerho (moottoripyöräurheilu) - Orimattilan Voimistelijat (naisvoimistelu) - Orimattilan Pedot (jalkapallo, jääkiekko) - Orimattilan Seudun Urheiluampujat (urheiluammunta) - Orimattilan Ratsastajat (ratsastus) - Orimattilan Taekwondoseura ry (taekwondo) - Orimattilan Tennis (tennis) - Orimattilan Toive (hiihto, moottoriurheilu, kuntourheilu, yleisurheilu) - Orimattilan Urheiluautoilijat (autourheilu) - Rastivarsat (suunnistus, hiihtosuunnistus, kuntourheilu) - Vartion Ratsutilayhdistys ry (ratsast
Liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikennekeskukset: Orimattilan linja-autoasema
Hollolan kautta kulkevat tiet: seututie 162 - seututie 167
Orimattilan kautta kulkevat radat: Lahden oikorata - rataosuus 252 Lahti-Loviisa satama
Sisäiset liikenneväylät: seututie 162 - seututie 167
Muuta Orimattilaan liittyvää
| --- | --- |
Kunta ja hallinto: Kunnanvaltuusto – Vaakuna
Media: Etelä-Suomen Sanomat – Orimattilan Sanomat – Seutuneloset - Radio Voima
Oppilaitokset: Erkko-lukio
Muuta Orimattilaan liittyvää: Orimattilan seurakunta – Orimattilan suojeluskunta – Hollolan rovastikunta – Päijät-Hämeen keskussairaala -
Hennan kaupunginosan rakentaminen käynnistyi vuonna 2018 Länsirinteen kaava-alueen infrastruktuuritöillä.
Robert Krasker

| Robert Krasker> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. elokuuta 1913 Perth, Australia
Kuollut: 16. elokuuta 1981 (68 vuotta)
Kansalaisuus:   Australia
Ammatti:  elokuvaaja
Robert Krasker (12. elokuuta 1913 Perth – 16. elokuuta 1981) oli australialainen elokuvaaja. Hän sai Oscar-palkinnon vuoden 1949 elokuvasta Kolmas mies. Kraskerin  muita elokuvia ovat muun muassa Hiljainen amerikkalainen (1958), El Cid – kuninkaan soturi (1961) ja Neitoperho (1965).
Aiheesta muualla

Robert Krasker Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Robert Krasker Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Australia  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Krasavino

| Krasavino Красавино |
| --- | --- |
 Krasavino
 Koordinaatit: 60°58′N, 46°29′E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Vologdan alue
Piiri:  Veliki Ustjugin piiri
Väkiluku (2023):  5 460
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krasavino (ven. Краса́вино) on kaupunki Vologdan alueen Veliki Ustjugin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vienanjoen rannalla 25 kilometriä Veliki Ustjugista pohjoiseen. Kaupungin ohi kulkee Konošan ja Mikunin väliseltä rautatieltä Jadrihasta Veliki Ustjugiin haarautuva sivurata (Krasavinon asema). Asukkaita on 5 460 henkeä (vuonna 2023). Vuonna 2010 asukkaita oli 7 700.
Krasavinon kylä tunnetaan 1500–1600-luvuilta lähtien. Vuonna 1851 siellä alkoi toimia yksi Venäjän suurimmista pellavatehtaista. Krasavinon taajamasta tuli kaupunki vuonna 1947.
Pellavakutomon lisäksi Krasavinossa toimii nykyään tiilitehdas. Kaupungissa on kaksi koulua, ammattikoulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, poliklinikka ja sairaala. Sen lähistöltä on löydetty permikaudelta peräisin olevia jättiläiskokoisten matelijoiden ja sammakkoeläinten jäännöksiä.
Aiheesta muualla

Krasavinon kaupungin sivusto (venäjäksi)
Krasavinon kaupunki Veliki Ustjugin piirin sivustolla (venäjäksi)
Hentorahkasammal

| Hentorahkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Sphagnopsida
Lahko::  Sphagnales
Heimo::  Sphagnaceae
Suku::  Rahkasammalet Sphagnum
Laji::  tenellum
Kaksiosainen nimi
 Sphagnum tenellum  (Brid.) Pers. ex Brid. 
Katso myös
   Hentorahkasammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hentorahkasammal (Sphagnum tenellum) on sammallaji. Hentorahkasammal kuuluu Sphagnaceae -heimoon ja rahkasammalten sukuun. Väritykseltään se on vihreä.
Hentorahkasammal kasvaa Suomessa keidassuoalueella yleisenä ja pohjoisessa paikoitellen.