stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jussu Pöyhönen
Yksityiselämä

Pöyhönen oli naimisissa lähes 20 vuotta ja seurustelee näyttelijä Amira Khalifan kanssa. Pöyhösellä on avioliitostaan yksi poika. Pöyhösellä on lisäksi kolme vuotta vanhempi isoveli.lähde?
Bilal ibn Rabah

| Bilal ibn Rabah |
| --- | --- |
 Bilal oli ensimmäinen muessin. Turkkilaisessa miniatyyrimaalauksessa hän on huutamassa rukouskutsua Kaaban katolla.
Henkilötiedot
Syntynyt: ? Mekka
Kuollut: 641 Syyria
Bilal ibn Rabah (k. 641) oli abessinialaistaustainen orja, joka tuli sittemmin tunnetuksi yhtenä Muhammedin seuraajista. Hänestä tuli ensimmäinen muessin, kun Muhammed valitsi hänet antamaan islamin mukaiset rukouskutsut Medinassa.
Bilal Ibn Hishamin elämäkerrassa

Bilal ibn Rabah oli abessinialaistaustainen, mutta hän syntyi orjana Mekassa. Bilalin isä oli Rabah ja äiti Hamama. Hänen omistajansa kuului samaan Quraiš-heimoon Muhammedin kanssa, tosin eri klaanin kautta. Bilalista kerrotaan ensimmäisen kerran Ibn Hishamin Muhammed-elämäkerrassa 800-luvun alussa.
Hisham kirjoittaa, että kun islam alkoi Muhammedin vaikutuksesta levitä Mekassa asuvat quraišlaiset alkoivat ahdistaa niitä, jotka kääntyivät islamiin. "Jokainen alaheimo kävi omien muslimiensa kimppuun. He vangitsivat heikkoja muslimeita ja pieksivät heitä, pitivät nälässä ja janossa ja piinasivat Mekan keskipäivän helteellä."
Ibn Hisham kertoo, että Bilal oli Jumah-heimolle kuuluva orja, vilpitön islamissaan ja puhdassydäminen. Hänet vietiin usein keskipäivän kuumuudessa Mekan laaksoon ja pantiin makaamaan selällään suuri kivi rinnallaan.
Bilalille sanottiin: "Tässä sinun on oltava, kunnes kuolet tai kiellät Muhammedin ja palvot Allatia ja al-Uzzaa".
Bilal vastaasi ahdingossaankin: "Yksi! Yksi!".
Abu Bakr, varakas kauppias ja Muhammedin seuraaja, kulki eräänä päivänä Bilalin ohi kun häntä piinattiin. Abu Bakr sanoi Bilalin omistajalle: "Minulla on musta orja, Bilalia vankempi ja vahvempi. Hän noudattaa sinun uskontoasi; saat hänet jos annat Bilalin minulle." Näin tapahtui, Abu Bakr vapautti Bilalin orjan asemasta.
Ibn Hisham kertoo toisenkin tarinan Bilalista, missä tapahtumapaikkana on nyt Medina. Muhammed antoi Bilalin tehtäväksi esittää rukouskutsut, kun niitä koskeva ilmestys oli saapunut, sillä Bilalilla oli Muhammedin mukaan kantava ääni. Myöhemmin on lisätty, että Bilal sai tehtävänsä ilmeisesti myös melodisen äänensä ansiosta. Sittemmin hän otti osaa muslimien Syyrian valloitukseen ja eli siellä lopun ikänsä. Hänellä on oma pyhättönsä hautausmaalla Damaskoksessa.
Merkitys

Bilalia on luonnehdittu tunnetuimmaksi afrikkalaiseksi muslimiksi. Hänen mukaansa on nimetty esimerkiksi useita järjestöjä. Yhdysvalloissa lähinnä afroamerikkalaisten keskuudessa toimivan Nation of Islamin johdossa vuoteen 2008 toiminut Warith Din Muhammad kutsui järjestön jäseniä "Bilalisteiksi" (engl. Bilalians) ja vaihtoi järjestön julkaiseman lehden nimeksi Bilalian News.
Historiallisuus

Bilalin historiallisuus perustuu ainoastaan Ibn Hishamin elämäkertaan, jossa hänestä kerrotaan edellä esitetyt kaksi tarinaa. Aikalaistietojen täydellisen puuttumisen takia häntä on muiden Muhammedin seuralaisten tavoin pidetty myös arabien tarinaperinteen luomana fiktiivisenä hahmona.
Roe vastaan Wade

Roe vastaan Wade (engl. Roe v. Wade) on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1973 antama päätös, jonka mukaan Texasin osavaltion laki, joka kielsi abortit tapauksissa, jossa raskaus ei uhannut naisen henkeä, oli Yhdysvaltain perustuslain vastainen. Päätöksen johdosta aborttia ei voinut Yhdysvalloissa enää kieltää osavaltioiden tai liittovaltion lailla. Päätös kumottiin korkeimmassa oikeudessa vuonna 2022.
Tausta

Oikeustapauksen nimi tulee salanimestä Jane Roe (oikealta nimeltään Norma McCorvey), jonka puolesta alkuperäinen haaste oli tehty ja Dallasin piirikunnan piirikunnansyyttäjästä Henry B. Wadesta, joka toimi asianajajana Texasin osavaltion puolella.
Mc Corveylla oli ennestään jo kaksi lasta, joista toinen asui hänen äitinsä luona ja toinen oli annettu adoptoitavaksi. McCorvey halusi abortin ja oli yhteydessä kahteen asianajajaan Sarah Weddingtoniin ja Linda Coffeehen. Nämä etsivät raskaana olevia ja aborttia haluavia naisia toimimaan asianomaisena oikeustapauksessa, jonka tarkoitus oli haastaa Texasin tiukka aborttilaki. Tämä oli osa liikehdintää, joka oli alkanut jo 1960-luvulla. Tähän liittyi mm. 1965 annettu Griswold vastaan Connecticut -päätös.
Texasin laki kielsi abortit paitsi, jos sillä pelastetaan äidin henki. Salanimeä käyttävän Roen nimissä pantiin vireille haaste Texasia vastaan vuonna 1970. Roen edustajien mukaan Texasin aborttikielto menee perustuslain ensimmäistä, neljättä, viidettä, yhdeksättä ja neljättätoista lisäystä vastaan.
Alemmat oikeusasteet

Pohjois-Texasin alueellinen oikeusistuin asettui Roen puolelle ja katsoi, että Texasin aborttikielto on perustuslain 9. ja 14. lisäyksien vastainen. Vaikka oikeusistuin katsoikin lain olevan perustuslain vastainen, se ei kuitenkaan määrännyt Texasia keskeyttämään sen täytäntöönpanoa, minkä johdosta tapaus eteni Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen. Tässä välissä McCorvey synnytti tyttärensä, jonka hän aikoi alun perin abortoida. Tytär annettiin kuitenkin adoptoitavasi kolmen päivän ikäisenä ja hänen henkilöllisyytensä julkaistiin vuonna 2021.
Korkein oikeus

Korkein oikeus otti tapauksen käsittelyyn ja kuulemiset käytiin 13. joulukuuta 1971. Kaksi tuomaria oli hiljattain jäänyt eläkkeelle, joten paikalla oli vain seitsemän tuomaria. Tuolloin Texasia edustanut Jay Floyd vitsali (viitaten Weddingtoniin ja Coffeehen) seuraavasti:
Se on vanha vitsi, että kun mies väittelee kahta näin kaunista naista vastaan, he tulevat saamaan viimeisen sanan.
Floydin tekemä vitsi sai kylmän vastaanoton salissa ja erityisesti korkeimman oikeuden puheenjohtaja Burgerilta. Seksististä vitsiä on sittemmin alettu kutsumaan historian huonoimmaksi vitsiksi oikeudenistunnon aikana.
Uusi kuuleminen järjestettiin 11. lokakuuta 1972, jolloin tuomariston miesvahvuus oli jälleen täydet yhdeksän.
Tuomarit pohtivat seuraavanlaista kysymystä: "tunnustaako perustuslaki naisen oikeuden keskeyttää raskaus abortin avulla?" Oikeus julkaisi päätöksensä 22. tammikuuta 1973. Tuomareiden äänet jakautuivat seuraavasti:
| Puolesta | Vastaan |
| --- | --- |
Harry Blackmun: Byron White
Warren E. Burger: William Rehnquist
William O. Douglas: 
William J. Brennan Jr.: 
Potter Stewart: 
Thurgood Marshall: 
Lewis F. Powell Jr.: 
Päätöksen mukaan naisen aborttioikeus kuuluu yksityisyyden suojaan perustuslain neljännentoista lisäyksen nojalla. Päätöksen mukaan abortti on sallittu koko raskauden ajan, mutta osavaltioiden lait voivat säädellä abortin toimeenpanoa raskauden toisen ja kolmannen kolmanneksen aikana. Perustuslaillisena oikeutena aborttia ei siis voinut enää osavaltioiden tai liittovaltion lailla kieltää, vaan abortin rajat määritti oikeusistuin eikä lainsäätäjä. Enemmistön mielipiteen kirjoittu Blackmun.
Rehnquist, joka äänesti vastaan, kommentoi päätöstään sillä, että vaikka perustuslaki takaisikin oikeuden yksityisyyteen, abortti ei kuulu yksityisyyden piiriin.
Seuraukset

Päätöksellä oli syntyessään vaikutusta 46 osavaltion lakeihin. Päätös aloitti Yhdysvalloissa laajan, edelleen käynnissä olevan väittelyn abortista ja aborttilainsäädännöstä. Tuoreemmat korkeimman oikeuden päätökset vuoden 1973 jälkeen ovat rajoittaneet alkuperäisen päätöksen ulottuvuutta, mutta ne eivät kumonneet sitä.
Myöhemmin McCorvey tuli uskoon ja alkoi vastustaa aborttia, ja hän osallistui abortinvastaisiin protesteihin. Ennen kuolemaansa vuonna 2017 hän sanoi kuitenkin vastustaneensa aborttioikeutta ainoastaan siksi, että sai abortinvastaiselta liikkeeltä rahaa.
Kumoaminen

Korkein oikeus kumosi päätöksen 24. kesäkuuta 2022 äänin 5–4 sillä perusteella, että perustuslaki ei voi suojella aborttioikeutta, koska sitä ei edes mainita perustuslaissa. Näin aborttioikeus palaa osavaltioiden päätettäväksi. Monissa osavaltioissa aktivoitiin lakeja, jotka oli säädetty astuvaksi voimaan, jahka Roe vastaan Wade kumottaisiin.
Televisioelokuva

Tapauksesta tehtiin televisioelokuva Roe vs. Wade, joka ensiesitettiin Yhdysvalloissa 1989 ja julkaistiin 1990-luvun alkupuolella Suomessakin VHS-videona. Elokuvassa näyttelevät muiden muassa Holly Hunter ja Kathy Bates.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ROE v. WADE, 410 U.S. 113 (1973) FindLaw. U.S. Supreme Court. (englanniksi)
Floydin tekemä vitsi ja sitä seurannut hiljaisuus
Alger

| Alger |
| --- | --- |

 vaakuna
 Alger
 Koordinaatit: 36°42′N, 3°13′E 
Valtio:   Algeria
Maakunta:  Algerin maakunta
Väkiluku (2015):  3 154 792
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alger (arab. الجزائر‎, al-Jazā'ir, ’Saaret’, ransk. Alger) on Algerian pääkaupunki ja suurin kaupunki. Se sijaitsee Pohjois-Afrikassa Välimeren rannalla. Kaupungissa on asukkaita noin 3,15 miljoonaa.
Algerin vanhakaupunki Kasbah on valittu Unescon maailmanperintölistalle. Siellä sijaitsevat linnoituksen, vanhan moskeijan ja osmanityylisten palatsien jäänteet.
Maantiede

Alger sijaitsee Välimeren suuntaisesti kulkevien Sahelin kukkuloiden rinteillä. Kaupunki levittäytyy Algerinlahden ympärille, ja se avautuu itään ja pohjoiseen amfiteatterina. Kaupunki on saanut nimensä, joka tarkoittaa arabiaksi saaria, pienistä Algerinlahden saarista, joista suurin osa on yhdistetty mantereeseen.
Maantiede > Ilmasto

Algerissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan kuumakesäinen välimerenilmasto. Kesällä on kuumaa ja kuivaa, talvella on leutoa ja sateista. Vuoden keskilämpötila on noin 18 °C ja keskimääräinen sademäärä 710 millimetriä. Elokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 25 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 12 °C. Sateisin kuukausi on joulukuu, jolloin sataa keskimäärin noin 120 millimetriä. Heinäkuussa on puolestaan kuivinta. Silloin keskimääräinen sadanta on 3 millimetriä.
Historia

Algerin perustivat foinikialaiset, joiden Pohjois-Afrikan siirtokuntia se oli. Kartagolaiset ja roomalaiset tunsivat paikan nimellä Icosium. Kaupunki kärsi pahoin ensimmäisillä vuosisadoilla jaa. Sitä ryösteli Firmus vuonna 373, ja vandaalit tuhosivat sitä 400-luvulla. Nykyisen kaupungin perusti vuonna 944 Buluggin b. Ziri, joka oli Zirid-Senhaja-dynastian perustaja.lähde?
Alger kehittyi uudelleen tärkeäksi keskukseksi berberidynastioiden aikana. Sinne muutti 1500-luvun alussa paljon Espanjasta karkotettuja muslimeita ja juutalaisia. Espanja puolestaan linnoitti vuonna 1514 kaupungin edustalla olevan Peñonsaaren sen jälkeen kun Algerin asukkaat olivat alkaneet hyökätä espanjalaisten kauppalaivojen kimppuun. Barbareskimerirosvo Hayreddin Barbarossa ajoi espanjalaiset Peñonista vuonna 1529. Kaupunki päätyi osmanisulttaanin alaisuuteen vaikka säilyikin suhteellisen itsenäisenä. Algerista kehittyi kuitenkin 300 vuodeksi barbareskien tärkeä tukikohta.
Eurooppalaiset pyrkivät useaan otteeseen kukistamaan merirosvot. Esimerkiksi Britannia ja Yhdistyneet Alankomaat yrittivät saada barbareskit luopumaan orjakaupasta pommittamalla kaupunkia 27. elokuuta 1816.lähde? Merirosvous jatkui vuoteen 1830, jolloin kaupungin valtasi Ranska. Ranskalaiskaudella Algerista tuli Pohjois- ja Länsi-Afrikkaan levinneen siirtomaavaltakunnan sotilaallinen ja hallinnollinen keskus.
Ranska kehitti Algeria, ja sen satamaa ja katuverkostoa laajennettiin ja nykyaikaistettiin. Sinne alkoi kehittyä myös eurooppalaisia tapoja ja instituutiota, kuten teattereita, museoita ja julkisia puistoja. Kaupungista tuli myös varsin selvästi eurooppalainen kaupunki, sillä 1900-luvun alussa lähes kolme neljäsosaa asukkaista oli siirtolaisia tai heidän jälkeläisiään. Paikalliset eivät juurikaan päässeet hyötymään kehityksestä, eikä algerialaisia ollut todellisuudessa asiaa eurooppalaisten asuttamille alueille.
Toisen maailmansodan aikana Alger oli ensin Vichyn Ranskan hallussa ja vuodesta 1943 Lontoon ja Pariisin ohella Vapaan Ranskan pääkaupunki. Kaupunki oli myös tärkeä liittoutuneiden Pohjois-Afrikan tukikohta Vichyn hallituksen joukkojen vaihdettua puolta Operaatio Soihdun yhteydessä marraskuussa 1942. Loikkauksesta johtuen kaupungissa oli luonteeltaan fasistinen hallinto vielä kahdeksan kuukauden ajan liittoutuneiden saapumisen jälkeen kunnes kenraali Charles de Gaullen onnistui palauttaa tasavaltalainen järjestys. Toisen maailmansodan jälkeen Alger oli myös Algerian itsenäisyystaistelun keskiössä alun perin yhtäläisiä kansalaisoikeuksia vaatineen muslimiväestön ryhdyttyä pyrkimään kokonaan eroon Ranskan vallasta. Algerian itsenäistyttyä vuonna 1962 hallitus alkoi kehittää Algerista modernia sosialistista kaupunkia. Eurooppalaisista suuri osa lähti seuraavien vuosikymmenien aikana kaupungista.
Hallinto

Algerin kaupunki ei ole itsenäinen hallinnollinen kokonaisuutensa, vaan se muodostuu useasta piirikunnasta ja kunnasta. Algerin 13 kunnasta muodostettu yhteisö lakkautettiin vuonna 1997. Sen jälkeen aluehallinton rakenteeseen on tehty joitakin muutoksia. Algerin kaupunki on vuodesta 2000 vastannut käytännössä Algerin maakuntaa, johon kuuluu 13 piirikuntaa ja 57 kuntaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alger Wikimedia Commonsissa
| n k Afrikan pääkaupungit |
| --- | --- |
Pääkaupungit:  Abuja, Nigeria  Accra, Ghana  Addis Abeba, Etiopia  Alger, Algeria  Antananarivo, Madagaskar  Asmara, Eritrea  Bamako, Mali  Bangui, Keski-Afrikan tasavalta  Banjul, Gambia  Bissau, Guinea-Bissau  Brazzaville, Kongon tasavalta  Conakry, Guinea  Dakar, Senegal  Djibouti, Djibouti  Dodoma, Tansania  Freetown, Sierra Leone  Gaborone, Botswana  Gitega, Burundi  Harare, Zimbabwe  Jamestown, Saint Helena  Juba, Etelä-Sudan  Kairo, Egypti  Kampala, Uganda  Khartum, Sudan  Kigali, Ruanda  Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta  Libreville, Gabon  Lilongwe, Malawi  Lobamba, Swazimaa  Lomé, Togo  Luanda, Angola  Lusaka, Sambia  Malabo, Päiväntasaajan Guinea  Mamoudzou, Mayotte  Maputo, Mosambik  Maseru, Lesotho  Mbabane, Swazimaa  Mogadishu, Somalia  Monrovia, Liberia  Moroni, Komorit  Nairobi, Kenia  N’Djamena, Tšad  Niamey, Niger  Nouakchott, Mauritania  Ouagadougou, Burkina Faso  Port Louis, Mauritius  Porto-Novo, Benin  Praia, Kap Verde  Pretoria, Etelä-Afrikka Bloemfontein  Kapkaupunki  Rabat, Marokko  Saint-Denis, Réunion  São Tomé, São Tomé ja Príncipe  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia  Victoria, Seychellit  Windhoek, Namibia  Yaoundé, Kamerun  Yamoussoukro, Norsunluurannikko 
| n k Arabimaiden pääkaupungit |
| --- | --- |
Afrikka:  Alger, Algeria  Kairo, Egypti  Djibouti, Djibouti  Khartum, Sudan  Mogadishu, Somalia  Moroni, Komorit  Nouakchott, Mauritania  Rabat, Marokko  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia 
Aasia:  Abu Dhabi, Yhdistyneet arabiemiraatit  Amman, Jordania  Bagdad, Irak  Beirut, Libanon  Damaskos, Syyria  Doha, Qatar  Ramallah (de facto), Palestiina  Kuwait, Kuwait  Manama, Bahrain  Masqat, Oman  Riad, Saudi Arabia  Sanaa, Jemen
Vastauskonpuhdistus

Vuonna 1590 painettu Vulgata (katolisen Raamatun latinankielinen käännös). 1500-luvun lopussa useat Trenton kirkolliskokouksen päätökset olivat tulleet voimaan.
Vastauskonpuhdistus eli katolinen reaktio eli katolinen reformaatio oli katolisen kirkon vastaus reformaatioon ja protestantismin leviämiseen 1500-luvun Euroopassa.
Taustaa

Katolinen kirkko oli renessanssipaavien aikoina maallistunut voimakkaasti, ja jo ennen Martti Lutherin teesejä 1517 oli katolisessa kirkossa ollut liikehdintää kirkon opin ja hallinnon kehittämiseksi. Se kuitenkin yrityksistä huolimatta tukahdutettiin. Katolisen kirkon harjoittama anekauppa, yleinen korruptio ja paaviuden alennustila synnyttivät lopulta voimakkaan uskonpuhdistusliikkeen vuoden 1517 jälkeen, kun Martti Luther julkaisi 95 teesiään, joissa hän arvosteli anekauppaa, paavin valtaa ja katolisen kirkon oppeja. Lutherin sanoma levisi nopeasti kirjapainotaidon keksimisen myötä.
Uskonpuhdistus levisi nopeasti Lutherin, Ulrich Zwinglin ja Jean Calvinin toimesta Saksan ja Sveitsin kansan keskuudessa. Pian uskonpuhdistus levisi myös muihin maihin, kuten Ruotsiin, joka Kustaa Vaasan johdolla vuoden 1527 Västeråsin valtiopäivillä irtaantui paavista. Sama toistui useissa saksalaisissa ruhtinaskunnissa ja lopulta myös Englannissa Henrik VIII:n johdolla. Uuden ajan hallitsijat olivat valmiita irtaantumaan paavin vallasta poliittisista syistä, ja myös katolisessa Espanjassa ja Ranskassa oli ollut pyrkimystä vähentää paavinvaltaa jo ennen uskonpuhdistusta.
Katolisen kirkon reaktio

Uskonpuhdistus pakotti katolisen kirkon reagoimaan. Paavi Hadrianus VI teki 1523 katolisen kirkon synnintunnustuksen, jossa tunnusti katolisen kirkon olevan syyllinen alkaneeseen kirkon jakautumiseen. Uudistuminen katolisessa kirkossa oli kuitenkin hidasta. Uskonpuhdistuksen luoman pakon ja paineen edessä vasta vuonna 1545 Paavali III johdolla aloitettiin Trenton kirkolliskokous, jossa pyrittiin uudistamaan katolinen kirkko.
Trenton kirkolliskokouksen aikana käytiin muun muassa Schmalkaldenin sota 1546–1547, jossa Saksan keisarin Kaarle V:n johdolla katoliset sotivat protestantteja vastaan Saksassa, pyrkimyksenään palauttaa protestanttiset ruhtinaskunnat katolisuuteen. Sota päättyi kuitenkin vuoden 1547 aselevon jälkeen lopulta Augsburgin rauhaan 1555, jossa tuli periaatteeksi ”kenen maa, sen uskonto”, jolloin saksalaisruhtinaat saivat itse päättää alueensa uskonnosta.
Kokouksen päätyttyä 1563 vahvistettiin jo vuonna 1540 syntyneen jesuiittojen asema. Syntyi uuden ajan katolisuus. Anekauppa kiellettiin, inkvisitiota herätettiin uudestaan henkiin, paavin valta varmistettiin, kirkon rakenteita uudistettiin ja katolisen kirkon oppia dogmatisoitiin opillisten kysymysten kohdalla, joista protestantit olivat irtaantuneet, kuten sakramentit, vanhurskauttaminen ja pyhimykset.
Uudistusten seurauksia

Uuden ajan katolisuus antoi Euroopan hallitsijoille mahdollisuuden uudistaa katolisuutta ja laajentaa vaikutusvaltaansa kirkkoon. Espanja, Ranska, Itävalta ja Baijerin herttua olivat ennen uskonpuhdistusta vastustaneet paavin valtaa, mutta nyt heistä tuli katolisen uskon puolustajia, kun hallitsijoilla oli tyydyttävä vaikutusvalta maidensa kirkkoihin. Uskonpuhdistus taas edusti heille mahdollisesti hallitsemattomien voimien esiinnousua. Ranskan kuningas sekä keisari Kaarle V olivatkin olleet suuressa roolissa taivuttaessaan paavin kutsumaan koolle Trenton kirkolliskokouksen.
Jesuiitoilla oli vastauskonpuhdistuksessa tärkeä rooli Ignatius Loyolan johdolla. Jesuiitat olivat vastuussa vain paaville, ja olivat korkeasti koulutettuja katolisen uskon puolustajia. He olivat omaksuneet sotilaallisen kurin, ja he toimivat neuvonantajina, yliopistojen professoreina ja lähetysaarnaajina. Jesuiittoja oli lähes jokaisen hallitsijan hovissa, ja heidän avullaan pystyttiin levittämään tehokasta katolista lähetystyötä. Lähetystyö onnistui esimerkiksi Ranskassa, jossa katolisuuden asema lujittui. 
Ranskassa alkoi myös vainoja ranskalaisia protestantteja vastaan, hugenotteja, joita vastaan Ranskan katoliset sotivat useita kertoja hugenottisodissa.
Katoliset myös hyötyivät protestanttien keskenäisistä opillisista riidoista luterilaisten ja kalvinistien välillä, joka heikensi protestanttien rintamaa.
Vastauskonpuhdistusta käytiin myös kulttuurin, taiteen ja arkkitehtuurin kautta, sillä barokin aikakaudella katoliset rakensivat mahtia korostavia koristeellisia kirkkoja, samalla kun protestanttien kirkot olivat tarkoituksellisesti jätetty yksinkertaisiksi, ja monilla alueilla harjoitettiin kuvainraastoa. Katoliset myös kielsivät harhaoppisina pidettyjä kirjoja jopa kuolemantuomion uhalla.
Magnum .44

| Magnum > 44.Magnum Force |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Ted Post
Käsikirjoittaja:  Hahmot: Harry Julian Fink Rita M. Fink Tarina: John Milius Käsikirjoitus: John Milius Michael Cimino
Tuottaja:  Robert Daley
Säveltäjä:  Lalo Schifrin
Kuvaaja:  Frank Stanley
Leikkaaja:  Ferris Webster
Pääosat:  Clint Eastwood Hal Holbrook Mitch Ryan David Soul Felton Perry
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Malpaso Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   25. joulukuuta 1973  1. maaliskuuta 1974
Kesto:  124 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Likainen Harry (1971)
Seuraaja:  Murskaaja (1976)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Magnum .44 (engl. Magnum Force) on Ted Postin ohjaama vuonna 1973 valmistunut rikoselokuva, jonka pääosassa nähdään Clint Eastwood. Se on jatko-osa vuonna 1971 valmistuneelle rikoselokuvalle Likainen Harry. Elokuva kertoo kovanaamaisesta San Franciscossa toimivasta poliisista, ”Likainen” Harry Callahanista, joka tutkii tunnettujen rikollisten murhia pitäen epäillen niiden tekijöiksi nuoria moottoripyöräpoliiseja. Elokuva on saanut ideansa 1970-luvun alussa Brasiliassa toimineesta poliiseista koostuneesta ”kuolemanpartiosta”, joka surmasi tulkintansa mukaan yhteiskuntaa uhanneita ihmisiä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clint Eastwood  | … |  Harry Callahan   |
|  Hal Holbrook  | … |  Neil Briggs   |
|  Mitch Ryan  | … |  Charlie McCoy   |
|  David Soul  | … |  John Davis   |
|  Felton Perry  | … |  Early Smith   |
|  Tim Matheson  | … |  Phil Sweet   |
|  Kip Niven  | … |  Red Astrachan   |
|  Robert Urich  | … |  Mike Grimes   |