stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
FS Gloire (1859)
Valmistus

Ranskan meriministeri tilasi 4. maaliskuuta 1858 kolme 900 nhp:n höyrykoneella varustettua panssarifregattia, joista kaksi tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja kolmas Lorientista. Aluksen nimeksi vahvistettiin 8. maaliskuuta Gloire Meriministeri hyväksyi 20. maaliskuuta Stanislas-Charles-Laur Dupuy de Lôme suunnitelmat uudeksi alukseksi. Köli laskettiin toukokuussa tai tilauspäivänä. Aluksen höyrykone tilattiin Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, joka hyväksyi tilauksen 4. kesäkuuta.  Alus laskettiin vesille 24. marraskuuta 1859 ja se otettiin palvelukseen 26. joulukuuta (ransk. ouverture de campagne), vaikka se oli edelleen keskeneräinen. Alus oli koeajoissa kesäkuuhun 1860 ja se oli vastaanottokokeissa 20.-21. elokuuta, minkä jälkeen se oli valmis. Alus otettiin operatiiviseen palvelukseen 13. toukokuuta 1862.
Palvelus

Alus saattoi keisari Napoleon III:n Algeriin syyskuussa 1860 ja se oli paluumatkalla myrskyävällä merellä hallitsijan jahdin ainoa saattaja. Tehtävän jälkeen alus oli vertailutesteissä Algésirasin kanssa. Koeajoissa aluksen miehistö kritisoi aluksen kovempaa keinuntaa verrattuna linjalaivaan. Lisäksi todettiin kovassa merenkäynnissä alemman tykkikannen porttien päästävän alukseen runsaasti vettä. Muuten alus todettiin paremmaksi kuin purjein varustettu 90-tykkinen linjalaiva. Aluksella piti alun perin olla ainoastaan kevyt prikantiinityyppinen takila, mutta lopulta sille asennettiin talvella 1860-1861 27 000 neliöjalan täystakila lyhyellä tappimaisella keulamastolla. Alus varustettiin parkkitakilalla vuonna 1864.
Nopean asekehityksen seurauksena aluksen aseistus muuttui useita kertoja ensimmäisten vuosien aikana. Tykkien kaliiperia kasvatettiin ja niiden määrä vähennettiin. Aluksella oli valmistuessaan 160 millimetrin suustaladattavat tykit. Aluksella oli koeammunnoissa maaliskuussa 1862 toisella laidalla seitsemäntoista takaaladattavaa 160 millimetrin M1858 -tykkiä ja toisella saman verran suustaladattavia 160 millimetrin M1858 -tykkiä. Takaaladattavat olivat testeissä selkeästi parempia ja vuonna 1863 alukselle asennettiin yhteensä 34 kappaletta 160 millimetrin takaaladattavaa tykkiä. Seuraavana vuonna aluksella oli ainoastaan 32 kappaletta 160 millimetrin tykkejä. Tykeillä ei kuitenkaan kyetty läpäisemään aluksen panssarointia ja siksi kehitettiin parempi M1864 tykki, jonka kaliiperi oli jopa 270 millimetriä. Vuonna 1867 alukselle asennettiin patterin keskelle kuusi 240 millimetrin M1864 tykkiä ja kumpaankin reunaan yksi 190 millimetrin M1864 tykki.
Alus poistettiin luettelosta 27. joulukuuta 1879 Brestissä ja se romutettiin vuonna 1883.
Päälliköt

Aluksen päällikköinä olivat
Majastre 1859-1860
Ohier 1860-1862
Cosnier 1862-1865
Miquel de Riu 1866
de Surville 1868
Lewal 1869
Conrad 1870
Dupin de Saint-andre 1870
Desaulices de Freycinet 1870
Lefort 1871
Gladiaattori (vuoden 1992 elokuva)

| Gladiaattori> Gladiator |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Rowdy Herrington
Käsikirjoittaja:  Djordje Milicevic Robert Mark Kamen Lyle Kessler Robert Mark Kamen
Tuottaja:  Frank Price Stephen J. Roth
Säveltäjä:  Brad Fiedel
Kuvaaja:  Tak Fujimoto
Leikkaaja:  Harry B. Miller III Peter Zinner
Pääosat:  James Marshall Cuba Gooding Jr.
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:   6. maaliskuuta 1992  24. heinäkuuta 1992
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  9 223 441 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gladiaattori on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut elokuva. Se kertoo nuoresta pojasta, jotka vasten tahtoaan joutuu ottelemaan laittomia nyrkkeilyotteluja ilkeän promoottorin pakottamana.
Juoni

Nuori Tommy Riley (Marshall) muuttaa isänsä (Heard) kanssa toiselle asuinseudulle uuden elämän aloittamiseksi. Alue kuhisee jengejä ja rotuerottelua, ja Tommy joutuu ensimmäisenä koulupäivänään hankaluuksiin erään jenginjohtajan kanssa. Tukalasta tilanteesta hänet pelastaa toisen jengin johtaja Lincoln (Gooding Jr.), jonka kanssa Tommy ystävystyy.
Eräänä päivänä velkojat ilmestyvät Tommyn kotiin. He jättävät hänen isälleen Johnille viestin, että tämä on heille auki huomattavan summan rahaa. John kertoo kotiin palatessaan, että hänellä on ollut uhkapeliriippuvuus. Tommy aikoo saada rahat kasaan. Hän saa luokkatoverinsa Dawnin (Buono) avulla töitä paikallisesta kahvilasta, jossa myös Dawn työskentelee.
Yhtenä iltana Tommya ahdistelleet jengiläiset käyvät hänen kimppuunsa. Tommy kuitenkin päihittää heidät nyrkeillään, jolloin Pappy Jack -niminen manageri (Loggia) huomaa hänen kykynsä. Hän ehdottaa Tommylle, että tämä tulisi hänen kelkkaansa ansaitsemaan rahaa laittomissa nyrkkeilyotteluissa, johon Tommy vastahakoisesti suostuu mielessään isänsä pelivelat. Tommy saa valmentajakseen vanhan kehäketun Noahin (Davis). Tommy voittaa ensimmäisen ottelunsa vaikuttavasti, mutta hänen vastustajaansa rahaa sijoittanut ilkeä promoottori Jimmy Horn (Dennehy) keksii käyttää Tommya rahasampona. Tommy haluaisi jo lopettaa mutta Horn kiristää häntä tämän hengen uhalla. Lisäksi Horn kertoo, että hän on ostanut Tommyn isän velat tämän velkojalta.
Tommy jatkaa ottelemista mutta hänen pinnansa palaa, kun hänen kaveristaan Romanosta (Seda) tulee aivokuollut epärehellisen ottelun seurauksena. Lisäksi hänen seuraava ottelunsa on tarkoitus käydä Lincolnia vastaan. Tommy ja Lincoln ottelevat hetken mutta Tommy puhuu Lincolnille järkeä ja ystävykset nousevat vastarintaan Hornia vastaan, kieltäytyen jatkamasta. Horn suuttuu ja lyö Lincolnin ulos kehästä. Silloin Tommy haastaa Hornin otteluun ilman hanskoja ja sääntöjä, panoksena vapaus Hornin liiketoiminnasta. Kamppailu käydään saman tien, ja lopulta Tommy voittaa verisen taistelun.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Marshall  | … |  Tommy Riley   |
|  Cuba Gooding Jr.  | … |  Abraham Lincoln Haines    |
|  Robert Loggia  | … |  Pappy Jack   |
|  Jon Seda  | … |  Romano   |
|  Brian Dennehy  | … |  Jimmy Horn   |
|  Ossie Davis  | … |  Noah   |
|  Cara Buono  | … |  Dawn   |
|  John Heard  | … |  John Riley   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 antaa Gladiaattorille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Gladiaattori Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Gladiaattori Elonet.
Gladiaattori AllMoviessa. (englanniksi)
Gnaeus Octavius (vuoden 165 eaa. konsuli)

Gnaeus Octavius (k. 162 eaa.) oli roomalainen sotilas ja valtiomies sekä sukunsa ensimmäinen konsuli.
Octaviuksen isä oli myös nimeltään Gnaeus Octavius, joka osallistui sotatribuunina toisen puunilaissodan Cannaen ja Zaman taisteluihin, jonka jälkeen toimi diplomaattina.
Vuonna 172 eaa. Octavianus valittiin kuruuliseksi ediiliksi (aedilis curulis). Kolmannessa makedonialaissodassa hän toimi preettorina ja laivaston komentajana vuonna 168 eaa. jolloin hän myös vangitsi Makedonian kuningas Perseuksen Samothrakessa.
Ansioistaan idässä hän sai triumfin, jonka jälkeen hän rakennutti Porticus Octavian Circus Flaminiuksen reunalle vuonna 167 eaa.
Octavianus nimitettiin sukunsa ensimmäiseksi konsuliksi vuonna 165 eaa. ja seuraavina vuosina hän johti lähetystöä idässä, mutta hänet murhattiin vuonna 162 eaa. Laodikeassa.
Octavianuksella oli myös saman niminen poika, joka toimi konsulina vuonna 128 eaa.
Glukoneogeneesi

Glukoneogeneesin reitti
Glukoneogeneesi on maksassa ja munuaisen kuoriosassa tapahtuva prosessi, jossa glukoosia valmistetaan jostain muusta kuin hiilihydraatista. Glukoneogeneesin lähtöaineena toimii pääasiassa maitohappo, mutta lähtöaineiksi käyvät myös glyseroli, propionaatti, oksaloetikkahappo ja muut sitruunahappokierron väliaineet, ketonit, aminohapot ja rasvahapot, joissa on pariton määrä hiiliä.
Glukoneogeneesi varmistaa sen, että muun muassa hermosoluille on aina käytössään riittävästi glukoosia energiantuotantoa varten.  Solut ja solunosat, kuten punasolut ja hermosolujen aksonit, jotka eivät voi käyttää energiantuotannossa mitokondrioita, saavat energiansa hajottamalla glukoosia glykolyysissä anaerobisesti takaisin maitohapoksi.
Suurin osa glukoneogeneesistä tapahtuu maksasolujen solulimassa, mutta osittain myös munuaisissa. Munuaisten osuus glukoneogeneesissä kasvaa paaston myötä. Glukoneogeneesi on keskittynyt näihin elimiin, koska vain niistä löytyy glukoosi-6-fosfataasi-entsyymiä, jota tarvitaan glukoosi-6-fosfaatin muuttamiseksi glukoosiksi. Kortisoli lisää glukoneogeneesiin tarvittavien maksaentsyymien määrää. Glukoneogeneesiä aktivoi haiman α-soluista erittyvä glukagoni. Haiman β-soluista erittyvä insuliini puolestaan inaktivoi glukoneogeneesiä.
Alkoholi voi hidastaa glukoneogeneesiä estämällä maitohapon muuntautumista palorypälehapoksi.
Kasvit ja jotkin bakteerit voivat muuttaa myös tavallisia rasvahappoja glukoosiksi glyoksylaattikierron välityksellä.  Normaalissa soluhengityksessä rasvahapot hapetetaan ensin asetyylikoentsyymi-A:ksi, jota ei enää voida muuttaa pyruvaatin kautta glukoosiksi. Koska  sitruunahappokierron asetyylikoentsyymi-A:n kanssa aloittavaa oksaloetikkahappoa käytetään myös glukoneogeneesin lähtöaineena, ei kaikkea rasvahappojen hapettamisessa syntyvää asetyylikoentsyymi-A:ta voida hapettaa normaalisti, vaan siitä muodostetaan ketogeneesissä ketoaineita. Aivosolut muodostavat ketoaineista rasvahappoja ja ne voivat siirtyä käyttämään ketoaineita myös energiantuotantoon.
Mekanismi

Glukoneogeneesin toimintaperiaate on vastakkainen glykolyysille, ja se käyttää myös pääosin samoja entsyymejä (kolmea lukuun ottamatta). Lähtöaineena on usein pyruvaatti (palorypälehapon anionimuoto), jota muodostetaan laktaatista (maitohapon anionimuoto) sekä eräistä aminohapoista. Pyruvaatti siirtyy ensin mitokondrioon, jossa se muutetaan entsymaattisesti oksaaliasetaatiksi. Oksaaliasetaatti ei pääse ulos mitokondriosta takaisin sytoplasmaan, joten se on ensin muutettava malaatiksi, jolle on kuljetusmekanismi mitokondrion sisäkalvolla. Samalla sytoplasmaan siirtyy pelkistynyt NADH-koentsyymi, jota tarvitaan myöhemmin reaktiosarjassa. Malaatti hapettuu sytoplasmassa uudestaan oksaaliasetaatiksi, joka muutetaan GTP:tä vaativassa reaktiossa fosfoenolipyruvaatiksi. Mikäli lähtöaineena on laktaatti, fosfoenolipyruvaatti syntyy jo mitokondriossa, koska laktaatin hapettuminen pyruvaatiksi vapauttaa sytoplasmaan tarvittavan NADH-molekyylin. Fosfoenolipyruvaatti muuttuu vaiheittain glukoosi-6-fosfaatiksi, joka muuttuu lopulta glukoosiksi.
Yhden glukoosimolekyylin tuottaminen vaatii 2 pyruvaattimolekyyliä, 4 ATP:tä, 2 GTP:tä, 2 NADH-molekyyliä ja neljä vesimolekyyliä. Se vaatii siten enemmän energiaa kuin glykolyysi tuottaa yhdestä glukoosimolekyylistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Glukoneogeneesi Wikimedia Commonsissa
Glykogeniini

Malli jäniksen lihaskudoksen glykogeniinin rakenteesta.
Glykogeniini on entsyymi, joka osallistuu sokeriaineenvaihduntaan katalysoimalla glykogeenin synteesiä. Glykogeniini katalysoi glukoosiyksiköistä koostuvien oligomeerien muodostumista UDP-glukoosista. Glykogeniinin EC-numero on EC 2.4.1.186.
Ominaisuudet ja toiminta

Glykogeniinistä on useita isoentsyymejä, joista yleisin on glykogeniini 1, joka koostuu kahdesta molekyylimassaltaan 37 kDa samanlaisesta alayksiköstä. Tämän isoentsyymin lisäksi kädellisten maksassa esiintyy glykogeniini 2, joka koostuu kahdesta molekyylimassaltaan 66 kDa olevasta samanlaisesta alayksiköstä. Glykogeniinin kumpikin alayksikkö on katalyyttisesti aktiivinen. Entsyymi siirtää glukoosiyksiköitä UDP-glukoosilta ja liittää ne itseensä tiettyjen tyrosiiniaminohappojen sivuketjuihin muodostaen glykaaniprimeerin. Tyypillisesti glukoosiyksiköitä on tässä primeerissä 5–13. Glykogeniini ei muodosta tätä pidempiä polymeerejä vaan glykogeenin synteesiä jatkaa toinen entsyymi glykogeenisyntaasi ja glykogeniini muodostaa glykogeenipolymeerin proteiiniytimen. Glykogeniini vaatii toimiakseen mangaani-ioneja.
Gnaeus Pompeius

Sextus Pompeiuksen lyöttämä kolikko, jossa Gnaeus kuvattua kolikon kääntöpuolella oikealla.
Gnaeus Pompeius (myös Pompeius nuorempi, 75 eaa. – 12. huhtikuuta 45 eaa.) oli Rooman tasavallan myöhäiskauden poliitikko ja kenraali. Hän oli Gnaeus Pompeius Magnuksen ja hänen kolmannen vaimonsa Mucia Tertian lapsi.
Gnaeus syntyi vuonna 75 eaa. ja kasvoi yhdessä nuoremman veljensä Sextus Pompeiuksen kanssa isänsä varjossa. Caesarin aloitettua kansalaissodan vuonna 49 eaa. hän seurasi isänsä mukana itään kokoamaan legioonia. Ennen Dyrrhakhionin taistelua Gnaeus onnistui tuhoamaan Caesarin kuljetusalukset.
Gnaeus Pompeuis vanhemman hävittyä Farsaloksessa ja kuoltua Egyptissä vuonna 48 eaa., Gnaeus ja Sextus liittyivät Afrikan provinssissa toimiviin konservatiivisiin senaattoreihin. Caesarin lyötyä hajalle heidän joukkonsa, Gnaeus pakeni jälleen. Tällä kertaa hän pakeni Baleaarien kautta Espanjaan, jossa hän yhdessä veljensä ja Titus Labienuksen kanssa kokosi jälleen armeijan. Heidät lyötiin äärimmäisen verisessä Mundan taistelussa. Hän pakeni jälleen ja jäi kiinni, jolloin hänet teloitettiin. Sextus pääsi karkuun ja jatkoi toimintaansa Caesarin kuoltua.
Gnaeus oli naimisissa Claudian kanssa, joka oli vuoden 54 eaa. konsulin Appius Claudius Pulcherin tytär.
Glykogeenisyntaasi

Malli Agrobacterium tumefaciens -bakteerin glykogeenisyntaasin rakenteesta
Glykogeenisyntaasi on entsyymi, joka osallistuu glykogeenin biosynteesiin. Entsyymi katalysoi UDP-glukoosimolekyylin liittämistä glykogeeniketjuun α-1,4-glykosidisidoksella. Samalla vapautuu ADP-molekyyli. Glykogeenisyntaasin EC-numero on EC 2.4.1.11 ja CAS-numero 9014-56-6.
Toiminta

Jotta glykogeenisyntaasi voisi lisätä glukoosiyksiköitä muodostaakseen polymeerin vaatii se primeerikseen polysakkaridin, joka sisältää vähintään kuusi glukoosiyksikköä. Tämän saa aikaiseksi glykogeniinientsyymi. Glykogeenisyntaasista on kaksi eri muotoa, aktiivinen a-muoto ja inaktiivisempi fosforyloitu b-muoto, jonka eräisiin seriiniaminohappoihin on liittynyt fosforyyliryhmä. On useita kinaaseja, jotka fosforyloivat a-muodon b-muodoksi, tällaisia ovat muun muassa glykogeenisyntaasille spesifiset proteiinikinaasi A eli cAMP-riippuvainen proteiinikinaasi ja glykogeenisyntaasikinaasi-3 sekä useampia proteiineja fosforyloiva kaseiinikinaasi 2. Proteiinifosfataasi 1 -entsyymi aktivoi glykogeenisyntaasia poistamalla fosfaattiryhmiä entsyymistä.
Insuliini on glykogeenisyntaasikinaasin inhibiittori ja siten aktivoi glykogeenisyntaasin toimintaa. Glykogeenisyntaasin ollessa fosforyloituna myös glukoosi-6-fosfaatti ja ATP kasvattavat sen katalyyttistä aktiivisuutta.
Glykogeenisyntaasin puutos on harvinainen sairaus. Sen seurauksena potilailla on hypoglykemia, johon voi liittyä myös asiduriaa.
Gloria Dei (Old Swedes’)

| Gloria Dei (Old Swedes’) Church |
| --- | --- |

Sijainti:  Philadelphia, Pennsylvania
Koordinaatit:  39°56′4″N, 75°8′37″W
Rakentamisvuosi:  1700
Materiaali:  tiili
Tyylisuunta:  kansanomainen arkkitehtuuri
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gloria Dei (Old Swedes’) Church on kirkkorakennus Philadelphiassa. Se on ruotsalaisten uudisasukkaiden rakennettuma. Tiilirakennus valmistui vuonna 1700, ja nykyisen asunsa se sai vuoden 1846 peruskorjauksissa.
Rakennus

Gloria Dein on sanottu edustavan kansanomaista, paikallista arkkitehtuuria. Siinä kuitenkin sekoittuu vaikutteita goottilaisesta ja Yrjöjen ajan arkkitehtuurista, joka vallitsi Philadelphiassa 1700-luvulla. Se näkyy erityisesti flaamilaisessa muuraustyylissä, jossa seinätiilet on muurattu siten, että ulkosivussa näkyy vuorotellen tiilen pitkä ja kapea sivu. Ruotsalainen kirkkoarkkitehtuuri näkyy jyrkässä katossa ja apsiksen puoliympyrän muotoisessa seinässä.
Kirkon sisätiloissa on monia historiallisia yksityiskohtia. Siellä on suuri vuonnta 1731 valmistettu kastemalja. Katosta roikkuu ensimmäiset ruotsalaiset uudisasukkaat tuoneiden laivojen, Kalmar Nyckelin ja Fågel Gripin, mallit. Kattokruunu on taiteilija Carl Millesin lahjoittama. Saarnastuolin yläpuolella on kirkon ainoa lasimaalattu ikkuna.
Historia

Gloria Deitä edelsi ruotsalaisten luterilaisten 1677 rakennuttama kirkko. Nykyinen kirkkorakennus valmistui vuonna 1700. Alkuperäisessä suunnitelmassa oli mukana myös kirkkotorni, mutta se valmistui vasta 1703. Seinät alkoivat pian valmistumisen jälkeen taipua katon painon takia. Tämän takia kirkon pohjoispuolelle rakennettiin sakasti ja eteläpuolelle eteinen.
Seurakunta oli kasvanut 1840-lukuun mennessä niin paljon, että uuden kirkon rakentamista jopa harkittiin. Seurakunnassa päädyttiin kuitenkin vanhan kirkon kunnostamiseen. Korjauksissa kattoa korotettiin ja rakennukseen lisättiin parvekkeita. Kirkko sai tuolloin nykyisen ilmeensä, vaikka sitä peruskorjattiin uudelleen vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gloria Dei (Old Swedes’) Church Wikimedia Commonsissa
Kirkon kotisivut (englanniksi)
Donald Arthur Glaser

| Donald Arthur Glaser |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1926 Cleveland, Yhdysvallat
Kuollut: 28. helmikuuta 2013 (86 vuotta) Berkeley, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Case Institute of Technology California Institute of Technology
Väitöstyön ohjaaja:  Carl Anderson
Instituutti:  Michiganin yliopisto
Tutkimusalue:  fysiikka
Tunnetut työt:  kuplakammio
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1960)
Donald Arthur Glaser (21. syyskuuta 1926 Cleveland, Yhdysvallat – 28. helmikuuta 2013 Berkeley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Glaser voitti Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1960 keksimänsä kuplakammion ansiosta. Glaser aloitti uransa hiukkasfysiikasta, mutta keskittyi Nobelinsa jälkeen enemmän biofysiikkaan, molekyylibiologiaan ja neurotieteeseen.
Perhe ja opiskelu

Donald Glaser syntyi 1926 Clevelandissä, Ohiossa venäjänjuutalaisille siirtolaisille. Hänen isänsä William oli liikemies ja äitinsä Lena kodinhoitaja. Glaser kävi koulunsa Cleveland Heightsissa ja jatkoi sitten Case Institute of Technology (nykyinen Case Western Reserve University), mistä sai 1946 alemman korkeakoulututkinnon fysiikasta ja matematiikasta. Vuoden 1946 syksynä hän aloitti tohtoritutkintonsa suorittamisen California Institute of Technologylla ja suoritti sen loppuun ohjaajanaan Carl Anderson. Vuoden 1949 aikana hän astui tutkijan ja opettajan virkaan Michiganin yliopiston fysiikan laitoksessa. Glaserin väitöskirja, joka käsitteli kosmista säteilyä ja mesoneita.
Glaser meni vuonna 1960 naimisiin Ruth Thompsonin kanssa. Liitto päättyi eroon, ja Glaser meni uudestaan naimisiin Lynn Bercovitzin kanssa. Glaser sai molemmista liitoistaan yhden lapsen.
Ura

Sumukammio oli vielä 1950-luvun alussa tutkijoiden tärkein työkalu hiukkasten tunnistamiseen. Niillä oli kuitenkin heikkoutensa, sillä niitä oli hankala käyttää. Glaser korvasi kaasun nesteellä. Hiukkas jätti nesteeseen kuplavanan, jonka pystyi valokuvaamaan. Glaserin kehittämä kuplakammio pystyi näyttämään hiukkasen reitin tarkemmin kuin kaasulla täytetty sumukammio, koska neste on tiheämpää kuin kaasu. Ensimmäinen kuplakallio oli vain tuuman leveä, mutta fyysikot rakensivat 1960- ja 1970-lukujen aikana suurempia laitteita, kunnes toiset laitteet korvasivat ne. Glaser oli vasta 25-vuotias, kun hän kehitti kuplakammion. Hän sai 34-vuotiaana vuonna 1960 keskintönsä ansiosta Nobelin fysiikanpalkinnon. Vuotta aiemmin hän oli siirtynyt Berkeleyyn Kalifornian yliopistoon.
Berkeleyssä Glaser tutkimuskohteet siirtyivät hiukkasfysiikasta biofysiikkaan. Hänet nimettiin 1964 molekyylibiologian professoriksi, ja hänen työnsä läheni seuraavien 25 vuoden aikana neurotiedettä. Berkeleyssä Glaser työskenteli muun muassa yliopiston viruslaboratoriossa, missä teki tutkimuksia bakteereilla, bakteriofageilla ja nisäkässoluilla. Hän kehitti Berkeleyssä myös laitteen, jonka avulla oli helpompi kasvattaa ja tutkia soluja.
Glaser oli vuonna 1971 perustamassa yhdessä ystäviensä Ronald E. Capen ja Peter Farleyn kanssa Cetus Corporationia, joka oli ensimmäisiä biotekniikan yrityksiä. Cetus Corporation tunnetaan erityisesti polymeraasiketjureaktion kehittämisestä. Glaser alkoi 1980-luvulla tutkia neurotiedettä ja vietti myös lukukauden Cambridgessä Roland-instituutissa, jossa teki psykofysiisiä kokeita muun muassa ihmisen kyvystä havainnoida liikettä. Kokeiden perusteella Glaser kehitti matemaattisia malleja.
Glaser kuoli 86-vuotiaana vuonna 2013 kotonaan Berkeleyssä.
Vaikutus

Glaserin kehittämä kuplakammio oli ennen modernien laitteiden kehittämistä tehokkain väline hiukkasten tutkimiseen. Berkeleyn fysiikan professorin Herbert Steinerin mukaan kuplakammio oli merkittävä läpimurto alalla ja se johti uusien hiukkasten löytämieen. Lisäksi se oli 1960- ja 1970-luvun käytetyin hiukkastunnistin, ja se vaikutti suuresti koko hiukkasfysiikkaan. Fyysikot olivat 1950-luvulla kehittäneet tehokkaampia hiukkaskiihdyttimiä, mutta heillä oli vaikeuksia tunnistaa törmäyksissä hajonneita hiukasia. Glaserin kuplakammion avulla tutkijat pystyivät päättelemään, että esimerkiksi protonit ja neutroni koostuivat vielä pienemmistä hiukkasista, kvarkeista.