stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Levytyksiä vuodelta 1929
Kappaleet

Lappi
Amalia
Taas on pojat yksin
Aavasaksa
Puusepät
Tuusulan polkka
Kirje äidille
Älä sure mamma, älä sure mamma
Muistoja Karpateilta
Taas on pojat yksin
Taas on pojat yksin
Minä ja Matleena
Mä lemmin sua Pauline
Marjanka
Villi orkidea
Havis amanda
Uimahalli-Amalia
Tropiikin yö
Säkkijärven polkka
Silkkisukka Pauline
Saunapolkka
Mynkkysen radio
Vanhan Wienin laulu
Kukkuva kello
Pauli Impivaaran haastattelu
Kappaleet 1-6, Dallapé-orkesteri
Kappaleet 7-15, Dallapé-harmonikkaorkesteri
Kappaleet 16-24, Kansanorkesteri
Kappale 25, Katkelma Kauko Käyhkön "Täältä tulee Dallapé"-radiosarjasta
Kuparikautinen Eurooppa

Kupari levisi Lähi-idästä ensin Balkanin niemimaalle.
Metalli levisi Euroopassa noin vuoteen 1800 eaa. asti kuparina.
Los Millares oli varhainen kuparikautinen kaupunki Etelä-Espanjassa.
Kuparikautinen Eurooppa oli historiallinen Euroopassa ollut ajanjakso, jolloin osattiin valmistaa kupariesineitä. Kausi ajoittuu alueesta riippuen noin vuosiin 5300–1700 eaa., ajallisesti neoliittisen kauden jälkeen. Muun muassa Los Millaresin kulttuuri oli kuparikautinen kulttuuri. Kuparikaudella sotaisat indoeurooppalaiset alkoivat levittäytyä Eurooppaan.
Varhaiset kuparikeskukset

Eurooppaan kupari alkoi levitä Romanian tienoille ja muualle Balkanille ehkä noin 5500 eaa. Eurooppaan syntyi noin 4500 eaa. mennessä kaksi varhaista kuparintyöstöaluetta, joista toinen oli Balkanin niemimaalla ja toinen Iberian niemimaalla, sillä näiltä alueilta saatiin vuorilta kuparia. Iberian keskus oli Etelä-Espanjassa.
Balkanin kuparialue

Balkanin kuparialue oli jo 5800–5000 eaa. nykyisissä Romaniassa, Bulgariassa ja Serbiassa ja lähialueilla. Metallia työstettiin varhain myös Italian keskiosissa. Balkanin Tonavan laaksoon ja Ukrainaankin levinnyt kuparikulttuuri kehittyi hyvin pitkälle, mikä näkyi mm Vincan kulttuurissa Varnassa. Balkanin kuparikautisen kulttuurin ihmiset asuivat puusta ja kaisloista tehdyissä, savella vuoratuissa, seiniltään maalatuissa harjakattoisissa taloissa, joissa oli pyöreät ikkunat.
Koillis-Bulgariasta kaivettu kuparikautinen Polyanitsan kylä oli linnoitettu ja tiiviisti rakennettu.
Alppien kuparialue

Itävallan Alpeilla oli vanhan ajan tärkein kuparikaivosalue, josta saatiin kuparia koko Eurooppaan. Italian Alpeilta löydetty jäätikölle muumioitunut Ötzi eli kuparikautta noin 3300 eaa.
Kupari muualle Eurooppaan

Kupari levisi suureen osaan Saksaa 3500–3000 eaa. Kuparikauden vaihtuessa pronssikaudeksi Euroopassa tapahtui suuria mullistuksia indoeurooppalaisten hyökätessä länteen. Indoeurooppalaiset levittäytyivät sotaisasti Balkanilla 3500 eaa. alkaen, saapuen Saksaan noin 2400 eaa.
Hevonen ja pyörä levisivät suureen osaan Eurooppaan 2800–2500 eaa. Indoeurooppalaisten vaellus Itä-Eurooppaan alkoi viimeistään 3600–2700 eaa. tapahtuneesta Sredni Stogin kulttuurin leviämisestä.
Pronssin tulo

Eurooppa siirtyi pronssikauteen noin 2500–1500 eaa. Kellopikarikulttuuri oli kupari-pronssikautinen kulttuuri, joka oli luultavasti keski-Euroopassa indoeurooppalainen.
Kupari jatkoi Euroopassa vielä Uneticen kulttuurin alkuvaiheissa 2300–2000 eaa. Pronssi ilmestyi Kreikkaan noin 3200 eaa., Bulgariassa vuosina 3300–2700 eaa. vallinnut Ezeron kulttuuri tunsi arsenikkipronssin.
Aiheesta muualla

Archeo News: Ancient civilization uncovered in Bulgaria
Hindustan Times: World's oldest Copper Age settlement found (Arkistoitu – Internet Archive)
Sveitsistä löytyi 5 300 vuotta vanha kirves, joka on samanlainen kuin ”jäämies” Ötzillä – muuttaa käsitystä Alppien merkityksestä
Yle - Kuparikausi: tuoreimmat
Liminganlahden yhtenäiskoulu

Liminganlahden yhtenäiskoulu on Limingan keskustaajamassa sijaitseva peruskoulu. Koulu syntyi, kun Linnukan koulu ja Hannu Krankan koulu yhdistettiin 1. elokuuta 2011. Koulussa annetaan opetusta luokka-asteille 1–9. Keskustaajamassa sijaitsevan koulun lisäksi yhtenäiskouluun kuuluivat 2.6.2018 asti Ala-Temmeksellä, Ketunmaassa ja Rantakylässä sijaitsevat sivukoulut. Sivukoulut lopetettiin 2.6.2018 ja kyseiset sivukoulut korvasivat kesällä 2018 valmistunut Ojanperänkankaan koulu.[lähde? ]
Rehtorina toimii Antti Junttola.[lähde? ]
Koulussa tapahtui puukotusyritys tammikuussa 2024.
Linnukan koulun historiaa

Vuonna 1864 pitäjäkokouksessa tehtiin päätös koulun perustamisesta Kirkonkylälle. Kokouksen kutsui koolle Oulun läänin kuvernööri Georg von Alfthan. Koulun toiminta alkoi 1871. Vanha koulurakennus toimii nykyään Vilho Lampi -taidemuseona. Nykyinen, Linnukkatien varressa sijaitseva päärakennus valmistui 1959, ja siihen on tehty täydellinen saneeraus ja laajennusosa vuosina 1995-1996.
Koulu nimettiin sijaintinsa (Linnukanmäki) mukaan; nimi Linnukka esiintyy jo 1500-luvun lähteissä.
Limingan vapaaherrakunta

Limingan vapaaherrakunta oli Pohjanmaalla Limingan pitäjässä sijainnut läänitys, joka läänitettiin 1652 valtaneuvos Mattias Soopille. Se käsitti 128 3/8 manttaalia. Vapaaherrakunta peruutettiin 1675.
Kirjallisuutta

Mauno Jokipii: Suomen kreivi- ja vapaaherrakunnat, 1–2, Suomen historiallinen seura 1956–1960, Historiallisia tutkimuksia
Kössi Kaatra

Kössi Kaatra vuonna 1903.
Kössi Kaatra (aik. Kössi Lindström, virallinen nimi vuoteen 1906 Gustaf Adolf Lindström; 6. marraskuuta 1882 Lohja – 15. marraskuuta 1928 Huddinge, Ruotsi) oli suomalainen työväenrunoilija, toimittaja ja teatteriohjaaja.
Ura

Kaatran isä oli alkoholisoitunut pikkukauppias ja perhe joutui elämään köyhissä oloissa äidin toimiessa tosiasiallisena huoltajana.  Perhe muutti 1890-luvulla Tampereelle ja Kaatra toimi koulun ohella myös sanomalehdenjakajana, juoksupoikana, maalaiskauppiaan apulaisena ja kirjapainotyöläisenä.  Myöhemmin hän pääsi konttoriapulaiseksi asianajotoimistoon.
Kaatra aloitti runoilun uusromanttisessa hengessä Eino Leino esikuvanaan, mutta Kaatran tutustuttua työväenliikkeeseen hänen runoutensa sai uuden suunnan. Ensimmäiset runonsa Kaatra julkaisi 1902 Työväen joululehdessä ja hänen runotuotantonsa huipentui suurlakon aikoihin julkaistuihin kahteen runokokoelmaan Murroksessa ja Suurlakkokuvia. Suurlakon alettua Kaatra luki Yrjö Mäkelinin laatiman Punaisen julistuksen tekstin 1. marraskuuta 1905 Tampereen raatihuoneen parvekkeelta.
Suurlakon jälkeen Kaatran runotuotanto hiipui ja hän toimi Tampereen Työväen Teatterin ohjaajana, kirjakauppiaana ja vuodesta 1910 sekatavarakauppiaana Teiskossa.  Omistaessaan Hämeen kirjankaupan Kaatra julkaisi Markan kirjasto -nimistä laadukkaasta ulkomaisesta käännöskirjallisuudesta koostuvaa kirjasarjaa.
Vuoden 1917 maaliskuun vallankumouksen jälkeen silloin Oulussa asunut Kaatra alkoi taas kirjoittaa runoja, artikkeleita ja pakinoita. Niitä julkaistiin Kansan Tahto -nimisessä oululaisessa työväenlehdessä, jonka toimitussihteeri Kaatra oli. Suomen sisällissodan alettua ja valkoisten vallattua Oulun Kaatra piileskeli ensin koko talven asuintalonsa ullakolla ja onnistui sitten pakenemaan Tornion kautta Ruotsiin.
Kaatra asettui asumaan Tukholmaan 1918. Hän julkaisi Oulussa kirjoittamiaan runoja kokoelmassa Alhaisolauluja vuonna 1922. Hän kirjoitti myös proosateokset Punaisia ja valkoisia sekä Äiti ja poika.  Kaatra toimi Tukholmassa ilmestyneen Tukholman Suomalaisen seuran Viesti-lehden toimitussihteerinä ja kirjoitti myös artikkeleja ja pakinoita suomalaisiin ja amerikansuomalaisiin työväenlehtiin.  Hän käytti tällöin nimimerkkejä M. Törmä, M.T., Henkipatto, Töllinmies, ja Punikki.
Kaatra vietti kesiään Gotlannissa ja meni naimisiin 39-vuotiaana. Hän kuoli Ruotsissa vuonna 1928.
Teokset

Kynnyksellä, runoja.  1903 (nimellä Kössi Lindström)
Elämästä, runoja.  1904 (nimellä Kössi Lindström)
Runoja. 1905 (nimellä Kössi Lindström)
Kyttä, runoja. 1906
Kahleet pois! Työväen kevätlehti. toim. Kössi Kaatra ja Mikko Uotinen. 1906
Murroksessa, runoja. 1906
"Suurlakkokuvia" ym. työväenlauluja. 1906
Punaiset ja valkoiset: Kuvaus Suomen luokkasodasta, romaani.  1919 (nimimerkillä Henkipatto)
Suuri rikos. 1921  (nimimerkillä Henkipatto)
Alhaisolauluja, runoja. 1922
Ihmisen kauneuteen! Juhlaruno työväen urheilupäivänä 17.6.1923. 1923.
Juhlaruno työväen 2:een laulu-, soitto- ja urheilujuhlaan Helsingissä kesäkuun 8.-10. päivänä 1923. 1923.
Äiti ja poika, muistelma. 1924
Soi vapun virsi, runoja.  1926
Sä syty vapahduksen haltioon! Runoja. 1926
Alhaisolauluja : valitut runot vuosilta 1903–1927. toim. Lauri Lajunen. 1978.
Kirjallisuutta

Niklander, Hannu: Kössi Kaatran elämää ja lohjalaisvaiheita. 1982.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Roininen, Aimo: / Kaatra, Kössi (1882–1928). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  25.8.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Vapaasti ladattavia Kössi Kaatran e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissä
Kirjasampo.fi: Kössi Kaatra
Kössi Lindströmin digitoituja teoksia Kansalliskirjaston kirjallisuuspankissa.
Kössi Kaatran digitoituja teoksia Kansalliskirjaston kirjallisuuspankissa.
Nimimerkki Henkipaton digitoituja teoksia Kansalliskirjaston kirjallisuuspankissa.
Lev Vainštein

Lev Vainštein (ven. Лев Матвеевич Вайнштейн; 12. maaliskuuta 1916 Jekaterinburg – 25. joulukuuta 2004 Moskova) oli neuvostoliittolainen ampuja ja olympiamitalisti.
Lev Vainštein voitti olympiapronssia vapaakiväärin täysottelussa Helsingin olympialaisissa. Vapaapistooli kilpailussa hän sijoittui viidenneksi.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Vainštein edusti vuosina 1954 ja 1958 Neuvostoliiton joukkuetta vapaapistoolilla ja isopistoolilla saavuttaen kolme kultaa ja yhden hopean joukkuekilpailuista.
Iso Hepolampi (Uurainen)

| Iso Hepolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Uurainen
Koordinaatit:  62°29′56″N, 25°13′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lanneveden va (14.65)
Laskuoja:  oja Isoon Koiralampeen 
Järvinumero:  14.653.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  191 m  
Pituus:  520 m  
Leveys:  470 m  
Rantaviiva:  1,698 km  
Pinta-ala:  9,33 ha  
Tilavuus:  0,0003023 km³ 
Keskisyvyys:  3,24 m  
Suurin syvyys:  8,2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Hepolampi 
Iso Hepolampi  on Keski-Suomessa Uuraisissa  Kyynämöisten lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 520 metriä pitkä, 470 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lammen tilavuudeksi on saatu 302 300 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,2 metriä ja suurin syvyys on 8,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Lanneveden valuma-alueella (14.65), jonka Kyynämöisen–Sääkspään alueeseen (14.653) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 191 metriä mpy.
Leila Hietala-Hämäläinen

Leila Sinikka Hietala-Hämäläinen (ent. Hietala; s. 26. syyskuuta 1934 Pohjois-Pirkkala) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän on opiskellut Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1965–1968 ja toiminut opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1973–1979 sekä Lahden taidekoulussa 1975–1979. Hämäläinen on toteuttanut eräitä julkisia taideteoksia sekä suunnitellut kolmisenkymmentä mitalia.
Julkisia teoksia

Jo joutui… (seinäreliefi), Tesomajärven koulu, Tampere, 1968
V. I. Leninin muistoreliefi, Vuorimiehenkatu 35, Helsinki, 1970 (varastettu 2015)
Helsingin ensimmäisen kaupunginvaltuuston muistoreliefi, Bockin talo, Helsinki, 1974
Uimahyppy, Tapiolan uimahalli, Espoo, 1975
Olga Aikalan muistoreliefi, Aikatalo, Helsinki, 1976
Opettaja, opettaja, Puolarmetsän sairaala, Espoo, 1977
siirtolaismuistomerkki Kevät, Alajärven kirkon piha, Alajärvi, 1982
Elämälle, Salpakankaan terveyskeskus, Hollola, 1984
Pikkuveli ja isosisko, Koukkuniemen vanhainkoti, Tampere, 1985
Pihapiirin pantteri, Kukonkallion vanhainkoti, Salo, 1998
Julkisia teoksia > Valokuvia julkisista teoksista

Jo joutui..., Tampere, 1968.
V. I. Leninin muistolaatta, Helsinki, 1970. Laatta on varastettu vuonna 2015.
Helsingin ensimmäisen kaupunginvaltuuston muistolaatta, Helsinki, 1974.
Kevät, Alajärvi, 1982.
Pikkuveli ja isosisko, Tampere, 1985.
Loire

| Loire |
| --- | --- |
 Loiren sijainti Ranskassa (sinisellä)
Alkulähde:  Ranskan keskiylänkö
Laskupaikka:  Atlantti
Maat:  Ranska
Pituus:  1 020 km
Alkulähteen korkeus:  1 408 m
Virtaama:  850 m³/s
Valuma-alue:  117 001 km²
Loire (ääntyy [​lwaʁ], suomalaisittain "luaar") on joki Ranskassa. Sen alkulähde on Ranskan keskiylängöllä Ardèchen departementissa, Rhône-Alpesin alueella, ja se laskee Atlanttiin Saint-Nazairen luona. Loire on pisin kokonaan Ranskassa virtaava joki, pituutta sillä on 1 020 kilometriä.
Loire virtaa seuraavien kaupunkien läpi: Le Puy-en-Velay, Roanne, Nevers, Orléans, Blois, Tours, Saumur, Nantes ja Saint-Nazaire. Loiren sivujokia ovat Allier, Cher, Indre ja Vienne sekä Maine, joka muodostaa Sarthe- ja Mayenne-jokien yhteisen alajuoksun.
Loirejoen laakso on tunnettu monista linnoistaan, ja osalta matkaa Loirejoen laakso kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Loirejoki on myös suosittu matkailukohde hienojen maisemien, kuten linnojen ja viinitilojen ansiosta.
Loire
Pont-canal de Briare
Blois
Chaumont
Saumur
Chênehutte
Nantes
Laitilan Puhelin

Laitilan Puhelin Osk on Laitilassa kotipaikkaansa pitävä, Finnet-ryhmään kuuluva paikallinen teleoperaattori. Sen liikevaihto vuonna 2012 oli n. 2,5 milj. euroa, ja henkilöstön koko on 18 henkilöä.
Laitilan Puhelin on keskittynyt tuottamaan toiminta-alueensa asiakkaille mahdollisimman ajantasaiset ja teknisesti korkealaatuiset, mutta samalla hinnoiltaan kilpailukykyiset telepalvelut. Lähellä asiakasta oleva ja joustava henkilökohtainen palvelu sekä asiakasuskollisuus ja -tyytyväisyys ovat sen toimintaa ohjaavina periaatteina.
Päätoimisen toimitusjohtaja Jorma Wennbergin johdolla (1972–2005) Laitilan Puhelinosuuskunta kehittyi nykyiseen muotoonsa, kilpailukykyiseksi tietoliikenneyritykseksi. Nykyään osuuskuntaa johtaa toimitusjohtajan Jouni Parkkonen.
Aiheesta muualla

Laitilan Puhelimen kotisivut
LISA

Piirros LISAn avaruusaluksista
LISA (engl. Laser Interferometer Space Antenna, engl. laserinterferometrinen avaruusantenni) on ESAn ja NASAn kaavailema yhteinen tutkimushanke. LISA-satelliittien avulla pyritään mittaamaan gravitaatioaaltoja ja havaitsemaan gravitoneja, jollaisia teorian mukaan syntyy, kun musta aukko nielaisee massiivisen neutronitähden.
Aikataulu

Hanke on suunnitteluvaiheessa, ja mittausten oli tarkoitus alkaa vuoden 2015 tietämillä.
 Vuonna 2010 näytti siltä, että LISA mahdollisesti laukaistaan noin vuonna 2020. ESA eikä NASA ei ole vielä valinnut tätä satelliittimissiota toteutettavaksi.
Tammikuussa 2024 ESA ilmoitti projektin etenemisestä. Tehtävään kuuluvien kolmen avaruusaluksen rakentaminen voi alkaa tammikuussa 2025. Laukaisu on suunniteltu vuodelle 2035.
Tekniikkaa

Projektiin kuuluu kolme avaruusalusta, jotka muodostavat kolmion, jonka sivujen pituus on 2,5 miljoonaa kilometriä. Alukset lähettävät laservaloa välillään.
LISAn teknologioita kehitetään ESAn rakenteilla olevassa LISA Pathfinder -satelliitissa, joka laukaistiin avaruuteen vuonna 2012. NASA toimittaa osan LISA Pathfinderin teknologioista.
Tieteellinen perusta

Mittaus perustuu laser-interferometriaan. Kolme tasasivuisen kolmion kärkiin sijoittuvaa avaruusalusta muodostaa suuren Michelsonin interferometrin, jonka sivujen pituus on viisi miljoonaa kilometriä. Alusten väliset etäisyydet pidetään vakiona lasermittauksen ja "vastuksettoman lennon" (drag free) avulla, joka aikaansaadaan kompensoimalla esimerkiksi Auringon säteilypaineen aikaansaama vastus hyvin tarkkojen ionimoottorien työntövoimalla. Kun gravitaatioaalto muuttaa aika-avaruutta kahden aluksen välillä, muutoksen pitäisi olla mitattavissa sivujen suhteellisista pituuksista.
Aiheesta muualla

NASAn LISA-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
ESAn LISA-sivusto
Max-Planck-Institut für Gravitationsphysik
Leila Koivunen

Leila Koivunen (s. 1971) on suomalainen historioitsija, joka toimii yleisen historian professorina Turun yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2006.
Koivunen kertoo olevansa kiinnostunut siitä, "millaisia tiedon ja mielikuvien syntyprosesseja kulttuurien väliset kohtaamiset synnyttivät 1800-1900-luvuilla."
Julkaisut

Auvo Kostiainen, Janne Ahtola, Leila Koivunen, Katariina Korpela ja Taina Syrjämaa: Matkailijan ihmeellinen maailma: matkailun historia vanhalta ajalta omaan aikaamme. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.
Laila Koivunen: Visualising the 'Dark Continent': the process of illustrating nineteenth-century British travel accounts of Africa (väitöskirja). Turun yliopisto 2006.
Leila Koivunen, Taina Syrjämaa ja Ilse-Mari Söderholm (toim.): Turistin tilat: tilallisuus modernin matkustajan kokemuksena. Turun Historiallinen Yhdistys 2006.
Leila Koivunen ja Janne Tunturi (toim.): Papyruksesta PDF:ään: tutkielmia kirjan historiasta. Turun yliopisto 2008. Saatavilla internetissä
Anne Folke Henningsen, Leila Koivunen ja Taina Syrjämaa (toim.): Nordic perspectives on encountering foreignness. Turun yliopisto 2009. Saatavilla internetissä
Leila Koivunen ja Taina Syrjämaa (toim.): Samanaikaisuuksia: kansainvälisiä näköaloja vuoden 1911 maailmaan. Turun yliopisto 2010.
Leila Koivunen: Terweisiä Kiinasta ja Afrikasta: Suomen Lähetysseuran näyttelytoiminta 1870-1930-luvuilla. Suomen Lähetysseura 2011.
Leila Koivunen ja Janne Tunturi (toim.): Relatiivisuuden ylistys: kirjoituksia tieteen ja tieteiden historiasta. Turun yliopisto 2013. Saatavilla internetissä
Leila Koivunen: Eksotisoidut esineet ja avartuva maailma: Euroopan ulkopuoliset kulttuurit näytteillä Suomessa 1870-1910-luvuilla. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2015. Saatavilla internetissä
Kaisa Hypén, Leila Koivunen ja Janne Tunturi (toim.): Kirjoista kokoelmaksi: kansansivistystä ja kansainvälisyyttä Turun kaupunginkirjastossa 1800-1900-luvuilla. Avain 2015.
Raita Merivirta, Leila Koivunen ja Timo Särkkä (toim.): Finnish colonial encounters: from anti-imperialism to cultural colonialism and complicit. Palgrave Macmillan 2021.
Anna Rastas ja Leila Koivunen (toim.): Marginaaleista museoihin. Vastapaino 2021.
Aiheesta muualla

ORCID
Levi’s Stadium

| Levi's Stadium |
| --- | --- |


Rakennuksen tiedot
Sijainti:  4701 Great America Parkway, Santa Clara, Kalifornia, Yhdysvallat
Koordinaatit:  37°24′12″N, 121°58′13″W
Rakennustyöt aloitettu:  19. huhtikuuta 2012
Avattu:  elokuu 2014 (arvioitu)
Omistaja:  Santa Clara Stadium Authority
Hoitaja:  Santa Clara Stadium Authority
Kustannukset:  1,2 mrd. dollaria (arvioitu)
Käyttäjät
 San Francisco 49ers (NFL) (arvioitu) 
Katsojakapasiteetti
 68 500 (laajennettavissa 75 000 katsojaan) 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Levi’s Stadium on stadion Santa Clarassa, Kalifornian osavaltiossa. Se on toiminut amerikkalaisen jalkapallon NFL-liigan San Francisco 49ersin kotiareenana vuodesta 2014 lähtien.
Alun perin 49ersin suunnitelmissa oli vuonna 2006 rakentaa uusi stadion San Franciscon kaupunkiin, lähelle nykyistä kotikenttää Candlestick Parkia. Neuvottelut kaupungin kanssa stadionin sijainnista eivät kuitenkaan edenneet, saaden 49ersin kääntämään katseensa 50 kilometrin päähän Santa Claran kaupunkiin, jossa sijaitsi jo valmiiksi 49ersin harjoituskeskus sekä päämaja.
Levi’s Stadium isännöi Superbowl 50 ottelun vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Levi’s Stadium Wikimedia Commonsissa
Stadionprojektin kotisivut
Legion of Merit

Yhdysvaltain Legion of Merit.
Legion of Merit (LOM) on yhdysvaltalainen, sotilaille ja yleensä ilmavoimille annettava tunnustuspalkinto. Se on voitu myöntää vuodesta 1942 lukien, jolloin Yhdysvaltain presidenttinä toimi Franklin D. Roosevelt. Esimerkiksi John McCainille myönnettiin LOM vuonna 1981. Arvomerkki sijoittuu DFC:n (Distinguished Flying Cross, US) yläpuolelle. Arvossa seuraava ylöspäin, on Defence Superior Service Medal.
Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa sen perusteella, missä asemassa saaja on:
ylipäällikkö (valtion- ja hallituspäämiehet)
komentaja (esikuntapäälliköt ja vastaavat)
upseeri (kenraalit, everstit, sotilaalliset lähetystöavustajat ja vastaavat)
kunniamerkki amerikkalaiselle sotilaalle, joka saa sen taisteluansioista
legioonalainen (kaikki muut, jotka eivät kuulu em. ryhmiin)
Käännös suomeksi
Limited Edition Minimax CD

| Limited Edition Minimax CD Michael Jackson |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 1997
 Tuottaja(t): Michael Jackson Babyface
 Tyylilaji: pop
 Levy-yhtiö: Epic Records
Michael Jacksonin muut singlet
|   | Limited Edition Minimax CD 1997 |   |
Limited Edition Minimax CD on Michael Jacksonin maxi-single, joka julkaistiin Ghosts -lyhytelokuvan yhteydessä vuonna 1997. Single sisältää kaksi remix-kappaletta sekä yhden uuden kappaleen nimeltä On The Line. Kappaleen kokopitkä versio julkaistiin The Ultimate Collection -kokoelmaboxin mukana vuonna 2004.
Kappalelista

Limited Edition Minimax CD (EPC 665268 2)
On the Line - 4:37
Ghosts (Mousse T's Radio Rock Singalong Remix) - 4:25
Is It Scary (DJ Greek's Scary Mix) - 7:12
Albumiversio
On the Line - 4:53
Liminganlahden lintukuvakilpailu

Kilpailu järjestetään Liminganlahden luontokeskuksessa.
Liminganlahden lintukuvakilpailu on vuodesta 2010 alkaen kahden vuoden välein järjestettävä lintukuvakilpailu. Kilpailu järjestäjä on Liminganlahden Ystävät ry. Kilpailussa valitaan Vuoden luontokuva sekä paras kuva neljässä sarjassa: Kosteikkojen linnut, Linnut vauhdissa, Siivekkäät ystävämme ja Nuorten sarjan alle 18-vuotiaat.
2010

Vuonna 2010 kilpailun tuomareina olivat Pirkka-Pekka Petelius ja lintukuvaajat Markus Varesvuo ja Jari Peltomäki sekä Linnut-lehden päätoimittaja Lauri Hänninen. Kilpailuun lähetettiin yli 700 kuvaa, joista valittiin 80.
Vuoden 2010 lintukuvaksi valittiin oululaisen Antti Karppisen ottama kuva "Lapintiiran saalis".
2012

Kilpailun tuomareina olivat vuonna 2012 valokuvaaja Markku Varesvuo sekä kilpailun ideoinut valokuvaaja Jari Peltomäki, Linnut-lehden päätoimittaja Jan Södersved, luontokuvauksen harrastaja Jorma Terentjeff ja Liminganlahden luontokeskuksen hoitaja Ulla Matturi.
Kilpailuun osallistui 139 kuvaajaa 787 kuvalla.
Vuoden lintukuvaksi valittiin Ari Kuuselan ottama kuva nimeltään "Paniikki", joka tuomariston mukaan on  "täydellinen, hienosti hallittu kaaosmainen tilannekuva".
Käärme (tähdistö)

| Käärme |
| --- | --- |

Latinankielinen nimi:  Serpens
Lyhenne:  Ser
Genetiivi:  Serpentis
Symbologia:  Käärme
Rektaskensio:  Serpens caput: 16 Serpens cauda: 18
Deklinaatio:  +10 - -5
Ala taivaasta:  637 neliöastetta
Tähtien määrä (magnitudi < 3):  1
Kirkkain tähti:  Alfa Serpentis (2,63 mag.)
Meteoriparvet:  ei
Naapuri- tähdistöt:  Pohjan kruunu  Karhunvartija  Neitsyt  Vaaka  Käärmeenkantaja  Herkules  Kotka  Jousimies  Kilpi
 Näkyy leveysasteiden +80° ja −80° välillä 
Käärme (latinaksi Serpens, genetiivi Serpentis) on ainoa kaksiosainen tähdistö. Käärmeenkantaja jakaa sen Käärmeen päähän (Serpens Caput) ja häntään (Serpens Cauda).
Tähtiä

Unukalhai (α Serpentis) on tähdistön ainoa suhteellisen kirkas tähti +2,7 magnitudillaan.
Gliese 710; tähden on laskettu olevan 1,281 miljoonan vuoden kuluttua lähimmillään 13 300 AU:n etäisyydellä Auringosta.
Syvän taivaan kohteita

M5 on kirkas ja laaja pallomainen tähtijoukko α Serpentiksestä noin 8° lounaaseen.
Kotkasumu (M16) on emissiosumu ja avoin tähtijoukko Linnunradan keskustan suunnalla, lähellä Kilven ja Jousimiehen rajaa.
Käärmeen pää

Käärmeen pää (lat. Serpens Caput) on Käärmeen tähdistön itäosa.