stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siikajoki
Teollisuus

Siikajoella toimii saha- ja puutavarateollisuuden (Ruukki Wood, MSJ-Wood), metalli- ja konepajateollisuuden (FinnBlast, MariComp, Reko-Kone), eristevalmistuksen (Ruukin EPS) ja muiden alojen yrityksiä. Huomattava osa teollisuudesta on keskittynyt Ruukin yrityspuistoon.
Siikajoella tuotetaan vesivoimaa Pöyryn ja Ruukinkosken voimalaitoksissa, jotka siirtyivät Revon Sähkön myynnin yhteydessä Vattenfallin omistukseen. Nykyään voimalaitokset ovat Koskienergia OY:n omistuksessa.
Palvelut

Siikajoen kunnanvirasto sijaitsee Ruukissa.
Siikajoella on viisi peruskoulua: Gumeruksen koulu, Louhuan koulu, Paavolan koulu, Revonlahden koulu ja Ruukin koulu. Kunnassa on kaksi toisen asteen oppilaitosta, Siikajoen lukio ja Ruukin maaseutuopisto. Lukio toimii Ruukin koulun kanssa samoissa tiloissa. Oppilaitokset tekevät yhteistyötä hevostalouden alalla.
Siikajoella sijaitsevat Ruukin ja Siikajoenkylän terveysasemat.
Kyliä

Luohua on Siikajoen kylistä väestönsä keski-iältä nuorin: 27 pro­sent­tia ky­län asuk­kais­ta on al­le 15-vuo­ti­ai­ta. Toisena oli vuonna 2015 Revonlahti 26 pro­sent­illa, kolmantena Sii­ka­jo­en­ky­lä eli kirkonkylä 23 pro­sentilla­. Vanhin väestö Siikajoen kylistä oli Karinkannassa ja Tuomiojalla (ent. Lappi).
Siikajoen muita kyliä ovat Hartaanselkä, Heinolahti, Jauhoniemi, Karinkanta, Keskikylä, Kivijärvi, Kuivaniemi, Merikylä, Paavola (entinen Pehkola, kirkonkylä), Relletti, Ruukki (kuntakeskus), Saarikoski, Tauvo ja Ylipää.
Kyliä > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Siikajoella oli 5 447 asukasta, joista 2 581 asui taajamissa, 2 828 haja-asutusalueilla ja 38:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Siikajoen taajama-aste on 46,9 prosenttia. Siikajoen taajamaväestö jakautuu neljän eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Ruukki | 1 183 |
| 2 | Paavola | 444 |
| 3 | Siikajoenkylä | 440 |
| 4 | Revonlahti | 428 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Siikajoella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Raahen seurakunta
Seurakunta toimii myös Raahen kaupungin alueella. Siikajoki on väkiluvultaan Suomen suurin itsenäinen kunta ilman omaa evankelis-luterilaista seurakuntaa.lähde?
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Siikajoen alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Siikajoen kunnan nykyisellä alueella.
Revonlahden seurakunta (liitetty Paavolan seurakuntaan 1973)
Ruukin seurakunta (ent. Paavolan seurakunta, yhdistetty Vihannin seurakunnan kanssa Siikasalon seurakunnaksi 2006)
Siikajoen seurakunta (liitetty Siikasalon seurakuntaan 2007)
Siikasalon seurakunta (liitetty Raahen seurakuntaan 2013)
Saaria

Alueen saaria ovat Alasaari, Eteläsäikkä, Isosaari, Karinkannanmatala, Konisaari, Kreivinsaari, Lammassaari, Lohisaari, Lukkarinsaari, Meijerisaari, Pannukakkusaari, Passerikari, Pekkalansaaret, Pirilänsaari, Pohjolansaari, Rautakallio, Simppusäikkä ja Vareskari.
Ruokakulttuuri

Siikajoen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla siika-perunakeitto, rieska ja makiajuusto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siikajoki Wikimedia Commonsissa
Siikajoen kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Siikajoen avainluvut
Siikajokilaakso-lehti
Paavolan kylä- ja kotiseutuyhdistys (Facebook)
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Paavolan, Revonlahden ja Siikajoen kuntien rajat vuoden 1960 tilastokartassa.
Ruukinkosken voimalaitos Siikajoessa.
Revonneva Siikajoen itäosissa.
Nettop

Asus Eee Box
ASRock Ion 330 ja Mac mini.
Nettop (toisinaan "mini-PC") on edullinen ja pienikokoinen pöytätietokone, jossa käytetään minikannettaville kehitettyä vähävirtaista ja suorituskyvyltään keskivertoa tekniikkaa, kuten Intel Atom -prosessoreita. "Nettop" on sulautuma (portmanteau) englannin sanoista internet ja desktop. Nettopit on tarkoitettu kevyeen peruskäyttöön, kuten internet-selailuun, sähköpostiin, tekstinkäsittelyyn, pikaviestintään ja multimedian toistoon. Varsinkin Nvidian Ion-piirisarjalla varustettuja nettoppeja voidaan hyödyntää kotiteatterijärjestelmissä, koska ne kykenevät sujuvaan teräväpiirtotoistoon.
Esimerkkejä nettopeista ovat Linutopin Linutop 1, Asuksen Eee Box, ASRockin Ion 330 ja Acerin Aspire Revo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nettop Wikimedia Commonsissa
Fiat Argenta

| Fiat Argenta |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Fiat
Valmistusvuodet:  1981–1985
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Fiat 132
Seuraaja:  Fiat Croma
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,6–2,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Fiat Argenta on Fiatin vuosina 1981–1985 valmistama ylemmän keskiluokan neliovinen sedan, joka korvasi Fiat 132:n. Argenta oli viimeinen takavetoinen Fiat-malli. Sen seuraajaksi tuli Fiat Croma.
Argenta perustui tekniikaltaan täysin edeltäjäänsä, mutta sekä ulkoa- että sisältäpäin sitä oli uudistettu perusteellisesti. Moottoreina olivat suihkutustyyppiset 1,6- ja 2,0-litraiset bensiinimoottorit sekä 2,5-litrainen dieselmoottori. Joillekin markkinoille vietiin myös 2,0-litraisen kaasutinversiota.
Facelift-mallin Fiat Argenta.
Vuonna 1983 Argentan etusäleikköön ja puskureihin tehtiin muutoksia. Seuraavana vuonna esiteltiin mekaanisesti ahdettu versio 2,0-litraisesta bensiinimoottorista sekä Fiatin ensimmäinen turbodiesel, joka tuli alkuperäisen vapaasti hengittävän dieselmoottorin rinnalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fiat Argenta Wikimedia Commonsissa
Fiatin automallit
Elena Montenegrolainen

| Elena Petrović Njegoš |
| --- | --- |
 Virallinen valokuva Italian kuningattarena, Ugo Bettini n. 1900
Italian kuningatar
Valtakausi:  29. heinäkuuta 1900 – 9. toukokuuta 1946

Syntynyt:  Elena Petrović-Njegoš 8. tammikuuta 1873 Cetinje, Montenegron ruhtinaskunta
Kuollut:  28. marraskuuta 1952 (79 vuotta) Montpellier, Ranska
Hautapaikka:  Vicoforten kirkko, Torino
Puoliso:  Viktor Emanuel III
Lapset:  Yolanda Margherita, Mafalda Maria, Umberto II, Giovanna Elisabetta, Maria Francesca
Suku:  Petrović-Njegoš
Isä:  Nikola I
Äiti:  Milena Vukotić
Uskonto:  ortodoksi roomalaiskatolinen (avioliiton myötä)
Nimikirjoitus:  
Elena Petrović Njegoš (serb. Јелена Петровић Његош); (8. tammikuuta 1873 Cetinje, Montenegron ruhtinaskunta – 28. marraskuuta 1952 Montpellier, Ranska) oli Montenegron prinsessa, josta tuli Italian kuningatar.
Suku ja koulutus

Elena oli kuudenneksi vanhin Montenegron kuningas Nikola I Petrović Njegošin ja kuningatar Milena Vukotićin (1847–1923) kahdestatoista lapsesta. Hänet lähetettiin 12-vuotiaana Pietariin Smolnan instituuttiin, jossa neljä muutakin sisarta Zorka, Milica, Anastasia ja Marija opiskelivat. Montenegron ja Venäjän kuningashuoneet olivat läheisiä ja keisari Aleksanteri II oli Elenan kummisetä. Elena kirjoitti runoja, maalasi akvarelleja ja harrasti metsästystä ja kalastusta.
Avioliitto ja lapset

Äitiensä tekemien järjestelyjen ansiosta Elena ja Napolin prinssi Viktor Emanuel kohtasivat ensin huhtikuussa 1895. Kansainvälisessä taidenäyttelyssä Venetsiassa Elena esiteltiin Italian kuninkaalle ja kuningattarelle ja oopperassa hänet esiteltiin prinssille. Toisen kerran he kohtasivat Pietarissa keisari Nikolai II:n kruunajaisissa toukokuussa 1896. He kihlautuivat prinssin vieraillessa Cetinjessä 18. elokuuta 1896.
Elena avioitui Viktor Emanuelin kanssa 21. lokakuuta 1896 Barissa. Hän kääntyi roomalaiskatolilaiseksi ennen vihkimistä Pyhän Nikolan basilikassa. Ortodoksisesta uskonnosta luopuminen aiheutti sen, että Elenan asiasta järkyttynyt äiti ei osallistunut tilaisuuteen.
Heille syntyi viisi lasta:
Savoijin prinsessa Yolanda Margherita Milena Elisabetta Romana Maria (1901–1986), avioitui Bergolon kreivi Giorgio Carlo Calvinin (1888–1978) kanssa, heillä oli viisi lasta
Savoijin prinsessa Mafalda Maria Elisabetta Anna Romana (1902–1944), avioitui Hessenin prinssi Philipin (1896–1980) kanssa, heillä oli neljä lasta
Savoijin prinssi Umberto Nicola Tommaso Giovanni Maria, Piemonten prinssi, myöhemmin Umberto II, Italian kuningas (1904–1983), avioitui Belgian prinsessa Marie Josén (1906–2001) kanssa, heillä oli neljä lasta
Savoijin prinsessa Giovanna Elisabetta Antonia Romana Maria (1907–2000), avioitui Bulgarian tsaari Boris III:n (1894–1943) kanssa; heillä oli kaksi lasta, joista Simeon II oli kruununperillinen.
Savoijin prinsessa Maria Francesca Anna Romana (1914–2001), avioitui Bourbon-Parman prinssi Luigin (1899–1967) kanssa, heillä oli neljä lasta
Kuningatar

Viktor Emanuel nousi kuninkaaksi vuonna 1900 isänsä salamurhan jälkeen. Elena keskittyi lastensa kasvatukseen ja hyväntekeväisyystyöhön; ensimmäisen maailmansodan aikana hän järjesti Quirinalen palatsiin sotilassairaalan. Tunnustuksena suuresta uskostaan ​​ja ​​hyväntekeväisyystoiminnastaan paavi Pius XI myönsi hänelle tuolloin korkeimman naiselle annettavan kunnianosoituksen, katolisen kirkon Kultaisen ruusun kahdesti, vuosina 1930 ja 1937.
Viimeiset vuodet

Viktor Emanuel luopui vallasta vuonna 1946. Tämän jälkeen he muuttivat ensin Egyptiin, jossa Viktor Emanuel kuoli vuonna 1947. Sairastuttuaan vaikeaan syöpään Elena muutti Ranskaan saamaan hoitoa vuonna 1950. Hän kuoli 79-vuotiaana syöpäleikkaukseen marraskuussa 1952.
Perintö

Elenan jäännökset kotiutettiin 65 vuotta hänen kuolemansa jälkeen 15. joulukuuta 2017 Montpellier'stä Vicoforten pyhäkköön Torinon lähellä. Viktor Emmanuel III:n jäännökset siirrettiin kaksi päivää myöhemmin Aleksandriasta ja haudattiin hänen viereensä.
Vuonna 2001 Montpellier'n piispa aloitti kuningatar Elenan autuaaksijulistamisen prosessin tämän kuoleman 50-vuotisjuhlien yhteydessä. Toistaiseksi hänelle on myönnetty arvonimi Jumalan palvelija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elena Montenegrolainen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Vatikaani 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani 2  Deutsche Biographie 
Muut:  NARA  RISM  IdRef
Claire

| Claire |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Vastineita eri kielissä:  Chiara, Clairette, Clara, Clare, Clarice, Clarissa, Clary, Klaara, Klara, Klarisa, Klarissa 
Nimen alkuperä:  latinan clara ’puhdas, kirkas’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Claire on naisen etunimi. Se on Klaara-nimen ranskalainen vastine. Nimi pohjautuu ’puhdasta’ ja ’kirkasta’ merkitsevään latinan sanaan clara, joka on feminiinimuoto adjektiivista clarus.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Claire on joulukuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 670–680 naisella. Heistä suurin osa on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Tunnettuja Claireja

Claire Aho (1925–2015), suomalainen valokuvaaja
Claire Bloom (s. 1931), englantilainen näyttelijä
Claire Elise Boucher (s. 1988), Grimes, kanadalainen muusikko
Claire Brésolles (s. 1929), ranskalainen pikajuoksija
Claire Bretécher (1940–2020), ranskalainen sarjakuvataiteilija
Claire Castillon (s. 1975), ranskalainen kirjailija
Claire Lee Chennault (1893–1958), Yhdysvaltain ilmavoimien kenraali
Claire Curzan (s. 2004), yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti
Claire Danes (s. 1979), yhdysvaltalainen näyttelijä
Claire Dautherives (s. 1982), ranskalainen alppihiihtäjä
Claire Denis (s. 1948), ranskalainen elokuvaohjaaja
Claire de Duras (1777–1828), ranskalainen romaanikirjailija
Claire Emslie (s. 1994), skotlantilainen jalkapalloilija
Claire Falkenstein (1908–1997), yhdysvaltalainen kuvanveistäjä
Claire Feuerstein (s. 1986), ranskalainen tennispelaaja
Claire Fita (s. 1976), ranskalainen europarlamentaarikko
Claire Forlani (s. 1972), englantilainen näyttelijä
Claire Foy (s. 1984), englantilainen näyttelijä
Claire Gagnier (1924–2022), kanadalainen oopperalaulaja
Claire Guyot (s. 1966), ranskalainen näyttelijä ja laulaja
Claire Harris (1937–2018), kanadalainen runoilija
Claire Holt (s. 1988), australialainen näyttelijä
Claire Liu (s. 2000), yhdysvaltalainen tennispelaaja
Claire Lynch (s. 1954), yhdysvaltalainen bluegrasslaulaja
Claire Martin (1914–2014), kanadalainen kirjailija
Claire McCaskill (s. 1953), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
Claire Mitchell-Taverner (s. 1970), australialainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja
Claire Oates (s. 1996), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
Claire Ouedraogo, burkinalainen nunna ja feministi
Claire de Pourtales (s. 1969), brittiläinen alppihiihtäjä
Claire Rafferty (s. 1989), englantilainen jalkapalloilija
Claire Rutter (s. 1972), brittiläinen oopperalaulaja
Claire Stansfield (s. 1964), englantilainen näyttelijä ja muotisuunnittelija
Claire Thompson (s. 1998), kanadalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja
Claire Trevor (1909–2000), yhdysvaltalainen näyttelijä
Claire Élisabeth de Vergennes (1780–1821), ranskalainen kirjailija
Claire Waldoff (1884–1957), saksalainen laulaja
Claire Williams (s. 1976), Williams F1 -tallin entinen apulaistallipäällikkö
Claire Yarlett (s. 1965), brittiläis-yhdysvaltalainen näyttelijä
Kuvitteellisia Claireja

Claire, henkilöhahmo elokuvassa Clairen polvi
Claire Bennet, henkilöhahmo televisiosarjassa Heroes
Claire Dearing, yksi päähenkilöistä Jurassic World -elokuvassa ja sen jatko-osassa
Claire Dunphy, henkilöhahmo televisiosarjassa Moderni perhe
Claire Littleton, yksi päähenkilöistä televisiosarjassa Lost
Claire Redfield, henkilöhahmo Resident Evil -peleissä, -elokuvissa ja -kirjoissa
Claire Voyant, Musta Leski, Marvel-sarjakuvien supersankari
Nimi muissa yhteyksissä

Lady Claire, ruokaperunalajike
Purppuraa

| Purppuraa Dingo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 26. lokakuuta 2005
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Risto Asikainen, Antti Suomalainen
 Tyylilaji: suomirock, iskelmä
 Levy-yhtiö: Edel Records
Muut kannet
   Albumin takakansi      Vaihtoehtoinen kansikuva.
Listasijoitukset
  9. (44/2005) 
Dingon muut julkaisut
| Dingomania 2004 | Purppuraa 2005 | Tähtisarja – 30 suosikkia 2006 |
Singlet albumilta Purppuraa
 ”Musta leski” Julkaistu: 8. kesäkuuta 2005  ”Purppuraa” Julkaistu: 12. lokakuuta 2005
Purppuraa on Dingon viides studioalbumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2005.
Albumilta on julkaistu kaksi singleä. Ensimmäinen single, ”Musta leski” julkaistiin 8. kesäkuuta 2005 ja ”Purppuraa”-single julkaistiin 12. lokakuuta 2005. Kappaleesta ”Purppuraa” tehtiin myös musiikkivideo.
Taustaa

Dingo oli palannut esiintymislavoille vuonna 2004 uudella kokoonpanolla, jonka ainoat alkuperäiset jäsenet olivat laulaja Pertti Neumann ja yhtyeeseen pitkän tauon jälkeen palannut basisti Jarkko Eve. Heidän lisäkseen Dingon kokoonpanoa täydennettiin kolmella kiertuemuusikolla. Ennen albumin äänitysten alkua kokoonpanoa uudistettiin niin, että kitaristiksi tuli Erik Valkama, rumpaliksi Ari Toikka ja kosketinsoittajaksi Pekka Siistonen.
Kansikuva

Albumin kannessa ovat alkuperäisjäsenet Neumann ja Jarkko Eve. Kannen kuvan on ottanut Ari O. Ojala. Takakannen kuvan on ottanut Lontoossa Ilpo Musto. Sisäkansissa on keikkakuvia, joissa näkyy koko yhtyeen silloinen kokoonpano. Keikkakuvat on ottanut Tapio Pikkarainen.
Vastaanotto

Purppuraa ei myynyt Dingon menestysvuosien tavoin, ja myyntimäärät jäivät vaatimattomiksi. Albumi oli Suomen TOP40-listalla kaksi viikkoa. Julkaisuviikollaan se oli yhdeksäntenä. Toisella viikolla se oli sijalla 23 ja kolmannella viikolla se putosi listalta.
Albumi sai kriitikoilta laimean vastaanoton. Helsingin Sanomien Tero Valkonen kirjoitti levyarvostelussaan, että Dingo pyörii yhä teiniromantiikan maailmassa, vaikka yhtye sopii ikänsä puolesta sinne vuosi vuodelta huonommin. Vaikka albumilla musiikki on hänen mukaansa rockaavampaa kuin Dingon varhaisempi tuotanto, kappaleiden taso ei silti ole hänen mukaansa lähelläkään yhtyeen huippuvuosien tasoa. Soundin Mikko Meriläinen piti albumin kappaleiden tasoa heikkona ja arvosteli tuotantoa ”muoviseksi ja tyylitajuttomaksi”. Hänen mukaansa albumin parhaimmistoa on singlenäkin julkaistu ”Musta leski”, joka sekin kuulostaa vain ”Levottoman Tuhkimon” versioinnilta.
Jälkimaine

Even laulamaa kappaletta ”Kaikki kaunis katoaa” on Spotify-suoratoistopalvelussa kuunneltu heinäkuun 2024 loppuun mennessä yli 2,6 miljoonaa kertaa. Kuuntelumäärä tekee siitä Dingon kuudenneksi striimatuimman kappaleen palvelussa. Se on myös Dingon striimatuin 1980-luvun jälkeen julkaistu kappale.
Kappaleet

Kaikkien laulujen sanoitus, sävel ja laulu Pertti Neumann, ellei toisin mainita.
Purppuraa – 3.48
Erämaan enkelit – 4.17
Ikoni – 4.50
Julian silmät – 3.42
Intiaanikesä – 4.27  (san/säv ja laulu Jarkko Eve)
Musta Leski – 3.50
Jaguaariuni – 4.13
Hän on in – 4.50
Hullut hevoset – 3.54
Kaikki kaunis katoaa – 4.18  (san/säv ja laulu Jarkko Eve)
Radio Avalon – 3.31
Spotify-suoratoistopalvelussa albumin päättävä kappale on nimetty virheellisesti Kari Tapion ”Paalupaikka”-kappaleeksi.
Kokoonpano

Pertti Neumann – laulu
Jarkko Eve – basso, taustalaulu, laulu kappaleissa ”Intiaanikesä” ja ”Kaikki kaunis katoaa”
Erik Valkama – kitara
Ari Toikka – rummut, taustalaulu
Pekka Siistonen – koskettimet, taustalaulu
Kokoonpano > Tuotanto

Risto Asikainen ja Antti Suomalainen – tuottaja
Svante Forsbäck – masterointi
Dan Tigerstedt – miksaus
Matias Kupiainen – äänitys (Petrax)
Risto Asikainen – äänitys (Jean Records)
Jousiryhmä: Maija Linkola, Kaisa Ivars, Petri Päivärinta, Jussi Tuhkanen, Mathias Hortling, Mauri Kuokkanen, Riikka Lampinen, Eeva-Maria Oksala ja Juha-Pekka Koivisto
Eino Leinon Seura

Eino Leinon Seura ry on Helsingissä toimiva kulttuuri- ja keskusteluseura. Seuran jäseneksi kutsutaanlähde?.
Historiaa

Toisen maailmansodan jälkeen suomalaisissa kulttuuripiireissä voimistui tarve saada jälleenrakennuskauden sielunmaisema siivotuksi 1930-luvun asenteista ja lähestymistavoista. Tässä tarkoituksessa nuori helsinkiläinen, paljolti Otavan ympärille ryhmittynyt kulttuuriälymystö päätti perustaa kirjallisen ja kulttuuripoliittisen modernismin tukijalaksi ja äänitorveksi Eino Leinon Seuran. Perustava kokous pidettiin 28.10.1947, ja perustajajäseniä olivat mm. Eljas Erkko, Yrjö Kaijärvi, Hannes ja Heikki A. Reenpää, Rafael Koskimies, Tapio Tapiovaara, Lauri Viljanen ja Kai Laitinen. Jo seuraavana vuonna seuran aloitteesta käynnistettiin kilpailu ja kansalaiskeräys Eino Leinon patsaan pystyttämiseksi, ja Lauri Leppäsen veistämä patsas paljastettiin lopulta Helsingissä Esplanadin puistossa 26.9.1953. Seura perusti myös kirjallisen lehden nimeltä Ajan Kirja, joka sittemmin yhdistyi Näköala-lehden kanssa Parnassoksi .
Seuran puheenjohtajina ovat toimineet Yrjö Oinonen, Vilho Suomi, Eino S. Repo, Pekka Lounela, Matti Suurpää, Juhani Salokannel, Pertti Lassila, Kristina Carlson, Seppo Heiskanen, Esa Sariola, Jaakko Heinimäki ja Juhani Lindholm.lähde?
Lahden kansainvälinen kirjailijakokous

Seuran pitkäaikaisin ja näkyvin toimintamuoto on Lahden kansainvälinen kirjailijakokous, joka perustettiin 1963, ja jota seura järjestää yhdessä Lahden kaupungin ja Päijät-Hämeen kesäyliopiston kanssa. Eino Leinon Seura vastaa kokouksen sisällöstä ja kirjailijasuhteista. Joka toinen vuosi järjestettävässä kokouksessa on vieraillut yli tuhat prosaistia, runoilijaa, kirjallisuuskriitikkoa ja tutkijaa eri puolilta maailmaa.
Eino Leinon palkinto

Seura on vuodesta 1956 jakanut vuosittain Eino Leinon palkinnon, joka annetaan kirjailijalle joko erittäin arvokkaasta teoksesta tai arvokkaana pidettävästä julkaisutoiminnasta. Palkinnon alaan kuuluu kotimainen kirjallisuus ja kirjallisuuden tutkimus, kuitenkin ensi sijassa runous. Vuodesta 1995 palkintosumman on lahjoittanut Suomen Kirjasäätiö.
Pekka Alava

Pekka Alava (28. marraskuuta 1897 Sortavalan maalaiskunta – 20. tammikuuta 1977) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Pekka Alava osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1935, 1937, 1941, 1942, 1945 ja 1946 sekä Suomen Kuvanveistäjäliiton näyttelyyn. Alava toimi osastonjohtajana Werner Söderström Oy:ssä Porvoossa 1929–1962.
Teoksia

Tatu Vaaskiven pronssipatsas. 1945
Poika ja kala : suihkukaivoveistos, Porvoon Kaupunginpuisto 1947
Palkinnot

Lunastus Eino Leinon patsaskilpailussa 1951
III palkinto Suomen Marsalkan ratsastajapatsaskilpailussa 1954 ja V sija uusintakilpailussa 1954
Lunastus presidentti K. J. Ståhlbergin patsaskilpailussa 1954
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Pekka Alava
Poika ja kala, 1947, Porvoo.
Muppetit

Muppetit ovat yhdysvaltalaisen Jim Hensonin luoma nukkeryhmä. Ensimmäiset muppet-hahmot, muun muassa Kermit-sammakko, esiintyivät USA:ssa tv-ohjelmassa Sam and Friends vuosina 1955–1961. Valtakunnalliseen suosioon hahmot nousivat lastenohjelmassa Sesame Street (1969– ). Hahmojen oma tv-ohjelma The Muppet Show alkoi vuonna 1976.
Englanninkielinen nimitys muppet tulee sanojen marionette ’sätkynukke’ ja puppet ’käsinukke’ yhdistelmästä. Hensonin lisäksi Muppetteja olivat tekemässä näyttelijät Frank Oz ja Jerry Nelson.
Hahmoja

Kermit – sammakko
Miss Piggy – laulajasika, joka on ihastunut Kermitiin
Fozzie – karhukoomikko
Rowlf - pianistikoira
Suuri Gonzo (Gonzo the Great tai The Great Gonzo)
Camilla-kana – Gonzon tyttöystävä
Scooter – The Muppet Show'n lähetti
Bobo-karhu (Muppets Tonight)
Robin – Kermitin sisarenpoika
Elukka (Animal) – Dr. Teeth and The Electric Mayhemin rumpali ja bändin kuuluisin jäsenlähde?
Janice – Electric Mayhemin kitaristi
Ruotsalainen kokki
Tohtori Bunsen Honeydew – tiedemies
Beaker – Bunsenin kovaonninen assistentti, joka joutuu useimmiten testaamaan tämän keksintöjä
Tohtori Julius Strangepork – tieteilijäsika
Sgt. Floyd Pepper – Electric Mayhemin basisti, Elukan "omistaja" ja Janicen poikaystävä
Zoot – Electric Mayhemin saksofonisti
Dr. Teeth (joskus suomeksi Tohtori Hammas) – Electric Mayhemin johtaja ja kosketinsoittaja, joka on tunnistettavissa kultaisesta hampaastaan
Lips – Electric Mayhemin trumpetinsoittaja. Harvemmin nähty jäsen.
Rizzo-rotta – Gonzon paras ystävä
Pepe – katkarapu, jonka kiinnostuksenkohde ovat naiset. (Muppets Tonight)
Clifford – rastapäinen, aurinkolaseja pitävä hippi (Muppets Tonight)
Johnny Fiama – hippi (Muppets Tonight)
Sam-kotka – isänmaallinen kotka, joka kritisoi useita esityksiä
Link – itserakas sika
George - Muppet Show'n vanha vahtimestari
Bean Bunny – jänis
Sal-apina – Johnnyn paras ystävä (Muppets Tonight)
Statler ja Waldorf – vanhat herrat, jotka kritisoivat niin toisiaan kuin muitakin. Yleensä pahimmat haukut saa Fozzielähde?
J.P Grosse – Scooterin setä, joka omisti Muppet Show -teatterin
Yolanda-rotta – Rizzon tyttöystävä
Wayne ja Wanda – laulajapariskunta, jolla on huono laulutaito
Muppetit -tv-sarjat ja -elokuvat > TV-sarjat

The Muppet Show (1976–1981)
Pikkumuppetit (1984–1991)
Little Muppet Monsters (1985)
Muppets Tonight (1996–1998)
Muppets TV (2006)
Muppet Moments (2015)
The Muppets (2015–2016)
Mini-Muppetit (2018–2022)
Muppets Now (2020)
The Muppets Mayhem (2023)
Muppetit -tv-sarjat ja -elokuvat > Elokuvat

Muppet-elokuva (1979)
Muppetit ja jalokiviliiga (1981)
Muppetit Manhattanilla (1984)
Muppettien joulu (1992)
Muppettien aarresaari (1996)
Muppetit avaruudesta (1999)
Kermitin joulu (2002)
Muppettien Ihmemaa Oz (2006)
The Muppets (2011)
Muppets Most Wanted (2014)