stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SK Sturm Graz
Historia

Sturm perustettiin vuonna 1909 työväen seuraksi vastavoimaksi toiselle grazilaisjoukkueelle GAK:lle. Suurempaa menestystä joukkue saavutti ensi kerran vasta 1980-luvulla Otto Baricin valmennuksessa. Kaudella 1982–1983 Sturm sijoittui liigassa kakkoseksi ja pääsi eurokentille. Joukkue raivasi tiensä UEFA Cupissa aina puolivälieriin saakka, missä se putosi Nottingham Forestille vasta jatkoajan jälkeen.
Sturmin suurinta menestyskautta oli 1990-luku, jolloin joukkue oli vahva tekijä Euroopan kentillä. 1992 uudeksi puheenjohtajaksi tuli Hannes Karting ja valmentajaksi Heinz Schilcher. Aiemmin Sturm oli toiminut pienellä budjetilla ja kärsinyt talousvaikeuksista, mutta uusi voimakaksikko toi joukkueeseen useita kovan luokan pelaajia ja kehittivät omaa junioritoimintaa. Joukkue raivasi tiensä uuteen Zehnerligaan (1. Bundesliiga). 1993 valmentajaksi tuli Milan Djuricić ja seura pysyi pääsarjassa.
1994 valmentajaksi tuli bosniahertsegovinalainen Ivica Osim. Sturmin pelaajisto koostui pääasiassa omista kasvateista. Kauden päätteeksi Sturm sijoittui liigassa kakkoseksi. Vuotta myöhemmin se voitti ensimmäistä kertaa historiansa aikana Itävallan cupin ja oli toistamiseen liigassa toinen. Ensimmäisen liigamestaruutensa Sturm voitti vuonna 1998. Mestaruus tuli todella ylivoimaiseen tapaan ja varmistui jo seitsemän kierrosta ennen kauden päätöstä. Ero kakkoseksi sijoittuneeseen Austria Wieniin oli 19 pistettä  Tuolloin joukkueen rungon muodosti kolmikko Mario Haas, Hannes Reinmayr ja Ivica Vastić. Seuraavalla kaudella Sturm uusi mestaruutensa ja voitti lisäksi cupin sekä liigacupin.
Kaudella 1999–2000 Sturm pääsi myös ensimmäistä kertaa Mestarien liigan lohkovaiheeseen pudottuaan vuotta aikaisemmin karsinnoissa. Alkulohkossa sijoitus oli kolmas ja Sturm pääsi jatkamaan UEFA Cupissa, missä se kuitenkin putosi saman tien Parmalle. Bundesliigassa sijoitus oli neljäs. Seuraavaksi kaudeksi Sturmin joukkue oli heikentynyt huomattavasti monien avainpelaajien lähdettyä, mutta silti se kykeni sijoittumaan liigassa kakkoseksi. Valmentaja Osim sai lähteä.
Eurocup-menestyksestä saatuja rahoja ei suunnattu junioritoiminnan kehittämiseen. Sittemmin seura on vajonnut Itävallan Bundesliigan keskikastiin ja kärsinyt huomattavista taloudellisista vaikeuksista. Vuonna 2008 seura oli yksi kolmesta Intertoto Cupin voittajasta selviydyttyään UEFA Cupin toiselle karsintakierrokselle, missä se putosi sveitsiläiselle FC Zürichille.
Saavutuksia

Itävallan mestaruus (4): 1998, 1999, 2011, 2024
Itävallan cupin voitto (7): 1996, 1997, 1999, 2010, 2018, 2023, 2024
Itävallan supercupin voitto (3): 1996, 1998, 1999
Entisiä valmentajia

Otto Barić
Franco Foda
Gilbert Gress
Peter Hyballa
Ivica Osim
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Sairaalabakteeri

Sairaalainfektio etenee kontaminoituneiden pintojen ristiinsiirtymisenä.
Sairaalabakteeri tarkoittaa kansanomaisesti mikrobia, joka aiheuttaa sairaalaympäristöstä saadun infektion eli niin sanotun sairaalainfektion. Usein sairaalabakteerilla tarkoitetaan myös bakteeria, joka on vastustuskykyinen eli resistentti joillekin antibiooteille.
Sairaalabakteerit aiheuttavat lähinnä huonokuntoisille potilaille tulehduksia. Sairaalabakteerit ovat syntyneet, kun monia potilaita on hoidettu antibiooteilla ja bakteerit ovat mutaatioiden avuilla kehittyneet vastustuskykyisiksi lääkkeille (lääkeresistenssi). Bakteerit voivat luovuttaa toisilleen myös vastustusgeenejä plasmidien avulla, tai kun toinen bakteeri on ottanut sisäänsä kuolleen bakteerin osia, tai vektorien ja virusten avulla. Sairaalabakteerit voidaan saada kuriin parantamalla hygieniaa ja eristämällä bakteerin saanut potilas muista potilaista. Turhien lääkekuurien välttäminen ehkäisee myös tällaisten kantojen syntymistä.
Tunnetuin sairaalabakteeri on MRSA, joka on vastustuskykyinen monille lääkkeille. On olemassa lääkkeitä, jotka tehoavat MRSA-bakteeriin, mutta ne eivät ole yhtä tehokkaita kuin tavalliset antibiootit. Ne ovat myös kalliita ja niillä on vaikeampia sivuvaikutuksia. Tapauksien määrä on Suomessa jatkuvasti lisääntynyt, ja niitä tilastoitiin Suomessa vuonna 2008 ennätysmäiset 1 740.
Muita resistenttejä sairaalabakteereja ovat ESBL, TRPA, VRE ja CPE
Northeastern Universityn tutkijat ovat tammikuussa 2014 julkaistun tiedon mukaan kehittäneet antibiootin, jonka he uskovat vaikuttavan tehokkaasti antibioottiresistentteihin mikrobeihin. Uusi antibiootti teiksobaktiini tehosi esimerkiksi MRSA:han mutta ei ollut haitallista nisäkkäiden kudoksille, eikä se näytä kehittävän resistenssiä. Ihmiskokeet ovat vuorossa seuraavaksi.
Aiheesta muualla

MRSA-sairaalabakteeri (Arkistoitu – Internet Archive)
Sairaalabakteereista ja -infektioista Terveyskirjaston sivuilla
James Dalhousie

Lordi Dalhousie, John Watson Gordonin maalaama muotokuva vuodelta 1847.
James Andrew Broun Ramsay, Dalhousien 10. jaarli ja Dalhousien markiisi (22. huhtikuuta 1812 Dalhousien linna, Midlothian, Skotlanti – 19. joulukuuta 1860 Dalhousien linna, Skotlanti) oli brittiläinen virkamies, joka toimi Intian kenraalikuvernöörinä vuosina 1848–1856. Hänen on sanottu luoneen Brittiläisen Intian rajat lukuisilla anneksioilla sekä Intian keskitetyn hallinnon. Hän myös kehitti tarmokkaasti Intian liikenne- ja viestintäyhteyksiä. Dalhousien Intiassa toteuttamaa liitospolitiikkaa on pidetty yhtenä vuoden 1857 sepoy-kapinan taustatekijöistä.
Jesse Owens Memorial Stadium

| Jesse Owens Memorial Stadium |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  2450 Fred Taylor Drive, Columbus, Ohio
Rakennustyöt aloitettu:  13. lokakuuta 1998
Avattu:  4. elokuuta 2001
Omistaja:  Ohion osavaltion yliopisto
Kenttä:  Nurmi
Kustannukset:  6,5 miljoonaa dollaria
Arkkitehti:  Moody Nolan
Käyttäjät
 Ohio State Buckeyes 
Katsojakapasiteetti
 10 000 
Kentän mitat
 76 × 120 jaardia 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Jesse Owens Memorial Stadium on 10 000-paikkainen stadion Columbuksessa. Stadion on Ohio State Buckeyesin kotistadion niin lacrossessa, jalkapallossa kuin yleisurheilussakin. Stadion on nimetty entisen Ohion osavaltion yliopiston opiskelijan, Jesse Owensin mukaan.
Jacques Brel

| Jacques Brel |
| --- | --- |
 Brel vuonna 1962
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1929 Schaerbeek, Belgia
Kuollut: 9. lokakuuta 1978 (49 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, näyttelijä, teatteriohjaaja
Muusikko
Aktiivisena:  1953–1978
Tyylilajit:  chanson
Soittimet:  kitara 
Levy-yhtiöt:  Philips, Barclay, Universal
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jacques Romain Georges Brel (8. huhtikuuta 1929 Schaerbeek, Belgia – 9. lokakuuta 1978 Pariisi, Ranska) oli arvostettu belgialainen laulaja-lauluntekijä, jota ylistettyjen sanoitustensa vuoksi kutsuttiin myös runoilijaksi. Ranskankielisissä maissa hänet muistetaan myös näyttelijänä ja teatteriohjaajana.
Jacques Brel Suomessa

Jacques Brel esiintyi Nuorison ja opiskelijoiden festivaalilla Helsingissä 1962. (Joni Krekola: Maailma kylässä. Helsingin nuorisofestivaali. Like, 2012, 127,128.)
Brelin lauluista on levytetty suomeksi muun muassa ”Ne me quitte pas” nimillä ”Älä mene pois” (suom. Aale Tynni), ”Jos nyt menet pois” (Sauvo Puhtila) ja ”Ala vetää vaan” (Liisa Ryömä). Laulun ”La Chanson des vieux amants” suomensi Aale Tynni nimellä ”Laulu vanhoista rakastavaisista” sekä Jaana Lappo ja Anna Louhivuori erikseen tahoillaan nimellä ”Vanhojen rakastavaisten laulu”. Arto Sotavalta suomensi ja levytti Brelin laulun ”Le Moribond” nimellä ”Päivät kuin unta” sen jälkeen, kun kappaleesta oli tullut kansainvälinen hitti Terry Jacksin esittämänä nimellä ”Seasons in the Sun”.
Vuonna 1984 julkaistiin Helsingin Kaupunginteatterin samannimiseen musiikkinäytelmään perustuva albumi Laulusi elää, Brel, jossa Jacques Brelin lauluja esittävät Susanna Haavisto, Saara Pakkasvirta, Harri Rantanen ja Markku Riikonen. Laulut on suomentanut Liisa Ryömä. Eric Blaun käsikirjoittamaa musiikkinäytelmää on esitetty myös Varkauden, Lahden, Kokkolan ja Kajaanin teattereissa sekä Tampereen Työväen Teatterissa. Ruotsiksi sitä ovat esittäneet Helsingin Svenska Teatern sekä Vaasan Wasa Teater nimellä Jacques Brel i vårt hjärta.
Brelin lauluista ovat tehneet musiikkiesityksiä Suomessa myös ainakin Martti Suosalo ja Pekka Tegelman, Timo Tuominen, Dick Holmström, Juha Kukkonen ja Susanna Haavisto. Merja Larivaara ohjasi Oulun kaupunginteatteriin keväällä 2017 ensi-iltansa saaneen produktion Rakastakaa!, jossa Brelin lauluja tulkitsivat Larivaaran lisäksi Kari-Pekka Toivonen, Jenni Siuruainen ja Antti Annola.
Brelin julkaisemat äänilevyt

Täydellisen levyluettelon tekeminen Jacques Brelin levytyksistä on mahdottomuus, sillä levytyksiä on julkaistu monina versioina eri maissa ja eri julkaisumuodoissa. Lisäksi samojakin levyjä on julkaistu eri nimillä.
Lyhyyden ja selvyyden vuoksi seuraavassa luettelossa on Brelin alkuperäislevyt, jotka on koottu ja julkaistu uudelleen 2003 16 CD:nä nimellä Boîte à Bonbons. Lisänä on albumi Chansons ou Versions Inédites de Jeunesse, joka ilmestyi ensimmäisen kerran tässä kokoelmassa. Otsikot ovat CD-kokoelmassa käytettyjä otsikoita.
Brelin julkaisemat äänilevyt > Studioalbumit

Grand Jacques (1954)
Quand On n’a Que l’Amour (1957)
Au Printemps (1958)
La Valse à Mille Temps (1959)
Marieke (1961)
Les Bourgeois (1962)
Les Bonbons (1966)
Ces Gens-Là (1966)
Jacques Brel ’67 (1967)
J’arrive (1968)
L’Homme de la Mancha (1968)
Ne Me Quitte Pas (1972)
Les Marquises (1977)
Brelin julkaisemat äänilevyt > Livealbumit

Enregistrement Public à l’Olympia 1961 (1962)
Enregistrement Public à l’Olympia 1964 (1964)
Brelin julkaisemat äänilevyt > Harvinaisuudet

Chansons ou Versions Inédites de Jeunesse (2003)
Elokuvat > Ohjaukset

Franz (1971)
Le Far West (1973)
Elokuvat > Näyttelijänä

La Grande Peur de Monsieur Clément (ohjaus Paul Diebens, 1956)
Les Risques du Métier (Raiskattu?, ohjaus André Cayatte, 1967)
Mon Oncle Benjamin (Huoleton Benjamin, ohjaus Édouard Molinaro, 1969)
La Bande à Bonnot (ohjaus Philippe Fourastié, 1969)
Les Assassins de l’Ordre (ohjaus Marcel Carné) (1971)
Mont-Dragon (ohjaus Jean Valère, 1971)
Franz (ohjaus Jacques Brel, 1971)
L’Aventure, c’est l’Aventure (ohjaus Claude Lelouch, 1972)
Le Bar de la Fourche (ohjaus Alain Levent, 1972)
Le Far West (ohjaus Jacques Brel, 1973)
L’Emmerdeur (Kiusanhenki, ohjaus Édouard Molinaro, 1973)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacques Brel Wikimedia Commonsissa
Brelitude
Jacques Brelin lauluista tehty revyy ”Jacques Brel is Alive and Well and Living in Paris”
Jacques Brelin sanoituksia
Jacques Brel Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jacques Brelin hauta
Jacques Brel discography (puutteellinen)
Laulu ”Le Plat Pays” huuliharpulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lentäjä Brel (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jacques Brel
Käännös suomeksi
Salmio

Salmio on suomenkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Into Salmio (1894–1962), suomalainen jääkärieversti
Mikko Salmio (s. 1991), suomalainen jääkiekkoilija
Tarja Salmio-Toiviainen (1917–2001), suomalainen arkkitehti
Toivo Salmio (1882–1973), suomalainen poliitikko
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Sairaala (televisiosarja)

| Sairaala |
| --- | --- |

Kestoaika:  30 minuuttia
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  22. syyskuuta 2008 – 29. lokakuuta 2009
Tuotantokausia:  3
Tuotanto
Tuottaja(t):  Anna Perho Pauliina Koutala
Tuotantoyhtiö(t):  Moskito Television
Aiheesta muualla
Elonet
Sairaala on suomalainen dokumentaarinen televisiosarja, jota esittää Nelonen. Pääasiassa Sairaala tosi-TV-sarja kertoo Tampereen yliopistollinen sairaalan jokapäiväisestä toiminnasta. Ohjelmassa pureudutaan pääasiassa kymmeniseen TAYSin työntekijään ja heidän työhönsä päivittäin. Sairaala kuuluu tv-tuotantoyhtiö Moskito Televisionin tuotantoihin.
Päähenkilöt

Anssi Rappi, lääkintävahtimestari
Anu Viitala, sairaanhoitaja
Egle Saloranta, sairaanhoitaja
Eija Valkama, sairaanhoitaja
Eva-Mari Mäkinen, kätilö
Jan Valkila, korva- nenä- ja kurkkulääkäri
Johanna Hirvonen, lastensairaanhoitaja
Marko Vilén, ensihoitaja
Mikko Berggren, ensihoitaja
Minna Kääriäinen, plastiikkakirurgi
Sami Vähäsantanen, vatsaelinkirurgi
Satu-Liisa Pauniaho, lastenkirurgi
Aiheesta muualla

Ohjelman virallinen internetsivu
Jesse Miettinen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 22. huhtikuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Kuopio, Suomi
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 177 cm
Junioriseurat
2002–2006: Kings
2007–2009: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010 | KuPS | 0 | (0) |
| 2010 | → PK-37 (laina) | 17 | (0) |
| 2011–2013 | KooTeePee | 56 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 73 | (0) |
Maajoukkue
| 2009 | Suomi U19 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jesse Miettinen  (s. 22. huhtikuuta 1990 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija ja naprapaatti.
Miettinen edusti Ykkösessä pelannutta FC KooTeePeetä kausina 2011–2013. Hänen aiemmat seuransa ovat olleet Kuopion Palloseura ja PK-37.
Juniorina hän on saavuttanut B-poikien SM-kultaa 2007, A-poikien SM-pronssia 2008 ja 2009.
Salmisaaren Liikuntakeskus

Salmisaaren Liikuntakeskus bussipysäkeiltä kuvattuna.
Liikuntakeskuksen julkisivu.
Salmisaaren Liikuntakeskus on Helsingin Salmisaaressa toimiva monipuolinen kokonaisuus eri liikuntamuotojen harrastajille. Keskuksessa on muun muassa kaksi jääkiekkokaukaloa, kolme täysimittaista sisähiekkakenttää beach volleyn harrastajille, kuntokeskus, tanssistudioita, viihdeklubi sekä boulderointiseiniä ja kiipeilyseiniä, joista korkein on 29 metriä.  Lisäksi keskus tarjoaa monia hyvinvointi- ja ravintolapalveluita. Keskuksessa on yli 20 000 neliömetriä liikuntatilaa.
Saattue

Lentokoneet suojaavat rahtilaivoista koostuvaa saattuetta toisessa maailmansodassa.
Ajoneuvosaattue Egyptissä.
Yhdysvaltalainen Humvee ajoneuvoista koostuva saattue Irakissa vuonna 2008.
Saattue on usean kulkuneuvon joukkio, joka kulkee organisoidusti yhdessä. Saattueeseen voi kuulua vaikkapa moottoriajoneuvoja, laivoja, lentokoneita tai yhdistelmä näitä. Tyypillistä saattueille on työnjako. Esimerkiksi sotatilassa rahtilaivat kulkevat taistelualusten suojaamana.
Usein saattue on sotilaallinen käsite, mutta sitä voi käyttää myös ei-sotilaallisessa merkityksessä, kuten ajaessa kaukaisten ja syrjäisten alueiden läpi tai erilaiset autosaattueet kuten hautajaissaattue.
Laivasaattueet ensimmäisessä maailmansodassa

1900-luvun alussa dreadnought -luokan taistelulaivojen kehittäminen mullisti voimasuhteita merellä. Uusien taistelulaivojen nopeus ja niiden tykkien kantama teki niistä ylivoimaisia kauppalaivojen tuhoajia. Taistelulaiva kykeni upottamaan useita aluksia näkymättömistä horisontin takaa ennen kuin sitä oli edes saattueesta havaittu. Uhkaa voitiin torjua ainoastaan suojaamalla saattuetta  omalla taistelulaivalla. Tämä oli äärimmäisen kallista.
Taistelulaivojen olemassaolo oli pääsyy miksi Britannian Amiraliteetti ei ottanut saattuetaktiikkaa käyttöönsä pohjoisella Atlantilla ensimmäisen maailmansodan alussa. Loppuvuoteen 1914 mennessä saksalaiset taistelulaivat oli karkotettu valtameriltä ja pääasiallisen uhan muodostivat U-veneet. Sukellusveneet olivat vain hieman kauppalaivoja nopeampia ja kykenivät upottamaan muutaman laivan saattuetta kohden sillä niiden torpedo- ja kranaattivarasto oli rajallinen. Amiraliteetilta kului kuitenkin pitkä aika saattuetaktiikan omaksumiseen ja vasta vuonna 1917 sitä ryhdyttiin käyttämään. Saksalaisten sukellusveneiden aiheuttamat tappiot putosivat murto-osaan aiemmasta.
Saattueista esitettiin koituvan myös haittoja. Niiden nopeus määräytyi hitaimman aluksen mukaan, mikä estäisi nopeampien aluksien tehokkaampaa käyttöä. Satamien ylikuormitus lukuisten laivojen saapuessa olisi ongelma, myös toimettomuus seuraavaa saattuetta odotellessa. Ensimmäisen maailmansodan alusmenetyksiä analysoitaessa todettiin näiden ongelmien olevan mitättömiä verrattuna siihen, että saattueissa kulkiessaan riski tulla upotetuksi oli pienempi, vaikka sillä ei olisi saattajia lainkaan. Nopeampien alusten tehoton käyttö oli toisarvoista sen rinnalla, että koko laiva saattoi yksinään purjehtiessaan todennäköisesti tulla upotetuksi. Saattueiden käyttö todellisuudessa helpotti satamien työskentelyä, saattueiden kulkiessa tarkan aikataulun mukaisesti.
Liittoutuneiden laivasaattueet toisessa maailmansodassa

Toisen maailmansodan sytyttyä britit omaksuivat laivasaattueiden käytön kauppamerenkulussa aluksi vapaaehtoisena, sittemmin välttämättömyytenä. Sotaa käyvä Yhdistynyt kuningaskunta tarvitsi kipeästi materiaali- ja raaka-ainetoimituksia Atlantin toiselta puolelta Kanadasta ja myöhemmin Yhdysvalloista. Saksalaiset kehittivät erityisiä taktiikoita liittoutuneiden saattueita vastaan, ja liittoutuneet toisaalta vastataktiikoita.
Taistelulaivan musertava tuhovoima saattuetta vastaan kävi selväksi saattue HX-84:n tuhoamisen yhteydessä. 5. marraskuuta 1940 saksalainen taskutaistelulaiva Admiral Scheer hyökkäsi saattuetta vastaan. Alukset Maiden, Trewellard, Kenbame Head, Beaverford, ja Fresno upposivat välittömästi ja muut vaurioituivat. Ainoastaan aseistetun kauppalaivan HMS Jervis Bayn uhrautuva puolustautuminen ja pimeys pelasti loput kauppalaivat tuholta.
Myös suojaamistehtävissä taistelulaivat osoittivat vahvuutensa. Saksalaisten Scharnhorstin ja Gneisenaun lähestyessä 41:n aluksen muodostamaa saattuetta HX-106 pohjoisella Atlantilla 8. helmikuuta 1941, ne väistyivät paikalta havaitessaan HMS Ramilliesin. Sen 15 tuumaisten pääaseiden täysosumat olisivat merkinneet varmasti vakavia vaurioita.
Saksalaisten käyttämä taktiikka
Pitkän toimintasäteen tiedustelukoneet saattueiden paikallistamiseksi
Hyökkäykset susilaumoina sukellusveneillä
Brittiläisen laivaston käyttämien koodisanomien purkaminen
Kehittyneet laivastoaseet, kuten hakeutuvat torpedot
Liittoutuneiden vastatoimia
Ilmahyökkäykset saksalaisiin sukellusvenetukikohtiin Brestiin ja La Rochelleen
Aseistetut kauppalaivat
Saattuesuojaus edullisesti tuotettavilla korveteilla, fregateilla ja saattuetukialuksilla
Sukellusveneentorjunta-aseistuksen kehittäminen
Pitkän toimintasäteen lentopartiointi sukellusveneiden paikallistamiseksi
Suuremmat saattueet, mahdollistaen useamman saattajan saattuetta kohden
Aluksien valinta saattueisiin nopeuden perusteella
Saattueen tunnus ilmaisi sen reitin. Esimerkiksi PQ merkitsi Islannin ja pohjoisen Venäjän välistä reittiä, QP taas paluuosuutta.
Aiheesta muualla

Liittoutuneiden saattuetunnukset
Sairaalafyysikko

Sairaalafyysikko on akateemisesti koulutettu fysiikan alan ammattihenkilö, joka yhteistyössä lääketieteen ammattilaisten kanssa kehittää ja soveltaa lääketieteellistä tekniikkaa sairauksien ennaltaehkäisyyn, diagnosointiin ja hoitamiseen. Sairaalafyysikot työskentelevät mm. sädehoidon, isotooppilääketieteen, radiologian, magneettikuvantamisen, kliinisen fysiologian ja kliinisen neurofysiologian parissa. Sairaalafyysikko on terveydenhuollon nimikesuojattu ammattinimike, jonka käyttöoikeuden myöntää Valvira.
Koulutus

Sairaalafyysikon koulutukseen sisältyy teoreettinen yliopistokoulutus, käytännön harjoittelu sairaalassa, säteilysuojelukoulutus ja sairaalafyysikkokuulustelu. Sairaalafyysikon pätevyyteen vaaditaan lisensiaatin tai tohtorin tutkinto ensisijaisesti lääketieteellisen fysiikan tai tekniikan alalta. Koulutukseen kuuluvasta neljän vuoden käytännön harjoittelusta vähintään kolme suoritetaan sairaaloissa. Sairaalafyysikon koulutus on yksi pisimmistä ammatillisista koulutuksista Suomessa.
Aiheesta muualla

Sairaalafyysikot ry
Roman Cress

Roman William Cress (s. 2. elokuuta 1977 Kaven) on marshallinsaarelainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edustaa seuratasolla yhdysvaltalaista Chizel Track Clubia.
Cress osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa Sevillassa 1999. Hän jäi tuolloin 100 metrillä alkueriin juostuaan matkan 10,70 sekunnissa. Cress juoksi saman matkan myös Pekingin olympialaisissa 2008, joissa hän oli 31-vuotiaana maansa vanhin osanottaja. Hän jäi alkueränsä viimeiseksi ja putosi.
Ennätykset

Lähde: IAAF
100 m: 10,39 s (1999)
200 m: 21,89 (1999)
60 m (sisäradat): 6,70 (2000)
200 m (sisäradat): 21,59 (1999)
Roihuvuoren vesitorni

| Roihuvuoren vesitorni |
| --- | --- |
 Roihuvuoren vesitorni marraskuussa 2004.
Sijainti:  Roihuvuori, Helsinki
Rakennustyyppi:  vesitorni
Valmistumisvuosi:  1977
Suunnittelija:  Simo Lumme
Korkeus:  52 m
Tilavuus:  12 600 m³
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Roihuvuoren vesitorni  Itä-Helsingissä rakennettiin vuosina 1976–1977. Vesitornista järjestettiin aikoinaan suunnittelukilpailu, ja sen voitti arkkitehti Simo Lumme kilpailutyöllään Vesirousku. Torni on sienityyppinen.
1970-luvulla vedenkulutus kasvoi Helsingissä neljä prosenttia vuodessa ja kulutuksen uskottiin kasvavan jatkossakin, joten kaupunki tarvitsi uuden vesitornin. Vesitorni päätettiin rakentaa Roihuvuoreen, ja sen avulla kaupungin laskettiin pärjäävän 1990-luvulle saakka. Vedenkulutus on kuitenkin Helsingissä vähentynyt 1980-luvulta saakka, ja monia vesitorneja onkin voitu poistaa käytöstä. Helsingissä on enää neljä toiminnassa olevaa vesitornia, joista Roihuvuoren lisäksi käytössä ovat Myllypuron ja kaksi Ilmalan vesitornia.
Vesitornissa on rap-artisti/graafikko Heikki Kuulan suunnittelema taideteos nimeltä kuula. Taideteoksesta järjestettiin vuonna 2002 suunnittelukilpailu, jonka voittajatyö toteutettiin vuonna 2006 käytyään pitkän prosessin kaupungin päätöksenteossa.
Rakentaminen

Vesitornin rakentaminen toteutettiin poikkeuksellisesti: säiliöosa valettiin maassa ja nostettiin hydraulisesti vartta pitkin ylös. Kartion nostoon käytettiin 33 erillistä hydraulista nostinta, joista jokaisen nostokyky oli 330 tonnia. Valettu vesisäiliö painoi 9 000 tonnia, ja sen nostamiseen kului yhteensä 60 tuntia. Sveitsiläinen yritys Losinger Ag käytti nostossa niin sanottua NSL-punosjännemenetelmää. Samaa tekniikkaa on käytetty maailman vesitorneissa muutamia kertoja.[lähde? ]
Toinen vesitornin erikoisuus on erillisen lämpöeristyksen puuttuminen.
Tekniset tiedot

Vesitornin korkeus on 52 metriä ja halkaisija 66,7 metriä. Säiliön tilavuus on yhteensä 12 600 m³.
Kuvagalleria

Tornin rakennustöitä vuonna 1979.
Yövalaistu vesitorni syksyllä 2004.
Heikki Kuulan suunnittelema taideteos vesitornin kyljessä.
Vesitorni ilmakuvassa talvella 2009.
Vesitorni keväällä 2022
Vesitornin vieressä sijaitsee Kirsikkapuisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roihuvuoren vesitorni Wikimedia Commonsissa
YLE Free Your Mind - Heikki Kuulan taideteoksen paljastustilaisuus Roihuvuoren vesitornilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Roihuvuoren vesitorni ilmakuvassa vuonna 2020
Vetonostomenetelmä kuvattuna Roihuvuoren vesitornin osalta. A: nosto tunkilla, B: vetäminen hydraulisylinterin avulla. 1) hydraulisylinteri, 2) nostotanko, 3) rakennustelineet.
Sairaalaklovni

Sairaalaklovneja ruotsalaisessa sairaalassa.
Sairaalaklovni on sairaalassa tai muussa hoitolaitoksessa työskentelevä klovnihahmoksi pukeutunut henkilö, jonka tehtävänä on viihdyttää erityisesti lapsipotilaita kiertämällä heidän luonaan. Sairaalaklovnin hahmo on useimmiten tunaroiva lääkäri tai hoitaja, joka on tekevinään lapselle tutkimus- tai hoitotoimia. Sairaalaklovnit myös laulavat ja soittavat lapsille ja laulattavat heitä. Klovnien vierailua on usein seuraamassa myös potilaan muuta perhettä. Joskus klovni voi olla mukana lapselle tehtävän toimenpiteen aikana, mutta hygieniasyistä klovnit eivät kosketa lapsipotilaita. Sairaalaklovnit pyrkivät mukauttamaan esityksensä kunkin potilaan kulloiseenkin tilaan ja tarpeeseen.