stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joosef Ferdinand (Itävallan arkkiherttua)
Sodan jälkeen

Maailmansodan jälkeen Joosef Ferdinand asui yksityishenkilönä Wienissä. Kun Itävalta liitettiin Saksaan vuonna 1938, hän joutui Gestapon pidättämäksi ”epäilyttävän käytöksen” vuoksi ja päätyi kolmeksi kuukaudeksi keskitysleirille. Hänet vapautettiin valvonnan alaisena, mutta vankeusaika oli murtanut hänen terveytensä. Hän kuoli Wienissä vuonna 1942.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joosef Ferdinand (Itävallan arkkiherttua) Wikimedia Commonsissa
Fukuoka Dome

| Fukuoka Dome |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Fukuoka, Japani
Avattu:  2. huhtikuuta 1993
Omistaja:  Yahoo! Japan
Aiemmat nimet:  福岡ドーム, Fukuoka Dōmu
Käyttäjät
 Fukuoka SoftBank Hawks (1993–) 
Katsojakapasiteetti
 52 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Fukuoka Yahoo! Dome (jap. 福岡Yahoo!ドーム, Fukuoka Yahoo! Dōmu), aikaisemmin Fukuoka Dome (jap. 福岡ドーム, Fukuoka Dōmu) on Japanissa, Fukuokassa sijaitseva baseball-areena, joka on osa Hawks Town -kompleksia. Kompleksiin kuuluu Hakws Town -kauppakeskus, areena sekä JAL Resort Sea Hawks -hotelli. Areena toimii Tyynenmeren liigassa pelaavan Fukuoka SoftBank Hawksin kotikenttänä ja siellä järjestetään myös isoja konsertteja. Esimerkiksi Bon Jovi, Frank Sinatra, Madonna, The Rolling Stones, Eagles, Queen, Ayumi Hamasaki ja Billy Joel ovat esiintyneet areenalla.
Vuonna 2005 Yahoo!Japaniin kuuluva SoftBank osti areenan Daieilta ja nimesi areenan uudestaan Fukuoka Yahoo! JAPAN Domeksi.
Kupolin katto

Fukuoka Domen valmistuessa maaliskuussa 1993 se oli Japanin toinen kupolimallinen baseball-areena ja siinä oli ensimmäisenä Japanissa uniikki avautuva katto. Katto on rakennettu kolmesta erillisestä kupolin osasta, joista kahta voidaan liikutella lomittain noin 120 asteen verran. Katon avaaminen ja sulkeminen kestää noin 20 sekuntia. Ollessaan täysin avoimena, kattoon syntyy aukko joka on noin 60% koko katon leveydestä.
Aukeavaa kattoa käytetään SoftBank Hawksien kotiotteluissa kotijoukkueen voittaessa ottelun. Tällöin areenan valot himmennetään, katto avataan ja syntyneestä aukosta ammutaan ilotulitteita ylös. Samaan aikaan areenan näytöillä esitellään joukkueen pelaajien kuvia. Aikaisemmin kattoa pidettiin auki hyvällä säällä pelien aikana, mutta kuumuudesta ja auringonpaisteesta johtuvien sairaustapauksien takia kattoa ei ole vuoden 1994 jälkeen pidetty auki. Japanilainen yhtye Kinki Kids toivoi, että katto olisi pidetty auki heidän konserttinsa aikana, mutta se pidettiin kiinni vedoten meluhaittoihin.
Konserttikäyttö

Fukuoka Dome suunniteltiin baseball-areenan lisäksi Kyūshūn suurimmaksi konserttihalliksi. Monet huippuartistit ovat käyttäneet Fukuoka Domea osana niin sanottua "Viiden suuren hallin kiertuetta" (Sapporo, Tokio, Nagoya, Osaka ja Fukuoka).
Ensimmäinen Fukuoka Domen konsertti järjestettiin 10. huhtikuuta 1994, kun areenalla oli konsertti fukuokalaisille artisteille. Konsertti oli nimeltään "Dreamlive in Fukuoka Dome" ja siinä esiintyneitä olivat muun muassa Yōsui Inoue, Yoshihiro Kai, Kazuo Zaitsu sekä Tetsuya Takeda.
Tämän jälkeen muita ulkomaalaisia artisteja ovat olleet kahden päivän konsertin esittänyt Michael Jackson ja hänen lisäkseen muun muassa Paul McCartney, The Rolling Stones, Eagles, Billy Joel, Aerosmith sekä Queen. Japanilaisista artisteista SMAP, B'z, Eikichi Yazawa, DREAMS COME TRUE, Glay, globe, Kinki Kids, Namie Amuro, MISIA, Mr. Children, Southern All Stars ja L'Arc～en～Ciel ovat pitäneet isoja konsertteja areenalla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hawks Townin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fukuoka SoftBank HAWKSin kotisivu (japaniksi)
Yahoo! BB - SoftBank HAWKS Special Site (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Nippon Professional Baseballin nykyiset areenat
Central League: Hiroshiman Municipal Stadium · Koshien Stadium · Meiji Jingu Stadium · Nagoya Dome · Tokyo Dome · Yokohama Stadium
Pacific League: Chiba Marine Stadium · Fukuoka Yahoo! Japan Dome · Kleenex Stadium Miyagi · Kyocera Dome Osaka · Sapporo Dome · Seibu Dome · Skymark Stadium
Gay and Lesbian Kingdom of the Coral Sea Islands

| --- | --- |

  Lippu
Motto: tba Kansallislaulu: I am what I am
Valtiotyyppi:: Mikrovaltio
Sijainti:: Korallimeren saaret
Vaadittu alue:: Korallimeren saarten alue
Kansalaisuus:: homot ja lesbot
Itsenäisyysjulistus:: 14. kesäkuuta 2004
Hallitsija:: Keisari Dale I (Dale Parker Anderson)
Hallitusmuoto:: perustuslaillinen monarkia
Kieli:: englanti
Valuutta:: Euro

Gay and Lesbian Kingdom of the Coral Sea Islands (suom. Korallimerisaarten homojen ja lesbojen kuningaskunta) on homo- ja lesboaktivistien perustama mikrovaltio Korallimeren saarilla kaakkoisessa Queenslandissä Australiassa.
Historia

14. kesäkuuta 2004 ryhmä australialaisia homo- ja lesboaktivisteja vaati omakseen Australialle kuuluvaa ryhmää Korallimeren saaria. He pystyttivät sinne sateenkaarilipun ja julistivat alueen eronneen Australiasta. Eräs ryhmän jäsenistä, Dale Parker Anderson (syntynyt 1965), julistettiin Homojen ja lesbojen kuningaskunnan hallitsijaksi nimellä Dale I. Valtion perustamisen kerrottiin olevan protesti sille, että Australian parlamentti oli kieltäytynyt hyväksymästä samaa sukupuolta olevien parien avioliittoa.
Vuodesta 2005 australialaisten julistama kuningaskunta on ajautunut kiistoihin muiden homojen ja lesbojen itsemääräämisoikeutta ajavien ryhmien kanssa. Tällaisia ovat amerikkalaiset Gay and Lesbian Commonwealth Kingdom, jota johtaa Jaix Broox, ja Unified Gay Tribe, jota johtavat Bill Freeman ja Enrique Pérez, sekä alkuperältään saksalainen, Victor Zimmermannin johtama Gay Homeland Foundation. Koska yksikään kilpailevista ryhmistä ei ole vaatinut omakseen Homojen ja lesbojen kuningaskunnan Korallimeren saaria, kyse lienee lähinnä siitä, kuka on homojen ja lesbojen vapautusliikkeen "legitiimi" edustaja.
Yksikään valtio ei ole tunnustanut Homojen ja lesbojen kuningaskunnan itsenäisyyttä. Alueelle ei liioin ole syntynyt asutusta, koska saarilla ei ole juomakelpoista vettä eikä myöskään ruokaa. Kuningaskunnan omakseen vaatimat Korallimeren saaret ovat siis edelleen asumattomia.
Aiheesta muualla

Kuningaskunnan virallinen kotisivu
Gay and Lesbian Commonwealth Kingdomin virallinen kotisivu
Gay Homeland Foundation virallinen kotisivu
Unified Gay Triben virallinen kotisivu
George Robert Waterhouse

George Robert Waterhouse (6. maaliskuuta 1810 Lontoo–21. tammikuuta 1888 Lontoo) oli englantilainen luonnontieteilijä.
1833 Waterhouse äänestettiin Lontoon kuninkaallisen hyönteistieteellisen seuran (Royal Entomological Society of London) kirjastonhoitajaksi sekä hyönteisten ja tallenteiden intendentiksi.
1836 Waterhousesta tuli Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society of London) museon intendentti. Charles Darwin uskoi hänelle HMS Beaglen matkalla kootun nisäkäs- ja kovakuoriaiskokoelman tutkimisen. 1843 hänestä tuli British Museumin mineralogian ja geologian osaston apulaisintendentti ja 1851 intendentti Charles Konigin kuoltua. 1857 osasto jaettiin kahtia ja hänestä tuli geologian intendentti, jossa virassa hän pysyi vuoteen 1880 saakka.
Waterhouse julkaisi teoksen A natural history of the Mammalia (1846-48). Hän nimesi linnuista muun muassa punanokkafrankoliinin (Pternistis adspersus), nykyisin Francolinus adspersus.
George Kings

George Kings (s. 1953; oikealta nimeltään George Kwasi Okoe Mensah) on ghanalaislähtöinen muusikko, joka muutti Espooseen, Suomeen ja perusti Afro Nokoko -yhtyeen vuonna 1987.
Vuosina 1995–2002 Kings huumasi ja käytti seksuaalisesti hyväkseen useita naispuolisia uhreja Espoossa ja Helsingissä. Nuorin uhreista oli tekohetkellä 14-vuotias.
Espoon käräjäoikeus tuomitsi Kingsin toukokuussa 2003 12 vuodeksi ja 6 kuukaudeksi vankeuteen muun muassa viidestätoista törkeän pahoinpitelyn yrityksestä, kuudesta raiskauksesta ja lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Helsingin hovioikeus vahvisti tuomion heinäkuussa 2004. Kings haki valituslupaa korkeimmalta oikeudelta, mutta korkein oikeus epäsi hakemuksen 2005. Tapauksen asiakirjat julistettiin salaisiksi vuoteen 2043 saakka. Koska Kings oli ensikertalainen, hän vietti vankilassa 6 vuotta ja 3 kuukautta.
Vaikka Kings on HIV-positiivinen ja tiennyt sen vuodesta 1995 lähtien, häntä ei syytetty tapon yrityksestä. Kings oli toiminut mielentilatutkimuksen mukaan täydessä ymmärryksessä.
Lokakuussa 2010 Espoon käräjäoikeus katsoi Kingsin syylliseksi syksyllä 1996 tapahtuneeseen rikokseen. Päätöksen mukaan Kings oli huumannut ja käyttänyt seksuaalisesti hyväkseen naista, jonka oli kutsunut kotiinsa. Nainen oli tehnyt rikosilmoituksen vasta vuonna 2008 kaksi viikkoa sen jälkeen kun oli kohdannut Kingsin sattumalta ravintolassa. Käräjäoikeus langetti Kingsille vuoden verran vankeutta törkeästä pahoinpitelystä.
Aiheesta muualla

George Mensahin kuva
George Kingsin haastattelu Monitori-lehdessä
Guardian: HIV rapist jailed in Finland (englanniksi)
George Kinzie Fitzsimons

George Kinzie Fitzsimons (4. syyskuuta 1928 Kansas City, Missouri – 28. heinäkuuta 2013) oli katolisen kirkon pappi, joka toimi Salinan hiippakunnan piispana vuosina 1984–2004. Aiemmin hän oli toiminut Kansas City-Saint Josephin vihkipiispana vuodesta 1975.
Fitzsimons kävi Rockhurst High Schoolia ja Rockhurstin yliopistoa Kansas Cityssä. Hän palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa vuosina 1950–1954, toimi lyhyesti liikealalla ja aloitti sitten opinnot Conception Seminaryssa Missourissa. Fitzsimons sai pappisvihkimyksensä 18. maaliskuuta 1961, ja piispaksi hänet vihittiin 3. heinäkuuta 1975.
Fitzsimonsia edelsi Salinan piispana Daniel Kucera ja seurasi Paul Stagg Coakley. Fitzsimons jouduttiin amputoimaan vuonna 2008 jalkaan iskeneen vakavan infektion seurauksena.
Aiheesta muualla

Catholic-Hierarchy.org: Bishop George Kinzie Fitzsimons (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:George Kinzie Fitzsimons
Käännös suomeksi
Grete Pedersen

Grete Pedersen on norjalainen kuoronjohtaja. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Kenneth Kieslerin sekä kuoronjohtoa Terje Kvamin ja Eric Ericsonin johdolla. Häntä pidetään uranuurtajana norjalaisen kansanmusiikin ja perinteisen laulannan tuomisessa kuoromusiikin piiriin. Hän toimii kuoronjohdon professorina Norjan musiikkiakatemiassa ja on kysytty vierailevana kuoronjohtajana Euroopan tasolla.
Pedersen perusti vuonna 1984 Oslon kamarikuoron ja toimi sen johdossa vuoteen 2004. Hän on tehnyt yhteistyötä myös muiden muassa Berliinin radion kuoron, SWR Vokalensemble Stuttgartin, Baijerin radion kuoron, Oslo Sinfoniettan, Ensemble Allegrian ja Norjan radion orkesterin kanssa.
Pedersen on johtanut vuodesta 1990 Det Norske Solistkoria. Hän on konsertoinut runsaasti sekä Norjassa että ulkomailla, julkaissut levytyksiä ja kehittynyt yhdeksi Pohjoismaiden kysytyimmistä kuoronjohtajista.
Frederick Hopkins

| Frederick Hopkins |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1861 Eastbourne, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 16. toukokuuta 1947 (85 vuotta) Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  King’s College London
Väitöstyön ohjaaja:  Thomas Stevenson
Instituutti:  Cambridgen yliopisto
Oppilaat:  Luis Federico Leloir, J. B. S. Haldane, Ernst Boris Chain ja Rudolph Peters
Tutkimusalue:  Biokemia
Tunnetut työt:  vitamiinit tryptofaani
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1929) Royal Medal (1918) Copley-mitali(1926) Albert Medal (1934) Ansioritarikunta (1935)
Frederick Gowland Hopkins (20. kesäkuuta 1861 Eastbourne, Yhdistynyt kuningaskunta – 16. toukokuuta 1947 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen biokemisti, joka löysi vitamiinit ja aminohappo tryptofaanin. Hän sai vuoden 1929 Nobelin fysiologian ja lääketieteen palkinnon yhdessä Christiaan Eijkmanin kanssa.
Hopkins eristi proteiineista vuonna 1901 aminohapon nimeltä tryptofaani. Vuosina 1906–1907 hän osoitti, että eläimet eivät voi itse tuottaa sitä ja muutamia muita välttämättömiä aminohappoja, vaan ne pitää saada ravinnosta. Laboratoriokokeilla hän osoitti, että eläimet tarvitsevat energiaravintoaineiden (rasvaa, proteiinia ja hiilihydraattia) lisäksi pieniä määriä muita välttämättömiä aineita, ns. suojaravintoaineita. Näitä alettiin myöhemmin kutsua vitamiineiksi.
Hopkins opiskeli aluksi kemiaa, suoritti kandin tutkinnon vuonna 1888. Hän vaihtoi lääketieteeseen josta valmistui 1894. Vuonna 1898 hänet kutsuttiin Cambridgen yliopistoon yhdistämään kemiaa ja fysiologiaa. Biokemia ei ollut tuohon aikaan itsenäinen tieteenalansa. Hopkins sai pientä palkkaa ja hankki lisätuloja opettamalla. Vuonna 1902 hänet nimitettiin vihdoin biokemian lehtoriksi, ja vuonna 1910 hän sai viran Trinity Collegesta.
Jianwen

| Jianwen  建文帝 |
| --- | --- |
 
Kiinan keisari
Valtakausi:  30. kesäkuuta 1398 – 13. heinäkuuta 1402
Edeltäjä:  Hongwu
Seuraaja:  Yongle

Syntynyt:  5. joulukuuta 1377 Nanjing, Kiina
Kuollut:  13. heinäkuuta 1402 (24 vuotta) (?) Nanjing, Kiina
Puoliso:  keisarinna Xiao Min Rang
Lapset:  Zhu Wenkui Zhu Wengui
Suku:  Zhu
Isä:  Zhu Biao
Äiti:  Lü
Jianwen (kiin. 建文帝, 5. joulukuuta 1377 – 13. heinäkuuta 1402) oli Kiinan Ming-dynastian toinen keisari, joka hallitsi vuosina 1398–1402. Hänen alku­peräinen nimensä oli Zhu Yunwen (kiin. 朱允炆). Hallitsijanimi Jianwen merkitsee kohteliaisuuden vakiinnuttamista ja merkitsee siten sävytltään suurta muutosta hänen edeltäjänsä ja isoisänsä Hongwun hallitsijanimeen, joka merkitsee "suurta sotaisuutta".
Jianwenin valtakausi jäi lyhyeksi: yritykset palauttaa hänen voimakkaat setänsä valtaan johtivat Jingnanin kapinaan, jonka tuloksena Yongle kaappasi vallan. Vaikka uusi keisari esitti poltetun ruumiin Zhu Yunwenin ruumiina, vuosi­kymmenien ajan kiersivät huhut, joiden mukaan nuori keisari olisi paennut palavasta palatsista munkin asussa. Tämän huhun on väitetty osaltaan vaikuttaneen siihen, että Zheng He myöhemmin teki tutkimus­matkoja Intian valtamerelle.
Nuoruus

Jianwenin isä Zhu Biao oli keisari Hongwun, Ming-dynastian perustajan poika ja kruununprinssi.  Kun Zhu Biao kuoli nuorena vuonna 1392, keisari Hongwu päätti harkittuaan asiaa muutaman kuukauden vahvistaa tarkat säännöt vallanperimyksestä ja piti tämän lahjakasta 14-vuotiasta poikaa Zhu Yunweniä seuraajakseen parempana ehdokkaana kuin Zhu Biaon muita poikia, vaikka olikin antanun näille laajoja läänityksiä kaikkialta valta­kunnasta.
Hallitsijakausi

Jianwenin hallitsijakausi jäi lyhyeksi. Kungfutselaisten oppineiden ja virkamiesten suosituksesta hän jatkoi iso­isänsä toimia hovin eunukkien vaikutus­vallan rajoittamiseksi ja alkoi vaatia setiensä hallitsemia alueita ja sota­joukkoja takaisin. Vuoden 1399 aikana hän alensi heistä useita arvossa tai vangitsi heidät ja yllytti heistä yhden tekemään itse­murhan.
Vastatoimena tähän Yanin prinssi Zhu Di vangitsi Ningin prinssi Zhu Quanin ja sai täten hallintaansa suuren osan keisarikunnan pohjoisosien sotajoukoista. Hän sai tuekseen myös jotkut mongoli­heimot, joiden avulla hän pystyi polttamaan veljensä pää­kaupungin Daningin ja evakuoimaan maakunnan. Teeskennellen olevansa sairas ja mielenvikainen Zhu Di onnistui taivuttelemaan keisari Jianwenin vapauttamaan kolme poikaansa, jotka olivat olleet pantti­vankeina Nankingissa. Lähes heti heidän saavuttuaan keisari ryhtyi toimiin Zhu Din itsensä vangitsemiseksi, minkä vuoksi tämä pani alulle Jingnanin kapinan hovia vastaan.
Loppu

Vakoojina toimineiden eunukkien ja puolelleen kääntyneiden kenraalien tukemana Jianwenin setä, prinssi Zhu Di,  onnistui kaappaamaan keisarin Jangtse-joella liikkuneen laivaston ja saapui Nankingiin avatusta portista vuonna 1402. Vaikka hän oman propagandansa mukaan olisi ollut sama Zhoun herttua, joka oli tullut tunnetuksi siitä, että hän tuki nuorta veljenpoikaansa kuningas Chengiä, Zhu Din saapuminen pääkaupunkiin johti lähes välittömästi siihen, että keisarillinen palatsi sytytettiin tuleen ja näytteille asetettiin kolme palanutta ruumista, joita väitettiin keisarin, hänen puolisonsa ja kruunun­perillisen ruumiiksi. Jianwenin hallitsijuus julistettiin mitättömäksi ja hänen valta­kautensa asia­kirjat muutettiin tai tuhottiin järjestelmällisesti, ja prinssi itse julistautui keisariksi nimellä Yongle. Tuhannet häntä vastustaneet oppineet perheineen teloitettiin. Tunnetuimpia heistä olivat Fang Ziaoru ja kolme muuta, jotka muistetaan neljänä marttyyrina.
Levisi monia huhuja, joiden mukaan keisari Jianwen olisi joko omin avuin tai Hongwun edeltä käsin laatiman suunnitelman mukaisesti paennut Nankingista munkiksi pukeutuneena. Eräiden tietojen mukaan Yongle olisi vuoden kuluttua keisariksi tulostaan lähettänyt kaksi asia­miestä etsimän häntä ja toinen heistä olisi tavannutkin paenneen keisarin mutta ei palauttanut häntä. Ming-dynastian virallisen historian mukaan Jianwenin etsiminen ja sen selvittäminen, oliko jokin eteläinen maa myöntänyt hänelle turva­paikan, olisi jopa ollut Zheng Hen alku­peräisenä tarkoituksena hänen lähtiessään tutkimus­matkoille. Eräissä aikakirjoissa kerrotaan myös, että vuosi­kymmeniä myöhemmin keisari Jianwen olisi palannut keisarin palatsiin ja elänyt siellä lopun elämästään poissa julkisuudesta.
Yonglen näytteille asettamille ruumiille ei suoritettu täydellistä hautausta eikä keisari Jianwenin hautaa tunneta. Hänelle ei annettu temppeli­nimeä eikä häntä kunnioitettu Ming-suvun pyhäköissä. Fun pronssi, keisariksi julistautunut Eteläisen Ming-dynastian jäsen, antoi hänelle vuonna 1644 temppelinimen Huizong (惠宗), mutta tätä nimeä ei yleensä ole mainittu tai hyväksytty Kiinan virallisissa historia­teoksissa.
Perhe

Isä
Zhu Biao, kruununprinssi Yiwen (10. lokakuuta 1355 – 17. toukokuuta 1392), keisari Hongwun vanhin poika ja alkuperäinen kruununprinssi
Äiti
Lü (呂氏) (1321–1414), Lü Changbenin (呂昌本) ja Zhu Biaon toinen puoliso, joka sai arvo­nimen leskikeisarinna poikansa noustua valtaistuimelle
Perhe > Puoliso

Keisarinna Xiao Min Rang, 1378 – 13. heinäkuuta 1402
Perhe > Pojat

| Nimi | Arvonimi | Syntynyt | Kuollut | Äiti | Puoliso | Huomautus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Zhu Wenkui 朱文奎 | Kruununprinssi Hejian 和簡太子 | 30. marraskuuta 1396 | ei tietoa | Keisarinna Xiao Min Rang | – | Uskotaan menehtyneen samassa palatsin palossa kuin vanhempansakin |
| Zhu Wengui 朱文圭 | Runin prinssi Huai 潤懷王 | 1401 | 1457 Fengyangin maakunta (Zhongdu) | Keisarinna Xiao Min Rang | – | Selvisi palatsin palosta hengissä, eli poissa julkisuudesta loppuikänsä, suurimman osan ajasta koti­arestissa Guang'anin palatsissa Fengyangissa |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jianwen Emperor
Käännös suomeksi
John Barnes (jalkapalloilija)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 John Barnes vuonna 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi: John Charles Bryan Barnes
Syntymäaika: 7. marraskuuta 1963 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Kingston, Jamaika
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
: Sudbury Court
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1981–1987 1987–1997 1997–1999 1999 |  Watford   Liverpool  Newcastle United  Charlton Athletic Yhteensä | 233 (65) 314 (84) 27 (6) 12 (0) 586 (155) |
Maajoukkue
| 1983–1995 |  Englanti | 79 (11) |
Valmennusura
1999–2000 2008–2009 2009:  Celtic FC  Jamaikan maajoukkue  Tranmere Rovers FC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
John Barnes (s. 7. marraskuuta 1963) on jamaikalaissyntyinen englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Jamaikalta Englantiin muuttanut Barnes edusti junioriaikoinaan Sudbury Courtia. Watfordin kiinnostuksen herättänyt Barnes sai seuralta näyttöpaikan reserviottelussa. Barnes käytti tilaisuutensa hyväksi ja sopimus Watfordin kanssa syntyi 14. heinäkuuta 1981.
Ensiesityksensä Watfordissa Barnes teki 5. syyskuuta 1981 ollessaan 17-vuotias. Vasta muutama vuosi sittenmilloin? 4. divisioonassa ollut Graham Taylorin valmentama Watford nousi Englannin pääsarjaan ja kaikkien yllätykseksi pääsi kaudella 1983/84 FA Cupin loppuotteluun, jossa Everton oli kuitenkin parempi numeroin 2–0. Englannin maajoukkueen valmentajan Bobby Robsonin Barnes vakuutti viimeistään UEFA Cupissa, jossa Barnes esiintyi edukseen.
Kaikki pelit lukuun ottaen yhteensä 292 ottelua Watfordissa pelannut ja 83 maalia tehnyt Barnes siirtyi 9. kesäkuuta 1987 Liverpooliin 900 000 punnalla. Liverpoolin yhden historian vaarallisimmista hyökkäyslinjoista yhdessä Kenny Dalglishin, Peter Beardsleyn, John Aldridgen ja Ian Rushin kanssa muodostanut Barnes pelasi ensi kerran punaisten paidassa Highburylla 15. elokuuta 1987 2–1-voitto-ottelussa Arsenalia vastaan. Vuoteen 1997 saakka Liverpoolissa pelannut Barnes voitti seurassa kaksi liigamestaruutta, Charity Shieldin kolmesti, FA Cupin kaudella 1988/89 ja liigacupin kaudella 1994/95.
Myöhemmin urallaan Barnes edusti vielä Newcastle Unitedia ja Charlton Athleticia.
Englannin maajoukkueessa Barnes esiintyi vuosien 1983 ja 1995 välillä 79 kertaa tehden 11 maalia. Hän edusti maataan vuosien 1986 ja 1990 MM-kisoissa ja 1988 EM-kisoissa.
Saavutukset > Pelaajana > Watford

2. sijat
1981/82 2. divisioona
1982/83 Englannin pääsarja
1983/84 FA Cup
Saavutukset > Pelaajana > Liverpool

Voitot
1987/88 Liigamestaruus
1988/89 Charity Shield
1988/89 FA Cup
1989/90 Charity Shield
1989/90 Liigamestaruus
1990/91 Charity Shield
1994/95 Liigacup
2. sijat
1987/88 FA Cup
1988/89 Englannin pääsarja
1990/91 Englannin pääsarja
1995/96 FA Cup
Saavutukset > Pelaajana > Newcastle United

2. sijat
1997/98 FA Cup
Saavutukset > Pelaajana > Englanti

1983–1995 79 ottelua 11 maalia
Saavutukset > Valinnat

Valinta English Football Hall of Fameen, 2005
Ura valmentajana

Barnesin ura valmentajana ei toistaiseksi ole ollut yhtä hohdokas kuin hänen pelaajauransa. Barnes sai tulikasteensa päävalmentajan kovassa paikassa, kun hän nousi kesäkuussa 1999 Jozef Venglošin seuraajaksi skottiseura Celticin peräsimeen. Barnesin ura seurassa, jonka urheilutoimenjohtajana toimi tuolloin Kenny Dalglish, jäi lyhyeksi. Celticin kärsittyä tappion Invernessille Skotlannin Cupissa helmikuussa 2000 Barnes sai lähteä seurasta.
Kesti yli kahdeksan vuotta ennen kuin Barnes palasi valmennustehtäviin. Syyskuussa 2008 Barnes siirtyi Jamaikan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.  Barnesin pesti Jamaikalla jäi kuitenkin vajaan vuoden mittaiseksi, sillä hän erosi tehtävistään kesäkuussa 2009. Eron taustalla oli Jamaikan karsiutuminen 2010 MM-kisoista ja fanien esittämä raju kritiikki.
Pian Jamaikalta lähtönsä jälkeen Barnes siirtyi Englannin ykkösliigassa pelaavan Tranmere Roversin päävalmentajaksi.  Barnes sai potkut lokakuussa 2009 Tranmeren voitettua vain kaksi kauden 11 ensimmäisestä ottelusta.