stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beršad

| Beršad Бершадь |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Beršad
 Koordinaatit: 48.3652°N, 29.2191°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Vinnytsjan alue
Piiri:  Haisynin piiri
Kirjallinen maininta:  1459
Kaupungiksi:  1966
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  14,32 km²
Väkiluku (2022)  ():  12 205
 
 https://radabershad.gov.ua/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Beršad (ukr. Бершадь) on kaupunki Ukrainan Vinnytsjan alueen Haisynin piirissä. Beršad sijaitsee Etelä-Bugin vesistöön kuuluvien Doh’na- ja Berladynka-sivujokien yhtymäkohdan varrelle, 160 kilometriä aluekeskus Ternopilistä kaakkoon. Kaupungissa on rautatie- ja linja-autoasemat.
Tammikuun keskilämpötila on -5,7 ja heinäkuun +19,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 495 millimetriä.
Paikkakunta mainitaan ensimäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1459 Liettuan suuriruhtinaskunnan etelärajan linnoituksena, tärkeänä suojarakennelmana taisteluissa turkkilaisia ja tataareja vastaan. 1600-luvun alussa asukkaita oli noin 1 650. 1610-luvulla rakennettiin linnoitus, ja paikkakunnasta tuli kasakkojen tukikohta. Linnoitus kuitenkin tuhottiin 1617 turkkilaisten vaatimuksesta. Ukrainalaistet jatkoivat silti seudun asuttamista ja Beršad toimi kasakkarykmentin kotipaikkana. Osmanien valtakunta ulotti hallintansa paikkakunnalle (1672–1699), jonka jälkeen Puolan valta palasi. Puolan toisessa jaossa (1793) paikkakunta siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa. Vuonna 1797 Beršad sai maalaiskaupungin aseman Podolian kuvernementissä. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa kaupungissa oli huomattavan suuri juutalaisasutus. Väestönlaskennan 1926 mukaan asukkaista 59 prosenttia oli juutalaisia. Kaupungin aseman se sai Ukrainassa vuonna 1966.
Ukrainan tilastokeskus arvio kaupungin väkiluvuksi 12 205 asukasta (1.1.2022). Väestönlaskennassa 2001 asukkaita oli 13 336. Heistä 95 prosenttia oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia ja 3,4 prosenttia venäläisiä. Lisäksi kaupungissa asui muun muassa juutalaisia ja puolalaisia. Ennen kesän 2020 aluehallinnollista uudistusta, Beršad oli Beršadin piirin hallintokeskus. Kesästä 2020 lähtien Beršad on kuulunut Haisynin piiriin.
Pyhän Stanislauksen kirkko (katolinen).
Pokrovan kirkko (ortodoksinen).
Synagooga.
Kirjastorakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beršad Wikimedia Commonsissa
Бершадська територіальна громада (ukrainaksi) (rada-bershad.gov.ua)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Berylliumjodidi

| Berylliumjodidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7787-53-3
PubChem CID:  5463524 ja 82231
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  BeI2
Moolimassa:  262,81
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  480 °C
Kiehumispiste:  590 °C
Tiheys:  4,325 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Berylliumjodidi (BeI2) on berylliumin ja jodin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa berylliumjodidi on väritöntä kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste hydrolysoituu veden vaikutuksesta, mutta liukenee esimerkiksi etanoliin.
Berylliumjodidia valmistetaan kuumentamalla berylliumia ja jodia tai vetyjodidin ja berylliumin tai berylliumkarbidin välisellä reaktiolla.
Berylliumjodidi voidaan pelkistää metalliseksi berylliumiksi.
Berylliumsulfaatti

| Berylliumsulfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13510-49-1
PubChem CID:  26077 ja 73555519
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  BeSO4
Moolimassa:  105,08
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  580 °C (hajoaa)
Tiheys:  2,5 g/cm3
Liukoisuus veteen:  413 g/l (25 °C)
    
Berylliumsulfaatti (BeSO4) on beryllium- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muiden berylliumyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa berylliumsulfaatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on tetragonaalinen. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan kidevedelliset di-, ja tetrahydraatit (BeSO4·2H2O ja BeSO4·4H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Berylliumsulfaatti liukenee hyvin veteen. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa berylliumoksidiksi ja rikkitrioksidiksi. Berylliumsulfaatti on myrkyllistä ja karsinogeenista.
Berylliumsulfaattia valmistetaan berylliumoksidin tai -hydroksidin ja rikkihapon välisellä reaktiolla.
Berylliumsulfaattia käytetään pääasiassa berylliumoksidin valmistamiseen.
Berylliumnitraatti

| Berylliumnitraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13597-99-4
PubChem CID:  26126 ja 3386529
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Be(NO3)2
Moolimassa:  133,03
Ulkomuoto:  Valkoinen tai kellertävä kiteinen aine
Sulamispiste:  60 °C (trihydraatti)
Kiehumispiste:  142 °C (trihydraatti, hajoaa)
Tiheys:  1,557 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,07 kg/l (20 °C)
     
Berylliumnitraatti (Be(NO3)2) on beryllium- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kaasulamppujen valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa berylliumnitraatti on valkoista tai kellertävää kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Siitä tunnetaan useita kidevedellisiä muotoja kuten mono-, tri- ja tetrahydraatit [Be(NO3)2·H2O, Be(NO3)2·3H2O ja Be(NO3)2·4H2O]. Kuumennettaessa kidevesi poistuu rakenteesta, mutta yhdiste alkaa hajota berylliumoksidiksi ja typen oksideiksi. Berylliumnitraatti liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös etanoliin.
Berylliumnitraattia valmistetaan neutraloimalla berylliumhydroksidia tai -karbonaattia typpihapolla. Sitä muodostuu myös berylliumin ja typpihapon reagoidessa.
Berylliumnitraattia on käytetty kaasulamppujen hehkusukkien valmistukseen. Yhdisteestä voidaan myös valmistaa berylliumoksidia.
Berylliumoksidi

| Berylliumoksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1304-56-9
PubChem CID:  14775
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  BeO
Moolimassa:  25,01
Ulkomuoto:  valkoinen jauhe
Sulamispiste:  2 530 °C
Kiehumispiste:  3 900 °C
Tiheys:  3,0 g/cm3
   
Berylliumoksidin (berylliummonoksidi) kemiallinen kaava on BeO. Se on valkoista, kiteistä tai jauhemaista berylliumin ja hapen yhdistettä, joka ei liukene veteen 20 °C:n lämpötilassa. Yhdiste liukenee väkeviin happoliuoksiin esimerkiksi väkevään rikkihappoon ja vetyfluoridiin. Berylliumoksidia muodostuu, kun berylliumkarbonaatti hajoaa kuumennettaessa.
Berylliumoksidia käytetään muun muassa ydintekniikassa ja keraamisissa sovelluksissa kuten tulenkestävissä tiilissä sen korkean sulamispisteen vuoksi sekä erikoiskäyttöön tehdyissä elektroniputkissa ja puolijohdekomponenteissa sähköisenä eristeenä ja lämmönjohtimena. Yhdistettä voidaan käyttää myös katalyyttinä. Berylliumoksidi johtaa erittäin hyvin lämpöä, yhtä hyvin kuin jotkin metallit ja paremmin kuin yleisemmin käytetty alumiinioksidi, mutta on hyvä sähköneriste.
Aiheesta muualla

Berylliumoksidin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 26.12.2014.
Berylliumoksidin kansainvälinen kemikaalikortti
Nerio Bernardi

Nerio Bernardi elokuvassa Cineguida (1954).
Nerio (Nerino) Bernardi (23. heinäkuuta 1889 Bologna – 12. tammikuuta 1971 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Bernardi opiskeli matematiikkaa, lääketiedettä ja musiikkia. 1910- ja 1920-lukujen vaihteessa hän esitti pääosia muun muassa Mario Caserinin, Camillo De Rison ja Giuseppe Maria Vitin ohjaamissa melodraamoissa sekä kahdessa J. Gordon Edwardsin Italiassa kuvaamassa elokuvassa. Bernardi teki merkittävän uran teatterinäyttelijänä ja esiintyi 1930-alusta lähtien jälleen myös elokuvissa. Toisen maailmansodan aikana hän asui Espanjassa. Vuonna 1946 Bernardi palasi Italiaan jatkaen uraansa teatterissa ja elokuvissa. Vuosina 1952–1969 hän työskenteli myös opettajana Rooman teatteriakatemiassa.
Elokuvia

Nero, 1922
Tempo massimo, 1934
Voittamaton soturi, 1960
Il conquistatore di Corinto, 1961
Troijan urhot, 1961
Ursuksen kosto, 1961
Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie, 1962
La leggenda di Enea, 1962
Zorro ja kolme muskettisoturia, 1963
Brenno, il nemico di Roma, 1963
Ercole contro Moloch, 1963
Sansone contro il Corsaro Nero, 1964
Il leone di Tebe, 1964
La vendetta dei gladiatori, 1964
La montagna di luce, 1965
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Nerio Bernardi (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Italia  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Beren ja Lúthien

Edith ja John Ronald Reuel Tolkienin hautakivi Wolvercoten hautausmaalla Oxfordissa. Oikeiden nimien alle on merkitty nimet ”LUTHIEN” ja ”BEREN”.
Berenin ja Lúthienin tarina on yksi keskeisimmistä kertomuksista J. R. R. Tolkienin kehittämän Keski-Maan fantasiamaailman mytologiassa. Christopher Tolkienin toimittamassa Silmarillionissa Berenin ja Lúthienin tarina kerrotaan melko lyhyessä muodossa 19. luvussa ”Beren ja Lúthien” (”Of Beren and Lúthien”). Tarinaan viitataan myös Tolkienin tunnetuimmassa teoksessa Taru sormusten herrasta. Tolkien kirjoitti ensimmäisen version tarinasta jo 1910-luvun lopulla. Tarinasta julkaistaan toukokuussa 2017 Christopher Tolkienin toimittama kirja.
Silmarillionin kertomuksen mukaan Beren on Beleriandissa ensimmäisellä ajalla elävä ihmismies, joka rakastuu haltianeito Lúthieniin, Ilúvatarin lapsista kauneimpaan. Saadakseen Lúthienin puolisokseen on Berenin lunastettava Lúthienin isän, Doriathin kuninkaan Thingolin, hänelle esittämä vaatimus: hänen on tuotava Thingolille yksi silmarileista, Fëanorin valmistamista mittaamattoman arvokkaista jalokivistä, jotka musta ruhtinas Morgoth on varastanut ja kiinnittänyt rautakruunuunsa.
Lúthienin hahmon ja sitä myöten koko tarinan innoituksena oli Tolkienin oma vaimo Edith. Edithin kuoltua vuonna 1971 Tolkien halusi hautakiveen Edithin oikean nimen alle nimen ”Lúthien”, sillä kuten Tolkien totesi kirjeessään pojalleen Christopherille, ”hän oli (ja tiesi olevansa) minulle Lúthien”. Kun Tolkien itse kuoli kaksi vuotta myöhemmin, hänen nimensä alle merkittiin kiveen ”Beren”.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Minä en koskaan kutsunut Edithiä Lúthieniksi – mutta hän oli alkulähde tarinalle, josta tuli lopulta Silmarillionin merkittävin osa. Tarina sai alkunsa pienellä katkojen täyttämällä metsäaukiolla Yorkshiren Roosissa (jossa johdin hetken Humberin varuskunnan etuvartioasemaa vuonna 1917, ja hän pystyi olemaan jonkin aikaa kanssani). Niihin aikoihin hänen tukkansa oli pikimusta, hänen ihonsa kuulas, hänen silmänsä kirkkaammat kuin sinun aikanasi, ja hän osasi laulaa – ja tanssia. Mutta tarina on mennyt sijoiltaan & minä olen jäänyt yksin, enkä minä voi anella heltymättömän Mandosin edessä mitään. | ” |
– Tolkienin kirjeestä pojalleen Christopherille, 11.7.1972
Berenin ja Lúthienin tarina Silmarillionissa > Berenistä

Beren ja hänen isänsä Barahir ovat Bëorin huoneen päälliköitä, eli he kuuluvat ensimmäiseen edainin kolmesta sukukunnasta, jotka saapuivat Beleriandiin kauan ennen muita idässä heränneitä ihmisiä. Beleriandiin saavuttuaan he astuivat noldorin palvelukseen asettuen Dorthonionin pohjoislaidalle ja Ladrosin maahan, aivan Angbandin piirityksen etuvartioon. Niinpä heidän maansa tuhoutui täysin Glaurungin johtamassa Dagor Bragollachin yllätyshyökkäyksessä, joka mursi piirityksen. Sen jälkeen Barahir joutuu poikansa ja hengissä selvinneen talonväkensä kanssa lainsuojattomiksi Morgothin hallitsemaan maahan.
Berenin ja Lúthienin tarina Silmarillionissa > Lúthienista

Lúthien Tinúviel on kuolematon haltianeito, jonka vanhempia ovat Doriathin haltiakuningas Thingol ja maia Melian. Hän on Tolkienin taruissa ainoa, joka on syntynyt Ilúvatarin lapsen liitosta yhteen ainurista, enkelinkaltaisista olennoista, jotka Ilúvatar loi jo ennen maailmaa ja joista osa sitten laskeutui valarina ja maiarina maailmaan sen tultua olevaksi.
Berenin ja Lúthienin tarina Silmarillionissa > Tarina

Kun Barahirin joukkoon kuuluneen Gorlim Onnettoman traaginen petos lopulta johtaa kaikkien paitsi Berenin kuolemaan, hänen on viimein paettava synnyinmaastaan – yksin. Vaellettuaan vaarojen läpi etelään hän saapuu Doriathin haltiavaltakunnan rajoille. Siellä hän eksyy metsänaukiolle ja näkee näkymättömän huilun tahtiin tanssivan Lúthienin. Beren rakastuu ja kohta myös Lúthien mielistyy häneen. Thingol ei kuitenkaan hyväksy kuolevaista Bereniä tyttärensä kosijaksi, ja kun Beren pyytää Lúthienin kättä, Thingol esittää mahdottomana pitämänsä vaateen: Berenin täytyy tuoda hänelle myötäjäisinä yksi Morgothin kruunun silmarileista.
Beren ei vähästä lannistu ja lähtee toteuttamaan annettua tehtävää. Hän käy Nargothrondissa ja saa avukseen noldoruhtinas Finrod Felagundin. Pian he kuitenkin jäävät vangeiksi Morgothin tärkeimmän palvelijan, Sauronin, linnakkeeseen. Sieltä heidät pelastaa Lúthien, joka on onnistunut pakenemaan puumajasta jonne Thingol hänet sulki. Lúthien on löytänyt avukseen myös Huanin, "Amanin ajokoiran". Yhdessä he jatkavat matkaa ja lopulta heidän todellakin onnistuu varastaa yksi rautakruunun silmarileista, kun Lúthien on vaivuttanut koko Morgothin hovin uneen.
Paetessaan Morgothin Angband-linnoituksesta he kohtaavat hirvittävän Carcharoth-suden. Beren koettaa karkottaa sutta pitelemällä sen edessä Amanin valoa loistavaa silmarilia, mutta hän erehtyy. Carcharoth puraiseekin Berenin käden poikki ja nielaisee sen silmarileineen. Täten Beren saa nimet Erchamion, "Yksikäsi", ja Camlost, "Tyhjäkäsi". Vatsassa polttava silmaril ajaa Carcharothin hulluuteen ja se pakenee kohti etelää Lúthienin ja Berenin seuratessa sen jäljillä. Viimein peto lyödään ja silmaril saadaan takaisin, mutta Beren on haavoittunut taistelussa kuolettavasti.
Lúthienin rakkaus Bereniä kohtaan on niin suuri, että hän kuolee suruunsa. Haltioiden tapaan hänen sielunsa kulkee Mandosin Saleihin, missä hänen pohjatonta surua huokuva laulunsa saa itsensä Mandosin taipumaan ja täyttämään hänen toiveensa. Sekä Lúthien että Beren herätetään väliaikaisesti henkiin, mutta kumpaakin odottaa lyhyen uuden elämän jälkeen ihmisten kuolema. Uuden elämänsä ajaksi Beren ja Lúthien asettuvat Ossiriandiin, Tol Galenin saarelle keskelle Adurant-jokea, ja elävät siellä erossa muista kuolevaisista. Vain kerran Beren enää ottaa osaa muun maailman kohtaloihin, kun hän osallistuu hyökkäykseen Doriathin ryöstänyttä ja Thingolin surmannutta kääpiöjoukkoa vastaan – muun ryöstösaaliin ohella kääpiöt ovat saaneet haltuunsa myös Thingolille päätyneen silmarilin. Tol Galenilla Lúthien synnyttää Berenille pojan, Diorin, "Thingolin perijän".
Bernhardina

| Bernhardina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Berna, Dina 
Vastineita eri kielissä:  Bernadette, Bernarda, Bernardiine, Bernardine, Bernharda, Bernhardiine, Bernhardine 
Nimen alkuperä:  Bernhardin sisarnimi 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bernhardina on saksalaisperäinen naisen etunimi. Se on Bernhard-miehennimen feminiininen vastine.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 20–30 Bernhardina-nimistä naista. Ruotsissa Bernhardinoja oli 1980-luvulla kirjoilla noin 3 000; nykyään heitä on siellä noin 200.
Nimipäivä

Vuosina 1811–1900 ilmestyneessä suomenkielisessä Haaparannan almanakassa Bernhardinalla oli nimipäivä 22. huhtikuuta.
Tunnettuja Bernhardinoja

Bernhardina Otteliana Vivica Ekman (1826–1911), suomalainen pianisti
Anna Mathilda Bernhardina Forstén (1846–1926), suomalainen oopperalaulaja
Mara Berni

Mara Berni vuonna 1955.
Mara Berni (oikealta nimeltään Mara Bernasconi, s. 12. kesäkuuta 1932 Brunate) on italialainen näyttelijä.
Berni valmistui pianistiksi, opiskeli näyttelemistä Teresa Franchinin johdolla ja aloitti esiintyjänuransa televisiossa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Luigi Comencinin ohjaama Valkoista orjakauppaa Napolissa (La tratta delle bianche, 1953). Sivuroolit elokuvissa kuten L'amore in città (”Rakkautta kaupungissa”, 1953) tekivät Bernin tunnetuksi yhtenä 1950-luvun italiaisen elokuvan vaaleista povipommeista. Hänen ensimmäinen pääosansa oli Giorgio Bianchin elokuvassa Buonanotte... avvocato! (”Hyvää yötä, asianajaja”, 1955). Myöhemmin Berni näytteli lukuisissa vähäpätöisissä komedioissa ja seikkailuelokuvissa sekä työskenteli teatterissa ja televisiossa.
Elokuvia

Sansone, 1961
La furia di Ercole, 1962
Voittamaton Maciste, 1962
Aiheesta muualla

Elonet: Mara Berni
Internet Movie Database: Mara Berni (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Italia  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet
Berliini-maalari

| Berliini-maalari |
| --- | --- |
 Dionysos kantharos kädessään. Yksistyiskohta Berliini-maalarin maalaamasta punakuvioisesta amforasta, n. 490–480 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 500–460 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Berliini-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa noin vuosina 500–460 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että eräs hänen tunnetuimmista töistään on nykyisin Antikensammlungissa Berliinissä.
Berliini-maalari oli Euthymideen oppilas. Hänen nimiinsä on laitettu noin 300 eri vaasia. Maalari piirsi kiiltävän mustiin vaaseihin yksittäisiä ihmishahmoja, joille oli ominaista rintalihasten välissä oleva pieni kolmio ja kulmikas kehräsluu. Poikkeuksena punakuviotyylistä Berliini-maalari teki myös joitakin Panathenaia-amforoita, joissa käytettiin aina mustakuviotekniikkaa, sekä joitakin vaaseja myös valkopohjatekniikalla.
Teoksia

Apollon. Amfora, n. 500 eaa.
Satyyri ja Hermes. Yksityiskohta amforasta, n. 500–490 eaa.
Stamnos, n. 490 eaa.
Ganymedes. Yksi­tyis­kohta krateerista, n. 500–490 eaa.
Herakles pidoissa. Yksityis­kohta kratee­rista, n. 500–490 eaa.
Nike. Yksityiskohta oinokhoesta, n. 490–480 eaa.
Lekyytti, n. 480 eaa.
Herakles ja Ifikles. Yksityiskohta stamnok­sesta, n. 480–470 eaa.
Nolalainen amfora, n. 470–465 eaa.
Panathenaia-amfora, n. 460 eaa.
Susann Beucke

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | 49er FX |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kiel 2017 | 49er FX |  |
|  Kultaa | Lake Attersee 2020 | 49er FX |  |
Susann Beucke ja Tina Lutz veneessään Kielin regatassa 2022.
Susann Beucke (s. 11. kesäkuuta 1991 Kiel) on saksalainen kilpapurjehtija. Hän on 49er FX -luokan olympiahopeamitalisti vuodelta 2021.
Beucke saavutti olympialaisten 49er FX -luokassa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Tina Lutzin kanssa hopeaa heidän hävittyä kultaa voittaneelle brasilialaisparille seitsemän pistettä ja voitettua pronssille sijoittuneen alankomaalaisparin viidellä pisteellä. Yksittäisissä lähdöissä he sijoittuivat neljä kertaa kolmanneksi, ja finaalilähdössä he olivat viidensiä.
Beucke siirtyi 470-luokasta 49er FX:ään vuodeksi 2013. Hän sijoittui MM-kilpailujen kärkikymmenikköön ensimmäisen kerran vuonna 2016 sijoittuessaan yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui kahdeksanneksi. Yhden heikomman vuoden jälkeen hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi vuonna 2019 ja yhdeksänneksi vuonna 2020. Hän voitti Tina Lutzin kanssa Euroopan-mestaruuden vuosina 2017 ja 2020.
Best Sellers (Fats Dominon albumi)

| Best Sellers Fats Domino |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva
Kokoelmalevyn tiedot
 Formaatti: LP-levy
 Tyylilaji: rhythm and blues
 Levy-yhtiö: Hammer Records Limited
Best Sellers on englantilaisen Hammer Records -levy-yhtiön julkaisema kokoelma-albumi (luettelotunnus HMS 6003) Fats Dominon tuotannosta.
Julkaisuvuotta ei ole mainittu. LP-levyn etiketissä otsikkona on Golden Greats.
Tuotannossa osallisena on ollut myös Everest Records ja kyseessä on "Des Dolan -lisenssi". Valmistaja ja jakelija on PRT Ltd.
Samassa sarjassa on julkaistu albumit
(6001) Bob Marley
(6002) Elvis Presley
(6004) Mary O’Hara
(6005) Chuck Berry
(6006) Chuck Berry – Fats Domino – The Platters – Bobby Vee
Kappaleet

Kappaleiden yhteyteen on lisätty kuukausi ja vuosi, jolloin Imperial-levymerkillä ilmestyneet kappaleet nousivat Yhdysvalloissa Billboardin Top 10 -poplistalle, sekä korkein sijoitus (#).
Blueberry Hill (Lewis / Stock / Rosel) 10/1956 #3
Please Don’t Leave Me (Domino)
Kansas City (Leiber / Stoller)
I’m Gonna Be a Wheel Someday (Domino / Bartholomew / Hayes)
Why Don’t You Do Right (McCoy)
Heartbreak Hill (Domino / Browning)
Jambalaya (Hank Williams)
Ain’t That a Shame (Domino / Bartholomew)
So Long (Domino)
Ballin’ the Jack (Smith)
Musiikkikustantamot: Victoria Music Pub. Co. Ltd. (1),  UA Music Ltd. (2, 4), Macmelodies Ltd. KPM (3),  Chappell / Morris Ltd. (5), Anatole Music MCPS (6), Acuff-Rose Music (7),  Francis Day & Hunter Ltd. (8, 10), Travis Music Ltd. (9)
My Blue Heaven (Whiting / Donaldson)
I’m Walking (Domino / Bartholomew) 3/1957 #5
Whole Lotta Loving (Domino / Bartholomew) 12/1958 #6
Walking to New Orleans (Domino / Guildry / Bartholomew)
Yes It’s Me And I’m in Love Again (Domino / Bartholomew) 5/1956 #4
I’m Ready (King / Durand / Obichaux)
Blue Monday (Domino / Bartholomew) 2/1957 #9
When the Saints Go Marching in (trad.)
I Want to Walk You Home (Domino) 8/1959 #8
Musiikkikustantamot: Francis Day & Hunter Ltd. (1, 2 ), UA Music Ltd. (3, 4, 6, 9), Frank Music Co. Ltd. (7)
Betyyli

Kuva Uranius Antoninuksen lyöttämän rahan kääntöpuolella esittää auringonjumala Elagabuksen temppeliä Homsissa. Sen keskellä on betyylikivi.
Kreikkalainen jumala Asklepios istumassa Delfoin omfaloksella. Reliefi 400 eaa.
Betyyli on antiikin maailmassa tunnettu pyhä kivi, joka itse oli jumala tai jossa jumala asui. Kreikaksi se on Baitylos (m.kreik. βαίτυλος) ja latinaksi Baetylus, mutta sana tulee alun perin hepreasta, missä Beith-El tarkoitti  ”Jumalan taloa”. Kiven palvonta tunnetaan nimellä ”litolatria”.
Antiikin tunnetuimpiin kuuluva betyyli oli Apollonin temppelissä Delfoissa, missä sijaitsi kartionmuotoinen pyhä kivi omfalos eli maailman napa. Se oli muinainen meteoriitti. Kiven palvonta Roomassa liittyi Kybelen kulttiin. Vuonna 204 eaa. Pergamonin kuningas Attalos I luovutti roomalaisten lähetystölle fryygialaisen hedelmällisyyden ja elinvoiman jumalattaren Kybelen pyhän kiven, joka tuotiin Roomaan. Palatiumin kukkulalle rakennettiin Kybelelle oma temppeli.
Vanhassa Testamentissa kivi liittyy Jaakobin uneen. Jumala lupasi tälle unessa perintöosaksi maan, jolla hän lepäsi. Raamattu kertoo: ”Aamun valjettua Jaakob otti kiven, joka hänellä oli ollut päänalusenaan, pystytti sen patsaaksi ja vuodatti sen päälle öljyä. Hän antoi paikalle nimen Betel”. Myös tässä sana tarkoitti Jumalan taloa.
Tarina Jaakobin unesta muuttui Lähi-idän arabeille tärkeäksi jo varhain Volker Poppin numismaattisen tulkinnan mukaan. Sen mukaan  kalifi Abd al-Malik oli antanut lyödä 600-luvun lopulla kolikoita, joiden aiheena oli Jaakobin päänalusestaan pystyttämä kivipatsas, Yegar Sahaduta eli ”todistuskivi”. Se todisti Jumalan liitosta Jaakobin kanssa. Kivipatsas korvasi al-Malikin kolikoissa ristiaiheen ja esitti tällöin liittosopimusta Jumalan kanssa.
Betyylien palvonta oli yleistä muinaisessa Petrassa, joka nykyään sijaitsee Jordaniassa. Kaaban musta kivi kuuluu myös antiikin betyyleihin. Islaminuskon tiukan yksijumalaisuuden takia se ei kuitenkaan ole palvonnan kohde.
Alttaria pidetään betyylin myöhempänä kehitysvaiheena