stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dornier Do 215

Dornier Do 215, kuvattu vuonna 1941.
Dornier Do 215 on saksalainen kevyt/keskiraskas ja kaksimoottorinen pommituskone, toisen maailmansodan ajoilta. Siitä kehiteltiin myös muitakin muunnoksia, merkittävimpänä ehkä näistä yöhävittäjämuunnos. Siinä oli eteenpäin suoraan ampuva tykkiaseistus, 2x 20 mm MG FF -konetykkejä, sekä 4x 7,92 mm konekivääriaseistus.
Tämän konetyypin piti oleman niin kutsuttu kehitelty vientimuunnos. Sitä vietiin kuitenkin vain muutama harva koneyksilö, Unkariin (4)  sekä Neuvostoliittoon (2). Ruotsi tilasi tätä tyyppiä, muttei saanut yhtään lentokonetta. Valmistusmäärä tästä tyypistä käsitti vain 112 koneyksilöä.
Yöhävittäjätyyppi oli käytössä Luftwaffen laivueissa, ainakin NJG 1:ssa ja NJG 2:ssa. NJG tarkoittaa samaa kuin Nachtjagdgeschwader.
Tämän lentokoneen edeltäjä oli Dornier Do 17 sekä seuraaja Dornier Do 217. Käytännössä tämä kone oli Do 17:ää 60 km/t nopeampi, pommituskoneena yhtä suuren pommikuorman kuljettamaan kykenevä, sekä toimintamatkaltaan sekä moottoriteholtaan edellistä hieman parempi. Daimler-Benz DB601-tyypin (Aa/Ba) -moottorit olivat 1 100 hevosvoiman tehoiset kukin, antaen koneelle 460 km/h enimmäisnopeuden. Toimintamatkan maksimi oli 2 445 kilometriä.
Diprotodon

| Diprotodon |
| --- | --- |

 Pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Marsupialia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Vombatiformes
Heimo::  †Diprotodontidae
Suku::  †Diprotodon  Owen, 1838
Lajit
 †Diprotodon optatum  †Diprotodon minor  †Diprotodon loderi  †Diprotodon annextans 
Katso myös
   Diprotodon Wikispeciesissä   Diprotodon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Diprotodon oli suurin kaikista tunnetuista pussieläimistä. Diprotodon eli noin 1,6 miljoonaa – 20 000 vuotta sitten. Diprotodonien fossiileja on löydetty ympäri Australiaa, muutamista fossiileista on löydetty myös emon pussissa olleita poikasia.  Se oli noin kolme metriä pitkä, korkeutta sillä oli kaksi metriä ja painoa jopa kolme tonnia. Sen lähimmät elävät sukulaiset ovat vompatit. Diprotodonit saattavat olla Australian alkuperäisasukkaiden bunyip-tarueläimen legendan taustalla.
Piirteet

Ulkonäöltään Diprotodon muistutti sarvetonta sarvikuonoa. Sen jalat kääntyivät vompattien lailla lievästi sisäänpäin. Sen etujaloissa oli voimakkaat kynnet, löydettyjen jalanjälkien perusteella tiedetään että sen jaloissa oli samanlainen karvoitus kuin vompateilla. Diprotodoneihin luokitellaan yleensä kolme lajia, mutta joidenkin tutkijoiden mielestä lajeja on saattanut olla jopa 20. Lajit erosivat toisistaan lähinnä koon perusteella, pienin oli noin puolet suurimman koosta. Diprotodon esiintyi tiettävästi koko Australian alueella lukuun ottamatta Tasmaniaa.
Häviäminen

Diprotodonin häviämisen syystä on esitetty useita teorioita. Sen häviäminen yhdistetään useissa teorioissa ihmisen toimintaan, näissä teorioissa esitetään että ihminen olisi hävittänyt lajin metsästämällä tai muuttamalla sen elinympäristöä esimerkiksi polttamalla metsää.
Queensland Museumissa oleva valu Diprotodonin luurangosta, joka on koottu Callabonna-järvesta tehdyistä löydöistä
Dokutšajevsk

| Dokutšajevsk Докучаєвськ, Докучаевск |
| --- | --- |
 Dokutšajevskin kaupungintalo (2008).
 lippu:  vaakuna
 Dokutšajevsk
 Koordinaatit: 47.7457°N, 37.6756°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Donetskin alue
Piiri:  Kalmiusken piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  42 km²
Väkiluku (2021)  ():  22 907
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dokutšajevsk (ukr. Докучаєвськ; ven. Докучаевск) on  kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Kalmiusken piirissä. Dokutšajevsk sijaitsee Kalmius-joen vesistöön kuuluvan Suh’a Volnovaha -joen varrella, maanteitse noin 48 kilometriä piirikeskus Kalmiusken keskustasta länteen ja 40 kilometriä aluekeskus Donetskista etelälounaaseen.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 22 907 asukasta vuoden 2021 alussa. Väestönlaskennassa 2001 väkiluku oli 24 383. Tuolloin 60,2 prosenttia asukkaista oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia, 33,3 prosenttia venäläisiä, 2,7 prosenttia kreikkalaisia ja 0,8 prosenttia valkovenäläisiä.
Kaupungin synty kytkeytyy vuonna 1898 käynnistyneeseen kalkkikivi- ja dolomiittikaivokseen. Työläisten kylää kutsuttiin lähimmän rautatieasema Olenivkan mukaan. Siellä asui vuonna 1913 noin 70, ja vuonna 1916 noin 165 ihmistä. Rautatieyhteys rakennettiin vuonna 1914. Kaivoksen kasvaessa ja kehittyessä myös kylä kasvoi. 
Kaupunkityyppisen taajaman asema vuonna 1935. 1940-luvulla noin 10 tuhatta asukasta. Natsi-Saksan miehitys 16. lokakuuta 1941 - 9. syyskuuta 1943; seudulla toimi maanalainen vastarintaliike. Sodan jälkeen paikkakunnan  kehitys jatkui. Vuonna 1954 kaupungin asema. Kaupunki nimettiin venäläisen maantieteilijä, maaperätutkija Vasyl Dokutšajevin mukaan.
Dokutšajevsk on kuulunut Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Kalmiusken piiriin; tätä ennen se oli alueellisesti merkittävä Donetskin alueen kaupunki. Käytännössä kaupunki on ollut Venäjän ohjaaman separatistihallinnon piirissä 2014 lähtien, ja - Venäjän sotavoimien saavuttua näkyvämmin - helmikuun 2022 lopulta lähtien Venäjän miehittämänä. Maaliskuussa 2022 uutisoitiin venäläisjoukkojen perustaneen kaupunkiin Mariupolista pakenevien siviilien pidätys- ja kuulusteluleirin.
Kirkko Dokutšajevskissa.
Dolomiitin avokaivos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dokutšajevsk Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Donin neuvostotasavalta

Donin neuvostotasavalta (ven. Донская советская республика) oli lyhytikäinen Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan neuvostotasavalta vuoden 1918 maaliskuusta toukokuuhun.
Neuvostotasavalta perustettiin Donin kasakoiden alueelle maaliskuussa 1918 valkoisen armeijan vetäydyttyä sieltä. Donin kasakoiden kapina ja Saksan eteneminen alueelle Brest-Litovskin rauhan tuloksena johti neuvostotasavallan lakkauttamiseen. Donin neuvostotasavallan alueelle perustettiin Donin tasavalta.
Historia

Donin neuvostotasavalta perustettiin Donin kasakoiden alueelle valkoisen armeijan vetäydyttyä sieltä 23 maaliskuuta 1918. Sen pääkaupungiksi tuli Rostov-na-Donu. 9.–14. huhtikuuta välisenä aikana Neuvostoliiton alueellinen kongressi äänesti alueelle keskustoimikunnan jossa oli 26 bolševikkia ja 24 vasemmistososialistivallankumouksellista. Keskustoimikunta loi alueelle kansankomissaarien neuvoston, jota johti Fyodor Podtyolkov.
Donin neuvostotasavalta alkoi menettää suosiotaan ruuan pakkolunastuksen ja vastavallankumouksellisiksi epäiltyjen teloittamisen takia. Huhtikuussa alkoi Donin kasakoiden kapinointi ja toukokuun alussa saksalaiset tulivat alueelle Brest-Litovskin rauhansopimuksen takia. Pjotr Krasnovin johtamat kasakat ottivat Rostov-na-Donun saksalaisilta 6. toukokuuta. Tasavallan johtajat pakenivat Tsaritsyniin, mutta kasakat saivat Podtyolkovin kiinni ja teloittivat hänet. Alueelle perustettiin Donin tasavalta. Donin neuvostotasavaltaa ei kuitenkaan lakkautettu virallisesti ennen syyskuuta, koska sen johtajat olivat Tsaritsynissa.
Käännös suomeksi
Jim Dodge

Jim Dodge (s. 1945 Santa Rosa, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Dodgen perhe asui pojan syntymän jälkeen vielä kuusi vuotta Santa Rosassa, mutta kun isä kutsuttiin aktiivipalvelukseen ilmavoimiin, perhe asui eri puolilla maata kunnes 1959 palasi Santa Rosaan. Dodge aloitti opinnot 1963 Humboldt State Universityssa. Samoihin aikoihin hän kokeili runojen ja esseiden kirjoittamista, ja kun se tuntui luontevammalta kuin kalatalouden opiskelu, hän vaihtoi aineikseen englannin kielen, journalismin ja biologian ja valmistui 1967. Hän siirtyi kirjoittajatyöpajaan Iowan yliopistoon, jossa hän suoritti tutkinnon 1969. Hän asui vuodesta 1971 syrjäisellä maatilalla laajennetun perheensä kanssa ja mukana oli myös hänen tuleva vaimonsa Victoria Stockley. Hän jatkoi siellä kirjoittamista.
Esikoisteos Fup oli menestys ja käännetty ainakin 14 kielelle, ja sen tuotoilla hän asui vaimonsa kanssa vuoden Meksikossa. Yhdysvaltoihin palattuaan hän hankki elantonsa kirjoittamalla ja opettamalla. 1994 he muuttivat Klamathvuorille, ja hän aloitti opettajana Humboldtissa mutta jatkoi myös kirjoittamista. Runokokoelma Rain on the River ilmestyi 2002, ja sen jälkeen hän aloitti romaania työnimellä Mr. InBetween.
Teokset

Fup (1983)
Not Fade Away (1987)
Stone Junction (1990)
Rain on the River (2002)
Teokset > Suomennettu teos

Fup (Fup), suom. Tero Valkonen. Basam Books 2004 ISBN 952-5534-05-7
José Donoso

José Donoso vuonna 1981.
José Donoso (5. lokakuuta 1924 – 7. joulukuuta 1996 lähde?) oli chileläinen kirjailija. Hän syntyi ja kuoli Santiagossa lähde? mutta vietti Augusto Pinochetin diktatuurin aikana vuosia Espanjassa 1967–1980.
Donoso oli Chilen kieliakatemian jäsenlähde? ja työskenteli myös lehtitoimittajana, muun muassa kulttuurilehti Ercillan toimittajana.
Donosolta on suomennettu romaani Tänä sunnuntaina, jonka espanjankielinen alkuteos Este domingo julkaistiin vuonna 1966. Muita tunnettuja teoksia on El obsceno pájaro de la noche (1970). Hänen kirjoituksessaan on maagisen realismin piirteitä.lähde?
Romaanien lisäksi Donosolta ilmestyi novelleja, runoja ja muistelmia.
Suomennetut teokset

Tänä sunnuntaina (Este domingo), suom. Matti Brotherus, Kirjayhtymä 1982 ISBN 951-26-1827-3 Sarja: Arena
Lavia

| Lavia> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Pori |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°35′45″N, 022°35′10″E
Maakunta:  Satakunnan maakunta
Seutukunta:  Pohjois-Satakunnan seutukunta
Kuntanumero:  413
Hallinnollinen keskus:  Lavian kirkonkylä
Perustettu:  1868
– emäpitäjä:  Mouhijärvi
Liitetty:  2015
– liitoskunnat:  Pori Lavia
– syntynyt kunta:  Pori
Pinta-ala:  357,74 km²  (1.1.2014)
– maa:  321,12 km²
– sisävesi:  36,62 km²
Väkiluku:  1 904   (31.12.2014)
– väestötiheys:  5,93 as./km² (31.12.2014)
Lavia on Suomen entinen kunta Satakunnan maakunnassa. Alun alkaen Lavia oli osa Sastamalan kirkonpitäjää ja vuodesta 1639 lähtien osa Mouhijärven (Ylä-Sastamalan) seurakuntaa. Lavia muodostettiin Mouhijärven kappeliseurakunnaksi vuonna 1823, ja siitä tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1870. Valtioneuvosto päätti 12. kesäkuuta 2014 lakkauttaa Lavian kunnan ja liittää sen Porin kaupunkiin vuoden 2015 alussa.
Laviassa asui sen lakkauttamishetkellä 1 904 ihmistä. Sen pinta-ala oli 357,74 km², josta 36,62 km² on vesistöjä. Väestötiheys oli 5,93 asukasta/km². Lavian naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Kankaanpää, Kokemäki, Pori, Pomarkku, Sastamala ja Ulvila. Aikaisempia naapurikuntia olivat Kokemäkeen vuonna 1969 liitetty Kauvatsa, Ulvilaan vuonna 2005 liitetty Kullaa, Vammalaan vuonna 2007 liitetty Suodenniemi, Poriin vuonna 2010 liitetty Noormarkku ja Sastamalaan vuonna 2013 liitetty Kiikoinen. Vuonna 1955 vahvistetun Lavian vaakunan oli suunnitellut Ahti Hammar.
Lavian kirkonkylä on taajama, jossa asuu 883 asukasta (31.12.2011). Porin kaupunginosajaossa Lavian asemakaavoitetusta alueesta on muodostettu kaksi kaupunginosaa, jotka ovat Susikoski (91. kaupunginosa) ja Salaplakkari (92. kaupunginosa).
Historia

Kunnassa on useita kivikautisia asuinpaikkoja. Asutus oli aikoinaan keskittynyt varsinkin Karhijärven kalaisille rannoille. Pronssikauden jäänteinä kunnassa on muutama säilynyt hiidenkiuas, joihin entisajan ihmiset hautasivat vainajansa. Keskiajalla Lavian länsiosat olivat Tyrvään ja Karkun kylien erämaa-alueita. Pysyvä asutus saapui Laviaan idästä, Mouhijärven ja Suodenniemen suunnasta.
Lavian nimi esiintyy ensimmäisen kerran 1300-luvun lopulla mouhijärveläisten ja noormarkkulaisten välisen, eräitä kalavesiä ja niittyjä koskeneen riidan käräjäpöytäkirjoissa. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Lavian alueella oli kahdeksan taloa. Vuonna 1639 Laviassa oli 12 ja vuonna 1745 17 veroa maksavaa taloa. 1830-luvulta lähtien Laviassa sahattiin ja sieltä kuljetettiin suuret määrät lankkuja Poriin, ja Lavia oli myös kauempaa sisämaasta tulleiden lankkujen ajajien etappipaikka. Tätä aikakautta kesti 1900-luvun taitteeseen saakka. Susikoskeen rakennettiin Lavian ensimmäinen vesisaha vuonna 1845. Kotiteollisuutena Laviassa on valmistettu kahvipannuja ja anturanahkaa.
Lavian väkiluku kasvoi 1800-luvun jälkipuoliskolla hyvin nopeasti. 1900-luvun alkupuolella Lavia oli koko maankin mittapuun mukaan suurimpia torpparialueita. Vuonna 1901 Laviassa oli maanomistajia 109, mutta vuokraajia peräti 687 ruokakuntaa. Kun koko Suomessa oli tuolloin yhtä vuokranantajaa kohti 2,38 torppaa ja mäkitupaa, Laviassa vastaava luku oli 6,4.
Tunnettu pappi ja hengellinen kirjailija Emil Teodor Gestrin toimi Lavian kirkkoherrana 1800-luvun loppupuolella.
Lavian yhteiskoulu (nykyisin Lavian yläaste ja lukio) perustettiin vuonna 1917. Kunnan vanhin rahalaitos oli vuonna 1905 perustettu säästöpankki. Kansallis-Osake-Pankin konttori avattiin Lavian kirkonkylässä vuonna 1919. Eri puolilla kuntaa 1920-luvulla perustetut viisi osuuskassaa yhdistyivät Lavian Osuuskassaksi (nyk. Lavian Osuuspankki) vuonna 1938, jolloin aloitti toimintansa myös Lavian Osuusmeijeri Riihon kylässä.
Lavian pohjoisosassa Kankaanpään rajalla käytiin Suomen sisällissodan Sampakosken taistelu helmikuussa 1918. Paikalla on vuonna 1998 pystytetty muistomerkki. Jatkosodan päätyttyä vuonna 1944 Laviaan asutettiin siirtoväkeä Viipurin läänin Pyhäjärveltä.
Lavian alkutuotantovaltaisen elinkeinorakenteen, pientilavaltaisuuden ja heikon työpaikkaomavaraisuuden vuoksi kunnan asukasluku on koko sotien jälkeisen ajan laskenut voimakkaasti. Vuonna 1945 asukasluku oli lähes 6 000, mutta vuonna 1970 enää 3 715. Kunnasta muuttajat ovat olleet etupäässä nuoria ja muuttoliike on suuntautunut aikaisemmin pääasiassa Poriin, myöhemmin yhä voimakkaammin Tampereelle ja pääkaupunkiseudulle. Toisaalta Lavian elämää vilkastuttavat vuosittain lukuisat kesäasukkaat. 1960-luvulta lähtien Lavia järjesti koulutus-, sosiaali- ja terveyspalvelut kuntayhtymänä yhdessä myöhemmin lakkautettujen Kiikoisten ja Suodenniemen kanssa.
Lavian, Mouhijärven ja Suodenniemen paikallislehti oli vuodesta 1924 ilmestynyt Paikallissanomat. Lehti yhdistettiin Tyrvään Sanomiin vuonna 2010.
Historia > Kuntaliitos

Huonon taloustilanteen vuoksi Lavian kunnassa jouduttiin aloittamaan vuonna 2013 erityisselvitys kuntaliitoksesta. Valtiovarainministeriön selvitysmies kannatti kunnan liittymistä Poriin, mutta huhtikuussa 2014 Lavian kunnanvaltuusto äänesti sen sijaan Kankaanpäähän liittymisen puolesta. Kankaanpään valtuustossa kuitenkin äänestettiin Lavian liittymistä vastaan, eikä myöskään Pori halunnut Laviaa. Tämä asetti kunnat pakkoliitosuhan alle ja hallitus päätti liittää Lavian Poriin, vaikka Kankaanpää sijaitsee lähempänä. Kuntaliitosta seuraavina vuosina 2015−2016 Porin kaupunginvaltuustossa toimi kuusi edustajaa Laviasta.
Liikenne

Lavian halki kulkee kantatie 44, josta erkanevat kunnan alueella seututiet Kullaalle, Noormarkkuun, Pomarkkuun ja Sastamalan Suodenniemen kylän kautta Tampereen suuntaan. Valtatie 11 Porista Tampereelle kulki ennen Lavian kirkonkylän kautta, mutta uudelleen rakennettuna se on jäänyt muutaman kilometrin päähän kunnan etelärajasta. Lähin rautatieasema on Karkun rautatieasema Tampere–Pori-radalla. 1980-luvun alkuvuosiin saakka lähin rautatieasema sijaitsi Pori–Haapamäki-radalla Kankaanpäässä. Lähimmät lentokentät ovat Porin lentoasema ja Tampere-Pirkkalan lentoasema.
Lavian kirkonkylä oli 1960-luvulle saakka vilkas linja-autoliikenteen solmukohta, mikä johtui siitä, että kunta sijaitsi melko kaukana rautateistä, ja kunnassa toimi myös muutama pienehkö linja-autoyritys. Porilaisella liikennöitsijällä V. Keto-Seppälällä oli kirkonkylässä toimipiste, jonka yhteydessä toimi 1980-luvulle saakka myös autokoritehdas Lavian Autokori Oy. Naapurikunnasta Suodenniemeltä kotoisin ollut Elli Saarikko, joka oli tiettävästi Suomen ensimmäinen nainen itsenäisenä linja-autoliikennöitsijänä, aloitti linjan Laviasta Tampereelle vuonna 1934; tätä ennen hän oli toiminut taksiautoilijana jo vuodesta 1926. Elli Saarikko muutti Laviasta Tampereelle vuonna 1958 ja myi yrityksensä Länsilinjat Oy:lle vuonna 1972.
Nykyisin Lavian paikallisliikennettä liikennöi Porin Linjat yhdellä bussilinjalla arkipäivisin. Linjalla 69 on yksi edestakainen vuoro aina maanantaista perjantaihin.
Liikenne > Etäisyyksiä Laviasta

Helsinki 240 km
Hämeenlinna 140 km
Jyväskylä 225 km
Kankaanpää 28 km
Pori 55 km
Rauma 100 km
Sastamala 45 km
Tampere 70 km
Turku 170 km
Luonto ja nähtävyydet

Lavia sijaitsee murrosvajoamalaaksossa, jota reunustavat jyrkät, osin kallioiset rinteet. Kirkonkylä on sijoittunut sen pohjalle kolmen järven väliin. Laviasta löydetty kivilaji on nimetty kunnan mukaan lavialiitiksi ja sitä esiintyy etenkin Karhijärven etelä- ja kaakkoispuolella. Riihonlahdella sijaitsee lintualue, jossa pesii muun muassa harvinainen ruskosuohaukka. Viljelysmaat sijoittuvat pääosin Karhijärven ympärille sen välittömään läheisyyteen, kun taas kunnan etelä-, itä- ja luoteisrajojen tuntumassa on laajoja metsäalueita. Lavian korkein maastonkohta on 124 metrin korkeuteen merenpinnasta ulottuva Huuhkajanvuori kunnan itärajan tuntumassa.
Lavian puurakenteinen kirkko on vuodelta 1823. Muita nähtävyyksiä ovat Susikosken ja Sampakosken vanhat kivisillat sekä Velhonvuoren vesiputous, johon talvisin muodostuu kallion päälle komea jääputous. Putous sijaitsee aivan Suodenniemelle vievän maantien vieressä jyrkän mäen juurella. Laviassa sanotaan olevan 60 järveä, joskin osa näistä lienee jo umpeen kasvaneita lampia. Jääkauden jäljiltä löytyy siirtolohkareita, joista suurin on Kellarikivi. Lavian raitilla on vehreä ilme, sitä reunustavat puut ja pensasaidat. Kirkonkylässä on myös jäljellä useita vanhoja kiviaitoja, jotka ovat olleet kylälle leimallisia. Lavian tori uudistettiin Euroopan unionin rahoittamana kehityshankkeena vuonna 2005.
Kulttuuri > Murre

Lavian alueella puhutun kielen perustana on yläsatakuntalainen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Lavian murre kuuluu yläsatakuntalaisen murteen eteläryhmään, joka on lähellä perihämäläisiä murteita.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Lavian pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa ja verimakkara.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
| Lavian väestönkehitys 1980–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 2 864 | 2 864 |
| 1985 | 1985 |    | 2 823 | 2 823 |
| 1990 | 1990 |    | 2 705 | 2 705 |
| 1995 | 1995 |    | 2 603 | 2 603 |
| 2000 | 2000 |    | 2 370 | 2 370 |
| 2005 | 2005 |    | 2 195 | 2 195 |
| 2010 | 2010 |    | 1 994 | 1 994 |
Lähde: Tilastokeskus.
Kylät

Aluskylä, Haunia, Kalliala, Lavia, Mustajoki, Myöntäjä, Niemenkylä, Peräkylä, Riiho, Riuttala
Kallialan kylän nimen katsotaan olevan yhteydessä samannimiseen kylään Tyrväällä, nykyisessä Sastamalassa sekä Haunia- ja Huida-nimien samannimisiin maatiloihin Tyrväällä ja Karkussa.
Lavian raitti
Lavian raitti
Lavian kirkko
Tunnettuja lavialaisia

Pentti Antila, kansanedustaja (SMP, SKYP), pitäjänneuvos
Reinhold Grönvall, kirkkoherra ja kansanedustaja (Suomalainen puolue), rovasti
Aulikki Jaakkola (o.s. Lehmijoki), juoksija
Jaakko Jonkka, oikeuskansleri
Olli-Pekka Kallasvuo, yritysjohtaja
Kalevi Laalo, pilapiirtäjä
Seppo Maaniittu, näyttelijä, teatteriohjaaja ja kirjailija
Pertti Mäkinen, kuvanveistäjä
Olavi Niinikoski, kirjailija
Arvo Riihimäki, kansanedustaja (SKDL), kunnallisneuvos
Antti ”Silu” Seppälä, näyttelijä ja muusikko
Jenni Viljanen, yleisurheilija
Pauli Ylitalo, professori ja ylilääkäri
Leo Äikäs, entinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja
Tero Vaara, muusikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lavia Wikimedia Commonsissa
Lavian kunta
Tilastokeskus - Lavian avainluvut
Lavia-Seura
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
| n k Satakunnan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Eura  Eurajoki  Harjavalta  Huittinen  Jämijärvi  Kankaanpää  Karvia  Kokemäki  Merikarvia  Nakkila  Pomarkku  Pori  Rauma  Siikainen  Säkylä  Ulvila 
Entiset kunnat:  Ahlainen  Hinnerjoki  Honkajoki  Honkilahti  Kauvatsa  Kiukainen  Kodisjoki  Kullaa  Köyliö  Lappi  Lavia  Luvia  Noormarkku  Porin maalaiskunta  Rauman maalaiskunta  Vampula 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Kantatie 44 Laviassa.
Rolf Dobelli

Rolf Dobelli
Rolf Dobelli (s. 15. heinäkuuta 1966 Luzern) on sveitsiläinen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 2011 ilmestynyt Selkeän ajattelun taito, joka nousi ilmestyessään Saksan bestseller-listan kärkeen. Hän kirjoittaa vakituisesti myös muun muassa Die Zeit- ja The Washington Post -lehtiin.
Dobelli on perustanut ZURICH.MINDS-yhteisön tunnetuille ajattelijoille, tieteilijöille, taiteilijoille ja yrittäjille, sekä kirjatiivistelmien tuottajan getAbstract-palvelun.
Suomennettuja teoksia

Selkeän ajattelun taito, 2012 (Die Kunst des klaren Denkens, 2011), ISBN 978-952-5557-48-0
Viisaan toiminnan taito, 2013 (Die Kunst des klugen Handelns, 2012), ISBN 978-952-5557-53-4
Muita teoksia

Fünfunddreissig, 2003
Und was machen Sie beruflich?, 2004
Himmelreich, 2006
Wer bin ich?, 2007
Turbulenzen, 2007
Massimo Marini, 2010
Aiheesta muualla

Sainio, Juha: Kannustinloukkuja Hanoissa ja Helsingissä 7.4.2012. Helsingin Sanomat. Viitattu 19.6.2012.
ZURICH.MINDS (Arkistoitu – Internet Archive)
getAbstract.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Markus Leikola

| Markus Leikola |
| --- | --- |
 Markus Leikola Ravintola Sofiassa Helsingissä, 2022
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1960 (ikä 64) Helsinki
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Erkki Anto Markus Leikola (s. 17. maaliskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen toimittaja, kirjailija, konsultti ja kommentaattori.