Barbara von Krüdener
Vaikutus keisari Aleksanteriin

Keväällä 1815 Krüdener asui Sclüchternissä, Badeniin kuuluvassa enklaavissa keskellä Württembergiä, jossa hän yritti saada talonpojat vakuuttuneiksi siitä, että heidän oli myytävä kaikki omaisuutensa ja paettava tulevaa vihaa. Kesäkuun 4. päivänä Venäjän keisari Aleksanteri I asettui läheiseen Heilbronniin. Samana iltana Krüdener tapasi hänet. Keisarista, joka oli mietiskellyt yksinään tutkiskellen Raamattua, Krüdenerin äkillinen saapuminen vaikutti vastaukselta hänen rukouksiinsa. Kolmen tunnin ajan naisprofeetta saarnasi merkillistä evankeliumiaan, samaan aikaan kun Euroopan mahtavin mies istui pää käsillä peitettynä ja nyyhkyttäen kuin lapsi, kunnes hän lopulta ilmoitti "löytäneensä rauhan". Rakennukset yhdisti toisiinsa yksityinen ovi, ja joka ilta keisari kävi Krüdenerin ja Empeytazin johtamissa rukoustapaamisissa. Kiliasmi näytti saaneen jalansijaa Euroopan hoveissa, ja Krüdeneristä tuli huomattava poliittinenkin vaikuttaja. Hänen uskonnollisiin kokouksiinsa pyrki joukko intellektuelleja ja muita kuuluisuuksia kuten Chateaubriand, Benjamin Constant, Madame Recamier, Bourbonin herttuatar ja Madame de Duras. Merkillisen kääntymyksen maine veti puoleensa myös muita kiliastisen veljeskunnan jäseniä, muun muassa Fontainesin, joka toi mukanaan naisprofeetta Marie Kummerin.
Näissä uskonnollisissa piireissä syntyi ja kypsyi nopeasti ajatus Pyhästä allianssista. Syyskuun 26. päivänä Venäjän, Itävallan ja Preussin hallitsijat allekirjoittivat tämän mahtipontisen julistuksen, jonka oli määrä aloittaa maan päällä uusi rauhan ja hyvän tahdon aikakausi. Julistuksen laatijasta kiistellään edelleen. Rouva Krüdener itse väitti ideoineensa asian ja että Aleksanteri oli jättänyt luonnoksen hänen hyväksyttäväkseen. Todennäköisesti näin tapahtuikin, mutta myöhemmin keisari, jonka järkkyneen mielen tasapaino oli palautunut, syytti häntä tahdittomuudesta puhuessaan asiasta. Keisarin silmänsä olivat kuitenkin alkaneet avautua ennen kuin hän poistui Pariisista, minkä Marie Kummer oli tahtomattaan saanut aikaan.  Heti ensimmäisellä tapaamisellaan Kummer ilmoitti transsitilassaan, että oli Jumalan tahto, että keisari kääntyisi siihen uskontokuntaan, johon Kummer kuului. Aleksanteri huomautti vain, että hän oli jo aikaisemmin saanut liian monta sellaista ilmoitusta vaikuttuakseen. Paronittaren vaikutusvalta oli saanut vakavan iskun, mutta ei hävinnyt täysin, ja ennen kuin Aleksanteri lähti Pariisista, hän myönsi tälle passin, joka oikeutti matkustamaan Venäjälle. Tämän jälkeen he eivät enää tavanneet toisiaan.
Krüdener jätti Pariisin 22. lokakuuta 1815 aikoen matkustaa Sveitsin kautta Pietariin. Hänen tahdittomuutensa oli kuitenkin loukannut keisaria, joka oli hänen vaikutusvaltansa vuoksi joutunut naurunalaiseksikin, Keisari oli kuitenkin loukkaantunut jouduttuaan hänen vaikutuksensa vuoksi naurunalaiseksi, eikä hän ollut kovin mielissään tämän saapumisesta. Krüdener jäikin Sveitsiin, jossa hän nälkävuosina harjoitti myös suurta hyväntekeväisyyttä. Mutta pian hän joutui J. G. Kellner -nimisen häikäilemättömän seikkailijan vaikutusvallan alaiseksi. Useiden kuukausien ajan Empeytaz yritti pelastaa hänet tämän seikkailijan otteista, mutta turhaan. Kellner osasi liiankin hyvin käyttää hyväkseen paronittaren ylenpalttista turhamaisuutta: hän selitti, että Pyhän allianssin laatijana tämä selvästikin oli Ilmestyskirjassa mainittu "auringolla vaatetettu vaimo"
Krüdener vaelsi Kellnerin kanssa paikkakunnalta toiselle, julisti hänen sanomaansa, esiintyi ihmeidentekijänä, vaati käännyttämiään myymään kaiken omaisuutensa ja seuraamaan häntä. Suuri joukko kerjäläisiä rikollisia seurasi häntä kaikkialle, missä hän liikkui. Hänestä koitui harmia viranomaisille ja hänen katsottiin häiritsevän yleistä järjestystä. Württemberg oli karkottanut hänet, ja samoin tekivät lopulta kaikki Sveitsin kantonit, joissa hän kävi. Toukokuussa 1818 hän lopulta asettui asumaan Kosseen, Liivinmaalle (nykyisin Viroon kuuluvaan Viitinaan) yhdessä Kellnerin ja jäljellä olleiden seuraajiensa kanssa.
Keisari Aleksanteri oli avannut Krimin niemimaan saksalaisille ja sveitsiläisille kiliasteille, jotka etsivät luvattua maata. Paronittaren vävy Berckheim ja tämän vaimo muuttivat sinne auttaakseen uusien seurakuntien perustamisessa. Marraskuussa 1820 Krüdener lopulta itse muutti Pietariin, jossa Berckheim makasi sairaana. Siellä ollessaan hän kuuli uutisen, että Aleksandros Ypsilantis oli sotajoukkoineen ylittänyt Venäjän rajan, mistä sai alkunsa Kreikan vapaussota. Sen kuultuaan hän välittömästi ilmoitti keisarille, että tämä oli saanut Jumalalta tehtäväkseen sotia kristinuskon  puolesta. Aleksanteri oli kuitenkin jo kauan aikaisemmin lakannut uskomasta häneen, kannatti sen sijaan Metternichin politiikkaa eikä ollut lainkaan innokas osallistumaan edes pyhään sotaan. Paronittaren aloitteisiin hän vastasi pitkällä ja kohteliaalla kirjeellä, joka päättyi vaatimukseen, että tämän oli lopullisesti poistuttava Pietarista. Krüdener piti Kellneriä viimeiseen saakka pyhimyksenä, ja tämän kuolema oli hänelle ankara isku. Hänen terveydentilansa huononi, mutta hän sai taivutelluksi prinsessa Galitzinan lähtemään kanssaan Krimille, jonne hän oli perustanut sveitsiläisen siirtokunnan. Krimillä, Karasubazarissa (nyk. Bilohirsk) 25. joulukuuta 1824.