stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ritva Koivula

Ritva Anja Marika Koivula (myöh. Miinin, Ketonen, s. 18. tammikuuta 1933 Viipuri) on suomalainen uinnin olympiaedustaja.
Koivula kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Hän kilpaili Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa vuosina 1949 ja 1951. Hän voitti nuorten Suomen-mestaruuden 100 metrin vapaauinnissa ja 100 metrin selkäuinnissa vuosina 1948 ja 1949.
Henkilökohtaiset ennätykset

50 metrin vapaauinti: 33,8
100 metrin vapaauinti 1.15,0
400 metrin vapaauinti 6.25,0
100 metrin selkäuinti 1.27,0
Kobolttikloridi

| Kobolttikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7646-79-9
PubChem CID:  24288 ja 3032536
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CoCl2
Moolimassa:  129,83 g/mol
Ulkomuoto:  Kiteistä ainetta, joka on kidevedettömänä sinistä ja kidevedellisenä punaista
Sulamispiste:  724 °C
Kiehumispiste:  1049 °C
Tiheys:  3,356 g/cm3 (kidevedetön)  1,924 g/cm3 (heksahydraatti)
Liukoisuus veteen:  53 g/100 ml (20 °C)
      
Kobolttikloridi eli koboltti(II)kloridi eli kobolttidikloridi (CoCl2) on koboltti- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Ominaisuudet

Kidevedettömässä muodossaan kobolttikloridi on sinistä hygroskooppista kiteistä ainetta, jonka alkeiskoppi on heksagoninen. Kidevedellinen heksahydraatti CoCl2·6H2O on monokliinisiä punaisia kiteitä. Lämmitettäessä heksahydraatti muuttuu dihydraatiksi 50 °C lämpötilassa ja monohydraatiksi 90 °C lämpötilassa. Kokonaan kidevesi poistuu, kun ainetta kuumennetaan 110 °C lämpötilaan. Kobolttikloridi liukenee hyvin veteen ja alkoholeihin sekä moniin orgaanisiin liuottimiin.
Kobolttikloridi muodostaa monien yhdisteiden kanssa komplekseja, jotka ovat muodoltaan tetraedrisiä. Vesiliuoksissa koboltti-ionit ovat yleensä vaaleanpunaisina akvakoplekseina, mutta kloridi-ioniylimäärän kanssa muodostuu tetraedrinen tetraklorokoboltaatti(II) kompleksi ([CoCl4]2-), joka on väriltään sininen.
Valmistus

Kobolttikloridia valmistetaan kobolttimetallin ja kloorikaasun välisellä reaktiolla tai neutraloimalla kobolttihydroksidia, kobolttikarbonaattia tai kobolttioksidia suolahapolla. Neutralointireaktiolla saatu tuote kiteytetään heksahydraattina liuoksesta.
Käyttö

Kobolttikloridin värinmuutosta kosteuden vaikutuksesta on käytetty hyväksi kosteuden ilmaisuun esimerkiksi silikageelissä, mutta sen käyttö indikaattoriaineena on vähentynyt turvallisempien indikaattoriaineiden käyttöönoton myötä. Kuiva kobolttikloridi on sinistä ja kostunut punaista. Kobolttikloridi on yksi ainesosa myös niin sanotuissa näkymättömissä musteissa. Sen vesiliuoksen ja glyserolin seos on paperille kuivuessaan väritöntä, mutta muuttuu kuumennettaessa siniseksi.
Kobolttikloridia käytetään myös lasin värjäyksessä ja kemikaalina maataloudessa, lääketeollisuudessa ja muiden kobolttiyhdisteiden valmistukseen, esimerkiksi kobolttikloridin ja fluorin välisessä reaktiossa muodostuu koboltti(III)fluoridia. Yhdistettä voidaan käyttää myös katalyyttinä orgaanisessa synteesissä esimerkiksi syklopropanointi- ja ristikytkentäreaktiossa.
Turvallisuus

Kobolttikloridi on luokiteltu Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi (ryhmä 3). Aineen käytössä on noudatettava valtioneuvoston asetusta työhön liittyvän syöpävaaran torjunnasta (716/2000). Kobolttikloridille altistumisen työssä katsotaan aiheuttavan työministeriön päätöksen 1044/1991 mukaan myös vaaraa perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle. Lisäksi kobolttikloridi ärsyttää hengitysteitä ja silmiä ja nieleminen aiheuttaa huonovointisuutta. Euroopan kemikaalivirasto ECHA lisäsi vuonna 2008 kobolttikloridin erityistä huolta aiheuttavien aineiden (SVHC) kandidaattilistaan sen karsinogeenisuuden ja toksisuuden vuoksi.
Kobolttikloridiheksahydraattia (CoCl2·6H2O)
Sininen [CoCl4]2--ioneja sisältävä liuos
Koivistolaiset

| Koivistolaiset |
| --- | --- |
 Koivistolaiset kuvattuna 25. huhtikuuta 1987
Tiedot
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Anja Koivisto   Anneli Koivisto  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koivistolaiset on kahden sisaruksen, Anja Koiviston (s. 21. joulukuuta 1946) ja Anneli Koiviston (s. 11. marraskuuta 1943) muodostama laulu- ja tanssiduo, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa vuonna 1971 kappaleella ”Tie uuteen päivään” yhdessä Markku Aron kanssa. He olivat mukana Suomen Euroviisu-karsinnassa myös yhdessä Sammy Babitzinin kanssa vuonna 1973 kappaleella ”Riviera”, joka sijoittui kymmenenneksi.
Koivistolaiset esiintyivät 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa lukemattomissa eri televisio-ohjelmissa, muun muassa Ilkamissa.
Heidän suurin hittinsä duona on suomennos Middle of the Roadin levystä Chirpy Chirpy Cheep Cheep. Lisäksi he tekivät suomenkielisiä versioita useista Abban hiteistä.
Aiheesta muualla

Koivistolaisten esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Yle Elävä arkisto: Koivistolaiset
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Koivistonluoto

| Koivistonluoto |
| --- | --- |
 Koivistonluodontietä Koivistonluodon kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Itäinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  20
Väkiluku:  801 (2013)
Postinumero(t):  28330
Koivistonluoto (ruots. Kråkfoten) on Porin 20. kaupunginosa. Sen naapurikaupunginosia ovat etelässä Metallinkylä, lännessä Väinölä ja pohjoisessa Kalaholma. Sen itäpuolella kulkee Kokemäenjoki, joka muodostaa Koivistonluodon kohdalla Porin ja Ulvilan kaupunkien rajan. Toisella puolella Kokemäenjokea on Suosmeri. Koivistonluoto kuuluu Väinölän koulupiiriin, ja sen postinumero on 28330.
Aiheesta muualla

Koivistonluoto Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Koivunruskolaikku

| Koivunruskolaikku> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Luokka::  Sordariomycetes
Lahko::  Diaporthales
Heimo::  Gnomoniaceae
Suku::  Asteroma
Laji::  microspermum
Kaksiosainen nimi
 Asteroma microspermum  (Peck) B.Sutton 1980 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koivunruskolaikku (Asteroma microspermum) on laikkusieni, joka joka muodostaa suvuttomia kuromaitiöitä koivun lehtien alapinnalle. Ne näkyvät laakeina ja pyöreinä ruskeina laikkuina. Lehdet ruskettuvat syksyä kohden eivätkä pääse normaalilla tavalla kellastumaan. Lehdet varisevat herkästi, mutta metsätuhona laikkutautia ei pidetä merkittävänä. Biologisesti ruskolaikkusienen suvullista kehitysvaihetta ei toistaiseksi tunneta. Laji on aivan eri kuin viljan tuhoajana tunnettu ruskolaikku (Stagonospora nodorum).
Pertti Koivulahti

| Pertti Koivulahti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1951 Tampere
Kuollut: 11. maaliskuuta 2019 (67 vuotta) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Komu
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pelinumero:  16
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1968–1984
Seurat:  Tappara AC Klagenfurt
Valmennusura
Vuodet:  1985–1993
Seurat:  Tappara
Pertti Antero Koivulahti (7. kesäkuuta 1951 Tampere – 11. maaliskuuta 2019) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Keskushyökkääjä Koivulahti pelasi lähes koko 16-vuotisen (1968–1984) uransa Tapparassa. Ainoaksi kaudeksi muualla jäi vuoden mittainen visiitti AC Klagenfurtissa Itävallassa. Hän voitti kymmenen SM-mitalia, joista puolet oli kultaisia. Lisäksi hän voitti Itävallassa maan mestaruuden. SM-sarjassa ja -liigassa Koivulahti pelasi 463 ottelua tehoin 199+204. Pudotuspeleissä hän oli mukana 64 ottelussa ja teki niissä pisteet 20+32.
Suomea Koivulahti edusti yhteensä viisissä MM-kisoissa ja kerran olympialaisissa. Maaotteluita hänelle kertyi 126 ja pisteitä niissä 23+49.
Varreltaan varsin lyhyt "Komu" Koivulahti tunnettiin yritteliäänä pelaajana. Hänen vakiolaitahyökkääjänsä niin Tapparassa kuin maajoukkueessakin oli Seppo Ahokainen.
Peliuransa jälkeen Koivulahti toimi Rauno Korven kakkosvalmentajana Tapparan huippuvuosina 1980-luvulla.
Saavutukset ja palkinnot

5 Suomen mestaruutta (1975, 1977, 1979, 1982, 1984)
4 SM-hopeaa ja 1 -pronssi
1 Itävallan mestaruus (1980)
Suomen paras jääkiekkoilija (1977)
Suomen Jääkiekkoleijona #86
Melanie Kok

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Melanie Kok vuonna 2008. |  Melanie Kok vuonna 2008. |  Melanie Kok vuonna 2008. |  |
Maa:   Kanada
Naisten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | kevyt pariairokaksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Gifu 2005 | kevyt pariaironelonen |  |
|  Pronssia | München 2007 | kevyt yksikkö |  |
Melanie Kok (s. 4. marraskuuta 1983 Thunder Bay) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti kevyessä pariairokaksikossa olympiapronssia Pekingissä 2008. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti kevyessä pariaironelosessa kultaa Gifussa 2005 ja sijoittui samassa luokassa kuudenneksi Etonissa 2006. Münchenin MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti kevyessä yksikössä pronssia.
Kofun-kausi

Paleoliittinen kausi
Jōmon-kausi
Yayoi-kausi
Yamato-kausi
Kofun-kausi
Asuka-kausi
Nara-kausi
Heian-kausi
Kamakura-kausi
Kenmu-restauraatio
Muromachi-kausi
Nanboku-chō-kausi
Sengoku-kausi
Azuchi-Momoyama-kausi
Nanban-kaupan kausi
Edo-kausi
Bakumatsu
Meiji-kausi
Taishō-kausi
Japani I maailmansodassa
Shōwa-kausi
Miehitetty Japani
Heisei-kausi
Reiwa-kausi
Kofun-kausi on ajanjakso Japanin historiassa. Se kesti vuodet 300–552 ja sai nimensä kofuneiksi kutsutuista suurista hautakummuista. Hautakumpujen rakentaminen aloitettiin jo 200-luvulla. Kofun- ja Asuka-kaudet muodostavat yhdessä Yamato-kauden. Kofun-kaudella Japaniin tuli runsaasti vaikutteita Kiinasta ja Koreasta.
Kofun-kausi

Kofun-hautakumpujen rakentaminen aloitettiin jo 200-luvulla. Kumpujen viereen asetettiin haniwa-veistoksia. Veistokset saattoivat esittää eläimiä, ihmisiä tai erilaisia rakennuksia. Ihmisveistosten vaatetuksesta, haarniskoista ja aseistuksesta on saatu tietoja ajan elinoloista. Suurten hautojen rakentaminen vaati runsaasti työvoimaa, jonka hallintaa auttoi maanviljelytekniikoiden kehittyminen. Niiden avulla Yamato-hovi pystyi laajentamaan valtaansa aikaisempaa suuremmalle alueelle.
Yamato-valtion aikana syntyi pohja maan poliittiselle ja yhteiskunnalliselle järjestelmälle. 300-luvun loppuun mennessä Yamato oli vakiintunut kuningaskunta, joka oli yhteydessä Kiinaan ja Koreaan, erityisesti Baekjeen. Kiinan korkeakulttuurin tuotteet tulivat Japaniin Korean niemimaan kautta. Ulkomaiset oppineet ja maahanmuuttajat toivat maahan tekniikkaa, kiinan kirjoitusjärjestelmän ja kungfutselaisuuden. Valtataistelussa Korean niemimaasta Yamato liittoutui 300-luvulla eteläkorealaisen Baekjen kanssa. Kiinnostus Korean aluetta kohtaan syntyi ilmeisesti tekniikan ja raaka-aineiden, erityisesti raudan, tarpeesta.
Yamaton keskusvaltio alkoi taantua 500-luvulla, ja valta siirtyi paikallisille klaaneille, joista erityisesti Soga sai vaikutusvaltaa. Samaan aikaan buddhalaisuus levisi Japaniin Baekjesta. Se merkitsi äärettömän merkittävää vaikutusta Japanin korkeakulttuurin syntymiselle ja uutta kautta maan historiassa.
Yhteiskunta

Yamaton yhteiskunta jakautui kolmeen pääryhmään. Ujit olivat yläluokkaa, jonka on ajateltu syntyneen alkuperäisistä maatalousyhteisöistä. 400-lukuun mennessä uji-ryhmät sitoutuivat Yamaton hallitsijaan taloudellisesti ja uskonnollisesti, ja hallitsija nimitti päälliköt niistä voimakkaimmille. Bet olivat vuorostaan klaanityyppisiä ammattiyhteisöjä, jotka valmistivat esimerkiksi keramiikkaa, kalastivat tai viljelivät riisiä. Alimpana oli yatsuko-ryhmä. Sen muodostivat palvelijoina toimineet orjat, jotka käsittivät mahdollisesti noin viisi prosenttia japanilaisista.
Kuvia

Kofun-kausi sai nimensä kofuneiksi kutsutuista hautakummuista.
Kofun-kauden aikainen haniwa-patsas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kofun-kausi Wikimedia Commonsissa
Aatto Koivunen

Aatto Koivunen perheineen.
Aatto (Adolf) Koivunen (12. toukokuuta 1874 Lammi − 9. syyskuuta 1928 Pohjois-Pirkkala) oli Pispalan punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän oli ammatiltaan rakennuseristäjä. Hänellä oli vaimonsa Hilman kanssa neljä lasta, pojat Martti ja Reino sekä kaksoistyttäret Asta ja Martta.
Aatto Koivunen oli Pispalan työväenyhdistyksen perustajajäseniä ja toimi yhdistyksen rahastonhoitajana. Hän oli perustamassa Pispalan osuuskauppaa ja kuului myöhemmin vuonna 1917 perustetun Osuusliike Voiman edustajistoon.
Koivunen komensi Tampereen taistelun lopussa koko kaupungin läntistä puolustuslinjaa, komennossaan oli tuolloin useampi tuhat miestä sekä koko Epilän rintama. Hänen vaimonsa mainitaan yhdeksi Pispalan naiskaartin perustajista. Hänen poikansa Martti kaatui taistelussa Epilänharjulla 26. maaliskuuta 1918. Hänen koko perheensä, mukaan lukien tytöt ja vävy Gunnar Keltamäki kuuluivat punakaartiin. Koivunen pakeni Tampereen taistelun jälkeen itään, selvisi myös Lahden vankimotista, mutta jäi kiinni Voikkaalla ja joutui vankileiriin. Hänet tuomittiin kuolemaan mutta tuomio muutettiin lopulta 15 vuoden vankeusrangaistukseksi. Vapauduttuaan vuonna 1921 hän otti osaa kunnallispolitiikkaan. Vankileiriltä hän sai malarian, jonka jälkiseuraamuksiin hän kuoli syyskuussa 1928.
Aiheesta muualla

Punainen Pispala. Jarmo Mäkilä & Osmo Sounela.
Pentti Koivisto

| Pentti Koivisto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. toukokuuta 1917 Oulu, Suomi
Kuollut: 5. joulukuuta 1961 (44 vuotta) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Pentti Kullervo Koivisto (17. toukokuuta 1917 Oulu – 5. joulukuuta 1961 Oulu) oli oululainen taidemaalari ja lapinaiheistaan tunnetun taiteilija Aukusti Koiviston poika. Pentti Koivisto opiskeli Kuvataideakatemiassa vuosina 1939–1941 ja 1944–1945. Opiskelun katkaisivat talvi- ja jatkosota, joiden aikana hän palveli ensin vänrikkinä ja sittemmin luutnanttina tykistön tulenjohtajan tehtävissä; talvisodassa Pitkärannan rintamalla ja jatkosodassa Uhtuan ja Kiestingin suunnalla käyttäen liikenevän vapaa-ajan näkymien tallentamiseen piirtämällä ja maalaamalla. Hän debytoi taiteilijana Helsingin Taidehallissa vuonna 1945.
Koivisto sanoutui jo nuorena irti isälleen luonteenomaisiksi muodostuneista Lappi-aiheista ja kuvasi öljyvärimaalauksissaan teollisempaa oululaista kaupunkimiljöötä kuten satama- ja rakennustyöläisiä työssään sekä teki impressionististyylisiä maisemamaalauksia. Hänen töissään esiintyi myös runsaasti tyyliteltyjä geometrisia pintoja, jotka lähentelivät kubismia. Öljyvärimaalausten lisäksi Koivisto teki paljon pastellimaalauksia.
Koivisto opetti kuvaamataidetta Oulun työväenopistossa vuosina 1957–1961 ja hoiti vapaa-aikanaan monien Oulussa vierailleiden näyttelyiden käytännön järjestelyt kaupungissa, jossa ei vielä 1950-ja 1960-lukujen vaihteessa ollut omaa taidemuseota. 1950-luvun loppuun mennessä Koivistosta kehittyi eräänlainen Oulun "hovitaiteilija", jolta tilattiin erityisesti kaupungin merkkihenkilöiden muotokuvia. Koivistolla oli muutenkin aktiivinen rooli Oulun kulttuurielämässä ja hän ajoi muun muassa taiteilijaseuran, taidekoulun, taideyhdistyksen ja Oulun taidemuseon perustamista, joka lopulta saatiinkin aikaiseksi vuonna 1963.
Julkisia teoksia

Vanhaa ja uutta Oulua, Tuiran keskikoulun seinämaalaus, Oulu 1955
Pöllinlastaajat Toppilassa, KOP:n Tuiran konttorin seinämaalaus, Oulu 1960
Huonekaluliike Seppo Oy:n seinämaalaus, Oulu 1953
Kokoelma maalauksia Oulun upseerikerholla
Lisäksi maalauksia monissa Oulun julkisissa rakennuksissa
Aiheesta muualla

Pentti Koivisto taiteilijamatrikkelissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Kokandin kaanikunta

| Kokandin kaanikunta > 1709–1876 |
| --- | --- |
   Kokandin kaanikunta vuonna 1850. 
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Kokand
Uskonnot:  sunnalainen islam
Viralliset kielet:  uzbekki
Kaanin palatsi Kokandissa.
Kokandin kaanikunta (uzb. Qoʻqon xonligi) oli kaanien hallitsema uzbekkivaltio Keski-Aasiassa 1700- ja 1800-luvuilla. Sen pääkaupunki oli Kokand.
Ming-heimoon kuulunut Shohruxbiy perusti Buharasta riippumattoman kaanikunnan vuonna 1709. Se hallitsi aluksi Fergananlaaksoa ja laajeni 1800-luvun alussa käsittämään Taškentin sekä suuren osan nykyisestä Tadžikistanista,  Kirgisiasta ja Kazakstanin eteläosasta. Buharan kaanikunta tunnusti Kokandin itsenäisyyden vuonna 1758, ja valtio julistettiin virallisesti kaanikunnaksi vuonna 1805. Sen asukasmäärä oli noin kolme miljoonaa, joista kaksi miljoonaa asui Fergananlaaksossa. Talous perustui maanviljelyyn, käsityöammatteihin ja kaupankäyntiin.
Kokandin kaanikunta oli vahvimmillaan Olim (1800–1809), Umar (1809–1822) ja Muhammad Ali (1822–1842) -kaanien aikana. Vuonna 1826 sen joukot osallistuivat Itä-Turkestanin kapinaan, minkä seurauksena Kokand sai Kiinalta verotusoikeuden kuudessa sikäläisessä kaupungissa. Kaanit rakennuttivat kastelukanavia ja monumentaalirakennuksia, ja varsinkin Umar-kaani ja hänen vaimonsa Nodira harrastivat kirjallisuutta ja pyrkivät kehittämään kulttuuria.
Kokandin kaani kärsi tappion Buharan Nasrulla-kaanille vuosina 1839 ja 1840–1842 ja joutui tunnustamaan itsensä Buharan vasalliksi. Alueen asukkaat nousivat kapinaan buharalaisia vastaan ja valitsivat kaaniksi Olimin serkun Sheralin (1842–1845), jonka aikana Taškent ja Hudžand valloitettiin takaisin Buharalta. Kaanikunnan myöhempää historiaa leimasivat kiptšakkien ja venäläisten sekaantuminen sen asioihin, jatkuvat valtataistelut ja kapinat.
Venäjä valtasi Kokandin kaanikuntaan kuuluneen Kazakstanin eteläosan, Biškekin, Taškentin ja Hudžandin vuosina 1853–1866 ja perusti alueelle Turkestanin kenraalikuvernementin. Vuonna 1873 kaanikunnassa alkoi kapina, jonka kukistamiseen pyydettiin Venäjän apua. Venäläiset kukistivat kapinan, valtasivat alueen ja lakkauttivat kaanikunnan vuoden 1876 alussa. Sen tilalle muodostettiin kenraalikuvernementtiin kuulunut Ferganan alue.
Koivunlehtohapero

| Koivunlehtohapero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  intermedia
Kaksiosainen nimi
 Russula intermedia  P. Karst. 
 Euroopan maat, joissa lajia esiintyy
Katso myös
   Koivunlehtohapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koivunlehtohapero (Russula intermedia vanh. Russula lundellii) on kupera tai laakealakkinen punertava haperolaji. Lakissa on joskus ruskeita laikkuja ja se on  keskeltä keltaisempi. Lakin leveys on 8–16 senttimetriä. Jalka on valkoinen, 6–10 senttimetriä pitkä ja 1,5–3 senttimetriä paksu. Sen heltat ovat kellertävät. Malto on valkoista ja maku on kirpeä. Laji ei ole sellaisenaan ruokasieni, mutta ryöppäämisen jälkeen syötävä ruokasieni. Sieni kasvaa lehtimetsissä ja rehevissä sekametsissä koivujen seuralaisena heinä-syyskuussa. Se on Etelä-Suomessa yleinen, mutta Pohjois-Suomessa harvinaisempi. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Koivunlehtohaperon kanssa samannäköisiä lajeja ovat esimerkiksi isohapero, punajalkahapero, tulipunahapero ja viinihapero.
Aiheesta muualla

Laji.fi: koivunlehtohapero (Russula intermedia)
Luontoportti: Koivunlehtohapero (Russula intermedia)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2554884  BioLib: 60080  CoL: 4TS4K  EoL: 161863  Fungorum: 209327  GBIF: 2551459  iNaturalist: 336530  IRMNG: 11043440  MycoBank: 209327  NBN: NHMSYS0001496779  NCBI: 1880963  Open Tree of Life: 3805635  Laji.fi: MX.71863
Kokosukeltajasorsat

Kokosukeltajat on termi, joka kattaa kaikki sorsalajit, jotka hakevat ravintonsa sukeltamalla kokonaan veden alle ja vain harvoin ruokailevat pyrstö pystyssä puolisukeltajien tapaan. Kokosukeltajat ovat kasvinsyöjiä tai kaikkiruokaisia. Ne ovat puolisukeltajia raskastekoisempia ja hieman lyhytsiipisempiä, joten vedestä lentoon noustessaan ne joutuvat ottamaan vauhtia juoksemalla vedenpintaa pitkin.
Telkkä on kokosukeltaja.
Kokoonpanopiirustus

Kokoonpanopiirustus kuuluu koneenpiirustuksiin. Se esittää laittetta osista ja komponenteista koottuna täysin valmiiksi kasattuna tai räjäytyskuvana. Osat ovat liitetty yhteen joko kiinteillä tai irrotettavilla liitoksilla. Piirustus sisältää osaluettelon, mihin on merkitty osakokoonpano- ja osapiirustusten numerot. Kaikki kuvassa olevat osat ovat numeroituja. Kokoonpanopiirustuksissa näkyy tuotteen pää- ja liitäntämitat, jotta kokoonpano saadaan kasattua oikean kokoisilla työkaluilla ilman osakokoonpanopiirustuksien esille kaivamista. Osien yksityiskohtaisemmat tiedot ovat osakokoonpano- ja osapiirustuksista. Kokoonpanopiirustuksen tavoitteena on kertoa kokoonpanoa suorittavalle henkilölle tarpeeksi selkeästi kokoonpanojärjestyksen ja esittelee tarvittavat osat ja komponentit.