Haitin historia
Itsenäisyys

Jean-Jacques Dessalines oli ollut pitkään Toussaint L'Ouverturen kenraali. Hän kukisti Ranskan joukot, joita johti Donatien-Marie-Joseph de Vimeur, Vertières'n taistelussa.
Saint-Domingue julistautui itsenäiseksi 1. tammikuuta 1804 nimellä Haiti, koska tämä oli yksi taíno-kansan saaresta käyttämistä nimistä. Haiti on maailman ainoa orjakapinasta syntynyt valtio. Historioitsijoiden mukaan orjakapinassa kuoli 100 000 mustaa ja 24 000 maan 40 000:sta siirtomaahallitsijan edustajasta.
Ranskalaiset kolonialistit pakenivat Haitilta niine orjineen, jotka pystyivät pakottamaan mukaansa. Monet värilliset vapaat pakenivat maasta. Vuoteen 1809 mennessä 10 000 ihmistä oli paennut Saint-Dominguesta Kuubaan ja monet sieltä New Orleansiin.
Dessalines nimitettiin hallitsijaksi eliniäkseen. Hän ajoi maanpakoon tai teloitutti Haitiin jääneet valkoiset. Hänen hallintonsa oli yksinvaltiutta. Mulattieliitti vastusti Dessalinesin itsevaltaisuutta, ja hänet salamurhattiin lokakuussa 1806.
Kaikki Euroopan suurvallat ja Yhdysvallat asettivat Haitin heti sen itsenäistyttyä täydelliseen saartoon, joka jatkui useita kymmeniä vuosia. Haiti pakotettiin vuonna 1833 maksamaan entiselle siirtomaaisännälleen, Ranskalle, jättikorvaukset Ranskan menettämästä omaisuudesta, orjista. Korvausten maksaminen saattoi Haitin pysyvän velkataakan alle ja lamautti taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen. Haiti on nykyäänkin Amerikan köyhin maa. Saarta ovat saarrosta alkaen vaivanneet levottomuudet, köyhyys, sotilaskomento ja väkivalta. 1800-luvun ajan Haitia hallitsivat lyhytaikaiset presidentit, mikä heijasteli poliittista epätasapainoa hallitsevan mulattieliitin ja lukumäärältään suuremman mustaihoisen köyhän väestön välillä.
Maa jakautui pohjoiseen kuningaskuntaan, jota johti alussa Henri Christophe eli Henri I, ja eteläiseen tasavaltaan, jota johti alussa Alexandre Pétion. Henri I:stä jäi jälkeen lähinnä hänen rakennuttamansa Citadelle Laferrière, joka on Amerikan mantereen suurin linnoitus.
Vuonna 1815 Simón Bolívar, koko Etelä-Amerikan vapautumiseen vaikuttanut poliitikko, sai sotilaallista ja taloudellista tukea Haitilta, joka oli tuolloin maailmanhistorian ainoa onnistunut orjien kansannousu. Haiti oli ollut Ranskan taloudellisen nousun ydinvoima, joten itsenäisellä Haitilla oli varaa rahoittaa Amerikan mantereen vapautumista Euroopan vallan alta. Bolívar oli paennut Haitille sen jälkeen, kun hänet oli yritetty murhata Jamaikalla, jossa hän oli vieraillut hakemassa tukea Etelä-Amerikan vapaustaistelulle. Vuonna 1817 Haiti lupasi tukea Bolívarin toimintaa ehdolla, että hän lupaa vapauttaa orjat. Haitilaisia sotilaita lähetettiin vapaustaisteluihin Kolumbiaan, Venezuelaan, Ecuadoriin, Panamaan ja Peruun.lähde?
Vuodesta 1821 lähtien presidentti Jean Pierre Boyer (presidentti Pétionin seuraaja) yhdisti pohjoisen ja eteläisen Haitin yhdeksi valtioksi. Kun Santo Domingo itsenäistyi Espanjan vallan alta, Boyer valtasi sen. Dominikaanisen tasavallan historioitsijat ovat kuvanneet haitilaisvallan ajan (1822–1842) äärimmäisen väkivaltaisena. Tänä aikana Boyer vapautti myös dominikaanisen alueen orjat. Boyerin aikana talous alkoi rapistua – tämän estämiseksi hän kirjoitti lain, jonka tarkoitus oli estää maanviljelijöiden liikkumista maassa. Vastaavia keinoja käytettiin myöhemmin muun muassa Meksikossa pyrkien kaupunkislummien rakentumisen ehkäisyyn.
Boyerin hallinto neuvotteli Loring D. Deweyn kanssa, joka edusti American Colonization Society (ACS) -organisaatiota, pyrkien aikaansaamaan Yhdysvalloissa olevien vapaiden mustien siirtolaisuutta Haitiin. Yli 6 000 vapaata mustaa yhdysvaltalaista muuttikin Haitiin. Haitin köyhyyden takia monet heistä palasivat Yhdysvaltoihin.