Kiovan ylhäisötyttöjen sisäoppilaitos
Historia

Silloisen keisarikunnan maakuntakaupunkeihin naisille tarkoitettujen koulutuslaitosten verkoston perustamisidean sanotaan kuuluneen keisari Paavali I:n vaimolle Maria Fjodorovnalle. Jo alkuvuonna 1804 hän oli ehdottanut, että Kiovaan pitäisi Pietarin ja Moskovan esimerkin mukaisesti perustaa jalosukuisten neitojen instituutti. Ajatus toteutui vasta kolme vuosikymmentä myöhemmin, kun heinäkuussa v. 1834 kenraalimajuri D .M. Begitšev, joka omisti kiinteistön Ivanivka-kadulla (ukr. Іванівській д.) ja laajan tontin H’reštšatykin yläpuolella olevan kukkulan rinteessä, ilmoitti opetusministerille Sergei Uvaroville antavansa talonsa vastaperustetulle ja alun perin pyhän Vladimir Suuren mukaan nimetylle Kiovan kansallinen yliopistolle. Lahjoitus otettiin kiitollisena vastaan, mutta tilavasta Begitšev-talosta tuli ensin varasto, jossa Kiovan yliopisto piti jonkin aikaa kirjastoaan säilyttäessä siellä mm. avaamattomia laatikoita täynnä Kremenetsin lyseosta ja Vilnan yliopistosta puolalaisten v. 1831 marraskuun kansannousun jälkeen vietyjä kirjoja ja tieteellisiä kokoelmia. Myöhemmin sotilaskuvernööri ja kreivi V. V. Levašov ehdotti, ettei tätä kiinteistöä luovutettaisi yliopiston käyttöön, ja anoi Nikolai I:ltä lupaa tähän tyttökoulun avaamista varten. Levašovin mielestä, jotta tuleville sukupolville parhaiten välittää kruunua kohtaan osoitettavaa nöyryyden henkeä, pitäisi perusteellinen koulutus antaa myös naisille. Heidän vaikutus aviomiestensä sydämiin ja lastensa mieliin on välitöntä ja rajatonta. Myös silloinen Kiovan koulutuslaitosten hallintoyksikön johtava virkamies Egor von Bradke neuvoi hallitusta ottamaan haltuunsa naisten opetusjärjestelyt tällä lounaisella alueella, koska naiset saattavat muuttaa nuoren sukupolven epäsuotavia asenteita.
Levašovin anomukseen Nikolai I kirjoitti omakätisesti: "Löydä keinot, toteuta se." Vuonna 1834 laadittiin Kiovan aatelisneitojen instituutin peruskirjaluonnos, joka hyväksyttiin 5. marraskuuta samana vuonna. Tämän mukaan laitoksen perustamiseen hallitsija myönsi 500 tuhatta ruplaa. Koska kreivi Levašov vapautettiin virastaan 21. (9.) kesäkuuta 1835 ja seuraava kenraalikuvernööri, kreivi Aleksanteri Gurjev ei pitänyt ajatusta naisinstituutin avaamisesta ensisijaisena, oppilaitoksen avajaiset siirtyivät ja ne pidettiin kuvernööri Dmitri G. Bibikovin ansiosta kesällä vuonna 1838. Uusi oppilaitos avattiin Jekaterininskaja- (nyk. Lipskaya- tai Lipskaja-) ja Ivanovskaja (nyk. Institute-Institutskaja-)katujen kulmassa sijaitsevassa yksikerroksisessa rakennuksessa, jossa ennen oli asunut kenttämarsalkka Fabian Gottlieb von der Osten-Sacken ja joka omistajansa kuoleman jälkeen vuonna 1837 oli ollut tyhjillä. Tässä ns. ”marsalkkakartanossa” ensimmäiset 18 oppilasta aloittivat opiskelunsa.
Rakennustyöt aloitettiin juhlallisesti 1. heinäkuuta 1839 muun muassa purkamalla vapaamuurarina ja astrologina tunnetun kenraalimajurin D.M.Begitševin lahjottaman kolmikerroksisen kartanon päärakennuksen laajan puiston syvyyksissä. Arkkitehti Vincent Berettiin suunnittelujen mukaan tarkoitus oli pystyttää joidenkin lähteiden mukaan kolme-, joidenkin mukaan 3+kellari eli nelikerroksinen ylellinen, uusklassista arkkitehtuuria edustava kivitalo ja ulkoinen garde manger eli kylmiörakennus, pesutilat, puinen hevostalli vajoineen ja kaivo. Tämän arkkitehdin suunnittelema rakennus oli viihtyisin verrattuna muihin samankaltaisiin laitoksiin Ukrainassa. Viranomaisten lisäksi kaikki 18 ensiluokkalaista, heidän vanhempansa ja opettajansa olivat paikalla muistolaatan asettamistilaisuudessa. Ylelliseen nelikerroksiseen päärakennukseen instituutin tytöt muuttivat vuonna 1843.
Instituutin uuden rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa oli vastaanottohuone, jossa oli kylpy-, pukeutumis-, vaate- ja työntekijöiden huoneita, veranda, ruokasali, esimiesten asunto, wc, pieni sairaala, käytäviä ja katolinen kirkko. Merkittävä osa toisesta kerroksesta oli juhlasalin käytössä, siellä oli myös kirjasto ja luokkahuoneet. Tässä kerroksessa oli tyylikkäiden naisten sekä ruokasali että huoneet. Kolmannessa kerroksessa on kylpyhuoneet, asuntolat ja luokkahuoneet. Kellarissa sijaitsi keittiö, erilaiset ruokakomerot, kylpylä ja huoneet palvelijoille. Ortodoksinen Pyhän Aleksandran kirkko oli niin toisessa kuin kolmannessa kerroksessa.
Samanaikaisesti instituutin kanssa aloitti toimintansa kirjasto, joka perustettiin instituutin puheenjohtajana toimineen Kiovan kenraalikuvernöörin D.G. Bibikovin ansiosta. Instituutin kirjasto siirrettiin 1920-luvulla Ukrainan kansalliskirjastoon.