stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salpausselät
Historiaa > Salpausselkien syntyhistoria

Viime jääkauden loppuvaiheessa ilmaston lämpeneminen aloitti mannerjäätikön sulamisen. Jäätikön sulamisella tarkoitetaan sitä, että mannerjäätikön päälle talvikuukausina satanut lumi ei ehtinyt kasvattamaan jäätikön jäämassaa yhtä paljon kuin jäätä suli pois kesäkuukausina. Vaikka jäätikkö sulaisikin, on se saattanut myös laajentua. Laajentumisella tarkoitetaan jäätikön elastisen jäämassan liukumista laajenenmiskeskuksesta kohti jäätikön reunaa, jolloin jäätikön pinta-ala kasvaa reunan siirtyessä kauemmaksi. Jääkauden päättyessä jäätikkö sekä suli että sen pinta-ala kutistui. Ilmaston lämpeneminen keskeytyi noin tuhanneksi vuodeksi nuoremmalla dryaskaudella. Nuoremman dryaskauden kylmeneminen ei riittänyt käynnistämään uutta jääkautta, mutta se muutti sulamisen ja jäätikön etenemisen suhdetta. Reunamuodostumien rakentamiseen osallistuivat mannerjäätikön Itämeren virtauskieleke ja Järvi-Suomen virtauskieleke.
Aikaa, joka edelsi nuoremman dryaskauden käynnistymistä, kutsutaan Heinolan deglasiaatioksi. Ilmaston kylmeneminen sai mannerjäätikön reunan etenemään aluksi noin 50 kilometriä (Salpausselkä-eteneminen), johon reuna pysähtyi 200 vuodeksi. Vuoden keskilämpötila oli Etelä-Suomessa 10–11°C nykyistä alempi. Jäätikkö sekä eteni että perääntyi vuodenaikojen mukaan kuitenkin niin, että niiden siirtymät kumosivat toisensa lähes kokonaan. Tällä oskilloinnilla tarkoitetaan sitä, että jäätikön reuna oli pysähtynyt. Etenevän jäätikön mukana kulkeutui maa-aineksia, jotka jäivät maahan jään sulettua. Kahdensadan vuoden ajan maa-ainesta kertyi jäätikön reunan eteen suuriksi kasoiksi, joiden koko vaihtelee Salpausselän eri kohdissa. Noin 12 250–12 050 vuotta sitten syntyi Ensimmäinen Salpausselkä, jossa näkyy Lahden Karpalonmäessä neljä korkeampaa vyöhykettä noin puolentoista kilometrin leveydellä. Dryaskaudellakin oli toisinaan lämpimiä välikausia. Nuoremman dryaskauden toisen kylmyysvaiheen aikana 11 790–11 590 syntyi 200 vuodessa Toinen Salpausselkä vastaavalla tavalla. Jäätikön reuna oli ehtinyt perääntyä lämpimämmällä välikaudella 15–25 kilometriä. Tämänkin kylmyysvaiheen jälkeen tuli lämmin välikausi, jonka päätyttyä Noin 11 300–10 400 vuotta sitten preboreaalikauden alussa syntyi vielä Kolmas Salpausselkä. Tämän jälkeen ilmasto lämpeni niin paljon, että jäätikön reuna alkoi taas perääntyä. Tämä ei kuitenkaan estänyt kylmien välikausien ilmaantumista uudestaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salpausselät Wikimedia Commonsissa
Vääksyssä Toinen Salpausselkä erottaa Vesijärven ja Päijänteen toisistaan. Aurinkovuoren kohdalla harjumuodostuma on korkeimmillaan noin 80 metriä Päijänteen ja Vesijärven pintojen korkeudesta.
Animaatio Salpausselän muodostumisesta.
Jorma Salmi

| Jorma Salmi |
| --- | --- |
 Jorma Salmi Helsingin kirjamessuilla 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1933 Kotka
Kuollut: 24. toukokuuta 2016 (83 vuotta) Seattle
Kansalaisuus:   Suomi  Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jerry / Gerry
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  left
Pituus:  180 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1955–1961 (SM)
Seurat:  IF Stocksunds Durham Wasps Glasgow Mohawks Southampton Vikings Brighton Tigers Nottingham Panthers  Ilves (5 kautta) HIFK (1 kausi)  AIK Västra Frölunda
Jorma Pertti "Jerry" Salmi (6. toukokuuta 1933 Kotka – 24. toukokuuta 2016 Seattle) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja maan ensimmäinen Ruotsissa pelannut jääkiekkoilija. Häntä voidaan pitää myös Suomen ensimmäisenä ammattilaisjääkiekkoilijana. Salmi pelasi Englannissa, ennen kuin tuli Suomeen Tampereen Ilveksen riveihin vuonna 1955. Hän voitti kolme Suomen-mestaruutta ja oli kolmesti SM-sarjan paras pistemies. Yhden kauden hän edusti HIFK:ta, voittaen jälleen joukkueensa sisäisen pistepörssin.
Salmi edusti Suomea Squaw Valleyn talviolympilaisissa sekä kolmissa MM-kilpailuissa. Salmi on jääkiekkoleijona, mutta Kalervo Kummolan mukaan Salmen aatelointi viivästyi vuosikymmeniä hänen ja Aarne Honkavaaran erimielisyyksien vuoksi. Osapuolilla oli aiheesta lopulta hatarat- ja toisistaan poikkeavat muistikuvat.
Salmi oli päivätöissä Finnairilla ja asui vuodesta 1968 Yhdysvaltojen Seattlessa. Myöhemmällä iällä Salmi pelasi Detroit Old Timers -joukkueessa Ted Lindsayn ja Gordie Howen kanssa.
Elämä ja ura

Salmi syntyi Kotkassa vuonna 1933. Hänen äitinsä oli ruotsinkielinen. Heidän välinsä olivat hyvät, mutta isänsä hän sanoi olleen "juoppo vaatturi", josta ei mielellään puhunut vuosien varrella. Salmi halusi Kotkasta pois ja päätyi Ruotsiin, jossa pelasi joukkueessa IF Stocksund. Sen jälkeen matka jatkui Englantiin. Siellä Salmen joukkueita olivat Durham Wasps, Glasgow Mohawks, Southampton Vikings, Brighton Tigers ja Nottingham Panthers. Näistä kaksi jälkimmäistä olivat ammattilaisseuroja, jotka maksoivat pelaajilleen rahallista korvausta muiden-, kuten asumisetujen lisäksi. Salmea pidetään Suomen ensimmäisenä ammattilaisjääkiekkoilijana, joskin tästä ilmenee erimielisyyttä.
Salmi tapasi "kakunteon MM-kisoissa" olleen Juhani Linkosuon Englannissa, joka järjesti hänet Suomeen ja Ilveksen riveihin. Salmi pelasi Ilveksessä aikana 1955–1960 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta. Hän oli myös kolmesti mestaruussarjan paras pistemies ja kahdesti syöttöpörssin voittaja. Ilveksessä Salmi muodosti tehokkaan hyökkäysketjun yhdessä Teppo Rastion ja Raimo Kilpiön kanssa. Kun Rastio palasi Lukkoon ketjun täydensi Räshid Hakimsan. Salmi pelasi kauden 1960–1961 HIFK:ssa ja oli joukkueen pistepörssin kärjessä. Vuonna 1961 Salmesta tuli ensimmäinen suomalaiskiekkoilija Ruotsissa. Neljän kauden aikana Salmi pelasi pääsarjassa AIK:ssa ja Västra Frölundassa, jossa hän voitti mestaruuden. Lisäksi hän pelasi I divisioonassa Sundbybergs IK:ssa. Suomessa Salmi edusti ennen lopettamistaan vielä kauden 1965–1966 HJK:ta. Salmi toimi valmentajana muun muassa Töölön Vesassa 1966–1967 ja Jokereissa 1967–1968.
Suomen Jääkiekkomaajoukkueessa Salmi pelasi 48 ottelua. Hän edusti kolmesti MM-kilpailuissa sekä talviolympialaisissa Squaw Valleyssa.
Salmi pelasi vielä eläkevuosinaan Yhdysvalloissa Ted Lindsayn ja Gordie Howen kanssa. Salmi tapasi Lindsayn hänen pelatessaan "Trentonin kyläjoukkueessa". Lindsay pyysi Salmen pelaamaan hänen ja Howen kanssa Detroitin Old Timers -joukkuueeseen. Vancouverin olympialaisissa 2010 Salmi työskenteli vapaaehtoisena Suomen joukkueen apuna.
Elämä ja ura > Persoona

Salmi tunnettiin "oman polun kulkijana", joka erottui joukosta 1950-luvun jääkiekkoympyröissä. Teppo Rastio muisteli seuraavasti: "Lehdet kirjoittelivat hänestä aika negatiivisesti. Eihän sellaiseen menoon oltu totuttu. Punainen skootteri ja pystytukka". Ulkomailta Tampereelle tullut "eksoottinen ammattilaispelaaja" Jerry Salmi esiintyi mainoksissa ja kiistellysti oli ainoita Ilveksen pelaajia, jolle maksettiin rahallista korvausta. Tämän on tulkittu aiheuttaneen kateellisuutta.
Elämä ja ura > Erimielisyydet Honkavaaran kanssa

Salmi on Rastion ja myös Görän Stubbin mielestä jäänyt valitettavan tuntemattomaksi menestyksekkäästä peliurastaan huolimatta. Kalervo Kummola muiden muassa ilmaisi, että Salmen aatelointi jääkiekkoleijoniin viivästyi vuosikymmeniä Aarne Honkavaaran ja Salmen vanhojen erimielisyyksien vuoksi. Kummolan mukaan kyseessä ei ollut ainoa kerta kun Honkavaaran henkilökohtaiset asiat vaikuttivat päätöksentekoon leijona-aateloinnissa; Salmi olisi väitetysti näistä kuitenkin se "räikein esimerkki". Salmi paikansi heidän riitansa alkujaan paljolti Squaw Valleyn 1960 olympiakisoihin. Siellä valmennusjohto oli ilmoittanut, että harjoitusvuoroja ei ollut mahdollista järjestää. Salmi ja Rastio eivät tykänneet ideasta ja menivät halliin harjoittelemaan ominpäin. Rastio kertoi asiasta suomalaiselle lehdelle, joka arvosteli negatiivisesti valmennusjohtoa. Rastio kuitenkin jatkoi joukkueessa, kun taas Salmi ei. Salmi uskoi, että tämän vuoksi hän myös lopulta jäi Ilveksen joukkueesta pois, jonka jälkeen päätyi HIFK:n riveihin. Honkavaara vuonna 2013 kuitenkin muisteli asiaa hieman erilailla, muun muassa ilmaisten, että Salmen päätös lähteä Ilveksestä HIFK:hon oli oma aloitteista, ja että harjoitusottelu Squaw Valleyssä kylläkin lopulta järjestettiin. Honkavaaran mukaan Salmi myös teki typerästi sooloillessan paluumatkalla kisoista Kalevi Rassan kanssa ilmoittamatta muille, johtaen aikatauluongelmiin. Näistä ja muista tapahtumista oli osapuolilla lopulta hatarat- ja toisistaan poikeavat muistikuvat. Jälkikäteen Honkavaara kutsui Salmea taitavaksi pelaajaksi, jonka tempaukset olivat lopulta aika mitättömiä. Salmi myös kehui Honkavaaraa valmentajana, mutta totesi sen aikanaan loukanneen, että Honkavaara - jota Salmi piti omanlaisena isähahmona - ei halunnut häntä jääkiekkoleijonaksi.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Salmi oli henkilö, jonka "piti olla aina menossa jonnekin". Hän matkasi myös Finnairin päivätyönsä puolesta, jonka aloitti Tampereella vuonna 1957, jatkaen Yhdysvalloissa. Siirtymä Yhdysvaltoihin olikin miksi Salmen valmennusura HIFK:ssa jäi lyhyeen. Göran Stubb oli tästä pettynyt, mutta muisteli Salmea lämpimästi. Ura Finnairilla kesti reilut kolmekymmentä vuotta. Hän oli aluksi liikennevirkailija ja lopulta myyntitöissä. Salmi asettui Seattleen vuonna 1968, missä hän menehtyi vuonna 2016. Salmi pelaili myös golfia Ted Lindsayn ja Gordie Howen kanssa. Jorma Salmen poika Mika asuu vuonna 2013 lapsineen San Franciscossa. Jorman veli Olli oli kultaseppä ja Weckströmin pääsuunnittelija, joka Jorman mukaan "suunnitteli monet koruista, mutta suurena taiteilijana Weckström sai kunnian".
Yksityiskohtaisemmat vaiheet Jorma "Jerry" Salmen elämästä ja urasta löytyy vuoden 2013 kirjasta Pelimies Jerry Salmi: Seikkailua koko elämä.
Saavutukset ja huomionosoitukset

3 Suomen-mestaruutta (Ilves 1957, 1958, 1960)
1 Ruotsin-mestaruus (Västra Frölunda 1965)
SM-sarjan paras pistemies (1957, 1958, 1959)
SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1957, 1959)
4x joukkueensa paras pistemies (Ilves 1957, 1958, 1959, HIFK 1961)
Suomen Jääkiekkoleijona #129
SM-tilastot

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1955‑1956 | SM-sarja | Ilves | 10 | 3 | 4 | 7 | 0 |
| 1956‑1957 | SM-sarja | Ilves | 9 | 15 | 10 | 25 | 0 |
| 1957‑1958 | SM-sarja | Ilves | 11 | 16 | 12 | 28 | 0 |
| 1958‑1959 | SM-sarja | Ilves | 18 | 22 | 16 | 38 | 10 |
| 1959‑1960 | SM-sarja | Ilves | 14 | 20 | 14 | 34 | 2 |
| 1960‑1961 | SM-sarja | HIFK | 18 | 20 | 9 | 29 | 12 |
| 1965‑1966 | SM-sarja | HJK | 20 | 2 | 1 | 3 | 2 |
| YHT. |  |  | 100 | 98 | 66 | 164 | 26 |
Joukkueita ulkomailla > Englanti

Durham Wasps
Glasgow Mohawks
Southampton Vikings
Brighton Tigers
Nottingham Panthers
Joukkueita ulkomailla > Ruotsi

IF Stocksunds
AIK
Västra Frölunda
Joukkueita ulkomailla > Yhdysvallat

Detroit Old Timers
Galleria

Brighton Tigersin "Gerry" Salmi.
Tappara-Ilves 1958.
Hyökkäysketju Salmi-Kilpiö-Rastio. (1958).
Willard Ikola, Jorma Salmi.
Teppo Rastio, Jorma Salmi ja Matti Lampainen Los Angelesin lentoasemalla matkalla Squaw Valleyn talvikisoihin 1960. Takana United Airlinesin DC-8.
Jorma Salmi, Raimo Kilpiö ja Heino Pulli filmitähti Jayne Mansfieldin kanssa Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960.
Huomautuksia

↑  Tiedot siitä, missä joukkueissa- ja tarkalleen milloin Salmi pelasi Englannissa ovat ristiriitaisia. Salmi myös itse ei ollut aina varma vuosista ja joukkueiden järjestyksestä.
↑  Vaikka Salmea on kutsuttu maan ensimmäiseksi ammattilaisjääkiekkoilijaksi, ei asiasta ole täyttä yksimielisyyttä. Kanadassa kasvanut mutta Suomessa syntynyt Pentti Lund pelasi NHL:ssä jo vuodesta 1946. Ilveksen Lotfi Nasib liittyi seuraan TC Hamburg Harvesthunder vuonna 1952 ja erinäisten etujen lisäksi sai myös rahallista korvausta.
Aiheesta muualla

Svenska Yle - Jorma ”Jerry” Salmi - Finlands första hockeyproffs
Suomalaispelaaja pelasi Gordie Howen kanssa - "Hän oli hyvin vaatimaton kaveri"
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: ei edeltäjää | Jokereiden päävalmentaja 1967–1968 | Seuraaja: Martti Sarlin |
Lehtiartikkelileike vuodelta 1956, jossa kerrotaan Jorma ”Jerry” Salmen tehneen kuusi ottelumaalia Southampton Vikings -joukkueessa.
Jerry Salmi (oik.) ja Räskä Hakimsan.
"Teppo oli tavallaan paras kaverini. Sovimme hyvin yhteen ja olimme ehkä vähän erillään muusta joukkueesta" -Jerry Salmi totesi Teppo Rastiosta. (oik).
Samastuminen

Samastuminen (myös samaistuminen ja samastus) eli identifikaatio (saks. Identifizierung < lat. idem 'sama') on psykologian ja psykoanalyysin sekä taiteidentutkimuksen käsite.
Rein Saluri

| Rein Saluri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. syyskuuta 1939 Salla, Viro
Kuollut: 13. lokakuuta 2023 (84 vuotta)
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Piret Saluri
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Rein Saluri (22. syyskuuta 1939 Salla, Viro – 13. lokakuuta 2023) oli virolainen kirjailija.
Ura

Rein Saluri oli koulutukseltaan biologi, mutta hän työskenteli dramaturgina ja toimittajana aikakauslehdissä sekä vuodesta 1982 vapaana kirjailijana. Hänen puolisonsa on Piret Saluri.
Saluri kirjoitti realistista kuvausta ja hyödynsi tajunnanvirtatekniikkaa. Hän kirjoitti kertomuksia, pienoisromaaneja ja näytelmiä. Hänen teoksiaan on käännetty useille maailmankielille, ja hän itse käänsi viroksi John le Carrén, Fjodor Dostojevskin, Vladimir Nabokovin ynnä muiden tuotantoa.
Salurille myönnettiin useita kertoja Friedebert Tuglaksen novellipalkinto ja Juhan Smuulin palkinto.
Suomennetut teokset > Proosa

Kuinkas (Kuidas). Suomentanut Henri Kapulainen. Helsinki: Otava 1982. ISBN 951-1-06984-5
Suomennetut teokset > Näytelmät

Lähtö (Minek, 1988).
Suomennetut teokset > Novellit

Jälkeläishuolto. Suomentanut Jouko Vanhanen. Merentakaisia: uusinta virolaista proosaa. Toimittanut Eva Lille. Weilin + Göös, 1984. ISBN 951-35-2818-9
Muisti. Neuvostoproosaa 3: Uusimmat vuosikymmenet. Valikoinut Sergei Zalygin. Venäjän kielestä suomentanut Esa Adrian. WSOY, 1979. ISBN 951-0-09401-3
Pauliina Mäkelä

Pauliina Mäkelä (s. 25. kesäkuuta 1980) on suomalainen kuvittaja, sarjakuvantekijä ja lastenkirjakuvittaja.
Mäkelä valmistui  2005 graafisen suunnittelun opintolinjaltaa Lahden muotoiluinstituutista. Hän voitti  2007 ensimmäisen palkinnon Luzernin Fumetto-festivaalilla Vuosina 2007 ja 2009 hän oli Paula Norosen kanssa ehdokkaana parhaan lastenkirjan Finlandia Junior -palkinnonsaajaksi. Vuonna 2021 Mäkelä sai Vuoden kuvittaja -palkinnon.
Mäkelä on tehnyt kaksi omaa sarjakuvakokoelmaa. Hän on ollut kokeellisen sarjakuvan lehden Kutin päätoimittaja. Mäkeä on myös Kutikuti-sarjakuvayhdistyksen perustajajäsen.
Palkinnot ja tunnustukset

2006 Tikapuu-palkinto Vuoden Huiput -kilpailussa teoksesta Karnevaalit
2007 Fumetto-festivaalin pääpalkinto
2016 Kuvitustimantti-palkinto vuoden parhaasta kuvituksesta
2021 Vuoden kuvittaja -palkinto
Teokset

Karnevaalit, 2006 palkittu Vuoden Huiput kilpailussa 2006
Mystic Sessions, Vol. 1, 2006
Aiheesta muualla

Pauliina Mäkelän verkkosivut
Sarjainfo (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Elina Sana

Elina Sana (ent. Elina Suominen, o.s. Kolkkala, s. 1947) on suomalainen tutkija, toimittaja, tietokirjailija ja ihmisoikeusaktivisti.
Elina Sana varttui Lappeenrannassa Paraisten Kalkkivuori -yhtiön tehtaan toimihenkilöperheessä, jonka isä oli sotatrauman vuoksi psyykkisesti epävakaa. Tytär opiskeli ensin Tampereella teatterialaa, mutta siirtyi vuoden jälkeen Helsingin yliopistoon opiskelemaan humanistisia aineita ja viestintää.
Sana on toiminut tutkijana, toimittajana, kouluttajana ja hallinnollisissa tehtävissä muun muassa Suomen oikeusministeriössä, Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelmassa Mosambikissa sekä Unicefin tehtävissä Guatemalassa ja Nicaraguassa. Nuorena Ydin-lehden päätoimittajana hän julkaisi niinsanotun Zavidovo-vuodon tekijän nimettömän kolumnin vuonna 1972 eikä toimittajan lähdesuojaan vedoten paljastanut kirjoittajaa edes poliisille tai pääministerille, vaan toi asian julki vasta Antero Jyrängin kuoleman jälkeen 2022..
Yleisradiossa Sana työskenteli vuosina 1993–1995 tehtävinään audiovisuaalinen koulutus sekä tasa-arvo- ja naistutkimus. Syksystä 1995 alkaen hän toimi Euroopan komission tasa-arvokoordinaattorina yleisradiotoiminnan alalla.
Erityisesti Sanan teoksen Luovutetut: Suomen ihmisluovutukset Gestapolle väitteet poliittisten vankien ja sotavankien sekä juutalaisten luovutuksista Saksaan saivat kansainvälistä huomiota osakseen. Yhdysvalloissa toimiva Simon Wiesenthal -keskus tiedusteli Tasavallan presidentin kanslialta Suomen jatkotoimenpiteistä asiassa. Tästä käynnistyi Luovutetut-tutkimushanke, jonka tuloksena on selvitetty muun muassa Suomen sotarikoksia. Päävastuussa juutalaisten luovuttamisesta Saksaan todettiin olleen Valtiollisen poliisin (Valpo) jatkosodan aikaisen päällikön Arno Anthonin ja silloisen sisäministerin Toivo Horellin.
Elina Sana palkittiin Valtion tiedonjulkistamispalkinnolla 1979, Sadankomitean rauhanpalkinnolla 2003 ja Tieto-Finlandia-palkinnolla 2004.
Teokset

Kansalaisten tiedontarve : tiedontarvetutkimuksen lähtökohdat, teoreettinen viitekehys, otos, haastattelumenetelmä, vastaajajoukon kuvaus ja tiivistelmä toimittajien Tiedontarveseminaarista.  Helsinki: Yleisradio, 1973.
Kuoleman laiva S/S Hohenhörn : juutalaispakolaisten kohtalo Suomessa.  Helsinki : WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09477-3  2. p. 2004 ISBN 951-0-29218-4
Luovutetut. Suomen ihmisluovutukset Gestapolle.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27975-7
Zavidovo-vuoto ja muita järkytyksiä. Omakustanne/ Bookea 2022 ISBN 978-952-94-7022-8
Teokset > Toimituksia

(toim.): Tieto-opista mediapeliin. Journalismin tutkimuksen näkökulmia.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20198-7
Sana, Elina (toim.): Naiset, miehet ja lastenohjelmat.  Yleisradio, 1995.
Sana, Elina (toim.): Naiset, miehet ja uutiset.  Yleisradio, 1995.
Holli, Anne Maria & Saarikoski, Terhi & Sana, Elina (toim.): Tasa-arvopolitiikan haasteet.  Helsinki:  WSOY: Tasa-arvoasiain neuvottelukunta: Sosiaali- ja terveysministeriö, 2002.  ISBN 951-0-27109-8
Ivan T. Sanderson

Ivan T. Sanderson vuonna 1954.
Ivan Terence Sanderson (30. tammikuuta 1911 - 19. helmikuuta 1973) oli luonnosta ja paranormaaleista ilmiöistä kirjoittanut Cambridgen yliopistosta valmistunut luonnontieteilijä, joka työskenteli muun muassa British Museumissa. Sandersonilla oli alempi korkeakoulututkinto eläintieteestä ja myöhemmin korkeampi tutkinto geologiasta ja kasvitieteestä, ja häntä kiinnostivat aiemmin tuntemattomien eläinlajien etsintä ja paranormaalit ilmiöt, muun muassa ufot. Monia Sandersonin esittämiä ajatuksia pidetään näennäistieteenä. Näistä tunnetuin on hänen Saturday Evening Postissa 16. tammikuuta 1960 julkaisema artikkeli Riddle of the frozen giants mikä kuuluisi suomeksi "Jäätyneiden jättiläisten arvoitus", jossa Sanderson väittää mammuttien kuolleen hyvin äkisti jäätymällä huomattavasti, –100 °C:hen. Sandersonin mukaan jäätymisen syy oli tulivuorenpurkauksen nostama aurinkoa pimentävä pöly ja muut seikat. Tutkijat eivät tätä väitettä vahvista.
Sanderson julkaisi 1972 Saga-aikakauslehdessä artikkelin, The Twelve Devil’s Graveyards Around the World ("12 paholaisen hautausmaata maapallollamme") jonka mukaan maapallolla olisi kaksitoista Bermudan kolmion ja Paholaisen meren tyyppistä aluetta säännöllisin välein, viisi lähellä kumpaakin 30 leveysastetta, ja kaksi navoilla. Näistä "katalista pyörteistä" muodostuisi ikosaedri, jos piirrettäisiin niitä yhdistävä pinta- tai viivaverkko. Näiden mystisten paikkojen läheisyydessä sijaitsevat hänen mukaansa myös useat maailman arvoituksellisimmista esihistoriallisista rakennelmista.
Sanderson vieraili radiossa ja TV:ssäkin. Nuorena hän matkusteli ympäri maailmaa. Hän sai ajatuksia muun muassa tunnetulta ja kiistellyltä outojen ilmiöiden tutkiskelijalta Charles Fortilta, ja alkoi kirjoitella ajatuksiaan julkisuuteen vuoden 1936 aikoihin. Toisessa maailmansodassa Sanderson työskenteli muun muassa brittien laivaston tiedustelussa.
Sanderson perusti paranormaaleja ilmiöitä tutkivan yhdistyksen nimeltä Society for the Investigation of the Unexplained (SITU) vuonna 1965. Mutta Sanderson saattoi olla outoja tarinoita epäileväkin, ja paljasti esimerkiksi erään vuoden 1909 "Jerseyn paholaisen" huijaukseksi.
Sanderson oli naimisissa kahdesti, ja hänen vaimonsa Alma oli kahdella hänen matkallaan, joista hän kirjoitti kirjat. Sanderson kuoli 62-vuotiaana aivosyöpään.
Aiheesta muualla

Abominable Snowmen: Legend Come to Life Sandersin teos kokotekstinä sacred-texts.com'issa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Scientific illustrators 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Kirjapaja

| Kirjapaja |
| --- | --- |
Perustettu:  1942
Toimiala:  kirjankustannus
Emoyhtiö:  Publiva Oy
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirjapaja  on vuosina 1942–2013 toiminut suomalainen kirkollinen kustannusliike. Se on nykyisin Publiva Oy:n kirjakustannuksen tuotemerkki. Kirjapaja on erikoistunut uskonnollisen kirjallisuuden ja kirkollisten kirjojen kustantamiseen, mutta merkittävä osa sen vuosittain julkaisemasta noin sadasta nimikkeestä kuuluu yleiseen kirjallisuuteen ja elämäntaitoon.
Kirjapaja syntyi Kustannus-Osakeyhtiö Kotimaan tytäryhtiöksi ja oli osa Kotimaa-yhtiöiden toimintaa. Kirjapaja yhdistyi keväällä 2013 Lasten Keskuksen kanssa. Vuodesta 2019 lähtien yhtiö on toiminut nimellä Publiva Oy.
Palkinnot

Kirjapajan kustantama Tuomo Mannermaan teos Pieni kirja Jumalasta sai Vuoden kristillinen kirja -palkinnon 1995.
Aiheesta muualla

Kirjapajan kotisivut
Lasten Keskuksen kotisivut
Edukustannuksen kotisivut
Sampo-konekivääri

| Sampo L-41 |
| --- | --- |

Tyyppi:  kevyt konekivääri
Valmistaja:  Valtion Kivääritehdas
Valmistusmaa:   Suomi
Valmistusvuodet:  1940 - 1942
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  7,62×53R
Aseen pituus:  1 320 mm
Piipun pituus:  600 mm
Paino (tyhjänä):  13,5 kg
Lipas:  vyö
Tulinopeus (laukausta/min):  600–800
Sampo-konekivääri L-41 on Aimo Lahden suunnittelema ilmajäähdytteinen, vyösyöttöinen ja kaasumäntätoiminen kevyt konekivääri. Ase perustui Lahden vuonna 1934 kehittämään Sampo-pikakivääriin, sekä tähystäjä- ja ohjaajakonekivääreihin.
Kehitys ja rakenne

Talvi- ja jatkosodan aikaiset kokemukset osoittivat Suomen puolustusvoimille, että raskas Maxim-tyyppinen konekivääri oli osittain vanhentunut ja liian kömpelö moniin uudenaikaisen sodan vaatimuksiin. Lisäksi venäläistä perua oleva laippakantainen 7,62×53R -kaliiperinen patruuna oli hankala vyösyöttöisessä konekiväärissä. Uutta konekivääriä kehiteltäessä käytettiin metallivyötä, mutta syöttömekanismi oli edelleen Maxim-tyyppinen. Patruuna piti ensin vetää vyöstä taaksepäin, nostaa ylös piippulinjalle ja syöttää patruunapesään. Rakenne toi mukanaan monimutkaisen ja suhteellisen painavan syöttökoneiston – piirteet, jotka olivat tuttuja jo Maxim-konekivääristä.
Kaasumännän etupäässä oli erillinen säädin tulinopeuden säätämistä varten. Tähtäimet perustuivat sotilaskivääriin m/39. Takatähtäin oli lukkorungon päällä ja etutähtäin kaasusylinterin yläpuolella. Sarjatuotantoaseissa oli lyhyempi piippu, osa muodoista oli yksinkertaistetumpia sekä lukkorungossa oli kiilaura erillisen tähtäimen asennusta varten.