stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kryptosporidioosi
Aiheesta muualla

Arto Nieminen, Sisätautien ja infektiosairauksien erikoislääkäri: Kryptosporidioosi (pdf)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Cryptosporidiosis (englanniksi)
Mayo Clinic: Cryptosporidium infection (englanniksi)
Johns Hopkins Medicine: Cryptosporidiosis (englanniksi)
Centers for Disease Control and Prevention (CDC): Cryptosporidiosis (englanniksi)
Bardiani–CSF–Faizanè

VF Group–Bardiani CSF–Faizané (UCI-tunnus VBF) on maantiepyöräilyn ammattilaistalli, joka kilpailee pääasiassa UCI Continental Circuits -tason kilpailuissa, mutta osallistuu villin kortin turvin toisinaan myös UCI World Tour -sarjan kilpailuihin.
Talli aloitti toimintansa vuonna 1987 nimellä Selca. Navigare sponsoroi joukkuetta ensimmäisen kerran vuonna 1990 ja on sittemmin toiminut tukijana useaan otteeseen, viimeksi pääsponsorina 2008–2009. Vuosina 2000–2007 päätukijana oli Ceramica Panaria ja 2010–2012 Colnago. Bardiani on ollut pääsponsorina vuodesta 2013 lähtien. Talli on rekisteröity Irlantiin.
Joukkue on saavuttanut suurimmat menestyksensä Italian ympäriajossa. Julio Alberto Pérez Cuapio voitti yhden etapin 2001 ja kaksi etappia sekä mäkikilpailun 2002. Emanuele Sella voitti vuoden 2004 kilpailussa sooloajon jälkeen 11. etapin. Vuoden 2005 kilpailussa Brett Lancaster voitti prologin saaden maglia rosa -paidan haltuunsa ja Luca Mazzanti voitti samana vuonna neljännen etapin. Luis Felipe Laverde voitti etapin sekä 2006 että 2007. Lisäksi Maximiliano Richeze nousi vuoden 2007 kilpailun 18. ja 21. etapin voittajaksi, kun Alessandro Petacchin suoritus hylättiin dopingrikkomuksen takia.
Richeze puolestaan jäi itse kiinni dopingin käytöstä juuri ennen vuoden 2008 Italian ympäriajon alkua . Vajaamiehisellä joukkueella kilpailuun lähtenyt CSF Group-Navigare menestyi kuitenkin  erinomaisesti. Matteo Priamo voitti kuudennen osuuden ja Emanuele Sella voitti ylivoimaisesti kolme vaativaa vuorietappia. Lisäksi Sella voitti mäkikilpailun, jota johti alusta loppuun, ja CSF Group-Navigare joukkuekilpailun yli 40 minuutin erolla Astana Teamiin.
Manuel Belletti voitti etapin Italian ympäriajossa 2010 ja Domenico Pozzovivo 2012. Stefano Pirazzi voitti Giron mäkikirikilpailun 2013. Enrico Battaglin voitti etapin sekä 2013 että 2014 ja Marco Canola 2014.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (italiaksi) (englanniksi)
Xacobeo Galicia

Xacobeo Galicia (UCI-tunnus XGZ) oli maantiepyöräilyn ammattilaistalli, joka kilpaili pääasiassa UCI Europe Tourin kilpailuissa. 
Talli aloitti toimintansa vuonna 2007 nimellä Karpin-Galicia omistajanaan entinen jalkapalloilija Valeri Karpin. Xacobeo Galician tallipäällikkö oli Alvaro Pino, jonka apulaisina toimivat José Angel Vidal ja Jesus Villar.
Talli oli mukana Espanjan ympäriajossa 2007, 2008, 2009 ja 2010 sekä Italian ympäriajossa 2009. Tallissa ajoivat muun muassa Gustavo César Veloso, David García, David Herrero ja Ezequiel Mosquera. Xacobeo Galicia voitti joukkuekilpailun Espanjan ympäriajossa 2009. Mosquera ja García jäivät kiinni dopingista Espanjan ympäriajossa 2010. Talli lopetti toimintansa kauden jälkeen.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (galegoksi) (espanjaksi)
Siionin veljeskunta

Siionin veljeskunta eli Siionin luostari (myös Siionin prioraatti) on kuvitteellinen salaseura, jonka tehtäväksi on kerrottu Jeesuksesta polveutuneen Merovingien kuningassuvun suojeleminen.
Historiallisuus

Siionin veljeskuntaa ei tiettävästi ole ollut olemassa, vaan se on ranskalaisen Pierre Plantardin (1920–2000) keksintö. Siionin veljeskunta mainitaan Dossiers Secrets -dokumenttikokoelmassa, joka sekin on Pierre Plantardin valenimellä 'Henri Lobineau' tekemä hengentuote – Plantard antoi dokumenttikokoelmansa 1960-luvulla Ranskan kansalliskirjaston kokoelmiin. Kokoelmaa, joka sisältää muun muassa Merovingien sukutauluja, suurmestariluettelon ja lehtiartikkeleita, on käytetty lähteenä kirjassa Pyhä veri, pyhä Graal, josta Siionin luostari päätyi Dan Brownin menestysromaaniin Da Vinci -koodi.
Kertomukset Jeesuksen jälkeläisistä on kirjailijoiden luoma myytti. Aiheesta on kuitenkin luotu useita salaliittoteorioita. Tunnustettuaan valheensa Pierre Plantard katosi julkisuudesta täysin. Kiihkeimmät veljeskunnan kannattajat väittävät edelleen katolisen kirkon vaientaneen hänet, mutta asian todistaminen ei ole enää mahdollista.
Dossiers Secrets d'Henri Lobineau pitää veljeskunnan "suurmestareina" muun muassa Leonardo da Vincia, Isaac Newtonia, Victor Hugo'ta ja Jean Cocteau'ta.
Siionin veljeskunnan uskottiin tulevan esiin millenniumin aikaan ja paljastavan sukulinjan, mutta mitään ei kuitenkaan tapahtunut.
Dan Brownin mukaan Siionin veljeskunta palvoi pyhää naiseutta, joka Brownin järjestön mukaansa oli lähtöisin Magdalan Mariasta. Pyhä veri, pyhä Graal -kirjassa häntä väitettiin Jeesuksen vaimoksi ja lapsen äidiksi.
Siionin luostarin Dossiers Secrets d'Henri Lobineau on luetteloinut Merovingien suvun alkavan Benjaminin heimosta. Pierre Plantard väitti olevansa Merovingien suvun viimeinen jäsen.
Luettelo väitetyistä suurmestareista

Jean de Gisors (1188–1220)
Marie de Saint-Clair (1220–1266)
Guillaume de Gisors (1266–1307)
Edouard de Bar (1307–1336)
Jeanne de Bar (1336–1351)
Jean de Saint-Clair (1351–1366)
Blanche d’Evreux (1366–1398)
Nicolas Flamel (1398–1418)
René I, Anjoun herttua (1418–1480)
Jolanda, Lothringenin herttuatar (1480–1483)
Sandro Botticelli, oikea nimi Alessandro di Mariano Filipepi (1483–1510)
Leonardo da Vinci (1510–1519)
Charles de Bourbon (1519–1527)
Ferdinand de Gonzague (1527–1575)
Louis de Nevers (1575–1595)
Robert Fludd (1595–1637)
Johann Valentin Andrea (1637–1654)
Robert Boyle (1654–1691)
Isaac Newton (1691–1727)
Charles Radclyffe (1727–1746)
Karl Alexander Lothringen (1746–1780)
Maksimilian Frans, Itävallan arkkiherttua (1780–1801)
Charles Nodier (1801–1844)
Victor Hugo (1844–1885)
Claude Debussy (1885–1918)
Jean Cocteau (1918–1963)
Victor Hugo, jonka väitetään olleen yksi suurmestareista
Leonardo da Vinci, jonka väitetään olleen yksi suurmestareista
Wiesław Kukuła

Wiesław Kukuła
Wiesław Kukuła (s. 16. maaliskuuta 1972 Częstochowa) on puolalainen kenraali.
Kukuła aloitti sotilasuransa upseerikokelaana vuonna 1992. Hän valmistui maisterin arvolla elektroniikassa ja televiestinnässä Varsovan Teknillisestä sotilasyliopistosta vuonna 2003. Samana vuonna hän aloitti palvelun Irakin sodassa. Vuonna 2012 Kukuła nimitettiin erikoisjoukkoryhmän johtoon ja vuonna 2016 alueellisten puolustusjoukkojen komentajaksi. Hän sai 29. marraskuuta 2016 ylennyksen prikaatikenraaliksi, syyskuussa 2018 kenraalimajuriksi ja 5. marraskuuta 2021 kenraaliluutnantiksi. Lokakuussa 2023 hänestä tuli Puolan asevoimien esikunnan päällikkö, ja 9. marraskuuta 2023 hänestä tehtiin kenraali.
Kukuła on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa.
Matalamaa

Talo Matalamaalla.
Matalamaa on Kokkolan eteläosassa sijaitseva kaupunginosa. Pohjavesialueella sijaitsevassa kaupunginosassa on pienasutusta. Alueella sijaitsee myös eläinten hautausmaa. Matalamaassa oli aiemmin koulu, joka lakkautettiin. Yksityishenkilön omistuksessa ollut koulurakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 2008.
Dennis Cholowski

| Dennis Cholowski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. helmikuuta 1998 (ikä 26) Langley, Brittiläinen Kolumbia, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  New York Islanders / Bridgeport Islanders
Sarja:  NHL / AHL
Pelinumero:  25
Aik. seurat:  Detroit Red Wings (NHL) Grand Rapids Griffins (AHL)   Washington Capitals (NHL)   Seattle Kraken (NHL)   Charlotte Checkers (AHL)
NHL-varaus:  20. varaus, 2016 Detroit Red Wings
Dennis Cholowski (s. 15. helmikuuta 1998 Langley, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa New York Islandersin organisaatiossa. Detroit Red Wings varasi Cholowskin 20. pelaajana vuoden 2016 varaustilaisuudessa. Pelipaikaltaan Cholowski on puolustaja.
Ura

Detroit Red Wings varasi Cholowskin ensimmäisellä kierroksella 20. pelaajana vuoden 2016 NHL:n varaustilaisuudessa. Huhtikuussa 2017 Detroitin ja Cholowskin ilmoitettiin tehneen kolmivuotisen tulokassopimuksen. Cholowski pelasi saman kauden aikana yhden runkosarjaottelun Red Wingsin AHL-farmiseura Grand Rapids Griffinsissä.
Kaudeksi 2017-2018 Cholowski teki sopimuksen WHL-junioriliigassa pelaavan Prince George Cougarsin kanssa. Tammikuussa hänet kaupattiin Portland Winterhawksiin. Cholowski oli ehtinyt tehdä Cougarsissa 37 ottelussa tehot 13+26=39, joilla hän oli siirrtyessään puolustajien maalipörssin toinen ja pistepörssin kuudes. Loppukauden aikana Cholowski teki 32 runkosarjaottelussa 27 pistettä sekä 12 pudotuspeliottelussa viisi maalia ja kaksi syöttöpistettä. Kauden päätteeksi hän pelasi myös ensimmäisen aikuisten pudotuspeliottelunsa siirryttyään Winterhawksin kauden päätyttyä Griffinsiin.
Cholowski teki NHL-debyyttinsä 4. lokakuuta 2018 ottelussa Columbus Blue Jacketsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 19.51 minuuttia sekä teki uransa avausmaalin. Ensimmäisellä täydellä aikuisten sarjoissa pelaamallaan kaudella Cholowski pelasi Red Wingsissä 52 ottelua sekä Griffinsissä 30 ottelua.
Kesällä 2021 NHL:ään uutena joukkueena liittynyt Seattle Kraken valitsi Cholowskin laajennusvaraustilaisuudessa. Syyskuussa syntyi yhden vuoden mittainen 900 000 dollarin arvoinen sopimus. Kuukautta myöhemmin Washington Capitals hankki Cholowskin sopimuksen itselleen siirtolistalta. ja helmikuussa 2022 Kraken otti hänet takaisin itselleen siirtolistalta. Hän oli tällöin pelannut Capitalsissa seitsemän ottelua saaden yhden syöttöpisteen.
Cholowski teki syyskuussa 2022 kaksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa.
Henri Kiviaho

| Henri Kiviaho> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. helmikuuta 1994 (ikä 30) Lappeenranta, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Henkka, Kivi
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  HC Slovan Bratislava
Sarja:  Slovakian Extraliga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  KalPa (SML) Idaho Steelheads (ECHL) Ilves (SML) Ässät (SML) IPK (Mestis) HC Nové Zámky (SloEL) Mountfield HK (ČEL) SaiPa (SML) Malmö Redhawks (SHL)
NHL-varaus:  144. varaus, 2012 Dallas Stars
Henri Juhani Kiviaho (s. 26. helmikuuta 1994 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Slovakian Extraligan HC Slovan Bratislavassa.
Ura > Maajoukkueura

Kiviaho on pelannut kaksi poikien maaottelua.
Volkswagen Typ 3

Volkswagen 1600 TL.
Volkswagen Typ 3 mallit olivat Volkswagenin pieniä henkilöautoja, joita valmistettiin vuodesta 1961 aina 1970-luvun alkuun. Volkswagenin nimeämiskäytännön mukaan yhtiön ensimmäistä mallia Kuplaa kutsuttiin Typ 1:ksi, seuraavaksi tullutta Transporter-pakettiautoa Typ 2:ksi. Typ 3 käsitti kaksi mallia VW 1500 ja VW 1600.
Typ 3 oli alkuaan varustettu samalla 1,5 litran (1493 cm3) nelisylinterisellä ilmajäähdytteisellä bokserimoottorilla kuin Typ 1 eli Kupla.
Mallihistoria

Vuonna 1961 esiteltiin malli 1500 jota oli tarjolla sedan ja farmarimalli Variant.
Kaksoiskaasuttimella varustettu 1500 S tuli tarjolle 1963. Tässä mallissa oli tehoa 54 hevosvoimaa. Vuonna 1966 tuli myyntiin myös 1,6 litran moottorilla varustettu versio.
Syksyllä 1966 myyntiin tuli fast-back -tyyppinen 1600 TL, jossa oli 1,6 litran ja 64 hv:n moottori. Sen hintaluokka oli 13 000 mk.
Tuotanto lopetettiin heinäkuussa 1973
Moottorit

1,5 34 kW (45 hv) @ 3800 r/min, 106 Nm @ 2000 r/min 6 voltin sähköj., 1500, 1500 N, (1961–1965)
1,5 40 kW (54 hv) @ 4200 r/min, 106 Nm @ 2400 r/min 6 voltin sähköj., 1500 S, (1963–1965)
1,5 34 kW (45 hv) @ 3700 r/min, 106 Nm @ 2400 r/min 12 voltin sähköj., 1500 A, 1600 A, (1965–1973)
1,6 40 kW (54 hv) @ 4000 r/min, 110 Nm @ 2200 r/min 12 voltin sähköj., 1600, 1600 L, 1600 TL (1965–1973)
1,6 40 kW (54 hv) @ 4000 r/min, 110 Nm @ 2200 r/min 12 voltin sähköj., (D-Jetronic) 1600 LE, 1600 TLE (1968–1973)
Volkswagen TL

Brasiliassa valmistettiin 1970-luvulla Typ 3:een perustuvaa sedania nimellä Volkswagen TL. Aluksi sitä sai kaksiovisena, myöhemmin neliovisena. Autosta oli saatavana myös Variant-farmarimalli, josta tuli sedania suositumpi. Myöhemmin esiteltiin vielä uudistettu Variant II.
Volkswagen Typ 3 Variant.
Volkswagen 1500 sedan (1963).
Ayn Rand

| Ayn Rand |
| --- | --- |
 Rand vuonna 1943
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1905 Pietari, Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 6. maaliskuuta 1982 (77 vuotta) New York City, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija, filosofi
Puoliso:  Frank O’Connor  (vih. 1929; k. 1979)
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: englanti
Aikakausi:  1934–1982
Aiheet:  filosofia
Pääteokset:  Kun maailma järkkyi (1957)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
aynrand.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ayn Rand (virallisesti Alice O’Connor, alk. Alisa Zinovjevna Rosenbaum, ven. Алиса Зиновьевна Розенбаум; 2. helmikuuta (J: 20. tammikuuta) 1905 Pietari, Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 6. maaliskuuta 1982 New York City, New York, Yhdysvallat) oli amerikanvenäläinen kirjailija ja filosofi, jonka perustama oppisuunta objektivismi korostaa objektiivisen todellisuuden, rationaalisen ajattelun, egoistisen etiikan ja kapitalistisen politiikan merkitystä. Ayn Randin kulttuurista perintöä ja hänen objektivismifilosofiaansa vaalii yhdysvaltalainen vuonna 1985 perustettu Ayn Rand Institute.
Elämäkerta > Lapsuus ja opinnot

Alisa Zinovjevna Rosenbaum syntyi vuonna 1905 Pietarissa Venäjällä juutalaiseen perheeseen. Hänellä oli kaksi pikkusiskoa. Isä oli apteekkari, ja perhe tuli hyvin toimeen. Kirjailijanurasta haaveilleen nuoren Rosenbaumin suosikkikirjailijoita olivat Victor Hugo ja Fjodor Dostojevski sekä näytelmäkirjailijoista Friedrich Schiller ja Edmond Rostand.
Rosenbaum kannatti vuonna 1917 puhjennutta helmikuun vallankumousta mutta vastusti sitä seurannutta bolševikkivallankaappausta. Kun perheen apteekki kansallistettiin Pietarin kaaoksessa, perhe pakeni etelään Odessaan, jossa Rosenbaum kävi lukion loppuun. Palattuaan Pietariin sisällissodan jälkeen Rosenbaum luki historiaa Pietarin yliopistossa ja kirjautui vuonna 1924 valtion elokuvainstituuttiin opiskelemaan käsikirjoittamista.
Elämäkerta > Hollywoodissa

Rozenbaum sai vuonna 1925 luvan poistua Neuvostoliitosta tapaamaan sukulaisiaan Yhdysvalloissa. Hän saapui Amerikkaan tammikuussa 1926 ja jäi sille tielleen. Aluksi hän asui sukulaistensa luona Chicagossa ja muutti sitten länsirannikolle Hollywoodiin ryhtyäkseen elokuvakäsikirjoittajaksi.
Jäätyään Yhdysvaltoihin Rozenbaum luopui alkuperäisestä nimestään ja otti käyttöön nimen Ayn Rand. Randin mukaan Ayn-etunimi on osittain keksitty ja osittain oikea, ja se perustuu suomalaiseen Aina-etunimeen, jonka venäläinen kirjoitusasu on ”Aйнa”. Rand kertoi itse ääntävänsä etunimensä ”ain”. Toisaalta Randin isän tiedetään käyttäneen kirkassilmäisestä tyttärestään hellittelynimeä ”Ayinotška”, jonka Ayin-alkuosa tulee hepreasta ja tarkoittaa silmää. Rand-nimen taustaa ei tunneta.
Hollywoodissa Rand tapasi kuuluisan ohjaaja-tuottaja Cecil B. DeMillen, joka antoi Randille työpaikan elokuvastudiollaan. Jo seuraavalla viikolla Rand tapasi Frank O’Connorin, josta tuli hänen aviomiehensä vuosiksi 1929–1979. Yhdysvaltain kansalaisuuden Rand sai vuonna 1931.
Elämäkerta > Varhaiset näytelmät ja romaanit

Rand teki elokuvakaupungissa vaihtelevia töitä ja myi vuonna 1932 käsikirjoituksensa Red Pawn Universalille. Randin käsikirjoittama näytelmä sai ensiesityksensä Hollywood Playhousessa vuonna 1934 nimellä Woman on Trial ja Broadwaylla 1935 nimellä Night of January Sixteenth. Randin ensimmäinen romaani, osittain omaelämäkerrallinen ja Venäjälle sijoittuva We the Living, ilmestyi vuonna 1936.
Elämäkerta > The Fountainhead

Rand alkoi 1930-luvun lopulla kirjoittaa romaania The Fountainhead. Romaanin päähenkilö on sinnikäs sankariarkkitehti, oman elämänsä herra Howard Roark, joka taistelee arkkitehtonisen visionsa puolesta häntä kampittavia konformistisia kilpailijoitaan vastaan. 1930-luvulle sijoittuva paksu romaani on kiihkeä individualismin ylistys ja kollektivismin vastainen hyökkäys, jonka hahmot ovat idealisoituja sankareita tai roistoja. Kirjassa on myös amerikkalaiseksi romaaniksi poikkeuksellisen paljon erotiikkaa. Taustatyönä romaanille Rand opiskeli arkkitehtuuria kirjoista ja meni töihin virkailijaksi kuuluisan art deco -arkkitehti Ely Jacques Kahnin arkkitehtitoimistoon.
Knopf oli torjunut romaanin sen jälkeen, kun kirja oli viimeisenkin määräajan ylittyessä edelleen kesken. Rand sai lukuisien torjumisten jälkeen kirjansa kustantajaksi lopulta Bobbs-Merrillin. Rand eli miehensä kanssa tuolloin niukkaa elämää, sillä hänen tulonsa aikaisemmista romaaneista ja näytelmistä olivat jo lähes tyrehtyneet. Saadakseen vasta alkuvaiheessa olevan romaaninsa valmistumaan vuoden 1942 aikana Rand alkoi käyttää Benzedrin-amfetamiinia, jonka avulla hän pystyi kirjoittamaan kellon ympäri ja sai romaanin valmiiksi määräaikaan mennessä.
Bobbs-Merrill julkaisi The Fountainheadin vuonna 1943. Romaani sai aluksi nihkeitä arvosteluja, joissa sen individualismin teemaa ei tunnistettu, ja se myös myi huonosti. Kirjan myynti kuitenkin kiihtyi, kun lukijat alkoivat kertoa siitä tuttavilleen, ja kesällä 1945 sitä oli myyty jo 150 000 kappaletta. Vaurastunut Rand sai Warner Brosilta sopimuksen romaanin filmatisoimisesta ja muutti miehensä kanssa Kaliforniaan Chatsworthista ostamalleen suurelle tilalle.
Kirjasta valmistui vuonna 1949 Hollywood-elokuva Pilvenpiirtäjä, jonka käsikirjoituksen Rand teki itse. Ennen The Fountainheadin julkaisua Rand oli julkaissut dystooppisen pienoisromaanin Hymni, joka sijoittuu teknologisesti alikehittyneeseen ja totalitaristiseen kommunistiseen yhteiskuntaan.
Elämäkerta > Poliittinen toiminta

Rand osallistui vuonna 1940 republikaaniehdokas Wendell Willkien presidentinvaalikampanjaan. Rand vastusti kiihkeästi istuvaa demokraattipresidentti Rooseveltia, sillä Rand pelkäsi Rooseveltin New Deal -ohjelman johtavan sosialismiin.
Vuonna 1940 Rand tuki suomalaisia talvisodassa lahjoittamalla 25 dollaria (noin 490 dollaria vuoden 2022 rahassa) Fighting Funds for Finland -keräykseen.
Elämäkerta > Kun maailma järkkyi ja objektivismi

Randin pääteos on Kun maailma järkkyi, jota hän alkoi kirjoittaa jo 1940-luvulla ja joka julkaistiin vuonna 1957. Teollisuuden maailmaan sijoittuva laaja romaani havainnollistaa Randin filosofiaa, jonka hän nimesi objektivismiksi. Romaanin jälkeen Rand ei enää julkaissut kaunokirjallisuutta vaan keskittyi objektivismin kehittämiseen. Objektivismi perustuu käsitykseen, jonka mukaan luonto on täysin erillinen ihmisen käsityksistä, tunteista, toiveista ja peloista. Objektivismin mukaan järki on ainoa keino saada tietoa maailmasta, eivätkä intuitio, mystiikka tai uskonto pysty siihen. Etiikan tulee perustua rationaaliseen oman edun tavoitteluun, jonka päämäärä on yksilön oma onnellisuus. Ihmisten välisten suhteiden tulee perustua tuotteiden ja palvelujen vaihtamiseen, ja valtion roolin pitää rajoittua ihmisten oikeuksien ja turvallisuuden suojelemiseen.
Elämäkerta > Viimeiset vuosikymmenet

Randin aatteellinen oppilas Nathaniel Branden perusti 1950-luvun lopulla Randin luvalla yrityksen nimeltä Nathaniel Branden Institute (NBI), joka alkoi tarjota New Yorkissa kursseja objektivismissa. Vuonna 1962 Rand ja Branden perustivat kuukausittaisen uutislehden Objectivist Newsletter, myöhemmin nimeltään The Objectivist.
Randin romaaneja myytiin 1960-luvulla hyvin, ja hän oli haluttu puhuja yliopistoissa ja televisiossa. Hän alkoikin julkaista ajatuksistaan kokoelmia, joista ensimmäinen, For the New Intellectual ilmestyi 1961.
Rand lakkautti NBI:n vuoden 1968 jälkeen, ja Brandenin paikan otti Leonard Peikoff, joka on siitä lähtien varjellut objektivismin oppia. Rand lakkautti The Objectivistin vuonna 1971 ja alkoi julkaista Ayn Rand Letter -uutiskirjettä vuoteen 1976 saakka.
Rand oli tupakoitsija, ja hän sairastui keuhkosyöpään. Keuhkosyöpäleikkauksen jälkeen vuonna 1974 hän vähensi kirjallista tuotantoaan. Amfetamiinia Rand käytti vuodesta 1942 aina 1970-luvulle asti.
Rand kuoli vuonna 1982 New Yorkissa.
Jälkimaine

Randin teoksia myydään ja luetaan edelleen paljon, ja moni merkkihenkilö on maininnut Randin kirjoitusten vaikutuksen omaan ajatteluunsa.
Randin ajatuksille julkista tunnustusta antaneita merkittäviä vaikuttajia ovat olleet Australian pääministeri Malcolm Fraser, norjalaisen Edistyspuolueen perustaja Anders Sigurd Lange, ruotsalainen Annie Lööf, hollantilainen Geert Wilders ja israelilainen Ayelet Shaked. Yhdysvalloissa muun muassa Yhdysvaltain keskuspankin entinen pääjohtaja Alan Greenspan on tunnustautunut objektivistiksi. Muita yhdysvaltalaisia Randin ajatusten kannattajia ovat esimerkiksi korkeimman oikeuden tuomari Clarence Thomas ja kongressiedustaja Ron Paul. 1990- ja 2000-luvuilla Randilta ovat saaneet poliittisia vaikutteita muun muassa yhdysvaltalaiset libertaarit ja Teekutsuliike. Suomessa pankkiiri Björn Wahlroos on nimennyt Randin itselleen tärkeäksi ajattelijaksi.
Populaarikulttuurissa Ayn Randilta vaikutteita ovat saaneet muun muassa sarjakuvantekijät Steve Ditko ja Frank Miller, kirjailijat James Clavell ja Robert A. Heinlein, satanismin perustaja Anton LaVey sekä muusikko Neil Peart.
Tuotantoa > Kaunokirjallisuutta

Night of January 16th (1934)
We The Living (1936)
Hymni (Anthem, 1938), suom. Jyrki Iivonen, julkaistu Portti-lehdessä 16 (1997) : 3, s. 84–110
The Fountainhead (1943)
Kun maailma järkkyi (Atlas Shrugged, 1957), Suom. Jyrki Iivonen, Minerva 2017
Tuotantoa > Tietokirjallisuutta

For the New Intellectual (1961)
The Virtue of Selfishness (Nathaniel Brandenin  kanssa) (1964)
Capitalism: The Unknown Ideal (Nathaniel Brandenin, Alan Greenspanin ja Robert Hessenin kanssa) (1966)
Introduction to Objectivist Epistemology (1967)
The Romantic Manifesto (1969)
The New Left: The Anti-Industrial Revolution (1971)
Philosophy: Who Needs It (1982)
Tuotantoa > Postuumit teokset

The Early Ayn Rand (Leonard Peikoffin julkaisema. Kirjassa on myös hänen kommenttinsa) (1984)
The Voice of Reason: Essays in Objectivist Thought (Leonard Peikoffin julkaisema; Leonard Peikoffin ja Peter Schwartzin novelleja) (1989)
Introduction to Objectivist Epistemology toinen painos (Harry Binswangerin julkaisema; Leonard Peikoffilta lisämateriaalia) (1990)
Letters of Ayn Rand (Michael S. Berlinerin julkaisema) (1995)
Journals of Ayn Rand (David Harrimanin julkaisema) (1997)
Ayn Rand's Marginalia : Her Critical Comments on the Writings of over Twenty Authors (Robert Mayhewin julkaisema) (1998)
The Ayn Rand Column: Written for the Los Angeles Times (Peter Schwartzin julkaisema) (1998)
Russian Writings on Hollywood (Michael S. Berlinerin julkaisema) (1999)
Return of the Primitive: The Anti-Industrial Revolution (laajennettu painos kirjasta The New Left – Peter Schwartzin julkaisema sekä hänen novellejaan lisätty) (1999)
The Art of Fiction (Tore Boeckmannin julkaisema) (2000)
The Art of Nonfiction (Robert Mayhewin julkaisema) (2001)
The Objectivism Research CD-ROM (kokoelma useimmista Randin töistä CD:llä) (2001)
Three Plays (2005)
Ayn Rand Answers (2005)
Kirjallisuutta

Vesa Kanniainen: Ayn Randin perintö ihmiskunnalle sulaa. Tieteessä tapahtuu, 2021, nro 3, s. 43–47.  Artikkelin verkkoversio.
Raatikainen, Panu: Tätä he lukevat. Voima, 2012, nro 5–6, s. 58–59.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.6.2012.