stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ludvík Svoboda
Sodan jälkeinen poliittinen ura

Puna-armeija ja Ludvík Svobodan komentaman ensimmäisen tšekkoslovakialaisen armeijakunnan osastot vapauttivat suuren osan Tšekkoslovakiaa. Sodan jälkeisissä vuoden 1946 vaaleissa Tšekkoslovakian kommunistipuolue sai 38 prosentin kannatuksen ja puolue sai pääministeriyden lisäksi 8 paikkaa Tšekkoslovakian hallituksen 26 ministerin paikasta. Puolueen asema oli vahva, sillä se kontrolloi sekä poliisivoimia että armeijaa ja sillä oli useita avainministeripaikkoja, Svoboda oli puolustusministeri. Kommunistit menettivät kuitenkin nopeasti kannatustaan, sillä talouspolitiikka ei miellyttänyt monia työläisiä ja maataloudessa he pyrkivät kollektivisointiin.  Lisäksi maa ajautui kriisiin talvella 1947-1948 demokraattisten puolueiden protestoidessa kommunistien laittomuuksia heidän puhdistaessaan turvallisuuskoneistoa ei-kommunistisista aineksista, hallituksen demokraattiset voimat erosivat. Kommunistit valmistelivat vallankaappausta, joka sujui lopulta verettömästi.
Maan ollessa ilman hallitusta Svoboda komensi armeijan kommunistiset yksiköt täyteen hälytysvalmiuteen ja vastaavasti ei-kommunistiset yksiköt parakkeihin. Kommunisteja tukevat aseistetut työläiset ja kansanmiliisi kokoontuivat kaduilla. Suuressa mielenosoituksessa vaadittiin kommunisteille hallituksen muodostamistehtävää. Svoboda sanoi "Armeija ei tule marssimaan kansaa vastaan". Neuvostoliiton asevoimien sekaantumista ja sisällissotaa pelkäävä presidentti Edvard Beneš taipui painostuksen edessä. Pian hän erosi ja kommunistien valta oli täydellinen. Kommunistien vallan taannut Svoboda liittyi nyt puolueeseen.
Svoboda jatkoi puolustusministerinä, armeija-arvoltaan hän oli kenraali. Vuonna 1950 Tšekkoslovakiassa alkoi stalinististen puhdistusten uusi aalto. Svoboda pakotettiin eroamaan näistä tehtävistä 25. huhtikuuta 1950, jonka jälkeen hän toimi Tšekkoslovakian hallituksen varapääministerinä. Siitä tehtävästä hänet erotettiin 1951. Vuonna 1952 Svoboda vangittiin ja vapautettiin vasta Nikita Hruštšovin kaudella. Svoboda toimi tällöin Klement Gottwaldin sotilasakatemian johtajana.
Presidenttiys

Svoboda valittiin Tšekkoslovakian presidentiksi 30. maaliskuuta 1968 kommunistipuolueen pääsihteeri Alexander Dubčekin suosituksesta. Svoboda oli hyväksymässä Prahan kevään uudistuksia Varsovan liiton miehitykseen 20. elokuuta 1968 saakka. Svobodan toiminnan ansiosta Dubček ja muut kommunistipuolueen jäsenet myös vapautuivat Neuvostoliiton vangittua heidät miehityksen aikana elokuun lopulla. Varsovan liiton joukot jäivät Tšekkoslovakiaan ja kommunistipuolue puolue puhdistettiin pian uudistusmielisistä. Svoboda seurasi passiivisena kansalaisvapauksien tukehduttamista niin kutsutun "normalisoinnin" aikana. Moskovalle uskolliset kovan linjan kommunistit pakottivat lopulta hänetkin eroamaan. Syyksi ilmoitettiin terveydelliset syyt.
Svoboda on palkittu Jugoslavian kansan sankarin arvonimellä 1946, marraskuussa 1965 Neuvostoliiton sankarin arvonimellä ja Tšekkoslovakian sankarin arvonimellä 1970 ja 1975 ja Leninin rauhanpalkinnolla 1970.
Italo Svevo
Teokset > Italiaksi

L'avvenire dei ricordi. 1877
Ariosto Governatore. 1880
Il primo amore. 1880
Le roi est mort, vive le roi! 1880
I due poeti. 1880
Difetto moderno. 1881
La storia dei miei lavori. 1881
La gente superiore. 1881
L'assassinio di via Belpoggio. 1890
Una Vita. 1892
Senilità. 1898
La coscienza di Zeno. 1923
La madre. 1926
Una burla riuscita
Vino generoso. 1926
La novella del buon vecchio e della bella fanciulla
Terzetto Spezzato. 1927
Il vecchione (keskeneräinen)
Corrispondenza con Valery Larbaud, Benjamin Crémieux e Marie Anne Comnène.  1953.
Corto viaggio sentimentale
Teokset > Suomennetut teokset

Zenon tunnustuksia (La coscienza di Zeno). Suomentanut ja jälkisanat Mirjam Polkunen. Espoo: Weilin+Göös 1971. ISBN 951-35-0242-2
Tupakanpolton nautinnosta ja paheesta (Del piacere e del vizio di fumare). Suomentanut Hannimari Heino. Turku: Savukeidas 2013. ISBN 978-952-268-070-9
Onnistunut kepponen (Una burla riuscita). Suomentanut ja jälkisanat kirjoittanut Juuso Kortelainen. 2., korjattu p. Helsinki: Impromptu-kustannus 2024 ISBN 978-952-7531-04-4 (1. p. Espoo: Savi-kustannus 2019 ISBN 978-952-7348-00-0)
"On kolme asiaa", teoksessa: Vuodet kuin kuiskauksia, toim. Aino Räty-Hämäläinen, Helsinki: WSOY 1995 ISBN 951-0-20773-X
Kirjallisuutta

Behrens, Rudolf ym. (toim.): Italo Svevo: Ein Paradigma der europäischen Moderne. Königshausen & Neumann, Würzburg 1990. ISBN 3-88479-405-1
Del Missier, Silvano: Italo Svevo: Introduzione e guida allo studio dell'opera sveviana; Storia e antologia delle critica. LeMonnier, Firenze 1994. ISBN 88-00-64210-1
Moloney, Brian: Italo Svevo: A Critical Introduction. 1974.
Russel, C. Charles: Italo Svevo: The Writer from Trieste. Reflections on His Background and His Work. 1978.
Sechi, Mario (toim.): Italo Svevo: Il sogno e la vita vera. Donzelli, Rom 2009. ISBN 978-88-6036-328-2
Serra, Maurizio: Italo Svevo ou l’Antivie.  Paris:  Grasset, 2013.  ISBN 978-2-246-78736-5
Tellini, Gino: Svevo.  (Sestante, 25)  Roma:  Salerno Editrice, 2013.  ISBN 978-88-8402-818-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Mihail Dolgorukov

Mihail Dolgorukov
Dolgorukovin muistomerkki Koljonvirralla on pystytetty vuonna 1848.
Mihail Petrovitš Dolgorukov (ven. Михаи́л Петро́вич Долгору́ков; 1780–1808) oli venäläinen Pyhän Yrjön ritari ja kenraalimajuri. Tsaari Aleksanteri oli luvannut hänelle puolisoksi sisarensa, suuriruhtinatar Jekaterina Pavlovnan. Dolgoruki osallistui taisteluihin 1806–1807 ranskalaisia vastaan ja haavoittui rintaan. Suomen sodassa hän kaatui Iisalmen lähistöllä, mahdollisesti Koljonvirralla.
Dolgorukovin kerrotaan sanoneen, että hän on pelännyt enemmän nurmeslaisen talonpojan Olli Tiaisen joukkoja kuin itse Ruotsin armeijaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihail Dolgorukov Wikimedia Commonsissa
Ruurikin sukuhistoriasta (venäjäksi)
Julian Symons

| Julian Symons> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1912 Lontoo, Britannia
Kuollut: 1994 (81–82 vuotta) Kent, Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Julian Symons (1912 Lontoo, Britannia – 1994 Kent, Britannia) oli brittiläinen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Symonsin vanhemmat olivat venäjänjuutalaisia maahanmuuttajia. Änkytyksen vuoksi hänet pantiin kehityshäiriöisten kouluun, jota hän kävi 14-vuotiaaksi. Hän aloitti silloin toimistotöissä mutta jatkoi opintoja samalla itsenäisesti ja sai vaikutteita kirjailijaveljeltään A. J. A. Symonsilta. Hänen vaimonsa löysi pöytälaatikosta käsikirjoituksen teokseen "The Immaterial Murder Case", lähetti sen kustantajalle, ja se ilmestyi 1945. Vaikka Symons väheksyi teosta, siitä alkoi hänen kirjallinen uransa rikosromaanien kirjoittajana. Hän kirjoitti myös tutkielmia ja elämäkertoja.
Palkinnot ja tunnustukset

Crossed Red Herring Award: 1957
Edgar-palkinto: 1961
The Cartier Diamond Dagger: 1990
Martin Beck -palkinto: 1971
Suomennetut teokset

Nahkatakkien veitset (The progress of a crime), suom. Eero Ahmavaara, Porvoo Helsinki: WSOY 1962 Sarja: Korppisarja, 14
Kuka murhasi Francie Laken (The killing of Francie Lake), suom. Risto Pitkänen, Jyväskylä: Gummerus 1967 Sarja: Salamasarja
Mies joka murhasi itsensä (The man who killed himself), suom. Eero Raassina, Jyväskylä: Gummerus 1969 Sarja: Salamasarja
Karatemurhat (A three pipe problem), suom. Kersti Juva, Helsinki: WSOY 1980 Sarja: Sapo, 254 ISBN 951-0-10089-7
Roger Riderin arvoitus (The plot against Roger Rider), suom. Liisa Hakola, Helsinki: WSOY 1980 Sarja: Sapo, 247 ISBN 951-0-09609-1
Peli (The players and the game), suom. Leena Tamminen, Helsinki: WSOY 1981 Sarja: Sapo, 266 ISBN 951-0-10610-0
Murha! Murha! (Bloody murder), suom. Leena Tamminen, Helsinki: WSOY 1986 Sarja: Sapo, 300 ISBN 951-0-13599-2
Solomon Grundyn loppu (The end of Solomon Grundy), suom. Kirsti Kattelus, säkeet suom. Panu Pekkanen,, Helsinki: WSOY 1987 Sarja: Sapo, 309 ISBN 951-0-14275-1
Kun kuolema unohtaa (The Kentish manor murders), suom. Pertti Koskela, Hyvinkää: Viihdeviikarit 1989 Sarja: Jännityksen mestarit, 35 ISBN 951-611-268-4
Murhaava nauru (The colour of murder), suom. Kirsti Kattelus, Helsinki: WSOY 1991 Sarja: Sapo, 351 ISBN 951-0-17004-6
Kuinka roisto saadaan kiikkiin, suom. Annika Eräpuro, julkaisussa:  ...joka viimeksi nauraa, Cynthia Manson (toim.) Hyvinkää: Book Studio 1994 ISBN 951-611-648-5
Mayhem Parvan joukkomurha, suom. Pasi Junila, teoksessa: Murha Agathan malliin, Hyvinkää: Book Studio 1994 ISBN 951-611-806-2
Sinikellometsässä, suom. Anja Meripirtti, teoksessa: Murhakirja, Hyvinkää: Book Studio 1997 ISBN 951-611-875-5, ja uusi painos: Murhaavat kirjat Gummerus 2006 ISBN 951-20-7231-9
Kannabis Suomessa

Kannabis on  Suomessa laitonta. Rikoslain 50. luvussa kriminalisoidaan kaikki kannabikseen liittyvä toiminta, myös käyttö ja vähäisen määrän hallussapito omaa käyttöä varten.
Historia

Kannabis kriminalisoitiin asetuksella Suomessa vuonna 1966. Henkilökohtaisesta käytöstä käytiinkin jo tiukempaa keskustelua eduskunnassa vuonna 1971 ja jonkinlaiseksi vedenjakajaksi muodostui suuren valiokunnan äänestys, jossa äänet menivät tasan. Valiokunnan lopullinen kanta ratkaistiin arvalla, mutta tuloksen vaikutus olisi todennäköisesti ollut lopulliseen lainsäädäntöön hyvin vähäinen. Suuressa salissa, vuoden 1971 viimeisessä istunnossa suoritetussa äänestyksessä äänestystulos oli 92-80 käytön kieltämisen puolesta, joka oli hallituksen esitystä vastaan. Laki astui voimaan vuonna 1972. Suhtautuminen oman käytön rangaistavuuteen on kuitenkin ollut kiistanalaista.
Kannabis reseptilääkkeenä

Hyvin rajoitetulle joukolle (223 erityislupaa vuonna 2014) on myönnetty Suomessa erikoislupa ostaa lääkekannabista. Sallittuja lääkekannabisvalmisteita ovat mm. Sativex-oraalisuute, Bedrocan, Bediol ja Bedica. Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskuksen päätöksellä hamppu on myös rohdoskasvi.
Domus Academica

Domus Academican alkuperäinen logo
Domus C- ja D-talo.
Domus sisäänkäynti.
Domus Academica on alun perin opiskelija-asuntola Helsingin ydinkeskustassa. Toiminta-aikana asuntolassa oli yhteensä 110 kalustettua huoneistoa. Ylvan (ent. HYY Yhtymä) omistama, Suomen suurin kesähostelli Hostel Domus Academica, myöhemmin Both (2019) toimi tiloissa vuoteen 2020, jolloin sen toiminta lakkautettiin koronaviruspandemian vuoksi. Hostellissa oli vuokrattavana yli 300 huonetta ja se toimi kesähostellina kesä-, heinä- ja elokuussa. Hostellin lakkautuksen jälkeen asunnot muutettiin tavallisiksi vuokra-asunnoiksi. Kaikissa huoneissa oli oma wc, suihku ja keittokomero jääkaapilla. Huoneita oli kolmessa eri rakennuksessa samassa pihapiirissä. Kiinteistö Domus Academica eli Domma on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan entinen asuntola. Se on Suomen vanhin opiskelija-asuntolaksi rakennettu asuntolakiinteistö. Asuntojen lisäksi Domus Academicalla sijaitsee ylioppilaskunnan alaisten opiskelijajärjestöjen kerhotiloja sekä ravintola- ja muita liiketiloja. Asuntola sijaitsee Helsingin Etu-Töölössä Leppäsuon alueella, osoitteissa Leppäsuonkatu 9 ja Hietaniemenkatu 14. Kiinteistö koostuu neljästä rakennuksesta. A- ja B-talot valmistuivat vuonna 1947, C-talo 1952 ja D-talo 1968. Näistä C-talo majoitti aluksi Helsingin olympiakisojen lehdistöväkeä.
Kiinteistön ollessa vielä opiskelija-asuntolakäytössä se tarjosi noin kolmellesadalle opiskelijalle asuinhuoneistoja lukuvuoden aikana.
Sisustus ja kalusteet

Asuntolat suunnitteli arkkitehti Pauli Salomaa, ja sisustuksesta vastasi Ilmari Tapiovaara ja hänen vaimonsa Annikki Tapiovaara. Ilmari Tapiovaaran suunnittelemista kalusteista tunnetuimmaksi on noussut Domus-tuoli, joka tunnetaan myös Stax- ja Finnchair-nimillä.
Ilmari Tapiovaaran Domus Academicaan suunnittelema Domus-tuoli.
Swan 36

| Swan 36 |
| --- | --- |
 Leda-niminen Swan 36 Aurajoella kilpailussa Swan Archipelago Regatta 2012.
Tyyppi:  kölivene
Suurin pituus (LOA):  10,9 m
Vesilinjan pituus (LWL):  7,77 m
Leveys:  2,94 m
Syväys:  1,9 m
Paino:  7 000 kg
Kölipaino:  3600 kg
Isopurje:  21,3 m2
Fokka / Genua:  42 m2
Spinaakkeri:  101 m2
LYS:  1,13
Miehistö:  4 (5)
Suunnittelija:  Sparkman & Stephens
Suunnitteluvuosi:  1966
Lähteet:  http://www.classicswan.org/swan_36.php
Swan 36 on suomalaisen Oy Nautor Ab:n ensimmäinen lujitemuovinen sarjatuotantovene. Ensimmäiset veneet valmistuivat 1967, ja niitä valmistettiin vuoteen 1971 asti yhteensä 90 runkoa. Veneen suunnitteli yhdysvaltalainen, aikansa johtava veneensuunnittelutoimisto Sparkman & Stephens.
Veneen suorituskykyyn vaikutti olennaisesti suunnittelijan hyvin ajoitettu päätös käyttää erillistä peräsintä ja eväkoliä (engl. fin keel) perinteisen pitkän kölin (full keel) asemesta.  Päätös oli venetyypin menestyksen kannalta ratkaisevaa sillä tämä edellä mainittu märkäpinta-alaa ja veden vastusta pienentävä ratkaisu yleistyi nopeasti muidenkin suunnittelijoiden veneissä ja muodostui vallitsevaksi trendiksi purjeveneiden suunnittelussa. Veneessä oli kuitenkin vedenalaisten osiensa ja lujitemuovisen rakenteensa lisäksi muutakin uutta sillä sen haluttiin poikkeavan kilpailijoistaan myös mukavuutensa puolesta. Siitä syystä Nautorilla päätettiin käyttää omaa sisustussuunnittelijaa toteuttamaan yritysjohdon visiota nopean ja sisustukseltaan ylellisen kilpapurren rakentamisesta. Tuloksena oli ennen näkemätön yhdistelmä kilpailukykyä, mukavuutta ja uuden valmistusmenetelmän mukanaan tuomaa kustannustehokkuutta. Swan 36 veneestä tuli kansainvälisesti tunnettu vuonna 1968 kun Casse Tete II -niminen Swan 36 voitti David Johnsonin kipparoimana arvostetun Cowes Weekin regatan kaikki seitsemän lähtöä. Tarantella-niminen Swan 36, ensimmäinen koskaan valmistettu Swan-vene, on yhä Nautorin työntekijöiden käytössä. Sen tilasi alun perin Heinz Ramm-Schmidt, jonka myöhemmin omistama vene on vuotta nuorempi Swan 37 Tarantella II. Swan 36:n menestyminen samanaikaisesti sekä venemarkkinoilla että kilpailuissa loi pohjaa Swan-brändin synnylle ja menestykselle tuleviksi vuosikymmeniksi.
Kehitysvaiheet

Toisin kuin myöhemmät Swan mallit, 36 jalkaista ei suunniteltu yksinomaan Nautorin venemalliksi sillä siitä oli jo aikaisemmin olemassa pitkäkölinen ja puurunkoinen Gaia Class versio jolla oli kuitenkin sama S&S design numero 1710 kuin Swan 36 veneelläkin. Molemmilla S&S 1710 malleilla on sama linjapiirustus mutta kehittyneemmässä versiossa, josta tuli myöhemmin Swan 36, oli kaksi merkittävää parannusta; eväköli ja lujitemuovirakenne. Nämä parannukset olivat kumpikin uusia sovelluksia tämän kokoluokan veneissä ja antoivat riittävän pitkäksi aikaa merkittävän edun kilpailijoihin nähden. Merkittävä seikka uskottavuuden kannalta oli myös se, että samana vuonna S&S oli saanut valmiiksi ehkä yhden suurimmista menestyksistään kilpapurjehduksessa, 1967 Americas Cup voittajavene 12mR Intrepid:n jossa oli erillinen köli ja peräsin  joka todisti, että tällä uudella teknisellä ratkaisulla voidaan voittaa kilpailuja. Tämän vuoksi S&S valinta suunnittelijaksi yhdessä Pietarsaaren tunnetun veneenrakennustaidon kanssa antoivat uudelle veistämölle riittävästi nimeä ja uskottavuutta jolla alkuvaiheen myyntityö saatiin onnistumaan. Kiinnostus venettä kohtaan oli niin suurta, että lokakuussa 1967 Brittiläinen Yachtsman Magazine kuvailee nelisivuisessa artikkelissaan Swan 36 venettä mm. sanoin "fearsome racing machine" joka on merkillepantavaa sen vuoksi, että veneen ensimmäinen ja suurin voitto 1968 Cowes Weekissä oli vasta kokonaisen vuoden päässä.
Kirjallisuutta

Heinz Ramm-Schmidt: Historien om Swanen Tarantella. Litorale 2000. ISBN 952-5045-05-6.
Koskenkylä, Pirkko: Swanien isä. Pekka Koskenkylän elämä aallonharjalla.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4997-0
Aiheesta muualla

Tarantella II, Mitä voittaminen vaatii? Neljä vuosikymmentä kilpailumenestystä, Leif Ramm-Schmidt, Marjaniemen Purjehtijat 26.1.2009 (pdf)]
Tarantella.fi. Viitattu 31.12.2013.
Company Heritage 1966–1975 Nautor Holding SRL. Arkistoitu 31.12.2013. Viitattu 31.12.2013.
https://www.youtube.com/watch?v=67-JieW_3Aw
Andromeda (veistos)

| Andromeda |
| --- | --- |

Nimi:  Andromeda
Toinen nimi:  Andromeda, kallioon kahlittuna
Tekijä:  Johannes Takanen
Valmistumisvuosi:  kipsiin 1879, marmoriin 1882
Taiteenlaji:  marmoriveistos
Teostyyppi:  veistos
Materiaali:  marmori
Korkeus:  82 cm
Leveys:  38  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneumin taidemuseon kokoelmat
Andromeda Cygnaeuksen galleriassa.
Andromeda tai Andromeda, kallioon kahlittuna on Johannes Takasen veistos vuodelta 1882.
Pienestä koostaan huolimatta Andromeda kuuluu Takasen pääteoksiin kahden muun Roomassa valmistuneen naisaiheisen veistoksen, Ainon ja Rebekan ohella.
Andromedan kipsiversio valmistui joulukuussa 1879, ja se veistettiin marmoriin 1882.
Veistos kuvaa Kreikan mytologian prinsessa Andromedaa. Hänen jaloissaan on kahleet ja veistoksen jalustaan on kuvattu merihirviö.
Andromedan äiti, Etiopian kuningatar Kassiopeia kerskui olevansa maailman kaunein, kauniimpi kuin nereidit. Puheet kantautuivat nereidien korviin, jotka suuttuivat, samoin kuin Poseidon. Vimmastunut Poseidon nostatti vedenpaisumuksen ja lähetti merihirviön tekemään tuhojaan koko maassa. Hätätilassa käännyttiin Ammonin oraakkelin puoleen. Oraakkelin neuvon mukaan tuho voitiin välttää vain jos Andromeda jätetään keskelle merta kahlehdittuna kallioon, uhrina merihirviölle. Perseus kuitenkin näkee tytön ja rakastuu. Hän lupaa pelastaa Andromedan, jos kuningas antaa tytön hänelle puolisoksi. Kuoltuaan molemmat muuttuvat tähtikuvioiksi taivaalle.
Veistoksen Andromeda ei yritä paeta, vaan odottaa tyynenä kohtaloaan. Hän ei vielä aavista tulevaa pelastusta.
Andromedan lisäksi Takanen veisti kolme muuta veistosta suosikkimateriaalistaan marmorista.
Aiheesta muualla

Teos Valtion taidemuseon sivuilla
Teoksen kipsiversio Valtion taidemuseon sivuilla
Svenska litteratursällskapet i Finland

SLS:n rakennus Helsingin Kruunun­haassa.
Svenska litteratursällskapet i Finland (lyhenne SLS) on tieteellinen seura, jonka tarkoituksena on vaalia, kehittää ja välittää suomenruotsalaista kulttuuriperintöä.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1885 Johan Ludvig Runebergin muistoksi.
Svenska Litteratursällskapet i Finland nimitti ja aloitti vuonna 1911 Florinin komitean. Florinin komitea suuntautui perinnöllisyyden merkitystä painottaneeseen rotupuhtaudelliseen työhön.
Toiminta

Seura harjoittaa arkisto-, kustannus- ja tutkimustoimintaa. Seuran tärkeimpiä julkaisuja ovat Runebergin ja Zacharias Topeliuksen kootut teokset.
Seura omistaa ja hallinnoi Svenska kulturfondenia sekä ylläpitää Porvoossa sijaitsevaa Runoilijakotia. Seura jakaa vuosittain stipendejä ja kirjallisuuspalkintoja, joista tärkein on Tollanderin palkinto.
Vuoden 2019 lopussa SLS:n hallinnoiman omaisuuden arvo oli noin 1,8 miljardia euroa, joka koostuu SLS:n ja Svenska kulturfondenin (SKF) rahastoista. SLS sijoittaa pääasiassa kotimaisiin ja ruotsalaisiin kansainvälisesti toimiviin pörssiyhtiöihin. Seura on monen suomalaisen pörssiyhtiön suurimpia osakkeenomistajia. Seuralla on ollut huomattavia omistuksia eri yrityksissä, muun muassa SYP-pankissa, Kymin Oy:ssä ja Wärtsilässä.
Seuran puheenjohtajat

1885–1897 Carl Gustaf Estlander
1897–1922 M. G. Schybergson
1922–1924 Hugo Pipping
1924–1934 Gunnar Castrén
1934–1947 Eirik Hornborg
1947–1954 Carl Axel Nordman
1954–1966 Olav Ahlbäck
1966–1974 P. O. Barck
1974–1979 Torsten Steinby
1979–1983 Carl-Eric Thors
1983–1992 Lars Huldén
1992–2000 Johan Wrede
2000–2010 Håkan Andersson
2010–2013 Max Engman
2013–2017 Fred Karlsson
2017–2023 Henrik Meinander
2023– Åsa von Schoultz
Kirjallisuutta

Wiklund, Henry: Uppdraget som växte: Historien om Svenska litteratursällskapet som förvaltare av allmännyttigt kapital.  Helsingfors:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2015.  ISBN 978-951-583-275-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Svenska litteratursällskapet i Finland. Seuran sivusto.
Svenska litteratursällskapetin arkisto Finnassa.
Svenska litteratursällskapet i Finland hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
SLS:n satavuotista taivalta juhlistettiin posti­merkillä vuonna 1985.
Miinaajat

Käytävämiina lehdellä.
Miinaajat ovat hyönteisiä, joiden toukat elävät kasvisolukoihin, esimerkiksi lehtimaltoon, kovertamissaan miinoiksi kutsutuissa käytävissä tai onteloissa eli miinoissa. Eräät lajit ovat erikoistuneet kaivamaan käytäviä puiden jälsikerrokseen. Lehdissä eläviä sanotaan lehtimiinaajiksi.
Miinaajat eivät muodosta taksonomista ryhmää, vaan elintapa on kehittynyt erikseen useissa eri hyönteislahkoissa. Miinaajia esiintyy perhosissa (esimerkiksi miinaajakoit Gracillariidae), kärpäsissä (miinaajakärpäset, Agromyzidae), pistiäisissä sekä kovakuoriaisissa. Miinan kaivertanut toukka on usein mahdollista tunnistaa ravintokasvin, käytävän sijainnin sekä muodon ja ulosteiden kertymistavan perusteella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sivusto lehtimiinojen tunnistamisesta (englanniksi)
Forest Insect Guilds: Patterns of Interaction with Host Trees (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF, 24,86Mt)
Catharina Charlotta Swedenmarck

Catharina Charlotta Swedenmarck (29. tammikuuta 1744 Tukholma – 1813 Sundbergin kartano, Kirkkonummi) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija ja kirjailija.
Elämäkerta

Swedenmarckin vanhemmista tunnetaan nimellä vain äiti Anna Catharina Frisell ja hänen isänsä oli eri lähteiden mukaan joko kamreeri tai pankinkomissaari. Hän meni naimisiin luutnantti Carl Johan Hastferin kanssa ja asui sitten Inkeren kartanossa Perttelissä Varsinais-Suomessa.  Swedenmarck joutui taloudellisiin vaikeuksiin miehensä kuoltua vuonna 1771. Hovimarsalkkana toiminut paroni Axel Gabriel Leijonhufvud avusti kuitenkin häntä ja vuonna 1773 Swedenmarck meni naimisiin itseään 25 vuotta vanhemman majuri Carl Fredrik Tollin (k. 1784) kanssa, joka omisti Uudellamaalla Åminnen kartanon Pohjan pitäjässä, Olsbölen kartanon Tenholassa ja Kourlan kartanon Vihdissä.
Swedenmarck kirjoitti runoja ja vuonna 1775 kuningas Kustaa III:n Suomen vierailua varten kaksiosaisen paimennäytelmän Dianas fest joka oli tarkoitus esittää kuninkaalle Turun kasvitieteellisessä puutarhassa. Hänen ensimmäinen runonsa julkaistiin vuonna 1771 Tidningar utgifne af et sällskap i Åbo-lehdessä nimimerkillä C. C. W. ja se oli surunvalitteluruno samana vuonna kuolleesta kuningas Adolf Fredrikistä. Swedenmarck julkaisi sittemmin Samlaren-lehdessä runoja myös kuningas Kustaa III:n kruunajaisten ja nimipäivän kunniaksi. Hän kirjoitti näiden runojen lisäksi luontoaiheisen runon Afsked af Sommaren.
Teoksia

Öfwer Högstsalige Hans Kongl. Maj:ts Konung Adolpf Friedrichs död. Tidningar utgifne af ett sällskap i Åbo 1771
Poëme, öfver Hans Kongl. Maj:ts Konung Gustaf III:s högsthugneliga kröning, d. 29 Maji 1772.  Tukholma 1772
Skalde-Bref, I anledning af Hans Kongl. Maj:ts Kon. Gustaf III Höga Namns-Dag, d. 6 Jul. 1773. 1773
Skalde-Qwäde, Öfwer Hans Maj:ts, Konung Gustaf:s Resa til Norrske Gränsen, uti Novemb. 1772. 1774
Afsked af Sommaren. Qwäde. 1775
Dianas fest. Herdaspel uti en Act. 1775
Kirjallisuutta

Carina Burman : Den finländska Sapfo. Catharina Charlotta Swedenmarcks liv och verk. Lunne böcker, Uppsala 2004   ISBN 9789188504074