stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ben 10: Alien Force
Juoni

15-vuotias Ben ryhtyy jälleen sankaritekoihin, kun DNAliensit tekevät yllätyshyökkäyksen maahan. Ottaessaan Omnitrixin uudelleen käyttöönsä, Ben huomaa rannekkeen asettaneen hänen DNA:n uudelleen ja kykenee nyt muuntautumaan kymmeneksi uudeksi muukalaisolennoksi. Voittaakseen DNAliensit hän saa apua Gweniltä, joka on kehittänyt taitojaan taikuudessa, sekä vanhalta arkkiviholliseltaan Keviniltä. Heidän pitää myös etsiä Benin isoisä Max, joka on kadonnut jäljettömiin. Kolmikko matkustaa uudella kulkuneuvolla, vihreällä muskeliautolla. He saavat ajoittain avukseen muita teinisankareita.
Päähahmot

Ben Tennyson on nyt 15-vuotias poika ja täyttää sankarin roolinsa isoisänsä Maxin kadottua. Uudistetun Omnitrixin avulla hänellä on nyt käytössä uudenlaisia muukalaisolentoja.
Gwen Tennyson on myös 15-vuotias ja huomattavasti kehittyneempi taikuudessaan, sekä hyökkäys, että puolustus loitsujen luomisessa.
Kevin Levin oli ennen Benin pahimpia vihollisia, mutta nyt hän on liittynyt entisen vihollisensa puolelle taistelemaan pahuutta vastaan. Kevinin kykynä on ottaa minkä tahansa koskemansa kovan asian tai esineen muodon.
Päähahmot > Benin muukalaisolennot

Benin uudet olennot ovat uudenlaisia muukalaisolentoja, kuin edellisessä sarjassa, mutta osalla heistä on samoja ominaisuuksia verrattuna edellisen sarjan olentoihin.
Big Chill
Brainstorm
Chromastone
Echo Echo
Goop
Humongousaur
Jetray
Spidermonkey
Swampfire
Alien X
Lodestar
Rath
Päähahmot > Viholliset

Highbreed pitävät itseään kaikkien lajien puhtaimpina yksilöinä ja yrittävät hävittää kaiken muun heitä alempi arvoisia olentoja ympäri galaksia. Yksi heistä lähetettiin maaplaneetalle valmistamaan tukikohdan, josta hän voi valmistella ihmisrodun hävitystä.
DNAliens ovat Highbreedien alaisia, joilla on kyky muuntautua erityisen naamion avulla erinäköisiksi, kuten esimerkiksi ihmiseksi.
The Forever Knights on ryhmä mikä on ollut toiminnassa salaisesti jo keskiajalta lähtien. He keräilevät muukalaisolentojen teknologiaa ja kävivät muun muassa asekauppaa Highbreedin kanssa tietämättä tämän todellista motivaatiota myydä heille vaarallisia laseraseita. Heidän päätarkoituksena on kuitenkin tuhota kaikki lohikäärmeet.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yuri Lowenthal  | … |  Ben Tennyson, sivuäänet   |
|  Ashley Johnson  | … |  Gwen Tennyson   |
|  Greg Cipes  | … |  Kevin Levin, sivuäänet   |
|  Dee Bradley Baker  | … |  Swampfire, Humungousaur, Echo Echo, Jetray, Big Chill, Chromastone, Brainstorm, Spidermonkey, Goop, DNAlien, sivuäänet   |
|  Paul Eiding  | … |  isoisä Max, DNAlien, sivuäänet   |
|  Richard McGonagle  | … |  HighBreed, kenraali Groff, sivuäänet   |
|  Jeff Glen Bennett  | … |  Azmuth, DNA Alien, Ultimos, Ghostfreak   |
|  Vyvan Pham  | … |  Julie Yamamoto, Benin äiti, Ship, sivuäänet   |
|  Kevin M. Richards  | … |  HighBreed komentaja, sheriffi Mason, keisari Milleous, sivuäänet   |
Elokuva

Sarjasta on tuotettu myös näytelmäelokuva Ben 10: Alien Swarm, joka esitettiin 25. marraskuuta 2009. Se on myös jatko-osa edelliselle Ben 10 elokuvalle Ben 10: Race Against Time. Elokuvan ohjasi edellisen tapaan Alex Winter ja pääosassa näyttelivät Ryan Kelley, Nathan Keyes, Galadriel Stineman ja Barry Corbin. Lee Majorsille tarjottiin Benin isoisän Maxin roolia, mutta näyttelijä ei suostunut uusimaan rooliaan, jonka myötä se meni Barry Corbinille. Elokuvassa nähtiin myös uusi hahmo nimeltä Elena, joka on Benin lapsuuden ystävä. Hahmoa näytteli Alyssa Diaz. Omnitrixin muukalaisolennoista esiintyivät Big Chill, Humongousaur ja uusi olento Nanomech.
Suomessa

Suomessa Ben 10: Alien Force esitettiin ensi kertaa MTV3:lla 22. tammikuuta 2011.
Guard Hillin taistelu

Guard Hillin taistelu (engl. Battle of Guard Hill; joissain lähteissä myös Front Royalen taistelu ja Cedarvillen taistelu) oli 16. elokuuta 1864 Warrenin piirikunnassa Virginiassa käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Se käytiin Unionin prikaatikenraali Wesley Merrittin ja Konfederaation kenraaliluutnantti Richard Andersonin joukkojen välillä. Taistelu päättyi ratkaisemattomana.
Tapahtumien kulku

Ennen taistelua kenraaliluutnantti Richard Andersonin alaisuudessa taistelleita sotilaita lähetettiin Petesburgista Shenandoahin laaksoon vahvistamaan kenraaliluutnantti Jubal Earlyn joukkoja. Vahvistuksiin kuului Joseph B. Kershawin komentama jalkaväkidivisioona sekä Fitzhugh Leen johtamia ratsuväkijoukkoja.
Konfederaation joukot joutuivat prikaatikenraali Merrittin komentamaan divisioonaan kuuluneiden ratsuväkijoukkojen yllätyshyökkäyksen kohteeksi 16. elokuuta 1864, kun joukot olivat ylittämässä Shenandoah-jokea. Hyökkäyksen aikana Unionin joukot vangitsivat noin 300 Konfederaation sotilasta. Konfederaation joukot saivat lopulta kuitenkin koottua rivinsä ja lähtivät vastahyökkäykseen, jonka aikana he onnistuivat ajamaan Unionin joukot Cedarvilleen saakka. Pimeän tultua Merritt vetäytyi Ninevahiin.
Osapuolet menettivät taistelun aikana yhteensä noin 550 sotilasta.
Bob Hardy

| Bob Hardy |
| --- | --- |
 Hardy vuonna 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1980 (ikä 44) Dewsbury, Englanti
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2001–
Tyylilajit:  indie rock, taiderock, post-punk revival
Soittimet:  basso, marakassit, laulu
Yhtyeet:  Franz Ferdinand
Levy-yhtiöt:  Domino Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Robert Byron ”Bob” Hardy (s. 16. elokuuta 1980 Dewsbury, Englanti) on englantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten skotlantilaisen indie rock-yhtye Franz Ferdinandin basistina.
Guaraná Antarctica

F1-kuljettaja Felipe Massa Guarana Antarctica -juomatölkki kädessä vuonna 2010.
Guaraná Antarctica on suosittu, brasilialaisen Companhia Antarctica Paulistan (nykyään osa AmBeviä) vuonna 1921 kehittämä guaranan makuinen virvoitusjuoma.
Suomessa maahantuojana toimii Bevetrade Oy, joka tuo virvoitusjuomaa Portugalista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guaraná Antarctica Wikimedia Commonsissa
Guaraná Antartica
Calouste Gulbenkian

| Calouste Gulbenkian |
| --- | --- |
 Calouste Gulbenkian ennen vuotta 1900.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1869 Üsküdar, Konstantinopoli (nykyinen Istanbul), Ottomaanien valtakunta
Kuollut: 20. heinäkuuta 1955 (86 vuotta) Lissabon, Portugali
Ammatti:  liikemies
Puoliso:  Nevarte Essayan
Lapset:  Nubar Sarkis (s. 1896) Rita Sivarte (s. 1900).
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Calouste Sarkis Gulbenkian (23. maaliskuuta 1869 Üsküdar,  Konstantinopoli (nykyinen Istanbul), Osmanien valtakunta – 20. heinäkuuta 1955 Lissabon, Portugali) oli armenialainen öljyalan suurliikemies, hyväntekeväisyyden harrastaja ja suurkeräilijä. Kuollessaan hän oli yksi rikkaimmista ihmisistä koko maailmassa, ja hänen taidekokoelmansa oli maailman suurimpia yksityisiä kokoelmia.
Elämäkerta

Calouste Gulbenkianin isä oli armenialainen öljykauppias ja hän lähetti poikansa opiskelemaan Lontoon King’s Collegeen öljyalaa. Opintojensa jälkeen Gulbenkian matkusti Venäjälle tutkimaan Bakuun nousussa ollutta öljynporaustoimintaa.
Vuonna 1902 Gulbenkian sai Ison-Britannian kansalaisuuden ja vuonna 1907 hän oli mukana muodostamassa Royal Dutch/Shell -yhtiötä.  Hän piti itsellään viisi prosenttia kehittämiensä yhtiöiden osakkeista, minkä johdosta hänelle annettiin lempinimi ”Herra viisi prosenttia”.
Vuonna 1912 Gulbenkian oli muodostamassa jälleen uutta yhtiötä, Turkish Petroleum Companya (TPC), joka sai oikeudet tuolloin Osmanien valtakunnan hallitseman Irakin öljyyn. Viiden prosentin omistus teki hänestä yhden maailman rikkaimmista liikemiehistä. Vuonna 1914 puhjennut ensimmäinen maailmansota lopetti yhtiön toiminnan.
Sodan jälkeen käytiin pitkiä neuvotteluita TPC:n asemasta ja oikeuksista. Asia ratkesi vuonna 1925, jolloin TPC sai oikeuden porata Irakin öljyä. Baba Gurgurin öljykentän löytyminen sai liikeneuvotteluihin jälleen uutta vauhtia. Seurauksena tehtiin sopimus, joka määritteli, kenellä oli oikeus investoida TPC:hen ja viisi prosenttia osakkeista jäi Gulbenkianille. Vuonna 1929 yhtiön nimi muutettiin Iraq Petroleum Companyksi. Tehdyt sopimukset takasivat Gulbenkianille jättimäiset tulot.
Gulbenkianin kerrotaan kiinnostuneen taiteesta 14-vuotiaana. Aluksi hänen taidekokoelmaansa pidettiin hänen nelikerroksisessa Pariisin-kodissaan. Vuonna 1936 hän lainasi 30 maalausta Britannian kansallisgallerialle ja egyptiläisen patsaansa British Museumille.
Gulbenkian perusti vuonna 1938 Panamaan yhtiön, jonka tehtävänä oli hallita hänen omistuksiaan öljyteollisuudessa. Kyseinen yhtiö, Partex, toimii yhä, ja sen omistaa Calouste Gulbenkianin säätiö. Vuodet 1930–1932 Gulbenkian toimi puheenjohtajana Armenian General Benevolent Unionissa (AGBU), jonka tehtävänä on säilyttää ja edistää armenialaista kulttuuria ympäri maailmaa ja antaa humanitaarista apua.
Kun toinen maailmansota puhkesi, Gulbenkian sai diplomaattisen koskemattomuuden. Hän sai Irakin Ranskan-lähettilään aseman ja seurasi Ranskan hallitusta Vichyyn.
Vuonna 1942 Gulbenkian katsoi viisaammaksi muuttaa puolueettomaan Portugaliin. Siellä hän asettui Lissaboniin ja asui loppuelämänsä vaatimattoman Aviz Hotelin sviitissä. Taide- ja antiikkikokoelma oli tuolloin varastossa.
Calouste Gulbenkian oli naimisissa Nevarte Essayanin kanssa. Heille syntyi kaksi lasta, poika Nubar Sarkis (1896) ja tytär Rita Sivarte (1900). Calouste Gulbenkian jäi leskeksi 1952.
Säätiö

Kun Calouste Gulbenkian kuoli, hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 280–840 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Osa rahoista meni perillisille, 300 000–400 000 varattiin käytettäväksi armenialaisen Echimiadzinin katedraalin korjaamiseen heti, kun suhteet Neuvostoliittoon olisivat kunnossa. Jäljelle jääneistä varoista perustettiin Calouste Gulbenkianin säätiö.
Säätiön tehtävinä on tukea hyväntekeväisyyttä, taidetta, opetusta ja tiedettä. Se perusti Lissaboniin Calouste Gulbenkianin museon esittelemään perustajansa antiikki- ja taidekokoelmaa. Taidekokoelmassa on edustettuna Lähi-idän, antiikin ja Euroopan taidetta. Eurooppalaisista mestareista edustettuina ovat muun muassa Lucas Cranach vanhempi, Antoon van Dyck ja Auguste Rodin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Calouste Gulbenkianin säätiön sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Calouste Gulbenkianin museo
Gulbekianin palkinto (Arkistoitu – Internet Archive)
Brian Lawton

| Brian Lawton |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1965 (ikä 59) New Brunswick, New Jersey
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1983–1993
Seurat:  Minnesota North Stars (NHL) New York Rangers (NHL) Hartford Whalers (NHL) Quebec Nordiques (NHL) Boston Bruins (NHL) Phoenix Roadrunners (IHL) San Jose Sharks (NHL)
NHL-varaus:  1. varaus, 1983 Minnesota North Stars
Brian R. Lawton (s. 29. kesäkuuta 1965 New Brunswick, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkovaikuttaja ja entinen jääkiekkoilija. Hän oli vuoden 1983 NHL:n varaustilaisuuden ensimmäinen varaus ja pelasi vuosina 1983–1993 yhteensä 483 runkosarjaottelua NHL:ssä. Lawton toimi pelaajauransa jälkeen pelaaja-agenttina vuoteen 2008 ja vuosina 2008–2010 Tampa Bay Lightningin toiminnanjohtajana.
Ura > Junioriura

Lawtonin isä, Richard Lawton oli töissä Providence Journal-Bulletin -sanomalehdessä ja perhe asui Rhode Islandissa. Lawton pelasi nuorena jääkiekkoa high schoolinsa Mount St. Charles Academyn jääkiekkojoukkueessa. Joukkue voitti Rhode Islandin high school -sarjan mestaruuden neljä kertaa peräkkäin vuosina 1980–1983 ja voitti 121 ottelua tuona aikana pelaamistaan 126 ottelusta. Vuonna 1983 Lawton edusti Yhdysvaltojen jääkiekkomaajoukkuetta alle 20-vuotiaitten maailmanmestaruuskilpailuissa ja aikuisten maailmanmestaruuskilpailuiden B-sarjassa. Ennen NHL:n vuoden 1983 varaustilaisuutta NHL:n Central Scouting Bureau piti häntä tilaisuuden lupaavimpana pelaajana ja The Hockey News piti häntä viidenneksi lupaavimpana. Kesällä 1983 Minnesota North Stars valitsi hänet varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Lawton on ensimmäinen varaustilaisuuden ensimmäisenä valittu yhdysvaltalainen jääkiekkoilija.
Ura > Ammattilaisura

Lawton torjui tarjouksen pelata vuoden 1984 talviolympialaisissa ja siirtyi heti syksyllä 1983 ammattilaiseksi. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 5. lokakuuta. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki 58 ottelussa 31 tehopistettä. Kauden aikana hän oli kuukauden pelaamatta loukattuaan polvensa 27. tammikuuta. Kauden päätteeksi hänet valittiin Minnesotan vuoden tulokkaaksi. Seuraavan kauden aluksi, syyskuussa 1984 Lawton edusti Yhdysvaltoja Kanada-cupissa. Kaudella 1984–1985 Lawton pelasi puolet kaudesta Minnesotassa ja puolet farmijoukkue Springfield Indiansissa. Kausilla 1985–1986 ja 1986–1987 hän pelasi yli 60 ottelua Minnesotassa. Tähän asti Lawton oli pelannut keskushyökkääjänä, mutta kaudella 1985–1986 hän pelasi myös vasempana laitahyökkääjänä, jossa pelasi suurimman osan loppu urastaan. Lawton valittiin Yhdysvaltojen Kanada-cup joukkueeseen myös vuonna 1987, mutta hän loukkasi polvensa turnausta edeltäneellä harjoitusleirillä ja ei pelannut turnauksessa.
Lawton ei koskaan täyttänyt Minnesotassa hänelle asetettuja suuria odotuksia. Lawton itse oli pettynyt siihen, että hän ei ollut saanut seurassa enempää jääaikaa tulokaskaudellaan. Vuosien saatossa Minnesotan ja Lawtonin välinen suhde huononi edelleen. Syksyn 1988 harjoitusleirin päätteeksi Lawton ei mahtunut Minnesotan joukkueeseen, ja hänet lähetettiin farmijoukkue Kalamazoo Wingsiin. Lawton kieltäytyi pelaamasta farmissa ja vaati, että hänet myytäisiin toiseen NHL-seuraan tai hän lopettaisi uransa. 11. lokakuuta Minnesota myi Lawtonin ja Igor Liban sekä Rick Bennettin pelaajaoikeuket New York Rangersiin, josta se sai vaihdossa Mark Tinordin, Mike Sullivanin, Paul Jerrardin, varausvuoron ja Bret Barnettin pelaajaoikeudet. Kaupan jälkeen Lawton kertoi The Hockey Newsille, että tämä on hänelle onnen päivä ja hän on hyvin kiitollinen Minnesotalle siitä, että hänet myytiin niin nopeasti.
Rangersissa Lawton pelasi kuitenkin vain 30 ottelua, sillä seura myi 26. joulukuuta hänet, Norm Maciverin ja Don Maloneyn Hartford Whalersiin, josta se sai vaihdossa Carey Wilsonin ja varausvuoron. Hartfordissa Lawton pelasi joulukuuhun 1989, sillä Hartford laittoi Lawtonin 1. joulukuuta waiver-listalle, josta Quebec Nordiques valitsi hänet joukkueeseensa. Quebec kuitenkin vapautti Lawtonin sopimuksestaan 14 ottelua myöhemmin 1. helmikuuta 1990. Lawtonin ura jatkui Boston Bruinsissa, jonka kanssa hän solmi uuden sopimuksen 7. helmikuuta 1990. Keväällä 1990 Boston eteni Stanley Cupin finaaleihin asti, mutta Lawton pelasi seurassa vain kahdeksan runkosarjan ottelua. Seuraavana kesänä Lawton oli taas ilman seuraa, mutta heinäkuussa 1990 hän solmi sopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa. Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut Los Angelesissa, vaan seuraava kausi meni kokonaisuudessaan farmijoukkue Phoenix Roadrunnersissa. Elokuussa 1991 Lawton solmi vapaana agenttina sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. San Josessa Lawton pelasi kolme kautta. Tammikuussa 1993 San Jose myi Lawtonin New Jersey Devilsiin, jossa hän pelasi kuitenkin vain farmijoukkueessa, kunnes lopetti uransa keväällä 1993.
Pelaajauran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Lawton opiskeli Minnesotan yliopistossa. Opintojen jälkeen hän ryhtyi pelaaja-agentiksi. Lawtonin ensimmäisiä asiakkaita olivat entiset pelitoverit ja ystävät. Hän sai pelaaja-agentin virallisen sertifikaatin vuonna 1996 ja nousi tämän jälkeen nopeasti arvostetuksi agentiksi. Lawton myi myöhemmin pelaajia edustaneen Lawton Sport and Financial -yrityksensä Octagon Athlete Representation -yritykselle, jonka jääkiekko-osaston johtaja hänestä tuli. Hän toimi pelaaja-agenttina vuoteen 2008 asti. Octagonista kehittyi Lawtonin aikana NHL:n toiseksi suurin agenttiyritys, ja The Hockey News on valinnut Lawtonin kolmesti jääkiekon 100 vaikutusvaltaisimman henkilön listalle.
Tampa Bay Lightning nimesi Lawtonin seuran toiminnanjohtajaksi 22. lokakuuta 2008. Tätä ennen hän oli toiminut seuran varajohtajana noin neljä kuukautta. Lawton työskenteli Tampa Bayssä kauden 2009–2010 loppuun. Hän oli antanut kesken kauden potkut kakkosvalmentaja Wes Walzille, minkä takia Lawtonin suhde valmentaja Rick Tocchetiin oli huono. Tampa Bay jäi pudotuspelien ulkopuolelle, ja joukkue antoi huhtikuussa 2010 potkut sekä Lawtonille että Tocchetille.
Yksityiselämä

Lawton on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Saavutukset

Lawton oli 18. sijalla Sports Illustratedin 50 suurimman 1900-luvun rhodeislandilaisen urheiluhahmon listalla (27. joulukuuta 1999)
Galleria K

| Galleria K |
| --- | --- |

Osoite:  Asematie 7, 01350 Vantaa
Sijainti:  Tikkurila
Koordinaatit:  60°17′36.07″N, 025°2′20.06″E
Valmistumisvuosi:  1958
Suunnittelija:  Eija ja Olli Saijonmaa
Rakennuttaja:  Helsingin maalaiskunta
Käyttäjä:  Vantaan kaupunki
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Galleria K on Vantaan taidemuseo Artsin ja Vantaan taiteilijaseuran yhteinen taidenäyttelytila Tikkurilassa. Tilassa esitellään sekä taidemuseon kokoelmien helmiä että Vantaan Taiteilijaseuran tuottamia näyttelyitä. Rakennus sijaitsee Vantaan kaupungintalon yhteydessä Asematiellä, noin 300 metrin päässä Tikkurilan rautatieasemalta.
Vuonna 1958 kaupungintalon siipirakennukseksi valmistunut Galleria K on entinen Vantaan pääkirjasto. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Olli Saijonmaa sekä Eija Saijonmaa. Galleriaksi rakennus muuntautui kaupungintalon remontin yhteydessä vuonna 2013. Vaihtuvien taidenäyttelyiden lisäksi Galleria K:ssa pidetään seminaareja ja luentoja sekä galleria toimii myös kaupungin edustustilana. Vuoden näyttelyistä puolet ovat Vantaan taiteilijaseuran ja puolet Vantaan Taidemuseo Artsin tuottamia.
Vantaan taiteilijaseura ottaa vastaan ehdotuksia myös erilaisista kulttuuritapahtumista, joita galleriassa halutaan järjestää.Gallerian yhteydessä toimii Vantaan taiteilijaseuran taidelainaamo, josta voi ostaa tai vuokrata seuran jäsenten teoksia. Taidelainaamosta voit löytää maalauksia, veistoksia, grafiikkaa, valokuvavedoksia sekä korutaidetta.
Georg Joseph Vogler

Georg Joseph Vogler
Georg Joseph Vogler, myös Abbé Vogler (1749–1814) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli katolinen pappi ja pedagogi, joka harrasti yksinkertaisia messusävellyksiä. Hän toimi muun muassa kapellimestarina Tukholmassa 1786–1799. Voglerin sävellyksistä tunnetuin Suomessa on "Hoosianna", jota lauletaan adventin alkaessa.
Georg Joseph Vogler oli viuluntekijän poika ja hän sain perusteellisen musiikkikoulutuksen. Hän opiskeli myös teologiaa ja vihittiin papiksi Roomassa ja häntä kutsutaan joskus nimellä ”abbé Vogler”. 1755 asettui hän Mannheimiin jossa hän piti musiikkikoulua ja hänet tunnettiin niin urkurina, urkujenrakentajana, säveltäjänä ja kapellimestarina. Hän matkusteli paljon ja päätyi siten Tukholmaan 1786. Hänet palkattiin Kuninkaalliseen Teatteriin, Oopperaan ja hän viipyi Tukholmassa vuoteen 1799. Säveltäjänä hän oli tuottelias. Tukholmassa hän sävelsi muun muassa oopperan Kustaa Adolf ja Ebba Brahe. Hän oli urkuvirtuoosi, joka rakasti suuria tehokeinoja urkujensoitossaan. Kerrotaan, että hänen bravuurinumeroitaan on ollut muun muassa "Jerikon valtaus" tai "Viimeinen tuomio" uruilla kuvattuna.
"Hoosiannan" ensiesitys on tapahtunut vuonna 1795 Tukholmassa toukokuun 3. päivä pidetyssä Hovikapellin, oopperaorkesterin leskikassan hyväntekeväisyyskonsertissa. Aluksi teoksen nimi oli ”Marche”, marssi ja esitysnopeus larghetto. Seuraavana vuonna se liitettiin osaksi kärsimysajan musiikkia ”Flera händelser, utdragne ur vår Herres och Frälsares lidandes Historia” nimellä ”Chorus af Israels barn” jolloin se esitettiin Pyhän Klaaran kirkossa palmusunnuntaina 20. maaliskuuta.
Uppsalan tuomiokirkon urkuri J. A. Josephson oli musiikkilehdessään Zion 1867 julkaissut Voglerin "Hoosianna"-hymnin, ja siitä tuli Ruotsissa vähitellen yksi kirkkokuorojen suosituimmista numeroista. Suomessa "Hoosianna" on mahdollisesti esitetty julkisesti ensi kerran jo 1797 ruotsiksi Turussa. Suomenkielisenä sen julkaisi E. A. Hagfors toimittamassaan kokoelmassa Suomalainen lauluseppele 1871.
CDMA2000

CDMA2000 (myös IMT Multi‑Carrier tai IMT‑MC) on joukko kolmannen sukupolven (3G) matkapuhelintekniikan standardeja. Sen kanavanvaraustekniikka perustuu koodijakokanavointiin (CDMA, lyhenne sanoista Code Division Multiple Access). Vuonna 2009 maailmassa oli CDMA2000-verkko 308:lla operaattorilla 116 maassa.
Neljännen sukupolven (4G) matkapuhelinverkoihin siirryttäessä, UMB:n oli tarkoitus korvata CDMA2000, mutta marraskuussa 2008 kehittäjä Qualcomm ilmoitti luopuvansa UMB:n kehittämisestä ja suuntaavansa panostuksena LTE-teknologiaan.
Fushigi Yuugi

| Fushigi Yuugi |
| --- | --- |

ふしぎ 遊戯   (Fushigi Yūgi)
Genre: komedia, draama 
Manga
Tekijä: Yuu Watase
Julkaisija: Shogakukan
Sarjajulkaisulehti: Shoujo Comic
Ensimmäinen painatus: Toukokuu 1992 – Heinäkuu 1996
Kirjojen lukumäärä: 18 
TV-anime
Ohjaaja: Hajime Kamegaki
Studio: Studio Pierrot
Lähetyskanavat: Animax, TV Tokyo
Alkuperäinen lähetyskierros: 6. huhtikuuta 1995 – 28. maaliskuuta 1996
Jaksojen määrä: 52 
Fushigi Yuugi (jap. ふしぎ 遊戯, Fushigi Yūgi) on Yuu Watasen 18-osainen manga, josta on tehty myös animeversio. Sarja julkaistiin myös suomeksi vuosina 2007–2008 kustantajanaan Egmont kustannus.
Alun perin Watase teki mangasta kolmentoista kirjan pituisen, mutta sen saaman suuren suosion vuoksi hän piirsi vielä viiden kirjan pituisen jatkon. Erilliseksi sarjaksi Watase kirjoittaa sarjaa Genbu Kaiden, joka pohjautuu Genbun neidon, Takiko Okudan, tarinaan. Tarina on rakenteeltaan samankaltainen kuin Miakan tarina ja Takikon kohtaloa sivutaan myös Fushigi Yuugissa. Sarja on kesken Watasen huonon terveydentilan vuoksi.