Ukrainan itsenäisyyssota
Radan perustaminen ja maan autonomia > Autonomiatavoite ja sen osittainen toteutuminen

Ukrainan hallituksen muodostamisesta keskusteltiin huhtikuussa 1917 yhdeksänsadan osanottajan yleisukrainalaisessa kansalliskongressissa Kiovassa. Maan parlamentiksi julistettiin 150-edustajainen Rada, ja hallituksena toimi pääsihteeristö. Sen tehtävänä oli ottaa valvontaansa sisäasiat, julkiset varat, elintarvikehuolto, maanomistusasiat, kansainväliset ja muut asiat Ukrainassa. Pääsihteeristö koostui kahdeksasta sihteeristä, joista vain kaksi oli suurten vasemmistopuolueiden ulkopuolelta. Radan puheenjohtajana oli Myh’ailo Hruševskyi. Yleisukrainalaisen kansalliskongressi vaati Ukrainan autonomian toteuttamista Venäjän väliaikaisen hallituksen hallitsemalla Venäjällä. Myöhemmin se vaati Venäjän muuttamista liittotasavallaksi, federaatioksi.
Toukokuun 1917 lopussa radan valtuuskunta matkusti Pietariin neuvottelemaan Venäjän väliaikaisen hallituksen kanssa Ukrainan autonomian toimeenpanosta. Väliaikainen hallitus ei kuitenkaan halunnut muuttaa Venäjän valtiorakennetta, josta piti sen mukaan päätettämän myöhemmin Venäjän perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa. Käytännön perusteena Venäjän väliaikaisella hallituksella oli se, että Ukrainan keskusradaa ei ollut valittu vaaleilla vaan ainoastaan yleisukrainalaisen kansalliskongressin kokouksessa, minkä vuoksi se ei voinut edustaa Ukrainaa laillisesti. Radan edustajat vastasivat toteamalla, ettei Venäjän väliaikaista hallitustakaan ollut valittu vaaleilla eikä vastaavilla valtiopäivillä.
Venäjän väliaikainen hallitus yritti kieltää ukrainalaisen sotilaskongressin kokoontumisen kesäkuussa 1917. Kokoontuminen kuitenkin onnistui ja kongressi esitti Ukrainan keskusradalle, ettei se enää neuvottelisi Venäjän väliaikaisen hallituksen kanssa, vaan alkaisi omavaltaisesti suoraan toteuttaa Ukrainan autonomiaa. Lisäksi se ehdotti sotilaskongressi jatkaisi istuntokauttaan niin kauan että Ukrainan autonomia olisi toteutettu. Kesäkuun lopussa rada antoi ensimmäisen universaalinsa. Se tarkoitti asetusta, jossa todettiin ukrainalaisten päättävän itse omista asioistaan. Tässä vaiheessa ei tavoiteltu valtiollista täysivaltaisuutta, suvereniteettia, eikä valtiollista itsenäisyyttä, vaan autonomiaa. Ukrainan keskusradalle perustettiin toimeenpanoelimeksi, käytännössä autonomistuvan Ukrainan hallitukseksi keskussihteeristö, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin sosialidemokraatti Volodymyr Vynnytšenko. Keskussihteeristön poliittinen pohja perustui pääasiassa sosialidemokraatteihin ja ukrainalaismielisiin sosialistivallankumouksellisiin. Venäjältä Ukrainan autonomiahanke sai tukea heinäkuussa, kun Venäjällä työläisten ja sotilaiden neuvostojen yleisvenäläinen edustajakokous, jossa olivat johdossa menševikit ja sosialistivallankumoukselliset asettuivat kannattamaan Ukrainan autonomiaa.
Venäjän väliaikainen hallitus taipui tilapäiseen Ukrainan autonomiaan, jossa se tunnusti Ukrainan keskusradan Ukrainan edustukselliseksi elimeksi ja Ukrainan pääsihteeristön autonomisen Ukrainan hallitukseksi heinäkuun 1917 alussa. Tämä päätös aiheutti Venäjällä hallituskriisin, koska kaikki neljä liberaalisen perustuslaillisten demokraattien puolueen ministeriä erosi Venäjän väliaikaisesta hallituksesta. Venäjän väliaikainen hallitus päätti heinäkuun puolessa välissä valtuuttaa Ukrainan pääsihteeristön (eli Ukrainan parlamentin hallituksen) hoitamaan Ukrainan sisäisiä asioita. Valtuutus sisälsi kuitenkin radan vallan rajoituksen, että päätökset alistetaan Venäjän väliaikaisen hallituksen hyväksyttäviksi.
Samaan aikaan Venäjä kiihdytti sotaponnistuksiaan keskusvaltoja vastaan. Operaatiota nimitettiin Kerenskin hyökkäykseksi ja sitä johti kenraali Aleksei Brusilov. Operaatio alkoi heinäkuussa 1917. Sotatoimet käytiin suurelta osin Ukrainassa. Sotamenestys oli kuitenkin vähäinen, koska sotilaat olivat väsyneet sotimiseen.lähde?
Ukrainan pääsihteeristö teki ensimmäisenä päätöksenään 10. heinäkuuta (uutta gregoriaanista lukua) 1917 julistuksen Ukrainan valtion perustamisesta. Rada hyväksyi julistuksen, mutta Venäjän väliaikaisen hallituksen hyväksyntää ei saatu. Hanke oli samankaltainen kuin Suomen eduskunnan hyväksymä valtalaki.lähde?
Venäjän väliaikainen hallitus ei suostunut antamaan kovin laajaa aluetta autonomiselle alueelle. Siihen kuuluivat kyllä Dneprin länsirannan puoleiset alueet ja itärannalta Pultavan kuvernementti ja Tšernihivin kuvernementti, mutta siihen eivät kuuluneet Harkovan kuvernementti, Sloboda-Ukraina eikä Odessan kuvernementti. Venäjän väliaikainen hallitus ei sallinut autonomiselle Ukrainalle suoraa pääsyä Mustallemerelle.