stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marta Domínguez

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marta Domínguez |  Marta Domínguez |  Marta Domínguez |  |
Maa:   Espanja
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|       Hylätty | Berliini 2009 | 3 000 m  estejuoksu |  |
|  Hopeaa | Edmonton 2001 | 5 000 metriä |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2003 | 5 000 metriä |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2003 | 3 000 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 2002 | 5 000 metriä |  |
|  Kultaa | Göteborg 2006 | 5 000 metriä |  |
|       Hylätty | Barcelona 2010 | 3 000 m  estejuoksu |  |
|  Pronssia | Budapest 1998 | 5 000 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 2002 | 3 000 metriä |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2007 | 3 000 metriä |  |
|  Pronssia | Tukholma 1996 | 3 000 metriä |  |
|  Pronssia | Valencia 1998 | 3 000 metriä |  |
|  Pronssia | Gent 2000 | 3 000 metriä |  |
| Maastojuoksun EM-kilpailut  | Maastojuoksun EM-kilpailut  | Maastojuoksun EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Toro 2007 | Henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Kultaa | Toro 2007 | Joukkuekilpailu |  |
Marta Domínguez Azpeleta (s. 3. marraskuuta 1975 Palencia, Espanja) on espanjalainen kestävyysjuoksija.
Doping

Domínguez sai vuonna 2015 kolmen vuoden kilpailukiellon dopingin käytöstä. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF löysi vuonna 2013 epäselvyyksiä Domínguezin biologisesta dopingpassista. Espanjan yleisurheiluliitto kuitenkin vapautti Domínguezin dopingepäilyksistä eikä määrännyt häntä kilpailukieltoon, minkä vuoksi IAAF ja WADA valittivat tapauksesta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CASsiin. Marraskuussa 2015 CAS määräsi Domínguezin kolmen vuoden kilpailukieltoon ja hylkäsi kaikki hänen tuloksensa aikavälillä 5.8.2009–8.7.2013. Kilpailukielto päättyi 12. lokakuuta 2017.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 metrin juoksu: 2.03,36 (1996)
1 500 metrin juoksu: 4.04,84 (2009)
3 000 metrin juoksu: 8.28,80 (2000)
3 000 metrin estejuoksu: 9.09,39 (2009)
5 000 metrin juoksu: 14.48,33 (2003)
5 kilometrin maantiejuoksu: 15.11 (2002)
10 000 metrin juoksu: 30.51,69 (2006)
Puolimaraton: 1.10.54 (2009)
1 500 metrin juoksu: 4.07,69 (2002)
3 000 metrin juoksu: 8.40,98 (2001)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marta Domínguez Wikimedia Commonsissa
Levi Eshkol

| Levi Eshkol> לֵוִי אֶשְׁכּוֹל |
| --- | --- |

Israelin 3. pääministeri
 21. kesäkuuta 1963 – 26. helmikuuta 1969  
Edeltäjä:  David Ben-Gurion
Seuraaja:  Golda Meir
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1895 Oratov Ukraina,Venäjä
Kuollut: 26. helmikuuta 1969 (73 vuotta) Jerusalem Israel
Puoliso:  Rivka Maharshek Elisheva Kaplan
Tiedot
Puolue:  Mapai
Uskonto:  juutalaisuus
 Nimikirjoitus
Levi Eshkol (hepr. ‏לֵוִי אֶשְׁכּוֹל‎ alkuaan Levi Školnik) (25. lokakuuta 1895 – 26. helmikuuta 1969) toimi Israelin pääministerinä 1963–1969.
Eshkol valittiin knessetiin 1951 ja hänet nimitettiin maatalousministeriksi. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin valtiovarainministeriksi. Ben-Gurionin erottua 1963 hänet valittiin laajalla ääntenenemmistöllä puolueen puheenjohtajaksi ja nimitettiin pääministeriksi. Kaudellaan hän loi diplomaattisuhteet Länsi-Saksaan ja varmisti Yhdysvaltojen tuen kuuden päivän sotaa edeltäneelle valmistautumiselle. Eshkol kuoli virassa ollessaan helmikuussa 1969.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/biography/eshkol.html
Mauritiuksen jalkapallomaajoukkue

Mauritiuksen jalkapallomaajoukkue edustaa Mauritiusta sen kansainvälisissä jalkapallomaaotteluissa. Maajoukkuetta hallinnoi Mauritiuksen jalkapalloliitto. Maajoukkue on päässyt kerran Afrikan-mestaruuskilpailuihin vuonna 1974. Joukkue hävisi kaikki kolme ottelua turnauksessa. MM-kilpailuihin joukkue ei ole koskaan selviytynyt.
Martin Lefebvre

| Martin Lefebvrec |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1992 (ikä 32) Terrebonne, QC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Kunlun Red Star
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:   Gwinnett Gladiators (ECHL)  Cincinnati Cyclones (ECHL)  Aalborg Pirates (Tanska)  Krefeld Pinguine (DEL)  Stavanger Oilers (Norja)  Ässät (SML) 
Martin Lefebvre (s. 23. heinäkuuta 1992 Terrebonne, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL:n kiinalaisseura Kunlun Red Starissa.
Ura > Seuraura > Juniori- ja yliopistovuodet

Lefebvre aloitti jääkiekkoilun kotikaupungissaan Quebecin Terrebonnessa. Hän pelasi kauden 2007–2008 QMAAA-juniorisarjaa Crabtree Draveursissa, jonka jälkeen Québec Remparts varasi Lefebvren 54. pelaajana QMJHL:n varaustilaisuudessa 2008. Kauden 2008–2009 hän pelasi pääasiassa QMAAA:n Collège Esther-Blondin Draveursissa, jonka tehokkain puolustaja Lefebvre oli tehoilla 15+15=30, joilla hän sijoittui sarjan puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Lefebvre debytoi myös Rempartsin QMJHL-joukkueessa, jossa hän pelasi seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Varsinaisella QMJHL:n tulokaskaudellaan 2009–2010 Lefebvre pelasi Québec Rempartsissa 55 runkosarjaottelua tehopistein 5+23=28 ja yhdeksän playoff-ottelua tehden kolme syöttöpistettä. Hän oli runkosarjassa joukkueen tehokkain puolustaja. Kaudella 2010–2011 Lefebvre jakoi tehoilla 10+45=55 koko liigan puolustajien pistepörssin kolmannen sijan Lewiston MAINEiacsin Olivier Dame-Malkan kanssa edellään vain Rimouski Océanicia ja Shawinigan Cataractesia edustanut Ryan Kavanagh sekä Rimouski Océanicin Jérôme Leduc. Kaudella 2011–2012 hän nousi Rempartsin varakapteeniksi. Lefebvre oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 12+39=51, joilla hän sijoittui QMJHL:n puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi. Kaudella 2012–2013 Lefebvre toimi Rempartsin kapteenina.
Syyskuussa 2013 Lefebvre teki vuoden mittaisen sopimuksen ECHL-joukkue Gwinnett Gladiatorsin kanssa. Hän pelasi siellä alkukaudella 2013–2014 14 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä, kunnes joulukuussa Lefebvre siirtyi Université du Québec à Trois-Rivières'n yliopistojoukkueeseen. Sophomore-vuotenaan 2014–2015 hän oli joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 6+14=20. Junior-vuotenaan 2015–2016 Lefebvre nousi UQTR:n kapteeniksi. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 9+24=33. Lefebvre valittiin kauden päätteeksi OUA Eastin toiseen tähdistökentälliseen. Myös Senior-vuotenaan 2016–2017 hän oli UQTR:n tehokkain puolustaja tehoilla 8+17=25. Lefebvre valittiin koko OUA Eastin arvokkaimmaksi pelaajaksi, vuoden puolustajaksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen sekä koko U Sportsin kanadalaisten ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Talviuniversiadit  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Talviuniversiadit  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Talviuniversiadit  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Almaty 2017 | jääkiekko |  |
Lefebvre pelasi talviuniversiadeissa vuonna 2017, jolloin hän toimi Kanadan varakapteenina ja voitti pronssia. Lefebvre edusti myös Canada Québecin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2009, jolloin hän jakoi viidellä syöttöpisteellään joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Cédrick Henleyn ja Christopher Giroux'n kanssa.
Melanie Lynskey

| Melanie Lynskey |
| --- | --- |
 Melanie Lynskey Toronton elokuvajuhlilla 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Melanie Jayne Lynskey
Syntynyt: 16. toukokuuta 1977 (ikä 47) New Plymouth, Taranaki, Uusi-Seelanti
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Jimmi Simpson  (vih. 2007; ero 2014)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1994–
Merkittävät roolit:  Taivaalliset olennot   Miehen puolikkaat
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Melanie Jayne Lynskey (s. 16. toukokuuta 1977 New Plymouth) on uusi­seelantilainen näyttelijä, jonka ura alkoi Pauline Parkerin roolista Peter Jacksonin elo­kuvassa Taivaalliset olennot (1994). Lynskey muistetaan muun muassa Bethin roolista elo­kuvassa Detroit Rock City vuonna 1999 ja Rosen roolista tilanne­komedia­sarjassa Miehen puolikkaat vuosina 2003–2011. Vuonna 2008 hän esiintyi yhdys­valtalaisessa lännen­sarjassa Comanche Moon Pearl Colemanin roolissa.
Yksityiselämä

Lynskey avioitui Jimmi Simpsonin kanssa vuonna 2007. [lähde? ] He erosivat vuonna 2014. Vuonna 2017 Lynskey kihlautui näyttelijä Jason Ritterin kanssa. Parin esikois­tytär syntyi joulu­kuussa 2018.
Valikoitu filmografia

Taivaalliset olennot (1994)
Miehen puolikkaat (2003–2011) [lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melanie Lynskey Wikimedia Commonsissa
Metropoli (täsmennyssivu)

Metropoli voi tarkoittaa seuraavia:
Suurkaupunki eli metropoli, suuri kaupunki
Suurkaupunkialue eli metropolialue, suuri, tavallisesti yli miljoonan asukkaan kaupunkialue
Metropoli, suomalainen ilmaisjakelulehti ja viihdeuutissivusto
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Metropoli”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Masochistic Devil Worship

| Masochistic Devil Worship Witchmaster |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: maaliskuussa 2002
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 36.46
 Levy-yhtiö: Pagan Records Griffin Music (uudelleenjulkaisu)
Witchmasterin muut julkaisut
| Violence & Blasphemy 2000 | Masochistic Devil Worship 2002 | Satanik Metal 2003 |
Masochistic Devil Worship on puolalaisen black metal -yhtye Witchmasterin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2002.
Kappalelista

Pain in Progress – 1.09
Ultimate Satanic Sacrifice – 2.17
Obediance – 3.24
Blood Bondage Flagellation – 2.10
Masochistic Devil Worship – 1.54
W.U.R. 64 – 0.44
Necroslaughter – 2.05
Death Fetish – 2.14
Fuck Off and Die – 2.05
Bitchmaster – 0.13
Whipstruck Orgasm – 3.28
Goathorn Witchfuck – 3.20
Transgression – 3.12
Daemonomania – 4.00
Satanic Lust – 2.43 (Sarcófago -cover)
Blasphemer – 1.48 (Sodom -cover)
Kokoonpano

Bastis – laulu
Kali – kitara, laulu
Shymon – basso
Inferno – rummut
Aiheesta muualla

Masochistic Devil Worship Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Masochistic Devil Worship Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Witchmaster
| Bastis • Reyash • Kali • BastiInferno • Shymon • Vitold • Necrosodom • Necrolucas |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Violence & Blasphemy • Masochistic Devil Worship • Witchmaster • Trücizna • Antichristus Ex Utero • Kaźń
EP:t:  Sex Drugs and Natural Selection • Śmierć
Kokoelmat:  Sex, Drugs & Satan • No Peace At All - Thrash Ör Die!
Split-albumit:  Hater of Fucking Humans / Blood Bondage Flagellation
Demot:  Thrash Ör Die! • No Peace At All • Satanik Metal
Katso myös:  Profanum • Christ Agony • Anima Damnata • Behemoth • Spinal Cord • Supreme Lord
Luigi Calabresi

| Luigi Calabresi |
| --- | --- |
 Luigi Calabresi todistamassa oikeudessa v. 1971 nostettuaan kanteen kunnianloukkauksesta Lotta Continua -sanomalehteä vastaan.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1937 Rooma
Kuollut: 17. toukokuuta 1972 Milano
Kansalaisuus:  italia
Ammatti:  poliisi
Titteli:  komisario
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Gemma Capra
Lapset:  Mario Calabresi
Luigi Calabresi (14. marraskuuta 1937 Rooma – 17. toukokuuta 1972 Milano) oli italialainen poliisikomisario. Calabresi oli virka-asemaltaan valtiollisen poliisin poliittisten rikosten tutkimusosaston toiseksi korkein päällikkö Milanossa kun hänet murhattiin 1972. Murhasta tuomittiin 25 vuotta myöhemmin pitkiin vankeusrangaistuksiin kolme äärivasemmistolaisen Lotta Continua -järjestön jäsentä. Murhan pääasiallisena motiivina pidettiin kostoa anarkisti Giuseppe Pinellin kuolemasta poliisin kuulusteluissa joulukuussa 1969. Historioitsija Carlo Ginzburg on kuitenkin tapauksesta kirjoittamassaan tutkielmassa päätynyt tulokseen, että ainakin yksi tuomituista, kirjailija Adriano Sofri, on epäilemättä syytön.
Nuoruus ja uran alkuvaiheet

Porvarillisessa perheessä kasvanut Calabresi oli nuorena hyvin aktiivinen katolilainen ja liittyi jo kouluaikana jesuiitta Virginio Rotondon perustamaan nuorisojärjestöön nimeltä ‘’Movimento Oasi’’. Lakitieteen opinnot yliopistossa päättyivät 1964 tutkielmaan mafiasta. Päätettyään opintonsa Calabresi haki heti poliisin virkaa, mikä kiinnosti häntä enemmän kuin ura asianajajana tai tuomarina. Hän sai valtiollisen poliisin viran Milanossa ja muutti sinne 1965. Alusta asti Calabresi sijoitettiin etsiväksi poliittisten rikosten tutkimusosastoon ja hän sai tehtäväkseen valvoa erityisesti anarkistien ja maolaisten toimintaa. Calabresi työskenteli mielellään katutasolla ja hänestä tuli pian tunnettu hahmo Milanon äärivasemmistolaisissa piireissä. Calabresin taktiikkana oli tutustua henkilökohtaisesti valvomiensa piirien johtaviin henkilöihin, esimerkiksi sellaisiin kuin vasemmistolaisen opiskelijaliikkeen johtaja Mario Capanna ja tunnettu anarkisti Giuseppe Pinelli. Calabresi oli valvomissaan piireissä suhteellisen arvostettu henkilö jota pidettiin rehellisenä poliisina ja Pinelli ilmaisi erään mielenosoituksen yhteydessä mielipiteensä että Calabresi oli «erinomainen henkilö».
Vuonna 1967 alkoivat Milanossa yleistyä suuret mielenosoitukset, erityisesti opiskelijoiden järjestämät. Niiden pelättiin johtavan mellakointiin ja väkivaltaisuuksiin ja tätä estämään lähetettiin usein nyt jo komisarioksi ylennetty Calabresi, jonka katutason toimijoiden henkilökohtainen tuntemus oli osoittautunut hyvin tehokkaaksi väkivaltaa hillitseväksi tekijäksi. Mielenosoittajien ja poliisin välisessä yhteenotossa surmansa saaneen poliisimiehen Antonio Annarumman hautajaisissa marraskuussa 1969 sattui välikohtaus, joka antoi Calabresille tilaisuuden ennestäänkin lisätä arvovaltaansa vasemmistopiireissä. Läsnäolollaan äärioikeistolaisia aktivisteja ja poliiseja provosoinut opiskelijajohtaja Mario Capanna joutui pahoinpitelyn uhriksi, mutta paikalle kiirehtinyt Calabresi meni väliin ja auttoi hänet pois paikalta.
Pinellin kuolema ja sen seuraukset

Iltapäivällä 12. joulukuuta 1969 räjähti Milanossa niin sanottu Piazza Fontanan pommi. Pankkikonttorissa kello 16.37 räjähtänyt pommi surmasi välittömästi 16 ihmistä, pankin asiakkaita ja henkilökuntaa. Tämä pommi-isku avasi sen vakavien, ennalta tarkkaan suunniteltujen, poliittisten väkivaltaisuuksien aikakauden jota Italiassa kutsutaan lyijyvuosiksi. Epäilykset kohdistuivat, tai pikemminkin kohdistettiin, heti anarkisteihein, koska nämä olivat aikaisemmin räjäyttäneet pommeja, ja heitä haettiin välittömästi kymmenittäin kuulusteltaviksi. Anarkistien pommi-iskut olivat kuitenkin olleet koneisiin ja kiinteistöihin kohdistuvaa sabotaasia ja niitä ei räjäytetty jos ihmisiä oli lähistöllä, koska sivullisten vahingoittaminen oli anarkistien periaatteiden vastaista. Tämän Calabresi tiesi erittäin hyvin, eikä Pinelliä edes haettu poliisiautolla, koska Calabresi ei nähnyt siihen mitään aihetta. Calabresin ehdotuksesta Pinelli saapui kuultavaksi, ajaen poliisilaitokselle omalla skootterillaan, koska kukaan ei siinä vaiheessa odottanut että hänen oleskelunsa siellä kestäisi hyvin pitkään. Toisin kuitenkin kävi, syistä joita ei ole voitu koskaan täysin selvittää.
Se kuitenkin tiedetään, että 15. joulukuuta kello 23.57 Pinelli putosi poliisilaitoksen neljännen kerroksen ikkunasta sisäpihalle ja kuoli vammoihinsa vielä samana yönä. Putoamisella oli yksi ulkopuolinen silminnäkijä, poliisilaitoksen sisäpihalla tupakoimassa seisonut l’Unità-lehden reportteri Aldo Palumbo. Tästä tapahtumasta lähti alulle yli kaksi vuotta kestänyt herjauskampanja, jota johti Lotta Continua -järjestön sammanniminen sanomalehti ja jonka maalitauluna oli komisario Calabresi. Pinelli oli pudonnut Calabresin virkahuoneen ikkunasta, ja vaikka viisi huoneessa ollutta poliisia vakuuttivat että Calabresi ei ollut tapahtumahetkellä läsnä, se ei auttanut. Calabresi leimattiin Pinellin murhaajaksi, tai ainakin pääsyylliseksi tämän kuolemaan. Käsitys Calabresin syyllisyydestä sai nopeasti laajan hyväksynnän vasemmistopiireissä. Kymmenittäin maineikkaita ja arvovaltaisia kansalaisia allekirjoitti julkisen vaatimuksen Calabresin asettamisesta vastuuseen. Allekirjoittaneiden joukossa oli useita kansainvälisesti tunnettuja kulttuurihenkilöitä, kuten esimerkiksi Umberto Eco, Dario Fo, Primo Levi, Alberto Moravia ja Pier Paolo Pasolini. Calabresin päivittäisessä postissa alkoi löytyä uhkauskirjeitä jotka hän kätki vaimoltaan.
Lehdistössä, ja erityisesti Lotta Continua -lehdessä alettiin julkaista kaikenlaisia huhuja Calabresista ja hänen väitetyistä hämäräpuuhistaan. Kommunistipuolueen pää-äänenkannattaja, sanomalehti l’Unità, julkaisi 11.1.1970 artikkelin jossa väitettiin Calabresin olleen Yhdysvalloissa, ja osallistuneen siellä johonkin toimintaan josta vastasi CIA. Calabresi kiisti käyneensä koskaan Yhdysvalloissa, ja lisäsi että kyllä mielellään kävisi jos vain joku muu maksaa matkan. Myöhemmin osoittautuikin että kyseessä oli toinen, Calabresia huomattavasti vanhempi ja virka-asemaltaan korkeampi poliisi, nimeltään Lorenzo Calabrese.
Calabresin murha ja sen oikeudelliset seuraukset

Luigi Calabresi murhattiin 17. toukokuuta 1972 kello 09.15 hänen ollessaan menossa työpaikalleen. Hän tuli ulos Milanon Via Cherubinilla sijaitsevasta asunnostaan ja käveli kadun yli parkkipaikalle jossa hänen vaimonsa omistama Fiat 500 -mallinen auto oli pysäköitynä. Kun hän pysähtyi kaivamaan auton avaimet taskustaan hänen taakseen ilmestyi pitkä ja laihahko mies, kädessään revolveri. Mies ampui aseetonta Calabresia kahdesti takaapäin, selkään ja päähän. Ampuja poistui paikalta autolla, joka silminnäkijöiden mukaan oli sininen Fiat 125. Tätä autoa ohjasti toinen henkilö, joka usean todistajan mukaan näytti olevan nainen. Pakoauto löytyi vain parin korttelin päässä rikospaikasta Via Ariosto -kadulta, Via Alberto da Giussanon risteyksessä. Siihen osoitteeseen päättyivät vuosikausiksi johtolangat. Calabresia jäi suremaan kaksi lasta ja raskaana oleva vaimo.
Kuusitoista vuotta myöhemmin, 28. heinäkuuta 1988, Milanon yleinen syyttäjä ilmoitti että neljä henkilöä oli pidätetty epäiltynä Calabresin murhasta: Adriano Sofri, Ovidio Bompressi, Giorgio Pietrostefani ja Leonardo Marino, kaikki vuonna 1976 toimintansa lopettaneen Lotta Continua -järjestön entisiä jäseniä. Syytteet perustuivat syyttäjän mukaan Marinon oma-aloitteisesti tekemään tunnustukseen, jonka mukaan ampuja oli Bompressi ja Marino itse oli pakoautoa ohjastanut mies. Tehtävän heille olivat Marinon mukaan antaneet Lotta Continuan korkeimpaan johtoon kuuluvat Sofri ja Pietrostefani. Kaikki paitsi Marino kiistivät jyrkästi osallisuutensa Calabresin murhaan.
Tästä lähti alulle lähes vuosikymmenen kestänyt prosessi joka ajoittain sai farssimaisia piirteitä, päätodistajan muuttaessa kertomustaan jatkuvasti aina sen mukaan kun muiden syytettyjen puolustus löysi vastatodisteita hänen väitteilleen. Loppujen lopuksi Marino tuli esittäneeksi neljä eri versiota siitä miten Calabresin murha oli päätetty ja kuka päätöksentekoon oli osallistunut. Lisäksi hän muun muassa kertoi että hänen ajamansa pakoauto oli väriltään beesi, vaikka se tosiasiassa oli sininen, ja kuvasi luoteeseen päin menneen pakoreitin, kun taas silminnäkijöiden mukaan murhaajien pakoauto ajoi rikospaikalta itään päin. Ginzburgin tutkielman johtopäätös on että Marino ilmiselvästi valehteli oikeudessa, syistä joita ei ole selvitetty.
Calabresin murha ja sen oikeudelliset seuraukset > Oikeudenkäyntien tuomiot

Italian oikeusjärjestelmässä on kolme eri asteista tuomioistuinta. Ylin niistä on Kassaatiotuomioistuin (Corte di Cassazione), joka ei muuta alemman asteen tuomioita, esimerkiksi vankilarangaistuksen pituutta, vaan joko vahvistaa tai hylkää tuomiot kokonaisuudessaan. Calabresin murha kiersi näissä kolmessa asteessa näin:
1. Corte d’Assise di Milano (2.5.1990): Bompressi, Pietrostefani ja Sofri saivat kukin 22 vuotta vankeutta, Marino 11 vuotta.
2. Corte d’Appello di Milano (2.7.1991): Vahvisti alemman oikeuden antamat tuomiot.
3. Corte di Cassazione (23.10 1992): Kumosi kaikki tuomiot, virheellisesti ja epäloogisesti perusteltuina, ja palautti asian alempaan oikeusasteeseen uudelleen käsiteltäväksi.
4. Corte d’Appello di Milano (21.12.1993): Hylkäsi kaikki syytteet.
5. Corte di Cassazione (27.10 1994): Kumosi edellisen vapauttavan tuomion, muodollisten virheiden takia, ja palautti asian toistamiseen.
6. Corte d’Appello di Milano (11.11.1995): Bompressi, Pietrostefani ja Sofri, kukin 22 vuotta vankeutta. Syyte Marinoa vastaan hylättiin vanhentuneena.
7. Corte di Cassazione (22.1 1997): Vahvisti tuomiot.
Jälkipeliä

Erityinen tutkintatuomari Gerardo D'Ambrosio julkaisi 27. lokakuuta 1975 tutkimuksensa tulokset, joiden mukaan Giuseppe Pinellin putoamisen syy oli äkillinen sairauskohtaus. Kaikki poliisit paitsi Calabresin esimies, ylikomisario Allegra, todettiin syyttömiksi rikokseen. Allegra vapautettiin syytteestä, koska hänen rikkomuksensa, Pinellin pitäminen liian kauan poliisilaitoksella ilman syyttäjän päätöstä, oli vanhentunut.
Komisario Luigi Calabresin murhan vuosipäivänä 17. toukokuuta 1973 järjestetyn muistotilaisuuden yhteydessä räjähti Milanon pääpoliisiaseman edustalla pommi, neljä kuoli, 45 loukkaantui. Teosta tuomittiin 1975 elinkautiseen älyllisesti aika vähälahjainen anarkisti, joka ei osannut selvittää, mistä oli pommin saanut. Parikymmentä vuotta myöhemmin selvisi, että räjähdyksestä itse asiassa vastasi fasistijärjestö Ordine Nuovo. Julkisuuten tuli myös tieto että Calabresi oli vuodesta 1971 alkaen ja kuolemaansa asti tutkinut erään äärioikeistolaisen ryhmittymän toimintaa, ja sen yhteyksiä Länsi-Saksan uusnatseihin
Mauritanian vaakuna

Mauritanian vaakuna on Mauritanian symboli, joka otettiin käyttöön 28. marraskuuta 2018. Siinä on vihreässä ympyrässä keltaiset kuunsirppi ja viisisakarainen tähti. Vihreä väri, kuunsirppi ja viisisakarainen tähti ovat islamin symboleita. Keltainen kuvaa Saharan hiekkaa, ja punainen kuvaa kansan uhrauksia itsenäisyyden saavuttamiseksi. Kuunsirpin edessä on palmu ja maissin tai hirssin tähkä. Ympyrän kehään ylhäälle on kirjoitettu maan virallinen nimi Mauritanian islamilainen tasavalta arabiaksi: الجمهورية الإسلامية الموريتانية (Al-Ğumhūriyyah al-Islāmiyyah al-Mūrītāniyyah) ja alhaalle ranskaksi: République islamique de Mauritanie.
Mauritanian vaakuna (1. huhtikuuta 1959 – 28. marraskuuta 2018)
Mauritanian alkuperäinen vaakuna otettiin käyttöön 1. huhtikuuta 1959. Se on lähes identtinen nykyisen vaakunan kanssa, lukuun ottamatta punaista kehää vaakunan ympärillä ja erilaista vihreän sävyä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Afrikan valtioiden vaakunat
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Lesotho
Liberia
Libya
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Norsunluurannikko
Niger
Nigeria
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
São Tomé ja Príncipe
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Swazimaa
Tansania
Togo
Tšad
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
Merian

Merian tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Merian, saksalainen aikakauslehti
Sukunimi

Maria Sibylla Merian (1647–1717), sveitsiläissyntyinen luonnontieteilijä ja kuvittaja
Matthäus Merian vanhempi (1593–1650), sveitsiläinen kaivertaja ja kustantaja
Matthäus Merian nuorempi (1621–1687), sveitsiläinen taidemaalari ja kaivertaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Merian”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.