stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Münchenin sopimus
Versaillesista Müncheniin > Imperialismista toiseen

Päästyään eroon Itävalta-Unkarin Itävallan vaikutuksesta tšekit tšekkiläistivät saksalaisilta hallinnon muun muassa Böömissä, mutta myös Slovakiassa, jossa oli puutetta entisen Itävalta-Unkarin saksalaiset ja unkarilaiset virkamiehet korvaavista slaaveista.
Saint-Gernain-en-Layen sopimuksessa oli taattu slovakeille kansanäänestyksen mahdollisuus liitosta tšekkien kanssa, mutta sitä ei ollut järjestetty.
1930-luvun lama ja kansallissosialismin nousu Saksassa vaikuttivat myös sudeettimaahan. Saksalaisten ja unkarilaisten lisäksi myös slovakit pyrkivät rajoittamaan tšekkien vaikutusvaltaa Tšekkoslovakiassa. Tasavertaisen liittosuhteen vertauskuvaksi yrittivät slovakit saada muutettua Tšekkoslovakian kirjoitetuksi muodossa Tšekko-Slovakia. Sudeettialueiden luovutuksen jälkeen maa muuttuikin slovakkien kannalta liittovaltiomaisemmaksi.
Versaillesista Müncheniin > Sudeettialueiden kriisi

Vuonna 1918 keisarillisen neuvoston Böömin saksankieliset jäsenet kieltäytyvät hyväksymästä liittymistä vastaperustettuun Tšekkoslovakian tasavaltaan. He puolestaan ehdottivat alueittensa liittämistä saksankieliseen Itävaltaan sekä kahden alueellisen hallituksen pystyttämistä:
Böhmerwaldgau – Böömin eteläosa pyysi liittämistä Oberösterreichin Kreisiin
Deutschböhmen – Böömin luoteisosa
Sudetenland – Määrin pohjoisosa sekä Itävallan Sleesia
Südmähren – Määrin eteläosa pyysi liittämistä Niederösterreichin Kreisiin.
Yhdessä näitä alueita kutsuttiin dedeeteiksi. Niiden alueella asui kolme miljoonaa maan 15 miljoonasta asukkaasta.
Vastakkainasettelu saksalaisten ja tšekkien välillä paheni koko 1930-luvun ajan. Saksalainen vähemmistö, joka oli kuitenkin enemmistö mainituilla neljällä alueella, seurasi natsipoliitikko Konrad Henleiniä, joka liioitteli vaatimuksissaan. Todellinen kriisi puhkesi Itävallan ja Saksan Anschlussin jälkeen vuonna 1938. Silloin oli jo hyvin todennäköistä, että Hitlerin seuraava vaatimus koskisi sudeettialueiden liittämistä Saksan valtakuntaan.
Münchenin konferenssi

Ranska ja Neuvostoliitto olivat kumpikin solmineet Tšekkoslovakian kanssa 1936 liiton, mutta kumpikaan ei ollut vielä vuonna 1939 valmis sotaan Saksaa vastaan. Josif Stalin oli haluton puolustamaan kapitalistista valtiota. Pääministeri Daladierin Ranska oli lähestymässä vaaleja, joten ajankohta oli huono sotilaallisiin operaatioihin ryhtymiselle varsinkaan ilman Ison-Britannian tukea tai osallistumista. Adolf Hitler oli yliarvioinut Saksan uudelleenaseistuksen laajuuden ja halusi konfliktia. Vauhdin hidastajana toimi Benito Mussolini, joka ei halunnut mukaan eurooppalaiseen selkkaukseen ja kehotti Hitleriä neuvottelupöytään. Kokous pidettiin Münchenissä syyskuussa vuonna 1938.
Ranska ja Neuvostoliitto siis jättivät Tšekkoslovakian ilman tukea, ja Münchenin sopimus hyväksyttiin yksimielisesti. Pääministeri Neville Chamberlain sai Isossa-Britanniassa sankarin vastaanoton noustessaan Münchenistä palaavasta lentokoneesta. Kansanjoukot uskoivat, että suurin mahdollinen konflikti vältettäisiin. Kansakunta oli helpottunut ja kiitollinen rauhan pelastajille, vaikka kyse oli vain löyhästä ja lykkäämiseen tähtäävästä kompromissista.
Sopimuksen mukaisesti tšekkien tuli evakuoida sudeettialueet ennen 19. lokakuuta 1938 ja ne piti miehittää asteittain saksalaisin joukoin. Lisäksi osa Sleesiaa (906 km² – 258 000 asukasta) tuli luovuttaa Puolalle.
Tämän lisäksi Chamberlain palasi kotiin mukanaan Saksan ja Ison-Britannian välinen lisäsopimus, jossa osapuolet sitoutuivat neuvottelemaan rauhanomaisesti osapuolten tulevaisuudesta. Juuri tätä osaa sopimuksesta pääministeri piti kädessään kun hän juhlallisesti ja riemuiten palasi Lontooseen.
Tšekkien hallitus antautui 30. syyskuuta 1938 ja suostui Münchenin sopimuksen pykäliin.
Tämä kriisi antoi kuitenkin demokraattisille hallituksille mahdollisuuden ymmärtää, millaista vaaraa autoritäärinen Saksa ja sen johtaja Hitler edustivat.
Münchenin kokouksen on todettu vaikuttaneen myös talvisodan syttymiseen, sillä Neuvostoliitto veti omat johtopäätöksensä länsivaltojen myönnytyksistä Saksalle ja alkoi etsiä uusia toimintavaihtoehtoja aikaisemmalle politiikalleen, jolla se oli pyrkinyt yhdistämään länsivaltoja Saksan vastaiseen rintamaan. Neuvostoliitto käynnisti Boris Jartsevina esiintyneen toisen lähetystösihteeri Boris Rybkinin avulla Suomessa Jartsev-neuvottelut, joiden tarkoituksena oli selvittää Suomen asenne siihen mahdollisuuteen, että Saksa hyökkää Neuvostoliittoon. Neuvottelut alkoivat todennäköisesti Neuvostoliiton Helsingin suurlähettilään ja Neuvostoliiton ulkoasiainkansankomissaari Maksim Litvinovin tietämättä, minkä vuoksi niihin suhtauduttiin epäluuloisesti.
Sopimuksen seuraukset

Sopimuksen seurauksena Tšekkoslovakia menetti 28 160 km2:n laajuisen alueen, noin 20 prosenttia pinta-alastaan. Alueella asui noin 2 800 000 saksalaista, mutta myös 800 000 tšekkiä.
Menetetyt alueet olivat olleet Tšekkoslovakialle sekä taloudellisesti että sotilaallisesti keskeisiä, sillä siellä oli 60 % maan kivihiili- ja 80 % ruskohiili­varoista, 86 % kemikaali- ja 80 % sementtiteollisuudesta, 70 % rauta- ja teräs­teollisuudesta, 70 % sähkön­tuotannosta ja 50 % metsävaroista. Uusi raja pirstoi pahasti myös maan rautatie-, maantie- ja puhelinlennätinverkoston. Lisäksi Tšekkoslovakiasta tuli käytännössä puolustuskyvytön, sillä menetetyllä alueella olivat maan kaikki linnoituslaitteet.
Sopimuksen seuraukset > Kohti sotaa

Valmistautuessaan yhteenottoon, joka kaikista osapuolista tuntui väistämättömältä, eurooppalaiset suurvallat olivat asettaneet armeijansa valmiustilaan ensimmäisen kerran ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Münchenin sopimus näytti väliaikaisesti rauhoittaneen sudeettialueen kriisin. Laajasti kuitenkin arvioitiin, että pahempaa olisi tulossa.
Neuvostoliitto oli merkittävin Münchenin sopimuksesta pois jäänyt valtio, vaikka Neuvostoliitto oli Ranskan veroinen kumppani 1936 Tšekkoslovakian turvallisuutta takaavassa sopimuksessa. Stalin näki, että Iso-Britannia ja Ranska olivat valmiit uhraamaan pienen liittolaisensa saksalaisille vaateille, ja pelkäsi, että maat tekisivät tulevaisuudessa samoin Neuvostoliiton suhteen, jolloin kommunistit ja kansallissosialistit joutuisivat keskenään taisteluun. Näin Iso-Britannia ja Ranska saisivat helpon voiton kahdesta totalitaarisesta valtiosta niiden heikennettyä toisensa. Stalin tajusi myös sen, että Puola tai Romania eivät olleet valmiita hyväksymään neuvostoarmeijan kauttakulkua maansa halki eivätkä myöskään neuvostoliittolaisten lentokoneiden ylilentoja, jos joukkoja olisi tarvittu tšekkien avuksi. Sen tunnustaminen vaikutti huomattavalla tavalla syyskuussa 1939 solmitun Molotov–Ribbentrop-sopimuksen syntyyn.
Tšekkoslovakia menetti omaa, liittosuhteista riippumatonta sotilaallista puolustuskykyään. Sudeettimaalle oli perustettu lähes Maginot-linjan veroinen puolustusjärjestelmä, joka kuului sudeettimaan luovutuksen jälkeen Saksan valtakuntaan. Ilman tätä puolustuslinjaa maan itsenäisyyden puolustaminen aseellisesti olisi käytännössä mahdotonta. Jäljelle jääneiden Tšekkoslovakian osien itsenäisyys riippuisi luovutusten jälkeen Saksan hallituksen tahdosta sekä muiden eurooppalaisten suurvaltojen halusta ja kyvystä puolustaa niitä valtionrajoja, jotka ne olivat Münchenin sopimuksella taanneet.
Sopimuksen seuraukset > Muut alueluovutukset

Münchenin sopimuksen seurauksena myös puolalaisenemmistöinen Teschenin alue liitettiin lokakuussa 1938 Puolaan ja Slovakian osittain unkarilaisenemmistöiset etelä- ja itäosat marraskuussa 1938 ja maaliskuussa 1939 Unkariin Wienin välitystuomiolla. Nämäkin aluemuutokset peruttiin toisen maailmansodan jälkeen lukuun ottamatta Ruteniaa, joka siirtyi Unkarilta Neuvostoliitolle.
Reaktiot Suomessa

Keski-Eurooppaa syys- ja lokakuussa 1938 järkyttänyt kriisi heijastui Itämeren piirissä myös Suomeen. Neuvostoliiton ulkoministeri Maksim Litvinov luonnehti Euroopan olleen tuolloin ”kahden tuuman päässä sodasta”. Suomen ulkoministeriö siirtyi 14. syyskuuta ympärivuorokautiseen päivystykseen, ja puolustusneuvoston puheenjohtaja, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim vaati 20. syyskuuta osittaisen liikekannallepanon julistamista. Helsingin lehdet kertoivat 24. syyskuuta Neuvostoliiton laivaston ja ilmavoimien loukanneen useissa kohdin Suomen merialueita ja ilmatilaa. Muutamaa päivää myöhemmin puolustusministeriö vahvisti, että Suomen rannikkopuolustusta oli vahvistettu ja ”pienehkö määrä” reserviläisiä kutsuttu ylimääräisiin kertausharjoituksiin. Myös Ruotsin pääministeri Per Albin Hansson oli jo 23. syyskuuta ilmoittanut, että armeijan ja laivaston vapautuva miehistö oli toistaiseksi pidetty palveluksessa.
Münchenin sopimuksen tultua solmituksi myös Suomessa tunnettiin yleisesti helpotusta siitä, että suursodan syttyminen Euroopassa näytti olevan vältetty. Juuri Työväen akatemian johtajaksi valittu maisteri Yrjö Kilpeläinen (nimimerkki Jahvetti) katsoi kuitenkin omassa kommentissaan sopimuksen syntyneen tavalla, joka saattoi muodostua kohtalokkaaksi sekä yleisten oikeusperiaatteiden että varsinkin pienten kansojen olemassaolon kannalta:
» [Münchenin sopimuksen solmiminen] ei tapahtunut suinkaan niiden ylevien oikeusperiaatteiden hengessä, jotka ainakin edes muodollisesti julistettiin 1920-luvulla määrääviksi valtioiden välisiä suhteita järjestettäessä, ja jotka perustuivat kaikkien kansojen, pienimpienkin, tasa-arvoisuuteen. Ei, vaan se tapahtui sen voimapolitiikan merkeissä, joka on lyönyt leimansa koko 1930-luvun uusimperialistiseen aikaan. Kansa, jonka tärkeät elinedut olivat kysymyksessä, ei saanut edes itse olla päättämässä kohtalostaan, vaan sen ratkaisivat ulkopuoliset tekijät, joilla oli takanaan enemmän voimaa. Vain käsittelyn loppuvaiheessa se sai lähettää edustajansa kuulemaan omaa kuolemantuomiotaan.»
Potsdam 1945

Usein yhdistetään kuuluisa Benešin asetus, joka edellytti sudeettialueen saksalaisten häätämistä ja asuttamista muualle, sekä vuoden 1945 Potsdamin konferenssin päätökset. Tässä päätöksessä määrättiin noin 11 miljoonan saksalaisen siirtäminen Tšekkoslovakiasta, Puolasta ja Unkarista.
Tšekkoslovakia hääti alueiltaan vuosina 1945–1948 kolme miljoonaa etnisesti saksalaista kansalaistaan, joiden kaikkien todettiin tukeneen natsihallintoa tai Konrad Henleinin natsimyönteistä saksalaispuoluetta. Poikkeuksen tekivät natseja vastaan taistelleet ja henkilöt, joiden asema ja tehtävä heidän osaamisensa tähden olisi ollut vaarassa. Maasta ajettiin kaikkiaan 250 000 henkilöä, lähes 10 prosenttia väestöstä.
Saksalaisten omaisuus takavarikoitiin maanpaossa olevan presidentti Benešin asetuksella. Nämä kansalaiset menettivät myös kansallisuutensa.
Asetuksella oli pitkäaikainen vaikutus Tšekin tasavallan sekä sen naapureiden Itävallan ja Saksan suhteisiin, vaikka maiden hallitukset pitivätkin asiaa loppuun käsiteltynä. Painostustarkoituksessa syntyi kuitenkin kansalaisjärjestöjä, varsinkin Baijerissa, vaatimaan asetuksen kumoamista. Muuttamaan joutuneiden ikääntyminen ja kuolema ovat osaltaan vähentäneet tšekkeihin kohdistuvaa painostusta asiantilan korjaamiseksi. Varsinkin maan jäsenyys Euroopan unionissa on ollut omiaan vähentämään paineita. Kuitenkin vuonna 2009 asiasta heräsi jälleen kiivas keskustelu Tšekin EU-vastaisen presidentti Václav Klausin vaadittua Lissabonin sopimuksen allekirjoittamiselle ehdoksi takeita siitä, etteivät sudeettialueilta karkotetut saksalaiset ole jatkossakaan oikeutettuja mihinkään korvauksiin.
Münchenin sopimuksen mitätöinti

Huhtikuussa 1973 Länsi-Saksa ja Tšekkoslovakia ilmoittivat Bonnissa käytyjen neuvottelujen tuloksena päässeensä periaatesopimukseen Münchenin sopimuksen hautaamisesta. Itä- ja Länsi-Saksan yhdistyttyä Saksa ja Tšekkoslovakia allekirjoittivat helmikuussa 1992 keskinäisen hyvän naapuruuden sopimuksen. Osa menneisyyden vaikeimmista pulmista oli kuitenkin jouduttu jättämään pois sopimustekstistä. Tšekkoslovakiassa oltiin pettyneitä siitä, ettei Saksa julistanut Münchenin sopimusta alusta alkaen laittomaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sopimuksen teksti (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Münchenin sopimus Protic.netin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Münchenin sopimuksen teksti, 29.9. 1938. (Cliotexte) (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Uusi vaihe Europan tilanteessa. Hitler kutsunut Chamberlainin, Mussolinin ja Daladierin Müncheniin. Neuvottelukokous alkaa tänään klo 15, Helsingin Sanomat, 29.09.1938, nro 262, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sopimukseen on jo päästy. Sudeettisaksalaisen alueen miehitys alkaa huomenna. Määrätty vyöhyke miehitetään lokak. 10 p:ään mennessä. Kansanäänestyksen ajankohdastakin sovittiin eilen Münchenissä, Helsingin Sanomat, 30.09.1938, nro 263, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sudeettialueen miehitys alkaa. Saksalaiset joukot marssivat tänään rajan yli. Syrovyn hallitus hyväksynyt Münchenin sopimuksen. Maansuru Tshekkoslovakiassa, Helsingin Sanomat, 01.10.1938, nro 264, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Veretön rajanmuutos. Saksalaiset sotilasosastot marssivat eilen 1:lle saksalaisvyöhykkeelle. Hakaristiliput vedettiin salkoihin tshekkien peräytyessä, Helsingin Sanomat, 02.10.1938, nro 265, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saksan laajeneminen 1938–1939 ennen sotaa
Neville Chamberlain esittelee Münchenin sopimusta väkijoukolle Hestonin lentoasemalla 30. syyskuuta 1938 palattuaan sopimusneuvotteluista
Sopimuksen allekirjoituspaikka Führerbau toimii nykyään korkeakouluna (Hochschule für Musik und Theater München).
Taurinit

Taurinit (lat. Taurini, Taurisci) olivat Alppien juurella, nykyisen Piemonten alueella asunut kansa. He lukeutuvat joko keltteihin tai liguureihin tai olivat näiden sekoitus. Taurinit mainitaan ensi kerran historiassa, kun Hannibal kohtasi heidät ylittäessään Alppeja vuonna 218 eaa. Hannibal laskeutui armeijoineen vuorilta Italian tasankoalueille ja havaitsi, että taurinit suhtautuivat vihamielisesti insubreihin, jotka olivat Hannibalin liittolaisia. Hannibal valtasi sen vuoksi taurinien pääkaupungin Taurasian.
Taurinit osallistuivat kelttien Italiaan suuntautuneisiin sotaretkiin. Octavianus kukisti heidät 35 eaa. ja perusti heidän alueelleen Po-joen rannalle Taurasian paikalle sotilassiirtokunnan, josta kehittyi Augusta Taurinorum, nykyinen Torino.
Naapurilähiö

| Naapurilähiö |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Kestoaika:  24 min / jakso
Luoja(t):  Toini Vuoristo  (käsikirjoitus)   Jussi Tapola (ohjaus)  Peter Finnilä (ohjaus)
Pääosissa:  Tapio Hämäläinen   Keijo Komppa   Helena Haavisto
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Mainos-TV
Esitetty:  23. elokuuta 1969 – 5. kesäkuuta 1976
Jaksoja:  156
Aiheesta muualla
IMDb 
Naapurilähiö on vuosina 1969–1976 esitetty televisiosarja, jota tehtiin 156 jaksoa. Sen käsikirjoitti Toini Vuoristo ja ohjasivat Peter Finnilä ja Jussi Tapola. Siinä seurattiin kuvitteellisessa Helsingin Katajamäessä asuvien Lieslahden ja Sarpamaan perheiden elämää. Ilmeisesti sarjalle suunniteltiin myös nimeä ”Katajamäen asukkaat”. Sarjaa kuvattiin muun muassa Helsingin Siltamäessä. Vaikka kyseessä oli perhesarja, siinä käsiteltiin myös yhteiskunnallisia asioita, enemmän kuin esimerkiksi Me Tammelat -sarjassa.
Syksyllä 1971 Naapurilähiö oli Katso-lehden lukijaäänestyksessä television suosituin ohjelma. Katsojia sillä oli 1,8 miljoonaa, hieman vähemmän kuin yli kahden miljoonan katsojalukuun yltäneellä ja toiseksi suosituimmaksi äänestetyllä brittisarjalla Mennään bussilla.
Henkilöt

Väinö Sarpamaa, 49, putkiasentaja, on itse rakentanut talonsa rintamamiespalstalle. Vaimo Aino, 47, on osuuskaupan maitopuolen vastaava, uskoo mieheensä, kotiin ja Raamattuun. Lapsia on neljä, vanhin Arto, 22, opiskelee valtiotieteitä, Riitta, 17, käy lukiota, Matti, 15. Perheen nuorimmainen Mikko on vasta viisivuotias.
Kalervo Lieslahti, 37, ekonomi, on pikkutarkka tilimies, joka lainan avulla on saanut hankituksi perheelleen oman asunnon. Vaimo Marjatta, 36, on huoltotarkastaja kaupungin lastensuojeluvirastossa, hänen piirinään on juuri Katajamäki ympäristöineen. Tyttäret, koululaiset Mervi, 15, ja Pilvi, 7, ovat hieman vastahakoisesti jättäneet keskikaupunkiasunnon ja ystävänsä muuttaakseen naapurilähiöön, saviselle pellolle nimeltä Katajamäki.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Keijo Komppa   | … |   Kalervo Lieslahti   |
|  Helena Haavisto   | … |   Marjatta Lieslahti   |
|  Harriet Finne   | … |   Mervi Lieslahti   |
|  Pilvi-Sisko Multimäki   | … |   Pilvi Lieslahti   |
|  Tapio Hämäläinen   | … |   Väinö Sarpamaa   |
|  Hilkka Helinä   | … |   Aino Sarpamaa   |
|  Elina Halttunen   | … |   Riitta Sarpamaa   |
|  Harri Hyttinen   | … |   Matti Sarpamaa   |
|  Timo Närhinsalo   | … |   Arto Sarpamaa   |
|  Jaakko Nuotio   | … |   Jaakko Sarpamaa   |
|  Kauko Helovirta   | … |   Hjalmar Raita   |
|  Marita Nordberg   | … |   Helmi Raita   |
|  Tarja Markus   | … |   Virpi Raita   |
|  Antti Närhinsalo   | … |   Teemu, Virpin ja Arton au-lapsi   |
|  Jyrki Nousiainen   | … |   Risto Ruohola   |
|  Heikki Heino   | … |   Reiska Rajala   |
|  Rauni Ranta   | … |   Rauha Rajala   |
|  Susanna Haavisto   | … |   Raija Rajala   |
|  Laila Rihte   | … |   Rouva Lehtosalo   |
|  Yrjö Tähtelä   | … |   Jarkko Lehtosalo   |
|  Pertti Hakala   | … |   Ilkka Turunen   |
|  Mirja Salmenkivi   | … |   Tiina   |
|  Vanto   | … |   Telle, Tiinan pikkusisko   |
|  Anne Kämpe   | … |   Anne    |
|  Esko Tuomi   | … |   Kalle Järvinen   |
|  Soila Komi   | … |    Anita   |
|  Alli Häjänen   | … |   Hinni   |
Aiheesta muualla

Naapurilähiö esittäytyy, uuden tv-sarjan esittelyä 1969, 2 min, Elävä muisti -sivusto
Mikko Möttönen

| Mikko Möttönen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1980 (ikä 44) Jyväskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kvanttiteknologian professori (teknillinen fysiikka); päätutkija ja toimitusjohtaja
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu (DI 2002, TkT 2005)
Väitöstyön ohjaaja:  Martti M. Salomaa ja  Sami M. M. Virtanen
Instituutti:  Aalto-yliopiston Teknillisen fysiikan laitos  Teknologian tutkimuskeskus VTT kvanttiteknologiayritykset: QMill Oy  IQM Finland Oy  Nanoq Oy  Quantum Computer Technology Finland Oy
Tunnetut työt:  synteettinen yksinapainen magneetti (2014)  unimon kubitti (2022)
Palkinnot:  Nokia Säätiön tunnustuspalkinto (2020)  Väisälän palkinto (2020)  Suomalaisen Tiedeakatemian jäsenyys (2023)
Aiheesta muualla
Mikko Möttönen, Professori, Aalto-yliopisto
Mikko Pentti Matias Möttönen (s. 2. heinäkuuta 1980 Jyväskylä) on suomalainen teknillisen fysiikan tohtori, joka työskentelee Aalto-yliopiston ja Teknologian tutkimuskeskus VTT:n kvanttiteknologian professorina. Hän on myös päätutkija tai toimitusjohtaja ja yksi perustajista useissa kvanttitietokoneisiin ja -teknologiaan liittyvässä yksityisessä yrityksessä.
Opinnot ja työura

Möttönen kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän normaalikoulun lukiosta joulukuussa 1998. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulustasta diplomi-insinööriksi 2002 ja tekniikan tohtoriksi 2005 pääaineenaan teknillinen fysiikka. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2004) oli otsikoitu Vortices and elementary excitations in dilute Bose-Einstein condensates. Väitöskirjatyön ohjaajina olivat professori Martti M. Salomaa ja tohtori Sami M. M. Virtanen.
Väitöstä seurasi post doc -tutkijan pestit Yhdysvalloissa Berkeleyn yliopistossa, Espoossa Teknillisessä korkeakoulussa ja Australian Uuden Etelä-Walesin yliopistossa. Vuonna 2007 Möttönen eteni tutkimusryhmän johtajaksi Suomen Akatemian Laskennallisen nanotieteen -huippuyksikössä. Vuonna 2019 hänet nimitettiin Aalto-yliopiston ja VTT:n kvanttiteknologian professiksi.
Möttönen on tuottelias tutkija ja opettaja, jonka tutkimustyö on keskittynyt kvanttitekniikan suprajohtaviin sähköisiin piireihin, erityisesti kvanttitietokoneisiin. Vuonna 2020 hänellä oli jo noin 120 tieteellistä artikkelia, joukossa useita tieteen arvostetuimmissa sarjoissa (Nature ja Science) julkaistuja tutkimuksia. Möttönen on ollut vuonna 2014 löytämässä esimerkiksi synteettistä yksinapaista magneettia eli niin sanottua Dirac-monopolia Bosen–Einsteinin kondensaatissa.
Vuonna 2020 hänen tutkimusryhmänsä julkaisi aiempaa sata kertaa nopeamman, ja hyvin vähän energiaa kuluttavan, kvanttitietokoneiden toiminnan tarkentamiseen soveltuvan nanokokoisen säteilyilmaisimen (bolometrin). Vuonna 2022 Möttösen tutkimusryhmä esitteli unimon kubitin, joka voisi ensiarvioiden mukaan osaltaan auttaa tulevaisuuden kvanttitietokoneiden laskentatarkkuuden parantamista.
Möttösen johtama tutkimus- ja kehitystyö on voittanut useita arvostettuja viisivuotisia tutkimusrahoituksia Euroopan tutkimusneuvostolta, esimerkiksi 2,5 miljoonan euron ERC Advanced Grant -rahoituksen (2022-), sekä aiemmin ERC Starting Grant ja ERC Consolidator Grant -apurahat.
Hän on ohjannut monia akateemisia opinnäytetöitä: vuoteen 2020 mennessä Möttönen oli ollut ohjaajana 16 väitöskirjatutkimuksessa ja 74:ssä muussa opinnäytteessä.
Opinnot ja työura > Yritystoiminta

Yrittäjänä Möttösen toiminta on myös ollut menestyksekästä. Hän on päätutkija tai toimitusjohtaja ja yksi perustajista useissa kvantitietokoneisiin ja -teknologiaan liittyvissä yksityisissä yrityksissä (QMill Oy, IQM Finland Oy, Nanoq Oy ja Quantum Computer Technology Finland Oy). Hänen yhdessä kumppaniensa kanssa perustamat ja johtamat suomalaiset kvanttiteknologia-alan yritykset kuten IQM ja QMill ovat keränneet useiden kymmenien miljoonien eurojen arvosta tilauksia ja tuotekehitysrahoitusta.
Esimerkiksi kvanttitietokoneita valmistava IQM on yhdessä VTT:n kanssa rakentaneet Suomen ensimmäiset, tutkimuskäyttöön kehitetyt kvanttitietokoneet vuosina 2021 ja 2023. Vuoden 2022 lopulla IQM:llä oli valmisteltavana myös suomalaisen Lumi-supertietokoneen yhteyteen kiihdyttimeksi liitettävä 54 kubitin kvanttitietokone ja 20 kubitin kvanttitietokone saksalaiseen supertietokoneeseen.
Tunnustuksia

Möttösen saamia tieteellisiä tunnustuksia ovat muun muassa Nokia Säätiön tunnustuspalkinto (2020), Suomalaisen Tiedeakatemian Väisälän palkinto (2020) ja kutsuminen Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi (2023).
Aiheesta muualla

Mikko Möttösen Google Scholar -profiili Google Scholar. Viitattu 23.10.2024. (englanniksi)
Mitä tulisi tietää kvanttimaailman läpimurroista? (podcast) (podcast, 17.10.2024) (podtail.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID  ResearcherID  Scopus  zbMATH
Tawhirimatea

Tawhirimatea tai  Tawhiri-ma-tea on polynesialaisten tuulen ja myrskyn jumala sekä alkujumalien Rangin (taivas) ja Papan poika.  Hän asettui isänsä puolelle, kun hänen sisaruksensa yrittivät erottaa vanhemmat tosistaan. Tawhirimatea suuttui veljensä Tangaroan irtautumisesta Papan ja Rangin otteesta ja nostatti syklonin Tangaroan perään. Tawhirimateaa ei pystytty kukistamaan, ja hän pysyi ihmisten vihollisena niin maalla kuin merellä.