stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yleisradio
Yleisradiotoiminnan historiaa Suomessa > Leikkaukset 2020-luvulla

Orpon hallituksen hallitusohjelman mukaisesti perustettiin lokakuussa 2023 työryhmä arvioimaan Ylen tehtäviä ja rahoitusta. Syyskuussa 2024 työryhmä esitti Yleisradion indeksikorotusten jäädyttämistä vuosien 2025–2027 ajaksi sekä Ylen määrärahasta maksettavan arvonlisäveron korottamista 10 prosentista 14 prosettiin vuoden 2026 alusta alkaen. Lisäksi Ylen määrärahat tulisi entistä tiukemmin kattaa yleisradioveron tuotolla ja Ylen olisi julkaistava aktiivisemmin ja laajemmin tietoa omasta toiminnastaan ja taloudestaan sekä lisättävä kotimaisten tuotantojen ostoja. Säästötoimien kokonaisvaikutus olisi noin 66 miljoonaa euroa eli kymmenyksen verran Yleisradion senhetkisestä budjetista. Maaseudun Tulevaisuuden teettämässä kyselyssä 49 prosenttia vastaajista hyväksyi leikkaukset ja 30 prosenttia vastusti niitä. Miehistä rahoituksen vähentämisen hyväksyi 57 prosenttia, naisista vain 40 prosenttia. Eduskunnassa työryhmän esityksen hyväksyivät kaikki puolueet liike nytiä lukuunottamatta. Liike nytin puheenjohtajan ja ainoan kansanedustajan Hjallis Harkimon mukaan siinä ei leikattu tarpeeksi, vaan ainoastaan karsittiin lisäkustannuksia. Vasemmistoliitto ja vihreät hyväksyivät esityksen. Aiempi kompromissiyritys oli kaatunut kesällä 2024 niiden vastustukseen. Vasemmistoliiton Aino-Kaisa Pekosen mukaan perussuomalaisten tavoite oli ollut ajaa Yle kokonaan alas, ja siksi parlamentaarinen kompromissi oli parempi ratkaisu kuin antaa päätösvalta hallituksen käsiin. Perussuomalaisten Joakim Vigelius kiisti Pekosen väitteet, mutta korosti puolueelle olevan tärkeää, että Yleltä leikattiin enemmän kuin koskaan ennen.
Leikkausten seurauksena Yleisradio aloitti media-alan historian suurimmat muutosneuvottelut, joiden piirissä oli 1 798 työntekijää. Ne päättyivät tammikuussa 2025 ja johtivat 309 henkilön vähentämiseen, joista irtisanomisia on 156 ja loput hoidetaan muun muassa eläköitymisillä. Ylen toimitusjohtajan Merja Ylä-Anttilan mukaan ohjelmia ei tulla lakkauttamaan, mutta uutissisällön määrä verkossa vähenee ja joidenkin radio-ohjelmien volyymi pienenee. Paikallistoimituksia ei karsita miltään paikkakunnalta. Journalistiliiton mukaan irtisanomiset heikentävät suomalaisten tiedonsaannin mahdollisuuksia ja vaarantavat erityisesti maakunnalliset sisällöt. Toimittaja Ruben Stiller otti vastaan eläkepaketin, jota hänelle tarjottiin vaihtoehtona muutosneuvottelujen piiriin päätymiselle. Hän toivoi pystyneensä säästämään jonkun nuoremman yleläisen työpaikan.
Yleisradion kanavat ja palvelut

Yleisradio Oy tarjoaa digitaalisesti maanpäällisessä verkossa sekä alueellisia että valtakunnallisia julkisen palvelun televisio- ja radiokanavia. Maanpäällisen verkon omistaa Ylen entinen tytäryhtiö Digita Oy.
Yleisradion kanavat ja palvelut > Televisio

| Kanavan  nro>  | Logo | Nimi | Perustettu | Ohjelmasisältö | Katsojaosuus (2023) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Yle TV1 | 1.1.1958 | Uutiset, asia- ja ajankohtaisohjelmat, draamasarjat | 27,2 % |
| 2 |  | Yle TV2 | 7.3.1965 | Viihdeohjelmat, urheilu, lasten ja nuorten ohjelmat | 12,9 % |
| 5 |  | Yle Teema & Fem | 24.4.2017 | Ruotsinkielinen ja pohjoismainen ohjelmasisältö / Kulttuuriohjelmat | 3,0 % |

Lisäksi television puolella toimivat:
Yle TV1 HD
Yle TV2 HD
Yle Fem (itsenäisenä ohjelmakokonaisuutena)
Yle Teema (itsenäisenä ohjelmakokonaisuutena)
Yle Teema & Fem HD
TV Finland (ulkomailla)
Yleisradion kanavat ja palvelut > Radio

| ULA- verkko | Logo | Nimi | Slogan | Perustettu | Ohjelmasisältö | Kuuntelijaosuus (marras–tammikuu 2019–2020) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I |  | Yle Radio 1 | Vapaus ajatella | 1.6.1990 1926 (Yleisohjelma) | Uutiset, historia- ja tiedesarjat, kulttuuri, uskonto, radiodraama, klassinen musiikki, jazz, kansanmusiikki | 9 % |
| II |  | YleX | Kuuluu sulle | 13.1.2003  | Uusi musiikki, populaarikulttuuri | 3 % |
| III |  | Yle Radio Suomi | Aina suorana, aina läsnä | 1.6.1990 1963 (Rinnakkaisohjelma) | Uutiset, iskelmämusiikki, maakunnalliset radiot | 32 % |
| IV |  | Yle X3M | Kanalen som vågar | 1.10.1997 | Ruotsinkieliset nuorten ohjelmat, uusi musiikki, populaarikulttuuri | <1 % |
| V |  | Yle Vega | – | 1.10.1997 1963 (Ruotsinkielinen verkko) | Ruotsinkieliset asiaohjelmat, maakunnalliset radiot, ruotsinkielinen musiikki | 3 % |
| VI |  | Yle Sámi Radio | – | marraskuu 1991 | Saamenkielinen ohjelmasisältö | – |
| VII |  | Yle Mondo | – | 1978 | Sisältöä eurooppalaisilla kielillä | – |

| VIII |  | Yle Klassinen | – | 30.4.1999 | Klassista musiikkia vuorokauden ympäri (Digitaalinen kanava) | – |

Lisäksi radion puolella toimivat:
Yle Suomen 18 alueradiota
Yle Vegan 5 alueradiota
Yle Sat 1 (ulkomailla)
Yle Sat 2 (ulkomailla)
Yleisradion kanavat ja palvelut > Palvelut

Yle.fi
Yle Areena
Yle Uutiset
Yle Urheilu
Svenska Yle
Abitreenit
Kioski
Yle Elävä arkisto
Yle Tiede
Oppiminen
Yle Teksti-tv
yle.fi/musiikki
Yle Uutisluokka
Yle Import
Yle Tuotanto ja Design
Mobiilisovellukset
Yle Areena (Android, iOS, WP8)
Lasten Areena (Android, iOS)
Yle Uutiset Uutisvahti (Android, iOS, WP)
Yle.fi-sovellus (Android, IOS)
Pikku Kakkonen (Android, iOS)
Pikku Kakkosen Eskari (Android, iOS)
BUU-klubben (Android, iOS)
Yle Kielikoulu (Android, iOS)
Galaxi (Android, iOS)
Lahjoita puhetta (Android, iOS)
Yle AR (Android, iOS)
Yleisradion kanavat ja palvelut > Palvelut > Entiset radiokanavat

1926–1963 Suomen ainoa radiokanava
1963–1985 Yleisohjelma, Rinnakkaisohjelma
1963–1990 ruotsinkielinen ohjelma/verkko
1939–2006 lyhytaaltolähetykset, vuodesta 1972 Radio Finland
1985–1990 1-verkko (Yleisohjelman jatkaja), 2-verkko (Rinnakkaisohjelman jatkaja)
1990–1997 Riksradion, Regionalradion (ruotsinkielisen verkon jatkajat)
1990–2003 Radiomafia (2-verkon jatkaja nuorten aikuisten populaarikulttuurin osalta)
1997–2005 FSR Mixkanalen (suomenkielisillä alueilla kuulunut koostekanava, joka lähetti Vegan ohjelmaa tämän valtakunnallisen lähetyksen aikana sekä Extremin ohjelmaa Vegan aluelähetysten aikana)
1999–2003 Radio Aino
1999–2006 FSR+
2003–2006 YleQ
Elävän arkiston nettiradio
1998–2024 Yle Puhe
Yleisradion kanavat ja palvelut > Palvelut > Entiset televisiokanavat

2001–2007 YLE24
2007–2008 YLE Extra
2008 YLE TV1+
2011–2014 Yle HD
2014–2017 Yle Teema HD
2014–2017 Yle Fem HD
Yleisradion kanavat ja palvelut > Palvelut > Entiset palvelut

A-tuubi
Kulttuurikunto
Yle Lapset (sulautui muihin palveluihin, esim. Yle Areenaan)
Olotila
Aivonarikka
YLE Arkki
Tehosto
Supertekstitelevisio (lakkautettiin teknisen vian katkaistua lähetyksen)
Yhtiötunnukset

Yleisradion logo 1940–1965 (Sananjalan kuusi)
Yleisradion logo 1965–toukokuu 1990 (Sananjalan kuusi)
Yleisradion logo toukokuu 1990–1.10.1999 (Renkaat)
Yleisradion logo 1.10.1999–5.3.2012 (Tolppa, YLE, tolppa)
Yleisradion logo 5.3.2012– (Laatuleima)
Yhtiön ensimmäisenä logona (vuodesta 1940) oli Ami Hauhion suunnittelema ympyrä, jonka sisässä oli kaksi kuusta, radiomasto ja radioaaltoja kuvaava aaltoviiva sekä sana Radio. Logoa kutsuttiin ”Sananjalan kuuseksi”. Vuonna 1965 logoon lisättiin televisioruudun ääriviivat. Television ruutuilmeessä tätä logoa ei käytetty.
Toukokuussa 1990 Yleisradio otti käyttöön Herbie Kastemaan suunnitteleman tunnuksen ”Renkaat”, jotka eri värisinä muodostivat sisäänsä ympyrän tai pallon, jonka alapuolella oli teksti YLE. Renkaat kuvastivat uutisia, urheilua, musiikkia, viihdettä ja draamaa. Tästä logosta tehtiin myös ruututunnus, jota esitettiin ennen aamun ensimmäistä ohjelmaa ja illan viimeisen ohjelman jälkeen. Tunnus korvasi vanhan E. Rädyn suunnitteleman joutsentunnuksen vuodenvaihteessa 1991–1992. Tunnuksen musiikin sävelsi Jukka Tiensuu. TV2:ssa tunnusta näytettiin 10. elokuuta 1997 ja TV1:ssä vuoteen 2000 asti. Lokakuussa 1999 Yleisradion logoksi tuli Markkinointi Viherjuuri -yhtiön suunnittelema ”Tolppa, YLE, tolppa”.
Yleisradion uudeksi logoksi tuli 5. maaliskuuta 2012 yhtiön graafikkoryhmän suunnittelema ”Laatuleima”. Yleisradion uuden fontin suunnitteli Saku Heinänen.
Yhtiötunnukset > Aikamerkki

Alusta lähtien Yleisradio on lähettänyt myös aika­merkkejä. Aluksi aika­merkki annettiin triangelilla, vuodesta 1934 lähtien gongilla. Kesästä 1963 lähtien se koostui kuudesta piippauksesta ja gongin äänestä. Myöhemmin otettiin käyttöön viidestä lyhyestä ja yhdestä pitkästä piippauksesta koostunut aika­merkki, joka on edelleen käytössä.
Yleisradion alku­aikoina aika­merkki annettiin vain kaksi kertaa päivässä, myöhemmin aina ennen radiouutisia. Vuonna 1978 se alettiin antaa joka tasa­tunti sekä lisäksi uutisten edellä kello 11.30, 12.30 ja 17.30, ei kuitenkaan esimerkiksi kesken radioitavan jumalan­palveluksen tai sinfonia­konsertin.
Hallinto

Yleisradio on julkisen palvelun yleisradioyhtiö, jonka osakkeista ja äänivallasta on aina oltava vähintään 70 prosenttia valtion omistuksessa. Yleisradion toiminnasta on säädetty Yleisradio Oy:stä annetussa laissa (1380/1993).
Yhtiön tehtävänä on tuoda monipuolinen ja kattava julkisen palvelun televisio- ja radio-ohjelmisto siihen liittyvine oheis- ja lisäpalveluineen jokaisen saataville yhtäläisin ehdoin. Näitä ja muita julkisen palvelun sisältöpalveluja tulee tarjota yleisissä viestintäverkoissa valtakunnallisesti ja maakunnallisesti.
Yleisradioon liittyvä lainsäädäntö valmistellaan liikenne- ja viestintäministeriössä.
Hallinto > Johtajat

Ylen pää- ja toimitusjohtajat
| --- | --- |
Pääjohtajat:: Hjalmar Woldemar Walldén (1944–1945) • Hella Wuolijoki (1945–1949) • Einar Sundström (1950–1964) • Eino S. Repo (1965–1969) • Erkki Raatikainen (1970–1979) • Sakari Kiuru (1980–1989) • Reino Paasilinna (1990–1994)
Toimitusjohtajat:: L. M. Viherjuuri (1926–1927) • Yrjö Koskelainen (1927) • Armas Deinert (1927) • Hjalmar Woldemar Walldén (1927–1944) • Arne Wessberg (1994–2005) • Mikael Jungner (2005–2010) • Lauri Kivinen (2010–2018) • Merja Ylä-Anttila (2018–)
Kirjallisuutta

Yleisradion historia. 1. osa 1926–1949 Eino Lyytinen:”Perustamisesta talvisotaan”, Timo Vihavainen: ”Sodan ja vaaran vuodet” Yleisradio OY, WSOY Painolaitokset 1996.
Kähkölä, Paavo & Hemánus, Pertti (toim.): Revon haamusta taivaskanaviin.  Helsinki:  Hanki ja jää, 1989.  ISBN 951-8916-04-7
Zilliacus, Ville: Kaksikielinen Yleisradiomme. Helsinki: Yleisradio, 1988
Velander, Paavo: Kidekoneesta väritelevisioon. Helsinki: Kirjayhtymä, 1986
Yleisradio: Ohjelmatoiminnan säännöstö. Helsinki: Yle, 1992
Aula, Maria Kaisa: Poliitikkojen ja toimittajien suhteet murroksessa? Tutkimus Yleisradion politiikan toimittajien ammatti-identiteetistä 1980-luvulla. Helsinki: Yleisradio, 1991
Kiuru, Sakari: Puhetta tuulta vastaan: Yleisradion ohjelmapolitiikan pohdintaa suurten muutosten vuosina. Helsinki: Yleisradio, 1990
Paukku, Eero: Yleisradio, julkinen palvelu ja sananvapaus. Helsinki: Liikenne- ja viestintäministeriö/Edita, 2004
Yle 50: ääniä ja kuvia: Ljud och bild. Helsinki: Yleisradio, 1976
Hellman, Heikki: Uustelevision aika?: yleisradiotoiminnan edellytykset television rakennemuutoksessa. Helsinki: Hanki ja jää, 1988
Ville Pernaa: Uutisista, hyvää iltaa. Ylen tv-uutiset 50 vuotta. (2009)
Pietilä, Veikko: Tv-uutisista, hyvää iltaa: Merkityksen ulottuvuudet televisiouutisjutuissa.  (Yleisradion julkaisusarja, tutkimus 4/1995)  Tampere:  Vastapaino, 1995.  ISBN 951-9066-95-0
Helimäki, Liisa Mirjam & Pavas, Petteri & Riuttu, Pentti (toim.): Yleisön puolesta. Puheenvuoroja mediakeskusteluun.  Jyväskylä:  PS-kustannus, 2004.  ISBN 952-451-094-4
Leppänen, Airi & Heino, Timo-Erkki & Mäntymäki, Eeva: Yleisradio median murroksessa.  (Julkaisija: Radio- ja Televisiotoimittajien liitto)  Tampere:  Vastapaino, 2010.  ISBN 978-951-768-313-5
Mäntymäki, Eeva: Hyvinvointivaltio eetterissä. Yleisradion rakentuminen populaarien diskurssien kentillä.  (Väitöskirja: Tampereen yliopisto)  Tampere:  Tampere University Press, 2006.  ISBN 951-44-6657-8  Teoksen verkkoversio (PDF).
Salokangas, Raimo: Yleisradion historia. 2. osa, 1949–1996: Aikansa oloinen.  Helsinki:  Yle, 1996.  ISBN 951-43-0714-3
Wiio, Juhani: Television viisi vuosikymmentä.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-939-5
Suomi, Vilho: Suomen Yleisradio 1926-1951.  [Helsinki]:  Oy Yleisradio Ab, 1951.
Hot Rats

| Hot Rats Frank Zappa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elo-syyskuussa 1969
 Julkaistu: 10. lokakuuta 1969
 Tuottaja(t): Frank Zappa
 Tyylilaji: fuusiojazz progressiivinen rock
 Kesto: 47.05
 Levy-yhtiö: Rykodisc
Frank Zappa muut julkaisut
| Uncle Meat 1968 | Hot Rats 1969 | Burnt Weeny Sandwich 1970 |
Hot Rats on Frank Zappan albumi vuodelta 1969. Sitä on luonnehdittu tyyliltään jazzin ja rockin sekoitukseksi. Levy on Zappan ensimmäinen omalla nimellään julkaisema, jos mukaan ei lasketa Lumpy Gravya, joka julkaistiin alun perin nimellä Francis Vincent Zappa & The Abnuceals Emuukha Electric Symphony Orchestra & Chorus. Hot Rats on yksi Zappan myydyimpiä albumeita.
Yhtä kappaletta lukuun ottamatta albumi on instrumentaalinen: raidalla "Willie the Pimp" Captain Beefheart laulaa parin minuutin ajan. CD-painoksella kappale "The Gumbo Variations" on kuultavissa kokonaisuudessaan, alkuperäisillä vinyylipainoksilla se oli lyhennetty.
Albumin aloitusraita "Peaches En Regalia" sekä A-puolen päättävä "Son of Mr. Green Genes" kuuluvat Zappan tunnetuimpiin kappaleisiin. Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Peaches En Regalia” ylsi sijalle 43.
Jäsenet

Frank Zappa - kitara, lyömäsoittimet, kontrabasso
Ian Underwood - piano, urut, klarinetti, saksofoni
Captain Beefheart - laulu
Don Sugarcane Harris - viulu
Jean-Luc Ponty - viulu
John Guerin - rummut
Paul Humphrey - rummut
Ron Selico - rummut
Max Bennett - basso
Shuggy Otis - basso
Kappaleet > 1. puoli

"Peaches En Regalia" - 3:58
"Willie The Pimp" - 9:25
"Son Of Mr. Green Genes" - 8:58
Kappaleet > 2. puoli

"Little Umbrellas" - 3:09
"The Gumbo Variations" - 12:55
"It Must Be A Camel" - 5:15
József Vágó

József Vágó (30. kesäkuuta 1906 – 26. elokuuta 1945) oli unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi urallaan kotimaansa lisäksi Ranskassa. Vágó kuului Unkarin A-maajoukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1934, jossa hän pelasi yhdessä ottelussa täydet minuutit.
Eläkkeensaajien Keskusliitto

| Eläkkeensaajien Keskusliitto |
| --- | --- |

Perustettu:  18. helmikuuta 1962
Tyyppi:  eläkeläisjärjestö
Toimiala:  edunvalvonta
Jäsenet:  yli 80 000
Puheenjohtaja:  Simo Paassilta
Päätöksentekoelin:  liittokokous
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eläkkeensaajien Keskusliitto (lyh. EKL) on vuodesta 1962 alkaen toiminut valtakunnallinen eläkeläisjärjestö. EKL on Suomen toiseksi suurin eläkeläisjärjestö ja siihen kuuluu noin 60 000 jäsentä.
Liiton perustajat olivat sosialidemokraatteja, ja järjestössä ovat vaikuttaneet ensisijaisesti sosialidemokraatit, mutta EKL on aina korostanut puoluepoliittista sitoutumattomuuttaan (muiden puolueiden eläkekeläisjärjestöjen tavoin) ja liittoon on kuulunut myös muiden puolueiden kannattajia ja sitoutumattomia. EKL on Työväen Sivistysliiton ja SOSTEn jäsenjärjestö.
Eläkkeensaajien Keskusliiton ylin päättävä elin on liittokokous, joka kokoontuu joka neljäs vuosi. Yhdistykset lähettävät sinne edustajan jäsenmääriensä suhteessa. EKL:oon kuuluu 270 yhdistystä, joista valtaosa toimii yhden kunnan tai kunnanosan alueella. Alueellisella tasolla toimii 15 piirijärjestöä, joihin paikallisyhdistykset kuuluvat. Ylintä päätäntävaltaa käyttää liittokokousten välisenä aikana valtuusto, johon kuuluu puheenjohtajan lisäksi 35 jäsentä. Liiton hallituksen muodostavat puheenjohtaja ja 15 jäsentä. Eläkkeensaajien Keskusliiton puheenjohtaja on Simo Paassilta ja valtuuston puheenjohtaja Mirja Janerus.
EKL:n äänenkannattaja on vuonna 1971 perustettu Eläkkeensaaja-lehti, joka ilmestyy seitsemän kertaa vuodessa. Liitto omistaa Täyttä Elämää Lomat Oy:n, joka ylläpitää toimintaa Helsingissä Käpylän työväentalossa.
KTP-Basket

KTP-Basketin aiemmin käytössä ollut logo
KTP-Basket on kotkalainen koripallojoukkue, joka pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Korisliigassa. Kotkan Työväen Palloilijoiden miesten edustusjoukkue on pelannut Suomen korkeimmalla sarjatasolla yhtä kautta lukuun ottamatta yhtäjaksoisesti vuodesta 1957 lähtien. Joukkue on saavuttanut kaikkiaan 25 SM-mitalia joista kuusi kultaisia. Suomen cupin joukkue on voittanut yhdeksän kertaa, useammin kuin mikään muu miesjoukkue. KTP:n kotikenttä on Steveco-areena.
KTP on jäädyttänyt miespelaajistaan Larry Poundsin pelinumeron 14 ja Pertti Marttilan pelinumeron 12. Lisäksi se on jäädyttänyt valmentaja Erkki Hiltusen paidan.
KTP-Basket pelasi kaudella 2013–2014 eurooppalaisten seurajoukkueiden tuolloin kolmanneksi korkeimmalla tasolla EuroChallengessa. Kaudella 2015–2016 se osallistui ensimmäistä kertaa järjestettyyn FIBA Europe Cupiin.
Alkuvuodesta 2016 KTP:n uutisoitiin kärsivän talousvaikeuksista. Huhtikuussa 2016 seura päätti olla jatkamatta päävalmentaja Anton Mirolybovin sopimusta KTP:n jäätyä runkosarjassa yhdeksänneksi eli ulos pudotuspeleistä. Uudeksi päävalmentajaksi valittiin Ray Ailus.
Saavutukset

Suomen mestari 1958, 1967, 1988, 1991, 1993 ja 1994
SM-hopea 1960, 1961, 1985, 1986, 1987, 1990 ja 2013
SM-pronssi 1957, 1959, 1964, 1966, 1970, 1976, 1982, 1984, 2004, 2011, 2015 ja 2019
Suomen cup-voittaja 1978, 1983, 1984, 1985, 1987, 1990, 1993, 2003 ja 2004
Maineikkaita pelaajia

Andre Foreman
Pertti Marttila
Roope Mäkelä
Larry Pounds
Jarkko Tuomala
Ville Mäkäläinen
Jari Vekkilä
Damon Williams
Anssi Kinnaslampi
Chris Owens
Jukka Matinen
Michael Pounds
Henkilökohtaiset palkinnot

Korisliigan vuoden pelaaja
Larry Pounds – 1991
Korisliigan vuoden puolustuspelaaja
Anssi Kinnaslampi – 2002
Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus
Jerald Fields – 2007
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Roope Mäkelä – 1994, 1995
Korisliigan vuoden valmentaja
Kari Liimo – 1988, 1991, 1993
Eero Saarinen – 2002
Sami Toiviainen – 2013
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
KTP-Basket
| n k Koripallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1939: Ylioppilaskoripalloilijat  1940: Eiran Kisa-Veikot  1941: Kadettikoulu  1942: Ei pelattu  1943: Ei pelattu  1944: Kiri-Veikot  1945: Kiri-Veikot  1946: Helsingin NMKY  1947: Helsingin NMKY  1948: Kiri-Veikot  1949: HOK-Veikot  1950: HOK-Veikot  1951: HOK-Veikot  1952: HOK-Veikot  1953: Pantterit  1954: Pantterit  1955: Pantterit  1956: Pantterit  1957: Pantterit  1958: Kotkan TP  1959: Pantterit  1960: Torpan Pojat  1961: Helsingin Kisa-Toverit  1962: Helsingin Kisa-Toverit  1962–63 Helsingin Kisa-Toverit  1963–64 Helsingin Kisa-Toverit  1964–65 Helsingin Kisa-Toverit  1965–66 Torpan Pojat  1966–67 Kotkan TP  1967–68 Tapion Honka  1968–69 Tapion Honka  1969–70 Tapion Honka  1970–71 Tapion Honka  1971–72 Tapion Honka  1972–73 Turun NMKY  1973–74 Playboys  1974–75 Turun NMKY  1975–76 Playboys  1976–77 Turun NMKY  1977–78 Torpan Pojat  1978–79 Playhonka  1979–80 Pantterit  1980–81 Torpan Pojat  1981–82 Turun NMKY  1982–83 Torpan Pojat  1983–84 Helsingin NMKY  1984–85 Helsingin NMKY  1985–86 Torpan Pojat  1986–87 Helsingin NMKY  1987–88 Kotkan TP  1988–89 Helsingin NMKY  1989–90 Uudenkaupungin Urheilijat  1990–91 Kotkan TP  1991–92 Helsingin NMKY  1992–93 Kotkan TP  1993–94 Kotkan TP  1994–95 Kouvot  1995–96 Torpan Pojat  1996–97 Torpan Pojat  1997–98 Torpan Pojat  1998–99 Kouvot  1999–00 Namika Lahti  2000–01 Espoon Honka  2001–02 Espoon Honka  2002–03 Espoon Honka  2003–04 Kouvot  2004–05 Lappeenrannan NMKY  2005–06 Lappeenrannan NMKY  2006–07 Espoon Honka  2007–08 Espoon Honka  2008–09 Namika Lahti  2009–10 Tampereen Pyrintö  2010–11 Tampereen Pyrintö  2011–12 Nilan Bisons  2012–13 Nilan Bisons  2013–14 Tampereen Pyrintö  2014–15 Joensuun Kataja  2015–16 Kouvot  2016–17 Joensuun Kataja  2017–18 Karhu Basket  2018–19 Karhu Basket  2019–20 Ei pelattu  2020–21 Salon Vilpas  2021–22 Karhu Basket  2022–23 Helsinki Seagulls  2023–24 BC Nokia 
| n k Korisliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  BC Nokia  Bisons Loimaa  Helsinki Seagulls  Karhu Basket  Kataja Basket  Kobrat  Korihait  Kouvot  KTP-Basket  Tapiolan Honka  Salon Vilpas  Tampereen Pyrintö
De Tijd

| De Tijd |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Levikki:  51 000 (2019)
Perustettu:  1968
Kotikunta:  Bryssel
Kotimaa:  Belgia
Ilmestymistiheys:  ma–la
Kieli:  hollanti
Aiheesta muualla
Kotisivu
De Tijd on belgialainen hollanninkielinen sanomalehti, joka on perustettu vuonna 1968. Se ilmestyy maanantaista lauantaihin ja keskittyy erityisesti talouteen.
De Tijdin ranskankielinen sisarlehti on L'Echo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta De Tijd Wikimedia Commonsissa
Georg Öhman

| Georg Öhman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. joulukuuta 1891 Loviisa
Kuollut: 9. joulukuuta 1957 (65 vuotta)
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärieläinlääkintäeversti
Georg Öhman (22. joulukuuta 1891 Loviisa – 9. joulukuuta 1957 Hämeenlinna) oli suomalainen jääkärieläinlääkintäeversti ja eläinlääkäri.
Perhetausta

Öhmanin vanhemmat olivat kaupunginlääkäri ja lääketieteen tohtori Georg Öhman ja Karin Maria Elisabeth Hackzell. Hänen veljensä oli ylilääkäri Runar C. Öhman. Georg Öhman vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Alma Mathilda Dorothea Helena Stenbergin kanssa, joka kuoli vuonna 1940 ja hän avioitui toisen kerran vuonna 1951 sairaanhoitaja Elli Amanda Kajanderin kanssa.
Opinnot

Öhman kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Dresdenin eläinlääkärikorkeakoulussa ja suoritti eläinlääkärikandidaattitutkinnon vuonna 1914 ja eläinlääkäritutkinnon vuonna 1917. Hän tutustui Saksan armeijan eläinlääkintäjärjestelyyn vuonna 1922 ja osallistui useille eläinlääkintäupseerien täydennyskursseille Helsingissä. Hän suoritti vuonna 1944 opintomatkan Saksaan.
Jääkäriaika

Hän liittyi syksyllä 1914 kotimaahan palattuaan ylioppilaiden aktivistiliikkeeseen ja oli ensimmäinen Suomesta Saksaan sotilaskoulutusta saamaan matkustanut jääkärialokas sekä Berliiniin perustetun Suomen-toimiston ensimmäinen sihteeri. Hän lähti helmikuun puolivälissä värväysmatkalle Pohjois-Saksan satamiin ja sai useita siellä oleskelevia suomalaisia yhtymään suunniteltuun suomalaiseen sotilasjoukkoon. 
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin 10. syyskuuta 1915 hänet sijoitettiin Kuninkaalliseen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hänet siirrettiin 11. tammikuuta 1916 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan ja 12. elokuuta 1916 alkaen pataljoonan haupitsipatteriin, missä hän toimi eläinlääkärinä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän toimi apulaiseläinlääkärinä 9. Armeijakunnan Lockstedtin leirillä olevassa hevossairaalassa 4. elokuuta 1915 – 23. toukokuuta 1916 välisen ajan ja Libaun hevosvarikolla maaliskuusta 1917 tammikuuhun 1918 saakka.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi opetusupseeriksi ja eläinlääkäriksi Pietarsaaren tykistökouluun, mistä hän lähti Jääkäritykistön mukana rintamalle ja toimi Jääkäritykistön esikunnassa lähettiupseerina ja eläinlääkärinä. Hän haavoittui Kurun taistelussa 19. maaliskuuta 1918 ja määrättiin Tampereen valloituksen jälkeen Itäarmeijan esikuntaan, missä hänen tehtävänsä oli järjestää eläinlääkintähuolto siihen kuuluvissa joukko-osastoissa.