stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kivenlahden terveysasema
Aiheesta muualla

Hätätilanteet (Arkistoitu – Internet Archive) (espoo.fi)
Terveysasemat Espoossa (Arkistoitu – Internet Archive) (espoo.fi)
Kanadan pääministeri

| Kanadan pääministeri |
| --- | --- |
 Premier ministre du Canada Prime Minister of Canada
 
 Mark Carney
 Nykyinen Mark Carney 14. maaliskuuta 2025 lähtien
Virka-asunto:  24 Sussex Drive, Ottawa Harrington Lake, Gatineau Park
Nimittäjä:  Kanadan kenraalikuvernööri
Perustettu:  1. heinäkuuta 1867
Ensimmäinen:  John A. Macdonald
Kotisivut:  www.pm.gc.ca
Kanadan pääministeri (engl. Prime Minister of Canada, ransk. Premier ministre du Canada) on Kanadan hallituksen de facto päämies. Virkaa ei muodollisesti ole Kanadan perustuslaissa, jossa toimeenpanovalta on annettu kenraalikuvernöörille. Virka kehittyi 1800-luvun puolivälin paikkeilla. Ministerit nimittää kenraalikuvernööri, joka hallituksen vakauden taatakseen kutsuu puolueen, jolla on eniten edustajanpaikkoja alahuoneessa, johtajan muodostamaan hallituksen. Pääministerin täytyy olla Kanadan kansalainen ja vähintään 18 vuotta vanha.
Nykyinen pääministeri Mark Carney on Kanadan 24:s pääministeri. Hän vannoi virkavalan 14. maaliskuuta 2025. Liberaalipuolue sai vuonna 2015 järjestetyissä parlamenttivaaleissa 184 edustajanpaikkaa 338:sta.
John A. Macdonald, Kanadan ensimmäinen pääministeri.
Virkakausi

Pääministerillä ei ole määrättyä virkakautta. Virasta joutuu eroamaan ainoastaan silloin, kun oppositiopuolue saa vaaleissa enemmistön edustajanpaikoista. Jos pääministerin puolue häviää epäluottamuslauseen, voi pääministeri erota ja antaa näin toiselle puolueelle mahdollisuuden muodostaa hallitus, mutta useimmiten hän pyytää kenraalikuvernööriä hajottamaan parlamentin ja järjestämään vaalit. Jos oppositiopuolue saa vaaleissa enemmistön, hallitseva pääministeri voi yrittää saada toisen puolueen tuen säilyttääkseen luottamuksen, tai erota ja antaa näin voittaneen puolueen muodostaa hallitus. Jälkimmäinen vaihtoehto on ollut yleinen menettely viime vuosina, mutta ei ole perustuslaillisesti vaadittua.
Alahuoneen edustajanpaikkojen vaalit järjestetään yleensä viiden vuoden välien, mutta pääministeri voi pyytää kenraalikuvernööriä järjestämään vaalit milloin tahansa. Yksikään kenraalikuvernööri ei ole kieltäytynyt kyseisestä pyynnöstä vuoden 1926 jälkeen. Kun enemmistöhallitus on vallassa, pidetään vaalit tavallisesti 3,5–5 vuoden päästä edellisistä vaaleista. Jos vallassa on vähemmistöhallitus, voi alahuoneen epäluottamuslause johtaa pikaisiin vaaleihin.
Tehtävät ja valtuudet

Kanadan pääministeri on valtion vaikutusvaltaisin henkilö. Häntä luullaankin usein Kanadan valtionpäämieheksi: vuonna 2008 tehdyn kyselyn mukaan 42 prosenttia kanadalaisista uskoi, että maan valtionpäämies on pääministeri. Tosiasiassa valtionpäämies on monarkki – tämän tiesi vain 24 prosenttia. Kenraalikuvernööri edustaa monarkkia Kanadassa, mutta nykyään pääministerin valtaoikeudet käsittävät pitkälti sellaisia virkatehtäviä, jotka kuuluvat perustuslain mukaan kenraalikuvernöörille. Kenraalikuvernööri toimiikin nykyään usein vain keulakuvana. Pääministerin tarkoitus, virkatehtävät, velvollisuudet ja toimivaltuudet muodostettiin valtioliittosopimuksessa käyttäen mallina Britannian pääministerin virkaa. Vuosien aikana Kanadan pääministerin rooli on kuitenkin kehittynyt saaden pääasiassa lisää toimivaltaa.
Pääministerillä on merkittävä rooli Kanadan parlamentin hyväksymässä lainsäädännössä. Suurin osa lainsäädännöstä on peräisin kabinetista, jonka pääministeri on nimittänyt suureksi osaksi oman puolueensa edustajista. Kabinetin täytyy olla kaikista päätöksistä yksimielinen, mutta käytännössä pääministeri päättää onko yksimielisyys saavutettu vai ei. Alahuoneen jäsenen odotetaan noudattavan puoluekuria tiukasti, ja äänestäminen puolueen kantaa vastaan voi johtaa kurinpidollisiin toimiin, jopa puolueesta erottamiseen.
Koska monarkki tai kenraalikuvernööri noudattaa lähes aina ministeriensä neuvoja, nimittää pääministeri yleensä ennen kaikkea seuraavat virat:
kabinetin jäsenet
Kanadan korkeimman oikeuden avoimet paikat
senaatin avoimet paikat
valtion omistamien yhtiöiden johtajat, jotka pääministeri voi vaihtaa milloin tahansa
kaikki suurlähettiläät
kenraalikuvernöörin
provinssien 10 varakuvernööriä ja territorioiden kolme komissaaria
noin 3 100 muuta hallintovirkaa, joista suurimman osan nimittää pääministerin henkilökunta hänen suostumuksellaan.
Piin päivä

Ilmaista pii-rakkaa tarjolla Waterloon yliopistossa piin päivänä 2007.
Piin päivä ja piin likiarvon päivä (engl. Pi Day) ovat epävirallisia vuosipäiviä, joita vietetään matemaattisen vakion π (pii) kunniaksi. Piin päivää juhlitaan 14. maaliskuuta (yhdysvaltalaisessa järjestelmässä 3/14), koska piin arvo on noin 3,14. Se sattuu lisäksi olemaan Albert Einsteinin syntymäpäivä. Piin likiarvon päivää vietetään 22. heinäkuuta, sillä  22/7 ≈ 3,14.
Ensimmäistä piin päivää juhlittiin San Franciscon tiedekeskus Exploratoriumissa vuonna 1988, jolloin museon henkilökuntaa ja vieraita marssi ympyrää ja söi sen jälkeen piirakoita, koska pie (’piiras’) lausutaan samalla tavoin kuin pi (’pii’). Ajatuksen keksi Larry Shaw, joka halusi tehdä matematiikasta helpommin lähestyttävää. Englanninkielisessä maailmassa juhlapäivän kunniaksi on yleisistikin tapana syödä piirakkaa. Vakion kunniaksi on lisäksi sävelletty erilaisia lauluja.
Suomessa on satakunta miestä ja naista, joiden etunimi on Pii. Heillä ei ole virallista nimipäivää, mutta epäviralliseksi ajankohdaksi on ehdotettu piin päivää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piin päivä Wikimedia Commonsissa
Tietoa piin päivästä Exploratoriumin Internet-sivuilla (englanniksi)
Tapoja juhlia piin päivää (englanniksi)
Luettelo maiden korkeimmista kohdista
Aiheesta muualla

https://www.cia.gov/the-world-factbook/field/elevation/
Ulla

| Ulla |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  4. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  4. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Ulrika, Uljana (?)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ulla on muun muassa Saksassa ja Pohjoismaissa yleinen naisen etunimi.
Ulla on ilmeisesti lyhennelmä nimestä Ulrika tai sen tanskalaisesta muodosta Ulrikke. Tämä Pohjoismaissa varsin yleinen lyhentymä tunnetaan myös Saksassa ja Virossa. Ulla saattaa olla lähtöisin myös Ursulasta ja ortodoksisilla alueilla Uljanasta, joka on venäläinen muoto nimestä Julia.
Suomessa Ulla on yleinen nimi koko maassa, mutta käyttö painottuu länteen. Ullan nimipäivä on ollut 4. heinäkuuta vuodesta 1929 lähtien. Samalla paikalla se oli jo aiemmin, vuosina 1890–1907. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on ollut kirjoilla vuoden 2019 loppuun mennessä 26 153 Ulla-nimistä henkilöä, joista hieman yli puolet 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä.
Kuvitteellisia Ullia

Ulla Taalasmaa, Salattujen elämien henkilö
Ulla Winblad, Carl Michael Bellmanin lauluissa esiintyvä puolifiktiivinen hahmo
Ulla, henkilö Tankki täyteen -komediasarjassa
Ulla (Nancy), päähenkilö samannimisessä sarjakuvassa
Ulla, yksi päähahmoista Baby Blues -sarjakuvassa
Ulla, Nancy,  Ernie Bushmillerin sarjakuvan päähenkilö
Ulla, toinen päähenkilöistä Anni Swanin nuortenkirjassa Ulla ja Mark
Ulla, päähenkilö Helena Meripaaden kirjasarjassa Koirahullun päiväkirja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulla Wikimedia Commonsissa
Sisä-Mongolia

| Sisä-Mongolia 內蒙古 Nèi Měnggǔ  Öbür mongγol-un öbertegen zasaqu orun |
| --- | --- |
 Sisä-Mongolian (punaisella) sijainti Kiinan kartalla.
Valtio:   Kiina
Prefektuuritaso:  12 yksikköä
Piirikuntataso:  101 yksikköä
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  autonominen alue
 – hallinnollinen keskus:  Hohhot
Pinta-ala  ():  1 177 000 km² (3.)
Väkiluku (2013)  ():  24 976 100 (23.)
 – väestötiheys:  21,2 as./km²
BKT (2013):  1 683,2 mrd. CNY (eli 2,7 % Kiinan BKT:stä)
 – asukasta kohti:  67 498 CNY, noin 8 086 EUR (161 % Kiinan keskiarvosta)
HDI (2010):  0,722
Symbolit:  
 – Kansallinen kirjaintunnus:  NM
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  CN-15
 
www.nmg.gov.cn
Sisä-Mongolia (mong. ᠦᠪᠦᠷᠮᠤᠩᠭᠤᠯ, öbür mongghul (mongolikirjoituksella); mong. өвөр монгол, övör mongol (kyrillisillä kirjaimilla); yksink.: 内蒙古; perint.: 內蒙古; pinyin: nèi měng gǔ) on autonominen alue Kiinassa. Kiinan autonomiset alueet ovat jotakin vähemmistökansallisuutta varten varattuja, Sisä-Mongolia on varattu mongoleille.
Nimitys

Sisä-Mongolian nimitys syntyi Qing-dynastian valtakaudella. Tarkoituksena oli erotella Sisä-Mongolian sisäiset zasagit eli hallitsijat ulkoisista zasageista, jotka hallitsivat puolestaan Ulko-Mongoliaa eli nykyistä Mongolian valtiota, sekä Sinkiangia. Vielä tuolloin Sisä-Mongoliaksi käsitettiin myös osia Mantšuriasta. Kiinan tasavallan aikana nykyistä Sisä-Mongoliaa hallittiin usean erikoisalueen ja provinssin kautta. Sisä-Mongolia yhdistettiin hallinnollisesti vasta vuonna 1954. Alueen nykyinen mongolinkielinen nimi öbür mongghul tarkoittaa Etelä-Mongoliaa. Termi tuli käyttöön vuonna 1947, kun sitä alettiin ensin käyttää Mongoliassa. Kiinankielinen termi nèi měng gǔ eli Sisä-Mongolia säilyi puolestaan entisellään.
Maantiede

Pinta-alaltaan Sisä-Mongolia on noin 1,2 miljoonaa km². Alue voidaan jakaa maantieteellisesti kolmeen osaan. Mongolian rajalla kulkeva tasanko ja aavikko muodostavat osan Mongolian ylänköä. Itäinen Sisä-Mongolia Hingganvuorten toisella puolella on puolestaan osa Mantšurian tasankoja ja Yin Shan -vuorten eteläpuolinen alue on osa Pohjois-Kiinan tasankoa reunustavaa ylänköä. Keltainenjoki halkoo näitä ylänköjä ja erottaa aavikon Ordosin tasangosta. Alueella vallitsee kuiva mannerilmasto ja vuosittainen sadanta on 150–400 millimetriä. Suurin osa alueesta on aroa, joskin paikoitellen esiintyy myös dyynejä ja pieniä metsiköitä. Alueen lounaisosat ovat aavikkoa ja Hingganvuorten pohjoisosat havumetsää.
Historia > Varhainen historia

Ennen vuotta 1200 nykyisen Sisä-Mongolian paimentolaisiin viitattiin yleensä historiankirjoituksessa Ulko-Mongolian paimentolaisten sukulaisina, mutta näistä kuitenkin jonkin verran poikkeavina. Aluetta asuttaneita kansoja olivat esimerkiksi kitaanit, xianbit ja xiongnut. Mongolien hallitseman Kiinan Yuan-dynastian aikana Sisä-Mongolian asuttivat turkkilaiset önggüdit ja mongolitaustaiset qonggiradit. Yuan-dynastian hajotessa alue päätyi Ming-dynastian vallan alle. Niin sanotun Tumun tapauksen johdosta suuri joukko mongoleja muutti Ulko-Mongoliasta Sisä-Mongoliaan vuonna 1450. Tuosta ajankohdasta vuoteen 1636 saakka Sisä-Mongolia oli mongolien kulttuurillinen ja poliittinen keskus pohjoisen Yuan dynastian alaisuudessa. Sisä-Mongolia päätyi Qing-dynastian alaisuuteen vuonna 1636, mutta sen historialliset ja kulttuurilliset siteet Ulko-Mongoliaan säilyivät vahvoina aina 1800-luvulle saakka. Mongolit olivat auttaneet Qing-dynastian perustaneita mantšuja Shenyangin valtauksessa vuonna 1636 ja Pekingin valtauksessa vuonna 1644 ja heillä olikin hyvä asema uuden dynastian hallinnossa. Heidän etuihinsa liittyi esimerkiksi kevyt verotus ja paikallinen itsehallinto, joka oli tosin korkeampi Ulko- kuin Sisä-Mongolian alueella.
Historia > Sisä- ja Ulko-Mongolian ero

Ulko-Mongolia julistautui itsenäiseksi Kiinasta marraskuussa 1911, ja tämän liikkeen yksi päätekijöistä oli ollut sisämongolialainen ruhtinas Haishan. Sisä-Mongolian lippukunnat kannattivat kuitenkin ensin Qing-dynastiaa, joka taisteli samaan aikaan tasavaltalaisia kapinallisia vastaan etelässä. Vain Hulunbuirissa mongolit karkottivat kiinalaisen varuskunnan ja liittyivät väliaikaisesti Ulko-Mongoliaan. 12. helmikuuta 1912 viimeinen Qing-dynastian keisari oli syösty vallasta ja uusi tasavaltalainen johtaja Yuan Shikai pyrki vahvistamaan otettaan Sisä-Mongoliasta lähettämällä alueelle lisää joukkoja. Nyt kun Kiinaa hallitsivat han-kiinalaiset monet mongolilippukunnat alkoivat tukea Suur-Mongoliaa. Osa tuki edelleen Kiinaa, lähinnä koska Ulko-Mongolia oli tuolloin teokratia. Ulko-Mongolia yritti valloittaa Sisä-Mongolian Kiinan–Mongolian sodassa vuosien 1912 ja 1915 välillä, mutta Venäjän painostuksesta maa luopui lopulta suunnitelmista liittää Sisä-Mongolia Ulko-Mongoliaan.
Vuonna 1914 Sisä-Mongolia jaettiin kolmeen erikoisalueeseen, joiden johdossa olivat sotilaskuvernöörit. Mongolit jaettiin hallinnollisesti edelleen lippukuntiin, kun taas kiinalaiset uudisasukkaat kuuluivat piirikuntiin. Nykyisen Sisä-Mongolian itäiset osat jaettiin Mantšurian maakuntien kesken. Yuan Shikain kuollessa vuonna 1917 maa jakautui paikallisten sotalordien kesken. Sisä-Mongolian sotilaskuvernöörit pyrkivät kasvattamaan omaisuuttaan liittymällä näiden sotalordien joukkoihin ja tuomalla alueelle lisää kiinalaisia siirtolaisia. Tämä herätti aseellista vastarintaa etenkin Ordosin alueella, jossa toimineet aseelliset joukot tulivat tunnetuiksi nimellä duguilang. Kommunistit nousivat valtaan Ulko-Mongoliassa vallankumouksella vuonna 1921 ja tämä vaikutti Suur-Mongolia-aatteen elpymiseen. Vuodesta 1925 eteenpäin Mongolia ja Neuvostoliitto kouluttivat sisämongolialaisia Sisä-Mongolian kansan vallankumoukselliseen puolueeseen kuuluneita nationalisteja, mutta tarkoituksena ollutta kapinaa ei kuitenkaan lopulta syttynyt. Kiinassa sekä kommunistit että kansallismieliset olivat lupailleet Sisä-Mongolialle autonomiaa, mutta kun kansallismieliset yhdistivät Kiinan vuonna 1928, annetut lupaukset unohtuivat nopeasti.
Historia > Japanin miehitysaika

Mukdenin välikohtauksen jälkeen Japani miehitti Sisä-Mongolian Khorchinin ja Hulunbuirin alueet vuosina 1931–1932. Vuonna 1933 he valtasivat myös Kharachinin ja Juu Udan alueet. Shiliin Golissa vaikuttanut mongolijohtaja Demchugdongrub käytti Japanin muodostamaa uhkaa vaatien ja saaden autonomian keskushallinnolta. Paikalliset kiinalaiset sotilaskuvernöörit olivat kuitenkin tätä vastaan ja hankkeesta ei tullut lopulta mitään. Demchugdongrub otti lopulta vuonna 1936 vastaan sotilasapua Japanilta, mutta mongolijoukkojen menestys kiinalaisia vastaan jäi vähäiseksi ennen kuin Japani hyökkäsi Kiinaan vuonna 1937. Japanin miehityskaudella Sisä-Mongolian itäosat kuuluivat autonomisina alueina Japanin nukkevaltio Mantšukuoon. Demchugdongrub johti Japanin alaista autonomiaa Sisä-Mongolian keskiosissa. Mantšukuon alaiset mongolialueet liitettiin Demchugdongrubin Sisä-Mongoliaan vuonna 1941. Japanin miehitysaikana kiinalaisten siirtolaisten tulo tyrehtyi ja virallisina kielinä toimivat vain mongoli ja japani. Toisaalta taas esimerkiksi ennen kommunistien kanssa yhteistyötä tehneitä nationalisteja pidätettiin.
Historia > Kiinan sisällissota

Kiinan kansallismielisten joukot pitivät hallussaan osia Sisä-Mongoliasta aina toisen maailmansodan loppuun saakka. Alueen valtasivat Japanilta lopulta kuitenkin kiinalaisten sijaan Mongoliasta käsin edenneet neuvosto- ja mongolijoukot. Vaikka neuvostojoukot syyllistyivätkin esimerkiksi joihinkin lamojen murhiin ja karjan takavarikointiin, suhtauduttiin valtaukseen laajemmassa mittakaavassa myönteisesti. Toiveet Sisä- ja Ulko-Mongolian yhdistämisestä heräsivät jälleen, vaikkakin Neuvostoliiton ja Kiinan väliset sopimukset tekivät toiveen lopulta mahdottomaksi. Entisen kansan vallankumouksellisen puolueen vaikuttajat, kuten Khafungga, nousivat jälleen merkittäviin asemiin alueella. Kiinan kommunistit näkivät tämän heistä itsenäisen liikkeen uhkana ja lähettivät sitä hillitsemään Ulanfun. Ulanfu käytti diplomatiaa ja uhkailua yhdistääkseen Sisä-Mongolian kansallismieliset liikkeet oman valtansa alle. 1. toukokuuta 1947 julistettiin perustetuksi Sisä-Mongolian autonominen hallinto, jolla oli esimerkiksi oma lippunsa ja rahansa. Ulanfu toimi alueen pääministerinä. Koko Sisä-Mongolia oli kommunistien hallussa vuoteen 1949 mennessä.
Vuonna 1949 Kiinan kommunistit uudistivat hallintoa ja Sisä-Mongolia uudelleennimettiin Sisä-Mongolian autonomiseksi alueeksi Ulanfun säilyttäessä kuitenkin asemansa. Alueen omat liput ja iskulauseet katosivat käytöstä. Mongolit tekivät jonkin verran vastarintaa, mutta sen luonteesta tiedetään vain vähän. Vuoteen 1952 mennessä 9 324 henkilöä oli teloitettu vastavallankumouksellisina, ja toukokuun 1955 ja vuoden 1957 lopun välillä teloitettiin toiset 1 788 henkilöä. Kesällä 1949 Sisä-Mongolian pääkaupunki siirrettiin Wang-un Sümesta Zhangjiakouhun Pohjois-Kiinaan ja sieltä lopulta Hohhotiin. Vuosien 1954–1956 välillä Sisä-Mongoliaan liitettiin siihen aiemmin kuulumattomia lippukunta-alueita kaakossa. Kiinan keskushallinto avasi alueelle uusia kaivos- ja tehdaskaupunkeja, jotka alkoivat vetää taas uusia kiinalaisia siirtolaisia alueelle. Muutosten seurauksena mongolien suhteellinen määrä alueella putosi noin 35 %:sta vuosina 1949–1954 12 %:iin vuonna 1964.
Historia > Kulttuurivallankumous

Kulttuurivallankumous toi mukanaan mongolien vastaisen liikkeen. Mao Zedongia tukevat punakaartit kukistivat toukokuussa 1966 Ulanfun, jota syytettiin nyt alueen hallitsemisesta kuningaskuntanaan. Alueen sotilasjohtajat olivat punakaartien vastaisia, mutta heidätkin kukistettiin marraskuuhun 1967 mennessä. Monia mongolinkielisiä kouluja lakkautettiin etenkin kaupungeissa, sillä ne nähtiin osana vanhaa Ulanfun valtakoneistoa. Hyökkäykset pahenivat huhtikuussa 1968, kun sotilaspiireissä vaikuttanut Teng Haiqing syytti mongoleja uuden Sisä-Mongolian kansan vallankumouksellisen puolueen perustamisesta ja tähän liittyvästä salaliitosta. Todisteet syytöksille hankittiin kuulusteluilla ja kiduttamalla. Tätä seurasi virallisten lukujen mukaan 22 900 mongolin surmaaminen, ja luvut on todennäköisesti arvioitu alakanttiin. Tengin toimet herättivät lopulta kritiikkiä Kiinan valtapiireissäkin ja hän menetti virkansa. Lähes sodan partaalle kärjistyneen Kiinan ja Neuvostoliiton välirikon aikana Sisä-Mongolian aluetta pienennettiin siten, että sen alueita liitettiin Mantšurian maakuntiin, sekä Ningxiaan ja Gansuun. Alue oli suoran sotilashallinnon alaisuudessa vuoteen 1972 saakka.
Historia > Nykypäivä

Kulttuurivallankumouksen lopulla ja neljän koplan kukistumisen myötä vuonna 1976 Sisä-Mongoliassa järjestettiin mielenosoituksia, joissa kyseenalaistettiin koko uuden Sisä-Mongolian kansan vallankumouksellisen puolueen olemassaolo. Uusi keskushallinto myönsi tehdyt virheet ja palautti vanhat Sisä-Mongolian rajat entiselleen. Vuonna 1981 alueella syttyi jälleen mielenosoituksia, joissa lähinnä opiskelijoista koostuvat mielenosoittajat vaativat alueen maiden, koulujen, hallinnon ja puolue-elinten varaamista ensisijaisesti mongoleille. Alashanissa mongoliopiskelijat ottivat yhteen han-kiinalaisten opiskelijoiden kanssa ja kuusi henkilöä sai surmansa. Alueen puolueen puheenjohtajan Zhou Huin onnistui palauttaa järjestys huhtikuussa 1982 lupaamalla, ettei mielenosoittajia rangaistaisi jos he hajottaisivat rivinsä. Mielenosoitusten jälkeen Ulanfun pojasta Buhesta tuli Sisä-Mongolian puolueen puhemies. Ulanfun Yun-suku piti hallussaan monia alueen tärkeitä asemia aina Buhen eläkkeelle jäämiseen saakka vuonna 1992. Demokraattinen vallankumous Mongoliassa vuonna 1990 innoitti mongoleja myös Sisä-Mongoliassa, mutta poliisi on puuttunut kansallismielisten piirien toimintaan kovalla kädellä. Kaivokset ja maakaasuesiintymät ovat synnyttäneet jännitteitä alueella. Vuonna 2011 alueen kaupungeissa syttyi verrattain harvinaisia suuria mielenosoituksia, kun eräs paimentolainen sai surmansa kaivoshankkeen vastaisissa mielenosoituksessa.
Väestö

| Sisä-Mongolian etniset ryhmät vuosien 2000 ja 2010 väestönlaskennoissa> .Etninen ryhmä | Sisä-Mongolian etniset ryhmät vuosien 2000 ja 2010 väestönlaskennoissa> .2000 | Sisä-Mongolian etniset ryhmät vuosien 2000 ja 2010 väestönlaskennoissa> .2010 |
| --- | --- | --- |
| Han-kiinalaiset | 18 465 586 | 19 650 665 |
| Mongolit | 3 995 349 | 4 226 090 |
| Mantšut | 499 911 | 452 765 |
| Hui-kiinalaiset | 209 850 | 221 483 |
| Daguurit | 77 188 | 76 255 |
| Evenkit | 26 201 | 26 139 |
| Venäläiset | 5 020 | 4 673 |
| Oroqinit | 3 573 | 3 632 |
Sisä-Mongolian asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 24,706 miljoonaa eli 1,84 prosenttia Kiinan väestöstä (ilman Hongkongia ja Macaota). Lukujen perusteella maakunta oli Kiinan 23. väkirikkain maakuntatason hallintoalue. Vuoden 2013 lopun väestöarvio oli 24,976 miljoonaa ja arvio väestötiheydestä 21,2 henkeä neliökilometrillä.
Sisä-Mongolia voidaan väestöllisesti jakaa neljään osaan. Paimentolaisalue käsittää Mongolian rajan, Hinggavuorten itäosia ja Ordosin ylängön länsiosat. Yhteensä tämä alue käsittää noin 65 % Sisä-Mongolian alueesta, mutta siellä asuu vain noin 18 % sen väestöstä. Mongolit muodostavat 24 % alueen väestöstä, mutta he kuitenkin hallitsevat harvaan asuttua maaseutua han-kiinalaisten asuttaessa kaupunkeja. Itäisessä Sisä-Mongoliassa sijaitseva Khorchin ja sitä ympäröivät alueet kuuluvat paimentolais-maatalousvyöhykkeeseen. Alue on pieni niin pinta-alaltaan (7 %) kuin väestöltäänkin (11 %). Alueella asuu kuitenkin lähes 39 % Sisä-Mongolian mongoleista ja se on myös alueista ainoa, jolla mongolit muodostavat enemmistön, tai 54 % väestöstä. Koillisen metsätalousalue kattaa 14 % Sisä-Mongolian pinta-alasta ja 9 % sen väestöstä. 1950-luvulta lähtien alueelle on muuttanut paljon kiinalaisia, jotka muodostavat nykyisin alueen selvän enemmistön. Mongolit muodostavat väestöstä vain 3,5 % ja muut vähemmistöt, kuten daguurit, evenkit ja oroqinit 8 %. Sisä-Mongolian maatalousalue käsittää Keltaisenjoen varren ja Sisä-Mongolian raja-alueet Shanxin, Hebein, Liaoningin ja Jilinin kanssa. Tällä alueella asuu 61 % koko alueen väestöstä sen kuitenkin kattaessa vain 13 % sen pinta-alasta. Sisä-Mongolian mongoleista tällä alueella asuu 31 %, mutta alueen väestöstä he muodostavat vain 8 %. Sisä-Mongolia on kaupungistunut nopeasti. Kun kaupungeissa asui vain 22 % väestöstä vielä vuonna 1978, oli sama lukema vuonna 1990 jo 36 %.
Hallinnollinen jako

Sisä-Mongolian autonominen alue perustettiin virallisesti 12. joulukuuta 1949 kommunistien vallattua alueen Kiinan sisällissodassa. Alkuperäinen Sisä-Mongolian alue oli nykyistä pienempi. Vielä tuolloin oli olemassa Suiyuanin provinssi. Suiyuan liitettiin Sisä-Mongoliaan vuonna 1954 ja sen entinen pääkaupunki Guisui uudelleennimettiin Hohhotiksi. Vuonna 1955 Rehen provinssi lakkautettiin ja sen alueet jaettiin Liaoningin, Hebein ja Sisä-Mongolian alueiden kesken. Molemmat Sisä-Mongoliaan liitetyistä alueista olivat enemmistöltään kiinalaisia. Kulttuurivallankumouksen aikana Sisä-Mongolia myös menetti joitakin alueitaan. Idässä Sisä-Mongolian alueista Hulun Buirin liiton alueet annettiin Heilongjiangin provinssille, Hingganin ja Jirimin liitot Jilinille, sekä Juu Udan liitto Liaoningille. Lännessä Ningxiaan ja Gansuun liitettiin muutamia qi-alueita. Vuonna 1979 alkaneiden poliittisten uudistusten myötä vanhat rajat kuitenkin palautettiin. Jagdachin alue kuuluu tätä kautta teoriassa Sisä-Mongoliaan, mutta käytännössä sitä hallitaan edelleen Heilongjiangin maakunnasta käsin.
Perinteisesti Sisä-Mongolia on jaettu liittoihin (meng, 盟), jotka vastaavat Kiinan prefektuureja. 1990-luvusta lähtien liittoja on muutettu prefektuuritason kaupungeiksi muun Kiinan tavoin. Nykyään Sisä-Mongolia jakautuu yhdeksään prefektuuritason kaupunkiin ja kolmeen liittoon. Sisä-Mongolian liitot ja kaupungit ovat:
| --- | --- |
 1. Alxa (liitto)  2. Bayannur  3. Wuhai  4. Ordos  5. Baotou  6. Hohhot  :  7. Ulanqab  8. Xilingol (liitto)  9. Chifeng  10. Tongliao  11. Hinggan (liitto)  12. Hulunbuir 
Piirikuntatasolla alueet jakautuvat edelleen kaupunkeihin, piirikuntiin sekä alueen ainutlaatuisiin lippuihin (qi, 旗). Piirikuntatason yksikköjä on yhteensä 101.