stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rauno Tenovuo
Teoksia

Ruissalon linnut, yhdessä Nils Södemanin kanssa. WSOY, Porvoo. 1960.
von Haartman, L., Hildén, O., Linkola, P., Suomalainen, P. & Tenovuo, R.: Pohjolan linnut värikuvin. - Otava. Helsinki. 1967.
Luonto ja luonnonsuojelu, yhdessä Peitsa Mikolan ja Antti Haapasen kanssa. Otava. 1971.
Ympäristön haitat terveydelle, yhdessä Risto Santin kanssa. Otava. 1985.
Terveys ja ympäristö. 1988.
Muuttuva ympäristö ja terveys. 1992.
Rudolf

| Rudolf |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  6. maaliskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Rolf, Rudi
Vastineita eri kielissä:  Rudolph, Rodolphe, Rodolfo
Nimen alkuperä:  germaaninen, ”maineikas susi”
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rudolf on eurooppalainen miehen etunimi. Nimi on germaanista alkuperää ja alkujaan yhdyssana, joka merkitsee ”maineikasta sutta”.
Suomessa nimi Rudolf oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 4 500 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Rudolfin nimipäivä on 6. maaliskuuta.
Tunnettuja Rudolfeja > Hallitsijoita ja kuninkaallisia

Baijerin herttuoita:
Rudolf I, Baijerin herttua 1294–1317
Burgundin ja Ranskan hallitsijoita:
Rudolf I, Burgundin kuningas 888–912
Rudolf, Burgundin herttua 921–923, Ranskan kuningas 923–936
Böömin kuningas:
Rudolf I, Böömin kuningas 1306–1307
Itävallan hallitsijoita:
Rudolf I, Itävallan herttua 1278–1282, sama kuin Saksan kuningas Rudolf I Habsburgilainen
Rudolf II, Itävallan herttua 1282–1283
Rudolf III, Itävallan herttua 1298–1307, sama kuin Böömin kuningas Rudolf I
Rudolf IV Habsburgilainen, Itävallan herttua (myöh. arkkiherttua) 1358–1365
Rudolf V, Itävallan arkkiherttua 1576–1608, sama kuin keisari Rudolf II
Saksan hallitsijoita:
Rudolf I Habsburgilainen, Saksan kuningas 1273–1291
Rudolf II, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari 1576–1612
Saksin vaaliruhtinaita:
Rudolf I Saksin vaaliruhtinas 1298–1356
Unkarin kuninkaita:
Rudolf I, Unkarin kuningas 1572–1608, sama kuin keisari Rudolf II
Kruununprinssejä:
Rudolf (1858–1889), Itävalta-Unkarin kruununprinssi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rudolf Wikimedia Commonsissa
Karl Öist

| Karl Öist |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Karl Emil Öist
Syntynyt: 11. toukokuuta 1892 Raippaluoto
Kuollut: 5. kesäkuuta 1984 (92 vuotta) Kristiinankaupunki
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärieverstiluutnantti
Karl Emil Öist (11. toukokuuta 1892 Raippaluoto – 5. kesäkuuta 1984 Kristiinankaupunki) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat luotsi Edvard Öist ja Anna Ohls. Hänet puolisonsa oli Aino Lahja Judith Vestersund.
Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti kuudennen luokan Nya svenska läroverket i Helsingforsissa vuonna 1921. Hän suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja tiedonantoupseerikurssin Riihimäellä vuonna 1922 sekä oli kuuntelu-upseerina Kadettikoulussa vuosina 1924–1925. Kenttätykistön ampumakoulun hän suoritti vuonna 1928. Tykistökoulun majurikurssin hän suoritti vuonna 1941.
Jääkäriaika

Tämä ylimääräisenä tullivartijana liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 2. kesäkuuta 1916 ja hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan Jääkäritykistön 1. patteriin, jonka mukana otti osaa taisteluihin Messukylässä ja Tampereella. Hänet siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä muodostettuun Jääkäritykistöprikaatin 1. Ammuskolonnaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Viipurin ympäristössä.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli Suomen tykistökoulussa, josta hän erosi 14. marraskuuta 1918 ja siirtyi Tullilaitoksen palvelukseen ylimääräiseksi tullivartijaksi. Uudelleen hän astui armeijan palvelukseen 1. marraskuuta 1919 kapitulanttivääpelinä Kenttätykistörykmentti 1:n 9. patteriin, mistä hänet  määrättiin 1. heinäkuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi 12. patteriin ja 31. toukokuuta 1922 alkaen 10. patteriin sekä edelleen 1. syyskuuta 1928 alkaen 5. patterin varapäälliköksi. 2. Patteriston viestiupseerin tehtävät hän vastaanotti  31. joulukuuta 1929 ja viestipatterin päällikön tehtävät  1.  heinäkuuta 1931. Aliupseeri kouluun hänet komennettiin 3. erikoislinjan johtajaksi 1. tammikuuta 1934 ja 2. erikoislinjan johtajaksi 2. helmikuuta 1934 alkaen. Hänet siirrettiin 24. elokuuta 1935 .Kenttätykistörykmentti 4:n viestipatterin päälliköksi. Hän toimi myös 8. joulukuuta 1921 – 31. toukokuuta 1922 välisen ajan 4. patteriston adjutanttina.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui I patteriston komentajana Kenttätykistörykmentti 8:ssa ja otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, mutta komennettiin patteristonkomentajaksi ja patteristoupseeriksi 6. prikaatiin. Jatkosodan syttyessä hänet komennettiin patteriston komentajasi Kenttätykistörykmentti 19:een, josta tehtävästä hän erosi sodan päätyttyä ja siirtyi Kristiinankaupungin kansanhuollon johtajaksi. Vuonna 1950 hän siirtyi Huoltolautakunnan puheenjohtajaksi ja vielä samana vuonna hän siirtyi Suupohjan sairaalan taloudenhoitajaksi.
Luottamustoimet

Hän toimi Kenttätykistörykmentti 1:n kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1933 ja Kenttätykistörykmentti 4:n kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1936 ja varapuheenjohtajana vuonna 1938. Vuosina 1963–1964 Öist toimi Kristiinankaupungin rotaryklubin puheenjohtajana.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 9. maaliskuuta 1918  Vääpeli 19. huhtikuuta 1918  Vänrikki 15. kesäkuuta1921  Luutnantti 6. joulukuuta 1923  Kapteeni 31. tammikuuta 1930  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1941 |    * |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 4.lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916.
Öljymaalaus

Mona Lisa on Leonardo da Vincin tunnettu öljyvärimaalaus
Öljymaalaus eli öljyvärimaalaus on öljyväreillä tehty maalaus. Usein öljymaalaukset tehdään kankaalle, mutta aiemmin puu oli yleisempi pohjamateriaali. Öljymaalauksia alettiin tehdä 1400-luvulla. Sitä ennen tehtiin temperamaalauksia. Öljymaalaukset ovat oleellinen osa länsimaisen taiteen historiaa renessanssista lähtien. Mahdollisimman realistisia öljymaalauksia tehtiin ennen valokuvausta, ja valokuvauksen yleistyttyä maalaustyyli muuttui vähemmän realistiseksi. Öljymaalauksen kuivuminen kestää kauan, sillä maalauksissa käytetyt öljyvärit kuivuvat hitaasti.
Historia

Öljyvärejä alettiin käyttää 1400-luvulla. Sitä ennen oli käytetty temperavärejä, joita tehtiin vedessä liotetuista väripigmenteistä, joihin sekoitettiin munankeltuaista tai kaseiinia. Hollantilaisen Jan van Eyckin sanotaan usein olleen ensimmäinen, joka käytti öljyä pigmenttien sideaineena. On kuitenkin todennäköistä, että jotkut häntä edeltäneet taiteilijatkin tekivät öljyväreillä kokeiluja. Saksalainen munkki Theophilus kuvaili jo noin vuonna 1100 puupinnalle öljyväreillä tehtyä maalausta ja samalla valitteli öljymaalin pitkää kuivumisaikaa. Öljyväreillä saatiin aikaan aiempaa tasaisempia ja kiiltävämpiä pintoja. Niiden joustavuus temperaväreihin verrattuna mahdollisti myös sen, että työ voitiin tehdä ateljeessa, kangas voitiin kääriä kokoon ja levittää toisaalla uudelleen. Öljyvärien pitempi kuivumisaika mahdollisti myös taiteilijalle aiempaa suuremman vapauden muokata työtään tekovaiheessa.
Aluksi öljyvärejä käytettiin temperavärin kanssa sekatekniikkana, ja myös öljyllä maalattiin puulle. Antonello da Messinan sanotaan tuoneen öljyvärin Italiaan. Läpi renessanssiajan öljyvärejä käytettiin ohuina kerroksina, joiden läpi pohjustus tai pohjamaalaus kuulsi. Giovanni Bellini kokeili ensimmäisten joukossa peittävämpää öljymaalausta. Täyteläisempiä ja sileämpiä öljyväripintoja saatiin aikaan laseeraamalla. Myöhemmin siveltimenjäljestä tehtiin paksumpi, ja siitä tuli maalauksen keskeinen tekijä; tällaisesta tyylistä tunnettu esimerkki on Rembrandt ja myöhemmin impressionistit.
Valokuvaus syrjäytti realistisuuteen pyrkivän öljymaalauksen ja maalaustyyli muuttui vähemmän realistiseksi (esim. impressionismi).
Välineet

Öljyvärit ovat maaleja, joita tehdään hiertämällä pigmenttijauhetta kuivuvaan öljyyn, joka toimii sideaineena. Hiertämisen jälkeen pigmentin jokainen värihiukkanen on öljyn ympäröimä, jolloin maalisekoite on samalla sekä riittävän taipuisaa että riittävän tahmeaa maalaamiseen. Sideaineiden lisäksi maalatessa voidaan käyttää maalausnesteitä ja ohenteita, kuten pellavaöljyä, dammarhartsivernissaa ja ranskalaista tärpättiä.
Väriä voi levittää siveltimillä, maalausveitsillä tai sormilla. Öljyvärit ovat paksuja ja kermaisia, ja niillä tehdyt siveltimenjäljet erottuvat selvästi. 1500-luvulta alkaen öljyvärimaalarit kuten Tizian ja Rembrandt alkoivatkin hyödyntää öljyvärien fyysistä olemusta. 1800-luvun impressionistit ja erityisesti Cézanne sekä van Gogh tunnetaan vahvasta siveltimenkäytöstään. Siveltimen jälkeen voi vaikuttaa siveltimen valinnalla, ja käytössä onkin eri muotoisia ja kokoisia siveltimiä.
Värien järjestys- ja sekoitusalustana käytetään yleensä puisia paletteja, joissa on reikä peukaloa varten.
Maalausten pohjana voidaan käyttää puiseen kehykseen pingotettua puuvilla- tai pellavakangasta. Myös kovaa maalauspohjaa, kovalevyä, kovaa pahvia tai paksua paperia voi käyttää pohjana. Ennen maalaamista kankaalle tai kovalevylle levitetään pohjustetta, joka estää öljyvärin imeytymisen maalauspohjaan.
Tekniikat

Öljyvärit mahdollistavat useita erilaisia maalaustekniikoita. Öljyvärejä voi levittää ohuesti tai paksusti. Väriä voi liikutella maalauksen pinnalla, ja sen voi raaputtaa pois. Raaputusta voi käyttää myös itsellisenä menetelmänään, sillä raaputettuun pintaan jää alkuperäisen kuvan himmeä varjokuva. Menetelmällä saadaan aikaan hienostuneita värisävyjä tai sumuisia maisemia. Märän öljymaalin raaputtamista kutsutaan sgraffitoksi. Menetelmän avulla voidaan luoda pintavaikutelmia tai alla olevan kuivan värin paljastamiseksi. Rembrandt käytti sgraffitoa viiksien ja vaatteiden kuvioiden luomiseen.
Laseeraus on perinteinen öljymaalausmenetelmä, jossa väriä levitetään useina läpikuultavina kerroksina, jolloin saadaan aikaan tasainen väripinta. Kuivasivellinmenetelmässä öljyväriä vedetään kevyesti kankaan karkeaa pintaa vasten tai kuivan maalikerroksen päälle. Tällöin väri tarttuu vain pinnan kohoumiin ja jättää pohjaväriä hieman näkyviin. Menetelmää käytetään usein veden heijastusten, kaukaisten puiden tai ruohon, tai hiusten ja vaatteiden kuvaamiseen. Sumrauksessa paksua ja kuivaa väriä hierotaan toisen värin päälle. Tekniikkaa käytetään esimerkiksi taivaan tai runsasväristen kankaiden kuvaamisessa.
Tavallista paksumpaa värikerrosta maalauksessa kutsutaan impastoksi. Siinä väriä voidaan levittää maalaukselle suoraan putkilosta ja muotoilla siveltimellä, veitsellä tai sormella. Impaston kuivuminen voi kestää useita päiviä. Impastoa käytetään usein tiettyjen kohtien korostamiseen, jolloin ne ikään kuin työntyvät maalauksesta esiin.
Menetelmät

Öljyvärimaalaamisen menetelmien suosio on vaihdellut aikojen kuluessa. Ennen 1800-lukua öljymaalaukset tehtiin aina kerroksittain. Pohja oli keskisävyinen, ja sille tehtiin yksivärinen pohjamaalaus, jolla luotiin pohja maalauksen sommitelmalle, muodoille ja värisävyille. Värit lisättiin vasta viimeiseksi. Maalaukset tehtiin työhuoneissa, ja ulkona maalattiin vain pieniä tutkielmia. Impressionistit ryhtyivät kuitenkin maalaamaan ulkona suoraan aiheesta ja maalasivat työn valmiiksi kertaistumalla ja ilman kerroksia, alla prima. Kertamaalauksessa maalataan märkää märälle -menetelmällä, jolloin siveltimenvedot sulautuvat toisiinsa ja tuottavat pehmeän vaikutelman. Impressionistit hylkäsivät myös keskisävyiseksi maalatun pohjan ja alkoivat maalata valkoiselle kankaalle. Impressionistien kertamaalausmenetelmästä tuli nopeasti yleinen tapa, joskin pohjamaalauksen päälle maalaaminenkin on yhä käytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Öljymaalaus Wikimedia Commonsissa
Wikikirjastossa on aihe: Öljyvärimaalausopas
Maalaustekniikat
| --- | --- |
Sideaineen mukaan::  Öljymaalaus  Temperamaalaus  Akvarelli  Akryyliväri  Fresko  Seccomaalaus  Kalkkimaalaus  Vahamaalaus  Guassi  Pastellimaalaus 
Maalauspohjan mukaan::  Seinämaalaus  Taulumaalaus  Miniatyyrimaalaus 
Värinlevitystavan mukaan::  Pastoosi  Laseeraus  Laveeraus  Impasto  Sumraus  Sgraffito 
Maalausjärjestyksen mukaan::  Alla prima  Grisaille  Kerrosmaalaus  Imprimituuri 
Maalaustyylin mukaan::  Chiaroscuro  Sfumato  Trompe l’œil  Kollaasi  Ulkoilmamaalaus 
Öljyvärimaalarin väripaletti, siveltimiä ja veitsiä
Palettiveitsiä
Vincent van Goghin kertamaalauksena toteutettu Vehnäpelto ja pilvinen taivas (1890).
Ruokki

| Ruokki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Ruokit Alcidae
Suku::  Alca
Laji::  torda
Kaksiosainen nimi
 Alca torda  Linnaeus, 1758 
 Ruokin levinneisyyskartta, jossa pesimäalueet on merkitty oranssilla.
Alalajit
 A. t. britannica  A. t. islandica  A. t. torda 
Katso myös
   Ruokki Wikispeciesissä   Ruokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruokki (Alca torda) on ruokkien heimoon kuuluva merilintu.
Koko ja ulkonäkö

Ruokilla on valkea vatsa ja rinta, musta selkä ja pää, korkea musta nokka, jossa valkeita raitoja. Vartalon asento on maissa ollessa pysty.
Koko ja ulkonäkö > Koko

Pituus on 38–43 cm, siipien kärkiväli 60–70 cm ja paino 700 grammaa.
Koko ja ulkonäkö > Ääni

Ruokki ääntelee harvoin ja ”lausahtaa” silloin ”korrrr”.
Vanhin suomalainen rengastettu ruokki on ollut 33 vuotta, 11 kuukautta ja 8 päivää vanha. Euroopan vanhin ruokki on ollut brittiläinen 42 vuoden ikäinen lintu.
Levinneisyys

Ruokkia tavataan Pohjois-Atlantin rannikoilla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Amerikassa Mainen osavaltioon asti, Euroopassa sen levinneisyys ulottuu Islannista ja Kuolan niemimaalta Pohjois-Ranskaan. Pohjois-Amerikassa levinneisyysalue rajoittuu etelässä Mainen osavaltioon. Ruokkia tavataan myös Grönlannissa. Laj luokitellaan elinvoimaiseksi. Euroopan kannaksi arvioidaan noin miljoona lintua.
Suomessa ruokki pesii ulkoluodoilla. Talveksi ruokit muuttavat sinne, missä meri ei jäädy, Euroopassa joskus jopa läntiselle Välimerelle asti. Kevätmuutto on huhti-toukokuussa, syysmuutto vaivihkaa elo-marraskuussa. Talvellakin voi nähdä ruokkeja eteläisillä merialueilla. Suomen pesimäkanta on noin 8 000 paria.
Ruokki on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi ja se on rauhoitettu. Ruokin ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 420 euroa.
Elinympäristö

Ruokki pesii yhdyskunnissa jyrkillä kallioisilla rannikkoalueilla ja puuttomilla ulkoluodoilla.
Lisääntyminen

Ruokki munii paljaalle kalliolle kivilohkareen suojaan tai kallionhalkeamaan vuoren juurelle. Harmahtavia ja tummakuvioisia munia on vain yksi. Molemmat emot hautovat yhteensä noin viisi viikkoa. Untuvikko on muuten tumma, mutta on vatsapuolelta valkoinen. Se pysyttelee pesäkolossa 2–3 viikkoa, jonka aikana emot syöttävät sille kalaa. Emot houkuttelevat sen mereen ja uivat sitten yhdessä ulapalle. Poikasen hoito jatkuu siellä useita viikkoja. Laji munii toukokuussa. Ruokki on sukukypsä 4–5-vuotiaana.
Ravinto

Ruokin pääravintoa on kala, jota se pyydystää sukeltamalla pitkiäkin matkoja veden alla. Ruokki voi sukeltaa sadan metrin syvyyteen. Myös äyriäiset ja muut meren selkärangattomat ovat sen ravintoa.
Aiheesta muualla

Hokkanen, Tatu & Hokkanen, Marja 1993: Ruokin ja selkälokin vuoden 1993 pesintä ja pitkäaikainen kannankehitys Itäisen Suomenlahden kansallispuistossa. - Metsähallitus. Vantaa. ISBN 951-47-8655-6
Soikkeli, Martti 1982: Ruokki ei haudo kahta munaa. - Ornis Fennica 59:155-156.
Suomen lintu-opas 2005, WSOY Pertti Koskimies
Ruokki Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Ruokki (Alca torda)
ITIS: Alca torda (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q27102  Wikispecies: Alca torda  ABA: razorb  ADW: Alca  Avibase: 64F4DD81371B269F  BioLib: 8722  BirdLife: 22694852  BOLD: 10140  BOW: razorb  BTO: bob6360  CoL: BGZW  eBird: razorb  EUNIS: 854  EURING: 6360  Fauna Europaea: 96975  Fauna Europaea (new): bc72897d-c490-4835-9e99-8f8336449a6d  GBIF: 8277073  GNAB: razorbill  IBC: razorbill-alca-torda  iNaturalist: 4501  IRMNG: 11063249  ITIS: 176971  IUCN: 22694852  NatureServe: 2.100936  NBN: NBNSYS0000000040  NCBI: 28689  Observation.org: 215  OBIS: 137128  Open Tree of Life: 855485  Paleobiology Database: 83398  Paleobiology Database: 83398  SeaLifeBase: 74909  WoRMS: 137128  Xeno-canto: Alca-torda  ZooBank: 662D24BA-FE79-401A-BD02-ABF4E252CF39  Laji.fi: MX.27850 
Alca torda
Jalkaväkipataljoonan määrävahvuus

Jalkaväkipataljoonan määrävahvuus talvisodan aikana koostui seuraavista yksiköistä.
Pataljoonaan kuului (suluissa määrävahvuuksia) ja esimerkkinumerointia Pataljoonasta II/JR 37:stä
Pataljoonan esikunnan määrävahvuus

Pataljoonan komentaja sekä Esikunta (6 henkeä) eli E/II/JR 37
Esikuntakomppania (118 henkeä) Esik.K./II/JR 37
Esikuntajoukkue (21 henkeä)
Viestijoukkue (31 henkeä)
Talousjoukkue (27 henkeä)
Joukkosidontapaikka (10 henkeä)
Kaasusuojeluryhmä (10 henkeä)
Ampumatarvikeryhmä (12 henkeä)
Pataljoonan kiväärikomppanian määrävahvuus

Jalkaväkikomppania (191 henkeä); esimerkissä 4./II/JR 37 tai 4./JR 37
Esikuntajoukkue
I Kiväärijoukkue (38 henkeä)
Joukkueenjohtaja (upseeri) ja varajohtaja (aliupseeri)
Pikakivääriryhmä x 2 (1 aliupseeri ja 6 henkeä)
Konepistooliryhmä x 2 (1 aliupseeri + 9 henkeä)
Lääkintämies
Taistelulähetti
II Kiväärijoukkue (38 henkeä)
III Kiväärijoukkue (38 henkeä)
IV Kiväärijoukkue (38 henkeä)
Jalkaväkikomppania; esimerkissä 5./II/JR 37 tai 5./JR 37
kuten edellä
Jalkaväkikomppania; esimerkissä 6./II/JR 37 tai 6./JR 37
kuten edellä
Jalkaväkikomppaniat numeroitiin siten että Jalkaväkirykmentin ensimmäisen Pataljoonan komppaniat numeroitiin 1., 2. ja 3.Komppania/JR 37 ja toisen Pataljoonan komppaniat numeroitiin 4., 5., ja 6.Komppania /JR 37
Pataljoonan konekiväärikomppanian määrävahvuus

Konekiväärikomppania (154 henkeä); esimerkissä 2.KKK/II/JR 37 tai 2.KKK/JR 37
Komentoryhmä
Talousryhmä
I konekiväärijoukkue
konekivääriryhmä
konekivääriryhmä
konekivääriryhmä
konekivääriryhmä
II konekiväärijoukkue
konekivääriryhmä
konekivääriryhmä
konekivääriryhmä
konekivääriryhmä
III konekiväärijoukkue
konekivääriryhmä
konekivääriryhmä
konekivääriryhmä
konekivääriryhmä
Konekiväärikomppaniat numeroitiin Jalkaväkirykmentissä siten, että ensimmäisen Pataljoonan Konekiväärikomppania oli numeroitu 1.KKK/JR 37 ja toisen Pataljoonan 2.KKK/JR 37 jne.
Kaluston määrävahvuus

Määrävahvuudet olivat vuonna 1939 seuraavat:
Henkilöstöä: 845 henkilöä
Hevosia: 96
Konekiväärejä: 12
Pikakiväärejä: 24
Konepistooleja: 24
Kiväärejä: 654
Kiväärikomppanian määrävahvuuteen kuului 8 pikakivääriä
Palacio de López

| Palacio de López |
| --- | --- |

Sijainti:  Asunción, Paraguay
Koordinaatit:  25°16′39″S, 57°38′15″W
Rakennustyyppi:  palatsi
Rakennustyöt aloitettu:  1857
Valmistumisvuosi:  1892
Suunnittelija:  Francisco Wissner de Morgenstern Alonso Taylor
Rakennuttaja:  Carlos Antonio López
Käyttäjä:  Paraguayn presidentti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Palacio de López eli virallisesti Palacio de Gobierno on Paraguayn presidentinpalatsi maan pääkaupunki Asunciónissa. Sen rakennuttaminen alkoi Carlos Antonio Lópezin käskystä vuonna 1857. Sen oli alkujaan tarkoitus toimia hänen poikansa Francisco Solano Lópezin käytössä ja se on saanut usein käytetyn nimensä heidän mukaansa. Rakennustyöt kestivät kolmoisliiton sodan viivyttäminä vuoteen 1892. Ensimmäinen palatsia virallisesti käyttänyt presidentti oli Juan Bautista Egusquiza vuonna 1894.
Rakennus

Palacio de López sijaitsee Paraguayn pääkaupunki Asunciónin keskustassa Paraguayjoen varrella lähellä Asuncióninlahtea. Palatsin ohi kulkevat El Paraguayo Independiente- ja Juan E. O’Leary-kadut.
Palatsin edustalla on suuri puutarha ja lippu, jossa liehuu suuri 12-metrinen Paraguayn lippu. Palatsin ulkopuolella on myös useita patsaita, joissa kuvattuna ovat esimerkiksi Carlos Antonio López, Mariscal Francisco Solano López ja José Gaspar Rodríguez de Francia.
Itse palasin sisällä on useita saleja. Palatsin länsisiiven Salón Libertadissa järjestetään hallitusneuvoston kokouksia. Salón Independencia yläkerroksessa on tila valtiollisiin seremonioihin, kuten kunniamerkkien myöntämisiin tai vala- ja nimitystilaisuuksiin. Muita tiloja ovat sisäänkäynti, odotustila, arkisto ja erillaiset toimistot.
Historia

Palatsin rakennuttamisen määräsi Paraguayn presidentti Carlos Antonio López ja sen oli alkujaan tarkoitus toimia hänen poikansa Francisco Solano Lópezin käytössä. Palatsi tulikin tunnetuksi edelleen yleisesti käytetyllä nimellä Palacio de López. Laajemmin palatsin rakennuttaminen oli osa presidentti Lópezin maan modernisaatiopyrkimyksiä ja sitä varten maahan tuotiin asiantuntijoita ulkomailta. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1857 ja alkuperäisen rakennussunnitelman laati itävaltaunkarilainen insinööri Francisco Wissner de Morgenstern. Varsinaisia rakennustöitä johti brittiläinen arkkitehti Alonso Taylor. Marmoria ja graniittia tuotiin Euroopasta. Kiveä, puuta ja tilliä saatiin kotimaasta. Vuoteen 1867 mennessä rakennustyöt olivat lähes valmiit. Francisco Solano López ei lopulta kuitenkaan koskaan asunut rakennuksessa. Hän oli noussut maansa johtoon isänsä kuoltua ja ajatui nopeasti kolmoisliiton sotaan. López joutui johtamaan paraguaylaisia joukkoja palatsissa oleskelun sijaan.
Helmikuussa 1868 Brasilian laivaston alukset olivat purjehtineet ylös Paraguayjokea ohittaen Humaitán linnoitukset ja ne tulittivat palatsia aiheuttaen joitakin vahinkoja. Tammikuussa 1869 Brasilian armeijan joukot etenivät Asuncióniin. Palatsin ylle nostettiin Brasilian lippu ja se toimi esimerkiksi brasilialaisen ratsuväen tallina. Palatsin arvoesineitä kuten huonekaluja ja patsaita ryösteltiin. Sodan jälkeen paraguaylaiset saivat palatsin takaisin vuonna 1872, mutta se oli käytännössä hylättynä vuosien ajan. Vuonna 1890 presidentiksi noussut Juan Gualberto González määräsi palatsin korjaustyöt. Se avautui virallisesti 12. lokakuuta 1892 Amerikan löytämisen 400-vuotispäivänä. González kuitenkin erosi vuonna 1894 ennen kuin hän oli siirtänyt toimistonsa palatsiin. Sitä ei käyttänyt myöskään hänen varapresidenttinsä Marcos Morínigo. Virallisesti ensimmäinen palatsia presidentinpalatsina käyttänyt oli Juan Bautista Egusquiza 25. marraskuuta 1894.
Rakennuksessa aloitettiin peruskorjaukset vuonna 1990.
Ylhäältäpäin kuvattuna.