stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
System of a Down
Historia > Uusi Albumi (2012–)

Bändin rumpali John Dolmayanin mukaan uusi albumi on tulossa kun bändi kokee "pystyvänsä haastamaan aikaisemmat albuminsa". Rumpali myönsi odottavansa yhtyeen uutta studioalbumia "yhtä innokkaasti kuin fanitkin".
Rumpali John Dolmayanin mielestä System of a Downin täytyy tehdä jotain uutta, koska bändi ei halua toistaa itseään. SOADin on hänen mukaansa kyettävä tekemään jotain erityistä uuden sukupolven musiikinkuuntelijoille.
Asiat uuden levyn suhteen liikahtavat eteenpäin vasta vuoden kuluttua, koska jouluna bändin jäsenet keskittyvät perheisiinsä. Tauko musiikista saattaa kestää jopa kuukausien ajan vuodenvaihteessa. Lisäksi laulaja Serj Tankian häipyy Uuteen-Seelantiin muutamaksi kuukaudeksi - hän asuu siellä osan vuodesta. Uudesta kiertueesta ensi kesänä hän sanoo, että se on mahdollinen.
Helmikuussa 2013 ilmoitettiin, että System Of A Down on kiinnitetty mikkeliläisen Jurassic Rock - festivaalin pääesiintyjäksi. SOAD esiintyi Jurassic Rockissa 11.8.2013 sunnuntaina.
Kokoonpano > Nykyiset

Serj Tankian – laulu ja koskettimet sekä akustinen kitara
Daron Malakian - kitara ja laulu
Shavo Odadjian - basso ja taustalaulu
John Dolmayan – rummut
Kokoonpano > Entiset

Andy Khachaturian - rummut
Diskografia > Albumit

System of a Down (30. kesäkuuta 1998)
#124 U.S.; RIAA: Platina
Toxicity (4. syyskuuta 2001)
#1 U.S., #13 UK; RIAA: 2x Platina
Steal This Album! (26. marraskuuta 2002)
#15 U.S., #56 UK: Platina
Mezmerize (17. toukokuuta 2005)
#1 U.S., #2 UK, #2 Irlanti, #2 Norja, #1 Australia, #1 Kanada;  RIAA: Platina
Hypnotize (22. marraskuuta 2005)
#1 U.S., #11 UK, #10 Irlanti, #1 Kanada, #3 Australia; RIAA: Platina
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | Listasijoitukset> Billboard Hot 100 | Listasijoitukset> US Modern Rock | Listasijoitukset> US Mainstream Rock | Listasijoitukset> US Pop 100 | Listasijoitukset> Britannian singlelista | Listasijoitukset> Saksa | Albumilta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Sugar E.P. | - | #31 | #28 | - | #136 | - | System of a Down |
| 1999 | Spiders | - | #38 | #25 | - | - | - | System of a Down |
| 2000 | War? | - | - | - | - | - | - | System of a Down |
| 2001 | Prison Song | - | - | - | - | - | - | Toxicity |
| 2001 | Johnny | - | - | - | - | - | - | Toxicity |
| 2001 | Chop Suey! (Sertifioitu Kultaa Yhdysvalloissa) | #76 | #7 | #12 | - | #17 | - | Toxicity |
| 2002 | Toxicity | #70 | #3 | #10 | - | #25 | #88 | Toxicity |
| 2002 | Aerials | #55 | #1 | #1 | - | #34 | #80 | Toxicity |
| 2002 | Innervision | - | #12 | #14 | - | - | - | Steal This Album! |
| 2003 | Boom! | - | - | - | - | - | - | Steal This Album! |
| 2003 | I-E-A-I-A-I-O | - | - | - | - | - | - | Steal This Album! |
| 2005 | Cigaro | - | - | - | - | - | - | Mezmerize |
| 2005 | B.Y.O.B. (Sertifioitu Kultaa Yhdysvalloissa) | #27 | #4 | #4 | #34 | #26 | - | Mezmerize |
| 2005 | Question! | - | #9 | #7 | - | #41 | - | Mezmerize |
| 2005 | Radio/Video | - | - | - | - | - | - | Mezmerize |
| 2005 | Violent Pornography | - | - | - | - | - | - | Mezmerize |
| 2005 | Attack | - | - | - | - | - | - | Hypnotize |
| 2005 | Hypnotize (Sertifioitu Kultaa Yhdysvalloissa) | #57 | #1 | #5 | #59 | #48 | #83 | Hypnotize |
| 2006 | Lonely Day | - | #10 | #10 | - | - | #46 | Hypnotize |
| 2006 | Kill Rock 'N Roll | - | - | #38 | - | - | - | Hypnotize |
| 2006 | Vicinity of Obscenity | - | - | - | - | - | - | Hypnotize |
| 2020 | Protect the Land / Genocidal Humanoidz | - | - | - | - | - | - | - |
Kirjallisuutta

Ben Myers: System of a Down.  Like, 2007.  ISBN 978-952-471-947-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta System of a Down Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu
Suosittu fanifoorumi (englanniksi)
System of a Downin epävirallinen fanisivu (englanniksi)
Serjin levy-yhtiön viralliset kotisivut (englanniksi)
Scars on Broadway:n viralliset kotisivut (englanniksi)
Scars on Broadway Myspacessa (englanniksi)
Tuotanto ruodinnassa: System of a Down KaaosZine.
System of a Down
| --- | --- |
Studioalbumit:   System of a Down  Toxicity  Steal This Album!  Mezmerize  Hypnotize 
EP:t:   Sugar E.P.  Limited Edition Tour CD  Lonely Day
Punainen pukee teitä ja muita tarinoita

| Punainen pukee teitä ja muita tarinoita> Le rouge vous va si bien |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lucie Durbiano
Kieli:  ruotsi
Julkaistu:  2007
Suomennos
Suomentaja:  Saara Pääkkönen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  93
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Punainen pukee teitä ja muita tarinoita (ransk. Le rouge vous va si bien) on Lucie Durbianoon sarjakuva-albumi vuodelta 2007.
Aiheesta muualla

Santikko, S.: 7 kertomusta rakkaudesta. Kvaak.fi.  25.2.2009. Arkistoitu 29.4.2013.
Heikki Jokinen: Rakkauden suloinen kipu. Helsingin Sanomat 17.3.2009.
Reijo Valta: Punainen pukee teitä. Pois työpöydältä 2.5.2009.
Janne Suominen: Väärin rakastamisen taito (Arkistoitu – Internet Archive). Lumo 8.9.2009.
HMS Puma (F34)

| HMS Puma |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Scotts Shipbuilding and Engineering Company, Greenock
Kölinlasku:  16. marraskuuta 1953
Laskettu vesille:  30. kesäkuuta 1954
Palveluskäyttöön:  24. huhtikuuta 1957
Loppuvaihe:  romutettu 1976
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 337 t (standardi) 2 560 t (kuormattu)
Pituus:  100 m (kokonaispituus)
Leveys:  12 m
Syväys:  4,9 m
Koneteho:  14 400 shp
Nopeus:  24 solmua
Miehistöä:  235
Aseistus
Aseistus:  4 x kaksiputkista 4,5" Mk6 -tykkiä 2 x Bofors 40 mm kaksiputkisena STAAG Mk II -asennuksena]] 1 x Squid-sukellusveneentorjuntaheitin
HMS Puma (viirinumero F34) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leopard-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin 28. kesäkuuta 1951 vuoden 1951 laivasto-ohjelmassa tilausnumerolla FA04 Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 16. marraskuuta 1953 telakkanumerolla 664. Se laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1954 ja valmistui 24. huhtikuuta 1957.
Palvelus

Alus romutettiin 1976.
Punainen pelto

| Punainen pelto> Hong gaoliang |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Zhang Yimou
Käsikirjoittaja:  Chen Jianyli Zhu Wei Mo Yan
Perustuu:  Mo Yanin novelleihin "Hong Gaoliang" ja "Gaoliang Jiu"
Tuottaja:  Wu Tianming
Säveltäjä:  Jiping Zhao
Kuvaaja:  Changwei Gu
Leikkaaja:  Du Yuan
Lavastaja:  Yang Gang
Pääosat:  Gong Li Jiang Wen Teng Rujun Ji Liu
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kiina
Tuotantoyhtiö:  Xian Film Studio
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  kiina
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punainen pelto (Hong gaoliang) on kiinalainen elokuva vuodelta 1987. Sen on ohjannut Zhang Yimou, ja se perustuu kiinalaisen Nobel-kirjailijan Mo Yanin teoksen Hong gaoliang jiazu (suom. Punainen durra, Otava 2016) kahteen kertomukseen "Hong gaoliang" ja "Gaoliang jiu".
Elokuva palkittiin Berliinin elokuvajuhlilla 1988 Kultaisella karhulla.
Arvioita

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla huhtikuussa 1995, että Punainen pelto oli 1980-luvun Kiinassa vallankumouksellinen, koska ihmisiä ei siinä kuvata yhteiskunnallisina mallihenkilöinä, vaan Zhang Yimou uhmasi poliittisen johdon taidekäsitystä ja antoi oman näkemyksensä virrata elokuvassa. Fräntistä elokuva on uuden kiinalaisen elokuvan komea airut ja suunnannäyttäjä.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa lähes mykäksi, visuaalisesti hallituksi ja kauniin musiikin sävyttämäksi eeppiseksi kertomukseksi. Hän antaa Punaiselle pellolle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Puna-ampiaissyöjä

| Puna-ampiaissyöjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Säihkylinnut Coraciiformes
Heimo::  Mehiläissyöjät Meropidae
Suku::  Ampiaissyöjät Nyctyornis
Laji::  amictus
Kaksiosainen nimi
 Nyctyornis amictus  (Temminck, 1824) 
Katso myös
   Puna-ampiaissyöjä Wikispeciesissä   Puna-ampiaissyöjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Puna-ampiaissyöjä (Nyctyornis amictus) on mehiläissyöjien heimoon kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiassa.
Koko ja ulkonäkö

Puna-ampiaissyöjä voi kasvaa 27–34 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat ulkonäöltään hieman toisistaan. Puna-ampiaissyöjäkoiraan pään takaosa, selkä, siivet, pitkän viuhkamaisen pyrstön yläpuoli sekä vatsa ovat väriltään vihreät. Kurkku on kirkkaanpunainen. Nokan yläpuolella on muutamia sinisiä höyheniä ja otsa sekä päälaki ovat violetit. Naaran otsa on punainen ja päälaki violetti; muuten se muistuttaa koirasta. Lajin siivet ovat alapuoleltaan ruskeat ja pyrstön alapuoli on keltainen ja kärjistään musta. Linnun nokka on alaspäin kaartunut ja väriltään musta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Puna-ampiaissyöjää tavataan Myanmarista Malesiaan sekä Sumatran ja Borneon saarilla. Sen elinympäristöä ovat ainavihannat metsät. Useimmiten sitä tavataan vesialueiden läheisyydessä. Lintu elää yksin tai pareittain. Puna-ampiaissyöjät syövät lentäviä hyönteisiä, erityisesti ampiaisia, herhiläisiä ja mehiläisiä, mutta myös termiittejä ja kovakuoriaisia. Se istuu puun oksalla, jolta se lentää saaliinsa kimppuun. Pesimäkausi on tammi-helmikuussa ja laji pesii hiekkatörmiin kaivamissaan luolissa.
Puna-ampiaissyöjänaaras
Punaonttotatti

| Punaonttotatti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Suillaceae
Suku::  Boletinus
Laji::  asiaticus
Kaksiosainen nimi
 Boletinus asiaticus  Singer 
Katso myös
   Punaonttotatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punaonttotatti (Boletinus asiaticus, myös Suillus asiaticus) on voitattien (Suillaceae) heimoon kuuluva sieni, joka on tavattavissa Suomen itäosissa, Virossa, Venäjällä ja useissa Aasian maissa. Se elää siperianlehtikuusen (Larix sibirica) juurisienenä. Lakki on yläpinnalta punainen, pienisuomuinen, alapinnan pillit keltaiset tai punaiset, hieman säteittäiset. Jalka on ontto, pinnalla on usein punaista väriä, rengas on vähäinen ja kuihtuva. Sienen malto on keltaista ja maku karvaanpuoleinen.
Suomessa sientä ei pidetä ruokasienenä, mutta Venäjällä syömäkelpoisena, joskaan ei yleisesti käytettynä.
Punapääoma

Punapääoma tarkoittaa Suomen poliittisen vasemmiston yritysrypästä. Punapääomaan kuuluivat liikepankki Suomen Työväen Säästöpankki, vakuutusyhtiö Kansa-yhtymä, rakentaja Haka ja vähittäiskauppaa harjoittanut EKA. Vuonna 1987 muotoutui Osuuskunta Eka-yhtymä. Punapääoma romahti Suomen 1990-luvun alun lamassa. Osuuskunta Eka-yhtymä ajautui yrityssaneeraukseen vuonna 1993. Ekan yrityssaneeraus aiheutti Eläke- ja Henki-Kansan sekä Hakan konkurssin. EKA selvisi yrityssaneerauksesta ja siitä on jäänyt jäljelle Tradekan ravintolatoimintaa.
Nimitys ”punapääoma” vakiintui yleiseen käyttöön Työväen taloudellisen tutkimuslaitoksen julkaistua vuonna 1986 raportin Työväenliikkeen pääomat ja liikelaitokset, jossa esitettiin arvio mainitun pääoman koosta. Sitä ennen oli käytetty muun muassa nimityksiä ”työväen finanssiryhmä”, ”TF-ryhmä”, ”demokraattinen kolmiliitto”, ”työväen liikelaitokset” ja ”punainen pääoma”.
Punaisten ja valkoisten taistelu Suomessa 1918

| Punaisten ja valkoisten taistelu Suomessa 1918 |
| --- | --- |
 Myyntipakkaus
Julkaisija:  Juusela & Levänen Oy
Julkaisuvuosi:  1918
Pelaajia:  2
 BoardGameGeek 
Punaisten ja valkoisten taistelu Suomessa 1918 on vuonna 1918 julkaistu suomalainen lautapeli, jonka aiheena on samana vuonna käyty Suomen sisällissota. Peli on tarkoitettu kahdelle pelaajalle, jotka ottavat punaisten ja valkoisten joukkojen roolin.
Molemmilla joukkueilla on kuusi pelimerkkiä, joista mustalla merkityt ovat tykistöä ja muut jalkaväkeä. Joukkojen vahvuus heitetään arpakuutiolla, ja merkitään nuppineulalla joukkoa esittävään pelimerkkiin. Joukot liikkuvat noppaa heittämällä, mutta vastustajan joukkojen ylitse ei saa hypätä. Sen sijaan vastustajan joukot vähenevät yli jääneiden liikepisteiden verran.
Pelissä tavoitteena on tuhota vastustajan kaikki joukko-osastot. Kummallakin osapuolella on mahdollisuus voittoon, mutta pelin runomuotoon puetut säännöt tarkastelevat monessa kohtaa tapahtumia voittajaosapuolen näkökulmasta. Peli ei lainkaan käsittele taisteluiden ulkopuolista sisällissotaa, kuten terroria tai vankileirien olosuhteita.
Lautapelin valmistaja Juusela & Levänen Oy julkaisi myös sisällissotaa käsittelevää kirjallisuutta, joka lähestyi aihettaan voittajaosapuolen näkökulmasta. Lautapelin painosmäärää ei tiedetä. Tiedetysti pelistä on säilynyt kolme kappaletta, jotka ovat museokokoelmissa. Peli on public domainissa, ja kuvat pelilaudasta ja säännöistä ovat saatavilla Kansalliskirjaston Doria-palvelusta.
Lautapeli esillä museokeskus Vapriikissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Punaisten ja valkoisten taistelu Suomessa 1918 Wikimedia Commonsissa
Tuija Pulkkinen

Tuija Kaarina Pulkkinen (s. 30. heinäkuuta 1956 Pihlajavesi) on suomalainen valtiotieteilijä, filosofi ja feministi. Hän väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1996 postmodernista politiikan filosofiasta ja toimijuudesta. Pulkkinen on nimitetty akatemiaprofessoriksi viisivuotiskaudeksi 2011–2015.
Pulkkinen oli 1990-luvun alkupuolella vierailevana tutkijana Kalifornian yliopistossa Santa Cruzissa. Hän myös toi tuolloin Yhdysvalloista Suomeen ranskalaista nykyfilosofiaa sekä yhdysvaltalaisen filosofin Judith Butlerin performatiivista sukupuolikäsitystä ja siitä nousevaa queer-tutkimusta. Vastaavasti hän on arvostellut Suomessa feministisessä filosofiassa hallitsevassa asemassa olevaa fenomenologista perinnettä ja Luce Irigarayn käsitystä radikaalista sukupuolierosta. Pulkkinen on myös Hegelin filosofian tutkija.
Pulkkinen on hoitanut naistutkimuksen professuuria ensin Jyväskylän yliopistossa ja myöhemmin sukupuolentutkimuksen professuuria Helsingin yliopiston Kristiina-instituutissa.
Kunnianosoituksia

Ordre des Palmes académiques (Ranska, 2017)
Teoksia

Valtio ja vapaus.  (Tutkijaliiton julkaisusarja 60)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1989.  ISBN 951-9297-74-X
Postmoderni politiikan filosofia.  ((Alkuteos: The postmodern and the political agency, 1996.) Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Tekijän suomentama. 2. painos 2003)  Helsinki: Gaudeamus, 1998.  ISBN 951-662-724-2
Aiheesta muualla

Tuija Pulkkisen Jyväskylän yliopiston kotisivut
Tuija Pulkkinen 375 humanistia -sivustolla 13.2.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Tieteilijät:  ORCID 
Muut:  IdRef
Punagasellit

| Punagasellit |
| --- | --- |
 Punagaselli (Raphicerus campestris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Gasellit Antilopinae
Suku::  Punagasellit Raphicerus  H. Smith, 1827
Lajit
 Punagaselli (Raphicerus campestris)  Kapingaselli (Raphicerus melanotis)  Korvagaselli (Raphicerus sharpei) 
Katso myös
   Punagasellit Wikispeciesissä   Punagasellit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punagasellit eli puna-antiloopit (Raphicerus) on eteläisessä ja itäisessä Afrikassa tavattava gasellien alaheimoon kuuluva sorkkaeläinten suku. Siihen luetaan nykyisin kolme lajia.
Tuntomerkit

Punagasellien ruumiinpituus on 61–95 senttiä, säkäkorkeus 45–60 senttiä ja paino 7–16 kiloa. Turkki on melko karkea. Vatsapuoli ja häntä ovat valkoiset, mutta muutoin väritys vaihtelee lajeittain. Koirailla on suorat ja sileät sarvet. Korvat ovat suuret, häntä lyhyt ja jalat hennot. Naarailla on neljä nisää.
Elintavat

Punagasellit elävät suojaa tarjoavissa ympäristöissä kuten esimerkiksi metsäsavanneilla, metsissä, pensaikoissa ja kallioisilla alueilla. Varsinaisen punagasellin levinneisyys on osin päällekkäinen kahden muun lajin kanssa. Kapingaselli ja korvagaselli ovat yöaktiivisia, mutta punagaselli liikkuu päivällä. Reviirin rajat merkitään lannalla virtsalla ja hajurauhasten eritteillä. Erityisesti koiraat puolustavat reviiriään kiivaasti eivätkä siedä toisiaan. Punagasellit liikkuvat yksin, mutta saattavat silti elää löyhinä pareina vaikka lisääntymisaikaa lukuun ottamatta elävät erillään ja puolustavat omaa aluettaan. Vaaran havaitessaan ne eivät pakene vaan piiloutuvat kasvillisuuteen ja makaavat litteänä ja kaula ojennettuna maassa. Ne pakenevat vasta jos uhkaaja tulee aivan viereen. Puna-antiloopit osaavat kuitenkin juosta ketterästi ja voivat paeta maasikojen koloihin. Ravintonsa ne saavat puista, pensaista ja heinistä. Ravinnoksi kelpaavat myös hedelmät ja maasta sorkilla kaivetut juuret ja mukulat. Punagasellit eivät näytä olevan riippuvaisia juoksevasta vedestä, mutta juovat kun sitä on tarjolla. Kaikki lajit voivat lisääntyä ympäri vuoden, mutta eteläisessä Afrikassa huippu ajoittuu kevääseen sateiden alettua. Kantoaika kestää 168–210 päivää. Vasoja syntyy yleensä yksi. Se painaa syntyessään noin kioln ja sitä imetetään 3 kuukautta. Se saavuttaa sukukypsyyden 6–19 kuukauden iässä.
IUCN ei luokittele yhtäkään punagasellilajia uhanalaiseksi. Näiden antilooppien liha on maukasta, mutta jossain määrin kuivaa.
Suvun nimi Raphicerus tulee kreikan sanoista raphis ja keras, jotka tarkoittavat "neulasta" ja "sarvea".
Pukkipalo

Pukkipalon vanha metsä on maakunnan edustavimpia. Metsän laidalla kasvaa runsaasti eri-ikäistä puustoa pienistä kuusentaimista aina suuriin mäntykeloihin ja maahan kaatuneeseen lahopuuhun asti.
Pukkipalon aarnialue tai yleisesti pelkkä Pukkipalo on Nousiaisten kunnassa, Kurjenrahkan kansallispuiston alueella sijaitseva aarniometsä, jota pidetään Varsinais-Suomen edustavimpana.
Historia ja yleiskuva

Pukkipaloa pidetään Varsinais-Suomen komeimpana aarniometsänä ja se on yksi lounaisen Suomen viimeisistä yhtenäisistä vanhapuustoisista havumetsäalueista. Pukkipalon säilymisen luonnontilaisena on taannut sen valinta Metsähallituksen aarnialueeksi jo vuonna 1958. Tätä ennenkään metsiä ei ollut hakattu kymmeniin vuosiin. Täysin luonnontilainen ei Pukkipalo kuitenkaan ole, sillä alueelta on hakattu suurimpia puita 1900-luvun alussa ja 1930-luvulla metsään on myös kaivettu muutamia ojia. Alue suojeltiin lailla vuonna 1998, kun Pukkipalonkin kattanut Kurjenrahkan kansallispuisto perustettiin. Alueen ojia on tukittu ennallistamistoimien yhteydessä 2000-vuosikymmenellä.
Metsät ja puusto

Pukkipalon luonnonmetsän kaltaisena säilyneellä aarnialueella kasvaa runsaasti suuria, usein yli 150-vuotiaita puita. Pukkipalossa on myös runsaasti lahopuuta. Tiheimmillään puuta on yli 500 kuutiometriä hehtaarilla. Alueen alavilla ja paikoin kosteapohjaisilla osilla kasvaa pääasiassa vanhoja kuusia. Keskiosan avoimien kallioiden ympärillä ja korkeammilla paikoilla on puolestaan runsaasti suuria, kilpikaarnaisia mäntyjä. Myös keloja ja maapuita on runsaasti. Lehtipuut sen sijaan puuttuvat muutamia haapoja ja koivuja lukuun ottamatta Pukkipalosta lähes kokonaan. Keskiosiltaan aarnialue on soistunut voimakkaasti, mikä on lisännyt kaatuvan ja lahoavan havupuun määrää. Pukkipalon reunoilla on myös muutamia isovarpurämeen reunustamia avosoita. Pukkipalon kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja.
Eliölajisto

Pukkipalo on lahottajasienilajistoltaan Varsinais-Suomen edustavin, sillä alueen vanhat sekä lahonneet puut ylläpitävät monipuolista lajistoa. Näihin lajeihin kuuluvat esimerkiksi uhanalaiset rusokantokääpä ja pursukääpä sekä harvinaiset hentohaprakääpä, korpiludekääpä, rusokääpä ja riekonkääpä. Pukkipalossa tavattavia lahopuusta riippuvaisia hyönteisiä ovat puolestaan muun muassa uhanalainen kovakuoriainen rosopehkiäinen sekä aiemmin uhanalaisina pidetyt ludelajit aarnilatikka ja ruskolatikka.
Pukkipalon perhoslajisto muistuttaa rehevän kuusisekametsän lajistoa, mutta myös suo- ja kosteikkolajeja tavataan alueella. Aarnialueen runsaimpia perhoslajeja ovat tehdyissä kartoituksissa olleet muun muassa isomittari, mustikkalehtomittari ja  maitolehtimittari. Vanhoja metsiä jossain määrin suosivista lajeista Pukkipalossa on tavattu muun muassa metsäpohjanmittari, laikkuvarpumittari, pohjanrengasmittari, kuusikkoharmomittari ja metsäsammalkoi. Pukkipalon suo- ja kosteikkolajistoa edustavia lajeja ovat puolestaan esimerkiksi pensasmittari, alpimittari, kanervapikkumittari, suomittari, pyörösiipi, koiyökkönen ja sarakiiltoyökkönen. Yhteensä alueelta on tehdyissä kartoituksissa löytynyt 112 suur- ja 61 pikkuperhoslajia. Suuresta lajimäärästä huolimatta harvinaisia tai uhanalaisia perhoslajeja ei alueelta kuitenkaan ole löytynyt.
Lahopuun runsaus näkyy myös linnustossa kolopesijöiden suurena määränä: alueella tavatuista vähintään 30 lintulajista ainakin 18 on kolopesijöitä. Pukkipalon linnustoon kuuluvat muun muassa helmipöllö ja viirupöllö. Tikoista pohjantikka, harmaapäätikka, palokärki ja käpytikka sekä esimerkiksi kirjosieppo, leppälintu ja puukiipijä pesivät alueella. Nisäkkäistä Pukkipalossa on tavattu muun muassa liito-orava, ilves ja näätä. Tavallisempia metsässä tavattuja eläimiä ovat esimerkiksi metsäjänis, orava, kettu, supikoira, valkohäntäpeura ja hirvi.
Aarnialueen kasvillisuutta luonnehtivat runsaiden karhunsammalkasvustojen lisäksi vanamot, talvikit ja oravanmarjat. Kämmekkäkasveista Pukkipalossa kasvaa sekä maariankämmekkää että yövilkkaa.
Retkeily

Jo ennen kansallispuiston perustamista Pukkipalo on ollut suosittu retkeily- ja opetuskohde. Nykyään Pukkipalossa kulkee noin kilometrin mittainen luontopolku, jonka varrelle on pystytetty vanhan metsän lajistosta kertovia opastauluja. Se on osa Kuhankuonon retkeilyreitistöön kuuluvasta, yhdeksän kilometrin mittaisesta Pukkipalon reitti -nimisestä rengasreitistä. Luontopolulle on matkaa lähimmältä pysäköintialueelta noin kaksi kilometriä.
Luontopolun reunalla kasvavaa kantokääpää tavataan yleisesti koko Pukkipalon alueella.
Punalahokka

| Punalahokka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Lahokat Hypholoma
Laji::  lateritium
Kaksiosainen nimi
 Hypholoma lateritium  (Schaeff.) P. Kumm. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punalahokka (Hypholoma lateritium) on syötävää kuusilahokkaa muistuttava lahokkalaji, joka kasvaa kannoilla. Se on väriltään punakeltainen ja maultaan syötäväksi kelpaamaton. Siitä on kuitenkin saatu väriä kankaisiin. Laji on lievästi myrkyllinen, aiheuttaa pahoinvointioireita ja ruoansulatuskanavan ärsytystä. Lähilajeja ovat kuusilahokka ja kitkerälahokka.
Joissakin maissa kuten Yhdysvalloissa ja Japanissa punalahokkaa mainitaan kuitenkin käytettävän ravinnoksi, mihin syyksi on arveltu siellä esiintyvän lajista vähemmän kirpeää muotoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Punalahokka Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q198709  BioLib: 336909  CoL: 3NSHS  EoL: 241379  EPPO: HYLMSU  Fungorum: 455825  GBIF: 2533424  iNaturalist: 130203  IRMNG: 10402770  MycoBank: 455825  NatureServe: 2.124027  NBN: BMSSYS0000008629  NCBI: 2082196  NZOR: e7d56582-c30d-4acc-81ab-757b0a3781de  Open Tree of Life: 595647  Laji.fi: MX.73148