stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
I-Feel-Like-I’m-Fixin’-to-Die
Kappaleet

Kappaleet on kirjoittanut Joe McDonald ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

The Fish Cheer/I-Feel-Like-I’m-Fixin’-to-Die – 3.44
Who Am I – 4.05
Pat’s Song – 5.26
Rock Coast Blues – 3.57
Magoo – 4.44
Kappaleet > B-puoli

Janis – 2.36
Thought Dream – 6.39
Thursday – 3.20 (säv. Cohen, Hirsh)
Eastern Jam – 4.27 (säv. Bartol, Cohen, Hirsh, Melton)
Colors for Susan – 5.58
Kokoonpano

Country Joe McDonald – laulu, kitara, kellot, tamburiini
Barry Melton – laulu, kitara
David Cohen – kitara, urut
Bruce Barthol – basso, huuliharppu
Gary ”Chicken” Hirsh – rummut
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

I-Feel-Like-I’m-Fixin’-to-Die discogs.com -sivustolla
Glassport

Glassport Pennsylvanian kartalla
Glassport on kunta Alleghenyn piirikunnassa Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa.  Glassport sijaitsee Monongahela-joen rannalla noin 16 kilometriä Monongahela ja Allegheny-jokien risteyskohdasta. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan kunnan asukasluku oli 4 993.
Harry Potter (täsmennyssivu)

Harry Potter tarkoittaa seuraavia asioita:
Harry Potter, J. K. Rowlingin kirjoittama kirjasarja
Harry Potter, kirjasarjaan perustuva elokuvasarja
Harry Potter, kirja- ja elokuvasarjaan perustuva videopelisarja
Harry Potter, kirjasarjaan perustuva suunnitteilla oleva televisiosarja
Harry Potter, sarjojen päähenkilö
Muuta

Harry Potter (1941–2014), Australialainen televisiotoimittaja ja rikosreportteri
Harry Potter (s. 1997), englantilaissyntyinen australialainen rugby union pelaaja
Harry Potter Jr. ja Harry Potter Sr., kaksi hahmoa vuoden 1986 elokuvassa Troll
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Harry Potter”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hal Walker

| Hal Walker> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1895
Kuollut: 1972
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hal Walker (1895–1972) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Ennen ohjaajanuraansa Walker oli näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan avustavan ohjaajan Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Vaarojen laiva (1937). Walkerin muihin elokuviin kuuluu muun muassa Tontut toverukset lännessä (1950).
Aiheesta muualla

Hal Walkerin elokuvia katsottavissa/ladattavissa Internet Archivessa
Hal ja iso rakkaus

| Hal ja iso rakkaus> Shallow Hal |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Bobby Farrelly  Peter Farrelly 
Käsikirjoittaja:   Sean Moynihan  Peter Farrelly 
Tuottaja:   Bobby Farrelly  Peter Farrelly  Bradley Thomas 
Säveltäjä:  Glen Ballard
Kuvaaja:  Russell Carpenter
Leikkaaja:  Christopher Greenbury
Pääosat:   Jack Black  Gwyneth Paltrow 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  113 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hal ja iso rakkaus (Shallow Hal) on vuonna 2001 tehty romanttinen komedia. Elokuvan ovat ohjanneet veljekset Bobby ja Peter Farrelly.
Elokuva kertoo Halista, joka yrittää iskeä vain kaikkein kauniimpia naisia eikä vilkaise muita ollenkaan. Hal ei kuitenkaan hommassa onnistu. Halin ollessa hississä oudon terapeutin kanssa hissi jumittuu ja Hal kertoo hänelle mieltymyksensä ainoastaan kauniisiin naisiin. Keskustelun päätteeksi terapeutti hypnotisoi Halin näkemään ainoastaan naisten sisäisen kauneuden. Tämän seurauksena Hal näkee kauniit naiset rumina, karttaa heitä ja rumat näkyvät hänelle kauniina. Tämän jälkeen Hal rakastuukin kauniiseen Rosemaryyn, joka on todellisuudessa ylipainoinen rumilus.
Elokuvassa spina bifidaa sairastavan Waltin roolia näyttelee Rene Kirby, jolla itsellään on sama synnynnäinen vamma.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jack Black  | … |  Hal Larson   |
|  Gwyneth Paltrow  | … |  Rosemary Shanahan   |
|  Rene Kirby  | … |  Walt   |
Harry Potter ja Azkabanin vanki (videopeli)

| Harry Potter ja Azkabanin vanki> Harry Potter and the Prisoner of Azkaban |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Amaze Entertainment (PC) EA UK (konsolit) Griptonite Games (GBA)
Julkaisija:  EA Games
Säveltäjä:  Jeremy Soule
Pelimoottori:  Unreal Engine 2 RenderWare
Julkaistu:  NA 25. toukokuuta 2004EU 29. toukokuuta 2004NA 2. kesäkuuta 2004
Lajityyppi:  toimintaseikkailu, roolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 3Virheellinen PEGI-arvo
Alusta:  Microsoft Windows, Game Boy Advance, PlayStation 2, Xbox, Nintendo GameCube
Jakelumuoto:  DVD, CD, optinen levy, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Harry Potter ja Azkabanin vanki (engl. Harry Potter and the Prisoner of Azkaban) on Electronic Artsin julkaisema toimintaseikkailupeli, joka perustuu samannimiseen kirjaan ja elokuvaan. Peli julkaistiin vuonna 2004 usealle alustalle.
Peli on tekstitetty ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi, englanniksi ja ranskaksi.
Pelaajalla on mahdollisuus valita pelattavaksi hahmoksi Harry Potter, Ron Weasley tai Hermione Granger. Kullakin on erilaisia taikoja, joita he osaavat tehdä. Eri tehtävissä tulee suorittaa tehtäviä tietyillä hahmoilla.
Aiheesta muualla

Harry Potter and the Prisoner of Azkaban MobyGamesissa (englanniksi)
Gottfried August Homilius

Gottfried August Homilius
Gottfried August Homilius (2. helmikuuta 1714 Rosenthal – 2. kesäkuuta 1785 Dresden) oli saksalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko.  Häntä on pidetty Johann Sebastian Bachin jälkeisen sukupolven yhtenä merkittävimmistä kirkkomusiikin säveltäjistä.
Elämä ja työ

Homilius syntyi Rosenthalissa, Saksissa. Hän oli luterilaisen papin poika ja kävi koulua Dresdenin Annenschule-koulussa. Hän opiskeli aluksi lakitiedettä Leipzigin yliopistossa, mutta siirtyi musiikin pariin ja oli Johann Sebastian Bachin oppilaana. Vuonna 1742 hänet valittiin Dresdenin Frauenkirchenin urkuriksi. Vuodesta 1755 alkaen kuolemaansa saakka hän toimi Dresdenin Kreuzkirchen kanttorina ja hän vastasi siten kirkkomusiikista Dresdenin kolmessa evankelisessa pääkirkossa, Kreuzkirchen lisäksi Sophienkirchessä ja Frauenkirchessä. Kreuzkirchen tuhouduttua seitsenvuotisen sodan aikana, Homilius siirtyi työskentelemään pääasiassa Frauenkirchessä. 1800-luvun loppupuolella Homiliusta arvostettiin "kirkollisen musiikin parhaana säveltäjänä" (Johann Friedrich Reichardt, 1776) tai "epäilemättä, suurin kirkkomusiikin säveltäjä" (Ernst Ludwig Gerber, 1790).
J. S. Bachin poika, Carl Philipp Emanuel Bach on esittänyt Homiliuksen passioita Hampurissa, Markus-passion 1770, lyhennettyä versiota Johannes-passiosta ja Homiliuksen Luukas-passiota on jopa pidetty C. Ph. E. Bachin teoksena. Homiliuksen teokset olivat suosittuja 1800-luvulla, mistä kertovat useat hänen teoksistaan säilyneet kopiot, mutta 1800-luvun lopulla suuri osa Homiliuksen kirkkomusiikista unohtui. Useita hänen teostensa käsikirjoituksia oli tallennettu Berliinin Singakademien arkistoon. Arkisto katosi toisen maailmansodan jälkeen ja sen löytyminen Kiovassa vuonna 1999 on ollut merkityksellistä, sillä sieltä on löytynyt erityisesti J. S. Bachin poikien sukupolven säveltäjien teoksien käsikirjoituksia, joiden avulla on voitu varmistaa monien teosten tuntemattomina pidettyjen säveltäjä. Siten myös monien Homiliuksen teoksina pidettyjen teosten alkuperä on voitu varmistaa.
Homilius sävelsi pääasiassa kirkkomusiikkia, kymmenen passiota (joista vain yksi julkaistiin painettuna hänen elinaikanaan passiokantaatti "Ein Lämmlein geht" 1775), joulu- ja pääsiäisoratoriot, 64 motettia, noin 180 kantaattia, neljä magnificatia, koraaleja, kaksi kokoelmaa koraalialkusoittoja, joissa useissa on mukana solistinen soitin, esimerkiksi oboe, pasuuna, käyrätorvi sekä kuoroteoksia, muun muassa kaksi kokoelmaa Gesänge für Maurer.
Vasta viime vuosina on hänen teoksiaan alettu julkaista uudelleen ja saksalainen Carus Verlag -kustantamo on julkaissut hänen teoksiaan niin äänitteinä kuin nuottimateriaalina.
Homiliuksen teoksia (valikoima)

Passiot ja oratorioita
Passiokantaatti "Ein Lämmlein geht und trägt die Schuld" Passions-Cantate, nach der Poesie des Herrn Buschmann, HoWV 1.2
Matteuspassio "Ein Lämmlein geht und trägt die Schuld", HoWV 1.3
Johannespassio "Der Fromme stirbt", HoWV 1.4
Luukaspassio "Du starker Keltertreter", HoWV 1.5
Markuspassio ”So gehst du nun, mein Jesu hin” (Die Gesichte des Leidens und Sterbens unseres Heilandes Jesu Christi nach der Bescheribung des Evangelisten Marcus), HoWV 1.10
Jouluoratorio ”Gott, dich rühmen unsre Lieder” (Die Freude der Hirten über die Geburt Jesu nach der Poesie des Herrn Buschmann), HoWV I.1
Kantaatteja
esim:
Ergreifet die Psalter, ihr christlichen Chöre, 1. adventtisunnuntai, HoWV II. 1
Frohlocke, Zion, dein Erlöser, 3. adventtisunntai,  HoWV II.5
Auf, auf, ihr Herzen, seid bereit, 4. adventtisunnunta,i HoWV II.7
Ein hohen Tag kömmt”, 1. joulupäivä, HoWV II.9
Wüschet Jerusalem Glück, Uudenvuodenpäivä, HoWV II.29
Warum toben die Heiden, Uudenvuoden päivän jälkeinen sunnunta, HoWV II.37
Erwachtet, ihr Christen, 3. paastonajan sunnunta,i HoWv II 57
Gottt fähret auf mit Jauchzen, Helatorstai, HoWV II 87
Der Herr ist Gott. der unse rleuchtet, Helluntaipäivä, HoWV II.91
Heilig ist unser Gott, der Herr Gott Zebaoth, Kolminaisudenpäivä, HoWV II.99
Fahre hin, du lust der Welt, Kirkonvihkimisjuhlan kantaatti, HoWv II.172
Motetteja
esim:
Da es nun Abend ward, HoWV5.35
Der Herr ist meine Stärke,  HoWV 5.7
Habe deine Lust an dem Herrn, HoWV 5.42
Ich will den Herrn loben, HoWV 5.179.
Ihr sollt nicht sorgen und sagen, HoWV 5.19
Kommt her und sehet an die Wunder Gottes, HoWV 5.21
Machet die Tore weit, HoWV 5.25
Mir hast du Arbeit gemacht, HoWV 5.47
Selig sind die Toten Brich dem Hungrigen dein Brot,  HoWV 5.3
Siehe, das ist Gottes Lamm, HoWV 51
Unser Leben währet siebenzig Jahr, HoWV5. 55
Wünschet Jerusalem Glück, (2) HoWV 5. 33, 5.34
Vespermusiikkia (latinankielisiä)
Domine ad adiuvandum me,  HoWV IV. 4.1
Deo dicamus gratias, HoWV IV  4,.2
Magnificat,  HoWV IV 4.3 - IV.4.6
Urkumusiikkia
Gottfried August Homilius: Choralvorspiele für Orgel / herausgegeben von Christoph Albrecht., Leipzig : Breitkopf & Härtel, 1988
Kirjallisuutta

Wolf, Uwe: Gottfreid August Homilius. Studien zu Leben und Werk mit Werkverzeichnis (kleine Ausgabe), Carus 24, 080 2009 Carus-Verlag, Stuttgart  ISBN 978-3-89948-090-0
"Homilius, Gottfried August“.  Don Michael Randel (ed.): The Harvard Biographical Dictionary of Music. Harvard University Press, Cambridge 1996, S. 392.
Aiheesta muualla

Noten und Audiodateien von Gottfried August Homilius im International Music Score Library Project
Gemeinfreie Noten von Gottfried August Homilius (Arkistoitu – Internet Archive) in der Choral Public Domain Library – ChoralWiki
Homiliuksen teoksia (Katalog der Deutschen Nationalbibliothek)
The sacred vocal works of Gottfried August Homilius (1714-1785) with particular reference to his St. Mark Passion http://theses.gla.ac.uk/3961/
Choral music by Gottfried August Homilius https://www.carus-verlag.com/en/composers/homilius/
Dresdenin Kreuzkirche 1686
Dresdenin Frauenkirche
Gondomar

| Gondomar |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Gondomarin sijainti Portugalissa
Valtio:  Portugali
Alue:  Norte
Ala-alue:  Grande Porto
Piiri:  Porto
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Marco Martins
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  131,86 km²
Väkiluku (2011):  168 027
 – Väestötiheys:  1 274 as./km²
 
 www.cm-gondomar.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gondomar on kaupunki ja kunta Portugalissa Se sijaitsee Porton metropolialueella. Kaupungissa asuu 27 047 henkilöä ja koko kunnassa 168 027.[lähde? ]
Kaupunki on tunnettu koruteollisuudestaan.[lähde? ]
Gondomarin kaupunki koostuu kolmesta yhteenkasvaneesta taajamasta, jotka ovat São Cosme eli Gondomar, Valbom ja Jovim. Muita tärkeitä kaupunkeja piirikunnassa ovat Rio Tinto ja Fânzeres.
Kaupungit Gondomarin piirikunnassa

Baguim do Monte
Covelo
Fânzeres
Foz do Sousa
Gondomar (São Cosme)
Jovim
Lomba
Medas
Melres
Rio Tinto
São Pedro da Cova
Valbom
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gondomar Wikimedia Commonsissa
Porton piirin kunnat
Amarante
Baião
Felgueiras
Gondomar
Lousada
Maia
Marco de Canaveses
Matosinhos
Paços de Ferreira
Paredes
Penafiel
Porto
Póvoa de Varzim
Santo Tirso
Trofa
Valongo
Vila do Conde
Vila Nova de Gaia
Gagaku

Gagaku-orkesteri Kiotossa.
Gagaku on japanilainen keisarin hovimusiikkina muodostunut musiikin muoto. Gagaku on saanut alkunsa Japaniin Kiinata tulleista vaikutteista ja sen loistokautena on pidetty Japanin Heian-kautta. Hovissa gagakua soitettiin ja soitetaan edelleen esimerkiksi seremoniallisissa yhteyksissä. Nykyisin gagakua esitetään myös suuremmalle yleisölle avoimissa esityksissä.
Historia

Gagaku saapui Japaniin Kiinasta monien muiden kulttuurillisten vaikutteiden mukana ennen Japanin historian klassista aikakautta. Alun perin sitä kutsuttiin nimillä gaku (musiikki) tai utamai (laulut ja tanssi). Nimi gagaku on tullut käyttöön vasta 1800-luvulla ja se tarkoittaa "ylevää musiikkia". Musiikkilaji tunnetaan myös muista maista. Kiinassa sen nimi on yayue, Koreassa aak ja Vietnamissa nhã nhạc. Japanissa hovissa perustettiin erityinen seremonia- ja konserttimusiikiosasto 700-luvulla, jolloin gagaku alkoi muodostua aikakauden kulttuuriksi. Se alkoi erottua kiinalaisesta muodostaan Heian-kaudella, jota on pidetty muutenkin gagakun huippukautena.
Heian-kaudella Japanissa syntyi kiinalaisesta perinteestä poikkeava oma musiikkiteoria. Samalla vakiintui gagakun nykyisenkaltainen soitinryhmä ja musiikista tuli erottamaton osa hovielämää. Keisarin ei uskottu sopivan hallitsijaksi, jos tämä ei ylläpitänyt hovissaan muusikkojen ryhmää. Musiikki oli oleellinen osa eri seremonioita, joten merkitys ei ollut puhtaasti viihteellinen. Seremoniallinen käyttö juontuu kungfutselaisesta seremoniallisesta musiikista (reigaku). Seremoniallisen musiikin oli kungfutselaisuudessa tarkoitus olla osoitus hyvästä hallinnosta. Musiikin tuntemus oli puolestaan merkki sen harjoittajan sivistyksestä ja sen katsottiin välittävän moraalisia hyveitä.  Gagakua oli mahdollista soittaa paitsi nykyisenkaltaisilla orkestereilla, mutta alun perin myös soolosoittimin. Kaikki kappaleet eivät olleet seremoniallisia tai arvokkaita, vaan repertuaatiin lukeutui myös viihteellisiä kappaleita. Seremonioiden ohella hovissa gagakua saatettiin soittaa myös ystävien kanssa.
Gagakun historia tunnetaan japanilaisittain epätyypillisen tarkasti. 900-luvulla kirjoitettu Nihon sandai jitsuroku on historian kronikka, joka kattaa vuodet 858–887 ja käsittelee historian lisäksi hovin musiikkielämää. Teoksen perusteella vielä nykypäivänäkin tunnetaan tuon ajan kuuluisia gagakumuusikkoja. Teoksen mukaan esimerkiksi keisari Ninmyō (810–850) tunnettiin lahjakkaana muusikkona. Keisari Seiwan (850–881) poika prinssi Sadayasu (870–924) julkaisi ensimmäisen gagaku-nuottikokoelman vuonna 920 ja ensimmäinen tunnetuista japanilaisista, joiden musiikkia esitetään edelleen oli keisari Daigon (885–930) lapsenlapsi Minamoto no Hiromasa (918–980). Minamoton Shinsen gakufu oli vuonna 966 valmistunut nuottikokoelma, jonka nuottijärjestelmää käytetään edelleen. Gagakun perusohjelmiston vakiintuessa muusikon ammatti alkoi periytyä suvuissa (gakke), joista osa harjoittaa gagakua keisarin hovissa edelleen. Esimerkiksi Tōgin suku on esittänyt sitä aina Nara-kaudelta lähtien.
Historia > Nykypäivänä

Japanin keskiajan sotien aikana gagakumuusikot hajautuivat useisiin eri perintölinjoihin Kiotossa, Osakassa ja Narassa. Edo-kaudella Japanin sotilasluokka alkoi tekemään gagakusta virallista musiikkia, jolloin esimerkiksi oikeus opettaa soittimia rajattiin tietyille suvuille tai perintölinjoille. Useat eri hajaantuneet perinteen yhdistettiin nykyiseksi gagakuksi keinotekoisesti länsimaalaisten vaikutteiden myötä vuonna 1887. Gagakumuusikkojen määrä laski huomattavasti toisen maailmansodan jälkeen. Toisaalta lisätienestejä saadakseen muusikot alkoivat opettaa ja esittää gagakua myös hovin ulkopuolella.
1950-luvun puolivälistä alkaen gagakua on esitetty myös laajemmalle yleisölle kaksi kertaa vuodessa järjestettävissä konserteissa, joista toiseen kutsutaan diplomaattikuntaa ja kulttuurivaikuttajia, toiseen valitaan osallistujat hakemusten perusteella. Japanin kansallisteatterissa on ollut gagaku-esityksiä melkein joka vuosi. Ulkomailla gagakua esitettiin ensi kertaa Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokoussalissa New Yorkissa vuonna 1959. Vuonna 2009 gagaku lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Tōkyō gakuso  on vuonna 1973 perustettu gagakuorkesteri. Vuonna 1977 perustettiin myös toinen orkesteri Jūnionkai. Nykyiset orkesterit suhtautuvat perinteeseen vapaammin ja nykyisin niiden jäseninä on esimerkiksi naisia, mikä ei aikanaan olisi ollut mahdollista.
Tyylit

Heian-kaudella gagaku jaettiin ohjelmistoltaan kolmeen eri päätyyppiin, joita ovat Kuniburi no utamai, mantereelta tulleet tai mantereen tyyliin kirjoitettu musiikki (tōgaku ja komagaku), sekä hovissa syntyneet laulugenret (saibara, rōei ja imayō).
Kuniburi no utamai on klassista aikakautta edeltävää laulu- ja tanssiperinnettä, sekä shintolaisten pyhättöjen ja keisarin hovin seremoniallista musiikkia. Kuniburi no utamai käsittää useita eri genrejä. Mantereen musiikin lajeja ovat vasemman pulen musiikki tōgaku ja oikean puolen musiikki komagaku. Tōgaku käsittää kiinlaisia sävelmiä ja kiinalaistuneita sävelmiä Intiasta ja Vietnamista. Nimi "Tō" on viittaus Kiinan Tang-dynastiaan. Tōgakua esitetään intsrumentaalina eli kangen tai tanssittuna bugaku. Komagaku käsittää korealaiset ja mantšurialaiset sävelmät, joita esitetään tanssittuna. Koma on viittaus Koreaan.
Tōgaku on eri tyyleistä selvästi yleisin ja ohjelmistoltaan laajin. Useinkoko gagaku yhdistetään nimenomaan soitettuun tōgakuun. Kuniburi no utamai on puolestaan tyypillisesti eri suljettujen seremonioiden musiikkia ja sitä esitetään vain hyvin rajallisissa tilanteissa, kuten esimerkiksi keisarin hautajaisissa. Tanssin taustalla esitettävää gagakua kutsutaan bugakuksi, eli suomeksi tanssimusiikiksi.
Soittimet

Gagakuun on alun perin kuulunut useita kymmeniä eri soittimia, joista suurin osa kuitenkin jäänyt sittemmin pois käytöstä. Poisjääneisiin soittimiin lukeutuu esimerkiksi shakuhachi-huilu. Nykyisenkalitaiset soitinryhmät muodostuivat Heian-kaudella. Kuuluisimman tyylin tōgakun esityskokoonpanossa on kolme puhallinsoitinta, kaksi kielisoitinta ja kolme lyömäsoitinta. Yhtyeessä voi olla yksi soittaja soitinta kohden, tai suuremmissa yhtyeissä jopa 8–16 henkilöä. Tōgakun puhallinsoittimia ovat ryūteki, hichiriki ja shō. Kielisoittimia ovat koto ja biwa. Lyömäsoittimia ovat kakko, shōko ja taiko. Komagakussa käytetään vain hichirikiä, shōkoa, taikoa ja peintä lyömäsoitinta san no tsuzumi. Ryūtekin tilalla käytetään komabuea. Kuniburi no utamain puhallinsoittimiin kuuluu kagurabue, sekä kuusikielinen japanilainen koto eli wagon tai yamatogoto.
Muussa kulttuurissa

Jo-ha-kyū on estettinen käsite. Sen osia ovat hidas aloitus (jo, eli johdanto), nopeneva keskiosa (ha, eli repeytyminen) ja nopea lopetus (kyū, eli nopeasti). Gagaku-kappaleet voidaan jakaa näihin kolmeen osaan. Samaa estetiikkaa on ruvettu suittemmin noudattamaan useissa eri yhteyksissä, kuten nō-teatterissa, teeseremoniassa ja kamppailulajeissa. Japanin kielessä on nykyisin monia gagakusta johdettuja ilmaisuja. Ensi-illan vastakohta viimeinen ilta senshūraku on suomeksi kirjaimellisesti "tuhannen syksyn musiikki". Pukuhuone gakuya eli suomeksi "musiikkihuone". Riitelemisen päättyminen on uchitome eli "lyömisen lopettaminen". Ilmaisut ovat tuttuja japanin puhujille, vaikka niiden alkuperää ei tiedostettaisikaan.
Gagaku esiintyy aiheena myös Heian-kauden kirjallisuudessa. Murasaki Shikibun teoksessa Genjin tarina päähenkilö Genji viettelee eri naisia, joita kuvataan heidän soittamansa musiikin kautta. Sei Shōnagonin Tyynynaluskirja sisältää tarinoita oman kautensa soittajista ja musiikkiesityksistä. Utsubo monogatari eli Onton puun kertomus on joskus ensimmäiseksi japanilaiseksi romaaniksi kutsuttu teos, jossa musiikkiin liitetään taianomaisia voimia. Soittimien ja musiikin periytyminen suvussa on tarinan ytimessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gagaku Wikimedia Commonsissa
Bugakun esittäjiä.
Gagakusoittimia vanhassa piirrustuksessa.
Hala Sultan Tekke

| Hala Sultan Tekke |
| --- | --- |
 Hala Sultan Tekken moskeija ja Lárnakan suolajärveä.
Sijainti:  Dromolaxiá, Lárnaka, Kypros
Koordinaatit:  34°53′07″N, 33°36′37″E
Rakennustyyppi:  moskeija
Perustettu:  648
Valmistumisvuosi:  n. 1787
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hala Sultan Tekke eli Umm Haramin moskeija (turk. Hala Sultan Tekkesi, kreik. Τεκές Χαλά Σουλτάνας, Tekés Chalá Soultánas) on moskeija Kyproksen saarella Dromolaxián kylässä lähellä Lárnakan kaupunkia. Se on yksi islaminuskon pyhimmistä paikoista.
Hala Sultan Tekken moskeija.
Moskeija on perinteen mukaan perustettu vuonna 648 paikalle, jossa profeetta Muhammedin sukulainen Umm Haram kuoli pudottuaan muulin selästä. Tämä oli mukana saaren arabivalloituksella. Nykyiset rakennukset ovat peräisin noin vuodelta 1787, ja ne on kunnostettu viimeisimpänä vuosina 1816 ja 2002. Moskeijaa pidetään islamin neljänneksi pyhimpänä paikkana Mekan, Medinan ja Jerusalemin Al-Aqsan jälkeen, ja se on saaren merkittävin pyhiinvaelluskohde muslimeille.
Moskeija sijaitsee Lárnakan suolajärven lounaisrannalla noin kuusi kilometriä lounaaseen Lárnakasta. Paikalta on löydetty arkeologisissa kaivauksissa merkkejä asutuksesta jo neoliittisella kaudella, ja nimi ”Hala Sultan Tekke” voi viitata myös tähän esihistoriallisen ajan löytöpaikkaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hala Sultan Tekke Wikimedia Commonsissa
Hans Laurids Sørensen

| Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Maa:   Tanska> .Miesten voimistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu, ruotsalaissysteemi |  |
Hans Laurids Sørensen (13. elokuuta 1901 Kirke Hvalsø – 14. marraskuuta 1974 Besser) oli tanskalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa ruotsalaisen järjestelmän joukkuevoimistelussa.
Havaijin kansalliskaarti

| Havaijin kansalliskaarti Hawaii National Guard |
| --- | --- |
 Tunnus
Valtio:   Yhdysvallat –  Havaiji
Osa joukkoa:  Yhdysvaltain kansalliskaarti
Komentajat
Nykyinen komentaja:   Josh Green
Havaijin kansalliskaarti (engl. Hawaii National Guard) on Havaijin osavaltiossa toimiva Yhdysvaltain kansalliskaartin alainen kaarti. Muiden Yhdysvalloissa toimivien kansalliskaartien tavoin (Washington DC:ta lukuun ottamatta) myös Havaijin kansalliskaarti on osavaltion kuvernöörin alaisuudessa, ellei Yhdysvaltain presidentti ole erikseen ottanut komentoa.
Koronaviruspandemian alettua osavaltion kansalliskaarti määrättiin avustamaan muita viranomaisia mm. tapausten jäljittämisessä, rokottamisessa ja testaamisessa. Kyseinen operaatio päättyi maaliskuussa 2022.
Kaartin nykyisenä komentajan toimii prikaatinkenraali Stephen F. Logan.
Kaarti myöntää seuraavia ansiomerkkejä:
Hawaii National Guard 1968 Federal Service
Hawaii Active Duty Basic Training
Hawaii National Guard Commendation Medal
Hawaii National Guard Distinguished Service Order
Hawaii National Guard Medal for Merit
Hawaii National Guard Operation Kokua
Hawaii Recruiting Ribbon
Hawaii National Guard Service Medal
Hawaii National Guard State Active Duty
Lähde:
Aiheesta muualla

Havaijin kansalliskaartin kotisivu