stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martyniaceae

| Martyniaceae |
| --- | --- |
 Martynia annua
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Martyniaceae  Horan., nom. cons.
Suvut
 Craniolaria  Ibicella  Martynia  Proboscidea – norsunkärsät 
Katso myös
   Martyniaceae Wikispeciesissä   Martyniaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Martyniaceae on kasviheimo koppisiemenisten Lamiales-lahkossa.
Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat tavallisesti yksivuotisia ruohoja, joiden juuret ovat usein mukulamaisia; toisinaan kasvit ovat monivuotisruohoja tai puuvartisia. Kasvit ovat tahmean ja pitkän karvoituksen peittämiä. Lehdet ovat vastakkaisesti tai kierteisesti, laidoiltaan hampaisia. Kukat ovat kookkaita ja vastakohtaisia. Verhiö on tavallisesti yhdislehtinen. Heteenponnen lokerositeessä on kärkirauhanen. Kukassa on ainakin yksi joutohede. Kehänpäällisessä sikiäimessä on T:n muotoiset laitaistukat, joiden päässä siemenaiheet sijaitsevat. Luotti on kaksiliuskainen ja sensitiivinen. Hedelmä on tyypillisesti omalaatuisen näköinen kota, jonka kärjessä on koukkumainen ulokepari. Hedelmäseinän ulko-osa on vaihtelevassa määrässä mehevä, sen sisäosa puutunut ja piikkinen, mikä paljastuu, kun ulko-osa putoaa pois. Siemenet ovat isoja.
Levinneisyys

Heimon kasvit kasvavat melko hajallaan enimmäkseen trooppisessa ja subtrooppisessa Amerikassa.
Luokittelu

Heimossa on viisi sukua, joissa on yhteensä 16 lajia; niistä kymmenen kuuluu norsunkärsien (Proboscidea) sukuun.
Luokittelu > Suvut

Suvut:
Craniolaria
Ibicella
Martynia
Proboscidea – norsunkärsät
Ibicella lutea
Proboscidea parviflora -norsunkärsälajin hedelmiä ja siemeniä.
Rhoma Irama

Rhoma Irama
Rhoma Irama (s. 11. joulukuuta 1946 Tasikmalaya) on indonesialainen laulaja. Hän on yksi suosituimmista dangdut-musiikin esittäjistä. Irama perusti 1970-luvulla Soneta-nimisen dangdut-yhtyeen.
Diskografia

(ei täydellinen)
Ke Bina Ria (1974)
Joget (1975)
Hak Asasi (1977)
Gitar Tua Oma Irama (1977)
Berkelana (1978)
Rupiah (1978)
Begadang (1978)
Ritva Laury

Ritva Laury (s. 27. elokuuta 1950 Turku) on suomalainen kielitieteilijä. Laury on ollut Helsingin yliopiston suomen kielen professori vuodesta 2007.
Laury on suorittanut vuonna 1995 Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa Ph.D.-tutkinnon kielitieteen alalta ja 1983 California State Universityssa Fresnossa M.A.-tutkinnon (kielitiede). Lisäksi hänellä on Helsingin kauppakorkeakoulusta akateeminen sihteerintutkinto vuodelta 1973.
Laury työskenteli Kaliforniassa ennen kuin hän palasi takaisin Suomeen vuonna 2003. Hän toimi Helsingin yliopiston kielitieteen laitoksella vuosina 2003–2007. Hän on Kalifornian valtion yliopiston kielitieteen emeritaprofessori.
Lauryn perhe asuu Kaliforniassa, jossa Laury viettää osan vuotta.
Roderick Rijnders

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Roderick Rijnders vuonna 1967. |  Roderick Rijnders vuonna 1967. |  Roderick Rijnders vuonna 1967. |  |
Maa:   Alankomaat
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | perämiehellinen kaksikko |  |
Roderick Falesca Renée Trygvae ”Rody” Rijnders (1. maaliskuuta 1941 Balikpapan – 15. tammikuuta 2018) oli alankomaalainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja sai siellä hopeaa perämiehellisessä kaksikossa.
Riittasisko Räike

Riittasisko Räike, aiemmin Riittasisko Jukkala-Benisch, on suomalainen televisiotoimittaja, jonka ura kattaa yli 50 vuotta 1960-luvun lopulta 2010-luvulle. Vuonna 1967 hän oli mukana aloittamassa Yleisradion A-studiota yhdessä muun muassa Hannu Karpon, Mirja Pyykön ja Arto Tuomisen kanssa. 1980-luvulta lähtien hänet on tunnettu kristillisistä keskusteluohjelmista.
Yleisradion ajankohtaisohjelmista Riittasisko Jukkala-Benisch siirtyi 1970-luvun alkupuolella Mainostelevisioon, jonne hänet kutsuttiin edistämään yhtiön yhteiskuntasuhteita, tavoitteena MTV:n oman uutistuotannon aloittaminen. 1980-luvun taitteessa hän toimi YK:n Lapsen vuoden komitean pääsihteerinä. Näihin aikoihin Jukkala-Benisch kiinnostui voimakkaasti kristinuskosta ja teki 1980-luvun alusta lähtien MTV:lle erikoistoimittajana hengellisiä sarjaohjelmia, kuten Kuule! Sinua rakastetaan, Takaovi ja Aamupostia. Hän jäi eläkkeelle 2000-luvun puolessavälissä, mutta 2010-luvulla hän on tehnyt kristillisiä haastatteluohjelmia Taivas TV7 -kanavalle.
Vuonna 1999 Räikkeelle myönnettiin Kirkon tiedonvälityspalkinto.
Riittasisko Räike oli nuoruudessaan naimisissa saksalaisen insinööri Benischin kanssa. Heidän poikansa on yritysjohtaja Antti Tiitola, joka toimi 2000-luvun alkuvuosina Suomen Lidlin ensimmäisenä toimitusjohtajana.
Aiheesta muualla

Riittasisko Räike Elonetissä.
Länsi-Euroopan nainen keskiajalla

Naisia 1300–1400-luvuilla.
Ylävasen: Christine de Pisan lukee miehille.
Yläoikea: Nainen menee naimisiin.
Alavasen: Nainen opettaa geometriaa. Hän on luultavasti geometrian henkilöitymä.
Alaoikea: Nainen maalaa omaakuvaa.
Naisilla saattoi olla keskiajalla tiukkojakin yhteiskunnan asettamia odotuksia käytöksensä ja ottamiensa roolien suhteen, mutta toisaalta monia rooleja ja työtehtäviä oman yhteisönsä sisällä.
Naiset saattoivat mennä naimisiin ja perustaa perheen tai muuttaa nunnaluostariin. Keskiajalla suurin osa Euroopan asukkaista eli maaseudulla, ja naisten kodin ulkopuoliset työpaikat rajoittuivat tavallisesti torikauppiaan työhön. Kaupunkilaisnaisilla saattoi kuitenkin olla monenlaisia työpaikkoja kodin ulkopuolella. Jotkut naiset pystyivät myös elättämään itsensä kodin ulkopuolisella työllä, vaikka naisten palkka olikin 68–75 prosenttia samaa työtä tekevän miehen palkasta. Tärkeiksi naisten tekemiksi töiksi keskiajalla nähtiin etenkin monet kodin sisäiset työt. Vuoden 1180 jälkeen jotkut keskieurooppalaiset lesket ja naimattomat naiset saattoivat ryhtyä myös begiineiksi.
Keskiajan naiskuva

Keskiajan Länsi-Euroopassa kirkolla oli merkittävästi vaikutusvaltaa ihmisten käytökseen ja asenteisiin. Kirkko rinnasti naiset Raamatun Eevaan, joka oli aikoinaan himokkuudellaan aiheuttanut maailmaan kärsimyksen ja kuoleman. Koska Eeva oli nainen, kaikilla naisilla oli pohjimmiltaan sama luonto kuin hänellä, ja ongelmia välttääkseen yhteiskunnan oli hallittava naisia. Keskiajan naiskuvan mukaan naiset eivät kyenneet hallitsemaan erinäisiä halujaan eivätkä ruumistaan, vaan ruumis hallitsi naista. Alempisäätyisten naisten nähtiin olevan kykenemättömiä hallitsemaan seksuaalisia halujaan. Toisaalta kirkko perusteli naisten hallintaa toisella Raamatun luomiskertomuksista, jossa Jumala luo kuvakseen ensin miehen ja hänen jälkeensä naisen miehen kylkiluusta. Kirkko tulkitsi kertomuksen siten, että nainen oli luotu miestä varten ja häntä alempiarvoiseksi, ja siksi oli luonnollista, että nainen palveli miestä ja mies määräsi naista. Yleisen käsityksen mukaan naiset olivat myös syntyjään tarkoitettuja olemaan passiivisia ja sallimaan vain miesten toimia sellaisissa rooleissa, jotka vaativat tietoa tai vallankäyttöä. Kirkko näki, että naisten tuli pitää esikuvanaan Neitsyt Mariaa. Oppinut ajattelu yhdisti naisiin sellaiset piirteet kuin tyhmyyden ja järjettömyyden. Naiset saattoivat kuitenkin toimia myös eri hyveiden henkilöityminä taiteessa.
Kirkko piti epäpuhtaana synnyttänyttä tai kuukautisia potevaa naista, ja synnytyksen jälkeen yleinen tapa olikin kirkottaa nainen eli viedä hänet kirkkoon rituaalisesti puhdistettavaksi. Keskiaikaisesta lähdemateriaalista päätellen naiset pitivät kirkottamista positiivisena juhlatapahtumana, jossa he kiittivät Jumalaa lapsesta ja johon heidän oli hyväksyttyä pukeutua tavallista juhlavammin.
Keskiajalla esiintyi myös naisia kohtaan myönteisiä asenteita, ja jotkut ihmiset kävivät naisten rooleista ja oikeuksista myös väittelyä. Myönteinen asenne saattoi olla melkein samanlaista kuin varhainen feminismi. 1100–1200-luvuilla Ranskan, Italian ja Saksan alueilla vallitsi ritarikulttuuri. Ainakin siihen aikaan yhteiskunnan käytössäännöt tähdensivät muiden naisten lisäksi etenkin yläluokan naisten kunnioittamista ja jopa ihailua tai jumalointia.
Naiset lainsäädännössä

Osassa Eurooppaa lainsäädäntö salli sen, että tyttäret perivät miespuolisilta sukulaisiltaan omaisuutta. Lainsäädäntö vaihteli kaupungeittain. Laki suojasi myös naisten omaisuutta ja perintöosaa mahdollisilta aviomiehen väärinkäytöksiltä. 1100-luvulla myötäjäiset tulivat lainsäädännössä uudelleen käyttöön korvaamaan huomenlahjaa. Myötäjäiset saattoivat koostua taloustavaroista eli esimerkiksi kotieläimistä, käteisestä ja vaatteista. Nainen saattoi haastaa miehensä oikeuteen ja vaatia häneltä myötäjäistensä hallintaa, mikäli mies ei kyennyt pitämään niistä huolta. Toisaalta naisen velvollisuus oli käyttää takaisin saamansa myötäjäiset perheen elättämiseen.
1100-luvun jälkeen lainsäädäntö alkoi nähdä naiset ihmisinä, joilla oli yhteisössä vaikutusvaltaa, ja heidät alettiin nähdä sosiaalisten rakenteiden osana ja talouselämässä tuottajina ja kuluttajina. Nunnat, begiinit ja erakot alkoivat osallistua yhteiskunnalliseen elämään enemmän kirjoittamalla, opiskelemalla ja myös arvostelemalla ympäröivää yhteiskuntaa tai kirkkoa. Mustan surman jälkeen 1300-luvun puolivälissä yhteiskunta alkoi julkisesti antaa arvoa naisten kotitalouksissa tekemälle työlle.
Bordellit olivat alueesta riippuen enemmän tai vähemmän säänneltyjä. 1400-luvulta lähtien viranomaiset alkoivat säännellä bordellien toimintaa enemmän varmistaakseen niissä työskentelevien prostituoitujen hyvinvoinnin. Uudet säännökset ottivat huomioon ylityöt ja ylimääräiset työtehtävät, fyysisen väkivallan, palkkauksen ja vasten naisen tahtoa harjoitetun prostituution.
Naiset lainsäädännössä > Naisiin kohdistuva väkivalta

Lähtökohtaisesti miesten naisiin kohdistama väkivalta oli keskiajalla erittäin paheksuttua. Yhteiskunta piti naisia suojelun kohteina, ja lainsäädäntö suojasi heitä niin sodan kuin rauhankin aikoina tapahtuvalta fyysiseltä ja seksuaaliselta väkivallalta. Raskaana olevan naisen surmaaminen oli erityisen vakava rikos. Joillain alueilla lainsäädäntö ei kuitenkaan tunnustanut asiakkaan prostituoituun kohdistamaa tai avioliitossa tapahtunutta raiskausta. Jos työnantaja kohdisti naispalvelijaan seksuaaliväkivaltaa, palvelija harvoin nosti asiasta kanteen eivätkä kaikki kanteet johtaneet tuomioon. Osa tapauksista sai kuitenkin huomiota.
Aviomiehen vaimoon kohdistama fyysinen väkivalta oli tietyssä määrin laillista, joskin siihen liittyvän lainsäädännön ankaruus vaihteli alueittain. Paheksuttavaksi parisuhdeväkivalta muuttui, kun sen koettiin menneen niin liialliseksi, että vaimo sai siitä vammoja tai joutui haastamaan miehensä oikeuteen. Paheksuttavuudesta huolimatta lakia tulkittiin tavallisesti aviomiehen hyväksi, ja tuomiot vaihtelivat miehen nuhtelemisesta miehelle määrättyyn sakko- tai kirkkorangaistukseen. Sovittelu oli parisuhdeväkivaltatapauksissa keskeinen toimintamalli, ja se saattoi myös tuoda apua tilanteeseen. Joskus vaimoa saatettiin neuvoa olemaan miestään kohtaan nöyrempi. Vaikka oikeustapaukset eivät johtaneet avioliiton purkamiseen, epävirallisia avioeroja kuitenkin tapahtui. Epävirallisen avioeron jälkeen pari muutti pysyvästi erilleen.
Naiset lainsäädännössä > Naisten harjoittama rikollisuus

Naiset tekivät keskiajalla vähemmän rikoksia kuin miehet. Yleisin rikos, josta naisia syytettiin, oli näpistely. Prostituutio oli paheksuttavaa ja jossain määrin rikollista, mutta silti tarpeelliseksi koettua toimintaa, joten viranomaiset suvaitsivat sitä. 1500-luvulla bordellien pito alkoi käydä vähitellen luvattomaksi.
Yhteiskunta tuomitsi myös naisten harjoittaman väkivallan ja tekemät rikokset, ja oikeusistuin jakoi tuomioita myös naisille. Naispuolisen auktoriteetin harjoittamissa perheväkivaltatapauksissa oikeus oli tavallisesti naisen puolella, koska hän oli perheen johtohahmo. Vaikka naispuoliset rikolliset eivät välttämättä saaneet miehiä lievempiä tuomioita, sukupuoli oli yksi monista seikoista, jotka tuomarit ottivat rangaistusta päättäessään huomioon. Raskaana olevat naiset saattoivat saada muita naisia lievempiä tuomioita. 1200-luvulta lähtien alhaissäätyisiin ja huonomaineisiin rikollisiin saatettiin käyttää kuulustelun aikana myös kidutusta, jos epäiltävissä oli, että hän oli tehnyt kuolemantuomiolla rangaistavissa olevan rikoksen. Kuolemaantuomittujen naisten yleisimmät teloitustavat olivat elävältä hautaus, hukutus ja roviolla poltto.
Lapsuus

Vanhemmat luultavasti surivat yhtä lailla niin tyttö- kuin poikalapsenkin kuolemaa. Poikiin verrattuna ainakin Englannissa hieman harvempi yläluokkainen tyttölapsi kuoli ennen viidettä ikävuottaan. Lapsenmurha oli myös keskiajalla vakava rikos. Orpolapset päätyivät usein joko luostariin tai orpokotiin, josta lapset saattoivat päätyä työvoimaksi tai ottolapsiksi perheisiin. Löytölapsia vastaanottavat luostarit olivat tavallisesti nunnaluostareita, ja niiden portilla saattoi olla luukku, johon vanhempi jätti lapsen pimeän aikaan.
Keskiajan lapsilla oli monenlaisia leikkikaluja, mutta leikkimisen lisäksi vanhemmat odottivat kaikkien lasten tekevän myös työtä niin kodin sisä- kuin ulkopuolellakin. Tytöt saattoivat tehdä samoja työtehtäviä kuin äitinsäkin, mutta sen lisäksi aikuiset saattoivat käyttää heitä ainakin sananviejinä ja tiedon hankkijoina. Lapset aloittivat kotiaskareiden teon noin neljävuotiaina, ja 10–12-vuotiaana jotkut alaluokan lapset lähtivät työvoimaksi tai oppipojiksi kodin ulkopuolelle tuodakseen perheelle lisätuloja. Lapsia palkattiin ainakin palvelijoiksi, paimeniksi, keittiöapulaisiksi ja sisäköiksi. Oppipojiksi pääsivät hyvin harvat tytöt. Myös vähävaraisten aatelisperheiden lapset saattoivat olla tilapäisesti palvelustehtävissä jossain yläluokkaisessa perheessä.
Tavallisesti keskiajalla yhteiskunta katsoi tyttöjen lapsuuden kestävän 12. ikävuoteen saakka ja nuoruuden ehkä tytön ensimmäisten kuukautisten alkamiseen tai avioitumiseen saakka. Ensimmäisten kuukautisten jälkeen ainakin Etelä-Ranskassa tytölle saatettiin alkaa etsiä aviomiestä. Toisaalta tutkijat olettavat, että 1300-luvun keski- ja pohjoiseurooppalaisten talonpoikien keskuudessa noin 20 vuotta oli tyypillinen avioitumisikä. Pohjoismaissa nuoret naiset saattoivat avioitua ensimmäisen kerran yli 20-vuotiaanakin. Avioitumisikä siis vaihteli paljon alueen, säädyn ja vallitsevan taloustilanteen mukaan, ja etenkin Etelä-Euroopassa ylhäissukuiset perheet saattoivat naittaa tyttärensä varhaisteini- tai teini-iässä. Etelä-Euroopassa ei ollut etenkään varakkaiden perheiden keskuudessa tavatonta, että aviomies oli vaimoa 10–20 vuotta vanhempi. Pohjois-Euroopassa talonpoikaisperheissä puolisot olivat tavallisesti saman ikäisiä. Vaikka naimakaupoista päättäminen oli teoriassa tyttären isän päätäntävaltaan kuuluva asia, käytännössä ainakin joissain talonpoikaisperheissä vanhemmat neuvottelivat asiasta tyttären kanssa eivätkä pakottaneet häntä naimisiin.
Naisten koulutus

Alempien luokkien tytöt saattoivat oppia luku- ja kirjoitustaidon alkeet vanhemmiltaan tai kylänsä papilta. Yläluokkaan syntyneiden tyttöjen opinnot saattoivat koostua lukemisen, kirjoittamisen ja kieliopin opinnoista, historiasta, uskonnosta ja käsitöistä ja joskus myös astrologiasta ja musiikista. Lisäksi tytöt saivat oppia taloustaidoista. Etenkin yläluokkaisten naisten kasvatus korosti lisäksi kotitalouden johtajuustaitoja. Jotkut yläluokan lapset saivat opiskella luostarikoulussa.
1200-luvulla ainakin Ranskassa naisilta estettiin yliopistossa opiskelu. Sitä ennen yliopistoissa oli tiettävästi opiskellut yksittäisiä naisia. Nunnat kuitenkin opiskelivat luostareissa kautta keskiajan.
Roolit ja työtehtävät

Suurin osa naisista meni naimisiin ja alkoi sen jälkeen toteuttaa aviovaimon ja äidin roolia. Keskiaikaiseen talonpoikaisperheeseen kuului keskimäärin kaksi aikuista ja kaksi kolme lasta. Jotkut naiset kävivät myös työssä kodin ulkopuolella. 1400-luvun jälkeen yhä useampi nainen ei mennyt naimisiin, koska miehiä kuoli sodissa aiempaa enemmän. Papit saattoivat jopa jakaa naiset heidän siviilisäätynsä mukaan eli sen mukaan, oliko nainen naimaton, naimisissa vai leski. Luokittelu saattoi tapahtua myös naisen tai hänen isänsä ammatin mukaan tai naisen perhesuhteen mukaan eli oliko nainen jonkun tytär, vaimo vai äiti. Naisten elämään vaikuttaneet näkemykset ja naisten oikeudellinen asema vaihtelivat myös ajan, paikan, sosiaaliluokan ja ammatin mukaan. Jotkut harvat naiset saavuttivat hyvinkin merkittävän uran, sivistystason tai yhteiskunnallisen aseman.
Yhteiskunta piti naisellisina hyveinä ahkeruutta, nöyryyttä, alistuvaisuutta ja tottelevaisuutta. Toisaalta katsottiin, että naimisissa olevan naisen tuli olla mukautuvainen ja välttää kiistoja, koska siten hän hoiti naisen velvollisuutensa rauhantekijänä ja aviopuolisoiden yksimielisyyden takaajana. 1100-luvulla kirkko julisti avioliiton sakramentiksi, ja siitä lähtien yhteiskunta piti avioliittoa entistä tärkeämpänä sosiaalisen järjestyksen ylläpidossa. 1200-luvulla monet Raamatun naiset alkoivat esiintyä kirjallisuudessa hyvän vaimon esikuvina.
Roolit ja työtehtävät > Kodinhoito

Keskiajan hengelliset ajattelijat näkivät, että hyvämoraaliselle naiselle sopivin oleskelupaikka on kotipiirissä, koska siellä hän olisi turvassa viettelyksiltä. Tärkeiksi naisten tekemiksi töiksi nähtiinkin kotipiirissä tehtävät työt, kuten lasten, kodin, puutarhan ja kotieläinten hoito, käsitöiden teko, tuotteiden myynti, palkollisten johtaminen ja mahdollisesti yleisimpien lastensairauksien ja pienten onnettomuuksien hoito. Lähtökohtaisesti yhteiskunta katsoi, että miehet olivat vastuussa pelto- ja metsätöiden teosta ja karjanhoidosta, koska ne olivat fyysisesti raskaampia töitä. Naiset saattoivat kuitenkin olla niissäkin töissä miesten apuna. Äidin vastuulla saattoi olla lasten luku- ja kirjoitustaidosta huolehtiminen ja moraalin sekä uskonnollisen käytöksen valvominen.
Johtajuustaitoja tarvitsivat etenkin yläluokan naiset, sillä läänityksen tai tilan omistavan miehen ollessa poissa johtoasema siirtyi naiselle. Miehet saattoivat olla pitkäänkin poissa kotoa esimerkiksi kauppa- tai sotaretkillä, ja tilasta vastaavan naisen oli tarpeellista tuntea myös lainsäädäntöä. Yläluokan naiset järjestivät ja emännöivät linnoissa myös sosiaalisia tapahtumia. Toisaalta naiset saattoivat vaikuttaa sukunsa ja yhteisönsä toimintaan välillisesti tai taustalla toimimalla miestensä neuvonantajina tai järjestämällä asioita itsenäisesti sosiaalisten verkostojensa avulla. Useita tiluksia omistavien naisten arkeen kuului myös tilusten välillä matkustaminen tilinpitoa ja korjaustöiden valvomista varten.
Roolit ja työtehtävät > Kodin ulkopuolinen työ

Naiset kävivät töissä myös kodin ulkopuolella etenkin silloin, jos se paransi perheen toimeentuloa. Mahdollistaakseen työssäkäynnin naiset saattoivat ottaa kotiin palkollisia tai ostaa ruokaa kodin ulkopuolelta. Keskiluokkaiset naimattomat naiset saattoivat myös elättää itsensä työllään. Perheelliset työssä käyvät naiset saattoivat ansaita perheelle jopa enemmän tuloja kuin perheen miehet, joskin tavallisesti naisilla oli pienempi palkka kuin miehillä. 1300-luvulla palkkaerot miesten ja naisten välillä alkoivat kasvaa siten, että työnantaja maksoi naiselle samasta työstä noin 68–75 prosenttia miehen palkasta. Suhde nousi 75 prosenttiin mustan surman jälkeen.
Keskiajalla 90 prosenttia Euroopan asukkaista eli maaseudulla, ja naisten kodin ulkopuoliset työpaikat rajoittuivat tavallisesti torikauppiaan työhön. Kaupunkilaisnaisilla saattoi kuitenkin olla monenlaisia työpaikkoja kodin ulkopuolella. Suurimmassa osassa ammateista ei kuitenkaan ollut vielä keskiajalla sukupuolijakoa, ja työssä käyvät naiset saattoivat toimia lähes missä ammatissa tahansa. Ainakaan lakialan, kultaseppien ja muotokuvamaalarien killat eivät hyväksyneet naisia jäsenikseen. Naiset saattoivat toimia esimerkiksi torikauppiaina, käsityöläisinä, palvelijoina kotitalouksissa tai terveydenhuollossa apteekkareina, kätilöinä, imettäjinä ja keskiajan loppupuolelle saakka lääkäreinä. Ainakin Ranskassa naiset saattoivat toimia myös lasten alkeiskoulun opettajina tai rakennusalan töissä. Yleistä oli, että nainen työskenteli aviomiehensä rinnalla samassa ammatissa kuin mies. Naiset saattoivat tehdä myös fyysistä voimaa vaativia töitä.
Roolit ja työtehtävät > Leskeys

Tavallisesti avioliitto päättyi toisen puolison kuolemaan. Keskiajalla suurempi osa leskistä oli naisia kuin miehiä. Osa leskistä meni uudelleen naimisiin, kun taas osa jäi johtamaan kotitalouttaan ilman puoliso. Leskinainen hallitsi edesmenneen puolisonsa omaisuutta, jos heidän lapsensa olivat liian nuoria vaatimaan siitä osaansa. Perinnönjaossa leskinainen sai käytännössä puolet aviomiehensä maista. Lesken hallitsema omaisuus saattoi olla hyvinkin suuri. Leskimiehet menivät leskinaisia todennäköisemmin ja nopeammin uudelleen naimisiin. Leskinaisten uudelleenavioitumisen yleisyys vaihteli paljon alueittain, ja joillain alueilla avioliitto oli taloudellisen toimeentulon kannalta tärkeää. Leskinaiset saattoivat olla muihin naisiin verrattuna sosiaalisesti aktiivisempia yhteisössä. Heidän taloutensa saattoi myös olla köyhempi aviomiehen kuoleman jälkeen ja asemansa heikompi sen jälkeen, kun heidän jälkeläisensä olivat perineet maat.
Roolit ja työtehtävät > Uskonnolliset yhteisöt

Nainen saattoi ryhtyä keskiajalla nunnaksi joko omasta tai perheensä tahdosta. Muista naisista poiketen nunnat asuivat keskenään luostarissa eivätkä menneet naimisiin, ja he saattoivat eristäytyä muusta yhteisöstä hyvinkin tiukasti: etenkin 800–900-luvuilla kirkko korosti nunnien tiukkaa eristäytymistä. Nunnaksi ryhtyessään nainen toi myötäjäisensä luostariin ja rahoitti sen toimintaa niiden avulla. Nunnaluostareissa saattoi asua nunnien lisäksi myös tyttölapsia, nunnaoppilaita, köyhiä, sairaita, vanhoja ja vammaisia naisia.
Nunnien päivittäisiin askareisiin kuului rukoilu, puutarhanhoito, käsitöiden teko, lukeminen, opiskelu ja kirjoittaminen sekä kirjojen kopioiminen ja kuvittaminen. Joissain luostareissa nunnat jakoivat yhteisön köyhille jäsenille almuja tai tekivät hoitotyötä sairaaloissa. Jotkin luostarit pitivät nunnaoppilaille ja ylempiluokkaisille lapsille koulua. Pohjois-Euroopassa oli yleistä, että naisopettajat olivat juuri nunnia.selvennä
Oli olemassa myös katumusluostareita, joissa asui syntisiä naisia, aviorikoksen tehneitä naisia ja prostituoituja, mutta niiden hengellinen taso oli muita luostareita matalampi. Vuoden 1180 aikaan naimattomat ja leskinaiset alkoivat perustaa Belgian, Alankomaiden ja Saksan alueille myös begiini- ja Italiaan penitenttiyhteisöjä, joiden jäsenet tekivät työtä ja rukoilivat, mutta eivät kuitenkaan vannoneet luostarivalaa eivätkä myöskään olleet avioliitossa. Näissä hengellisissä maallikkoyhteisöissä eläminen saattoi olla joustavampaa kuin luostariin liittyminen, koska yhteisö ei vaatinut liittyjältä lahjoitusta luostarille eikä vaatinut tätä sitoutumaan yhteisöön yhtä tiukasti. Nainen saattoi vapaasti myös lähteä yhteisöstä esimerkiksi mennessään naimisiin.
Keskiajalta tunnetaan myös kuuluisia naismystikoita.
Roolit ja työtehtävät > Naistrubaduurit

1100–1200-luvuilla Ranskan Oksitaniassa työskenteli tiettävästi ainakin parikymmentä naistrubaduuria. He kirjoittivat lauluja, jotka olivat kuitenkin monien miestrubaduurien lauluista poiketen ylätyylisiä: ne eivät käsitelleet asiattomia tai hupiaiheita eikä niiden joukossa ollut pilkka- tai juomalauluja. Moni tunnetuista naistrubaduureista kuului yläluokkaan, heidän koulutustaan kuvattiin hyväksi ja he olivat yhteisössään hyvässä asemassa.