Avoin saatavuus
Avoin saatavuus Suomessa

Ensimmäiset avoimet verkkolehdet aloittivat Suomessa toimintansa 1990-luvun puolivälissä, tieteellisistä lehdistä ensimmäinen lienee ollut folkloristien Elektroloristi (myöhemmin Elore) vuonna 1994. Ensimmäiset yliopistojen opinnäytteitä ja muita aineistoja julkaisevat verkkopalvelut perustettiin 1990-luvun lopulla.
Suomen avoimen saatavuuden työryhmä FinnOA aloitti toimintansa vuonna 2003, ja suurelta osin sen toiminnan vaikutuksesta tietoisuus avoimen saatavuuden julkaisemisesta alkoi lisääntyä nopeasti. Opetusministeriön asettaman Avoimen tieteellisen julkaisemisen työryhmän muistiossa (2005) suositeltiin muun muassa korkeakoulujen ja tutkimuslaitosten avoimien julkaisuarkistojen perustamista ja tieteellisten artikkelien rinnakkaiskopioiden tallentamista niihin.
Vuonna 2006 Suomen yliopistojen rehtorien neuvosto allekirjoitti Berliinin julistuksen tieteellisen tiedon avoimesta saatavuudesta. Seuraava merkittävä virstanpylväs oli Helsingin yliopiston toukokuussa 2008 tekemä päätös yliopiston henkilökuntaa koskevasta rinnakkaistallennusmandaatista, joka astui voimaan vuoden 2010 alussa. Suomalaisten ammattikorkeakoulujen yhteinen vuoden 2010 alusta voimaan astunut OA-mandaatti sai aikanaan myös kansainvälistä huomiota.
Avoin julkaiseminen oli yhtenä osa-alueena mukana opetus- ja kulttuuriministeriön Avoin tiede ja tutkimus -hankkeessa (2014–2017). Hankkeen päättymisen jälkeen avoimen tieteen kansallinen koordinaatio päätettiin keskittää Tieteellisten seurain valtuuskunnan tehtäväksi. Koordinaatio on valmistellut kansallisena yhteistyönä avointa julkaisemista koskevia linjauksia ja suosituksia. Suomen akatemia liittyi vuonna 2018 mukaan Plan S:n taustaorganisaatioihin, ja se edellyttää vuonna 2021 myöntämistään rahoituksista alkaen Plan S:n julkaisujen avoimuutta koskevien ehtojen noudattamista.
FinELib-konsortion johdolla käydyissä lisenssineuvotteluissa on 2010-luvun lopulta lähtien pyritty solmimaan kustantajien kanssa transformatiivisia Read and Publish -sopimuksia. Tiedeyhteisö on tukenut sopimusneuvotteluita muun muassa Tiedon hinta -aloitteen voimin. FinELib on lisäksi kartoittanut artikkelimaksuista aiheutuvia kustannuksia ja pyrkinyt edistämään niiden hallinnointia tukevia käytäntöjen kehittymistä.
Kaikilla suomalaisilla korkeakouluilla ja useimmilla tutkimuslaitoksilla on nykyään julkaisuarkisto, joko itsenäisenä organisaatiokohtaisena palveluna tai osana laajempaa monen organisaation yhteistä palvelua. Vaikka julkaisuarkistojen perustaminen pääsi hyvään vauhtiin jo vuoden 2005 jälkeen, rinnakkaistallentaminen alkoi kuitenkin yleistyä vasta vuodesta 2015 alkaen, kun korkeakoulut ja tutkimuslaitokset ryhtyivät Jyväskylän yliopiston esimerkin mukaisesti kehittämään sitä tukevia palveluita aiempaa järjestelmällisemmin. Nämä palvelut oli usein integroitu tutkimustietojärjestelmän ja etenkin yliopistojen rahoituksen kannalta tärkeän opetus- ja kulttuuriministeriön julkaisutiedonkeruun kanssa. Vuoteen 2020 mennessä jo yli 60 % korkeakouluissa vuosittain tuotetuista julkaisuista rinnakkaistallennettiin avoimiin julkaisuarkistoihin.
Tieteellisten lehtien avoin julkaiseminen yleistyi Suomessa melko hitaasti, sillä niiden rahoitus perustui suurelta osin tilaus- ja jäsenmaksutuloihin sekä Tieteellisten seurain valtuuskunnan jakamaan valtionapuun, joka ei tukenut avointa julkaisemista. Tieteellisten seurain valtuuskunnan vuodesta 2006 lähtien tarjoama Open Journal Systems -ohjelmistoon perustuva keskitetty alustapalvelu uudistettiin teknisesti vuosina 2016–2017, ja tässä yhteydessä brändättiin uudelleen nimellä Journal.fi. Palvelu on tämän jälkeen kasvattanut nopeasti suosiotaan, ja vuonna 2021 siinä oli mukana noin 90 lehteä, joista suurin osa oli avoimia lehtiä. Pääasiassa tieteellisten seurojen julkaisemille kotimaisille tiedelehdille on myös etsitty uutta avoimen saatavuuden julkaisemista tukevaa rahoitusmallia, mutta rahoittajien löytäminen on osoittautunut ennakoitua vaikeammaksi.