stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pepe (internet-meemi)
Alkuperä

Pepe esiintyi ensimmäisen kerran Matt Furien Microsoft Paintilla piirtämässä sarjakuvassa Playtime. Sarjakuvaa julkaistiin 2005 Myspacessa blogijulkaisuina.
Furien sarjakuvia julkaistiin painettuna 2006 jolloin hän poisti netissä julkaistut kuvat.
Vuonna 2008 skannattu sarjakuva, jossa Pepe lausuu meemiksi muodostuneen tokaisunsa "Feels good man" (suomennettu mm. muodossa tuntuu höpöltä jäbä) lähetettiin 4chanin /b/-palstalle.
4chanin käsittelyssä Pepe sai muita ilmeitä ja tunnetiloja kuvaavia muotoja kuten surullinen sammakko (sad frog), pöyhkeä sammakko (smug frog). Tällöin Pepe myös vakiintui väriltään vihreäksi, alkuperäisten sarjakuvien oltua mustavalkoisia.
Erilaisten Pepe-kuvien keräilystä tuli myös meemi itsessään. Niitä alettiin kutsua harvinaisiksi Pepeiksi (rare Pepe).
Melankoliaa ilmaiseva Krautchanilta kotoisin olevan Wojak tai Feels Guy alkoi esiintyä yhdessä Pepen kanssa eri yhteyksissä. Myös suomalaisten keskuudessa meemistä on tehty erilaisia variaatioita, kuten esimerkiksi Apu Apustaja.
Toukokuussa 2017 Matt Furie julkaisi sarjakuvan, jossa Pepe on kuollut. Furie oli pahoillaan siitä, että alkujaan leppoisasta hahmosta oli tehty hänen mukaansa äärioikeistolainen vihasymboli. Pepen hautajaisilla Furie on saattanut ilmaista, ettei vihan levittäminen ollut hahmon tarkoitus.
Yleistyminen

Julkkiksista ainakin Nicki Minaj ja Katy Perry ovat julkaisseet sammakoita.
Yhdysvaltain vuoden 2016 presidentinvaalien aikana Pepestä tuli suosittu Donald Trumpiin yhdistetty symboli.
Trump ja hänen poikansa ovat julkaisseet Twitterissä kuvan, jossa Trump esiintyy sammakkona tai sammakon kanssa.
Luokitus vihasymboliksi

Syyskuussa 2016 Hillary Clintonin kampanjasivustolla julistettiin Pepen olevan valkoista ylivaltaa edustava symboli.
Kuun lopussa Anti-Defamation League lisäsi Pepen vihasymbolien tietokantaansa, koska Pepeä on käytetty antisemitistisissä tai rasistisissa meemeissä.
Kekistan

Hiljattain Pepe on myöskin tullut 4chanista lähtöisin olevan Kekistan-meemin yhdeksi pääsymboliksi. Kekistan on 4chanin keksimä kuvitteellinen valtio, jonka ovat asuttaneet "roskajulkaisijoiksi" (eng. Shitposters) kutsuttu kuvitteellinen etninen ryhmä, jotka kutsuvat itseään nimellä "kekistani". Tämä kuvitteellinen kansanryhmä palvoo muinaisen Egyptin Kek-jumalaa. Jo joulukuussa 2015 suunniteltiin, mihin tämä kuvitteellinen valtio voisi maailmankartalla sijoittua.
Kekistan-meemi alkoi levitä ympäri Internetiä kulovalkean tavoin: Jo 48 tunnissa, "Kekistanin tasavallan" Twitter-sivut saivat yli 5 000 seuraajaa. Samoihin aikoihin ilmiölle perustettiin myös nettisivu, kekistan.com, joka sisältää myös esimerkiksi meemiin liittyvän "Kek-manifestin". Yksi meemin iskulauseista onkin "Ei ole muuta jumalaa kuin Kek ja Pepe on hänen lähettiläänsä", joka on muunnelma Shadahahista eli islamilaisesta uskontunnustuksesta.
Kekistanille on suunniteltu jopa oma lippunsa. Kekistanin lippu muistuttaa Natsi-Saksan sotalippua, mutta Kekistanin lippu ei ole punainen, vaan vihreä. Lisäksi lipun keskellä oleva iso hakaristi on korvattu neljällä K-kirjaimella, joiden keskellä on kolme I-kirjainta. Myös vasemman yläkulman risti on korvattu neljällä neliapilan lehteä muistuttavalla symbolilla. Kekistanille on suunniteltu jopa oma kuvitteellinen historiansa.
Lisäksi Manuele Pepen, tai tunnetummin P.E.P.E:n, 80-luvun italodiskoartistin Shadilay-kappaletta on käytetty Kekistanin kuvitteellisena kansallislauluna. Kyseinen kappale onkin saanut uutta suosiota tultuaan osaksi Kekistan-meemiä. Myös kappaleen levyn kannessa oleva sammakkohahmo, joka pitää taikasauvaa kädessään on herättänyt huomiota, koska yhdessä tämä sammakkohahmo ja artistin nimi on liitetty Pepeen. Manuele Pepe on ollut tietoinen kappaleeseensa liittyneestä ilmiöstä ja hän julkaisikin kappaleen musiikkivideon Youtubeen vuonna 2017.
Suomen presidentinvaali 1978

Suomen presidentinvaalin 1978 voitti suurella enemmistöllä tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka valittiin neljännelle kaudelle. Hänen valintaansa tukivat Keskustapuolue, SDP, SKDL, kokoomus, RKP ja LKP sekä kaksi eduskunnan ulkopuolista pienpuoluetta. Kekkosen kanssa kilpaili neljä muuta ehdokasta, joiden kannatus jäi melko pieneksi. Kekkonen valittiin valitsijamiesten suorittaman vaalin ensimmäisellä äänestyskierroksella.
Kekkosen edellistä presidenttikautta oli vuonna 1973 pidennetty poikkeuslailla neljällä vuodella, koska hän ei ollut suostunut ehdokkaaksi tavallisiin presidentinvaaleihin, mutta vuoden 1978 vaaleihin hän lähti ehdolle. Kekkosta tukeneet puolueet saivat yli 80 prosenttia äänistä, mikä oli Suomen presidentinvaalien historian suurin yksittäisen ehdokkaan kannatus valitsijamiesvaaleissa. Toiseksi tulleen kristillisen liiton ehdokkaan Raino Westerholmin kannatus oli vain hieman yli kymmenesosan siitä.
Ehdokasasettelu

Johtavat puolueet olivat jo hyvissä ajoin asettuneet Kekkosen ehdokkuuden taakse, ensimmäisenä SDP huhtikuussa 1975. Kekkosta tukeneet puolueet eivät kuitenkaan vuoden 1968 vaalin tavoin muodostaneet valtakunnallista vaaliliittoa, koska kukin halusi varmistaa oman menestyksensä valitsijamiesvaalissa.
Suomen Pankin johtokunnan jäsen, entinen Suomen Työnantajain Keskusliiton toimitusjohtaja ja Elinkeinoelämän valtuuskunnan puheenjohtaja Päiviö Hetemäki ehdotti alkuvuodesta 1977 neljän suurimman puolueen puheenjohtajille, että eduskunta valitsisi Kekkosen uudelleen presidentiksi, mutta ajatus haudattiin Kekkosen itsensä torjuttua sen. Myös professorit Jan-Magnus Jansson ja Veli Merikoski olivat esittäneet presidentin valinnan siirtämistä eduskunnalle.
Vaalitaistelu sujui rauhallisissa merkeissä, koska istuvan presidentin takana oli laaja rintama ja hänen uudelleenvalintaansa pidettiin etukäteen selvänä. Tästä syystä pelättiin kuitenkin äänestysaktiivisuuden jäävän alhaiseksi, ja niinpä kaikki puolueet, niin Kekkosen takana olleet kuin muutkin, korostivat voimakkaasti äänestämisen tärkeyttä. Paasikivi-seura järjesti Kekkosen kannattajapuolueille omat kampanjatilaisuudet, joissa presidentti Kekkonen esiintyi puhujana.
Kekkosen kannattajat painottivat presidentin saavutuksia sekä sisä- että varsinkin ulkopolitiikassa, kun muut presidenttiehdokkaat pitivät välttämättömänä presidentin vaihdosta. Heidän mielestään ”demokratia ei pelaisi”, jos sama mies olisi presidenttinä kovin kauan. Kristillisen liiton ehdokas Raino Westerholm arvosteli Kekkosta etenkin tämän asenteesta Israelia kohtaan ja SKYP:n ehdokas Eino Haikala talouspolitiikan laiminlyönnistä. SMP:n ehdokas Veikko Vennamo ilmoitti tietävänsä, että ulkomailla toivotaan presidentin vaihtumista Suomessa, kun taas PKP:n ehdokas Ahti M. Salonen näki yhteiskunnallisen kehityksen saaneen Kekkosen presidenttikaudella kansalaisten vapauksia rajoittavia piirteitä.
Valitsijamiesvaalit käytiin 15.–16. tammikuuta 1978. Äänioikeusikäraja oli laskettu 18:aan vuoteen, kun vielä vuoden 1968 vaaleissa se oli ollut 21 vuotta. Myös ennakkoäänestys oli käytössä ensimmäistä kertaa presidentinvaaleissa. Valitsijamiesehdokkaita oli yhteensä 2 282, joista 1 266 Kekkosta tukeneilla listoilla. Keskusta, LKP ja RKP olivat vaaliliitossa viidessä, keskusta ja LKP kahdeksassa sekä SKDL ja STP viidessä vaalipiirissä.
Kaikkiaan vain 10 valitsijamiestä sai yli 10 000 ääntä, heistä kuusi SDP:n, kaksi Kokoomuksen, yksi Keskustan ja yksi POP:n listalta. Useat valitsijamiehiksi valitut olivat politiikassa vähemmän mukana olleita, muun muassa kirjailija Anu Kaipainen (SDP), liikennelentäjä-toimittaja Börje Hielm (PKP) ja entinen pääjohtaja Erkki Aalto (PKP). Valitsijamiehistä eniten ääniä keräsi SDP:n ehdokas, Suomen Pankin pääjohtaja Mauno Koivisto. Vaalin tulosta pidettiin äänestäjien luottamuksen osoituksena paitsi Kekkosen johdolla toteutetulle politiikalle, myös Keskustan ja vasemmistopuolueiden hallitusyhteistyölle.
Tulokset > Valitsijamiesten vaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Äänioikeutetut | 3 844 279 | +923 644 |  |
| Äänestäneet | 2 470 339 | +421 337 |  |
| Hylätyt äänet | 21 955 | +11 763 |  |
| Äänestysaktiivisuus | 64,3 % | −5,9 |  |
| Äänestysaktiivisuus (Suomessa asuvat) | 69,9 % | −0,3 |  |
| Ehdokas | Puolue | Valitsija- miehet | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Urho Kekkonen | A+B+C+D+E+F+G+H+I | 260 | 2 017 631 | 82,41 % |
|  | A Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 74 | 569 154 | 23,25 % |
|  | B Keskustapuolue | 64 | 475 372 | 19,42 % |
|  | C Suomen Kansan Demokraattinen Liitto | 56 | 445 098 | 18,18 % |
|  | D Kansallinen Kokoomus | 45 | 360 310 | 14,72 % |
|  | E Ruotsalainen kansanpuolue | 12 | 88 054 | 3,60 % |
|  | F Liberaalinen Kansanpuolue | 8 | 71 232 | 2,91 % |
|  | G Åländsk Samling | 1 | 5 331 | 0,22 % |
|  | H Sosialistinen Työväenpuolue |  | 2 187 | 0,09 % |
|  | I Suomen Yksityisyrittäjäin Puolue |  | 893 | 0,04 % |
| Raino Westerholm | Suomen Kristillinen Liitto | 24 | 215 244 | 8,79 % |
| Veikko Vennamo | Suomen Maaseudun Puolue | 10 | 114 488 | 4,68 % |
| Ahti M. Salonen | Perustuslaillinen Kansanpuolue | 6 | 82 478 | 3,37 % |
| Eino Haikala | Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue |  | 18 543 | 0,76 % |
| Yhteensä | Yhteensä | 300 | 2 448 384 | 100 % |
Lähde: Suomen virallinen tilasto
Valitsijamiehistä 66 oli naisia.
Tulokset > Eniten ääniä saaneet valitsijamiehet

| Sija | Ehdokas | Puolue | Äänet | Vaalipiiri |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Mauno Koivisto | SDP | 19 367 | Helsingin kaupungin vaalipiiri |  |
| 2 | Paavo Väyrynen | Kepu | 13 248 | Lapin läänin vaalipiiri |  |
| 3 | Raimo Ilaskivi | Kok. | 13 231 | Helsingin kaupungin vaalipiiri |  |
| 4 | Pirkko Työläjärvi | SDP | 12 539 | Turun läänin pohjoinen vaalipiiri |  |
| 5 | Matti Ahde | SDP | 12 225 | Oulun läänin vaalipiiri |  |
| 6 | Veikko Helle | SDP | 11 337 | Helsingin kaupungin vaalipiiri |  |
| 7 | Georg C. Ehrnrooth | POP | 10 951 | Helsingin kaupungin vaalipiiri |  |
| 8 | Harri Holkeri | Kok. | 10 748 | Helsingin kaupungin vaalipiiri |  |
| 9 | Kalevi Sorsa | SDP | 10 448 | Helsingin kaupungin vaalipiiri |  |
| 10 | Erkki Liikanen | SDP | 10 110 | Mikkelin läänin vaalipiiri |  |
Lähde:
Tulokset > Valitsijamiesten suorittama vaali

| Ehdokas | Puolue | Äänet |
| --- | --- | --- |
| Urho Kekkonen | SDP, Kesk., SKDL, Kokoomus, RKP, LKP, ÅS, STP ja SYP | 259 |
| Raino Westerholm | SKL | 25 |
| Veikko Vennamo | SMP | 10 |
| Ahti M. Salonen | SPK | 6 |
Vaalitoimitus

Valitsijamiehet kokoontuivat 15. helmikuuta 1978 Eduskuntatalossa. Puheenjohtajana toimi pääministeri Kalevi Sorsa ja sihteerinä eduskunnan pääsihteeri Eiler Hultin. Kekkonen valittiin jo ensimmäisellä kierroksella hänen saatuaan 259 ääntä. Yksi Kekkosen valitsijamieheksi valittu antoi äänensä kristillisen liiton ehdokkaalle Raino Westerholmille.
Turun tuomiokirkko

| Turun tuomiokirkko Åbo domkyrka |
| --- | --- |
 Turun tuomiokirkko
Sijainti:  Tuomiokirkonkatu 1, Turku
Koordinaatit:  60°27′09″N, 022°16′42″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Seurakunta:  Turun tuomiokirkkoseurakunta
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  900
Tyylisuunta:  Romaaninen tyyli, Gotiikka, Uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Turun tuomiokirkko (ruots. Åbo domkyrka) on Suomen Turussa I kaupunginosassa Aurajoen rannalla sijaitseva, monessa vaiheessa rakennettu kivikirkko, joka on suurimmaksi osaksi keskiajalta. Turun tuomiokirkkoa kutsutaan Suomen kansallispyhäköksi, vaikka nimitys ei olekaan virallinen. Turun tuomiokirkko kuuluu maan merkittävimpiin historiallisiin rakennuksiin ja on Suomen ainoa keskiaikainen basilika. Pitkän rakennusajan vuoksi tuomiokirkko edustaa useaa eri tyylisuuntaa,
muun muassa romaanista, goottilaista ja uusgoottilaista tyyliä.
Museovirasto on määritellyt Turun tuomiokirkon ja sitä ympäröivän Turun historiallisen ydinalueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Rakenne, sisustus ja esineistö

Tuomiokirkko on rakennettu matalalle Unikankareen kukkulalle. Kirkon pituus on 89 metriä, leveys noin 38 metriä ja korkeus 44,5 metriä. Tornin korkeus on 85,53 metriä.
Kirkon eteläisellä lehterillä on Tuomiokirkkomuseo, joka kertoo kirkon historiasta ja rakennusvaiheista. Museossa on esillä pyhimyspatsaita ja kirkon esineistöä katoliselta ajalta sekä tekstiilejä ja hopeaesineitä uskonpuhdistuksen jälkeiseltä ajalta.
Tuomiokirkossa oli keskiaikana kaikkiaan 42 pyhimysalttaria. Omat alttarit oli ainakin seuraavilla pyhimyksillä: Neitsyt Maria, Pyhä Henrik, Pyhä Eerik, Pyhä Kristoforos, Pyhä Maria Magdaleena, Pyhä Katariina Aleksandrialainen, Pyhä Katariina Sienalainen, Pyhä Birgitta, Pyhä Ursula, Pyhä Margareta, Pyhä Barbara, Pyhä Helena, Pyhä Anna, Pyhä Gertrud ja Pyhä Veronika.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Tuomiokirkon urut

Tuomiokirkossa on kolmet urut: pääurut ja Tarkk’ampujankappelin urut ovat vuodelta 1980. Pääuruissa on 81 äänikertaa ja ne ovat Suomen toiseksi suurimmat Lapuan tuomiokirkon urkujen jälkeen. Lisäksi kirkossa on siirrettävä urkupositiivi.
Pääurut on rakennettu kuorolehterin ylle tehdylle erilliselle urkulehterille. Selkäpillistöllä on erillinen siirrettävä soittopöytä kuorolehterillä. Alttariuruilla on myös erillinen soittopöytä kuorissa. Alttariurkujen äänikerroista Spitzflöte on Andersson uruista (1842) ja muut vuoden 1917 uruista. Trompeteria on soitettavissa kaikilla sormioilla ja Echo III ja IV sormiolla. Uruissa on yhteensä 6 057 pilliä (suurin Pr 32′ Fs = 8,3 m). Ne on valmistanut Urkurakentamo Virtanen (opus 83 81).
Pääurkujen dispositio
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| I Selkäpillistö Principal 8′ Gedackt 8′ Oktava 4′ Rohrflöte 4′ Oktava 2′ Nasat 1 1/3′ Sesquialtera 2x Mixtur 4-5x Cymbel 3x Dulcian 16′ Trompete 8′ Krummhorn 8′ Tremolo | II Pääpillistö Principal 16′ Oktava 8′ Flute harm. 8′ Rohrflöte 8′ Gamba 8′ Voce Umana 8′ Oktava 4′ Spitzflöte 4′ Terz 3 1/5′ Kvinta 2 2/3′ Oktava 2′ Terz 1 3/5′ Mixtur 6-8x Scharf 4-6x Trompete 16′ Trompete 8′ Trompete 4′ | III Paisutuspillistö Gedackt 16′ Flöte 8′ Cor de nuit 8′ Fugara 8′ Voix céleste 8′ Principal 4′ Traversflöte 4′ Salicet 4′ Spitzkvinta 2 2/3′ Waldflöte 2′ Terz 1 3/5′ Mixtur 7x Basson 16′ Tromp. harm. 8′ Hautbois 8′ Voix humaine 8′ Clairon 4′ Tremolo Paisutuskaapissa | IV Rintapillistö Rohrgedackt 8′ Kvintadena 8′ Principal 4′ Gedacktflöte 4′ Gemshorn 2′ Spitzoktava 1′ Cymbel 3-4x Regal 16′ Schalmey 8′ Cornet 5x Tremolo Paisutuskaapissa |
| Jalkiopillistö Principal 32′ Oktava 16′ Subbass 16′ Oktava 8′ Cello 8′ Gedackt 8′ Oktava 4′ Koppelflöte 4′ Nachthorn 2′ Rauschpfeife 4x Mixtur 7x Posaune 32′ Posaune 16′ Fagott 16′ Trompete 8′ Singend Regal 4′ | Echo (III, IV)  Liebl. ged. 8′ Kvintadena 8′ Spitzflöte 4′ Rohrflöte 4′ Nasat 2 2/3 disk) Piccolo 2′ Tremolo Paisutuskaapissa | Yhdistimet I – II III – II IV  II IV – III III – I I – P II – P III P IV – P | Trompeteria (I, II, III, IV, Ped.)Trompeta magna 16 D Trompeta brillante 8′ B D Clarin fuerte 4′ B D Clarin 2′ B |
Kuoriurut
Tuomiokirkon kuoriurut ovat Veikko Virtasen urkurakentamon valmistamat vuonna 1973, (opus 63 20+2/II m).
Kuoriurkujen dispositio
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| I HW  Principal 8’Δ Hohlflöte 8′ Oktava 4′ Flöte 4′ Waldflöte 2′ Sesquialtera 2x Mixtur 5x Trompete 8′ II/I Tremolo | II BW<  Gedackt 8′ Rohrflöte 4′ Principal 2′ Nasat 1⅓′ Scharf 2–3x Regal 8′ Tremolo | P  Subb. 16′ Oktava 8′ (I) Gedacktpommer 8′ Oktava 4′ Nachth. 2′ Fagott 16′ –Trompete 8′ (I) Zink 4′    |
Näiden lisäksi Tuomiokirkossa on kolmet muut pienemmät urutː Pormestarinkuorissa, Tarkk’ampujain kappelissa ja Lasten kirkossa.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Tuomiokirkon kellot

Turun tuomiokirkon tornissa on kahdeksan kirkonkelloa.
Vanhin kelloista on vuodelta 1723 ja se on alkuaan ollut Turun P. Mikaelin sairaalan soittokello. Muut kellot ovat Turun palon jälkeiseltä ajalta, 1830-luvulta: kaksi kelloa vuodelta 1836, yksi vuodelta 1837 ja turkulaisen kauppiaan K. F. Birkstedtin vuonna 1841 lahjoittama kello, joka tunnetaan nimellä Birkstedt. Nuorin kello on vuodelta 1971.
Näiden kellojen lisäksi tuomiokirkossa on kaksi aikakelloa, neljänneskello ja tuntikello, jotka lyövät tasatunnein sekä 15 minuutin välein. "Turun tuomiokirkon kello lyö 12" merkitsee joka arkipäivä kuultavia Turun tuomiokirkon kellojen lyöntejä keskipäivällä Yle Radio 1 ja Radio Vega -kanavalla. Yleisradio aloitti lyöntien radioinnin kesäkuussa 1944. Tuomiokirkon tornissa on Suomen vanhin julkiselle paikalle sijoitettu kello. Siinä on ainoastaan tuntiosoitin.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Kappelit ja kuorit

Noin vuosina 1470–1484 rakennetussa pääkuorissa eli Kaikkien Pyhien kappelissa on Fredrik Westinin maalaama alttaritaulu (1829–1833). Kuori on koristettu Robert Wilhelm Ekmanin tekemillä freskomaalauksilla (1850–1854). Suurimmista maalauksista toisessa piispa Henrik kastaa suomalaisia Kupittaan lähteellä, ja toisessa Mikael Agricola antaa suomalaisen raamatunkäännöksen Kustaa Vaasalle. Näiden lisäksi on kuorissa pienempiä maalauksia, jotka kuvaavat tapahtumia Jeesuksen elämästä, kuten viimeistä ehtoollista, ristiinnaulitsemista ja ylösnousemusta.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Kappelit ja kuorit > Muita kappeleita

Pyhän Ristin kuori
Pyhän Katariinan kappeli
Pyhän Bartolomeuksen kappeli
Pyhän Johanneksen kappeli eli Johannes Kastajan kappeli, valmistui viimeisenä runkohuoneen kylkeen rakennettuna kappeli noin 1440-luvulla.
Pyhän Ruumiin kappeli eli Tavastin kappeli
Pyhän Yrjänän kappeli. Piispa Hemmingin (k. 1366) pyhäinjäännöslipas 1500-luvulta sijaitsee nykyisin Pyhän Yrjänän kappelissa.
Kankaisten kappeli eli Kaarina Maununtyttären kuori.
Pyhän Laurentiuksen kappeli
Tigerstedt-Wallenstjernan kappeli
Pormestarin kuori
Sielujen kappeli
Pyhän Ursulan kappeli
Kastekappeli. Kattoon maalattuna Marian kasteruusu.
Pyhäinmiesten kuori eli Kaikkien pyhien kappeli, joka on pääkuorin päässä ja kappeleista merkittävin, rakennuttajana Maunu Särkilahti.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Tuomiokirkon haudat

Turun tuomiokirkko oli satojen vuosien ajan Suomen merkittävin hautapaikka. Kirkon lattian alle vuosisatojen kuluessa haudattujen henkilöiden määrä laskettaneen tuhansissa. Kirkossa on 90 muurattua hautakammiota eli muurihautaa sekä laskematon määrä multahautoja. Turun tuomiokirkkoon hautaaminen lopetettiin 1784.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Tuomiokirkon haudat > Merkittävimmät hautakappelit

Kankaisten kappeli on Hornien ja Kurkien hautakappeli, jossa on kuningatar Kaarina Maununtyttären sarkofagi sekä hänen marmorikuvansa. Lattian alle on haudattu Turun hovioikeuden presidentti, valtioneuvos Jöns Kurck (k. 1652) sekä Evert Kustaanpoika Horn (k. 1687).
Tavastin kappeli eli entinen Pyhän ruumiin kappeli on hautakammioista suurin. Sen rakennutti piispa Maunu Tavast (k. 1452). Hänen hautansa on hautakammion keskellä. Hänen vasemmalla puolellaan on haudattuna hänen seuraajansa Olavi Tavast (k. 1460) sekä oikealla puolella piispa Maunu Stjernkors (k. 1500). Kammioon on haudattu myös piispa Martti Skytte (k. 1550) sekä skotlantilainen kenraalimajuri Samuel Cobron. (1574–1621) Kammion ympärillä on rautainen aitaus, johon on kuvattu Tavast-suvun vaakunoita sekä vuosiluku 1425.
Tottin hautakammio oli ennen Pyhän Laurentiuksen kappeli. Kammion lattian alle on haudattuna useiden Tott-, Creutz- ja Brahe-sukujen edustajien maalliset jäännökset. Näistä merkittävimmät ovat Åke Tott (k. 1640) ja hänen puolisonsa Sigrid Bjelke ja Kristina Brahe, Erik XIV:n tytär Sigrid Wasa (k. 1633) sekä maaherra Lorenz Creutz nuorempi (k. 1698). Kaarina Maununtytär oli aiemmin haudattuna samassa kammiossa, kunnes hänet siirrettiin Kankaisten hautakammioon. Kammiossa säilytettiin myös Pyhän Henrikin pyhäinjäännökset, kunnes venäläiset ryöstivät ne vuonna 1720. Kammiossa on Pietari Brahen vuonna 1678 pystyttämä muistomerkki.
Gezeliuksen hautakammioon – entinen p. Yrjön kappeli – on haudattu piispa Johannes Gezelius vanhempi (k. 1690), hänen poikansa piispa Johannes Gezelius nuorempi (k. 1718) sekä tämän poika, Porvoon piispa Johannes Gezelius (k. 1733).
Kijkin hautakammion paikalla sijainneeseen vanhempaan muurihautaan on haudattu muun muassa Turun hovioikeuden presidentti Juhana Munck (k. 1663).
Stålhandsken hautakammioon entiseen Sielujen kuoriin on haudattu Torsten Stålhandske (k. 1644). Hänen maalliset jäännöksensä ovat suuressa messinkisin koristeluin varustetussa tina-arkussa, joka on valmistettu Stettinissä hänen kuolinvuotenaan. Arkku oli alun perin lattian alla hautaholvissa, mutta nostettiin näkyville 1800-luvun lopun restaurointien yhteydessä.
Wallenstjernan hautakammion rakennutti vuonna 1677 Turun hovioikeuden asessori Olof Wallenstjerna sukunsa hautakammioksi.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Pyhäinjäännökset

Kirkossa olevia pyhäinjäännöksiä on tutkittu ja sieltä on löytynyt muun muassa 2000 vuotta vanhoja luun palasia. Suurin osa jäännöksistä on kuitenkin keskiajalta 1300−1400-luvuilta. Pyhän Henrikin pääkallona pidetty kallo on ajoitettu 1100-luvulle. Ajoituksia on maaliskuun 2012 tilanteen mukaan tehty noin kolmannekselle esineistöstä. Luiden lisäksi myös tekstiilien ja muiden materiaalien alkuperä selvitetään. Kirkossa olevan katolisen ajan pyhäinjäännöskokoelmassa on noin 90 esinettä.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Kirkon ulkopuoli

Kirkon ulkoseinässä pääoven oikealla puolella on Pyhän Kristoforoksen alttari. Kirkon eteläpuolella on Henrik Gabriel Porthanin hautamuistomerkki vuodelta 1804 ja Turun akatemian muistolaatta vuodelta 1962. Kirkon eteläseinustalla on Oskari Jauhiaisen suunnittelema Mikael Agricolan patsas (1952) ja Yrjö Liipolan suunnittelema Vuoden 1918 sankarimonumentti (1924).
Kuvia tuomiokirkosta > Kirkko vanhoissa piirroksissa ja maalauksissa

Kirkko Ruotsin vallan aikana, ennen Turun paloa.
Kirkko vuonna 1841.
Kirkko vuonna 1845.
Kirkko vuonna 1889.
Kirkko noin vuonna 1900.
Kirkko ja Aurajoki noin vuonna 1900.
Kuvia tuomiokirkosta > Valokuvia kirkosta

Kastemalja
Kaarina Maununtyttären sarkofagi.
Åke Tottia ja Kristina Brahea esittävä veistos.
Piispa Hemmingin pyhäinjäännösarkku ja reliikkilipas.
Kirkon votiivilaiva.
Mikael Agricolan kappeli on lasten tilana.
Kirkko joulukuussa 2006.
Turun tuomiokirkko heinäkuussa 2005.
Turun tuomiokirkko Brahenpuiston suunnasta kuvattuna. Etualalla Pietari Brahen patsas.
Turun tuomiokirkon kellotaulun halkaisija on 4,2 metriä ja viisarin pituus 3,4 metriä.
Turun tuomiokirkko on Turun kolmanneksi suosituin nähtävyys Turun linnan ja Luostarinmäen käsityöläismuseon jälkeen.
Kirjallisuutta

Gardberg, C. J. & Heininen, Simo & Welin, P. O.: Kansallispyhäkkö : Turun tuomiokirkko 1300-2000.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1398-1
Räsänen, Marika & Välimäki, Reima & Kaartinen, Marjo (toimittaneet): Turun tuomiokirkon suojissa – Pohjoinen hiippakuntakeskus keskiajan ja uuden ajan alun Euroopassa.  (Historia Mirabilis 8)  Turku:  Turun historiallinen yhdistys & Turku Centre for Medieval and Early Modern Studies, 2012.
Kaisti, Riikka: Turun tuomiokirkko : Rakkaudella rakennettu.  Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä – Turun tuomiokirkkomuseo, 2013.  ISBN 978-952-99828-3-7  OCLC:961354613
Yaguarón

| Yaguarón |
| --- | --- |

 Yaguarón
 Koordinaatit: 25°33′43″S, 57°17′02″W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  Paraguarí
Perustettu:  1539
Väkiluku (2022):  29 242
Yaguarón on kaupunki Paraguayn Paraguarín departementissa Asunciónin kaakkoispuolella. Kaupunki on yksi vanhimmista alueen espanjalaisista siirtokunnista ja sen "virallisena" perustamisvuotena on pidetty vuotta 1539. Vuonna 2022 kaupungin asukasluku oli 29 242.
Maantiede

Yaguarón sijaitsee Paraguayn Paraguarín departementissa noin 48 kilometriä maan pääkaupunki Asunciónista kaakkoon.