stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olympian kisat
Kisat > Urheilulajit

Olympian kisoihin kuului pelkästään yksilölajeja, ei joukkuelajeja. Eri lajeja tiedetään olleen yhteensä 23, mutta kaikki näistä eivät olleet ohjelmassa samanaikaisesti. Lajien luonteesta johtuen kisat ovat olleet nykyisiä väkivaltaisemmat. Kisojen urheilulajit kisaohjelmaan lisäämisen mukaan lueteltuna olivat:
| Urheilulaji | Kuvaus | Olympiadi | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| Stadionjuoksu (dromos) | Stadion päästä päähän, 600 jalkaa eli 192,27 m. | 1. olympiadi | 776 eaa. |
| Kahden stadionin juoksu (diaulos) | Stadion päästä päähän ja takaisin, 1 200 jalkaa eli noin 380 m. | 14. olympiadi | 724 eaa. |
| Pitkänmatkan juoksu (dolikhos) | 20 tai 24 stadionin juoksu eli noin 3,8–4,6 km. | 15. olympiadi | 720 eaa. |
| Viisiottelu (pentathlon) | Kiekon- ja keihäänheitto, pituushyppy, stadionjuoksu ja paini. | 18. olympiadi | 708 eaa. |
| Paini (palē) | Pystypaini, jossa vastustaja yritettiin kaataa maahan. Muistuttaa nykyistä kreikkalais-roomalaista painia. | 18. olympiadi | 708 eaa. |
| Nyrkkeily (pygmē) |  | 23. olympiadi | 688 eaa. |
| Nelivaljakkoajo (dromos hippōn) |  | 25. olympiadi | 680 eaa. |
| Pankration | Vapaaottelu, joka oli yhdistelmä nyrkkeilyä ja painia, ja jossa oli vain kaksi sääntöä: pureminen ja silmien kaivaminen päästä oli kielletty. Voittaja selvisi kun toinen kilpailijoista luovutti. | 33. olympiadi | 648 eaa. |
| Laukkaratsastus (kelēs) | Hippodromi ympäri yhden kerran eli noin 6 stadioninmittaa. | 33. olympiadi | 648 eaa. |
| Poikien stadionjuoksu |  | 37. olympiadi | 632 eaa. |
| Poikien paini |  | 37. olympiadi | 632 eaa. |
| Poikien viisiottelu | Vain yksissä kisoissa. | 38. olympiadi | 628 eaa. |
| Poikien nyrkkeily |  | 41. olympiadi | 616 eaa. |
| Hopliittijuoksu (dromos tōn hoplitōn eli hoplitodromos) | Juoksu hopliitin sotavarusteissa. | 65. olympiadi | 520 eaa. |
| Muulien vaunuajo (apēnē) | Ajot kahden muulin vetämillä nelipyöräisillä vaunuilla. Vain vuoteen 444. eaa. saakka. | 70. olympiadi | 500 eaa. |
| Ravi (kalpē) tammoilla (thēleia hippos) | Ohjastaja hyppäsi viimeisellä kierroksella juoksemaan hevosen viereen. Vain vuoteen 444. eaa. saakka. | 71. olympiadi | 496 eaa. |
| Parivaljakkoajo (synōris) | Hippodromi ympäri kuusi kertaa eli noin 9,5 km. | 93. olympiadi | 408 eaa. |
| Airuiden (kērykes) kilpailu |  | 96. olympiadi | 396 eaa. |
| Torvensoittajien (salpinktai) kilpailu |  | 96. olympiadi | 396 eaa. |
| Varsojen (pōlos) nelivaljakkoajo |  | 99. olympiadi | 384 eaa. |
| Varsojen parivaljakkoajo |  | 131. olympiadi | 256 eaa. |
| Laukkaratsastus varsoilla |  | 131. olympiadi | 256 eaa. |
| Poikien pankration |  | 145. olympiadi | 200 eaa. |
Voitto ja sen merkitys

Kreikkalaisessa ajatusmaailmassa kisoissa oli tärkeää vain voitto, ei osallistuminen. Kaikista kisoista juuri Olympian kisojen voitto oli kreikkalaisten mielestä suurin mahdollinen kunnia nuorelle miehelle. Voittajaa juhlistettiin monin tavoin. Olympiassa voittajat palkittiin villioliivipuun lehvistä tehdyllä seppeleellä, punaisilla otsa- ja käsivarsinauhoilla sekä Prytaneionissa kisojen viimeisenä päivänä järjestetyillä juhlapidoilla. Juhlissa olivat läsnä myös voittajan sukulaiset. Voittajan kotikaupungin edustajat värväsivät tulosten selvittyä ammattimaisen sanansaattajan eli hemodromoksen juoksemaan iloviestiä kotiin. Kotikaupungissaan voittajille järjestettiin kulkueita ja juhlia sekä annettiin rahaa ja muita lahjoja. Kotikaupunki antoi voittajille usein myös kestityksen koko iäkseen valtion kustannuksella tai julkisen viran.
Voittajalle pystytettiin Olympiaan usein kuvapatsas. Voittajia myös ylistettiin puheissa ja runoudessa. Heidän kunniakseen kirjoitettiin epinikion-voittolauluja, joita esitettiin, kun kisoista palattiin kotiin triumfikulkueena, tai juhlissa kotiin palattua. Runoissa ylistettiin paitsi voittajaa myös tämän sukua ja kotipaikkaa. Voitto kytkettiin myyttisiin aiheisiin ja moraalisiin opetuksiin.
Ensimmäisenä epinikioneja kirjoitti Simonides Keoslainen. Parhaiten tällainen runous tunnetaan Pindarokselta, jolta on säilynyt useita Olympian voittajia ylistäviä lauluja. Esimerkiksi seuraavan hän osoitti Hieron Syrakusalaiselle:
»Parasta on vesi, ja kulta kuin palava tuli
loistaa yössä kirkkaammin kuin kopea rikkaus
ja jos tahdot voitoista 
kertoa, sydämeni,
älä etsi päivän tyhjältä taivaalta
tähteä joka paistaisi aurinkoa kuumemmin:
ei meillä ole suurempia kisoja runon aiheeksi kuin Olympian [...]» 
(Pindaros: Olympia 1; suom. Pentti Saarikoski)
Voitto toi näkyvyyttä, mainetta ja kunniaa paitsi voittajalle myös tämän kotikaupungille. Siksi kaupungit kilpailivat keskenään siitä, kuka sai eniten voittoja, ja palkkasivat tätä varten urheilijoita nimiinsä. Vastaavasti kuvataan, kuinka tappion jälkeen kotipaikkakunnalle saatettiin luikkia syrjäkujia pitkin. Pojan kisavoitto oli myös suurimpia onnia, minkä isä tai äiti saattoi kohdata; kun vanhan miehen haluttiin anekdooteissa kuvata kuolleen onnellisimmillaan, hänen kerrottiin kuolleen liikutuksesta Olympiassa voittanutta poikaansa onnitellessaan.
Voitto ja sen merkitys > Tunnettuja kisavoittajia

Tiedot Olympian kisojen voittajista perustuvat antiikin aikaisiin tekstilähteisiin, kuten Pausaniaan Kreikan kuvaus ja Eusebioksen Kronikka, sekä nykyaikaiseen epigrafiseen yms. tutkimukseen.
Tunnettuihin kisavoittajiin kuuluvat muun muassa:
Ateenasta:
Alkibiades (nelivaljakkoajo, 416 eaa.)
Demades (tuntematon hevoslaji, 328 eaa.)
Kimon Koalemos (nelivaljakkoajo, 536, 532 ja 528 eaa.; luovutti keskimmäisen voittonsa Peisistratokselle päästäkseen maanpaosta kotiin)
Kylon (juoksu: diaulos, 640 eaa.)
Miltiades vanhempi (nelivaljakkoajo, 560 eaa.)
Peisistratos, Ateenan tyranni (nelivaljakkoajo, Kimonin luovuttama voitto, 532 eaa.)
Krotonista:
Astylos Krotonlainen (juoksu: stadion ja diaulos, 488–480 eaa., hoplitodromos, 480 eaa.; ensimmäinen, joka päihitti Khionis Spartalaisen juoksusaavutukset 600-luvulta eaa.)
Milon Krotonlainen (poikien paini, 540 eaa. ja paini, 532–516 eaa.; kisojen historian voittoisin painija)
Makedoniasta:
Filippos II (nelivaljakkoajo, 356, 352 ja 348 eaa.)
Spartasta:
Khionis Spartalainen (juoksu: stadion, diaulos, 664–656 eaa.; ensimmäinen, joka voitti stadionjuoksun ja myös diauloksen kolmesti peräkkäin)
Kyniska Spartalainen (nelivaljakon omistaja, 396 ja 392 eaa.; ensimmäinen naispuolinen Olympian kisavoittajaksi luetteloitu)
Rhodokselta:
Diagoras Rhodoslainen (nyrkkeily, 464 eaa.) ja hänen poikansa Akusilaos ja Damagetos (nyrkkeily ja pankration)
Leonidas Rhodoslainen (juoksu: stadion, diaulos ja hoplitodromos, 164–152 eaa.)
Muista kaupungeista:
Arrhikhion Figaleialainen (tai Arrakhion) (pankration, 572, 568 ja 564 eaa.; viimeisessä julistettiin voittajaksi vaikka oli jo kuollut ottelussa)
Hieron Syrakusalainen, Syrakusan tyranni (nelivaljakkoajo, 468 eaa.)
Kleomedes Astypalaialainen (nyrkkeily, 492 eaa.; surmasi vastustajansa, menetti voittonsa, tuli hulluksi ja surmasi 60 lasta)
Koroibos Elisläinen (juoksu: stadion, 776 eaa.; ensimmäinen tunnettu Olympian kisavoittaja)
Orsippos Megaralainen (juoksu: stadion, 720 eaa.; ensimmäinen alastomana urheillut)
Theagenes Thasoslainen (nyrkkeily, 480 eaa. ja pankration, 476 eaa.)
Ei-kreikkalaisia:
Germanicus (nelivaljakkoajo, 17 jaa.)
Nero, Rooman keisari (kymmenvaljakkoajo ja muita vaunoajoja sekä musiikki, laulu ja airutkisa, 67 jaa.)
Tiberius, myöhempi Rooman keisari (nelivaljakkoajo, 4 eaa.)
Varasdates, Armenian prinssi (nyrkkeily, viimeinen tunnettu Olympian kisavoittaja, 369 tai 385 jaa.)
Voitto ja sen merkitys > Vilppi

Olympian kisoissa ei jaettu palkintoja muille kuin voittajille, mikä korosti voiton merkitystä ja lisäsi kilpailijoiden halua varmistaa voitto keinolla millä hyvänsä. Kynnystä turvautua vilppiin madalsivat myös jumalten antama esimerkki, legenda kisojen synnystä ja omien urheilujohtajien tuki. Kiellettyjä keinoja olivat lahjonta sekä kirousten ja loitsujen käyttö. Vilpistä kiinnijääneitä urheilijoita rangaistiin häpäisemällä, ruoskimalla,  suurilla sakoilla tai kilpailukielloilla.
Perintö

Olympian kisat ovat eläneet länsimaisessa romanttisessa ajattelussa ja kokeneet myös lukuisia uusia tulemisia. Varhaisin lienevät Robert Doverin noin vuonna 1622 perustamat Cotswold Olimpick Games -kisat Chipping Campdenissä Englannissa. Toinen esimerkki ovat William Penny Brookesin vuonna 1849 perustamat Wenlockin olympialaiset kisat Englannin Much Wenlockissa.
Varsinaisesti olympia-aate syntyi uudelleen 1800-luvulla. Kun Kreikka oli saanut itsenäisyytensä takaisin, maassa alettiin jälleen järjestää olympiakisoja, jotka tunnettiin nimellä Zappaan olympialaiset. Vuonna 1859 kisat pidettiin Ateenassa torilla ja vuonna 1870 Panathinaïkó-stadionilla. Tuolloin kisoihin osallistui vain kreikkalaisia, ja lajit olivat erilaisia kuin nykyisin; niihin kuului muun muassa pituushyppyä seipäällä.
Olympian järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1875 saksalaisen arkeologi Ernst Curtiuksen johdolla. Seurauksena tietämys Olympian kulttipaikasta ja kisoista lisääntyi, ja ne saivat suurta huomiota. Nykyisin arkeologinen alue on suosittu turistikohde. Sen yhteydessä toimii useita museoita, joista Olympian kisojen historian museo esittelee kisojen historiaa ja tähän liittyviä alueelta tehtyjä esinelöytöjä.
Perintö > Nykyaikaiset olympialaiset

Vuonna 1892 ranskalainen paroni ja historioisija Pierre de Coubertin, joka tuolloin toimi Ranskan urheiluliiton pääsihteerinä, ehdotti suurten kansainvälisten urheilukilpailujen järjestämistä toisaalta 1800-luvun modernististen ja internationalististen aatteiden, toisaalta Olympian kisojen, Brookesin ja Zappaan kisojen sekä varmasti osin myös Olympian tuoreiden arkeologisten kaivausten innoittamana. Coubertinin ajatuksena oli kasvattaa nuorisoa ja tarjota mahdollisuus rauhanomaiseen kilpailuun antiikin kisojen hengen mukaisesti.
Kaksi vuotta myöhemmin Sveitsin Lausannessa perustettiin Kansainvälinen olympiakomitea. Vuonna 1896 Coubertin valittiin komitean puheenjohtajaksi, ja samana vuonna järjestettiin Ateenassa ensimmäiset nykyaikaiset olympialaiset. Ne pidettiin jälleen Panathinaïkó-stadionilla. Kisat palasivat synnyinpaikkaansa Ateenan vuoden 2004 olympialaisissa, joiden kuulantyöntökisa järjestettiin Olympian antiikin aikaisella stadionilla.
Nykyaikaisten olympialaisten olympiatuli sytytetään Olympian lehdossa Heran alttarilla, ja lähtee sieltä kiertämään eri puolille maailmaa. Perinne sai alkunsa vuonna 1936. Aivan Olympian lähellä toimii Kansainvälinen olympia-akatemia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olympian kisat Wikimedia Commonsissa
Pelops ja Hippodameia hevoskilpa-ajoissa.
Hieron Syrakusalainen ja voittajat. James Barry, 1700-luku.
Olympiavoittajia esittävä lattiamosaiikki. Olympian arkeologinen museo.
Pronssikiekko, halkaisija 34 cm. Kirjoituksessa Publius (Poplios) Asklepiades Korintista kiittää Zeusta viisiottelun voitosta 255. olympiadin kisoissa (241 jaa.). Kopio Münchenin Glyptothekistä, alkuperäinen Olympian arkeologisessa museossa.
Amfora n. vuodelta 550 eaa., jossa on kuvattu erästä Olympian kisojen lajia, sotavarusteet yllä käytyä juoksua eli hopliittijuoksua (hoplitodromos).
Olympian stadion, kisojen päätapahtumapaikka.
Olympian palaistra, yksi urheilijoiden harjoittelupaikoista.
Olympiadien 75.–78. ja 81.–83. voittajien luettelo papyruksella. Oksyrhynkhoksen papyrukset, POxy 222.
Eberhard Zwicker

| Eberhard Zwicker> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. tammikuuta 1924 Öhringen
Kuollut: 22. marraskuuta 1990 Icking
Koulutus ja ura
Instituutti:  Münchenin teknillinen yliopisto
Tutkimusalue:  psykoakustiikka
Karl Eberhard Zwicker (15. tammikuuta 1924 Öhringen, Saksa – 22. marraskuuta 1990 Icking, Saksa) oli saksalainen psykoakustiikan uranuurtaja. 1967 hänet nimitettiin professoriksi Münchenin teknillisen yliopiston vasta perustettuun Sähköakustiseen instituuttiin.
Hän määritteli Bark-asteikon The Journal of the Acoustical Society of American (1961) artikkelissaan Subdivision of the audible frequency range into critical bands.
Kirjallisuutta

Zwicker, Eberhard; Fastl, Hugo: Psychoacoustics – Facts and Models. Springer-Verlag, 1990, ISBN 978-3-540-23159-2, ISBN 978-3-540-68888-4 (eBook).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Petter Ålänning

Petter Finnvidinpoika Ålänning (k. kesäkuun 1404 ja toukokuun 1407 välillä, luultavasti Tukholmassa) oli ruotsalainen kauppias ja tilanomistaja. Hänen oletetaan olleen kotoisin Ahvenanmaalta, ja vuonna 1375 hänen mainitaan olleen Tukholman raatimies. Hän omisti maatiloja Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa. Hänen on sanottu olleen 1300-luvun Tukholmassa suurin kotimainen kauppias.
Ålänning teki merkittäviä lahjoituksia kirkolle. Hän lahjoitti vuonna 1386 kaiken Ahvenanmaalla sekä Suomessa Vehmaalla ja Taivassalossa sijainneen omaisuutensa Turun tuomiokirkolle ja antoi huomattavia lahjoituksia myös Uppsalan tuomiokirkolle ja Vadstenan luostarille. Turun tuomiokirkolle annetuilla lajoituksilla perustettiin kirkkoon Pyhän Henrikin ja Pyhän Eerikin yhteinen alttari, joka vihittiin käyttöön riemuvuonna 1400.
Erica Åberg

Erica Åberg (s. 1976,  Klaukkala) on suomalainen taloussosiologian tohtori ja ulkonäkötutkija. Hän tutkii Turun yliopistossa ulkonäköön liittyvien taloudellisten tulemien takana olevia sosiaalisia mekanismeja. Åberg väitteli tohtoriksi joulukuussa 2020 ja hänen väitöskirjansa aihe oli ”Keeping up appropriate appearances – Physical appearance, social norms, and gender in Finland”.
Åbergin mukaan ulkonäön hyödyntäminen on yleisesti vähemmän hyväksyttävää naisilla kuin miehillä. Hänen väitöskirjansa pohjasi oletukselle, että ulkonäkö merkitsee naisille enemmän kuin miehille ja että naiset ajattelevat sitä enemmän. Ristiriitaista on, että naisten oletaan panostavan ulkonäköönsä enemmän, mutta siitä hyötymistä taloudellisesti – esimerkiksi paremman palkan tai työpaikan muodossa – paheksutaan. Toisaalta taas miesten ulkonäköön panostamista väheksytään, mutta sen hyödyntäminen on heille hyväksyttyä.
Åberg on yksi Ulkonäköyhteiskunta – Ulkoinen olemus pääomana 2000-luvun Suomessa -kirjan kirjoittajista.
Ennen yliopistouraansa Åberg opiskeli tradenomiksi ja työskenteli kiinteistövälitysalalla. Turun yliopistossa hän aloitti opinnot vuonna 2011.
Julkaisuja

Tyylikäs lapsi, hyvä äiti? 2018.
Ulkonäköyhteiskunta – Ulkoinen olemus pääomana 2000-luvun Suomessa. Tietokirja. Into Kustannus, 2019. ISBN 9789523511576.
Hip children, good mothers – children's clothing as capital investment? 2019.
From double to triple standards of ageing. Perceptions of physical appearance at the intersections of age, gender and class. 2020.
A feminine burden of perfection? Appearance-related pressures on social networking sites. 2020.
Äitiysvapaa

Äitiysvapaa on noin kuukausi ennen laskettua lapsen syntymää alkava vapaa. Raskaana olevalle naiselle on vaarallista tehdä töitä, jotka saattavat vahingoittaa syntymätöntä lasta.  Suomessa erillinen äitiysvapaa lakkautettiin elokuussa 2022 perhevapaauudistuksen myötä kun vanhempainvapaat muutettiin sukupuolineuraaleiksi.
Ennen sitä Suomessa vapaan kesto on 105 arkipäivää: se alkaa 30 päivää ennen laskettua synnytysaikaa ja päättyy 75 päivää lasketun synnytysajan jälkeen. Vapaa on mahdollista aloittaa jo 50 päivää ennen laskettua aikaa, mutta sen kokonaispituus säilyy silti samana. Äitiysvapaan aikana saa tehdä työnantajan suostumuksella vaaratonta työtä, mutta vapaasta pakollista ovat kaksi viikkoa ennen laskettua aikaa ja kaksi viikkoa synnytyksen jälkeen. Vuosina 1917 ja 1946 lakiin säädettiin palkaton synnytysloma. Vuoden 1917 lain mukaan naista ei saanut pitää töissä neljän eikä vuoden 1946 lain mukaan kuuden viikon sisällä synnytyksestä.
Äitiysloman kesto vaihtelee Euroopan unionin 27 jäsenmaassa 14 viikosta kahteen vuoteen ja sen aikana maksettavat korvaukset 55:stä sataan prosenttiin.
Žižkov

| Žižkov |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Žižkov korostettuna.  Prahan alueellinen jako
Kaupunki:  Praha
Suurpiiri:  Praha 3
Väkiluku:  58 267 (2021)
Lähialueet:  Holešovice, Nové Město, Karlín, Libeň
Žižkov on Tšekin pääkaupunki Prahan kaupunginosa. Sen näkyvä maamerkki on 216-metrinen Žižkovin TV-torni. Alue on noin viiden neliökilometrin laajuinen ja vuonna 2021 siellä asui noin 58 267 asukasta.
Alue sijaitsee Prahan keskustan ja päärautatieaseman itäpuolella. Pohjoisessa se rajautuu Vítkovin kukkulaan. Itäosastaan se rajautuu laajaan Žižkovin hautausmaahan (Olšanské hřbitovy), jossa on muun muassa kirjailija Franz Kafkan hauta. Myös Uusi juutalainen hautausmaa (Nový židovský hřbitov na Olšanech) on tunnettu nähtävyys. Keskellä Žižkovia on Riegrovy-puisto (Riegrovy sady), josta avautuu näkymiä keskikaupungille päin. Puiston laidalla Mánesova-kadun ympärillä sijaitsee wieniläisjugend-tyylisten talojen ryhmä, johon kuuluu muun muassa tyylipuhdas Jan Koteřan talo.
Žižkov on ollut työläiskaupunginosa ja sitä on pidetty työväenhenkisyyden ja boheemisuuden leimaamana. Nykyäänkin siellä on runsaasti oluttupia ja muita anniskelupaikkoja, tarinan mukaan pinta-alaan nähden enemmän kui missään muualla. Metrolinja A kulkee alueen eteläosan kautta ja pysähtyy Jiřího z Poděbradin aukiolla, jonka lähellä sijaitsee myös Pyhän sydämen kirkko.
Hallinto

Žižkov kuuluu suurimmaksi osaksi Praha 3:n kaupunginosaan, lukuun ottamatta hyvin pieniä alueita, jotka kuuluvat Praha 8:n ja Praha 10:n kaupunginosiin.
Väestö

Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Žižkov Wikimedia Commonsissa
Oikeassa reunassa Žižkov ja keskellä Vítkovin kukkula.
Žižkovin Škroupovon aukio TV-tornista kuvattuna.
Jari Saario

| Jari Saario> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1972 (ikä 52) Rauma
Ammatti:  palomies
Puoliso:  Heidi Saario
Lapset:  2
Jari Saario (s. 26. maaliskuuta 1972 Rauma) on Atlantin valtameren kahdesti soutamalla ylittänyt suomalainen palomies.
Soutajana

Saario souti kesällä 2019 Kööpenhaminasta Helsinkiin yhdeksän viikon ajan. Tuolloin hänellä oli käytössä viikinkimallinen vanerivene Arctic Blue. Ennen tätä hän souti pikkuveneellä neljä kertaa Helsingin ja Tallinnan välillä.
Soutajana > Atlantin ylitys

Saario lähti ensimmäiselle ylitykselle 23. tammikuuta 2023 Gran Canarialta ja saapui 28. maaliskuuta Karibianmerellä sijaitsevalle Antiqualle. Paluumatkalle hän lähti kesäkuussa Kanadasta. Aluksi hän saapui Skotlantiin ja jatkoi sieltä Kaledonian kanavan läpi Pohjanmerelle. Sieltä Saarion vene siirrettiin Lontoon kupeeseen korjattavaksi, josta Saario jatkoi Saksaan. Hän päätti soututempauksensa Cuxhavenin satamaan Saksaan 10. lokakuuta 2023. Saarion käyttämä erikoisvalmisteinen vene maksoi noin 100 000 euroa.
Saario on saanut tempauksellaan laajasti sosiaalisen median huomiota. Ilta-Sanomien sponsoroimasta soudusta ovat kertoneet myös Sanoman lehdet.
Julkisuudessa

Saario osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan Pernilla Böckermanin myötä. Böckerman kertoo Saarion olevan hänen isänsä hyvä ystävä ja olleen hänelle ikään kuin isähahmo. Böckerman ja Saario esittivät ohjelmassa tanssin Anssi Heikkilän kanssa.
Soututempauksen myötä Saario sai kutsun vuoden 2023 Linnan juhliin. Annika Hyvönen on kirjoittanut Saariosta vuonna 2024 elämäkerran Jari Saario – soutaja.
Yksityiselämä

Saario on ollut naimisissa vaimonsa Heidin kanssa jo yli 20 vuotta. Pariskunnalla on kaksi yhteistä tytärtä. Saario on työskennellyt Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksella. Aikaisemmin hän on työskennellyt pelastussukeltajana.
Aiheesta muualla

Instagram
Soutamisen liveseuranta The Atlantic Row Tour
Marinetraffic.com
Liveseuranta Marinetraffic.com
Äitijumalatar

Willendorfin Venus, nuoremmalta paleoliittiselta kivikaudelta peräisin oleva patsas.
Äitijumalatar on ikivanha jumaluus, jonka on ymmärretty synnyttävän elämää ja luovan edellytyksen viljan kasvulle.
Äitijumalattareksi on luettu useita erityyppisiä jumalattaria, jotka edustavat luovuutta, synnytystä, hedelmällisyytä, sukupuoliyhteyttä, hoivaa sekä kasvun kiertokulkua. Niinkin erilaisia hahmoja kuin kivikautiset venukset ja Neitsyt Maria on pidetty äitijumalattarina.
Äitijumalatar ja Äiti Maa/Maaemo sekoitetaan usein keskenään, mutta nämä tulisi katsoa omiksi jumalatartyypeiksi. Äiti Maa on kosminen ja ikuinen hahmo, hedelmällinen kaiken lähde, kun taas äitijumalatar on erityinen ja yksilöllinen elinvoiman lähde sekä voimakkaasti seksuaalinen jumalatar, jonka on oltava säännöllisin väliajoin yhdynnässä. Äitijumalattaret ovat usein taivaallisen parin toinen puolisko, ja mytologioissa kuvataan usein heidän puolisoitaan, jotka voivat monesti olla myös kuolevaisia miehiä.
Useimpien äitijumalatarten myyteille ovat tyypillisiä jumalattaren katoamiset ja ilmestymiset sekä hänen jumalallisen avioliittonsa juhlinta. Hänen katoamisellaan on kosmisia seurauksia: seksuaalisuus ja kasvu sammuvat. Äitijumalattaren paluu, mieskumppanin valinta ja yhdyntä hänen kanssaan palauttavat hedelmällisyyden. Tämän jälkeen jumalattaren puoliso siirretään usein syrjään tai lähetetään alamaailmaan, jotta hänet voidaan korvata seuraavana vuonna.
Äitijumalattaren toinen tärkeä muoto korostaa hänen äitiyttään. Äitijumalatar on taivaallisen lapsen suojelija ja hoitaja – ja välillisesti koko ihmiskunnan. Tämä jumalattaren muoto esiintyy usein kuvataiteissa runsaspovisena tai monirintaisena hahmona, joka pitelee lasta.
Äitijumalatar takaa elämän jatkumisen ja on maan jumaluus. Maasta kasvaa vilja, ja maahan ihminen palaa kuoltuaan. Äitijumalatar valvoo ikuista kiertokulkua. Äitijumalatarta voidaan sanoa myös "suureksi äidiksi". Kivikauden luolataiteessa esiintyvä lihava nainen lienee äitijumalatar. Myöhemmin neoliittisen kauden maanviljelijät tekivät savesta pieniä äitijumalattaren patsaita. Nuoremman kivikauden maanviljeilijäyhteiskunnat olivat matriarkaatteja, joissa suku laskettiin äidin, ei isän mukaan.
Äitijumalatarta palvottiin Roomassa nimillä Magna Mater, Rhea ja Gaia. Kreikassa ja Vähässä-Aasiassa tämä jumaluus oli nimeltään Kybele.
Ämmänkosken voimalaitos

Ämmänkosken voimalaitos on voimalaitos Varkauden keskustassa. Se on Ämmäkosken niskalta Huruslahteen laskevassa Voimakanavassa, ja sen on rakennuttanut Enso-Gutzeit Oy Tervakoski. Sen putous on 13 metriä, teho 5 MW ja se valmistui 1906.
Yläne

| Yläne> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Pöytyä |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°52′45″N, 022°24′40″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Loimaan seutukunta
Kuntanumero:  979
Hallinnollinen keskus:  Yläneen kirkonkylä
Perustettu:  1879
– emäpitäjä:  Pöytyä
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Pöytyä Yläne
– syntynyt kunta:  Pöytyä
Pinta-ala:  364,6 km²  (1.1.2008)
– maa:  341,94 km²
– sisävesi:  22,66 km²
Väkiluku:  2 109   (31.12.2008)
– väestötiheys:  6,17 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  16,0 %
– 15–64-v.:  59,5 %
– yli 64-v.:  24,5 %
Yläne on entinen Suomen kunta, joka on nykyään osa Pöytyää. Se on osa Varsinais-Suomen maakuntaa ja oli itsenäisenä kuntana osa Länsi-Suomen lääniä ja aiemmin Turun ja Porin lääniä. Kunnassa asui ennen kuntaliitosta 2 109 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 364,6 km2, josta 22,66 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 6,17 asukasta/km2. Vuoden 2022 lopussa Yläneen kirkonkylän taajaman väkiluku oli 914.
Yläne yhdistyi Pöytyään 1. tammikuuta 2009 alkaen.
Yläneen naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Alastaro, Aura, Eura, Masku, Mynämäki, Nousiainen, Oripää, Pöytyä, Säkylä, Turku ja Vahto. Aikaisempia naapurikuntia olivat Euraan vuonna 1970 liitetty Honkilahti, Turkuun vuonna 1973 liitetty Paattinen ja Mynämäkeen vuonna 1977 liitetty Karjala. Kunnan alueen eteläisimpänä kärkenä oli alkujaan kaikkiaan kahdeksan kunnan yhteinen rajakivi Kuhankuono.
Yläneen eteläosassa Raasinkorvessa sijaitsee puolustusvoimien käyttämä Raasin ampuma-alue.