stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Predrag Stojaković
Ammattilaisura > NBA

NBA-uransa Stojaković aloitti Sacramento Kingsissä, jossa hän pelasi lähes kahdeksan kauden ajan. Kings varasi hänet vuoden 1996 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, mutta NBA:han hän siirtyi vasta kaudeksi 1998–1999. Kahden hieman heikomman kauden jälkeen Stojaković löi itsensä lopullisesti läpi kaudella 2000–2001 ja tuli toiseksi äänestyksessä kauden kehittyneimmästä pelaajasta.
Kahtena seuraavana kautena Stojaković jatkoi samaa tahtia. Hän pelasi molempina vuosina tähdistöottelussa sekä voitti kolmen pisteen heittokilpailun.
Kausi 2003–2004 oli tilastollisesti Stojakovićin uran paras. Sacramenton paras pistemies Chris Webber oli sivussa lähes koko kauden, jolloin Stojaković nousi joukkueen tärkeimmäksi hyökkäyspään pelaajaksi. Runkosarjan jälkeen hän johti liigaa tehdyissä kolmen pisteen koreissa (240) sekä vapaaheittotarkkuudessa (92,7 %) ja oli pistetilaston toinen 24,2 pisteellä ottelua kohden.
Vuoden 2006 alussa Stojaković kaupattiin Indiana Pacersille vaihdossa Ron Artestiin. Pacers-pesti jäi kuitenkin lopulta vain puolen vuoden mittaiseksi.
Ennen kauden 2006–2007 alkua Stojaković vaihdettiin New Orleans Hornetsiin vaihdossa Andrew Bettsin varausoikeuksiin. Kahdeksannessa pelissään uuden joukkueensa riveissä hän teki uudeksi ottelukohtaiseksi ennätyksekseen 42 pistettä. Suuri osa kaudesta meni kuitenkin sivuun loukkaantumisten ja selkäleikkauksen takia. Kaudella 2007–2008 Stojaković palasi lähes huippuvuosiensa kuntoon ja oli joukkueensa tärkeimpiä pelaajia.
Stojaković edusti Hornetseja vielä kauden 2010–2011 alussa, jonka jälkeen hänet myytiin Toronto Raptorsille. Hän pelasi Raptorsissa vain kaksi ottelua loukkaantumisten takia, ja lopulta Toronto osti hänet ulos sopimuksesta. Pian tämän jälkeen Stojaković siirtyi Dallas Maverickseihin. Kauden päätteeksi Stojaković voitti ensimmäisen NBA-mestaruutensa.
Joulukuussa 2011 hän ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripalloilun. Lopettamiseen vaikuttivat hänen jatkuneet selkä- ja niskaongelmansa.
Ammattilaisura > Maajoukkueura

Stojaković voitti Jugoslavian paidassa EM-pronssia vuonna 1999. EM-kultaa hän voitti vuonna 2001 ja MM-kisoista hän voitti kultaa vuonna 2002. Vuoden 2001 EM-kisoissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Predrag Stojaković Wikimedia Commonsissa
Miesten koripallon EM-kilpailujen arvokkaimmat pelaajat
Dallas Mavericks – NBA:n mestari 2011
0 Shawn Marion ·
2 Jason Kidd ·
3 Rodrigue Beaubois ·
4 Caron Butler ·
6 Tyson Chandler ·
11 José Juan Barea ·
13 Corey Brewer ·
16 Predrag Stojaković ·
20 Dominique Jones ·
28 Ian Mahinmi ·
31 Jason Terry ·
33 Brendan Haywood ·
35 Brian Cardinal ·
41 Dirk Nowitzki ·
92 DeShawn Stevenson

Päävalmentaja Rick Carlisle 

Apuvalmentajat Darrell Armstrong · Dwane Casey · Tim Grgurich · Robert Hackett · Monte Mathis · Terry Stotts
Riento

Sana riento esiintyy useiden urheiluseurojen nimissä:
Kalajoen voimistelu- ja urheiluseura Riento
Kiimingin Riento, kiiminkiläinen urheiluseura
Koiton Riento, helsinkiläinen urheiluseura
Koskelankylän Riento, oululainen urheiluseura
Kuopion Riento, kuopiolainen urheiluseura
Lappeen Riento, lappeenrantalainen urheiluseura
Loviisan Riento, loviisalainen urheiluseura
Mutalan Riento, joensuulainen urheiluseura
Pohjois-Karjalan Liiga-Riento, joensuulainen lentopalloseura
Savonlinnan Riento, savonlinnalainen urheiluseura
Säynätsalon Riento, jyväskyläläinen urheiluseura
Turun Riento, turkulainen urheiluseura
Vanhankaupungin voimistelu- ja urheiluseura Riento
Voimistelu- ja urheiluseura Riento, urheiluseura Viipurin maalaiskunnassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Riento”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rientola

Rientola voi tarkoittaa seuraavia:
Rientola, työväentalo Anttolan kirkonkylässä
Rientola, työväentalo Turun Kärsämäellä
Rientola, työväentalo Karjaalla
Rientola, työväentalo Korpilahden Heinosniemessä
Rientola, työväentalo Lohjan Nummella
Rientola, työväentalo Vihdin Nummelassa
Rientola, työväentalo Mäntsälän Sälinkäällä
Rientola, työväentalo Ylöjärven (Kurun) Kaidankylässä
Rientola, työväentalo Jyväskylän Vesangassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rientola”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Punasimput

| Punasimput |
| --- | --- |
 Lippukorusimppu (Sebastes rubrivinctus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Alalahko::  Scorpaenoidei
Heimo::  Korusimput Sebastidae
Alaheimo::  Sebastinae
Suku::  Punasimput Sebastes  Cuvier, 1829 
Katso myös
   Punasimput Wikispeciesissä   Punasimput Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Punasimput eli puna-ahvenet (Sebastes) on korusimppujen heimoon (Sebastidae) ja Sebastinae-alaheimoon kuuluva kalasuku.
Pános Kamménos

| Pános Kamménos> Πάνος Καμμένος |
| --- | --- |
 Pános Kamménos vuonna 2013.
Kreikan puolustusministeri
 Tsíprasin hallitus 27.1.2015–  
Edeltäjä:  Níkos Déndias
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1965 (ikä 59) Ateena, Kreikka
Tiedot
Puolue:  Itsenäiset kreikkalaiset
Muut puolueet:  Uusi demokratia (1993–2012)
Pános Kamménos (kreik. Πάνος Καμμένος, s. 12. toukokuuta 1965 Ateena) on kreikkalainen Itsenäiset kreikkalaiset -puolueen poliitikko ja puolueen istuva puheenjohtaja.
Kamménos nimitettiin puolustusministeriksi pääministeri Aléxis Tsíprasin hallitukseen Syrizan ja Itsenäisten kreikkalaisten muodostettua hallituksen vuoden 2015 parlamenttivaalien jälkeen. Hän erosi tehtävästä tammikuussa 2019 Makedonian nimikiistan sovitun ratkaisun vuoksi, että uusi nimi olisi Pohjois-Makedonia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pános Kamménos Wikimedia Commonsissa
Punasolmukki

| Punasolmukki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Solmukit Spergularia
Laji::  rubra
Kaksiosainen nimi
 Spergularia rubra  (L.) J. Presl & C. Presl 
Katso myös
   Punasolmukki Wikispeciesissä   Punasolmukki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punasolmukki (Spergularia rubra, myös Spergula rubra) on pienikokoinen, monenlaisissa kulttuuriympäristöissä tavattava kasvi. Suomessa lajia voi tavata suurimmassa osaa maata.
Ulkonäkö ja koko

Yksi-, kaksi- tai monivuotinen punasolmukki kasvattaa 5–15 cm korkean rennon tai kohenevan varren, joka on tyvestä enintään hieman puutunut. Kasvi on harmaanvihreä ja usein nystykarvainen. Sen pääjuuri on hoikka tai vankahko. Lehdet ovat tasasoukkia, otakärkisiä, ja muista Suomessa tavattavista solmukeista poiketen ne eivät ole möyheitä. Kalvomaiset korvakkeet ovat suikeita ja pian tyvestäkin erillisiä. Lehtihangoissa on lyhytnivelvälisiä haaroja. Kukat ovat punaisia, verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä, teriön ollessa noin verhiön pituinen tai hieman lyhyempi. Terälehdet ovat kauttaaltaan kirkkaanpunaisia ja kooltaan 3–4 mm pitkiä. Verholehdet ovat puikeita, suippoja ja 3–4,5 mm pitkiä. Punasolmukki kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Kasvin siemenet kypsyvät kolmiliuskaisesti aukeavissa kodissa. Siemenet ovat palteettomia.
Levinneisyys

Punasolmukki on yleinen laji lähes koko Euroopassa. Laji puuttuu Islannista, Fennoskandian keski- ja pohjoisosista sekä Venäjän pohjois- ja itäosista. Punasolmukkia kasvaa yleisenä myös Pohjois-Afrikassa Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa. Satunnaisemmin lajia tavataan myös monin paikoin muualla Afrikassa, Aasiassa, Australiassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Suomessa punasolmukki on muinaistulokas. Laji on yleinen Etelä- ja Kaakkois-Suomessa sekä Pohjanlahden rannikkoseuduilla aina Tornioon saakka. Keski- ja Itä-Suomessa sitä tavataan harvemmin. Lapista lajista tunnetaan vain yksittäisiä kasvupaikkoja.
Elinympäristö

Punasolmukki kasvaa monenlaisissa ihmisen muokkaamissa avoimissa kulttuuriympäristöissä. Lajia voi tavata pihoilla, kyläpientareilla ja -kallioilla, kaduilla, rata- ja lastausalueilla, sorakentillä, tienpientareilla, hietikoilla ja joutomailla. Punasolmukki kestää hyvin tallaamista ja saattaa muodostaa sopivilla kasvupaikoilla suuria kasvustoja.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2011: Punasolmukin levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Punasolmukki (Spergularia rubra)
Pohjolan kasvien pauloissa: Spergularia rubra - punasolmukki
ITIS: Spergularia rubra (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Spergularia rubra (englanniksi)
Flora of China: Spergularia rubra (englanniksi)
Punasolmukin kukka.
Lehtiä ja varren kalvomaisia korvakkeita.
Raymond Gerhardt Hunthausen

Raymond Gerhardt Hunthausen (21. elokuuta 1921 Anaconda – 22. heinäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi montanalaiseen Helenan hiippakuntaan 1. kesäkuuta 1946 ja nimitettiin sen johtoon 8. heinäkuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Egidio Vagnozzi, jota avustivat Bernard Joseph Topel ja William Joseph Condon.
Hunthausen sai 13. helmikuuta 1975 nimityksen Seattlen arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 21. elokuuta 1991. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Rauma)

| Pyhän Kolminaisuuden kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Vanhankirkonkatu 28, Rauma
Koordinaatit:  61.126903°N, 21.516228°E
Rakentamisvuosi:  1495–1505
Materiaali:  harmaakivi
Poistui käytöstä:  1640
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Kolminaisuuden kirkko oli Raumalla sijainnut keskiaikainen kivikirkko, joka valmistui 1400–1500-lukujen vaihteessa. Kirkko tuhoutui vuoden 1640 kaupunkipalossa ja siitä on jäljellä enää raunioita. Tulipalon jälkeen Rauman seurakunta otti käyttöönsä aikaisemmin fransiskaanikonventille kuuluneen Pyhän Ristin kirkon.
Pyhän Kolminaisuuden kirkon rauniot ovat osa Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluvaa Vanhaa Raumaa ja ne kuuluvat myös Museoviraston määrittelemiin kiinteisiin muinaisjäännöksiin sekä valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Historia > Sijainti ja iänmääritys

Pyhän Kolminaisuuden kirkko rakennettiin Rauman vanhimman kaupunkiasutuksen yhteyteen keskiaikaisen kaupungin itäosaan. Kirkon tuntumassa oli nykyisin Kalatorina tunnettu kauppatori ja sen sivuitse kulki Turkuun johtava maantie. Sijainti antoi kirkolle keskeisen aseman ja sen arvokkuuden korostamiseksi kirkon välitön ympäristö jätettiin rakentamatta. Seurakunnan pappila sijaitsi Kalatorin itäpuolella olevalla tontilla.
Kirkon iästä on aikojen kuluessa esitetty eri tulkintoja. Aina Lähteenojan kirjoittaman Rauman historian mukaan ensimmäinen seurakunta muodostui seudulle jo 1200-luvun alkupuolella ja se vakiinnutti asemansa vuosisadan lopussa. Hänen mukaansa ensimmäinen puukirkko rakennettiin paikalle tuolloin ja Pyhän Kolminaisuuden kirkko olisi valmistunut jo 1300-luvun puolivälissä. Raunioilla kaivauksia 1920–1930-lukujen vaihteessa suorittaneen Iikka Kronqvistin mukaan puukirkon viereen rakennettiin 1300-luvulla kivisakaristo, jonka jälkeen puukirkko korvattiin kivikirkolla 1400-luvun puolivälissä Rauman saatua kaupunkioikeudet. Myös töitä valvoneen valtionarkeologi Jalmari Rinteen mukaan kirkko osoittautui otaksuttua nuoremmaksi ja hän ajoitti sen 1400-luvun jälkipuoliskolle.
Nykyisin vallalla on tutkija Markus Hiekkasen vuonna 1994 väitöskirjassaan esittämä tulkinta. Hänen mukaansa kaivauksissa tehtyjen rahalöytöjen perusteella ensimmäinen puukirkko rakennettiin paikalle aikaisintaan 1410-luvulla, jolloin Rauma oli Eurajoen kappeliseurakunta. Vanhimmat kirkon alta löydetyt rahat ovat 1300–1400-lukujen vaihteessa lyötyjä Turun sterlinkejä. Kirkon ympäristössä oli jo tuolloin tiivistä asutusta, vaikka Rauma saikin kaupunkioikeudet vasta vuonna 1442. Hiekkasen mukaan 1400-luvun alkuvuosina rakennettu puukirkko on voinut olla käytössä Pyhän Kolminaisuuden kirkon rakentamiseen saakka, mutta paikalla on saattanut olla myös useampia tulipaloissa tuhoutuneita puukirkkoja. Jäljellä olevien rakenteiden perusteella hän on määritellyt kirkon valmistumisajankohdaksi vuodet 1495–1505. Myös sakaristo on Hiekkasen mukaan samalta ajanjaksolta, vaikka se onkin muurattu ennen runkohuonetta.
Historia > Myöhemmät vaiheet

Pyhän Kolminaisuuden kirkkoa kunnostettiin vuosina 1592 ja 1599. Kattoholvien väitetään romahtaneen talvella 1633–1634, mutta Markus Hiekkasen mukaan ainoastaan vesikatto oli vahingoittunut, koska vuonna 1635 Rauman porvareita velvoitettiin hankkimaan uusia paanuja. Hieman myöhemmin Pyhän Kolminaisuuden kirkko vaurioitui pahoin vappuna 1. toukokuuta 1640 raivonneessa kaupunkipalossa. Rakennus oli tarkoitus korjata, mutta varojen puuttuessa hanke ei milloinkaan käynnistynyt ja kirkko jäi säiden armoille. Vuoden 1643 valtiopäivillä raumalaiset pyysivät hallitukselta varoja kirkon korjaamiseen, mutta anomus evättiin kolmikymmenvuotisen sodan rasittaessa valtiontaloutta. Tämän johdosta Pyhän Kolminaisuuden kirkko hylättiin lopullisesti ja seurakuntakirkoksi tuli aiemmin Rauman fransiskaaniluostarin käytössä ollut Pyhän Ristin kirkko.
Isonvihan aikana 1700-luvun alussa kirkon seinäpilasterien ja oviaukkojen tiiliä purettiin muualla käytettäviksi ja vuonna 1816 seinäkiviä hyödynnettiin Pyhän Ristin kirkon länsitornin rakentamiseen. Kirkosta ovat jäljellä enää seinien alaosat, joista korkeimmat nousevat vajaan kolmen metrin korkeuteen.
Raunioissa on tehty kaivauksia 1890-luvulla, 1920–1930-lukujen vaihteessa sekä vuonna 1983. Tutkimuksissa on löytynyt hautauksia, kivi- ja laattalattia sekä lukuisia taltioituja rahalöytöjä. Arkeologi Iikka Kronqvist suoritti kaivauksia useampana kesänä vuodesta 1928 lähtien. Vuosina 1929–1931 raunioita restauroitiin muun muassa saumaamalla seiniä, korjaamalla pilasterien alaosat sekä poistamalla kirkon tiililattiaa peittänyt maa-aines. Vuonna 1939 entisöintiä päätettiin jatkaa, mutta työt suoritettiin vasta sotavuosien jälkeen.
Historia > Arkkitehtuuri ja sisustus

Pyhän Kolminaisuuden kirkko muodostui noin 29 × 16 metrin kokoisesta runkohuoneesta ja siihen liittyvästä sakaristosta, joka oli kooltaan 4,2 × 4,8 metriä. Harmaakivestä rakennetun kirkon seinät olivat poikkeuksellisen paksut, sillä runkohuoneen seinät olivat noin kahden metrin ja sakariston noin metrin vahvuiset. Pääsisäänkäynti ja papinovi olivat eteläseinässä ja länsiseinässä oli sivusisäänkäynti. Pohjoisseinän länsipäässä on muurinsisäisiin ullakkoportaisiin johtanut oviaukko, jossa portaiden alimmat askelmat ovat edelleen nähtävissä. Kirkon ovenpielet oli vuorattu tiilillä. Limitys oli tehty keskiaikaiseen tyyliin tiilenpäitä ja pitkiä sivuja vuoroittain muuraten.
Rakennuksen ikkunanpaikat eivät ole näkyvissä, mutta Aina Lähteenojan mukaan kirkossa oli viisi ikkunaa, joista suurikokoinen 2,8 metrin levyinen ikkuna sijaitsi itäpäädyssä. Runkohuoneen nurkissa sekä pitkien sivuseinien keskikohdilla on pilasterit. Niiden rakenteen perusteella runkohuone oli yksilaivainen ja siinä oli kaksi tähtiholvia. Runkohuonetta aikaisemmin muurattu sakaristo on kirkon pohjoissivun itäpäässä. Lähteenojan mukaan sitä käytettiin hartauskappelina ennen runkohuoneen valmistumista. Sakaristo on runkohuoneeseen nähden aavistuksen vinossa.
Kirkon seinissä ei ole jälkiä rappauksesta tai koristemaalauksista, mutta sakariston seinät oli kalkittu vaaleansinisiksi. Myöskään sisustukseen liittyviä esineitä ei tiedetä säilyneen. Rauman museossa tai Pyhän Ristin kirkossa saattaa kuitenkin olla alun perin Pyhän Kolminaisuuden kirkkoon kuulunutta esineistöä.
Kirkon lattianalaiset muurihaudat olivat kuorissa ja kirkon takaosassa, kun taas halvemmat multahaudat sijaitsivat ovensuussa. Seurakunnan tilikirjojen perusteella kirkon alle hautaamista jatkettiin aivan 1600-luvun loppuun saakka. Rauman historiasta vuonna 1909 kirjoittanut Juho Helomaa kertoo, että lattian alla oli vielä vuosisadan alussa useita muurihautoja, jotka purettiin tuolloin yhtä lukuun ottamatta. Jäljellä on kirkon itäpäässä sijaitseva tyhjä muurihauta, jonka tiilet ovat Lähteenojan mukaan kirkon muita tiiliä vanhempia.
Kirkkomaa

Pyhän Kolminaisuuden kirkon rauniota ympäröi noin 3,5 hehtaarin laajuinen kirkkomaa, jonka jatkona on viiden hehtaarin puistoalue. Kirkkomaata käytettiin hautausmaana vielä pitkään, mutta se lopetettiin vuonna 1853, jolloin nykyinen Rauman vanha hautausmaa otettiin käyttöön. 1800–1900-lukujen vaihteessa osa kirkkomaasta muutettiin katualueeksi ja paikalle haudatut vainajat jäivät Vanhankirkonkadun alle. Kirkkomaalla on edelleen muutamia vanhoja hautamuistomerkkejä sekä kaksi 1700-luvulta peräisin olevaa hautakappelia. Kirkkotarhaan liittyvä puisto rakennettiin 1920–1930-lukujen vaihteen restauroinnin yhteydessä.
Vuosina 2015–2017 kirkkomaan ympäristössä tehtiin katutöihin liittyneitä kaivauksia. Vanhakirkonkadun alta löydettiin 170 hautaa, joissa oli noin 150 vainajan jäänteet. Kyseessä oli kirkon pohjoispuolella sijainnut vähävaraisten hauta-alue, joka oli käytössä 1700–1800-lukujen vaihteessa. Haudoista löydetyt vainajat siirrettiin muualle uudelleenhaudattaviksi.
Kirkkomaata ympäröinyt kiviaita valmistui viimeistään 1600-luvun lopulla ja se muodosti osan kaupungia ympäröineestä tulliaidasta. Kalatorin puolella oli ensimmäisen kerran vuonna 1706 mainittu porttiholvi, joka purettiin huonokuntoisena 1891. Samalla purettiin myös paarihuone katualueen laajennuksen alta ja rakennettiin uusi hautausmaalle johtava portti. Vanhan tulliaidan puolella sijaitseva porttiholvi säilynyt. Vanhankirkkokadun toisella puolella on myös kivirakennelmia, jotka mahdollisesti ovat kellotapulin jäänteitä.
Kirkon raunioilla on muistolaatta, jossa sen rakentamisajankohdaksi mainitaan vanhentuneen käsityksen mukaisesti 1300-luku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Rauma) Wikimedia Commonsissa
Leino, Harri: Pyhän Kolminaisuuden kirkon rauniot, Rauma  2.6.2014. Retkipaikka.
IIkka Kronqvistin 1930 laatima Pyhän Kolminaisuuden kirkon pohajpiirustus.
Resident Evil: The Mercenaries 3D

| Resident Evil: The Mercenaries 3D |
| --- | --- |

 Pelin kansikuva
Kehittäjä:  Capcom TOSE
Julkaisija:  Capcom
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Masachika Kawata
Tuottaja:  Kazuhisa Inoue
Pelisarja:  Resident Evil
Pelimoottori:  MT Framework
Julkaistu:  Nintendo 3DSJP 2. kesäkuuta 2011NA 28. kesäkuuta 2011AU 30. kesäkuuta 2011EU 1. heinäkuuta 2011Nintendo eShopJP 27. joulukuuta 2012NA 7. maaliskuuta 2013EU 28. maaliskuuta 2013
Lajityyppi:  Kolmannen persoonan ammunta
Pelimuoto:  Yksinpeli, Moninpeli
Ikäluokitus:  CERO: D (17 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 18  USK 18 
Alusta:  Nintendo 3DS
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Resident Evil: The Mercenaries 3D on Capcomin Nintendo 3DS:lle kehittämä kolmannen persoonan ammuntapeli. Se julkaistiin Japanissa 2. kesäkuuta 2011, Pohjois-Amerikassa 28. kesäkuuta 2011, Australiassa 30. kesäkuuta 2011 ja Euroopassa 1. heinäkuuta 2011. Peli julkistettiin vuoden 2010 Nintendo-konferenssissa Japanissa. Pelissä pelaajan on voitettava niin monta vihollista kuin mahdollista tietyn aikarajan kuluessa.
Rex Hartwig

Rex Hartwig ja Mervyn Rose
Rex Noel Hartwig (2. syyskuuta 1929 – 30. joulukuuta 2022) oli australialainen tennispelaaja. Hän ylsi vuonna 1954 kaksinpelissä finaaliin sekä Australian että Yhdysvaltain avoimissa. Ensimmäisessä hän hävisi Mervyn Roselle, viimeksi mainitussa Vic Seixasille.
Hartwig voitti vuosina 1953–1955 Yhdysvaltain avoimissa, Australian avoimissa ja Wimbledonissa neljä nelinpelimestaruutta parinaan Mervyn Rose. Lisäksi hän eteni vuonna 1953 Rosen kanssa finaaliin Wimbledonissa, mutta hävisi Lew Hoadille ja Ken Rosewallille.
Raymond Francis Chappetto

Raymond Francis Chappetto (s. 20. elokuuta 1945 Astoria, Queens) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Brooklynin hiippakuntaan 29. toukokuuta 1971 Francis John Mugavero. Hänet nimitettiin Brooklynin vihkipiispaksi sekä Citiumin titulaaripiispaksi 2. toukokuuta 2012, ja piispaksi vihkiminen seurasi 11. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Nicholas Anthony DiMarzio, jota avustivat Frank Joseph Caggiano ja Octavio Cisneros.
Chappetto valmistui Albanyn Our Lady of Angels Seminarysta (Master of Divinity) ja St. Johnin yliopistosta (Master of Arts).
RGB-värimalli

RGB-värit ja yhdistelmät
RGB-värimalli on väritila, jossa eri värejä muodostetaan sekoittamalla keskenään punaisen, vihreän ja sinisen väristä valoa. Värimallin nimi juontuu näiden päävärien englanninkielisistä nimistä: red, green, ja blue. Tällaista värillisiä valoja yhdistelevää värimallia kutsutaan additiiviseksi, mikä on vastakohta esimerkiksi painotekniikassa käytetylle subtraktiiviselle, värejä valosta vähentävälle, värimallille. RGB-värimallia käytetään värien esittämiseen muun muassa tietokoneessa ja televisiovastaanottimessa, joiden näyttölaitteiden pikselit muodostuvat punaisen, vihreän ja sinisen värisistä valonlähteistä.
RGB-värimalli digitaalisessa kuvankäsittelyssä

Kuvatiedostoja käsitellään yleensä RGB-väritilassa. RGB-värikuvatiedosto muodostuu kolmesta värikanavasta. Näytöllä kanavat näkyvät punaisina, vihreinä ja sinisinä pisteinä, havaittava väri syntyy näiden pisteiden yhteisvaikutuksesta. Käytettäessä 24 bitin bittisyvyyttä, eli 8 bittiä osaväriä kohden, joka on digitaalisissa kuvissa eniten käytetty bittisyvyys, jokainen kuvapiste voi esittää 256 erilaista kirkkaustasoa kutakin kolmea osaväriä kohti. Kaikki väriyhdistelmät (256 × 256 × 256) voivat tällöin muodostaa 16 777 216 erilaista väri-kirkkausyhdistelmää.
Digitaalikamerat tallentavat kuvatiedostot yleensä sRGB-väriavaruudessa. Ammattilaiskameroissa väriavaruudeksi voidaan valita muukin väriavaruus. sRGB-väriavaruus vastaa näytön asetuksista löytyvää sRGB-väriavaruutta. sRGB on määritelty vuoden 1996 monitorien väritoistolle, mutta myös nykyiset CRT- ja nestekidenäytöt sekä digitaalikamerat ja tulostimet noudattavat sRGB-standardia. Ammattikäytössä sRGB-väriavaruutta pyritään yleensä välttämään, koska se ei kata kaikkia värejä (etenkään sinivihreitä), jotka voidaan esittää CMYK-mallilla.
Skanneri saattaa tehdä kuvatiedostoon värihunnun, jolloin jotkut RGB-väreistä korostuvat kuvassa. Värihuntu poistetaan kuvaan jätetyn harmaakortin ja kuvankäsittelyohjelman harmaan pipetin avulla. Myös digitaalikamerat tallentavat kuvan RGB-muodossa. Kameran ottama kuva on kennolla yleensä ns. Bayer-RGB-muodossa, josta luodaan normaali RGB-kuva erilaisten algoritmien avulla.
RGBA

Tietotekniikassa käytetty 32-bittinen RGBA-kuva käyttää RGB-kuvaan verrattuna lisäksi alfakanavaa, jota käytetään läpinäkyvyystietoon renderöinnissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eskelinen, Matti: Värien teoria ja värimallit Tietokonegrafiikan seminaari.  2002.
CSS Colors (englanniksi)
RGB-värikuutio
Rantakulma

| Rantakulma |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kouvola
Suuralue:  Kuusankoski
Tilastoalue nro:  20
Väkiluku:  2 378  (2015)
Osa-alueet:  Rantakulma  Pilkka  Niskala  Kinnas  Rauhanharju  Sammalkorpi  Sipilänmäki
Postinumero:  45700 Kuusankoski
Naapurialueet:  Mäyrämäki  Ruotsula  Mäkikylä  Naukio  Kuusaa  Keltti
Rantakulma on tilastoalue ja asuinalue Kouvolan Kuusankoskella, Kymintehtaan kaupunginosassa. Se kattaa alueen entisen Kuusankosken kaupungin keskustan eteläpuolella, Kymijoen rannalla. Asukkaita Rantakulman tilastoalueella on 2 378.
Osa-alueet > Asuinalueet

Rantakulma
Kinnas
Pilkka
Sammalkorpi
Niskala
Sipilänmäki