stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Suomen sahoista

Tämä on luettelo Suomessa toimineista merkittävistä historiallisista sahalaitoksista.
| Nimi | Sijaintikunta | Perustamisvuosi | Toiminta päättynyt | Omistajat | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Akaan saha | Viiala | 1873 |  | Akkas Ångsåg Ab | Seuraaja Viiala Oy |
| Alavuden Puunjalostustehdas | Alavus | 1917 | 2003 | Kurikan Suku | Sahan toiminta päättyi 2003 saneerauksessa jonka jälkeen hetken toimintaa jatkoi Finnforest. |
Aiheesta muualla

Käytöstä poistettuja Suomen sahoja kuvineen (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta

Jorma Ahvenainen: Suomen sahateollisuuden historia. WSOY 1984 ISBN 9510124761
Timo Kantonen: Satakunta sahaa Suomessa. Kulttuurihistoriallisesti merkittäviä saharakennuksia ja –ympäristöjä. Museoviraston rakennushistorian osaston julkaisuja 18. Helsinki 1996
Baseballin SM-sarja 1982

Baseballin SM-sarja 1982 oli toinen SM-sarjakausi. Mestaruuden voitti Wranglers.
Lopullinen järjestys

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Wranglers | 5 | 4 | 1 | .800 |
Kintaro: 
Sluggers, Kerava: 
Zebras, Hämeenlinna: 
Vuoden pelaaja: Jukka Ropponen, Wranglers
Baseballin SM-sarja 1993

Vuonna 1993 pelattiin välivuoden jälkeen Baseballin SM-sarjan 12.kausi. Loppuottelusarjassa kohtasivat Puumat Helsingistä ja Piraijat Riihimäeltä.
Loppuottelut

| Puumat – Piraijat  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Puumat | Piraijat | 3-0 |
|  | Piraijat | Puumat | 1-4 |
Puumat voitti Suomen mestaruuden otteluvoitoin 2-0
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 1964

Baseballin Euroopan mestaruuskilpailut 1964 pelattiin Milanossa, Italiassa 29. elokuuta - 5. syyskuuta. Turnaukseen osallistui viisi joukkuetta, jotka kohtasivat kertaalleen toisensa. Tasoerot joukkueiden välillä olivat suuret. Seitsemässä ottelussa kymmenestä päädyttiin vähintään kymmenen juoksun voittomarginaaliin.
Sarjataulukko

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 4 | 4 | 0 | 1.000 |  | - | 10-0 | - | 30-0 |
|  Italia | 4 | 3 | 1 | .750 | 1-3 |  | - | - | 18-0 |
|  Espanja | 4 | 2 | 2 | .500 | - | 1-13 |  | 9-6 | - |
|  Ruotsi | 4 | 1 | 3 | .250 | 4-19 | 1-19 | - |  | - |
|  Ranska | 4 | 0 | 4 | .000 | - | - | 6-16 | 0-5 |  |
Henkilökohtaiset palkinnot

| Palkinto | Pelaaja |
| --- | --- |
Arvokkain pelaaja (MVP):  Boudewijn Maat
Paras lyöjä:  Boudewijn Maat
Paras syöttäjä:  Hoffman
Mia Green

| Mia Green> os. Mia Lundmark |
| --- | --- |
 Mia Green, kuva vuodelta 1900.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Maria Amalia "Mia" Green
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1870 Roslags-Bro, Uplanti
Kuollut: 24. kesäkuuta 1949 Haaparanta
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  valokuvaaja
Maria Amalia "Mia" Green (o.s. Lundmark, 14. huhtikuuta 1870 Roslags-Bro, Uplanti Ruotsi – 24. kesäkuuta 1949 Haaparanta) oli ruotsalainen valokuvaaja, joka tuli tunnetuksi ennen kaikkea ensimmäisen maailmansodan aikaisista valokuvistaan. Green työskenteli Haaparannan ensimmäisenä valokuvaajana vuodesta 1894 aina vuoteen 1945 asti eli yli 50 vuoden ajan.
Lapsuus Skellefteåssa ja kouluttautuminen Tukholmassa

Maria Amalia "Mia" Lundmark kasvoi isoäitinsä luona Skellefteåssa. Mian äiti meni uusiin naimisiin ja sai seitsemän lasta. Mian äidin uusi perhe muutti Amerikkaan. Ensimmäinen Mian työpaikka oli palvelijan ammatti Piitimessä. Mia muutti 20-vuotiaana Tukholmaan tarkoituksenaan oppia ompelijan ammatti, joka jäi syrjään Mian opittua tuntemaan valokuvauksen. Opittuaan valokuvauksen Mia Lundmark siirtyi takaisin pohjoiseen Piitimeen valokuvaaja Fredrika Bergströmin apulaiseksi.
Haaparannan ensimmäinen valokuvaaja

Vuonna 1895 Mia Lundmark muutti 25-vuotiaana rajakaupunki Haaparannalle ja perusti siellä kaupungin ensimmäisen valokuvaamon. Hän avioitui vuonna 1898 kaupungin opettajaseminaarin musiikinopettaja Bror Greenin kanssa. Heille syntyi neljä lasta, kolme tyttöä ja poika. Kasvavasta perheestään huolimatta Mia Green jatkoi valokuvausta. Hänellä oli liikkeessään apulaisia. Vuonna 1900 hän hankki polkupyörän, joka oli hänelle keskeinen väline liikkuessaan rajaseudulla.
Toiminta laajeni vuosien kuluessa niin, että hänellä oli valokuvaamot myös Seittenkarin saarella ja Kemissä Suomen puolella. Greenillä oli useita apulaisia, jotka sittemmin perustivat omia valokuvaamojaan, kuten Hildur Ortman Haaparannalla, Ida Barrel Jällivaarassa, Hilda Andersson Övertorneålla, Hildur Larsson Rovaniemellä ja Ida Björk Torniossa.
Valokuvauksen lisäksi Green oli myös yhteiskunnallisesti aktiivi niin, että hänet valittiin naisten oikeuksia ajavan Landforeningen för kvinnans politiska rösträtt (lyhenne LKPR) -yhdistyksen hallitukseen.
Ensimmäinen maailmansota ja sen myötä kuuluisaksi valokuvaajaksi

Elokuussa 1914 käynnistynyt maailmansota muutti rajakaupunkien eli Suomen Tornion ja Ruotsin Haaparannan asemaa. Rajakaupungeista tuli ainoa maayhteys Venäjän keisarikunnan ja sen läntisten liittolaisten välillä. Aikakauteen liittyvät suuret pakolaisvirrat ja invalidisoituneet sotavangit, jotka kulkivat rajan yli. Lisäksi salakuljetus toi seudulla äkkirikastuneita ihmisiä. Green sai näitä äkkirikastuneita tukemaan LKPR-yhdistyksen kautta hätääkärsiviä alueen läpi kulkevia ihmisiä.
Green toimitti maailmansodan vuosina lukuisia ottamiaan kuvia kansainvälisiin lehtiin. Kuvausten kohteena olivat mm. rajan yli kulkeneet pakolaiset, suunnatomaksi laajentunut postiliikenne valtavine välivarastoineen, kansainväliset kuninkaalliset ja kulttuurielämän kuuluisuudet, sotainvalidikuljetukset.
Maailmansodan jälkeen yhteiskunnallinen vaikuttaja

Green oli heti päättyneen maailmansodan jälkeen aktiivisti mukana Haaparannalle rakennetavan vanhustentalon rakentamisessa. Kaikkien vaikeuksien jälkeen vuonna 1928 talo saatiin valmiiksi. Vuosian 1919-26 hän oli Haaparannan kaupunginvaltuuston jäsen oikeiston vaaliyhdistyksen edustajana.
Toinen näkyvä aikaansaannos Haaparannalla oli keskusvaltojen eli Itävalta-Unkarin, Saksan ja Turkin, kuljetuksen aikana kuolleiden ja Haaparannan hautausmaalle haudattujen sotilaiden muistomerkki, jonka pystyttämiseen Green osallistui aktiivisti. Lisäksi hän hoiti henkilökohtaisesti vuosien ajan kukkakoristeet muistiomerkin ympärille. Tästä työstä Saksan ja Itävallan Punaiset ristit myönsivät hänelle maittensa Punaisen ristin mitalit.
Green toimi valokuvaajana vielä toisen maailmansodan aikana ja kuvasi erityisesti pakolaiskuljetuksia. Valokuvaajauransa hän päätti vuonna 1945.
Mia Green kuoli kesäkuussa 1949 79-vuotiaana. Hänen hautansa sijaitsee hyvin lähellä invalidisotilaiden hautamuistomerkkiä.
Mia Greenin muisto

Kaikki Greenin lasilevyille ottamat valokuvat eivät ole valitettavasti säilyneet, sillä kiinteistö, jossa hänen valokuvaliikkeensä sijaitsi, purettiin ja samassa yhteydessä tuhottiin osa hänen valokuvalevyistä ja -negatiiveistä. Lisäksi vuonna 1961 katosi Haaparanta ennen ja nyt -kirjan teon yhteydessä joukko Greenin kuvien alkuperäislasilevyjä ja -negatiivejä. Haaparannan kaupunki on 1970-luvulta lähtien kuitenkin luonut säilytettävää Mia Greenin kuvakokoelmaa.
Greenin kuvakokoelman pysyväksi säilytyspaikaksi tulee Haaparannan ja Tornion yhteinen Tornionlaakson museo, joka sijaitsee Torniossa. Kuvien omistusoikeus on edelleen Haaparannan kaupungilla. Kuvat digitoidaan.
Vuonna 1988 Haaparannalle perustettiin hänen nimeään kantava puisto, jossa paljastettiin hänen kunniakseen muistomerkki.
Perheestä

Mia Greenillä oli neljä lasta, joista nuorin eli Lennart Green (1913–2007) seurasi urallaan äitinsä jalanjälkiä ja työskenteli valokuvaajana Berliinissä ja Pariisissa. Lennart oli naimisissa ranskalaisen näyttelijän Jeanne Le Flem kanssa. Heillä oli kaksi lasta eli Marika Green (s. 1943), tunnettu ranskalainen elokuva- ja TV-näyttelijä, sekä poika Walter (s. 1940), joka toimi hammaslääkärinä. Hän oli naimisissa ranskalaisen näyttelijän Marlène Jobertin (s. 1940) kanssa, ja heillä on kaksi lasta Eva ja Joy. Mia Greenin pojanpojan tytär on tunnettu ranskalainen näyttelijä Eva Green.
Vuonna 1919 pystytettiin Haaparannan hautausmaalle muistomerkki haudatuille itävaltalaisille, saksalaisille ja turkkilaisille keskusvaltojen siirtokuljetuksissa kuolleille invalidisoituneille sotilaille. Green rahoitti henkilökohtaisesti muistomerkin rakentamista ja myöhemmin hoiti henkilökohtaisesti sen kukkaistutuksia.
Vuonna 1988 paljastettiin Mia Greenistä Haaparannan keskustassa Mia Greenille nimetyssä puistossa Lars Stålnacken suunnittelema monumentti tekstillä "valokuvaaja, pioneeri ja humanisti".
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 1965

Baseballin Euroopan mestaruuskilpailut 1965 pelattiin Madridissa, Espanjassa 29. elokuuta - 5. syyskuuta. Turnaukseen osallistui viisi joukkuetta, jotka kohtasivat kertaalleen toisensa. Alankomaat vei mestaruuden ylivoimaisesti. Sen juoksuero neljässä ottelussa oli 57-0 ja hopeajoukkue Italiakin kaatui peräti 16-0. Hollannin suuri tähti oli Hamilton Richardson, joka oli kotoisin Antilleilta.
Han Urbanus ja vuoden 1965 Euroopan-mestaruus pytty
Sarjataulukko

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 4 | 4 | 0 | 1.000 |  | 16-0 | - | 15-0 | - |
|  Italia | 4 | 3 | 1 | .750 | - |  | - | 14-9 | 30-1 |
|  Länsi-Saksa | 4 | 2 | 2 | .500 | 0-7 | 0-9 |  | - | - |
|  Espanja | 4 | 1 | 3 | .250 | - | - | 5-8 |  | 14-6 |
|  Ruotsi | 4 | 0 | 4 | .000 | 0-19 | - | 0-10 | - |  |
Henkilökohtaiset palkinnot

| Palkinto | Pelaaja |
| --- | --- |
Arvokkain pelaaja (MVP):  Hamilton Richardson
Paras syöttäjä:  Herman Beidschat
Baseballin SM-sarja 1997

Baseballin SM-sarja 1997 oli lajin 16. SM-sarjakausi. Loppuottelussa kohtasivat jälleen Athletics ja Expos. Muut joukkueet sarjassa olivat Puumat ja Twins, jonka kausi jäi ainokaiseksi SM-sarjassa.
Loppuottelut

| Athletics – Espoo Expos  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Athletics | Expos | 11-1 |
|  | Athletics | Expos | 2-1 |
Athletics voitti Suomen mestaruuden otteluvoitoin 2-0
Astoria (Oregon)

| Astoria |
| --- | --- |

 Astoria
 Koordinaatit: 46°11′20″N, 123°49′16″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Oregon
Piirikunta:  Clatsop
 
 www.astoria.or.us 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Astorian Suomi Hall, suomalaissiirtolaisten kokoontumispaikka nykyisen Astoria–Megler-sillan alla.
Astoria on kaupunki Yhdysvaltojen länsirannikolla, Oregonin osavaltion luoteiskulmassa. Se on Clatsopin piirikunnan hallintokeskus. Kaupunki sijaitsee lähellä Columbia-joen suuta.
Astoria on saanut nimensä American Fur Companyn omistajan John Jacob Astorin mukaan. Kaupunki alkoi syntyä hänen yhtiönsä turkiskaupan ympärille 1811. Kalateollisuuden kulta-aikoina 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kaupunkiin asettui paljon siirtolaisia Suomesta. Monet heistä olivat radikaaleja vasemmistolaisia ja Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön jäseniä.
Columbia-joen etelärannalla sijaitsevan Astorian lähellä sijaitsee syväsatama Port of Astoria. Kaupungista johtaa Astoria–Megler-silta joen yli naapuriosavaltio Washingtoniin. Vuoden 2010 väestönlaskennassa Astorian asukasluku oli 9 477. Suomalaisperäisiä Astorian asukkaista on nykyisin noin 6 prosenttia. Noin neljänneksellä kaupungin asukkaista on joitakin suomalaisjuuria.
Astorian tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat Fort Clatsopin linnakkeen jäljitelmä sekä Astoria Column -näkötorni, jonka Astorin perhe rakennutti Coxcomb-kukkulalle 1926.
Sateinen Astoria on yksi kolmesta korkeimman ilmankosteuden paikkakunnasta manner-Yhdysvalloissa. Sadepäiviä on keskimäärin 191 vuodessa.
Astoria on läpi Amerikan mantereen kulkevan historiallisen Route 30 -valtatien läntinen päätepiste. Itäinen päätepiste on New Jerseyn Atlantic City.
Historiaa

Lewisin ja Clarkin tutkimusretkikunta vietti talven 1805–1806 Fort Clatsopin linnakkeessa, joka oli tuolloin vaatimaton hirsirakennus nykyisestä Astorian kaupungista lounaaseen. Retkikunta odotteli laivaa viemään heidät takaisin itärannikolle, mutta joutui viettämään paikassa kylmän ja sateisen talven ja palaamaan sitten itään samaa reittiä kuin oli tullutkin. Linnoituksen jäljitelmä toimii nykyisin historiallisena muistomerkkinä.
Vuonna 1811 John Jacob Astorin Pacific Fur Company perusti Fort Astorian, josta piti tulla yhtiön tärkein turkiskaupan keskus Yhdysvaltain luoteisosassa. Se oli samalla ensimmäinen pysyvä amerikkalaissiirtokunta Tyynenmeren rannikolla.
Brittiläis-kanadalainen tutkimusmatkailija David Thompson oli ensimmäinen eurooppalainen, joka purjehti läpi Columbia-joen vuonna 1811. Hän saapui Fort Astoriaan kaksi kuukautta Pacific Fur Companyn laivan jälkeen. Turkiskauppa ei alkanut menestyä, ja liiketoiminta myytiin brittiläisille 1813. Se pysyi heidän hallussaan 1840-luvun puoliväliin, jolloin Oregonin reittiä pitkin saapuvat uudisraivaajat alkoivat asuttaa myös Astorian seutua. John Jacob Astor palkkasi 1830-luvulla tunnetun kirjailijan Washington Irvingin kirjoittamaan Pacific Fur Companyn kolmivuotisen valtakauden romantisoiduksi ja polveilevaksi kirjaksi Astoria (1835).
1900-luvun alussa Astoriaan alkoi saapua paljon siirtolaisia, erityisesti suomalaisia ja kiinalaisia. Suomalaiset asettuivat etenkin Uniontownin alueelle lähelle nykyistä Astoria–Megler-siltaa. Monet suomalaiset ja kiinalaiset saivat työtä kalastajina tai kaupunkiin perustetuista kalasäilyketehtaista.
Astoria oli 1900-luvun taitteessa suurin suomalaissiirtokunta Mississippijoen länsipuolella. Astoria tunnettiin sekä Suomessa että Yhdysvalloissa ”lännen Helsinkinä”. Erityisen suomalainen oli myös Finntownina tunnettu, ammattiyhdistysliikkeen aloittaman säilyketehtaan mukaan nimetty Uniontownin alue, jonka suomalaiset siirtolaiset perustivat 1880-luvulla ja joka pysyi pääosin suomalaisten asuttamana aina 1940-luvulle asti. Vuosikymmeniä sitten suomalaisia oli kaupungissa niin paljon, että englantia ei välttämättä tarvinnut osata.
Vuosina 1883 ja 1922 Astorian keskustan pylväiden varaan rakennetut puutalot kärsivät suurista tulipaloista.
Astorian talous kehittyi kalateollisuuden ohella puutavarakaupan avulla, mutta alkoi hiipua toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1945 Columbia-joen varrella toimi kolmisenkymmentä kalasäilyketehdasta, joista viimeinenkin suljettiin 1980. Myös puutavarabisnes alkoi heiketä, ja kaupungin suurin työnantaja, iso vaneritehdas, lakkautettiin 1989. Rautatieliikenne kaupunkiin loppui 1996.
Nykyään Astorian tärkeimpiä elinkeinoja ovat kulttuuriala, kevyt teollisuus ja matkailu. Suuret risteilyalukset ovat pysähtyneet Astoriassa vuodesta 1982, jolloin satamalaitureita parannettiin niille sopiviksi.
Astoria populaarikulttuurissa

Astoriassa syntyneisiin kuuluu muun muassa suomalainen elokuvaohjaaja Armand Lohikoski. Vampirana tunnetuksi tullut Maila Nurmi kävi Astoriassa lukionsa loppuun ja Clark Gable aloitti siellä teatteriuransa. Kaupungissa on kuvattu muun muassa elokuvat Arkajalat (1985), Lastentarhan kyttä (1990) ja Free Willy – Pelastakaa Willy (1993).
Astoriassa syntynyt kirjailija Karl Marlantes julkaisi vuonna 2019 historiallisen romaanin Deep River (ISBN 9780802125385), joka kertoo 1900-luvun taitteessa Astoriaan asettuvasta suomalaisperheestä.
Kirjallisuutta

Paul George Hummasti: Finnish Radicals in Astoria, Oregon, 1904–1940: A Study in Immigrant Socialism. New York: Arno Press, 1979.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Astorian matkailusivusto
Astorian kaupungista kirjassa Suomalaiset Amerikassa (1899), kirj.  Akseli Järnefelt, ss. 196–214 (Wikimedia Commons)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Astoria, Oregon
Astoria–Megler-silta (1966).
Näkymä Astoriasta vuodelta 1868.
Astorian satamaa vuonna 2009.
Käännös suomeksi
Aukkojen kreationismi

Aukkojen kreationismi eli aukkoteoria (tunnetaan myös nimellä turmellus-ennalleenpalautus -teoria) on kreationistinen teoria, joka on esitetty Raamatun luomis­kertomuksen yhteen­sovittamiseksi tieteellisten todisteiden kanssa, jotka osoittavat Maan olevan paljon vanhempi kuin Raamatun perusteella on laskettavissa. Aukko­teorian mukaan luomis­kertomuksen kahden ensimmäisen jakeen välissä on ”aukko” eli pitkä aikaväli, jonka tapahtumista siinä ei kerrota. Tämä aikaväli oletetaan niin pitkäksi, että siihen mahtuvat kaikki menneet geologiset aika­kaudet.  Aukkoteorian mukaan Ensimmäisen Mooseksen kirjan kaksi ensimmäistä jaetta olisi siis ymmärrettävä tähän tapaan: Alussa Jumala loi taivaan ja maan, mutta (paljon myöhemmin) Maa tuli autioksi ja tyhjäksi. Näin ollen aukkoteoria kuuluu Vanhan maan kreationismina tunnettujen käsitysten joukkoon, mutta ei hyväksy selitystä, jonka mukaan luomiskertomuksen ”päivät” tarkoittaisivat pitkiä, tuhansien tai jopa miljoonien vuosien pituisia ajanjaksoja.
Historia

Aukkoteoria sai 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alkupuolella osakseen kasvavaa suosiota, koska tuolloin uusi tiede, geologia, oli osoittanut Maan olevan paljon vanhempi kuin mihin Ensimmäinen Mooseksen kirja kirjaimellisesti ymmärrettynä ja siihen perustuva tulvageologia viittasivat. Aukko­teoria teki geologeille, joista enemmistö oli uskovia, mahdolliseksi sovittaa raamatullinen usko ja tieteen tulokset yhteen. Luonnollisen teologian oppien mukaisesti tiedettä pidettiin tuolloin toisena ilmoituksena, sillä Jumalan sanan katsottiin ilmenevän, paitsi pyhissä kirjoituksissa, myös luonnossa siten etteivät nämä voineet olla risti­riidassa keskenään.
Aukkojen kreationismin teki tunnetuksi varsinkin Thomas Chalmers, Edinburghin yliopiston professori ja Skotlannin vapaakirkon perustaja, jonka mukaan teorian oli ensimmäisenä esittänyt jo 1600-luvulla arminiolainen teologi Simon Episcopius. Muita teorian varhaisia kannattajia olivat Oxfordin yliopiston geologian professori William Buckland, Sharon Turner ja Edward Hitchcock.
Teoria sai osakseen laajaa huomiota, kun "toista luomistyötä"  käsiteltiin vuonna 1917 julkaistun Scofield Reference Bible -nimiseen raamattu­painokseen liitetyissä selittävissä huomautuksissa.
Vuonna 1954, muutamaa vuotta ennen kuin eräissä piireissä uudelleen suosituksi tullut nuoren maan kreationismi ja siihen perustuva tulvageologia jättivät aukkojen kreationismin varjoonsa, vaikutus­valtainen evankelinen teologi Bernard Ramm kirjoitti teoksessaan The Christian View of Science and Scripture:
"Aukkoteoriasta on tullut kaikkialla hyper­ortodoksisissa piireissä standardi­tulkinta, joka esiintyy lukemattomissa kirjoissa, kirjasissa, raamattu­kursseilla ja aika­kaus­lehtien artikkeleissa. Itse asiassa siitä on tullut niin joille­kuille niin pyhä ja loukkaamaton, että sen kyseen­alaistaminen merkistsee samaa kuin pyhien kirjoitusten muutteleminen tai modernististen taipumusten julistaminen".
Suomessa aukkojen kreationismia on kannattanut muun muassa teologian tohtori ja arkeologi Aapeli Saarisalo.
Aukkoteoriaan on harvoin viitattu kauno­kirjallisuudessa tai viihteessä. Kuitenkin Jon Snyderin romaani "End of the Beginning", jossa kuvataan enkeli­rotua ja sen ahdinkoa ennen Aadamin luomista, on osaltaan tehnyt sen tunnetuksi myös populaarikulttuurin piirissä.
Rammin kirja vaikutti osaltaan kreationismin erään toisen muunnelman, progres­siivi­sen krea­tio­nismin, muotoutumiseen. Se tuli suosituksi yhdys­valtalaisten kristittyjen tiede­miesten järjestön, American Scientific Affilationin, konserva­tiivisempien jäsenten keskuudessa, kun taas saman järjestön modernisti­sempi siipi suosii teististä evoluutiota.
Progressiivista kreationismia ovat kannattaneet muun muassa Oral Roberts, Cyrus I. Scofield, Harry Rimmer, Jimmy Swaggart, G. H. Pember, L. Allen Higley,, Arthur Pink, Peter Ruckman, Finis Jennings Dake, Chuck Missler, E. W. Bullinger, Donald Grey Barnhouse ja Clarence Larkin.
Ensimmäisen Mooseksen kirjan tulkinta

Jotkut autkkoteorian kannattajat saattavat uskoa, että tiede on todistanut epäilyksettömästi Maan olevan paljon vanhempi kuin päädytään esimerkiksi laskemalla Raamatun patriarkkojen iät yhteen ja vertaamalla tulosta maallisista histori­alli­sista lähteistä saatuihin tietoihin, kuten esimerkiksi James Ussher menetteli 1600-luvulla kehittäessään tunnetun kronologiansa.
Aukkoteorian kannattajat näkevät sen suovan mahdollisuuden pitää sekä Raamatun luomiskertomusta että geologisia tutkimus­tuloksia pätevinä. Heidän mukaansa monet Maan ikää ja menneisyyttä koskevat tosi­asiat on Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa jätetty mainitsematta ja kirjan ensimmäisen luvun 1. jakeessa tarkoitetun ensimmäisen luomisen ja seuraavissa jakeissa 2-31 kuvatun toisen luomisen välillä on saattanut kulua hyvinkin pitkä aika, jonka pituutta ei tiedetä. Täten he voivat myöntää oikeiksi nykyisen tieteen käsitykset esimerkiksi Maan iästä, maailman­kaikkeuden iästä, dinosauruksista, fossiileista, jää­kausista, geologisista aika­kausista ja geologisista muodostumista ja samalla selittää, etteivät ne ole ristiriidassa heidän uskonsa ja kirjaimellisen raamatuntulkintansa kanssa.
Muita Raamatun kohtia, joihin on viitattu

Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa ei kerrota mitään aukko­teorian olettaman aika­välin tapahtumista, mutta teorian kannattajat ovat tulkinneet eräiden Raamatun muiden kirjojen kohtien viittaavan niihin ja samalla tukevan teoriaa. Lisäksi sen tueksi on esitetty kieli­tieteellisiä huomioita Raamatun heprealaisesta alku­tekstistä. Joitakin seikkoja, joihin on kiinnitetty huomiota, ovat seuraavat:
Jakeen 1. Moos. 1:2 sanat, jotka nykyisessä raamatunsuomennoksessa on käännetty "oli autio", olisi muutamien aukkoteorian kannattajien mukaan pitänyt kääntää sanoilla "tuli autioksi". Tällöin teksti itsessään sisältäisi viittauksen heidän olettamaansa aukkoon.
Jumala on täydellinen ja kaikki, mitä hän tekee, on täydellistä, minkä vuoksi Hänen luomansa maan ei olisi alkujaan pitänyt olla "autio, tyhjä ja pimeä."
Psalmissa 104 sanotaan, että kun Jumala lähettää henkensä, se luo uutta elämää ja uudistaa maan kasvot.
Enkelit tai "Jumalan pojat" olivat Jobin kirjan mukaan jo olemassa, kun Jumala "laski Maan perustukset" ja asetti paikoilleen sen kulmakiven, minkä vuoksi ennen luomiskertomuksen kuutta päivää Jumalan olisi pitänyt tehdä jo ainakin yksi luomisteko.
Saatana oli langennut jo "alussa", minkä täytyi tapahtua ennen kuin käärme houkutteli Aadamin ja Eevan syntiin.
Avaruus, aika, vesi ja Maan kiinteä peruskallio olivat Raamatun luomiskertomuksenkin mukaan olemassa jo ennen kuin siinä kuvattu kuuden päivän jakso alkoi.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Gap Creationism
Kirjallisuutta

John Sailhammer: Genesis Unbound (Multnomah Books, 1996, ISBN 0-88070-868-9).
Käännös suomeksi
Henry Ward Beecher

Henry Ward Beecher (24. kesäkuuta 1813 Litchfield, Connecticut – 8. maaliskuuta 1857 Brooklyn, New York) oli yhdysvaltalainen kongregationalistinen saarnaaja.
Julkaisuja

Seven Lectures to Young Men (1844) (pamfletti)
Star Papers (1855)
Notes from Plymouth Pulpit (1859)
The Independent (1861–63) (aikakauskirja, toimittajana)
Eyes and Ears (1862) (kokoelma kirjeitä lehdestä New York Ledger)
Freedom and War (1863) Boston, Ticknor and Fields (1863) Kongressin kirjaston luettelossa numero 70-157361
Lectures to Young Men, On Various Important Subjects.  Uusi täydennetty painos. Boston: Ticknor and Fields 1868
Christian Union (1870–78) (aikakauskirja, toimittajana)
Summer in the Soul (1858)
Prayers from the Plymouth Pulpit (1867)
Norwood, or Village Life in New England (1868) (romaani)
Life of Jesus Christ (1871)
Yale Lectures on Preaching (1872)
Evolution and Religion (1885) - (Julkaissut uusintapainoksena  Cambridge University Press 2009; ISBN 978-1-108-00045-1)
Proverbs from Plymouth Pulpit (1887)