stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirkkonummen kirkko
Historia > Myöhäiskeskiaika

Kirkkonummen kivikirkon eri historiallisten osien ajoittaminen ja erittely ovat ongelmallisia, koska myöhäisemmät vaiheet ovat hävittäneet suuren osan alkuperäisistä piirteistä. Ainoastaan kirkon itäsakarassa voi nykyisin havaita joitakin osia alkuperäisestä keskiaikaisesta rakennuksesta.
Kivikirkon ydinosa on muurattu kivestä 1400-luvun loppuun mennessä. Seurakunta on ollut ilmeisesti vähävarainen, sillä kirkkorakennus jäi monilta osin keskeneräiseksi. Osa kirkkorakennuksesta oli edelleen puusta eikä tiiliholveja rakennettu.
Historia > Uusi aika

1570-luvulla kirkkoa korjattiin kahteen otteeseen: ensin venäläiset hävittivät rakennusta, ja sitten salama sytytti kirkon tuleen. Seuraava peruskorjaus tehtiin vuonna 1637.
Kirkkoa laajennettiin ja muutettiin useita kertoja 1700–1800-luvulla. Nykyisen ristikirkkomuotonsa rakennus sai 1800-luvun puolivälissä. Keskiaikainen sakaristo purettiin 1847 ja tilalle rakennettiin tiilisakaristo. Nykyinen kellotapuli on rakennettu vuonna 1824.
Historia > Porkkalan parenteesi

Kirkko oli Neuvostoliitolle vuosina 1944–1956 vuokratulla alueella. Neuvostoliittolaiset käyttivät kirkkoa kulttuuritalona. Kirkon irtaimistoa säilytettiin Pohjois-Kirkkonummella Haapajärven kirkossa. Vuokra-ajan jälkeen 1956–1959 kirkko korjattiin arkkitehti Olof Hanssonin johdolla perusteellisesti. Se vihittiin uudelleen käyttöön vuonna 1959. Viimeisin kirkkotilojen saneeraus valmistui 1997 Hanssonin ja hänen kuoltuaan arkkitehti Esa Karhumaan suunnitelmien mukaan.
Sisustus ja esineistö

Taiteilija Lennart Segerstrålen suunnittelemat lasimaalaukset sivulaivan itäikkunoissa ovat vuodelta 1930. Lasimaalaukset ovat nimeltään Vertausten ikkuna, Kärsimysten ikkuna, Ylösnousemuksen ikkuna ja Ylistyksen ikkuna.
Segerstråle oli evakuoimassa kirkon taideirtaimistoa vuonna 1944 ja jätti venäläisille viestiksi pahville piirtämänsä hiilipiirroksen johon kirjoitti venäjäksi Jeesus Kristus kaikkien kansojen Vapahtaja. Työ ei jäänyt huomaamatta, ja se määrättiin hävitettäväksi. Suomalainen upseeri piilotti piirroksen kuitenkin kotiinsa, ja vuonna 1980 se palautettiin kunnostettuna kirkon pohjoissakaran seinälle.
Kirkon valkoiset, vihreät ja violetit alttaritekstiilit ovat tekstiilitaiteilija Dora Jungin suunnittelemia vuodelta 1959. Uusimmat tekstiilisarjat vuosilta 2001 ja 2017 on suunnitellut professori Päikki Priha. Saarnatuolin etuosassa oleva puinen piikkikruunua kuvaava teos ja kastemaljan jalusta ovat Kain Tapperin suunnittelemia.
Alttarilla ei ole enää alttaritaulua. Robert Wilhelm Ekmanin maalaus Kristuksen kirkastumisesta sijaitsee nykyisin kirkon sivulaivassa, ja se on vuodelta 1862. Kirkkonummelaisen J. Tolkerin maalaus vuodelta 1756 esittää ehtoollista, ja se on toimituskappelissa.
Kirkossa on Tanskassa 1958–1959 valmistetut urut, joiden koneisto on mekaaninen ja äänikertoja on 32.
Kirkko on ruotsinkielisen ja suomenkielisen seurakunnan pääkirkko. Kirkkonummen suomalainen seurakunta perustettiin vuonna 1963.
Kirkkonummen muut kirkot

Haapajärvellä, Kirkkonummen pohjoisosassa, sijaitsee vuonna 1823 käyttöön vihitty puinen kyläkirkko. Upinniemessä, varuskunnan alueella, on Merikappeli, joka valmistui 1965. Uusin kirkko on Masalan kirkko vuodelta 2000. Lisäksi Räfsön saaressa on leirikirkko, Pyhän Nikolauksen kirkko.
Kirjallisuutta

Hiekkanen Markus, The Stone Churches of the Medieval Diocese of Turku. A Systematic Classification and Chronology. SMYA, 1994.
Hiekkanen Markus: Suomen kivikirkot keskiajalla. Otava, 2. painos, 2005.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirkkonummen kirkko Wikimedia Commonsissa
Kirkkonummen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Maskeeraaja

Maskeeraaja
Maskeeraaja eli naamioija eli naamioitsija luo esiintyvälle henkilölle halutun ulkonäön  meikin, kampauksen ja peruukkien avulla.
Useimmat maskeeraajat tuottavat maskeerauspalveluja erilaisiin elokuvan, television, teatterin, oopperan ja baletin tuotantoprojekteihin. Maskeeraaja voi työskennellä myös mainos-, muoti- ja lehtikuvauksissa sekä muoti- ja hiusnäytöksissä. Maskeerauksen tavoitteena on saada esiintyjät näyttämään halutulta käytettävässä valaistuksessa ja käytettävällä kameralla kuvattuna. Esimerkiksi uutistenlukijaa täytyy maskeerata, jotta iho tallentuisi kameralle luonnollisen värisenä voimakkaassa valaistuksessa. Toisaalta vaikkapa teatterissa voidaan esiintyjää muokata mitä luonnottomamman näköiseksi roolin mukaan.
Koulutus

Maskeerauskoulutusta järjestävät Suomessa yksityiset koulut ja ammattioppilaitokset. Pohjakoulutuksena voi olla kosmetologin tai parturi-kampaajan tutkinto, mutta se ei ole välttämätön. Suomessa voi myös suorittaa teatterialan ammattitutkinnon maskeerauksen suuntautumisvaihtoehdon. Maskeeraajan työ edellyttää taiteellista näkemystä, muototajua, värisilmää, kätevyyttä ja pikkutarkkuutta sekä estetiikan ja kulttuurin tulkintataitoa.
Alan suomalainen yhdistys Suomen maskeeraajat ry perustettiin 1989. Yhdistys järjestää vuosittain maskeerauksen SM-kilpailut ja koulutusta noin 65 jäsenelleen.
Suomalaisia maskeeraajia

Alan uranuurtajia Suomessa on Lilli Markkanen.
| --- | --- |
 Ari Arvola  Mr. Lordi  Nadja Delcos  Raili Hulkkonen  Sanna Liljamo  Kaija Ilomäki  Niina Katila-Väisänen  Kaarina Kokkonen :  Elina Laakso  Barbi Laine  Helena Lindgren  Mila Niemi  Mari Vaalasranta  Riikka Virtanen  Leila Mäkynen  Hannele Herttua  "Krassu" Kristina Valkeasuo  Liina Ahokas
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maskeeraajan ammattikuvaus (Työhallinto)
Suomen maskeeraajat ry
Potilas

Lapsipotilas unitutkimuksessa Saint Louisin lastensairaalassa (2006).
Potilas on henkilö, joka ottaa vastaan terveydenhuollon ammattilaisten suorittamia terveydenhuoltopalveluja. Potilas on useimmiten sairas tai loukkaantunut, mutta myös terveystarkastuksen tai lääketieteellisen tutkimuksen kohteena olevaa tai esimerkiksi verenluovutukseen osallistuvaa henkilöä kutsutaan potilaaksi.
Suomessa on voimassa laki potilaan asemasta ja oikeuksista, ja tässä laissa potilaalla tarkoitetaan terveyden- ja sairaanhoitopalveluja käyttävää henkilöä.
Potilasta kutsutaan myös asiakkaaksi yksityisen terveydenhuollon puolella maksavan asiakkaan roolin johdosta. Eläinlääketieteessä potilas on hoidettava tai tutkittava eläin, jolloin varsinainen asiakas on omistaja tai hoitaja.
Sana potilas on johdettu verbistä potea, ja se on mainittu suomen kirjakielessä ensimmäisen kerran vuonna 1745 Daniel Jusleniuksen julkaisemassa Suomalaisen Sana-Lugun Coetus -
sanakirjassa. Potea-verbi on balttilaista alkuperää.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Laki potilaan asemasta ja oikeuksista (785/1992) (Arkistoitu – Internet Archive) – FINLEX: Valtion säädöstietopankki
Luettelo jääpallon Viron-mestaruusmitalisteista

Tämä on luettelo jääpallon Viron mestaruuskilpailujen mitalisteista. Viron mestaruudesta jääpallossa on pelattu vuodesta 1916 lähtien, mutta neljät ensimmäiset kilpailut luokitellaan epävirallisiksi. Viimeksi mestaruudesta pelattiin vuonna 1953.
Jääpallon Viron mestaruus-mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Mestari | Hopeaa | Pronssia |
| 1916 | Tallinna Kalev |  |  |
| 1917 | Tallinna Kalev | Tallinna Olümpia |  |
| 1918 | Tallinna Kalev |  |  |
| 1920 | Tallinna Sport | Tallinna Kalev |  |
| 1921 | Tallinna Sport | Tallinna Kalev |  |
| 1922 | Tallinna Sport | Tallinna Kalev |  |
| 1923 | Tallinna Sport | Tallinna Kalev | Tallinna Hokiklubi |
| 1924 | Tallinna Sport | Tallinna Kalev | Tallinna Hokiklubi |
| 1926 | Tallinna Kalev | Tallinna Sport | Tallinna Hokiklubi |
| 1927 | Tallinna Hokiklubi | Tallinna Sport |  |
| 1928 | Tallinna Sport | Tallinna Kalev | Tallinna Hokiklubi |
| 1929 | Tallinna Sport | Tallinna Hokiklubi |  |
| 1930 | Tallinna Sport | Tartu Kalev |  |
| 1931 | Tallinna Sport | Tallinna ÜENÜ |  |
| 1932 | Tallinna Sport | Tallinna Kalev |  |
| 1933 | Tallinna Kalev | Tartu Kalev |  |
| 1934 | Tallinna Kalev | Tallinna Sport |  |
| 1935 | Tallinna Sport | Tallinna Kalev |  |
| 1941 | Tallinna Dünamo | Tallinna Spartak | Narva Dünamo |
| 1947 | Tallinna BLTSK | Rakvere OM | Tallinna Dünamo/Rakvere Dünamo |
| 1950 | Tallinna BLTSK I | Tallinna Ohvitseride Maja | Tallinna BLTSK II |
| 1951 | Tallinna BLTSK | Relvajõud I | Relvajõud II |
| 1952 | Tallinna BLTSK | Kohtla-Järve Kalev | Tallinna Sõjaõhujõud |
| 1953 | Tallinna BLTSK | Narva Kalev | Sillamäe Kalev |
BLTSK = Balti Laevastik Tallinn SK (Baltflot, Балтфлот). Joukkue pelasi Neuvostoliiton-mestaruussarjassa kaudesta 1950 alkaen.
Tallinna ÜENÜ = Ülemaaline Eesti Noorsoo Ühendus (Tallinna osakond)
Asunto-osuuskunta

Asunto-osuustoiminnallisesti hallinnoitu kerrostalo Lundista.
Asunto-osuuskunta on osuuskuntaperiaatteella toimiva yhteisö, jonka tarkoituksena on myöntää osuuskunnan omistamia huoneistoja jäsenille. Asunto-osuuskunta hallinnoi asuinyhtiön omistuksessa olevia asuin- ja liikehuoneistoja. Asunto-osuuskunnassa sen jäsenellä on usein rajoittamattomat käyttöoikeudet asuntoon tai asunnon osaan. Asunto-osuuskunnilla on monenlaisia toimintamalleja, ja sen takia niiden määritelmät vaihtelevat maittain. Yksiselitteisen määritelmän uupuessa asunto-osuuskuntia yhdistää Kansainvälisen Osuustoimintaliiton vuoden 1995 osuuskuntien määritelmä: ”Osuuskunta on itsenäinen henkilöyhteisö, johon jäsenet liittyvät vapaaehtoisesti toteuttaakseen yhteisesti omistamansa ja demokraattisesti hallitsemansa yrityksen avulla taloudellisia, sosiaalisia ja kulttuurisia tarpeitaan ja tavoitteitaan”.
Asunto-osuuskunnat Suomessa

Suomessa oli vuonna 2020 arviolta noin 50 asunto-osuuskuntaa. Asunto-osuuskunnista on Suomessa odotettu kohtuuhintaisen asumisen tapaa. Kokemuksen puuttuessa on epävarmaa, toimivatko ne kohtuuhintaisen asumisen ratkaisuina.
Suomalaisilla asunto-osuuskunnilla on useita erilaisia toimintamalleja. Joidenkin toiminta muistuttaa asunto-osakeyhtiön hallintaoikeusmallia, joidenkin vuokraoikeusmallia ja joidenkin malli on näiden välissä.
Suomessa asunto-osuuskunta on toisinaan välimuoto omistus- ja vuokra-asunnolle, jossa osuusmaksun maksamalla henkilö tai yhteisö saa asumisoikeuden. Vastaavasti Suomessa osa asunto-osuuskunnista on täyden omistusoikeuden asuntoja, jotka ovat samankaltaisia muun omistusasumisen kanssa.
Asunto-osuuskunnan jäsen omistaa asunto-osuuskunnasta vähintään yhden osuuden.Tuo osuus antaa asunto-osuuskunnassa valitun toimintamallin mukaan jäsenelle, joko oikeuden yhdessä huoneistossa asumiseen tai vuokra-asumiseen. Asunto-osuuskunnan jäsenellä on oikeus osallistua osuuskunnan kokoukseen, ja jäsen voi tulla valituksi hallituksen jäseneksi. Osuuskunta oikeushenkilönä omistaa kiinteistön ja on taloudellisesti velvollinen asuntolainojen maksuista, kiinteistöverosta ja hallintokuluista.
Ruotsin esikuvaa noudattaen Suomeen perustettiin 1970-luvulla asunto-osuuskuntia, mutta ne eivät yleistyneet.
Suomessa ei ole erillistä asunto-osuuskuntalainsäädäntöä (2021) samaan tapaan kuin asunto-osakeyhtiöissä. Asunto-osuuskuntia säätelee osuuskuntalaki ja osuuskunnan säännöt. Erillistä asunto-osuuskuntalakia on ehdotettu pitkään. Esimerkiksi kansanedustaja Toivo Hietalan ynnä muiden 18.2.1965 tekemässä toivomusaloitteessa n:o 27 pyrittiin sellaiseen.
Asunto-osuuskunnat Ruotsissa

Ruotsissa asunto-osuuskuntia ovat asumisoikeusyhdistykset (bostadsrättsförening), jotka ovat yhtiömuodoltaan osuuskuntia.
Asunto-osuustoiminta

Asunto-osuuskuntiin liittyy laajemmin yläkäsitteenä asunto-osuustoiminta, joka on asuntojen rakentamista ja hallitsemista osuuskuntamuotoisilla yhteisöillä. Asunto-osuustoiminnan juuret ovat noin 1860- ja 1870-lukujen tienoilla. Asunto-osuustoiminnalla on monenlaisia toteutustapoja. Yksi tapa on asuntotuotanto-osuuskunnat tai rakennusosuuskunnat, jotka ovat osuuskuntamuotoisia yhteisöjä, jotka rakennuttavat taloja vuokratakseen niistä jäsenilleen hyviä ja halpoja asuntoja. Osassa asunto-osuustoiminnassa taas sekä rakennetaan, että hallinnoidaan viimeisteltyjä asuntoja. Sellaisissa asuntotuotannon malleissa, joissa rakennusliike suunnittelee asunto-osuuskunnan asunnot ja hankkii asukkaat, käytetään toisinaan käsitettä asumisosuuskunta asunto-osuuskunnan sijasta. Asunto-osuustoiminta voi perustua talkootyöhön, yhteissäästöihin tai yhteisomistukseen.
Kirjallisuutta

Fredriksson, Peter: Asumisoikeusasumisen Suomalainen Malli.  Helsinki:  Asuntohallitus, Tutkimus- ja suunnitteluosasto, 1993.  ISBN 951-47-8576-2
Mäntylä, Kaj & Sneck,Timo & Mäkinen, Risto: Väestörakenne ja asumistarpeet: kehittämisvaihtoehtoja.  (Helsingin seudun asuntotuotanto-osuuskunta [HESO])  Helsinki:  Suomen itsenäisyyden juhlavuoden 1967 rahasto, 1990.  0785-8388; Sitra 110  ISBN 951-563-273-0
Valle, Antti: Asunto-osuuskuntajärjestelmä ja sosiaaliset jaot.  Tampere:  pro gradu -tutkielma, Tampereen yliopisto, aluetiede, 1989.
Lento, Pirkko Tuulikki: Asunto-osuuskunnat Suomessa.  Helsinki:  pro gradu -tutkielma, Helsingin yliopisto, 1981.
Niemelä, Markku: Asunto-osuuskunta asunnonhankinnan muotona.  Tampere:  opinnäyte, Yhteiskunnallisen tutkinnon tutkielma: Tampereen yliopisto, 1976.
Asunto-osuuskuntakomitean mietintö.  Helsinki:  Valtioneuvosto, 1969.  1455-044X; 1969: 57
Pitkänen, Väinö; Alanen, Paavo: Asunto-osuuskunta: tutkimus vähävaraisten asunnonhankinnan kehittämismahdollisuuksista Aravan piirissä.  Helsinki:  Kulutusosuuskuntien keskusliitto, 1963.
Niskala, Martti; kuvatekstit Salomaa, P.: Yleishyödyllinen Asuntotuotanto.  Helsinki:  KKn asunto-osasto, 1945.
Kalliala, Kaarlo J.: Asunto-osuuskunnat.  Helsinki:  Yhdistys yleishyödyllisen rakennustoiminnan edistämiseksi, 1917.
Nilsson Hjorth, Bob; Uggla, Ingrid: Bostadsrättslagen: ombildningslagen, omregistreringslagen: en kommentar.  Tukholma:  Norstedts Juridik, 2019.  ISBN 9789139116172  (ruotsiksi)
Pulkkinen, Sakari; Vatjalainen,Tomi: Osallistava asuntohankinta, yhteisöllisyys & alustatalous: Monimetodinen tutkimus neljän kohderyhmän ilmiöön liittyvistä näkemyksistä.  (Arkisto archive.is.)  Tampere:  pro gradu -tutkielma, Turun kauppakorkeakoulu; Tietojärjestelmätiede & Markkinointi, 2020.  Tutkimuksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.12.2020).
Seppä, Anssi: Asunto-osuuskunnan muuttaminen asunto-osakeyhtiöksi.  Pori:  AMK-opinnäytetyö, Satakunnan ammattikorkeakoulu, 2001.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asunto-osuuskunta Wikimedia Commonsissa
Karjalainen, Mauno-Markus: Miksi osuustoimintamalli hyllytettiin? (Arkisto pellervo.fi. Arkistoitu 31.12.2020. Viitattu 31.12.2020.) Osuustoiminta, osuustoiminnan ammattilehti, 2008, nro 06.  Helsinki:  Pellervon taloustutkimus PTT. ISSN 1236-4835  Artikkeli verkossa. Viitattu 31.12.2020.
Syrjänen, Olavi: Osuuskunta-asuminen veitsen terällä. (Arkisto archive.vn.) Osuustoiminta, osuustoiminnan ammattilehti, 2003, nro 03.  Helsinki:  Pellervon taloustutkimus PTT. ISSN 1236-4835  Artikkeli verkossa. Viitattu 31.12.2020.
Luettelo Formula 1 -sarjan paalupaikkaennätyksistä
Valmistajien paalupaikat

| Sija | Valmistaja | Paalupaikat |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Ferrari | 253 |
| 2 |  McLaren | 164 |
| 3 |  Mercedes | 141 |
| 4 |  Williams | 128 |
| 5 |  Lotus | 107 |
| 6 |  Red Bull | 103 |
| 7 |  Renault | 51 |
| 8 |  Brabham | 39 |
| 9 | ,  Benetton | 15 |
| 10 |  Tyrrell | 14 |
| 11 |  Alfa Romeo | 12 |
| 12 |  Cooper | 11 |
|  |  BRM | 11 |
| 14 |  Maserati | 10 |
| 15 |  Ligier | 9 |
| 16 |  Vanwall | 7 |
| 17 |  Kurtis Kraft | 6 |
| 18 |  March | 5 |
|  |  Brawn | 5 |
| 20 |  Matra | 4 |
| 21 |  Shadow | 3 |
|  |  Toyota | 3 |
| 23 |  Lancia | 2 |
|  |  Watson | 2 |
|  |  Honda | 2 |
|  |  Jordan | 2 |
|  |  BAR | 2 |
| 28 |  Stevens | 1 |
|  |  Lesovsky | 1 |
|  |  Ewing | 1 |
|  |  Lola | 1 |
|  |  Porsche | 1 |
|  |  Wolf | 1 |
|  |  Arrows | 1 |
|  |  Toleman | 1 |
|  |  Stewart | 1 |
|  |  BMW Sauber | 1 |
|  |  Toro Rosso | 1 |
|  |  Force India | 1 |
|  |  Racing Point | 1 |
|  |  Haas | 1 |
Vihdin Pallo

| Vihdin Pallo   (ViPa) |
| --- | --- |

Koko nimi:  Vihdin Pallo   (ViPa)
Perustettu:  1967
Kaupunki:  Vihti
Kenttä:  Hiidenkirnu
Miesten sarjataso:  Maakuntasarja
Naisten sarjataso:  Maakuntasarja
Värit:            oranssi, valkoinen

Puheenjohtaja:  Mikko Väänänen
Omistaja:  Vihdin Pallo ry
Naisten SM-mitalit
Kultaa:  1 (1998)
Hopeaa:  1 (1992)
Pronssia:  2 (1994, 1999)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vihdin Pallon edellinen tunnus.
Vihdin Pallo on vuonna 1967 perustettu sekä naisten että miesten tasolla maakuntasarjassa pelaava vihtiläinen pesäpalloseura. Vihdin Pallo on voittanut 14 naisten SM-sarjakauden aikana neljä SM-mitalia. Vihdin Pallo voitti naisten Suomen mestaruuden viimeksi vuonna 1998. Vuonna 2004 seura putosi naisten Superpesiksestä, mutta nousi takaisin kauden 2011 päätteeksi voittaen neljännessä finaalissa Kempeleen Kirin 2–0.
Vihdin Pallolla on kaudella 2012 naisten joukkueet Superpesiksessä sekä Ykköspesiksessä ja suomensarjassa.
Miesten edustusjoukkue pelaa suomensarjan etelälohkossa ja kakkosjoukkue maakuntasarjassa.
Tyttöjen ja poikien juniorijoukkueita seuralla on useissa ikäluokissa.
Historia

Vihdin Pallo on perustettu vuonna 1967. Pesäpallo oli seuran tärkein laji alusta saakka. Sen lisäksi ensimmäisinä vuosikymmeninä seuran toimintaan kuului useita muitakin palloilulajeja. Vuonna 1990 lentopallolle perustettiin erikoisseura, ja ViPasta tuli samalla käytännössä pesäpallon erikoisseura.
Pesäpallon ja lentopallon eriytyminen omiin erikoisseuroihinsa osui ajankohtaan, jolloin ViPa aloitti ensimmäisen kautensa naisten superpesiksessä. Samoihin aikoihin alkoi myös ViLePassa voimakas nousu lentopallon eliittiä kohden.
1990-luvulla ViPa saavutti naisten superpesiksessä kultaa (1998), hopeaa (1992), ja pronssia (1994, 1999). Lisäksi joukkue oli useaan kertaan mitalien tuntumassa. Kauden 2003 ViPa pelasi ykköspesiksessä, nousten heti takaisin superiin. Kausi 2004 on Vihdin Pallon 14:s superpesiksessä.
90-luvun alkuvuosien väkevän nousubuumin ja suuren yleisönsuosion siivittäessä toimintaa, Nummelaan, Vihdin suurimpaan taajamaan, rakennettiin uusi uljas pesäpallostadion. Vihdin Pallon runsaslukuinen talkooväki teki tuhansia työtunteja stadionin rakentamisessa ja kehittämisessä. Kunta avusti ajanmukaisen kentän saamisessa rahallisesti, ja ViPan talkooväki teki vastineeksi kunnan omistukseen mainion liikuntapaikan komeine katsomoineen, kioskeineen ja sosiaalitiloineen.
Miesten joukkue pelasi 1990-luvulla yhden kauden ykköspesiksessä, mutta joukkueen sarjatasoksi on vakiintunut suomensarja, jossa se on usean kauden ajan kuulunut lohkonsa parhaisiin
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
B-tytöt: 
| B-tytöt |  Hopeaa | 2000 | 1 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Hopeaa | 1998 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 2 |  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kärkilyöntikuningatar: Virpi Hukka (2012)  |  Vuoden jokeri: Satu Laine (1994)  |  Kultainen räpylä: Pirjo Haukkamaa (1994, 1996)  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

| --- | --- |
 Heli Ruoho (1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995)  Satu Hakala (1991, 1992)  Jaana Pulliainen (1991, 1992)  Taina Iso-Kungas (1992)  Pirjo Haukkamaa (1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998)  Minna Niemelä (1993, 1994)  Anne Nurmela (1993, 1994, 1995)  Mirkka Oinonen (1993) :  Tiina Paananen (1994)  Kaisu Eronen (1995)  Marika Nurminen (1997)  Eevamari Polvi (1998)  Niina Jakonen (1999)  Krista Laurila (1999, 2000)  Päivi Väistö (1999)
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut[vanhentunut linkki]
| n k Naisten pesäpallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Naiset:  1931: LMV  1932: HPL  1933: Pyrintö  1934: VPL  1935: Pyrintö  1936: Pyrintö  1937: Pyrintö  1938: Haukat  1939: Haukat  1940: Haukat  1941: ei pelattu  1942: ei pelattu  1943: ei pelattu  1944: ei pelattu  1945: ei pelattu  1946: Haukat  1947: Veto  1948: Veto  1949: LKP  1950: Pallo-Toverit  1951: Pallo-Toverit  1952: Pallo-Toverit  1953: Pallo-Toverit  1954: Pallo-Toverit  1955: Kelta-Mustat  1956: Pallo-Toverit  1957: Kiri  1958: Pallo-Toverit  1959: Pallo-Toverit  1960: Mailapojat  1961: Mailapojat  1962: Mailapojat  1963: Pallo-Toverit  1964: Pallo-Toverit  1965: Pallo-Toverit  1966: Pallo-Toverit  1967: Mailapojat  1968: Mailapojat  1969: Mailapojat  1970: Puna-Mustat  1971: Mailapojat  1972: Puna-Mustat  1973: Mailapojat  1974: Puna-Mustat  1975: Puna-Mustat  1976: Puna-Mustat  1977: Maila-Jussit  1978: Virkiä  1979: Tahko  1980: Pallonlyöjät  1981: Pallonlyöjät  1982: Lännen Pallo  1983: Tahko  1984: Mansen Pesäpallo  1985: Tarmo  1986: Tarmo  1987: Tarmo  1988: Virkiä  1989: Kiri  1990: ViU  1991: Tarmo  1992: Virkiä  1993: Virkiä  1994: Lippo  1995: Lippo  1996: Kiri  1997: Kiri  1998: Vihdin Pallo  1999: SiiPe  2000: PattU  2001: Virkiä  2002: Pesäkarhut  2003: Kirittäret  2004: Virkiä  2005: Kirittäret  2006: Kirittäret  2007: Kirittäret  2008: Kirittäret  2009: Kirittäret  2010: Kirittäret  2011: Virkiä  2012: Virkiä  2013: Virkiä  2014: Virkiä  2015: Virkiä  2016: Kirittäret  2017: Manse PP  2018: Kirittäret  2019: Kirittäret  2020: Kirittäret  2021: Pesäkarhut  2022: Kirittäret  2023: Pesäkarhut  2024: Manse PP
Jujo Thermal

| Jujo Thermal Oy |
| --- | --- |
Tunnuslause:  The specialist of specialty papers
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1990
Toimitusjohtaja:  Yoshihide Kimura
Puheenjohtaja:  Yoshihide Kimura
Kotipaikka:  Eura
Toimiala:  paperin, kartongin ja pahvin valmistus
Tuotteet:  termosensitiivinen paperi ja muut erikoispaperit
Liikevaihto:   96,6 milj. € (2015)
Tilikauden tulos:   -31,8 milj. € (2015)
Henkilöstö:  203 (2015)
Emoyhtiö:  Nippon Paper Industries
Omistaja:  Nippon Paper Industries
Kotisivu:  jujothermal.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jujo Thermalin tehdas Kauttualla.
Jujo Thermal Oy on suomalainen yritys, joka valmistaa termosensitiivistä paperia ja muita erikoispapereita Kauttuan paperitehtaassa. Yrityksen kotipaikka on Eura. Jujo Thermalilla oli 203 työntekijää tilikaudella 2015. Yhtiö on perustettu vuonna 1990. Toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana toimii Yoshihide Kimura. Tilikaudella 2015 yhtiön liikevaihto oli 96,6 miljoonaa euroa.
Jujo Thermalin omistaa japanilainen Nippon Paper Industries. Siitä tuli yhtiön ainoa omistaja vuodenvaihteessa 2013–2014, kun se osti puolet yhtiön osakekannasta Ahlstromilta 2,75 miljoonalla eurolla.