Sarcófago
Historia > Duo-Sarcófago

Lucio Olliver ja Fábio Jhasko erotettiin Sarcófagosta vuonna 1993. Sen jälkeen yhtye kyllästyi jatkuviin rumpalin vaihdoksiin ja ryhtyi käyttämään rumpukonetta. Koneen ohjelmoi Eugenio ”Dead Zone”, joka oli aloittanut kosketinsoittajana The Laws of Scourgen aikoihin. Lamounierin mukaan koneen käyttö ei juuri vaikuttanut rumpusoundiin, sillä death metal -rumpalit käyttävät usein triggereitä, joiden avulla kaikki iskut saadaan kuulostamaan yhtä voimakkailta ja joista syntyy samantapainen steriili rumpusoundi kuin rumpukoneesta. Lisäksi extreme metalissa juuri rumpali yleensä asettaa rajan tempon nopeudelle, mutta rumpukone voitiin ohjelmoida juuri niin kuin yhtye halusi.
Kokoonpanomuutosten jälkeen olivat jäljellä Wagner Lamounier ja Gerald Minelli, ja he jatkoivat yhtyeen toimintaa duona. Kritisoidakseen 1990-luvun alussa kansainväliseen suosioon nousseita pitkätukkaisia rock-yhtyeitä, kuten Nirvanaa ja Pearl Jamia, he ajoivat hiuksensa pois. Eräässä haastattelussa he perustelivat tätä sillä, että Sarcófagon piti näyttää oudolta ja epämuodikkaalta. Vuosia myöhemmin yhtye teki aiheesta myös kappaleen ”Shave Your Head”, jossa julistettiin, että pitkät hiukset eivät kerro enää rohkeudesta tai vihasta, vaan niistä on tullut muotia. Muutenkin Sarcófago korosti koko ajan epäkaupallisuuttaan: yhtye pyrki aina tekemään äärimmäistä musiikkia, ja eräässä haastattelussa Lamounier väitti:
»Jos joku meidän levyistämme nousee suureksi hitiksi, seuraavasta levystä tulee täysin erilainen...» 
(Wagner Lamounier)
Duo-Sarcófagon ensimmäinen julkaisu oli vuonna 1994 julkaistu Hate. Hatella yhtye palasi alkuaikojensa karkeaan tyyliin. Sanoitukset kuitenkin säilyttivät kypsyytensä, ainakin osittain. Haten jälkeen yhtye ei lähtenyt kiertueelle vaan vältti julkisuutta ja antoi vain muutamia haastatteluja. Itse asiassa Sarcófago ei Haten julkaisun jälkeen konsertoinut kuin harvoin, vuoden 1996 jälkeen ei ollenkaan. Yhtyeen jäsenten mukaan esiintyminen ei koskaan ollut juuri kiinnostanut heitä, ja toimiessaan vain kahdestaan heillä ei enää ollut mitään motiivia konsertoida.
Vuonna 1995 Cogumelo Records julkaisi Sarcófagon kymmenvuotisen uran kunniaksi kokoelman Decade of Decay, jossa oli muun muassa vanhojen kappaleiden demoversioita ja harvinaisia valokuvia yhtyeestä. Yhtye itse kuvaili kokoelmaa ”lahjaksi vanhoille faneille”.
Seuraavana vuonna yhtye julkaisi uuden albumin The Worst, jonka nimi (suom. huonoin) oli vastaus niille, jotka olivat brasilialaisen musiikkilehden Rock Brigaden vuosittaisessa äänestyksessä äänestäneet Sarcófagoa maailman huonoimmaksi yhtyeeksi. Vaikka monet olivat äänestäneet yhtyettä myös parhaaksi, Lamounier vitsaili yhtyeen olevan mieluummin huonoin. Musiikki ja varsinkin sanoitukset palasivat hieman lähemmäs The Laws of Scourgen tyyliä. Yleisesti sekä Hate että The Worst jäivät melko vähälle huomiolle, sillä yhtye ei markkinoinut albumeita juuri lainkaan: Sarcófago ei esimerkiksi tehnyt kiertuetta kummankaan albumin jälkeen eikä antanut juurikaan haastatteluja.
The Worstin jälkeen Sarcófago vietti hiljaiseloa vuosikaudet, kunnes julkaisi vuonna 2000 Crust-EP:n. Neljä kappaletta sisältäneen levyn kappaleista F.O.M.B.M. (Fuck Off Melodic Black Metal) (suom. melodinen black metal, painu vittuun) on sittemmin saanut jonkin verran mainetta sanomansa vuoksi. Omat black metal -juurensa lähes kymmenen vuotta aiemmin hylännyt Sarcófago oli osoittanut kappaleen lähinnä moderneille yhtyeille, joiden katsoi pilaavan black metalin alkuperäisen hengen. Crustin julkaisun jälkeen Gerald Minelli kertoi yhtyeen aikovan juhlistaa 15-vuotista uraansa vuoden 2001 alussa uudella albumilla sekä mahdollisesti myös kiertueella. Aikeet eivät kuitenkaan toteutuneet, vaan Sarcófago hajosi vielä vuoden 2000 aikana.