stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reaktanssi
Reaktiiviset komponentit

Reaktanssia aiheuttavia komponentteja ovat kela, jonka reaktiivisuutta kuvaa sen induktanssi, ja kondensaattori, jonka reaktanssia aiheuttava ominaisuus on sen kapasitanssi. Puhutaankin erikseen induktiivisesta reaktanssista (tunnus XL), joka on positiivinen suure, ja kapasitiivisesta reaktanssista (tunnus XC ), joka on negatiivinen.  Näihin komponentteihin varastoituu sisäistä energiaa: kelassa virran synnyttämään magneettikenttään ja kondensaattorissa jännitteen aiheuttamaan sähkökenttään.
Reaktanssin taajuusriippuvuus

Kelan ja kondensaattorin vaikutukset riippuvat taajuudesta ja ovat toisilleen vastakkaissuuntaisia.
Induktanssin reaktanssi on suoraan verrannollinen taajuuteen: induktanssin L reaktanssi XL taajuuden f funktiona voidaan laskea kaavasta:
Kapasitanssin reaktanssi on kääntäen verrannollinen taajuuteen: kapasitanssin C reaktanssi XC taajuuden f funktiona voidaan laskea kaavasta:
On huomattava, että induktanssin ja kapasitanssin reaktanssit ovat vastakkaismerkkiset (vaikka kapasitiivisen reaktanssin edestä miinusmerkki jätetäänkin kaavakokoelmissa joskus pois.)  Siksi ne voivat sopivissa olosuhteissa kumota toisensa.  Kelan ja kondensaattorin muodostamassa sarjaan kytketyssä resonanssipiirissä kokonaisreaktanssi X on X = XC + XL.  Tällöin induktanssin ja kapasitanssin reaktanssit kumoavat toisensa  sarjaresonanssitaajuudella
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2
Regina (nimi)

| Regina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  7. syyskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Reija, Regiinná, Gina
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  latinaa, kuningatar
Infobox OKNimi-testi OK: 
Regina on latinasta peräisin oleva naisen etunimi. Se tarkoittaa kuningatarta. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa Reginoiksi on nimetty 5 553 tyttöä.
Reginan nimipäivä on suomenruotsalaisessa kalenterissa 7. syyskuuta.
Tunnettuja Regina-nimisiä henkilöitä

Regina Hall, yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä
Regina Hollmén, suomalainen jalkapalloilija
Regina Häusl, saksalainen alppihiihtäjä
Regina Jacobs, yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija
Regina Jonas, saksanjuutalainen rabbi
Regina Kari, suomalainen uimari
Regina Kent, kiinalaissyntyinen näyttelijätär
Regina Keso, o.s. Heinonen, suomalainen elokuvanäyttelijä ja kuvaussihteeri
Regina King, yhdysvaltalainen näyttelijä
Regina Kulikova, venäläinen tennispelaaja
Regina Launivuo, suomalainen näyttelijä ja laulaja
Regina Linnanheimo, suomalainen näyttelijä
Regina Marjanen, suomalainen keihäänheittäjä
Regina Rask, suomalainen kirjailija ja toimittaja
Regina Resnik, yhdysvaltalainen oopperalaulaja
Regina Smendzianka, puolalainen pianisti
Regina Spektor, venäläissyntyinen yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä sekä pianisti
Regina Sterz, itävaltalainen alppihiihtäjä
Regina Weber, saksalainen rytminen voimistelija
Regina Wittsberg, suomalainen poliitikko
Kuvitteellisia Reginoja

Regina Mills, tv-sarjassa Olipa kerran
Regina Phalange, Phoebe Buffayn valenimi tv-sarjassa Frendit
Regina Roma, Jean-Yves Praten samannimisessä elokuvassa
Regina Räsänen, Suvi-Marja Korvenheimon elokuvassa Regina ja miehet
Regina George, elokuvasta Mean Girls
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Regina (nimi) Wikimedia Commonsissa
Hessu Reijonen

Heikki ”Hessu” Reijonen (11. kesäkuuta 1945 Helsinki – 1. joulukuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen manageri. Hän muun muassa toi Kauniit ja rohkeat -televisiosarjan tähtiä vierailemaan Suomeen. Reijosella on kolme lasta: Katja, Marko (tunnetaan paremmin Waldona) ja Mia (kilpailijana vuoden 2006 Big Brotherissa).
Julkaisut

Kauniit ja rohkeat. Hessu Reijonen paljastaa vierailut ja salaisuudet.  Helsinki:  Aller Julkaisut, 1997.  ISBN 952-502-906-9
Aiheesta muualla

Asuin Ridgen kanssa! Big Brotherin Mian ystäviin kuuluu Ridgen lisäksi Ritariässä, Iltalehti 14.11.2006.
Ylen Elävä arkisto: Jyräyksen ja Hessun julkkismylly
John Rawls

Rawls vuonna 1971
John Rawls (21. helmikuuta 1921 – 24. marraskuuta 2002) oli yhdysvaltalainen filosofi ja Harvardin yliopiston poliittisen filosofian professori. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun lopun moraali- ja yhteiskuntafilosofian tärkeimmistä nimistä. Rawls tuli tunnetuksi vuonna 1971 teoksellaan Oikeudenmukaisuusteoria (A Theory of Justice), jota pidetään yhtenä modernin poliittisen filosofian keskeisimmistä teoksista.
Elämänvaiheet

Rawls suoritti tohtorin tutkinnon Princetonin yliopistossa 1950 ja toimi aluksi tutkijana Oxfordin yliopistossa Britanniassa 1952–1953, sitten filosofian opettajana Cornellin yliopistossa vuoteen 1959, vierailevana professorina Harvardin yliopistossa 1959–1960 ja professorina MIT:ssä 1960–1962. Vuodesta 1962 alkaen hän opetti Harvardissa, josta sai professorin viran vuonna 1979. Rawlsin pääteos Oikeudenmukaisuusteoria ilmestyi vuonna 1971. Siinä hän pyrki perustelemaan, millainen yhteiskunnan perusrakenteen tulisi olla, ja se herätti poikkeuksellisen suurta huomiota.
Ajattelu

Teoksessaan Rawls hylkäsi perinteisen utilitaristisen opin, jonka mukaan sosiaaliset instituutiot on järjestetty oikein silloin, jos niiden tuottamien etujen määrä suhteessa haittoihin on mahdollisimman suuri. Hylkäämisen syyksi Rawls esitti sen, että oppi ei ota huomioon yksilöiden välisiä eroja, joten joitakin yksilöitä tai ryhmiä voitaisiin “uhrata” ja saada silti hyvä kokonaistulos. Sen sijaan Rawls otti lähtökohdaksi, että yhteiskunnan jokainen jäsen olisi aktiivinen oman elämänsuunnitelmansa toteuttaja ja oikeutettu saamaan yhteiskunnalta perushyödykkeitä ja turvaa. Olosuhteiden tulee olla kaikkia kohtaan reiluja.
Rawlsin keskeisimmät ajatukset ovat vapausperiaate ja eroperiaate. Vapausperiaatteen mukaan kaikille pitää taata mahdollisimman laajat vapaudet niin, etteivät ne rajoita toisten ihmisten samanlaisia vapauksia. Eroperiaatteen mukaan vain ne taloudelliset erot ovat oikeudenmukaisia, jotka maksimoivat sen kansalaisen aseman, joka loppujen lopuksi jää huonoimpaan asemaan. Joidenkin ihmisten kohdalla voidaan siis oikeuttaa korkeammat tulot, jos se hyödyttää myös vähäosaisimpia.
Toinen Rawlsin ajama ajatus on tietämättömyyden verho. Ajatus on, että ihmisten pitää sopia moraalinormeista kuvitellen, että he eivät tiedä millaiseen asemaan yhteiskunnassa tulevat päätymään. Näin päädytään ratkaisuun, joka on kaikille paras mahdollinen. Muun muassa vapausperiaate ja eroperiaate syntyvät Rawlsin mukaan juuri tietämättömyyden verhon takana.
Suomennetut teokset

Oikeudenmukaisuusteoria.  ((A Theory of Justice, 1971.) Suomentanut Terho Pursiainen)  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-14740-0
Kansojen oikeus; Julkisen järjen puolustus.  ((The Law of Peoples, with, The Idea of Public Reason Revisited, 1999.) Suomentanut Leo Näreaho)  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 951-662-973-3
Kirjallisuutta

Kemppainen, Erkki & Mäntysaari, Mikko (toim.): Aristoteles, Rawls ja sosiaalipolitiikka: Keskustelua hyvinvointivaltion peruskysymyksistä eurooppalaisten ajatteluperinteiden valossa.  Helsinki:  Stakes, 1998.  ISBN 951-33-0555-4
Mäkinen, Jukka: John Rawlsin oikeudenmukaisuuskäsityksen merkitys normatiiviselle taloustieteelle.  Helsinki:  Helsingin Kauppakorkeakoulun väitöskirjat, 2005.  ISBN 951-791-889-5
Mäkinen, Jukka & Saxén, Heikki (toim.): John Rawlsin filosofia. Oikeudenmukaisuus moniarvoisessa yhteiskunnassa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2013.  ISBN 978-952-495-257-6
Päivänsalo, Ville: Maallinen oikeudenmukaisuus: Järkiliberalismin rajat ja rosoinen lähimmäisyys.  (Pohjautuu tekijän väitöskirjaan Balancing reasonable justice: John Rawls and crucial steps beyond)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2011.  ISBN 978-952-9791-84-2
Saxén, Heikki: John Rawlsin reilu oikeudenmukaisuus.  (Kirjoituksia liberalismin teorioista ja käytännöistä)  Tampere:  Tampere University Press, 2009.  ISBN 978-951-44-7968-7  Verkkojulkaisu.
Saxén, Heikki: Oikeudenmukaisuutta kaikille. Tulkinta John Rawlsin poliittisesta liberalismista Judith Shklarin moraalipsykologian valossa.  (Pro gradu -tutkielma)  Tampere:  Tampereen yliopiston historiatieteen ja filosofian laitos, 2010.  Verkkojulkaisu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Føllesdal, Andreas: John Rawls 80 vuotta. Suom. Heikki Suominen. niin & näin 3/2001, 22–23.
Richardson, Henry S.: John Rawls The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Wenar, Leif: John Rawls The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Sirkku Hellsten: John Rawlsin hyvinvointiliberalismi: metodologista vai moraalista individualismia? Tieteessä tapahtuu 8/1997. (PDF)
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:   William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:   Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Varpu Reilin

| Varpu Reilin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. marraskuuta 1937 (ikä 86) Hämeenlinna
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1960-luku–1990-luku
Varpu Aili Reilin (o.s. Toivonen, 20. marraskuuta 1937 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Lahden kaupunginteatterissa.
Ura

Reilin syntyi työmies Vihtori Toivosen ja Elsa Maria Koskisen perheeseen. Hän harrasti näyttämötaiteita jo kouluvuosinaan. Ammattiuransa Reilin aloitti vakinaisena iltanäyttelijänä Valkeakosken kaupunginteatterissa 1968–1970. Sen jälkeen hän työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Rauman kaupunginteatterissa 1970–1975, Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1975–1981 ja Lahden kaupunginteatterissa vuodesta 1981. Reilin lopetti aktiiviuransa terveydellisten seikkojen takia 56-vuotiaana. Ennen taiteilijan uraansa Reilin oli työskennellyt kampaajana 1956–1970.
Reilinin roolitehtäviä olivat muun muassa Irina (Liian suuria asioita), vanha nainen (Tuolit), Maša (Lokki), Dora (Oikeamieliset) ja Riikka (Savu-uhri).
Reilin näytteli sivuosia televisiotuotannoissa Manillaköysi (1976) ja Siriuksen vieraat (1987).
Varpu Toivonen avioitui Arvo Reilinin kanssa 1958. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta, joista tytär Johanna ryhtyi näyttelijäksi.
Aiheesta muualla

Hämeen Sanomat: Joulu tulee tanssimalla (1.12.2014)
Lahden kaupunginteatteri: Iivari-patsaan saajat 1980-luvulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Philipp Reis

| Philipp Reis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1834 Gelnhausen, Hessenin vaaliruhtinaskunta
Kuollut: 14. tammikuuta 1874 (40 vuotta) Friedrichsdorf, Saksan keisarikunta
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  tiedonsiirto
Tunnetut työt:  puhelin
Johann Philipp Reis (7. tammikuuta 1834 Gelnhausen, Hessenin vaaliruhtinaskunta – 14. tammikuuta 1874 Friedrichsdorf, Saksan keisarikunta) oli saksalainen opettaja ja tiedemies. Hän oli yksi puhelimen varhaisista kehittäjistä.
Reisin puhelin
Reis kehitti toimivan puhelimen esiversion vuonna 1861, jolloin hän esitteli Frankfurtissa saksalaisille tiedemiehille kehittämäänsä sähkömagnetismiin perustuvaa laitetta, jolla ääntä pystyi siirtämään lankaa pitkin. Laitteessa oli lähetyspäässä puinen laatikko, missä oli korvaa matkiva torvi ja platinakalvo, joka toimi tärykalvona. Sähköjohto oli ikään kuin kuulohermo. Kun korvan aukosta tuli ääntä laatikkoon, platinakalvo tärisi ja kalvoon nojannut vasara katkoi sähkövirtaa ääniaaltojen mukaan. Virta ohjattiin sähköjohtoa pitkin vastaanottopäässä olleen releen kelaan, jolloin sen sisässä ollut rautapuikko toisti äänen. Rautapuikko oli kaikulaatikossa, joka hieman vahvisti ääntä.
Reisin rakentama puhelin toisti kuitenkin puhetta huonosti, puhtaita ääniä kuten viulunsoittoa se toisti paremmin. Reisin esittelemä puhelin välitti äänen myös vain sadan metrin päähän. Saksalainen aikakauslehti luonnehti Reisin rakentamaa puhelinta leikkikaluksi, eikä sitä huolittu tieteelliseen aikakauslehteen. Reis kuoli 40-vuotiaana vuonna 1874, eikä hän ehtinyt nähdä Alexander Graham Bellin rakentamaa puhelinta. Kun Bell patentoi oman puhelimensa vuonna 1881, oikeus päätti että Reisin puhelin ei ollut tarpeeksi toimiva, jotta se estäisi Bellin patentin saamisen omalle puhelimelleen. Reisin puhelin oli vain pienen askeleen päässä Bellin puhelimista, ja on esitetty että jos Reis olisi dokumentoinut laitteensa paremmin, olisi se saattanut estää Bellin patentin saamisen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philipp Reis Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Mario Regueiro

Mario Regueiro
Mario Ignacio Regueiro Pintos (s. 14. syyskuuta 1978 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Espanjassa, Kreikassa ja Argentiinassa. Hän pelasi tavallisesti vasemman laitalinkin paikalla.
Regueiro aloitti uransa kotimaassaan Cerrossa kaudella 1996–1997. Seuraavalla kaudella hän siirtyi yhteen Uruguayn suurseuroihin lukeutuvaan Nacionaliin. Kolmen Nacional-kauden jälkeen Regueiro suuntasi Espanjaan Racing Santanderiin.
Kesällä 2005 viiden Santanderissa vietetyn vuoden jälkeen Valencia osti keskikenttäpelaajan 1,2 miljoonalla eurolla. Ennen Valenciaan siirtoa, Regueiron siirtymistä Real Betisiin pidettiin jo lähes varmana. Kaudeksi 2007–2008 Regueiro lainattiin Real Murciaan.
Uruguayn maajoukkueessa Regueiro teki debyyttinsä vuonna 2000. Hän oli mukana vuoden 2002 MM-kilpailuissa ja pääsi vaihtopelaajana kentälle kahdessa Uruguayn kolmesta ottelusta.
Seurat

1996–1997 Cerro
1997–2000 Nacional
2000–2005 Racing Santander
2005–2007 Valencia
2007– Real Murcia (lainassa)
Saavutukset

Nuorten MM-kilpailut 1997: hopeaa
Aiheesta muualla

Mario Regueiro Real Murcian sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Uruguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Carini |
2 Méndez |
3 Lembo |
4 Montero |
5 García |
6 Rodríguez |
7 Guigou |
8 Varela |
9 Silva |
10 O'Neill |
11 Magallanes |
12 Munúa |
13 Abreu |
14 Sorondo |
15 Olivera |
16 Romero |
17 Regueiro |
18 Morales |
19 Bizera |
20 Recoba |
21 Forlán |
22 de los Santos |
23 Elduayen |
valmentaja Púa
David Reich

David Emil Reich (s. 14. heinäkuuta 1974) on yhdysvaltalainen geneetikko, joka tunnetaan muinais-DNA:n tutkimuksistaan. Reich on tutkimusryhmänsä kanssa kehittänyt DNA:n tutkimusmenetelmiä ja selvittänyt muinaisten väestöjen muuttoliikkeitä ja geneettisiä taustoja.
Elämä ja ura

David Reichin äiti on kirjailija Tova Reich ja isä professori Walter Reich. Hän kasvoi Washingtonissa.
Reich aloitti sosiologian opinnot Harvardissa mutta vaihtoi fysiikkaan ja sitten lääketieteeseen. Valmistuttuaan hän meni Oxfordin yliopistoon valmistautuakseen opintoihin lääketieteellisessä oppilaitoksessa. Oxfordissa Reich tapasi tohtori David B. Goldsteinin, joka tutki elävien ihmisten DNA:ta saadakseen tietoa heidän kaukaisista esi-isistään. Reich kiinnostui Goldsteinin tutkimusalasta.
Palattuaan Yhdysvaltoihin Reich sai töitä Harvard Medical Schoolista vuonna 2003. Reich ja matemaatikko Nick Patterson alkoivat kehittää uusia tilastollisia menetelmiä etsiäkseen geneettisestä datasta malleja. He keksivät tavan sen selvittämiseksi, periytyykö jokin populaatio kahdesta tai useammasta erillisestä ryhmästä.
Kun Reichin ja Pattersonin menetelmä oli saanut julkisuutta, ruotsalainen geneetikko Svante Pääbo kutsui vuonna 2006 heidät tutkimaan neandertalinihmisen ja nykyihmisen sukulaisuutta neandertalilaisen DNA:n kautta. Seuraavina vuosina Pääbo ja Reich tekivät useita merkittäviä löytöjä neandertalilaisen perimästä, kuten sen, että useimpien nykyihmisten DNA:ssa on risteytymisen seurauksena neandertalilaisen perimää. Reich kollegoineen osoitti myös denisovanihmisen ja nykyihmisen risteytyneen.
Reich perusti vuonna 2013 oman laboratorion. Hän ryhtyi tutkimaan ihmisen muinais-DNA:ta selvittääkseen ihmispopulaatioiden muinaisia liikkeitä. Hän otti käyttöön uudenlaisen menetelmän sekvensoida DNA:ta luunäytteistä. Reichin laboratorio julkaisi vuonna 2015 ensimmäiset tuloksensa 69 muinaisen eurooppalaisen DNA:sta. Sen jälkeen Reichin tutkimusryhmä on julkaissut lukemattomia samankaltaisia löytöjä muinaiskansoista ympäri maailmaa. Tulosten avulla on havaittu useita muinaisia muuttoliikkeitä sekä muinaiskansojen perimän yksityiskohtia.
Teokset

Keitä olemme ja miten päädyimme tähän – muinais-DNA ja ihmisen menneisyyden uusi tiede.  (alkuteos Who We Are and How We Got Here, 2018)  Suomentanut Pietiläinen, Kimmo. Terra Cognita, 2018.  ISBN 9789525697926
Aiheesta muualla

David Reich: Ancient DNA and the New Science of the Human Past | Town Hall Seattle
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Toivo Reingoldt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Toivo Reingoldt |  Toivo Reingoldt |  Toivo Reingoldt |  |
Maa:   Suomi
Miesten uinti
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1931 | 200 m rintauinti |  |
Toivo Walfrid Reingoldt (15. maaliskuuta 1906 Kotka – 28. syyskuuta 1941 Itä-Karjala) oli uimari, joka ensimmäisenä suomalaisena lajissaan teki maailmanennätyksen ja voitti Euroopan mestaruuden.
Reingoldtin uran huippuvuosi oli 1931. Tuolloin hän teki maailmanennätyksen 500 metrin rintauinnissa (7.36,8) ja Euroopan ennätyksen 200 metrin rintauinnissa (2.47,9). Pariisin EM-kisoissa hän voitti 200 metrin rintauinnin ajalla 2.52,2. Lisäksi hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden Helsingin kisoissa.
Los Angelesin 1932 olympialaisissa Reingoldt oli 200 metrin rintauinnissa kolmanneksi nopein eurooppalainen, mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. Vielä Magdeburgin EM-kisoissa 1934 hän sijoittui viidenneksi.
Reingoldt edusti Suomea myös hiihdon MM-kisoissa 1926. Siellä hän sijoittui mäkihypyssä seitsemänneksi ja yhdistetyssä hiihdossa 22:nneksi.
Kotkan Uimaseuraa, Kotkan Hiihtoseuraa, Viipurin Uimaseuraa, Helsingin Uimareita edustanut Reingoldt voitti 200 metrin rintauinnissa kahdeksan Suomen mestaruutta. Nuorten sarjassa hän voitti neljä Suomen mestaruutta kerroshypyissä 1921–1924. Hiihdon SM-kisoissa hän oli parhaimmillaan viides.
Toivo Reingoldt kaatui syyskuussa 1941 Viitanassa, Aunuksen Karjalassa.
Toivo Reingoldtin isoveli Alfred Reingoldt oli myös uinnin PM-mitalisti ja Suomen mestari.
Saavutuksia > Uinnissa

Olympiakisoissa karsiutui välierissä (200 metrin rintauinti, 1932)
EM-kultaa 1931 (200 metrin rintauinti)
EM-kisoissa viides 1934 (200 metrin rintauinti)
PM-kultaa 1931 (200 metrin rintauinti)
ME-aika 7.36,8 (500 metrin rintauinti, 1931)
EE-aika 2.47,9 (200 metrin rintauinti, 1931)
Saavutuksia > Hiihtolajeissa

MM-kisoissa seitsemäs 1926 (mäkihyppy)
MM-kisoissa 22:s 1926 (yhdistetty hiihto)
Rehtori

Rehtori (lyhenne reht.) on oppilaitoksen johtajasta käytetty nimitys. Se on käytössä kaikilla kouluasteilla alakoulusta yliopistoon.
Sana rehtori on peräisin latinan sanasta rector. Tämä on tekijämuoto verbistä regere ’hallita’. Katolisessa kirkossa rehtoriksi kutsuttiin kirkkoherraa. Koulutuksen pariin termi siirtyikin kirkon kautta. Niin mannermaan yliopistoilla kuin kotimaan katedraalikouluilla oli johtajanaan rector, mahdollisesti peräti rector magnificus ’kunnianarvoisa rehtori’. Pohjoismaissa termi siirtyikin kokonaan kirkolliselta alalta koulutusalalle samoin kuin lehtori, joka aiemmin merkitsi lukijaa, jumalanpalveluksessa avustavaa henkilöä, jonka asema oli maallikkojen ja papiston välimailla.
Suomessa rehtorilta vaaditaan kussakin koulumuodossa
ylempi korkeakoulututkinto
pätevyys kyseisen oppilaitosmuodon opettamiseen
riittävä kokemus oppilaitosmuodon opettajana toimimisesta
opetuskielen täydellinen hallinta
opetushallinnon tutkinto tai vastaavat, vähintään 25 opintopisteen laajuiset opinnot
Siirtymäsäännös takaa, että ne, joilla oli vuonna 1998 pätevyys rehtorin virkaan, ovat edelleen muodollisesti päteviä. Taiteen ammattiopetuksessa ja vapaassa sivistystyössä pätevyysvaatimukset ovat hieman löysempiä.
Yleensä perusopetuksessa ja lukioissa rehtorit antavat myös opetusta, mutta suurissa kouluissa ja oppilaitoksissa rehtori voi toimia puhtaasti hallintovirkamiehenä. Monissa kaupungeissa on lisäksi puhtaasti hallinnollisia rehtoreita, jotka toimivat esimerkiksi tietyn koulutusmuodon johtajina. Näillä rehtoreilla ei ole kuitenkaan lain varsinaisille rehtoreille antamaa kurinpitovaltaa. Aiemmin peruskoulujen ala-asteilla oli, suurimpia kouluja lukuun ottamatta, ainoastaan johtajaopettajia, mutta vuoden 1998 koululainsäädännön uudistus antoi näillekin rehtorin arvonimen.
Korkeakoulut

Yliopiston rehtoriksi valittavan tulee olla ennestään tohtori tai professori. Käytännössä kaikki yliopistojen rehtorit ovat oman yliopistonsa professoreita. Rehtori valitaan nimittäin vaalilla, johon osallistuu yleensä laaja, kaikkia laitoksia edustava valitsijamieskunta. Tällaisessa järjestelmässä ulkopuolisella ei ole oikeastaan mahdollisuuksia saada tarvittavaa kannatusta. Poikkeuksen muodostavat säätiöyliopistot, kuten Aalto-yliopisto, jonka rehtorin valitsi säätiön hallitus.
Ammattikorkeakoulun rehtorilta vaaditaan jatkotutkintona suoritettu lisensiaatin tutkinto tai tohtorin tutkinto, perehtyneisyyttä ammattikorkeakoulun toimialaan ja hallinnollista kokemusta. Rehtorin virkaan tai toimeen voidaan myös nimittää ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut henkilö, jos hänet muutoin katsotaan erityisen ansioituneeksi tehtävään. Lisäksi rehtorilta vaaditaan, että hän hallitsee ammattikorkeakoulun opetuskielet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rehtori Wikimedia Commonsissa