stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Enzio Forsblom
Taiteellinen toiminta

Forsblom piti ensikonserttinsa 1948, minkä jälkeen hän konsertoi Pohjoismaissa ja useissa Euroopan maissa. Hän levytti runsaasti Johann Sebastian Bachin musiikkia, ja hänet tunnettiin kansainvälisesti erinomaisena Bachin teosten tulkitsijana. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi Hannu Taanilan juontamista radio-ohjelmista. Forsblomille myönnettiin Director musices -arvonimi 1959 ja Säveltaiteen valtionpalkinto 1979. Pro Finlandia -mitalin hän sai 1966.
Julkaisuja

Studier över stiltrohet och subjektivitet i interpretationen av J. S. Bachs orgelkompositioner (1957)
Urkujen sointivärit ja rekisteröinti (1963)
Rekisteröinnin käsikirja (1967)
Panin huilu: Kirjoituksia, esitelmiä, puheenvuoroja neljän vuosikymmenen ajalta (1990)
Omega (1992)
Mimesis: Bachin urkuteosten affekti-ilmaisua etsimässä (1994)
Kirjallisuutta

Murto, Seppo – Heikinheimo, Markku (toim.): Pro organo pleno: Juhlakirja Enzio Forsblomille 14.3.1980 Festskrift till Enzio Forsblom.  (Sibelius-Akatemian julkaisusarja, A:2)  Helsinki:  Organum-seura, 1980.  ISSN 0358-3554  ISBN 951-99256-0-0
Aiheesta muualla

Forsblom, Enzio hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Finnlevy

| Finnlevy |
| --- | --- |

Perustettu:  1966
Lakkautettu:  1998
Toimiala:  musiikki
Tytäryhtiöt:  Finnhits, Kräk!, Dig It
Omistaja:  Musiikki-Fazer
Huomioitavaa:  Omistajan osti kansainvälinen Warner Music Group, jonka jälkeen 30.11.1994 sulautui Warner Music Finlandiin.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Finnlevy oli suomalainen levy-yhtiö ja levymerkki, jonka katalogiin kuului paljon tunnettuja suomalaisia artisteja ja yhtyeitä. Finnlevy oli toiminnassa vuosina 1966–1998.
Finnlevyn aikakausi

Musiikki-Fazer ja Philips-Polygram perustivat Finnlevy Oy:n vuonna 1966. Finnlevyn pitkäaikainen kotimaisen tuotannon päällikkö oli jo Fazerilta tuttu Toivo Kärki. Vuonna 1974 Musiikki Fazer osti Finnlevyn kokonaan toiminimekseen. Kansainvälinen Warner Music Group osti jo vuonna 1989 pörssilistautuneen Fazer Musiikki Oy ja Fazer Musik Ab yhtiön ja se sulautui 30. marraskuuta 1994 uudelleen nimettyyn Warner Music Finlandiin. Finnlevy on nyt rekisteröity aputoiminimi. Finnlevy jatkoi itsenäisenä levy-yhtiönä tuotantoa vielä toukokuuhun 1998 asti.
Fazerin äänitteiden ja yleensäkin äänitemyynnin Suomessa aloitti vuonna 1910 Fazerin musiikkikaupassa Georg Fazer, makeisyhtiö Fazerin perustajan Karl Fazerin veli. Liike oli ostettu 1897 ja perustettu jo vuonna 1884.
Finnlevyn alkutaival

Finnlevyn levymerkkejä olivat mm. Decca, Rytmi, Philips, Fontana ja Polydor. Finnlevyn ensimmäinen merkittävä taiteilijakiinnitys oli Irwin Goodman. Deccalle levyttivät mm. Paula Koivuniemi, Seppo Hanski, Taisto Tammi, Pasi Kaunisto, Eino Grön, Juha Vainio sekä Jarkko ja Laura. Fontanan artisteja olivat Tamara Lund ja Esa Pakarinen. Philipsille lauloivat Kai Hyttinen, Esko Rahkonen, Fredi, Anita Hirvonen ja Robin. Vuosina 1967–1976 Fazer julkaisi levyjä myös CBS-levymerkillä, artisteina muun muassa Markku Aro, Veikko Lavi, Finntrio, Frederik, M.A. Numminen ja ”Kreivi” Pertti Ylermi Lindgren. LP-levyjä ilmestyi Finnlevyn ohella merkeillä Shokki, Sävel, Manhattan ja Triola.
Scandia

Musiikki-Fazer osti vuonna 1972 levy-yhtiö Scandia-Musiikin. Scandian perustajat olivat Paavo Einiö, Herbert Katz ja Johan Vikstedt, joista Vikstedt kuitenkin myi pian osuutensa Harry Orvomaalle. Scandialle levyttäneitä artisteja olivat mm. Teuvo Valo, Annikki Tähti, Brita Koivunen, Laila Kinnunen, Vieno Kekkonen, Olavi Virta, Pauli Räsänen, Eino Grön, Reijo Taipale, Danny (Ilkka Lipsanen), Tapani Kansa, Kirka Babitzin ja Arto Sotavalta, harmonikkataiteilija Lasse Pihlajamaa sekä yhtyeistä Kullervo Linnan Humppa-Veikot ja Four Cats.  Scandia jatkoi yhtiönä kuitenkin vielä 1970-luvun lopulle ja Fazerin alaisena levymerkkinä vielä tämänkin jälkeen. Vuonna 1964 perustetun Finndisc-levy-yhtiön oli ostanut Scandia vuonna 1971. Finndiscille perustettiin levymerkit Delta ja Rondo sekä 1975 Hi-Hat. Vuonna 1982 syntyi hetkellisesti  Finnscandia Musiikkiosakeyhtiö, ja kesällä 1983 Fazerin omana tuotanto keskittyi tietyille levymerkeille.
Finnlevy 1970-luvusta eteenpäin

Vuosina 1970–1977 Kärjen päätoimisina yhteistyökumppaneina toimivat Vexi Salmi ja Juha Vainio. Musiikki Fazer osti Finnlevyn kokonaan itselleen 1974. Vuonna 1975 Fazerille perustettiin Hi-Hat-levymerkki. Vuonna 1978 Toivo Kärki jäi eläkkeelle. Perinteisen iskelmän rinnalle oli noussut Suomi-rock. Vuonna 1978 aloittivat Kräk!- ja Dig It -levymerkit, joiden taiteilijoita olivat mm. Pekka Pohjola, Kojo, Kake Singers ja Veltto Virtanen. Ufolle levyttivät Lemon, Oiling Boiling ja Tuohi Klang. Repertuaariin kuului jonkin verran myös jazzia ja bluesia.
Finnlevyn naisarteihin kuuluivat mm. Merja Rantamäki, Taiska, Päivi, Hanne, Eini, Mona Carita ja Arja Saijonmaa. 1980-luvulle tärkeinä iskelmätähtinä olivat mm. Markku Aro, Frederik, Kari Tapio, Solistiyhtye Suomi, Kake Randelin, Berit ja Arja Koriseva.
Vuosina 1977–1990 yhtiöllä oli oma levytysstudio Höyläämötie 16:ssa Helsingin Pitäjänmäellä, jota kutsuttiin Takomon studioiksi.
Hi-Hat

Hi-Hat-merkille levyttäneitä ovat mm. Mikko Alatalo, Juice Leskinen, Kaija Koo, Puolikuu, Kalevala, Seppo Närhi, Heikki Sarmanto, Broadcast, Pave Maijanen, Kassu Halonen ja Vanha Isäntä.
Dig It

Dig It -merkillä menestyneitä ovat mm. Maarit, Bogart Co., Riki Sorsa, Pepe Ahlqvist, Pekka Pohjola, Jimi Sumén, Kojo, Zero Nine, Edu Kettunen ja Kaija Kärkinen.
Kräk!

1970-luvun menestyneen Kake Singersin tielle pääsi moni rock-yhtye 1980-luvulla Kräk!-levymerkillä. Dingo myi viikossa platinaa eli 100 000 kappaletta. Muita näkyviä artisteja olivat muun muassa Pyhät Nuket, Nuket, Eve, Miljoonasade, Keba, Kultakuume, Nicepappi, Clifters, Mamba ja Kojo.
Klassinen Fazer

Jaakko Borgin aloitteesta syntyi 1979 taidemusiikkiin keskittynyt Finlandia Records, joka jatkoi Fazer-konsernin myynnin jälkeen Warnerille klassisten levyjen säännöllistä julkaisemista tuotantopäällikkö Jari Tiessalon johdolla aina kevääseen 2004 saakka.
Geologia

Apollo 17:n ottama kuuluisa kuva maapallosta, Sininen marmorikuula
Geologia (kreikan sanoista γη- (ge-, ’maa’) ja λογος (logos, ’tiede’)) on tieteenala, joka tutkii Maata ja sen historiaa, rakennetta, koostumusta sekä sen muotoutumiseen vaikuttavia tapahtumia. Tutkimuksen kohteena ovat maankuoren kivet ja kiviä synnyttävät prosessit. Geologian sovelluksilla on taloudellista merkitystä etenkin malmien, mineraalien ja fossiilisten polttoaineiden etsinnässä.
Geologia on osa geotieteitä eli luonnontieteitä, joita voi opiskella yliopistossa pääaineena. Geotieteiden pääaineita ovat geologian ohella geokemia ja geofysiikka, ja geologian tutkimuksessa käytetään kokonaisvaltaisesti hyödyksi monitieteellistä lähestymistapaa. Geologiaa tutkii muun muassa geologi.
Historia

Vanhimmat geologian tutkimukset ovat tiettävästi antiikin Kreikasta 500-luvulta eaa., kun kreikkalainen filosofi Anaksimandros teki geologisia löytöjä. 300-luvulla eaa. kreikkalainen filosofi Theofrastos tutki kiviä. Roomalainen historioitsija Plinius vanhempi käsitteli mineraaleja ajanlaskun alussa.
1000-luvulla kiinalainen Shen Kuo teki geologisia tutkimuksia. 1500-luvun alkupuolella saksalainen Georgius Agricola, jota on myöhemmin pidetty mineralogian isänä, teki uraauurtavia geologisia ja paleontologisia tutkimuksia.
Nykyisen geologian ja geologisen tutkimuksen isänä pidetään skotlantilaista 1700-luvulla elänyttä James Huttonia. Hän kumosi käsityksen, jonka mukaan maa olisi noin 6 000 vuotta vanha. Hän teki geologista tutkimusta ja uudisti käsitystä geologisesta ajanlaskusta.
Sanaa geologia on käytetty ensimmäistä kertaa vuonna 1603 italialaisen Ulisse Aldrovandin fossiileja käsittelevässä teoksessa. Nykyisessä merkityksessä sanaa käyttivät ensimmäistä kertaa sveitsiläiset tutkijat Jean-André de Luc ja Horace Bénédict de Saussure vuosina 1778 ja 1779.
Geologinen ajanlasku

Geologisen ajanlaskun avulla jaetaan koko maapallon historia ajanjaksoihin sen syntymästä alkaen. Nykyään yleisesti hyväksytyn tieteellisen käsityksen mukaan maapallo on noin 4,5 miljardin vuoden ikäinen. Maailman historiaa on pyritty jakamaan stratigrafisen tutkimuksen perusteella ajanjaksoihin, joiden pituudet vaihtelevat miljoonista vuosista tuhansiin miljooniin vuosiin.
Geologisen ajanlaskun mukaan maapallon historia jaetaan geologisten määritelmien mukaisiin eoneihin, maailmankausiin, kausiin ja epookkeihin. Prekambrinen ajanjakso sijoitetaan maapallon synnyn jälkeiseen geologiseen aikaan ja jaetaan kolmeen eoniin.
Täydellistä kaikki ajanjaksot kattavaa sedimenttikivikerrostumaa ei ole olemassa, joten tutkimustietoa on hankittu ympäri maapalloa sijaitsevista osakerrostumista. Esimerkiksi kansainvälinen järjestö International Commission on Stratigraphy (ICS) pyrkii standardoimaan ajanjaksojen nimityksiä ja ajoituksia ja pyrkii ylläpitämään yhtenäistä käsitystä geologisesta ajanlaskusta stratigrafisen tutkimuksen perusteella. Suomessa stratigrafista tutkimusta seuraa Suomen stratigrafian komitea (SKK).
Geologian tutkimus

Geotieteiden tutkimuksen tärkeitä taustateorioita ovat muun muassa uniformitarianismi, superpositioperiaate, evoluutio ja laattatektoniikka. Nämä teoriat ovat esimerkiksi luoneet pohjan geologiselle ajanlaskulle. Fysiikan lait perustuvat oletukseen, että luonnon toiminta on säännönmukaista ja ennakoitavaa, ja ovat tieteellisen tutkimuksen perusta. Myös geologian tutkimuksen kehitys perustuu luonnonilmiöiden selittämiseen.
Geologia tutkii Maan rakennetta, koostumusta, historiaa sekä siinä tapahtuvia muutoksia ja niiden syitä ja seurauksia. Geologian tutkimusta tekevät muun muassa geologit. Suomessa geologian tutkimus ja opetus on perinteisesti jaettu kallioperägeologiaan ja maaperägeologiaan. Geologian kaksijakoisuus on johtunut Suomen kallioperän ja maaperän erilaisuudesta.
Kivi on materiaali, joka muodostuu mineraaleista ja joka luokitellaan mineraalisisältönsä mukaan. Kivet luokitellaan yleensä ne muodostaneiden prosessien mukaan magmakiviin, sedimenttikiviin ja metamorfisiin kiviin. Maaperägeologia (kvartäärigeologia) tutkii kiinteää kallioperää peittäviä irtaimia maalajeja. Näihin kuuluvat hiekka, sora ja turve.
Geologian tutkimus > Geologian opiskelu Suomessa

Suomessa geologiaa voi opiskella pääaineena Helsingin, Oulun ja Turun yliopistoissa ja Åbo Akademissa.
Maapallon rakenne

Maapallon kerrokselliseen rakenteeseen kuuluvat maan kuori, Maan vaippa ja maan ydin.
Laattatektoniikka on teoria, joka selittää litosfäärilaattojen liikkeen mekanismia ja liikkeen vaikutuksia.
| --- | --- |
  1 Mantereinen kuori  2 Valtameren keskiselänne  3 Subduktiovyöhyke  4 Ylempi vaippa  5 Tulivuori  6 Alempi vaippa  7 Pluumi :  8 Ulkoinen ydin  9 Sisempi ydin  10 Konvektiosolu  11 Litosfääri  12 Astenosfääri  13 Gutenberg-pinta  14 Moho-pinta
Geologian alat ja lähialat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Astrogeologia  Geoarkeologia  Geobiologia Geomikrobiologia  Geodesia  Geofysiikka  Geografia  Geokemia Biogeokemia  Isotooppigeokemia  Geokronologia  Geologinen mallinnus  Geomorfologia  Geomytologia  Geotieteet  Glasiologia  Historiallinen geologia  |  Hydrologia tai geohydrologia  Insinöörigeologia  Laattatektoniikka  Maaperägeologia  Mineralogia  Oseanografia Merigeologia  Paleoklimatologia  Paleontologia Mikropaleontologia  Palynologia  Petrofysiikka  Petrologia  Rakennegeologia  Sedimentologia  Seismologia  Speleologia  |  Stratigrafia Biostratigrafia  Kronostratigrafia  Litostratigrafia  Tektonostratigrafia  Taloudellinen geologia Kaivosgeologia  Malmigeologia  Öljygeologia  Vulkanologia  Ympäristögeologia  |
Kirjallisuutta

Lisää luettavaa aiheesta Kirjallisuutta geologiasta on Wikiaineistossa
Edelman, Nils: Viisaita ja veijareita geologian maailmassa.  (Filosofer, forskare och filurer ur geologins historia, 1994)  Helsingissä:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11107-8
Geologica: Elävä ja muuttuva maapallo: Geologinen aika, supermantereet, ilmasto, pinnanmuodot, eläimet, kasvit.  ((Geologica: Earth’s geological past: Landscapes, landforms, origins of the Earth, animals, plants, 2007.) Julkaisija: Margaret Olds. Suomennos: Eeva-Liisa Hallanaro)  Königswinter:  Ullman, 2009.  ISBN 978-3-8331-4381-6
Kakkuri, Juhani: Planeetta Maa.  (Ursan julkaisuja 42)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1991.  ISBN 951-9269-56-8
Lehtinen, Martti & Nurmi, Pekka & Rämö, Tapani (toim.): Suomen kallioperä: 3000 vuosimiljoonaa.  Helsinki:  Suomen geologinen seura, 1998.  ISBN 952-90-9260-1  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Piispanen, Risto: Tempus et theoria terrestris: Geologisen maailmankuvan kehitys antiikista nykypäivään. Osa 1, Antiikki.  Oulu:  Erikaforlag, 1996.  ISBN 952-9727-02-X
Piispanen, Risto: Tempus et theoria terrestris: Geologisen maailmankuvan kehitys antiikista nykypäivään. Osa 2, Keskiaika.  Oulu:  Erikaforlag, 2001.  ISBN 952-9727-05-4
Piispanen, Risto: Tempus et theoria terrestris: Geologisen maailmankuvan kehitys antiikista nykypäivään. Osa 3, Renessanssi ja barokki.  Oulu:  Erikaforlag, 2002.  ISBN 952-9727-06-2
Piispanen, Risto: Tempus et theoria terrestris: Geologisen maailmankuvan kehitys antiikista nykypäivään. Osa 4, Uusi aika.  Oulu:  Erikaforlag, 2003.  ISBN 952-9727-07-0
Piispanen, Risto: Tempus et theoria terrestris: Geologisen maailmankuvan kehitys antiikista nykypäivään. Osa 5, Temaattiset läpileikkaukset.  Oulu:  Erikaforlag, 2004.  ISBN 952-9727-08-9
Ratia, Aatto: Lohkareesta emäkallioon – jäätiköstä maaperäksi.  Helsinki:  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0718-3
Salonen, Veli-Pekka & Eronen, Matti & Saarnisto, Matti: Käytännön maaperägeologia.  Turku:  Kirja-Aurora, 2002.  ISBN 951-29-2247-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geologia Wikimedia Commonsissa
Geologian tutkimuskeskus
Geologia.fi
TKK:n Geodesian laboratorio
TKK:n Geoympäristötekniikan laboratorio
TKK:n Geoympäristötekniikan Geologian opetussivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin yliopiston Geologian laitoksen sivut
Turun yliopiston Geologian laitoksen sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Oulun yliopiston Geotieteiden laitoksen sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Geologinen Seura
Iikka Forss

| Iikka Forss> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Iikka Mikael Forss
Syntynyt: 5. lokakuuta 1976 (ikä 48)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Merkittävät roolit:  Markku Rautio (Helsingin herra) sähkömies Juhnu (Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Iikka Mikael Forss (s. 5. lokakuuta 1976 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Opiskelu ja harrastukset

Forssilla on kolmivuotiaasta lähtien kokemusta näyttämöistä, tosin silloin hän harrasti balettia. Lukioaikoinaan hän aloitti tanssiharrastuksensa uudestaan. Sen lisäksi hän harrasti näyttelemistä Teatteri Sudessa. Teatterikorkeakouluun hän haki vuonna 1996, jonne pääsi ensiyrittämällä. Forss on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri, joksi valmistui vuonna 2000.
Ura näyttelijänä

Forss näytteli vuoden 2000 lopusta lähtien Lahden kaupunginteatterissa, muun muassa Seitsemän veljeksen Eeroa, Piukkojen paikkojen Jerryä/Daphnea ja Hamletin nimihenkilöä. Hänet palkittiin suorituksestaan Hamletissa Lahden teatterikerhon Iivari-patsaalla vuonna 2004. Vuonna 2011 hän siirtyi Helsingin kaupunginteatterin näyttelijäkuntaan.
Paitsi teatterissa, Forss on näytellyt myös televisiossa ja elokuvissa. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan MTV3:n sarjoissa Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna (2001) ja Helsingin herra (2012). Hän näytteli molemmissa toista päähenkilöä, ensiksi mainitussa sähkömies Juhnua Mikko Kivisen ollessa sähkömies Jahnukainen ja jälkimmäisessä Markku Rautiota Iina Kuustosen ollessa Maisa Sinivuo. Hän oli roolistaan Helsingin herrassa ehdolla parhaan miesnäyttelijän Kultaisen Venlan saajaksi.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2004 | Vuoteen oma | mies |
| 2006 | Heitelläänhän kääpiöitäkin | Jesse |
| 2013 | 21 tapaa pilata avioliitto | sulhanen 3 |
| 2013 | Lentsikat | Ned (dubbaus) |
| 2014 | Mielensäpahoittaja | Poika |
| 2016 | Love Records – Anna mulle Lovee  | Auvo Kinnunen |
| 2017 | Rakkaus ja laki: Seksuaalinen rakkaus | haastattelija |
| 2017 | Saattokeikka | Peter |
| 2018 | Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja | Hessu |
| 2019 | Olen suomalainen | Danny |
| 2019 | Fingerpori | lääkäri |
| 2019 | Täydellinen joulu | Eki |
| 2020 | Metsäjätti |  |
| 2022 | Mielensäpahoittaja Eskorttia etsimässä | Hessu |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Kylmäverisesti sinun | Tuomas |
| 2001 | Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna | sähkömies Juhnu |
| 2001 | Kotikatu | Josse |
| 2001, 2003 | Kaverille ei jätetä | Skuugi (–01) Jokke (–03) |
| 2010 | Naisia kaupungilla | Pasi |
| 2012 | Helsingin herra | Markku Rautio |
| 2015 | Star Wars Rebels | Agentti Alexsandr Kallus (dubbaus) |
| 2015 | Hinnalla millä hyvänsä | Rami Warén |
| 2016 | Syke | Saaran isä |
| 2016 | Mustat lesket | Sakari "Sakke" Vuokila |
| 2016 | Roba | sisäministeri |
| 2016, 2020 | Ex-onnelliset | Heikki Rahko |
| 2017 | Aallonmurtaja | Roopen ja Jasminin isä |
| 2017 | Kolmistaan | Karri |
| 2018 | Ratamo | Petro Nikula |
| 2018 | Onnela | Kristian |
| 2019–2024 | Modernit miehet | Matti |
| 2019 | Maanantai | lääkäri |
| 2019 | Pientä laittoa | välittäjä |
| 2020 | Justimus esittää: Duo | koodikoulun rehtori |
| 2021 | Hotel Swan Helsinki | Jarkko |
| 2021 | Karuselli | Albert Riippa |
| 2021 | Maria Kallio | Kimmo Korhonen |
| 2021 | Ei Haukku haavaa tee | Markku |
| 2022 | Salatut elämät | Ari Salminen |
| 2023 | Ninjago: Lohikäärmeiden nousu | Rapton (dubbaus) |
| 2023 | Koskinen | Tapio Vitikainen |
| 2024 | Tuurenmäki 98 | Eino |
Marita Fossum

| Marita Fossum> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. maaliskuuta 1965
Kansalaisuus:  Norja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  proosa
Palkinnot
 Brage-palkinto 2005,  Tanum-stipendi 2005,  Norjan kirjakauppiaiden kirjailijapalkinto 2007 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marita Fossum (s. 14. maaliskuuta 1965) on norjalainen kirjailija. Hänen debyyttiteoksensa oli romaani Verden utenfor (2002). Hänet palkittiin norjalaisella Brage-palkinnolla kaunokirjallisuuden sarjassa vuonna 2005 romaanista Forestill deg.
Fossum varttui Trondheimissa ja sai koulutuksen sairaanhoitajaksi. Hän muutti varhain Osloon ja työskenteli siellä terveydenhuollossa. Hän asui jonkin aikaa Aix-en-Provencessa Ranskassa ja aloitti siellä kirjoittamisen. Hän työskenteli kahdeksan vuotta ensimmäisen romaaninsa parissa, joka myöhemmin sai kolmannen sijan Cappelen-kilpailussa, mutta hän ei ole julkaissut tätä ensimmäistä kirjaansa.lähde?
Fossumin kirjojen teema on tumma. Hänen kirjansa eivät ole paksuja, mutta niiden tekstit ovat vaativia. Ne koskettavat olemassaolon mysteerien syviä kerroksia (Fredrik Wandrup, Dagbladet). Kjell Askildsen, Albert Camus ja Marguerite Duras ovat kirjoittajia, joita hän arvostaa suuresti. Silti hänen kirjoissaan on huumoria. Hänen ensimmäinen kirjansa Verden utenfor käsittelee aids-sairaita Chisiä ja Lizaa. Toisen kirjan Å drepe en drage päähenkilö Miss Hammer saa tietää poikansa kuolleen, jolloin hän itse sairastuu stressin takia ja joutuu psykiatriseen sairaalahoitoon.lähde?
Teokset

Verden utenfor, romaani Oslo: Oktober 2002 ISBN 82-495-0123-3
Å drepe en drage, romaani Oslo: Oktober 2004 ISBN 82-495-0231-0
Forestill deg, romaani Oslo: Oktober 2005 ISBN 82-495-0375-9
Kjære gjetergutt; romaani Oslo: Oktober 2006
Lykksalighet; romaani Oslo: Oktober 2011
Et siste kyss; romaani Oslo: Oktober 2012 ISBN 978-82-495-1065-8
Singularitet; romaani Oslo: Oktober 2018 ISBN 978 82 495 1978 1
Paul Fort

Paul Fort (1922)
Paul Fort (1872–1960) oli ranskalainen runoilija. symbolistien toinen sukupolvi nousi esiin Fortin, André Giden, Paul Valéryn, Paul Claudelin ja Francis Jammesin myötä, mutta sittemmin Fort siirtyi symbolismista perinteiseen Ranskan historian innoittamaan laulurunouteen. Hän julkaisi vuodesta 1897 lähtien "ranskalaisia balladeja", joissa ylistää elämää ja luontoa ja Ranskan historiaa. Näissä hän käytti välillä aiheina kansanlauluja. Fortin aleksandriineista osa on riimillisiä, eivät kuitenkaan kaikki. Hänen runoelmiaan julkaistiin koottuina nimellä Ballades françaises. Hän perusti symbolististen näytelmien esittämispaikaksi 1890 Théâtre d'Artin.
Runosuomennoksia

Yksittäisiä runoja
Pienen valkean hevosen valitus. Teoksessa: Minä olen sukua hevosille, toim. Tuula Korolainen ja Riitta Tulusto, Otava 1996 ISBN 951-1-14413-8
Suuri hurmio. Suom. Kaarlo Sarkia, Teoksessa: Runot WSOY 1944.
Piirileikki maailman ympäri : Jos kaikki tyttöset antaisivat käden. Teoksessa: Uusi kansakoulun lukukirja 2, WSOY 1970 ja Peruskoulun lukukirja. 2A, Valistus 1973 ISBN 951-610-295-6
Teoksessa: Yrjö Jylhä, Veri ja kulta , Otava 1954.
Auringon polttamat merimiehet : Vei kerran meri heidät. He koskaan eivät palaa
Piiri : Jos kaikki maailman tyttöset käden antais toisilleen
Teoksessa: Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja , toim. Anna-Maria Tallgren, WSOY 1934 (Ilmeisesti Jylhän suom.)
Auringon polttamat merimiehet
Piiri
Suuri hurmio
Teoksessa: Tuhat laulujen vuotta , toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1974 ISBN 951-0-06216-2, WSOY 2004 ISBN 951-0-29121-8
Pienen valkean hevosen valitus, suom. Aale Tynni
Suuri Hurmio
Piirileikki maailman ympäri: Jos kaikki tyttöset
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Fort Wikimedia Commonsissa
Charles Fourier

François Marie Charles Fourier
François Marie Charles Fourier (7. huhtikuuta 1772 Besançon – 10. lokakuuta 1837 Pariisi) oli ranskalainen utopistisosialisti.
Fourier esitti perustettavaksi pieniä yhdyskuntia, falangeja, joissa olisi 400 perhettä. Jokainen harjoittaisi haluamaansa ammattia, mutta asuisi samassa rakennuksessa, falansterissa. Työn tulokset jaettaisiin sen mukaan, miten kukin oli ottanut osaa tuotantoon (työn, pääoman ja erikoistaidon perusteella).
Kirjallisuutta

Lauri Keskinen, Utopiasosialistit ja kasvatuksen keskeinen rooli: Henri Saint-Simon, Robert Owen ja Charles Fourier kirkkaampaa tulevaisuutta rakentamassa. Kasvatus & Aika 7 (2013): 1, s. 120-132 Helsinki: Kasvatuksen historian verkosto 2013 (Saatavilla verkossa)
Kaapo Murros, Suuret haaveilijat: heidän oppinsa ja kokeilunsa, Amerikan suomalainen kirjallisuuden seura 1905 – Tampere: Vuolukka 1906
Utopiasosialistit, toim. Ville-Juhani Sutinen, suom. Timo Hännikäinen ym. Turku: Savukeidas 2009. ISBN 978-952-5500-43-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef