stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta (1919)

Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta (1919)
Valko-Venäjän SNT Puolan-Neuvosto-Venäjän sodassa.
Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta (valkoven. Савецкая Сацыялістычная Рэспубліка Беларусь (SSRB), ven. Социалистическая Советская Республика Белоруссия) oli lyhyen aikaa vuonna 1919 toiminut neuvostotasavalta Valko-Venäjän alueella. Neuvostotasavalta perustettiin Venäjän keisarikunnan hajoamisen ja lokakuun vallankumouksen seurauksena.
Historia

Bolševikit perustivat Valko-Venäjän neuvostotasavallan 1. tammikuuta 1919 Smolenskissa Puna-armeijan miehitettyä vetäytyneen Saksan keisarikunnan ensimmäisen maailmansodan seurauksena hallitsemat Valko-Venäjän alueet.
Valko-Venäjän SNT korvasi Valko-Venäjän kansallisen tasavallan. Bolševikit eivät aluksi olleet vastustaneet valkovenäläisten kansallista liikehdintää. Kun huomattiin, että valkovenäläiset haluavat ottaa kansansa kohtalon omiin käsiinsä, muuttui suhtautuminen. Valko-Venäjän kansallisen tasavallan julistettiin olleen pelkän porvarillisen juonen, jonka tarkoituksena oli irrottaa maa Venäjästä. Valkovenäläisten kansallinen liikehdintä oli kuitenkin pakko ottaa huomioon. Siksi Venäjän kommunistipuolueen keskuskomitea antoi 1. tammikuuta 1919 julistuksen Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan luomisesta. Uuden neuvostotasavallan rajoista ei aluksi ollut selvyyttä. Itäisimmät alueet liitettäisiin Venäjään ja Minskin alue tulisi liittää perusteilla olevaan Liettuan sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Valkovenäläisten mielipiteitä ei kuunneltu.
Koko toimikautensa ajan Valko-Venäjän neuvostotasavallan johtajana toimi Źmicier Žyłunovič. Vain kuukautta myöhemmin valtion perustamisesta, se yhdistettiin Liettuan neuvostotasavallan kanssa Liettualais-valkovenäläiseksi neuvostotasavallaksi. Liettualais-valkovenäläisen neuvostotasavallan hajottua Valko-Venäjän alueelle syntyi Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta, joka oli yksi Neuvostoliiton perustajavaltioista.
Pohjois-Haagan rautatieasema

Pohjois-Haagan rautatieasema (lyh. Poh, ruots. Norra Haga järnvägsstation) on pääkaupunkiseudun lähijunaliikenteen asema Vantaankosken radalla Helsingissä. Se sijaitsee nimestään huolimatta Lassilan eikä Pohjois-Haagan osa-alueella, mutta joka tapauksessa Haagan kaupunginosan pohjoisosassa. Asema on Huopalahden ja Kannelmäen asemien välissä, noin kahdeksan kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemalta pohjoiseen. Se on ensimmäinen asema sen jälkeen, kun Vantaankosken rata ja rantarata eroavat toisistaan. Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on sivulaiturit.
1960-luvun metrosuunnitelmissa kaavailtiin metrolinjaa nykyisen ratalinjan itäpuolelle keskelle Pohjois-Haagaa. Kun rautatie valmistui Pohjois-Haagan ja Lassilan välille, alue oli vielä syrjäseutua. Rautatieaseman ympäristöön kaavoitettiin kuitenkin asunto- ja toimistorakentamista. Liikenteen alkaessa kesäkuussa 1975 asema toimi väliaikaisissa tiloissa, kunnes Helsingin kaupungin rahoittama ja omistama asemarakennus valmistui saman vuoden lokakuussa. Rakennuksen asiakaspalvelutilat sijoitettiin katutasoon, josta noustaan portaita laitureille. Lipunmyynti Pohjois-Haagan asemalla lopetettiin monien muiden lähiliikenneasemien tavoin vuonna 2004.
Aseman lähettyviltä, sillalla olevan radan alapuolelta, lähtee kevyen liikenteen reitti, jota seuraamalla pääsee radan vartta kulkien keskustaan asti. Sen sijaan toiseen suuntaan, Kannelmäkeen, ei radan vartta voi kulkea, sillä Pohjois-Haagan jälkeen rata jatkaa kapealla sillalla.
Asema kuuluu Helsingin kaupungin liikennelaitoksen vastuulle.lähde?
Aseman pohjoispääty
I-juna asemalla
Sisäänkäynti
Sisätiloja
Pyöräparkki
Jorvaksen rautatieasema

Jorvaksen rautatieasema (lyh. Jrs, ruots. Jorvas hållplats, vuoden 1924 tienoille saakka Jorfvas) on lähijunien asema Jorvaksessa Kirkkonummella, Masalan ja Tolsan asemien välissä. Laiturilta 1 liikennöidään Kirkkonummen suuntaan ja laiturilta 2 Helsingin suuntaan. Asema peruskorjattiin vuonna 2021. Asema itäpäässä on alikulku.
Jorvas avattiin Masalan aseman alaisena laiturivaihteena vuonna 1903, ja arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelema Platformskjul III -tyyppinen liikennepaikkarakennus valmistui samana vuonna. Rakennusta laajennettiin arkkitehti Jarl Ungernin piirustusten mukaan vuonna 1933, jolloin sen ulkonäkö muuttui huomattavasti. Moskovan välirauhan nojalla Jorvas jäi Porkkalan vuokra-alueelle vuonna 1944 ja se avattiin jälleen vuokra-alueen palautuksen jälkeen elokuussa 1956. Jorvaksen liikennepaikka toimi miehitettynä laiturivaihteena vain vuosina 1961–1968, muutoin miehittämättömänä seisakevaihteena. Tavaraliikenne Jorvaksen liikennepaikalla lopetettiin vuonna 1987 ja liikennepaikkarakennus purettiin. Paikalla on nykyisin vain vuonna 1994 tehty laitesuojarakennus.
Jorvaksen asema siirrettiin länteen vuonna 2021, jolloin aseman laituripolku korvattiin alikululla ja asemalle rakennettiin portaat Vanhan Jorvaksentien sillalle. Lisäksi laiturit korotettiin 55 cm:n korkuisiksi ja niitä pidennettiin. Uudet laiturit otettiin käyttöön 16. lokakuuta 2021.
Pysähtyvät junat

U (Helsinki–Kirkkonummi–Helsinki)
L (Helsinki–Kirkkonummi–Helsinki yöjuna)
Kirkkonummelle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Taru Valjakka

Veikko Tyrväinen (Ottavio) ja Taru Valjakka (Donna Anna) Helsingin Oopperan Don Giovannissa vuonna 1964.
Taru Aura Helena Valjakka (o.s. Kumpunen; s. 16. syyskuuta 1938, Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja (sopraano) ja laulunopettaja. Hän on julkaissut runokirjan vuonna 2006.
Ennen laulu-uraansa Valjakka työskenteli musiikinopettajana ja kuoronohjaajana Helsingissä. Laulamista hän opiskeli Helsingissä, Tukholmassa, Lontoossa ja Santiago de Compostelassa. Valjakka teki ensiesiintymisensä oopperalavalla Helsingin Oopperan Don Giovanni -oopperassa Donna Annan roolissa vuonna 1964. Vuonna 1980 Valjakka lauloi pääroolin Aulis Sallisen oopperan Ratsumies Saksan ensinäytöksessä. Valjakan merkittävimpiin rooleihin kuuluvat kreivitär oopperassa Figaron häät, Fiordiligi oopperassa Così fan tutte, Pamina oopperassa Taikahuilu, Desdamona Giuseppe Verdin oopperassa Otello ja päärooli oopperassa Ariadne Naksoksessa.
Valjakka on myös esiintynyt elokuvassa Uuno Turhapuro muuttaa maalle.
Valjakalle myönnettiin Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitali 6. joulukuuta 1983. Stadin Slangi ry valitsi Valjakan vuoden 2012 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2012.
Taru Valjakan puoliso vuodesta 1960 oli biologi Risto Valjakka.
Kirjallisuutta

Ahonala, Marja: Suurin kaikista on laulu: Taru Valjakan elämä.  Helsinki:  Ntamo, 2015.  ISBN 978-952-215-579-5
Kojo, Elsa: Taru Valjakka.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1984.  ISBN 951-26-2589-X
Valjakka, Taru: Oppimisen aika: Mietteitä.  Helsinki:  Helsingin Alzheimer-yhdistys, 2006.
Aiheesta muualla

Talasniemi, Johanna: / Valjakka, Taru (1938–). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 30.3.2021. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Taru Valjakan elämäkerta (englanniksi)
Taru Valjakan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Valjakka, Taru hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland
Valko-Venäjän asema

| Valko-Venäjän asema,  Белорусский вокзал |
| --- | --- |
 Valko-Venäjän asemarakennusta
Perustiedot
Sijainti:  55°46′35.1″N, 37°34′54.0″E
Osoite:  Площадь Тверской заставы 7, ("Tverin portin" aukio 7, Moskova) 
Kunta:  Moskova
Valtio:  Venäjä
Etäisyydet:  (Esimerkkejä, etäisyydet noin) Arkangel 1176 km, Amsterdam 2899 km, Astana 2889 km, Basel 2707 km, Berliini 1784/1794 km, Brest 1097 km, Hannover 2149 km, Harkova 792 km, Homel (Gomel) 825 km, Irkutsk 5145 km, Kaliningrad 1285 km, Köln 2560 km, Minsk 750 km, Orša 538 km, Poznań 1497 km, Praha 2095 km, Simferopol 1475 km, Smolensk 419 km, Tšeljabinsk 2031 km, Varsova 1311 km, Vilna 943 km, Vjazma 243 km, Vorkuta 2305 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Venäjän rautatiet, Valko-Venäjän rautatiet, Liettuan rautatiet
Kaukoliikenne:  kymmeniä kaukojunia päivittäin, lähtö/määräasemana mm.: katso etäisyydet.
Lähijunat:  kymmeniä junia päivittäin
Vaihtoyhteydet:  Moskovan metron asema Belorusskaja, sisäänkäynti aseman edustalla
Pysäköinti:  Rajoitetusti maksullisia P-paikkoja aseman edustalla, edustan rakennustöiden takia määrä voi käytännössä olla hyvin pieni
Muut tiedot:  Aeroexpress-juna Šeremetjevon lentoasemalle
Asemarakennus
Lipunmyynti:  Lipunmyyntikassat, tai ainakin osa näistä 27, 28 ja 29 palvelee päivittäin kello 7.30-21.  Lentokentälle vieviin Aeroexpress juniin oma lipunmyyntinsä ja lähtöaulansa.
Ratapiha
Muut raiteet:  Moskovassa on useita rautatieasemia ratapihoineen. Näiden välillä on useiden kilometrien etäisyydet.
 Moskovan Valko-Venäjän aseman laitureita. Punainen Aeroexpress-juna liikennöi Šeremetjevon lentoasemalle.
Valko-Venäjän asema (ven. Белорусский вокзал, Belorusski vokzal) on Moskovassa sijaitseva, erityisesti länteen suuntautuvaa henkilöliikennettä palveleva Venäjän rautateiden rautatieasema.
Rautatieasema sijaitsee Moskovan ydinkeskustan luoteispuolella (eli 3,5 kilometriä Punaiselta torilta luoteeseen). Käynti Belorusskajan metroasemalle löytyy rautatieaseman edustalta ja kuuluu sekä vihreän linjan (metrolinja 2) että ruskean metrolinjan (rengaslinja 5) reitistöön.
Asemalta liikennöi kaukojunia Smolenskin alueelle, Liettuaan, Kaliningradin alueelle, Valko-Venäjälle ja Keski-Eurooppaan. Lisäksi aseman kautta ajetaan ainakin kausiluonteisesti joitain pitkän linjan vuoroja (kuten Arkangelista Moskovan kautta Krimille). Lähi- ja taajamajunaliikenteessä asemasta käytetään myös nimitystä Moskovan Smolenskin matkustaja-asema (ven. Мослва-Пассажирская-Смоленская,  Moskva-Passažirskaja-Smolenskaja).
Valko-Venäjän asemalta on säännöllinen Aeroexpress-junayhteys Šeremetjevon kansainvälinen lentoasemalle, joka on Aeroflotin kotikenttä ja jonne esimerkiksi Finnair lentää.
Aiheesta muualla

Valko-Venäjän aseman tietoja, mm. aseman pohjapiirros, aikataulut, lippumyymälän tiedot yms (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (moscow.ru)
Moskovan matkustustiedote: varovaisuutta asemilla! (Arkistoitu – Internet Archive) (formin.fi)
Venäjän rautateiden matkustajaliikenteen sivut, sis. aikatauluhaku (venäjäksi) (rzd.ru)
Aikatauluhaku Москован Valko-Venäjän asemalle (englanniksi) (poezda.net)
Rautatiekarttaa Moskovan seudusta ja läntisestä Venäjästä parovoz.com. Arkistoitu 4.12.2012. Viitattu 28.8.2011. (englanniksi), (venäjäksi) (parovoz.com)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k Moskova |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Moskovan alue 
| Yleistä |  Historia Moskovan ruhtinaskunta  Vuoden 1918 kapina  |  |
| Maantiede |  Moskvajoki  Oka  Volga  Moskovan kanava  |  |
| Koulutus ja tiede |  Asevoimien yhteisakatemia  Ilmailuinstituutti  Moskovan valtionyliopisto  Teknillinen valtionyliopisto  Kansainvälisten suhteiden instituutti  Skolkovo  |  |
| Kulttuuri |  Elokuvajuhlat  Museot Asevoimien keskusmuseo  Kosmonautiikan museo  Kremlin asehuone  Kubinkan panssarimuseo  Leninin mausoleumi  RKK Energijan museo  Suuren isänmaallisen sodan museo  Tretjakovin galleria  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Bolšoi-teatteri  Majakovski-teatteri  Teatteritaiteen akatemia  Puistot Bitsevskin puisto  Gorkin puisto  Ystävyydenpuisto  Urheilu Lokomotiv-keskusstadion  Lužniki  Megasport-urheilupalatsi  Novogorsk  Otkrytije Arena  VTB Arena  Dynamo Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Spartak Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  TsSKA Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Koripallo  |  |
| Liikenne |  Šeremetjevo  Domodedovo  Vnukovo  Ramenskoje  Metro  Ratayhteydet Leningradin asema  Kazanin asema  Kurskin asema  Kiovan asema  Riian asema  Paveletsin asema  Savjolovon asema  Jaroslavlin asema  Valko-Venäjän asema  Tiet Lefortovon tunneli  Kehätie  M10  Volokolamskin valtatie  |  |
| Hallinnollinen jako |  Keskinen piirikunta  Pohjoinen piirikunta  Koillinen piirikunta Ostankino  Itäinen piirikunta Sokolniki  Kaakkoinen piirikunta Lefortovo  Petšatniki  Eteläinen piirikunta  Läntinen piirikunta  Luoteinen piirikunta  Zelenograd  Novomoskovski Moskovski  Štšerbinka  Troitsk  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri II:n patsas  Edelweiss  Eläintarha  Federation Tower  GUM  Hotelli Ukraina  Kotelnitšeskaja Naberežnaja  Kristus Vapahtajan katedraali  Lubjanka  Moskovan Kreml Arkkienkelin katedraali  Kahdentoista apostolin kirkko  Kristuksen syntymän kirkko  Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko  Neitsyt Marian Ilmestyskirkko  Spasskaja-torni  Uspenskin katedraali  Novodevitšin nunnaluostari  Punainen tori Pyhän Vasilin katedraali  Riemukaari  Smolenskin tori  Štyki-muistomerkki  Työläinen ja kolhoosinainen  Valkoinen talo  Valtionkirjasto  Yleisvenäläinen näyttelykeskus  |  |
Imatran Pallo-Veikot

| Imatran Pallo-Veikot |
| --- | --- |

Koko nimi:  Imatran Pallo-Veikot
Perustettu:  1955
Entiset nimet:  Imatran Pallo-Veikot   1955-
Kaupunki:  Imatra
Kenttä:  Ukonniemi-Stadion
Miesten sarjataso:  Superpesis
Värit:           

Toiminnanjohtaja:  Mikko Reitti
Puheenjohtaja:  Ilkka Uitti
Miesten pelinjohtaja:  Atte Hakala
Omistaja:  Imatran Pallo-Veikot ry
Miesten SM-mitalit
Kultaa:  4 (1977, 1978, 1986, 1991)
Hopeaa:  3 (1989, 1990, 1993)
Pronssia:  1 (1973)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Imatran Pallo-Veikkojen pelaajia 2023.
Imatran Pallo-Veikot (IPV) on vuonna 1955 perustettu imatralainen pesäpalloseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa korkeimmalla sarjatasolla Superpesiksessä.
IPV on yksi historian menestyksekkäimmistä pesäpalloseuroista. Se on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 1977, 1978, 1986 ja 1991. Lisäksi IPV on saavuttanut hopeaa kolme kertaa ja pronssia kerran. Kauden 2006 päätteeksi IPV säilytti paikkansa Superpesiksessä karsintojen kautta, mutta taloudelliseen ahdinkoon ajautunut seura päätti lokakuussa 2006 luopua paikastaan korkeimmalla sarjatasolla.  IPV voitti Ykköspesiksen runkosarjan kaudella 2016 ja nousi takaisin Superpesikseen kaudelle 2017.
IPV harjoittelee ja pelaa kotiottelunsa Ukonniemen stadionilla. Aiemmin kotikenttänä toimi ensin Tainionkosken Maneesi ja tämän jälkeen Linnalan kenttä. Ennen kauden alkua seura on järjestänyt vuosikymmenien ajan Velimalja-turnauksen. Turnausta alettiin aikoinaan järjestää seuran ensimmäisen puheenjohtajan Veli Niirasen muistoksi.
Seuran tunnetuin pelaaja on Ilpo Kytösalmi (s. 1946), joka pelasi urallaan 437 ottelua. Hän keräsi pesispörssissä 2202 pistettä, millä hän on kaikkien aikojen tilastossa kahdestoista. Kytösalmi toi SM-sarjassa 592 juoksua ja etenijätilastossakin hän on yhä viides. Itä–Länsi-otteluita Kytösalmi pelasi urallaan Idän joukkueessa 13.
Saavutukset

Suomen mestari 1977, 1978, 1986 ja 1991
SM-hopeaa 1989, 1990 ja 1993
SM-pronssia 1973
Kunniagalleria

IPV avasi 60-vuotisjuhlavuonnaan 2015 oman kunniagallerian. Siihen voidaan nimetä henkilöitä pitkän ja ansiokkaan pelaaja- tai järjestö- ja urheilujohtajauran tai muun IPV:n hyväksi tehdyn toiminnan vuoksi. Nimityksistä päättää vuosittain seuran hallitus.
Kunniagalleriaan nimetyt:
Sulo Lipsanen (2015)
Lauri Oinonen (2015)
Ilpo Kytösalmi (2015)
Olavi Sintonen (2018)
Rauli Rapo (2018)
Matti Stenberg (2020)
Pentti Lipponen (2020)
Matti Mansikka (2024)
Juha Puhakka (2024)
Vesa Lipsanen (2024)
Mikko Vitikainen (2024)
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Kultaa | 1963, 1974, 1989 | 3 |  |
| A-pojat |  Hopeaa | 1973, 1979 | 2 |  |
| A-pojat |  Pronssia | 1998 | 1 |  |
B-pojat: 
| B-pojat |  Kultaa | 1972, 1978 | 2 |  |
| B-pojat |  Hopeaa | 1969, 1973, 1987 | 3 |  |
| B-pojat |  Pronssia | 1977 | 1 |  |
B-tytöt: 
| B-tytöt |  Pronssia | 1978, 1979 | 2 |  |
C-pojat: 
| C-pojat |  Kultaa | 1970, 1976, 2018 | 3 |  |
| C-pojat |  Hopeaa | 1995 | 1 |  |
| C-pojat |  Pronssia | 1971, 1985 | 2 |  |
C-tytöt: 
| C-tytöt |  Hopeaa | 1976, 1978, 1997 | 2 |  |
| C-tytöt |  Pronssia | 1977, 1996 | 1 |  |
D-pojat: 
| D-pojat |  Kultaa | 1983 | 1 |  |
| D-pojat |  Hopeaa | 1974 | 1 |  |
| D-pojat |  Pronssia | 1994, 2000, 2011, 2016 | 4 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Kultaa | 1976 | 1 |  |
| D-tytöt |  Pronssia | 1994, 1997 | 2 |  |
E-pojat: 
| E-pojat |  Kultaa | 1981, 1991 | 2 |  |
| E-pojat |  Hopeaa | 1994, 1998 | 1 |  |
| E-pojat |  Pronssia | 1980, 1997 | 2 |  |
E-tytöt: 
| E-tytöt |  Hopeaa | 1974 | 1 |  |
| E-tytöt |  Pronssia | 2024 | 1 |  |
F-pojat: 
| F-pojat |  Hopeaa | 1993 | 1 |  |
| F-pojat |  Pronssia | 1972, 1973, 1989, 1996 | 4 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 44 |  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lyöjäkuningas: Pekka Lavonen (1985)  Pentti Lipponen (1986)  Vesa Mikkola (1988)  |  Vuoden lukkari: Matti Pippola (1963)  Ilpo Kytösalmi (1970)  Jukka Holttinen (1991)  |  Vuoden pesäpalloilija: Ilpo Kytösalmi (1971)  Rauli Rapo (1974)  Kari Stenberg (1986)  Vesa Mikkola (1991)  |
| --- | --- |
 Vuoden tulokas: Jarkko Rautio (2000)  Juuso Lattu (2017) :  Vuoden pelinjohtaja: Vesa Lipsanen (1986)  Mikko Vitikainen (1991)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä-Länsi-valinnat

| --- | --- |
 Lauri Oinonen (1959, 1961, 1962)  Ensio Purovaara (1959, 1961)  Veijo Mölsä (1960)  Lauri Tyyskä (1960)  Esko Heino (1961)  Terho Niiranen (1965, 1967, 1968, 1971)  Jorma Latva (1968, 1969, 1970, 1971, 1973)  Ilpo Kytösalmi (1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1981, 1982)  Raimo Puustinen (1970, 1971, 1972, 1973)  Raimo Papinaho (1973)  Rauli Rapo (1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979)  Esa Hacklin (1974)  Jouko Hujanen (1975)  Pentti Lipponen (1977, 1978, 1979, 1982, 1983, 1986)  Vesa Lipsanen (1977, 1981)  Arto Lippojoki (1978)  Kari Uosukainen (1979, 1980)  Ismo Jaatinen (1981)  Kari Stenberg (1982, 1983, 1984, 1986, 1987) :  Mikko Vitikainen (1983)  Pekka Lavonen (1985)  Perttu Härkönen (1986, 1987, 1988)  Markku Lintunen (1986, 1990, 1993, 1994)  Raimo Bragge (1987, 1989, 1991)  Paavo Hämäläinen (1987, 1989)  Pertti Laakso (1988, 1989, 1990, 1991, 1992)  Vesa Mikkola (1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1995)  Riku Kytösalmi (1989, 1991, 1992, 1993)  Kari Tapanen (1989, 1990, 1991, 1992, 1993)  Jukka Holttinen (1991, 1992, 1993, 1994)  Pasi Tuuva (1994)  Jarkko Rautio (2000, 2001, 2002)  Olli Lehtola (2002)  Lauri Kaartokallio (2017)  Lauri Rönkkö (2017)  Juuso Lattu (2018)  Teemu Nurmio (2019)  Sami Partanen (2019)  Mikko Kosonen (2023)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

Pirkko Reijonen (1961)
Seija Koskinen (1965)
Outi Peippo (1984)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

| --- | --- |
 Lauri Oinonen (1959, 1961)  Veijo Mölsä (1960)  Ensio Purovaara (1960, 1961)  Lauri Tyyskä (1961)  Jouko Kaijanen (1963)  Matti Pippola (1964)  Terho Niiranen (1965, 1967, 1968, 1969)  Keijo Paakkinen (1966)  Ilpo Kytösalmi (1967, 1969, 1970, 1971, 1972, 1975, 1976, 1977, 1982)  Jorma Latva (1968, 1969)  Raimo Puustinen (1970)  Rauli Rapo (1973, 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1982)  Raimo Papinaho (1973) :  Esa Hacklin (1974)  Vesa Lipsanen (1977, 1978)  Kari Uosukainen (1977, 1979, 1983)  Pentti Lipponen (1978, 1979, 1981, 1983)  Markku Kuusamo (1981)  Kari Stenberg (1982, 1983, 1986, 1987)  Mikko Vitikainen (1983)  Raimo Bragge (1986, 1987, 1989, 1990)  Perttu Härkönen (1986, 1987, 1989, 1990)  Pertti Laakso (1988, 1990)  Markku Lintunen (1988)  Vesa Mikkola (1988, 1989, 1990, 1991)  Kari Tapanen (1988)  Jukka Holttinen (1990, 1991, 1992)  Riku Kytösalmi (1990, 1991, 1992)
Tilastot ja luettelot > Pelinjohtajat

| --- | --- |
 Lauri Oinonen (1971–1972)  Risto Uosukainen (1973)  Lauri Oinonen (1974–1981)  Olavi Kokko (1982–1983)  Jorma Latva (1984–1985)  Vesa Lipsanen (1986–1987)  Jouko Hujanen (1988)  Kari Stenberg (1989)  Mikko Vitikainen (1990–1992)  Kari Stenberg (1993–1994)  Raimo Bragge (1994–1995)  Teijo Kytösalmi (1995)  Mikko Vitikainen (1996) :  Raimo Bragge (1998)  Petri Lankinen (1999)  Raimo Bragge (2000–2003)  Pertti Laakso (2002)  Jari Beloff (2004)  Raimo Bragge (2005–2006)  Petri Pulliainen (2007–2012)  Petri Tuuva (2013–2014)  Petri Pulliainen (2015)  Petri Tuuva (2016–2018)  Jyrki Valle (2019–2020)  Jukka Mäkinen (2021–2022)  Vesa Toikka (2023–2024)  Atte Hakala (2025–)
Kirjallisuutta

Stenberg, Matti: Teräsmiehiä ja Kullanhuuhtojia.  Imatra:  Imatran Pallo-Veikot, 2015.
Aiheesta muualla

Seuran nettisivut www.ipv.fi
http://vessix.kotisivukone.com/files/vessix.kotisivukone.com/Pesis/seurat/imatran_pallo-veikot.xls
| n k Miesten pesäpallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Miehet:  1922: HPL  1923: HPL  1924: HPL  1925: LSK  1926: HPL  1927: HPL  1928: VPL  1929: Maila-Veikot  1930: Maila-Veikot  1931: Maila-Veikot  1932: Maila-Veikot  1933: RPL  1934: HPL  1935: KuVe  1936: HPK  1937: KuVe  1938: HPL  1939: HP  1940: KuVe  1941: ei pelattu  1942: Valtion lentokonetehdas  1943: HP  1944: ei pelattu  1945: Pallo-Veikot  1946: Pallo-Veikot  1947: HP  1948: HP  1949: Maila-Veikot  1950: Maila-Veikot  1951: Maila-Veikot  1952: Maila-Veikot  1953: Kiri  1954: HP  1955: HP  1956: Kiri  1957: Kiri  1958: Kiri  1959: Pallo-Toverit  1960: Veto  1961: IK  1962: IK  1963: Jymy  1964: Kiri  1965: Veto  1966: KPL  1967: KPL  1968: KPL  1969: KPL  1970: U-PV  1971: Lippo  1972: Lippo  1973: Puna-Mustat  1974: HP  1975: Maila-Jussit  1976: KPL  1977: Pallo-Veikot  1978: Pallo-Veikot  1979: Tahko  1980: Tahko  1981: Tahko  1982: Kiri  1983: Maila-Jussit  1984: Kiri  1985: Maila-Jussit  1986: Pallo-Veikot  1987: Maila-Jussit  1988: Ankkurit  1989: Ankkurit  1990: Jymy  1991: Pallo-Veikot  1992: Jymy  1993: Jymy  1994: Lippo  1995: Jymy  1996: Jymy  1997: Jymy  1998: Lippo  1999: KiPa  2000: KiPa  2001: Jymy  2002: Jymy  2003: Jymy  2004: Jymy  2005: KiPa  2006: Jymy  2007: Tahko  2008: PattU  2009: Jymy  2010: Veto  2011: Jymy  2012: Jymy  2013: Jymy  2014: Jymy  2015: Jymy  2016: Veto  2017: Veto  2018: JoMa  2019: JoMa  2020: Jymy  2021: MPP  2022: Veto  2023: Jymy
Valkovatsuri

Valkovatsuri on etenkin nuorilla kanoilla esiintyvä tappava ripulitauti. Aiheuttajana on Salmonella pullorum -bakteeri. Tartunnan saaneilla linnuilla on voimakas ripuli, ne ovat syömättömiä ja hakeutuvat lämpöön. Usein linnut ovat valkoisen ulosteen tahrimia.
Pikkupoikasista kuolee paljon, mutta aikuisilla linnuilla tauti voi pesiytyä munasarjoihin, jolloin munantuotanto heikkenee ja mahdolliset poikaset usein kuolevat tartunnan saaneina.
Valintalajittelu

Animaatio valintalajittelun etenemisestä.
Valintalajittelu (engl. selection sort) on tietojenkäsittelytieteessä tehoton mutta yksinkertainen ja intuitiivinen lajittelualgoritmi. Sen keskimääräinen asymptoottinen suoritusaika on O(n2).
Algoritmi

Algoritmi voidaan ilmaista seuraavasti:
Etsitään taulukon pienin alkio ja vaihdetaan se taulukon ensimmäiseksi alkioksi.
Nyt ensimmäinen alkio on pienin.
Etsitään taulukon toisesta alkiosta alkaen pienin arvo ja vaihdetaan se toiseksi alkioksi.
Nyt kaksi ensimmäistä alkiota ovat suuruusjärjestyksessä.
Tehdään sama kolmannelle alkiolle, neljännelle alkiolle...
Kun toiseksi viimeinen alkio on saatu käsiteltyä, koko taulukko on järjestyksessä.
T: taulukko
first: T:n ensimmäinen lajiteltava indeksi
last: T:n viimeinen lajiteltava indeksi

for i := first to last – 1 do
    min := pienin alkio väliltä T[i]...T[last]
    vaihda T[i] <–> min
end for
Tällöin silmukkainvariantti on:
T[first], ... , T[i] on järjestyksessä
T[i–1] ≤ T[i], ... , T[last], kun i > 0