stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saturday Night Live (Suomi)
Jaksot

| Jakso | Esityspäivä | Juontaja | Vierailijat | Katsojaluvut |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6. helmikuuta 2016 | Renny Harlin | Anna Rimpelä Antti Koivula Musiikkivieras: JVG | 575 000  |
| 2 | 13. helmikuuta 2016 | Chisu | Krista Kosonen Musiikkivieras: Evelina | 358 000  |
| 3 | 20. helmikuuta 2016 | Arman Alizad | Kari Hietalahti Niina Lahtinen Musiikkivieras: Mira Luoti | 366 000  |
| 4 | 27. helmikuuta 2016 | Maria Veitola | Pirjo Heikkilä Musiikkivieras: Kasmir | 273 000  |
| 5 | 5. maaliskuuta 2016 | Hjallis Harkimo | Pirjo Heikkilä Niina Lahtinen Musiikkivieras: Antti Tuisku | 417 000  |
| 6 | 12. maaliskuuta 2016 | Ville Myllyrinne | Anna-Maija Tuokko Pirjo Heikkilä Niina Lahtinen Musiikkivieras: Ellinoora | 410 000  |
| 7 | 19. maaliskuuta 2016 | Elastinen | Musiikkivieras: Sanni | 269 000  |
| 8 | 26. maaliskuuta 2016 | Antti Reini | Pirjo Heikkilä Musiikkivieras: Cheek | 318 000  |
| 9 | 2. huhtikuuta 2016 | Viivi Pumpanen | Lauri Tilkanen Musiikkivieras: Anna Abreu | 383 000  |
| 10 | 9. huhtikuuta 2016 | Martti Suosalo | Pirjo Heikkilä Niina Lahtinen Musiikkivieras: Irina | 391 000  |
| 11 | 16. huhtikuuta 2016 | Jarkko Tamminen | Musiikkivieras: Ricky-Tick Big Band & Julkinen Sana | 358 000  |
| 12 | 23. huhtikuuta 2016 | Pirkka-Pekka Petelius | Niina Lahtinen Musiikkivieras: Lauri Tähkä | 370 000  |
Kuudennessa jaksossa Jussi Vatasta tuurasi Anna-Maija Tuokko.
Yhdeksännessä jaksossa Jussi Vatasta tuurasi Lauri Tilkanen.
Yhdenessätoista jaksossa juontajana piti alun perin olla Jenni Vartiainen, mutta hänen jouduttua sairauslomalle jakson juonsi Jarkko Tamminen.
Kahdennessatoista jaksossa musiikkivierana piti olla Anna Puu, mutta sairastumisen vuoksi hänet korvasi Lauri Tähkä.
Katsojaluvut

Sarjan ensimmäisen suoran lähetyksen keskikatsojamäärä oli 575 000 katsojaa. Illan katsojaluvuissa se oli kolmanneksi katsotuin ohjelma, edelle ylsivät vain samaan aikaan Nelosella esitetty Haluatko miljonääriksi? -ohjelma sekä Yle TV1:n Uutisvuoto. Avausjakson näki lopulta keskimäärin yli miljoona katsojaa, kun lukuun sisällytetään jakson ajassa siirretty katselu, uusinnat yhtiön kaikilla kanavilla sekä katselut MTV Katsomossa.
SNL:n toisen jakson keskikatsojamäärä oli 358 000, mitä luonnehdittiin sekä Ilta-Sanomissa että Iltalehdessä romahdukseksi aiemman viikon katsojaluvuista. Ilta-Sanomien Taneli Topelius piti katsojalukuja aivan liian pieninä kalliille tuotannolle, jota esitetään lauantaisin klo 20–21, mikä on perinteisesti ollut viikon paras katseluaika.
16. helmikuuta 2016 MTV ilmoitti siirtävänsä sarjan esitysaikaa tunnilla myöhemmäksi. Muutoksella kanava halusi saada sarjalle uusia katsojia. Sarjan kolmas jakso sai keskimäärin 366 000 katsojaa, mutta viikkoa myöhemmin esitetty neljäs jakso keskimäärin vain 273 000 katsojaa, mikä oli yli puolet vähemmän kuin sarjan ensimmäisellä jaksolla (575 000).
Kauden keskikatsojamäärä oli 374 000.
Kritiikki

Sarjan heikosta menestyksestä on syytetty Aku Hirviniemen ja Jussi Vatasen "kuluneita naamoja" sekä sarjan käsikirjoittajia. Myös kiristynyttä katsojakilpailua Nelosen ja MTV3:n välillä on pidetty syynä sarjan heikkoon menestykseen. Helsingin Sanomien Matti Koskinen arvosteli MTV3-kanavaa siitä, että se on tehnyt Saturday Night Livesta alkuillan perheviihdettä ja kohtelee sarjaa Putouksen jatko-osana. Hän piti koko suoran sketsiohjelman konseptia vanhentuneena. Koomikko Mikko Kivinen syytti sarjan heikosta menestyksestä MTV3:n kanavajohtoa, joka oli hänen mielestään syyllistynyt laskelmointiin.
Sarjan tuotantoyhtiö Rabbit Films tuotti myös samaan aikaan kilpailevalla kanavalla esitettyä, Jaajo Linnonmaan juontamaa Haluatko miljonääriksi? -ohjelmaa, josta tuli suuri katsojamenestys. Rabbit Filmsin toimitusjohtaja Olli Suominen ja luova johtaja Tuomas Summanen ovat sanoneet SNL:n huonon menestyksen olleen heidän oma vikansa. "Jaajo oli aloittanut juuri samaan aikaan Miljonäärissä ja lähti meidän omaa ohjelmaa vastaan. Me pilattiin se", sanoi Suominen Nyt-liitteelle vuonna 2018. He kuitenkin pitivät ohjelmaa "mainettaan parempana".
Ensimmäinen jakso aiheutti paljon keskustelua sosiaalisessa mediassa. Esimerkiksi jakson aikana esitetyt viisi mainoskatkoa, normaalin kolmen sijaan, aiheuttivat paljon keskustelua. Ohjelman aikana MTV3 kokeili ensimmäistä kertaa ”pikakatkoja”, jotka ovat noin minuutin mittaisia. MTV3:n kanavapäällikön mukaan mainosten määrä ei kuitenkaan kasvanut, vaikka katkoja olikin enemmän. Kanava kuitenkin reagoi saamaansa palautteeseen ja vähensi toiseen jaksoon yhden mainoskatkon. Myös ohjelman hidastempoisuutta kritisoitiin.
Toisessa jaksossa Krista Kosonen ja Aku Hirviniemi esittivät samanlaisiin asuihin pukeutunutta laulajaduoa, jossa pari vaikutti keksivänsä kappaleidensa sanoituksia improvisoidusti. Sketsiä verrattiin alkuperäisohjelmassa olleeseen sketsiin, jossa näyttelijät Fred Armisen ja Kristen Wiig esittivät hyvin samankaltaisen sketsin. Myöhemmin Hirviniemi kommentoi, että formaatin ostaja saa käyttöönsä myös alkuperäisohjelman käsikirjoitukset.
Scott Young

| Scott Young> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. lokakuuta 1967 (ikä 57) Clinton, Massachusetts
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–2006
Seurat:  Hartford Whalers Pittsburgh Penguins Quebec Nordiques Colorado Avalanche Mighty Ducks of Anaheim St. Louis Blues Dallas Stars
NHL-varaus:  11. varaus, 1986 Hartford Whalers
Scott Allen Young (s. 1. lokakuuta 1967 Clinton, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitahyökkääjä. Pitkällä NHL-urallaan Young pelasi 1181 ottelua, tehden 342 maalia ja 414 syöttöpistettä yhteensä 756 tehopistettä.
Peliura > Junioriura

Young aloitti uransa high schoolinsa St. Mark's Lionsin joukkueessa puolustajana vuonna 1984 ja hän pääsi pelaamaan vuoden 1985 nuorten MM-kisoihin. High schoolin jälkeen Young siirtyi Bostonin yliopiston joukkueeseen kahdeksi vuodeksi. Hän kehittyi juniorina etenkin nopeaksi luistelijaksi, yläpään karvaajaksi ja tarkaksi laukojaksi, joten hän siirtyi laitahyökkääjäksi. Young osallistui nuorten MM-maajoukkueeseen myös 1986 ja 1987. Hartford Whalers varasi nuoren hyökkääjän vuoden 1986 NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 11.
Peliura > Ammattilaisura

| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Pittsburgh Penguins | 1991  |
|  | Colorado Avalanche | 1996  |
Youngista tuli ammattilainen, kun hän solmi sopimuksen Hartfordin kanssa kaudeksi 1987–1988. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi vain 13 ottelua, mutta jo seuraavalla kaudella 1988–1989 Young pelasi miltei täyden kauden. Ammattilaisuransa kolmas kausi oli hänen ensimmäinen yli 20 maalin kautensa, ja samalla hän nousi Hartfordin luottopelaajiin. Kausi 1990–1991 ei kuitenkaan alkanut odotetusti, ja Young sai 34 ottelussa aikaan vain 6 maalia ja 9 syöttöä. Hartford myikin Youngin Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Rob Browniin. Pittsburgh voitti tuolla kaudella Stanley Cupin, jolloin Young pääsi juhlimaan ensimmäistä mestaruuttaan.
Kauden päätyttyä Youngin ja Pittsburghin välille tuli erimielisyyksiä ja voimassa olleesta sopimuksesta huolimatta hän siirtyi kaudeksi 1991–1992 HC Bolzanon joukkueeseen, joka pelasi sekä Italian Serie A:ssa että Alpenligassa. Youngin Euroopan visiitti jäi kuitenkin vain kauden mittaiseksi, kun Pittsburgh myi oikeutensa Youngiin Quebec Nordiquesille kaudella 1992–1993 Bryan Fogartya vastaan. Young palasi NHL:ään ja Quebecissä hänen uransa lähti jälleen nousuun ja hän pysyi seuran organisaatiossa kauteen 1996–1997 asti, vaikka seura muutti Quebecistä Coloradoon 1995. Kauden 1994–1995 työsulun aikana Young kävi pelaamassa viisi ottelua Saksan DEL-liigassa Frankfurt Lionsin ja EV Landshutin riveissä. Colorado Avalanchen paidassa Young voitti toisen Stanley Cupinsa kaudella 1995–1996.
Sopimuksen päätyttyä Young teki kauden mittaisen sopimuksen Mighty Ducks of Anaheimin kanssa. Anaheim ei selvinnyt pudotuspeleihin ja kaudeksi 1998–1999 Young siirtyi St. Louis Bluesiin. St. Louisissa hän pelasi neljä kautta, joista 2000–2001 oli hänen uransa paras tehoin 44 maalia ja 30 syöttöä. Neljän kauden jälkeen Young siirtyi vapaana agenttina Dallas Starsiin, jossa hän pelasi tuhannen NHL-ottelunsa. Samalla hänen tehonsa alkoivat hiipua.
NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 Young pelasi kolme ottelua Central Hockey Leaguen Memphis Riverkingsissä. Työsulun jälkeen Young palasi vielä kertaalleen St. Louisiin, jossa hän lopetti uransa kauden 2005–2006 päätteeksi.
Peliura > Kansainväliset pelit

| Mitalit> Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Miesten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 | jääkiekko |  |
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Kultaa | 1996 | jääkiekko |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Hamilton 1986 | jääkiekko |  |
Young edusti Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta nuorten MM-kisoissa 1985, 1986 ja 1987.
Hän pelasi myös jääkiekon MM-kisoissa 1994, sekä maailmancupissa 1996 ja vuosien 1988, 1992 ja 2002 talviolympialaisissa.
S/S Normandie

| S/S Normandie |
| --- | --- |
 Normandie
Tyyppi:  linjalaiva
Lippuvaltio:   Ranska  Yhdysvallat
Omistaja:  Compagnie Générale Transatlantique, 1935–1941 Yhdysvaltain laivasto 1941–46
Rakennustelakka:  Chantiers & Ateliers de St Nazaire, Penhoët
Kölinlasku:  26. tammikuuta 1931
Vesillelasku:  29. lokakuuta 1932
Luovutettu:  1935
Status:  Kaatui New Yorkin satamassa 9. helmikuuta 1942 ja myytiin romuksi 1946
Tekniset tiedot
Pituus:  314 m
Leveys:  36,5 m
Syväys:  18,5 m
Bruttovetoisuus (GT):  79 280 (83 423 v. 1936)
Koneisto:  4 x höyryturbiini-sähkö
Koneteho:  160 000 hv (maks. 200 000) kW
Nopeus:  max 32,2 kn
Miehistö:  1 345
Lähteet:  
S/S Normandie oli ranskalaisen Compagnie Generale Transatlantiquen linjalaiva.
Se rakennettiin Saint-Nazairessa ja laskettiin vesille 1932. Aluksella tehtiin neitsytpurjehdus 29. toukokuuta 1935. Uudenaikainen muotoilu ja loistelias sisustus herättivät laajalti huomiota ja valmistuessaan se oli yksi suurimmista ja nopeimmista laivoista. Alus ei kuitenkaan ollut kaikesta saamastaan positiivisesta huomiosta huolimatta kaupallinen menestys. Sen toimintaa pidettiin yllä Ranskan hallituksen tukiaisilla.
Aluksen kotisatamana oli Le Havre ja määräsatamana New York, joiden välillä sillä tehtiin 139 itä–länsi -suuntaista ja 138 länsi–itä -suuntaista Pohjois-Atlantin ylitystä. Toisen maailmansodan alettua Yhdysvaltain viranomaiset takavarikoivat aluksen. Se nimettiin USS Lafayetteksi. Muutettaessa joukkojenkuljetusalukseksi se syttyi 1942 tuleen, kaatui kyljelleen ja upposi New Yorkin satama-altaaseen.
Tausta

"Iloisella 1920-luvulla" alettiin ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistuneita laivoja, kuten RMS Mauretaniaa ja RMS Olympicia, pitää vanhentuneina. Haluttiin rakentaa uusia laivoja, joiden tekniikka olisi ajanmukaista ja sisustus muodikasta.
Suuret siirtolaisvuodet olivat ohi Yhdysvaltain tiukennettua maahanmuuttopolitiikkaansa. Varustamot etsivät nyt asiakkaikseen keskiluokkaisia matkustajia. Erityissijalla olivat yhdysvaltalaiset, jotka matkustivat Eurooppaan nauttimaan vapaamielisestä alkoholipolitiikasta. White Star Line, Cunard Line ja Compagnie Generale Transatlantique ryhtyivät suunnittelemaan uusia aluksia.
Compagnie Generale Transatlantique oli jo rakennuttanut lippulaivakseen S/S Ile de Francen, jonka sisustus oli art decoa, mutta sen runkoa pidettiin vanhanaikaisena. Yhtiötä lähestyi venäläinen emigrantti Vladimir Jurkevitš, joka oli suunnitellut aluksia Venäjän keisarikunnan laivastolle. Hän oli kokeillut pienoismalleilla uusia runkoratkaisujaan, jotka olivat toimineet loistavasti. Uusia ratkaisujaan hän tarjosi aluksi Cunard Linelle, joka kuitenkin hylkäsi ne liian radikaaleina.
Rakentaminen

Valtionavustamana aluksen rakentaminen aloitettiin tammikuussa 1931. Lehdistö ja suuri yleisö seurasivat rakentamista alusta alkaen.
Alus suunniteltiin edustamaan Ranskaa maailman merillä, joten suurin osa sen osista tuli ranskalaisilta valmistajilta. Kuitenkin sen peräsimen valmisti tšekkoslovakialainen Škoda ja ohjauslaitteisto tuli Edinburghista. Alus oli varustettu, siihen aikaan ainutlaatuisella, jäävuorien ilmaisuun tarkoitetulla tutkalaitteella.
Vesillelaskua oli 29. lokakuuta 1932 seuraamassa 200 000 katselijaa. Sisustaminen ja muu varustelu saatiin valmiiksi alkuvuodesta 1935. Saman vuoden toukokuussa tehtiin lehdistön innolla seuraamat koepurjehdukset. Niissä saavutettiin vaikuttava 32,125 solmun (59,496 km/h) nopeus ja tehtiin hätäpysäytys, joka pysäytti aluksen vain 1 700 metrin matkalla.
Rakentaminen > Sisustus

Aluksen kuuluisa ja aikanaan paljon kehuttu sisustus oli Art Decoa. Aluksen monet maalaukset ja patsaat kuvasivat sen nimikkomaakuntaa, Normandiaa.
Lasten ruokasalia koristivat kuvat Jean de Brunhoffin Babar-norsusta. Koristelluin oli ensimmäisen luokan ruokasali, jonne mahtui kerrallaan 700 ruokailijaa 157 pöytään. Aluksen suunnittelun johdosta ruokasaliin ei tullut lainkaan luonnonvaloa. Valaisu järjestettiin salin päihin sijoitetuilla valtavilla kattokruunuilla ja kahdellatoista pitkällä Lalique-lasipylväällä. Laivayhtiö esitti mainonnassaan, että ruokasali oli pidempi kuin kuuluisa Versaillesin peilisali.
Matkustajia houkuteltiin myös grillibaarilla, suurella salongilla, jota käytettiin yökerhona, ulko- ja sisäuima-altailla, kappelilla ja teatterilla joka toimi sekä puhe- että elokuvateatterina. Sanottiin, että aluksen loistavat yleiset tilat sopivat rikkaille ylemmän keskiluokan naisille hyvinä pukujen ja korujen esittelypaikkoina.
Kalleimpiin hytteihin kuului useampi makuuhuone, piano ja oma yksityinen kansi.
Linjalaivana

Arviolta 50 000 katsojaa oli 29. toukokuuta 1935 kerääntynyt Le Havren satamaan katselemaan  aluksen lähtöä neitsytmatkalleen. Ranskalaiset toivoivat sen voittavan nopeimmalle matkustaja-alukselle myönnettävän Sinisen nauhan. Normandie lunasti odotukset ja riisti arvostetun palkinnon S/S Rexiltä keskinopeudella 30 solmua (56 km/h). Matka Le Havresta yli Pohjois-Atlantin New Yorkiin kesti neljä vuorokautta, kolme tuntia ja neljätoista minuuttia. Se oli ensimmäinen Sinisen nauhan voittanut ranskalainen alus ja piti ennätystä hallussaan vuoteen 1936, jolloin sen rikkoi RMS Queen Mary. Sininen nauha palasi 1937 alukselle.
Lyhyen linjalaivauransa aikana alus oli aikansa julkisuuden henkilöiden suosiossa. Sillä matkustivat Marlene Dietrich, Walt Disney, Fred Astaire, Ernest Hemingway, Irving Berlin, James Stewart ja Ranskan presidentti Albert Lebrun.
Linjalaivana > Tuho

Vuonna 1939 Saksa hyökkäsi Puolaan ja Normandie, joka tuolloin oli odottamassa lähtöä paluumatkalle New Yorkissa, jäi aloilleen ja internoitiin 3. syyskuuta 1939 Se pysyi ranskalaisen päällystön alaisuudessa, kunnes Yhdysvaltain rannikkovartiosto otti 1941 aluksen haltuunsa. Joulukuussa 1941 laiva liitettiin virallisesti Yhdysvaltain laivastoon, joka nimesi sen La Fayetteksi, joka myöhemmin epävirallisesti, mutta yleisesti kirjoitettiin muodossa Lafayette. Sitä alettiin muuttaa joukkojenkuljetusalukseksi. Sillä syttyi 9. helmikuuta 1942 hitsauskipinän aiheuttama tulipalo, jolloin ensimmäisen luokan ruokasalissa säilytetyt tulenarat materiaalit leimahtivat ja sytyttivät aluksen puuosat tuleen.
Tulipalon ja voimakkaan tuulen vallitessa laiva alkoi kallistua ja sisään virtaava vesi, jota auttoivat vielä alukseen ruiskutetut sammutusvesitonnit, kaatoivat aluksen kyljelleen 10. helmikuuta kello 2.45. Se makasi New Yorkin satamassa, kunnes se nostettiin 1943 pystyyn.
USS Lafayette (runkonumero AP-53) ei  koskaan ollut joukkojenkuljetusaluksena ja poistettiin 1945 laivaston alusluettelosta. Laivan korjaaminen todettiin liian kalliiksi, joten se myytiin lokakuussa 1946 romuksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ocean-liners.com
Poikkileikkauskuva Normandiesta
USS Lafaytte (Normandie) tulessa New Yorkin satamassa.
Skoonentuhkapensas

| Skoonentuhkapensas> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Amygdaloideae
Suku::  Tuhkapensaat Cotoneaster
Laji::  kullensis
Kaksiosainen nimi
 Cotoneaster kullensis  B.Hylmö (1993) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skoonentuhkapensas (Cotoneaster kullensis) on ruusukasveihin kuuluva pensaslaji. Se kasvaa 1–1,5 metriä korkeaksi. Laji muistuttaa kalliotuhkapensasta, mutta on pystykasvuisempi. Lehdet ovat 2–7 cm pitkät, puikeat, poimureunaiset. Kukintona on tavallisesti kaksikukkainen terttu. Hedelmänä on 6–10 millimetrin kokoinen kellanpunainen tai punainen marja.
Skoonentuhkapensas on harvinainen kasvi, joka kasvaa kotoperäisenä Ruotsissa Skånen maakunnassa. Se esiintyy Höganäsin kunnan seudulla ja kasvaa kallioilla ja kedoilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Skoonentuhkapensas – Cotoneaster kullensis
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Skoonentuhkapensas (arkistolinkki) (Kuva)
Solar

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Solar tarkoittaa seuraavia asioita:
Solar (oik. Kim Yong-sun, s. 1991), eteläkorealainen laulaja ja lauluntekijä
Solar, Jarmo Lampelan ohjaama lyhytelokuva vuodelta 1996
Solar, Taeyangin albumi vuodelta 2010
Solar, Rubikin albumi vuodelta 2011.
Sisko Vilkama

Sisko Elna Wilhelmiina Vilkama (o.s. Brummer; 9. lokakuuta 1893 Joutsa – 12. kesäkuuta 1983) oli suomalainen pedagogi.
Vilkaman vanhemmat olivat Joutsan kirkkoherra, rovasti Fredrik Alexander Brummer (1848–1904) ja Wilhelmina Jaatinen. Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi 1916 hän toimi opettajana Sörnäisten kristillisessä kansanopistossa sekä Lappeenrannassa ja Nurmijärven yhteiskoulussa.
Vilkaman vuonna 1938 valmistuneen väitöskirjan aiheena oli Naissivistyksen periaatteiden kehitys Suomessa 1840–1880. Pedagogis-aatehistorialliseksi luonnehtimassaan väitöstyössään hän tarkasteli ensimmäisen yhteiskoulun perustamiseen 1883 vaikuttaneita aatteellisia, yhteiskunnallisia ja pedagogisia virtauksia. Hänen toinen teoksensa oli 1950 ilmestynyt Oppikoulu ja lasten vanhemmat.
Vilkama kirjoitti ylioppilaaksi 1911, valmistui filosofian kandidaatiksi 1916 ja lisensiaatiksi (väitellyt) 1938. Hän oli Helsingin kristillisen kansanopiston opettaja ja johtaja 1918–1920, Lappeenrannan yhteiskoulun opettaja 1923–1928, Nurmijärven yhteiskoulun opettaja ja johtaja 1930–1932, 1935–1939 ja 1940–1951, vanhempi lehtori vuodesta 1951, Imatran yhteiskoulun opettaja 1939–1940. Hän oli osaltaan vaikuttamassa Marja-Liisa Vartion kirjalliseen kehitykseen.
Vilkama kirjoitti Kotilieteen runsaasti artikkeleita perhe- ja kasvatusasioista.
Sisko Vilkaman puoliso 1918–1953 oli eversti Oskar Vilkama.
Suomennoksia

Nimellä Sisko Brummer:
Onnenkukka ; kirjoittanut Elisabeth Werner ; saksasta suomentanut Sisko Brummer. Karisto 1917, 2. painos 1937 (alkuteos Die Blume des Glückes)
Arthur Conan Doyle : Vedenalaisten saartama maa ynnä muita kertomuksia. Gummerus, Jyväskylä 1917
Hermann Sudermann : Jolanthan häät. Karisto 1918
John Strange Winter : Myötä- ja vastoinkäymisessä. Karisto 1918
Nimellä Sisko Vilkama:
D. L. Moody : Kristinuskon rikkaus. WSOY 1920, 2. uud. painos Kuva ja sana, Helsinki 1965
Arthur Brausewetter : Enemmän rakkautta ; tekijän luvalla suom. Sisko Vilkama ; runo-otteet suom. Aune Krohn. WSOY 1921
Valdemar Bonsels : Metsäniityn kirja : kirja kukista, eläimistä ja Jumalasta ; tekijän luvalla suom. Sisko Vilkama. WSOY 1921
Sven Lidman : Silta kestää : hartauspuheita. WSOY 1930
Sven Lidman : Tulen läpi. 2. painos Kuva ja sana, Helsinki 1965 (alkuteos Såsom genom eld)
Artikkeleita

”Tohtori Sisko Wilkama – opiskelijatyttö kotiveräjällä”, Kotiliesi 1945 nr 19
Sisko ja sen sisko

| Sisko ja sen sisko> What I Like About You |
| --- | --- |
Tyyli:  Tillannekomedia
Kestoaika:  20-22 minuuttia
Luoja(t):  Wil Calhoun Dan Schneider
Pääosissa:   Amanda Bynes  Wesley Jonathan  Simon Rex  Jennie Garth  Leslie Grossman  Michael McMillian  Nick Zano  Allison Munn  Stephen Dunham 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  Englanti
Verkko:    The WB   MTV3 
Esitetty:  20. syyskuuta 2002 – 24. maaliskuuta 2006
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  88
Tunnuskappale:  "What I Like About You" mennessä ja Lilix
Tuotanto
Tuottaja(t):   Dave Bowen  Shelley Zimmerman  Rick Caplan 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Brian Robbins  Mike Tolin  Joe Tavola  Wil Calhoun  (kausi 1-2)  Dan Schneider (kausi 1-2)  Caryn Lucas (kausi 3-4) 
Tuotantoyhtiö(t):   Tollin/Robins Productions  Warner Bros. Television 
Levittäjä:  Warner Bros. Television Distribution
Aiheesta muualla
IMDb
Sisko ja sen sisko (What I Like About You) on yhdysvaltalainen tilannekomedia, joka kuvaa New Yorkissa elävien siskosten, Valerie Tylerin ja Holly Tylerin elämää. Sarjaa näytettiin The WB Television Networkilla 20. syyskuuta 2002 lähtien aina 24. maaliskuuta 2006 saakka ja sitä kuvattiin yhteensä 86 jakson ajan. Suomessa sarjaa esittää MTV3.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Amanda Bynes  | … |  Holly Tyler   |
|  Jennie Garth  | … |  Valerie Tyler-Meladeo   |
|  Wesley Jonathan  | … |  Gary Thorpe   |
|  Simon Rex  | … |  Jeff (1. tuotantokausi)   |
|  Leslie Grossman  | … |  Lauren (2-4. tuotantokausi, esiintynyt aiemmin sivuhahmona)   |
|  Michael McMillian  | … |  Henry Gibson (2. tuotantokausi, esiintynyt myös sivuhahmona muissa tuotantokausissa)   |
|  Allison Munn  | … |  Tina Haven (2-4. tuotantokausi)   |
|  Nick Zano  | … |  Vince (2-4. tuotantokausi)   |
|  Stephen Dunham  | … |  Peter (2. tuotantokausi)   |
Aiheesta muualla

Sisko ja sen sisko Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sarjan viralliset sivut
Skoolaaminen

Juhlijat kilistelevät lasejaan.
Skoolaaminen tarkoittaa juomalasien yhteen kilistelyä tai kalauttamista. Sitä tehdään usein jonkin asian juhlistamiseksi, ja se suoritetaan yleensä maljan kohottamisen yhteydessä. Tapa tunnetaan jo viikinkien ajoilta. Sen suomenkielinen nimitys tulee ruotsin kielen sanasta skål, joka tarkoittaa maljaa tai kulhoa.
Skoolaaminen suoritetaan yleensä juhlan alussa, kun lasit ovat täynnä kuohuviiniä tai muuta juhlavaa alkoholijuomaa. Juhlissa skoolaaminen on hillittyä, mutta epämuodollisessa tilanteessa, esimerkiksi olutravintolassa, kolpakoita voidaan kalauttaa yhteen railakkaastikin.
Skoolaamisen yhteydessä huudahdetaan usein tietty sana. Yleisimpiä huudahduksia eri maissa ovat:
Suomi: "Kippis", "Skool", ”Pohjanmaan kautta!”, "Hölökyn kölökyn"
Ruotsi: "Skål"
Viro: "Terviseks"
Englanti/Yhdysvallat: "Cheers"
Saksa: "Prost", "Prosit"
Alankomaat: "Proost"
Italia: "cin cin", "Salute"
Irlanti: "Sláinte"
Portugali: "Saúde", "tchim-tchim"
Ranska: "Santé"
Espanja: "Salud"
Puola: "Na zdrowie"
Tšekki: "Na zdraví"
Israel: "L'Chaim"
Japani: "Kanpai"
Turkki: "Şerefe"
Unkari: "Egészségünkre"
Serbokroatia: ”Živeli”
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skoolaaminen Wikimedia Commonsissa
Shannon Elizabeth

Shannon Elizabeth vuonna 2012.
Shannon Elizabeth Fadal (s. 7. syyskuuta 1973 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1999 American Pie -elokuvan myötä.
Hänen vanhempansa ovat Gerald Edward Fadal ja Patricia Dianne Abbott. Hän kasvoi Wacossa, Texasissa. Lukiossa Elizabeth oli kiinnostunut tenniksestä ja ajatteli jopa alkavansa ammattilaiseksi. Hän myös työskenteli mallina ennen elokuvauraansa. Vuoden 1999 elokuussa hän poseerasi alasti Playboylle.
Elizabethilla oli suhde Joseph D. Reitmanin kanssa kymmenen vuoden ajan, joka sisälsi kolme vuotta avioliittoa. Pari kuitenkin erosi maaliskuussa 2005.
Valikoitu filmografia

Isä lumiukkona (1997)
American Pie (1999)
Scary Movie (2000)
Sänkykamarin sankari (2001)
Kolmetoista aavetta (2001)
Jay and Silent Bob Strike Back (2001)
American Pie 2 (2001)
Rakkautta vain (2003)
Pähkähullu perheloma (2004)
Cursed (2005)