stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moisio
Sukunimi

Moisio, sukunimi. Nykyisenä nimenä Moisio on 2 528 henkilöllä. Nimenä Moisio on yleinen satakuntalais-hämäläisen alueen lisäksi  Keski-Suomessa. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Arttu Moisio (s. 1994), pesäpallon syöttötuomari
Elina Moisio (s. 1976), poliitikko
Harri Moisio (s. 1954), poliitikko
Harri Moisio (s. 1973), radiotoimittaja
Ilkka Moisio, näyttelijä
Jukka Moisio (s. 1961), yritysjohtaja
Kalevi Moisio (s. 1948), kaupunkineuvos
Kalle Moisio (s. 1994), jääkiekkoilija
Kauko Moisio (1928–2007), taidetakoja ja seppä
Krista Moisio (s. 1994), jalkapalloilija
Laura Moisio (s. 1987), laulaja ja lauluntekijä
Olli-Pekka Moisio (s. 1972), filosofi
Otto Henrik Moisio (1866–1923), opettaja ja toimittaja
Patrik Moisio (s. 1992), jääkiekkoilija
Sami Moisio (s. 1973), maantieteilijä
Tapani Moisio (s. 1934), tekniikantutkija, professori
Taru Kumara-Moisio (s. 1976), kirjailija ja teatteriohjaaja
Valtteri Moisio (s. 1984), painija
Ruotsinpyhtää

| Ruotsinpyhtää Strömfors> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Loviisa ja Pyhtää |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°31′25″N, 026°28′10″E
Lääni:  Etelä-Suomen lääni
Maakunta:  Itä-Uudenmaan maakunta
Seutukunta:  Loviisan seutukunta
Kuntanumero:  701
Hallinnollinen keskus:  Ruotsinpyhtään kirkonkylä
Perustettu:  1743
Liitetty:  2010
– liitoskunnat:  Loviisa Pernaja Liljendal Ruotsinpyhtää
– syntynyt kunta:  Loviisa
Pinta-ala:  470,03 km²  (1.1.2009)
– maa:  276,67 km²
– sisävesi:  15,25 km²
– meri:  178,11 km²
Väkiluku:  2 893   (31.12.2009)
– väestötiheys:  10,46 as./km² (31.12.2009)
Ikäjakauma:  2008 
– 0–14-v.:  15,6 %
– 15–64-v.:  64,4 %
– yli 64-v.:  20,1 %
Ruotsinpyhtää (ruots. Strömfors) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Itä-Uudenmaan maakunnassa Etelä-Suomen läänissä. Kunnan asukasluku vuonna 2009 oli 2 893, ja pinta-ala 470,03 km², josta 276,67 km² oli maata ja 15,25 km² sisävesialueita. Kunta oli kaksikielinen: 79 prosenttia asukkaista puhui suomea ja 19 prosenttia ruotsia. Ruotsinpyhtään naapurikunnat olivat Kouvola (Anjalankoski ja Elimäki vuoteen 2008), Lapinjärvi, Loviisa, Pernaja ja Pyhtää.
Ruotsinpyhtää liitettiin Loviisaan vuoden 2010 alussa yhdessä Liljendalin ja Pernajan kanssa. Kunnan koillisosassa sijainneet Haaviston ja Vastilan kylät liitettiin Pyhtääseen ja samalla Kymenlaakson maakuntaan.
Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Strömforsin vuoden 2018 uusmaalaiseksi kyläksi.
Kunnan slogan oli "tulevaisuuden mahdollisuuksia keskellä historiaa".
Historia

Ruotsinpyhtään alue oli alkujaan osa Pyhtään pitäjää. Turun rauhassa vuonna 1743 Venäjän ja Ruotsin raja vedettiin Kymijoen läntisimpään haaraan Ahvenkoskelle. Pyhtään itäinen puoli ja Pyhtään kirkko siirtyivät Venäjän haltuun ja Ruotsille jäänyttä länsiosaa alettiin kutsua Ruotsinpyhtääksi, ruotsiksi Svenska Pyttis. Vuonna 1817 pitäjän ruotsinkielinen nimi muuttui virallisesti Strömforsiksi.
Ruotsinpyhtään seurakunta

Ruotsinpyhtään seurakunta jatkoi itsenäisenä seurakuntana vuoden 2018 loppuun asti, jolloin se yhdistyi Loviisan suomalaisen seurakunnan ja Lapinjärven suomalainen seurakunnan kanssa uudeksi Agricolan suomalaiseksi seurakunnaksi.
Nähtävyydet > Strömforsin ruukki

Vapaaherra Johan Creutz perusti Petjärven kylään kankivasarapajan vuonna 1695. Viereinen koski ja läheiset metsät tarjosivat pajalle hyvät toimintaedellytykset. Ruukki sai nimen Strömfors vuonna 1744, jolloin ruukinpatruunat Anders Nohrström ja Jakob Forsell ostivat pajan ja perustivat manufaktuuripajan, sahan ja myllyn. Vuonna 1781 pajan omistajaksi tuli Jakob Forsellesin poika, vuorineuvos Henrik Johan af Forselles. Hänen leskensä Virginia af Forselles peri ruukkitilan 31-vuotiaana. Ruukin nykyinen ilme on peräisin hänen ajaltaan.
Ruukki säilyi af Forsellesin suvun hallussa vuoteen 1876 asti, eli yhteensä 132  vuotta. Vuonna 1886 kauppaneuvos Antti Ahlström osti ruukin ja keskittyi erityisesti sahatoimintaan. Vuonna 1947 A. Ahlström Oy perusti ruukkiin muovi- ja sähkötarvikkeita valmistavan tehtaan. Rautaruukkipajat lopettivat toimintansa yli 250 vuoden toiminnan jälkeen vuonna 1950 ja sahatoiminta lakkasi kolme vuotta myöhemmin. Vuonna 1969 ruukkialueelle vahvistettiin Suomen ensimmäinen haja-asutusalueen taajaman suojelukaava. Alue rakennuksineen on Museoviraston suojeluksessa. Strömforsin ruukin alueen kahdeksan rakennusta, navetta, alapaja, talli, verkhuusi, saha, aitta, letkuvaja ja sauna, myytiin vuoden 2021 syksyllä Strömforsin Yrityspuisto Oy:lle. Rakennusten pinta-ala on lähes 5000 neiötä ja kauppaan kuuluvat myös maa-alueet, reilut 11 000 neliötä, joilla rakennukset sijaitsevat. Yhtiön on tarkoituksena on rakentaa hyvinvointi- ja luontomatkailun keskus, jota voisi käyttää myös ympärivuotisesti. Yhtiö omistaa jo ennestään vanhan sähkötarviketehtaan alueen eli Strömforsin yrityspuiston. Lisäksi yhtiön käytössä on ollut kartanorakennus ja sen läheisyydessä sijaitseva Krouvinmäen majoitusrakennus, joissa toimii tällä hetkellä (2022) Strömforsin Bed & Bistro.
Ruukin alueella sijaitsee myös vuonna 1770 valmistunut ja 1898 nykyisen ulkoasunsa saanut Ruotsinpyhtään kirkko. Kirkon alttaritauluna komeilee Helene Schjerfbeckin vuonna 1898 maalaama "Ylösnousemus". Teos jäi Schjerfbeckin ainoaksi alttarimaalaukseksi.
Nähtävyydet > Savukosken silta

Ahvenkosken pohjoispuolella Pyhtään ja Loviisan rajalla sijaitseva Savukosken silta valmistui vuonna 1927. Kokonaispituudeltaan 60-metrisen, tyypiltään harvinaisen betonisen yksinivelisen kaarisillan rakensi tanskalainen urakoitsijayhtiö Christiani & Nielsen. Kyseessä oli tiettävästi ensimmäinen vastaavanlainen maantiesilta koko maailmassa. Silta oli taloudellinen rakentaa, koska sen rakenteet vaativat tavallista vähemmän betonia. Betonointi kuitenkin epäonnistui ja silta alkoi rapautua jo 1930-luvulla. Se jäi pois käytöstä 1960-luvulla, kun Loviisan ja Kotkan välinen tieosuus oikaistiin. Siltaa on korjattu 1980-luvulla. Vuonna 1984 se vihittiin museosillaksi.
Kyliä

| Ruotsinpyhtään kylä suomeksi | Ruotsinpyhtään kylä ruotsiksi | muuta |
| --- | --- | --- |
|  | Björnvik |  |
|  | Gäddbergsö |  |
| Jokiniemi | Ånäs |  |
Keitala: 
|  | Kulla |  |
| Kuninkaankylä | Kungsböle |  |
|  | Lappom |  |
| Marinkylä | Marby |  |
| Meriniitty | Sjöäng |  |
| Misinmäki | Smissbacken |  |
| Myllykylä | Kvarnby |  |
| Niemistö | Näsby |  |
Petjärvi: 
| Ruotsinkylä | Svenskby |  |
| Ruukki | Brukby |  |
| Suomenkylä | Finskby |  |
|  | Söderby |  |
| Tesjoki | Tessjö | Tesjoen koulu |
| Torpparinmäki | Torparbacken |  |
Vahterpää: 
| Viirilä | Virböle |  |
| Vähä-Ahvenkoski | Lillabborfors | Savukosken museosilta |
Kulttuuri > Murre

Ruotsinpyhtään alue on historiallisesti ruotsinkielistä ja nykyisin kaksikielistä aluetta. Suomen kielessä Ruotsinpyhtään puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Ruotsinpyhtään murre kuuluu kaakkoishämäläiseen Iitin ryhmään. Ruotsinpyhtään ruotsinkielinen Strömforsin murre luetaan uudenmaanruotsin ryhmän itä-uusimaalaisiin murteisiin.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Ruotsinpyhtään pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla palvilihasoppa ja klimpit, suolalahna ja karpalokiisseli.
Tunnettuja asukkaita

Henrik Kullberg (1891–1953), kansanedustaja (RKP)
Gustaf Mickels (1879–1949), kansanedustaja (RKP)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruotsinpyhtää Wikimedia Commonsissa
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Ruotsinpyhtää ei halua liittyä Loviisaan
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Kartta Loviisan seudun aluemuutoksista. Hästholmin alue liitettiin Ruotsinpyhtäästä Loviisaan vuonna 1969. Liljendal, Pernaja ja Ruotsinpyhtää yhdistyivät Loviisaan vuonna 2010, samalla Haaviston ja Vastilan alue liitettiin osaksi Pyhtäätä.
Ruukki
Savukosken silta
Kukuljärvi
De čábba niegut runiidit

| De čábba niegut runiidit Nils-Aslak Valkeapää |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1976
 Formaatti: LP
 Tyylilaji: joiku, folk
 Levy-yhtiö: Hi-Hat (HILP-111) Aillohaš (AILP-2)
Nils-Aslak Valkeapään muut julkaisut
| Vuoi Biret-Maaret, vuoi! 1974 | De čábba niegut runiidit 1976 | Duvva, Áilen Niga Elle ja Aillohaš 1976 |
De čábba niegut runiidit on saamelaisten Nils-Aslak Valkeapään, Åsa Blindin ja Jaakko Gaurilofin albumi vuodelta 1976.
Helsingin Sanomien Julius Heikkilä piti arvokkaana, että uusi levymerkki Hi-Hat uskalsi parin vuoden sisällä tuoda markkinoille jo toisen joikulevyn vuonna 1974 ilmestyneen albumin Duvva, Áilen Niga Elle ja Aillohaš jälkeen. Uutuusalbumin tähdeksi hän nosti kaunisäänisen Åsa Blindin, mutta kehui myös Jaakko Gauriloffia etenkin selvästä artikulaatiosta. Toisaalta Heikkilä moitti joikujen taustalle laitettuja länsimaisen populaarimusiikin aineksia, kuten twist-rytmejä. Hän valitteli myös joikutekstien suomennosten puuttumista levykansista.
Kappaleet > A-puoli

Poatsoväzzi (Boazovazzi) (Poropaimen)
Tulvaduvvon eatnamij olmuide (Dulvaduvvon eadramii olbmuide) (Hukutettujen maiden asukkaille)
Liftshen rijdalih hearäiguin (Livcen riidalit hearraiguin) (Jos riitelisin päättäjien kanssa)
Moots lij nääi't (Möözz lij nääi't) (Miksi on näin)
Te tshappa nieguh runijdih (De cabba niegut runiidit) (Nyt kauniit unet kukoistavat)
Äkk (Isoäiti)
Säpmelash (Sabmelas) (Saamelainen)
Kiitsham tuodrest aanar (Kiiccam tuöddrest aanar) (Katson tunturilta Inarinjärveä)
Kappaleet > B-puoli

Niehku (Niekku) (Uni)
Tsherj nakrest (Ke'rjj nakkrest) (Kirje unessa)
Reagganan rähkisvuohta (Reagganan rakkasvuotta) (Yletön rakkaus)
Laaulam tunje (Lääulam tu'nne) (Laulan sinulle)
Puoh tshäppämus (Buot cabbamus) (Kaikkein kaunein)
Nuorrvuod äig (Nuörrvuöd äi'gg) (Nuoruuden aika) tango
Kuora pälkä (Guora balga) (Seuraa polkua)
Vuärdäm (Vuardam) (Odotan)
Muusikot

Åsa Blind – laulu
Jaakko Gauriloff – laulu
Nils-Aslak Valkeapää – laulu
Klaus Järvinen – klarinetti, saksofoni
Eero Lupari – kitara
Jarkko Leivo – basso
Teppo Hauta-aho – kontrabasso
Upi Sorvali – rummut, lyömäsoittimet
Aiheesta muualla

De cábba niegut runiidit discogs.com -sivustolla
Albumi Fono.fi:in tietokannassa
Nikolai

| Nikolai |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  6. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  9. toukokuuta,  6. joulukuuta
Muunnelmia:  Nikulai, Nikola, Kola, Niilo, Niko, Niklas, Nikke
Vastineita eri kielissä:  Kolya, Nicholas, Mykola
Nimen alkuperä:  Nikolaus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nikolai on miehen etunimi.
Nikolai (Николай) on venäläinen muoto kreikkalaisperäisestä nimestä Nikolaus, joka koostuu sanoista nikē ('voitto') ja laos ('kansa').
Suomessa Nikolai-nimen on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 16 014 miestä.
Nimipäivä

Nikolain nimipäivä on 6. joulukuuta, jota sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa on vanhastaan vietetty Pyhän Nikolauksen muistopäivänä. Suomessa sama päivä on myös itsenäisyyspäivä.
Suomen almanakassa nimi Nikolain nimipäivä oli vuosina 1827–1899 18. joulukuuta, vuoteen 1854 saakka kirjoitusasussa Nicolai.  Venäjällä vietettiin keisari Nikolai I:n nimipäivää 6. joulukuuta, mutta koska Venäjällä noudatettiin tuolloin juliaanista, Suomessa sen sijaan gregoriaanista kalenteria ja niiden välinen ero oli 12 vuorokautta, sijoitettiin nimi Nikolai Suomessa joulukuun 18. päivälle, jotta keisarin nimipäivä olisi Suomessa samaan aikaan kuin Venäjällä. Kun ero kalenterien välillä vuonna 1900, Nikolai II:n hallitsijakaudella, kasvoi 13 vuorokauteen, siirrettiin nimipäivä Suomessa joulukuun 19. päivään, jossa se pysyi vuoteen 1917 saakka. Tämän jälkeen nimi poistettiin almanakasta, mutta palautettiin vuonna 2000, nyt joulukuun 6. päivään, joka ennestään oli Niilon ja Nikon nimipäivä.
Tunnettuja Nikolai-nimisiä > Hallitsijoita

Nikolai I, Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas 1825–1855
Nikolai II, Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas 1894–1917
Kuvitteellisia henkilöitä

Nikolai, Tim LaHayen ja Jerry B. Jenkinsin romaanissa Nikolai
Nimen muita merkityksiä

Nikolai, lempinimi ilmatorjuntatykille 57 mm AZP S-60
Nikolai (Nikolai Sinebrychoff), Sinebrychoff-panimon olutmerkki.
Seppo Suvanto

Seppo Suvanto (22. syyskuuta 1918 Akaa – 20. joulukuuta 2008 Akaa) oli suomalainen historiantutkija ja opettaja. Opettajantyönsä Suvanto teki historianopettajana ja vuosina 1957–1981 rehtorina entisessä omassa opinahjossaan Toijalan yhteiskoulussa Toijalassa. Historiantutkijana hän paneutui erityisesti Suomen keskiajan ja uuden ajan alun tutkimukseen ja väitteli vuonna 1952. Vuodesta 1964 hän toimi Tampereen yliopiston keskiajan historian dosenttina ja hänestä tuli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuonna 1978.  Professorin arvo hänelle myönnettiin vuonna 1977.
Seppo Suvannon veli oli historiantutkija Pekka Suvanto.
Teoksia

Suomen poliittinen asema Sven Sture vanhemman valtakautena vuosina 1483-1497.  (Väitöskirja (Helsingin yliopisto))  Helsinki:  Seppo Suvanto, 1952.
Kuhmoisten historia.  Seppo Suvanto, 1965.
Birger-jaarlin elämäntyö. Määritä julkaisija!
Satakunnan historia. III: Keskiaika.  Pori:  Satakunnan maakuntaliitto, 1973.  ISBN 951-95095-0-X
Naantalin historia. I: Keskiaika ja 1500-luku.  Naantali:  Naantalin kaupunki, 1976.  ISBN 951-99066-9-X
Blomstedt, Yrjö et al.: Suomen historia. 2: Keskiaika, valtaistuinriitojen ja uskonpuhdistuksen aika, kansankulttuurin juuret.  (Seppo Suvanto: keskiaika (kirjoittaja))  Espoo:  Weilin & Göös.  ISBN 951-35-2491-4
Knaapista populiin: tutkimuksia erilaistumisesta Satakunnan talonpojistossa vuosina 1390-1571.  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1987.  ISBN 951-9254-97-8
Yksilö myöhäiskeskiajan talonpoikaisyhteiskunnassa: Sääksmäen kihlakunta 1400-luvun alusta 1570-luvulle.  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1995.  ISBN 951-710-018-3
Satakunnan henkilötiedosto 1303-1571. Tiedosto on Seppo Suvannon eri lähteistä kokoama ja sisältää koko nimeltä mainitun talonpoikaisväestön, lampuodit, rengit, piiat, itselliset, talottomat, käsityöläiset sekä kartanoiden haltijat palvelusväkineen (1999). Vapaasti käytettävissä verkosta: https://portti.kansallisarkisto.fi/fi/aineisto-oppaat/asutushistoriaan-liittyviä-hakemistoja
Port (Sveitsi)

| Port |
| --- | --- |
 Port sijaitsee Nidau–Büren-kanavan eli Aaren varrella.
 vaakuna

 Port
 Koordinaatit: 47°7′N, 7°15′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Bern
Hallintoalue (Verwaltungskreis):  Biel/Biennen alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,43 km²
Korkeus:  427–607 m
Väkiluku (31.12.2017)  (vakinaiset asukkaat):  3 624
 – Väestötiheys:  1 491 as./km²
 
 www.port.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Port on kunta Luoteis-Sveitsissä Bernin kantonissa. Siellä on vajaat 4 000 asukasta.
Sijainti

Port sijaitsee Bieljärven pohjoispäässä Thiellejoen ja Nidau–Büren-kanavan varrella Juravuoriston kaakkoispuolella. Port muodostaa yhtenäisen taajama-alueen naapurikuntiensa Nidaun ja Biel/Biennen kanssa.
Historiaa

Portin seudulla on ollut asutusta jo neoliittisella kivikaudella noin 3500 eaa., mistä on todisteena Nidau–Büren-kanavan kaivuutöissä ja sen jälkeisissä kaivauksissa löydetyt esineet ja rakennelmat. Myöhäisroomalaisella ajalla Port oli satama Thiellejoen varrella, mistä juontaa paikan nimi..
Liikenne

Moottoritie A5 Neuchâtelista Solothurniin kulkee Portin pohjoispuolitse. Läheisestä Biel/Biennestä on rautatie viiteen suuntaan.
Qusayr (Syyria)

| Qusayr |
| --- | --- |
 Qusayr
 Koordinaatit: 34°30′43″N, 36°34′35″E 
Valtio:   Syyria
Maakunta:  Homs
Piirikunta:  Qusayr
Väkiluku (2004):  29 818
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Qusayr (arab. القصير‎, al-Qusayr) on kaupunki Syyrian Homsin maakunnassa lähellä Libanonin vastaista rajaa. Sen lähellä on muinaiseen Kadešin kaupunkiin liitetty Tell Nebi Mendin rauniokumpu. Vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli 29 818. Monet asukkaista tosin pakenivat myöhemmin Syyrian sisällissodan taisteluja.
Maantiede

Qusayr sijaitsee Syyrian Homsin maakunnan Qusayrin piirikunnassa lähellä Syyrian Libanonin vastaista rajaa.
Kaupungin vierestä kulkee tie Damaskoksesta Homsin maakunnan läpi kohti maan rannikkoa. Alue kaupungin ympärillä on tasaista viljelymaata. Kaupungin ympärillä on myös joukko pieniä kyliä.
Historia

Tell Nebi Mendin rauniokumpu Qusayrin luoteispuolella on liitetty muianiseen Kadešin kaupunkiin. Kadeš on puolestaan tunnettu Kadešin taistelusta Egyptin farao Ramses II:n ja heettiläisten kuningas Muwatalli II:n joukkojen välillä vuoden 1275 eaa. paikkeilla.
Syyrian sisällissodan puhjettua kaupungin valtasivat Bašar al-Assadin hallintoa vastustavat kapinalliset. Syyrian hallinnon joukot aloittivat suuriluontoisen hyökkäyksen sitä vastaan saden merkittävää tukea Libanonin Hizbollahilta maaliskuussa 2013. Qusayr piiritettiin ja lopulta se vallattiin kesäkuussa 2013. Kaupunki tuhoutui lähes kokonaan ja sen asukkaat pakenivat. Myöhemmin siitä muodostui Hizbollahin joukkojen tukikohta Syyriassa järjestön osallistuessa maan sisällissotaan enenevissä määrin. Sillä oli tärkeä asema yhdyslinkkinä Hizbollahin alueille Libanonin Bekaanlaaksossa. Kaupunki on ollut myös Israelin Hizbollahin vastaisten ilmaiskujen kohde. 8. joulukuuta 2024 Hizbollah vetäytyi kaupungista Syyrian kapinallsiten edetessä ympäri maata.
Väestö

Qusayrin asukasluku oli Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 29 818. Kaupungin asukkaat olivat pääasiassa sunnalaisia muslimeja, mutta monet heistä pakenivat sisällissodan aikana. Hizbollah esti myöhemmin heidän paluunsa. Ympäröivällä seudulla asuu myös šiialaisia, alaviitteja ja kristittyjä.
Ilmakuvassa vuodelta 1930.
Kirste Paltto

| Kirste Paltto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. helmikuuta 1947 (ikä 77) Utsjoki
Ammatti:  kirjailija, opettaja
Puoliso:  Eino Kuokkanen
Lapset:  Rauna Kuokkanen
Kirjailija
Esikoisteos:   Soagŋu, 1971
Palkinnot
 Sokeain kuunnelmapalkinto (1977)  Lapin läänin taidepalkinto (1977) Saamelaiskäräjien kulttuuripalkinto (1997) Helen Prize -palkinto (2000)  Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto (2002)   Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto (2020) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ritva Kirste (Kirsti) Paltto (s. 11. helmikuuta 1947 Utsjoki) on suomensaamelainen kirjailija, joka kirjoittaa pääasiassa pohjoissaameksi. Kirjoihinsa Paltto ammentaa aineksia saamelaisesta mytologiasta ja kertomaperinteestä. Hänen kirjojaan on käännetty muun muassa suomeksi, saksaksi, norjaksi, englanniksi ja inarinsaameksi. Paltto on myös itse kääntänyt lukuisia teoksia suomeksi ja saameksi.
Paltto on koulutukseltaan opettaja. Hän kävi Inarin kristillistä kansanopistoa vuodet 1964–1965 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Raahen seminaarista 1971. Paltto työskenteli peruskoulunopettajana Vuotsossa 1971–1972, Simossa 1972–1974 ja Utajärvellä 1974–1975. Hän oli saamen kielen opettaja Utsjoen yläasteella 1985–1986 ja Saamelaisalueen koulutuskeskuksessa vuonna 1996.
Vuosina 1990–1993 Paltto oli Lapin läänin ohjaava läänintaiteilija ja 1994–2003 Rávgoš-teatterin johtaja ja ohjaaja.
Paltto oli Kalevan kolumnisti 1986–1991. Hän oli Saamen kirjailijayhdistyksen puheenjohtaja 1979–1986. Paltto on toiminut myös kustannusyhdistys Gielasin puheenjohtajana (1989–1997) ja Suomen saamelaistaiteilijat ry:n johtokunnan sihteerinä vuodesta 1992. Hän oli Suomalais-ugrilaisen kirjallisuusseuran johtokunnan jäsen 1996–1997.
Lapin yliopisto myönsi Paltolle yhteiskuntatieteiden kunniatohtorin arvon vuonna 2019. Paltolle on myönnetty useita kirjallisuuspalkintoja. Hän oli kaunokirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokas teoksellaan Voijaa minun poroni vuonna 1986.
Palton tytär on alkuperäiskansojen tutkija Rauna Kuokkanen.
Teokset > Lasten- ja nuortenkirjat

Vilges geađgi (1980, kuvat: Tuula Mukka) (Ilmestynyt suomeksi, Valkoinen kivi, ja englanniksi, The White Stone)
Go Ráhkun bođii Skáhpenjárgii (1982)
Golleozat. Sápmelaš álbmotmáidnasa vuođul. (1984, kuvat: Merja Aletta Ranttila)
Dávggáš ja násti (1988, kuvat: Sigga-Marja Magga) (ilmestynyt suomeksi Takaisin taivaalle 2021, suomentaja Kaija Anttonen)
Divga (1990, kuvat: Mika Launis) (ilmestynyt suomeksi nimellä Tiuku sekä myös muilla kielillä)
Urbi (1994)
Ája (2007, kuvat: Inghilda Tapio)
Ale fal muital (2013)
Luohtojávrri oainnáhusat (2016) (suomeksi Luohtojärven merkillinen maailma 2018)
Jođašeadddji násti (2019)
Teokset > Runokokoelmat

Riđđunjárga (1979)
Beaivváža bajásdánsun (1985)
Beštoriin (1997)
Teokset > Novellikokoelmat

Soagŋu (1971)
Risten (1981)
Guovtteoaivvat nisu (1989)
Suoláduvvan (2001)
Teokset > Romaanit

Voijaa minun poroni.  (Guhtoset dearvan min bohccot, 1987)  Suomentanut Eino Kuokkanen. Oulu:  Pohjoinen, 1986.  ISBN 951-749-051-8
Juokse nyt naalin poika.  (Guržo luottat, (1991)  Suomentanut Eino Kuokkanen. Oulu:  Pohjoinen, 1993.  ISBN 951-749-189-1
256 golláža (1992)
Násttit muohtagierragis (2007)
Gávdnui guhkkin váris (2015)
Teokset > Näytelmät ja kuunnelmat

Liemmajoen Anni, näytelmä (Rovaniemen kaupunginteatteri 1976)
Maahiset, kuunnelma (YLE 1977)
Háhtežanáhkku, lastennäytelmä (nukketeatteri Kuukkeli 1978)
Niilan porovaara, kuunnelma (YLE 1981)
Eatnanvulošája, lastenkuunnelma (Sámi Radio 1985)
Jiella, kuunnelma (YLE 1990)
Dat ráhkesvuohta, näytelmä (Rávgos-teáhter 1994)
Gáiggonat, näytelmä (Rávgos-teáhter 1995)
Váibmoustibat, näytelmä (Rávgos-teáhter 1996)
Girill von Dáktelus, näytelmä (Rávgos-teáhter 1999)
Boahtteáigái, näytelmä (Rávgos-teatteri 2003)
Teokset > Muut teokset

Saamelaiset (Huutomerkki-sarjan pamfletti 1973)
Paltto, Kirsti (toim.): Savvon. Sámi Girječálliid Searvi antologiija (saamelaiskirjallisuuden antologia, 1983)
Tšingiz Aitmatov: Girjját beatnaga dievva (käännetty yhteistyössä Eino Kuokkasen kanssa 1993)
Aili Somersalo: Dáidu mátkkošta máinnasladnái (2015, Kimmon matka satulinnaan)
Havukainen & Toivonen: Ommá ja Duommá mánáidgárddis (2016, Tatu ja Patu päiväkodissa)
Tunnustukset

Paltolle on myönnetty seuraavat palkinnot:
Sokeain kuunnelmapalkinto kuunnelmasta Maahiset (1977)
Lapin läänin taidepalkinto (1977)
Saamelaiskäräjien kulttuuripalkinto (1997)
Kansainvälinen Helen Prize -palkinto (2000)
Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto teoksesta Suoláduvvan (2002)
Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto teoksesta Luohtojávrri oainnáhusa (2020)
Aiheesta muualla

Kansallisbiografia: Paltto, Kirste
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Martin Bryant

Martin John Bryant (s. 7. toukokuuta 1967) on australialainen spree killer, joka murhasi 35 ja haavoitti 23 ihmistä niin sanotussa ”Port Arthurin verilöylyssä” Tasmaniassa vuonna 28.–29.4.1996. Bryant tuomittiin 35 (teoreettista ja muodollista) elinkautiseen vankeusrangaistukseen sekä ylimääräiseen 1 035 vuoden vankeusrangaistukseen eikä hänellä ole näillä näkymin vapautumisen mahdollisuutta. Tämä on harvinaista Australiassa, jossa suurimmalle osalle elinkautistuomiosta säädetään jokin aikaraja, jonka jälkeen on mahdollista hakea armahdusta.
Tuomio ja vankeus

Bryant oli saanut useita uhkauksia muilta vangeilta. Oman turvallisuutensa vuoksi hänen annettiin suorittaa tuomionsa alkuvaiheet omassa sellissään eristyksessä muista. Bryant on vankeutensa aikana yrittänyt itsemurhaa ainakin kuusi kertaa.
Marraskuussa 2006 uutisoitiin, että Bryant oli siirretty Hobartin Wilfred Lopesin psykiatriseen yksikköön.