Äyräpään–Vuosalmen taistelut
Taistelun kulku > Päivittäisiä tapahtumia 4.–17. heinäkuuta

Yöllä 4.–5. heinäkuuta vaihdettiin joukkoja sillanpäässä. Oikealle lohkolle siirrettiin I/JR 49 pahasti kuluneen III/JR 49 tilalle. Vasemmalle lohkolle siirrettiin Er.P 25 I/JR 7:n rippeiden ja osan III/JR 7:n tilalle.
Kenraalimajuri Martola katsoi 5. heinäkuuta, ettei sillanpäätä voitu enää pitää; hän sai III Armeijakunnan komentaja Siilasvuolta luvan tyhjentää sen. Samanaikaisesti saatiin kuitenkin vanki, joka kertoi vihollisella olevan käytettävissään enää yksi kokonainen rykmentti – muut olivat kärsineet raskaita tappioita. Tällöin everstiluutnantti A. Ehrnrooth tarjoutui pitämään aseman, mikäli saisi levänneen pataljoonan. Tarjoukseen suostuttiin, ja hänelle annettiin Er.P 25 käyttöön.
6.7. Martola päätti luopua sillanpäästä, mihin Siilasvuo ei suostunut. Samalla hän alisti A. A. Sundbladin komentaman IV/19.Pr:n 2. divisioonalle, joka siirrettiin Vuoksen yli sillanpään oikealle lohkolle.
7.7. IV/19.Pr hyökkäsi kolmatta kertaa, mutta joutui vetäytymään.
Panssarinyrkki tekee nyrkin kokoisen reiän panssarivaunun torniin. SA-kuvat.Polkupyörällä matkalla kohti Vuosalmen etulinjaa. SA-kuvat. Vihollinen tunkeutui 8. heinäkuuta Vasikkasaareen miinoista ja tykistötulesta huolimatta.
Vihollinen aloitti 9. heinäkuuta klo 6.00 kiivaan tulivalmistelun ampuen 8 000 kranaattia Vasikkasaaren ja lossin alueelle. Noin 150 lentokonetta pommitti ylimenoaluetta, minkä jälkeen venäläisten ratkaiseva ylimeno alkoi. Suomalaisten vastavalmistelu tykistöllä alkoi klo 5.40 8 patteristolla.
10. heinäkuuta vastaisena yönä käytiin Vuosalmen sillanpääasemassa ankaria taisteluja suomalaisten pyrkiessä työntämään venäläiset takaisin Vuokseen, tässä kuitenkaan onnistumatta. Venäläiset vastaavasti pyrkivät samanaikaisesti laajentamaan sillanpääasemaansa pohjoiseen ja luoteeseen, joten rintamatilanne oli sekava.
Kannaksen joukkojen komentaja kenraaliluutnantti Lennart Oesch totesi 10. heinäkuuta vihollisen aktiivisuuden suuntautuneen ensi sijassa III Armeijakuntaa vastaan Vuosalmella, mutta päätteli virheellisesti niiden painopisteen olevan edelleenkin Tali-Ihantalassa. Samalla hän pyysi lisävoimia Vuosalmelle, jolloin hänelle luovutettiin käyttöön Panssaridivisioonan pääosat, Jääkäriprikaatin (5 pataljoonaa) sekä Rynnäkkötykkipataljoonan ja -patterit eli yhteensä 21 tykkiä. Näitä tuki raskas patteristo. 14. jääkäriprikaatin vahvuus oli 3 335 miestä.
Tilanne oli suomalaisten kannalta erityisen kriittinen 11. heinäkuuta, jolloin karkureita jouduttiin erillisen pataljoonan avulla palauttamaan takaisin linjaan. Tilannetta pyrittiin helpottamaan muun muassa ampumalla tykistöllä päivän aikana 13 000 kranaattia neuvostojoukkoja kohti, ja tuomalla paikalle kaksi pataljoonaa täydennysmiehiä. Huonon sään vuoksi saksalaiset suorittivat vain yhden vaakalennon Vuosalmessa, mutta vihollisen IL-2:t hyökkäsivät jatkuvasti.
12. heinäkuuta Vuosalmella saatiin vihollisen eteneminen pitkin rantaa kohti Antreaa pysäytettyä. Myös rintamalohkon keskustassa oli vaikeuksia, mutta iltaan mennessä vihollisen aikeet saatiin torjuttua. Illalla sillanpääasema oli noin 6,5 km pitkä ja syvimmillään 2,5 km leveä.
13. heinäkuuta omat vastahyökkäykset tuottivat paikoittain menestystä.
15. heinäkuuta Vuosalmelle siirrettiin lisää joukkoja IV Armeijakunnan alueelta. III Armeijakunnalle alistettiin JR 11, JR 200, Kev.Psto 16.
16. heinäkuuta suoritettiin joukkojen vaihtoja. Lähes viisi viikkoa taistellut JR 49 pääsi lepäämään ja tilalle saapui W. Halstin komentama JR 11.
Taistelut jatkuivat Vuosalmen sillanpääasemassa aina 17. heinäkuuta saakka, jolloin ne laantuivat asemasodaksi. Taisteluihin osallistui kaikkiaan 8 venäläistä divisioonaa, joista vain 3 parina viimeisenä päivänä.
Suomalaiset jääkäripataljoonat tekevät vastaiskun 19. heinäkuuta 1944 raskain tappioin.lähde?