stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ryan Gravenberch

Ryan Gravenberch vuonna 2022.
Ryan Gravenberch (s. 16. toukokuuta 2002 Amsterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen.
Hän siirtyi AVV Zeeburgiasta AFC Ajaxin junioreihin vuonna 2010 ja pääsi Ajaxin edustusjoukkueeseen ensimmäisen kerran kaudella 2018–2019, jolloin hän pelasi muutaman minuutin liigaottelussa PSV Eindhovenia vastaan ja teki Alankomaiden cupin ottelussa alemman sarjatason Te Werveä vastaan maalin. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Eredivisiessa yhdeksän ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja Eurooppa-liigassa yhden ottelun. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Eredivisiessa 32 ottelua, joista 31 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua ja teki maalin kotiottelussa FC Midtjyllandia vastaan. Ajaxin kansainvälinen kausi jatkui Eurooppa-liigassa, jossa Gravenberch pelasi viisi ottelua. Kaudet 2018–2019 ja 2020–2021 päättyivät kotimaan kentillä Ajaxin tuplamestaruuteen, ja jälkimmäisellä kerralla Gravenberch teki cupin loppuottelussa Vitesseä vastaan 2–1-voitossa joukkueensa ensimmäisen maalin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Ajaxissa 30 Eredivisien ottelua ja teki kaksi maalia Ajaxin voittaessa jälleen mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua.
Kesällä 2022 Gravenberch siirtyi saksalaiseen Bayern Müncheniin. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Bundesliigassa 24 ottelussa, mutta oli vain kolme kertaa avauskokoonpanossa. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Hän voitti tulokaskaudellaan Saksan-mestaruuden ja DFL-Supercupin. Gravenberch ehti aloittaa kauden 2023–2024 Bayern Münchenissä mutta siirtyi syyskuussa 2023 englantilaisseura Liverpooliin. Hän pelasi kaudella 2023–2024 Liverpoolissa 26 valioliigaottelua, joissa hän oli 12 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki maalin huhtikuussa Fulhamia vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi viisi ottelua ja teki kaksi maalia, lokakuussa belgialaista Union Saint-Gilloisea ja ranskalaista Toulousea vastaan. Liverpoolin voittamassa liigacupissa hän pelasi viisi ottelua tekemättä maaleja. FA Cupissa hän pelasi kaksi ottelua ja teki yhden maalin.
Gravenberch on pelannut useissa Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2021 kolmessa MM-karsintaottelussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki viidennessä maaottelussaan kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Georgiaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailujen alkulohkossa hän pääsi vaihdosta kentälle toisessa ottelussa Itävaltaa vastaan ja pelasi kokonaan kolmannen ottelun Pohjois-Makedoniaa vastaan. Hän kuului Alankomaiden joukkueeseen EM-kilpailuissa 2024 mutta ei päässyt turnauksessa kentälle. Hän on lokakuun 2024 puoliväliin mennessä pelannut 16 A-maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Myös Gravenberchin vanhempi veli Danzell Gravenberch on ammattilaisjalkapalloilija, hän edustaa veljesten vanhempien toisen kotimaan Surinamen jalkapallomaajoukkuetta.
Naiskuoro KYN

KYN on helsinkiläinen naiskuoro, joka tunnetaan ilmaisuvoimaisesta esiintymisestä ja suomalaisen kuoromusiikin aktiivisesta uudistamisesta. 2000-luvulla kuoro on toistuvasti vakuuttanut niin kotimaassa kuin kansainvälisesti muuntautumiskyvyllään sekä kunnianhimoisella ohjelmistollaan. Interkulturin rankingissa KYN on tällä hetkellä sijoitettuna maailman viidenneksi parhaaksi naiskuoroksi. Kuoroa johtaa musiikkineuvos Kaija Viitasalo.
KYN tunnetaan monen tyylin taitajana. Omaleimainen ohjelmisto sisältää jazzia, popmusiikkia, kansanmusiikkia, klassista sekä modernia kuoromusiikkia. Tilaussävellyksissä kohtaavat usein musiikin eri lajit: samassa teoksessa voi soida jazz ja kansanmusiikki tai moderni musiikki. KYN tilaa jatkuvasti teoksia sekä suomalaisilta että ulkomaisilta säveltäjiltä ja rikastuttaa siten naiskuoro-ohjelmistoa. Useat KYN:n tilausteoksista on levytetty.
KYN on kysytty esiintyjä sekä Suomessa että maailmalla. Kuoro on konsertoinut muun muassa Ranskassa, Latviassa, Saksassa ja Taiwanissa ja menestynyt kilpailuissa niin kotimaassa kuin ulkomailla.
Historia

KYN, alkuperäiseltä nimeltään Kauppakorkeakoulun Ylioppilaskunnan Naislaulajat, perustettiin vuonna 1981, kun joukko Helsingin kauppakorkeakoulun naisopiskelijoita kaipasi lauluharrastusta opiskelujensa vastapainoksi. Koska ylioppilaskunnalla oli jo mieskuoro, oli naiskuoron perustaminen luonteva valinta. KYN:n ensimmäiseksi taiteelliseksi johtajaksi valittiin Heikki Saari. Hänen johdollaan KYN keskittyi suomalaiseen kansanmusiikkiin, musikaalisävelmiin sekä iskelmämusiikkiin. Valmistuneet ekonomikuorolaiset perustivat vuonna 1986 Helsingin Ekonomit ry:n alaisen KYN-ekonomien kerhon tukeakseen KYN:n toimintaa sekä taloudellisesti että auttamalla konsertti- ja muissa järjestelyissä. Vuonna 1988 KYN julkaisi ensimmäisen levynsä Kissa vieköön.
Vuosina 1988–1989 kuoron taiteellisena johtajana toimi Laila Tarpila (nyk. Kangas), joka toi kuoron ohjelmistoon amerikkalaiset barbershop-sovitukset. Laila Tarpilan kaudella kuoro teki yhteistyötä porvoolaisen Ladyshave-kuoron ja Tallinnan Polyteknisen Instituutin Naiskuoron kanssa, sekä toteutti menestyksekkään konserttivierailun Tallinnaan.
KYN:n nykyinen taiteellinen johtaja Kaija Viitasalo on luotsannut kuoroa vuodesta 1989. Hänen johdollaan KYN on kehittynyt yhdeksi Suomen eturivin kuoroista ja profiloitunut naiskuoroinstrumentin uudistajana sekä naiskuoromusiikin tunnettuuden kasvattamisessa kansainvälisesti. Viitasalon kaudella KYN on tehnyt pitkäjänteistä yhteistyötä maamme eturivin muusikoiden ja solistien sekä muiden nais- ja mieskuorojen kanssa. KYN on myös konsertoinut mm. UMO Helsinki Jazz Orchestran kanssa.
Kuoro toimi aiemmin Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan eli KY:n alaisuudessa ja on tällä hetkellä KY:n perinnekerho sekä yksi Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan virallisista musiikkiyhdistyksistä. KYN:n laulajista monet ovat taustaltaan Helsingin kauppakorkeakoulun ja nykyisen Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun opiskelijoita ja sieltä valmistuneita, mutta tänä päivänä laulajat edustavat laajasti eri osaamisaloja.
Kilpailumenestys

KYN on niittänyt mainetta niin kotimaassaan kuin ulkomaillakin. Vuonna 2000 KYN sijoittui Barcelonassa kansainvälisessä Europe and its Songs -kuorokilpailussa naiskuorosarjan toiseksi ja koko kilpailun kolmanneksi. Kaija Viitasalo sai lisäksi Yleisradion erikoispalkinnon. Kesällä 2001 KYN sai kultaleiman Tampereen Sävel -kuorokatselmuksessa.
Kesällä 2002 KYN voitti naiskuoroille ja -yhtyeille suunnatun Oriveden Klemetti-kilpailun. Syksyllä 2003 KYN voitti Italian Gardajärvellä kansainvälisen In... Canto sul Garda -kuorokilpailun naiskuorojen kansanlaulusarjan. Lisäksi KYN sai jazz-sarjassa kultaa sekä erikoispalkinnon parhaasta tulkinnasta Jukka Linkolan säveltämällä ja Arto Mellerin sanoittamalla kappaleella Lady Day.
Kesällä 2007 KYN sai yhden kultaleiman Tampereen Sävel -kuorokatselmuksessa. Vuonna 2008 KYN läpäisi nauhakarsinnan ja pääsi sen perusteella osallistumaan Corkissa Irlannissa Fleischmann International Trophy -kilpailuun. KYN piti Corkissa myös yhden oman konsertin. Keväällä 2008 KYN:n pitkäjänteinen ja kunnianhimoinen työ palkittiin, kun Suomen naiskuoroliitto valitsi KYN:n vuoden kuoroksi.
Vuonna 2011 kuoro osallistui jälleen Tampereen Sävel -kuorokatselmukseen. Kuoro palkittiin kahden muun kuoron ohella parhaalla tunnustuksella, kolmella kultaleimalla, minkä lisäksi KYN:n taiteellinen johtaja Kaija Viitasalo palkittiin tunnustuspalkinnolla katselmuksen parhaasta esityskokonaisuudesta.
Kesällä 2014 KYN osallistui Riiassa järjestettyihin World Choir Games -kilpailuihin, ja voitti kultaa Champions Competition -luokan naiskuorosarjassa. Lisäksi KYN konsertoi festivaalin taiteellisen komitean kutsumana Jūrmalassa.
Vuonna 2017 KYN voitti Grand Prix of Nations -kilpailuissa Berliinissä Mixed, Female ja Male Choirs -sarjan ja tuli toiseksi sekä sai erikoispalkinnon erinomaisesta lavaesiintymisestä Folklore-sarjassa. Suomen naiskuoroliitto valitsi KYN:n toistamiseen vuoden kuoroksi.
Vuonna 2020 KYN oli yksi Erik Fordell Grand Prix -nauhakilpailun finalisteista.
Vuonna 2023 KYN voitti Grand Prix of Nations -kilpailuissa Norrköpingissä Folklore with Accompaniment -sarjan ja sijoittui toiseksi Pop, jazz, show -sarjassa. Suomen naiskuoroliitto valitsi KYN:n jo kolmatta kertaa vuoden kuoroksi.
Vuonna 2024 KYN edusti Suomea arvostetussa Let the Peoples Sing -kilpailussa (European Broadcasting Union, EBU) sijoittuen neljän finalistin joukkoon.
Ohjelmisto

KYN:n musiikillisia valtteja ovat moni-ilmeisyys, vahva ilmaisuvoima sekä ainutlaatuinen ja monipuolinen ohjelmisto. Kaija Viitasalon johdolla KYN on profiloitunut erityisesti suomalaisen ja ulkomaisen jazzmusiikin tulkitsijaksi. Omaleimainen ohjelmisto sisältää jazzia, popmusiikkia, kansanmusiikkia, klassista sekä modernia kuoromusiikkia.
Koko toimintansa ajan KYN on uudistanut suomalaista naiskuoromusiikkia tilaamalla teoksia suomalaisilta säveltäjiltä. Yhteistyötä on tehty mm. Mikko Hassisen, Anna-Mari Kähärän, Jukka Linkolan, Kirmo Lintisen, Mia Makaroffin, Säde Rissasen ja Soila Sariolan ja Riikka Talvitien kanssa. Muusikko Jan Hellberg on tehnyt KYN:lle useita kansanlaulusovituksia. KYN:n pitkäaikaisena säestäjänä on toiminut pianisti Kirmo Lintinen. Kuoro on tehnyt yhteistyötä myös tunnettujen suomalaisten muusikoiden kanssa: saksofonistit Sonny Heinilä ja Manuel Dunkel, basistit Tuure Koski ja Ville Herrala, rumpalit Marko Timonen, Mika Kallio ja Markku Ounaskari ja harmonikkataiteilija Johanna Juhola ovat soittaneet KYN:n konserteissa ja levyillä. KYN:n solisteina ovat esiintyneet mm. Soile Isokoski ja Mirja Mäkelä.
KYN keikkailee aktiivisesti niin kvartetin tai tuplakvartetin vahvuudessa ja esiintyy Aalto-yliopiston Kauppakorkeakoulun tapahtumissa tehden yhteistyötä myös Kauppakorkeakoulun Ylioppilaskunnan Laulajien kanssa.
Aiheesta muualla

KYN:n kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Pienvikaisten paratiisi

| Pienvikaisten paratiisi Lapinlahden Linnut |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 9. marraskuuta 2005
 Formaatti: CD-levy
 Tuottaja(t): Hannu Leiden
 Tyylilaji: huumorirock
 Kesto: 46.11
 Levy-yhtiö: Edel Records Finland
Lapinlahden Lintujen muut studioalbumit
| Kolmas jalka haudassa 2003 | Pienvikaisten paratiisi 2005 | Etiäppäin 2007 |
Pienvikaisten paratiisi on Lapinlahden Lintujen järjestyksessään 13. studioalbumi. Se julkaistiin 9. marraskuuta 2005.
Albumin vaiheet > Tausta

Lapinlahden Lintujen suosio kääntyi 1990-luvun lopulla laskuun. Vuonna 2003 yhtye menetti yhden perustajajäsenistään, kun Heikki ”Hiski” Salomaa kuoli kesken 20-vuotisjuhlakiertueen. Karismaattisen Salomaan kuoltua moni oletti yhtyeen lopettavan, mutta jäsenet päättivät alkujärkytyksestä toivuttuaan jatkaa. Erängöstä tuli yhtyeen kiistaton johtohahmo, eikä hänellä enää ollut vastavoimaa, jonka kanssa kehitellä ideoita tai joka olisi tarvittaessa sanonut hänelle vastaan.
Uutena jäsenenä yhtyeeseen liittyi Aarni Kivinen, joka lauloi ja soitti saksofonia sekä useita muita soittimia. Salomaa oli ennen kuolemaansa ehdottanut muille jäsenille, että Kivinen pyydettäisiin yhtyeeseen. Kevättalvella 2004 kokoonpano alkoi suunnitella uutta albumia. Yhtye äänitti Seawolf-studiolla Hannu Leidénin johdolla kappaleet ”Tänä kesänä perkele” ja ”Vedä mua otsikkoon”. Esittelykappaleiden avulla yhtye toivoi saavansa levytyssopimuksen kokonaisen albumin tekoon. Kappaleet julkaistiin myös omakustannesingleinä, mutta ne eivät saaneet radiosoittoa.
Konserttien määrä jatkoi laskuaan. Lapinlahden Lintujen keikkamieksaaja Hape Heiskanen erosi vuodenvaihteessa 2004–2005 ja siirtyi työskentelemään Popedalle. Alkukeväästä 2005 myös rumpali Harri ”Hate” Kinnunen ilmoitti eroavansa. Kitaristi Pekka ”Devil” Virtanen erosi muutamaa päivää myöhemmin.
Albumin vaiheet > Äänitykset

Eroilmoitusten jälkeen Lapinlahden Lintujen jäsenet keskustelivat yhtyeen mahdollisesta hajoamisesta. Eränkö ei kuitenkaan halunnut lopettaa, ja Hedkrok oli juuri saanut valmiiksi kymmenen Erängön sanoituksista musiikiksi sovittamaansa demokappaletta.
Uusi albumi äänitettiin jälleen Seawolf-studiolla. Studiotekniikasta huolehtivat Hannu Leidén ja Petri Majuri. Äänitykset maksoi Lapinlahden Lintujen yhtiö Kestoviihde. Yhtye kärsi talousvaikeuksista, sillä se ei yrityksistä huolimatta saanut levytyssopimusta. Osan studioajasta rahoitti lääketehdas Bayer, jonka seksuaaliterveyskampanjaan Lapinlahden Linnut osallistui rautakanki.fi-sivustolla. Leidénin mukaan Eränkö joutui silti maksamaan osan kuluista itse.
Hedkrok pyysi Kinnusta ja Virtasta soittamaan albumilla, mihin nämä palveluksena suostuivat. Kinnunen ja Virtanen soittivat osuutensa Hedkrokin tekemien demojen päälle. Kinnusen mukaan ”se oli vain tilaustyö, jota emme edes treenanneet”. Albumin nimikappaleessa vierailevat saksofonisti Heikki Keskinen ja kontrabasisti Mitja Tuurala. Näyttelijä Kaisu Kurki vierailee albumin viimeisellä kappaleella, joka on Kurjen ja Erängön välinen dialogi. Lapinlahden Lintujen pitkäaikainen yhteistyökumppani Ilkka Vainio on kuvaillut yhtyeen tuolloista ilmapiiriä ankeaksi: ”Riemu puuttui, viina turrutti ja kaikkia väsytti. – – Levyn kappaleita muistellessa fiilikset eivät nouse korkealle.”
Albumin vaiheet > Julkaisu

Albumilta julkaistiin ennakkoon single ”Vedä lärvit Matti Vanhanen!”, joka ilmestyi huhtikuussa 2005. Eränkö jakoi Mikko Alatalon avustuksella jokaiselle kansanedustajalle kappaleen CD-levyä. Matti Vanhanen oli tuolloin ulkomailla, joten yhtye lahjoitti Vanhaselle singlen vapunpäivänä, kun tämä piti eduskuntatalon edustalla perinteistä vappupuhettaan. Vanhanen kiitti yhtyettä huomionosoituksesta mutta ilmoitti pysyvänsä raittiina vastakin. Tapaus pääsi MTV3:n uutisten loppukevennykseen, ja videomateriaalia käytettiin kappaleen musiikkivideolla. Tilaisuus oli Kinnusen ja Virtasen viimeinen esiintyminen Lapinlahden Lintujen jäseninä. Uusina jäseninä yhtyeeseen liittyivät kitaristi Jaku Havukainen ja rumpali Sami Kariluoma.
Studioalbumi Pienvikaisten paratiisi julkaistiin marraskuussa 2005. Havukainen ja Kariluoma olivat mukana kansilehden kuvissa, vaikka eivät soittaneetkaan albumin äänityksissä. Albumi oli Kestoviihteen omakustanne, ja sitä jakeli Vainion Edel Records.
Musiikki

Pienvikaisten paratiisi on tyylillisesti monipuolinen albumi, jossa on vaikutteita melodisesta rockista, kantrista, diskosta, jazzista, 1980-luvun heavy metalista ja latinalaisamerikkalaisesta musiikista. Sanoituksissa käsitellään yhtyeelle tyypillisiä aiheita, kuten ihmisten ahneutta, alkoholin juomista, kauniita naisia ja seksiä.
Vastaanotto

Pienvikaisten paratiisi myi vain noin 2 000 kappaletta ja oli Kestoviihteelle taloudellisesti tappiollinen.
Helsingin Sanomien aikalaisarviossa Pienvikaisten paratiisia kuvailtiin Lapinlahden Linnuille tyypilliseksi, ”huolellisesti soitetuksi ja karusti lauletuksi musiikiksi”. Arvostelija kiitti kappaletta ”Alepan jumalatar”, joka ”on kasarisointeineen suorastaan tyylikäs”, mutta katsoi yhtyeen olevan parhaimmillaan konserteissa.
Timo Rossi kirjoittaa elämäkertakirjassaan Miksei asioista puhuta, ettei Pienvikaisten paratiisi nimikappaletta lukuun ottamatta erotu edukseen, kun sitä vertaa Lapinlahden Lintujen muuhun tuotantoon. Sanoitukset toistavat vanhoja teemoja vailla tuoretta näkökulmaa, ja Hedkrokin sävellykset ovat aiempaan verrattuna latteita. Piiloraitaa ”Terapiatunti seksiaddikteille” Rossi kuvailee ”kaikkien aikojen rimanalitukseksi” sekä ”harvinaisen mauttomaksi ja epähauskaksi”.
Pekka Hedkrokin mielestä albumissa oli ”ongelmineenkin ainesta”. Hän piti erityisesti nimikappaleesta, sillä ”siinä on ihana jazzsoundi sekä upeat saksofonit ja kontrabassot. Lisäksi se on tuotettu virkistävän eri tavalla kuin popmusiikki yleensä.”
Julkaisun jälkeen

Lapinlahden Linnut tuki Pienvikaisten paratiisia konserttikiertueella, joka jatkui vuoden 2006 puolelle. Eränkö ja Hedkrok käyttivät kiertueella paljon alkoholia, mikä ajoittain johti konserttien epäonnistumisiin. Konserttipaikat olivat usein pieniä lähiökapakoita ja -ravintoloita, joihin mahtui vain vähän yleisöä. Kesälle 2006 saatiin myydyksi vain vähän konsertteja, jolloin Kariluoma päätti erota yhtyeestä. Hänen tilalleen pestattiin väliaikaisena jäsenenä Markku Reinikainen, joka ei kuitenkaan halunnut liittyä Lapinlahden Lintuihin pysyvästi. Eränkö alkoi neuvotella yhtyeestä yli vuosikymmentä aiemmin erotettujen Tapio Liinojan, Markku Toikan ja Mikko Kivisen kanssa, ja syksyllä 2006 ilmoitettiin Lapinlahden Lintujen palaavan 1990-luvun alun kokoonpanoonsa.
Kappaleet

Pienvikaisten paratiisi – 3.30 (säv. Pekka Hedkrok, san. Timo Eränkö)
Mene vankilaan – 3.21 (säv. Hedkrok, san. Eränkö)
Tyttö dynamiittivyössä – 3.50 (säv. Hedkrok, san. Eränkö)
Vedä lärvit, Matti Vanhanen! – 3.06 (säv. Hedkrok, san. Ari Wahlsten & Eränkö)
Hullu vapaalla – 4.20 (säv. Hedkrok, san. Aarni Kivinen & Eränkö)
Tyrvään tytöt ei alistu – 3.10 (säv. Tommi Lindell, san. Eränkö)
Naiset vaihtaa mua kuin paitaa – 2.57 (säv. Hedkrok, san. Wahlsten)
Alepan jumalatar – 4.01 (säv. Hedkrok, san. Eränkö)
Vedä mua otsikkoon – 4.10 (säv. Hedkrok, san. Wahlsten)
Maire, se tuoppi ja heti! – 3.20 (säv. Hedkrok, san. Eränkö)
Ei se siitä kulu – 4.50 (säv. Hedkrok, san. Eränkö)
Terapiatunti seksiaddikteille – 4.03 (piiloraita)
Aiheesta muualla

Edel Records Finland: Lapinlahden Linnut: Pienvikaisten paratiisi (Arkistoitu – Internet Archive)
Lapinlahden Linnut
| --- | --- |
Studioalbumit:  Lapinlahden Linnut  Jep (1986)  Vihreä gorilla (1987)  Lauluja Nuppilasta (1988)  Elämä janottaa (1989)  Tähdet kertovat (1990)  Grrr! (1992)  Köyhän taivas (1994)  Tyttö huutaa Hii! (1995)  Kansandances (1997)  Iso muna (1999)  Kolmas jalka haudassa (2003)  Pienvikaisten paratiisi (2005)  Etiäppäin (2007) 
Kokoelmat:  Parhaat (1988)  Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 (1990)  Sulkasatoa osa I (1994)  Sulkasatoa osa II (1995)  Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat (2000)  Sedät jaksaa heilua (2001)  Kaikkien aikojen parhaat (2002)  Loputon lento (2002)  Suomihuiput (2003)  Lintuinfluenssa Vol.1 (2006)  Lintuinfluenssa Vol.2 (2006)  Parhaat bongaukset 1 (2013)  Parhaat bongaukset 2 (2013)  Sketsejä radiossa (2013) 
Radio-ohjelmat:  Radio Top One (1985)  Kahdentoista lyönnit (1986)  Lapinlahden Lintujen tieteellinen koe (1999–2002)  Lapinlahden Lintujen joulukalenteri (2004) 
TV-ohjelmat:  Kyllä elämä on ihanaa (1987)  Seitsemän kuolemansyntiä (1988)  Maailman kahdeksan ihmettä (1990)  Kuudesti laukeava (1992)  Lapinlahden Linnut Show (1993)  Lapinlahden Linnut! (1995)  Muuttuuko ihminen (2006) 
DVD-boksit:  Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki (2006)  Lennossa 1983–2008 (2008) 
Katso myös:  Diskografia  Luettelo kappaleista  EVVK  Paavo ”Puosu” Liesinen
Kaarlo Anttila

| Kaarlo Anttila |
| --- | --- |
 Kaarlo Anttila 1930-luvun alussa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kaarlo Santeri Anttila
Syntynyt: 12. helmikuuta 1874 Kurikka, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 1. heinäkuuta 1962 (88 vuotta) Kurikka, Suomi
Ammatti:  maanviljelijä
Arvonimi: herastuomari (1935)
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Asema:  Kansanedustaja (1930–1933)
Vaalipiiri:  Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Puoliso:  Matilda Adolfiina Ala-Äijälä (1897)
Kaarlo Santeri Anttila (12. helmikuuta 1874 Kurikka – 1. heinäkuuta 1962 Kurikka) oli suomalainen maanviljelijä, kauppias ja kokoomuksen kansanedustaja.
Anttilan vanhemmat olivat torppari Sameli Anttila ja Kreeta Liisa Birling. Hän kävi kansakoulun ja toimi kauppa-apulaisena ja sivuliikkeen hoitajana Kurikassa 1891–1895 sekä sivuliikkeen hoitajana Vaasassa 1895–1896. Anttilalla oli vuodesta 1897 alkaen Kurikassa oma kauppaliike, jota hän piti noin 50 vuoden ajan. Hän toimi myös maanviljelijänä Kurikassa. Lisäksi Anttila oli lautamiehenä yli 40 vuoden ajan ja hän sai herastuomarin arvon 1935.
Anttila oli kansanedustajana 1930–1933 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Kurikan kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana ja kirkolliskokousedustajana.
Kaarlo Anttila oli naimisissa vuodesta 1897 Matilda Adolfiina Ala-Äijälän kanssa.
Koti-Lappi

| Koti-Lappi |
| --- | --- |
Lyhenne:  KL
Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Hilla Group
Julkaisija:  Hilla Group
ISSN:  ISSN 0782-5579
Perustettu:  1957
Päätoimittaja:  Terttu Pohtila
Kotikunta:  Kemijärvi
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  keskiviikkoisin
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
www.kotilappi.fi
Koti-Lappi on Kemijärvellä, Pelkosenniemellä, Savukoskella ja Sallassa ilmestyvä paikallislehti, jota julkaisee Hilla Group Oyj.
Lehti ilmestyy kerran viikossa keskiviikkoisin. Printti- ja verkkolehteä tilataan myös aktiivisesti levikkialueen ulkopuolelle. Lehden verkkosivustolla julkaistaan sisältöjä päivittäin. Verkossa on saatavilla myös näköislehti.
Lehti käsittelee neljän itsenäisen kunnan päätöksentekoa, kulttuuria ja tapahtumia. Se toimii kolmen tunturikeskuksen, Pyhä-Luoston, Suomun ja Sallan, laajojen erämaa-alueiden, poroelinkeinon, metsätalouden, joki- ja järviseutujen, kansallispuistojen sekä kasvavan matkailun seutukunnassa, mikä määrittää osaltaan sisältöjä.
Koti-Lappi tuottaa normaalin julkaisutoimintansa lisäksi teemanumeroita, kuten Kemijärvi News -matkailulehteä kaksi kertaa vuodessa.
Historia

Lehden juuret ovat vuonna 1957 perustetussa Koillis-Lapissa. Koillis-Lappi yhdistyi Kotikymppi-nimisen lehden kanssa, jolloin lehden nimeksi tuli Koti-Lappi. Lehti on ilmestynyt nimellä Koti-Lappi vuodesta 2012 alkaen.  Alma Media myi lehden vuonna 2015 SLP Kustannus Oy:lle, joka oli jo aiemmin ostanut Alma Median lehtiliiketoiminnan Kainuussa.
Vuonna 2021 KPK Yhtiöt hankki SLP:n omistukseensa. Yhtiö vaihtoi nimensä Hilla Groupiksi myöhemmin samana vuonna. Hilla Groupiin kuuluvat Lapin lehdistä Koti-Lapin lisäksi Luoteis-Lappi, Kittilälehti, Enontekiön Sanomat, Sompio, Inarilainen, Saariselän Sanomat, LeviNyt ja Meän Tornionlaakso.
Koti-Lappi muuttui kokonaan tilattavaksi julkaisuksi tammikuussa 2025. Vaikka ilmestymisalueellaan lehti oli aikaisemmin niin sanottu mainosrahoitteinen ilmaisjakelu, oli verkkosivujen sisältö maksullista ja vain tilaajille. Sen painos ilmaisjakeluna oli 10 000–11 000 kappaletta. Kaupunkilehti-statuksestaan huolimatta lehdellä oli historiansa takia jo tuolloin paikallislehden identiteetti. Lukijakunta suhtautui julkaisuun ilmaisjakelunakin koillisen ja itäisen Lapin äänenkannattajana.
Toimitus

Koti-Lapin toimitus on Kemijärven keskustassa. Lehti painetaan Kalevan painossa Oulussa. Lehden vs. päätoimittaja on Terttu Pohtila. Lisäksi toimitukseen kuuluu yksi vakituinen toimittaja.
Päätoimittajat

Koillis-Lappi (1957–2011)
Antti Laakso  (1957–1983)
Jorma Korhonen
Henna Jartti
Mauno Virtanen
Anita Seppänen (1999–2009)
Antti Kokkonen (2009–2011, Lapin Kansan päätoimittajan työn ohessa)
Koti-Lappi (2012–)
Sami Kasurinen (2011– toukokuu 2021)
Esa Keskinen (2021– marraskuu 2024)
Kirby Dach

| Kirby Dach |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. tammikuuta 2001 (ikä 23) St. Albert, Alberta, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  193 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Montréal Canadiens
Sarja:  NHL
Pelinumero:  77
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Chicago Blackhawks (NHL)
NHL-varaus:  3. varaus, 2019 Chicago Blackhawks
Kirby Dach (s. 21. tammikuuta 2001 St. Albert, Alberta, Kanada) on kandalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Montréal Canadiensia. Dach on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Chicago Blackhawks varasi Dachin varaustilaisuuden kolmantena pelaajana yhdysvaltalaisen Jack Hughesin ja suomalaisen Kaapo Kakon jälkeen.
Heinäkuussa 2022 Blackhawks kauppasi Dachin Montréal Canadiensiin vaihdossa ensimmäisen ja kolmannen kierroksen varausvuoroihin vuoden 2022 varaustilaisuudessa.
Syyskuussa 2022 Dach teki Canadiensin kanssa neljävuotisen ja yhteensä 13,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.