stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aimo Pajunen

| Aimo Kalervo Pajunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. marraskuuta 1931 Helsinki
Kuollut: 22. maaliskuuta 2013 (82 vuotta)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1951–1994
Komentajuudet:  SlRtR:n patteristo
Sotilasarvo:  kenraali
Kunniamerkit:  Suomen Leijonan suurristi, Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan komentajamerkki
Joukko-osasto:  PLM
Aimo Kalervo Pajunen (20. marraskuuta 1931 Helsinki – 22. maaliskuuta 2013) oli suomalainen kenraali. Pajusta on sanottu erääksi Urho Kekkosen ajan keskeisistä turvallisuuspoliittisista vaikuttajista Suomessa.
Ura

Suomalaisille silloinen eversti Pajunen tuli tutuksi viimeistään Helsingissä 1968 järjestettyjen Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen SALT-neuvottelujen yhteydessä. Presidentti Urho Kekkonen oli asettanut Pajusen ratkaisemaan neuvottelujen käytännön ongelmia. Eversti Pajunen muun muassa toimitutti uima-altaan neuvostovaltuuskunnan majapaikkaan Merihotelliin ja puita Hakaniemen rantaan. Menestys SALT-komennuksessa vauhditti hänen uraansa kenraaliluutnantiksi ja puolustusministeriön kansliapäälliköksi saakka. Hän toimi puolustusministeriön kansliapäällikkönä viidentoista vuoden ajan, vuosina 1979–1994 eli reserviin siirtymiseensä saakka.
Hän palveli puolustusministeriön lisäksi muun muassa Länsi-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1974–1975 ja Puolustusneuvoston sihteeristössä 1970–1974.
Yksityiselämä

Aimo Pajusen isä oli everstiluutnantti Arvi Pajunen.
Pajunen oli naimisissa Seija Guttormsenin kanssa 1954–1996 ja Rea Nukarin kanssa vuodesta 2003.
Julkaisut

Sarjatulta, Weilin & Göös 1966.
Kirjallisuutta

Tala, Henrik: Aimo Pajunen : kylmän sodan kenraali.  Helsinki:  Siltala, 2024.  ISBN 978-952-388-070-2.
Aiheesta muualla

Muistokirjoitus puolustusministeriön sivulla: Kenraali Aimo Pajunen on poissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Aimo Pajusen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Orga

| Orga (Argun) Орга / Аргун |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Tšetšenian sijainti, alla kaupungin sijainti Tšetšeniassa
 Orga
 Koordinaatit: 43°18′N, 45°52′E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Tšetšenia
Perustettu:  1700-luvulla
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1962
Kaupungiksi:  1967
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  42 km²
Korkeus:  115 m
Väkiluku (2007)  ():  29 100
 – Väestötiheys:  692,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  366281–366287, 366310 
Suuntanumero(t):  +7 87147 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Orga (tšetšeeniksi Орга) eli Argun (ven. Аргун, Argun) on kaupunki Tšetšenian tasavallan keskiosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Orgajoen varrella. Orga perustettiin 1700-luvulla nimellä Ustargardoi. Vuonna 1962 siitä tuli kaupunkityyppinen taajama ja 1967 kaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orga Wikimedia Commonsissa
Atšhoi-Martan •
Groznyi •
Groznyi •
Gudermes •
Itum-Kale •
Kurtšaloi •
Nadteretšnoje •
Naurskaja •
Nožai-Jurt •
Orga •
Šali •
Šaroi •
Šatoi •
Sunža •
Šelkovskaja •
Urus-Martan •
Vedeno
Acácio da Silva

| Acácio da Silva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Acácio Mora da Silva
Syntynyt: 2. tammikuuta 1961 (ikä 63)
Kansalaisuus:   Portugali
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantiepyöräily
Ura
Amatöörijoukkue(et)
1980–1981:  CC Dudelange
Ammattilaisjoukkue(et)
1982 1983 1984–1986 1986–1988 1989–1990 1991–1992 1993 1994:  Royal-Wrangler Eorotex-Magniflex Malvor-Bottecchia Kas Carrera Jeans Festina-Lotus Lampre-Polti Hipermercados Jumbo - Sirla - Maia
Suurimmat voitot
 Züri-Metzgete 1986 Giro dell'Emilia 1985 Ranskan ympäriajo, 3 etappia Italian ympäriajo, 5 etappia  Maantieajon Portugalin-mestaruus 1986 
 Tiedot päivitetty: 28. tammikuuta 2018 
Acácio Mora da Silva (s. 2. tammikuuta 1961 Montalegre, Vila Realin piiri, Portugali) on portugalilainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1982–1994.
Da Silva voitti Züri-Metzgete-klassikon 1986 ennen Steve Baueria ja Adrie Van Der Poelia. 46 ajajaa sai saman ajan. Edellisvuonna da Silva oli voittanut Giro dell'Emilian. Hän voitti Ranskan ympäriajossa kaikkiaan kolme ja Italian ympäriajossa viisi etappia.
Saavutuksia

Lähteet: Cycling Archives, Memoire du cyclisme, Pro Cycling Stats
Alexander Payne

| Alexander Payne |
| --- | --- |
 Alexander Payne vuonna 2005
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1961 (ikä 63) Omaha, Nebraska, Yhdysvallat
Ammatti:  ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
Puoliso:  Sandra Oh (2003–2006)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1985–
Tunnetuimmat ohjaukset:  About Schmidt Sideways The Descendants Nebraska
Palkinnot
 Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar  2011 The Descendants 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Constantine Alexander Payne (s. 10. helmikuuta 1961 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja Oscar-palkittu käsikirjoittaja. Hän on etniseltä taustaltaan kreikkalainen, ja hänen kreikkalainen nimensä on Aléxandros Papadópoulos.
Payne on valmistunut UCLA:sta 1990 ja aloitti heti työt elokuva-alalla About Schmidt käsikirjoituksen parissa. Elokuva valmistui 2002, ja siitä tuli kansainvälinen läpimurto. Pitkä esikoiselokuva Kansalainen Ruth on vuodelta 1996, Vaalit vuodelta 1999 on poliittinen satiiri opiskelijamaailmasta.
Filmografia

Citizen Ruth (1996) (Kansalainen Ruth tv-esityksessä v. 2000)
Vaalit (1999)
About Schmidt (2002)
Sideways (2004)
Pariisi, rakkaudella (2006, yksi 18 episodista)
The Descendants (2011)
Nebraska (2013)
Downsizing (2017)
The Holdovers (2023)
Voitte suudella sulhasta (I Now Pronounce You Chuck & Larry) 2007
Jurassic Park III, 2001
Aiheesta muualla

Alexander Payne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Alexander Paynen ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
1990-luku: Citizen Ruth (1996) · Vaalit (1999)
2000-luku: About Schmidt (2002) · Sideways (2004)
2010-luku: The Descendants (2011) · Nebraska (2013)
AdAstra-teatteri

AdAstra-teatteri (AdAstra ry) on vuonna 1986 Jyväskylässä perustettu harrastajateatteri. AdAstran kotipaikkana toimii jyväskyläläinen Baari Vakiopaine. Teatterin taiteellinen linja on kokeileva ja se on saanut kiitosta näyttelijäntyöstä ja näytelmäteksteistä.[lähde? ] Suurin osa teatterille ohjaavista on ammattiohjaajia.
AdAstra-teatteri vieraili vuonna 2021 Monacossa maailman harrastajateatterifestivaali Mondial du Théâtre -teatterikatselmuksessa Suomen edustajana näytelmällään Mental Expo. Vuonna 2022 teatteri voitti Työväennäyttämöpäivien yleisöäänestyksen ensimmäisen sijan näytelmällään Pasi was here.
Vuodesta 2018 teatterin puheenjohtajana on toiminut tuottaja-näyttelijä Mette Seppälä.
Aiheesta muualla

AdAstran verkkosivut
Ortenburg

| Ortenburg |
| --- | --- |
 vaakuna
 Ortenburg
 Koordinaatit: 48°32.8′N, 13°13.4′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Ala-Baijeri
Piirikunta:  Passau
Hallinto:  
 – Pormestari:  Stefan Lang
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  60,74 km²
Korkeus:  358 m
Väkiluku (31.12.2020):  7 433
 – Väestötiheys:  122,4 as./km²
 
 www.gemeinde-ortenburg.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ortenburg on kunta Passaun piirikunnassa Ala-Baijerissa Saksassa. Se sijaitsee 20 kilometriä Passausta lounaaseen. Kunnan pinta-ala on 60,74 neliökilometriä, sen asukasluku oli vuoden 2020 lopussa 7 433 ja väentiheys oli 122 asukasta/km2. Ortenburgin pormestarina toimii Stefan Lang.
Asukasluvun kehitys

1950: 7 444 asukasta
1961: 6 173 asukasta
1970: 6 305 asukasta
1987: 6 546 asukasta
1999: 7 172 asuaksta
2010: 7 064 asukasta
2015: 7 090 asukasta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ortenburg Wikimedia Commonsissa
Kunnan verkkosivut (saksaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Ortenburg
Käännös suomeksi
Aleksanteri Nevskin katedraali (Sofia)

Aleksanteri Nevskin katedraali
Aleksanteri Nevskin katedraali (bulg. Храм-паметник „Свети Александър Невски“) on Bulgarian pääkaupungissa Sofiassa --sijaitseva ortodoksinen katedraali. Se on rakennettu uusbysanttilaiseen tyyliin, ja se toimii Bulgarian patriarkaatin katedraalina. Katedraali on yksi maailman suurimmista ortodoksisista katedraaleista, kuten myös yksi Sofian symboleista ja suurimmista nähtävyyksistä. Sen pääkupoli on 45 metriä korkea ja pinta-ala on 3 170 neliömetriä. Katedraaliin mahtuu noin 5 000 ihmistä. Kellotapuli on 51 metriä korkea ja siinä on 12 kelloa.
Aleksanteri Nevskin katedraalin rakennustyöt käynnistettiin virallisesti vuonna 1882, jolloin peruskivi muurattiin,[lähde? ] mutta pääosin rakentaminen tapahtui vuosina 1904–1912. Katedraali rakennettiin Turkin sodassa kuolleiden venäläisten, bulgarialaisten, ukrainalaisten, moldovalaisten, romanialaisten ja suomalaisten sotilaiden muistolle. Sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Aleksandr Pomerantsev.
Aleksanteri Nevskin katedraali (Jalta)

| Aleksanteri Nevskin katedraali |
| --- | --- |

Sijainti:  Jalta, Krim, Ukraina
Koordinaatit:  44°29′43″N, 34°09′51″E
Kirkkokunta:  Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti Venäjän ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Simferopolin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1891–1902
Suunnittelija:  Platon Terebenjov, Nikolai Krasnov
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aleksanteri Nevskin katedraali (ukr. Собор Олександра Невського, Sobor Oleksandra Nevskoho) on Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksisen kirkon Simferopolin hiippakunnan katedraali Jaltassa Krimillä Ukrainassa.
Katedraalin suunnitteli arkkitehti Platon Terebenjov, ja sisätilat suunnitteli Nikolai Krasnov. Katedraalin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1891, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1902 tilaisuudessa, jossa oli paikalla muun muassa Venäjän keisari Nikolai II.
AKEL

| Kyproksen edistyksellinen työväenpuolue Anorthotikó Kómma Ergazómenou Laoú |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1926
Johto:   Ándros Kyprianoú (pj.) 
Europarlamentaarikkoja:  2 / 6
Kyproksen edustajainhuone:  16 / 56
Kansainväliset jäsenyydet:  GUE/NGL
Kotisivu:  www.akel.org.cy
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kyproksen edistyksellinen työväenpuolue AKEL (kreik. Ανορθωτικό Κόμμα Εργαζόμενου Λαού, Anorthotikó Kómma Ergazómenou Laoú, engl. Progressive Party of Working People) on vuonna 1926 perustettu Kyproksen tasavallassa toimiva eurokommunistinen puolue.
Puolue kannattaa itsenäistä, demilitarisoitua ja liittoutumatonta Kyprosta, sekä kahteen osaan jakaantuneen saaren yhdistymistä. Puolue kannatti Kyproksen liittymistä Euroopan unioniin tietyin varauksin.
Historia

Puolue perustettiin vuonna 1926 nimellä Kyproksen kommunistinen puolue. Puolue taisteli paitsi riistoa vastaan, myös Kyproksen vapauttamiseksi Brittien vallan alta. Vuoden 1931 kansallismielisten mellakoiden jälkeen brittien siirtomaahallinto rajoitti kansalaisoikeuksia ja kielsi puolueen. Vuonna 1941 maan alla toimineen puolueen johtohahmot perustivat AKEL-puolueen. Vuonna 1943 järjestettiin Kyproksen ensimmäiset kunnallisvaalit. Tuolloin muun muassa Limassolin ja Famagustan pormestareiksi valittiin puolueen jäseniä.
Toisin kun edeltäjänsä, AKEL ei vastustanut énosista, eli Kyproksen yhdistämistä Kreikkaan. Sen sijaan AKEL kannatti asteittaista prosessia, joka alkaisi perustuslain säätämisellä ja itsehallinnolla Britannian alaisuudessa, ja päättyisi saaren yhdentymiseen Kreikan kanssa. Vuonna 1949 AKEL muutti linjaansa ja siirtyi kannattamaan välitöntä Enosista.
1950-luvun loppupuolella AKEL vastusti Britannian siirtomaahallintoa vastustaneen EOKA-liikkeen käyttämiä väkivaltaisia keinoja. EOKA syytti AKELia brittien kätyriorganisaatioksi, vaikka myös AKEL oli kielletty vuonna 1955. EOKA salamurhasi useita AKELin jäseniä pettureina, muun muassa AKELin kannattaja Savas Menikou kivitettiin kuoliaaksi. AKEL arvosteli EOKAn johtoa antikommunistiseksi, sillä EOKAn johtaja Geórgios Grívas oli taistellut kommunisteja vastaan Kreikan sisällissodassa.
Vuoden 1958 paikkeilla kyproksenturkkilaisten kansallismielinen järjestö TMT ryhtyi pakottamaan AKELin turkkilaisjäseniä luopumaan jäsenyydestään. Fazil Onder-työläislehden toimittaja tapettiin, ja PEO-ammattiliiton turkkilaisosaston puheenjohtaja Ahmet Sadi joutui lähtemään maanpakoon Britanniaan.
Kyproksen tasavallan ensimmäisissä presidentinvaaleissa AKEL tuki Ioánnis Klirídistä. Valituksi tuli kuitenkin Makarios III.
TMT salamurhasi AKELin keskuskomitean viimeisen kyproksenturkkilaisen jäsenen Derviş Ali Kavazoğlun vuonna 1965.
Historia > Puolueen puheenjohtajat

1936–1945 Ploutís Sérvas
1945–1949 Fifís Ioánnou
1949–1988 Ezekías Papaïoánnou (Espanjan sisällissodan veteraani)
1988–2009 Dimítris Christófias
2009– Ándros Kyprianoú
Viimeaikainen menestys vaaleissa > Vuoden 2001 parlamenttivaalit

AKEL nousi Kyproksen suurimmaksi puolueeksi vuoden 2001 parlamenttivaaleissa, saaden 34,7 % äänistä ja 20 paikkaa 56-paikkaisesta parlamentista. Vaalivoiton jälkeen puolueen puheenjohtaja Dimítris Christófias valittiin ensimmäisenä kommunistina parlamentin puhemieheksi. Häntä tukivat AKELin lisäksi sosiaalidemokraattinen EDEK-puolue ja liberaali DIKO-puolue.
Viimeaikainen menestys vaaleissa > Vuoden 2003 presidentinvaalit

AKELin, EDEKin ja DIKOn muodostama koalitio asettui vuoden 2003 presidentinvaaleissa tukemaan DIKO-puolueen puheenjohtaja Tássos Papadópoulosta, joka voitti vaalit. Papadópouloksen voiton jälkeen AKELista tuli hallituspuolue, ja sillä on neljä ministerinsalkkua.
Viimeaikainen menestys vaaleissa > Vuoden 2004 europarlamenttivaalit

Kypros liittyi Euroopan unioniin vuonna 2004. Tuolloin järjestettiin myös saaren ensimmäiset europarlamenttivaalit. AKEL tuli niukasti toiseksi, saaden 27,9 % äänistä ja kaksi paikkaa europarlamenttiin. AKELin europarlamentaarikot ovat Adámos Adámou ja Kyriákos Triantafyllídis. AKELin edustajat kuuluvat Euroopan yhtyneen vasemmiston ja Pohjoismaiden vihreän vasemmiston ryhmään.
Viimeaikainen menestys vaaleissa > Vuoden 2006 parlamenttivaalit

AKEL säilytti asemansa tasavallan suurimpana puolueena vuoden 2006 parlamenttivaaleissa, saaden 32,3 % äänistä. Se kuitenkin menetti kaksi paikkaa, saaden 18 paikkaa 56-paikkaisesta parlamentista.
Viimeaikainen menestys vaaleissa > Vuoden 2008 presidentinvaalit

24. helmikuuta 2008 suoritetulla presidentinvaalin toisella kierroksella AKELin puheenjohtaja Dimítris Christófias valittiin Kyproksen presidentiksi 53,36 % ääniosuudella. Hänen vastustajanasa, oikeistolainen Ioánnis Kasoulídis joutui tyytymään 46,64 % äänisaaliiseen. Christófiasta tuki ensimmäisellä kierroksella niukasti pudonnut istuva presidentti Papadópoulos.
Käännös suomeksi
Oreot

| Oreot |
| --- | --- |
 Neocyttus helgae
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Pietarinkalat Zeiformes
Heimo::  Oreot  Oreosomatidae  Bleeker, 1859
Suvut
 Allocyttus  Neocyttus  Oreosoma  Pseudocyttus 
Katso myös
   Oreot Wikispeciesissä   Oreot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oreot (Oreosomatidae) on pietarinkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä Atlantista ja Intian valtamerestä.
Lajit ja anatomia

Oreoiden heimoon kuuluu 4 sukua ja noin 10 lajia, esimerkiksi oreo (Oreosoma atlanticum). Heimon kalat ovat keskikokoisia kaloja, ja suurimmat niistä voivat saavuttaa 60 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä oreolajeille ovat hyvin litteä ja korkea ruumis, suurikokoiset pää ja silmät, pitkät selkä- ja peräevät sekä pieni ja pyöreähkö pyrstöevä. Väriltään aikuiset oreolajit ovat tyypillisesti tuhkan- tai hopeanharmaita.
Levinneisyys ja elintavat

Oreolajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Runsaimpia ne ovat eteläisellä pallonpuoliskolla Australian ja Uuden-Seelannin läheisyydessä. Eräitä lajeja tavataan myös Etelämantereen läheisyydestä. Heimon kalojen ravintoa ovat kalat, mustekalat ja äyriäiset. Oreot ovat syvänveden kaloja, joita tavataan tyypillisesti 400–1 500 metrin syvyydessä. Oreoita kalastetaan taloudellisesti merkittävissä määrin Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Japanissa.
Aiheesta muualla

ITIS: Oreosomatidae (englanniksi)
Aleksanteri Nevskin katedraali (Tbilisi)

Tiflisin sotilaskatedraali.
Tiflisin Aleksanteri Nevskin sotilaskatedraali (georg. ტფილისის სამხედრო ტაძარი, T'pilisis samkhedro tadzari, ven. Тифлисский Александро-Невский военный собор, Tiflisski Aleksandro-Nevski vojennyi sobor) oli ortodoksinen katedraali Tbilisin eli silloisen Tiflisin keskustassa Georgiassa. Katedraali rakennettiin Venäjän keisarikunnan aikana 1870–1890-luvuilla. Neuvostoviranomaiset tuhosivat sen vuonna 1930.
Katedraali pystytettiin muistuttamaan Venäjän voitosta Pohjois-Kaukasuksen vuoristokansoista Kaukasuksen sodassa. Se nimettiin keskiaikaisen venäläisen pyhimyksen Aleksanteri Nevalaisen mukaan. Rakennus edusti uusbysanttilaista tyyliä, ja sen suunnitteli arkkitehti D. Grim. Sen rakentaminen aloitettiin 16. huhtikuuta 1871 Aleksanterin puutarhan yläosassa Gunibskin aukiolla (myöhemmin Sobornin aukio ja nykyään Rustavelis gamziri). Georgian eksarkki Vladimir otti katedraalin käyttöön 21. toukokuuta 1897.
Katedraalia hallinnoi Georgian eksarkaatti vuoteen 1917, jolloin se siirtyi äskettäin autokefaloidulle Georgian patriarkaatille. Helmikuussa 1921 sen pihasta tuli hautausmaa Georgian sotilaskoulun opiskelijoille, jotka olivat kaatuneet taistellessaan puna-armeijaa vastaan Neuvostoliiton hyökkäyksessä. Vuonna 1930 Neuvostohallitus purki katedraalin Gruusian SNT:n uuden hallitusrakennuksen tieltä; nykyään paikalla on Georgian parlamentti.
Käännös suomeksi
Alizé Lim

| Alizé Lim |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1990 (ikä 34)
Kansalaisuus:   Ranska
Tennispelaaja
Pituus:  173 cm
Paino:  58 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2010–
Palkintorahat:  491 805 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  135. (26.5.2015)
Voitot/tappiot:  306–280
Grand Slam -turnauksissa
Ranskan avoimet:  1. kierros (2014, 2015, 2016, 2017)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  211. (21.3.2016)
Voitot/tappiot:  119–131
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Alizé Lim (s. 13. heinäkuuta 1990 Pariisi) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 135 toukokuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kolme ITF-turnausta kaksinpelissä ja kuusi ITF-turnausta nelinpelissä.
Lim pelasi Grand Slam -turnauksessa ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2011, jossa hän osallistui nelinpeliin. Kaksinpelin Grand Slam -turnaukseen hän osallistui ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2014.
Aiheesta muualla

Alizé Lim WTA:n sivuilla (englanniksi)
Alizé Lim ITF:n sivuilla (englanniksi)
Aleksanteri Nevskin katedraali

Aleksanteri Nevskin katedraali tarkoittaa seuraavia ortodoksisia kirkkoja:
Aleksanteri Nevskin katedraali Bakussa, tuhottu
Aleksanteri Nevskin katedraali Jaltassa
Aleksanteri Nevskin katedraali Kööpenhaminassa
Aleksanteri Nevskin katedraali Petroskoissa
Aleksanteri Nevskin katedraali Sofiassa
Aleksanteri Nevskin katedraali Tallinnassa
Aleksanteri Nevskin katedraali Tbilisissä, tuhottu
Aleksanteri Nevskin katedraali Varsovassa, tuhottu.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aleksanteri Nevskin katedraali”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aliyu Abubakar

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Aliyu Audu Abubakar
Syntymäaika: 15. kesäkuuta 1996
Syntymäpaikka: , Nigeria
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 199 senttimetriä
Seura
Seura: FC Slutsk, Valko-Venäjä
Junioriseurat
: Mutunchi Academy
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014–2015 | FC Ashdod | 0 | (0) |
| 2016 | KuPS | 25 | (0) |
| 2017 | FC Dila Gori | 19 | (0) |
| 2018 | PS Kemi | 13 | (1) |
| 2018-2019 | FC Slutsk | 23 | (0) |
| 2019- | FC Olimpik Donetsk | - | (-) |
Maajoukkue
| 2013 | Nigeria U17 | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. marraskuuta 2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. maaliskuuta 2016.
Aliyu Audu Abubakar (s. 15. kesäkuuta 1996) on nigerialainen jalkapalloilija, joka on edustanut suomalaisia Veikkausliiga-joukkueita Kuopion Palloseuraa ja PS Kemiä kahden kauden ajan yhteensä 38 Veikkausliigaottelua. Pelipaikaltaan Abubakar on keskuspuolustaja.
Abubakar siirtyi vuonna 2014 kotimaansa Mutunchi Academystä Israelin Ligat ha'Alin FC Ashdodiin. Hän ei kuitenkaan pelannut seuran paidassa yhdessäkään ottelussa. Maaliskuussa 2016 Abubakar teki 1+1-vuotisen sopimuksen Suomen Veikkausliigan Kuopion Palloseuran kanssa. Pelit KuPS:ssa eivät kuitenkaan jatkuneet kauden 2016 jälkeen, vaan Abubakar siirtyi Georgiaan maan pääsarjan FC Dila Goriin, josta hän kauden 2017 jälkeen siirtyi takaisin Suomen Valioliigaan PS Kemin puolustuslijoille. Peliura PS Kemi jäi vain vajaan neljän kuukauden mittaiseksi, sillä hän siirtyi heinäkuun lopulla 2018 Valko-Venäjän pääsarjaan FC Slutskin riveihin.
Abubakar oli vuonna 2013 mukana voittamassa alle 17-vuotiaiden MM-kultaa. Hän pelasi turnauksessa viidessä ottelussa.
Saavutukset

Maajoukkuetasolla
Alle 17-vuotiaiden MM-kilpailut: kultaa (2013)
Alexander Paischeff

Pauli Aaltosen rintakuva Paischeffista vuodelta 1913.
Alexander Paischeff (1. maaliskuuta 1894 Viipuri – 15. marraskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, kuvittaja ja taidegraafikko.
Elämäkerta

Paischeff opiskeli aluksi syntymäkaupungissaan Viipurin taiteen ystävien piirustuskoulussa 1908–1912 sekä myöhemmin Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Taideteollisessa keskuskoulussa 1912–1915. Debyyttinäyttelynsä hän piti Helsingissä vuonna 1914. Sen jälkeen Paischeffin teoksia oli 1930-luvulla esillä Suomen lisäksi myös Neuvostoliitossa, Latviassa, Saksassa, Itävallassa, Unkarissa ja eri Pohjoismaissa. Paischeff kuvasi uransa alkuaikoina lähinnä eläimiä, erityisesti hevosia, mutta siirtyi myöhemmin maisemamaalauksiin, joita hän teki Helsingistä sekä kaupungin ympäristöstä. Akvarellien ja öljymaalausten lisäksi Paischeffin tuotanto käsittää grafiikkaa. Hän kuvitti erilaisia lehtiä ja kirjoja sekä teki myös postikortteja ja opetustauluja. Hän teki yhteistyötä muun muassa venäläissyntyisen Elena Kojinen kanssa.
Paischeff toimitti myös Suomen Taiteilijaseuran julkaiseman Kuvataiteilijamatrikkelin toisen laitoksen, joka julkaistiin kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen nimellä Suomen Kuvaamataiteilijat. Paischeffin puoliso oli vuodet 1917–1918 taidemaalari ja tekstiilitaiteilija Eva Anttila. Heidän tyttärensä Eila Pajastie tuli tunnetuksi taidekriitikkona.
Kuvia teoksista

Kuormantekijät,1932
Töölön sokeritehdas, 1936
Tehtaan naisia, 1937
Omakuva, 1939
Hevosia laitumella, 1940
Heinäsuopia, ajoittamaton
Aiheesta muualla

Alexander Paischeff Kansallisgallerian kokoelmissa