stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikkumaakäki
Koko ja ulkonäkö

Pikkumaakäki kasvaa 25–28 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää ja selkä ovat harmahtavan ruskeat. Silmien ympärillä on paljasta sinistä ihoa ja kaksi mustaa juovaa. Siivissä on vihertävä kiilto. Pikkumaakäen rinta ja vatsa ovat kellanruskeat. Alalajeista M. e. erythropygus on tummempi ja ruskeampi kuin M. e. mexicanus.
Levinneisyys ja elintavat

Pikkumaakäen levinneisyysalue ulottuu länsirannikkoa pitkin Meksikosta Costa Ricaan. Lajin elinympäristöä ovat kuivat metsät, pensaikot ja maatalousmaat. Pikkumaakäet liikkuvat yksin tai pareittain
Pikku-Marjan eläinkirja

| Pikku-Marjan eläinkirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Laura Latvala
Kuvittaja:  Helga Sjöstedt
Kieli:  suomi
Genre:  lastenkirja, runoteos
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1947
Sivumäärä:  52
ISBN:  978-951-0-26320-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pikku-Marjan eläinkirja on vuonna 1947 ilmestynyt Laura Latvalan eläinrunoja sisältävä lastenkirja, jonka on kuvittanut Helga Sjöstedt. Se on Lastenkirjainstituutin vuonna 2007 tekemän selvityksen mukaan Suomen kaikkien aikojen myydyin lastenkirja, jota on painettu yhteensä yli 310 000 kappaletta. Siitä on otettu vuoteen 2011 mennessä jo 29 painosta.
Aapiskirjaa muistuttava teos koostuu aakkosittain etenevistä riimitellyistä loruista, jotka Latvala kirjoitti kotipaikassaan Lapualla keväällä 1946. Se on omistettu hänen tyttärelleen Marjalle, jolle osoitettu runo myös avaa kirjan.  Teoksen suosio lähti parin vuosikymmenen jälkeen uudelleen nousuun vuonna 1980, kun Marjatta Meritähti sävelsi kirjan runoja ja julkaisi niitä Pikku-Marjan eläinlauluja -nimisellä albumilla. Tunnetuimpia loruista ovat muun muassa Aa aa ankka sekä laulunakin tunnettu Ihahaa, ihahaa, hepo hirnahtaa.
Teoksen heti sotavuosien jälkeen kirjoitetut runot sijoittuvat 1930-luvun Suomea muistuttavaan aurinkoiseen maalaisidylliin. Päähenkilöitä ovat Pikku-Marjan ja hänen Otto-veljensä (molemmat Latvalan lasten oikeita nimiä) lisäksi maatalon eläimet. Professori Juhani Niemen mukaan säröjä idylliin muodostaa runoissa toistuva pakenemisen motiivi, jonka tyyppihahmo on karkuun juokseva porsas. Samaa edustaa myös veräjää pökkivä äkäinen vuohipukki, mutta vapauteen pääsevät kuitenkin lopulta vain taivaan linnut. Latvala on ilmeisesti saanut riimittelyynsä vaikutteita Aleksis Kiveltä, sillä tämän runon Lintukoto tiedetään olleen Latvalan nuoruuden lempiruno.
Pull

| Pull Winger |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : "Secret Sound - South Pacific"
 Julkaistu: 1993
 Tuottaja(t): Mike Shipley
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 47.02
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Wingerin muut julkaisut
| In the Heart of the Young 1991 | Pull 1993 | - - |
Pull on hard rock -yhtye Wingerin kolmas albumi joka julkaistiin vuonna 1993. Sen musiikki on kahteen ensimmäisen levyyn verrattuna raskaampaa ja sanoituksellisesti romanttiset teemat ovat vähemmän esillä. Vaikkei laadullisesti ainakaan jäänyt jälkeen kahdesta edellisestä albumista, kaupallinen menestys ei noussut näiden tasolle. Winger hajosi vuoden sisällä albumin julkaisusta.
Kappaleet

Blind Revolution Mad  (mus. Winger-Beach / san. Winger) - 5.25
Down Incognito  (Winger-Beach / Winger) - 3.49
Spell I'm under   (Winger) - 3.55
In my veins  (Winger-Beach / Winger) - 3.14
Junkyard Dog (tears on stone)  (Winger-Beach / Winger) - 6.54
The Lucky One  (Winger-Beach / Winger) - 5.20
In for the kill  (Winger-Beach / Winger) - 4.13
No man's land  (Winger-Beach / Winger) - 3.17
Like a ritual  (Winger-Beach / Winger) - 5.02
Who's the one?  (Winger-Beach / Winger) - 5.53
Yhtyeen kokoonpano

Kip Winger - laulu, basso, akustinen kitara
Reb Beach - kitara, akustinen kitara
Rod Morgenstein - rummut, lyömäsoittimet
Yhtyeen kokoonpano > Muita soittajia

Frank Latorre - huuliharppu Down Incognitolla
Alex Acuna - lyömäsoittimet Like a ritualilla ja Who's the onella
Peeter Paemurru

Peeter Paemurru (s. 27. kesäkuuta 1948 Tallinna) on virolainen sellisti ja kapellimestari.
Paemurru valmistui vuonna 1966 Tallinnan musiikkilukiosta ja vuonna 1969 Vladimir Luhtin kontrabassoluokalta Tallinnan konservatoriosta. Samalla hän jatkoi jo aiemmin aloittamiaan sellonsoiton opintoja, ja vuonna 1973 hän valmistui Sergei Širinskin selloluokalta Moskovan konservatoriosta. Hän suoritti vuodesta 1975 Moskovan konservatoriossa täydentäviä opintoja Valentin Feiginin johdolla. Lisäksi Paemurru suoritti saksalaisen filologian opintoja Tarton yliopistossa vuosina 1975–1979. Vuonna 1975 hän voitti ensipalkinnon Virolaisten jousisoittajien kilpailussa.
Vuosina 1973–1979 Paemurru johti Viron kansallisoopperan orkesterin sellosektiota, ja vuosina 1985–2004 hän oli taas orkesterin jäsenenä. Vuonna 1977 hän aloitti työskentelyn Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa. Vuonna 1996 hänestä tuli sen professori ja vuonna 2001 jousisoitinten laitoksen johtaja. Hänen johdollaan ovat opiskelleet muiden muassa Ülle Hahndorf, Teet Järvi, Mart Laas, Andres Narma, Pärt Tarvas, Aare Tammesalu, Henry-David Varema, Reet Mets, Kaido Kelder, Levi-Daniel Mägila ja Andreas Lend. Paemurru on myös johtanut mestarikursseja ja istunut tuomaristoissa monissa kansainvälisissä kilpailuissa.
Vuosina 1979–1980 Paemurru työskenteli Kairon konservatorion professorina ja vuosina 1981–1984 Méxicon filharmonisen orkesterin jäsenenä. Vuonna 1996 hän perusti sellokoulun Rakvereen, ja vuonna 1997 hän perusti Virumaan nuoriso-orkesterin. Hän on johtanut monia nuoriso-orkestereita uransa aikana. Sellistinä Paemurrun ohjelmisto on ulottunut klassikoista virolaiseen ohjelmistoon. Hän on esimerkiksi kantaesittänyt Els Aarnen teoksia ja levyttänyt sävellyksiä muiden muassa Jaan Räätsiltä ja Heino Jürisalulta. Kapellimestareita, joiden kanssa Paemurru on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Neeme Järvi, Vallo Järvi, Roman Matsov, Peeter Lilje, Jüri Alperten, Juozas Domarkas ja Igor Bezrodnyi. Kamarimusiikin alalla Paemurru on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Mari Tampere-Bezrodnyn, Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaan, Pille Lillin, Kristina Vähin, Anna-Liisa Bezrodnyn, Peep Lassmannin, Piia Paemurrun, Marje Lohuarun, Tiia Tenno-Rataksen, Toomas Trassin ja Maris Oidekivi-Kaufmannin kanssa. Paemurru on myös kirjoittanut artikkeleita musiikkilehtiin. Hän on ollut poliittisesti aktiivinen Viron itsenäisyyspuolueessa.
Paemurru on muusikoiden Els Aarnen ja Mart Paemurrun poika. Pianisti Piia Paemurru on hänen puolisonsa.
Pub Rock

| Pub rock Eero Raittinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006
 Julkaistu: 13.9.2006
 Tuottaja(t): Eero Raittinen & Janne Haavisto
 Kesto: 61.18
 Levy-yhtiö: Bluelight Records
Eero Raittisen muut julkaisut
| Uhkapeluri – Eero Raittinen 60 2004 | Pub rock 2006 |   |
Pub rock on Eero Raittisen vuonna 2006 julkaistu studioalbumi. Sisältää englanninkielisiä lauluja eri aikakausilta 1940-luvulta alkaen.
Kappaleet

Hit Git and Split – 3.02
Move It – 3.32
Fancy Free – 3.28
Kontula – 2.46
My Baby Left Me – 3.32
Hurricane – 4.41
Down Bound Train – 3.23
Let Me Go My Merry Way – 4.35
Down the Line – 3.57
Drifting Heart – 4.28
Man That's All – 3.04
You Never Can Tell – 2.54
Why Don’t You Do Right – 3.50
Just Because – 3.06
Alimony – 3.56
Let the Heartaches Begin – 3.44
Cheque Book – 3.20
Kokoonpano

Eero Raittinen – laulu
Jarkka Rissanen – kitara
Pekka Gröhn – kosketinsoittimet, kitara, lyömäsoittimet
Tom Nyman – basso
Janne Haavisto – rummut
Aiheesta muualla

Rytmimusiikin Syke: Pub rock
Paul Parry

Paul Parry
Paul Ian Parry (s. 19. elokuuta 1980 Chepstow, Wales) on walesilainen jalkapalloilija. Hän edusti seuraurallaan Hereford Unitedia, Cardiff Cityä, Preston North Endiä ja Shrewsbury Townia. Hänen pelipaikkansa oli vasen keskikenttä tai hyökkääjä.
Parry pelasi Walesin maajoukkueessa 12 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 2004–2008.
Aiheesta muualla

Paul Parry Cardiff City FC:n kotisivuilla
Pietro Pomponazzi

Pietro Pomponazzi
Pietro Pomponazzi (16. syyskuuta 1462 – 18. toukokuuta 1525) oli italialainen filosofi, lääketieteilijä ja psykologi, joka tunnetaan myös latinalaisella nimellään Petrus Pomionatius.
Pomponazzi syntyi Mantovassa ja aloitti siellä opintonsa. Hän jatkoi opintojaan Padovassa, jossa valmistui lääketieteen tohtoriksi 1487. Hän pääsi saman tien filosofian ylimääräiseksi professoriksi, ja luennoi ensin Padovassa, myöhemmin Ferrarassa kunnes hänet kutsuttiin 1512 Bolognaan. Siellä hän vietti loppuelämänsä ja kirjoitti kaikki merkittävät teoksensa.
Jo Ferrarassa, ja vielä enemmän Bolognassa, hän siirtyi lääketieteestä pohtimaan psykologisia ja teologisia asioita. Vuonna 1516 ilmestyi hänen tutkielmansa Sielun kuolemattomuudesta, De immortalitate animi, joka sai aikaan vakavia uskonriitoja. Tutkielma poltettiin Venetsiassa, ja Pomponazzi itse oli kuolemanvaarassa katolisten keskellä. Kaksi myöhempää tutkielmaa julkaistiin vasta Pomponazzin kuoleman jälkeen Baselissa, Sveitsissä.
Pomponazzi on kiinnostava ennen kaikkea lähestyvän renessanssin airuena. Hän syntyi aikana jolloin Aristoteleen kirjoitukset ja Tuomas Akvinolaisen tulkinnat niistä olivat sanasta sanaan noudatettavia dogmeja, joista keskusteleminenkin oli harhaoppisuuden rajalla.
Pedro Kourin trooppisen lääketieteen laitos

| Pedro Kourin trooppisen lääketieteen laitos Instituto de Medicina Tropical “Pedro Kourí”> Tutkimuslaitoksen tiedot |
| --- | --- |
Perustettu:  1937
Sijainti:  Havanna, Kuuba
Pääkonttori:  Avenida Novia del Mediodía, KM 6 1/2, La Lisa, 11400 La Habana
Ministeriö:  Kuuban terveysministeriö
Yliopisto:  Havannan yliopisto
Tutkimusala:  kansanterveys, lääketieteellinen koulutus
Pedro Kourin trooppisen lääketieteen laitos (esp. Instituto de Medicina Tropical “Pedro Kourí”, lyhemmin Instituto Pedro Kourí, lyhennys IPK) on vuonna 1937 alkujaan Havannan yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan yhteyteen perustettu, Kuuban pääkaupungissa Havannassa toimiva lääketieteellinen tutkimus- ja koulutuslaitos. IPK edustaa kansainvälisesti Kuubaa esimerkiksi kansainvälisessä kansanterveyslaitosten järjestössä (IANPHI).
Pedro Kourin trooppisen lääketieteen laitos on ollut merkittävässä asemassa Kuuban covid-19-pandemian vastaisessa työssä. Laitoksen laboratoriossa esimerkiksi analysoitiin maan ensimmäiset covid-19-tapaukset (kolme italialaista turistia).
Aiheesta muualla

Covid19 Cuba Data (Kuuban covid-19-tilanne) (espanjaksi)
WHO COVID-19 Dashboard: Cuba (englanniksi) (who.int)
Valtiollisia tai maanosan kansanterveyslaitoksia
| --- | --- |
Eurooppa:    ECDC   RIVM   ISHP   Sciensano   UKHSA   PHE   PHS   PHW   NCPHA   ISCIII   HPSC   Embætti landlæknis   ISS   GÖG   EODY   HZJZ   SPKC   SMLPC   LIH   ANSP   FHI   IPH   INSA   NIZP-PZH   Santé Publique France   INSP   Folkhälsomyndigheten   RKI   IPHS   ÚVZ SR   NIJZ   THL   BAG   SIF   SZÚ   TsHZ   NNK   RRPCEM   Rospotrebnadzor   Terviseamet 
Aasia:    IEDCR   KCDA   NIHRD   NCDC   NIHR   IPI   ICDC   NIPH   IPC   NIPH   NTsOZ   China CDC   IPH   NCPH   NHL   BPKIHS   Pakistanin terveysvirasto   PNIPH   Saudi CDC   NCID   Taiwan CDC   Thai NIH   NIHE 
Afrikka:     Africa CDC   IPA   NICD   EPHI   NMIMR   CPC   KEMRI   INRB   NCDC   IPM   IPM   INS   NCDC   IPCI   ZNPHI   IPD   NIH Somalia   PHI   NIMR   INH   IPT   UVRI 
Amerikka:    ANLIS   IAL   ISP   INCIENSA   PHAC   INS   IPK   INSP   INS   CDC 
Muut alueet:   AIHW
Huomaa: Malline on keskeneräinen, eikä toistaiseksi sisällä läheskään kaikkia kansallisia tai ylikansallisia kansanterveyslaitoksia tai -virastoja.
Pohjantähtimö

| Pohjantähtimö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Tribus::  Alsineae
Suku::  Tähtimöt Stellaria
Laji::  borealis
Kaksiosainen nimi
 Stellaria borealis  Bigelow 
Katso myös
   Pohjantähtimö Wikispeciesissä   Pohjantähtimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjantähtimö (Stellaria borealis, syn. S. calycantha) on pienikukkainen kohokkikasvien heimoon kuuluva kasvi.
Ulkonäkö

Monivuotinen, rento- tai kohenevakasvuinen pohjantähtimö kasvaa 10–25 cm korkeaksi. Varsi on sileä tai hiukan karhea ja niukkahaarainen. Vastakkain olevat, ruodittomat lehdet ovat 10–30 mm pitkiä, suikeita tai kapeanpuikeita ja väriltään kellanvihreitä. Laidoiltaan lehdet ovat karheita ja harvakarvaisia. Kukinto on harsuhko ja tavallisesti vähäkukkainen, kaksihaarainen viuhko. Joskus kukinto on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukat ovat pitkäperäisiä, alimmat kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Kukkien kaikki tukilehdet ovat vihreitä ja ripsilaitaisia. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verholehdet ovat 2,5–3,5 mm pitkiä. Valkoiset terälehdet ovat surkastuneita tai puuttuvat kokonaan. Emiö on kolmilehtinen ja heteiden ponnet ovat 0,3 mm pitkiä. Suomessa pohjantähtimö kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava lyhyt kota, johon kehittyy kooltaan 0,8 mm pitkiä siemeniä.
Pohjantähtimö risteytyy yleisesti metsätähtimön (S. longifolia) kanssa. Risteymä viitatähtimö (S. × alpestris) muistuttaa paljolti pohjantähtimöä, mutta lehtilaita on karhea ja vain sen tyvikolmannes on harvakarvainen.
Levinneisyys

Euroopassa pohjantähtimöä kasvaa ainoastaan Norjassa, Keski- ja Pohjois-Ruotsissa, Pohjois-Suomessa sekä Pohjois-Venäjällä Uralin alueelle saakka. Lisäksi lajia esiintyy harvinaisena Islannissa. Eurooppaa lähimmät pohjantähtimön esiintymisalueet ovat toisaalta Etelä- ja Keski-Grönlannissa, toisaalta Venäjän Kaukoidässä ja Pohjois-Japanissa. Laji on levinnyt laajalti myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa Alaskassa, suurimmassa osassa Kanadaa sekä Yhdysvaltain pohjoisosissa.
Suomessa pohjantähtimöä tavataan Keski-Kainuusta pohjoiseen. Laji yleistyy pohjoiseen päin mentäessä. Myös risteymä viitatähtimö on Pohjois-Suomessa kohtalaisen yleinen.
Elinympäristö

Pohjantähtimö vaatii kasvupaikoiltaan riittävää kosteutta. Lajille tyypillisiä kasvupaikkoja ovat lähteiköt, hetepurojen varret, rantapensaikot ja puronvarsikorvet.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Pohjantähtimön levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pohjantähtimö (Stellaria borealis)
ITIS: Stellaria borealis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Stellaria borealis (englanniksi)
Flora of North America: Stellaria borealis (englanniksi)
Pavlo Uškvarok

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pavlo Uškvarok vuonna 2010. |  Pavlo Uškvarok vuonna 2010. |  Pavlo Uškvarok vuonna 2010. |  |
Maa:   Ukraina
Miesten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Sotkamo 2013 | viesti |  |
Pavlo Uškvarok (ukr. Павло Ушкварок; s. 1983) on ukrainalainen suunnistaja. Sotkamon MM-kilpailuissa 2013 Uškvarok saavutti MM-pronssin Ukrainan viestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa MM-kilpailuissa on sprintin yhdeksäs sija Miskolcin MM-kilpailuissa 2009. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on pitkän matkan 15:s sija Falunin EM-kilpailuista 2012. Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras saavutuksensa on 32:s sija vuodelta 2006. Yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan yhdeksänneksi vuonna 2009. Juniorien MM-kilpailussa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on pitkän matkan 11:s sija vuodelta 2003.
Pirahã

| Pirahã |
| --- | --- |
Oma nimi:  Xapaitíiso
Tiedot
Alue:   Brasilia (Amazonas)
Puhujia:  389 (2012)
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalaiset aakkoset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  murakielet
ISO 639-3:  myp
 Ohje 
Pirahã (omakielinen nimi: Xapaitíiso) on Brasilian Amazonasin alueella elävän pirahã-alkuperäiskansan puhuma kieli. Se on ainoa elossa oleva murakieli. Pienestä puhujamäärästään, vain 389 vuonna 2012, huolimatta pirahã ei ole uhanalainen, koska se on jatkuvassa käytössä, ja pirahã-kansa on pitkälti yksikielinen. Pirahã on tunnettu moniin siihen liitetyistä kiistanalaisista kielitieteellisistä väitteistä, muun muassa siitä, että se todistaisi Sapirin–Whorfin hypoteesin. Ns. pirahã-kiista on kielitieteen tunnetuimpia väittelyitä.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Sille on käännetty joitakin Raamatun osia vuonna 1987.
Äännerakenne

Pirahãn äännerakenne on yksi maailman yksinkertaisimmista; se sisältää vain kolme vokaalifoneemia ja laskentatavasta riippuen seitsemän tai kahdeksan konsonanttifoneemia. Naisilla on yksi konsonantti vähemmän. Pirahã on tonaalinen kieli.[lähde? ]
Äännerakenne > Vokaalit

|  | etu | taka |
| --- | --- | --- |
| suppea | i | o |
| väljä | a | o |
Äännerakenne > Konsonantit

|  |  | Bilabiaalit | Alveolaarit | Velaarit | Glottaalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiilit | soinnittomat | p | t | (k) | ʔ |
| Klusiilit | soinnilliset | b ~ m | g ~ n | g ~ n |  |
| Frikatiivit | Frikatiivit |  | s ~ h | s ~ h | h |
Sanasto

Pirahãssa on yksi maailman yksinkertaisimmista sukulaissanajärjestelmistä; sanaa baíxi [màíʔì] käytetään sekä isästä että äidistä, eikä sukulaissuhteita seurata biologisia sisaruksia pidemmälle.
Pirahãssa ei ole sanoja väreille vaan pelkästään 'tummaa' ja 'vaaleaa' vastaavat sanat.
Pirahã-kiista

Lähetyssaarnaaja Daniel Everett alkoi tekemään kielitieteellistä tutkimusta pirahãn kielestä ja päätyi lopulta haastaamaan muun muassa Noam Chomskyn muotoileman teorian universaalista kieliopista, jonka mukaan ihmisillä on vaistomainen ja synnynnäinen taipumus tietynlaiseen kielen käyttöön. Everettin mukaan pirahã on todiste siitä, että näin ei ole, vaan kieli riippuu siitä, millaisessa kulttuurissa ihminen kasvaa ja millaisia viestinnällisiä tarpeita se vaatii kieleltä. Everettin mukaan pirahãn lauseissa ei ole useita lausekkeita, mikä Chomskyn mukaan on ihmiskielen keskeisimpiä piirteitä. Toinen merkittävä Everettin väite on se, että pirahãssa ei ole lukusanoja, koska kielen puhujat eivät tarvitse niitä.
Kiistan ratkeamista on hidastanut se, että Everett on ainoa sujuvasti pirahãa osaava tutkija.
Pavlo Rjabikin

| Pavlo Rjabikin |
| --- | --- |

Ukrainan strategisten teollisuudenalojen ministeri
 4. marraskuuta 2021 – 20. maaliskuuta 2023  
Edeltäjä:  Oleh Uruskyi
Seuraaja:  Oleksandr Kamyšin
Kansanedustaja
 2000–2005; 2012–2014  
Ryhmä/puolue:  UDAR (2012–2014)
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1965 (ikä 59) Kiova, Ukrainan SNT
Kansalaisuus:  Ukraina
Pavlo Borysovytš Rjabikin (ukr. Павло Борисович Рябікін; s. 6. kesäkuuta 1965) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan strategisten teollisuudenalojen ministerinä vuosina 2021–2023.
Rjabikin syntyi Kiovassa. Hän opiskeli oikeustiedettä Kiovan kansallisessa yliopistossa. Vuosina 2000–2005 hän istui sitoutumattomana kansanedustajana Ukrainan parlamentissa eli Verh’ovna Radassa mykolajivilaisen vaalipiirin edustajana. Vuosina 2005–2006 hän toimi varaliikenne- ja viestintäministerinä. Vuosina 2009–2010 hän toimi Ukrainan Tanskan-suurlähettiläänä. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan UDAR-puolueen listan 28:ntena. Vuosina 2014–2015 hän toimi Kiovan kaupunginhallinnon varajohtajana. Vuosina 2017–2020 hän toimi Boryspilin kansainvälisen lentoaseman toimitusjohtajana. Vuosina 2020–2021 hän toimi Ukrainan tullipalvelun johtajana. Marraskuussa 2021 hänet nimitettiin Ukrainan strategisten teollisuudenalojen ministeriksi. Maaliskuussa 2023 Verh’ovna Rada erotti hänet virasta ja nimitti hänen seuraajakseen Oleksandr Kamyšinin.
Pianosonaatti nro 11 (Mozart)

Sonaatin kolmannen osan alku.
Musiikkinäytteet
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Wolfgang Amadeus Mozartin Pianosonaatti nro 11 A-duuri (KV 331) on kolmiosainen teos, jonka Mozart sävelsi luultavasti Wienissä  tai Salzburgissa vuoden 1783 tienoilla. Teoksen kolmatta osaa "Alla Turca" ("Turkkilainen marssi", "Turkkilainen rondo") esitetään usein yksin. Osa jäljittelee turkkilaisten janitsaarisoittokuntien musiikkia, joka oli muodissa säveltämisen aikoihin.
Osat

Andante grazioso - teema ja kuusi muunnelmaa
Menuetto - menuetti ja trio
Alla Turca: Allegretto
Piraattipuolue (Ruotsi)

| Piraattipuolue> Piratpartiet |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1. tammikuuta 2006
Puheenjohtaja:  Anna Troberg
Ideologia:  piraattiliike, elektroninen demokratia, liberalismi
Valtiopäivät:  0 / 349 (2018)
Euroopan parlamentti:  0 / 20 (2019)
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan piraattipuolue   – Piraattipuolueiden internationaali
Kotisivu:  www.piratpartiet.se
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piraattipuolue  (ruots. Piratpartiet) on Rickard Falkvingen 1. tammikuuta 2006 perustama ruotsalainen puolue, joka suhtautuu kriittisesti immateriaalioikeuksiin kuten tekijänoikeuksiin ja patentteihin. Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa se oli Ruotsin viidenneksi suosituin puolue ja sai Euroopan parlamenttiin kaksi edustajaa. Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa puolue sai vain parin prosentin kannatuksen ja jäi ilman edustajia.
Valtiopäivävaaleissa Piraattipuolue on jäänyt selvästi alle vaalikynnyksen ja sai syksyn 2010 vaaleissa vain 0,65 prosenttia äänistä. Puoluejohtaja on Falkvingen jälkeen 1. tammikuuta 2011 alkaen Anna Troberg.
Tavoitteet

Tärkeäksi puolue katsoo yksityisyyden suojan niin internetissä kuin arkielämässä. Puolue pitää yhä laajentuvaa puhelu-, tekstiviesti- ja sähköpostiliikenteen seurantaa (ns. teletunnistetietojen tallentamista) sekä muuta julkista valvontaa yksityisyyden loukkauksena. Puolueella ei ole kantaa muihin kysymyksiin, eikä sitä voida sijoittaa perinteiselle vasemmisto–oikeisto-akselille.
Ajatuksen tekijänoikeuksien hyödyllisyydestä yhteiskunnalle puolue tyrmää. Puolueen mielestä tekijänoikeudet ja niiden pitkä suoja-aika rajoittavat mahdollisuuksia uuden kulttuurin luomiseen.
Patentteja puolue pitää yksinomaan patentinhaltijaa hyödyttävinä monopoleina. Niiden puolue näkee ehkäisevän innovaatioiden syntyä; tämän katsotaan merkittävästi rajoittavan muiden toimijoiden toimintamahdollisuuksia markkinoilla. Puolue katsoo nykyisen teknologisen kehityksen ajaneen tekijänoikeus- ja patenttilainsäädännön sekä niiden pitkien suoja-aikojen ohi.
Tärkeänä puolue pitää oikeutta ideoiden, tiedon ja kulttuurin vapaaseen levittämiseen ja jakamiseen. Erityisenä arvostelun kohteena on lainsäädäntö, joka tekee etenkin nuorten keskuudessa yleisestä tiedostonjaosta laitonta; puolue arvioi Ruotsissa olevan 800 000–1,1 miljoonaa vertaisverkkojen käyttäjää.
Vaalimenestys

| Vuosi | Edustajia | Osuus |
| --- | --- | --- |
| 2006 | 0 | 0,6 % |
| 2010 | 0 | 0,7 % |

| 2014 | 0 | 0,4 % |
Vaalimenestys > Europarlamenttivaalit

| Vuosi | Edustajia | Osuus |
| --- | --- | --- |
| 2009 | 2 | 7,1 % |
| 2014 | 0 | 2,23 % |