stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reni

| Reni (Рені) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Reni
 Koordinaatit: 45.4552°N, 28.2794°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Odessan alue
Piiri:  Izmajilin piiri
Väkiluku (2021):  18 011
 
 gromada.org.ua/gromada/reniyska// 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Reni (ukr. Рені) on satamakaupunki Etelä-Ukrainan Odessan alueen lounaiskulmassa. Reni sijaitsee Izmajilin piirissä Tonavan pohjoisrannalla; vastarannalla on Romania ja kaupungin länsi- ja luoteispuolella sijaitsee puolestaan Moldova. Renistä on maanteitse noin 300 kilometriä koillisessa sijaitsevaan aluekeskus Odessaan.  Ukrainan tilastokeskus arvioi Renin asukasluvuksi 18 011 (1.1.2021).
Reni oli aiemmin Renin piirin (38 600 asukasta, 2005) hallintokeskus, mutta heinäkuussa 2020 Ukrainan piirijakoa uudistettiin. Tällöin Renistä tuli osa laajentunutta Izmajilin piiriä.
Renin kaupungin kyltti maantien varrella.
Kirkko Renissä.
Toinen kirkko.
Renin sataman nostureita aidan takaa nähtynä.
Kuva kansainväliseltä avaruusasemalta Renin kaupungista Tonavan pohjoisrannalla (2010).
Aurinkovoimalan paneeleita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Reni Wikimedia Commonsissa
(Port of) Reni, Ukraine (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (cogoport.com)
Renin kaupungin epävirallinen sivusto[vanhentunut linkki] (ukrainaksi) (reni.od.ua)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Maantieteelliset :  MusicBrainz area
Rheinmetall YAK

| Rheinmetall YAK |
| --- | --- |
 Rheinmetall YAK.
Aseen tyyppi:  Kuljetuspanssariajoneuvo
Alkuperämaa:   Saksa
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  2006-
Valtion käytössä:   Saksa
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Bucher-Guyer AG
Suunniteltu:  2006
Valmistajat:  Rheinmetall ja MOWAG
Tekniset tiedot
Paino:  13 500kg
Pituus:  6.49 metriä
Leveys:  2.46 metriä
Korkeus:  2.59–2.83 metriä
Miehistö:  2+12 henkeä.
Pääaseistus:  MG3-konekivääri tai Heckler & Koch GMG -kranaattikonekivääri
Moottori:  Cummins  ISBe 5.9L diesel
Teho:  184 kW
Polttoaineen määrä:  Diesel
Toimintasäde:  1 000 kilometriä
Huippunopeus:  100 km/h
Rheinmetall YAK (saks. Yak - Jakki) on saksalainen raskaasti panssaroitu sotilaskäyttöön tarkoitettu kuljetusajoneuvo. Ajoneuvoa valmistaa Rheinmetall Landsysteme AG ja se perustuu sveitsiläisen MOWAGin valmistamaan MOWAG Duro -runkoon. Saksan armeija käyttää Rheinmetall YAKia sotilaspoliisien ja pomminpurkuryhmien ajoneuvona sekä ambulanssina. Ajoneuvo on aseistettu joko MG3-konekiväärillä tai Heckler & Koch GMG -kranaattikonekiväärillä.
Yhteensä Saksan armeija on tilannut 296 ajoneuvoa, jotka toimitetaan vuoteen 2012 mennessä.
Käännös suomeksi
Tokugawa Ieyasu

| Tokugawa Ieyasu> 徳川家康 |
| --- | --- |

Shōgun
 1603–1605  
Seuraaja:  Tokugawa Hidetada
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1543 Okazakin linna, Mikawa
Kuollut: 1. kesäkuuta 1616 (73 vuotta) Sunpu
Tiedot
 Nimikirjoitus
Tokugawa Ieyasu (jap. 徳川家康, Tokugawa Ieyasu; 31. tammikuuta 1543 – 1. kesäkuuta 1616) oli Japanin shōgun vuosina 1603–1605, mutta käytännössä hänen valtakautensa jatkui kuolemaan 1616 asti. Hän perusti Tokugawa-shōgunaatin, joka hallitsi Japania vuoden 1868 Meiji-restauraatioon asti. Ieyasu vaihtoi elämänsä aikana nimeään useaan otteeseen, ja hänet tunnettiin myös nimillä Matsudaira Takechiyo, Matsudaira Jirōsaburō Motonobu, Matsudaira Kurandonosuke Motoyasu sekä Tōshō Daigongen.
Ieyasu eli sotaisan nuoruuden ja keski-iän. Hän nousi shōguniksi vasta 60-vuotiaana elettyään pidempään kuin yksikään kilpailijoistaan. Vuonna 1561 Tokugawa Ieyasu ja Oda Nobunaga muodostivat liiton klaaniensa vanhoista vihamielisyyksistä huolimatta. Nobunagan kuoltua Ieyasu siirtyi Toyotomi Hideyoshin alaisuuteen, ja palveli tätä Hideyoshin kuolemaan saakka.
Tokugawa Ieyasu käytti viimeiset vuotensa Tokugawan shōgunaatin luomiseen. Tokugawasta tuli Japanin kolmas shōgun-klaani aiempien Minamoton ja Ashikagan klaanien jälkeen. Tokugawa-klaani hallitsi Japania seuraavien 250 vuoden ajan. Ieyasu luopui vallasta muodollisesti poikansa hyväksi 1605, mutta käytännössä hän hallitsi Japania elämänsä loppuun asti. Jätettyään viralliset shōgunin tehtävät Ieyasu vetäytyi Sunpun kaupunkiin, ja valvoi maineikkaan Edo-linnoituksen rakennustöitä.
Varhaisvaiheet

Tokugawa Ieyasu syntyi Mikawassa 31. tammikuuta 1543, Tenbunin yhdentenätoista vuotena. Hänen syntymänimensä oli Matsudaira Takechiyo (jap. 松平竹千代) Ieyasun isä oli Mikawaa hallinneen Matsudaira-klaanin daimio Matsudaira Hirotada ja äiti Kariyaa hallinneen Mizuno Tadamasan tytär. Nämä olivat vasta 17- ja 15-vuotiaita Ieyasun syntyessä, ja kaksi vuotta myöhemmin Ieyasun äiti lähetettiin takaisin perheensä luokse. Molemmat menivät myöhemmin tahollaan uusiin naimisiin ja saivat lisää lapsia. Matsudaira-klaani hajosi vuonna 1550, kun osa klaanista halusi tukea Imagawa-klaania ja osa Odaa. Tämän seurauksena Ieyasun elämän varhaiset vuodet kuluivat jatkuvassa vaarassa Odan ja Imagawan käydessä keskinäistä sotaa. Toisin kuin isänsä ja suurin osa sukuhaarastaan, Hirotada kannatti Imagawa-klaania.
Kun Oda-klaani hyökkäsi Mikawaan, Hirotada pyysi apua Imagawan johtajalta, Imagawa Yoshimotolta, joka suostui auttamaan, mutta vaati Hirotadaa lähettämään 6-vuotiaan Ieyasun hänelle panttivangiksi. Hirotada suostui ehtoihin, mutta Oda-klaanin johtaja Oda Nobuhide kuuli sopimuksesta ja kaappasi kohti Imagawa-klaania matkanneen Ieyasun. Nobuhide uhkasi teloittaa Ieyasun, mikäli hänen isänsä ei suostuisi katkaisemaan kaikkia siteitään Imagawa-klaaniin. Hirotada kuitenkin kieltäytyi todeten lapsensa uhraamisen vahvistavan entisestään Imagawan luottamusta häneen. Hirotadan vastausta kunnioittanut Nobuhide päätti olla vahingoittamatta nuorta Ieyasua ja lähetti tämän kolmeksi vuodeksi Banshōjin temppeliin Nagoyaan.
Vuonna 1549 Hirotoda kuoli luultavasti luonnollisista syistä. Samoihin aikoihin myös Oda Nobuhide menehtyi epidemian aikana. Imagawa-klaani reagoi kuolemaan välittömästi ja piiritti Odan uuden johtajan Oda Nobuhiron linnan Anjōssa. Imagawa lähetti viestin linnassa olleelle Oda Nobunagalle ja lupasi luopua piirityksestä, mikäli tämä luovuttaisi heille Ieyasun. Nobunaga suostui tähän, ja nuori Ieyasu siirtyi Imagawa-klaanin palvelukseen. Ieyasu lähetettiin ensin käymään lyhyesti Okazakissa suorittamaan isänsä muistotilaisuuden ja tapaamaan klaaninsa päättäjiä. Tämän jälkeen hänet siirrettiin Imagawan pääkaupunki Sunpuun.
Imagawan palveluksessa

Vuonna 1556 Ieyasu täytti viisitoista vuotta ja sai aikuistumisriitissä nimekseen Matsudaira Jirōsaburō Motonobu (jap. 松平 次郎三郎 元信). Vuotta myöhemmin hän meni naimisiin ensimmäisen vaimonsa kanssa ja vaihtoi nimekseen Matsudaira Kurandonosuke Motoyasu (jap. 松平蔵人佐元康). He saivat muutamaa vuotta myöhemmin lapsen, Matsudaira Nobuyasun, joka lähetettiin yhdessä äitinsä kanssa panttivangeiksi Imagawan pääkaupunki Sunpuun. Ieyasun sallittiin palata hetkeksi Mikawaan, missä hän sai tietää Imagawan yrittäneen heikentää Matsudaira-klaania velvoittamalla tätä taistelemaan Odaa vastaan puolestaan.
Ieyasu komennettiin ensimmäiseen taisteluunsa Teraben linnaa vastaan vuonna 1558. Hänen oli määrä kukistaa linnaa hallinnut Suzuki Shigeteru, joka oli loikannut Odan puolelle. Ieyasu osoittautui päteväksi komentajaksi, ja voitokkaan taistelun jälkeen hän poltti linnan. Tämän seurauksena Nobunaga lähetti hänen peräänsä joukkojaan, mutta Ieyasu onnistui ajamaan nämä kimpustaan. Ieyasu osoitti kykynsä jälleen seuraavana vuotena, kun hän muonitti Odakan linnoitusta ja harhautti sitä piirittäneet joukot valehyökkäyksellä toiseen linnoitukseen. Vuonna 1560 Nobunaga oli viimein saanut Oda-klaanin hallintaansa. Tällöin Yoshimoto johti suuren Imagawan armeijan vastustajansa alueelle tarkoituksenaan kukistaa tämä lopullisesti. Ieyasun osuus suunnitelmasta oli kukistaa Marunen linnoitus, mistä hän suoriutuikin voitokkaasti. Tämän takia Ieyasu ei ollut läsnä Okehazaman taistelussa, jossa Nobunaga surmasi Yoshimoton yllätyshyökkäyksellä.
Sekigaharan sotaretki

Hideyoshi menehtyi sairauteensa 18. syyskuuta 1598, ja valta siirtyi vanhimpien neuvostolle. Pian Ieyasu päätti solmia useita poliittisia avioliittoja pojilleen ja tyttärilleen, mikä oli ollut kiellettyä Hideyoshin aikana. Tämä sai osan daimioista vihastumaan, ja erityisesti bugyō Ishida Mitsunari vastusti tekoa ja valitti tästä neuvoston vanhimmalle jäsenelle, Toshiielle. Ieyasun onneksi Toshiie kuitenkin menehtyi seuraavana vuonna, ja suuri osa Maedan alaisista liittoutui Ieyasun kanssa. Ieyasun vastustus keskittyi lähinnä Ishida Mitsunariin, joka jopa yritti murhauttaa Ieyasun. Myös Mitsunari sai kokea osansa vastustajiensa vihasta, sillä Ishidan vieraillessa Maedan kuolinvuoteella Osakassa linnassa olleet Ieyasun liittolaiset suunnittelivat Mitsunarin murhaamista. Mitsunari kuitenkin pakeni ja päätyi saamaan suojelua itse Ieyasulta.
Tässä vaiheessa lähes jokainen Japanin daimio oli valinnut puolensa joko Mitsunarin tai Ieyasun joukoissa. Ieyasun liittouma koostui lähinnä Itä-Japanin provinssien daimioista, joihin kuuluivat muun muassa Date-, Mogami-, Satake- ja Maeda-klaani. Mitsunari puolestaan liittoutui muun muassa Ukita Hideien, Mori Terumoton, Uesugi Kagekatsun sekä useiden Itä-Japanin daimioiden kanssa. Daimioiden välit kiristyivät entisestään, kun Ieyasu sai tietää Uesugi Kagekatsun rakentaneen uutta linnaa Kazashigaharaan. Ieyasu pyysi tätä saapumaan luokseen selvittämään aikeitaan, mutta Kagekatsu ei suostunut lähtemään alueeltaan. Lisäksi Ieyasun lähettiläs oli joutua Kagekatsun teloittamaksi.
Ieyasu päätti marssia Uesugia vastaan ja lähti Osakasta 18. kesäkuuta 1600. Matkalla Ieyasu sai kuitenkin tietää Mitsunarin aloittaneen sodan häntä vastaan lännessä ja päätti kääntyä tätä vastaan. Uesugin hän jätti liittolaistensa Date Masamunen ja Mogami Yoshiakin hoidettavaksi. Ieyasu marssi liittolaisinaan Tōkaidōta pitkin samalla, kun hänen poikansa Hidetada kulki Nakasendōa pitkin 38 000 sotilaan voimin. Taistelu Sanada Masayukia vastaan kuitenkin hidasti Hidetadan joukkoja, eivätkä ne ehtineet lopulliseen taisteluun. 21. lokakuuta 1600 Mitsunarin ja Ieyasun joukot kohtasivat ratkaisevassa taistelussa Sekigaharassa, jossa kohtasi 160 000 sotilasta ja jota pidetään yhtenä Japanin historian tärkeimmistä. Taistelu päättyi Ieyasun lopulliseen voittoon. Länsi-Japanin liittouma tuhoutui, ja taistelua seuraavina päivinä Mitsunari sekä usea muu liittouman johtaja vangittiin ja tapettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tokugawa Ieyasu Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: – | Tokugawa-shōgun 1603–1605 | Seuraaja: Tokugawa Hidetada |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef 
Azukizakan taistelua kuvaava ukiyo-e.
Oda Nobunagan alueet vuonna 1582 (harmaalla) ja Tokugawa Ieyasun alueet vuodesta 1560 vuoteen 1589 (punaisella).
Ieyasun ja Hideyoshin käyttämä go-lauta.
Sekigaharan taistelua kuvaava sermi.
Bysantin tekstilaitos

Bysantin tekstilaitoksella tarkoitetaan erityisesti Maurice A. Robinsonin ja William G. Pierpontin laatimaa Uuden testamentin kreikankielistä tekstilaitosta, jonka ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1991 ja jonka uusin versio on julkaistu vuonna 2005 nimekkeellä The New Testament in the Original Greek: Byzantine textform 2005 (Chilton Book Publishing 2005). Edellä mainittu Robinsonin ja Pierpontin tekstilaitoksen uusin versio on kaikin puolin vapaasti levitettävä ja kopioitava, sillä tekijät ja kustantaja ovat vapaaehtoisesti luopuneet oikeuksistaan siihen. Robinsonin ja Pierpontin laatiman tekstilaitoksen lisäksi on olemassa toinen tekstiltään hyvin samankaltainen tekstilaitos, Zane C. Hodgesin ja Arthur L. Farstadin laatima The Greek New Testament According to the Majority Text (Thomas Nelson Publishers, 2. painos 1985), jonka pohjana oleva tekstiteoria poikkeaa kuitenkin selvästi Robinsonin ja Pierpontin teoriasta.
Bysantin tekstilaitoksen pohjana ovat Uuden testamentin bysanttilaista tekstimuotoa edustavat käsikirjoitukset, ja se perustuu vaihtoehtoiseen tekstikriittiseen teoriaan, jonka mukaan bysanttilainen tekstimuoto edustaa kaikista Uuden testamentin tekstimuodoista lähimmin alkuperäistä. Tekstiltään Bysantin tekstilaitos muistuttaa huomattavan paljon Textus Receptusta, joka myös pääosin perustuu bysanttilaiseen tekstimuotoon vaikka ei johdonmukaisesti edusta sitä. Textus Receptus poikkeaa Bysantin tekstilaitoksesta vajaassa 2 000 kohdassa. Suhteellisesti suurin osa eroavaisuuksista (noin kolmannes) on Ilmestyskirjassa. Niissä kohdissa, joissa Bysantin tekstilaitos poikkeaa Textus Receptuksesta, Bysantin tekstilaitos usein seuraa samaa lukutapaa kuin nykyään eniten käytetyt ns. ekleettiseen tekstikriittiseen metodiin perustuvat tekstilaitokset Novum Testamentum Graece ja The Greek New Testament. Kuitenkin Bysantin tekstilaitos poikkeaa tekstiltään kahdesta edellä mainitusta tekstilaitoksesta noin 6 500 eri kohdassa.
Tekstikriittinen teoria ja tekstihistoria

Robinsonin ja Pierpontin tekstiteoria hylkää perusteettomana Westcottin ja Hortin 1800-luvun loppupuolella esittämän ja edelleen nykyaikana suurimmaksi osaksi hyväksytyn näkemyksen bysanttilaisen tekstimuodon myöhäsyntyisyydestä. Westcottin ja Hortin postuloiman teorian mukaan bysanttilainen tekstimuoto oli koottu 300-luvulla yhdistelemällä lukutapoja muista tekstityypeistä ja kirkollisella asetuksella määrätty otettavaksi käyttöön kirkollisena standarditekstinä. Nykyisin useimmiten katsotaan bysanttilaisen tekstimuodon muotoutuneen vähitellen kopioijien muutellessa ja täydentäessä tekstiä. Kummallekaan näkemykselle ei kuitenkaan ole olemassa historiallista todistusaineistoa, vaan ne perustuvat ennen kaikkea todistamattomiin ennakko-oletuksiin. Tyydyttävää selitystä ei ole myöskään sille, miten yksittäisten kopioijien tekemien muutosten yhteisvaikutuksena voisi syntyä niin yhdenmukainen teksti kuin bysanttilainen tekstimuoto on. Vaikka bysanttilainen tekstimuoto toisaalta on hyvin yhtenäinen, ovat sitä edustavat käsikirjoitukset kuitenkin yksityiskohtien suhteen siinä määrin toisistaan poikkeavia, että niiden ei voida osoittaa olevan vain kopioita yhdestä ja samasta suhteellisen myöhäisestä tekstistä, vaan käsikirjoitusten yksilöllisyys viittaa niiden pikemminkin edustavan toisistaan riippumattomia, varhaisella ajalla toisistaan eronneita linjoja, joiden kautta alkuperäinen teksti on periytynyt. Robinson ja Pierpont hylkäävät myös näkemyksen siitä, että useimmilla kopioijilla olisi ollut taipumuksia tehdä kopioimaansa tekstiin tahallisia muutoksia, vaan että kopioijat useimmiten pyrkivät tekemään huolellisen ja tarkan jäljennöksen kopioitavasta tekstistä. Robinsonin tutkimustulokset mm. Pericope Adulteraen (Joh. 7:53-8:11) käsikirjoitusaineistosta viittaavat siihen, että tekstin historiassa tekstin eri linjojen keskinäinen sekoittuminen on ollut huomattavasti oletettua vähäisempää, ja että yksittäiset kopioijien tekemät muutokset eivät ole suuresti vaikuttaneet toisiin käsikirjoituslinjoihin.
Muun muassa edellä mainituista syistä Robinson ja Pierpont katsovat, että bysanttilainen tekstitraditio on luotettava, ja että sille on annettava vahva painoarvo määritettäessä Uuden testamentin alkuperäistä tekstiä. Bysantin tekstilaitos seuraa käsikirjoitusaineistoa niin, että siinä ei esiinny lukutapoja, joilla ei ole vahvaa käsikirjoitustukea. Bysantin tekstilaitos ei myöskään perustu ekleettiseen metodiin, jossa tekstikriitikko usein varsin subjektiivisin perustein määrittelee parhaimmat lukutavat.
Bysantin tekstilaitos Raamatun kääntämisessä

Bysantin tekstilaitosta on jo jonkin verran käytetty Raamatun kääntämisessä, esimerkkeinä englanninkieliset World English Bible, joka on vapaassa levityksessä, sekä sanatarkka Analytical-Literal Translation. Merkittäviä bysanttilaisen tekstimuodon mukaisia lukutapoja on reunahuomautuksina Raamattu Kansalle Uuden testamentin käännöksen päivitetyssä versiossa.
Aiheesta muualla

The New Testament in the Original Greek Byzantine textform 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
World English Bible
Raamattu Kansalle Uusi testamentti
Ján Kuciakin murha

Kuciakin ja Kušnírován muistokynttilöitä Prešovissa.
Ján Kuciak (17. maaliskuuta 1990 – 21. helmikuuta 2018) oli slovakialainen toimittaja, joka murhattiin yhdessä kihlattunsa Martina Kušnírován kanssa helmikuussa 2018. Heidän murhansa aiheutti suuria mielenosoituksia ympäri Slovakiaa ja johti maan hallituksen eroon.
Ura

Kuciak toimi ennen kuolemaansa Aktuality.sk verkkolehden toimittajana. Hän oli keskittynyt eritysesti Slovakian eliitin korruptioon. Juuri ennen kuolemaansa Kuciak oli julkaisemassa artikkelia slovakialaisten poliitikkojen yhteydestä Italian mafiaan.
Murha

Kuciak ja Kušnírová murhattiin omassa kodissaan Veľká Mačan kylässä lähellä Trnavaa 21. helmikuuta 2018. Kuciakia ammuttiin kaksi kertaa sydämeen, kun Kušnírováa ammuttiin kerran päähän. Pian pariskunnan löytymisen jälkeen Slovakian poliisi ilmoitti epäilevänsä murhan olleen tilausmurha.
Oikeudenkäynti

Vuonna 2020 Miroslav Marcek tuomittiin 25 vuoden vankeusrangaistukseen tämän tunnustettua murhanneensa pariskunnan. Hän oli entiseltä ammatiltaan sotilas. Myös Marcekin kuljettajana toiminut entinen poliisi Tomáš Szabó on saanut 25 vuoden tuomion. Heidät molemmat todettiin syylliseksi myös liikemies Peter Molnarin vuonna 2016 tapahtuneeseen murhaan.
Murhan tilaajia ei ole vielä tuomittu. Vuonna 2020 Slovakian erikoisrikostuomioistuin vapautti yrittäjä Marian Kočnerin sekä hänen apulaisensa Alena Zsuzsován kaikista syytteistä todistusaineiston puutteessa. Slovakian korkein oikeus kuitenkin kumosi päätöksen ja avasi uudelleen tapauksen käsittelyn kesäkuussa 2021. Oikeudenkäynti jatkuu yhä. Sekä Kočner, että Zsuzsová kärsivät vankeusrangaistusta aiemmista rikoksista.
Kuciakin murhan tilanneiden sekä Marcekin ja Szabón välikätenä toiminut liikemies Zoltán Andruskó tuomittiin 15 vuoden vankeusrangaistukseen joulukuussa 2019.
Vaikutus

Kuciakin ja Kušnírován murha sai aikaan suuria mielenosoituksia ympäri Slovakiaa, mitkä johtivat silloisen pääministeri Robert Ficon sekä hänen sisäministerinsä Robert Kaliňákin eroon. Myöhemmin Kuciakin mukaan on nimetty vuosittain jaettava palkinto sananvapauden puolesta taistelleille toimittajille.
Pablo Sarabia

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pablo Sarabia García
Syntymäaika: 11. toukokuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Madrid, Espanja
Pelipaikka: laitalinkki
Pituus: 174 cm
Seura
Seura: Wolverhampton Wanderers
Pelinumero: 21
Junioriseurat
2000–2004: EFMO Boadilla
2004–2009: Real Madrid
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2011 | Real Madrid B | 49 | (15) |
| 2011–2016 | Getafe | 131 | (11) |
| 2016–2019 | Sevilla | 101 | (26) |
| 2019–2023 | Paris Saint-Germain | 64 | (11) |
| 2021–2022 | → Sporting | 29 | (15) |
| 2023– | Wolverhampton | 48 | (6) |
Maajoukkue
| 2008 | Espanja U16 | 3 | (2) |
| 2008–2009 | Espanja U17 | 20 | (5) |
| 2010 | Espanja U18 | 2 | (0) |
| 2010–2011 | Espanja U19 | 16 | (8) |
| 2011–2014 | Espanja U21 | 23 | (4) |
| 2019– | Espanja | 27 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. marraskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16. marraskuuta 2024.
Pablo Sarabia García (s. 11. toukokuuta 1992 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laituri. Hän on edustanut tammikuusta 2023 alkaen englantilaista Wolverhampton Wanderersia ja on pelannut aiemmin Espanjan lisäksi Ranskassa ja Portugalissa.
Seurajoukkueura

Sarabia pelasi EFMO Boadilla -jalkapallokoulussa Madridin naapurikunnassa Boadilla del Montessa ennen siirtymistään Real Madridin junioreihin vuonna 2004. Hän nousi seuran B-joukkueeseen Castillaan tammikuussa 2010. Edustusjoukkueessa hän debytoi Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa Auxerrea vastaan 9. joulukuuta 2010.
Kesällä 2011 Sarabia siirtyi naapuriseura Getafeen, jonka kanssa hän solmi viisivuotisen sopimuksen. Real Madrid sisällytti sopimukseen takaisinosto-oikeuden. Hän pelasi Getafessa viiden kauden aikana 131 Primera Divisiónin ottelua, joissa teki 11 maalia ja antoi 19 maalisyöttöä. Hän siirtyi saman sarjan Sevillaan miljoonalla eurolla kesällä 2016. Hän pelasi Sevillassa kolmen kauden aikana 101 Espanjan pääsarjaottelua, joissa viimeisteli 27 ja syötti 26 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 17 ottelua, ja teki kaksi maalia. Hän pelasi myös Eurooppa-liigaa.
Sarabia siirtyi 18 miljoonan euron siirtosummalla Paris Saint-Germainiin kesällä 2019. Hän voitti tulokaskaudellaan Ranskan-mestaruuden, Ranskan cupin, jonka kuudessa ottelussa teki seitsemän maalia ja Ranskan liigacupin. Mestarien liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua ja teki kaksi maalia, mutta oli tappiollisessa loppuottelussa vaihtopenkillä. Kaudella 2020–2021 hän voitti Ranskan cupin. Trophée des Championsin hän on voittanut 2019, 2020 ja 2022. Hän on jouluun 2022 mennessä oelannut 62 Ligue 1:n ottelua ja tehnyt 11 maalia. Mestarien liigan 16 ottelussa hän on tehnyt kaksi maalia.
Sarabia pelasi kauden 2021–2022 lainalla Primeira Ligan Sportingissa. Pelaamissaan 29 Portugalin liigan ottelussa hän teki 15 ja syötti kahdeksan maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua ja teki kaksi maalia. Hän teki voittomaalin Portugalin liigacupin loppuottelussa Benficaa vastaan. Kaudella 2022–2023 Sarabia pelasi PSG:ssä 14 Ligue 1 -ottelua ja kolme Mestarien liigan ottelua. Hän siirtyi tammikuussa 2023 englantilaiseen Wolverhampton Wanderersiin, jossa hän pelasi kauden aikana 13 valioliigaottela ja teki maalin helmikuussa vierasottelussa Fulhamia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Valioliigassa 30 ottelua, joissa hän teki neljä maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Marraskuussa pelatussa Tottenham-ottelussa hän tuli vaihdosta kentälle 87. minuutilla, minkä jälkeen hän teki Wolverhamptonille tasoitusmaalin ja syötti voittomaalin.
Maajoukkueura

Sarabia pelasi useissa Espanjan nuorisomaajoukkueissa. Hän kuului alle 17-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2009 voittaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi turnauksen kaikissa seitsemässä ottelussa ja teki yhden maalin. Hän pelasi kaikki viisi ottelua ja teki kaksi maalia Espanjan voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2011. Hän pelasi kahdessa ottelussa Espanjan saavuttaessa hopeaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013.
Sarabia pelasi ensimmäisen ottelunsa Espanjan jalkapallomaajoukkueessa EM-karsintaottelussa Romaniaa vastaan syyskuussa 2019. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki samoissa karsinnoissa Maltaa vastaan marraskuussa 2019. Kesällä 2021 pelattujen EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Slovakiaa vastaan hän teki maalin ja syötti kaksi Espanjan voittaessa 5–0. Hän teki maalin myös neljännesvälierässä Kroatiaa vastaan. Hän pelasi kisoissa kaikkiaan viidessä ottelussa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi ainoastaan Marokkoa vastaan käydyn neljännesvälierän jatkoajan loppuhetket, minkä jälkeen hän epäonnistui rangaistuspotkukilpailussa.