stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vladimir Lotarjov
Lotarjovin johdolla suunniteltuja moottoreita

D-36 (1977)
Jakovlev Jak-42, Antonov An-72, Antonov An-74
D-180 (1982)
Antonov An-124 ja Antonov An-225
D-136
Mil Mi-26
Lotarjov sai 13 neuvostoliittolaista keksijätodistusta. Hänet nimitettiin tekniikan tohtoriksi 1971 sekä valittiin 1976 Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi.
Hän vai lisäksi valtionpalkinnot 1948 AI-26V:stä, 1960 AI-20:stä Iljušin Il-18:aan. Hänestä tuli  sosialistisen työn sankari 1974.
Vääräpää

Sanalla vääräpää on useita merkityksiä
Hakaristin nimitys kansanperinteisissä tekstiileissä, erotuksena suorapäisestä rististä
Kansanomainen nimitys joillekin ihmisen päähän ja sen asentoon vaikuttaville sairauksille ja tiloille
Paikannimenä:
Vääräpää, paikka Kouvolassa
Vääräpää, paikka Lappeenrannassa
Vääräpää, paikka Kurikassa
Vääräpää, vinopäinen niemi Rantasalmella
Vääräpää, saari Merikarvialla
Iso Vääräpää, lampi Jyväskylässä
Pieni Vääräpää, lampi Jyväskylässä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vääräpää”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Visceral Games

| Visceral Games |
| --- | --- |

Perustettu:  1998
Lakkautettu:  2017
Kotipaikka:  Redwood City, Kalifornia, Yhdysvallat
Toimiala:  videopeliteollisuus
Omistaja:  Electronic Arts
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yhtiön logo vuoteen 2014 saakka.
Visceral Games (ent. EA Redwood Shores) oli videopelien kehittäjä ja Electronic Artsin tytäryhtiö. Vuonna 2017 Eletronic Arts ilmoitti sulkevansa pelistudion. Visceral kehitti ennen sulkemistaan Ragtag-nimistä projektia, joka olisi ollut uusi Tähtien sota -videopeli. Videopelin kehitys siirtyi EA Worldwide Studiosille, jota johtaa EA Vancouver. Yhtiön tunnetaan kriitikoiden ylistämästä Dead Space -pelisarjasta.
Pelit

| Pelin nimi | Julkaisupäivä | Alusta |
| --- | --- | --- |
| James Bond 007: Agent Under Fire | 2001 | PlayStation 2 |
| James Bond 007: Everything or Nothing | 2003 | PlayStation 2, Xbox, GameCube |
| The Lord of the Rings: The Return of the King | 2003 | PlayStation 2, GameCube, Xbox, Game Boy Advance, Windows, Mac |
| The Lord of the Rings: The Third Age | 2004 | PlayStation 2, GameCube, Xbox |
| James Bond 007: From Russia With Love | 2005 | PlayStation 2, Xbox, GameCube |
| The Godfather | 2006 | PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation Portable, Xbox, Xbox 360, Wii, Windows |
| Dead Space | 2008 | PlayStation 3, Xbox 360, Windows |
| The Godfather II | 2009 | PlayStation 3, Xbox 360, Windows |
| Dead Space: Extraction | 2009 | PlayStation 3, Wii |
| Dante's Inferno | 2010 | PlayStation 3, Xbox 360 |
| Dead Space Ignition | 2010 | PlayStation 3 (PlayStation Network), Xbox 360 (Xbox Live Arcade) |
| Dead Space 2 | 2011 | PlayStation 3, Xbox 360, Windows |
| Dead Space 2: Severed | 2011 | PlayStation 3 (PlayStation Network), Xbox 360 (Xbox Live Arcade) |
| Dead Space (mobile) | 2011 | Android, BlackBerry Tablet OS, iOS |
| Dead Space 3 | 2013 | PlayStation 3, Xbox 360, Windows |
| Army of Two: The Devil’s Cartel | 2013 | PlayStation 3, Xbox 360 |
| Battlefield Hardline | 2015 | Windows, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One |
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Vendeuvre-sur-Barse

| Vendeuvre-sur-Barse |
| --- | --- |
 Barsejoki
 vaakuna
 Vendeuvre-sur-Barse
 Koordinaatit: 48°14′21″N, 4°28′07″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Aube
Arrondissementti:  Bar-sur-Aube
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  51,9 km²
Väkiluku (2014):  2 369 
 – Väestötiheys:  45 as./km²
Kunnan numero:  10401
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vendeuvre-sur-Barse on kunta Koillis-Ranskassa Auben departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Barsejoen varrella.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on linna Château de Vendeuvre-sur-Barse.
Vendeuvre-traktorit

Kunnassa ollut Vendeuvre niminen yritys valmisti muun muassa traktoreita. Yritys perustettiin vuonna 1837, ja ensimmäiset traktorit se toi markkinoille vuonna 1952. Muutama vuosi myöhemmin vuonna 1958 se oli Ranskan viidenneksi suurin traktoreiden valmistaja. Seuraavana vuonna Allis-Chalmers osti yhtiön ja vuonna 1965 tehdas suljettiin.
Château de Vendeuvre-sur-Barse
Vendeuvre-traktori
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vendeuvre-sur-Barse Wikimedia Commonsissa
Torikorttelit

Katariinankatu, oikealla Goviniuksen talo ja vasemmalla Helsingin kaupungintalo.
Torikorttelit tarkoittaa Helsingin Senaatintorin ja Kauppatorin välissä sijaitsevia kortteleita. Alueeseen kuuluu neljä korttelia, katuja, rakennuksia, sisäpihoja, kahviloita, ravintoloita ja myymälöitä. Kortteleiden nimet ovat Elefantti, Leijona, Sarvikuono ja Dromedaari. Torikortteleita uudistettiin siirtämällä niissä olleita toimistotiloja muualle ja korjaamalla rakennukset ravintola- ja myyntitiloiksi. Remontit valmistuivat Suomen itsenäisyyden juhlavuodeksi 2017. Torikortteleiden kehitysprojektista vastaa kaupungin tytäryhtiö Helsingin Leijona Oy. Alue tunnetaan nimellä ”Helsingin uusi vanha kaupunki”.
Torikortteleita rajaa pohjoispuolelta Aleksanterinkatu ja etelästä Pohjoisesplanadi.
Kortteleiden rakennusten historiaa ja tulevaisuutta > Elefantti

Itäisin kortteleista on Helenankadun ja Katariinankadun rajaama Elefantin kortteli. Sen rakennuksia ovat kantakaupungin vanhin säilynyt talo eli Sederholmin talo korttelin luoteiskulmassa, sen vieressä Aleksanterinkadulla Remanderin talo, jonka piharakennuksessa on juhlatilana käytetty Valkoinen Sali ja Brummerin talo, Helsingin pormestarin virka-asunto. Helenankadun kulmassa osoitteessa Aleksanterinkatu 12 on Balderin talo. Adolf Fredrik Gebauer rakennutti sen 1813-1814, ja Helenankadun sivurakennukset sekä pihasiivet valmistuivat 1815. 1917 talon osti FAB Balder jonka pääomistaja on Raittiusyhdistys Balder.
Falkmanin talo korttelin keskellä muodostuu Brummerin talon tontille 1820- ja 1860-lukujen välisenä aikana rakennetuista pihasiivistä ja vuonna 1872 taidemaalari Severin Falkmanin käyttöön valmistuneesta ateljeerakennuksesta. Ateljeen suunnitteli Theodor Höijer.
Kauppatorin varrella Katariinankadun kulmassa on Goviniuksen talo, jossa toimi Hotelli Kleineh yli 80 vuotta ja Helenankadun kulmassa julkisivultaan samankaltainen Lampan talo. Näiden kahden rakennuksen välissä on Ruotsin Helsingin-suurlähetystö.
Kortteleiden rakennusten historiaa ja tulevaisuutta > Elefantti > Kaupunginmuseon uudet toimitilat

Elefanttikorttelissa tehtiin korjaustyö, jossa aiemmin Sofiankadulla sijainneelle Helsingin kaupunginmuseolle valmistui näyttely- ja toimitilat korttelin pohjoisosan rakennuksiin: Remanderin, Falkmanin, Sederholmin ja Valkoisen Salin taloon sekä Katariinankatu 3:n kiinteistöön. Yleisötiloihin on sisäänkäynti sekä sisäpihalta Aleksanterinkadun puolelta Remanderin talon porttikäytävän kautta että Katariinankadun puolelta. Sederholmin talo säilyi jokseenkin entisellään Lasten kaupunkina, museon uudet tilat sijaitsevat pääosin korttelin keskellä olevassa talossa kolmessa kerroksessa. Valkoisen Salin talo on valmistunut vuonna 1925 Remanderin ja Sederholmin talojen yhdistetylle tontille. Valkoinen Sali toimii "tapahtumakeitaana", jonka toiminnasta vastaa Helsingin kaupunkikulttuurissa pitkään vaikuttanut kollektiivi. Remanderin talon vuosina 1959–1962 rakennettu betoninen pihasiipi purettiin pois ja korvattiin uudisrakennuksella, joka hisseineen mahdollistaa esteettömän liikkumisen museon ja Valkoisen Salin tiloissa.
Museo avautui Torikortteleissa toukokuussa 2016.
Kortteleiden rakennusten historiaa ja tulevaisuutta > Leijona

Leijonan kortteli on Elefantin korttelin länsipuolella. Sitä rajaa lännestä kävelykatu Sofiankatu, joka oli vuodesta 1998 Torikortteleiden uudistushankkeen alkuun museokatu. Korttelin eteläosan Pohjoisesplanadilla täyttää Helsingin kaupungintalo, jossa toimi 1830-luvulta vuoteen 1913 saakka Hotelli Seurahuone. Kaupungintalon sisäosat on modernisoitu lähes kokonaan 1960-luvun loppupuoliskolla, mutta rakennuksen julkisivu entistettiin alkuperäiseen empiretyyliin. Korttelin pohjoislaidalla Aleksanterinkadun varrella ovat kenraalikuvernöörin virka-asuntona ja raatihuoneena palvellut Bockin talo ja Burtzin talo, jossa on toiminut muun muassa poliisilaitos ja kaupunginkanslia.
Kortteleiden rakennusten historiaa ja tulevaisuutta > Sarvikuono

Sarvikuonon kortteli on Leijonan korttelin länsipuolella ja sitä rajaavat Sofiankatu ja Unioninkatu. Aleksanterinkadun puolella on Kiseleffin talo, jonka pääjulkisivu on Unioninkadulle. Rakennuksessa on toiminut sokeritehdas, sen jälkeen talo oli asuinkäytössä ja 1800-luvun lopulta vuoteen 1930 Stockmannin tavaratalo. Helsingin kaupunginmuseolla oli vuoteen 2016 asti käytössään Sofiankatu 4:n talo, joka on vuodelta 1913. Samassa rakennuksessa on vuodesta 1985 alkaen toiminut myös elokuvateatteri Kino Engel.  Kun museo muutti uusiin tiloihinsa Aleksanterinkadulle, Sofiankadun kiinteistö remontoitiin, ja siihen valmistui ravintola-, liike- ja toimistotiloja. Muita korttelin rakennuksia ovat Sunnin talo Aleksanterinkadun ja Sofiankadun kulmassa, Brofeldtin talo Pohjoisesplanadin ja Sofiankadun kulmassa ja Aschanin talo Pohjoisesplanadin ja Unioninkadun kulmassa. Brofeldtin talo on vuodelta 1830, kun taasen Aschanin talo on 1960–1970-lukujen vaihteessa rakennettu kopio alun perin vuonna 1833 valmistuneesta talosta. Kopion ulkoasu on peräisin vuodelta 1877, jolloin F. A. Sjöström suunnitteli Aschanin eli Apteekin talon uudistuksen. Kortteliin kuuluu myös Fennia-Patrian talo Unionikadulla. Talon kaksi alinta kerrosta ovat vuodelta 1818, pohjakerroksen pankkisali vuodelta 1884 oli alun perin Sebastian Gripenbergin suunnittelema. Arkkitehtiveljesten Bertel ja Valter Jungin toimiston suunnittelema pankkisalin laajennus ja rakennuksen korotus valmistuivat 1926.
Kortteleiden rakennusten historiaa ja tulevaisuutta > Dromedaari

Dromedaarin kortteli on läntisin Torikortteleiden alueesta, mutta siitä kuuluu kiinteistökehitysalueeseen kuitenkin vain pieni osa: Unioninkadun ja Pohjoisesplanadin kulmassa sijaitseva Pehr Granstedtin suunnittelema Uschakoffin talo. Sen rakennutti Jegor Uschakoff, maaorjasta Helsingin rikkaimmaksi kauppiaaksi noussut mies. Alun perin rakennuksessa oli liiketiloja ja asuntoja, varastomakasiineja ja piharakennuksessa muun muassa kotieläinsuojia. Uschakoffin perikunta myi talon vuonna 1885 kirjakauppias G. W. Edlundille, joka puolestaan myi sen vuonna 1896 Privatbankenille. Pankki rakennutti vuonna 1904 sisäpihalle komean Lars Sonckin suunnitteleman pankkisalin. Helsingin hallintokortteleiden uudistamisbuumissa 1960-luvulla Uschakoffin talo saneerattiin purkamalla kaikki muut osat paitsi pankkisali, portaikko ja julkisivut. Pankkisali tunnetaan nykyään Jugendsalina ja siinä toimii kahvila.
Kuvia

Kiseleffin talo
Goviniuksen talo eli entinen Hotelli Kleineh
Sofiankatu
Unioninkatu
Aiheesta muualla

Torikortteleiden kotisivut
Arkkitehtitoimisto K2S Oy, Torikorttelit (Arkistoitu – Internet Archive) Rakennustapaohje ja julkisten ulkotilojen, valaistuksen ja opastuksen yleissuunnitelma (PDF). 2009. Helsingin kaupungin tilaama konsulttityö.
Sederholmin talo
Remanderin talon pihasiipi saa väistyä uudisrakennuksen tieltä.
Bockin talo
Fennia-Patrian talo
Jugendsali vuonna 2008, jolloin Havis Amanda - Mon Amour -näyttelyllä juhlistettiin patsaan paljastamisen satavuotispäivää.
Vaimaroinen

| Vaimaroinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna, Hattula
Koordinaatit:  60°52′49″N, 24°09′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskuoja:  Heinioja 
Järvinumero:  35.884.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,6 m 
Rantaviiva:  10,791 km  
Pinta-ala:  86,547 ha  
Saaria:  5 
 fiVaimaroinen 
Vaimaroinen  tai myös Vaimareenjärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa ja Hattulassa Viialan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 87 hehtaaria ja se on 2,8 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järvi on pitkän muotoinen, vaikka länsipää onkin leveä. Saaria on viisi ja niistä suurin on Isosaari, joka on pyöreänä 300 metriä leveä. Viereistä saarta kutsutaan Pikkusaareksi ja se on muiden saarien tapaan pieni. Järven muodot selittyvät harjumaiseman monipolvisesta maastosta. Järven pokki kulkee Kuolemannummelta alkava harjujakson osa, joka jatkuu kaakkoon Viialan läpi Kintusmäenharjuna. Se on osa Viialan Vaimaroiselta Valajärven eteläpuolelle Väihikkälään kulkevan harjujakson jäätikköjokimuodostumassa . Sen rantaviivan pituus on 10,8 kilometriä ja sen rannat ovat kuivaa kangasmaastoa. Kiinteää asutusta on vain etelärannassa ja itäpäässä. Muut rakennukset ovat vapaa-ajan asuntoja. Hattulan ja Hämeenlinnan välinen kuntaraja ylittää järven länsipään Isosaaren kohdalta. Järvelle kulkee tiet Viialan kylän kautta.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen keskiosan alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,6 metriä mpy. Järveen laskevat lännestä Kakarilammi, Takalammi ja Keskilammi yhteistä laskuojaa myöten. Pohjoisessa sijaitseva Suolikkojärvi laskee pohjoisrantaan lyhyttä ojaa myöten. Laskuojan vieressä sijaitsevalla Häränsilmällä ei ole laskuojaa. Eteläpuolella sijaitsevalla Kyynäröisellä on kaksi laskuojaa järveen. Järven laskuoja on Heinioja, joka yhtyy Renkajokeen Rengon keskustaajaman eteläpuolella. Renkajoki laskee Haapajärveen.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa sen nimi kirjoitettiin ”Waimare järvi”. Sen ympärillä sijaitsi neljä torppaa, joita yhdisti kävelypolut. Nykyisen Viialan peltojen paikalla näkyi niityn karttamerkki. Järven laskuojan varsi oli raivattu niityiksi.
Vuoden 1956 peruskartassa oli Vaimareenjärven Taipaleen talolle piirretty pellot, mutta myöhemmissä kartoissa pellot ovat metsitettyjä. Metsät olivat tuolloin pääosin ojittamattomia. Kangasmetsäänkin ilmaantui myöhemmin suo-ojia, joita ei laskenut suoraan järveen. Myöhemmissä kartoissa järven nimi oli Vaimaroinen.
Vaimo ja sihteeri

| Vaimo ja sihteeri> Wife vs. Secretary |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Clarence Brown
Käsikirjoittaja:   Norman Krasna  John Lee Mahin  Alice Duer Miller 
Perustuu:  Faith Baldwinin romaaniin
Tuottaja:   Clarence Brown  Hunt Stromberg 
Säveltäjä:  Herbert Stothart
Kuvaaja:  Ray June
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pukusuunnittelija:  Adrian
Pääosat:   Clark Gable  Jean Harlow  Myrna Loy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:   28. helmikuuta 1936 (US)  13. syyskuuta 1936 (FI) 
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaimo ja sihteeri (engl. Wife Versus Secretary; lyhennettynä Wife vs. Secretary) on vuonna 1936 ilmestynyt yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Clarence Brown. Päätähtinä ovat Clark Gable, Jean Harlow ja Myrna Loy. Sivuosissa ovat muiden muassa May Robson, George Barbier ja James Stewart.
Norman Krasna, John Lee Mahin ja Alice Duer Miller käsikirjoittivat elokuvan Faith Baldwinin samannimisen romaanin pohjalta. Vaimo ja sihteeri on mustavalkoinen ja pituudeltaan 88 minuuttia, eli tunti ja 28 minuuttia. Vaimo ja sihteeri sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. helmikuuta vuonna 1936. Suomeen elokuva ilmestyi teattereihin samana vuonna 13. syyskuuta. Tuotantoyhtiönä oli Metro-Goldwyn-Mayer. Vaimo ja sihteeri julkaistiin DVD:lle 20. kesäkuuta vuonna 2006.
Harlow ja Robson ovat näytelleet viimeksi yhdessä musikaalielokuvassa Trocadero vuonna 1935. Ja sitä ennen komediaelokuvassa Punatukkainen Lilli vuonna 1932. Vaimo ja sihteeri on viides kuudesta Harlowin ja Gablen yhteistyöstä. Sekä neljäs seitsemästä Gablen ja Loyn yhteistyöstä. Elokuva oli myös James Stewartin ensimmäisistä rooleista.
Juoni

Päätähdet Clark Gable näyttelee aikakauslehden kustantajaa Van Stanhopea, Jean Harlow näyttelee erittäin seksikästä Vanin sihteeriä, Helen "Whitey" Wilsonia, ja Myrna Loy näyttelee Vanin aviovaimoa, Lindaa. Sivuosissa olevat May Robson näyttelee Vanin äitiä, Mimiä, George Barbier näyttelee J.D. Underwoodia, ja James Stewart Whiteyn poikaystävää, Davea.
Vaimo ja sihteeri kertoo Whitey Wilsonista (Harlow), joka yrittää viedä Van Stanhopen (Gable) hänen vaimoltaan Lindalta (Loy).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clark Gable   | … |  Van "V.S."/"Jake" Stanhope   |
|  Jean Harlow   | … |  Helen "Whitey" Wilson   |
|  Myrna Loy   | … |  Linda Stanhope   |
|  May Robson   | … |  Mimi Stanhope   |
|  George Barbier   | … |  J.D. Underwood   |
|  James Stewart   | … |  Dave   |
|  Hobart Cavanaugh   | … |  Joe   |
|  Tom Dugan   | … |  Finney   |
|  Gilbert Emery   | … |  Simpson   |
|  Marjorie Gateson   | … |  Eve Merritt   |
|  Gloria Holden   | … |  Joan Carstairs   |
Aiheesta muualla

Vaimo ja sihteeri Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Linda Stanhope (Myrna Loy), Van "V.S."/"Jake" Stanhope (Clark Gable) ja Helen "Whitey" Wilson (Jean Harlow).
Veronica Hamel

| Veronica Hamel |
| --- | --- |
 Veronica Hamelin pressifoto Hill Street Bluesin ajalta
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1943 (ikä 80) Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja
Puoliso:  Michael Irving (1971–1981)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1975-2010
Merkittävät roolit:   Lost  Cannonball  Hill Street Blues 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Veronica Hamel (s. 20. marraskuuta 1943 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten Joyce Davenportin roolista televisiosarjassa Hill Street Blues. Davenport oli paitsi puolustusasianajaja, myös ylikomisario Frank Furillon naisystävä ja myöhemmin vaimo.
Hamel esiintyi merkittävässä roolissa myös vuoden 1976 elokuvassa Cannonball sekä 2004 televisiosarjassa Lost. Lostin viimeisen tuotantokauden 2010 jälkeen Hamelilla ei enää ole ollut näyttelijän rooleja.tarvitaan parempi lähde
Ura

Hamel teki nuoruudessaan myös mallin töitä. Hänelle tarjottiin roolia televisiosarjassa Charlien enkelit vuonna 1976, josta hän kuitenkin kieltäytyi ja rooliin valittiin Jaclyn Smith.
Yksityiselämä

Vuosina 1971–1981 Hamel oli aviossa näyttelijä Michael Irvingin kanssa.
Vladimir Kogan

Vladimir Igorevitš Kogan (ven. Влади́мир И́горевич Ко́ган; 27. huhtikuuta 1963 Leningrad – 19. kesäkuuta 2019 Moskova) oli pietarilainen liikemies. Hän on ollut liikekumppanina muun muassa Oleg Deripaskan kanssa. Hän oli pankkiiri ja mukana Rosstroissa.  (Arkistoitu – Internet Archive) . Hän oli Bankers' House St. Petersburgin hallituksen puheenjohtaja. Bankers' House St. Petersburg omisti Promstroibankin Pietarissa.    (Arkistoitu – Internet Archive). Hänellä sanottiin olevan läheiset yhteydet Vladimir Putiniin.
Kogan ja hänen liikekumppaninsa ovat siirtyneet myös kiinteistöalalle. Sen jälkeen kun Kogan myi omistustaan Promstroibankissa, tuli hänestä Venäjän federaation rakennusvalvontaviraston varajohtaja.
Vladimir Kogan yritti aikanaan saada Ilim Pulpilta Oleg Deripaskan kanssa haltuunsa Bratskin, Ust-Ilimskin ja Kotlasin paperitehtaita.
Hän toimii lisäksi myös elokuva-alalla.
Vladimir Koganin kontrolloima Promstroibak on tukenut Valentina Matvijenkoa tukevaa mediaa Pietarin kuvernöörinvaalissa. Neljä päivää ennen kuvernöörinvaalia pidätti sisäministeriö neljä tšetseenimiestä epäiltynä kuulumisesta Pietarissa vaikuttavaan järjestäytyneeseen rikollisuuteen, jolla olisi suhteita myös tšetseenikapinallisiin. Tieto epäiltyjen kiinniotosta sekä siitä, että yhdellä epäillyistä oli matkapuhelin, joka kuului vastaehdokas Markovan yhteyksiä Beljajevin kampanjaan ylläpitävälle henkilölle vuodettiin julkisuuteen ennen vaaleja.
Muuta

Vladimir Kogan oli palkintolautakunnan johtajana 2002, kun Venäjän 10 000 dollarin arvoinen bestseller -palkinto annettiin Aleksandr Prokhanoville kirjasta Gospodin Geksogen (Herra Heksogeeni). Kirja kuvaa fiktiivisesti vuoden 1999 kerrostaloräjäytyksiä, salaliittoa. Kirjassa Vladimir Putin on Valittu ensimmäinen. Prokhanov lahjoitti palkinnostaan Eduard Limonovin puolueelle.
Aiheesta muualla

Catherine Belton: The Friends of Vladimir - The new crony capitalists are Putin's pals from St. Petersburg Business Week 4.12.2002
20 perhettä, jotka omistavat Venäjän (Arkistoitu – Internet Archive). www.venajanaika.fi
Valtion edut kyykyttävät ulkobisnestä Venäjällä. taloussanomat.fi
Vrastan

Vrastan (Վրաստան, ”Georgia”) on Georgian pääkaupungissa Tbilisissä ilmestyvä armeniankielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin vuonna 1920 nimellä Karmir astgh (Կարմիր աստղ, ”Punatähti”). Se sai nimen Martakotš (Մարտակոչ, ”Taistelukutsu”) vuonna 1923, Proletar (Պրոլետար, ”Proletaari”) vuonna 1927, Khorurdajin Vrastan (Խորհրդային Վրաստան, ”Neuvosto-Georgia”) vuonna 1938 ja Sovetakan Vrastan (Սովետական Վրաստան, ”Neuvosto-Georgia”) vuonna 1940.
Sovetakan Vrastan oli neuvostoaikana Georgian kommunistisen puolueen keskuskomitean sekä Georgian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 33 000 kappaletta vuonna 1980.
Lehti sai nimen Vrastan vuonna 1990. Se ilmestyy nykyään viikkolehtenä, jonka päätehtävänä on kertoa Georgian tapahtumista ja edistää suhteita Armeniaan.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Verikosto (vuoden 1999 elokuva)

| Verikosto> Vendetta |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nicholas Meyer
Käsikirjoittaja:   Richard Gambino (kirja)  Timothy Prager (käsikirjoitus) 
Tuottaja:   Gary Lucchesi  Sue Jett 
Säveltäjä:  John Altman
Pääosat:   Christopher Walken  Luke Askew  Clancy Brown  Bruce Davison 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  HBO
Levittäjä:  HBO
Ensi-ilta:  1999
Kesto:  117 minuuttia
Alkuperäiskieli:   englanti  italia 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verikosto (engl. Vendetta) on Nicholas Meyerin ohjaama yhdysvaltalainen televisioelokuva vuodelta 1999. Pääosia näyttelevät Christopher Walken, Luke Askew, Clancy Brown sekä Bruce Davison. Elokuva kertoo vuonna 1890 tapahtuneesta New Orleansin poliisipäällikön murhasta ja sitä seuranneesta oikeudenkäynnistä sekä lynkkauksista.
Verileipä

Verileipä on Länsi-Suomessa ja Ruotsissa tunnettu perinneleipä, jota entisaikaan leivottiin syysteurastuksen aikana. Teurastus tapahtui maaseudulla sadonkorjuun päätyttyä loka-marraskuun vaihteessa. Leivän nimitys, muoto ja raaka-aineet vaihtelivat eri seuduilla, vain teuraseläinten veri oli kaikkialla yhtenä osa-aineena. Hämeessä, Pohjanmaalla ja Satakunnassa käytettiin leipomiseen joko ohra- tai ruisjauhoja ja leivät muotoiltiin reikäleiviksi, jotka kuivatettiin ja säilytettiin leipävartaassa.
Nykyisin verileipä on sekaleipä, jossa jauhoina käytetään ruisjauhojen lisäksi joko hiivaleipäjauhoja tai ohrajauhoja. Lisäksi sen raaka-aineena on veri tai kuivatusta verestä tehty verijauhe sekä vesi, joka joskus korvataan kaljalla. Nostatusaineena on leivinjauhe tai leivinhiiva. Valmista verileipää voidaan käyttää leipäressun valmistuksessa perusaineksena.
Vallinkoski (täsmennyssivu)

Vallinkoski ja Wallinkoski tarkoittavat seuraavia:
Sukunimi

Jorma Vallinkoski (1915–1980), Helsingin yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitaja
Lola Odusoga ent. Wallinkoski (s. 1977), missi, malli
Noora Vallinkoski (s. 1981), kirjailija
Muita

Vallinkoski, koski Imatralla Vuoksessa
Vallinkoski, Victor Westerholmin maalaus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vallinkoski”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.