stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palturitupakka
Tuntomerkit

Palturitupakka kasvaa noin metrin korkuiseksi, hyvässä maassa korkeammaksikin, ja yhdestä kasvista saadaan parikymmentä 60–67 cm pitkää ja 38–46 cm leveää lehteä, joiden väri vaihtelee keltaisesta vihreään. Kukat ovat kellanvihreitä tai valkoisia. Lehtien pinta on täynnä pieniä ja tahmeita karvoja. Yksi kasvi voi tuottaa jopa miljoona siementä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Palturitupakka (Nicotiana rustica)
LuontoPortti: Palturitupakka (Nicotiana rustica)
Eliaksen yrttitarha - Palturitupakka (Internet Archive)
Ohjeita tupakan viljelyyn, pula-ajalta (Utrio, 1943)
United States Department of Agriculture (USDA): Nicotiana rustica (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Nicotiana rustica, Plant Fact Sheet (pdf) (englanniksi)
Flora of China: Nicotiana rustica (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q602633  Wikispecies: Nicotiana rustica  APDB: 119731  APNI: 241502  BioLib: 40780  BOLD: 438617  CoL: 47D6X  Ecocrop: 7978  EoL: 579533  EPPO: NIORU  EUNIS: 184935  FNA: 200020549  FoC: 200020549  GBIF: 2928775  GRIN: 300393  iNaturalist: 165707  IPNI: 817055-1  IRMNG: 10953696  ITIS: 30566  MichiganFlora: 2701  NatureServe: 2.130851  NBN: NBNSYS0000014454  NCBI: 4093  NZOR: 9a72c89e-d059-44c1-8960-df245e321ae8  NZPCN: 3187  Observation.org: 7092  Open Tree of Life: 222777  PfaF: Nicotiana rustica  PFI: 8530  Plant List: kew-2382315  PLANTS: NIRU  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:817055-1  VASCAN: 9360  WisFlora: 13165  WFO: wfo-0001023949  Laji.fi: MX.39566
Albert Edelfelt

| Albert Edelfelt |
| --- | --- |
 Omakuva, 1887–1890.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1854 Porvoo
Kuollut: 18. elokuuta 1905 (51 vuotta) Porvoo
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Taidesuuntaus:  realismi
Kuuluisimpia töitä:  Kuningatar Blanka, Luxembourgin puistossa, Kristus ja Mataleena, Lapsen ruumissaatto, Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä
Albert Gustaf Aristides Edelfelt (21. heinäkuuta 1854 Porvoo – 18. elokuuta 1905 Porvoo) oli suomalainen taidemaalari, graafikko ja kuvittaja. Edelfeltin tuotanto ylettyy historiamaalauksista ja muotokuvista aina naturalistisiin kuvauksiin tavallisen kansan elämästä ja impressionistisiin kohtauksiin Pariisin kaupunkielämästä ja kaunottarista.
Edelfelt on yksi merkittävimmistä suomalaisista taidemaalareista ja taide-elämän vaikuttajista, joka sai tunnustusta myös kansainvälisesti. Hän avasi aktiivisesti tietä kultakauden muille suomalaistaiteilijoille ja nuoremmille sukupolville. Edelfeltin ansiosta suomalaisten työt olivat Pariisin maailmannäyttelyssä 1900 omassa tilassaan uudessa Grand Palais -rakennuksessa, Venäjän osaston eteisessä; näin ne eivät edustaneet Venäjän keisarikunnan taidetta.
Taiteellinen ura

Edelfelt maalasi aluksi historiallisia aiheita (Kuningatar Blanka ja Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista). Maalaustyyli muuttui vähitellen historiallisesta romantismista naturalistiseksi (Lapsen ruumissaatto, Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä). Myöhemmin hän maalasi myös uskonnollisia aiheita. Edelfeltin tunnetuimpia maalauksia ovat Jumalanpalvelus saaristossa, Merellä, Luxembourgin puistossa, Kristus ja Mataleena ja Helsingin yliopiston juhlasalin maalaus.
Edelfelt maalasi myös paljon muotokuvia, esimerkiksi Louis Pasteurin, Aino Acktén ja Nikolai II:n muotokuvat. Monet niistä ovat tuohon aikaan muotiin tulleita miljöömuotokuvia, joissa malli esitettiin luonnollisessa ympäristössään. Edelfelt oli taitava tuomaan esille mallinsa parhaat puolet.
Hän osallistui venäläisten ja suomalaisten taiteilijoiden näyttelyyn Pietarissa ja Mir iskusstvan kansainväliseen näyttelyyn Pietarissa 1899.
Maalariroolin lisäksi Edelfelt oli graafikko ja kuvittaja. 1890-luvulla hän kuvitti tuttavapiiriinsä kuuluneen Johan Ludvig Runebergin Suomen sotaa (1808–1809) käsittelevän runokokoelman Vänrikki Stoolin tarinat.
Vanhemmiten Edelfelt lähestyi jonkun verran impressionisteja. Larin Parasken muotokuva oli askel karelianismin suuntaan, mutta kun joukko kiihkeitä nuoria fennomaaneja vei Suomen taiteen kehitystä omaan suuntaansa, Edelfelt siirtyi maan taiteen johtohahmosta nuorempia tukevaan rooliin. Hän tuki ja kannusti esimerkiksi Magnus Enckelliä ja Juho Rissasta.
Edelfeltillä tiedetään olleen hyvät suhteet Venäjälle ja keisariperheeseen, mutta niistä ei ole juuri puhuttu julkisuudessa. Asia sai vahvistusta, kun Venäjältä Rybinskin kaupungin museosta löytyi vuonna 2017 Edelfeltin maalaus, joka esittää keisari Aleksanteri III:n veljen suuriruhtinas Vladimirin poikia. Suomessa oli uskottu, että maalaus oli kadonnut.
Tunnustuksia

Edelfelt oli ensimmäinen kansainvälisesti tunnettu suomalainen taiteilija, jonka teoksia ostettiin museoihin ja merkittäviin taidekokoelmiin. Tunnetuimpana aikakautensa suomalaisena taiteilijana hänellä oli myös useita taide-elämän edustustehtäviä kotimaassa ja ulkomailla. Jo Kaarle-herttua-taulun jälkeen Edelfelt nimitettiin Pietarin Taideakatemian vapaaksi kunniajäseneksi. Lapsen ruumissaatto toi hänelle nimityksen akateemikoksi.
Albert Edelfelt oli myös Tukholman ja Kööpenhaminan taideakatemian jäsen sekä toimi Suomen Taiteilijaseuran puheenjohtajana 1895–1896 sekä 1898–1904 ja Suomen Taideyhdistyksen puheenjohtajana. Hän oli Ranskan Kunnialegioonan upseeri ja komentaja. Edelfeltille myönnettiin Ranskan kunnialegioonan ritarimerkki vuonna 1885 ja mitali hänen toiminnastaan Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyn Suomen osaston hyväksilähde?.
Edelfeltin kuoleman jälkeen suomalaiset kulttuuripersoonat perustivat yhdistyksen ”Konstnärsföreningen till Albert Edelfelts minne”. Se hankki varat ja kunnosti Edelfeltin ateljeen museoksi vuonna 1951. Yhdistys muutettiin myöhemmin säätiöksi, jonka tehtävänä on vaalia Albert Edelfeltin muistoa ja pitää huolta taiteilijan ateljeemuseosta ja sen maa-alueesta Haikossa.
Svenska litteratursällskapet i Finland on julkaissut Edelfeltin kirjeitä internetissä.
Vuonna 2009 valmistui Porvooseen taiteilijan mukaan nimetty Albert Edelfeltin koulu.
Maalauksia

Kuningatar Blanka 1877
Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista 1878
Poltettu kylä 1879
Lapsen ruumissaatto 1879
Ristiäissaatto 1880
Lukeva pariisitar 1880
Leikkiviä poikia rannalla 1884
Pianon ääressä 1884 (Göteborgin taidemuseo)
Louis Pasteurin muotokuva 1885
Pariisitar 1885
Pariisin Luxembourgin puistossa 1887
Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä 1887
Aino1888
Maitotyttö 1889
Merellä 1883 (Göteborgin taidemuseo)
Adolf Wasenius muotokuva 1885
Veräjällä 1889
Kristus ja Mataleena 1890
Kaukolanharju auringonlaskun aikaan 1890
Porilaisten marssi 1892
Aino Acktén muotokuva 1901
Paimenten kumarrus, Vaasan kirkon alttaritaulu.
Syksyinen maisema
Kuvia tunnetuista maalauksista

Mir iskusstva 
 Taiteen maailma 1898–1924
Boris Kustodijev, 
, 1916–1920.
Johtajat
Aleksandr Benois | Sergei Djagilev
Venäläisiä taiteilijoita
Natan Altman | Léon Bakst | Isaak Levitan | Konstantin Korovin | Mihail Nesterov | Valentin Serov | Konstantin Somov | Mihail Vrubel
Suomalaisia taiteilijoita
Albert Edelfelt | Akseli Gallen-Kallela | Eero Järnefelt | Pekka Halonen | Ville Vallgren | Väinö Blomstedt | Magnus Enckell
Muuta
Ballets russes
Kuningatar Blanka, 1877.
Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista, 1878.
Lapsen ruumissaatto, 1879.
Poltettu kylä, 1879.
Koivujen alla, 1881.
Pariisitar (Virginie), 1883.
Louis Pasteurin muotokuva, 1885.
Pariisin Luxembourgin puistossa, 1887.
Larin Paraske, 1893.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Catani, Marina: Pariisi, kevään ja elämän tuoksu. Albert Edelfeltin elämäkerta Helsinki, Ajatus-kirjat 2004. ISBN 951-20-6552-5
Hintze, Bertel: Albert Edelfelt. Porvoo: WSOY, 1953.
Kortelainen, Anna: Puolivilli puutarha: Albert Edelfeltin Haikko. Helsinki: Otava, 2004. ISBN 951-119-313-9.
”Edelfelt, Albert”, Biografiskt lexikon för Finland.  Helsinki:  Svenska litteratursällskapet i Finland.  URN:NBN:fi:sls-4685-1416928957291  Edelfelt, Albert. (ruotsiksi)
Aiheesta muualla > Edelfeltiä koskevat sivut

Albert Edelfelts brev. Elektronisk brev- och konstutgåva. Svenska litteratursällskapet i Finland.
Albert Edelfeltin jäljillä. Ylen Elävä arkisto.
Aiheesta muualla > Edelfeltin maalauksia koskevat sivut

Art Renewal Center: Albert Edelfelt (englanniksi)
Helsingin yliopistomuseo Arppeanum, maalaukset Nuorukainen ja Alaston (Arkistoitu – Internet Archive)
Edelfeltin teoksia (Arkistoitu – Internet Archive) Kultakausi
"Merellä"-taulun synnystä, Kansan kuvalehti, 08.12.1933, nro 50, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Albert Edelfelt Kansallisgallerian kokoelmissa
Albert Edelfelt Europeanassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Edelfelt vuonna 1905.
Omakuva, 1874.
Ville Vallgren, Albert Edelfelt, 1927; kuvassa professori J. J. Tikkanen puhuu patsaan paljastustilaisuudessa 22. lokakuuta 1927.
Kallio

Kallio voi tarkoittaa seuraavia:
kallio, laaja umpikivimuodostuma
Paikannimi

Kallio, kaupunginosa Helsingissä
Kallio, kaupunginosa Parkanossa
Kallio, kylä Metsämaalla Loimaalla
Kallio, kylä Tammelassa
Kállio, kylä Dorídan kunnassa Fokiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella Kreikassa.
Etunimi

Kallio Kotkas (ent. Kalju Kotkas, 1908–1982), suomalainen urheilu- ja yritysjohtaja.
Kuvitteellisia henkilöitä

Lauri Kallio, tv-sarjassa Uusi päivä
Maria Kallio, poliisi useimmissa Leena Lehtolaisen rikoskirjoissa.
Muuta

Lex Kallio, Suomessa vuonna 1922 säädetty laki maan hankkimisesta asutustarkoituksiin
Pietari eli Keefas (”Kallio”), apostoli
Kallio, Helsingin Kallioon sijoittuva suomalainen televisiosarja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Elokuvavuosi 2026

Elokuvavuosi 2026 käsittelee vuoden 2026 aikana ensi-iltansa saavia elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Ensi-iltoja

Aang: The Last Airbender
Avengers: Doomsday
Clayface
Goat
Hoppers
Ice Age 6
The Cat in the Hat
Masters of the Universe
Nimetön neljäs Jumanji-elokuva
Nimetön neljäs Spider-Man -elokuva
Shrek 5
Supergirl: Woman of Tomorrow
The Mandalorian & Grogu
The Super Mario Bros. Movie 2
Toy Story 5
Teenage Mutant Ninja Turtles: Mutant Mayhem 2
Vaiana
Pääesiintyjät

Pääesiintyjät vuosimallia 2022.
Pääesiintyjät on Francine-yhtyeen sivuprojektiksi vuonna 1993 perustettu suomenkielistä rockabilly-poppia esittävä yhtye. Yhtye julkaisi vuonna 1993 kaksi singleä ja yhden albumin. Pääesiintyjät-yhtyeen perustaja basisti Pete Salomaa kokosi ryhmän uudestaan vuonna 2019 osittain uudella kokoonpanolla ja on julkaissut kaksi albumia.
Vuoden 1993 yhtye

Yhtye julkaisi vuonna 1993 kaksi singleä ja yhden albumin mutta lopetti toimintansa pian sen jälkeen. Kappaleet "Iiris", "Sua aattelen" ja "Älä ota pitkätukkaa" olivat yhtyeen tunnetuimmat radiosoittokappaleet. Pääesiintyjät vieraili myös Levyraati-ohjelmassa keväällä 1993. Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Mika Jokinen (laulu ja kitara), Pete Salomaa (läskibasso), ja Tude Usvaala (rummut). Keikkakokoonpanossa vieraili hanuristi Tuomo Riihilahti.
2019 yhtye

Pääesiintyjät-yhtyeen perustaja basisti Pete Salomaa kokosi ryhmän uudestaan vuonna 2019 osittain uudella kokoonpanolla. Laulusolistiksi ja komppikitaristiksi tuli mm. Whistle Bait ja Agents -yhtyeistä tunnettu Vesa Haaja. Soolokitaraa soittaa yhtyeen alkuperäinen laulaja-kitaristi Mika Jokinen ja uusi rumpali Timo Järvinen on tuttu monen roots-yhtyeen rumpalina. Pääesiintyjät on siis nykyään täysin omaa elämäänsä elävä bändi, ei Francine-yhtyeen sivuprojekti.
Pääesiintyjät hienosääti tyylisuuntaansa uudelleen vuonna 2019 ja syntyi täysin uusi musiikkigenre nimeltä Rillumareibilly, joka kuvastaa orkesterin nykylinjan mukaista vanhoista Suomi-filmeistä ammennettua heinälatoromantiikkaa ja reissumieshenkeä yhdistettynä amerikkalaiseen roots-musiikkiin mm. rockabillyyn.
Yhtye on julkaissut paluunsa jälkeen lähtien lukuisia singlejä ja kolme albumia, Lättähatun paluu (Bluelight Records 2020), Lauluja laitakaupungilta (Bluelight Records 2020) ja Riimejä ja riitasointuja ( Bluelight Records 2025).
Tunnetuimpia kappaleita ovat radiosoittoon yltäneet "Kaunis Veera", "Kulkurin keidas", "Paras mies" ja "Kun nähdään taas".
Diskografia

Hittipotpuri, digiEP/CD-EP (Bluelight Records 2019) -  Sekaisin kuin käki / Paras mies / Aina kun sanon juu / Kaunis päivä
Diskografia > Albumit

Pitkäsoitto, CD-albumi/kasetti (Poko Records 1993)
Lättähatun paluu, CD/LP/kasetti (Bluelight Records 2020)
Lauluja laitakaupungilta, CD/LP (Bluelight Records 18. helmikuuta 2022)
Riimejä ja riitasointuja, CD (Bluelight Records 2025)
Diskografia > Singlet

Sua aattelen / Älä ota pitkätukkaa, CD-single ( Poko Rekords 1993)
Iiris / Silloin, CD-single ( Poko Rekords 1993)
Sekaisin kuin käki (Bluelight Records 2019)
Paras mies (Bluelight Records 2019)
Aina kun sanon juu (Bluelight Records 2019)
Kaunis päivä (Bluelight Records 2019)
Kulkurin keidas (Bluelight Records 2020)
Öiset varjot (Bluelight records 2021)
Ei niin pahaa ettei hyvääkin (Bluelight records 2021)
Kun nähdään taas, Digi/CD-single (Bluelight records 2021)
Kaunis Veera, Digi/CD-single (Bluelight records 2021)
Vain yksi sydän (Bluelight records 2023)
Se vain vahvistaa / Tie, Digi/LP-single (Bluelight records 2023)
Matkalla (Bluelight records 2025)
Ohikiittävää (Bluelight records 2025)
Yksi ja ainoa (Bluelight records 2025)
Kokoonpano

Pete Salomaa, läskibasso
Mika Jokinen, kitara
Vesa Haaja, laulu
Timo Järvinen, rumpali
Aiheesta muualla

Paaesiintyjat.com
Facebook
Eelis Granholm

| Eelis Granholm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. elokuuta 2006 (ikä 18) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Granny
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Kiekko-Espoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  5
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2025–
Eelis Granholm (s. 3. elokuuta 2006 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Kiekko-Espoota. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.
Ura > Seuraura

Granholm on Helsingin IFK:n kasvatti. Hän toimi kaudella 2021–2022 seuran U16-joukkueen kapteenina ja johdatti joukkueen SM-hopealle. Kaudella 2022–2023 Granholm voitti U18 SM-pronssia. Kaudella 2023–2024 hän toimi HIFK:n U18-joukkueen varakapteenina. Granholm oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+24=29, joilla hän sijoittui U18 SM-sarjan puolustajien pistepörssissä kahdeksanneksi. Granholm valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kaudeksi 2024–2025 Granholm siirtyi Kiekko-Espoon U20-joukkueeseen. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 5. maaliskuuta 2025 Turun Palloseuraa vastaan. Granholm merkittiin Kiekko-Espoon seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 2.45 minuuttia.
Ura > Maajoukkueura

Granholm on pelannut kuusi nuorten maaottelua.
Piikkiö

| Piikkiö Pikis> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kaarina |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°25′30″N, 022°31′00″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turun seutukunta
Kuntanumero:  602
Hallinnollinen keskus:  Piikkiön kirkonkylä
Perustettu:  –
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Kaarina Piikkiö
– syntynyt kunta:  Kaarina
Pinta-ala:  109,21 km²  (1.1.2008)
– maa:  90,69 km²
– sisävesi:  0,14 km²
– meri:  18,38 km²
Väkiluku:  7 578   (31.12.2008)
– väestötiheys:  83,56 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  21,2 %
– 15–64-v.:  65,2 %
– yli 64-v.:  13,6 %
Piikkiö (ruots. Pikis) on Suomen entinen kunta ja vanha kirkkopitäjä, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa. Kunnassa asui 7 578 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 109,21 km², josta 18,38 km² oli merialueita ja 0,14 km² sisävesiä. Väestötiheys oli 83,56 asukasta/km². Työttömyysaste kesäkuussa 2008 oli 4,0 %. Piikkiön kunta liitettiin 1. tammikuuta 2009 Kaarinan kaupunkiin. Kuntaliitoksen myötä Piikkiön seurakunta liittyi Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymään Kaarinasta erillisenä seurakuntana.
Ennen kuntaliitosta Piikkiön naapurikunnat olivat Kaarina, Lieto, Paimio, Parainen ja Sauvo. Turun ja Helsingin väliset junat pysähtyivät aiemmin Piikkiön rautatieasemalla.
Maantiede

Piikkiö sijaitsee Piikkiönlahden rannalla Kaarinan itälaidalla, Paimion vastaisella rajalla. Vähävesinen Piikkiönjoki virtaa kunnan läpi ja laskee lahteen. Piikkiön eteläosa on Saaristomerta, jossa on muutama saari. Saarista suurin on Harvaluoto, johon ennen pääsi lossilla ja nykyään saari on yhdistetty mantereeseen v. 1998 käyttöön otetulla sillalla.
Liikenne

Piikkiön kautta kulkevat valtatie 1, vanha valtatie eli seututie 110 sekä Turun ja Helsingin välinen rantarata. Piikkiöstä alkaa Turun ohitustie eli kantatie 40. Piikkiöstä on matkaa Turkuun 15 kilometriä, Saloon 35 kilometriä ja Helsinkiin 150 kilometriä. Lähin kaupallisen liikenteen lentokenttä on Turun lentoasema.
Piikkiön rautatieasema avattiin vuonna 1899 Turun ja Karjaan välisen rataosan käyttöönoton yhteydessä. Henkilöliikenne asemalla lopetettiin vuonna 1979, mutta sitä kokeiltiin vielä vuosina 1986–1987. Tavaraliikenne Piikkiön asemalla on jatkunut vielä 2000-luvulla, keskittyen pääosin puutavaran ja radan huoltotöissä käytettävän kiviaineksen lastaukseen.
Kyliä

Aerla, Aininen, Andelmaa, Aro, Bussila, Böle, Finby, Hadvala, Harvaluoto, Hepojoki, Hiirla, Hirsund, Hulkkio, Huttala, Iso-Hepojoki, Isokartano (Storgård), Joensuu (Åminne), Kalainen, Kavalto, Kellarimäki, Kemperlä, Kierlä, Kirismäki, Kokolahti, Koroinen, Koski, Kuotila, Linnunpää, Littoinen, Lyytikkylä, Makarla, Moisio, Niemi, Nunna, Oorlahti, Ootoinen, Perttala, Pukkila (Buckila), Puosta, Puurkankari, Raadelma, Ratsula, Rojola, Runko, Salvela, Suni, Teppala, Tiskarla, Toivonlinna (sijaitsee Hiirlan kylässä), Tuorla, Uitto, Villisi, Viukkala, Vähä-Hepojoki, Vähäkylä, Yltöinen.
Kirkon historiaa

Piikkiö kirkkopitäjänä on Suomen vanhimpia. Tosin asiakirjoissa se mainitaan vasta vuonna 1331. Nykyistä harmaakivikirkkoa on edeltänyt puinen keskiaikainen kirkko ja kivisakaristo, joka on purettu. Kirkon suojeluspyhimys on ollut todennäköisesti Pyhä Nikolaus. Nykyinen kirkko on valmistunut vuonna 1755. Rakentamisessa lienee pääosin käytetty läheisen Kuusiston piispanlinnan raunioiden kiviä. Muistumana suojeluspyhimyksestä kirkon päätykolmiossa on kirjaimet S ja N. Kirkkoon on viimeksi tehty laajoja korjauksia vuonna 2003. Korjausten yhteydessä paljastui saarnastuolin seinämaalaus.
Vaakuna

Kunnan vaakunan suunnitteli Ahti Hammar ja se vahvistettiin vuonna 1955. Piikkiön vaakunassa olevat "piikit" ovat suden hampaita ja niiden kärjessä olevat apilat kuvaavat maataloutta.
Nähtävyydet

Tuorlan kylässä, Varsinais-Suomen maaseutuoppilaitoksen naapurustossa 110-tien varrella sijaitsee Tuorlan Majatalo. Se on 13 kilometrin päässä Turun keskustasta ja osa sen rakennuksista on rakennettu 1820-luvulla. Majatalossa on kahvila-ravintola, majoituspalveluita sekä pieni kauppa josta voi ostaa läheisten maatilojen sekä pienten valmistajien tuotteita.
Piikkiössä sijaitsee myös Linnavuoren retkeilyalue. Siellä on pronssikauden aikaisia hautaröykkiötä, muinaishautoja. Suurin niistä on Pohtionvuori, joka on samalla myös Piikkiön korkein paikka, sen korkein kohta on 79 metriä merenpinnan yläpuolella. Linnavuorelta on hyvät näkymät Piikkiöön ja aina Turkuun saakka.
Suomen paksuin tammi on Piikkiön Lyytikkylässä kasvava hyvin huonokuntoinen puu, joka on rinnan korkeudelta mitattuna lähes 8 m ympärysmitaltaan. Sen arvioidaan olevan yli tuhat vuotta vanha.
Piikkiön historiallisista kohteista Museoviraston määrittelemiä valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä ovat Piikkiön kirkko ja pappila, Tuorlan maatalousoppilaitos, Suuri rantatie ja  Pukkilan kartano.
Kulttuuri > Murre

Piikkiön alueella puhutun kielen perustana on itäinen Lounais-Suomen murre. Piikkiön murre kuuluu Lounais-Suomen itäryhmän Halikon alaryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Piikkiön pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla Juuttaan Mantun veripalttu.
Ystävyyskuntia

Kehtna, Viro
Tranemo, Ruotsi
Sovetski (Johannes), Venäjä
Kuvagalleria

Piikkiön keskusta
Piikkiön kirkko
Piikkiön rautatieasema 1900-luvun alussa
Toivonlinnan kylpyparantola, vanha postikortti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piikkiö Wikimedia Commonsissa
Piikkiön seurakunta
Teppo-Pärnä, Viri: Piikkiön kulttuuriympäristö: kotiseutukirja. Lounais-Suomen ympäristökeskus : Piikkiön kunta, Edita, 1999. ISBN 952-11-0477-5.
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef 
Fredrika Bremerin synnyinkoti Tuorlan kartano.
Émile Durkheim

| Émile Durkheim |
| --- | --- |
 Émile Durkheim
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1858 Épinal
Kuollut: 15. marraskuuta 1917 (59 vuotta) Pariisi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  École Normale Supérieure
Väitöstyön ohjaaja:  Émile Boutroux
Oppilaat:  Marcel Mauss, Maurice Halbwachs ja Robert Hertz
Tutkimusalue:  sosiologia
David Émile Durkheim [emil dyʁkɛm] (15. huhtikuuta 1858 Épinal – 15. marraskuuta 1917 Pariisi) oli ranskalainen sosiologi ja antropologi. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen, jossa hänen isänsä, isoisänsä että hänen isoisoisänsä olivat olleet rabbeja. Hänet tunnetaan Auguste Comten ohella nykyaikaisen sosiologian perustajana, sillä suurelta osin hänen ansiostaan sosiologiasta tuli yliopistollinen oppiaine ja itsenäinen tieteenala. Hänellä oli Pariisissa ensimmäinen sosiologian professorin virka.
Durkheim oli myös ensimmäisen yhteiskuntatieteille omistetun aikakausjulkaisun Année Sociologiquen perustaja. Kyseistä nimitystä käytetään myös viittaamaan joukkoon Durkheimin koulukuntaan kuuluneita opiskelijoita, jotka kehittivät hänen sosiologista ohjelmaansa.
Durkheimin mukaan jokainen tieteenala tarvitsee oman tutkimuskohteensa. Sosiologian tutkimuskohteena olivat hänen mukaansa yhteiskunnalliset tosiasiat, joita sosiologin tuli pitää esineinä. Sosiologian tehtävä on tutkia yhteiskunnallisia tosiasioita sekä selittää yhteiskunnallisia ilmiöitä yhteiskunnallisilla seikoilla, tällöin luonnontieteelliset ja psykologiset selitykset tulee sulkea ulkopuolelle. Durkheimin mielestä sosiologia tuli käsitteidensä selkeydessä ja menetelmiensä täsmällisyydessä kehittää luonnontieteiden tasolle.
Tutkimukset > Sosiologian metodisäännöt

Durkheimin teos Sosiologian metodisäännöt ilmestyi vuonna 1895 ja sen tarkoituksena oli osoittaa sosiologian asema itsenäisenä tieteenä. Durkheimin mukaan sosiologia oli 1900-luvulla alkeellisessa tilassa. Hän halusikin johtaa sääntöjä, joiden mukaan sosiologit voisivat toimia.