stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harry Potter -sarjan käsitteet
Velhošakki

Velhošakki on šakkipeli, jota pelataan taiotuilla pelinappuloilla. Nappulat murskaavat pelin aikana toisiaan mutta muuttuvat ehjiksi seuraavaa peliä varten. Teoksessa Harry Potter ja viisasten kivi Harry Potter, Hermione Granger ja Ron Weasley joutuvat valtavan šakkilaudan pelinappuloiksi, jotka professori Minerva McGarmiwa oli loihtinut eläviksi. Ronin pelitaitojen ansiosta he voittavat pelin, vaikka joutuvatkin uhraamaan Ronin. Lopulta Ron kuitenkin selvisi tapauksesta ehjin nahoin.
Viholliskuvastin

Viholliskuvastin on peilin näköinen esine, jossa on sumeita hahmoja. Kun hahmot alkavat näkyä selvemmin, on kuvastimen käyttäjä vaarassa.
Vuotava noidankattila

Vuotava noidankattila (engl. The Leaky Cauldron) on Lontoossa tavallisella kadulla kirjakaupan ja levykaupan välissä sijaitseva pieni ja siivoton pubi, jonka takahuoneen kautta pääsee Englannin velhomaailman omalle salaiselle kauppakadulle, Viistokujalle. Jästit eivät näe sitä.
Vuotava Noidankattila, ”Vuotis” on myös suomalaisten Potter-fanien internetkeskustelufoorumi.
Muut

Tapahtumapaikkoja:
Godrickin notko – kuvitteellinen kylä Harry Potter -kirjasarjassa. Kylä sai nimensä Godrick Rohkelikon mukaan.
Azkaban – vahvasti varustettu linnoitus pienellä saarella kaukana Pohjanmerellä.
Nurmengard – Gellert Grindelwaldin rakennuttama Azkabanin tapainen vankilalinnoitus, johon hänet itse myöhemmin vangittiin.
Kotikolo – Weasleyn perheen omakotitalo.
Viistokuja – Lontoossa sijaitseva taikamaailman oma kauppakatu.
Tylypahka – velhokoulu, jota Harry Potter ja hänen ystävänsä käyvät.
Tylyaho – kokonaan velhojen ja noitien asuttama kylä, joka sijaitsee lähellä Tylypahkan noitien ja velhojen koulua.
Tylypahkan pikajuna – Vanhan höyryveturin voimin kulkeva juna, joka vie oppilaat Tylypahkan kouluun Lontoon King's Crossin asemalta laiturilta 9¾.
Tarvehuone – Tylypahkan seitsemännessä kerroksessa oleva salahuone.
Durmstrang
Tuvat:
Korpinkynsi
Luihuinen
Puuskupuh
Rohkelikko
Muut käsitteet:
Anteeksiantamattomat kiroukset
Kotitonttu
Kuoleman varjelukset
Kuolonsyöjät – Voldemortin palvelijoita.
Harry Potter ja salaisuuksien kammio -elokuvassa käytetty Ford Anglia.
Pimeän piirto.
Harryn suojelius, uroshirvi.
Jackie Gleason

Gleason vuonna 1961.
John ”Jackie” Herbert Gleason (26. tammikuuta 1916 New York, New York – 24. kesäkuuta 1987 Fort Lauderdale, Florida) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Ura

Gleason syntyi New Yorkin Brooklynin kaupunginosassa irlantilaistaustaisille katolilaisille vanhemmille. Hänen isänsä jätti perheen hänen ollessaan kahdeksanvuotias. Hän keskeytti opiskelunsa jo varhain ja elätti itsensä muun muassa biljardinpelaajana ja nyrkkeilijänä, kunnes hän päätyi lavakoomikoksi taiteilijanimellä "Jumpin' Jack" Gleason. Tämän jälkeen Gleason oli jonkin aikaa Warner Brothersin sopimusnäyttelijänä ilman mainittavaa menestystä, joten hän päätyi takaisin koomikon uralle.
Vuonna 1949 Gleason sai pääroolin televisiosarjassa The Life of Riley. Sarja päättyi jo seuraavana vuonna, tosin se alkoi uudestaan seitsemän vuotta myöhemmin pääosassaan William Bendix. 1950 Gleason korvasi Jerry Lesterin DuMont Television Networkin esittämän Cavalcade of Starsin isäntänä. Sarjasta tuli DuMontin suosituin ohjelma ja se toimi ponnahduslautana Gleasonin myöhemmälle uralle.
CBS:n William S. Paley tarjosi Gleasonille sopimusta, jolla hänen palkansa viisinkertaistettiin siihen verrattuna mitä Dumont oli hänelle maksanut. Gleason suostui ja The Jackie Gleason Show aloitti CBS:llä 1952 ja teki hänestä valtakunnallisen tähden. Gleason halusi kuitenkin menestystä myös television ulkopuolella, ja koska Gleason halusi myös säilyttää televisio-ohjelmansa, niin aikaisemmin tunnin kestoinen The Jackie Gleason Show muotoiltiin uudestaan kaudeksi 1955–1957. Uudessa formaatissa ohjelman ensimmäisen puolen tunnin aikana esitettiin Gleasonin aikaisempiin sketseihin pohjautuva tilannekomediasarja The Honeymooners, ja ohjelman loppuajan esiintyivät Jimmy ja Tommy Dorsey. Honeymoonersia tehtiin kaikkiaan 39 jaksoa, joita esitetään vielä nykyäänkin uusintoina yhdysvaltalaisilla televisiokanavilla. Gleasonilla oli eri ohjelmillaan paikka parhaaseen katseluaikaan lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 1970 saakka.
1950- ja 1960-luvuilla, jolloin Gleasonin suosio oli korkeimmillaan, hän esiintyi yhdeksässä elokuvassa, joista hän sai Oscar-ehdokkuuden roolistaan Minnesota Fatsina elokuvassa Suurkaupungin hait. Tony-palkinnon hän sai Uncle Sidin -roolista Broadway-näytelmässä Take Me Along. Lisäksi hän levytti kaikkiaan 43 albumia.
Gleasonin myöhemmistä elokuvista tunnetuimpiin kuuluvat kolme Konna ja Koukku -elokuvaa, joissa hän esitti seriffi Buford T. Justicea vuosien 1977 ja 1983 välisenä aikana.
Gleasonilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Yksityiselämä

Gleason tapasi opiskeluaikanaan Genevieve Halfordin, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1936. Avioliitosta syntyi kaksi lasta ja se päättyi eroon 1969. Gleasonin toinen aviopuoliso oli Beverly McKittrick, jonka kanssa hän avioitui 1970. Liitto kesti vuoteen 1974. Kolmannen avioliittonsa Gleason solmi Marilyn Taylorin kanssa 1975.
Gleasonille tehtiin 1978 nelinkertainen sydämen ohitusleikkaus. Vuonna 1986 hänellä diagnostisoitiin diabetes ja laskimotulehdus. Gleason kuoli paksusuolen syöpään kotonaan 24. kesäkuuta 1987.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jackie Gleason Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
findagrave.com: Jackie Gleason (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Brendan Behan ja Jackie Gleason musikaalin Take Me Along esityksen jälkeen Gleasonin pukuhuoneessa.
Kotkan merikaapeli

Kotkan merikaapeli oli 2000-vuosikymmenen puolivälissä vireillä ollut hanke, jonka tarkoituksena oli lisätä sähköntuontia Suomeen Venäjältä 1 000 MW:n merikaapelin avulla, noin 8,7 terawattituntia vuodessa. Määrä olisi vastannut noin kymmentä prosenttia Suomen sähkönkulutuksesta. Kauppa- ja teollisuusministeriö hylkäsi hankkeen joulukuussa 2006.
Hanke

Tarkoituksena oli rakentaa merikaapeli Suomen Mussalon ja Venäjän Kernovon välille. Venäjän puolella merikaapeli olisi liitetty Venäjän kantaverkkoon Sosnovyi Borin lähistöllä sijaitsevan Leningradin ydinvoimalaitoksen läheltä. Leningradin ydinvoimalaitos tuotti tuolloin 28 % koko Luoteis-Venäjän sähköstä ja 50 % Pietarin alueen sähköstä.
Hankkeen takana oli Rosenergoatom, joka olisi luonut näin rinnakkaisen markkinakanavan Suomeen sähköä noin 1 460 MW:n maksimiteholla tuovalle Venäjän jakeluverkkomonopolille Inter RAO:lle.
Hakemus pantiin vireille vuonna 2003. Kesällä 2006, kun asiaa oli selvitetty pidemmälle Suomen kantaverkon näkökulmasta, päädyttiin siihen, että investoinnit Suomen kantasähköverkkoon olisivat pienemmät mikäli 1 000 MW:n merikaapeli jaettaisiin kahdeksi pienemmäksi 500 MW:n kaapeliksi.
VTTn selvityksen mukaan vahvistuva sähköntuonti olisi alentanut sähkön tukkuhintaa joitain prosentteja Suomessa. Kustannuslaskelmissa puheena olleen sähkömäärän hinta oli tuolloin Venäjällä maan sisäisin hinnoin noin 150 miljoonaa euroa, kun taas pohjoismaisten sähkömarkkinoiden, Nordpoolin hinnoin sen arvo tukkuhinnoin oli noin 320 miljoonaa euroa. Kaapelin rakentaminen olisi tullut maksamaan noin 300 miljoonaa euroa ja sen olisi toteuttanut United Power, josta omisti 51 % Baltenergo, josta enemmistön puolestaan omisti Rosenergoatom. 49 %:n suomalaisomistuksesta pääosasta vastasi Atanas Tilevin Clippercourt-yhtiö. Hankkeen rahoituksesta pääosan lupasi hoitaa Venäjän ulkomaantalouspankki.
Silloiset kaapelin tehonvaraukset olivat seuraavat:
Pohjolan Voima Oy 400 MW (27,4 %)
Fortum Oyj 400 MW (27,4 %)
Norsk Hydro ASA 300 MW (20,5 %)
RAO Nordic Oy 250 MW (17,1 %)
RWE Trading GmbH 50 MW (3,4 %)
Troms-Kraft Market AS 60 MW (4,1 %)
Kauppa- ja teollisuusministeriö hylkäsi joulukuussa 2006 United Power -yhtiön hakemuksen merikaapelin rakentamisesta. Yhtiö valitti päätöksestä Korkeimpaan hallinto-oikeuteen, joka päätti marraskuussa 2007 ministeriön toimineen oikein hylätessään hakemuksen.
Kannanottoja Suomessa ja Ruotsissa

Suomen sähkönjakelusta vastaavan Fingridin mukaan 1 000 MW:n sähköntuonnin lisäys Venäjältä olisi vaarantanut Suomen sähköverkkoturvallisuuden. Myös Fingridin yksi omistajista, Pohjolan Voima, vastusti merikaapelia.
Suomen valtion sähköviranomainen Energiamarkkinavirasto totesi elokuussa 2006 julkitulleessa lausunnossaan, ettei Suomen kantaverkko kestäisi uuden ns. Venäjän merikaapelin aiheuttamaa sähkönsiirtoa ilman merkittäviä vahvistuksia Suomen kantaverkkoon ja uusien siirtoyhteyksien rakentamista Ruotsiin ja Baltiaan. Energiamarkkinavirasto totesi suurhäiriöriskin Suomen kantaverkossa viisinkertaistuvan ja Suomen riippuvuuden tuontienergiasta nousevan huolestuttavan korkealle.
Kotkan Energian mukaan Suomen kantaverkko taas olisi kestänyt sähkön lisätuonnin.
Kotkan merikaapelia kannattivat mm. SCA, Outokumpu ja Stora Enso.
Ruotsin teollisuus on kannattanut sähkön lisätuontia Suomen kautta pohjoismaiseen Nordpooliin. Tämän toteuttamiseksi Ruotsi kannatti siirtokaapelin rakentamista Olkiluodosta Ruotsiin, jolloin Ruotsi voi käyttää Suomessa tuotettua ydinsähköä. Suomi puolestaan voisi korvata Ruotsin vientiä tuomalla omaan käyttöönsä lisää sähköä Venäjältä, josta ainakin osa olisi edelleen ydinvoimalla tuotettua.
Aiheesta muualla

Venäjän sähkö uhkaa pimentää Suomen (Arkistoitu – Internet Archive) Talouselämä 30.3.2006
Sähköverkon tila. (Arkistoitu – Internet Archive)
Icke godkänt för energipolitiken (ruotsiksi)
Venäjän sähköreformi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Appelsiini (hedelmä)

Kokonaisia ja halkaistuja appelsiineja.
Appelsiineja ja appelsiinimehua.
Appelsiini (< ruots. Apelsin < saks. Apfelsine, ’kiinanomena’) on appelsiinin (Citrus sinensis) hedelmä. Kasvitieteessä appelsiinin hedelmä määritellään marjaksi, koska se on pehmeäkuorinen, mehevä hedelmä.
Appelsiini on pyöreä, ja muiden sitrushedelmien tavoin se on jakautunut useampaan lohkoon. Kypsät appelsiinit ovat hyviä C-vitamiinin lähteitä.
Appelsiinit ovat yleensä oransseja. Appelsiini onkin joissain kielissä antanut nimensä oranssille värille. Värin nimi tulee alun perin ranskan sanasta orange, joka merkitsee sekä appelsiinia että sen oranssia väriä. Muutamat lajikkeet ovat kuitenkin sisältä punaisia, ja niitä sanotaan veriappelsiineiksi.
Käyttö

Yleensä appelsiinin paksu kuori poistetaan ennen syömistä ja hedelmästä syödään vain hedelmäliha, mutta kuorta voidaan prosessoinnin jälkeen käyttää esimerkiksi eläinten ruokana. Appelsiinista voidaan myös puristaa mehua.
Appelsiinin kuorta ei yleensä syödä, vaikka kuoressa itsessään ei ole mitään ihmiselle myrkyllistä. Appelsiiniin käytettyä kasvinsuojeluainetta ei myöskään ole ihmisen kokonaissaannin kannalta mitenkään merkityksellisiä tai haitallisia määriä. Appelsiinin voi turvallisesti syödä kokonaan, sekä hedelmän että kuoren, kunhan pesee mahdolliset kasvinsuojeluainejäämät pois. Kuoren ohutta oranssia osaa useimmiten käytetäänkin esimerkiksi mausteena ruoanlaitossa.
Historia

Appelsiini on kotoisin Kiinasta ja Intiasta, joissa sitä kasvatettiin jo 2 500 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Eurooppaan appelsiini tuli 1400-luvulla portugalilaisten merenkävijöiden mukana. Appelsiinit yleistyivät Euroopassa nopeasti, ja jo sadan vuoden kuluessa ne olivat Euroopassa hyvin suosittuja.
Ravintoarvot

|   | Appelsiini | Mansikka | Herne | Porkkana | Ruisleipä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Proteiineja | 0,6 g | 0,5 g | 5,1 g | 0,6 g | 6,7 g |
| Rasvaa | 0,3 g | 0,2 g | 1 g | 0,2 g | 1,4 g |
| Hiilihydraatteja | 40,7 g | 8,4 g | 9,4 g | 5,6 g | 43,4 g |
| B1-vitamiinia |  ? |  ? | 0,35 mg | 0,07 mg |  ? |
| B2-vitamiinia |  ? |  ? | 0,18 mg | 0,07 mg |  ? |
| C-vitamiinia | 51 mg | 60 mg | 20 mg | 6,5 mg | 0 mg |
| Rautaa | 3,7 mg | 2,0 mg | 0,2 mg | 0,5 mg | 0,5 mg |
Appelsiini sisältää huomattavasti enemmän C-vitamiinia kuin esimerkiksi porkkana.
Tuotanto

Appelsiineja vietiin vuonna 2005 eri maista yhteensä 5,55 miljoonaa tonnia. Suurimmat viejät olivat Etelä-Afrikka ja Espanja. Muita merkittäviä appelsiiniviejiä ovat Yhdysvallat, Egypti, Marokko, Kreikka, Turkki ja Israel.
Appelsiininvientimaat eroavat kuitenkin appelsiinintuotantomaista:
| Appelsiinien tuotanto 2021 (miljoonaa tonnia) |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Brasilia | 16,2 |
| 2 |  Intia | 10,3 |
| 3 |  Kiina | 7,6 |
| 4 |  Meksiko | 4,6 |
| 5 |  Yhdysvallat | 4,0 |
| 6 |  Espanja | 3,6 |
| 7 |  Egypti | 3,0 |
| 8 |  Indonesia | 2,5 |
| 9 |  Iran | 2,1 |
| 10 |  Italia | 1,8 |
| 11 |  Turkki | 1,7 |
| 12 |  Pakistan | 1,6 |
| 13 |  Etelä-Afrikka | 1,6 |
| 14 |  Vietnam | 1,6 |
| 15 | Muut | 13,4 |
|  | Yhteensä | 75,6 |
Aiheesta muualla

Elintarvikkeiden koostumustietopankki: Appelsiini, kuorittu (Arkistoitu – Internet Archive)
Elintarvikkeiden koostumustietopankki: Appelsiini, punnittu kuorineen (Arkistoitu – Internet Archive)
Appelsiinien lajittelua.
Metropolis (anime)

| Metropolis> メトロポリス Metoroporisu |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rintaro
Käsikirjoittaja:   Katsuhiro Ōtomo  englanninkielinen versio: Marc Handler 
Perustuu:  Osamu Tezukan sarjakuvaan (manga)
Tuottaja:   Haruyo Kanesaku  Yutaka Maseba 
Säveltäjä:  Toshiyuki Honda
Pääosat:   Yuka Imoto  Kei Kobayashi  Kouki Okada 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani  Iso-Britannia 
Tuotantoyhtiö:   Madhouse Productions  Metropolis Project  Tezuka Productions 
Levittäjä:  Tōhō Netflix
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  113 min.
Alkuperäiskieli:  japani
Budjetti:  14 500 000 USD (arvio)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metropolis (jap. メトロポリス, Metoroporisu) on vuonna 2001 valmistunut anime-elokuva, joka pohjautuu löyhästi Osamu Tezukan tekemään mangaan vuodelta 1949. Manga ei liity vuoden 1927 Metropolis-elokuvaan kuin nimellisesti.
Ohjaaja Rintaron mukaan Tezuka ”tuskin olisi arvostanut” ajatusta Metropolis-elokuvasta, koska hän ei pitänyt varhaisia töitään kovinkaan suuressa arvossa.
Juoni

Elokuva kertoo Kenichistä, joka yksityisetsiväsetänsä Shunsaku Banin kanssa yrittää etsiä tohtori Laughtonia, jota epäillään muun muassa ihmisoikeuksien rikkomisesta sekä elinkaupasta. Valitettavasti kaksikon löytäessä tohtorin laboratorion se on jo ilmiliekeissä. Kenichi onnistuu kuitenkin pelastamaan palosta nuoren naisen, Timan. Paetessaan palopaikalta Kenichi ja Tima saavat peräänsä Rockin, joka tekee mitä tahansa tuhotakseen Timan.
TCG Büyükada (F-512)

| TCG Büyükada |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Istanbul Naval Shipyard, Istanbul
Kölinlasku:  27. syyskuuta 2008
Laskettu vesille:  27. syyskuuta 2011
Palveluskäyttöön:  27. syyskuuta 2013
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 300 t (kuormattu)
Pituus:  99,5 m
Leveys:  14,4 m
Syväys:  3,7 m
Koneteho:  1 × GE LM2500 -turbiinimoottori 23 MW 2 × MTU 16V595 TE90 -dieselmoottoria á 4,3 MW
Propulsio:  2-akselinen GODAG
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Toimintamatka:  3 500 nm@15 solmua
Miehistöä:  85 (14 upseeria)
Aseistus
Aseistus:  1 × 21 siilon Mk 49 RIM-116 Rolling Airframe Missile 2 × 12,7 mm Aselsan STAMP 1 × OTO Melara 76 mm Super Rapid 2 &times Boeing Harpoon 4 × 324 mm Mk32 Mod 9 -ASW torpedoputkea 1 × S-70B Seahawk
TCG Büyükada (runkonumero F-512) on Turkin merivoimien vuonna 2013 palvelukseenotettu Ada-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Istanbulista Istanbul Naval Shipyardilta, missä köli laskettiin 27. syyskuuta 2008. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 2011 ja otettiin palvelukseen 27. syyskuuta 2013.
Palvelus

Tammikuusta huhtikuuhun 2015 alus oli Adeninlahdella ja Arabianmerellä sekä niiden lähialueilla. Matkan aikana se vieraili 12 satamassa Saudi-Arabiassa, Djiboutissa, Omanissa, Pakistanissa, Kuwaitissa, Bahrainissa, Qatarissa ja Sudanissa. Maaliskuussa 2015 Saudi-Arabian laivaston johtama arabiliittouma aloitti sodan Jemenin huthikapinallisia vastaan operaatio Decisive Stormissa, mikä vaikeutti merkittävästi alueella olleiden länsimaisten asemaa. Büyükada oli tuolloin Adeninlahdella torjumassa merirosvousta Naton operaatio Ocean Shieldiin kokoamassa laivasto-osastossa. Alus erkani 3. huhtikuuta osastosta Jemeniin Adenin satamaan, mistä se evakuoi 55 turkkilaista Djiboutiin.
Ylikärppä

Ylikärppä (myös Yli-Kärppä) on kylä seututien 849 sekä Simojoen varrella Simon kunnassa lähellä Ranuan ja Iin rajaa. Kylä on muodostunut Simojoen etelärannalle Maaninkakosken tuntumaan.
Ylikärpän koulu sijaitsee Ylikärpän ja Saarikosken kylien välisellä alueella. Kyläyhteisön toimintaa ylläpitää Ylijokikylän kylätoimikunta. Ylikärppä on hyvin maatalousvaltaista aluetta, sillä lähes kaikki kylässä asuvat työssäkäyvät työikäiset ovat töissä maatalouden parissa. Kylän asukasluku oli vielä 1980-luvulla yli 500, ja Simon kunta rakennutti kylään rivitaloja.
Simon kunta ilmoitti keväällä 2015 sulkevansa Ylikärpän kyläkoulun oppilaiden vähenemisen vuoksi. Asukkaat huolestuivat pitkistä, paikoin jopa 50 kilometrin koulumatkoista Asemakylälle. Simon kunta päätti lopulta, että Ylikärpän koulu jatkaa yhdellä opettajalla. Samalla päiväkoti ja esikoulu lopetettiin. Simon kunta lakkautti koulun keväällä 2016 ja oppilaat siirtyivät kouluun Asemakylälle.
Ylikärpässä käytiin vuonna 1916 ensimmäinen taistelu venäläisten ja suomalaisten välillä sitten Suomen sodan. Kyseessä oli Maaninkajärven taistelu, jossa suomalaiset jääkärit puolustautuivat venäläistä virkavaltaa vastaan. Muistoksi on merkitty jääkäreiden sodan aikana kulkemaa reittiä Jääkärireitiksi kutsuttu vaelluspolku jääkärikämpältä Ylikärpän Hanskaan.
Lauri Letonmäki

| Lauri Letonmäki |
| --- | --- |
 Lauri Letonmäki 1910-luvulla.
Kansanedustaja
 2.2.1914–3.4.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Vaasan itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. joulukuuta 1886 Tampere
Kuollut: 20. marraskuuta 1935 (48 vuotta) Petroskoi
Ammatti:  toimittaja
Lauri Aukusti Letonmäki (ent. Helin, 22. joulukuuta 1886 Tampere – 20. marraskuuta 1935 Petroskoi) oli suomalainen poliitikko, toimittaja, kirjailija ja runoilija, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914–1917. Sisällissodan aikana Letonmäki oli Suomen kansanvaltuuskunnan radikaaleimpia jäseniä ja nousi loppuvaiheessa sen ideologiseksi johtajaksi. Sodan jälkeen Letonmäki siirtyi Neuvostoliittoon, jossa hänestä tuli Neuvosto-Karjalan johtavia suomalaiskommunisteja. Vuonna 1935 Letonmäki teki itsemurhan tultuaan erotetuksi kommunistisesta puolueesta.
Elämä > Nuoruus

Lauri Letonmäen vanhemmat olivat Pihlajavedeltä kotoisin ollut höyrylaivakapteeni Matti Simonpoika Letonmäki (ent. Helin, 1847–1893) ja Messukylässä syntynyt tekstiilityöläinen Kristina Matilda Dahlberg (1861–1929). Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen Reaalilyseosta vuonna 1903. Letonmäki aloitti historian ja kielitieteen opinnot Helsingin yliopistossa, mutta ei suorittanut tutkintoa. Hän kuului niin sanottuihin marraskuun sosialisteihin, jotka liittyivät SDP:n jäseneksi suurlakon innoittamana. Letonmäki oli myös Ylioppilaiden Sosialidemokraattisen Yhdistyksen jäsen. Opintoihinsa panostamisen sijaan hän työskenteli Tampereella Kansan Lehden ja Työläisnuorison toimittajana. Vuonna 1908 Letonmäki oli Jyväskylässä ilmestyneen Sorretun Voiman päätoimittajan sijaisena Kaarlo Salovaaran suorittaessa vankeustuomiotaan. Vuosina 1911–1912 hän työskenteli Sortavalassa ilmestyneen Rajavahdin päätoimittajana. Letonmäki pyrki muuttamaan maltillisena tunnetun lehden radikaalimpaan suuntaan kohti luokkataistelua. Vuonna 1912 senaatin oikeusosasto tuomitsi hänet majesteettirikoksesta kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen Rajavahdissa julkaistun kirjoituksen johdosta. Letonmäki suoritti tuomionsa Vaasan lääninvankilassa, jossa samaan aikaan istuivat myös Ali Aaltonen ja Alex Halonen. Letonmäki palasi vankilasta jälleen Kansan Lehden toimittajaksi. Hän toimi myös SDP:n Pohjois-Hämeen piirijärjestön puheenjohtajana. Letonmäki valittiin eduskuntaan vuonna 1914.
Elämä > Sisällissota

Sisällissodan alla Letonmäki edusti SDP:n vallankumouksellista siipeä. 19. tammikuuta 1918 hänet valittiin puolueneuvoston lisäjäseneksi yhdessä radikaalien Emil Elon, Eero Haapalaisen, Antti Kivirannan ja Adolf Taimin kanssa. Ratkaisevissa kokouksissa Letonmäki asettui vallankumouksen kannalle. Sisällissodan käynnistyttyä Letonmäki ja Kiviranta valittiin kansainvaltuuskunnan oikeusasiain valtuutetuiksi. Letonmäen vastuulle tulivat lainvalmistelu ja oikeudenhoito Kivirannan vastatessa vankeinhoidosta. Kansanvaltuuskunnan enemmistöstä poiketen Letonmäki kannatti avoimesti sosialismiin siirtymistä. Hän arvosteli vallankumoushallintoa siitä, että se oli uudistusten toteuttamisen sijaan tyytynyt ainoastaan laatimaan lakeja ja julistuksia. Letonmäki kannatti ankaraa oikeudenkäyttöä ja olisi halunnut vallankumousoikeuksien keskittyvän poliittisiin juttuihin.
Saksalaisten maihinnousun jälkeen Letonmäestä tuli sihteeri toimeenpanevaan komiteaan, joka alkoi suunnittelemaan kansanvaltuuskunnan evakuointia Viipuriin. Hän toimi sihteerinä myös Viipurissa pidetyssä kokouksessa, jossa Kullervo Mannerille annettiin diktaattorin valtuudet. Seuranneessa kansanvaltuuskunnan organisaatiouudistuksessa Letonmäestä tehtiin huoltoasian osaston päällikkö. Sen tehtävänä oli Viipuriin virtaavien punapakolaisten huollon järjestäminen. Kun osa kansanvaltuuskunnan jäsenistä siirtyi punakaartien hallintoon nousivat sovinnollisen linjan kannattajat enemmistöksi Letonmäen jäädessä ainoaksi jyrkän linjan edustajaksi. Hän ei ollut tyytyväinen harjoitettuun politiikkaan vaan yritti kammeta Edvard Gyllingiä pois puheenjohtajan paikalta. Kansanvaltuuskunnan päättäessä jatkaa perääntymistaistelua oli Letonmäki tehtyjen päätösten ideologinen veturi. Letonmäki vastusti viimeiseen asti rauhanpyrkimyksiä ja valkoisten kanssa aloitettavia neuvotteluja. Hänen tekemänsä esitykset kuitenkin hävisivät äänestyksessä Gyllingin ja Jalo Kohosen rauhanneuvotteluehdotuksille. Letonmäkeä kannattivat ainoastaan Emil Elo ja Konsta Lindqvist. Viipurin taistelun aikana Letonmäki pakeni puolisonsa kanssa viimeisten kansanvaltuuskunnan jäsenten joukossa Pietariin 25. huhtikuuta. Seuraavana päivänä kansanvaltuuskunta piti viimeisen kokouksensa, jossa se lopetti toimintansa ja asetti seuraajaksi keskuskomitean, johon Letonmäen ohella valittiin Otto Wille Kuusinen, Kullervo Manner, Oskari Tokoi ja Matti Turkia.