stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Andrei Voronihin

Andrei Voronihinin muotokuva. V. A. Bobrovin kaiverruksen 1800-luvun alusta mukaan.
Andrei Nikiforovitš Voronihin (ven. Андре́й Ники́форович Ворони́хин); (28. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1759 Novoje Usolje, Permin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 5. maaliskuuta (J: 21. helmikuuta) 1814 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen uusklassismin ajan arkkitehti ja taidemaalari.
Andrei Voronihin syntyi Novoje Usoljen kylässä Permin kuvernementissa alueella, jonka omisti Stroganovien suku sen asukkaineen. Andrei ja hänen perheensä olivat kreivi Aleksandr Sergejevitš Stroganovin (1733–1811) maaorjia. Voronihin opiskeli Stroganovien perustamassa taidekoulussa, josta parhaat oppilaat lähetettiin jatko-opintoihin suurempiin kaupunkeihin. Voronihin lähetettiin Moskovaan, jossa häntä opetti muun muassa Vasili Baženov. Kuultuaan Voronihinin lahjakkuudesta Keisarillisen taideakatemian puheenjohtaja kreivi Stroganov lähetti hänet opiskelemaan Pietariin taideakatemiaan.
Vuonna 1786 kreivi Stroganov vapautti Voronihinin maaorjuudesta. Hän matkusti kreivin pojan, kreivi Pavel Aleksandrovitš Stroganovin (1774–1817) kanssa Saksaan, Ranskaan ja Sveitsiin. Vuonna 1789 he matkustivat Pariisiin, jossa Vorohinin teki lopullisen päätöksen tulla arkkitehdiksi. Maaliskuusta 1800 lähtien Voronihin työskenteli Pietarin taideakatemian arkkitehtuurin professorina. Vuonna 1801 hän alkoi työskennellä kuuluisimman projektinsa, Kazanin katedraalin, parissa. Kreivi Aleksandr Stroganov oli kirkon rakentamisvalvontalautakunnan puheenjohtaja. Katedraali valmistui vuonna 1811. Vuosina 1806–1811 Voronihin rakensi kaivosinstituutin rakennuksen.
Hän toteutti myös Charles Cameronin suunnitelmia vuosina 1782-1807 rakennetussa Pavlovskin palatsissa sekä osallistui Stroganovin palatsin toteuttamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrei Voronihin Wikimedia Commonsissa
Appro

Haalarimerkkejä erinäisistä approtapahtumista ommeltuna haalareihin. Alavasemmalla Lappeenrannan Willimiehen Wipellys -approilta saatu merkki. Keskellä Jyväskylästä Kauppakadun Approilta saatuja merkkejä eri vuosilta. Alaoikealla irlantilaisteemaisen St Patrick’s Day Pub Crawl -tapahtuman merkki, sekin Jyväskylästä.
Approbatur eli appro on opiskelijatapahtuma, jossa osallistujat kiertävät suorituspaikkojaselvennä keräten leimoja ja ansaitsevat näin haalarimerkinselvennä. Usein rastipaikoissaselvennä on tarjolla alkoholijuomia, mutta viime vuosina myös muunlaiset suoritustavat ja kokonaan alkoholittomat approtapahtumat ovat yleistyneet.
Ensimmäinen approksi kutsuttu tapahtuma on 1982 alkunsa saanut Hämeenkadun Appro Tampereella. Se on edelleen säilynyt Suomen suurimpana approtapahtumana. Myös Kauppakadun Approa Jyväskylässä ja Akateemista Aurajokilaivuritutkintoa Turussa on järjestetty jo vuosikymmenet. Nykyisin erinäisiä vuosittaisia approtapahtumia on kymmeniä ja osallistujamäärät vaihtelevat alle sadasta jopa yli kymmeneen tuhanteen.
Useissa approtapahtumissa on tarjolla erilaisia haalarimerkkejä, joita ansaitakseen tulee kerätä eri määrä leimoja. Korkein vaadittu määrä on 25 leimaa, jotka vaaditaan Jyväskylässä Ynnän approssa ”Tohtori”-merkkiä suorittavilta sekä Riihimäellä Rixu Abrossa ”Kuppi nurin” -merkkiä suorittavilta. Lappeenrannassa Willimiehen Wipellys -approille osallistuvat saavat korkeimman ”Doping”-merkin 20 leimalla, mutta 30 leimaa keräämällä ansaitsee merkkiinsä lisäkilven. Sen sijaan Jyväskylän St Patrick's Day Pub Crawl -approilta saatava haalarimerkki riippuu yksinomaan siitä, kuinka monetta kertaa osallistuja on mukana tapahtumassa, eikä leimoja lasketa.
Approt voivat olla myös osa suurempaa, monipäiväistä tapahtumaa. Esimerkiksi Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liiton talvipäivät on viikonlopun mittainen tapahtuma, johon sisältyy approkierros. Näiden perinteisten baarikierrosten vastapainoksi on ryhdytty järjestämään täysin alkoholittomia approja, kuten Helsingin Herkkuappro vuodesta 2022 alkaen sekä Tampereen Sushiappro vuodesta 2024.
Kämppäapprot ovat tapahtumia, joissa baarien tai ravintoloiden sijaan kierretään osallistujien asuntoja. Usein nämä ovat osallistujamäärältään paljon rajatumpia eikä niillä välttämättä ole virallista järjestäjää, vaan ne voivat olla ystävysten tai esimerkiksi opiskelijajärjestön hallituksen keskinäisiä illanviettoja.
Applied Materials

| Applied Materials |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  NASDAQ: AMAT SEHK: 4336 NASDAQ-100
ISIN:  US0382221051
Perustettu:  1967
Toimitusjohtaja:  Gary E. Disckerson
Avainhenkilöt:  Thomas J. Iannotti (puheenjohtaja)  Dan Durn (talousjohtaja)
Kotipaikka:  Santa Clara, Kalifornia, Yhdysvallat
Toimiala:  konetekniikka
Tuotteet:  puolijohdeteollisuuden tuotantokoneet
Liikevaihto:   14,6 mrd. $ (2019)
Liikevoitto:   3,35 mrd. $ (2019)
Nettotulos:   2,7 mrd. $ (2019)
Henkilöstö:  22 000 (2019)
Kotisivu:  www.appliedmaterials.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Applied Materials, Inc. on liikevaihdon perusteella maailman suurin puolijohdeteollisuuden tuotantokoneiden ja -palveluiden tuottaja. Yhtiön päämaja sijaitsee Santa Clarassa Piilaaksossa Kaliforniassa. Yhtiön perusti Michael A. McNeilly vuonna 1967. Yhtiöstä tuli julkinen osakeyhtiö 1972. Yhtiö oli heinäkuussa 2020 sijalla 218. Fortune 500-listalla.
Applied Materials yhtiöllä on toimintaa myös Suomessa sen jälkeen, kun se osti suomalaisen atomikerroskasvatukseen erikoistuneen Picosun Oy:n vuonna 2022. Kauppasumma oli useita satoja miljoonia. Atomikerroskasvatuksen, joka tunnetaan myös nimellä ALD (Atomic Layer Deposition), kehittäjä on Tuomo Suntola. Picoun Oy:n perustaja Sven Lindfors oli Suntolan työparina ALD:n kehitystyössä Lohja-yhtiöllä ja Mikrokemialla. Picosun aloitti ALD-koneiden tuotannon 2000-luvun alussa.
Andrei Zolotarjov

| Andrei Zolotarjov |
| --- | --- |
 Andrei Zolotarev jääpallon maailmancupissa 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Andrei Ivanovitš Zolotarjov
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1971 (ikä 53) Nekrasovka, Moskovan lounainen hallintopiiri
Jääpallon pelaaja
Pituus:  189 cm
Paino:  86 kg
Seura:   Moskovan Dynamo
Pelipaikka:  puolustaja
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1992 |  Kriogenmash, Balašiha |  |  |
| 1992–1997 |  Moskovan Dynamo | 120 | (9) |
| 1997–2005 |  Vodnik, Arkangeli | 216 | (22) |
| 2005– |  Moskovan Dynamo |  |  |
Maajoukkue
| 1997–2010 |  Venäjä |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. heinäkuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. heinäkuuta 2015.
Andrei Ivanovitš Zolotarjov (ven. Андрей Иванович Золотарёв, s. 25. huhtikuuta 1971 Nekrasovka, Moskovan lounainen hallintopiiri, Neuvostoliitto) on venäläinen puolustajana pelaava jääpalloilija, joka edustaa  Moskovan Dynamoa.
Andrei Zolotarjovin vanhempi veli Aleksei on myös ollut jääpalloilija. Hän pelasi aikanaan Neuvostoliiton, Venäjän ja Ruotsin pääsarjoja ja edusti Kazakstanin jääpallomaajoukkuetta 2000-luvulla useissa MM-kisoissa.
Saavutukset

Seurajoukkueissa
14 Venäjän mestaruutta 1998, 1999, 2000, 2002, 2003, 2004, 2005 Vodnikin riveissä sekä 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012 ja 2013 Moskovan Dynamon riveissä,
4 Venäjän mestaruushopeaa 2001 Vodnikin riveissä sekä 2011, 2014 ja 2015,
5-kertainen Jääpallon maailmancup voittoa: 2003, 2004 Vodnikin riveissä sekä 2006, 2007 ja 2013 Moskovan Dynamon riveissä,
4-kertainen Jääpallon Champions Cup voittoa: 2004 Vodnikin riveissä sekä 2006, 2008 ja 2013 Moskovan Dynamon riveissä.
6-kertainen Jääpallon Euroopan cup-mestari: 2003, 2004, 2005 Vodnikin riveissä sekä 2007, 2009 ja 2010 Moskovan Dynamon riveissä.
Maajoukkueessa
5-kertainen maailmanmestari 1999, 2001, 2006, 2007 ja 2008,
4-kertainen MM-hopeamitalisti 2003, 2005, 2009 ja 2010.
Anita Ekberg

| Anita Ekberg |
| --- | --- |
 Anita Ekberg vuonna 1956.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kerstin Anita Marianne Ekberg
Syntynyt: 29. syyskuuta 1931  Malmö, Ruotsi
Kuollut: 11. tammikuuta 2015 (83 vuotta) Rooma, Italia
Ammatti:  näyttelijä, malli
Puoliso:  Anthony Steel (1956–1959) Rik van Nutter (1963–1975)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1954–2002
Merkittävät roolit:  Sylvia (Ihana elämä)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kerstin Anita Marianne Ekberg (29. syyskuuta 1931 Malmö, Ruotsi– 11. tammikuuta 2015 Rooma, Italia) oli ruotsalainen malli, näyttelijä ja seksisymboli.
Ura

Anita Ekberg aloitti uransa mallina ja osallistui muun muassa Miss Universe -kilpailuun, jonka ansiosta yhdysvaltalaiset elokuvastudiot kiinnostuivat hänestä. Ekberg näyttelikin useissa Hollywood-elokuvissa ja sai muun muassa Golden Globe -palkinnon sivuroolistaan elokuvassa Blood Alley 1955 vastanäyttelijänään John Wayne. Varsinaisen legendan hänestä tekivät eurooppalaiset elokuvat ja etenkin naisrooli Federico Fellinin elokuvassa Ihana elämä (La Dolce Vita, 1960), jonka suihkulähdekohtaus on jäänyt osaksi länsimaista ikonografiaa. Ihanan elämän jälkeen Ekberg esiintyi useissa italialaisissa elokuvissa.
Aiheesta muualla

Anita Ekberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Anita Ekberg Elonetissä.
Anita Ekberg NNDB:ssä (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anita Ekberg Wikimedia Commonsissa
Anita Ekbergin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Anita Ekberg vuonna 2007.
Alice Walker (miekkailija)

| Alice Walker> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Alice Barringer Walker
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1876 Brixton, Suur-Lontoo, Englanti
Kuollut: 10. maaliskuuta 1954 Royal Tunbridge Wells, Kent, Englanti
Uran tiedot
Laji:  miekkailu
Alice Barringer Walker (10. huhtikuuta 1876 Brixton, Suur-Lontoo, Englanti – 10. maaliskuuta 1954 Royal Tunbridge Wells, Kent, Englanti) oli brittiläinen miekkailija. Walker osallistui vuoden 1924 kesäolympialaisiin edustaen Isoa-Britanniaa. Hän ei selviytynyt florettimiekkailussa alkulohkostaan jatkoon voitettuaan yhden ottelun ja hävittyään neljä kamppailua. Hän voitti floretin Britannian-mestaruuden 1913 ja 1914.
Anton Karlsson

Anton Karlsson -nimisiä henkilöitä ovat:
Anton Karlsson (1904–1961), ruotsalainen kiekonheittäjä
Anton Karlsson (s. 1993), ruotsalainen golfaaja
Anton Karlsson (s. 1993), ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja
Anton Karlsson (s. 1996), ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Anton Karlsson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Anita Hallama

Anita Hallama vuonna 1980.
Anita Elisabeth Hallama (o.s. Weber, 1. maaliskuuta 1925 Helsinki – 19. kesäkuuta 2008 Helsinki) oli diplomaatti Jaakko Hallaman puoliso. Hän tuli tunnetuksi 16 vuotta kestäneestä suhteestaan presidentti Urho Kekkoseen. Suhde oli ”julkinen salaisuus”, kunnes Hallama itse kertoi siitä kirjassaan Sydämen kieltä sydämelle (2001). Hallamat olivat Kekkosten perhetuttuja jo 1950-luvulta lähtien.
Hallaman ja Kekkosen suhde syveni presidentin Jugoslavian valtiovierailulla vuonna 1963 ja suhde jatkui aina Kekkosen kuolemaan. Silloinen ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkö Max Jakobson on kertonut, että vierailun alkupäivinä Anita Hallama ja Urho Kekkonen teitittelivät toisiaan, mutta sen keskivaiheilla tehdyn huviristelyn jälkeen he sinuttelivat. Presidentin adjutantin Urpo Levon mukaan Sylvi Kekkonen tiesi ja hyväksyi miehensä erikoislaatuisen suhteen Anita Hallamaan.
Hallama hoiti puolisonsa terveyden heikennyttyä paljolti Moskovan- ja Kööpenhaminan-lähetystön päällikön tehtäviä. Muutenkin ulkoministeriö luotti häneen tilaisuuksien ohjelmien järjestäjänä. Urho Kekkosen ja puolisonsa kautta Anita Hallamalla katsottiin olevan suuri sananvalta ulkoministeriössä tehtyihin henkilönimityksiin. Käytännössä Anita Hallama johti Suomen Moskovan-suurlähetystöä 1970- ja 1980-luvuilla hänen miehensä ollessa vakavan sairautensa vuoksi lähes työkyvytön. Tilanne muuttui Mauno Koiviston tultua valituksi uudeksi tasavallan presidentiksi vuonna 1982, jolloin Jaakko Hallama kutsuttiin kotiin Moskovasta ja myös Anita Hallama menetti vaikutusvaltansa.
Kielitaitoinen Hallama puhui suomea, ruotsia, englantia, ranskaa, saksaa ja venäjää. Hallama toimi muun muassa Kekkosen tulkkina tämän Neuvostoliiton vierailujen aikana, jopa viimeisellä vierailulla vuonna 1980.
Hallamalle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkki.
Hallama kuoli Helsingin asunnossaan Munkkiniemessä 83-vuotiaana.
Kirjallisuutta

Hallama, Anita: Sydämen kieltä sydämelle.  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17636-6.
Aiheesta muualla

Kaarninen, Mervi: / Hallama, Anita (1925–2008). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  8.8.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Rouva Anita Hallama, Kekkosen ystävätär. Ylen Elävä arkisto.
Anni Alakoski

| Anni Alakoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. marraskuuta 1997 (ikä 26) Reisjärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Kainuun Hiihtoseura
Laji:  maastohiihto 
Paras sijoitus:  Maailman Cup 22.
Anni Alakoski (s. 21. marraskuuta 1997 Reisjärvi) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän on edustanut Reisjärven Pilkettä ja Kainuun Hiihtoseuraa. Häntä valmentaa Mikko Virtanen. Alakosken äiti on Anne Alakoski (os. Piispanen), joka on Suomen ensimmäinen hopeasompavoittaja vuodelta 1972.
Ensimmäisen yleisen sarjan SM-mitalin Alakoski saavutti parisprintissä 2020, pronssia Kainuun Hiihtoseuran joukkueessa yhdessä Anne Kyllösen kanssa Suomen-mestaruuskilpailussa 2020. Hän saavutti parisprintissä SM-hopeaa 2021 ja pronssia 2022 sekä voitti Suomen-mestaruuden 2024.
2020–2024 kausilla Alakoski kuului Hiihtoliiton B-maajoukkeseen, kaudella 2024-2025 Team Electrofit valmennusryhmään. Joulukuussa 2023 Alakoski voitti 10 km Skandinavia Cupin kilpailun Vuokatissa, ja sijoittui SM hiihtojen 20 km kilpailussa Vantaalla neljänneksi. Maailmancupin sprinttihiihdossa Ruotsin Ulricehamnissa tammikuussa 2021 Alakoski hiihti ensimmäisen kerran maailmancup-pisteille sijoituttuaan 30:nneksi. Parhaimmillaan Alakoski on ollut 22:s Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2022.
Anastácio Cahango

Anastácio Cahango (s. 3. kesäkuuta 1937) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 3. heinäkuuta 1977 ja nimitettiin Luandan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thignican titulaaripiispaksi 17. tammikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. toukokuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre do Nascimento, jota avustivat Aldo Cavalli ja Pedro Luís Guido Scarpa. Cahango jäi eläkkeelle 26. lokakuuta 2013.
Anton Kaindl

Anton Kaindl (14. heinäkuuta 1902, München - 31. elokuuta 1948, Workuta) oli saksalainen keskitysleirikomendantti toisen maailmansodan aikana. Hän oli arvoltaan SS-Obersturmbannführer ja myöhemmin SS-Standartenführer. Hän johti toimistoa SS-WVHA:ssa 31. elokuuta 1942 alkaen. Toimisto vastasi vankien vaatettamisesta keskitysleireillä. Hän oli Sachsenhausenin keskitysleirin seitsemäs ja viimeinen komendantti ja johti sen evakuointia huhtikuussa 1945. Sodan jälkeen Kaindl joutui liittoutuneiden vangiksi. Hän joutui oikeuteen 23. elokuuta 1947 Berliinin Pankowissa ns. Sachsenhausen-oikeudenkäyntiin yhdessä 15 muun syytetyn kanssa. Oikeudenkäynnin järjesti neuvostoliittolainen sotilastuomioistuin. Kaindl väitti vain noudattaneensa käskyjä. 1. marraskuuta 1947 Kaindl ja 8 muuta syytettyä tuomittiin elinkautisiin vankeusrangaistuksiin. Kaindl joutui pakkotyöhön arktisiin olosuhteisiin Vorkutan gulagiin, jossa kuoli kesällä 1948.
Alice Walker

| Alice Walker |
| --- | --- |
 Alice Walker puhumassa vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1944 (ikä 80) Eatonton, Georgia, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
www.alicewalkersgarden.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alice Walker (s. 9. helmikuuta 1944 Eatonton, Georgia, Yhdysvallat) on afroamerikkalainen kirjailija, jonka tunnetuimpia teoksia on Yhdysvaltain rotuerotteluun pureutuva Häivähdys purppuraa (The Color Purple) vuodelta 1982. Steven Spielberg on ohjannut kirjaan pohjautuvan elokuvan. Suomeksi on ilmestynyt myös Walkerin teos Meridian (1984; alkuteos Meridian, 1976).
Walker aloitti uransa 1960-luvulla amerikkalaisen mustan kulttuurin nousun yhteydessä, samoihin aikoihin kuin Toni Morrison ja monet muut. Walkerin ensimmäinen teos oli opiskeluaikana ilmestynyt runokokoelma Once (1968). Walker oli rauhanaktivisti ja kävi aikoinaan nuorisofestivaalissa Helsingissä vuonna 1962.[lähde? ]
Walkerin joulukuussa 2018 esittämät kommentit yöpöydällään olevasta liskoteorioista tunnetun David Icken kirjasta And the Truth Shall Set You Free ovat The Guardianin mukaan saaneet jotkut epäilemään, että hänellä on antisemitistisiä näkemyksiä. Mieltymyksestään Icken kirjoihin hän on puhunut jo vuonna 2013.
Alppihiihto talviolympialaisissa 2014 – naisten suurpujottelu

| Naisten suurpujottelu |
| --- | --- |

Kisapaikka:  Roza Hutor
Kilpailupäivä(t):  18. helmikuuta
Kilpailijoita:  89
Mitalistit
–  Kultaa:  Tina Maze ( Slovenia)
–  Hopeaa:  Anna Fenninger ( Itävalta)
–  Pronssia:  Viktoria Rebensburg ( Saksa)
| Alppihiihto olympialaisissa 2014   |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alppiyhdistetty |  | Miehet |  | Naiset |  |
| Pujottelu |  | Miehet |  | Naiset |  |
| Supersuurpujottelu |  | Miehet |  | Naiset |  |
| Suurpujottelu |  | Miehet |  | Naiset |  |
| Syöksylasku |  | Miehet |  | Naiset |  |
Naisten suurpujottelu talviolympialaisissa 2014 käytiin 18. helmikuuta Roza Hutorin laskettelukeskuksessa. Kilpailun voitti Slovenian Tina Maze ennen Itävallan Anna Fenningeria ja Saksan Viktoria Rebensburgia. Mazelle kyseessä oli kisojen toinen olympiakulta (ensimmäinen oli tosin jaettu) ja Fenningerille toinen olympiamitali.
Kilpailun toinen kierros viivästyi lumi- ja vesisateen vuoksi.
Ennakkoarviot

Yhdysvaltalainen televisioverkko NBC nimesi kilpailun ennakkosuosiksi Ruotsin 30-vuotiaan Jessica Lindell-Vikarbyn. Suurimmiksi haastajaksi nimettiin Tina Maze, Maria Pietilä-Holmner sekä Anna Fenninger. Kilpailun yllättäjäksi arvioitiin Kathrin Zettel ja parhaaksi amerikkalaiseksi Mikaela Shiffrin.
Sääolosuhteet

Kilpailun avauskierros alkoi paikallista aikaa kello 9.30 aamulla. Avauskierroksella lähtöpaikalla oli 0,2°C lämmintä ja tuuli oli 3 m/s kaakkoon. Maalialueella lämpötila oli 2,1°C ja tuuli oli tyyntynyt kokonaan. Lumen lämpötila oli -1,0°C. Sekä lähtö- että maalialueella satoi lunta.
Kilpailun toinen kierros alkoi paikallista aikaa kello yksi päivällä. Toisella kierroksella lähtöpaikalla oli -0,3°C lämmintä ja tuuli oli 1 m/s kaakkoon. Maalialueella lämpötila oli 2,5°C ja tuuli oli tyyntynyt kokonaan. Lumen lämpötila oli -1,0°C. Sekä lähtö- että maalialueella satoi vettä.
Anne-Lise Bakken

| Anne-Lise Bakken |
| --- | --- |
 Bakken vuonna 2007.
Norjan kuluttaja- ja hallintoministeri
 Brundtlandin II hallitus 9. toukokuuta 1986 – 13. kesäkuuta 1988  
Edeltäjä:  Astrid Nøklebye Heiberg
Seuraaja:  Einfrid Halvorsen
Suurkäräjäedustaja
 Hedmarkin vaalipiiri 1977–1989  
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1952 (ikä 72) Oslo, Norja
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Koulutus:  Oslon yliopisto
Anne-Lise Bakken (s. 30. maaliskuuta 1952 Oslo) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1977–1989 sekä toimi Norjan kuluttaja- ja hallintoministerinä 1986–1988.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anne-Lise Bakken Wikimedia Commonsissa
Anne-Lise Bakken Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
A Bit of What You Fancy

| A Bit of What You Fancy The Quireboys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Wessex Studio
 Julkaistu: 1990
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): George Tutko, Jim Cregan
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 48.27
 Levy-yhtiö: EMI, Parlophone
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 35.
The Quireboysin muut julkaisut
|   | A Bit of What You Fancy 1990 | Bitter, Sweet & Twisted 1993 |
A Bit of What You Fancy on Isosta-Britanniasta tulevan hard rock -yhtye The Quireboysin debyyttialbumi. Albumi julkaistiin EMIn kautta vuonna 1990 ja se nousi Ison-Britannian albumilistalla sijalle kaksi.
Levyltä julkaistiin neljä raitaa singleinä (7 O'Clock, Hey You, I Don't Love You Anymore ja There She Goes Again) ja jokaisesta kuvattiin musiikkivideo. Hey You nousi korkeimmalle singlelistalla, saavuttaen sijan 14.
Levyllä rumpuja soittaa mm. Bob Dylanin sekä Steve Marriottin kanssa työskennellyt Ian Wallace, vaikkei hän ollutkaan varsinaisesti The Quireboysin jäsen. Levyn äänittäjänä sekä toisena tuottajana toimi Jim Cregan, joka soittaa Rod Stewartin yhtyeessä kitaraa.
Kappaleet

7 O'Clock – 3.38 (säv. Gray/Bailey)
Man On The Loose – 4.16 (säv. Gray/Bailey)
Whippin' Boy – 4.28 (säv. Gray/Bailey)
Sex Party – 2.36 (säv. Gray/Bailey)
Sweet Mary Ann – 3.39 (säv. Gray/Bailey)
I Don't Love You Anymore – 5.01 (säv. Gray/Bailey)
Hey You – 3.20 (säv. Gray/Bailey)
Misled – 3.35 (säv. Gray/Bailey)
Long Time Comin' – 3.26 (säv. Gray/Bailey)
There She Goes Again – 2.56 (säv. Gray/Bailey)
Roses and Rings – 2.56 (säv. Gray/Bailey)
Take Me Home Tonight – 4.10 (säv. Gray/Bailey)
Kokoonpano

Spike – laulu
Guy Bailey – kitara
Guy Griffin – kitara
Nigel Mogg – bassokitara
Ian Wallace – rummut
Chris Johnstone – koskettimet
Kokoonpano > Taustamuusikot

Myrna Mathews – taustalaulu
Clydene Jackson – taustalaulu
Julia Walters – taustalaulu
Kevin Savigan – jousisovitukset
Lee Thornberg – huuliharppu
Arvostelut

Allmusic:
Singlet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Singlen kansi | Nimi | Julkaisuvuosi | Listasijoitus |
|  | There She Goes Again | 1988 | #87 |
|  | 7 O'Clock | 1989 | #36 |
|  | Hey You | 1989 | #14 |
|  | I Don't Love You Anymore | 1990 | #24 |
Alppihiihto talviolympialaisissa 2014 – miesten suurpujottelu

| Miesten suurpujottelu |
| --- | --- |
Kisapaikka:  Roza Hutor
Kilpailupäivä(t):  19. helmikuuta 2014
Kilpailijoita:  109
Mitalistit
–  Kultaa:   Ted Ligety (USA)
–  Hopeaa:   Steve Missillier (FRA)
–  Pronssia:   Alexis Pinturault (FRA)
| Alppihiihto olympialaisissa 2014   |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alppiyhdistetty |  | Miehet |  | Naiset |  |
| Pujottelu |  | Miehet |  | Naiset |  |
| Supersuurpujottelu |  | Miehet |  | Naiset |  |
| Suurpujottelu |  | Miehet |  | Naiset |  |
| Syöksylasku |  | Miehet |  | Naiset |  |
Miesten suurpujottelu talviolympialaisissa 2014 käytiin 19. helmikuuta Roza Hutorin laskettelukeskuksessa. Kilpailun voittoon laski Yhdysvaltojen Ted Ligety ennen Ranskan Steve Missillieriä ja Alexis Pinturaultta.
Olympiakulta oli Ligetyn uran toinen ja ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa suurpujottelun voitti ei-eurooppalainen alppihiihtäjä.
Ligety johti kilpailua ensimmäisen kierroksen jälkeen ja onnistui pitämään johtonsa, vaikka olikin toisella kierroksella vasta 14. nopein. Toiseksi tullut Missillier oli toisen kierroksen nopein, oltuaan ensimmäisellä kierroksella kymmenes. Missillierille ja Pinturaultille olympiamitalit olivat heidän ensimmäisensä.
Tšekkiläinen Ondřej Bank teki maansa olympiahistoriaa olemalla kilpailussa viides: kyseessä oli Tšekin paras sijoitus alppihiihdossa. Kilpailussa sijalle 57 jäänyt Luke Steyn teki myös olympiahistoriaa, ollen ensimmäinen zimbabwelainen joka osallistui talviolympialaisiin.
Lähtökohdat kilpailuun

Kilpailin lähtöpiste oli 1370 metrin korkeudessa juuri Big Panin yläpuolella. Kilpailun ensimmäinen kieros alkoi kello 11:00 ja toinen kierros kello 14:30 paikallista aikaa.
Yhdysvaltojen Ligety lähti kilpailuun ennakkosuosikkina: hän oli voittanut lajin maailmancupin kahdesti ja johti kauden 2013-2014 maailmancupia voitettuaan kolme kauden viidesti osakilpailusta. Ennakkoon Ligetyn suurimmat haastajat olivat Itävallan Marcel Hirscher, Saksan Felix Neureuther, Ranskan Pinturault ja Norjan Kjetil Jansrud. Neureuther kilpaili kuitenkin loukkaantuneena, sillä hän oli ollut auto-onnettomuudessa vain muutamaa päivää aiemmin.