stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ingrid Daubechies

| Ingrid Daubechies |
| --- | --- |
 Ingrid Daubechies vuonna 2005
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1954 (ikä 70) Houthalen-Helchteren, Belgia
Kansalaisuus:  belgialainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Vrije Universiteit Brussel
Väitöstyön ohjaaja:  Jean Reignier ja Alex Grossmann
Tutkimusalue:  matematiikka, fysiikka
Tunnetut työt:  aallokkeet
Aiheesta muualla
www.pacm.princeton.edu/~ingrid
Ingrid Daubechies (s. 17. elokuuta 1954 Houthalen, Belgia) on belgialainen fyysikko ja matemaatikko, joka tunnetaan uraauurtavasta työstään aallokkeiden parissa.
Hänen työtään on sovellettu laajasti kuvankäsittelyssä ja aika-taajuusanalyysissä. Hänen merkittäviä saavutuksiansa ovat kompaktikantajaisten aallokkeiden sekä biortogonaalisten aallokekantojen kehittäminen. Näitä sovelletaan nykyään yleisesti digitaalisen datan pakkauksessa, esimerkiksi JPEG 2000:n häviöllisessä ja häviöttömässä versiossa sekä digimuotoisten elokuvien levityksessä.
Elämäkerta

Ingrid Daubechies’n vanhemmat ovat Marcel ja Simone Daubechies. Hänen isänsä oli kaivosinsinööri ja äitinsä kriminologi. Daubechies opiskeli Vrije Universiteit Brusselissä fysiikkaa, josta valmistui 1975. Valmistumisen jälkeen hän jatkoi yliopiston teoreettisen fysiikan osastolla jatko-opiskelijana ja tutkimusassistenttina. Tässä tehtävässä hän jatkoi vuoteen 1984 asti. Hän väitteli tohtoriksi 1980. Hänen tutkintonsa kuului matemaattisen fysiikan piiriin. Vuonna 1987 Daubechies muutti pysyvästi USA:han naituaan miehensä A. Robert Calderbankin, ja aloitti työskentelyn AT&T:n Bell-laboratoriossa.
Vuonna 1987 Daubechies teki läpimurtonsa allokkeiden parissa. Sen jälkeen hän jatkoi Bell-laboratoriossa, mutta opetti välillä myös Rutgersin ja Michiganin yliopistoissa. Vuonna 1992 hän julkaisi kirjan Ten lectures on wavelets. Vuonna 1993 hän siirtyi matematiikan professoriksi Princetonin yliopistoon.
Vuonna 2010 hänet valittiin ensimmäisenä naisena Kansainvälisen matemaattisen unionin IMUn puheenjohtajaksi. Hän toimi puheenjohtajana vuosina 2011–2014.
Teokset

Ten Lectures on Wavelets.  Philadelphia:  SIAM, 1992.  ISBN 0-89871-274-2.
IOTA (teknologia)

IOTA on avoimeen lähdekoodiin perustuva, hajautettu tietojärjestelmä, joka hyödyntää MIOTA-nimistä kryptovaluuttaa. IOTA keskittyy erityisesti IoT:hen (Internet Of Things), suurimpana tavoitteenaan luoda selkäranka ja protokolla IoT:lle, kone- ja datataloudelle. Verkosto arvon ja tiedon vaihtamiseksi koneiden ja ihmisten välille.
IOTAn hajautettu tietokanta ei monen muun hajautetun järjestelmän tavoin perustu lohkoketjuun, vaan suunnattuun syklittömään verkkoon (DAG - Directed Acyclic Graph), joka kulkee nimellä Tangle. IOTA ei käytä louhijoita, vaan jokaisen uuden transaktion tekevän käyttäjän on validoitava kaksi tai useampi satunnaisesti valittua transaktiota ja toteutettava hyvin pieni laskutoimitus (proof of work). Tämän vuoksi IOTA-transaktiot ovat täysin kuluttomia ja mikrotransaktiot ovat mahdollisia.[lähde? ] Toistaiseksi IOTA:n Tangle-verkkoa rajoittaa koordinaattori, eli transaktiot validoiva valvontamekanismi, joka kuitenkin rajoittaa transaktioiden määrää ja tekee verkosta keskitetyn. Tavoitteena kuitenkin on, että Q4/2021 koordinaattori poistetaan Coordicide-päivityksellä (IOTA 2.0) , joka tekee IOTAsta tuotantovalmiin (production ready) ja ensimmäisen kryptovaluutan, joka ratkaisee niin sanotun kryptotrilemman (hajautettu - skaalautuva - turvallinen).
Ennen Coordicidea vuorossa on Chrysalis-päivitys (IOTA 1.5). Chrysalis on laajin päivitys IOTA-verkon historiassa ja se koskee koko IOTA-protokollaa, -ohjelmistoja, -kirjastoja ja -lompakkoa. Osana Chrysalis-päivitystä IOTA käy läpi perustavanlaatuisen ja luonnollisen muutoksen kohti kypsempää verkkoa, mikä tekee IOTA:sta yritysvalmiin (enterprise ready). Chrysalis-päivityksen jälkeen yritykset, kehittäjät, vaihtopörssit ja muut yhteistyökumppanit voivat alkaa toteuttamaan ratkaisujaan perustuen IOTA:n teknologiaan. Myös älysopimukset  ovat tulossa IOTA:n Tangle-verkkoon vuoden 2021 aikana. Muita ominaisuuksia ovat mm. IOTA Access, IOTA Certificates, IOTA Digital Assets, IOTA Identity, IOTA Nodes, IOTA Oracles, IOTA Streams, IOTA Stronghold ja IOTA Wallets. Aloja jotka voivat hyödyntää IOTAn teknologiaa ovat mm. auto-, energia-, kommunikaatio- ja tuotantoteollisuus, tuotekehitys (R&D), eHealth, Fintech, MyData, älykaupungit ja infrastruktuurit sekä teollisuus 4.0.
Historia

IOTA Foundation (IF) on Saksassa perustettu voittoa tavoittelematon säätiö. Projektin perustivat vuonna 2015 David Sønstebø, Sergey Ivancheglo, Dominik Schiener ja Serguei Popov. Projekti vastaanotti perustamisvuonna 1300 bitcoinia joukkorahoituksessa. Monista muista kryptoprojekteista poiketen IOTA:n perustajajäsenet ostivat suuren yleisön tavoin osuutensa MIOTA-tokeneihin. IOTA-sijoittajat lahjoittivat toiminnan kehittämiseen 5% kierrossa olevista MIOTA-tokeneista IOTA-säätiölle vuonna 2017. IOTA:n pääkonttori sijaitsee Berliinissä, Saksassa, ja sitä ohjataan IOTA Foundation -nimisen voittoa tavoittelemattoman säätiön voimin.  IOTA Foundationissa työskentelee nykyään yli 100 eri alan ammattilaista, ja työntekijöitä on yli 25 maasta ympäri maailman. Huomionarvoista on, että lähes puolet työntekijöistä on naisia, mikä on verrattain harvinaista kryptoalalla. Tangle-verkko käynnistettiin vuonna 2016.
IOTAn perustajien David Sønstebøn ja Sergey Ivancheglon välisen riidan seurauksena Ivancheglo erosi hallituksesta kesäkuussa 2019. IOTA Foundationin hallitus ja hallintoneuvosto ilmoittivat joulukuussa 2020, että perustaja David Sønstebø ei enää työskentele säätiölle ja että hänet on erotettu. Virallista syytä tähän ei annettu, mutta tiet erkanivat julkisen median lausunnoista päätellen hyvissä välein ja David Sønstebø jatkoi työskentelyä IOTA-protokollan parissa toisen yrityksensä kautta.
Historia > Yhteistyökumppanit

IOTA Foundation on hallituksen jäsen International Association for Trusted Blockchain Applications (INATBA) -järjestössä sekä perustajajäsen Trusted IoT Alliance- ja Mobility Open Blockchain Initiative (MOBI) -järjestöissä. IOTA Foundation tekee yhteistyötä myös EU-tasolla  sekä kaupunkien kuten Austin, Trondheim ja Taipei kanssa. Muita merkittäviä yhteistyökumppaneita ovat muun muassa  Jaguar Land Rover] Dell Technologies, Intel, Edag, Engie, Evrythng, OMG, ST Microelectronics, Eclass, Trademark East Africa, Zebra Technologies, Software AG, TM Forum, Linux Foundation, Fiware, Zülhke, Tech Mahindra, +CityXChange, Accenture, Accessec GmbH, Cumberland, Cartesi, Curv Custody, Blackpin, Nordic Semicontuctor, Bosch ja Fujitsu.. IOTA mainintaan myös lukuisissa eri patenttimaininnoissa.
Useat yritykset ovat kehittäneet konseptitodistuksia IOTAn teknologian ympärille. IOTA on myös älykaupunkien testipohjana niin digitaalisten identiteettien, jätehuollon kuin paikallisen energiakaupan saralla.. Linux-säätiön alaisuudessa perustetussa Project Alvariumissa IOTA kehittää yhteistyössä Dell Technologiesin ja Intelin kanssa muuttumatonta tallennus- ja validointimekanismia IOTA:n teknologian toimiessa alustana projektille.. Helmikuussa 2020 Eclipse Foundation ja IOTA Foundation perustivat TangleEE-työryhmän tavoitteenaan ohjata suuria yrityksiä hyödyntämään IOTA:n teknologiaa ja rakentamaan sovelluksia IOTA-protokollalle.
Historia > Kritiikki

IOTA:n teknologiaa on kritisoitu sen epätavallisen mallin takia ja sen toimivuutta käytännössä on epäilty. Tällä hetkellä IOTA:n verkkoa ylläpitävä, IOTA Foundationin ohjaama koordinaattori tekee IOTA:sta keskitetyn. Koordinaattori toimii vikapisteenä, jonka kaatuminen voi käytännössä lamauttaa koko verkon, kuten tapahtui marraskuussa 2019, kun hakkeri löysi haavoittuvuuden IOTA:n Trinity-lompakosta. Hakkeri onnistui varastamaan yli 2 miljoonan dollarin edestä MIOTA-tokeneita yli 50 eri käyttäjältä. Hakkeroinnin tultua esille IOTA Foundation sammutti koordinaattorin 12. helmikuutta 2020 ja se käynnistettiin uudelleen vasta 10. maaliskuuta 2020. Lopulta selvisi, että hakkeri oli onnistunut murtautumaan käyttäjien IOTA-tileille kolmannen osapuolen Trinity-lompakkoon integroidun Moonpayn kautta. IOTA:n perustaja David Sønstebø lupasi korvata menetetyt varat uhreille omista varoistaan. IOTA:n historian suurin hakkerointi tapahtui kuitenkin tammikuussa 2018, kun yli 10 miljoonan dollarin edestä MIOTA-tokeneita varastettiin käyttäjiltä, jotka olivat luoneet lompakkojensa seed-osoitteet online seed creator -sivustojen kautta. Seed on salasana, joka luodaan suojaamaan käyttäjien MIOTA-tokeneita. Ulkopuolisten sivustojen kautta luotuja seedejä ei tulisi ikinä käyttää. Vuoden 2018 hakkeroinnissa uhreja oli yli 85. Europol pidätti tammikuussa 2019 36-vuotiaan Ison-Britannian kansalaisen, jonka uskottiin olleen hakkeroinnin takana.
IOTA:a on myös kritisoitu harhaanjohtavista uutisista, kun kryptobuumin aikaan vuonna 2017 uutisoitiin Microsoftin olevan virallinen yhteistyökumppani, mikä siivitti MIOTA-tokenin hurjaan arvonnousuun. Todellisuudessa kyseessä oli Microsoftin työntekijä joka oli muotoillut lausuntonsa harhaanjohtavalla tavalla. Kritiikkiä on tullut myös vallankumouksellisen JINN-mikroprosessorin olemattomasta kehittämisestä, kunnianhimoisen QUBIC-projektin hypettämisestä ja hylkäämisestä sekä futuristisen ternary-järjestelmän pitkäaikaisista suunnitelmista, jotka lopulta vaihdettiin adoption kannalta käyttännöllisempään binäärijärjestelmään.
Yleistä > Visio

On arvioitu, että vuoteen 2025 mennessä esineiden internetissä (IoT) on jopa 75 miljardia yhdistettyä laitetta - pienistä sensoreista ajoneuvoissa, teollisuudessa ja infrastuktuureissa aina kannettaviin älylaitteisiin ja kodinkoneisiin asti. Esineiden internetiin yhdistettyjen laitteiden määrän kasvaessa myös ongelmat lisääntyvät - perinteiset palveluntarjoajat ylikuormittavat jo olemassa olevaa verkkoinfrastruktuuria. Jatkuvasti esineiden internetiin yhdistettyjen ja dataa tuottavien laitteiden ei ole mahdollista muodostaa jatkuvaa yhteyttä keskitettyihin pilvipalveluihin kaiken tuottamansa datan suhteen, eikä näiden pilvipalveluiden ole mahdollista toimia ulkoisten toimijoiden kanssa ja reagoida tietoihin reaaliajassa, turvallisesti ja luotettavasti. Tämä luo tarpeen standardisoidulle, erittäin skaalautuvalle ja luotettavalle tiedonsiirtoprotokollalle. IOTA Foundationin päämääränä on tarjota tämä standardisoitu, puuttuva tietoliikenneprotokolla ja perusta esineiden internetille jotta siihen yhdistetyt laitteet voivat jakaa muuttumatonta tietoa ja arvoa keskenään.
Yleistä > MIOTA-token

Sana IOTA on johdettu Kreikan kielen yhdeksännestä kirjaimesta ioota (engl. Iota), jota käytetään yleisesti merkitsemään pienintä mahdollista yksikköä. Tämä viittaa mahdollisuuteen lähettää erittäin pieniä määriä dataa ja arvoa IOTA:n  Tangle-verkon kuluttomista transaktioista johtuen. IOTA-verkon natiivitoken on nimeltään IOTA, mutta markkinoilla siitä käytetään muotoa MIOTA. Kirjain M tulee sanasta Mega, joka tarkoittaa miljoonaa. Jos siis ostat 100 MIOTA-tokenia, ostat itse asiassa 100 miljoonaa IOTA-tokenia. Kaikki kierrossa olevat 2,779,530,283,277,761 IOTA-tokenia on laskettu kerralla liikkelle mikä poistaa tarpeen perinteisille louhijoille.
Yleistä > MIOTA-token > Yksikkömäärät

IOTA-tokeneiden kokonaismäärä 2.779.530.283.277.761
Pi / Peta Iota / 1.000.000.000.000.000
Ti / Tera Iota / 1.000.000.000.000
Gi / Giga Iota / 1.000.000.000
Mi / Mega Iota / 1.000.000
Ki / Kilo Iota / 1.000
i / Iota / 1
Supercopa de España 2011

Supercopa de España 2011 oli espanjalainen jalkapallokilpailu, joka pelattiin 14. ja 17. elokuuta 2011. Kaksiosaisessa ottelussa kohtasivat kauden 2010–2011 Primera Divisiónin mestari FC Barcelona, ja Copa del Reyn voittaja Real Madrid. Barcelona voitti yhteismaalein 5–4.
Ottelun tiedot > 1. osa

| --- | --- |
           }}   Real Madrid :            }}   Barcelona
Ottelun tiedot > 2. osa

| --- | --- |
           }}   Barcelona :            }}   Real Madrid
Things Ain’t What They Used to Be

”Things Ain’t What They Used to Be” on Mercer Ellingtonin säveltämä jazzstandardi vuodelta 1941. Johnny Hodgesin johdolla nauhoitettu ensilevytys, jonka kokoonpano koostui Duke Ellingtonin orkesterin jäsenistä, nosti kappaleen nopeasti monien big band -aikakauden orkesterien ohjelmistoon. Ellingtonin lisäksi muun muassa Glenn Miller, Charlie Barnet, Les Brown ja Harry James soittivat kappaletta yhtyeidensä kanssa. Kappale on Mercer Ellingtonin tunnetuin sävellys.
Kappale syntyi aikana, jolloin orkesterinjohtaja Duke Ellington ei saanut muusikkoliitto ASCAP:n lakon takia soittaa omia sävellyksiään radiossa. Näin ollen hän tilasi kappaleita pojaltaan Merceriltä ja Billy Strayhornilta, jotka eivät kuuluneet liittoon. Strayhorn sävelsi Ellingtonille muun muassa kappaleet ”Take the ’A’ Train” ja ”Chelsea Bridge”; Mercer Ellingtonin tuotoksia puolestaan olivat ”Things Ain’t What They Used to Be”, ”Blue Serge” ja ”Moon Mist”.
Rakenteeltaan kappale perustuu kahteen vuorottelevaan riffiin C-duurissa, seuraten 12 tahdin blueskaavaa. Hidas blueskappale soitetaan yleensä instrumentaalina, mutta toisinaan myös Ted Parsonsin kirjoittamilla sanoilla laulettuna.
Teresa Wakim

Teresa Wakim on yhdysvaltalainen sopraano. Hän syntyi Mysticissä, Connecticutissa. Hän opiskeli Oberlinin musiikkikonservatoriossa ja Bostonin yliopiston taidekoulussa. Hän voitti ensipalkinnon kansainvälisessä varhaisen musiikin solistikilpailussa Itävallan Brunnenthalissa. Wakimin ohjelmistoon on kuulunut muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Antonio Vivaldin ja Johannes Brahmsin tuotantoa. Hän on tehnyt levytyksiä muun muassa Handel and Haydn Societyn kanssa. Hänen levytystensä joukossa on tulkintoja oopperoista Claudio Monteverdistä Wolfgang Amadeus Mozartiin.
Wakim asuu Bostonissa, Massachusettsissa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen

Autopommin räjähdyspaikka Irakissa.
Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen oli Irakissa vuonna 2003 Halukkaiden koalition tekemän hyökkäyksen tuloksena jatkunut konflikti. Erilaisia poliittisesti ja uskonnollisesti motivoituneita vastarinta- ja terroristiryhmiä toimi maassa liittoumaa ja Irakin hallitusta vastaan. Vastarintaryhmiin kuuluvat sissit taistelivat liittoumaa vastaan ja keskenäänkin. Pommi-iskut ja muut väkivallanteot olivat valtauksen jälkeen 2000-luvulla lähes päivittäisiä ja uhreista suurin osa oli yleensä siviilejä. Jotkut iskut vaativat jopa yli sata kuollutta kerrallaan. Eniten vastarintaliikkeen iskuja tehtiin sunnimuslimien asuttamilla alueilla Irakin keskiosissa.
Vuosina 2006–2007 maa oli sisällissodan partaalla lähinnä šiiojen ja sunnien välienselvittelyn takia. Tämä johtui osin siitä, että Irakin uusi hallinto koostuu suurimmaksi osaksi šiiamuslimeista.
Se oli alkanut äärisunnien tekemistä terrori-iskuista, jotka šiiojen kuolemanpartiot usein kostivat sunnisiviileille, joilla ei ollut mitään tekemistä niiden kanssa. Monet liittouman vastatoimet kapinallisia vastaan onnistuivat melko kehnosti. Irak rauhoittui jossain määrin, kun liittouma otti käyttöön uuden taktiikan vuonna 2007. Liittouman joukot lähtivät Irakista 2010–2011.
Vastarintaryhmät ja terroristit toimivat silti vielä vuonna 2011.
Miehityshallinnon vakiintuminen

1. toukokuuta 2003 Yhdysvaltain presidentti George W. Bush julisti suuret taistelut päättyneiksi, mutta sanoi myös että vastassa oli yhä vaikea työ. 6. toukokuuta Yhdysvallat asetti Irakin johtoon L. Paul Bremerin, joka oli siviili. 13. kesäkuuta Yhdysvallat otti hallintoon mukaan irakilaisia.[lähde? ]
L. Paul Bremer luovutti hallinnon Yhdysvaltojen tukemalle Irakin väliaikaiselle hallitukselle 28. kesäkuuta 2004.[lähde? ] Yhdysvaltojen ja muiden koalitioon kuuluvien maiden sotilaita oli kuitenkin edelleen maassa ja ne olivat aktiivisesti osallisina konfliktissa.
Konflikti jatkui yhä, kun erilaiset poliittiset oppositioryhmät taistelivat liittouman joukkoja, Irakin hallitusta ja toisiaan vastaan yleensä pienellä teholla mm. terrorismin ja sissisodan keinoin.
Vastarinnan syyt

Irakin vastarinta sai alkunsa monesta lähteestä. Irakin eteläosan šiiat olivat jo alun alkaen maata johtanutta Saddamin hallintoa vastaan ja näiden ääriainekset vastustivat myös miehittäjien pystyttämää uutta hallintoa. Kun amerikkalaiset erottivat baath-puolueen jäseniä viroistaan, nämä jäivät usein työttömiksi ja kääntyivät maan hallintoa vastaan. Entiset Saddamin armeijan jäsenet loivat vastarintaa sunnikolmioksi kutsutulle alueelle. Saddam oli päästänyt vankilasta rikolliset vapaaksi, ja nämä loivat turvattomuutta ja levottomuutta Irakiin. Sunnien keskuuteen syntyi uskonnolliselta pohjalta toimivia aseryhmiä. Niin sanotut jihadistit olivat muualta maahan tulleita sunnilaisia terroristeja, jotka myöhemmin liittyivät monesti al Qaidaan. Miehityshallinto erotti baathisteja viroistaan, hajotti armeijan ja aiheutti tehtaiden sulkemisia, ja seurauksena oli kymmeniä tuhansia uuteen hallintoon tyytymättömiä. Yhdysvaltain miehitysjoukkojen otteet olivat ainakin ajoittain ja paikoin kovia ja jopa epäoikeudenmukaisia, että ne synnyttivät vihaa kansassa.[lähde? ]
Sota miehittäjien silmin

Irakin sodassa olleet kertovat sodan arjesta. Pommi tai hyökkäys saattoi tapahtua missä vain, milloin vain. Sodan pahimpana aikana Bagdadissa laskettiin tyypillisesti yli 10 erilaatuista hyökkäystä. Irakin sodassa olivat ainaisena vaarana tienvarsipommit, autopommit, muut itsemurhapommittajat, kranaatinkehitinhyökkäykset esim lähetystöön kuorma-autoista joissa pressu paljastettiin vain ampumisen ajaksi. Alussa tuottivat ongelmia myös amerikkalaiset kouluttamattomat tai huonosti koulutetut yksityisten turvayritysten "cowboyt" jotka olivat vaarallisia myös amerikkalaisille. Amerikkalaisten varustus sotilaiden ja koulutus olivat osin kehnoja. Suurin osa sotilasajoneuvoista oli panssaroimattomia, ja sotilas ei välttämättä edes purkaa ja koota henkilökohtaista rynnäkkökivääriään.
Suuren mittakaavan vastarinnan nousu 2004

Vuosi 2004 merkitsi vastarinnan vakiintumista Irakissa. Fallujassa käytiin keväällä kovia taisteluja joissa kuoli 40 amerikkalaista. Etelä-Irakissa mm. Najafissa šiiat nousivat, ja englantilaisten oli supistettava partiointialuettaan Basrassa. Bagdadissa nousi paikallinen militia. Yleisesti ottaen, hyökkäykset liittoumaa vastaan olivat kasvussa. YK:n turvallisuusneuvosto päätti päätöslauselmallaan siirtää maan hallinnan irakilaisille, vaikka liittouman joukkojen oli pysyttävä maata levottomuuksien takia. Kesällä vuonna 2004 liittouman luoma sen kansalaisista koostuva miehityshallinto yritti nostaa seuraajakseen pääministeriksi ensin Ahmed Chalabin, ja sitten vain hiukan suositumman entisen baathistin Iyad Allawiin. Amerikkalaiset tunkautuivat taas fallujaan marras-joulukuussa 2004. Tämä hyökkäys oli onnistunut, amerikkalaiset tappoivat noin 2000 kapinallista, mutta 92 Yhdysvaltain armeijan sotilasta kuoli ja muutama sata haavoittui tässä amerikkalaisten kannalta sodan verisimmässä taistelussa siihen asti. samoihin aikoihin kurdit ja Yhdysvaltain armeija valtasivat Mosulin, taistelu sielläkin tuotti amerikkalaisille melko suuret tappiot. CIA varoitti Bushia monta kertaa vuonna 2004, että maa olisi luisumassa sisällissotaa kohti, mitä Bush ei uskonut. Vuoteen 2004 mennessä Irakin vastarinta kohdistui lähinnä miehittäjiin, ja vuoden lopussa liittouman joukkojen komentaja kenraali Casey sanoi, että liittouman tulisi painottaa irakilaisten koulutukseen eikä taisteluun irakilaisia vastaan.[lähde? ]
Vaalit 2005

Vuonna 2005 järjestettiin Irakissa parlamentti- ja perustuslakivaalit. Parlamenttivaalit voitti šiiojen puolue ja kurdien puolue. Perustuslakia kannatti 79 prosenttia äänestäneistä, mutta moni sunni äänesti perustuslakia vastaan tai boikotoi vaaleja.[lähde? ]
Irakissa tehdyn gallupin mukaan  puolet irakilaisista hyväksyi hyökkäykset liittouman joukkoja vastaan, sunneista näitä hyökkäyksiä kannatti 88 %. Sunneistakin terrorismia vastusti 96 %.[lähde? ]
Vuonna 2005 väkivalta kiihdytti ja oli yhä voimakkainta "sunnikolmiossa" jonka rajaa suunnilleen Bayj-Bagdad-ar Ramadi. kolmion sisään osuvat mm Tikrit, al Fallujah ja Samarra. Vuonna 2005 tapahtui runsaasti pommi-iskuja.[lähde? ]
Šiiojen ja sunnien sisällissota 2006–2007

Maaliskuussa 2006 Yhdysvaltain joukot aloittivat runsain miehin operaatio Swarmerin Samarran seuduilla tarkoituksenaan kukistaa alueen vastarinta. Asekätköjä löytyikin, muttei merkittävää vastarintaa.[lähde? ]
Irakin al Qaida levittäytyi enimmäkseen Länsi-Bagdadiin muun muassa sillä varjolla, että se suojeli näitä äärišiiojen kuolemanpartiolta. Irakin al Qaida alkoi väkivaltaisesti puhdistaa valtaamiaan kaupunginosia šiioista ja kristityistä mutta surmasi myös sunnejakin.
Äärišiiojen ja äärisunnien sisällissota alkoi äärisunnien tekemistä terrori-iskuista, jotka kohdistuivat šiiojen merkkinoille ja uskonnollisiin kokoontumisin. Kun äärisunnien terroristit räjäyttivät šiiojen temppelin 22. helmikuuta 2006 Samarrassa, pari vuotta kärsivällisinä olleet šiiat kostivat raivoisalla väkivallalla ja tavallisiin sunneihin kohdistetulla painostuksella ja karkotuksilla.
Eri ryhmien harjoittama väkivalta oli Irakissa huipussaan vuosina 2006–2007, mikä näkyi selvästi lisääntyneenä siviilien ja liittouman sotilaiden kuolemina.[lähde? ]
Šiiat karkottivat sunneja monilta Bagdadin alueilta väkivallalla uhaten.[lähde? ]
Väkivalta kiihtyi syksyllä 2006, jolloin pakolaisuus lisääntyi maan sisällä ja maasta pois. Alettiin puhua jo sadoista tuhansista kuolleista..
Kun keväällä 2008 Yhdysvaltojen hyökkäyksestä Irakiin oli kulunut viisi vuotta, oli Irakin tilanne luisunut lähelle täyttä sisällissotaa. Eri uskontokuntien ja etnisten ryhmien jako oli jakanut maan jyrkästi kolmeen osaan: šiia- ja sunnimuslimeihin ja pohjoisen kurdialueisiin. Yhdysvallat syytti Irania osallistumisesta taistelijoiden koulutukseen ja aseistamiseen. Iran kiisti syytökset
Konfliktin osittainen heikkeneminen

Syksyllä 2006 käytiin kapinallisten eräällä päätukialueella Al-Anbarin provinssissa toinen Ramadin taistelu al Qaida- ja muita terroristeja vastaan. Tämä rampautti paikallista vastarintaa pahoin. Terroristien kukistamisessa auttoivat merkittävästi entisten baathistien ja kansallismielisten perustama Anbarin pelastusneuvosto. Se oli saanut alkunsa, kun terroristit sieppasivat ja surmasivat erään paikallisen šeikin.[lähde? ]
Bagdadin väkivallan väitettiin heikentyneen osin sen takia, että šiiat voittivat taistelun Bagdadista monilla alueilla ja olivat onnistuneet karkottamaan sunnit monilta alueilta, vastaavasti myös sunnit šiioja. Kaupunki oli jakautunut selkeästi šiiojen ja sunnien alueisiin, joiden välille amerikkalaiset pystyttivät muureja. Kun kullakin alueella militia piti kilpailevat asejoukot pois, väkivaltaa oli vähemmän.
Liittouma muutti strategiaansa vuonna 2007. Se nimitti liittouman joukkojen johtoon omalla alueella neuvotteluja suosineen kenraali David Petraeusin, jonka oli määrä rauhoittaa Bagdad. Petraeus oli 101. maahanlaskudivisioonan avulla Mosulin vallatessaan kunnioittanut irakilaisia ja saanut taistelut siellä laantumaan mm neuvottelujen ja taloudellisen jälleenrakennuksen avulla. Petraeus myös pyrki mahdollisuuksien mukaan kunnioittamaan irakilaisia tosin kuin muut hänen tasoisensa komentajat Irakissa tekivät. Kun Petraeus oli lähtenyt Mosulista pois, väkivalta laimehti siellä liekkiin mm uusien joukkojen irakilaisita piittaamattomien toimintatapojen vuoksi. Tällöin amerikkalaiset olivat siirtyneet tukemaan kurdeja sunnien sijasta.[lähde? ]
Keväällä 2007 Yhdysvallat sijoitti Irakiin noin 30 000 sotilasta erityisesti Bagdadiin, joka oli jakautunut sunni- ja šiia-alueisin. Syksyllä 2007 Yhdysvallat alkoi kotiuttaa keväällä lähettämiään lisäjoukkoja. Pohjoisen kurdialueet olivat pitkään melko rauhallisia, mutta vuonna 2007 myös siellä tehtiin tuhoisia iskuja. 14. elokuuta 2007 jopa 500 ihmistä kuoli useissa itsemurhaiskuissa Pohjois-Irakin kurdialueella. Kyseessä on Irakin sodan tuhoisin terrori-isku.[lähde? ]