stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ohutkerroskromatografia
Erottumisen perusteet > Eluenttisysteemit

Eluentin eli liuottimen valinta on ohutlevykerroskromatografiassa tärkeää, koska se vaikuttaa suuresti komponenttien erottumiseen ja käytössä on suuri määrä erilaisia liuottimia ja niiden seoksia. Polaaristen (vesiliukoisten) yhdisteiden erottamiseen käytetään vahvasti polaarisia ajoliuoksia, kun poolittomille (rasvaliukoisille) yhdisteille myös pooliton liuotin on yleensä paras vaihtoehto. Yleisliuottimena ohutkerroskromatografiassa käytetään dikloorimetaania tai etyyliasetaattia. Muita usein käytettyjä ajoliuoksia ovat metanoli, heksaani ja petrolieetteri sekä näiden seokset eri suhteissa, joissa on pooliton ja polaarisempi komponentti.
Eluentin vahvuutta kuvaava parametri E0 kuvaa ajoliuoksen adsorptioenergiaa adsorbenttiyksikköä kohden. Mitä suurempi arvo on, sitä suurempia ovat myös komponenttien Rf-arvot. E0-arvot ovat suurempia poolisilla kuin poolittomilla eluenteilla. Voimakkailla eluenteilla Rf-arvot ovat suurempia kuin heikommilla liuottimilla, mutta myös erottuminen voi olla huonompaa. Resoluutio voi parantua, jos käytetään proottisia ajoliuoksia, jotka voivat muodostaa vetysidoksia. Jos näyte liikkuu levyllä huonosti, käytetään polaarisempaa ajoliuosta ja jos Rf-arvo on liian suuri, lisätään ajoliuokseen poolitonta liuotinta tai vaihdetaan koko ajoliuos poolittomampaan.
Suorittaminen

Ohutkerroskromatografia suoritetaan eli ajetaan sille tarkoitetussa, tyypillisesti lasisessa, astiassa. Näyte lisätään ohuella kapillaariputkella noin viisi senttimetriä korkealle levylle hieman alareunan yläpuolelle ja levy asetetaan astiaan, jonka pohjalla on eluenttikerros. Astiassa voidaan käyttää suodatinpaperia eluentin höyrynpaineen tasaamiseksi. Eluentin annetaan nousta levyä pitkin ylös, minkä jälkeen levy visualisoidaan.
Levy voi olla myös pyöreä, jolloin kromatografia suoritetaan sitä varten kehitetyssä laitteistossa. Näyte lisätään levylle ja eluentti kulkee joko keskeltä reunoille tai reunoilta keskelle, jolloin komponentit erottuvat rengasmaisina vyöhykkeinä.
Suorittaminen > Kaksiulotteinen ohutkerroskromatografia

Kaksiulotteisessa ohutkerroskromatografiassa ensimmäinen ajo suoritetaan normaalisti ja komponentit erottuvat pystysuorassa suunnassa. Tämän jälkeen eluentin annetaan haihtua levyltä ja suoritetaan toinen ajo asettaen tällä kertaa levy poikittain ajoastiaan. Näin saadaan tietoa esimerkiksi näytekomponenttien mahdollisesta hajoamisesta kromatografian suorituksen aikana. Toinen ajo voidaan suorittaa myös eri eluentissa tai levylle voidaan lisätä vertailuyhdisteitä ennen toista ajoa.
Suorittaminen > Käänteisfaasimenetelmä

Ohutkerroskromatografiaa voidaan suorittaa myös käänteisfaasikromatografiana. Siinä stationäärifaasi on pooliton ja eluentti poolinen. Käänteisfaasikromatografian etuna ovat normaaliin ohutkerroskromatografiaan verrattuna parempi valikoivuus, parempi polaarittomien yhdisteiden erottuminen, helpompi näytteen puhdistus ja levyn aktivoinnin tarpeettomuus.
Suorittaminen > Täplien havainnointi

Erityisesti orgaaniset yhdisteet ovat usein värittömiä, joten niiden paikantamiseksi TLC-levyllä täytyy käyttää havaitsemiskeinoja, jotka voidaan jakaa kahteen ryhmään, näytettä tuhoamattomiin ja analyytin kanssa tapahtuvaan reaktioon perustuviin menetelmiin. Näytettä voidaan tutkia UV-valon alla, jolloin eräät yhdisteet fluoresoivat. Tyypillisimmät UV-lampun intensiteettimaksimit ovat aallonpituuksilla 254 ja 366 nanometriä. Jodilla värjäys voi olla analyytistä riippuen joko sitä tuhoamaton tai sen kanssa reagoiva. Jodivärjäyksessä kromatografialevy asetetaan kammioon, jossa on jodihöyryä. Orgaaniset yhdisteet absorboivat jodia voimakkaammin kuin levy ja näkyvät tummanruskeina täplinä vaaleamman ruskealla levyllä. Jos jodi ei ole reagoinut analyytin kanssa, voidaan käyttää myös muita valikoivampia värjäysmenetelmiä, kun jodi on haihdutettu levyltä.
Komponenttien havaitsemiseen voidaan käyttää myös värjäysreagensseja, jotka reagoivat analyytin kanssa muodostaen värillisen yhdisteen. Alla olevassa taulukossa on esitetty yleisimmin käytettyjä värjäysaineita.
| Reagenssi | Värjäytyvät yhdisteet | Väri   |
| --- | --- | --- |

| Kaliumpermanganaatti | Yleisreagenssi, erityisesti helposti hapettuvat yhdisteet kuten alkoholit ja tyydyttymättömät yhdisteet, myös ketonit, aldehydit ja esterit | Keltainen    |

| Vanilliini | Useat yhdisteet | Eri värejä   |

| Fosfomolybdeenihappo | Erityisesti helposti hapettuvat yhdisteet | Sinivihreä   |

| Ammoniumceriummolybdaatti | Yleisreagenssi, valikoivampi kuin fosfomolybdeenihappo | Sininen   |

| Anisaldehydi | Yleisreagenssi, alkeenit ja alkyynit eivät värjäydy | Useita eri värejä   |

| Ninhydriini | Amiinit | Keltainen tai punainen   |

| 2,4-dinitrofenyylihydratsiini | Aldehydit ja ketonit | Keltainen tai oranssi |
Sovelluksia > Epäorgaaninen analyysi

Ohutkerroskromatografiaa käytetään epäorgaanisessa analytiikassa erottamaan erityisesti metallikationeja seoksesta. Ensimmäisenä tähän tarkoitukseen menetelmää käyttivät Meinhard ja Hall, jotka erottivat näin rauta- ja sinkkikationeja seoksesta. Menetelmää käytetään muun muassa kivi-, maaperä-, teollisuus- ja jätevesinäytteiden tutkimiseen. Myös metallien läsnäoloa biologisissa näytteissä ja lääkeaineissa voidaan tutkia.
Sovelluksia > Orgaaninen analyysi

Orgaanisessa analyysissä ohutlevykromatografiaa käytetään useisiin eri tarkoituksiin. Tärkeimmät ovat seoksessa olevien komponenttein määrän selvittäminen, analyytin puhtauden määrittäminen ja reaktioiden seuranta. Ohutkerroskromatografialla voidaan esimerkiksi määrittää, onko näyte riittävän puhdasta herkempää kaasukromatografia- tai HPLC-analyysiä varten.
Sovelluksia > Orgaaninen analyysi > Reaktioiden seuranta käyttäen ohutkerroskromatografiaa

Ohutkerroskromatografiaa käytetään usein erityisesti orgaanisten reaktioiden etenemisen seuraamiseen. TLC-levylle asetetaan ohuella kapillaarilla kolme täplää: yksi täplä on reaktiota rajoittavalle lähtöaineelle, toinen lähtöaineen ja reaktioseoksen niin kutsuttu ”co-spot” ja kolmas reaktioseoksesta otettava näyte. Jos ohutkerroskromatografian ajon jälkeen levyllä ei erotu reaktioseoksesta otetussa näytteessä lähtöaineen täplää, on reaktio päättynyt.
Sovelluksia > Orgaaninen analyysi > Muita reaktionseurantatekniikoita

Ohutkerroskromatografia on nopea ja helppo tekniikka orgaanisten reaktioiden seurantaan, mutta muita menetelmiä käytetään yha enemmissä määrin. Kaikki yhdisteet eivät erotu kovin hyvin ohutkerroskromatografialla ja tällöin käytetään yleensä HPLC-laitteistoa tai helposti haihtuvilla yhdisteillä kaasukromatografiaa. HPLC on hitaampi menetelmä kuin ohutkerroskromatografia, mutta kaasukromatografia on lähes yhtä nopea. Näiden etuna on myös se, että niitä voidaan käyttää myös kvantitatiivisen analyysiin eli määrittämään tuotteiden konsentraatioita näytteissä. Hyvin pienen mittakaavan reaktioissa edistymisen seurantaan voidaan käyttää myös NMR-spektrometriä.
Ohutkerroskromatografia verrattuna muihin kromatografiatekniikoihin

Ohutkerroskromatografian etuja ovat helppo tekniikka, jossa ei vaadita erikoislaitteistoja, helppo näytteenkäsittely, menetelmän nopeus, halvat käyttökustannukset, pieni näytemäärän tarve ja vähäinen liuottimien kulutus. Paperikromatografiaan verrattuna menetelmä on nopeampi ja erotuskyvyltään parempi. Kaasukromatografia ja HPLC ovat ohutkerroskromatografiaa parempia erotuskyvyltään ja vähemmän alttiita olosuhteiden vaikutuksille ja niissä on helpommin mahdollisuus kvantitatiiviseen analyysiin. Ne vaativat kuitenkin huomattavasti kalliimpia laitteistoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ohutkerroskromatografia Wikimedia Commonsissa
Ohutkerroskromatografian suorittaminen. Violetti täplä erottuu punaiseksi ja siniseksi täpläksi
Yksinkertainen esimerkki TLC:n käytöstä reaktion seurannassa. L = lähtöaine, L+R = lähtöaineen ja reaktioseoksen ”co-spot”, R =reaktioseos. 1. TLC ajettu välittömästi lähtöaineen ja muiden reagenssien lisäyksen jälkeen, eikä reaktiota ole vielä tapahtunut. 2. Myöhemmin reaktion tuotetta (violetti) on syntynyt, mutta lähtöainetta (vihertävän keltainen) on vielä jäljellä 3. Lähtöaine on kokonaisuudessaan reagoinut tuotteeksi.
Tyrvännön lentokenttä

Tyrvännön lentokenttä oli Lentorykmentti 2:n talvisodassa käyttämä jäälentokenttä Tyrvännön kunnan alueella Vanajavedellä.
Hattulan vaakuna
Valto Tynnilä

Valto Tynnilä
Valto Veikko Tynnilä (s. 19. tammikuuta 1904 Anjalassa, kadonnut talvi­sodassa 16. helmikuuta 1940 Metsäpirtin kunnassa ja julistettu kuolleeksi)  oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän asui aikuisena Myllykoskella, mutta hän muutti Helsinkiin ja siellä liittyi Dallapé-orkesteriin. Myöhemmin hän kuitenkin muutti perheineen takaisin Myllykoskelle.
Tunnettuja Tynnilän sävellyksiä olivat muun muassa Pieni sydän, Irja Pien, Petsamo, Tahiti ja Ruhtinaan viulu. Hän käytti myös salanimiä ”Ola Allan”, ”Walter Rae” ja ”Vale Tynys”. ”Walter Rae” -nimimerkillä kirjoitettuja kappaleita luultiin aikoinaan yleisesti ulkomaisiksi. Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo arvelivat, että tällainen harhautus oli Tynnilän tarkoituksenakin. Tynnilän sävellyksiä on levytetty noin 150. Vuosina 1931–1939 Tynnilä julkaisi nuottivihkosarjaa Viimeisiä levysäveleitä, joissa ilmestyi suuri osa Dallapé-orkesterin menestyskappaleista. Sarjassa ehti ilmestyä 57 vihkoa.
Valto Tynnilän muistopaasi
Aiheesta muualla

Valto Tynnilän sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Valto Tynnilän sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Pomus.net tietokanta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Turvavyö
Historia

George Cayley keksi turvavyön 1800-luvulla. Niitä käytettiin ensimmäisen kerran ilma-aluksessa vuonna 1913, ja ne yleistyivät 1930-luvulla. Autoihin turvavyöt tulivat 1950-luvun lopussa, vakiovarusteena ensimmäisenä Saab GT750 -malliin, ja ne yleistyivät 1960-luvulla. Volvolla työskennellyt entinen ilmailuinsinööri Nils Bohlin keksi kolmipistevyön, jonka Volvo patentoi ja otti käyttöön vuonna 1959 mallissaan PV544. Bohlin oli työskennellyt heittoistuimien parissa ja ymmärsi hyvin, miten korkea kiihtyvyys vaikuttaa ihmiskehoon.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turvavyö Liikenneturvan verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Turvavyö Autowikissä.
Kolmipisteturvavyö
Lentäjä käyttää nelipisteturvavyötä.
Onnelliset (vuoden 1954 elokuva)

| Onnelliset |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Hannu Leminen
Käsikirjoittaja:  Seere Salminen Hannu Leminen
Perustuu:  Oskar Merikannon duettoon ”Onnelliset”
Tuottaja:  Risto Orko
Kuvaaja:  Erkki Imberg
Leikkaaja:  Armas Laurinen
Pääosat:  Maaria Eira Eeva-Kaarina Volanen Leif Wager
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  25. joulukuuta 1954
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  25 579 767 vmk
Edeltäjä:  Kesäillan valssi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onnelliset on vuonna 1954 valmistunut suomalainen mustavalkoinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Hannu Leminen. Elokuva on kolme vuotta aiemmin valmistuneen menestyselokuvan Kesäillan valssi itsenäinen jatko-osa.
Elokuvan tapahtumat ajoittuvat 1910-luvulle. Muusikko Lauri Alanko ihastuu konserttikiertueella kauniiseen oopperadiivaan. Samaan aikaan hänen vaimonsa Annina viettää aikaa vanhan ystävänsä Veikko Kuusen kanssa. Anninan äiti Viktoria painostaa tytärtään eroamaan. Kolmiodraamaa selvitellään lopulta Tukholmassa. Taustalla keskustellaan Suomen asemasta Venäjän suuriruhtinaskuntana. Sekä käsikirjoittaja Seere ”Serp” Salmiselle että ohjaaja Hannu Lemiselle 1900-luvun alun routavuodet olivat mieleinen aihe. Kuten Kesäillan valssi, myös Onnelliset rakentuu Oskar Merikannon musiikin varaan. Nimensä se sai Merikannon säveltämästä samannimisestä duetosta, joka esitetään elokuvan loppupuolella. Keskeiset näyttelijät ovat pääosin samat kuin Kesäillan valssissa. Elokuva esitettiin televisiossa ensi kerran 14. toukokuuta 1966.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maaria Eira  | … |  Delia Rosati   |
|  Eeva-Kaarina Volanen  | … |  Annina Alanko, omaa sukua Grahn   |
|  Leif Wager  | … |  Lauri Alanko   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Linda Alanko   |
|  Uuno Laakso  | … |  Konrad Grahn   |
|  Salli Karuna  | … |  Viktoria Grahn   |
|  Ekke Hämäläinen  | … |  Karl-Erik Grahn   |
|  Leo Riuttu  | … |  Veikko Kuusi   |
|  Jokke Liebkind  | … |  impressaario Adolf   |
Juoni > Kurvittaren lumo

Kesäillan valssin tapahtumista on kulunut jo pitkä tovi. Annina ja Lauri Alanko ovat vakaasti avioliiton satamassa ja heillä on poika Erkki. Intohimon hyökyaalto kuitenkin lähestyy Alankojen aviosuvantoa. Suomalaissyntyinen oopperadiiva Delia Rosati on vierailulla entisessä kotimaassaan. Hän pitää suomalaisia moukkina, jotka eivät ymmärrä hänen arvoaan taiteilijana. Monen muun miehen lailla Anninan veli Karl-Erik palvoo povekkaan ja kurvikkaan laulajattaren hekumallista kauneutta. Anninan äiti Viktoria sen sijaan pitää Deliaa tyhjänpäiväisenä hepsankeikkana. Karl-Erik pyytää lankomiestään Lauria Delian säestäjäksi konsertin jälkeiseen seurapiiritapahtumaan Socikselle. Delia ihastuu Laurin pianistin kykyihin, ja suorastaan vaatii häntä lähtemään säestäjäkseen kiertueelle. Lauri on juuri se mies jota Delia on etsinyt. Annina puoltaa miehensä lähtöä turneelle, josta Laurille on luvassa hyvät tulot.
Delia Rosatin kiertue alkaa Porvoosta ja ulottuu kaakkoisen Suomen kaupunkien kautta Pietariin. Menestys on mahtava sekä taiteellisesti että taloudellisesti. Viipurissa auringon painuttua mailleen Lauri on vähällä langeta Delian kaareutuvien huulten viettelevään kutsuun hevosvaunuissa. Kotiin jäänyt Annina on ottanut työtä vanhan tuttavansa Veikko Kuusen asianajotoimistossa puhtaaksikirjoittajana, enemmän ajan kuluksi kuin taloudellisesta pakosta. Annina ja Veikko viihtyvät toistensa seurassa, he illallistavat Klippanilla ja pientä kipinöintiä on ilmassa. He osallistuvat myös isänmaalliseen kokoukseen, joka on keskeytettävä tsaarin vakoilijoiden takia.
Nevan metropolissa Delian ”suksee” on täydellinen. Koko Pietarin kerma hurraa suomalaiselle taiteilijattarelle. Karl-Erik on samaan aikaan kaupungissa, mutta Delia on kylmennyt hänelle. Lauri puolestaan päätyy Delian sänkyyn. Mustasukkainen Karl-Erik arvaa, mitä lemmenpelejä Delia pelaa aviorikollisen Laurin kanssa.
Juoni > Aviorikollisen tuska

Kun Lauri palaa Helsinkiin, hänen perheensä on yllättäen lähtenyt Anninan vanhempien luo maaseudulle. Hän lähtee saman tien junalla Hämeenlinnaan. Myös Veikko on Grahnien asunnolla, Viktoria näkisi hänet mieluusti vävynään. Veikko tulee hyvin toimeen Anninan kanssa, muttei pyri aktiivisesti viettelemään häntä. Viktoria vaistoaa, että Laurin ja Delian välillä on muutakin kuin työsuhde. Annina muistuttaa Laurille, ettei tämä kirjoittanut hänelle tarpeeksi usein kiertueelta. Siihen Lauri toteaa: ”Rakas, en ole unohtanut sinua hetkeksikään... sydämessäni.” Seuraavana aamuna Delia soittaa Laurille vaatien häntä luokseen Helsinkiin. Hän haluaa Laurin säestäjäkseen Euroopan-kiertueelle. Anninalla ei ole mitään miehensä lähtöä vastaan. Vanhempiensa asunnolle saapunut Karl-Erik paljastaa, että Lauri on muhinoinut Delian kanssa, jolloin Viktoria alkaa vaatia Anninaa eroamaan miehestään. Isä-Konrad taas ei hyväksy, että Viktoria ja Karl-Erik sotkeutuvat Anninan ja Laurin asioihin.
Menetyksellisen Euroopan-kiertueen viimeinen etappi on Tukholma. Viktoria lähettää Laurille kirjeen, jossa hän valehtelee Anninan haluavan avioeroa. Lauri pelkää menettävänsä perheensä, hän syyttää Deliaa ja omaa typeryyttään tilanteesta. Hän alkaa katua lankeamistaan laulajattareen. Delialla puolestaan tuntuu olevan uusia miehiä näköpiirissä. Hän sanoo Laurille: ”Muille olen antanut vain taiteeni, sinulle itseni. Eikö se ole sinusta minkään arvoinen?” Lauri kirjoittaa Anninalle kirjeen, jossa hän tunnustaa kaiken. Vietyään kirjeen postiin hän jää auton alle.
Saatuaan kirjeen Annina tajuaa aviorikoksen laajuuden, mutta ei hyväksy äitinsä sekaantumista asiaan. Myöskään Konrad ei pidä vaimonsa puuttumisesta aviokriisiin. Avioeroa hän pitää liioitteluna. Konrad ja Annina lähtevät Tukholmaan saatuaan tiedon Laurin vakavasta loukkaantumisesta. Konrad aikoo pitää vakavan puhuttelun Delialle, mutta hänkin sulaa viehkeän kurvittaren edessä, ja sanakäänteet jäävät varsin pehmeiksi. Tässä vaiheessa Delia on valmis luopumaan Laurista, hän sanoo Konradille olleensa vain hyvä ystävä Laurin kanssa. Annina ja Lauri sopivat kriisinsä sairaalan vuoteen ääressä. Myös Annina käväisee Delian luona ja pitää laulajattarelle pateettisen puheen rakkaudesta. Sen jälkeen Konrad, Annina ja Lauri lähtevät laivalla kohti Suomea sävelten siivittäminä.
Tuotanto

Onnellisten sisä- ja ulkokuvia otettiin muun muassa Ravintola Klippanilla Helsingissä sekä Pyhän Laurin kirkolla Lohjalla. Rauni Luoma, joka Kesäillan valssissa oli Henna Kallion osassa, on Onnellisten alkukohtauksessa nimeämätön seurapiirirouva. Reino Valkama näyttelee edelleen Manu Kalliota, tosin vain yhdessä kohtauksessa. Anninan ja Laurin poikaa esittää Heli Eskola.
Arviot

Kauppalehti kirjoitti elokuvasta: ”-- musiikkipuolen lomaan Serp on tottuneesti kuronut kokoon juonen, vähän tavanomaisen ja ohuehkon tosin, mutta silti tavallaan hupaisan ja herttaisen.” Ilta-Sanomat luonnehti elokuvaa kulttuurileimaiseksi ajanvietetarinaksi.

Veikko (Leo Riuttu) on juuri sanonut Anninalle (Eeva-Kaarina Volanen) pitävänsä hänestä paljon... kirkossa.
Tuulikki

| Tuulikki |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  22. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  5. helmikuuta
Muunnelmia:  Tuuli, Tuulia
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Kalevala
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuulikki on suomalainen naisen etunimi. Nimi on peräisin Kalevalasta, jossa se esiintyy Tapion tyttären nimenä. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Tuulikki on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 74 910 naiselle ja alle 15 miehelle.
Tunnettuja Tuulikkeja

Tuulikki Alkio (1920–2007), toimittaja ja lehdistösihteeri
Tuulikki Eloranta (s. 1946), iskelmälaulaja
Tuulikki Hämäläinen (1940–2023), toimittaja, SDP:n kansanedustaja ja ministeri
Tuulikki Jantunen (1922–2011), peruskoulun opettaja, lähetystyöntekijä ja kirjailija
Tuulikki Jokinen, o.s. Puttonen (s. 1962), aitajuoksija
Tuulikki Kallio, oik. Kaarina Kaarna (1898–1972), kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja
Tuulikki Kannisto (1941–2017), ammattiyhdistysjohtaja
Tuulikki Karhu (1920–2014), näyttelijä
Tuulikki Karjalainen (1939–2012), kulttuurivaikuttaja ja kamarineuvos
Tuulikki Kemppainen, o.s. Pyykkönen (s. 1963) , maastohiihtäjä
Tuulikki Koivunen Bylund (s. 1947), ruotsalaisen Härnösandin hiippakunnan piispa
Tuulikki Korpinen (1912–1998), opettaja, kielitieteilijä ja Kalevalan tutkija
Tuulikki Kuorikoski (s. 1944), näyttelijä
Tuulikki Kurki (s. 1971), folkloristi ja kirjallisuustutkija
Tuulikki Kärkkäinen (s. 1946),  kotitalousopettaja, rehtori, lehtori, sukututkija ja kirjailija
Tuulikki Metsola (s. 1938), matkaopas ja kirjailija
Tuulikki Mikkola (s. 1971), kansainvälisen yksityisoikeuden ja perheoikeuden professori
Tuulikki Närhinsalo (s. 1945), intendentti, säveltäjä, musiikkivaikuttaja ja musiikkitoimittaja
Tuulikki Orrenmaa (s. 1939), kuoronjohtaja ja opettaja
Tuulikki Otsola, oik. Elli Tuulikki Ylitalo (1924–1985), kirjailija
Tuulikki Paananen (1915–1974), elokuvanäyttelijä
Tuulikki Pekkalainen (s. 1939), tietokirjailija ja toimittaja
Tuulikki Petäjäniemi (s. 1942), yritys- ja yhteisökonsultti, Kokoomuksen ent. kansanedustaja
Tuulikki Pietilä (1917–2009), taidegraafikko
Tuulikki Pohjola (1920–2005), näyttelijä
Tuulikki Raja, oik. Airi Veijola, kirjailija
Tuulikki Salminen (1923–2001), lastenkirjailija
Tuulikki Schreck (1929–2020), lapsinäyttelijä
Tuulikki Sohlberg, Tutu Sohlberg (s. 1941), kouluratsastaja ja autourheilija
Tuulikki Soini (1929–2023), kirjailija
Tuulikki Sokka-Isler (s. 1960), ylilääkäri ja reumatologian professori
Tuulikki Suonivaara-Löyskä (1903–1979), arkkitehti
Tuulikki Tunkkari (s. 1937), ooppera- ja konserttilaulaja
Tuulikki Ukkola (1943–2019), toimittaja, LKP:n ja myöhemmin Kokoomuksen kansanedustaja
Tuulikki Uskali (1921–1999), elokuva-alan kampaaja, naamioija ja avustajaroolien esittäjä
Muuta nimeen liittyvää

2716 Tuulikki, päävyöhykkeen asteroidi
Tuulikki–Vampula, yksityinen lentokenttä Vampulassa
Tui, tui Tuulikki. Georg Malmsténin säveltämä, sanoittama ja suomeksi esittämä laulu (suomenkieliset sanat R. R. Ryynänen)
Turun ylioppilaskylä

Vanhan eli läntisen osan sisäpihanäkymä.
Ylioppilaskylän itäpuolen asuntoja.
TYS Ikituuri yöllä.
Turun ylioppilaskylä on Suomen suurin yksittäinen opiskelija-asuntokohde. Asukkaat ovat enimmäkseen turkulaisten korkeakoulujen opiskelijoita. Alueen ylläpidosta ja asuntojen vuokrauksesta vastaa Turun Ylioppilaskyläsäätiö (TYS).
Ylioppilaskylä sijaitsee Turun yliopiston välittömässä läheisyydessä, Aurajoen rannalla Nummen kaupunginosassa.
Historia

Turun yliopiston ylioppilaskunta tarvitsi kasvavalle jäsenistölleen lisää asuntoja 1950-luvun lopulla. Valtioneuvoston päätettyä siirtää Porin prikaati pois Turusta ylioppilaskunta alkoi tavoitella vapautunutta Turun kasarmialuetta. Hanketta varten esimies Eero Elenius laati muistion, jossa tiivistyi ajatus ylioppilaskylästä. Tavoitteena oli rakentaa asuntoja 3 000 opiskelijalle, osakunta- ja liiketiloja unohtamatta. Neuvottelut kasarmialueen tontista puolustusministeriön ja kaupungin kanssa osoittautuivat kuitenkin hankaliksi eikä ratkaisua syntynyt.
Vuonna 1961 Turun kaupungin asemakaava-arkkitehti Pekka Sivula tarjosi ylioppilaskunnalle kymmenen hehtaarin tonttia rautatien pohjoispuolelta Aurajoen ja Kaarinan kirkon (nyk. Pyhän Katariinan kirkko) rajaamalta alueelta. Alueen omistussuhteet olivat monimuotoiset, ja kaupunki päätti hankkia tontit omistukseensa ennen luovuttamista ylioppilaskunnalle. Edustajisto hyväksyi joulukuussa 1965 ylioppilaskyläsuunnitelman, jonka mukaan 11,5 hehtaarin tontille rakennettaisiin asuntoja 3 000 opiskelijalle. Merkittävänä uutuutena yksinasuville suunniteltiin vessan ja suihkun sisältäviä yksiöitä.
Keväällä 1965 hallitus oli asettanut komitean miettimään ylioppilaskunnan liiketoiminnan hallinnon järjestämistä. Koska Ylioppilaskylän rakentamiskustannukset oli arvioitu niin korkeaksi, 43 miljoonaan markkaan, komitea suositteli ylioppilaskunnasta erillisen säätiön perustamista rakennustoimintaa varten. Syyksi esitettiin, että jatkuva velkaantuminen voisi estää lainojen saamiseen muuhun toimintaan. Sääntöluonnoksen mukaan ylioppilaskyläsäätiö rakentaisi ylioppilaskylän ja ylläpitäisi sitä, ja säätiön pääoma muodostuisi ylioppilaskunnan rakennusrahaston sekä urheilu- ja uimahallirahaston varallisuudesta. Edustajisto hyväksyi säätiön perustamisen yksimielisesti 1966, ja saman vuoden joulukuussa oikeusministeriö antoi myös perustamisluvan.
Tontin luovutus ei kuitenkaan tapahtunut odotetussa aikataulussa, sillä se oli jäämässä Naantali–Turku–Piikkiö-moottoritien alle. Kaupunki ehdotti tilalle yksittäisiä tontteja eri puolelta kaupunkia, mutta niiden vastaanottaminen olisi merkinnyt ylioppilaskylän rakentamisen peruuntumista. Lopulta lokakuussa 1966 neuvotteluissa päädyttiin lopputulokseen, jossa ylioppilaskunta sai alueelta seurakuntien omistaman neljän hehtaarin tontin. Maaliskuussa 1967 valtuusto päätti sijoittaa ylioppilaskylän Nummen kaupunginosaan ja luovutti ensimmäisen tontin Pispalan pellolta rakentamista varten.
Ylioppilaskylän vihki käyttöön syyskuussa 1969 silloinen pääministeri Mauno Koivisto.