stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vammaisuus
Vammaisuuden taustalla vaikuttavia sairauksia ja vaurioita

Vuonna 2022 laaditussa vammaispalvelulain esittelymuistiossa (HE 191/2022) julkaistiin arvio eri vammaisryhmien koosta Suomessa. Aivo-oireisiin liittyvä vammaisuus olisi sen mukana yleisintä. ADHD:ta ja Touretten oireyhtymää esiintyisi yhteensä noin 162 000 aikuisella. Aivovamman omaavia ihmisiä olisi puolestaan 100 000, joista 15 500 kärsisi vaikeasta tai keskivaikeasta aivovammasta. Keskivaikeasta tai vaikeasta muistisairaudesta kärsisi yhteensä 93 000 henkeä. Autismikirjon häiriöistä kärsiviä olisi noin 55 000 ja kehitysvammaisia 40 000. Epilepsiakohtauksista kärsiviä olisi 20 000, joista lähes puolet sairastaisi vaikeaa epilepsiaa. MS-potilaiden määrän arvioitiin olevan noin 9 500.
Skitsofeniaa sairastavien määrä olisi noin 60 000 ja kaksisuuntaisesta mielialahäiriöistä kärsivien noin 55 000. Näkövammaisia olisi yhteensä 60 000, joista sokeita 9000. Kuurojen ja viittomakieltä käyttävien huonokuuloisten määrä olisi noin 4500. Useat kymmenet tuhannet suomalaiset kärsisivät lisäksi rappeumamuutoksia aiheuttavista tuki- ja liikuntaelinsairauksista sekä vanhuuteen liittyvän raihnaistumisen aiheuttamista liikkumisvaikeuksista. Lihastautien, CP-vamman ja selkäydinvamman aiheuttamia liikuntavammoja esiintyisi puolestaan yhteensä 32 500 hengellä. Edellä esitettyjen määrien yhteissummaksi tulisi yli 700 000 vammaista, mutta luvussa ei ole huomioitu päällekkäisyyksiä eli sitä, että moni kärsii vammaisuudesta, joka johtuu yhtä aikaa useammasta eri sairaudesta tai vauriosta.
Suomessa oli vuonna 2024 vain 135 000 hyvinvointialueiden vammaispalvelun asiakasta eli vain 2,5 prosenttia väestöstä oli päässyt vammaispalveluiden piiriin. Vammaispalvelujen asiakkaissa on eniten yli 65-vuotiaita.
Kela maksoi vammaistukea 4,7 prosentille väestöstä vuonna 2023. Yleisimpiä vammaisuuteen liittyviä vammoja tai sairauksia ovat olleet yli 16-vuotiailla tuensaajilla mielenterveyden ja käyttäytymisen häiriöt (32 %), hermoston sairaudet (12 %), korvan ja kartiolisäkkeen sairaudet (10 %), tuki- ja liikuntaelinten sekä sidekudoksen sairaudet (8 %),  synnynnäiset epämuodostumat ja kromosomipoikkeavuudet (7 %) sekä silmän ja sen apuelinten sairaudet (6 %).
Vammaisuuden biopsykososiaalinen malli

Myös YK:n kansainvälisen vammaisten vuoden 1981 Suomen komitea (KM 1982: 35) otti käyttöön WHO:n näkemyksen, että vammaisuus syntyy yksilön ja ympäristön suhteesta eikä ole pelkästään yksilön tilaa kuvaava käsite. Komitea totesi myös, että selkeää rajaa vammaisuuden ja vammattomuuden välillä ei ole.  Komitea nojautui WHO:n vuonna 1976 julkaisemaan käsikirjaan (International Classification of Impairments, Disabilities, and Handicaps = ICIDH), joka uudistettiin vuonna 2001  ICF-luokitukseksi.
Brittiläinen vammaistutkimuksen professori Michael Oliver kehitti myöhemmin vammaisuuden sosiaalisen mallin, jonka mukaan vammaisuus ei johdu lainkaan yksilön ominaisuuksista vaan pelkästään yhteiskunnan rakenteista ja käytännöistä. Vammaisuus (disability) olisi siten kokonaan yhteiskunnan syytä. Oliverin käsitystä on arvosteltu kuitenkin liioitteluna jopa vammaisliikkeen piirissä.
Yhteiskunnallinen asema

Vammaisilla on YK:n vammaisten oikeuksien sopimuksen mukaan samat oikeudet ja velvollisuudet kuin muillakin ja lisäksi oikeus tukeen ja apuun. Suomi ratifioi vammaisten oikeuksien sopimuksen kuitenkin vasta vuonna 2016 ja vammaisten yhteiskunnallinen asema on edelleen heikko sopimuksesta huolimatta. Useimmat maailman vammaisista elävät köyhyydessä. Maailman terveysjärjestö arvioi vuonna 2011, että 15 % maailman väestöstä olisi vammaisia.
Suomen työikäisestä väestöstä 4,5 prosenttia tarvitsee apua arkisissa askareissaan terveydellisten toimintarajoitteiden vuoksi. Heistä 30 prosenttia ei saanut kuitenkaan minkäänlaista apua ja 17 prosenttia ei saanut sitä riittävästi. Eläkeiässä avuntarvitsijoiden väestöosuus kohoaa 8,5 prosenttiin, joista 34 % ei saa apua ja 27 prosenttia saa sitä liian vähän. Eläkeikäiset naiset jäävät miehiä huomattavasti useammin ilman apua. Lähes joka kymmenes 75 vuotta täyttänyt nainen ei saa apua, vaikka tarvisisi sitä.
Toimintarajoitteet vaikeuttavat usein toimeentulon hankkimista. Useimmat maailman vammaisista elävätkin köyhyydessä. Vammaisten työllisyysastetta ei tilastoida ja siitä on tehty vain vähän tutkimuksia. Vammaisfoorumin vuonna 2018 toteuttamassa vammaisille suunnatussa kyselyssä kävi kuitenkin ilmi, että vain 20 prosenttia Suomen työikäisistä vammaisista käy palkkatöissä ja että syrjintä koetaan suurimmaksi työllistymisen esteeksi.
Kela ja muut eläkevakuutuslaitokset voivat myöntää vammaisuuden perusteella toistaiseksi voimassa olevan työkyvyttömyyseläkkeen tai määräaikaisen kuntoutustuen. Suuri osa työkyvyttömistä vammaisista jää kuitenkin ilman näitä etuuksia. Noin puolet Suomen 82 000 pitkäaikaistyöttömästä elää pitkäaikaisesti työttömyyskorvauksella omaten vamman tai pitkäaikaissairauden, joka vähentää mahdollisuuksia saada työpaikka tai säilyttää se. Heidän joukossaan on 27 000 täysin työkyvytöntä.
Kela voi myöntää vammaisille myös niin sanottua vammaistukea. Kela maksoi vammaistukea yhteensä 4,7 prosentille väestöstä vuonna 2023.
Lainsäädäntö

Vammaisten tilanteen parantamiseksi on säädetty useita lakeja, joiden tarkoituksena on turvata esimerkiksi apuvälineiden saanti sekä itsenäinen elämä ja koulutukseen sekä työelämään osallistuminen. Invalidi­huolto­lakia seurasi kansanter­veysaki (1972) ja sosiaali­huoltolaki (1982) ja vam­maispalve­lulaki (1987). Kehitys­vammai­sia varten on säädetty vajaa­mie­lislaki (1958) ja kehitys­vamma­laki (1977) ja mie­lisairaita varten mie­lisairaslaki (1952), jonka korvasi mie­len­ter­veyslaki (1990). 2000-luvulla on pyritty yhdistämään vammaispalveluja saman lainsäädännön alaiseksi.
Lainsäädäntö > Lainsäädännön noudattaminen

Vammaisten oikeuksia koskeva lainsäädäntö on Suomessa monen vammaisasioihin erikoistuneen juristin mielestä pääosin laadukasta, mutta sitä ei aina noudateta käytännössä. Sosiaalineuvos ja entinen kansanedustaja Antero Laukkanen on väittänyt, ettei yksikään Suomen kunta noudata vammaispalvelulakia. Myös yhdenvertaisuusvaltuutettu on todennut, että kunnilla on usein laittomia ohjeistuksia jättää osa vammaisista esimerkiksi ilman henkilökohtaista apua, kuljetuspalveluita tai kehitykseen ja oppimiseen liittyviä tukitoimia. Hylkäävästä päätöksestä voi tehdä oikaisuvaatimuksen, mutta valistusprosessi saattaa kestää jopa niin kauan, että tukea tarvitseva ehtii kuolla ennen päätöksen oikaisua.
Osasyynä kuntien toimintaan on se, ettei lain rikkomisesta koidu niille minkäänlaisia seuraamuksia. Kunnat saattavat tämän vuoksi jopa laiminlyödä hallinto-oikeuden päätösten täytäntöönpanoa. Tuhannet vammaiset haastavat kotikuntansa vuosittain oikeuteen saadakseen itselleen kuuluvat palvelut. Vammaisfoorumin vuonna 2019 julkaiseman selvityksen mukaan vammaisten tarpeita vähätellään ja arvioidaan alakanttiin eivätkä viranomaiset ymmärrä kaikkien vammojen oireita tarpeeksi hyvin. Kuntien vammaispalveluhenkilöstön pitäisi lain mukaan kartoittaa jokaisen apua hakevan vammaisen palveluntarve sekä kertoa hänelle hänen oikeutensa, mutta sekään ei välttämättä toteudu. Oikeusministeriön vuonna 2016 teettämän selvityksen mukaan vammaiset saattavat myös joutua kohtaamaan vihapuhetta ja häirintää sosiaalihuollon työntekijöiden taholta.
Historia > Antiikki

Antiikin Kreikassa surmattiin vammaisia vastasyntyneitä.  Etenkin Sparta oli tunnettu järjestelmällisestä vammaisten ja sairaiden surmaamisesta, sillä  vammaisten ja sairaiden surmaaminen oli siellä lailla säädettyä.
Platonin yhteiskuntafilosofiassa abortti ja lapsensurma olivat välttämätöntä toimintaa ihannevaltion saavuttamiseksi. Platon puolusti avoimesti vammaisten surmaamista. Myös Aristoteles puolsi ”epämuodostuneiden” surmaamista, koska ei pitänyt heidän elossa pitämistään mielekkäänä yksilölle itselleen tai yhteisölle. Roomalainen Seneca hyväksyi epämuodostuneiden surmaamisen stoalaiseen ajatteluun nojautuen. Stoalaisuuden perusteella vammainen oli luonnonoikku, joka oli kykenemätön elämään hyvää elämää, ja jonka oli siksi parempi kuolla kuin elää.
Vaikka historia tuntee muutaman korkeaan arvoasemaan kohonneen vammaisen, kuten Julius Caesar, keisari Claudius ja Spartan kuningas Agesilaos, vammaisia pidettiin yleisesti hylkiöinä antiikin yhteiskunnissa.
Historia > Keskiaika

Keskiajalla oli hyväksyttyä pilkata ruumiillisesti tai henkisesti poikkeavaa, hänet suljettiin ”normaalien yhteisön” ulkopuolelle tai käytettiin hyväksi näytösesineenä. Ruumiilliset poikkeavuudet ja monet sairaudet on nähty seurauksina moraalittomuudesta, synnillisyydestä, likaisuudesta tai niitä on pidetty muuten vain erityisen vastenmielisinä ja pelottavina.
Uskonnollisia näkemyksiä

Vammaisuus on nähty uskonnoissa usein rangaistuksena pahoista teoista. Esimerkiksi kristinuskossa on ajateltu, että vammaisuus on syntiinlankeemuksen seurausta. Ihminen sai siinä osakseen Jumalan vihan ja joutui langenneen luonnon tilaan, missä hänen osakseen tulivat "ruumiin haavat". Uudessa testamentissa joidenkin sairauksien katsottiin olevan toisaalta demonien aikaansaamia. Parantamisella olikin suuri asema Jeesuksen toiminnassa.
Kirjallisuutta

Pelkonen, Marja ym. (toim.): Vaillinaisesta kokonaiseksi.  Helsinki:  Kääntöpiiri, 1994.  ISBN 951-8989-36-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vammaisuus Wikimedia Commonsissa
Kynnys ry
Inkluusio eli osallistava kasvatus
Wasserman, David & Asch, Adrienne & Blustein, Jeffrey & Putnam, Daniel: Disability: Definitions, Models, Experience The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Vammaisuuden historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Amerikanjuudaksenpuu

| Amerikanjuudaksenpuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Varsinaiskaksisirkkaiset Rosopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Juudaksenpuut Cercis
Laji::  canadensis
Kaksiosainen nimi
 Cercis canadensis  L.  

Katso myös
   Amerikanjuudaksenpuu Wikispeciesissä   Amerikanjuudaksenpuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanjuudaksenpuu eli nuppupuu (Cercis canadensis) on Pohjois-Amerikan itä- ja eteläosista kotoisin oleva kesävihanta pensas tai puu, joka kuuluu juudaksenpuiden sukuun ja hernekasvien heimoon. Se on läheistä sukua Välimeren ympäristössä kasvavalle juudaksenpuulle, josta sen erottaa tummanvihreiden lehtien ja pienempien kukkien perusteella. Se on valittu Oklahoman osavaltiopuuksi.
Ulkonäkö ja koko

Amerikanjuudaksenpuu on pieni puu tai pensas, jonka korkeus on keskimäärin 8 metriä ja enintään 15 metriä. Sillä on pitkät ja harvat juuret, melko suora runko, tasainen tai pyöreä latvus sekä harittavat haarat, jotka alkavat 1,5–2 metrin korkeudelta puun tyvestä. Toisin kuin monilla muilla hernekasveilla sillä ei ole juurissaan typpeä sitovia juurinystyröitä. Kaarna on nuorilla puilla sileää ja ruskeaa mutta muuttuu vanhemmiten tummanharmaaksi ja alkaa halkeilla suomumaisina kilpinä. Siinä voi olla myös punaruskeita läiskiä ja oranssinvärisiä halkeamia.
Kuluvan vuoden kasvainranka on ohut, polveileva ja lähes musta lukuun ottamatta vaaleita korkkihuokosia. Talvisilmut ovat hyvin pienet ja väriltään tummanpunaiset tai punaruskeat. Lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti, ja niiden lehtiruoti on paksu molemmista päistään. Lehtilapa on 8–13 senttimetriä pitkä, lähes pyöreä, ehytlaitainen, lyhytsuippuinen ja herttatyvinen. Lehdet ovat vastapuhjenneina pronssinpunaiset mutta muuttuvat vähitellen tummanvihreiksi. Syysväritykseltään ne ovat keltaiset.
Amerikanjuudaksenpuu kukkii maalis–toukokuussa ennen lehtien puhkeamista. Sen kaksineuvoiset, perhomaiset herneenkukat ovat perällisiä, tumman- tai vaaleanpunaisia ja noin 1 senttimetrin pituisia. Ne puhkeavat 2–8 kukan ryppäinä suoraan rungosta ja vanhoista haararangoista. Mehiläisten pölytettyä kukat niiden sikiäimistä kehittyy keskikesään mennessä kuivia palkohedelmiä, jotka ovat 5–10 senttimetriä pitkiä ja ruskeanvärisiä. Palkojen sisälle kypsyy loppukesästä 4–10 kovaa, ruskeaa pavunmuotoista siementä, jotka putoavat maahan syksyn ja talven aikana ja leviävät tuulen ja villieläinten mukana puun ympäristöön.
Levinneisyys

Amerikanjuudaksenpuu on kotoisin Pohjois-Amerikan itä- ja eteläosista, ja siitä tunnetaan seuraavat kolme maantieteellistä muunnosta:
var. canadensis – levinneisyysalue ulottuu koillisessa New Jerseyhyn ja Pennsylvaniaan, luoteessa Nebraskaan, kaakossa Floridaan ja lounaassa Texasiin;
var. mexicana – levinneisyysalueeseen kuuluvat Texas ja Meksiko;
var. texensis – levinneisyysalueeseen kuuluvat Texas ja Oklahoma Yhdysvalloissa sekä Meksiko.
Elinympäristö

Amerikanjuudaksenpuu menestyy parhaiten puolivarjoisilla tai aurinkoisilla paikoilla, kosteassa ja yleensä emäksisessä maaperässä, joka läpäisee hyvin vettä. Yleensä sitä tavataan metsänreunoissa ja kalkkikivikallioilla aina 700 metrin korkeudelle asti paitsi Texasissa, jossa se kasvaa 700–1 500 metrin korkeudessa.
Käyttö

Amerikanjuudaksenpuun puuaines on raskasta, kovaa ja tiheäsyistä mutta lujuusominaisuuksiltaan heikkoa. Pienen kokonsa vuoksi sillä ei ole juurikaan merkitystä puuteollisuudelle. Se on kuitenkin suosittu koristepuu Yhdysvaltojen itäosissa ja tärkeä hunajakasvi. Aikaisemmin sen kuoresta on myös valmistettu lääkettä, jolla on hoidettu punatautia. Sen palkoja syövät monet villieläimet, esimerkiksi fasaani, punarintakardinaali, peltoviiriäiset, valkohäntäpeura ja harmaaorava.
Amerikanjuudaksenpuun kukkia.
Patriarkaatti (kirkko)

Vanhat patriarkaatit ja niiden vaikutusalueen noin vuonna 565.
Patriarkaatti on kristillinen hiippakunta tai laajempi hallinnollinen alue, jonka johtavaa piispaa nimitetään patriarkaksi. Patriarkka nimitystä käytetään erityisesti ortodoksisessa ja katolisessa kirkossa erityistä kunnioitusta nauttivasta historialtaan tai väkiluvultaan merkittävän paikalliskirkon johtavasta piispasta.
Historia

Ensimmäiset patriarkaatit perustettiin kristillisen perinteen mukaan ensimmäisellä vuosisadalla Roomaan, Antiokiaan ja Aleksandriaan. Myöhemmin perustettiin Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti sekä Jerusalemin patriarkaatti. Nämä viisi vanhaa patriarkkaa tunnetaan myös Pentarkiana  ja ne olivat ensimmäisen vuosituhannen kirkon merkittävimmät piispanistuimet. Myöhempinä aikoina patriarkaatti-nimityksen käyttö laajeni käsittämään useampia kirkollisiahallintoalueita.
Nykyisiä patriarkaatteja

Ortodoksinen kirkko tunnustaa viisi vanhaa patriarkaattia:
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti
Aleksandrian patriarkaatti
Antiokian patriarkaatti
Jerusalemin patriarkaatti
Rooman patriarkaatti, jonka tosin katsotaan suuren skisman jälkeen eronneen ortodoksisesta kirkosta
Näiden lisäksi tunnetaan viisi uutta ja nuorempaa patriarkaattia: Moskovan, Serbian, Romanian,  Georgian ja Bulgarian patriarkaatit
Katolisen kirkko
Latinalainen riitus
Rooman patriarkka eli paavi.
Lisäksi Lissabonin, Venetsian, Jerusalemin, Itä-Intian ja Länsi-Intian piispoille on annettu patriarkan arvo kunnianimenä, vaikka ne kuuluvatkin Rooman patriarkaattiin.
Itäisissä riituksissa
Aleksandrian koptilaiskatolinen patriarkka
Antiokian syyrialaiskatolinen patriarkka
Antiokian melkiittikatolinen patriarkka
Antiokian maroniittipatriarkka
Babylonin kaldealaiskatolinen patriarkka
Kilikian armenialaiskatolinen patriarkka.
Useita eri nestorilaisten ja orientaalisten ortodoksisten kirkkojen patriarkkoja.
Protestanttisuudessa Tšekkoslovakian hussilaisen kirkon johtajaa kutsutaan patriarkaksi.
Rango

| Rango |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Gore Verbinski
Käsikirjoittaja:  Gore Verbinski John Logan James Byrkit (tarina) John Logan (käsikirjoitus)
Tuottaja:  Gore Verbinski Graham King John B. Carls
Säveltäjä:  Hans Zimmer
Kuvaaja:  Roger Deakins
Leikkaaja:  Craig Wood
Pääosat:  Johnny Depp Isla Fisher Abigail Breslin Alfred Molina Bill Nighy Harry Dean Stanton Ray Winstone Timothy Olyphant Joe Nunez
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:   4. maaliskuuta 2011  18. maaliskuuta 2011
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  135 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria
Tuotto:  245,7 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rango on vuonna 2011 ilmestynyt Gore Verbinskin ohjaama tietokoneanimoitu komediaelokuva. Elokuva palkittiin parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinnolla. Elokuvan pääosassa on lemmikkikameleontti Rango, joka päätyy löytämänsä kylän sheriffiksi.
Elokuvan alkuperäisinä ääninäyttelijöinä ovat muun muassa Johnny Depp, Isla Fisher, Bill Nighy, Abigail Breslin, Alfred Molina, Harry Dean Stanton, Ray Winstone, Ned Beatty ja Timothy Olyphant. Elokuvan tunnusmusiikin ”Rango” on tehnyt yhdysvaltalainen Los Lobos -yhtye.
Rango on ensimmäinen kokopitkä animaatioelokuva, johon Industrial Light & Magic teki erikoistehosteet.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Johnny Depp | Reino Nordin | Rango |
| Ray Winstone | Jarmo Mäkinen | Bandiitti Bill |
| Isla Fisher | Elena Leeve | Papuita |
| Stephen Root | Markku Huhtamo | Doc |
| Abigail Breslin | Ella Haartti | Priscilla |
| Bill Nighy | Jukka-Pekka Palo | Kalkkaro Jake |
| Alfred Molina | Seppo Pääkkönen | Raato |
| George DelHoyo | Veeti Kallio | Señor Flan |
| Timothy Olyphant | Juhani Rajalin | Lännen henki |
| Ned Beatty | Ossi Ahlapuro | Pormestari |
|  | Jarmo Mäkinen, Juhani Rajalin, Rinna Paatso, Markus Degerman, Jani Alkio, Markku Huhtamo, Susa Saukko, Ella Pyhältö, Jarmo Koski, Jouko Klemettilä, Antti Pääkkönen, Jenni Sivonen, Markus Blom, Antti L. J. Pääkkönen, Annamari Metsävainio, Magnus Axberg, Pekka Kuorikoski, Kari Tamminen, Matti Holi, Veeti Kallio, Veikko Honkanen, Tom Pöysti, Petri Hanttu, Arttu Wiskari, Ralf Öhberg ja Juha Varis | Muissa rooleissa |
Suomenkielisen version on kääntänyt ja ohjannut Annamari Metsävainio.
Vastaanotto > Kritiikki

Elokuva sai Suomessa hyvän vastaanoton. Allerin Tommi Pietarinen antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kehui sen toimintaa kekseliääksi. MTV3:n kriitikko Outi Heiskanen puolestaan antoi elokuvalle neljä tähteä. Iltalehden Tuomas Riskala antoi elokuvalle kolme tähteä ja kirjoitti sen olevan ”parhaimmillaan nerokas parodia italialaisista spagettiwesterneistä”, mutta että ”elokuvasta on tehty tuhansien yksityiskohtien melskaava ja ylitsevuotava kokonaisuus, josta ei jää hallittua jälkimakua”. V2.fi-pelisivuston Jari Tapani Peltonen antoi elokuvalle neljä tähteä ja luonnehti elokuvaa näppäräksi ja hallituksi. Episodi-lehden arvostelussa elokuva sai myös neljä tähteä. FilmiFIN-verkkojulkaisu antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kommentoi elokuvaa ”hauskaksi ja hillittömän hyväntuuliseksi, jollaista ei ole aiemmin nähty”. Filmgoer antoi elokuvalle kolme tähteä. Ilta-Sanomien Tarmo Poussu antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä ja kritisoi elokuvan suomenkielistä ääninäyttelyä.
Rotten Tomatoes -verkkosivustolla elokuva sai 89-prosenttisesti hyväksyvän arvion perustuen 168 arvosteluun. Sivustolla mainittiin elokuvasta seuraavaa: ”Se ei ehkä ole niin viehättävä kuin luullaan – ja se ei todellakaan ole lapsille – mutta Rango on älykkäästi ja kauniisti animoitua viihdettä”.
Vastaanotto > Lipputulot

Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa perjantaina 18. maaliskuuta 2011 ja sen kävi kolmipäiväisenä viikonloppuna katsomassa yli 9 000 henkilöä 61 salissa tuottaen 92 265 euron lipputulot. Rango päihitti viikonlopun toisen ensi-iltaelokuvan I Am Number Four.
Yhdysvalloissa ja Kanadassa elokuvaa esitettiin ensi-iltaviikonloppuna 3 917 teatterissa ja se tuotti runsaan 38 miljoonan dollarin lipputulot. Se oli viikonlopun katsotuin elokuva.
Elokuva tuotti teatterilevityksessä maailmanlaajuisesti kaikkiaan runsaat 245,7 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Suomessa se oli tuottanut 17. huhtikuuta 2011 mennessä 339 690 euroa.
Pelit > Konsolipeli

Electronic Arts on julkaissut elokuvaan perustuvan videopelin. Peli julkaistiin PlayStation 3-, Xbox 360-, Nintendo DS- ja Wii-pelikonsoleille.
Pelit > Online-peli

Funtactix lanseerasi Rango: The World -selainpelattavan Rango-virtuaalimaailman elokuvan julkaisupäivänä 4. maaliskuuta 2011.
Aiheesta muualla

Elokuvan englanninkielinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Gore Verbinskin ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Hiiri, jota ei saatu hengiltä (1997)  The Mexican (2001)  Ring (2002)  Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous (2003)  Säämies (2005)  Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu (2006)  Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla (2007)  Rango (2011)  The Lone Ranger (2013) 
| n k Parhaan animaatioelokuvan Annie-palkinto |
| --- | --- |
1990-luku:  Kaunotar ja hirviö (1992)  Aladdin (1993)  Leijonakuningas (1994)  Pocahontas (1995)  Toy Story (1996)  Show-Katit (1997)  Mulan (1998)  Rautajätti (1999) 
2000-luku:  Toy Story 2 (2000)  Shrek (2001)  Henkien kätkemä (2002)  Nemoa etsimässä (2003)  Ihmeperhe (2004)  Wallace & Gromit: Kanin kirous (2005)  Autot (2006)  Rottatouille (2007)  Kung Fu Panda (2008)  Up – kohti korkeuksia (2009) 
2010-luku:  Näin koulutat lohikäärmeesi (2010)  Rango (2011)  Räyhä-Ralf (2012)  Frozen – huurteinen seikkailu (2013)  Näin koulutat lohikäärmeesi 2 (2014)  Inside Out – mielen sopukoissa (2015)  Zootropolis – eläinten kaupunki (2016)  Coco (2017)  Spider-Man: Kohti hämähäkkiversumia (2018)  Klaus (2019)
Vetykloridi

| Vetykloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
Muut nimet:  Kloorivety
CAS-numero:  7647-01-0
PubChem CID:  18348331 ja 313
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HCl
Moolimassa:  36,46 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  −114 °C (puhdas)  −26 °C (247 K) (38 % liuos)
Kiehumispiste:  −85 °C (puhdas)  110 °C (383 K) (20,2 % liuos)  48 °C (321 K) (38 % liuos)
Tiheys:  1,18 g/cm3 (37 % liuos)
Liukoisuus veteen:  72 g / 100 ml (20 °C)
    (kaasu)   (suolahappoliuos) 
Vetykloridi eli kloorivety (HCl) on vedyn ja kloorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste, joka kuuluu vetyhalideihin. Huoneenlämpötilassa se on väritön kaasu, joka joutuessaan tekemisiin ilmankosteuden kanssa muodostaa sumumaisia suolahappopisaroita. Vetykloridin vesiliuos, suolahappo (vetykloridihappo eli kloorivetyhappo) on vahva happo. Se on voimakkaasti syövyttävää ja sitä löytyy luonnostaan mahanesteestä. Vetykloridilla ja suolahapolla on runsaasti käyttöä teknologiassa ja teollisuudessa.
Reaktiot

Vetykloridi on kaksiatominen molekyyli, joka koostuu vetyatomista (H) ja klooriatomista (Cl) ja jota pitää koossa polaarinen kovalenttinen sidos. Klooriatomi on paljon elektro­negatiivisempi kuin vetyatomi, minkä vuoksi sidos on polaarinen. Siksi molekyylillä on suuri molekulaarinen dipolimomentti, sillä klooriatomilla on negatiivinen (δ−) ja vetyatomilla positiivinen (δ+) osittaisvaraus. Osittain juuri suuren polaarisuutensa vuoksi HCl liukenee runsaasti veteen ja muihin polaarisiin liuottimiin. Niinpä 20 °C:n lämpötilassa sitä voi liueta 725 grammaa litraan vettä.
Joutuessaan kosketuksiin toistensa kanssa H2O ja HCl reagoivat muodostaen hydroniumkationin  H3O+ ja kloridianionin Cl−
Reaktio on palautuva. Siinä syntyvä liuos tunnetaan suolahappona ja on vahva happo. Sen happovakio Ka on suuri, mikä merkitsee, että HCl dissosioituu eli ionisoituu vedessä käytännöllisesti katsoen täydellisesti. Silloinkin kun vettä ei ole läsnä, vetykloridi voi toimia happona. Se liukenee eräisiin muihinkin liuottimiin kuten metanoliin. Se myös protonoi useita molekyylejä ja ioneja ja voi toimia happamana katalyyttinä kemiallisissa reaktioissa, joissa tarvitaan vedettömät olosuhteet.
Happaman luonteensa vuoksi vetykloridi on syövyttävä aine, varsinkin sumun läsnä ollessa.