Vesa-Matti Loiri
Näyttelijä > Teatteriroolit > Helsingin Kaupunginteatteri

Monet Loiria edeltäneen sukupolven näyttelijöistä olivat varsin viinaanmeneviä. Leo Lähteenmäki auttoi nuorta näyttelijää saamaan otteen sivuroolistaan näytelmässä Kurdin prinssi tarjoamalla tälle alkoholia. Tarkoitus oli tuottaa pieni krapula, jonka avulla roolitehtävä avautuisi. Myöhemmin Loiri opetti menetelmän Aake Kallialalle. Muuan varhaisimmista Loirin teatterirooleihin liittyvistä maininnoista julkaistiin Helsingin Sanomissa syyskuussa 1964. Loiri näytteli pienen sivuosan teoksessa Täällä Pohjantähden alla. Kriitikko luonnehtii roolia ”kuumeiseksi Laulajapojaksi”.
Loirin uran alkuvaihetta 1960-luvulla leimasi vasemmistolaisuus, johon olivat syynä hänen yhteytensä poliittiseen laululiikkeeseen. Teatterissa Loirin tärkeitä rooleja olivat ”Jumalan valitsema kansanjohtaja” Kosola Arvo Salon Lapualaisoopperassa, Tuomas Kalle Holmbergin ohjaamassa Seitsemässä veljeksessä ja Nikolai Stavrogin Dostojevskin Riivaajissa. Hänen ohjaajinaan teatteritaiteessa olivat muun muassa Matti Aro, Ralf Långbacka ja Arto af Hällström. Tärkein ohjaaja oli kuitenkin Kalle Holmberg. Tarvittaessa Loiri perui kevyemmät tehtävät, kuten elokuvat, jos tiedossa oli yhteistyötä Holmbergin kanssa. Loirin osalta kyse saattoi olla tarpeesta tehdä toisenlaista ilmaisua kuin komedia ja kaatumiset. Hänen voimansa palautuivat yhteistyöstä Holmbergin kanssa.
Lapualaisoopperaa Ylioppilasteatterille työstäessään ohjaaja Holmberg kysyi Loirilta, voisiko tämä kuvitella tekevänsä poliittista teatteria, mihin Loiri: ”Politiikka ei kiinnosta mua pätkääkään”. Holmberg tarkensi, että kyse on teatterista, ei politiikasta, jolloin Loiri suostui oitis. Alkoi Holmbergin ja Loirin kolmikymmenvuotinen yhteistyö.
Lapualaisooppera sai ensi-iltansa maaliskuussa 1966. Loirin osasuoritus oli vahvasti sisäistetty ja väkevästi tulkittu. Hän otti yleisönsä heti lavalle astuessaan vuorosanoilla ”Kosola tulee!”. Näytelmästä tuli yksi Suomen teatterihistorian merkittävimmistä ja se sai valtavasti palstatilaa. Helsingin Sanomien Sole Uexküll kiinnitti huomionsa Loirin muhkeaan ääneen ja lapsenkasvoisuuteen. Lapualaisoopperaa näyteltiin myös Tukholmassa Dramatenin pienellä näyttämöllä. Dagens Nyheterin Göran O. Eriksson arvioi esityksen sensaatioksi. Loirin muhkea ääni teki vaikutuksen myös Svenska Dagbladetin Urban Stenströmiin, siitä käytettiin adjektiiveja ”arvovaltainen” ja ”kivikova”.
Kevätkaudella 1969 Loiri näytteli Karjanmaan Kyöstiä Pohjalaisissa niin ikään Holmbergin ohjaamana. Hän loukkasi jalkansa tappelukohtauksessa ja joutui viikkojen sairauslomalle, joka osui päällekkäin erään teatteriseminaarin kanssa. Siihen osallistuneet halusivat nähdä teoksen, joten Holmberg otti yhteyttä Loiriin, ja tämä yllättäen kykeni kävelemään näyttämöllä normaalisti. Mutta heti kun hän oli poistunut lavalta, jalat pettivät. Karjanmaan Kyösti oli Loirin viimeinen rooli Helsingin Kaupunginteatterin vakituisena näyttelijänä.
Helsingin Kaupunginteatterissa Loiri ei ollut saanut mielestään riittävän isoja rooleja, mikä on tyypillistä ylimalkaan näyttelijöille. Ytimessä on ajatus, että jokainen näyttelijä haluaa ennen kaikkea päärooleja.
Myöhemmin Loiri vieraili Kaupunginteatterissa. Hän näytteli Nikolai Stavroginin roolin Dostojevskin näytelmässä Riivaajat (1989), ja ohjaajana oli jälleen Holmberg. Kriitikko Seppo Roth piti roolia ylipäätään liian vaativana ja arvioi Aamulehdessä: ”Riivaajien keskeinen rooli Nikolai Stavrogin on sadomasokistinen hyvän ja pahan välissä kamppaileva äärimmäisen kompleksi persoonallisuus ---”Helsingin Kaupunginteatteri. Jukka Kajavan mielestä Loirin osasuorituksesta paistoi läpi tämän pitkä tauko teatterityöstä, vaikka sillä oli myös ansionsa, kuten hahmon napakasti kuvattu narsismi.