stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hopeanitriitti
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa hopeanitriitti on vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste on valoherkkää ja hajoaa valon vaikutuksesta hopeaksi ja typpidioksidiksi. Tämä näkyy aineen tummentumisena. Hopeanitriitti liukenee hieman veteen, ammoniakkiliuoksiin ja asetonitriiliin.
Hopeanitriittiä valmistetaan saostamalla vesiliuokoisen hopeasuolan liuoksesta natriumnitriitin avulla.
Hopeanitriittiä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa nitroalkaaneja tai nitriittiestereitä alkyylihalideista, nitroalkeeneja alkeeneista tai nitrattaessa aromaattisia yhdisteitä. Yhdistettä voidaan käyttää myös hapetusreaktioiden katalyyttinä.
Kuopion nähtävyydet

Tämä on luettelo Kuopion nähtävyyksistä. Luettelo on keskeneräinen.
Arkkitehtuuria - rakennuksia ja rakennelmia

Eivät sisällä muihin kategoriohin mahtuvia
Arkkitehtuuria - rakennuksia ja rakennelmia > Kirkot

Alavan kirkko, Keihäskatu 5
Tuomiokirkko (P. W. Palmroth, 1815), Vuorikatu 17
Kallaveden kirkko (Jynkän kirkko, Rauhalahdentie 21
Pyhän Joosefin kirkko (entinen Männistön vanha kirkko, A. Koponen, 1912), Lönnrotinkatu 24
Puijon kirkko, Taivaanpankontie 3
Männistön Pyhän Johanneksen kirkko (J. Leiviskä ja P. Kivisalo, 1992), Kellolahdentie 8
Neulamäen kirkko (Carl-Johan Slotte, 1993), Vesurikuja 4
Pyhän Nikolaoksen katedraali (A. Isaksson, 1904), Sepänkatu 7
Päivärannan kirkko, Tuomikuja 4
Riistaveden kirkko, Joensuuntie 2505
Vehmersalmen kirkko, Lempeläntie 15
Huom. Useita Kuopioon nykyisin kuuluvien pitäjien kirkkoja uupuu listalta
Arkkitehtuuria - rakennuksia ja rakennelmia > Muita rakennuksia ja rakennelmia

Alahovin viinitila
Fagernäsin kartano (Niuva)
Haminalahden hovi (M. von Wright, 1848-50)
Hotelli Atlas / ToriCarlson (Eino Pitkänen, 1929)
Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampus (J. Katainen, 1978 ja 1981)
Kanttila (Minna Canthin talo; E. Halonen, 1910)
Koivumäen kartano (Pitkälahti)
Kuopion kaupungintalo (F. A. Sjöström ja J. Stenbäck, 1886)
Kuopion asevarikko, Suomen vanhin asevarikko (1918)
Kuopion kauppahalli (J. V. Strömberg, 1902)
Kuopion kaupunginteatteri (H. Stenroos ja R-V Luukkonen, 1963)
Kuopion lyseo (C. L. Engel, 1826)
Kuopion lääninhallitusrakennus (C. Kiseleff, 1883)
Kuopion Musiikkikeskus (E. Malmivaara ja R. Savolainen, 1985)
Kuopion rautatieasema (J. Ungern, 1932)
Kuopion satama
Muikkuravintola Sampo
Peräniemen kasino (J. Eskil Hindersson, 1902)
Pikku Pietarin torikuja
Puijon torni, Pohjoismaiden ensimmäinen pyörivällä ravintolalla varustettu näköalatorni, Kuopion korkein rakennelma (S. Ruotsalainen, 1963)
Saaristokatu
Tuulimyllyt Vasikkasaaressa ja Niuvassa
Patsaat ja muistomerkit, puistot ja luonnonnähtävyydet > Patsaat ja muistomerkit

Aaro Jalkasen muistomerkki (K. Michael, 1980), Puijonsarven näköalapaikalla.
Aleksandr Puškinin rintakuva - ystävyyskaupunki Pihkovaan liittyen (O. Komov, 1986), Valkeisenlammen puistossa
Donin kasakkojen kappeli, Isolla hautausmaalla. Kappeli on pystytetty 1848-1878 palvelustaan tsaarille ja isänmaalle suorittaneiden Donin joukko-osaston kasakoille.
Enkelipatsas (J. Haapasalo, 1952), Riistaveden hautausmaalla
Haavoittunut sotilas -sankaripatsas (E. Renvall, 1951), Hatsalan sankaripuistossa
Hannes Kolehmaisen patsas (H. Konttinen, 1952), Väinölänniemellä
Hyvän tuulen voima - Simo Puupposen eli Aapelin muistomerkki (K. Juva, 1989), Hatsalan Ollinpuistossa
J. V. Snellmanin patsas/rintakuva (J. Takanen, 1884/86), Snellmanin puistossa
Kevät -veistos (H. Nieminen 1954), Valkeisenlammen puistossa
Lentoon -muistomerkki (M. Viitasalo, 1982), Kuopion yliopiston rannassa
Lignell & Piispasen vanhan tehtaan ja Gustaf Raninin muistoreliefi (kiinnitetty tehtaan ainoaan purkamattomaan osaan, piippuun), Satamassa
Maria Jotunin muistomerkki (R. Utriainen, 1982), kaupunginteatterin aukiolla
Minna Canthin patsas (E. Halonen, 1937), Minna Canthin puistossa
Muuntamo No 149 -valotaideteos (T. Shakir, 2006), kaupungintalon vieressä
Mökit ja mäet (Antti Immonen, 2004), Valkeisenlammen rannalla Niiralassa
Nousee -veistos (H. Varja, 1972), Koulupuistossa
Pennejä taivaasta -veistos (P. Pohjolainen, 2001), Torin laidalla Kuopion Osuuspankin seinässä
Primavera I -veistos (T. Sakki 1979), KYS:n alueella
Primavera II -veistos (T. Sakki 1991), yliopiston Snellmania-rakennuksen kulmalla
Sankaripatsas (Niina- ja Alpo Sailo, 1950), Vehmersalmen kirkonkylän hautausmaa
Siskotyttö-patsas (T. Mäntynen, 1984), torilla
Varuskuntamuistomerkki (1963), Kasarminpuistossa
Veljmies-patsas (H. Konttinen, 1959), torilla
Yrjö Maunu Sprengtportenin muistokivet, Satamapuistossa
Patsaat ja muistomerkit, puistot ja luonnonnähtävyydet > Puistot ja luonnonnähtävyydet

Brahenpuisto  (Kuopion perustaja kreivi Pietari Brahen mukaan), Väinölänniemen vieressä
Haminalahden kulttuuripolku / von Wright kulttuuripolku
Hapelähteenpuisto Maljalahdessa
Kasarminpuisto, keskustan entisellä kasarmialueella
Koulupuisto, Kuopio-hallin, Tekun ja Klassikan vieressä
Kuopion Iso hautausmaa, rautatien ja moottoritien välissä
Maria Jotunin puisto, Väinölänniemen ja Haapaniemen välissä
Minna Canthin puisto, Maljapuron varressa
Ollinpuisto (nimi tulee yhdestä Kuopion vanhimmasta, 1500-luvun puolivälin asuttajasta, Olli Hatsosesta), Hatsalassa
Piispanpuisto, keskustassa
Pisa, vaara, näköalapaikka ja suojelualue Nilsiässä
Puijon luonnonsuojelualue, Suomen ensimmäinen yksityisille maille perustettu luonnonsuojelualue
Raninin rantapuisto, Koljonniemen ja Väinölänniemen välissä, nimetty Gustaf Raninin mukaan
Kuopion Sankaripuisto, keskustassa
Satamapuisto
Snellmaninpuisto, keskustassa
Valkeisenpuisto, Niiralan/Hatsalan/Haapaniemen kaupunginosien alueella, sis. Lasten liikennepuisto ja Niiralan alppiruusupuistikko
Väinölänniemen alue, yksi Suomen ensimmäisistä kaupunkipuistoista
Museot ja galleriat

Eemilän kotimuseo
J. V. Snellmanin kotimuseo
Kuopion automuseo
Kuopion kulttuurihistoriallinen museo (toimii Pohjois-Savon maakuntamuseona)
Kuopion korttelimuseo
Kuopion luonnontieteellinen museo
Kuopion taidemuseo (toimii Pohjois-Savon aluetaidemuseona)
Riuttalan talonpoikaismuseo, Riuttala
Riistaveden kotiseutumuseo
Sotaveteraanimuseo
Suomen ortodoksinen kirkkomuseo
VB-valokuvakeskus
Vehmersalmen kotiseutumuseo
Aiheesta muualla

Kuopion arkkitehtuurin opaskartta (safa.fi)
Kuopion hautausmaat (kuopionseurakunnat.fi)
Kaupunkipuistot (kuopio.fi)
Outi Vuorikari: Kulttuurikävely Kuopiossa (pdf, s. 121-125 teoksessa Lomasuuntana Suomi, näin teimme Suomesta matkailumaan, ISBN 978-952-5617-17-7) (matkailijayhdistys.fi)
Kuopion kaupungin kulttuuri-aiheiset sivut (kuopio.fi)
Kuopion kulttuuriympäristö. Strategia ja hoito-ohjeet (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (kuopio.fi)
Kuopion tuomiokirkko Snellmaninpuiston suunnalta.
Kuopion kauppahallia sisältä.
Kaupunkia ja Kallavettä Puijolta nähtynä.
Antti Immosen Mökit ja mäet Valkeisenlammen äärellä muistuttaa sotienjälkeisestä tyyppitalojen rakentamisajasta Kuopion Niiralassa.
Nelinkertaisen olympiavoittajan Hannes Kolehmaisen patsas (Heikki Konttinen, 1953).
Kuopion museo ja sen vuonna 2021 avattu Kantti-laajennus.
Riuttalan talonpoikaismuseon päärakennuksen pihapiiriä. Museo sijaitsee Karttulan pitäjän Riuttalassa.
Hopeatilhet

| Hopeatilhet |
| --- | --- |
 Hopeatilhi (Hypocolius ampelinus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hopeatilhet Hypocoliidae  Delacour & Amadon, 1949
Katso myös
   Hopeatilhet Wikispeciesissä   Hopeatilhet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hopeatilhet (Hypocoliidae) on vapuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit on aiemmin luokiteltu kuuluviksi tilhien tai viheltäjien heimoihin, mutta ne voivat olla läheistä sukua myös bulbuleille. BirdLife Suomen käyttämässä luokituksessa hopeatilhien heimoon luetaan kaksi lajia hopeatilhi (Hypocolius ampelinus) ja hedelmäviheltäjä (Hylocitrea bonensis). Hedelmäviheltäjä luetaan toisissa lähteissä kuuluvaksi omaan heimoonsa Hylocitreiidae.
Hopeatilheä tavataan Lähi-idästä ja hedelmäviheltäjää Indonesiasta.
Saara Hopea

Saara Hopea vuonna 1967, kaulassaan kultainen timanttikaulanauha.
Saara Elisabet Hopea-Untracht (26. elokuuta 1925 Porvoo – 25. kesäkuuta 1984 Porvoo) oli suomalainen huonekalujen sekä koru- ja lasiesineiden suunnittelija.
Porvoolaisen kultasepänliikkeen omistajan, talousneuvos Ossian Hopean tytär Saara Hopea opiskeli Taideteollisen keskuskoulun sisustustaiteen osastolla vuosina 1943–1946. Valmistuttuaan hän toimi pari vuotta huonekaluliike Majander Oy:n piirtäjänä, sitten Paavo Tynellin johtaman Taito Oy:n valaisintehtaan piirtäjänä. Saara Hopea kiinnostui 1950-luvun alussa lasimuotoilusta ja sai paikan Nuutajärven lasitehtaalta, jossa toimi taiteellisen johtajan Kaj Franckin alaisuudessa. Isänsä kuoltua Saara Hopea joutui vuonna 1959 siirtymään perheensä kultasepänliikkeen taiteelliseksi johtajaksi, jona hän toimi vuosina 1959–1960 sekä jälleen vuodesta 1967 alkaen.
Vuonna 1960 Saara Hopea avioitui yhdysvaltalaisen taidekäsityöläisen, valokuvaajan ja kirjailijan Oppi Untrachtin kanssa ja muutti New Yorkiin. Siellä hän tutustui metallin emalointiin ja kehitti menetelmän, jossa useita läpikuultavia emalikerroksia poltettiin esineen pintaan kunnes saatiin haluttu värisävy.
Miehensä mukana Saara Hopea-Untracht asui sittemmin myös Nepalissa vuosina sekä Intiassa vuoteen 1967 saakka, jolloin pariskunta asettui Porvooseen.
Saara Hopea palkittiin lasiesineistään hopeamitalilla Milanon triennaaleissa 1954 ja 1957. Porvoon kaupungin kulttuuripalkinnon hän sai 1981 ja valtion taideteollisuuspalkinnon 1982. Taideteollisuusmuseossa Helsingissä järjestettiin hänen retrospektiivinen näyttelynsä vuonna 1987.
Kirjallisuutta

Koivisto, Kaisa: ”Hopea-Untracht, Saara (1925–1984)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 87.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2  / Teoksen verkkoversio.
Untracht, Oppi: Saara Hopea-Untracht: Elämä ja työ – Life and Work.  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-14377-4
Aiheesta muualla

Korusuunnittelija Saara Hopea (lyhytelokuva). Ylen Elävä arkisto.
Saara Hopean suunnittelemia lasiesineitä. (Arkistoitu – Internet Archive) Designlasi.com.
Hopea-Untracht, Saara hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Kuparikuoriainen

| Kuparikuoriainen |
| --- | --- |
 Kuparikuoriainen Commansterissa, Belgian Ardenneilla
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Scarabaeiformia
Yläheimo::  Turilasmaiset Scarabaeoidea
Heimo::  Lehtisarviset Scarabaeidae
Alaheimo::  Cetoniinae
Tribus::  Cetoniini
Suku::  Protaetia (Potosia)
Laji::  cuprea
Kaksiosainen nimi
 Protaetia cuprea  Fabricius, 1775 
Synonyymit
 Potosia cuprea  Netocia cuprea 
Katso myös
   Kuparikuoriainen Wikispeciesissä   Kuparikuoriainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuparikuoriainen (Potosia cuprea tai Protaetia cuprea) on lehtisarvisiin (Scarabaeidae) kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit

Muistuttaa suuresti toista saman alaheimon lajia, kultakuoriaista (Cetonia aurata). Kuparikuoriaisen pään etureuna on kuitenkin suorempi kuin kultakuoriaisen, jolla se on muodoltaan aaltoileva.
Tuntomerkit > Levinneisyys

Kuparikuoriainen on yleinen lähes koko Suomessa.
Elintavat

Kuoriaisen toukilla on tapana hakeutua muurahaispesiin.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kuparikuoriainen (Protaetia cuprea)
UniProt: Taxonomy -  Protaetia cuprea (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Potosia cuprea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1223686  Wikispecies: Protaetia cuprea  BioLib: 8174  BOLD: 80704  EoL: 1045295  Fauna Europaea: 247053  Fauna Europaea (new): 64f87ca3-c226-4358-a13f-c54f72f1edda  GBIF: 1080269  iNaturalist: 360024  NCBI: 360077  Laji.fi: MX.191904
Hopeafluoridi

| Hopeafluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7775-41-9
PubChem CID:  62656 ja 165912
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  AgF
Moolimassa:  126,87
Ulkomuoto:  Valkoisia (vedetön) tai keltaisia (kidevedellinen) kiteitä
Sulamispiste:  434 °C
Kiehumispiste:  1 159 °C
Tiheys:  5,852 kg/dm3
Liukoisuus veteen:  1,82 kg/l
  
Hopeafluoridi (AgF) on epäorgaaninen hopea- ja fluoridi-ionien muodostama ioniyhdiste. Ainetta käytetään fluorauskemikaalina orgaanisessa kemiassa ja lääketieteessä.
Ominaisuudet

Hopeafluoridi on huoneenlämpötilassa kiinteä kiteinen aine. Se on kidevedettömänä värittömiä tai valkoisia kiteitä. Kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan monohydraatti (AgF·H2O), dihydraatti (AgF·2H2O) ja tetrahydraatti (AgF·4H2O), jotka ovat väriltään keltaisia. Toisin kuin muut hopeahalogenidit, hopeafluoridi liukenee hyvin veteen. Ultraviolettisäteily tai elektrolyysi hajottavat hopeafluoridin hitaasti hopeasubfluoridiksi (Ag2F) ja fluoriksi.
Valmistus ja käyttö

Hopeafluoridia valmistetaan emäksisen hopeayhdisteen, kuten hopeaoksidin tai hopeakarbonaatin, ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla.
Hopeafluoridia käytetään orgaanisessa synteesissä fluorauskemikaalina ja se lisää fluoriatomin esimerkiksi elektrofiilisiin alkeeneihin asetonitriilin toimiessa liuottimena. Hopeafluoridin läsnä ollessa allyyliset kloridit reagoivat siloksisyklopropaanien kanssa muodostaen tyydyttymättömiä ketoneja. Lääketieteessä hopeafluoridia voidaan käyttää antimikrobisena yhdisteenä.
Gabriel Kurck

Gabriel Kurck
Gabriel Kurck eli Gabriel Kurki (14.11.1630 Viipuri –1712), vapaaherra, oli suomalainen maaherra.
Kurki vietti lapsuutensa Turussa ja Vesilahdessa ja suoritti myöhemmin yliopisto-opintojaan Turun ja Uppsalan yliopistoissa. Hän valmistui filosofian maisteriksi Oxfordin yliopistosta 1654. Tuohon aikaan ylimysperheen lapsia lähetettiin tutkimusmatkoille ulkomaille. Hän matkusti Saksaan, Alankomaihin, Ranskaan ja Englantiin, missä hänet esiteltiin lordiprotektori Oliver Cromwellille, jolle hän sai tehdä selkoa enonsa, valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan oloista.
Kurki osallistui Pohjan sotaan vuosina 1656–1660. Viipurin läänin maaherra 1667 ja myöhemmin hänet nimitettiin 1668 Skaraborgin läänin maaherraksi. Hän jäi eläkkeelle virasta 1683 ja vetäytyi asumaan Laukon kartanoon, jonka päärakennus paloi hänen aikanaan 1704. Hänet on haudattu Vesilahden kirkkoon.
Kurjen isä oli Jöns Kurki ja veli Knut Kurki. Kurki oli naimisissa Kristina Stenbockin kanssa. Avioliitossa syntyivät Jöns Kurck, Erick Kurck , Knut Kurck ja Axel Gustaf Kurck,
Aiheesta muualla

Kotivuori, Yrjö: Gabriel Kurck. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
Kirjallisuutta

Liisa Lagerstam: Laukon herra – Gabriel Kurki (1630–1712).  Laukko Historicum, 2008.  ISBN 978-952-67-0231-5
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Vatikaani 
Henkilöt:  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Muut:  IdRef
Kurdistanin vapauden haukat

| Kurdistanin vapauden haukat |
| --- | --- |
Perustettu:  2004
Tyyppi:  separatistijärjestö
Toiminta-alue:   Turkki
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kurdistanin vapauden haukat eli TAK (kurdiksi Teyrênbazê Azadiya Kurdistan‎) on vuonna 2004 perustettu äärinationalistinen separatistijärjestölähde?, joka vaatii Turkin armeijaa poistumaan kurdialueilta. Järjestö tekee iskuja sotilaskohteisiin ja turvallisuusviranomaisten rakennuksiin. Järjestö on tehnyt myös iskuja länsimaalaisten turistien suosimiin kohteisiin protestoidakseen hallituksen talouspolitiikkaa, jota he pitävät kurdivastaisena. Osa järjestön perustajista olivat entisiä Kurdistanin työväenpuolueen jäseniä, jotka olivat eronneet pidettyään PKK:ta liian humanistisena.
Historia

Aiemmin tuntematon TAK teki kesällä 2004 useita tehottomiksi jääneitä pommi-iskuja turistikohteisiin eri puolilla Turkkia. Sen uskottiin aluksi olleen osa Kurdistanin työväenpuoluetta (PKK), joka on kurdien itsehallintoa ajava järjestö ja toimii lähinnä maan kaakkoisosassa. Järjestön uskottiin toimivan peitenimenä, jotta PKK saattoi tehdä iskuja turistikohteita vastaan ilman, että Euroopan unioni toimisi sen tukiverkostoa vastaan Euroopassa. Nykyisin pidetään todennäköisempänä, että järjestön perustivat PKK:sta eronneet sirpaleryhmät.
TAK teki huomattavasti tuhoisamman iskun 16. heinäkuuta 2005, kun se räjäytti turisteja kuljettaneen minibussin Kuşadasın kaupungissa. Iskussa kuoli kolme turkkilaista, yksi britti ja yksi irlantilainen. Lisäksi 13 ihmistä haavoittui. Järjestö otti myös vastuun 28. elokuuta 2006 Marmariksessa, Istanbulissa ja Antalyassa tehdyistä pommi-iskuista, joissa kuoli 3 ja haavoittui 21. Järjestö yhdistettiin myös kesäkuussa 2010 tehtyyn sotilaita kuljettanutta bussia vastaan tehtyyn iskuun Istanbulissa, jossa kuoli kolme henkilöä.
Järjestö ilmoitti joulukuussa 2015 aloittavansa iskuja Länsi-Turkin sotilas- ja siviilikohteisiin protestoidaakseen Turkin armeijan operaatioita Itä-Turkissa, joiden tuloksena satojatuhansia on joutunut pakenemaan ja joissa on loukkaantunut ja kuollut sata siviiliä. Joulukuussa 2016 TAK teki 28 henkiä vaatineen pommi-iskun Ankarassa.
Järjestö

TAK:n koosta, johtajista tai ideologiasta tiedetään vain vähän. Jäseniä sillä uskotaan olevan vain muutama tusina. Järjestö on vannonut uskollisuutta vuonna 1999 Turkin pidättämälle PKK: entiselle johtajalle Abdullah Öcalanille. Turkin viranomaiset ovat kuvailleet sitä PKK:n peitejärjestöksi, mutta PKK:n itsensä mukaan kyse on sen sirpaleryhmästä.
Järjestö on ilmoittanut pitävänsä PKK:ta liian humanistisena järjestönä, joka on väärällä tiellä.
Kuopion Palloseuran tilastot

Tässä artikkelissa käsitellään Suomen Palloliiton jäsenseuran Kuopion Palloseuran tilastotietoja jalkapalloiluun liittyen perustamisvuodesta 1923 alkaen. Seuran nimilyhenteenä käytettiin alkuvuosina K.P.S. Paikallinen sanomalehti ottaa käyttöön lyhenteen KuPS kesällä 1935. Tilastot kattavat K.P.S./KuPS:n miesten edustusjoukkueet ja juniorit (pojat) KuPS:na SM-kilpailuissa ja valtakunnallisissa taitokilpailuissa. Naisten tilastoja on esitetty artikkelissa Kuopion Palloseura (naiset).
Suomen mestaruudesta pelaamiseen liittyvät sarjat ja kilpailut

Sarjat, kaudet ja pääsarjasijoitukset lähteinä ovat cupmuotoisten SM-kilpailujen osalta Banzine, sarjat 1930–35, sarjat 1936–1946/47, 1948, sarjat 1947/48, 1949-1989 ja sarjat 1990-2019, 2020.
| --- | --- |
 1923–24, 1926-29: Cup-muotoinen SM-kilpailu  1930–35: Savon piirin mestaruuskilpailu  1930–1935: B-sarja  1936–39: Itä-Länsi-sarja  1940 Cup-muotoinen SM-kilpailu  1940/41: B-sarja  1942: Ei mukana (pelaajapula)  1943/44: Ei mukana (pelaajapula)  1945 Cup-muotoinen SM-kilpailu  1945, 45/46, 46/47: Suomensarja  1947/48: SPL:n mestaruusarja  1948: Suomensarja  1949–1989: SM-sarja  1990–1991: Futisliiga:  1992: Veikkausliiga  1993: I divisioona (Ykkönen)  1994: Veikkausliiga  1995–1997: Ykkönen  1998: Kakkonen  1999–2000: Ykkönen  2001–2003: Veikkausliiga  2004: Ykkönen  2005–2006: Veikkausliiga  2007: Ykkönen  2008–: Veikkausliiga
Suomen mestaruudesta pelaamiseen liittyvät sarjat ja kilpailut > Cupmuotoiset SM-turnaukset 1923 - 1929, 1940, -42 ja -45

| Vuosi | o v-t-h tm-pm  | tarkennukset |
| --- | --- | --- |
| 1923 | 3 1-1-1 5-11 | voitti Vark. SK Palloilijat uusintaottelussa (2-2, 3-1), hävisi välierässä HJK:lle 0-8 |
| 1924 | 1 0-0-1 1-12 | hävisi puolivälierässä KIF:lle 1-12  |
| 1925 |  | ei osallistunut |
| 1926 | 2 1-0-1 8-5 | voitti Kuopion Osmon 7-1, hävisi Viipurin Susille 1-4 |
| 1927 | 1 0-0-1 3-4 | hävisi Mikkelin Kilpa-Veljille 3-4 |
| 1928 | 1 0-0-1 0-3 | hävisi Mikkelin Kilpa-Veljille 0-3 |
| 1929 | 1 0-0-1 1-5 | hävisi Tampereen Palloilijoille 1-5 |
| 1940 | 1 0-0-1 1-2 | Hävisi Helsingin Tovereille 1-2 |
| 1942 |  | Kuopiosta sotamestaruuskilpailuun osallistui eri seuroista yhdistetty joukkue |
| 1945 | 2 1-0-1 4-2 | voitti VarTP:n Varkaudessa 3-0, hävisi Susille Helsingissä 1-2 |
↑  Ottelut voitot-tasapelit-häviöt tehdyt maalit-päästetyt maalit
↑  1924 KPS-Vark Sk. Palloilijat 3-1 –tietoa ei ole pystytty varmentamaan luotettavasta lähteestä (esitetään mm. lähteissä Banzine III/2006 ja Suomen Urheilulehti 42/13.10.-24). Vuodelta 1924 löytyy vain KIF-ottelu.
↑  1942: neljännesvälierä 23.8. Kuopio – Pallo-Pojat 4-1, puolivälierä 30.8 Sudet – Kuopion kaupunkijoukkue 5-0. SPL:n toimintakertomuksessa osallistujasta on käytetty nimeä KuPS.. Helsingin Sanomissa raportoidaan, että Susia vastaan ”kuopiolaisilla oli tulessa oikea kaupunkijoukkueensa sikäläisen Palloseuran nimissä” (KuPS:sta oli 5 ja KPT:sta 6 pelaajaa).
↑  Vuoden 1945 ottelut pelattiin vieraissa, taulukossa esitetyt kaikki muut ottelut pelattiin Kuopiossa
Suomen mestaruudesta pelaamiseen liittyvät sarjat ja kilpailut > Sarjoissa pelaamiset, sarjatasot 1930 - 2020

| Sarjataso | Kaudet yht>  | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| 1. | 64 | 1947/48, 1949-92, 1994, 2001-03, 2005-06, 2008-20 ... |
| 2. | 23 | 1930-39, 1940/41, 1945, 1945/46, 1946/47, 1948, 1993, 1995-97, 1999-00, 2004, 2007 |
| 3. | 1 | 1998 |
Sarjatasot 1-3 tarkoittavat SPL:n jäsenseuroilleen järjestämien ko. kauden sarjojen ylintä, 2. ja 3. ylintä sarjatasoa.
Suomen mestaruudesta pelaamiseen liittyvät sarjat ja kilpailut > Sijoitukset pääsarjassa

Pääsarjalla tarkoitetaan ylintä SPL:n jäsenseuroilleen järjestämää sarjatasoa, jota on nimitetty Mestaruussarjaksi (SM-sarjaksi) 1947/48 – 1989, Futisliigaksi (1990 – 91) ja Veikkausliigaksi 1992 –.
Kurdistanin juutalaiset

Kurdistanin juutalaiset ovat historiallisesti Kurdistanin alueella asuneita juutalaisia. Nykyisin suurin osa heistä asuu Israelissa, jonne pääosa heistä muutti 1950-luvulla. Maantieteellisen eristäytymisen takia he säilyttivät vanhoja juutalaisia perinteitä ja käyttivät kielenään arameaa. Israelissa Kurdistanin juutalaisia on arviolta 200 000.
Historia

Kurdistanin juutalaisten perinteen mukaan he polveutuvat juutalaisista, jotka Assyria karkotti Juudeasta ja Israelista. Tutkijoiden mukaan perinne pitää todennäköisesti ainakin osittain paikkansa. Ensimmäiset varsinaiset lähteet juutalaisista Kurdistanissa ovat kuitenkin peräisin juutalaisilta retkeilijöiltä alueella 1100-luvulta. Lähteissä juutalaisia yhteiskuntia kuvailtiin menestyneiksi ja rikkaiksi. Tilanne kuitenkin huononi, kun paikalliset kurdit kapinoivat turkkilaisia vastaan, mikä johti alueen juutalaisten, kristittyjen ja muslimiväestön väestömäärän laskuun.
Kun yhdysvaltalainen lähetyssaarnaaja Asahel Grant vuonna 1839 vieraili aikanaan merkittävässä Amadiyan kaupungissa, kaupungin tuhannesta talosta vain 250 oli asuttuja. Myöhemmin kaupungissa laskettiin asuvan noin 400 juutalaista. Toinen merkittävän juutalaisten keskuksen Nerwan poltti paikallinen sotapäällikkö vähän ennen ensimmäisen maailmansodan alkua. Suurin osa paikallisista muutti Mosuliin ja Zakhoon, joista vain jälkimmäisessä on ollut suuri määrä juutalaisia varsinaisen Kurdistanin alueella nykyaikana. Vuonna 1945 kaupungissa asui noin 5 000 juutalaista. 1900-luvun alusta lähtien juutalaisia oli muuttanut nykyisen Israelin alueelle ja muuttoliike tuli huippuunsa vuosina 1950–51, jolloin suurin osa Irakin Kurdistanin alueen juutalaisista muutti Israeliin.