stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wolverhampton Wanderers FC

Wolverhampton Wanderers Football Club on englantilainen jalkapalloseura Wolverhamptonista. Joukkueen lempinimi on Wolves. Kaudella 2017–2018 se pelasi Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa ja nousi seuraavaksi kaudeksi Valioliigaan.
Historia > Perustaminen ja alkuvuodet

St. Luken koulussa Blakenhallissa ryhdyttiin pelaamaan jalkapalloa silloisen rehtorin Harry Barcroftin aloitteesta 1870-luvun puolessavälissä. Varsinaisen seuran perustivat opettajat Jack Baynton ja Jack Brodie nimellä St. Luke's FC vuonna 1877. Alusta asti mukana oli myös seuran ensimmäinen varsinainen manageri, John Addenbrooke. Samoihin aikoihin paikallisen krikettijoukkueen Blakenhall Wanderersin eräät jäsenet innostuivat pelaamaan jalkapalloa. 1879 St. Luke's FC yhdistyi Wanderersin jalkapallojaoston kanssa ja tämä seurafuusio nimettiin Wolverhampton Wanderersiksi.
Uusi seura sai innostuneen vastaanoton alueella ja jäsenmäärä kasvoi nopeasti. Wolverhampton Wanderers osallistui ensimmäisen kerran Englannin FA Cupiin vuonna 1883 ja on yksi vuonna 1888 käynnistyneen Englannin liigan alkuperäisestä kahdestatoista perustajajoukkueesta. 1889 Wolves pelasi ensimmäisen kerran FA Cupin finaalissa häviten niihin aikoihin suvereenisti englantilaista jalkapalloa hallinneelle Preston North Endille 0–3. Samana vuonna joukkue muutti Dubley Roadilta nykyiselle kotiareenalleen Molineuxille. Joukkueen alkuvuosien maineikkain pelaaja oli puolustaja Charlie Mason, joka ensimmäisenä Wanderers-pelaajana edusti Englannin jalkapallomaajoukkuetta kolmesti vuosina 1887–1890.
Joukkue menestyi liigan alkutaipaleella varsin hyvin ollen kolmen ensimmäisen kauden aikana neljän parhaan joukossa, mutta alkuvuosinaan Wolves oli enemmänkin vahva cup-joukkue. 1893 Wolves saavutti ensimmäisen suuren voittonsa päihittämällä Evertonin Manchesterin Fallowfieldillä pelatussa cup-loppuottelussa 1–0. Jälleen kolme vuotta myöhemmin 1896 seura eteni loppuotteluun asti, mutta Sheffield Wednesday osoittautui paremmaksi 2–1-lopputuloksella. Cupmenestysvuosina sarjapelit sujuivat hiukan heikommin joukkueen kerätessä lähinnä keskikastin sijoituksia, kunnes kaudella 1897–1898 sivusi varhaisvuosiensa parasta liigasijoitusta sijoittuen kolmanneksi. Vuosisadan vaihtuessa joukkue ajautui kuitenkin tasaisen varmaan laskuun ja 1906 Wolves putosi ensimmäisen kerran Englannin liigan ylimmältä sarjaportaalta. Joukkue keräsi sarjakauden aikana vain 23 pistettä, joka oli kahdeksan pistettä vähemmän kuin sarjan toiseksi viimeiseksi sijoittuneella Nottingham Forestilla. Laskusuhdanteessa poikkeuksena kuitenkin vuosi 1908, jolloin joukkue eteni neljännen kerran cup-loppuotteluun ja kaatoi kaikkien yllätykseksi sen ajan huippujoukkueen Newcastle Unitedin 3–1.
Historia > Maailmansotien välinen aika

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1921 Wolves hävisi viidennen cup-loppuottelunsa Tottenham Hotspurille niukasti 1–0 ja 1923 seura putosi kolmanteen divisioonaan. Jo seuraavana keväänä joukkue otti ensimmäisen sarjamestaruutensa voittamalla kolmannen divisioonan pohjoislohkon ja palasi takaisin kakkosdivisioonaan. Wanderersin nousun englantilaisten ja eurooppalaisten kärkiseurojen joukkoon voidaan laskea alkaneeksi vuonna 1927, jolloin majuri Frank Buckley tuli joukkueen manageriksi. Tämän entisen Englannin maajoukkuepelaajan aikana Wolves nousi kakkosdivisioonan häntäpäästä yhdeksi Englannin parhaimmista ja vauraimmista seuroista. Vuonna 1932 tapahtui paluu ylimmälle sarjaportaalle 26 vuoden tauon jälkeen. Kausilla 1937–1938 ja 1938–1939 Wolves sijoittui liigassa toiseksi ja näistä jälkimmäisellä kaudella eteni myös cup-finaaliin 18 vuoden tauon jälkeen. Joukkueen ensimmäinen esiintyminen legendaarisella Wembleyllä päättyi kuitenkin Portsmouthin selkeään 4–1-voittoon. Kausi päättyi siis kahteen kakkossijaan, mutta nuoren ja nälkäisen joukkueen tulevaisuus näytti hyvältä. Nousu huipulle keskeytyi kuitenkin seuraavana syksynä, kun toinen maailmansota pysäytti jalkapallotoiminnan seitsemäksi vuodeksi.
Historia > Menestysvuodet

Frank Buckley luopui hieman yllättäen managerintoimesta 1944 ja tilalle tuli muutamaksi kaudeksi yli sadan hakijan joukosta valittu Ted Vizard. Vizard menestyi työssään kohtuullisesti, mutta sai silti kesäkuussa 1948 tehdä tilaa Wolvesin juuri peliuransa lopettaneelle keskuspuolustajalle Stan Cullisille. Cullis oli managerina aloittaessaan poikkeuksellisen nuori, vain 31-vuotias ja heti ensimmäisen kauden päätteeksi hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin FA Cupin voittajajoukkueen manageri, kun Wolves kaatoi keväällä 1949 cupfinaalissa Leicester Cityn 3–1 ja palasi cupmestariksi yli 40 vuoden tauon jälkeen. Seuraavalla kaudella Wolves jäi liigassa maalieron perusteella toiseksi Portsmouthin viedessä mestaruuden. Kahden heikosti menneen kauden jälkeen Wolves sijoittui kaudella 1952–1953 kolmanneksi ja seuraavalla kaudella voitti ensimmäisen liigamestaruutensa.
Kolme seuraavaa kautta Wanderers oli mukana liigan kärkikahinoissa, kunnes palasi mestariksi kaudella 1957–1958 yltäen samalla joukkueen yhden kauden piste-ennätykseen (64). Omalta osaltaa mestaruuteen vaikutti kahta edelliskautta suvereenisti hallinneen Manchester Unitedin joutuminen Münchenin lento-onnettomuuteen helmikuussa 1958. Seuraavalla kaudella Wolves otti toisen perättäisen mestaruuden päättäen heikosti alkaneen kauden 13 tappiottoman ottelun sarjalla ja tehden peräti 110 liigamaalia 42 ottelussa.
Kaudella 1959–1960 Wolves oli lähellä himottua tuplamestaruutta voittaessaan cupfinaalissa Blackburn Roversin puhtaasti 3–0, mutta hävitessään sarjamestaruuden Burnleylle vaivaisella pisteen erolla. Samalla kaudella Wolves eteni Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon. Vielä seuraavalla kaudella joukkue sijoittui liigassa kolmanneksi ja saavutti Cup-voittajien cupissa välieräpaikan, mutta 1960-luvun edetessä menestys jäi huomattavasti laimeammaksi. Muutaman huonosti menneen kauden jälkeen Stan Cullis erotettiin managerin virasta 1964 ja seuraavalla kaudella Wolves jäi 1. divisioonassa viimeistä edeltävälle sijalle pudoten kakkosdivisioonaan.
Historia > Cuphuumaa

33 pääsarjakauden jälkeen Wolves joutui hakemaan vauhtia alemmalta sarjaportaalta. Paluu ykkösdivisioonaan toteutui keväällä 1967 ja 1950-luvun menestyksen jälkeinen krapula rupesi osoittamaan paranemisen merkkejä. Uutta joukkuetta ryhdyttiin rakentamaan lähinnä Mike Baileyn, Kenny Hibbitin ja Derek Douganin ympärille. Muutaman heikon sarjasijoituksen jälkeen kaudella 1970–1971 Wolves sijoittui ykkösdivisioonassa neljänneksi ja pääsi 11 vuoden tauon jälkeen eurocupiin.
Kaudella 1971–1972 Wolves eteni UEFA Cupissa lopulta aina finaaliin asti. Matkalla finaaliin kaatui mm. Italian mahtiseura Juventus ja toisen kierroksen ottelussa hollantilaista ADO Den Haagia vastaan nähtiin poikkeuksellinen tapahtuma, kun Haagin pelaajat viimeistelivät peräti kolme omaa maalia Wolvesin voittaessa toisen osaottelun 4–0. Derek Dougan iski cuptaipaleella kaikkiaan yhdeksän maalia, mutta joukkueen varsinaiseksi sankariksi nousi maalivahti Phil Parkes, joka välierissä Ferencvarosia vastaan torjui rangaistuspotkun molemmissa osaotteluissa.
Historiallinen eurocupvoitto jäi kuitenkin huipennusta vaille, kun loppuottelussa Tottenham oli vahvempi voittaen kaksiosaisen finaalin yhteismaalein 3–2.
1970-luvun alussa Wolves vakiinnutti väliaikaisesti paikkaansa englantilaisen jalkapallon kärkikaartissa napsien hyviä sarjasijoituksia ja edeten kaudella 1973–1974 Liigacupin finaaliin Manchester Cityä vastaan. Wolvesin ensimmäinen visiitti Wembleyllä vuoden 1960 jälkeen oli voitollinen ja City kaatui 2–1. Vuosikymmenen puoleenväliin osui kuitenkin lievä suvantovaihe ja kauden 1976–1977 seura haki vauhtia alemmalta sarjaportaalta nousten kuitenkin nopeasti takaisin ykkösdivisioonaan.
Kausi 1979–1980 on jäänyt seuran toistaiseksi viimeiseksi menestyskaudeksi, kun Wolves voitti toistamiseen Liigacupin ja sijoittui sarjassa kuudenneksi. Varsinkin voitollinen cupfinaali 1970-luvun lopun mahtiseuraa Nottingham Forestia vastaan on jäänyt hyvin kannattajien mieleen, sillä pian tämän jälkeen Wolves ajautui vakaviin taloudellisiin ongelmiin, jotka lähes koituivat seuran kohtaloksi.
Historia > Romahdus

1970-luvun lopussa joukkueen kotikenttä Molineux Stadium oli auttamattomasti vanhentunut, lahoava ja rottia vilisevä tunkio, jonka 1970–1980-lukujen vaihteessa aloitettu ja kesken jäänyt uudistus sekä kasvaneet siirtosummat ja pelaajapalkkiot ajoivat seuran vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin. 1982, kauan ennen Roman Abramovitšia ja Malcolm Glazeria Wolves siirtyi ulkomaalaisomistukseen, kun saudiarabialainen Bhattin suku otti vallan seurassa. Bhattin suku oli erittäin epäsuosittu kannattajien keskuudessa ja tämä näkyi sekä yleisömäärien voimakkaana laskuna, että seuran leväperäisenä johtamisena.
Kaudeksi 1982–1983 Wolves putosi jälleen kakkosdivisioonaan, mutta nousi vielä seuraavaksi kaudeksi ylimmälle sarjaportaalle. Ilo jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä tätä seurasi kolme peräkkäistä putoamista ja keväällä 1986 seura putosi historiansa ensimmäisen kerran neljänteen divisioonaan ajautuen samalla konkurssiin. Wolvesin 130-vuotisen historian aallonpohjana pidetään marraskuun 24. päivää vuonna 1986, kun joukkue oli jumiutunut nelosdivisioonan keskikastiin ja hävisi FA Cupin ensimmäisen kierroksen toisessa uusintaottelussa liigan ulkopuoliselle Chorleylle 0–3.
Historia > Toipuminen ja Haywardin aika

1986 Bhattin suku oli jättänyt seuran ja Asdan myymäläketjun ja Gallaghersin rakennusliike loivat Wanderersille uuden omistuspohjan. Kaksi muuta tärkeää tekijää Wolvesin toipumisessa 1980-luvun alun katastrofista olivat Graham Turnerin tulo manageriksi lokakuussa 1986 ja Steve Bullin hankinta West Bromwich Albionista saman vuoden marraskuussa. Kaudella 1987–1988 Bull viimeisteli huikeat 52 maalia ja johdatti joukkueen aladivisioonien tuplamestaruuteen, kun Wolves juhli keväällä 1987 sekä neljännen divisioonan että Sherpa Van Trophyn voittoa. Seuraavalla kaudella Wolves saavutti toisen peräkkäisen sarjanousun voittaessaan kolmannen divisioonan.
Toukokuussa 1990 joukkuetta lapsesta asti kannattanut liikemies Sir Jack Hayward osti joukkueen ja jatkoi Molineux Stadiumin kesken jäänyttä saneerausta sijoittamalla useita kymmeniä miljoonia puntia stadionin uudistamiseen. Tämän lisäksi Hayward sijoitti valtavia rahasummia pelaajahankintoihin ja uuden harjoituskeskuksen rakentamiseen.
Seuraavina vuosina Wolves oli monta kertaa lähellä nousua takaisin ylimmälle sarjaportaalle, valioliigaan ja kaudella 1997–1998 joukkue eteni FA Cupissa välieriin ensimmäisen kerran vuoden 1981 jälkeen. Nousu valioliigaan toteutui vihdoin kaudella 2002–2003 seuran voittaessa nousukarsintafinaalissa Sheffield Unitedin 3–0 ja palasi ylimmälle sarjaportaalle 19 vuoden tauon jälkeen. Valioliigan taso osoittautui kuitenkin joukkueelle liian kovaksi ja seura putosi takaisin nykyiseen mestaruussarjaan yhden kauden jälkeen.
Loppuvuodesta 2002 Hayward luopui puheenjohtauudesta jääden kuitenkin joukkueen omistajaksi. 21. toukokuuta 2007 ilmoitettiin, että Hayward on myynyt seuran liverpoolilaiselle liikemiehelle Steve Morganille. Omistajanvaihdos toteutui 9. elokuuta 2007. Kauppahinta oli 10 puntaa sisältäen uuden omistajan velvoitteen investoida joukkueeseen 30 miljoonaa puntaa.
Saavutukset > Voitot Englannissa

Englannin liigamestaruus: 1954, 1958, 1959.
FA Cupin voittaja: 1893, 1908, 1949, 1960.
Englannin Liigacupin voittaja: 1974, 1980.
2. divisioonan (nykyinen Mestaruussarja) voittaja: 1932, 1977.
Mestaruussarjan voittaja: 2009, 2018
3. divisioonan (nykyinen League 1) voittaja: 1924 (pohjoislohko), 1989.
4. divisioonan (nykyinen League 2) voittaja: 1988.
Charity Shieldin voittaja: 1949, 1954, 1959, 1960.
Texaco Cupin voittaja: 1971.
Sherpa Van Trophyn (nykyisen Football League Trophyn) voittaja: 1988.
Saavutukset > Wolves eurocupeissa

Euroopan cup:
1958–1959:
1. kierros: Wolves-Schalke 2–2, Schalke-Wolves 2–1. Schalke jatkoon yhteismaalein 4–3.
1959–1960:
Karsintakierros: Vorwärts-Wolves 2–1, Wolves-Vorwärts 2–0. Wolves jatkoon yhteismaalein 3–2.
1. kierros: Red Star Belgrad-Wolves 1–1, Wolves-Red Star Belgrade 3–0. Wolves jatkoon yhteismaalein 4–1.
Puolivälierät: Barcelona-Wolves 4–0, Wolves-Barcelona 2–5. Barcelona jatkoon yhteismaalein 9–2.
Cup-voittajien cup:
1960–1961:
Puolivälierät: Austria Wien-Wolves 2–0, Wolves-Austria Wien 5–0. Wolves jatkoon yhteismaalein 5–2.
Välierät: Glasgow Rangers-Wolves 2–0, Wolves-Glasgow Rangers 1–1. Rangers jatkoon yhteismaalein 3–1.
UEFA Cup:
1971–1972:
1. kierros: Wolves-Academica Coimbra 3–0, Acad.Coimbra-Wolves 1–4. Wolves jatkoon yhteismaalein 7–1.
2. kierros: Den Haag-Wolves 1–3, Wolves-Den Haag 4–0. Wolves jatkoon yhteismaalein 7–1.
3. kierros: Carl Zeiss Jena-Wolves 0–1, Wolves-Carl Zeis Jena 3–0. Wolves jatkoon yhteismaalein 4–0.
Puolivälierät: Juventus-Wolves 1–1, Wolves-Juventus 2–1. Wolves jatkoon yhteismaalein 3–2.
Välierät: Ferencvaros-Wolves 2–2, Wolves-Ferencvaros 2–1. Wolves finaaliin yhteismaalein 4–3.
Loppuottelut: Wolves-Tottenham 1–2, Tottenham-Wolves 1–1. Tottenham mestari yhteismaalein 3–2.
1973–1974:
1. kierros: Belenenses-Wolves 0–2, Wolves-Belenenses 2–1. Wolves jatkoon yhteismaalein 4–1.
2. kierros: Leipzig-Wolves 3–0, Wolves-Leipzig 4–1. Leipzig jatkoon vierasmaalisäännöllä.
1974–1975:
1.kierros: Porto-Wolves 4–1, Wolves-Porto 3–1. Porto jatkoon yhteismaalein 5–4.
1980–1981:
1. kierros: PSV Eindhoven-Wolves 3–1, Wolves-PSV 1–0. PSV jatkoon yhteismaalein 3–2.
Ennätykset > Seuraennätykset

Siirtoennätys Matheus Nunes, 45 miljoonaa euroa, 2022
Suurin liigavoitto: 10–1 vs. Leicester City, 15.4.1938.
Suurin cupvoitto: 14–0 vs. Crosswell's Brewery, FA Cupin toisella kierroksella 13.11.1886.
Suurin tappio: 1–10 vs. Newton Heath, 15.10.1892.
Eniten pisteitä yhdellä kaudella (voitosta 2 pistettä): 64, 1957–1958.
Eniten pisteitä yhdellä kaudella (voitosta 3 pistettä): 92, 1988–1989.
Eniten liigamaaleja yhdellä kaudella: 115, 1931–1932.
Eniten peräkkäisiä voittoja liigaotteluissa: 9, 2013–2014
Ennätykset > Pelaajaennätykset

Eniten otteluita: Derek Parkin, 609, 1968–1982.
Eniten liigaotteluita: Derek Parkin, 501, 1968–1982.
Eniten peräkkäisiä otteluita: Phil Parkes, 171 (joista 127 liigaotteluita), 1970–1973.
Eniten maaleja: Steve Bull, 306, 1986–1998.
Eniten liigamaaleja: Steve Bull, 250, 1986–1998.
Eniten maaleja yhdellä kaudella: Steve Bull, 52 (joista 34 liigassa ja 18 cupeissa), 1987–1988
Eniten liigamaaleja yhdellä kaudella: Dennis Westcott, 38, 1946–1947.
Eniten maaleja FA Cupissa: John Richards, 24, 1969–1983.
Eniten maaleja Liigacupissa: John Richards, 18, 1969–1983 ja Steve Bull, 18, 1986–1998.
Eniten maaleja Eurocupeissa: Derek Dougan, 12, 1966–1975.
Eniten hattutemppuja: Steve Bull, 18, 1986–1998.
Eniten maaleja yhdessä ottelussa: 5 maalia; Joe Butcher vs. Accrington, 19.11.1892; Tom Phillipson vs. Barnsley, 26.4.1926; Tom Phillipson vs. Bradford City, 26.12.1926; Bill Hartill vs. Notts County, 12.10.1929; Bill Hartill vs. Aston Villa, 3.9.1934.
Eniten maaotteluita: Billy Wright, 105, Englanti.
Nuorin pelaaja: Jimmy Mullen, 16 vuotta ja 43 päivää, vs. Leeds United, 18.2.1939.
Kotikentät

Wolverhampton Wanderers on historiansa aikana pelannut viralliset kotiottelunsa viidellä eri kentällä. Joukkueen ensimmäinen kotikenttä Windmill Field oli käytössä vuosina 1877–1879. 1879 seura muutti kahdeksi vuodeksi John Harper’s Fieldille ja sieltä edelleen Dubley Roadille lähemmäs kaupungin keskustaa. Kesällä 1889 Wolves siirtyi nykyiselle kotikentälleen Molineux Stadiumille.
Joukkueen historian viides ”virallinen” kotikenttä on naapuriseura West Bromwich Albionin The Hawthorns, jossa Wolves pelasi kaksi kotiottelua marras-joulukuussa 1919 rangaistuksena Molineuxilla aiemmin sattuneesta katsojamellakasta.
Muuta

Wolvesin kaikkien aikojen ensimmäisen liigamaalin teki Aston Villan puolustaja Graham Cox Englannin Liigan ensimmäisellä ottelukierroksella 8. syyskuuta 1888. Kyseessä on samalla Englannin liigan ensimmäinen oma maali.
Englannin liigan ensimmäinen rangaistuspotku tuomittiin Wolverhamptonin ja Accringtonin ottelussa 14. syyskuuta 1891. John Heath teki maalin pilkulta Wolvesin voittaessa 5–0.
Wolverhampton Wanderers on Burnleyn ohella ainoa joukkue, joka on voittanut sarjansa Englannin Liigan kaikilla neljällä sarjatasolla. Tämän lisäksi Wolves on ainoa joukkue, joka on pystynyt historiansa aikana voittamaan Englannin kolme tärkeintä cupkilpailua: FA Cupin, Liigacupin ja Football League Trophyn.
Managerit kautta aikojen

George Worrall, 1877–1885
John Addenbrooke, 1885–1922
George Jobey, 1922–1924
Albert Hoskins, 1924–1926
Fred Scotchbrook, 1926–1927
Major Frank Buckley, 1927–1944
Ted Vizard, 1944–1948
Stan Cullis, 1948–1964
Andy Beattie, 1964–1965
Ronnie Allen, 1966–1968
Bill McGarry, 1968–1976
Sammy Chung, 1976–1978
John Barnwell, 1978–1981
Ian Greaves, 1982
Graham Hawkins, 1982–1984
Tommy Docherty, 1984–1985
Billy McGarry, 1985
Sammy Chapman, 1985–1986
Brian Little, 1986
Graham Turner, 1986–1994
Graham Taylor, 1994–1995
Mark McGhee, 1995–1998
Colin Lee, 1998–2001
Dave Jones, 2001–2004
Glenn Hoddle, 2004–2006
Mick McCarthy, 2006–2012
Terry Connor, 2012
Ståle Solbakken, 2012–2013
Dean Saunders, 2013
Kenny Jackett, 2013–2016
Walter Zenga, 2016
Rob Edwards, 2016
Paul Lambert, 2016–2017
Nuno Espírito Santo, 2017–2021
Bruno Lage, 2021–2022
Julen Lopetegui, 2022–2023
Gary O'Neil, 2023–2024
Vítor Pereira 2024–
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Joukkueen sivut BBC Sportilla: uutiset, ottelutulokset (Arkistoitu – Internet Archive), tulevat ottelut (Arkistoitu – Internet Archive), tilastot
Joukkueen sivut Soccerbasessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Wolves esittelee Mestaruussarjan voittopokaalia Molineuxilla 3. toukokuuta 2009.
A Perfect Circle

| A Perfect Circle |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1999–2004, 2010–
Tyylilaji:  progressiivinen rock, alternative rock
Kotipaikka:   Los Angeles, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Billy Howerdel, kitara   Maynard James Keenan, laulu   James Iha, kitara   Jeff Friedl, rummut   Matt McJunkins, basso  
Entiset jäsenet:  Paz Lenchantin, basso, viulu, piano   Troy Van Leeuwen, kitara   Danny Lohner, kitara   Tim Alexander, rummut   Jeordie White, basso   Josh Freese, rummut  
Levy-yhtiö:  EMI   Virgin Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
A Perfect Circle (usein myös APC) on kitaristi Billy Howerdelin perustama yhdysvaltalainen rock-yhtye. Howerdel on toiminut kitarateknikkona mm. yhtyeille Nine Inch Nails, The Smashing Pumpkins, Fishbone, Guns N' Roses sekä Tool. Laulaja-sanoittaja Maynard James Keenan on tunnettu poliittisesti kantaa ottavista sanoituksistaan.
Historia

Yhtye sai alkunsa, kun Howerdel soitti tekemäänsä musiikkia ystävälleen, Tool-yhtyeen laulajalle Maynard James Keenanille. Tämä tarjosi itseään laulajaksi, jos Howerdel perustaisi yhtyeen. Alkujaan Howerdel oli empivä tarjoukselle, koska halusi naissolistin, mutta lopulta yhtye perustettiin.
Vuonna 2000 yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa Mer De Noms. Levyn jälkeen Paz Lenchantin ja Troy van Leeuwen jättivät yhtyeen. Lenchantin liittyi Billy Corganin Zwan-yhtyeeseen, ja aikaisemmin myös Failure-nimisessä yhtyeessä soittanut Troy van Leeuwen siirtyi Queens of the Stone Agen riveihin. Lenchantin kuitenkin soitti vuonna 2004 ilmestyneellä Emotive-levyllä pianoa ja jousisoittimia.
Thirteenth Step -albumi julkaistiin vuonna 2003.
Vuonna 2004 julkaistun Emotive-albumin jälkeen A Perfect Circle siirtyi tauolle jäsenten keskittyessä muihin projekteihin: laulaja Maynard James Keenan työsti Tool-yhtyeen kanssa albumia 10,000 Days (2006) ja Jeordie White (Twiggy Ramirez, Marilyn Mansonin  basisti) toimii nykyisin Nine Inch Nailsin kiertuebasistina.
Keenan kertoi ranskalaisen "Rock Hard" -lehden haastattelussa APC:n lopettamisesta. Toukokuussa 2006 MTV:n haastattelussa myös Howerdel kertoi yhtyeen olevan lähes lopettamispisteessä.
A Perfect Circlen kappale "Judith" löytyy Neversoftin konsolipelisarjan Guitar Heron viidennestä osasta.
Jäsenet

| --- | --- |
 Nykyinen kokoonpano Billy Howerdel – kitara (1999–2004, 2010–)  Maynard James Keenan – laulu (1999–2004, 2010–)  Jeff Friedl – rummut, perkussiot (2011–)  Matt McJunkins – basso, taustalaulu (2010–)  James Iha – kitara, koskettimet (2003–2004, 2010–) :  Entiset jäsenet Josh Freese – rummut (1999–2004, 2010–2011)  Jeordie White – basso (2003–2004)  Paz Lenchantin – basso, viulu, piano (1999–2002, 2004)  Troy Van Leeuwen – kitara (1999–2002)  Danny Lohner – kitara (2003)  Tim Alexander – rummut (1999)
Diskografia > Albumit

Mer de Noms (2000)
Thirteenth Step (2003)
Emotive (2004)
Eat the Elephant (2018)
Diskografia > Singlet

”Judith”
”The Hollow”
”3 Libras”
”Weak and Powerless”
”The Outsider”
”Blue”
”Imagine”
”Passive”
Diskografia > DVD-julkaisut

Lost in the Bermuda Triangle (2004) (DVD-single)
aMOTION (2004) (DVD+ Remix CD)
Diskografia > Musiikkivideot

”Judith”
”3 Libras”
”Thinking of You”
”Weak and Powerless”
”The Outsider”
”Blue”
”Counting Bodies Like Sheep to the Rhythm of the War Drums”
”Imagine”
”Passive”
”The Doomed”
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen viralliset sivut
Suomenlinna

| Suomenlinna |
| --- | --- |
 Ilmakuva Suomenlinnasta.
Maailmanperintökohde
Sijainti:  Helsinki, Suomi  60°8′50″N, 24°59′11″E
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  IV
Tunnusnumero:  583
Valintahistoria
Valintavuosi:  1991
 Suomenlinna
| Suomenlinna> Sveaborg |
| --- | --- |

Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Eteläinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  52
Väkiluku:  664 (31.12.2022)
Postinumero(t):  00140, 00190, 00860
Lähialueet:  Kaivopuisto, Santahamina, Ulkosaaret
Suomenlinna, myös Viapori, (ruots. Sveaborg) on Helsingin edustalla sijaitseva merilinnoitus ja yli 600 asukkaan kaupunginosa. Historiallisena muistomerkkinä ja nähtävyytenä sen kulttuurillinen arvo on merkittävä, ja se on vahva osa Helsingin identiteettiä. Suomenlinnan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1748, ja se tunnettiin vuoteen 1918 asti ruotsinkielisen nimensä Sveaborg pohjalta suomeksi virallisestikin Viaporina, ja joissakin yhteyksissä nimi Viapori esiintyy edelleenkin. Suomenlinna liitettiin vuonna 1991 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Suomenlinna on Suomen suosituimpia matkailukohteita. Vuonna 2019 linnoituksessa vieraili noin miljoona kävijää. Suomenlinnassa järjestetään ympäri vuoden erilaisia kaupunginosa- ja kulttuuritapahtumia. Saarilla sijaitsee monia kahviloita ja ravintoloita.
Suomenlinnaa kunnostaa ja ylläpitää Suomenlinnan hoitokunta, joka on opetus- ja kulttuuriministeriön alainen valtion virasto.
Nykyisin saarten ainoa sotilaallinen laitos on Pikku Mustasaaressa sijaitseva Merisotakoulu. Ison Mustasaaren eteläkärjessä sijaitsee Rikosseuraamuslaitoksen alainen, vuonna 1971 perustettu Suomenlinnan vankila. Keskeinen osa muurien, vallien ja rakennusten korjaustyöstä tehdään vankityönä. Vankilassa on paikkoja noin 100 vangille. Ison Mustasaaren luoteisosassa sijaitsee hoitokunnan käytössä oleva arkisto- ja museoluolasto.
Maantiede

Bastionilinnoitus sijaitsee kuudella Suomenlinnan kaupunginosan kahdeksasta saaresta. Susisaareen tehtiin päälinnoitus. Eteläpuolisen Susiluodon linnoitus nimettiin vuonna 1749 Kustaanmiekaksi. Pienempiä saaria ovat Pikku Mustasaari, Länsi-Mustasaari ja Särkkä. Suurin on Iso Mustasaari. Kustaanmiekka, Susisaari, Iso Mustasaari, Pikku Mustasaari ja Länsi-Mustasaari ovat joko sillan tai maakannaksen ansiosta yhteydessä toisiinsa. Susisaaren ja Kustaanmiekan välillä aikoinaan ollut salmi on täytetty. Näiden saarten muodostaman ryhmän itäpuolitse kulkee Kustaanmiekan salmi ja länsipuolitse Särkänsalmi, jotka ovat tärkeimmät avomereltä Helsingin Kruunuvuorenselälle ja Eteläsatamaan johtavat laivaväylät. Suomenlinnan maapinta-ala on 2,21 neliökilometriä.