stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elbrus

| --- | --- |
Tyyppi:  Kerrostulivuori
Sijainti:  Kabardi-Balkarian tasavalta,   Venäjä
Vuoristo:  Kaukasus
Korkeus merenpinnasta:  5 642 m
Prominenssi:  4 741 m
Purkautunut viimeksi:  50 jaa. ± 50 vuotta
Ensimmäinen nousu huipulle:  1874
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Elbrus (kabardiksi Ӏуащхьэмахуэ, ven. Эльбру́с) on Euroopan korkein vuori Venäjän Kabardi-Balkarian tasavallan länsiosassa Kaukasuksen päävuorijonolla, lähellä Georgian rajaa.
Elbrus on kaksihuippuinen. Korkein huippu on 5 642 metrin korkeudella ja itäinen sijaitsee 5 621 metrissä (toisen lähteen mukaan 5 595 metrissä). Huiput sijaitsevat kaikkiaan 23 jäätiköstä koostuvalla, 122 neliökilometrin laajuisella jäätikköalueella.
Elbrusin sijainti Venäjän Kabardi-Balkarian tasavallassa lähellä Georgian rajaa. Kartalla näkyvät myös Euroopan 2. ja 3. korkeimman vuoren sijainti.
Antiikin ihmiset tunsivat vuoren nimellä Strobilus ja uskoivat Prometheuksen olevan kahlittuna sinne. Elbruksen kahdesta huipusta matalammalle nousi ensin Hillar Haširov  Venäjän armeijan retkikunnasta vuonna 1829. Korkeamman huipun saavutti ensimmäisenä britti Florence Crauford Groven johtama kansainvälinen retkikunta vuonna 1874. Saksalaiset valloittivat Elbruksen vähäksi aikaa toisessa maailmansodassa. Neuvostoliiton alkuvuosina vuorikiipeily oli suosittu koko kansan harrastus, ja vuorella oli toisinaan suorastaan ruuhkaa. Maaliskuussa 1936 suuri joukko kokemattomia Komsomolin jäseniä yritti kiivetä vuorelle. Kaikkiaan 33 hengen nuorisojärjestöryhmässä oli vain neljä ryhmänjohtajaa. Joukossa ei ollut talvesta huolimatta yhtään vuorikiipeilyopasta eikä enemmistöllä ollut vuorikiipeilystä aiempaa kokemusta. Hyvissä olosuhteissa ryhmät onnistuivat saavuttamaan huipun, mutta alastullessa yksi toisiinsa kiinnittyneistä seitsemän kiipeilijän ja yhden vetäjän ryhmästä liukastui ja kaatoi alas liukuessaan muita tuulen lumesta paljastamalla jäätiköllä. Lopulta koko ryhmä putosi. Liukastuneista neljä kuoli ja muut loukkaantuivat.
Vuonna 1964 Elbrusille avattiin suuri matkailu- ja kiipeilykeskus. Nykyään vuorelle järjestetään ohjattuja ryhmänousuja. Vuonna 1967 vuorelle nousi 2 400 henkeä. Vuoren juurella on useita kiipeilijöiden leiripaikkoja. 4 100 metrin korkeudessa oli kolmikerroksinen vuoristohotelli, joka paloi vuonna 1998. Etelärinteellä hissit nousevat 3 450 metrin korkeudelle saakka. Alueella on ainakin kymmenkunta hiihto- tai muuta hissiä ja toistakymmentä laskettelurinnettä.Saksalaislähteen mukaan seudulle matkustaa tätänykyä vuosittain noin 350 000 henkeä, joista noin viisi prosenttia (eli 17 500 henkeä) tähtää vuoren huipulle.
Elbrusin pohjois-, itä- ja etelärinteiden pääosa kuuluu vuoren mukaan nimettyn vuonna 1986 perustetun kansallispuiston alueeseen.
Vuonna 2014 olympiatuli vietiin Elbrusin huipulle matkalla Sotšin talviolympialaisiin.
Florence Crauford Groven piirros vuoresta (1875).
Elbruksen kaksi huippua.
Kolmiulotteinen malli Elbrus-vuoresta.
Elbrusin huippu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elbrus Wikimedia Commonsissa
Neuvostoaikainen kartta vuodelta 1988 Elbrusin huipun alueelta (mittakaava 1:100 000, vuori alanurkassa)
NASA Earth Observatory (englanniksi)
Kuvia Elbruksesta (englanniksi)
Istorija: Prijut 11 (Suoja 11, 1998 palaneen vuoristohotellin tarina kuvineen) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (alp.org.ua)
Esimerkki venäläisen retkiyhdistyksen matkasta vuorelle: Mt. Elbrus (5 642m) (englanniksi) (venäjäksi) Esimerkki matkatoimiston matkasta: Mt. Elbrus -vaellusmatka (5 642 m) (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Annie Easley

| Annie Easley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1933 Birmingham, Alabama, Yhdysvallat
Kuollut: 25. kesäkuuta 2011 (78 vuotta) Cleveland, Ohio, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Instituutti:  Nasa
Tutkimusalue:  tietojenkäsittelytiede, matematiikka
Annie Easley (23. huhtikuuta 1933 Birmingham, Alabama, Yhdysvallat – 25. kesäkuuta 2011 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä ja matemaatikko, joka työskenteli pitkään Nasalla ja tämän edeltäjällä NACA:lle. Hän aloitti niin sanottuna ihmistietokoneena, mutta myöhemmin hän oli muun muassa ohjelmoimassa Centaur-rakettijärjestelmiä.
Nuoruus ja opiskelu

Annie Easley syntyi 1933 Birminghamissa Alabamassa. Hänen vanhempansa olivat Samuel ja Mary Easley. Annie halusi nuorena hoitajaksi, mutta high schoolissa hän alkoi kiinnostua farmasiasta.
Easley pääsi 1951 Louisianan Xavier-yliopistoon opiskelemaan farmasiaa. Hän jätti opintonsa kuitenkin kahden vuoden jälkeen kesken ja palasi 1954 Birminghamiin. Hän meni naimisiin ja alkoi työskennellä Jeffersonin piirikunnassa sijaisopettajana. Easley alkoi myös auttaa yhteisönsä afroamerikkalaisia rekiströitymään äänestäjiksi. Tuolloin elettiin Jim Crow -lakien aikaa, ja Easley joutui muun muassa maksamaan henkiveron ja tekemään kokeen Alabaman historiasta päästäkseen äänestäjäksi. Hän hyödynsi koulutustaan ja tuki monia äänestysvaatimusten saamiseksi.
Ura Nasalla

Easley muutti 1954 Clevelandiin, missä hänen miehensä perhe asui. Hän ei voinut jatkaa siellä opintojaan, sillä alueen ainoa farmasian oppilaitos oli suljettu. Hän löysi sanomalahdestä jutun kaksoissiskoista, jotka työslentelivät niin sanottuina ihmistietokoneina Nasan edeltäjälle NACA:lle. Tehtävä kiinnosti Easley, njoka oli aina ollut myös hyvä matematiikassa, jota tarvittaan työssä. Hän lähti seuraavana päivänä NACA:n toimipisteelle ja aloitti kaksi viikkoa myöhemmin.
Easley aloitti ihmistietokoneena ja oli mukana muun muassa laskemassa Plum Brookin reaktorin simulaatioita. Nasa alkoi 1960-luvulla siirtyä laskennassa käyttämään tietokoneita. Easley opetteli siirtymää varten ohjelmointikieliä, kuten Fortrania ja SOAPia. Hän oli suunnittelemessa ja kirjoittamassa koodia, jota käytettiin muun muassa Centaur-rakettijärjestelmässä.
Easley palasi 1970-luvulla korkeakouluun ja suoritti matematiikan tutkinnon 1977 Clevelandin osavaltionyliopistosta. Hän jatkoi samaan aikaan täysipäiväisesti Nasan palveluksessa. Hän osallistui yliopistossa aktiivisesti tuutorointiohljelmiin ja kertoi niissä Nasan työtehtävistä sekä pyrki inspiroimaan naisia ja vähemmistön edustajia STEM-aloille.
Easley alkoi uransa loppuvaiheessa työskentelemään Nasalla tasa-arvoisten työmahdollisuuksien neuvonantajana ja auttoi tehtävässä sukupuoleen, rotuun ja ikään liittyvän syrjinnän ehkäisemiseksi.
Easley jäi joulukuussa 1989 eläkkeelle Nasasta. Hän teki myöhemmin osa-aikaisesti töitä kiinteistöalalla ja toimi välillä tuutorina. Hän kuoli 2011.
Trud

| Trud |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Levikki:  50 000 (2020)
Perustettu:  1936
Kotikunta:  Sofia
Kotimaa:  Bulgaria
Ilmestymistiheys:  päivittäin
Kieli:  bulgaria
Aiheesta muualla
Kotisivu
Trud (suom. työ) on bulgarialainen päivittäin ilmestyvä sanomalehti. Se on perustettu vuonna 1936 ja yksityistettiin 1991.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (bulgariaksi)
Vaasan yliopisto

| Vaasan yliopisto |
| --- | --- |
  

 lat. Universitas Wasaensis 
 engl. University of Vaasa 
Perustettu:  1968
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Minna Martikainen
Henkilökunta:  656 (2023)
Opiskelijoita:  5 589 (2023)
Jatko-opiskelijoita:  296 (2023)
Sijainti:  Vaasa,  Suomi
Osoite:  Wolffintie 32, 65200 Vaasa (käyntiosoite)
Sivusto:  https://www.uwasa.fi/
Opiskelijoita Vaasan yliopiston kampuksella.
Yliopiston pääsisäänkäynti.
Vaasan yliopisto (lyhenne VY) on suomalainen yliopisto Vaasassa, jossa voi opiskella kauppatieteitä, tekniikkaa sekä hallinto- ja viestintätieteitä. Yliopisto keskittyy kestävään liiketoimintaan, energiaan ja yhteiskuntaan. Strategiset painopistealueet ovat energiasiirtymä ja teknologia, liiketalous ja johtaminen sekä hallinto ja yhteiskunta. Vaasan yliopistossa oli vuonna 2023 noin 6 000 opiskelijaa, ulkomaalaisia tutkinto-opiskelijoita noin 600. Tammikuusta 2023 lähtien rehtorina on ollut Minna Martikainen.
Historia

Vaasan yliopisto on perustettu vuonna 1968 nimellä Vaasan kauppakorkeakoulu. Vuonna 1980 nimi muutettiin Vaasan korkeakouluksi. Toiminnan edelleen laajetessa otettiin vuonna 1992 käyttöön nykyinen nimi Vaasan yliopisto.
Vaasan yliopistossa on järjestetty kuusi tohtoripromootiota. Ensimmäinen promootio järjestettiin vuonna 1988, toinen 1998, kolmas 2006, neljäs vuonna 2011, viides yliopiston juhlavuonna 2018 ja kuudes vuonna 2024. Kunniatohtoreiksi on promovoitu muun muassa Suomen presidentti Alexander Stubb, professori Bengt Holmström, yliasiamies Esko Aho, arkkipiispa John Vikström, kauppaneuvos Eero Lehti, puheenjohtaja Jorma Ollila, terveystieteiden tohtori Paula Risikko, pääjohtaja Timo Ritakallio, ministeri Sari Essayah sekä ruotsalainen yritysjohtaja Jacob Wallenberg.
Historia > Yliopiston vuosikymmenet

1961 – Vaasan Kauppakorkeakoulun Säätiö perustetaan
1966 – Valtioneuvosto hyväksyy Vaasan kauppakorkeakoulun valtionavun saajaksi
1968 – Ensimmäiset 150 opiskelijaa aloittavat Vaasan kauppakorkeakoulussa
1975 – Ensimmäinen tohtorinväitöstilaisuus
1977 – Korkeakoulu valtiollistetaan
1980 – Humanistisen alan koulutus alkaa, nimi muuttuu Vaasan korkeakouluksi
1983 – Yhteiskuntatieteellisen alan koulutus alkaa
1988 – Teollisuusekonomikoulutus alkaa
1988 – Järjestetään yliopiston ensimmäinen promootio
1990 – DI-koulutus alkaa yhteistyössä Teknillisen korkeakoulun kanssa
1991 – Vaasan korkeakoulusta tulee Vaasan yliopisto
1994 – Uusi kampus Palosaarelle
1996 – Tekniikan tutkimuskeskus Technobothnia valmistuu ylläpitäjinään yliopisto, Vaasan ammattikorkeakoulu ja Svenska yrkeshögskolan (nyk. Novia)
1998 – Toinen promootio
2001 – Tiedekirjasto Tritonia valmistuu Vaasan yliopiston sekä Hankenin ja Åbo Akademin Vaasan yksiköiden yhteiseksi kirjastoksi ja oppimiskeskukseksi
2004 – Yliopisto saa oikeuden antaa DI-tutkintoja
2006 – Kolmas promootio järjestetään tohtoripromootiona, maistereille on ensimmäisen kerran oma valmistujaisjuhla
2006 – Yhteistyösopimus TAIKin kanssa Länsi-Suomen muotoilukeskus Muovasta
2010 – Humanistinen ja Hallintotieteellinen tiedekunta yhdistetään Filosofiseksi tiedekunnaksi
2011 – Neljäs promootio
2018 – Yliopiston rakenne uudistui. Aiempien tiedekuntien sijaan Vaasan yliopistossa on 1.1.2018 lähtien neljä akateemista yksikköä: Johtamisen yksikkö, Laskentatoimen ja rahoituksen yksikkö, Markkinoinnin ja viestinnän yksikkö sekä Tekniikan ja innovaatiojohtamisen yksikkö. Yliopistoon perustettiin kolme uutta tutkimusalustaa: Digitaalinen talous, InnoLab ja VEBIC.
2018 – Viides promootio
2024 – Kuudes promootio
2025 – Vaasan yliopistoon perustetaan neljäs tutkimusalusta: Resilienssi.
Yksiköt > Akateemiset yksiköt

Yliopistoon valitaan vuosittain noin 700 uutta opiskelijaa. Yliopiston rakenne uudistui 1.1.2018. Aiempien tiedekuntien sijaan Vaasan yliopistossa on nykyisin neljä akateemista yksikköä: Johtamisen akateeminen yksikkö, Laskentatoimen ja rahoituksen akateeminen yksikkö, Markkinoinnin ja viestinnän akateeminen yksikkö sekä Tekniikan ja innovaatiojohtamisen akateeminen yksikkö.
Yksiköt > Erillislaitokset

Täydennyskoulutusta tarjoaa Vaasan yliopiston omistama Vaasan Yliopisto Executive Education Oy. Vaasan yliopistolla on myös avoin yliopisto. Vuonna 2018 toimintansa aloittanut Kielikeskus Linginno on erikoistunut monipuoliseen kielten ja  viestinnän opetukseen. Tiedekirjasto Tritonia on yliopiston, Vaasan ammattikorkeakoulun sekä Yrkeshögskolan Novian Vaasan ja Pietarsaaren yksiköiden yhteinen kirjasto.
Tutkimus

Vaasan yliopisto määrittelee itsensä vastuulliseen liiketoimintaan suuntautuneeksi, tehokkaaksi ja kansainvälisesti kilpailukykyiseksi tiedeyliopistoksi, jonka painopistealueita ovat johtaminen ja muutos, energia ja kestävä kehitys sekä rahoitus ja taloudellinen päätöksenteko. Yliopisto kertoo yhdistävänsä vahvan tieteenalakohtaisen osaamisensa kauppatieteissä, tekniikassa, hallinto- ja viestintätieteissä globaaleihin muutostrendeihin monitieteisissä tutkimusalustoissaan. Yliopisto edistää tutkimusalustojen avulla monitieteisyyttä, tieteidenvälisyyttä ja poikkitieteisyyttä, jotta tutkimuksella voitaisiin parhaiten ratkaista monimutkaisia yhteiskuntaa kohtaavia ongelmia. Tutkimusalustat ovat energiaan ja kestävään kehitykseen syventynyt VEBIC, digitaalisen talouden tutkimusalusta Digital Economy, yrittäjyyden ja innovaatioiden tutkimusalusta InnoLab sekä resilienssin, kokonaisturvallisuuden ja varautumisen tutkimusalusta Resilienssi. Yliopisto on sitoutunut tekemään eettisesti kestävää ja vastuullista tutkimusta.
Kampusalue

Yliopisto sijaitsee merenrantakampuksella Palosaarella. Yliopiston akennukset ovat suunnitelleet arkkitehdit Käpy ja Simo Paavilainen. Yliopistolla on toimintaa myös entisessä Vaasan puuvillatehtaassa.
Yliopisto on uudistanut Palosaaren kampustaan allianssimallilla. Uudistus valmistui vuonna 2024. Tavoitteena on ollut kestävän kehityksen mukainen ja vetovoimainen kampus. Osana kampuskehitystä yliopisto ja Vaasan kaupunki ostivat yliopiston käyttämät rakennukset ja maa-alueen huhtikuussa 2019.
Alumnitoiminta

Vuoden alumnin tunnustuksen ovat saaneet:
toimitusjohtaja Kari Leppilahti
2004: kansanedustaja, kauppatieteiden maisteri Sari Essayah
2015: markkinointi- ja viestintäjohtaja, kauppatieteiden maisteri Anne Korkiakoski
2018: kauppatieteiden maisteri Samuli Manninen
2020: kansanedustaja, hallintotieteiden ja kauppatieteiden maisteri Eeva Kalli
2021: Team Jakamo: Jarl Matti Anttila, Timo Rossi, Jukka Vesalainen, Matti Manner, Matti Mäkelä, Anssi Uitto, Tapio Niemi, Tommi Ranta, Anssi Kumpula ja Aki Vainio.
2022: pääekonomisti, kauppatieteiden maisteri Tiina Helenius
2023: ulkoministerion alivaltiosihteeri, kauppatieteiden maisteri Jarno Syrjälä
2024: yrittäjä Katja Rajala
Hallinto > Yliopistokollegio

Vaasan yliopiston korkein valvoja on yliopistokollegio. Vaasan yliopiston yliopistokollegio on 15-jäseninen toimielin, jotka edustavat professoreita, muita opettajia, tutkijoita, muuta henkilökuntaa sekä opiskelijoita.
Hallinto > Hallitus

Yliopiston ylin päättävä elin on yhdeksänjäseninen hallitus, joista neljä edustaa yliopistoyhteisöä ja viisi on sen ulkopuolelta. Hallituksen valitsee vaaleilla valittu yliopistokollegio.
Hallinto > Hallitus > Hallituksen kokoonpano 2022–2025

Mari Kiviniemi, toimitusjohtaja, Kaupan liitto (hallituksen puheenjohtaja)
Juha Kytölä, teknologiajohtaja, Wärtsilä (hallituksen varapuheenjohtaja)
Mervi Airaksinen, toimitusjohtaja, Microsoft Oy
Timo Aukia, toimitusjohtaja, Timo Aukia Oy ja Jaakko Aukia Oy
Marko Kohtamäki, professori, Vaasan yliopisto
Susanna Kultalahti, tutkijatohtori, Vaasan yliopisto
Timo Rothovius, professori, Vaasan yliopisto
Elmo Paloniemi, opiskelija, Vaasan yliopisto (2024–2025)
Tommi Sottinen, professori, Vaasan yliopisto
Markku Stenborg, finanssineuvos, Valtiovarainministeriö
Marja Vettenranta, koulutusvastaava, Vaasan yliopisto
Hallituksen toimikausi on nelivuotinen. Opiskelijan osalta toimikausi on kaksivuotinen, jonka jälkeen suoritetaan opiskelijajäsenen uudelleenvalinta.
Hallinto > Rehtorit ja johtoryhmä

Yliopiston käytännön toimintaa johtaa hallituksen valitsema rehtori, joka vastaa yliopiston tehtävien tuloksellisuudesta, taloudellista ja tehokkaasta hoitamisesta. Rehtorin tukena tehtävässä on johtoryhmä. Vararehtorit toimivat rehtorin sijaisena ja edustavat yliopistoa tutkimuksen ja opetuksen verkostoissa.
| Rehtorit |  |
| --- | --- |
Tryggve Saxén: 1968–1970
Mauri Palomäki: 1970–1987
Ilkka Virtanen: 1987–1994
Ari Salminen: 1994–1998
Matti Jakobsson: 1998–2014
Suvi Ronkainen: 2015–2017
Jari Kuusisto: 2015–2022  (viransijainen kesäkuu 2015 – tammikuu 2017)
Minna Martikainen: 2023–
Kirjallisuutta

Katajamäki, Hannu (1998): Oman alueensa yliopisto. Vaasan yliopiston kolme vuosikymmentä. Vaasa: Vaasan yliopisto.
Leinamo, Kari & Ronkainen, Suvi (2018). Yhteinen tahto. Vaasan yliopisto 50 vuotta. Vaasa: Vaasan yliopisto. ISBN 978-952-476-792-7 Juhlakirja ladattavana pdf-tiedostona (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaasan yliopisto Wikimedia Commonsissa
Vaasan yliopiston kotisivut
Vaasan yliopiston ylioppilaskunnan (VYY) kotisivut
Vaasan yliopiston julkaisuarkisto
| n k Suomen yliopistot |
| --- | --- |
Yliopistot:  Aalto  Hanken  Helsinki  Itä-Suomi  Jyväskylä  Lappi  Lappeenranta-Lahti  MPKK  Oulu  Taideyliopisto  Tampere  Turku  Vaasa  Åbo Akademi 
Yliopistokeskukset:  Kajaani  Kokkola  Lahti  Mikkeli  Pori  Seinäjoki 
Entiset:  Eläinlääketieteellinen korkeakoulu  Helsingin kauppakorkeakoulu  Joensuu  Kuopio  Kuvataideakatemia  Sibelius-Akatemia  Svenska social- och kommunalhögskolan  Taideteollinen korkeakoulu  Tampere (1925-2018)  Tampereen teknillinen yliopisto  Teatterikorkeakoulu  Teknillinen korkeakoulu  Turun kauppakorkeakoulu 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Vaasalainen teekkari.
Antti Vihinen

Antti Vihinen (s. 11. toukokuuta 1961 Tampere) on Hämeessä vaikuttava kulttuurialan hallintomies.selvennä
Koulutukseltaan Vihinen on valtiotieteiden maisteri Hampurin yliopistosta. Myöhemmin hän väitteli Helsingissä tohtoriksi musiikkitieteen alalta. Hänen väitöskirjansa vuodelta 2000 käsitteli Theodor Adornon Sibelius-kritiikin poliittisia motiiveja. Väitöskirjan hyväksymisprosessi herätti Suomessa laajaa keskustelua, kun vastaväittäjä Tomi Mäkelä ei puoltanut sen hyväksymistä, vaikka antoi ymmärtää toisin väitöstilaisuudessa. Lopulta väitöskirja päästettiin läpi alimmalla mahdollisella arvosanalla. Vihinen on julkaissut myös musiikin historiaa ja politiikkaa sivuavia essee- ja pakinakokoelmia.
Vihinen työskenteli Lahden Sibeliustalon toimitusjohtajana 1999–2010.  Hän erosi Sibeliustalon johdosta ja ilmoitti syyksi kaupungin johdon kanssa syntyneet linjaerimielisyydet. Hänen mukaansa kaupungin linja on ”akselilla Hollola–Nastola, minä haluaisin, että suunta olisi Eurooppa ja enemmänkin akselilla Pariisi–Frankfurt–Moskova”.
Vuosina 2010–2013 hän työskenteli professorina Saksassa Karlsruhen kansainvälisessä ammattikorkeakoulussa Karlshochschulessa opetusalanaan kansainvälinen matkailuala, tapahtumatuottaminen, kulttuurihallinto ja kaupunkien vetovoimatekijät.
Vuosina 1981-1983 sekä vuodesta 2012 Vihinen on toiminut myös Sidi & Hermottomat manserock-yhtyeessä kosketinsoittajana.
Sidi & Hermottomat on julkaissut kolme levyä; 1981 Vieraana älyn valtakunnassa, 1982 Runoja rauniolille ja 2015 Näkyviin. Vihinen on toiminut yhtyeen säveltäjänä ja sanoittajana lähes kaikissa kappaleissa.
Vihinen oli Hämeenlinnan kaupungin juhlavuosien 2015-2017 koordinaattori syyskuusta 2014 alkaen. Tätä ennen hän toimi kaupungilla Hämeen linnan alueen kehittämishankkeen projektipäällikkönä.
Hämeenlinnan vuosien jälkeen hän on keskittynyt tietokirjojen kirjoittamiseen. Vuonna 2021 hän julkaisi ensimmäisen romaaninsa.
Palkinnot ja tunnustukset

Kultainen Lahti -mitali 2005
Julkaisut

Theodor W. Adornon Sibelius-kritiikin poliittinen ulottuvuus, Helsingin yliopisto, musiikkitieteen laitos, 2000 Sarja: Studia musicologica Universitatis Helsingiensis, 8, ISSN 0787-4294 ISBN 951-45-9483-5 (väitöskirja)
Musiikkia ja politiikkaa, Esseitä Wagnerista Sibeliukseen. Like 2005. 249 s. ISBN 952-471-514-7
Nopeita pakinoita, Like, 2006 ISBN 952-471-723-9
Minä ja Mozart, Into Kustannus 2014. 496 s. ISBN 978-952-264-280-6
Vieraana älyn valtakunnassa (1981, LP-levy Kerberos KEL 624)
Runoja raunioille (1982, LP-levy, Kerberos KEL 637)
Näkyviin (2015, CD-levy sekä digijulkaisu SDH01)
Julkaisut > Romaanit

Punainen prinsessa, Into, 2021.
Sininen enkeli, Into, 2023.
Valkoinen susi, Into, 2025.
Luettelo Kouvolan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kouvolan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kouvolan kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kouvolaan on vuonna 2009 yhdistetty Anjalankoski, Kuusankoski, Elimäki, Jaala ja Valkeala. Näistä Anjalankoski muodostettiin aiemmista Anjalan ja Sippolan kunnista.
Julkiset taideteokset ja muistomerkit

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta). Alue-sarakkeessa on entisten kuntien nimet: Anjala, Kuusankoski, Elimäki, Jaala, Sippola ja Valkeala ja nykyinen kaupunginosa, tarvittaessa tarkennettuna. Tässä luettelossa on 189 kohdetta.
Muut muistomerkit

Kouvolassa on kaksi muistomerkkiveturia, jotka molemmat ovat höyryvetureita mallia ”Pikku-Jumbo” eli Tk3. Kauppakeskus Veturin pysäköintialueella vitriinissä on kunnostettu veturi numero 1154. Kouvolan rautatieasemalla 1-raiteen vieressä oli vuodesta 1970 lähtien ”Pikku-Jumbo”, numero 859. Kouvolalaisten Ruuhveltiksi nimeämää veturia kunnostettiin viimeksi vuonna 2019 talkootöinä. Se siirrettiin kesäkuussa 2022 Pilkepuistoon ja tulee saamaan myöhemmin suojaavan katoksen.
Molemmat muistomerkkiveturit ovat luettelossa Suomen muistomerkkivetureista.
Lähi-idän keittiö

Lähi-idän keittiö käsittää Lähi-idän maiden ruokakulttuurien yleiset piirteet. Lähi-idässä ruokakulttuuri on hyvin monipuolinen. Siinä yhdistyy monenlaiset ruokaan liittyvät kulttuurilliset vaikutteet ja alueelliset piirteet. Esimerkiksi libanonilainen keittiö on saanut historian aikana vaikutteita Egyptistä, Assyriasta, Kreikasta, Roomasta ja Osmanien valtakunnasta. Lähi-idän keittiössä käytetään erityisen paljon munakoisoa ja muista vihanneksista paljon tomaattia ja paprikaa. Muita Lähi-idän keittiön yleisiä kasviksia ovat oliivi, jota käytetään myös öljyn muodossa sekä palkokasvit. Jogurtista tehdään kastikkeita. Useissa Lähi-idän maissa islamin uskonto estää sian lihan syönnin. Myös Israelissa yleinen uskonto kieltää sian lihan syönnin ja lisäksi juutalaisuudessa on muita tarkkoja sääntöjä ruokailua kohtaan, mukaan lukien ruokien järjestystä koskevat säännöt. Yleisimmin syödään lampaan- ja kananlihaa. Jonkin verran käytetään myös kalaa ja äyriäisiä. Ruokia maustetaan usein yrteillä, kuten persiljalla ja mintulla. Jonkin verran käytetään myös valkosipulia. Muualta Aasiasta ovat tulleet tavat käyttää joitakin mausteita, kuten juustokumina, seesam, kardemumma ja kaneli. Muita yleisiä Lähi-idässä ateriaan kuuluvia ruokia ovat riisi, peruna ja leivät. Esimerkiksi iranilaisessa ja irakilaisessa keittiössä käytetään usein riisiä. Jälkiruoat ovat hyvin makeita. Yleismmät juomat ovat tee, kahvi ja vesi. Aamupalaksi syödään usein tapaksia muistuttavia meze-paloja. Yleisiä ruokalajeja ja aineksia ovat bulgur, couscous, tahini, halva, halloumi, baklava, kebab ja baba ganoush. 
Joissakin leivonnaisissa on tyypillisesti pitsimäisiä osia. Leivonnaisissa käytettyjä aineita ovat pistaasipähkinät, ruusuvesi ja appelsiinikukkavesi.