Darfurin konflikti
Konfliktin historiaa 2003–2007 > Janjaweedit taistelevat

Al-Fashirin isku oli käännekohta niin sotilaallisesti kuin henkisestikin. Asevoimat oli nöyryytetty, ja hallitus joutui strategisesti vaikeaan tilanteeseen. Armeija tarvitsi uudelleenkoulutusta ja uusia sotilaita, jotta taistelu olisi mahdollista uudenlaisessa sodassa. Lisäksi Darfurin joukkojen moraalista ei ollut varmuutta. Vastuu sodan viemisestä loppuun annettiin Sudanin tiedustelupalvelulle. Tästä huolimatta kapinalliset voittivat 38 taistelusta 34. Toukokuussa SLA tuhosi pataljoonan Kutumissa; 500 kaatui ja 300 otettiin vangeiksi. Kesäkuun puolessavälissä 250 kaatui Tinen toisessa hyökkäyksessä. SLA alkoi levittäytyä itään, ja sota uhkasi levitä Kordofaniin.lähde?
Tässä vaiheessa hallitus vaihtoi strategiaa. Koska armeija kärsi jatkuvia tappioita, sotaonni riippui kolmesta elementistä: tiedustelusta, ilmavoimista ja Janjaweedeistä, jotka olivat aseistettuja Baggaran paimentolaisia. Hallitus oli aloittanut heidän ohjaamisensa masalitien kansannousun aikoihin vuosina 1996–1999. Janjaweedit olivat uuden strategian tärkein elementti. Armeijan resursseja virtasi Darfuriin ja janjaweedeistä tehtiin puolisotilaallinen joukko, joilla oli viestintävälineet sekä tykistö. Seuraukset eivät tulleet kenellekään yllätyksenä: vastaavat toimenpiteet Nuba-vuorilla ja eteläisillä öljykentillä olivat aiempina vuosikymmeninä johtaneet valtaviin ihmisoikeusrikoksiin ja väestön pakkosiirtoihin.lähde?
Paremmin aseistautuneet janjaweedit saivat pian yliotteen. Kevääseen 2004 mennessä useita tuhansia – enimmäkseen ei-arabeja – oli surmattu ja jopa miljoona ihmistä oli ajettu kodeistaan. Alueella koitti valtava humanitäärinen kriisi, joka muuttui kansainväliseksi, kun 100 000 pakolaista pakeni janjaweedeja Tšadiin ja Tšadin joukot kohtasivat janjaweedit rajalla. Yli 70 janjaweedia sekä kymmenen Tšadin sotilasta kaatui yhdessä huhtikuussa käydyssä taistelussa. YK:n tarkkailijat totesivat, että ei-arabien asuttamia kyliä valikoitiin samalla kun arabien kylät jätettiin rauhaan. 23 Fur-kylää Shattayan hallintoalueella tyhjennettiin kokonaan asukkaista, omaisuus varastettiin ja kylät poltettiin maan tasalle. Ryhmä havaitsi useita tällaisia paikkoja ajaessaan alueella kahden päivän ajan. Samalla näiden tuhottujen paikkojen vieressä oli koskemattomia, asuttuja ja toimivia arabiasutuksia. Paikoitellen tuhotun Fur-kylän ja arabikylän välinen etäisyys oli alle 500 metriä.
Tšad toimi välittäjänä N'Djamenan neuvotteluissa 2004, jotka johtivat 8. huhtikuuta humanitääriseen tulitaukosopimukseen. Sopimuksen allekirjoittivat Sudanin hallitus, JEM ja Sudanin vapautusliike (SLM), mutta JEMistä irtosi siipi, Kansallinen uudistuksen ja kehityksen liike, joka ei osallistunut neuvotteluihin tai allekirjoittanut sopimusta. Janjaweedien ja kapinallisten hyökkäykset jatkuivat tulitauosta huolimatta. Afrikan unioni muodosti tulitaukokomitean tarkkailemaan tulitauon pitävyyttä.lähde?
Kriisin laajuus herätti varoituksia uhkaavasta katastrofista, kun YK:n pääsihteeri Kofi Annan varoitti, että kansanmurha on pelottavan lähellä Darfurissa. Janjaweedien kampanjan laajuus toi mieleen Ruandan kansanmurhan tapahtumat, mutta tämän vertauksen Sudanin hallitus kiisti voimakkaasti. Riippumattomat tarkkailijat totesivat, että käytetyt menetelmät – siviilien, lasten ja vauvojen silpominen ja tappaminen – muistuttivat enemmän Jugoslavian sodan etnisiä puhdistuksia. Lisäksi varoitettiin, että alueen eristyneisyys merkitsi myös sitä, että sadattuhannet ihmiset olivat avun ulottumattomissa. Brysselissä toimiva Kansainvälinen kriisiryhmä ilmoitti toukokuussa 2004, että yli 350 000 ihmistä oli vaarassa menehtyä nälkään ja tauteihin.
10. heinäkuuta 2005 SPLA:n entinen johtaja John Garang vannoi virkavalan Sudanin varapresidenttinä. 30. heinäkuuta hän sai surmansa helikopterionnettomuudessa. Hänen kuolemallaan oli pitkäaikaisia vaikutuksia, ja neuvottelut Darfurin eri kapinallisryhmien kanssa etenivät hitaasti.
Sudanin rajalla sijaitsevaan Adren kaupunkiin hyökättiin joulukuussa 2005 ja 300 kapinallista sai surmansa. Sudania syytettiin hyökkäyksestä. Alueen kiristynyt tilanne sai Tšadin hallituksen julistamaan Sudanin viholliseksi ja kutsumaan kansalaiset yhteiseen rintamaan taistelussa "yhteistä vihollista" vastaan.lähde?