stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rob Niedermayer

| Rob Niedermayer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. joulukuuta 1974 Cassiar, BC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1993–2011
Seurat:  Buffalo Sabres New Jersey Devils Anaheim Ducks Calgary Flames Florida Panthers HC Lugano
NHL-varaus:  5. varaus, 1993 Florida Panthers
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Anaheim Ducks | 2007  |
| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tšekki 2004 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 1993 | jääkiekko |  |
Rob W. Niedermayer (s. 28. joulukuuta 1974 Cassiar, Brittiläinen Kolumbia) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut pitkän uran NHL-liigassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Uransa viimeisenä vuotena Niedermayer edusti Sveitsin National League A:ssa pelaavaa HC Luganoa.
Ura

Niedermayer pelasi juniorivuotensa WHL-seura Medicine Hat Tigersissä. Florida Panthers varasi hänet NHL:ään vuoden 1993 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla viisi. Niedermayer nousi Floridan pelaavaan kokoonpanoon heti kaudella 1993–1994.
23. kesäkuuta 2001, kahdeksan kauden ja 266 Panthers-tehopisteen jälkeen Niedermayer siirrettiin Calgary Flamesiin yhdessä toisen kierroksen varausoikeuden kanssa vaihdossa Valeri Bureen ja Jason Wiemeriin. Calgaryssä Niedermayer ei viihtynyt pitkään, ja jo vuonna 2003 hänen uudeksi osoitteekseen tuli Mighty Ducks of Anaheim (nykyinen Anaheim Ducks).
Kaudella 2002–2003 Niedermayer auttoi Mighty Ducksin ensimmäistä kertaa seuran historiassa Stanley Cupin finaaliin. Voitto karkasi tuolloin käsistä seitsemännessä pelissä. Kaudella 2006–2007 Anaheim Ducksiksi muuttunut joukkue, johon kuuluivat nyt molemmat Niedermayerin veljekset (Scott Niedermayer, toimi kapteenina), eteni finaaliin ja peittosi Ottawa Senatorsin taistelussa Stanley Cupista.
Aiheesta muualla

Rob Niedermayer Anaheim Ducksin virallisella sivustolla
Rob Niedermayer Jatkoaika.comissa
Robert Cecil (1563–1612)

Robert Cecil, John de Critzin maalaama muotokuva vuodelta 1602.
Robert Cecil, Salisburyn 1. jaarli, paroni Cecil of Essendon, Cranbornen varakreivi (1. kesäkuuta 1563 Lontoo – 24. toukokuuta 1612 Marlborough) oli englantilainen valtiomies, joka toimi kuningatar Elisabet I:n ja kuningas Jaakko I:n valtiosihteerinä (secretary of state) vuosina 1596–1612. Varsinkin Jaakko I:n valtakauden alkuaikana Cecil oli kuninkaan tärkein neuvonantaja.
Muuta

Cecil nai vuonna 1589 Elizabeth Brooken, paroni William Brooken tyttären. He saivat kaksi lasta.
Cecil luovutti isältään perimänsä Theobalds Housen kartanon Jaakko I:lle, ja sai vaihtokaupassa kuninkaalle aiemmin kuuluneen Hatfield Housen, jonka uuden päärakennuksen hän rakennutti vuosina 1607–1612. Se on edelleen Cecilin suvun omistuksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Cecil (1563–1612) Wikimedia Commonsissa
CECIL, Robert (1563-1612), of the Savoy, London and Theobalds, Herts. (englanniksi) The History of Parliament
Si vis pacem, para bellum

Si vis pacem, para bellum (suom. Jos haluat rauhaa, varaudu sotaan) on lainaus Publius Flavius Vegetius Renatuksen teoksesta Epitoma Rei militaris, jonka uskotaan olevan kirjoitettu noin vuonna 390. Lausetta on käyttänyt tunnuksenaan saksalainen aseteollisuusyritys Deutsche Waffen und Munitionsfabriken. Lausetta pidetään myös Parabellum-termin lähteenä.
Lauseen muunnelmia

Lentävästä lauseesta Si vis pacem, para bellum on olemassa eri asioita tarkoittavia muunnelmia. [lähde? ]
Si vis bellum para pacem – ”Jos haluat sotaa, varaudu rauhaan” – jos joku haluaa sotaan muiden valtioiden kanssa, hänen on uskoteltava pyrkivänsä rauhaan. Toisen tulkinnan mukaan se, joka uskoo rauhaan ja jättää varautumatta sotilaallisesti, joutuukin sotaan.
Si vis pacem para pactum – ”Jos haluat rauhaa, tee rauhansopimus”
Si vis pacem fac bellum – ”Jos haluat rauhaa, tee sota” – yleensä tällä tarkoitetaan sitä, että pienellä sodalla estetään suurempi sota, tai että rauhan edestä pitää käydä sota tilanteen selvittämiseksi.
Si vis pacem para pacem – ”Jos haluat rauhaa, valmistaudu rauhaan”
Smith’s Prize

Smith's Prize -palkinnot jaettiin vuosittain kahdelle Cambridgen yliopiston fysiikan, matematiikan tai sovelletun matematiikan opiskelijalle vuosina 1769–1998. Palkinnot jaettiin kokeen perusteella.
Skopjen maanjäristys 1963

| Skopjen maanjäristys 1963 |
| --- | --- |
 Maanjäristyksen episentrumi
Päivämäärä:  26. heinäkuuta 1963
Magnitudi:  6,1 (Mw)
Syvyys:  6 km
Episentrumin sijainti:  42.16°N, 22.66°E
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:   Jugoslavia
Henkilövahingot:  1 000 kuollutta 3 000 haavoittunutta
Skopjen maanjäristys 1963 oli 6,1 momenttimagnitudin maanjäristys, joka tapahtui 26. heinäkuuta 1963 Skopjessa Makedonian sosialistisessa tasavallassa. Kaupungista tuhoutui ainakin 80 prosenttia.
Vaikutukset tuntuivat pahiten Vardar-joen laaksossa. Yli 1 000 ihmistä kuoli, 3 000–4 000 haavoittui ja 120 000–200 000 jäi kodittomiksi. 78 maata lähetti hätäapua.
Skopjen vanha rautatieasema, joka kärsi vaurioita järistyksessä, toimii nykyään kaupunginmuseona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skopjen maanjäristys 1963 Wikimedia Commonsissa
Smoke Gets in Your Eyes

”Smoke Gets in Your Eyes” on Jerome Kernin säveltämä ja Otto Harbachin sanoittama musiikkikappale vuoden 1933 Broadway-musikaalista Roberta. Kern sävelsi kappaleen alun perin nopeatempoiseksi musiikiksi näytösten väliseen steppiesitykseen. Roberta-musikaalia varten hän muutti kappaleen balladiksi.
Kappaleesta tuli hitti heti ilmestyttyään. Paul Whitemanin orkesterin levytys nousi listaykköseksi vuonna 1934, ja samana vuonna myös Leo Reisman, Emil Coleman ja Ruth Etting nousivat kappaleella listoilleselvennä. Kappaleen kenties tunnetuimman version levytti The Platters vuonna 1958. The Plattersin levytystä myytiin yli miljoona kappaletta ja se saavutti listoilla ensimmäisen sijan.
Kappaleesta on tullut yksi jazzmusiikin standardeista. Sen ovat levyttäneet useat pianonsoittajat, mukaan lukien Teddy Wilson, Nat King Cole, Art Tatum, Thelonious Monk ja Keith Jarrett. Muita kappaleen levyttäneitä ovat mm. Artie Shaw, Sarah Vaughan, Harvey Mason ja Quintette du Hot Club de France.
Juha Vainio on kääntänyt kappaleen suomeksi nimelle ”Kun rakastunut on”.
Sorila

| Sorila |
| --- | --- |
 Olkahisen koulun Sorilan toimipiste
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Pohjoinen suuralue
Suunnittelualue:  Aito
Sorila on yksi Tampereen pohjoisen suuralueen tilastoalueista. Naapurikaupunginosat ovat Nurmi, Aitoniemi, Kämmenniemi ja Viitapohja. Paikassa sijaitsee Aitolahden vanha kuntakeskus. Alueella on pientaloja ja se sijaitsee Näsijärven rannalla. Alueen läpi kulkee tie Kämmenniemeen ja Terälahteen.
Sia (nimi)

Sia on naisen etunimi. Se on Sofian lyhentymä, mutta lisäksi se voi olla muunnelma esimerkiksi Luciasta tai Sigridistä. Vuosina 1986–1992 Sialla oli Ruotsin almanakassa nimipäivä 15. toukokuuta.
Suomessa Sia on erittäin harvinainen nimi. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on vuoteen 2023 mennessä kirjattu noin 20–30 tämännimistä naista tai tyttöä. Heistä suurin osa on syntynyt 2010- tai 2020-luvulla.
Tunnettuja Sia-nimisiä

Sia Furler (s. 1975), Sia, australialainen laulaja ja lauluntekijä
Sia Kamanor (s. 1977), sierraleonelainen pikajuoksija
Sia Tolno (s. 1975), guinealainen laulaja
Siachenin jäätikkö

Siachenin jäätikön seutu satelliittikuvissa.
Siachenin jäätikkö on Intian, Pakistanin ja Kiinan rajaseudulla melko lähellä Karakorumin solaa oleva vuoristojäätikkö Ladakhin alueen pohjoispuolella. Pakistan piti aluetta omanaan, mutta Intia miehitti sen vuonna 1984, jolloin jäätiköstä tuli maailman korkein miehitetty kohta.
Alueen korkeimmat kohdat ovat 6 700 metrin korkeudessa ja lämpötilat voivat olla jopa −70 °C. Jäätikkö on kutistunut puoleen alkuperäisestä koostaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Blankonthemap The Northern Kashmir WebSite (englanniksi)
Outside magazine article about Siachen battleground (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Nuclear rivals in Siachen talks; BBC News, report, 26.5.2005 (englanniksi)
Siachen, A War for ice, An awarded documentary on the Siachen War (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Why Siachen Matters? (englanniksi)
The Times of India: India opens Siachen to trekkers
Sergey Mikhalkin

| Sergey Mikhalkin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1983 (ikä 41)
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  maalivahti
Seura:  Nizhegorodets
Pelinumero:  1
Pituus:  176 cm
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
|  | Nizhegorodets |  |  |
Maajoukkue
| 2010– | Venäjä | 1 (0+0=0) | 1 (0+0=0) |

Sergey Mikhalkin (s. 2. maaliskuuta 1983) on venäläinen salibandymaalivahti, joka edustaa Venäjän salibandyliigassa Nizhegorodetsia. Hän on pelannut Venäjän maajoukkueessa vuodesta 2010 lähtien.
Riuttatiira

| Riuttatiira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Tiirat Sternidae
Suku::  Isotiirat Thalasseus
Laji::  sandvicensis
Kaksiosainen nimi
 Sterna sandvicensis  Latham, 1787 

Alalajit
 T. s. acuflavidus  T. s. eurygnatha  T. s. sandvicensis 
Katso myös
   Riuttatiira Wikispeciesissä   Riuttatiira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Äänitetty Englannin rannikolla.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Riuttatiira.Ystad 2017.
Thalasseus sandvicensis
Riuttatiira (Thalasseus sandvicensis, aiemmin Sterna sandvicensis) on laajalle levinnyt suurehko merilintu. Levinneisyysalueen mukaan se jaetaan joskus kolmeen alalajiin, T. s. sandvicensis Euroopassa ja Afrikassa, T. s. acuflavida Pohjois-Amerikassa ja T. s. eurygnatha Etelä-Amerikassa. Suomessa se ei vielä (2006) ole pesinyt, vaikka satunnaisia yksilöitä Itämeren rannoilla onkin vieraillut.
Koko ja ulkonäkö

Selkä ja siivet ovat harmaat, kaula rinta ja pään alaosa valkeat, silmien yläpuoli kesällä musta, loppukesästä talveen otsa valkoinen. Pitkä, kapea tikkunokka musta keltaisella kärjellä. Kookkaampi kuin Suomen yleisimmät tiirat, mutta räyskää pienempi.  
Pituus on 35–45 cm, siipien kärkiväli 85–105 cm,  paino 80–100 grammaa.
Levinneisyys

Riuttatiira ei kuulu Suomen pesimälinnustoon, mutta jo Viron rannikoilla näitä kauniita vaaleita tiiroja tapaa pesimästä. Riuttatiiroja kiertelee kuitenkin Suomenkin merenrannikoilla vuosittain huhti-elokuussa. Suurin osa havainnoista tulee Suomenlahdelta ja lounaissaaristosta, mutta monesti lajin satunnaisia kiertelijöitä saattaa tavata myös mm. Porin seudulta. Vuonna 2007 riuttatiirasta tehtiin Suomessa ainakin 10 havaintoa, joiden perusteella eri yksilöitä havaittiin noin 6–9. Parhaiten laji oli havaittavissa Hangossa, jossa laji havaittiin yhteensä 7 kertaa (ilmeisesti 5 eri yksilöä koko vuoden aikana).
Elinympäristö

Riuttatiira ei ole yhtä aggressiivinen kuin lapintiira ja naurulokki, ja se pesii joskus näiden lähellä ollakseen suojassa pedoilta.
Ravinto

Riuttatiira syö pääasiassa pieniä kaloja rannikolla tai avomerellä.
Aiheesta muualla

Riuttatiira Lintukuva-verkkopalvelussa
Pyhän Augustinuksen luostari

Pyhän Augustinuksen luostarin rauniot
Pyhän Augustinuksen luostari (St Augustine's Abbey) oli benediktiiniläinen luostari Englannin Canterburyssä. Augustinus Canterburylainen perusti luostarin noin vuonna 598. Luostari on nykyisin raunioitunut, ja se muodostaa yhdessä Canterburyn katedraalin ja Pyhän Martinin kirkon kanssa UNESCOn maailmanperintöluettelon kohteen.
Luostarin perustaminen ja varhaiset vaiheet

Augustinus Canterburylainen astui maihin anglosaksisen Kentin kuningaskunnan rannalle vuonna 597. Hän oli saanut paavi Gregorius Suurelta tehtäväkseen käännyttää pakanalliset anglosaksit kristinuskoon. Kentin kuningas Ethelbert Kentiläinen toivotti Augustinuksen ja muut hänen mukanaan tulleet lähetyssaarnaajat tervetulleiksi ja lahjoitti heille maata Kentin pääkaupungin Canterburyn itäpuolelta.
Luostari perustettiin luultavasti vuonna 598, ja sen nimi oli alun perin Pyhän Pietarin ja Paavalin luostari. Luostari koostui sisemmästä alueesta, jolla olivat luostarin päärakennukset ja hautausmaa, sekä ulommasta alueesta, jossa olivat viinitarhat, hedelmätarhat ja puutarhat. Pyhälle Pietarille ja pyhälle Paavalille omistetun pääkirkon rakentaminen aloitettiin melkein heti. Pienempi kirkko rakennettiin alueen itäosaan ja se oli omistettu Neitsyt Marialle. Kolmas kirkko rakennettiin 700–900-luvuilla ja omistettiin Pyhälle Pancratiukselle.
Canterburyn arkkipiispa Theodoros Tarsoslainen, luostarin apotti Adrian ja tulevan Wearmouthin ja Jarrowin apotti Benedict Biscop perustivat vuonna 669 luostarin kuuluisan koulun, jolla tuli olemaan tärkeä vaikutus Beda Venerabiliksen ja Pyhä Aldhelmin kaltaisiin oppineisiin
Luostarista kehittyi nopeasti tärkeä oppineisuuden ja sivistyksen keskus, ja munkit matkustivat sinne pitkien matkojen päästä voidakseen opiskella sen luostarikoulussa.
Luostarin myöhemmät vaiheet

Englannin luostarilaitosta pyrittiin uudistamaan 900-luvun puolivälissä ottamalla käyttöön benediktiinien luostarisääntö. Benedictus Nursialainen oli laatinut säännöstön 500-luvulla Monte Cassinon luostaria varten. Säännöstö koski luostarielämän kaikkia puolia, ja edellytti muun muassa tiukkaa vegetaarista ruokavaliota, yhteisöllisyyttä, nukkumista makuusaleissa sekä päivän jakautumista yhteisiin rukoushetkiin, lukemiseen sekä fyysiseen työhön.
Benediktiinien säännöstön soveltamista Englantiin ajoi etenkin Glastonburyn luostarin apotti Dunstan, josta tuli myöhemmin Canterburyn arkkipiispa. Dunstan arvosti Augustinusta suuresti ja muutti Pyhälle Pietarille ja Paavalille omistetun luostarin nimeksi Pyhän Augustinuksen luostari.
Viikingit ryöstivät Pyhän Augustinuksen luostarin vuonna 1011 ja ottivat apotti Aelfmaerin panttivangiksi. Englanti rauhoittui kuitenkin, kun Knuut Suuri kruunattiin Englannin kuninkaaksi vuonna 1016. Knuut antoi Pyhän Augustinuksen luostarille uusia etuoikeuksia. Lisäksi luostariin siirrettiin Pyhän Mildredin reliikit Thanetin luostarista.
Normannivalloituksen jälkeen 1066 Pyhän Augustinuksen luostari sai monista muista luostareista poiketen pitää suurimman osan maaomaisuudestaan. Luostarin viimeinen anglosaksinen apotti Aethelsige pakotettiin kuitenkin eroamaan, ja hänen tilalleen tuli Scolland, munkki Normandian Mont Saint-Michelistä.
Sekä luostarikirkko että Canterburyn katedraali rakennettiin uudelleen normannien mukanaan tuomalla uudella romaanisella tyylillä. Scollandin aloitteesta luostarin kolme pientä kirkkoa korvattiin uudella, yli 100 metriä pitkällä luostarikirkolla. Näiden muutostöiden jälkeen Pyhän Augustinuksen luostarista tuli yksi arkkitehtuuriltaan vaikuttavimmista Alppien pohjoispuolisen Euroopan luostareista.
Keskiajalla luostarin ja Canterburyn arkkipiispan välillä oli ajoittain erimielisyyksiä. Piispat olisivat tahtoneet ulottaa määräysvaltansa myös Pyhän Augustinuksen luostariin, mitä munkit vastustivat kiivaasti. Luostarin apotit saivat paavilta takeet luostarin itsemääräämisoikeudelle. Apotit onnistuivat jopa saamaan paavilta luvan käyttää mitraa ja muita koristeita, jotka oli tavallisesti varattu ainoastaan piispoille.
Pyhän Augustinuksen luostarin munkit olivat ylpeitä luostarinsa perinteistä ja puolustivat raivokkaasti sen oikeuksia ja saamia erivapauksia. Ne on kuvattu tarkasti luostarin kronikoissa ja historiankirjoissa, joista useat ovat säilyneet näihin päiviin saakka.
Myöhäiskeskiajalla luostarin munkisto kasvoi merkittävästi. Vuonna 1423 luostarissa oli 84 munkkia, mikä oli tuohon aikaan erittäin suuri yhteisö. Uusi kappeli valmistui 1510, ja vuonna 1530 julkaistiin kirjoituskokoelma. jossa kuvattiin luostarin suojeluspyhimyksen Pyhän Augustinuksen elämään liittyviä ihmeitä.
Luostarin lakkauttaminen

Pyhän Augustinuksen luostarin kukoistus koki kuitenkin nopean ja yllättävän lopun. Vuonna 1535 kuningas Henrik VIII hylkäsi paavin ja katolisen kirkon ja julistautui Englannin kirkon pääksi, koska paavi ei ollut myöntänyt Henrikille lupaa erota Katariina Aragonialaisesta. Pian luostarien kalleudet olivat kuninkaan tähtäimessä, ja Englannin luostarit lakkautettiin vuosina 1536–1540.
Pyhän Augustinuksen luostarin vuoro koitti 30. heinäkuuta 1538. Luostarin munkit eivät tehneet vastarintaa, luultavasti siksi, että he olivat kuulleet vastahakoisten munkkien säälimättömistä teloituksista muissa luostareissa. Apotti John Essex ja 30 hänen munkkiveljeään allekirjoittivat asiakirjan, jossa he luovuttivat luostarin vapaaehtoisesti kuninkaan haltuun. Apotti sai avokätisen eläkkeen ja vetäytyi luostarin kartanoon. Myös munkit saivat eläkkeen, ja useat saivat seurakunnista papin viran.
Useat luostarin rakennuksista rapistuivat nopeasti raunioiksi. Pyhimysten pyhäköt ja luostarikirkon anglosaksisten kuninkaiden haudat tuhottiin. Henrikin miehet veivät mukanaan kaiken arvokkaan, mukaan lukien Augustinus Canterburylaisen ja kuningas Ethelbertin hopeoidut kuvat sekä pyhäinjäännöslipaan, joka sisälsi Ethelbertin pääkallon. Luostarin suurenmoinen kirjasto hajotettiin. Säilyneet 283 teosta edustavat vain pientä osaa kirjaston laajasta kokoelmasta.
Vuonna 1539 apotin entiset asuintilat muutettiin kuninkaalliseksi palatsiksi. Rakennukset uusittiin ja paikalle rakennettiin uusi muurein ympäröity piha. Palatsi jäi kuitenkin vähälle käytölle ja myytiin vuonna 1612 Lordi Wottonille. Hän rakennutti palatsin yhteyteen kolme muotopuutarhaa. Sittemmin palatsi oli Halesin perheen omistuksessa.
Palatsin ja sen maat osti 1840-luvulla Sir Alexander James Beresford Hope, poliitikko ja taidekeräilijä. Hän sopi Etonin rehtorin Edward Coleridgen kanssa, että entisen luostarin alueelle rakennettaisiin lähetyssaarnaajien opisto. Opiston rakennusten suunnittelijaksi nimitettiin arkkitehti William Butterfield. Rakennustöiden yhteydessä aloitettiin myös luostarin raunioiden arkeologiset tutkimukset.
Maailmanperintökohde

Pyhän Augustinuksen opisto toimi vuosina 1848–1947, jonka jälkeen sen rakennukset siirrettiin King’s Schoolin haltuun. Vuonna 1938 English Heritagen edeltäjä Office of Works otti Pyhän Augustinuksen luostarin alueen valvontaansa. Yleisö pääsi siitä lähtien vierailemaan luostarin alueella. Vuonna 1989 UNESCO liitti Pyhän Augustinuksen luostarin, Canterburyn katedraalin ja Pyhän Martinin kirkon UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Augustinuksen luostari Wikimedia Commonsissa
Augustinus Canterburylainen saarnaa kuningas Ethelbertille.
Luostarin raunioita
Pyhän Augustinuksen lähetyssaarnaajien opiston kappeli
Serghei Dadu

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Serghei Dadu
Syntymäaika: 23. tammikuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka:  Kišinjov, Moldavian SNT, Neuvostoliitto
Pituus: 188 senttimetriä
Paino: 62 kilogrammaa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2004 |  Sheriff Tiraspol | 30 | (16) |
| 2000–2001 | →  Haiducul Sporting Hincești (laina) | 3 | (0) |
| 2002 | →  FC Tiraspol (laina) | 27 | (16) |
| 2003–2004 | →  Alania Vladikavkaz (laina) | 13 | (3) |
| 2004–2005 |  TsSKA Moskova | 1 | (0) |
| 2005 | →  Alania Vladikavkaz (laina) | 27 | (6) |
| 2006 |  Sheriff Tiraspol | 14 | (8) |
| 2007–2008 |  Midtjylland | 23 | (5) |
| 2008 | →  Alania Vladikavkaz (laina) | 36 | (18) |
| 2009–2010 |  Alania Vladikavkaz | 34 | (12) |
| 2012– |  Sheriff Tiraspol | 10 | (3) |
Maajoukkue
| 2003– |  Moldovan U21 |  | () |
| 2002–2013 |  Moldova | 30 | (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 10. tammikuuta 2019.
Serghei Dadu (moldovaksi Сергей Даду; s. 23. tammikuuta 1981 Kišinjov, Moldavian SNT, Neuvostoliitto nykyään Chișinău, Moldova) on moldovalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Tanskassa ja Venäjällä.
Dadu aloitti uransa FC Sheriff Tiraspolissa vuonna 1999 ja lainattiin Constructorul Chişinăulle tammikuussa 2002. Hän pelasi liigan rivalinaselvennä tammikuuhun 2003 saakka. Kesällä 2003 hän lähti lainapaikalle Alania Vladikavkaziin Cristian Tudorin kanssa.
Dadu pelasi Moldovan maajoukkueessa 30 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia vuosina 2002–2013.
Si la vie est cadeau

| Si la vie est cadeau> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Corinne Hermès
Säveltäjä(t):  Jean-Pierre Millers
Sanoittaja(t):  Alain Garcia
Euroviisutiedot
Vuosi:  1983
Maa:  Luxemburg
Kieli:  ranska
Sijoitus:  1.
Pisteet:  142
Si la vie est cadeau (suom. jos elämä on lahja) oli vuoden 1983 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Corinne Hermès ranskaksi, ja se toi Luxemburgille sen viidennen Euroviisuvoiton. Kappale sai 142 pistettä, voittaen seuraavaksi tulleen Israelin vain 6 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 20 eli se esitettiin viimeisenä.
Suomeksi kappale on laulettu nimellä ”Lahjan sain”. Suomenkieliset sanat ovat Juha Vainion käsialaa, ja kappaleen levytti ensimmäisenä suomeksi vuonna 1983 Lea Laven. Kappale löytyy mm. Lavenin saman nimiseltä albumilta. Cover-versioita kappaleesta ovat levyttäneet ainakin Bettina, Seija Simola, Liisa Ylimäki ja Taiska.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Shigeo Sugimoto

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Shigeo Sugimoto
Syntymäaika: 4. joulukuuta 1926
Syntymäpaikka: Kobe, Japani
Kuolinaika: 2. huhtikuuta 2002 (75 vuotta)
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1948–? | Hankyu Railways |  |
Maajoukkue
| 1951–1954 | Japani | 3 (0) |
Shigeo Sugimoto (jap. ; 4. joulukuuta 1926 Kobe – 2. huhtikuuta 2002) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Sugimoto debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 1951. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Aiheesta muualla

National Football Teams