Kalmarin unioni
Historia > Kalmarin unionin synty

Pohjoismaisten kuningaskuntien yhdistymisprosessi käynnistyi Norjan kuninkaan Haakon V:n kuollessa ilman perillistä vuonna 1319. Tuohon aikaan kuninkuuden periytyvyys oli Norjassa muodostunut vakiintuneeksi käytännöksi. Ruotsissa ja Tanskassa oli puolestaan tapana järjestää kuninkaanvaalit, vaikkakin uudet kuninkaat valittiin yleisesti entisistä kuningassuvuista. Haakon V:n valtaistuin siirtyi hänen tyttärenpojalleen, Ruotsin kuningas Maunu Eerikinpojalle. Maunu Eerikinpojan poika Haakon Maununpoika puolestaan peri isältään Norjan kuninkuuden vuonna 1355 ja veljeltään Ruotsin kuninkuuden vuonna 1359. Vuonna 1363 hän avioitui Tanskan kuninkaan Valdemar Atterdagin tyttären, prinsessa Margareetan kanssa.
Haakon kuitenkin menetti Ruotsin kuninkuuden jo seuraavana vuonna. Haakonia vastustavat ruotsalaisaateliset pelkäsivät, että kuninkaan valta vahvistuisi Tanskan liiton myötä ja alkoivat suunnitella hänen syrjäyttämistään. He ottivat yhteyttä Mecklenburgin herttua Albrektiin ja tarjosivat Ruotsin kruunua hänen pojalleen Albrekt nuoremmalle. Ruotsiin paluun jälkeen kapina menestyi hyvin, ja Albrekt kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi vuonna 1364.
Kun Margareetan isä, Tanskan kuningas Valdemar Atterdag kuoli vuonna 1375, Margareetan ja Haakonin tuolloin viisivuotias poika Olavi nousi Tanskan valtaistuimelle 3.5.1376 Margareetan ja Haakonin toimiessa hänen holhoojinaan. Olavista tuli myös Norjan kuningas Haakonin kuoltua vuonna 1380. Margareeta toimi tällöin yksin Olavin holhoojana ja oli täten käytännössä sekä Tanskan, että Norjan hallitsija. Lisäksi Margareeta vaati myös Ruotsin kruunua pojalleen Olaville. Olavi kuitenkin kuoli yllättäen vuonna 1387, jolloin Margaretan asema hallitsijana asettui kyseenalaiseksi, sen perustuessa hänen toimimiseensa Olavin holhoojana. Kymmenen päivän kuluttua Olavin kuolemasta Margareeta suoritti käytännössä vallankaappauksen. Tuolloin Skoonen maakuntakäräjät nimittivät hänet "täysivaltaiseksi rouvaksi ja isännäksi ja koko Tanskan valtakunnan holhoojaksi". Tanskan valtaneuvosto ei ollut kokonaisuudessaan kuitenkaan läsnä maakuntakäräjillä eikä Tanskassa oltu myöskään aikaisemmin käytetty Margareetalle annettua arvonimeä. Margareetan nimitys sivuutti myös Tanskan kunigassuvun perimyslinjan. Tämän jälkeen Margareeta haki itselleen saman arvonimen myös muilta maakuntakäräjiltä. Lisäksi Margareeta sai vuonna 1388 saman arvonimen myös Norjassa, jossa perimyslinjan katsottiin nyt alkavan Margareetasta. Tuohon aikaan naisia ei kuitenkaan voitu valita kuninkaiksi, joten Margareetan sijasta kuninkaaksi nousi hänen sisarensa kymmenvuotias tyttärenpoika Eerik Pommerilainen Margareetan käyttäessä todellista valtaa. Pian tämän jälkeen Margareeta nousi hallitsijaksi myös Ruotsissa. Ruotsin ylimystö oli tyytymätön Albrektiin, joka oli alkanut haalia enemmän valtaa itselleen aateliston epävirallisen johtajan, drotsi Bo Joninpoika Gripin kuoltua. He tarjosivat Ruotsin kruunua tällä kertaa Margareetalle, joka voitti sodan Albrektia vastaan helmikuussa 1389 Falköpingin taistelussa, missä Albrekt vangittiin.
Kalmarin unioni syntyi, kun Tanskan ja Norjan kuningatar Margareeta I valittiin vuonna 1389 Ruotsin hallitsijaksi. Personaaliunionin katsotaan kuitenkin varsinaisesti alkaneen Eerik XIII Pommerilaisen Kalmarissa pidetyissä kruunajaisissa 17.6.1397. Tuolloin kuningatar Margareeta I laaditutti myös unionikirjeen, jossa unionin muodostamien valtakuntien johtomiehet sopivat unionin säilyttämisestä sekä hallitsijan seuraajien valinnasta. Kirjeen sitovuudesta on kuitenkin kiistelty ja lisäksi kruunajaisissa tehtyihin päätöksiin sekä niiden lainvoimaisuuteen liittyy epäselvyyksiä. Vaikka Eerik XIII Pommerilainen kruunattiin kuninkaaksi, käytti Margareeta I todellisuudessa valtaa kuolemaansa asti.
Kalmarin unionin päätökset tehtiin etupäässä Tanskassa. Personaaliunioni aiheutti lopulta ristiriitoja, sillä Ruotsi oli politiikassaan kiinnostunut itäisestä suunnasta, jossa sijaitsivat Novgorod ja Moskovan Venäjä, kun taas Tanskan intressit suuntautuivat enemmän etelässä sijaitsevaa Hansaliittoa kohti.