stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elämä
Määrittely

Elämän määrittely on monestakin syystä vaikeaa. Elämälle on vaikea tehdä yleistyksiä, koska ainoa tunnettu esimerkki elämästä on maapallolle yhdestä alkusynnystä lähtöisin oleva elämä. On myös vaikea vetää raja elollisen ja elottoman välille. Elottoman ja elollisen välimaastossa ovat virukset ja prionit.
Kreikkalainen filosofi Dionysios Khalkedonilainen (n. 320 eaa.) määritteli että elämä on ”ravinnon ylläpitämä olennon liike, joka on siinä synnynnäisesti”.
Fyysikko Erwin Schrödinger määritteli 1940-luvulla elämän negatiiviseksi entropiaksi. Kemisti Albert Szent-Györgyi määritteli elämän paikaksi, jossa elektroni voi levätä. Biologisissa määritelmissä elämän ominaisuudeksi mainitaan yleensä kyky tuottaa uusia kopioita itsestään. Astrobiologi André Brackin mukaan elämä on “vesiliukoinen kemiallinen systeemi, joka siirtää molekyylirakenteisiin sisältyvän informaation ja kehittyy”. Nasan versio elämän määritelmästä astrobiologian tutkimusohjelmassaan on, että elämä on “vesiliukoinen kemiallinen systeemi, joka perustuu molekyylirakenteisiin koodattuun informaatioon ja kehittyy”. Kemistien Addy Pross ja Robert Pascal mukaan elämä on toiminnallisuuteen perustuva stabiili tila, joka toimii ulkopuolelta tulevan energian varassa. Fyysikko Pekka Janhusen mukaan elämän voisi määritellä pitkäikäisenä, monimutkaisena ja kehittyvänä autokatalyyttisenä reaktiojoukkona.
Yhteiset piirteet

Elämän yhteisiä piirteitä ovat:
Itsenäisyys: elävä olio kykenee spontaaneihin tekoihin ja osaa käyttää ympäristöään hyödykseen sekä vastaa ärsykkeisiin.
Aineenvaihdunta: elävä olio tuottaa elottomasta aineesta rakennusmateriaalia ja energiaa (synteesi) sekä hajottaa eloperäistä ainetta (katalyysi).
Moduulirakenne: elävä olio koostuu soluista, elämän rakennuspalikoista.
Kasvu: elollinen olio kasvattaa osiensa kokoa eikä vain kerää lisää materiaalia ympärilleen.
Mukautuvuus: Kyky muuttaa käyttäytymistä ympäristön mukaan. Pitkillä ajanjaksoilla havaitaan perinnöllisyydestä johtuvaa evoluutiota.
Lisääntyminen: elävä olio kykenee tuottamaan uuden organismin solujen jakautumisen avulla. Tämä voi tapahtua yhteistyössä toisen eliön kanssa (suvullisesti) tai vain kyseisen olion omien solujen jakautuessa (suvuttomasti). Jotkut elottoman luonnon asiatkin tosin lisääntyvät. Lisääntymisen määritelmään liittyy sekin, että eliöt syntyvät ja kuolevat. Kuolema aiheutuu usein tapaturmaisesti. Useat eliöt vanhenevat ja kuolevat lopulta vanhuuden vaivoihin. Vanhenemisen syytä ei täysin ymmärretä, mutta sen arvellaan olevan sivutuote elimistön taistelusta ulkoisia uhkia ja happiradikaaleja vastaan.
Viimeisellä kaikille nykyisille eliöille yhteisellä esi-isällä esiintyneitä, ja sitä kautta kaikelle nykyiselle maapallon elämälle yhteisiä ominaisuuksia olivat:
solut
vettä 50–90 prosenttia
hiili, vety, typpi ja happi
samoja sokereita, aminohappoja, nukleotideja, rasvahappoja, fosfolipidejä, vitamiineja ja entsyymejä
tärkeimpinä makromolekyyleinä proteiinit, lipidit, hiilihydraatit ja nukleiinihapot
samanlainen solujen kaksinkertainen solukalvo
entsyymien välityksellä tapahtuvat solujen reaktiot
samanlainen prosessi energian tuottamiseksi ja saamiseksi
välireaktioista koostuvat aineenvaihdunnan reaktiot
DNA:sta koostuva solujen perimä
kaikissa soluissa olevat ribosomit, joissa proteiinisynteesi tapahtuu
perimässä tapahtuvat mutaatiot, jotka voivat muuttaa kaiken elollisen ilmiasua.
Perusta

Maapallon elämä perustuu veden ja hiilen ominaisuuksiin. Vedystä ja hapesta muodostuva vesi on elämälle välttämätöntä useasta syystä. Vesi on esimerkiksi monipuolinen liuotin. Vesi myös sitoo hyvin lämpöä, minkä ansiosta suuret vesimassat kuten meret pitävät maapallon lämpötilan tasaisena ja elämälle soveltuvana. Myös veden pintajännitys, koheesio ja jään kelluminen veden päällä ovat tärkeitä elämän kannalta. Hiili on osana tuhansissa elämälle tärkeissä molekyyleissä, koska hiilimolekyyleillä on monipuolinen ja elämän kannalta välttämätön kyky muodostaa lähes loputtomasti erilaisia molekyylejä.
Avaruudessa mahdollisesti olevalla elämällä voi olla erilainen kemia kuin maapallolla. On ehdotettu esimerkiksi piihin, fosforiin ja typpeen sekä rikkihappoon tai ammoniakkiin perustuvaa elämän kemiaa. Näiltä puuttuu kuitenkin veden ja hiilen hyödyllisiä ominaisuuksia, minkä vuoksi niihin perustuvaa elämää pidetään epätodennäköisempänä kuin veteen ja hiileen perustuvaa.
Rakennusaineet

Elollinen aine rakentuu pääasiassa makromolekyyleistä: aminohapoista, rasva-aineista, nukleotideista ja hiilihydraateista.
Aminohapot muodostavat proteiineja, ja eliöillä esiintyy 20 erilaista aminohappoa, joista kaikki proteiinit rakentuvat. Proteiineja ovat muun muassa elimistön sisäiset viestinviejät hormonit. Proteiinit myös avustavat lähes kaikissa eliön kemiallisissa reaktioissa toimimalla entsyymeinä. Lisäksi proteiinit auttavat erilaisten atomien ja molekyylien kuljettamisessa elimistössä. Proteiinit ovat myös välttämättömiä liikkeen syntymiseen solussa ja eliössä.
Hiilihydraatit toimivat solun ja elimistön lyhytaikaisina energianlähteinä, energiavarastoina sekä tukirakenteina.
DNA-nukleiinihapoksi on nukleotideilla kirjoitettu elämän perinnöllinen koodi. Nukleotidit koostuvat sokerimolekyyleistä, fosforihaposta ja emäksestä. DNA:n luentaan tarvitaan myös toista nukleiinihappoa RNA:ta. Myös solun elintoimintojen energian lähde, ATP, on nukleotidi. Nukleotidit toimivat lisäksi entsyymeinä ja hormoneina.
Rasva-aineita eli lipidejä on hyvin erilaisia. Ne eivät liukene helposti veteen ja hakeutuvat yhteen muodostaen kalvomaisia tai pisaramaisia rakenteita, kuten solukalvoja. Triglyseridit toimivat eliön pitkäaikaisina energiavarastoina. Steroidit toimivat esimerkiksi solukalvon rakennetta tukemassa sekä muodostavat eliön toimintoja sääteleviä hormoneja.
Luokittelu

Eliöt luokitellaan monitasoisella hierarkkisella järjestelmällä, joka perustuu eliöiden sukulaissuhteisiin. Luokittelu kuvastaa lajien eriytymistä toisistaan. Ylimmällä tasolla on kaikkien nykyisten eliöiden kantamuoto. Jokaisella lajilla on kaksiosainen tieteellinen nimi, joka koostuu suku- ja lajinimestä.
Omissa linjoissaan kehittyneitä eliökuntia katsotaan olevan kuusi: prokaryootit, arkkieliöt, alkueliöt, sienet, kasvit ja eläimet. Näistä monisoluisia ovat kolme viimeistä.
Elämän historia > Elämän synty

Varhaisella maapallolla oli jo saatavilla runsaasti energiaa sekä niitä alkuaineita, joista valtaosa elävistä solukoista rakentuu: vetyä, hiiltä, happea ja typpeä. Hapen alhainen pitoisuus ilmakehässä luultavasti edisti kemiallista evoluutiota ennen elämän syntyä.
Elämä syntyi maapallolle ehkä 3,5–4,2 miljardia vuotta sitten.
Elämän alkuperästä ja synnystä on esitetty useita teorioita. Salamateorian mukaan kipinän elämän kehittymiselle antoi salaman aiheuttama voimakas energiapurkaus, joka synnytti elämän perusaineksiin kuuluvat aminohapot. Toisen suositun teorian mukaan elämän synnytti merenpohjan kuumien lähteiden runsaasti energiaa sisältävä aineiden yhdistelmä. Kolmannen teorian mukaan ensimmäiset elämän ainekset toi mukanaan Maahan iskeytynyt komeetta.
Myös elämän syntytapahtumista molekyylitasolla on laadittu lukuisia hypoteeseja, kuten alkukopioituja, esisolu, RNA-maailma, hypersykli, rauta-rikkimaailma, lipidimaailma ja proteiinimaailma. Nämä ajatukset kilpailevat keskenään ja joskus täydentävät toisiaan.
Elämän historia > Elämän loppu

Elämä loppuu maapallolla viimeistään viiden miljardin vuoden kuluttua, kun Aurinko on laajentunut punaiseksi jättiläiseksi ja kuumentanut maapallon elämälle sopimattomaksi. Jo miljardin vuoden kuluttua maapallo on niin kuuma, että elämä on mahdollista enää ehkä vain kaikkein sopeutuvimmille yksisoluisille eliöille.
Elämän äärirajat

Elämä on maapallolla sopeutunut hyvin erilaisiin olosuhteisiin. Äärimmäisissä olosuhteissa viihtyviä eliöitä kutsutaan ekstremofiileiksi. Ne ovat sopeutuneet erilaisin keinoin muun muassa äärimmäiseen kuivuuteen, kylmyyteen, kuumuuteen, korkeisiin suolapitoisuuksiin, happamiin ja emäksisiin olosuhteisiin, korkeaan paineeseen sekä syvällä maan alla oleviin elinolosuhteisiin. Elämää on tavattu maapallon ilmakehässä jopa 40 kilometrin korkeudella merenpinnasta. Elämää esiintyy myös metaanihydraattijäässä merenpohjassa sekä neljän kilometrin paksuisen jääpeitteen alla Vostokjärvessä Etelämantereella. Maan sisällä kallioperässä lämpötila pysyy elämälle soveliaana aina viiteen tai kuuteen kilometriin asti. Maan alla elävän mikrobiston painon on arveltu olevan yhtä suuri kuin maan päällä olevan eliökunnan paino.
Maapallon maaperässä toistaiseksi ainoat paikat, joista minkäänlaisia merkkejä elämästä ei ole löydetty, sijaitsevat Etelämantereen sisäosien korkeilla vuorilla.
Maapallon ulkopuolinen elämä

Elämän rakennusaineita esiintyy myös maapallon ulkopuolella, ja eksoplaneettoja on hyvin suuri määrä. Elämälle suotuisat olosuhteet galakseissa esiintyvät niin sanotulla galaktisella elinkelpoisella vyöhykkeellä. Parhaiten kiinteän planeetan syntyyn tarvittavia raskaita alkuaineita esiintyy tähdissä lähellä galaksien keskustaa. Liian lähellä galaksin keskustaa on elämälle vaarallista säteilyä. Elämää voi lisäksi olla vain planeetalla, joka sijaitsee sopivalla etäisyydellä tähdestään niin sanotulla tähteä ympäröivällä elinkelpoisella vyöhykkeellä. Tähden täytyy olla melko paljon Auringon kaltainen, jotta elinkelpoinen vyöhyke olisi riittävän leveä ja tähden elinikä riittävän pitkä elämän kehittymiselle. Samassa planeettakunnassa sijaitseva jättiläisplaneetta on elämän kannalta hyödyllinen, sillä se vähentää elämälle tuhoisien asteroidien esiintymistä. Planeetan elinkelpoisuutta edistää ratkaisevasti myös esimerkiksi sen akselin kaltevuus ja sen kiertolainen, kuten Maalla Kuu.
Elämän tarvitsema energia voi planeetasta riippuen tulla monesta lähteestä, kuten tähden säteilystä, kemosynteesistä, vuorovesivaikutuksesta, radioaktiivisten aineiden hajoamisesta, planeetan jäähtymisestä vapautuvasta lämpöenergiasta tai kosmisesta säteilystä.
Elämän rakennusaineet voivat matkata ympäri avaruutta meteoroidien tai komeettojen sisällä. Osuessaan planeettaan ne voivat synnyttää sinne elämää. Niin sanotun panspermia-teorian mukaan myös maapallon elämä on voinut saada alkunsa meteoroidin tai komeetan sisällä. Jotkin harvat maapallolla esiintyvät eliöt, kuten Deinococcus radiodurans -bakteeri, kestävät avaruuden äärimmäisen ankaria olosuhteita ja voisivat selviytyä avaruusmatkasta. Eri tähtien väliset etäisyydet ovat kuitenkin niin pitkät, että elämän ei uskota voivan siirtyä planeettakunnasta toiseen.
Aurinkokunnassa on Maan ohella muutama muu kappale, jossa elämän on arveltu mahdollisesti pystyneen syntymään. Näitä ovat Mars-planeetta, Jupiterin kuu Europa sekä Saturnuksen kuut Titan ja Enceladus. Myös Venuksen arvioidaan olleen Aurinkokunnan alkuaikoina olosuhteiltaan elämän synnylle sopiva. Kun planeetan pinnasta myöhemmin tuli elinkelvoton, mahdollinen elämä saattoi siirtyä pilvikerrokseen.
Elämää etsitään avaruudesta koko ajan kehittyneemmillä teleskoopeilla ja luotaimilla. Elämää yritetään löytää tutkimalla kaukaisten planeettojen säteilyn spektrejä. Eräs osoitus eliötoiminnasta olisivat spektrissä näkyvät hapen, otsonin ja metaanin spektriviivat, sillä näitä kaasuja esiintyy yhdessä vain jos jokin prosessi tuottaa niitä. Elämää etsitään myös yrittämällä poimia vieraiden sivilisaatioiden lähettämiä viestejä radioteleskooppien avulla.
Elämän muokkaus

Ihminen pystyy nykyisin muokkaamaan elämän perusosia geenitekniikan avulla. Se on tehnyt mahdolliseksi esimerkiksi kloonaamisen eli eläinyksilöiden kopioinnin. Yksittäisten geenien siirrolla voidaan siirtää ominaisuuksia lajista toiseen, kuten muuntogeenisille viljelykasveille parempaa vastustuskykyä tai ravintopitoisuutta. Ihmisen genomin tekninen muokkaaminen on tällä hetkellä kiellettyä. Sallittua on vain geeniseulonta sekä luonnollisten mutaatioiden ja olemassa olevien geenien hyödyntäminen.
Keinotekoinen elämä

Ihminen ei ole toistaiseksi pystynyt valmistamaan konetta, joka voitaisiin määritellä eläväksi. Mikään kone ei vielä pysty kopioimaan ja ylläpitämään itseään, ja tekoelämä tarvitsisikin paljon ihmisen myötävaikuttamista. Spontaanisti lisääntyvä kone ei voi syntyä itsestään, sillä luonnollisessa ympäristössä ei esiinny sen tarvitsemia valmiita komponentteja kuten piirilevyjä, puolijohteita, magneettisiruja ja lukulaitteita. Ihmisenkin rakentaman koneen pitäisi oppia rakentamaan kokoamislinjat sekä purkulinjat tai purkurobotit. Koneiden rakentumista rajoittaa myös se, että niiden mineraalisten raaka-aineiden saatavuus voi tyrehtyä siihen, että niillä ei ole samanlaista raaka-aineiden kierrätystä kuin elävillä olioilla. Elottomat materiaalit eivät myöskään ole yhtä kestäviä kuin elolliset, vaan ne esimerkiksi hapettuvat ja haurastuvat eivätkä parane.
Koneiden elämä olisi monella tavalla erilaista kuin elollinen elämä. Koneiden ominaisuudet eivät esimerkiksi periytyisi niiden jälkeläisille, vaan kehitys tapahtuisi niiden ohjelmistojen päivittymisen kautta. On myös yritetty pohtia muun muassa sitä, mikä motivoisi koneita pysymään "elossa", olisivatko koneet tietoisia, ja miten ne suhtautuisivat toisiinsa ja ihmiseen.
Kirjallisuutta

Davies, Paul: Viides ihme: Elämän syntyä etsimässä.  ((The fifth miracle: The search for the origin and meaning of life, 1999).)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 1999.  ISBN 952-5202-38-0
Ganten, Detlev & Deichmann, Thomas & Spahl, Thilo: Luonto, tiede ja elämä: Kaikki, mitä tulee tietää.  (Leben, Natur, Wissenschaft, 2003.)  Suomentanut Mervi Ovaska. Helsingissä:  Ajatus, 2007.  ISBN 978-951-20-7284-2
Sariola, Hannu: Elämä: Lyhyt oppimäärä.  (Hippokrates Duodecim)  Helsinki:  Duodecim, 2006.  ISBN 951-656-197-7
Ward, Peter: Tuntematon elämä. Vieraan elämän synteesi ja Nasan tutkimukset maanulkoisesta elämästä (Ursa)
Webb, Stephen: Jos maailmankaikkeus kuhisee elämää ... missä kaikki ovat?: Viisikymmentä ratkaisua Fermin paradoksiin ja maan ulkopuolisen elämän arvoitukseen.  ((If the universe is teeming with aliens ... where is everybody?, 2002.) Suom. Hannu Karttunen. Ursan julkaisuja 96)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2005.  ISBN 952-5329-45-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tree of Life Web Project (englanniksi)
Kambrikautisia Elrathia kingii -trilobiittien fossiileja.
Taiteilijan näkemys devonikautisesta metsästä.
Dinosaurukset hallitsivat Maata 210–65 miljoonaa vuotta sitten.
Bellat

Bellamies
Bellat (songhainkielinen nimitys, hausaksi bouzou, tuaregiksi iklan) ovat etninen ryhmä Burkina Fasossa, Nigerissä ja Malissa. He ovat tuaregien entisiä mustaihoisia orjia, jotka ovat omaksuneet isäntiensä kielen ja kulttuurin. Osa belloista on paimentolaisia ja loput maanviljelijöitä.
Jaka Bijol

Jaka Bijol vuonna 2018.
Jaka Bijol (s. 5. helmikuuta 1999 Vuzenica) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja ja pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Udinesea ja on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Venäjällä ja Saksassa. Hän on pelannut Slovenian A-maajoukkueessa lokakuusta 2018 alkaen vuoden 2024 loppuun mennessä 59 A-maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2024 täydet minuutit joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa.
Bijol on pelannut Venäjän Valioliigassa TsSKA Moskovan joukkueessa 81 ottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia, Saksan 2. Bundesliigassa Hannover 96:n joukkueessa lainalla 30 ottelua ja Serie A:ssa Udinesen joukkueessa jouluun 2024 mennessä 71 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Hän on pelannut TsSKA Moskovan joukkueessa Mestarien liigaa kolme ottelua kaudella 2018–2019 ja Eurooppa-liigaa kuusi ottelua kaudella 2019–2020.
Timo Kaukolampi

| Timo Kaukolampi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1971 (ikä 53) Tammisaari
Ammatti:  muusikko, tuottaja, DJ
Muusikko
Taiteilijanimi:  T. A. Kaukolampi
Yhtyeet:  Larry and the Lefthanded And the Lefthanded Op:l Bastards Disko Anne & Karvaopelit Annie K-X-P Kaukolampi, Puranen & Nykänen Motiivi:Tuntematon Haunted Plasma Kinesis Monoliitti
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Timo Kaukolampi (s. 22. helmikuuta 1971 Tammisaari) on suomalainen muusikko, säveltäjä, sovittaja ja tuottaja. Hän on tuottanut musiikkia esimerkiksi elokuviin ja tv-sarjoihin. Hänen nykyistä tyyliään on kuvailtu minimalistiseksi ja elektroniseksi musiikiksi, jossa hyödynnetään kokeellista instrumentaalista ilmaisua.
Ura

Timo Kaukolampi kiinnostui elektronisesta musiikista nähtyään teini-ikäisenä Alien-elokuvan. Vuosien varrella hänen yhtyeidensä tyylilajeja ovat olleet muun muassa hardcore punk, rock, kraut-paletti, elektronisen ja kokeellisen musiikin eri genret, tekno ja tummasävyinen ambient. Hänen ensimmäiset yhtyeensä soittivat hardcorea ja punkia. 1990-luvulla hän toimi Larry and the Lefthanded -yhtyessä laulajana ja basistina. Yhtyeen tyyli oli garage rock. Kaukolammen seuraava yhtye oli Op:l Bastards. Op:l Bastardsin jälkeen Kaukolampi alkoi tehdä musiikkia myös muille. Hän toimi esimerkiksi norjalaisen Annien tuottajana. Kun bänditoiminta alkoi kiinnostaa häntä uudelleen, hän perusti K-X-P-yhtyeen, joka keikkaili aktiivisimmin vuosina 2016–2018.
Kaukolammen ura elokuvamusiikin parissa alkoi vuonna 2017, jolloin hän ja Tuomo Puranen, hänen kollegansa Op:l Bastards- ja K-X-P-yhtyeistä tekivät Armomurhaaja-elokuvan musiikin. K-X-P-aikanaan Kaukolampi julkaisi myös ensimmäisen soololevynsä. Levy nimeltään 1 ilmestyi loppuvuonna 2017. Suomen Kuvalehden kriitikko kertoi siinä olevan vaikutteita varhaisesta teknosta ja klassisesta musiikista ja Rumba luonnehti sitä tyyliltään analogiteknoksi ja ambientiksi.
Vuonna 2019 julkaistiin Station to Station to Station, jossa oli mukana tanssija Mira Kauton tanssiperformanssiin tehtyä musiikkia.
Inside the SPHERE ilmestyi vuonna 2023 ja BS/BF vuonna 2024.
Kaukolampi on tehnyt musiikkia Márton Jelinkón ohjaamaan elokuvaan Lunastus, sekä elokuviin Armomurhaaja (2018) ja Marian paratiisi (2020).
Vuonna 2022 julkaistuun Viikinki-dokumenttielokuvaan hän teki musiikin yhdessä Tuomo Purasen kanssa.
Mister8-sarjan musiikin Kaukolampi teki yhdessä Tuomo Purasen kanssa. Sarja voitti vuonna 2021 Canneseries-kilpailun. Hän on tehnyt musiikkia myös Akseli Tuomivaaran ohjaamaan Jälkeläiset-sarjaan ja vuonna 2020 alkaneeseen White Wall -sarjaan.
Elokuvien ja sarjojen lisäksi Kaukolampi on tuottanut musiikkia taideteoksiin, esimerkiksi nykytanssiteoksiin. Vuonna 2021 hän loi ja toteutti musiikin Uuden tanssin keskus Zodiakissa esitettyyn tanssiteokseen "BS/BF". Vuonna 2024 hänen töitään oli mukana Nastja Säde Rönkön 26-osaiseen videotaideteoksessa "Survival Guide for a Post-Apocalyptic Child", joka oli esillä  Helsingin taidemuseo HAMissa. Kaukolampi loi näyttelytilaan yhtenäisen tilaäänen.
Keväällä 2024 ilmestyi Haunted Plasma -yhtyeen debyyttilevy I. Kaukolammen lisäksi yhtyeeseen kuuluu Juho Vanhanen ja Tomi Leppänen. Heidän oli tarkoitus esiintyä yhdessä koronaviruspandemia-aikana järjestetyssä Roadburn Redux 2021 -festivaalissa, mutta yhdessä jammatessa syntyi ajatus myös albumista.
Kaukolammella oli 120 minuuttia -niminen ohjelma Radio Helsingissä.
Kaukolampi on myös suunnitellut julisteita, flyereita ja levynkansia graafikkona.
Tunnustuksia

Keväällä 2018 Kaukolampi ja Puranen palkittiin Armomurhaaja-elokuvan musiikista parhaan musiikin Jussi-palkinnolla. Syksyllä elokuva valittiin Suomen Oscar-ehdokkaaksi.
Valikoitu diskografia

K-X-P: 1 (Smalltown Supersound, 2010)
K-X-P: 2 (Melodic, 2013)
K-X-P: History Of Techno (Öm/Svart, 2014)
K-X-P: III Part 1 (Öm/Svart, 2015)
K-X-P: III Part 2 (Öm/Svart, 2016)
Kaukolampi: 1 (Svart/Öm, 2017)
Timo Kaukolampi & Tuomo Puranen: Armomurhaaja OST (Öm/Svart, 2018)
Timo Kaukolampi: Station to Station to Station (Svart Records, 2019)
Timo Kaukolampi & Tuomo Puranen: Maria’s Paradise Original Soundtrack LP (Öm/Svart, 2019)
Tuomo Puranen & Timo Kaukolampi: Mister8 Original Soundtrack LP (Öm/Svart, 2022)
Kaukolampi: Inside the SPHERE (Optimo Music/Öm Sound, 2023)
Haunted Plasma: I (Save Records, 2024)
Kaukolampi: BS/BF (Öm Sound, 2024)
Filmografia

Kaukolampi ja Puranen ovat luoneet musiikkia seuraaviin elokuviin ja sarjoihin:
Lunastus
Armomurhaaja (2017) (It's Alive Films, 2017)
Marian paratiisi (Komeetta, 2019)
White Wall -sarja (Firemonkey, 2020)
Mister8-sarja (2020) (It's Alive Films, 2020)
Jälkeläiset-sarja (Next of Kin) (Bufo, 2022)
Viikinki (dokumenttielokuva)
Pimeät Vieraat (Illume, 2023)
The Shadowland (Bufo, 2024)
Yksityiselämä

Kaukolampi on asunut muun muassa Tammisaaressa, Karjaalla, Helsingissä, Sulkavalla ja Berliinissä. Nykyisin hän asuu Helsingissä.
Aiheesta muualla

Timo Kaukolammen kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Tuomo Puranen ja Timo Kaukolampi vuonna 2020
Timo Kaukolampi K-X-P-yhteen kanssa keikalla vuonna 2015 Flow Festivalilla
Burmannakkeli

| Burmannakkeli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Nakkelit Sittidae
Suku::  Nakkelit Sitta
Laji::  victoriae
Kaksiosainen nimi
 Sitta victoriae  Rippon, 1904 

Katso myös
   Burmannakkeli Wikispeciesissä   Burmannakkeli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Burmannakkeli (Sitta victoriae) on nakkelien heimoon kuuluva varpuslintu.
Burmannakkelin pää, selkä ja siivet ovat siniharmaat. Naama on valkoinen, silmäkulmajuova mustat ja korvantaustat punaruskeat. Myös kyljet ovat punaruskeat. Rinta ja vatsa ovat valkoiset.
Levinneisyys

Burmannakkelia tavataan Myanmarissa. Lajia esiintyy vain pienellä alueella, ja se on vähenemässä elinympäristöjensä tammimetsien tuhoutumisen takia. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Se liikkuu usein sekaparvissa.
Volkswagen Karmann Ghia

Karmann Ghia Coupe.
Karmann Ghia Cabriolet takaa.
Karmann Ghia oli Volkswagenin 2+2 -paikkainen coupé- tai valinnaisesti avoautomalli. Sitä valmistettiin kahtena versiona. Alkuperäistä Typ 14-versiota l. "pientä Karmannia" valmistettiin vuosien 1955 - 1974 välisenä aikana yhteensä 466 856 kappaletta, joista 81 053 oli Cabriolet -mallia. Sen rinnalla valmistettiin myöhempää Typ 34-versiota l. "suurta Karmannia" vuosien 1961 - 1969 välisenä aikana 42 505 kappaletta joko coupé- tai cabriolet-varianttina. Suuren suosion saavuttanut Typ 14 synnytettiin Volkswagen-yhtiön vastauksena lukuisille ja ihailua sekä suosiota saaneillekenen mukaan?, 1940- ja 1950-luvun loppujen välisellä ajanjaksolla valmistetuille, eri korittajien VW Kuplan pohjalevyyn ja tekniikkaan perustuville avoauto- ja coupé-versioille. Seuraajaksi tarkoitettu Typ 34 l. "suuri Karmann" pohjautui Volkswagen Typ 3:n suurempaan pohjalevyyn, ja se oli varustettu suuremman iskutilavuuden moottoreilla. Paremman suorituskyvyn vastapainoksi Typ 34:n polttoaineen kulutus oli suurempi. Suuren mallin myynti jäi edeltävää pientä mallia vähemmäksi, ja pienen mallin valmistus jatkui pidempään kuin suuren mallin. Brasiliassa valmistettiin vuosina 1970-1976 lisäksi kulmikkaasti muotoiltua Karmann TC -coupéta, minkä valmistusmäärä oli 18 000 kappaletta.
VW/Karmann-yhteistyön taustaa > Korittajien VW-tekniikkaan pohjautuvia piensarja-autoja

1948-1952 VW Kupla Hebmüller-avoauto.
1953 VW Beutler-avo.
1953 Rometsch 4-ov. Taksikupla, AutoMuseum
VW Rometsch-Beeskow Spezial-Cabriolet, Autostadt/ZeitHaus.
1954 Rometsch-coupé II.sarja ("Suomi-auto").
1959 VW Rometsch Lawrence.
VW Rometsch Lawrence ohjaamo.
1957 VW Beutler (75hv Porsche 356A-moott.).
VW Enzmann, Gaisberg-kilpailu 2009 (80v).
Enzmann-kokoelma, Sinsheim-museo.
Typ 14 Coupé ja Cabriolet > Tuotekehityksen galleria

Typ 14-proto 1953.
1956, pienet takalyhdyt.
1958 "Lowlight".
Typ 14 1962 (sieraimet kromikehyksellä).
1968 (bensaluukku koriin, 12V).
1969, pienet etuvilkut.
1970 (isot kulmikkaat etuvilkut, takaripustus).
1974 (1971 isot puskurit).