Béla IV
Kuningas > Unkarin jälleenrakentaminen mongolivalloituksen jälkeen

Palattuaan Unkariin toukokuussa 1242 Béla löysi maan raunioina. Tuho oli erityisen raskasta Tonavan itäpuolella sijaitsevilla tasangoilla, missä ainakin puolet kylistä oli autioitunut. Mongolit olivat tuhonneet useimmat perinteiset hallintokeskukset, joita puolustettiin maavalleilla ja puuvarustuksilla. Vain hyvin linnoitetut asuinpaikat, kuten Esztergom, Székesfehérvár ja Pannonhalman luostari, olivat pystyneet vastustamaan piirittäjiä. Vuosina 1242–1243 seurasi ankara nälänhätä.
Uuteen mongolien hyökkäykseen valmistautuminen oli Bélan politiikan keskeinen painopiste. Kirjeessään vuonna 1247 paavi Innocentius IV:lle Béla ilmoitti suunnitelmastaan ​​vahvistaa Tonavaa – "vastakkainasettelun jokea" – uusilla linnoituksilla. Hän hylkäsi ikivanhan kuninkaallisen yksinoikeutensa rakentaa ja omistaa linnoja ja edisti lähes 100 uuden linnoituksen pystyttämistä hallituskautensa loppuun mennessä. Näihin linnoituksiin kuului uusi linna, jonka Béla oli rakentanut Nagysárosiin (Veľký Šariš, nyk. Slovakia), ja toinen linna, jonka Béla ja hänen  puolisonsa kuningatar Maria Laskaris olivat rakennuttaneet Visegrádiin.
Béla pyrki lisäämään sotilaiden määrää ja parantamaan näiden varustusta. Hän myönsi metsäalueille maa-avustuksia ja velvoitti uudet maanomistajat varustamaan raskaasti panssaroitua ratsuväkeä kuninkaallisen armeijan palvelukseen. Esimerkiksi Szepesin (Spiš, nyk. Slovakia) niin kutsutuille kymmenen keihään aatelisille myönnettiin privilegiot vuonna 1243. Béla salli jopa paronien ja prelaattien palkata aseistettuja aatelisia, jotka olivat aiemmin olleet suoraan hallitsijan alaisuudessa heidän yksityisenä seurueenaan (banderium). Béla antoi Szörényin banaatin Johanniittain ritarikunnalle 2. kesäkuuta 1247, mutta ritarikunta jätti alueen vuoteen 1260 mennessä.
Béla IV tarvitsi maan jälleenrakentamiseen ylimystön tuen. Hän alkoi isänsä tapaan antaa suuria maalahjoituksia, ja aiempia ylimystön oikeuksien rajoituksia peruttiin. Väestökadon koettelemille alueille kutsuttiin uusia asukkaita. Maahan uudelleen kutsuttuja kumaaneja asutettiin Tonavan ja Tiszan väliselle tasangolle. Reinin ja Moselin alueelta saapui siirtolaisia Transsilvaniaan, jonne saapui myös leviävää valakialaisten asutusta. Unkarin kauppa vilkastui uusien maahanmuuttajien myötä, ja Unkariin muodostui uusi länsieurooppalainen kaupunkilaitos. Béla myönsi Székesfehérvárin erivapaudet yli 20 siirtokunnalle edistäen niiden kehittymistä itsehallinnollisiksi kaupungeiksi. Myös Ylä-Unkarin (nyk. Slovakian) kaivoskaupungit saivat kaupunginoikeutensa Bélan hallituskaudella.
Béla IV siirsi maansa pääkaupungin vanhasta Esztergomista Budaan. Mongolivalloituksista selviytyneet vanhan Budan (Óbuda) ja Pestin asukkaat siirrettiin puolustustarkoituksessa vastapäiselle kukkulalle, uudelle Linnavuorelle vuonna 1248. Kahden vuosikymmenen kuluessa heidän uudesta linnoituksestaan ​​Budasta tuli Unkarin tärkein kauppakeskus. Béla myönsi kaupunkioikeudet myös Zagrebin keskustan linnoitukselle vuonna 1242 ja vahvisti ne vuonna 1266.
Maan paroneille kuningas ei kyennyt luomaan vastavoimaa, ja maa jakautui keskenään kiistelevien paronien tukialueisiin. Aatelisto pakotti Bélan vahvistamaan isänsä vuonna 1222 hyväksymän Kultaisen bullan, jolla aatelisto oli saanut vapauksia ja oikeuksia. Aateliset saivat myös oikeuden osallistua Székesfehérvárissa pidettävään valtakunnalliseen kokoukseen, mitä pidetään Unkarin valtiopäivälaitoksen alkuna.