stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A. Suojärvi & Kumpp.

A. Suojärvi & Kumpp. Ky eli Suojärvi oli vuosina 1925–1985 Pirkkalan, Tampereen ja osittain Lempäälän alueella toiminut linja-autoyritys. Suojärvelle kuuluivat Tampereen lähiliikennereitit 60-69. Vuonna 1985 Suojärvi siirtyi Väinö Paunun omistukseen.
Antti Suojärvi (s. 1903) aloitti liikennöintiuransa kotikunnassaan Pirkkalassa (silloin Etelä-Pirkkala) taksiautoilijana kotiuduttuaan varusmiespalveluksesta vuonna 1923. Hänen kaksoisveljensä Matti Suojärvi aloitti linja-autoliikenteen Pirkkalasta Tampereen Keskustorille vuonna 1925 ja myös Antti Suojärvi siirtyi linja-autoliikenteen pariin samalle linjalle vuonna 1926. Ensimmäinen vuoro Tampereelle lähti veljesten kotoa Pirkkalan Sionkylästä läheltä nykyistä Tampere-Pirkkalan lentoasemaa. Vuosina 1930–1933 Antti Suojärven yhtiökumppanina oli Kustaa Laakso, kun taas Matti Suojärvi muodosti Oskari Ojasen kanssa yhtymän Etelä-Pirkkalan Auto. Vuonna 1933 Antti ja Matti Suojärvelle myönnettiin yhteinen liikennelupa viidelle linja-autolle Pirkkalan ja Tampereen välisellä linjalla. Samana vuonna veljesten kilpailijaksi Tampereen ja Härmälän välille tuli Väinö Paunu. Vuodesta 1934 lähtien Suojärven veljekset hoitivat yksin Pirkkalan linja-autoliikennettä Oskari Helmisen linjojen siirryttyä heidän nimiinsä. Helminen oli alkanut liikennöidä Lempäälästä Säijän ja Pirkkalan kautta Tampereelle vuonna 1930.
Talvisodan alettua molemmat veljekset joutuivat rintamalle, jolloin myös heidän linjaliikenteensä jouduttiin supistamaan hoidettavaksi kolmella autolla. Sota- ja pula-ajan pitkittyessä liikenteeseen jäi lopulta vain yksi auto. Antti Suojärvi joutui ottamaan vastuun koko yrityksestä Matti Suojärven kuoltua vuonna 1944. Tunnustuksena kotiseudun ja sen talouselämän hyväksi tekemästään työstä Antti Suojärvi valittiin Pirkkalan Vuoden yrittäjäksi vuonna 1979. Vuoden 1985 lopussa Suojärven yritys ja sen omistamat 18 linja-autoa sekä autohalli- ja korjaamorakennus siirtyivät Väinö Paunulle, jonka liikennekenttään Pirkkalan suunta luontevasti sopi.
Kaspiantylli

| Kaspiantylli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Tyllit Charadrius
Laji::  asiaticus
Kaksiosainen nimi
 Charadrius asiaticus  Pallas, 1773 
Katso myös
   Kaspiantylli Wikispeciesissä   Kaspiantylli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaspiantyllin muna.
Kaspiantylli (Charadrius asiaticus) on kurmitsojen heimoon kuuluva kahlaajalintu. Lajin nimesi ja kuvaili Peter Simon Pallas 1773.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 18–20 cm, siipien kärkiväli 55–61 cm ja paino 59–91 g. Kaspiantylli on vähän isompi kuin kotoinen tyllimme, ja muistuttaa aavikko- ja ylänkötylliä ulkonäöltään. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Levinneisyys

Kaspiantylli pesii Keski-Aasiassa Kaspianmeren pohjois- ja itäpuolella. Maailman populaation koko on 40 000–55 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se talvehtii itäisessä ja eteläisessä Afrikassa. Muuttomatkoillaan se joskus harhautuu Länsi-Eurooppaan. Suomessa kaspiantylli on havaittu kahdesti; Rovaniemellä lokakuussa 2005 ja Porissa maaliskuussa 2014.
Elinympäristö

Kaspiantylli viihtyy avoimella ruohikkomaalla niin pesimä- kuin talvehtimisalueellaan.
Lisääntyminen

Pesii yksittäisparein tai pienissä yhdyskunnissa, joissa on 10–25 paria. Kaspiantylli munii kolme munaa maahan rakennettuun pesään. Sekä naaras että koiras hautovat, ilmeisesti öisin vain naaras. Sukukypsä todennäköisesti 2-vuotiaana.
Ravinto

Kaspiantylli on hyönteissyöjä, joka voi syödä myös muita pieniä selkärangattomia ja siemeniä.
Aiheesta muualla

Kaspiantylli Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q752485  Wikispecies: Anarhynchus asiaticus  ADW: Charadrius_asiaticus  ARKive: charadrius-asiaticus  Avibase: 264D03516760D706  BirdLife: 22693868  BOLD: 88211  BOW: casplo1  CoL: TMWN  CMS: charadrius-asiaticus  eBird: casplo1  EUNIS: 959  EURING: 4800  Fauna Europaea: 96878  Fauna Europaea (new): 946e5b2c-8e06-45dd-bda2-535be7fdc4c6  GBIF: 2480308  iNaturalist: 4821  IRMNG: 10190132  ITIS: 176524  IUCN: 22693868  NBN: NHMSYS0000530273  NCBI: 1630615  Observation.org: 891  OBIS: 212612  Open Tree of Life: 3597000  WoRMS: 212612  Xeno-canto: Charadrius-asiaticus  Laji.fi: MX.27582
Ako

"Akon pää" patsas Riian Liivin aukiolla
Ako (latinaksi Acco) oli liiviläinen päällikkö joka taisteli Baltian ristiretkien aikana Saksalaista ritarikuntaa vastaan. Hän hallitsi alueita Livones Veinalensesin muinaismaakunnasta.
Saksalaisten saavuttua Liivinmaalle Ako kuului niihin liiviläisten johtajiin jotka kääntyivät vuonna 1203 Polotskin ruhtinaskunnan puoleen avun saamiseksi saksalaisten karkottamiseksi. Apua odotettiin myös liettualaisilta, jotka olivat olleet jo pitkään sodassa saksalaisia vastaan. Liiviläiset saivat suostumuksen avunpyyntöönsä Polotskin ruhtinas Vladimirilta. Vuonna 1206 pakanalliset liiviläiset päättivät hyökätä Riian lähistöllä olleeseen Holmen linnaan. Linna vallattiin, mutta Riikaan kohdistettu seuraava hyökkäys epäonnistui. Liiviläisten kristinuskoon kääntynyt Toreidassa hallinnut Kauppo ryhtyi sotimaan pakanallisia heimotovereitaan vastaan. Kristityt liiviläiset ja saksalaiset tekivät 150 miehen voimin hyökkäyksen Holmen linnalle ja kukistivat sen surmaten myös Akon.
Aitta

Pohjoispohjanmaalainen aitta Oulussa.
Vanha aitta Kristiinankaupungissa.
Korkean tolpan tai kannon päähän suojaan eläimiltä rakennettu nili- eli patsasaitta.
Aitta Torekällvuoren ulkomuseossa Södertäljessä
Aitta on yleensä lämmittämätön piharakennus, jota on käytetty varastointiin sekä kesäisin nukkumiseen.
Aitta pihapiirissä

Talossa on tarvittu useita aittoja, yleensä niitä on ollut vähintään kolme. Vilja-aitta eli riistaitta oli tarpeen viljan säilyttämiseksi. Siellä pidettiin siemen- ja rehuviljaa, herneitä, papuja ja ryynejä. Ruoka-aitta, jossa pidettiin lihaa ja jauhoja sekä joskus kalaa ja harvakseltaan maitotuotteita. Yleensä maidon säilytykseen oli oma tilansa. Kolmas tarpeellinen aitta on vaateaitta, jota käytettiin ja käytetään vaatteiden säilytykseen. Kesällä vaateaittaa käytettiin nukkumispaikkana.
Rakenne

Rakenteellisesti aitta edustaa hirsirakennuksen perusmuotoa. Se on neliön muotoinen, siinä on nurkkasalvokset, sen päädyssä on ovi, ikkuna puuttuu tai on hyvin pieni. Rakennus on tilkitsemätön eli sitä ei ole eristetty, mikä takaa tuuletuksen. Tilkityissä aitoissa tavara homehtuu helposti. Alin hirsikerta on tavallisesti nurkkakivien päällä niin, että tuuli puhaltaa aitan lattian alta – näin aitta pysyi kuivana. Länsi-Suomessa aitat perustettiin toisinaan puisten tolppien (jalkojen) päälle ja ne olivat korkeammalla kuin idässä, pohjoisen niliaitta taas rakennettiin yhden tukevan puunrungon varaan ruokatarpeiden säilytykseen. Aitta saatettiin rakentaa myös seinistä erilliselle hirsikehikolle tai kahden perustushirren varaan.
Aitoissa on aina ollut puulattia, aluksi halkaistuista pölkyistä, myöhemmin lankuista ja nyttemmin laudoista. Aitassa on paikkakunnittain ollut välikatto (laipio, laki) tai se on puuttunut. Aitoissa oli useimmiten myös pitkä eturäystäs tai ulkoneva ullakko eli lakka taikka toinen kerros sekä rappuset eli portaat, mutta monesti rapuista kävi oviseinälle asetettu leveä lankku tai kolottu tukki. Kaksikerroksiset aitat olivat usein luhtiaittoja, joissa kulku yläkertaan tapahtui luhtikäytävän kautta. Räystään tai lakan alla pidettiin työkaluja, ja sateella aitan rappusilla tehtiin monenlaisia töitä. Rannikolla ja järvialueilla aitan räystään suojassa kuivattiin kalaa.
Aitta on kylmänä ja tilkitsemättömänä rakennuksena hyvin kestävä, eivätkä 300–400 vuoden ikäiset aitat ole kovinkaan harvinaisia. Tämänkin vuoksi aittoja on koristeltu enemmän kuin muita rakennuksia. Salvaimenpäät räystäiden alla veistettiin monesti viistoon tai kaareviksi, nurkkasalvokset saatettiin laudoittaa. Jos perinteisessä aitassa oli pitkälle ulkoneva eturäystäs, sitä kannattavat pylväät usein koristeltiin. Oviin kiinnitettiin erityistä huomiota. Niiden piti olla vahvat ja niitä alettiin ensimmäisinä lukita. Makuuaittojen ovia myös koristeltiin muutenkin mielellään. Aitan seinään saatettiin kaivertaa sen valmistumisvuosi.
Sisustus

Aitan sisustus on niukka. Vaateaitassa ainoa kiinteä sisustus ovat orret eli vankat, pyöreät riu’ut, joille ripustetaan vaatteet. Orret kulkevat kahtena parina, samalla tasolla, oviseinästä peräseinään noin 1,6–1,7 metrin korkeudella lattiasta. Makuuaitassa on orsien lisäksi kiinteä tai liikuteltava sänky. Vilja-aitassa oli usein kiinteät laarit eli karsinat sekä erilaisia pyttyjä ja tynnyreitä siemenviljan, papujen ja herneiden  säilytykseen. Ruoka-aitassa ei ollut juuri mitään kiinteää sisustusta, vaan lihaa, jauhoja ja muita ruokatarpeita pidettiin tynnyreissä, tiinuissa ja pytyissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aitta Wikimedia Commonsissa
G. Paaer :  Aittavanhukset valokuvattavaksi!, Suomen Kuvalehti, 05.01.1935, nro 1, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vuodelta 1864 oleva kengitetty ja peltikatolla uudelleen katettu nukkuma-aitta Utajärvellä.
Merka Hautala

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. tammikuuta 1978 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Porvoo, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Junioriseurat
: Akilles
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994–1995 | Akilles | 21 | (15) |
| 1996–1998 | FinnPa | 32 | (8) |
| 1996 | → MPS (laina) | 6 | (2) |
| 1998 | → HPS (laina) | 5 | (3) |
| 1999 | MyPa | 8 | (1) |
| 2000 | Atlantis | 18 | (6) |
| 2001 | AC Vantaa | 24 | (7) |
| 2004 | PuiU | – | (–) |
| 2005 | GrIFK | 14 | (8) |
| 2006 | PK-35 | 10 | (1) |
| 2007–2008 | GrIFK | 30 | (5) |
| Yhteensä | Yhteensä | 168 | (56) |
Maajoukkue
| 1995 | Suomi U17 | 1 | (0) |
| 1997 | Suomi U21 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Merka Hautala (s. 3. tammikuuta 1978) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hautala pelasi Veikkausliigassa 40 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Hän pelasi FinnPassa 32 ottelua ja teki kahdeksan maalia vuosina 1996–1998. Vuonna 1999 Hautala pelasi MyPassa kahdeksan ottelua ja teki yhden maalin. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi 12. kesäkuuta 1996, kun FinnPa pelasi kotonaan maalittoman tasapelin VPS:aa vastaan. Ensimmäisen liigamaalinsa Hautala teki 4. heinäkuuta 1996 FinnPan pelatessa kotonaan 1–1-tasapelin Jaroa vastaan. Hautala saavutti SM-pronssia FinnPassa kaudella 1997 ja MyPassa kaudella 1999.
Ykkösessä Hautala edusti Atlantista kaudella 2000 tehden 18:ssa ottelussa kuusi maalia, AC Vantaata kaudella 2001 tehden 24:ssä ottelussa seitsemän maalia, PK-35:ttä kaudella 2006 tehden kymmenessä ottelussa yhden maalin ja GrIFK:ta kaudella 2008. Lisäksi Hautala pelasi Kakkosta MPS:ssa 1996, HPS:ssa 1998 ja GrIFK:ssa 2005 sekä 2007. Kolmosta  Hautala pelasi Akilleksessa 1994–1995 ja PuiU:ssa 2004.
Suomea Hautala edusti yhdessä poikien ja kahdessa nuorten maaottelussa.
Jussi Pekka Kasurinen

| Jussi Pekka Kasurinen |
| --- | --- |
 Jussi Kasurinen vuonna 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1982 (ikä 42) Savonlinna, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, tutkija
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jussi Pekka Kasurinen (s. 24. huhtikuuta 1982 Savonlinna) on suomalainen kirjailija ja tutkija. Kasurinen valmistui diplomi-insinööriksi Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta 2007 ja väitteli tohtoriksi 2011 Lappeenrannassa.
Akateemisen uran kohokohdat

Kasurinen kirjoitti diplomityönsä ohjelmoinnin opetuksen kehittämisestä otsikolla Siirtyminen C-kielestä Pythoniin ohjelmoinnin perusopetuksessa (2007). Jatko-opinnoissaan hän keskittyi ohjelmistotestauksen tutkimiseen ja kehittämiseen. Väitöskirja on otsikoitu Software Test Process Development (2011).
Yliopisto-opetuksen ja testauksen tutkimisen lisäksi Kasurinen on tutkinut myös digitaalista pelaamista, ohjannut lukuisi opinnäytetöitä ja opettanut lukuisia kursseja esiopetuksesta yliopisto-opetukseen.
Kasurinen työskenteli Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa 2006–2017 tutkijana. Alkuvuodesta 2017 Kasurinen siirtyi Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun (XAMK) palvelukseen tutkimuspäälliköksi. Kasurinen palasi kuitenkin takaisin Lappeenrannan teknilliseen yliopistoon syksyllä 2018 saatuaan apulaisprofessorin viran.
Palkitsemiset akatemisella uralla

Kasurinen on saanut Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunnan myöntämän palkinnon vuoden opintojaksosta kahdesti. Ensimmäisen kerran tämä tapahtui 2008 Ohjelmoinnin perusteet -kurssista ja toisen kerran 2015 Game Development Project -kurssista .
Kasurisen julkaisut ovat myös palkittuja, muun muassa Computer Systems and Technologies konferenssi palkitsi 2016 Kasurisen “Games as Software – Similarities and Differences between the Implementation Projects” -artikkelin parhaan artikkelin palkinnolla.
Muu ura

Kasurinen on myös popularisoinut tiedettä kirjoittamalla useita kirjoja ja lehtiartikkeleita tutkimukseensa liittyvistä aiheista. Kasurinen käyttää kirjailijana koko nimeään, jotta häntä ei sekoitettaisi toiseen Jussi Kasuriseen, joka on myös julkaissut kirjallisuutta.
Teokset

Ohjelmistokehitys, 2024, ISBN 978-952-94-8456-0
Outoa ohjelmointia, Docendo Oy, 2016 ISBN 978-952-291-244-2
Ohjelmistotestauksen käsikirja, Docendo Oy, 2013. ISBN 978-952-5912-99-9
Ruby on Rails-ohjelmointi, Docendo/WSOYPro Oy, 2011. ISBN 978-951-0-37139-8
Python 3-ohjelmointi, Docendo/WSOYPro Oy, 2009. ISBN 978-951-0-35273-1
Python 3 programming (e-book), 2010. Viope Oy Python 3 -ohjelmointikurssin parina.
Python – ohjelmointiopas, Lappeenrannan teknillinen yliopisto, 2007. ISBN 978-952-214-440-9
Muita saavutuksia

Kasurinen on näyttelijänä elokuvassa Iron Sky: The Coming Race ja tuottajana lyhytelokuvassa Infirmity.
Kasurinen on työskennellyt myös Finnish Software Measurement Association:ssa (FiSMA) .
Kasurisen Bacon-Erdos-indeksi on 8.
Juno I

Explorer 1:n laukaisu Juno I:llä 31. tammikuuta 1958.
Juno I oli yhdysvaltalainen Redstone-ohjuksesta muunneltu kantoraketti, jolla laukaistiin vuonna 1958 Yhdysvaltojen ensimmäinen satelliitti Explorer I. Se oli käytännössä kolmivaiheinen Jupiter C-luotainraketti, johon lisättiin vielä yksi vaihe. Tämän takia Juno I ja Jupiter C usein sekoitetaan toisiinsa. Juno II:ssa taas käytettiin ensimmäisenä vaiheena Jupiter-ohjusta, ei Redstonea.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juno I Wikimedia Commonsissa
Karvian lentokenttä

| Karvian lentokenttä> Kantinkankaan lentokenttä |
| --- | --- |
 Lento-oppilaita Karvian lentokentällä kesällä 1940. Kuva: Karvian kotiseutuyhdistyksen valokuva-arkisto.
Sijainti:  Karvia
Koordinaatit:  62°05′27″N, 022°30′26″E
Tyyppi:  Entinen lentokenttä
Valmistumisvuosi:  1936
Korkeus:  142 m
Karvian lentokentän muistomerkin laatta
Karvian lentokenttä eli Kantinkankaan lentokenttä oli Karvian Kantinkylässä sijainnut lentokenttä.  Se oli Suomen ilmavoimilla aktiivikäytössä 1936-1941.
Karvian lentokentän perustaminen

Puolustusvoimat pakkolunasti lentokenttäalueen vuonna 1935. Lentokenttä valmistui Kantinkankaalle syksyllä 1936. Lentokentän vaatimattomat avajaisjuhlat pidettiin 3. syyskuuta 1936. Karvian lentokenttäalueen pinta-ala oli 149 hehtaaria. Kenttäalue oli tasaista ja hiekkaista, osin kanervikon peittämää kangasmaastoa. Se sopi ilmavoimien kaikille tuon ajan koneille. Kentän laskualue oli suuruudeltaan 640 x 740 metriä ja pääsuuntana oli luode-kaakko.
Kauhavan ilmailukoulun apukenttä

Karvian lentokenttä oli 1930-luvun lopulla yksi Kauhavan ilmailukoulun apukentistä. Ilmailukoulun nimi muutettiin vuonna 1938 Ilmasotakouluksi.
Täydennyslentorykmentti 1:n lentokenttä 1939-1940

Lokakuussa 1939 Karvian lentokenttä luovutettiin Ilmasotakoululta Täydennyslentorykmentti 1:n (T-LentoR 1) käyttöön. Se oli yksi neljästä talvisodan täydennyslento-osastosta, jotka vastasivat reservistä palaavan lentohenkilöstön jatkokoulutuksesta. Lentotoiminta oli talvisodan aikana Karviassa erittäin vilkasta. Täydennyslentorykmentti 1 antoi jatkokoulutusta yhteensä 164 lento-oppilaalle. Talvisodan aikana rykmentti koulutti 49 ohjaajaa, 12 tähystäjää ja 6 konekivääriampujaa rintamalaivueisiin. Kouluttajina toimineet upseerit, aliupseeri ja mekaanikot asuivat taloissa vuokralla. Koulutettavat miehet majoitettiin Kantin kansakoululle ja maamiesseuran talolle. Huhtikuussa 1940 Karvian lentokentällä sai koulutusta 19 englantilaista vapaaehtoista lentäjää.
Täydennyslentolaivue 17:n lentokenttä 1940-1941

Talvisodan jälkeen toukokuussa 1940 Täydennyslentorykmentti 1 supistettiin laivueeksi ja nimettiin Täydennyslentolaivue 17:ksi (T-LLv 17). Heinäkuussa 1940 laivue kuitenkin määrättiin lakkautettavaksi 15. elokuuta 1940 mennessä. Jatkosodan alettua Täydennyslentolaivue 17 perustettiin uudelleen ja kesällä 1941 koulutus jatkui Karviassa joitakin viikkoja kunnes laivue siirtyi Poriin 9. heinäkuuta. Osasyynä siirtoon oli Karvian lentokentän hienohiekkainen kenttä, joka pölisi kovasti. Sen jälkeen ilmavoimat käytti Karvian lentokenttää enää satunnaisesti.
Karvian lentokenttä jatkosodan jälkeen

Jatkosodan jälkeen lentokonehallit myytiin huutokaupalla. Moni isäntä sai sieltä rakennustarvikkeita. Sotilaskoneet eivät käyttäneet Karvian lentokenttää enää jatkosodan jälkeen, mutta 1950-luvun alkupuolella kentällä järjestettiin muun muassa taitolentoesityksiä. Kentällä esiintyi myös Pilvien huimapäät -niminen lentävä sirkus, jossa päätähtenä oli kuuluisa ilma-akrobaatti Anneli "Luumu" Penttilä.
Karvian lentokenttä nykyisin

Nykyään entistä Karvian lentokenttää peittää suurimmalta osin mäntymetsä. Lentokenttää ei ole enää olemassa, vain muutamat hiekkaiset laikut siellä täällä sekä vanhat tieurat muistuttavat entisistä ajoista. Jopa ilmakuvasta on enää vaikea hahmottaa lentokenttää.
Karvian Kantinkankaan lentokentän muistomerkki

Karvian Kantinkankaan lentokentän muistomerkki paljastettiin 2. syyskuuta 2019. Muistomerkin pystyttämisestä vastasivat Lentovarikon Kilta ja Karvian kunta. Muistomerkki sijaitsee Kulttuurikeskus Skantzin pihapiirissä, lähellä entistä Kantin koulua.
Kuvia Karvian lentokentältä

Karvian lentokentän alue Maanmittaushallituksen kartassa vuodelta 1937. Kuva: Kansallisarkisto.
Pilvien huimapäät Karvian lentokentällä toukokuussa 1953.
Lentokentän laavu keväällä 2024.
Vanhaa lentokentän tieuraa keväällä 2024.
Vuonna 2019 pystytetty Karvian lentokentän muistomerkki
Kuusilinna

| Kuusilinna |
| --- | --- |
Perustettu:  1941
Perustaja:  Paul Waltter Kuusilinna
Toimitusjohtaja:  Paul Jani Kuusilinna
Kotipaikka:  Helsinki
Tuotteet:  sohvat ja sisustustuotteet
Liikevaihto:  2,73 milj. € (2022)
Liikevoitto:  0,3 milj. € (2022)
Henkilöstö:  7 (2022)
Kotisivu:  www.kuusilinna.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuusilinna on suomalainen huonekalualan perheyritys kolmannessa polvessa. Yritys valmistaa suomalaisia sohvakalusteita.
Kuusilinnan sohvamallisto valmistetaan käsityönä Lahdessa. Sohvien lisäksi yritys myy sisustustuotteita.
Kuusilinnan päämyymälä sijaitsee Helsingin keskustassa Annankadulla. Toinen myymälä on Vantaan Tammistossa. Yrityksellä on myös verkkokauppa.
Historia ja toiminta

Koristepuuseppä Paul Waltter Kuusilinna perusti yrityksen vuonna 1941 Karkkilaan. Sodan jälkeen oli valtava tarve huonekaluille. Elettiin voimakasta kasvun aikaa. 1945 Kuusilinna rakensi Karkkilan keskustaan myymälätilan, jossa oli asuintilat ylhäällä ja myymälä katutasossa. Verstaalla valmistettiin myytävät huonekalut. Myynnissä oli verhonpidikkeistä ja laverisängyistä sohviin ja muihin huonekaluihin.
1960-luvulla tapahtui sukupolven vaihdos, jolloin Reino Kuusilinna siirtyi yrityksen vetäjäksi. Kuusilinna keskittyi nahkasohvien jälleenmyyntiin ja teki yhteistyötä muiden valmistajien kanssa. Kuusilinna lavasi uusia myymälöitä Töölöön Ostrobotnian taloon, Dagmarinkadulle sekä myöhemmin Fabianinkadulle Pörssitaloon. Myöhemmin 1990-luvulla toiminta keskittyi yhteen tilausmyymälään Kalevankadulle.
Vuonna 2001 yrityksen vetäjäksi tuli nykyinen yrittäjä Paul Jani Kuusilinna. 1990-luvun taantuman jälkeen yritys avasi myös toisen myymälän Kalevankadulle. Vuonna 2009 Kuusilinna Oy muutti nykyiseen sijaintiinsa Annan- ja Kalevankadun kulmaan. Myymälä sijaitsee yhdessä Helsingin kauneimmista 1800-luvun lopulla rakennetuista taloista. Lisäksi avattiin toimipisteet Porvoon vanhaankaupunkiin keväällä 2020 ja Vantaan Tammistoon joulukuussa 2021. Yrityksen 80 juhlavuoden kunniaksi vuonna 1945 rakennettu Karkkilan kauppiastalo saneerattiin vanhaa kunnioittaen ja avattiin outlet-myymäläksi.
Katariina Aleksandrialainen

Michelangelo Merisi da Caravaggio, Pyhä Katariina Aleksandrialainen, (1595–1596).
Pyhä Katariina Aleksandrialainen on legendan mukaan 200- tai 300-luvun lopulla elänyt kristitty, joka kärsi marttyyrikuoleman noin vuonna 305. Hänen olemassaolostaan ei ole saatu varmoja todisteita, ja häntä onkin epäilty täysin keksityksi henkilöksi. Tämän vuoksi katolinen kirkko poisti hänet pyhimyskalenteristaan vuonna 1969, mutta palautti hänet kalenteriin vuonna 2002. Hänen muistopäivänsä on 25. marraskuuta, joka on Suomessakin Katariinan nimipäivä. Osa historioitsijoista arvelee hänen historialliseksi esikuvakseen 415 sattuneen mellakan aikana kuollutta Hypatia Aleksandrialaista.lähde?
Itse nimi Katariina eli Aikatherine merkitsi varhaisille kristityille kreikaksi puhdasta, syytöntä tai synnitöntä ja siksi Katariinaa pidetään erityisesti neitsyiden ja nuorten naisten suojelijana.
Pyhän Katariina Aleksandrialaisen legenda

Legendoja hänestä on useita kymmeniä. Eräs niistä kertoo Katariinan saaneen koulutusta sekä tieteissä että retoriikassa. Filosofian opintojen ohessa Katariina oli kääntynyt kristityksi. Keisari Maximianus vangitsi Katariinan, koska tämä oli yrittänyt estää keisaria vainoamasta kristittyjä. Keisari oli tuonut kymmeniä pakanafilosofeja käännyttämään Katariinaa pois kristinuskosta, mutta filosofit kääntyivätkin itse kristityiksi. He kärsivät marttyyrikuoleman heti uskoon tulonsa jälkeen. Tämän jälkeen Katariina yritettiin polttaa roviolla, mutta tuli ei tarttunut häneen.
Keisari siirsi Katariinan vankiselliin, johon utelias keisarinna Faustina ja eräs keisarin upseeri menivät tapaamaan häntä. Hekin kääntyivät kristityiksi ja kyseinen upseeri käännytti tämän jälkeen myös 200 sotilastaan. He kaikki kärsivät marttyyrikuoleman heti keisarin saatua tietää kääntymyksestä.
Ehkä tunnetuin osa legendasta on Katariinan kuolema. Hänet tuomittiin kuolemaan teilauspyörässä, mutta teilipyörä tuhoutui hänen koskettaessaan sitä. Tämän vuoksi teilipyörä tunnetaan myös katariinanpyöränä. Tämän jälkeen Katariina mestattiin.
Muuta

Pyhän Katariinan tunnus on hengen miekka ja teilipyörä. Pyhä Jeanne d'Arc ja lukuisat muut pyhät ovat kertoneet Pyhän Katariinan ilmestyneen heille. Jeanne d'Arc kertoi Pyhän Katariinan miekan laskeutuneen taivaasta hänen avukseen. Hän on yksi neljästätoista hädässäauttajasta. Pyhän Katariinan kuva ja teilipyörä on kuvattuna 1300-luvulla tehdyssä seinämaalauksessa Sundin kirkossa Ahvenanmaalla.