stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
National Basketball Association
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu (englanniksi), osittain myös (suomeksi)
NBA-tulokset. Flashcore.fi
NBA 2023–2024
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlantin | Keskinen | Kaakkoinen | Luoteinen | Tyynenmeren | Lounainen |
| Boston Celtics | Chicago Bulls | Atlanta Hawks | Denver Nuggets | Golden State Warriors | Dallas Mavericks |
| Brooklyn Nets | Cleveland Cavaliers | Charlotte Hornets | Minnesota Timberwolves | Los Angeles Clippers | Houston Rockets |
| New York Knicks | Detroit Pistons | Miami Heat | Oklahoma City Thunder | Los Angeles Lakers | Memphis Grizzlies |
| Philadelphia 76ers | Indiana Pacers | Orlando Magic | Portland Trail Blazers | Phoenix Suns | New Orleans Pelicans |
| Toronto Raptors | Milwaukee Bucks | Washington Wizards | Utah Jazz | Sacramento Kings | San Antonio Spurs |
Tapahtumat: Tähdistöviikonloppu (Tähdistöottelu (MVP)) ·  Rookie Challenge ·  Shooting Stars Competition ·  Skills Challenge ·  Donkkikilpailu ·  Kolmen pisteen heittokilpailu) ·  Varaustilaisuus ·  Loppuottelut (MVP) ·  Pudotuspelit ·  NBA:n kesäliiga
Muut: NBA 50 ·  Ennätykset ·  G-League ·  Europe Live Tour ·  Larry O'Brien Championship Trophy ·  NBA TV ·  NBA Salary Cap ·  WNBA
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Bob Cousy (vasemmalla) kuljettamassa palloa vuonna 1960.
1960-luvun tähtipelaaja Wilt Chamberlain Harlem Globetrottersin paidassa.
447 eaa.

| --- | --- |
Vuosisadat: 500-luku eaa. · 400-luku eaa. · 300-luku eaa.
Vuosikymmenet: 500-luku eaa. · 490-luku eaa. · 480-luku eaa. · 470-luku eaa. · 460-luku eaa. · 450-luku eaa. · 440-luku eaa. · 430-luku eaa. · 420-luku eaa. · 410-luku eaa. · 400-luku eaa. · 390-luku eaa.
Vuodet: 500 eaa. · 499 eaa. · 498 eaa. · 497 eaa. · 496 eaa. · 495 eaa. · 494 eaa. · 493 eaa. · 492 eaa. · 491 eaa. · 490 eaa. · 489 eaa. · 488 eaa. · 487 eaa. · 486 eaa. · 485 eaa. · 484 eaa. · 483 eaa. · 482 eaa. · 481 eaa. · 480 eaa. · 479 eaa. · 478 eaa. · 477 eaa. · 476 eaa. · 475 eaa. · 474 eaa. · 473 eaa. · 472 eaa. · 471 eaa. · 470 eaa. · 469 eaa. · 468 eaa. · 467 eaa. · 466 eaa. · 465 eaa. · 464 eaa. · 463 eaa. · 462 eaa. · 461 eaa. · 460 eaa. · 459 eaa. · 458 eaa. · 457 eaa. · 456 eaa. · 455 eaa. · 454 eaa. · 453 eaa. · 452 eaa. · 451 eaa. · 450 eaa. · 449 eaa. · 448 eaa. · 447 eaa. · 446 eaa. · 445 eaa. · 444 eaa. · 443 eaa. · 442 eaa. · 441 eaa. · 440 eaa. · 439 eaa. · 438 eaa. · 437 eaa. · 436 eaa. · 435 eaa. · 434 eaa. · 433 eaa. · 432 eaa. · 431 eaa. · 430 eaa. · 429 eaa. · 428 eaa. · 427 eaa. · 426 eaa. · 425 eaa. · 424 eaa. · 423 eaa. · 422 eaa. · 421 eaa. · 420 eaa. · 419 eaa. · 418 eaa. · 417 eaa. · 416 eaa. · 415 eaa. · 414 eaa. · 413 eaa. · 412 eaa. · 411 eaa. · 410 eaa. · 409 eaa. · 408 eaa. · 407 eaa. · 406 eaa. · 405 eaa. · 404 eaa. · 403 eaa. · 402 eaa. · 401 eaa. · 400 eaa. · 399 eaa.
Tapahtumia

Parthenonin rakennustyö alkoi.
Ateenan ja Persian välinen sota päättyy Ateenan voittoon
Jesajan taivaaseenastuminen

Jesajan taivaaseenastuminen on pseudepigrafinen apokryfikirja. Se koostuu kolmesta osasta: Jesajan marttyyriudesta (1:1–3:12, 5:1–16), Jesajan näystä (6–11) ja Hiskian testamentista (3:13–4:22). Jesajan marttyyrius on juutalainen teos noin 100-luvulta eaa. Kaksi muuta osaa ovat myöhempiä kristillisiä kirjoituksia. Joidenkin tutkijoiden mukaan kaikki kolme osaa olivat jo olemassa ajanlaskun ensimmäisellä vuosisadalla. Jesajan marttyyriuden todennäköinen alkukieli on seemiläinen, ehkä heprea; muut osat kirjoitettiin kreikaksi.
Suomennos

Laato, Antti: Jesajan taivaaseenastuminen ja hänen marttyyrikuolemansa.  Helsinki:  Suomen patristinen seura, 2024.  ISBN 978-952-7559-03-1
Aiheesta muualla

Jesajan taivaaseenastuminen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel
Valkolakkitangara

| Valkolakkitangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Sericossypha
Laji::  albocristata
Kaksiosainen nimi
 Sericossypha albocristata  (Lafresnaye, 1843) 

Katso myös
   Valkolakkitangara Wikispeciesissä   Valkolakkitangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkolakkitangara (Sericossypha albocristata) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Valkolakkitangara kasvaa 24–26 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat enimmäkseen toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja siivet ovat mustat. Otsa ja päälaki ovat kontrastia tuovasti valkoiset. Valkolakkitangarakoiraan kurkku ja rinta ovat kirkkaanpunaiset ja naaraan tummemman ja violetimman punaiset. Linnun vatsa on musta.
Levinneisyys ja elintavat

Valkolakkitangaran levinneisyysalue ulottuu Venezuelasta Peruun. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät. Se liikkuu useimmiten alle 10 linnun parvissa, mutta toisinaan yksilöitä voi olla jopa 20. Valkolakkitangaroiden on havaittu liikkuvan yhdessä kasikkien kanssa. Laji syö niin hyönteisiä kuin kasviravintoakin. Valkolakkitangara rakentaa suuren ja löyhätekoisen kuppimaisen pesän.
Valkolakkitangara luokitellaan vaarantuneeksi. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen.
Sotavaunut Kreikassa

Tirynsin fresko
Kreikassa sotavaunut otettiin käyttöön mykeneläisten omaksuessa niiden käytön 1000-luvun puolivälissä eaa., eli samaan aikaan kun vaunut alkoivat hallita Lähi-idän sodankäyntiä.
Esihistoriallinen Kreikka

Mykeneläinen sotavaunu oli egyptiläisen mallin mukaan suhteellisen kevyt, raskaampi vaihtoehto olisi ollut heettiläisten mallin mukainen vaunu. Fresko Tirynsissä ja monet mykeneläiset vaasit kuvaavat kahdella nelipuolaisella pyörällä varustettua, tavallisesti kaksihevosista vaununa. Mykeneläinen taide paljastaa, kuinka tärkeä osa sotavaunu oli kreikkalaisten sodankäynnissä, aivan kuten Egyptissä ja heettiläisillä. Kreetalta on löydetty myös lineaari-B:llä kirjoitettuja varastoluetteloita, joihin on koottu listoja vaunujen osista ja täysin varustelluista vaunuista.
John Chadwick arvelee Knossoksen mykeneläisillä olleen noin 200 sotavaunua. Tämä saattaa olla liian alhainen luku, koska pelkästään eräs dokumentti luettelee 246 vaunun kehikkoa ja 208 paria pyöriä.
Esihistoriallinen Kreikka > Taktiikka

Homeros tiesi, että mykeneläiset käyttivät pronssiaseita (Homeroksen omat aikalaiset käyttivät jo rauta-aseita) ja sotavaunuja, mutta muuten hänen kuvauksensa mykeneläisten sodankäynnistä ovat puutteellisia. Esimerkiksi Agamemnonin armeija Troijan sodassa koostui Homeroksen mukaan jalkaväestä ja sotavaunuista. Hän kertoo vaunurivistöistä, jotka kohtasivat toisensa. Viholliset heittivät vaunuja keihäillä heti, kun ne olivat tarpeeksi lähellä. Tällöin vaunumiehet jalkautuivat ja hyökkäsivät vihollisen kimppuun.
Voidaan myös olettaa, että mykeneläinen armeija oli hyvin samanlainen kuin muutkin muinaisen Lähi-idän armeijat. Ne luottivat yhdessä toimiviin sotavaunujoukkoihin, joita tuki jalkaväki.selvennä
Homeroksen aikainen sotavaunu oli vain kulkuneuvo, jolla sankari tuotiin taistelukentälle, jossa hän sitten jalkautui kohdatakseen vastapuolen sankarin lähitaistelussa. Sankareita seurasi jalkaväki. Hän ei ymmärtänyt sotavaunujen käyttöä ryhmissä sivusta- ja selustahyökkäykseen tai vihollisen takaa-ajoon. Todennäköisesti mykeneläiset käyttivät vaunuja aivan kuten egyptiläiset ja heettiläiset. Homeros ei myöskään ymmärrä jalkaväen tukevaa tehtävää sotavaunujen rinnalla.
Jotkut historioitsijat väittävät, että Homeroksen kuvaus sotavaunujen käytöstä olisi oikea, koska Kreikan ja Kreetan maasto on liian rikkonaista ja vaikeakulkuista, jotta vaunuja olisi voitu käyttää laajamittaisesti. Asia ei todennäköisesti ole kuitenkaan näin. On totta, että maasto Thessaliasta etelään esti esimerkiksi laajamittaisen (5000 miestä tai enemmän) ratsuväen käytön tai ainakin teki sen erittäin vaikeaksi.
Toisaalta myös kreikkalainen falangi sopi huonosti muualle kuin tasaiselle maalle. Tämä ei kuitenkaan haitannut sodankäyntiä, sillä kreikkalaiset onnistuivat toistuvasti vuosisatojen ajan löytämään riittävän tasaisen paikan taistellakseen toisiaan vastaan. Mykeneläisten armeija ei luultavasti ollut niin iso, että se olisi joutunut luopumaan sotavaunujen taktisten mahdollisuuksien hyväksikäytöstä taistelussa ja käyttänyt niitä vain kulkuneuvoina.
Pimeät vuosisadat

Kreikan pimeiden vuosisatojen sodankäynnistä ei tiedetä paljon mitään. Sotavaunut eivät kuitenkaan olleet laajamittaisessa käytössä. Tämän vuoksi jäljelle jäänyt raskas jalkaväki, hopliitit, saavutti valta-aseman kreikkalaisilla taistelukentillä.
Antiikin Kreikka

Arkaaisella ajalla, eli aikana jolloin Homeros itse eli, hevosta ja sotavaunuja käytettiin vain kulkuneuvona taistelukentälle siirtymiseen. Kallis hevonen ja vaunut olivat ainoastaan statussymboli, joka kertoi omistajansa varallisuudesta. Sotavaunusta oli tullut taktisesti epäolennainen osa kreikkalaista sodankäyntiä. Tämän vuoksi Homeros olettaa aikaisempienkin kreikkalaisten käyttäneen vaunuja samoin kuin hänen omat aikalaisensa.
Lähi-idässä ymmärrettiin aikaisin sotavaunujen tarjoaman liikkeen ja tulen yhdistämisen edut jalkaväen tarjoaman varmuuden kanssa. Näin yhdistyi lyhyt, keskipitkä ja pitkä tulivaikutus (keihäät, heittokeihäät ja jouset). Antiikin kreikkalaisilta tämän uudelleen oppiminen kesti kauan ja oikeastaan vasta Filippos II:n Makedonian armeija sovelsi sitä käytännössä luomalla ratsuväen, joka toimi yhteistyössä jalkaväen kanssa.
The Irish Festival of Oulu

The Irish Festival of Oulu on Oulussa vuosittain järjestettävä kansanmusiikki-, kulttuuri- ja maailmanmusiikkitapahtuma. Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2006. Festivaali järjestää mm. soitin- ja tanssityöpajoja, runoutta, tarinankerrontaa, elokuvia ja irlantilaista musiikkia. Jokaisena vuotena festivaaleilla on oma teemansa.
Yleistä

The Irish Music Society of Oulu ry:n luotsaama tapahtuma järjestetään eri puolilla kaupunkia, ja se kestää neljästä viiteen päivää. Festivaali järjestetään lokakuussa.
Mennyttä ohjelmistoa

2024
The Sharon Shannon band (ire)
Gatehouse (ire)
Carlos – Sweeney - McCartin (ire)
The Soap Pig (fin)
Tea in the Bog (fin)
Rällä (fin)
Laulukudelmia Duo (fin)
2023
Barry Kerr, Donogh Hennessy, Laura Kerr (ire)
Tea in the Bog (fin)
Briste (ire)
OIGG (fin)
Pentti Punkin Syntymäpäivät (fin)
Téada (ire)
Greenfinch (ire)
Bríd Harper, Dermot Byrne, Jim Murray (ire)
2022
Cathal Hayden - Paddy Keenan - Alan Burke (ire)
Cúig (ire)
Eala (fin)
Music In The Glen (ire)
The Soap Pig (fin)
Vildá (fin)
Wonders of the Wake (ire)
Yläsiirtola Ramblers (fin)
2020
Virtual Irish Festival of Oulu
2019
Catherine Ennis, Paddy Glackin, Neil Martin (ire)
Damien Mullane Band (ire)
Glenalla (ire)
Muireann Nic Amhlaoibh, Donal O’Connor ja Gerry O’Beirne (ire)
Skipper’s Alley (ire)
Zoë Conway ja John Mc Intyre (ire)
Niceol Blue (ire)
Óró (ire)
The Tiber Banks (ire)
Brighid (fin)
The Hedgeless Hogs (fin)
Yläsiirtola Ramblers (fin)
2018
The Friel Sisters (ire)
Karan Casey (ire)
Moxie (ire)
Dubhlinn (ire)
Jeremy Spencer & Sean Leahy (ire)
Michael Vignoles & Ray O'Donnell (ire)
Isara (fin)
Pint O' the Times (fin)
The Rogues (fin)
2017
Altan (ire)
Dervish (ire)
Ríanta (ire)
Clann Mhic Ruairí (ire)
Droichead (fin)
Reeds (swe)
Narrow Neck (fin)
2016
Danú (ire)
Fourwinds (ire)
Seamus Begley & Tim Edey (ire)
Usher's Island (ire)
Reeds (swe)
Droichead (fin)
Eala (fin)
Narrow Neck (fin)
Nomadi Trio (fin)
Riverdance: A Symphonic Suite ja The Brendan Voyage (ire)
2015
The Chieftains (ire)
Réalta (ire)
Flook (ire)
John Doyle (ire)
Steafán Hanvey (ire)
The Soap Pig (fin)
Droichead (fin)
Larkberries (fin)
Narrow Neck (fin)
Eels in the Sink (fin)
2014
Martin Hayes & Dennis Cahill (ire)
Maighréad & Tríona (ire)
Socks in the Frying Pan (ire)
Caitlín & Ciarán (ire)
Doggerland (fin)
Eala (fin)
Raw Bar Collective
Droichead (fin)
2013
Lunasa (ire)
Gráinne Holland (ire)
FullSet) (ire)
Máirtín O'Connor band (ire)
Droichead) (fin)
Shannúa (ire)
The Soap Pig (fin)
Yläsiirtola Ramblers (fin)
Minstrel
2012
Liam O´Flynn, Andy Irvine, Paddy Glackin and Donal Lunny (ire)
Niamh ni Charra trio (ire)
Caladh Nua (ire)
The Rapparees (ire)
Yläsiirtola Ramblers (fin)
The Soap Pig (fin)
2011
Dervish (ire)
Guidewires (ire)
Goitse (ire)
Alan Burke (ire)
The Soap Pig (fin)
Cascade (fin)
Yläsiirtola Ramblers (fin)
2010
Altan (ire)
Beoga (ire)
Misneach (ire)
Marianne Green (dk)
Cascade (fin)
The Soap Pig (fin)
The Brogues (fin)
2009
At First Light (ire)
Kíla (ire)
Neck (ire/uk)
Doimnic Mac Giolla BhrÍde  (ire)
Cascade (fin)
Dambé – The Mali Project Documentary (ire)
FitzGerald/Cassidy/Suvanto (fin)
Michael and Edna Longley
The Brogues (fin)
The Soap Pig (fin)
Yläsiirtola Ramblers (fin)
2008
Andy Irvine (ire)
Gráda (ire)
Lily Neill (usa)
The Soap Pig (fin)
The Piper Strings (ire)
Cascade (fin)
Yläsiirtola Ramblers (fin)
Miriam Lambertin nukketeatteri (ire)
Paul Muldoon
Rackett (usa)
2007
Paddy Keenan & Tommy O’Sullivan (ire)
Rírá (ire)
Jari Sirniö (fin)
Cascade (fin)
The Soap pig  (fin)
Yläsiirtola Ramblers (fin)
Soiva Siili (fin)
2006
Pure Drop (ire)
Cascade  (fin)
Yläsiirtola Ramblers (fin)
The Soap Pig (fin)
Kulttuuri katsaus, Eddie Keenan of Belfast (ire)
Tanssikurssi

Yhdistys järjestää tapahtumaviikolla irlantilaisen tanssin viikonloppukursseja. Perinteinen irlantilainen tanssi on suosittu ajanviettotapa Irlannissa, ja siitä on tullut vakituinen harrastus myös monelle pohjoissuomalaiselle.
Työpajat

Festivaaleilla järjestetään myös soitintyöpajoja.
Jamit

Festivaali viikolla järjestetään mm. suomijamit, sekä perinteisiä irkkusessioita eli jameja.
Aiheesta muualla

The Irish Festival of Oulu
The Irish Music Society of Oulu
Oulun linna

Oulun linnan kaupunginpuoleisen maavallin jäännökset.
Ruutikellarin päälle rakennettu tähtitorni.
Pienoismalli Oulun linnasta.
Oulun linna (ruots. Uleåborg, ”Oulujoen linna”) valmistui vuonna 1590 Oulujoen suistossa sijaitsevalle saarelle (nyk. Linnansaari). Linna rakennettiin niiden sotaretkien tukikohdaksi, joita ruotsalaiset tekivät pitkän vihan aikana Vienan Karjalaan kuningas Juhana III:n hallituskaudella. Kyseessä oli puu- ja maavallien muodostama linnoitus. Mahdollisesti samalla paikalla on sijainnut myös novgorodilaisten vuonna 1375 rakentama linna, jonka ruotsalaiset valtasivat vuonna 1377. Professori Kyösti Julkun teorian mukaan tämä keskiaikainen linna on kuitenkin sijainnut Kastellissa.
Nykyisin Linnansaaressa nähtävillä olevat rauniot ovat peräisin kolmannesta linnasta, jonka kuningas Kaarle IX määräsi rakennettavaksi vuonna 1605. Kuninkaan valtakirjassa 8. huhtikuuta 1605 annetaan ensin määräyksiä Kajaanin linnan rakentamisesta ja sitten määrätään uudelleen rakennettavaksi Oulun linna. Käskyn mukaan vanhat puurakenteet tuli hajottaa ja saaren ympäri tuli rakentaa ampumasuojilla varustettu valli.
Venäläiset polttivat linnan puuvarustukset 29. maaliskuuta 1715 suuren Pohjan sodan aikana, kun ruotsalaiset joukot vetäytyivät Oulusta.
Lopullisesti linna tuhoutui 31. heinäkuuta 1793 kello 22.45. Salamanisku sytytti linnan puisen varastokellarin tuleen, minkä seurauksena ruutikellari räjähti ja tuhosi rakennuksen lähes kokonaan. Kirjailija Sara Wacklin (1790–1846) kuvasi tapahtumaa seuraavasti teoksessaan Sata muistelmaa Pohjanmaalta:
Oulun kauppaseura perusti raunioiden jäljelle jääneeseen osaan vuonna 1828 ruutikellarin, jonka päälle rakennettiin vuonna 1875 Oulun merikoulun tähtitorni astronomian opetusta varten. Torni on Volmar Westlingin suunnittelema, ja se on toiminut kesäkahvilana vuodesta 1912 lähtien.
Linnan alue suojeltiin muinaismuistona vuonna 1962. Kellarissa on pieni näyttely linnan historiasta.
Oulun linnan päälliköt

Kursivoidut Kajaanin ja Oulun linnojen yhteisiä päälliköitä.
| --- | --- |
 1605–1610 Isak Behm  1610–1612 Eerik Pietarinpoika Haare  1612–1618 Kristoffer Pröfweck (Prövich)  1618–1621 Helge Jesperinpoika  1621 Yrjö Juhanpoika  1622–1623 Eerik Tuomaanpoika  1623–1631 Eerik Pietarinpoika Rooth  1631–1634 Israel Olavinpoika  1634–1650 Pietari Jaakonpoika Tysk  1651–1653 Niilo Antinpoika Björn :  1654–1664 Gabriel Matinpoika Forsman  1669–1674 Mårten Linderoth  1675–1680 Johan Pietarinpoika Forsman, majuri  1680–1683 Johan Pietarinpoika Forsman, majuri  1684–1693 Kristoffer Bylow (Bylov, Bülou, Bilow), majuri  1693–1698 Henrik Gråå, maakapteeni  1698 Jakob Skruf  1699–1713 Nils Silfverbagge, majuri  1713–1715 Johan Berndt Zattler, majuri  1715–1716 Johan Henrik Fieandt, everstiluutnantti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulun linna Wikimedia Commonsissa
Tähtitornin kahvila
Oulun linnan kellari ulkomuseo
Sara Wacklin, Satanen muistelmia Pohjanmaalta (suom. J. Aulén)
Erkki Kivijärvi : Oulun linna ja sen rakentajat, Hakkapeliitta, 18.12.1934, nro 51-52, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ruutikellarista lottakahvilaksi. Oulun linnan vaiheita, Hakkapeliitta, 07.07.1936, nro 27, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Oulun historia
| --- | --- |
Oulun palot:   v. 1652 palo  v. 1655 palo  v. 1705 palot  v. 1715 palo  v. 1773 palo  v. 1822 palo  v. 1882 palo 
Merenkulku:   Fregatti Toivo  Hailuotolaiva  Kiikelin hylky  Laitakarin hylky  Hinaaja Oulu II  Sophia Marian hylky 
Teollisuuden historia:   Aittokoski Oy  Katri Antell  Merijal  Oulu Oy  Pateniemen saha  Tervahovi  Toppila Oy  Toppilan Mallasjuomatehdas  Typpi Oy  Ab Uleå Oy  Veljekset Åström 
Kuntaliitokset:   1965: Oulujoen kunta  2009: Ylikiimingin kunta  2013:  Haukiputaan kunta  Kiimingin kunta  Oulunsalon kunta  Yli-Iin kunta 
Katso myös:   Kierikkikeskus  Latokankaan kivikautinen asuinalue  Oulun kasarmi  Oulun kristalliyö  Oulun linna  Oulun valtaus  Pikku-Berliini  Rekikylän kivikautinen asuinpaikka  Typpi Oy:n räjähdysturma  Ylikiimingin seurakunta
Jaavanviherharakka

| Jaavanviherharakka |
| --- | --- |
 Jaavanviherharakka  Chesterin eläintarhassa Englannissa.
Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varikset Corvidae
Suku::  Viherharakat Cissa
Laji::  thalassina
Kaksiosainen nimi
 Cissa thalassina  Temminck, 1826 
Katso myös
   Jaavanviherharakka Wikispeciesissä   Jaavanviherharakka Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Jaavanviherharakka (Cissa thalassina) eli aiemmalta nimeltään sundanviherharakka on varisten heimoon ja viherharakoiden sukuun kuuluva lintulaji. Se elää Kaakkois-Aasiassa.
Prahan eläintarhan yksilö.
Prahan eläintarhan lintuja.
Jaavanviherharakka on 24–30 cm pitkä ja painaa 125–130 grammaa. Se on väriltään kirkkaan vihreä. Silmien ympäri niskaan kulkee musta raita, otsalla on keltainen töyhtö ja nokka on kirkkaan punainen. Jalat ovat oranssinpunaiset. Siivet ovat kastanjanruskeat.
Jaavanviherharakkaa tavataan vain Jaavan saaren länsiosassa 500–2000 metrin korkeudessa. Vuoden 2001 jälkeen sitä on nähty vain neljällä suojelualueella.
Laji on äärimmäisen uhanalainen, luonnossa on arvioitu elävän alle 250 yksilöä. Tärkein syy uhanalaisuuteen on tämän värikkään linnun pyydystäminen häkkilinnuksi. 1900-luvulla linnun harvinaistumiseen vaikutti myös soveliaan elinympäristön tuhoutuminen Jaavan laajoissa metsänhakkuissa.
Coventry City FC

Coventry City Football Club, lempinimeltään Sky Blues on jalkapalloseura Coventrysta, Englannista. Coventry oli yksi vuonna 1992 perustetun Englannin Valioliigan alkuperäisjoukkueista. Kaudella 2022–2023 se pelaa Englannin toiseksi ylimmällä sarjatasolla mestaruussarjassa. Coventry Cityn managerina toimii Mark Robins.
Coventry pelasi Englannin pääsarjassa vuosina 1967–2001, sijoittuen parhaimmillaan kuudennelle sijalle. Joukkueen historian suurin saavutus on FA Cupin voitto kaudella 1986–87. Loppuottelussa Coventry kaatoi Tottenham Hotspurin jatkoajan jälkeen numeroin 3–2. Coventry ei kuitenkaan päässyt seuraavalla kaudella pelaamaan Cup-voittajien Cupia, koska UEFA oli kieltänyt englantilaisjoukkueiden osallistumisen eurooppalaisiin seurajoukkueiden turnauksiin.
Vuodesta 1899 vuoteen 2005 Coventry pelasi kotiottelunsa Highfield Roadilla. Stadion oli aikoinaan ensimmäinen täysin katettu stadion Englannissa. Tämän jälkeen joukkue siirtyi pelaamaan 32 500 -paikkaiselle Ricoh Arenalle, joka avattiin elokuussa 2005. Vuonna 2013 seuran omistajat eivät päässeet sopimukseen stadionin vuokrasta ja joukkue siirtyi vuokralle Northamptonin Sixfields Stadiumille.
Tammikuussa 2005 seuran johdon ehdotus vaihtaa seuran logo modernimpaan herätti kovaa vastarintaa seuran kannattajien keskuudessa. Kannattajien painostuksesta seuran johto veti pois esityksensä logon vaihtamisesta.
Hylätty ehdotus uudeksi logoksi
14. joulukuuta 2007 seura oli vain puolen tunnin päässä selvitystilaan joutumisesta. Seuran velkojen arvellaan olevan jopa 38 miljoonaa puntaa. Seuran pelasti entisen ammattilaisjalkapalloilija Ray Ransonin ja hedgerahastoyhtiö SISUn hyväksytty ostotarjous.
Seura joutui stadionin omistajaosapuolen kanssa riitaan vuokrasta ja siksi siirtyi väliaikaisesti pelaamaan Sixfields Stadium stadionille Northamptoniin kauden 2013–14 alussa. Riita sovittiin elokuussa 2014 ja seura palasi kotiotteluihin Ricoh Areenalle (nyk. Coventry Building Society Arena).
Saavutukset

FA Cup
Voitto: 1986–87
FA Nuorten Cup
Voitto: 1986–87
2. divisioona
Mestaruus: 1966–67
3. divisioona
Mestaruus: 1963–64
3. divisioona (Etelä)
Mestaruus: 1935–36
4. divisioona
2-sija: 1958–59
Birmingham Senior Cup
Mestaruudet: 1911, 1923
3. divisioonan South Cup
Mestaruus: 1935–36
Southern Professional Floodlit Cup
Mestaruus: 1959–60
Tunnettuja entisiä pelaajia

| --- | --- |
 Steve Ogrizovic  Tommy Hutchison  George Curtis  George Hudson  Willie Humphries  Charlie Timmins  Jim Holton  Ian Gibson  Ray Pointer  Colin Stein  Gerry Francis  Bill Glazier  Reg Matthews  Cobi Jones  John Aloisi:  Micky Adams  Dave Clements  Martin Jol  Mustapha Hadji  Brian Kilcline  Roy Wegerle  Dion Dublin  Gary McAllister  David Speedie  Robbie Keane  Craig Bellamy  Dennis Wise  Richard Shaw  Peter Ndlovu  Youssef Chippo
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi)
Coventry City FC:n kotistadion Ricoh Arena.