stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Constantin Silvestri
Elämä ja ura

Silvestri teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä muusikkona 10-vuotiaana pitämällä pianoresitaalin. Hän opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä Bukarestin konservatoriossa, jossa häntä opettivat George Enescu, Mihail Jora ja Florica Musicescu. Silvestri aloitti ammattimaisen uransa pianistina ja johti 17-vuotiaana ensimmäisen konserttinsa kapellimestarina vailla muodollista orkesterinjohdon koulutusta. Orkesteri oli Romanian kansallinen radio-orkesteri, ja ohjelmaan kuululivat Silvestrin oma teos Preludi ja fuuga (Toccata) ja Igor Stravinskyn Kevätuhri. Kapellimestaridebyytin menestyksekkyydestä vakuuttuneena Silvestri päätti jatkaa uraansa kapellimestarina. Vuonna 1935 hän pääsi johtamaan Bukarestin kansallisoopperaa. Vuonna 1945 hänestä tuli Bukarestin filharmonisen orkesterin musiikillinen johtaja. Tämän viran hän jakoi George Georgescun kanssa.
Silvestri liittyi vuonna 1948 Bukarestin konservatorion henkilökuntaan orkesterinjohdon opettajana. Hän alkoi näihin aikoihin johtaa orkestereita myös muualla itäblokin ja Neuvostoliiton alueilla, kuten Budapestissa, Moskovassa ja Prahassa. Dmitri Šostakovitš onnitteli Silvestriä tämän johdettua hänen ensimmäisen sinfoniansa esityksen Moskovassa ja kertoi suorituksen vastanneen omia ihanteitaan. Silvestri sai vuonna 1953 nimitykset sekä Bukarestin kansallisoopperan että Romanian kansallisen radio-orkesterin pääkapellimestariksi.
Vuonna 1956 Silvestri lähti Romaniasta ja asettui Pariisiin. Hän esiintyi siellä, Amsterdamissa ja Brysselissä. Tammikuussa 1957 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Isossa-Britanniassa johtamalla Lontoon filharmonikkoja Royal Albert Hallissa. Vuonna 1961 Silvestri nimitettiin Bournemouthin sinfoniaorkesterin pääkapellimestariksi. Tässä tehtävässä toimimisensa aikana hän jatkoi myös johtavien orkesterien johtamista Euroopassa, Kaukoidässä ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1963 Silvestri johti Modest Mussorgskin Hovanštšinan esityksen Covent Gardenissa. Hän sai Ison-Britannian kansalaisuuden vuonna 1967, mutta sairastui syöpään, johon kuoli sairaalassa vuonna 1969.
Levytykset

Jo ennen Romaniasta loikkaamistaan teki levytyksiä Supraphonille. Levytettyjen teosten joukossa oli Édouard Lalon sellokonsertto, jonka solistina soitti André Navarra. Loikattuaan Silvestri levytti eksklusiivisella sopimuksella EMI:lle. Loikkauksen jälkeen hän johti levytykset esimerkiksi Pjotr Tšaikovskin sinfonioista nro 4, 5 ja 6, Antonín Dvořákin sinfonioista nro 7 ja 9 sekä César Franckin d-mollisinfoniasta. Liveäänitykset Silvestri johti esimerkiksi Tšaikovskin Manfred-sinfoniasta ja Ottorino Respighin Rooman pinjoista.
Eric Gross

Eric Gross (1926 Wien – 17. huhtikuuta 2011) oli Australiassa toiminut säveltäjä. Hän opiskeli pianonsoittoa Wienissä Hans Erich Apostelin johdolla. Vuonna 1938 hän muutti Englantiin, jossa hän opiskeli Trinity College of Musicissa ja sittemmin Aberdeenin yliopistossa Reginald Barrett-Ayresin johdolla. Hän sai lopulta musiikin tohtorin arvon.
Gross työskenteli neljätoistavuotiaasta alkaen pianistina yhtyeissä ja orkestereissa sekä studiosäestäjänä BBC:lle. Työskenneltyään Ceylonilla (nykyinen Sri Lanka) ja Uudessa-Kaledoniassa hän asettui Sydneyyn vuonna 1958. Hän opetti aluksi Sydneyn konservatoriossa ja sitten vuosina 1960–91 Sydneyn yliopistossa.
Gross oli mieltynyt jazztyyleihin, joiden lisäksi hänen tuotantoonsa vaikuttivat hänen maailmanmatkailunsa ja kokemuksensa erilaisista kulttuureista. Hänen teoksissaan on kuultavissa itävaltalaisia, skotlantilaisia, aasialaisia ja eteläamerikkalaisia vaikutteita. Vuonna 1998 Grossista tehtiin Australian ritarikunnan jäsen.
Daniel Gottlob Türk

Daniel Gottlob Türk
Daniel Gottlob Türk (1750–1813) oli saksalainen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja musiikkipedagogi. Hänen tutkielmansa Klavierschule (1789) on yksi keskeisimmistä 1700-luvun loppupuolen kosketinsoitinesityskäytäntöjen lähteistä. Hänet tunnetaan myös pienimuotoisten pedagogisten pianokappaleidensa kokoelmasta Kleine Handstücke für angehende Klavierspieler.
Türk sai varhaista opetusta Dresdenissä Gottfried August Homiliukselta. Hän pääsi Leipzigin yliopistoon 1770-luvun alussa ja tutustui Johann Wilhelm Hässlerin ohjauksella Carl Philipp Emanuel Bachin oppaaseen Versuch über die wahre Art das Clavier zu Spielen sekä sonaatteihin. Pian tämän jälkeen Türk sävelsi Johann Adam Hillerin ohjaamana ensimmäiset sonaattikokoelmansa. Sonaattia Türk piti soveliaana ilmaisun muotona rohkeimmille ja kokeilevimmille ideoille. Hänen ainoa ammattitason pianisteille suuntaamansa kokoelma oli Klaviersonaten Grössentheils für Kenner (1789). Michael Tsalka on tehnyt teoksesta levytyksen.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Etelä-Afrikan punta

| Etelä-Afrikan punta |
| --- | --- |

Käyttäjät:   Etelä-Afrikan unioni    Saint Helena
Etelä-Afrikan punta (engl. South African pound, afrikaansiksi Suid-Afrikaanse pond) oli Etelä-Afrikan unionin rahayksikkönä vuodesta 1910 vuoteen 1961, jolloin randi korvasi punnan. Vuonna 1961 Etelä-Afrikasta tuli myös tasavalta.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:South African pound
Coconinon piirikunta

Coconinon piirikunta (engl. Coconino County) on  piirikunta Arizonassa, Yhdysvalloissa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa piirikunnan asukasluku oli 134 421. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Flagstaffin kaupunki.
Coconino on pinta-alaltaan manner-Yhdysvaltain (Alaska poissuljettuna) toiseksi suurin piirikunta.
Väestö

Vuoden 2010 väestönlaskennassa piirikunnassa oli 134 421 asukasta, 46 711 taloutta ja 29 656 perhettä. Talouksien keskimääräinen koko oli 2,69 henkilöä ja perheiden 3,26 henkilöä.
Väestö > Ikä

Coconinossa asuvien ikä prosentteina vuonna 2000:
0–18: 28,7 %
18–24: 14,4 %
25–44: 29,2 %
45–64: 20,7 %
65– : 7,0 %
Väestön mediaani-ikä oli 30 vuotta. 100 naista kohden Coconinossa oli 99,7 miestä.
Kaupungit ja kylät

Pääkaupunki: Flagstaff
Fredonia
Page
Sedona (osa Sedonaa on Yavapain piirikunnassa)
Williams
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Coconinon piirikunta Wikimedia Commonsissa
Arizonan osavaltio
| --- | --- |
Alueet:   Arizona Strip  Coconino Plateau  Etelä-Arizona  Grand Canyon  Koillis-Arizona  Mojaven aavikko  North Central Arizona  Phoenix Metropolitan Area  Pohjois-Arizona 
Piirikunnat:   Apache  Cochise  Coconino  Gila  Graham  Greenlee  La Paz  Maricopa  Mohave  Navajo  Pima  Pinal  Santa Cruz  Yavapai  Yuma 
Kaupungit (suurimmat):   Chandler  Flagstaff  Gilbert  Glendale  Mesa  Peoria  Phoenix (pääkaupunki)  Prescott  Scottsdale  Tempe  Tucson  Yuma
Conrad Veidt

| Conrad Veidt |
| --- | --- |
 Veidt vuonna 1939.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1893  Potsdam, Saksa
Kuollut: 3. huhtikuuta 1943 (50 vuotta)  Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1917–1943
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Conrad Veidt (22. tammikuuta 1893 Potsdam, Saksa – 3. huhtikuuta 1943 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli saksalainen näyttelijä.
Ura

Veidt aloitti uransa 1910-luvun lopulla saksalaisissa mykkäelokuvissa. Yksi hänen tunnetuimmista tuon ajan elokuvistaan oli saksalaisen ekspressionismin merkkiteos Tri Caligarin kabinetti (1920). Hän myös esitti pääosaa maailman ensimmäisessä LGBT-ihmisten oikeuksia puolustavassa valistuselokuvassa nimeltä Erilainen kuin muut (1919) , huolimatta siitä että äärioikeiston jäsenet lähettivät elokuvantekijöille tappouhkauksia ja kaasuttivat elokuvateattereita. 1920-luvun loppupuolella hän alkoi luoda myös uraa Hollywoodissa: tuolloin valmistui muun muassa Victor Hugon romaaniin perustuva elokuva Nauruihminen (1928). Hänen uransa kaksi kuuluisinta elokuvaa valmistuivat kuitenkin vain vähän ennen hänen kuolemaansa: Technicolor-seikkailuspektaakkeli Bagdadin varas (1940) ja Casablanca (1942), jossa hän näytteli Majuri Strasseria. Casablanca jäi hänen toiseksi viimeiseksi elokuvakseen. Hän näytteli uransa aikana yli sadassa elokuvassa.
Yksityiselämä

Veidt oli naimisissa kolme kertaa elämänsä aikana ja hänellä oli yksi tytär toisesta avioliitostaan. Kansallissosialistien vastustajana hän muutti pois Saksasta Englantiin vuonna 1933 kolmannen vaimonsa kanssa. Veidt ei itse ollut juutalaista sukua, mutta (vahvistamattomien) huhujen mukaan hän kirjoitti Saksan henkilötietolomakkeisiin rodukseen ”JUUTALAINEN” vihaisilla tikkukirjaimilla protestina kansallissosialisteja vastaan.
Osasyy Veidtin ja natsien väliseen antipatiaan oli hänen raivokas halunsa puolustaa ihmisoikeuksia joka nivoutui myös hänen yksityiselämäänsä. Hän oli itse liberaali, biseksuaali ja otti osaa 1920-luvun Berliinin homokulttuuriin. Myös monet hänen ystävistään olivat homo- tai biseksuaaleja, juutalaisia, liberaaleja ja muita kansallissosialistien vainojen kohteita. Samoin hänen kolmas vaimonsa oli juutalainen. Veidt salakuljetti vaimonsa, vaimonsa siskon ja näiden juutalaiset vanhemmat Itävallasta turvaan omassa autossaan.
Vuonna 1934, kuvatessaan viimeistä saksalaista elokuvaansa, Veidt tuli kansallissosialistien sieppaamaksi koska hän oli aikeissa tehdä Isossa-Britanniassa juutalaisvainoista kertovaa juutalaissympaattista elokuvaa Jew Süss (jota ei pidä sekoittaa natsien siitä tekemään juutalaisvastaiseen Jüd Suss -uusintaversioon). Adolf Hitler ja Joseph Goebbels yrittivät kirjeitse ja puhelimitse painostaa Veidtiä luopumaan elokuvasta. Veidt lukittiin kaltereilla varustettuun taloon ja paikalliset natsiupseerit kiduttivat Veidtiä pitämällä tätä väkisin hereillä, solvaamalla häntä päivin öin ja hänet laitettiin 
Gestapon tappolistalle. Veidtin juutalaiselokuvaa tuottava yhtiö kuitenkin sai selville natsien aikeet. Yhtiö onnistui pitkien diplomaattisten neuvottelujen jälkeen taivuttelemaan Veidtin palautuksen Isoon-Britanniaan, ja natsit taipuivat lopulta koska pelkäsivät kansainvälistä skandaalia; olihan Veidt yksi Euroopan suurimmista filmitähdistä. Veidt ei koskaan palannut kotimaahansa.
Valtaan noustuaan kansallissosialistinen puolue kielsi Veidtin elokuvat ja poltti muun muassa edellä mainitun homojen oikeuksia puolustavan elokuvan ja useita muita hänen töitään. Veidt julistettiin maanpetturiksi ja hänen Sveitsiin paenneet ex-vaimonsa ja tyttärensä kuulivat hänen kuolemastaan vain radion kautta, koska Saksassa Veidtistä puhuminen oli kielletty.
Veidt kuoli sydänkohtaukseen golfkentällä Hollywoodissa 50-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Conrad Veidt NNDB:ssä
Crysler’s Farmin taistelu

Crysler’s Farmin taistelu oli vuoden 1812 sodanaikainen taistelu Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian joukkojen välillä lähellä Morrisburgia nykyisessä Ontariossa Kanadassa 11. marraskuuta 1813. Taistelu päättyi amerikkalaisten tappioon.
Tausta

Yhdysvaltain sotaministeri John Armstrong oli toimeenpannut syksyllä 1813 suunnitelman, jonka mukaan kaksi amerikkalaista armeijaa eteni brittien hallitsemaan Kanadaan tavoitteenaan Montréal. Brittien olisi tällöin hylättävä alueet kaupungin länsipuolella. Kenraali Wade Hamptonin armeija pysäytettiin Châteauguayn taistelussa 26. lokakuuta 1813. Toinen kenraalimajuri James Wilkinsonin komentama armeija lähti New Yorkista 17. lokakuuta ja eteni Saint Lawrence-jokea pitkin. Wilkinsonin joukot purjehtivat jokea pitkin laivoilla. Wilkinson sairastui matkan aikana ja käytettyään suuria määriä laudanumia vaivojensa hoitamiseen hän delegoi komentotehtävät prikaatinkenraali John Parker Boydille.
Amerikkalaisen armeijan perässä oli everstiluutnantti Joseph Wanton Morrisonin komentama brittijoukko, joka koostui kanadalaisista sotilaista (voltigeur) ja brittien mohawk-liittolaisista. Boyd päätti lopulta kohdata jahtaajansa pysähtyen 10. marraskuuta. Morrison leiriytyi parin kilometrin päähän amerikkalaisista John Cryslerin omistamalla maatilalla (Crysler’s Farm) lähellä Morrisburgia nykyisessä Ontariossa.
Taistelu

Taistelu alkoi aamulla 11. marraskuuta. Brittejä oli noin 1 169 ja amerikkalaisia 2 500. Brittien kevyt jalkaväki aloitti taistelun hyökkäyksellä amerikkalaisten asemia vastaan. Hyökkäys lyötiin takaisin ja amerikkalaiset yrittivät ylittää joukkojen välillä ollutta aukeaa. Brittien tehokkaat yhteislaukaukset musketeilla tyrehdyttivät kuitenkin amerikkalaisten etenemisyrityksen. Britit saivat tukea myös Saint Lawrencella olleilta pieneltä joukolta kapteeni William Mulcaster in johtamia tykkiveneitä. Amerikkalaisia komentanut Boyd toi omaa tykistöään ja ratsuväkeä taistelukentälle hitaasti ja niiden saapuessa hänen jalkaväkensä oli jo käyttänyt ammuksensa ja alkanut vetäytyä. Amerikkalaisen tykistön onnistui aiheuttaa vielä merkittäviä tappioita briteille, mutta se ei riittänyt enää taistelun ratkaisemiseen. Boyd päätti lopulta määrätä joukkonsa vetäytymään.
Seuraukset

Amerikkalaiset olivat menettäneet taistelussa noin 340 kaatunutta ja haavoittunutta, sekä 100 vangiksi jäänyttä. Brittien tappiot olivat yhteensä 180–200. Amerikkalaiset vetäytyivät Cornwalliin, jossa Wilkinson sai kuulla Wade Hamptonin tappiosta Châteauguayn taistelussa. Kahden armeijan oli alun perin ollut tarkoitus liittyä toisiinsa, mutta Wilkinson päätti nyt johtaa joukkonsa takaisin Yhdysvaltoihin. Wilkinson maine komentajana kärsi huomattavan kolauksen, vaikka hän yrittikin sittemmin esittää taistelun voittonaan.
Taistelupaikka on suojeltu historiallinen kohde ja sille pystytettiin muistomerkki vuonna 1895. Alkuperäisen taistelukentän jäädessä veden alle Saint Lawrencen vesitien rakentamisen yhteydessä vuonna 1958 muistomerkki siirrettiin korkeammalle kohdalle. Paikalla on vierailijakeskus ja näyttelijät Kanadasta ja Yhdysvalloista elävöittävät taistelun vuosittain.
Taistelun muistomerkki.
Engleheart

Engleheart on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
George Engleheart (1752–1829), englantilainen miniatyyrimuotokuvamaalari
Henry William Engleheart (1863–1939), englantilainen Viktorian ristin saaja
John Cox Dillman Engleheart (1784–1862), englantilainen miniatyyrimaalari
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Englewood

Englewood voi tarkoittaa seuraavia paikkoja:
Englewood, kaupunki Coloradossa, Yhdysvalloissa
Englewood, väestönlaskenta-alue Floridassa
Englewood, paikkakunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa
Englewood, kaupunki Kansasissa, Yhdysvalloissa
Englewood, kaupunki New Jerseyssä Yhdysvalloissa
Englewood, kaupunki Tennesseessä Yhdysvalloissa
Englewood, Daytonin lähiöalue Ohiossa Yhdysvalloissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Englewood”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Daniel Graves

Daniel Graves on yhdysvaltalainen Firenzessä asuva taidemaalari. Graves edustaa klassisen realismin tyylisuuntaa ja maalaa kaikki maalauksensa aina elävästä mallista. Hän on aiheiltaan keskittynyt maisemiin, figuratiivisiin aiheisiin ja muotokuviin. Daniel Graves toimii Florence academy of artin johtajana.
Hän aloitti opintonsa vuonna 1968 Maryland Institute College of Artissa ja 1972 hän valmistui Cum Laude arvosanalla, opiskeltuaan neljä vuotta maalausta ja anatomiaa Joseph Sheppardin ja Frank Russellin alaisuudessa. Hän sanoo tämän olleen ensimmäinen kosketus korkeatason maalareihin. Hän sanoo myös oppineensa akatemiassa opiskellessaan Jacques Marogerin käyttämän nopean maalaustekniikan. Vuonna 1978 hän siirtyi opiskelemaan Firenzeen Villa Schifanoia Graduate School of Fine Artiin etsausta Richard Serrinin johdolla. Firenzestä hän lähti Minnesotaan Richard Lackin The Atelieriin ja lopulta palasi vielä Firenzeen Nerina Simin ateljeeseen.
Graves oli vaikuttunut Firenzestä, missä taide ja käsityö oli kukoistanut monta vuosisataa. Siellä hän tajusi, että ihmisruumis oli taiteen keskittymä. Hän tajusi kuinka tärkeä oli vuosisatoja kulkenut taiteen opettajalta opettajalle kulkenut perintö. Firenzessä hän tapasi myös Pietro Annigonin joka rohkaisi häntä ja antoi toivoa, koska hän oli monien mielestä ainoa joka osasi piirtää ja maalata kuin vanhat mestarit.
Aiheesta muualla

http://www.danielgraves.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.florenceacademyofart.com/Faculty%20Daniel%20Graves.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.traditionliveson.com/graves.html
http://www.myamericanartist.com/2006/12/daniel_graves_s.html
Dan Cloutier

| Dan Cloutier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1976 (ikä 48) Mont-Laurier, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Clouts
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2008
Seurat:  Sault Ste. Marie Greyhounds (OHL) Binghamton Senators (AHL),   New York Rangers (NHL),   Hartford Wolf Pack (AHL),   Tampa Bay Lightning (NHL),   Vancouver Canucks (NHL),   Klagenfurter AC (ÖEL),   Los Angeles Kings (NHL),   Manchester Monarchs (AHL),   Rockford Icehogs (AHL)
NHL-varaus:  26. varaus, 1994 New York Rangers
Dan Cloutier (s. 22. huhtikuuta 1976 Mont-Laurier, Québec, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Taustaltaan hän kuuluu Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoihin.
Ura > Junioriura

Cloutier pelasi kaudet 1992–1996 OHL-juniorisarjassa. Hän aloitti Sault Ste. Marie Greyhoundsissa, jonka torjui ensimmäisellä kaudellaan koko Kanadan juniorijääkiekkojärjestelmän, CHL:n mestariksi (Memorial Cup). NHL-joukkue New York Rangers varasi Cloutierin varaustilaisuudessa 1994 tapahtuman 26. varauksena. Sault Ste. Marie Greyhoundsissa Cloutier pelasi kauteen 1995–1996, jolloin hänet kaupattiin kesken kauden Guelph Stormiin. Hän torjui Guelphin CHL:n lopputurnaukseen, jossa joukkue jäi kuitenkin turnauksen toiseksi.
Cristina D’Avena

| Cristina D’Avena |
| --- | --- |
 Cristina D’Avena Luccan sarjakuva- ja pelimessuilla vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1964 (ikä 60) Bologna, Italia
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Tyylilajit:  anison 
Levy-yhtiöt:  Five (käännä suomeksi) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Cristina D’Avena (s. 6. heinäkuuta 1964 Bologna, Italia) on italialainen laulaja ja näyttelijä, joka esiintyy myös televisiossa.
Hieman yli kolmivuotiaana D’Avena osallistui italialaiseen Kultaisen šekiinin laulukilpailuun (Zecchino d’Oro) kappaleella ”Il valzer del moscerino”, joka sijoittui kolmanneksi. Tämän jälkeen hän oli Kultaisen šekiilin laulukilpailun kuoron, Piccolo Coro dell’Antonianon, jäsenenä vuoteen 1976 asti, mutta jatkoi vielä nuoremman sisarensa kanssa kuorossa käymistä viiden vuoden ajan.
Vielä 1980-luvun alussa D’Avena näki laulamisen lähinnä harrastuksena. Samoihin aikoihin Canale 5 -televisiokanavan lastenohjelmien vastaava Alessandra Valeri Manera etsi naisääntä esittämään japanilaisen Pinokkio-animaation tunnuslaulun. Tämän jälkeen D’Avena on esiintynyt 1980-luvun loppupuolella useissa lasten televisio-ohjelmissa. Vuonna 1998 hän esiintyi myös elokuvassa ja 2007 hän julkaisi televisio-ohjelmien tunnuskappaleita sisältävän levyn. Ulkomailla, ja etenkin Euroopassa, D’Avena tunnetaan animaatioiden, etenkin japanilaisen animaatoiden alkutunnuskappaleiden (engl. "opening theme" tai "intro", ital. "sigla") laulajana. Hän lauloi sarjoihin liittyvät alun tunnusmusiikit, jotka Italian televisioyhtiöt ja muusikot tuottivat sarjoille.selvennä
D’Avena on julkaissut 169 albumia ja 72 singleä.[lähde? ] Hän on esiintynyt myös useilla videoilla ja yhdellä DVD:llä. Televisio-ohjelmissa hän on ollut mukana 1960-luvun lopusta tähän päivään. Vielä nykyäänkin D’Avena toimii Kultaisen šekiilin laulukilpailun parissa muun muassa esiintymällä vierailevana artistina kilpailun televisio-ohjelmissa sekä laulamalla joskus yhdessä kilpailussa olevien lasten kanssa.
Aiheesta muualla

Cristina D’Avena Discogsissa. (englanniksi)
Cristina D’Avena Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Cristina Dorcioman

| Cristina Dorcioman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Cristina Dorcioman
Syntynyt: 7. elokuuta 1974 Câmpulung, Romania
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 2002– 2007 | FIFA Liga I |  |  |

Cristina Dorcioman (s. 7. elokuuta 1984 Câmpulung) on romanialainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena tuomarina vuodesta 2002 alkaen.
Vuonna 2008 Dorcioman tuomitsi alle 19-vuotiaiden naisten EM-finaalin Italian ja Norjan välillä. Naisten EM-kilpailuissa hän on tuominnut kahdesti, vuosina 2009 ja 2013. Vuonna 2013 hän tuomitsi finaalin Saksan ja Norjan välillä. Vuonna 2007 Dorcioman debytoi myös Romanian miesten pääsarjassa, Liga I:ssä.
Siviiliammatiltaan Dorcioman on liikunnanopettaja.
Finaalit

Naisten EM-kilpailuiden 2013 finaali
Alle 19-vuotiaiden naisten EM-kilpailuiden 2008 finaali
Ethelstan

Ethelstan (n. 829 – 851/855) oli Wessexin kuninkaan Ethelwulfin vanhin poika ja vuodesta 839 Kentin kuningas. Ethelstanin veljet olivat Ethelbald ja Ethelbert. Noustuaan valtaistuimelle Ethelwulf antoi puolet valtakunnastaan – Kentin, Surreyn, Sussexin ja Essexin – vanhimmalle pojalleen Ethelstanille. Näin ollen useimmat pitävät häntä myös yllä mainittujen alueiden hallitsijana ja Anglosaksien kronikka kuvaakin Ethelstania ”Itä- ja eteläsaksien, Kentin ja Surreyn kuninkaaksi”.
Ethelstanista tiedetään siitä huolimatta melko vähän. Ethelstan voitti vuonna 851 taistelun viikinkien laivastoa ja armeijaa vastaan. Tämän jälkeen hänestä ei ole kuulunut mitään. Ei ole mitään todisteita siitä, että hän olisi toiminut Kentin kuninkaana vielä tämän jälkeen, joten Ethelstanin uskotaan kuolleen vuosien 851–855 välisenä aikana isänsä vieraillessa Roomassa.
Käännös suomeksi
Ethelred

Ethelredin kuva kolikossa
Ethelred tai Æthelred I (muinaisenglanniksi Æþelræd) oli Wessexin kuningas vuosina 866–871 ja Alfred Suuren vanhempi veli.
Hänen vaimonsa nimi on saattanut olla Wulfthryth. Hänellä oli kolme poikaa: Oswald, Æthelhelm ja Æthelwold. Hänet on haudattu Wimborne Minsteriin.
Ethelbert Lort Phillips

Ethelbert Edward Lort Phillips (1857 – 1943) oli englantilainen harrastajalintutieteilijä.
Lort Phillips tutki Afrikan linnustoa vuosina 1884–1895, ja nimesi useita alalajeja sekä lyhytpyrstökiurun (Pseudalaemon fremantlii). George Ernest Shelley nimesi somaliantaskun (Oenanthe phillipsi) vuonna 1885 hänen kunniakseen. Lort Phillips harrasti myös suurriistan metsästystä Afrikassa.
Lort Phillips toimi Dartmouthin pormestarina vuosina 1910–1911.
Lort Phillips avioitui vuonna 1891 Louisa Jane Forbes Gunnisin kanssa.
Eric Gustafsson

Eric Herman Gustafsson (23. joulukuuta 1920 – 6. kesäkuuta 1991) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän oli Helsingissä Ruotsalaisen teatterin näyttelijä vuodesta 1943 ja ohjaaja vuodesta 1965. Häntä pidettiin taitavana luonneosien näyttelijänä, ja hän esiintyi myös kuunnelmissa ja televisionäytelmissä sekä Teuvo Tulion ohjaamassa elokuvassa Intohimon vallassa sekä suomen- että ruotsinkielisessä versiossa.
Gustafsson sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1979.
Hänen puolisonsa oli Helené Hagelstam-Gustafsson.
Filmografia

Intohimon vallassa 1947 (Paavo Iso-Ylitalo)
Chaos A.D.

| Chaos A> D. Sepultura |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1992 Rockfield Studios ja Chepstow Castle, Wales, Iso-Britannia
 Julkaistu: 1993
 Tuottaja(t): Andy Wallace
 Tyylilaji: Groove metal • thrash metal
 Kesto: 46.48 69:32 (uudelleenjulkaisu)
 Levy-yhtiö: Roadrunner Records
Sepulturan muut julkaisut
| Third World Posse (EP) 1992 | Chaos A.D. 1993 | Roots 1996 |
Chaos A.D. on brasilialaisen thrash metal -yhtyeen Sepulturan vuonna 1993 julkaistu albumi. Albumilla yhtye siirtyi hitaampaan groove metal-tyyliin, lisäten hardcore punk-vaikutteita, joka ilmenee esimerkiksi vahvassa yhteiskuntakritiikissä ja aiempaa primitiivisemmässä sävellystyössä.
Albumin tunnetuimmat kappaleet lienevät "Refuse/Resist","Territory" ja "Slave New World". Näiden lisäksi huomattava kappale on instrumentaali "Kaiowas", jossa koko yhtye soittaa rummuilla brasiliaista kansanmusiikkia, jonka vaikutteet kasvoivat entisestään seuraavalla albumilla Roots.