stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kultajousipyrstö
Elintavat ja ravinto

Laji viettää piileskelevää elämää, ja sen voi kuulla useammin kuin nähdä. Lajin pesimäkausi kestää heinäkuulta joulukuulle. Koiraat kokoontuvat aamuisin esiintymispaikoilleen, joissa ne houkuttelevat naaraita kutsuillaan ja esittelemällä höyhenpukuaan. Samalla naaraalla voi olla useita koiraita. Naaras rakentaa pesän sammalista, lehdistä, oksista ja kasvikuiduista. Se munii pesään yhdestä kahteen munaa, jotka ovat kellanruskeita harmain pilkuin. Naaras hautoo munat ja ruokkii poikaset yksin.
Kultajousipyrstöjen ravinto koostuu pääosin marjoista ja hedelmistä. Lisäksi laji syö pieniä hyönteisiä, kuten muurahaisia ja kovakuoriaisia. Kultajousipyrstöt ruokailevat usein yhdessä muiden paratiisilintulajien kanssa.
Sepseskara

Sepseskara oli muinaisen Egyptin vanhan valtakunnan 5. dynastian joko neljäs tai viides faarao. Hänen elämästään ei tiedetä paljoa, mutta Torinon papyruksen mukaan hän hallitsi seitsemän vuoden ajan.
Schoharien piirikunta

Schoharien piirikunta (engl. Schoharie County) on Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 30 999 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Schoharien kunta. Piirikunta on perustettu vuonna 1895.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Schoharien piirikunta Wikimedia Commonsissa
Lasse Wiklöf

Wiklöf Kööpenhaminassa vuonna 2006
Lars ”Lasse” Wiklöf (21. syyskuuta 1944 Maarianhamina – 23. elokuuta 2008 Maarianhamina) oli ahvenanmaalainen poliitikko, joka edusti Ahvenanmaan sosiaalidemokraatteja. Hän toimi maakuntahallituksen talousministerinä vuosina 1984–1988, 1991–1995 ja 2005–2007.
Wiklöf valittiin Ahvenanmaan maakuntapäiville ensimmäisen kerran vuonna 1975. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli myyjänä ja Ålandstidningenin toimittajana.
Wiklöf oli myös aktiivisesti mukana pohjoismaisessa yhteistyössä Itämeren puhdistamiseksi. Hänen muistokseen perustettiin Lasse Wiklöfin Itämeri-palkinto. Palkinto myönnetään pohjoismaiselle parlamentaarikolle, joka on pyrkinyt parantamaan Itämeren tilaa. Ensimmäinen palkinto myönnettiin toukokuussa 2009 norjalaiselle Asmund Kristoffersenille.
Liikemies Anders Wiklöf on Lasse Wiklöfin veli.
Seminarium lapponicum

Seminarium lapponicum oli 24. maaliskuuta 1752 Norjan Trondheimiin perustettu ja 3. marraskuuta 1774 lakkautettu saamelainen opettajaseminaari, jossa saamelaisille valmistui saamenkielisiä opettajia. Seminaarin johtaja oli Knud Leem. Vuodesta 1825 seminaarirahaston tuloja käytettiin Tromsan opettajaseminaarin tarpeisiin. Thomas von Westenin perustama samantapainen seminaari oli olemassa jo aiemmin.
Aiheesta muualla

Seminarium lapponicum, Store norske leksikon (norjaksi)
Seppälänmäki

Seppälänmäki on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee Särkisalon pohjoisosassa mantereen puolella.
Seppälänmäki sijaitsee Krapuojan varrella. Kylän kyläalue ulottuu Krapuojalta länteen Makarlanjärvelle saakka. Kylän itäosa on tasaista peltomaata, jonka reunalle kylän asutus on sijoittunut. Särkisalontie kulkee Seppälänmäen itäosan halki. Kylän länsiosa on jyrkkää kallioista metsää. Kylän etelärajalla on kuivattu ja suoksi muuttunut Vähäjärvi.
Seppälämäellä oli 1500-luvulla neljä taloa. Isojaon aikaan kylässä oli kolme taloa ja näistä Kroopila ja Yrjöntalo ovat edelleen olemassa. Kylän kolme torppaa itsenäistyivät 1920-luvulla ja ennen sotia kylän eteläosaan syntyi uutta asutusta muun muassa Hakkalan sahan työväelle. Sotien jälkeen kylään syntyi kaksi uutta pientilaa, mutta sittemmin uutta asutusta ei ole syntynyt.
Seppälänkangas

| Seppälänkangas |
| --- | --- |
 Seppälänkankaan teollisuusalue.
Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Lohikoski–Seppälänkangas
Kaupunginosa nro:  19
Väkiluku:  1 254 (2020)
Osa-alueet:  Heinälampi, Eteläinen Seppälänkangas, Pohjoinen Seppälänkangas, Pohjoinen Palokangas, Laasti
Postinumero(t):  40320, 40250
Seppälänkangas on Jyväskylän 19. kaupunginosa sekä sen suurimmaksi osaksi kattava tilastoalue, joka sijaitsee kaupungin koillisosassa Laukaan tien varressa. Se kuuluu Lohikoski-Seppälänkankaan suuralueeseen. Sen väkiluku oli 1 254 joulukuussa 2020.
Tilastoalue jakautuu kuuteen pienalueeseen: Eteläinen ja Pohjoinen Seppälänkangas, Eteläinen ja Pohjoinen Palokangas, Laasti sekä Palokärki. Niistä Palokärki käsittää lähinnä teollisuutta ja teollisuusyrityksiä. Siellä on muun muassa autoliikkeitä, katsastusliikkeitä ja autokorjaamoja. Eteläisen Seppälänkankaan pienalue sisältää lähinnä kauppa-alueita Seppälän jatkeena. Tilastoalue kattaa myös suurimman osan Tyyppälän ja Ankeriasjärven kaupunginosista, mutta ei Seppälänkankaan kaupunginosaan kuuluvaa Heinälammen asuinaluetta..
Lasse Virénin patsas

Lasse Virénin patsas Myrskylässä.
Helsingin patsas.
Lasse Virénin patsas (myös Lasse Virénin juoksijapatsas) on kuvanveistäjä Terho Sakin suunnittelema nelinkertaista olympiavoittajaa Lasse Viréniä esittävä pronssiveistos. Veistos on ilmeeltään rosoinen ja sen sanotaan ilmentävän uuvuttavaa ponnistelua, joka edeltää huippusuorituksia. Veistoksesta on tehty kaksi valosta, josta toinen sijaitsee Helsingissä ja toinen Myrskylässä.
Helsingissä Olympiastadionin tuntumassa Kisahallin puistikossa oleva valos paljastettiin yleisurheilun EM-kisojen alla 6. elokuuta 1994. Patsaan paljasti kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n puheenjohtaja Primo Nebiolo ja tilaisuudessa puhui juoksija Pekka Vasala. Patsastoimikuntaa johti kauppaneuvos Jukka Uunila.
Helsingin kaupungille oli tarjottu kahta vaihtoehtoista Virénin patsasta, joista toinen oli amerikansuomalaisen Eino Romppasen neljää juoksijaa esittänyt teos Viimeinen metri (The Last Meter). Kaupunginjohto valitsi kuitenkin Sakin veistoksen toteutettavaksi. Romppasen veistos pystytettiin lopulta vuonna 1999 Kempeleeseen Polar Electron pääkonttorin eteen.
Toinen valos veistoksesta on Virénin kotikunnan Myrskylän kirkonkylän keskustassa, se paljastettiin 18. syyskuuta 1994.
Lasse Virén on neljäs suomalainen juoksija, jonka kunniaksi on pystytetty patsas jo elinaikana. Muut ovat Paavo Nurmi, jota kuvaavan juoksijapatsaan ensimmäinen valos valmistui jo 1925, Hannes Kolehmainen (Heikki Konttisen veistos Kuopion Väinölänniemellä, 1953) ja Ville Ritola (Maija Nuotion veistos Peräseinäjoella, 1978).
Seminolen piirikunta (Florida)

Seminolen piirikunta (engl. Seminole County) on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 471 826 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Sanfordin kaupunki. Piirikunta perustettiin 25. huhtikuuta 1913.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seminolen piirikunta (Florida) Wikimedia Commonsissa
Sankt Pauli

Elbejoki ja Hampurin satamaa
Sankt Paulin Reeperbahn on Hampurin yöelämän keskus.
Sankt Pauli on kaupunginosa Hampurissa Saksassa. Siellä sijaitsee Saksan ehkä tunnetuin katu Reeperbahn, joka on Hampurin yöelämän keskus ja punaisten lyhtyjen alue. Sankt Paulissa on noin 27 000 asukasta (2002). Se sijaitsee aivan Elbe-joen rannalla Hampurin sataman läheisyydessä.
1600-luvun alussa alkoi Hampurin lähelle kehittyä esikaupunkiasutusta alueelle, jota kutsuttiin nimellä Hamburger Berg. Se sijaitsi Hampurin ja nykyisin siihen liitetyn Altonan kaupungin välissä. Vähitellen alueelle siirtyi Hampurin keskusta-alueelta teollisuutta, josta oli aiheutunut melu- ja hajuhaittoja. Myös köysiteollisuus siirtyi alueelle koska sen oli vaikeaa löytää kaupungista tilaa tuotannolleen. Tästä tulee Sankt Paulissa sijaitsevan Reeperbahnin nimi, suomeksi Köydenpunojankatu. Kaupunginosan nimeksi tuli myöhemmin Sankt Pauli siellä sijaitsevan kirkon mukaan.
Sankt Paulilla on vuosisataiset perinteet yöelämän keskuksena, sillä läheinen satama toi paikalle lukemattomia merimiehiä. Aikoinaan laivojen lastaus saattoi kestää viikkoja jolloin merimiehillä oli runsaasti aikaa kulutettavanaan maissa. Tämän johdosta alueella prostituutio sai korostuneen aseman.
Sankt Paulilla on huomattavat musiikilliset perinteet. Muun muassa The Beatles asui ja esiintyi siellä ennen kuuluisuuttaan ja alue tunnetaan muun muassa saksalaisen punk-liikkeen tyyssijana.
Suomalaisessa populaarikulttuurissa Sankt Paulin on tehnyt tunnetuksi Irwin Goodman kappaleellaan ”St. Pauli ja Reeperbahn”.
Sankt Pauli on myös tunnettu kulttimaineeseen nousseesta jalkapalloseurastaan FC St. Pauli.
Kompastuskivet
Sankt Immanuels lutherska församling

| Sankt Immanuels lutherska församling |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  tunnustuksellinen luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta
Rovastikunta:  Läntinen rovastikunta (LHPK)
Perustettu:  2016
Jäseniä:  25 (2023)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sankt Immanuels lutherska församling on Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan ruotsinkielinen seurakunta Vaasassa. Seurakunnan jumalanpalvelukset järjestetään Suomen Vapaakirkon tiloissa.[lähde? ]
| Vuosi | Jäseniä | Huomautus |
| --- | --- | --- |
| 2016 | 17 | Jumalanpalvelusyhteisöstä muodostui Lähetyshiippakunnan seurakunta. |
Samuel-Martin Eno Belinga

| Samuel-Martin Eno Belinga |
| --- | --- |
 Samuel-Martin Eno Belinga vuonna 1967.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1935
Kuollut: 9. toukokuuta 2004 (68–69 vuotta) Yaoundé, Kamerun
Kansalaisuus:  Kamerun
Ammatti:  geologi, musikologi ja runoilija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Samuel-Martin Eno Belinga (1935 – 9. toukokuuta 2004 Yaoundé) oli kamerunilainen geologi, musikologi ja runoilija.
Eno Belinga sai luonnontieteiden tohtorin arvon Université Paris-Sudista vuonna 1972. Hän työskenteli geologina Yaoundén yliopistossa. Hän tutki aktiivisesti Kamerunin suullista perinnettä, jota on dokumentoinut kirjassa Ballades et chansons camerounaises (1974). Kaikkiaan Eno Belingan tuotantoon kuuluu 173 julkaisua, joiden joukossa on esimerkiksi runoutta sekä tietokirjallisuutta afrikkalaisesta kirjallisuudesta ja musiikista. Eno Belingan vaimo oli Thérèse Baratte-Eno Belinga, joka johti Radio France internationalessa Centre de documentation africainea.
Tammikuussa 2018 Yaoundéssa avattiin Eno Belingan mukaan nimetty kirjasto.
Schoinoúsa

Schoinoúsan saari Irakleiásta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  36°52′00″N, 25°31′00″E, Náxos ja Pienet Kykladit Náxos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  Mýlos, 133 m
Pinta-ala:  8,144 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  227
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Schoinoúsa (kreik. Σχοινούσα; transl. myös Schoinoússa, Schinoúsa, Schinoússa) on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin. Saaren pinta-ala on 8,144 neliökilometriä ja asukasluku 227 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Schoinoúsa kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Vuodesta 2011 lähtien Schoinoúsa muodostaa oman Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan kuuluvan kunnallisyksikkönsä, Schoinoúsan kunnallisyksikön. Aiemmin saari muodosti itsenäisen kyläkunnan nimeltä Schoinoúsan kyläkunta.
Schoinoúsan saarta.
Schoinoúsa sijaitsee noin 4 meripeninkulmaa (noin 7,5 kilometriä) Náxoksesta etelään. Sen koillispuolella ovat Koufonísian saaret (Áno Koufonísi ja Káto Koufonísi) ja lounaispuolella Irakleiá. Saaren pääkylä ja suurin asutus on Schoinoúsan kylä eli Chóra (211 asukasta). Sen muihin asutuksiin kuuluu Mesarián kylä (16). (Katso myös: Luettelo Schoinoúsan kunnallisyksikön kylistä ja saarista.)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Schoinoúsa Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Santoríni Thíra  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Gáidaros  Megálo  Prásso  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lázaros  Louvardári  Makáres  Makrá  Makronísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Mikronísi  Mikrós Avelás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Práso  Prasonísi  Prasoúra  Psathonísi  Revmatonísi  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous
Kustannuskilpailukyky

Kustannuskilpailukyky on tuotannontekijöiden hintoihin perustuvaa suhteellista kilpailukykyä. Kansantalouden tasolla kustannuskilpailukykyä voidaan mitata esimerkiksi suhteellisilla yksikkökustannuksilla eli vertaamalla maan tuotannontekijöiden hintoja, jotka on suhteutettu tuotannon määrään, keskeisten kilpailijamaiden vastaaviin.
Aiheesta muualla

Kajanoja, Lauri: Paljonko kustannuskilpailukyvyn pitäisi parantua?. Kansantaloudellinen aikakauskirja, 2015, nro 111(3), s. 361-372.  Artikkelin verkkoversio.
Maliranta, Mika: Kustannuskilpailukyky kasvumenestyksen ehtona: Mittausta, osatekijöitä ja tulkintaa.  Elinkeinoelämän tutkimuslaitos ETLA, 2014.  Teoksen verkkoversio.
Mankinen, Reijo, Nikula, Nuutti & Rantala, Olavi: Kustannuskilpailukyvyn mittausmenetelmien uudistaminen. Valtioneuvoston kanslian raporttisarja, 2012, nro 3/2012.  Artikkelin verkkoversio.
Sauramo, Pekka: Kuinka huono Suomen hintakilpailukyky oikein on?. Talous ja yhteiskunta, 2015, nro 2/2015.  Artikkelin verkkoversio.[vanhentunut linkki]
Seksihullut / Pekka Mutanen

| Seksihullut / Pekka Mutanen Seksihullut & Pekka Mutanen |
| --- | --- | --- |

Split-albumin tiedot
 Julkaistu: 3. maaliskuuta 2015
 Formaatti: 7" vinyyli
 Tyylilaji: punk rock, spoken word
 Levy-yhtiö: Fuck CD’s
Seksihullujen muut julkaisut
| Seksihullujen laulu 2014 | Seksihullut / Pekka Mutanen 2015 | Seksihullut / Hopeajärvi 2016 |
Seksihullut / Pekka Mutanen on saman nimisten yhtyeiden split-albumi, joka julkaistiin 3. maaliskuuta 2015 levymerkillä Fuck CD’s.
Kappaleet

Kissa elää kiitoksella
Muijan story
Viinameloni
Munamies on paska
The Beatlesejen tarina
Aiheesta muualla

Seksihullut / Pekka Mutanen discogs.com -sivustolla
Lampaansyöjät

Lampaansyöjien vuoden 1971 painoksen kansikuva (Suuri Suomalainen Kirjakerho).
Lampaansyöjät – Suomalainen reippailutarina on Veikko Huovisen 1970 kirjoittama humoristinen romaani. Tarinassa parivaljakko Sepe ja Valtteri lähtevät Kalajoelta elokuun lomamatkalleen tarkoituksenaan tällä kertaa metsästää lampaita. Kirjan loppupuolella myös Norjaan ulottuvalla retkellä pohditaan maailman menoa tapahtumien toimiessa kehyksenä kirjan olennaiselle sisällölle eli ”koirasihmisten” keskusteluille, joita leimaa Huoviselle tyypillinen, kansan- ja korkeakulttuurin rajoja sekoitteleva huumori.
Romaani teki tunnetuksi ulkomongolialaisen rosvopaistin, jonka Sepe ja Valtteri saaliistaan valmistavat.
Lampaansyöjät käännettiin ruotsiksi vuonna 1977 nimellä Fårätarna ja viroksi vuonna 2021 nimellä Lambasööjad.
Sovitukset

Kirjasta tehtiin myös samanniminen elokuva. Sen ohjasi Seppo Huunonen 1972. Pääosissa olivat Leo Lastumäki (Valtteri) ja Heikki Kinnunen (Sepe). Leo Lastumäen mukaan elokuvan jälkeen sattui tapauksia, joissa todellisuudessa oli otettu mallia Sepen ja Valtterin lampaanmetsästyksestä.[lähde? ] Menestyselokuva sai enemmän katsojia kuin vuoden kaikki muut kotimaiset elokuvat yhteensä.
Teatterissa Lampaansyöjät on nähty vuonna 2006 Pyynikin kesäteatterissa, jossa päärooleissa nähtiin Kai Lehtinen ja Antti Raivio.
Samuel Fuller

Samuel Fuller (1987)
Samuel Michael Fuller (12. elokuuta 1912 Worcester, Massachusetts − 30. lokakuuta 1997 Hollywood, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Fuller syntyi Worcesterissa, Massachusettsissa Yhdysvalloissa. Hänen vanhempansa olivat Euroopasta muuttaneita juutalaisia, jotka Amerikkaan saavuttuaan vaihtoivat sukunimensä Rabinovitšista Fulleriin. Samuel Fuller aloitti uransa lehtialalla. 17-vuotiaana hän toimi rikostoimittajana New York Evening Graphic -lehdessä. 1930-luvun puolivälistä alkaen hän kirjoitti pulp-romaaneja ja elokuvakäsikirjoituksia. Toisen maailmansodan alkaessa Fuller liittyi armeijaan, jonka kokemuksia hän käytti hyödykseen elokuvien tekemisessä.
Fullerin elokuvat kuvaavat usein petoksia ja vääryyttä. Hänen kuvaamansa maailma on julma ja moraaliton, ja hän tuo esille kulttuurieroja amerikkalaisen yhteiskunnan ytimessä.
Samuel Fuller oli vieraana ensimmäisillä Sodankylän elokuvajuhlilla vuonna 1986. Myöhemmin erästä katua Sodankylän keskustassa on alettu nimittämään Samuel Fullerin kaduksi. Hän myös näytteli Mika Kaurismäen elokuvissa Helsinki Napoli All Night Long  ja Tigrero – elokuva joka ei valmistunut sekä Aki Kaurismäen elokuvassa Boheemielämää.
Los Angelesin elokuvakriittikkojen liitto antoi Fullerille elämäntyöpalkinnon vuonna 1986.
Samuel Fullerin ohjaamia elokuvia

Yksinäinen seikkailija (I Shot Jesse James, 1949, Samuel Fullerin esikoisteos)
Paljain pistimin (Fixed Bayonets, 1951)
Taskuvaras (Pickup on South Street, 1953)
Merten paholaiset (Hell and High Water, 1954)
Tokion alamaailma (House of Bamboo, 1955)
40 urhoa (Forty Guns, 1957)
Hyökkäys Burmassa (Merrill's Marauders, 1962)
Shokkikäytävä (Shock Corridor, 1963)
Alaston suudelma (The Naked Kiss, 1964)
Hai näkyvissä (Shark!, 1968, ohjattu yhdessä Rafael Portillon kanssa)
Dead Pigeon on Beethoven Street (1973)
Voittamaton ykkönen (The Big Red One, 1980)
Valkoinen koira (White Dog, 1982)
Kujan päässä (Sans espoir de retour, 1989)
Aiheesta muualla

Samuel Fuller Elonetissä.
Samuel Fuller Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kirjallisuutta

Alanen, Antti: ”Vedä se voittamaton vittu päähäs! – Ford v. Fuller”, Filmihullu 3/2011.
Makkonen, Velipekka: ”Fullerin pulpia”, Filmihullu 3/2011.
Schubert, Carla: ”A Fuller Life – tyttären tribuutti isälle”. Filmihullu 4/2014.
Seksihullujen laulu

| Seksihullujen laulu Seksihullut |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 2008–2012
 Julkaistu: elokuu 2014
 Formaatti: CD, 2LP
 Tyylilaji: punk rock
 Levy-yhtiö: Airiston punk-levyt
Seksihullujen muut julkaisut
| Seksihullujen armoilla 2013 | Seksihullujen laulu 2014 | Seksihullut / Pekka Mutanen 2015 |
Seksihullujen laulu on punk rock -yhtye Seksihullujen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2014 levymerkillä Airiston punk-levyt. Kokoelma sisältää yhtyeen esikoisalbumin Seksihullut, kolmen aikaisemmin julkaistun split-albumin kappaleet sekä kaksi uutta kappaletta.
Kappaleet

Nimees googletan
Poikki nainti
Lohtua viinasta
Hampurilainen
Hups! Nettikamera päällä
Häähullut
Käteenveto
Puhelintyttö
Luottokorttiluettelo
Candypelle
Blondi tuli taloon
Seikkilija vaivautuu
Lokki lensi metsään
T-2
Bilelintu
Myrkkypostia
Punaista muusia
Taas kännissä
Unelmaa vai paskaa
Kusinen lumiukko
Kiimaiset poliisit
12 lasta
Sukupuolitauti
Seksihullu
Leena
Papukaija
Panttivankitilanne
Papukaija 2
Apua! Mä kuolen
Synttärit
Seksihullut tulee
Mistä lapset tulevat?
Tein lapsen
Jouduin TYKSiin
Tapellaanko?
Rakastan ihmisiä
Venäjän hiplari
Aiheesta muualla

Seksihullujen laulu discogs.com -sivustolla
Seksihullujen laulu rateyourmusic.com -sivustolla
Seppänen (saari)

Seppänen
| --- | --- |
Muut nimet:  Neekerisaari, Uutinen
Sijainti:  Liperi Pohjois-Karjala Suomi
Vesialue:  Pyhäselkä
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Seppänen (tunnetaan myös nimillä Neekerisaari ja Uutinen) on Pyhäselällä sijaitseva saari, joka kuuluu Liperin kuntaan. Seppästä ympäröivät Pieni Laitasaari lännestä, Laitasaari etelästä, Ripakka kaakosta, Palosaari idästä ja Matinsaari pohjoisesta. Saaresta luoteeseen ei ympäröiviä saaria ole.
Saari on Pohjois-Karjalan Journalistiyhdistyksen omistuksessa, ja se toimii jäsenten kesäpaikkana. Saaressa sijaitsee vuonna 1916 valmistunut päärakennus sekä makuuaitta. Neekerisaari-nimellä aiemmin tunnetun saaren nimi viittaa aikoinaan painomusteen tahrimista toimittajista käytettyyn kutsumanimeen ”lehtineekeri”. Saari nimettiin Neekerisaareksi vuonna 1934.
Pohjois-Karjalan journalistiyhdistys olisi halunnut vuonna 2019 muuttaa saaren Neekerisaaresta Uutiseksi. Karttapaikan nimen muuttamista ehdotettiin Maanmittauslaitokselle. Laitos pyysi asiasta asiantuntijalausunnon Kotimaisten kielten keskukselta. Maanmittauslaitos olisi hyväksynyt nimenmuutoksen vain, jos Kotus olisi hyväksynyt sen. Kotus ei kuitenkaan puoltanut nimen vaihtamista, koska se edustaa paikkakunnan asukkaiden tuntemaa ja käyttämää paikannimeä. Kesäkuussa 2020 Kotus ja Maanmittauslaitos tulivat kuitenkin siihen tulokseen, että nimi Neekerisaari poistetaan kartasta. Kotus perusteli lopputulosta muun muassa sillä, että viranomaisten ei tule käyttää rasistisia ilmauksia. Saaren uudeksi nimeksi tuli rinnakkaisnimi Seppänen.
Aiheesta muualla

Tietoa Seppäsestä Pohjois-Karjalan journalistiyhdistyksen verkkosivulla
Scott Green

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. tammikuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Walsall,  Yhdistynyt kuningaskunta
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1988–1990 | Derby | 0 | (0) |
| 1989 | → EuPa | 17 | (23) |
| 1990–1997 | Bolton | 257 | (25) |
| 1997–2003 | Wigan | 213 | (10) |
| 2003 | Wrexham | 15 | (3) |
| 2003–2004 | Telford | 20 | (3) |
| 2004–2005 | Wrexham | 12 | (0) |
| 2005–2006 | Ashton | – | (–) |
Valmennusura
2006–2008: Ashton
2009–2013: Yeovil (juniorit)
2013–2018: Portsmouth (juniorit)
2018–2020: Pallo-Iirot
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Scott Green (s. 15. tammikuuta 1970 Walsall) on brittiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka on viimeksi valmentanut Kakkosessa pelaavaa Pallo-Iiroja.
Omalla peliurallaan Green pelasi muun muassa 31 ottelua Englannin Valioliigassa. Vuonna 1989 Green pelasi lainassa Suomen II divisioonan Euran Pallossa ja teki 17 ottelussa 23 maalia.
Schoenoplectus corymbosus

| Schoenoplectus corymbosus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Järvikaislat Schoenoplectus
Laji::  corymbosus
Kaksiosainen nimi
 Schoenoplectus corymbosus  (Roth ex Roem & Schult.) J. Raynal 
Katso myös
   Schoenoplectus corymbosus Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Schoenoplectus corymbosus on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva järvikaislalaji.
Kuvaus

Schoenoplectus corymbosus on tukeva, 1,5 metriä korkeaksi kasvava kasvi. Se kasvaa usein osittain veden alla ja muodostaa tiheitä kasvustoja. Lajin varsi on pyöreä ja 5–10 millimetriä halkaisijaltaan sekä hienolla uurteella ja väriltään vihreä tai harmaanvihreä. Lehtituppi on enintään 13 senttimetriä pitkä, ruskea ja hajoaa kuiduiksi. Lehtilapa on vain pieni kärki. Kukinto on tähkä, jonka halkaisija on 4,5–15 cm.
Levinneisyys ja elinympäristö

Schoenoplectus corymbosus on levinnyt laajalle alueelle Afrikan, Aasian ja Australian trooppisilla alueilla. Euroopassa sitä on tavattu Espanjasta. Se kasvaa vesistöjen lähellä, järvien, purojen ja jokien varsilla sekä soilla.