stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean-Charles Pichegru

Jean-Charles Pichegru
Jean-Charles Pichegru (16. helmikuuta 1761 Arbois, Juran departementti, Ranska – 5. huhtikuuta 1804 Pariisi) oli ranskalainen kenraali suuren vallankumouksen ajalla. Hän johti Itävallalle kuuluneiden Alankomaiden ja Hollannin valtausta, liittoutui myöhemmin salaa vastavallankumouksen kannattajien kanssa ja suunnitteli hyökkäyksen Napoleon Bonapartea vastaan. Hänen nimensä on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen.
Pichegru osallistui sotilasuransa alkuvaiheissa Yhdysvaltain vapaussotaan ja nousi nopeasti uralla Ranskan vallankumouksen aikana tasavallan kannattajien puolella. Hän osoitti heti ensimmäisistä taisteluista alkaen päättäväisyyttä ja taktista neuvokkuutta.
Palveltuaan 1792 esikuntatehtävissä Pichegru kohosi muun muassa Louis Antoine de Saint-Justin ja Robespierren tukemana Reinin ja Moselin armeijakuntien ylipäälliköksi vuoden 1793 lopussa. Tässä tehtävässä hänen erityisenä ansionaan pidetään joukkojen esimerkillistä kuria. Pichegru sai kunnianimen ”Isänmaan pelastaja” (Sauveur de la Patrie) tukahdutettuaan joukkoineen vallankumouksen vuonna III germinal-kuun 12. päivän kansannousun (1. huhtikuuta 1795). Sen jälkeen hän sai komentoonsa Reinin, Pohjoisen sekä Sambren ja Meusen armeijat. Hänen sotilasuransa viimeiseksi urotyöksi jäi uhkarohkea Reinin ylitys sekä Mannheimin valloitus syyskuussa 1795.
Ylipäällikön asemassaan Pichegru piti yllä suhteita kuninkaanvallan kannattajiin. Hän otti vastaan heidän edustajansa hänelle Condén prinssin nimissä tarjoaman salaisen tehtävän saattaa armeijansa yhteen maanpakolaisten kokoamien joukkojen kanssa. Tarkoituksena oli julistaa Ludvig XVIII kuninkaaksi ja marssia pääkaupunkiin. Suunnitelma epäonnistui, ja Pichegru joutui eroamaan 1796. Hän tuli kuitenkin valituksi Viidensadan neuvostoon 1797 kuningasmielisten johtajana.
Pichegru suunnitteli vielä samana vuonna syyskuun eli fructidor-kuun vallankaappauksen, mutta hänet pidätettiin ja karkotettiin 14 muun päätekijän kanssa Ranskan Guayanaan. Muut osalliset, kuten esimerkiksi Carnot ja Vaublanc, pakotettiin poistumaan maasta.
Pichegru pääsi karkotuspaikasta Surinameen, sieltä toukokuussa 1798 Lontooseen ja edelleen Saksaan. Elokuussa 1803 Pichegru saapui Pariisiin bretagnelaisen vastarintamiehen ja jakobiinin Georges Cadoudalin kanssa johtaakseen kuningasmielisiä Napoleon Bonapartea vastaan. Hänet kuitenkin kavallettiin ja pidätettiin 28. helmikuuta 1804. Huhtikuun alussa hänet löydettiin kuolleena sellistään Templen vankilassa, nähtävästi hirttäytyneenä. Väitettiin, että hänet olisi surmattu Bonaparten käskystä, mutta tarinaa ei ole voitu todentaa.
Osittainen lähde

"Jean-Charles Pichegru" teoksessa Charles Mullié, Biographie des célébrités militaires des armées de terre et de mer de 1789 à 1850, Poignavant et Compagnie 1852. Teos on saatavana sähköisessä muodossa Ranskan kansalliskirjaston kokoelmassa Osa 1 ja Osa 2.
Jari Vaattovaara

| Jari Vattovaara> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. syyskuuta 1974 (ikä 50) Rovaniemi
Jääpallon pelaaja
Lempinimi:  Vadu
Pituus:  179 cm
Paino:  87 kg
Seura:   ToPV
Pelinumero:  11
Pelipaikka:  Hyökkääjä
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
1988–1996:  ToPV
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–2008 |  ToPV | – | (–) |
| 2008–2010 |  HT Bandy | – | (–) |
| 2010– |  ToPV | – | (–) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24.11.2013.
Jari Vaattovaara (s. 9. syyskuuta 1974, Rovaniemi) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Bandyliigassa pelaava Tornion Palloveikkoja. Hänen urallaan on jo 15 kautta bandyliigassa ja kaksi Ruotsin sarjoissa.
Vaattovaara nousi ensimmäisen kerran Tornion Palloveikkojen Bandyliigajoukkueeseen kaudella 1996–1997. Seuraavien 12 kauden aikana Vaattovaara oli voittamassa ToPV:n kuutta Suomen mestaruutta ja kuutta SM-hopeaa vuosina 1996–2008. Kauden 2008 alussa Vaattovaara siirtyi Haaparannan ja Tornion jääpalloilun yhteistyön myötä perustettuun HT Bandyyn, jossa hän pelasi kaksi kautta – kauden Allsvenskanissa ja kauden Elitserieniä.
Sen jälkeen syksyllä 2010 Vaattovaara siirtyi takaisin nuorentuneeseen ToPV:hin.
Kaksi kertaa Bandyliigan loppuottelussa keväällä 2002 ja 2004 Vaattovaara on ollut ratkaisijana – maaliskuussa 2002 ToPV–OLS -ottelussa Vaattovaara teki jatkoajalla voittomaalin 6–5 ja maaliskuussa 2004 ToPV–OLS -ottelussa tekemällä 90. minuutilla voittomaalin 8–7.
Kauden 2012–2013 jälkeen Vaattovaara nousi Suomen jääpallon maalintekijätilaston kärkeen laskettaessa runkosarjan ja pudostuspelien maalimäärät. Vaattovaaralla on kauden 2013 päättyessä kertynyt 763 maalia. Vaattovaaran maalimäärä runkosarjassa on 651 eli hän on tässä maalintekijätilastossa kolmantena.
Saavutukset > Seurajoukkueessa

SM-kultaa: 2000, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007
SM-hopeaa: 1996, 1997, 1999, 2001, 2003, 2008
Saavutukset > Henkilökohtaiseti

Jääpallon maalintekijätilaston (Runkosarja + pudotuspelit) ykkösnimi 763 maalilla
Jääpallon runkosarjan maalintekijätilaston kolmas 651 maalilla
Bandyliigan maalintekijätilaston voittaja 1997, 2000, 2002, 2004, 2007
Joe Bellino

Joe Bellino vuonna 2007.
Joseph Michael "Joe" Bellino (13. maaliskuuta 1938 – 27. maaliskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän voitti vuonna 1960 laivastoakatemiassa pelatessaan sekä Heisman Trophyn että Maxwell Awardin.
Bellino eteni laivaston kapteeniksi, mutta ennätti myös pelata ammattilaisseura Boston Patriotsissa 1960-luvulla. Hän pääsi vuonna 1977 College Football Hall of Fameen.
Jackflash (albumi)

| Jackflash Jackflash |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1991
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 35.35
 Levy-yhtiö: Dig It
Jackflash on samannimisen suomalaisyhtyeen ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1991 levymerkillä Dig It.
Kappaleet

Run for the Money – 3.52
Make It Real – 3.55
She's 17 – 4.17
All Nite Long – 2.14
Sunny Side – 2.14
Welcome to the Time – 5.25
A Little Dream – 1.18
Ghost of the Rhythm – 4.47
I Don't Wanna Be a Man – 4.03
Some People – 3.30
Kokoonpano

Esa Palosaari – laulu, rummut
Petteri Hirvanen – kitara
Liksa Liikala – bassokitara
Aiheesta muualla

Jackflash discogs.com -sivustolla
John Gosling

John Gosling vuonna 2009
John Gosling (6. helmikuuta 1948 Paignton, Devon, Englanti – 2023) oli brittiläinen kosketinsoittaja. Hän oli mukana The Kinks -yhtyeessä. Hänen ensiesiintymisensä yhtyeessä oli vuonna 1970 albumilla Lola versus Powerman and the Moneygoround, Part One.
John Gorton

John Gorton vuonna 1968
John Grey Gorton (9. syyskuuta 1911 – 19. toukokuuta 2002) oli australialainen poliitikko, joka toimi Australian 19. pääministerinä vuosina 1968–1971. Hän johti tuona aikana liberaalipuoluetta, mutta oli tätä ennen luonut jo pitkän uran ministerinä. Hän oli ollut mm. maan opetusministeri vuosina 1962–1968 ja laivastoministerinä vuosina 1958–1973. Pääministerin uran jälkeen hän vielä toimi lyhyesti maan puolustusministerinä vuonna 1971.
Käännös suomeksi
It Won’t Be Soon Before Long

| It Won’t Be Soon Before Long Maroon 5 |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006–2007
 Studio : The Mansion, Conway, Glenwood Place, Sunset Sound (Los Angeles, Kalifornia) Studio at the Palms (Las Vegas, Nevada)
 Julkaistu: 16. toukokuuta 2007
 Formaatti: CD, vinyyli, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Mike Elizondo, Mark Endert, Sam Farrar, Maroon 5, Mark Stent, Eric Valentine
 Tyylilaji: poprock, pop, soft rock
 Kesto: 40.32
 Levy-yhtiö: A&M Octone Records
Listasijoitukset
  Billboard 200: 1.  Britannian albumilista: 1.  Suomen virallinen lista: 11.
Maroon 5:n muut julkaisut
| Songs About Jane 2002 | It Won’t Be Soon Before Long  | Hands All Over 2010 |
Singlet albumilta It Won’t Be Soon Before Long
 ”Makes Me Wonder” Julkaistu: 27. maaliskuuta 2007  ”Wake Up Call” Julkaistu: 17. heinäkuuta 2007  ”Won’t Go Home Without You” Julkaistu: 19. marraskuuta 2007  ”If I Never See Your Face Again” Julkaistu: 2. toukokuuta 2008  ”Goodnight Goodnight” Julkaistu: 3. marraskuuta 2008
It Won’t Be Soon Before Long on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n toinen studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2007. Albumi ylsi kotimaassaan Yhdysvaltain Billboard 200-listan kärkisijalle ja oli listalla 73 viikkoa. Albumi oli listaykkönen myös Britanniassa. Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet ”Makes Me Wonder”, ”Wake Up Call”, ”Won’t Go Home Without You”, ”If I Never See Your Face Again” ja ”Goodnight Goodnight”.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Tuottaja(t) | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | If I Never See Your Face Again | Adam Levine, James Valentine | Mike Elizondo, Mark Stent, Maroon 5 | 3.21 |  |  |  |  |  |
| 2. | Makes Me Wonder | Levine, Jesse Carmichael, Michael Madden | Mark Endert, Maroon 5 | 3.31 |  |  |  |  |  |
| 3. | Little of Your Time | Levine | Eric Valentine, Maroon 5 | 2.17 |  |  |  |  |  |
| 4. | Wake Up Call | Levine, Valentine | Elizondo, Stent, Sam Farrar, Maroon 5 | 3.20 |  |  |  |  |  |
| 5. | Won’t Go Home Without You | Levine | Elizondo, Stent, Maroon 5 | 3.51 |  |  |  |  |  |
| 6. | Nothing Lasts Forever | Levine | Elizondo, Stent, Maroon 5 | 3.07 |  |  |  |  |  |
| 7. | Can’t Stop | Levine, Valentine |  | 2.37 |  |  |  |  |  |
| 8. | Goodnight Goodnight | Levine | Elizondo, Stent, Maroon 5 | 4.03 |  |  |  |  |  |
| 9. | Not Falling Apart | Levine | Elizondo, Stent, Maroon 5 | 4.06 |  |  |  |  |  |
| 10. | Kiwi | Levine, Carmichael | Elizondo, Stent, Maroon 5 | 3.34 |  |  |  |  |  |
| 11. | Better That We Break | Levine | Elizondo, Stent, Maroon 5 | 3.07 |  |  |  |  |  |
| 12. | Back at Your Door | Levine, Carmichael | Endert, Maroon 5 | 3.47 |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | 40.32 |  |  |  |  |  |
Kokoonpano ja henkilöstö > Yhtye

Adam Levine – laulu, taustalaulu, kitara, rummut (kappale 11)
Jesse Carmichael – koskettimet, slide-kitara (kappale 11), taustalaulu
Mickey Madden – basso (kaikki kappaleet paitsi 11)
James Valentine – soolo- ja rytmikitara, taustalaulu
Matt Flynn – rummut (kaikki kappaleet paitsi 11), lyömäsoittimet
Kokoonpano ja henkilöstö > Lisämuusikot ja tuotanto

Ryan Dusick – musikaalinen ohjaus
David Campbell – jouset, puhallinsoittimet (kappale 12)
Mike Elizondo – basso ja piano (kappale 11), kitara (kappale 5), koskettimet (kappaleet 1, 6 ja 9)
Lenny Castro – lyömäsoittimet (kappaleet 1, 2 ja 10)
Bill Reichenbach – puhallinsoittimet (kappale 10)
Daniel Higgins – puhallinsoittimet (kappale 10)
Gary Grant – puhallinsoittimet (kappale 10)
Jerry Hey – puhallinsoittimet (kappale 10)
Rashida Jones – taustalaulu (kappale 10)
Adam MacDougall – koskettimet (kappale 7)
Matt Teal – koskettimet (kappale 4)
Mark Endert – koskettimet (kappaleet 1, 2 ja 4), miksaus (kappaleet 1, 2 ja 4), äänitekniikka (kappaleet 1, 2 ja 4), rumpukone (kappaleet 1, 2 ja 4)
Mary J. Blige – laulu
Rihanna – laulu
Jan Ekier

Jan Ekier vuonna 2010.
Jan Stanisław Ekier (29. elokuuta 1913 – 15. elokuuta 2014) oli puolalainen pianisti ja säveltäjä.
Ekier syntyi Krakovassa ja aloitti lapsena esiintymisen pianoduona siskonsa Halinan kanssa. Hän osallistui vuonna 1937 Kansainväliseen Frédéric Chopin -pianokilpailuun Varsovassa ja käynnisti ensimmäisen Puolan-kiertueensa.
Ekier esiintyi pianistina useissa maissa ja maanosissa. Hänet tunnetaan muun muassa Chopinin, Szymanowskin, Prokofjevin ja J. S. Bachin tulkinnoistaan. Hän menestyi sekä solistina että orkesterin kanssa. Hän oli tuomarina useissa perättäisissä Chopin-pianokilpailuissa ja myös useissa kansainvälisissä kilpailuissa. Hän toimi pitkään musiikin opettajana ja sai vuonna 1995 Chopin-akatemian kunniatohtorinarvon.
Ekierin omat sävellykset olivat monesti puolalaisen kansanmusiikin innoittamia. Tuotantoon kuuluu runsaasti pianomusiikkia, mutta myös baletti-, laulu-, orkesteri-, kamari- ja elokuvamusiikkia. Säveltäjä oli naimisissa näyttelijä Danuta Szaflarskan kanssa.
Jevgenija Medvedeva

| Jevgenija Medvedeva |
| --- | --- |
 Medvedeva vuoden 2018 talviolympialaisissa
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1999 (ikä 24) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Taitoluistelija
Pituus:  159 cm
Entiset valmentajat:  Brian Orser   Tracy Wilson   Eteri Tutberidze   Sergei Dudakov   Liubov Yakovleva
Koreografi(t):  Ilja Averbukh   Daniil Gleikhengauz  Eteri Tutberidze   Shae-Lynn Bourne   David Wilson   Jeffrey Buttle   Misha Ge 
Luisteluseura:  Sambo 70
Aloittanut:  2002
Henkilökohtaiset parhaat pisteet (ISU)
Pisteet yhteensä:  241,31 ISU World Team Trophy 2016/17
Lyhytohjelma:  81,61 2018 Winter Olympics
Vapaaohjelma:  160,46 ISU World Team Trophy 2016/17
Aiheesta muualla
medvedeva.store
| Mitalit> Naisten taitoluistelu.Maa:  Venäläiset olympiaurheilijat. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten taitoluistelu.Maa:  Venäläiset olympiaurheilijat. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten taitoluistelu.Maa:  Venäläiset olympiaurheilijat. Olympialaiset  | Naisten taitoluistelu> Maa:  Venäläiset olympiaurheilijat. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 | joukkuekilpailu |  |
Maa:  Venäjä
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Boston 2016 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Helsinki 2017 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | Saitama 2019 | yksinluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bratislava 2016 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Ostrava 2017 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Moskova 2018 | yksinluistelu |  |
Jevgenija Armanovna Medvedeva (ven. Евгения Армановна Медведева, s. 19. marraskuuta 1999 Moskova) on venäläinen taitoluistelija, kaksinkertainen maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hänen valmentajinaan toimivat venäläiset Eteri Tutberidze ja Sergei Dudakov sekä kausina 2018–2020 kanadalaiset Brian Orser ja Tracy Wilson.
Medvedeva aloitti taitoluistelun vuonna 2002. Junioritasolla hän saavutti yksinluistelun MM-pronssia 2014 ja -kultaa vuonna 2015. Senioritasolla hän on kaksinkertainen maailmanmestari (2016, 2017), kaksinkertainen Euroopan mestari (2016, 2017) sekä kaksinkertainen Grand Prix finaalin mestari (2016, 2017). Hän saavutti myös MM-pronssia Saitamassa vuonna 2019. Venäjän-mestaruuden hän voitti 2016 ja 2017.
Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Medvedeva saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja jäi yhden pisteen päähän kultamitalista naisten kilpailussa.
Uransa aikana hän rikkoi huimat 13 maailmanennätystä. Hän oli ensimmäinen nainen joka rikkoi 80 pisteen rajan lyhyt- ja 160 pisteen rajan vapaaohjelmassa. Medvedevan ennätyspisteet ovat 241,31, jotka hän teki vuoden 2017 ISU World Team Trophyssa.
Alina Zagitova löi Medvedevan lyhytohjelman maailmanennätyspisteet vuoden 2018 talviolympialaisissa, ja sittemmin myös hänen vapaaohjelman ja yhteispisteiden maailmanennätyspisteet ylitettiin.
Medvedeva lopetti uransa kroonisen selkävamman vuoksi vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jevgenija Medvedeva Wikimedia Commonsissa
Jan Egil Storholt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jan Egil Storholt (1979) |  Jan Egil Storholt (1979) |  Jan Egil Storholt (1979) |  |
Maa:   Norja
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1976 | 1 500 metriä |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Heerenveen 1977 | yhteispisteet |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1978 | yhteispisteet |  |
|  Hopeaa | Oslo 1979 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Oslo 1981 | yhteispisteet |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Larvik 1977 | yhteispisteet |  |
|  Kultaa | Deventer 1979 | yhteispisteet |  |
|  Hopeaa | Trondheim 1980 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Oslo 1976 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Oslo 1978 | yhteispisteet |  |
Jan Egil Storholt (s. 13. helmikuuta 1949 Løkken, Norja) on norjalainen entinen pikaluistelija, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1970-luvun loppupuoliskolle.
Storholt oli nuorena lupaava luistelija ja voitti maansa juniorien mestaruuden vuonna 1969. Seuraavana vuonna hän oli menettää henkensä kaivosonnettomuudessa ja uran jatko oli vaakalaudalla, mutta muutamassa vuodessa Storholt teki paluun kansalliselle huipulle. Vuonna 1973 monet norjalaiset huippuluistelijat ryhtyivät ammattilaisiksi, mutta Storholt ei ollut heidän joukossaan. Kuitenkin vasta Johs Tenmannin tultua norjalaisluistelijoiden valmentajaksi Storholt alkoi saavuttaa menestystä kansainvälisellä tasolla.
Itävallan Innsbruckissa pidetyissä vuoden 1976 talviolympialaisissa Storholt voitti olympiakultaa 1 500 metrillä Neuvostoliiton Juri Kondakovia vastaan käydyn kaksinkamppailun päätteeksi. Vuosina 1977 ja 1979 Storholt voitti Euroopan mestaruuden. Kaikkiaan seitsemänä vuonna hän sijoittui EM-kisoissa neljän parhaan joukkoon, mukana hopeaa vuodelta 1980 ja pronssia 1978. Yleisluistelijoiden MM-kisoissa hän sijoittui vuosina 1977–1979 hopealle Eric Heidenin takana.
Vuonna 1977 käydyssä Norjan ja Neuvostoliiton välisessä maaottelussa Alma-Atan Medeossa olosuhteet olivat otolliset ja Storholt luisteli silloiset maailmanennätykset 1 500 metrillä (1.55,18) ja yleiskilpailussa (163,221). Lisäksi hän luisteli yhteensä viisi henkilökohtaista ennätystä, mitkä riittivät aateliskalenterin ykköspaikkaan. Kaikkiaan hän oli urallaan aateliskalenterin ykkösenä kahdesti, aikaväleillä 10. maaliskuuta 1977–3. huhtikuuta 1977 ja 19. maaliskuuta 1978–4. huhtikuuta 1978, yhteensä 30 päivää.
Uransa aikana hän kuului Norjan legendaariseen pikaluistelukvartettiin yhdessä Sten Stensenin, Kay Arne Stenshjemmetin ja Amund Sjøbrendin kanssa. Aikalaiset kutsuivat heitä Norjassa alkukirjaimen mukaan nimellä "Fire S" eli "Neljä ässää".
Jim Allister

Jim Allister.
James Hugh ”Jim” Allister (s. 2. huhtikuuta 1953 Crossgar, Downin kreivikunta, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen unionistipoliitikko sekä Traditional Unionist Voice -puolueen perustaja ja puheenjohtaja. Hän oli aiemmin demokraattisen unionistipuolueen jäsenenä Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2009. Allister on koulutukseltaan asianajaja.
Allister syntyi Crossgarissa Downin kreivikunnassa. Hänen vanhempansa olivat Monaghanin kreivikunnasta Irlannin jaon jälkeen Pohjois-Irlantiin muuttaneita protestantteja. Allister opiskeli oikeustiedettä Queen’s-yliopistossa ja valmistui vuonna 1976 asianajajaksi. Hän istui ylioppilaskunnan edustajistossa ja pyrki vuonna 1975 ylioppilaskunnan puheenjohtajaksi. Demokraattiseen unionistipuolueeseen DUP:hen hän oli liittynyt vuonna 1971.
Vuosina 1980–1982 Allister toimi Ian Paisleyn avustajana Euroopan parlamentissa. Vuonna 1982 hänet valittiin silloiseen, vasta perustettuun Pohjois-Irlannin kansalliskokoukseen, jossa hän toimi DUP:n pääpiiskurina kansalliskokouksen lakkauttamiseen vuonna 1986 asti. Vuoden 1983 parlamenttivaaleissa hän pyrki Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneeseen East Antrimin vaalipiiristä, mutta hävisi Ulsterin unionistipuolueen Roy Beggsille 367 äänen erolla.
Allister vastusti vuoden 1985 Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin välistä sopimusta. Hän erosi DUP:stä vuonna 1987, kun hänen ehdokkuutensa parlamenttivaaleissa estettiin. Hän työskenteli asianajajana, ja vuonna 2001 hänet nimitettiin queen’s counseliksi. Hän erikoistui rikosoikeuteen ja toimi useiden terrorismirikoksista epäiltyjen sekä poliitikkojen puolustusasianajajana.
Vuonna 2003 Allister liittyi uudestaan DUP:hen, ja vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa hänet valittiin Euroopan parlamenttiin. Hän erosi DUP:stä uudestaan vuonna 2007, koska hän vastusti DUP:n ja nationalistipuolue Sinn Féinin välisiä neuvotteluja. Hän perusti kovemman linjan unionismia ajavan Traditional Unionist Voice -puolueen eli TUV:n, jonka ehdokkaana hän sai vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa lähes 14 prosenttia äänistä, mikä ei kuitenkaan riittänyt hänen uudelleenvalintaansa. Vuoden 2011 Pohjois-Irlannin kansalliskokouksen vaaleissa puolue sai vain 2,5 prosenttia äänistä, ja Allister pääsi kansalliskokoukseen puolueensa ainoaksi edustajaksi.
Vuoden 2024 parlamenttivaaleissa Allister valittiin Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneeseen North Antrimin vaalipiiristä. TUV oli vaaliliitossa Reform UK -puolueen kanssa, ja Reform UK myös ehdotti tuloksetta, että Allister siirtyisi TUV:n edustajasta Reform UK:n edustajaksi alahuoneessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jim Allister Wikimedia Commonsissa
Allisterin kotisivu
Jim Allister Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Johan E. Johansson

Johan E. Johansson (k. 14. huhtikuuta 1873 Pietari) oli suomalaissyntyinen arkkitehti, joka toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina vuodesta 1862 vuoteen 1868.
Johansson syntymäaika ja -paikka eivät ole tiedossa, mutta hänen tiedetään olleen suomalainen ja menneen naimisiin Viipurissa 1865. Johansson sai taiteellista koulutusta akatemiassa professori Bohnstedin oppilaana. Viipurin kaupunginarkkitehtina hän seurasi Viktor Erik Amadeus Bosinia. Ennen virasta eroamistaan hän sai vuonna 1867 akateemikon arvon. Muutettuaan Viipurista Pietariin Johansson työskenteli siellä arkkitehtina. Viipurissa hän toimi vain seitsemisen vuotta, mutta ehti arkistotietojen mukaan suunnitella rakennuksia noin 70 tontille, muun muassa Pantsarlahdelle. Hänen sinne piirtämiensä puurakennusten tyyli on enemmän ns. nikkarityyliä kuin klassismia. Johansson toteutti myös Viipurin kaupungintalon uusimisen, samoin kuin suunnitteli kansakoulun Torkkelinpuiston kulmaan. Myös sen viereistä kolmikerroksista kivitaloa Aleksanterinkadulla pidetään hänen suunnittelemanaan. Johanssonia seurasi Viipurin kaupunginarkkitehtina Fredrik August Odenwall.
Johanssonin suunnittelemia rakennuksia Viipurissa

Kaupunginvouti Tulanderin talo (1862)
Kansakoulu (1868)
Thesleffin talon julkisivun uusiminen
Kaupungintalo, Kasarminkatu 10
Jevgeni Sviridov (jääpalloilija)

| Jevgeni Sviridov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jevgeni Vasiljevits Sviridov
Syntynyt: 15. syyskuuta 1974 (ikä 50) Novosibirsk
Jääpallon pelaaja
Pituus:  192 cm
Paino:  98 kg
Seura:   Sibselmaš, Novosibirsk
Pelipaikka:  puolustaja
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| -1992 | Sibselmaš, Novosibirsk |  |  |
| 1993–1995 | Shaktar, Leninsk-Kuznetski |  |  |
| 1996–1997 | Sibselmaš, Novosibirsk |  |  |
| 1997-1999 | Zarya, Novosibirsk |  |  |
| 1999–2000 | SKA-Sverdlovsk |  |  |
| 2000-2002 | Sibselmaš, Novosibirsk |  |  |
| 2002-2004 | Raketa, Kazan |  |  |
| 2004- | Sibselmaš, Novosibirsk |  |  |
Maajoukkue
| 2002- | Valko-Venäjä |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. marraskuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. marraskuuta 2013.
Jevgeni Sviridov (ven. Евгений Васильевич Свиридов, s. 15. syyskuuta 1974 Novosibirsk, Neuvostoliitto) on venäläis-valkovenäläinen jääpalloilija, joka on edustanut useita venäläisseuroja. Sviridov aloitti uransa 19-vuotiaana Leninsk-Kutznetskin Shkatarissa. Sen jälkeen on pääosan jääpallourastaan pelannut Novosibirskin Sibselmašin puolustajana.
Sviridov aloitti uransa Valko-Venäjän jääpallomaajoukkueessa vuoden 2003 kisoissa ja on edustanut sen jälkeen Valko-Venäjää seitsemän kertaa vuoteen 2013 mennessä (2003, 2005-2009 ja 2013).
Saavutukset

Seurajoukkueissa
Venäjän mestaruushopea 1997 Sibselmašin riveissä.
Maajoukkueessa
MM-kisoissa Valko-Venäjän edustajana vuodesta 2003 kaikkiaan seitsemän kertaa vuoteen 2013 mennessä.