stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nokia (kaupunki)
Kuuluisia nokialaisia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jorma Aalto, entinen kilpahiihtäjä ym.  Hannu Aho, kirjailija  Markku Aro, iskelmälaulaja  Marko Asell, entinen olympiahopeamitalisti painija ja kansanedustaja  Minna Craucher, vakooja ja seurapiirineiti  Jussi Halme, jääkiekkoilija  Suvi Helin, kuulantyöntäjä  Timo Linnus, suomalainen muusikko ja taksiautoilija  Herkku Hernesniemi, poliitikko  Roope Hintz, jääkiekkoilija  Henri Hirvikoski, koripalloilija  Ari Hjelm, entinen jalkapalloilija, valmentaja  Seppo Hovinen, entinen keihäänheittäjä  Johanna Hulkko, kirjailija  Martti Hömppi, ITE-taiteilija  J. K. Ihalainen, runoilija, kirjanpainaja  |  Aleksi Jaakkola, moukarinheittäjä  Martti Joenpolvi, kirjailija  Markku Koivisto, entinen kirkkoherra  Elina Kujansuu, kuvataiteilija  Anja Levoranta, taidemaalari  Ville Liimatainen, muusikko  Tomi Markkola, iskelmälaulaja  Asko Martinheimo, kirjailija  Esko Mikkola, keihäänheittäjä  Jari Niemi, jalkapalloilija  Reino Ojala, entinen kansanedustaja  Antti Ojanperä, jalkapalloilija  Pajafella, muusikko  Kari Peitsamo, muusikko  Ossi Pellinen, jääkiekkoilija  Mira Potkonen, nyrkkeilijä  Jarkko Pyymäki, jääkiekkoilija  Markku Rahikkala, entinen kaupunginjohtaja  |  Roope Raisamo, tietojenkäsittelyopin professori  Osmo Rauhala, kuvataiteilija  Tapio Rautavaara, olympiavoittaja, laulaja ja elokuvanäyttelijä  Elsa Rautee, runoilija  Pasi Riihelä, entinen maajoukkuekoripalloilija  Samuli Sario, aktivisti, valtiosihteeri ja senaattori  Anssi Salmela, jääkiekon maailmanmestari  Sami Sandell, jääkiekkoilija  Ossi Somma, kuvanveistäjä  Elsa Tervo, kirjailija  Janne Tulkki, iskelmälaulaja  Eila Tähtinen, koripalloilija  Maire Tähtinen, koripalloilija  Sanni Utriainen, keihäänheittäjä  Carl Wegelius, lääkäri ja röntgenologi  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nokia Wikimedia Commonsissa
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutisluokka:
Nokian kaupungin kotisivut
Tilastokeskus – Nokian avainluvut
Ylen Elävä arkisto – Nokia – pitkän historian kaupunki
Ilmapanoraamakuva Nokian keskustasta – Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
| n k Pirkanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Akaa  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Juupajoki  Kangasala  Kihniö  Kuhmoinen  Lempäälä  Mänttä-Vilppula  Nokia  Orivesi  Parkano  Pirkkala  Punkalaidun  Pälkäne  Ruovesi  Sastamala  Tampere  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Virrat  Ylöjärvi 
Entiset kunnat:  Aitolahti  Akaa  Eräjärvi  Ikaalisten epäitsenäinen kauppala  Ikaalisten maalaiskunta  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Kuhmalahti  Kuru  Kylmäkoski  Luopioinen  Längelmäki (osa)  Messukylä  Mouhijärvi  Mänttä  Pohjaslahti  Sahalahti  Suodenniemi  Suoniemi  Sääksmäki  Teisko  Toijala  Tottijärvi  Tyrväntö (osa)  Tyrvää  Vammala  Viiala  Viljakkala  Vilppula  Äetsä 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Pyhäjärven luusua.
Härkitietä Nokian keskustassa.
Nokian kirjasto- ja kulttuuritalo Virta
C. L. Engelin suunnittelema uusklassinen Nokian kirkko.
Siuronkosken pato.
Kartta Nokian kuntaliitoksista. Pohjois-Pirkkalan kunnasta liitettiin Pispalan alue Tampereeseen vuonna 1937. Kunnan loppuosasto muodostettiin Nokiaksi nimensä vaihtanut kauppala. Nokiaan liitettiin Suoniemi vuonna 1973 ja Tottijärvi vuonna 1976.
Nokian lukio.
Nokian rautatieasema.
Viholan venesatama.
Frisbeegolfia Nokialla.
Kylpylähotelli Eden.
Nokianvirta ja Tehdassaari.
Wikiuutiset
Johnnie Johnson

Laivueen komentaja James E. Johnson Spitfire-koneensa äärellä heinäkuussa 1944.
James Edgar ”Johnnie” Johnson (9. maaliskuuta 1915 Melton Mowbray, Leicestershire – 30. tammikuuta 2001 Derbyshire) oli Britannian ilmavoimien lentäjä toisessa maailmansodassa. Urallaan ilmavoimien varamarsalkan (engl. Air Vice Marshal) arvon saavuttanut Johnnie Johnson rikkoi eversti ”Sailor” Adolph Malanin aiemman pudotusennätyksen, saaden pudotettua ainakin 32 lentokonetta.
Ura

Johnsonin palvelusura alkoi 1939 ja päättyi vuonna 1966.
Hän oli jo lapsesta lähtien kiinnostunut lentämisestä. Kun hän yritti liittyä ilmavoimiin, hänet hylättiin ensin sosiaalisista ja sitten lääketieteellisestä syystä: hänen palvelusuransa alku viivästyi rugbyssa saadun solisluun murtuman vuoksi. Murtuma vaikeutti Johnsonin lentämistä suuresti ja hänen rohkeuttaan epäiltiin hänen lentouransa alussa sen johdosta.
Myöhemmin Johnson itse arvioi hänelle tärkeän metsästysharrastuksen olleen merkittävä tekijä siinä, että sai niinkin paljon ilmavoittoja ilmataistelutoiminnassa.
Johnson käytti kutsutunnusta ”Greycap” (”harmaalakki”). Hänen käyttämänsä taistelukoneen merkintä oli usein JE-J. Johnson taisteli Supermarine Spitfiren eri versioiden koneilla, vaikka hän syöksyi maahan ensimmäisellä Spitfire-lentokoneellaan vain neljän päivän lentämisen jälkeen. Pääosa Johnsonin ilmataisteluvoitoista tuli saksalaisten Messerschmitt Bf 109 (joista eri muunnoksia) ja Focke-Wulf Fw 190 hävittäjälentokoneista.
Johnson oli sodan päättyessä sotilasarvoltaan everstiluutnantti. hänellä oli 34 pudotusta, minkä lisäksi oli virallisen tilaston ulkopuolelle jääviä jaettuja ja todennäköisiä.
Useita sotilasansiomitaleja ja -palkintoja, kuten Distinguished Flying Crossin kahdella soljella, saanut Johnson jäi 1946 eläkkeelle ilmavoimista.
Myöhempi elämä

Myöhemmin Johnnie Johnson kirjoitti kirjan Spitfire-ässä omista taistelukokemuksistaan, joista suuri osa oli käyty kanadalaisten taistelulentäjien kanssa. Johnson perusti myös nimeään kantavan säätiön Johnnie Johnson Housing Trust, joka tarjosi asumispalveluja vammaisille ja vanhuksille.
Johnson kuoli syöpään 30. tammikuuta 2001 85-vuotiaana.
Kirjallisuutta

Price, Alfred: Spitfire — Legendaarinen hävittäjäkone. Koala-kustannus, Helsinki, painettu Otavan kirjapainossa. Alkuteos 2010, suomenkielinen käännös 2011, kääntäjä Lauri Mäkelä. ISBN 978-952-229-120-2. (s.90-91)
Johnson, Johnnie (James Edgar): Spitfire-ässä. Koala-kustannus, Helsinki. Alkuteos englanniksi, kääntänyt Lauri Mäkelä. ISBN 978-952-5186-97-0.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Jón Óskar

| Jón Óskar> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1921 Länsi-Islanti
Kuollut: 1998 (76–77 vuotta) Reykjavík, Islanti
Kansalaisuus:  Islanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: islanti
Tuotannon kieli: islanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jón Óskar, oik. Jón Óskar Ásmundsson (1921 Länsi-Islanti – 1998 Reykjavík, Islanti) oli islantilainen runoilija.
Jón Óskar oli modernististen niin sanottujen atomirunoilijoiden keskeisiä henkilöitä. Hän toimitti 1953–1968 ryhmän lehteä Birtingur.
Suomennettu tuotanto

Jón Óskarin runoja on julkaistu suomeksi antologiassa Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa (suom. ja toim. Maj-Lis Holmberg, Espoo: Weilin + Göös 1977 ISBN 951-35-1521-4).
Guatemalassa valot syttyvät ja sammuvat
Ihme
Kaupungin valot
Pimeys Prahan yllä
Rakkausruno tämäkin
Runoilija
Sinä ja maailma
Sinä joka kuuntelet
Jón úr Vör

| Jón úr Vör> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1917 Patreksfjörður, Islanti
Kuollut: 2000 (82–83 vuotta)
Kansalaisuus:  Islanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: islanti
Tuotannon kieli: islanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jón úr Vör (1917 Patreksfjörður, Islanti – 2000) oli islantilainen runoilija. Hän oli modernistisen atomirunoilijoiden ryhmän keskeisiä runoilijoita. Hän piti antikvariaattia ja toimi myös kirjastonhoitajana.
Jón úr Vörin keskeinen teos on Þorpið (1946, uudistettu laitos 1956). Vapaata mittaa käyttäen hän kuvaa siinä lapsuuttaan. Muutamissa seuraavissa kokoelmissa sävy on pessimistinen, mutta myöhemmin hän palaa valoisaan sävyyn.
Suomennetut teokset

Jón úr Vörin runoja on antologiassa Ja tunturin takaa kuulet –, suom. ja toim. Maj-Lis Holmberg, Espoo: Weilin + Göös 1977 ISBN 951-35-1521-4
Isäni (Faðir minn)
Kaksi vanhusta (Tvö gamalmenni)
Köyhää väkeä (Fátækt fólk; myös  antologiassa: Tämän runon haluaisin kuulla 2, Helsinki: Tammi, 2. p. 1987  ISBN 951-30-6580-4
Leinikki itää lumessa (Sóleyin graær í snjó)
Lempeä Ólafur (Ólafur blíðan)
Maarian ilmestyspäivänä (Boðunardagur Maríu)
Meri ja tunturi (Hafið og Fjallið)
Mitä minulta sait? (Hvað gaf ég þér?)
Pitkänäperjantaina 1954 (	Á föstudaginn langa 1954)
Sokea hevonen (Blindi hesturinn; myös antologioissa: Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 2003 ISBN 951-0-22877-X ja Minä olen sukua hevosille, toim. Tuula Korolainen & Riitta Tulusto,  Helsinki: Otava 1996 ISBN 951-1-14413-8
Tee taivalta nöyränä (Auðmjúkur skaltu ganga)
Vanha juttu (Gömul frétt)
Vapaudesta (Um frelsi)
Jos vielä oot vapaa

| ”Jos vielä oot vapaa” Markus |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 A-puoli: ”Vain kotka lentää aurinkoon”
 Äänitetty : 15. huhtikuuta 1970
 Julkaistu: 1970
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.32
 Levy-yhtiö: Fontana
Jos vielä oot vapaa on Toivo Kärjen säveltämä ja Juha ”Watt” Vainion sanoittama iskelmä vuodelta 1970. Sen levytti ensimmäisen kerran Markku Tranberg eli Markus (k. 2024). Hänen versionsa julkaistiin ”Vain kotka lentää aurinkoon” -singlen B-puolella 1970. Kappale on Markuksen tunnetuimpia, ja sen mukaan nimettiin 20 suosikkia -albumisarjan kokoelmalevy 20 suosikkia – Jos vielä oot vapaa. Toivo Kärki kertoi myöhemmin, että kun tangon suosio alkoi 1960-luvun lopulla hiipua, hän ryhtyi kirjoittamaan "piilotangoja", jotka sisälsivät niitä aineksia, joita tangoissa rakastettiin, mutta "olomuoto" oli toinen.
Ressu Redford teki kappaleesta coverin vuonna 1992. Se julkaistiin Jaakko Salon sovittamana Kärjen muistoalbumilla Toivo Kärki ... muistoissamme  ja vielä Redfordin albumilla Taas aurinko nousee. Muita kappaleen äänittäneitä ovat muun muassa Markku Johansson, Raimo Piipponen, Kari Litmanen ja Nylon Beat. Laulu julkaistiin kokoelmalla Toivo Kärki – Kauneimmat laulut. Laulu äänestettiin radiokanava Iskelmän Kaikkien aikojen paras iskelmä -listalla sijalle 129. Kappaleesta julkaistiin vuonna 2010 uusi kitaraversio 60-vuotisjuhlavuoden kunniaksi muusikko Jasu Mäntylän tuottamana.
Johan Beckman Institute

Johan Beckman Institute on Johan Bäckmanin Pietarissa vuonna 2000 perustama kirjankustantamo. Sen tehtäviksi on peruskirjassa mainittu tieteellinen julkaisu-, seminaari- ja apurahatoiminta. Julkaisutoiminnan tavoite on edistää tieteellisen tiedon välittymistä suomalaisten ja venäläisten tutkijoiden kesken. Kustantamon näkyvintä toimintaa on julkaisutoiminta, erityisesti Suomen ja Venäjän yhteistä sotahistoriaa koskevien teosten julkaiseminen. Julkaisuilla on pienimuotoisen myynnin ohella myös ilmaisjakelua. Kustantamo on myös järjestänyt erilaisia tilaisuuksia Suomessa ja Venäjällä.
Kustantamon julkaisuja

Baryshnikov, Nikolai: Leningradin piiritys ja Suomi 1941-1944. Suomentanut Aleksei Kettunen. ISBN 952-5412-11-3 (2005)
Hietanen, Leena: Antifasistin päiväkirja 2009 (2010)
Kuusinen, Otto Wille: Suomi ilman naamiota (uusintapainos 1944 ilmestyneestä teoksesta) ISBN 952-5412-27-X
Musta kirja – Todistusaineisto imperialismin ja äärioikeiston vaikutuksesta Suomen korkeakouluopetuksessa ISBN 952-5412-32-6 (Uusintapainos Sosialistisen opiskelijaliiton työvaliokunnan koulutus- ja tiedepoliittisen jaoston 1974 kokoamasta monisteesta)
Rancour-Laferriere, Daniel: Stalinin psyyke: Psykoanalyyttinen tutkimus.  ((The mind of Stalin: A psychoanalytic study, 1988.) Suomentanut Tuomas Ahonen)  Helsinki Pietari:  Johan Beckman Institute, 2001.  ISBN 952-5412-05-9
Seppälä, Helge: Leningradin saarto 1941–1944: Murhenäytelmän sävyttämä voitto.  Helsinki Pietari:  Johan Beckman Institute, 2003.  ISBN 952-5412-18-0
Sykiäinen, Rudolf: Venäläinen sauna.  Helsinki Pietari:  Johan Beckman Institute, 2003.  ISBN 952-5412-19-9
Verigin, Sergei & Laidinen, Einar & Kämäräinen, Jussi: Talvisodan panttivangit: Internoidut suomalaiset Neuvosto-Karjalan Kalevalan piirin alueella vuosien 1939–1940 talvisodan aikana.  (Suomentaneet Rudolf Sykiäinen & Johan Beckman)  Helsinki Pietari Petroskoi:  Johan Beckman Institute, 2006.  ISBN 952-5412-35-0
Uusi Ulkopolitiikka

| Yhteiskuntapoliittinen kulttuuri- ja tiedelehti Ulkopolitiikka |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  Tieteellinen aikakauskirja
Julkaisija:  Johan Beckman Institute
ISSN:  ISSN 1459-4080
Levikki:  300-400 (kustantajan ilmoitus, ei tarkistettu)
Perustettu:  2004
Lakkautettu:  2005
Päätoimittaja:  Johan Bäckman
Kotikunta:  Pietari
Kotimaa:  Venäjä
Sivukoko:  A5
Ilmestymistiheys:  1-2 / vuosi
Vuodesta 2004 instituutti julkaisi Venäjällä Ulkopolitiikka nimistä aikakausijulkaisua. Lehti luonnehti itseään "riippumattomaksi yhteiskuntapoliittiseksi kulttuuri- ja tiedelehdeksi", jonka tavoitteena oli "käsitellä Suomen ja Venäjän suhteita vaikeitakaan aiheita kaihtamatta". Lehdessä oli kirjoituksia suomen, englannin ja venäjän kielillä. Se ilmestyi kaksi kertaa vuodessa noin 200-sivuisena aikakauskirjana. Lehden päätoimittajana toimi Johan Bäckman. Lehdessä julkaistiin suomalaisten ja venäläisten tutkijoiden artikkeleita Suomen ja Neuvostoliiton sotahistoriasta.
Uusi Ulkopolitiikka > Keskustelua Suomessa

Lehti esiteltiin Ulkopoliittisen instituutin julkaiseman Ulkopolitiikka-lehden kilpailijaksi.  Helsingin Sanomissa on kommentoitu Vladimir Baryshnikovin Mainilan laukauksia käsittelevää artikkelia. Myös Vladimir Fjodorovin haastattelussa, jossa esiteltiin termi "Ahtisaaren-Lipposen linja", käsiteltiin Helsingin Sanomissa.
Aiheesta muualla

Johan Beckman Instituten julkaisuja[vanhentunut linkki] Ruslania-kirjakauppa
Thessalonikalaisedikti

Thessalonikalaisedikti, joka tunnetaan myös nimellä Cunctos populus, julkaistiin 27. helmikuuta vuonna 380 keisarien Gratianuksen, Theodosius I:n ja Valentinianus II:n (joka oli tuolloin vain yhdeksänvuotias) määräyksestä.
Käskykirjeessä (edikti) julistettiin, että kristinuskon suuntauksesta, joka perustui Nikean kirkolliskokouksessa määriteltyyn kaanoniin, tuli valtakunnan virallinen uskonto. Kaikki sellaiset kristityt koulukunnat, jotka eivät noudattaneet kyseistä säädöstä, julistettiin kerettiläisiksi, kuten areiolaisuus ja pakanalliset kultit. Harhaoppien kitkemiseksi kaikilta kristinuskoa tunnustavilta vaadittiin Nikean kirkolliskouksen päätöslauselman mukaista uskontunnustusta. Tämä säädösteksti valmisteltiin alun perin Theodosius I:n kansliassa, mutta vasta Theodosius II lisäsi sen osaksi Theodosiuksen asetuksia. Uudessa laissa tunnustettiin myös kahden kirkon piispan, Aleksandrian ja Rooman piispan, ensisijaisuus teologisissa asioissa.
»Augustus keisarit Gratianuksen, Valentinianus II:n ja Theodosius I:n käskykirje Konstantinopolin kansalaisille.
Haluamme, että kaikki kansat, jotka ovat hallinnollisessa alamaisuudessamme, seuraavat apostoli pyhän Pietarin roomalaisille julistamia opetuksia. Tänä päivänä näitä opetuksia harjoittavat paavi Damasus I ja hänen apostolinen pyhyytensä Aleksandrian piispa Pietari II ja vahvistavat näin apostolisen opetuksen ja evankelisen dogman mukaisesti uskoa yhteen jumaluuteen kolmessa eri persoonassa (Kolminaisuusoppi); Isään, Poikaan ja Pyhään Henkeen. Niitä, jotka noudattavat tätä sääntöä, kutsutaan katolisiksi kristityiksi, sen sijaan niitä, jotka eivät tunnusta tätä oppia, pidetään tyhminä harhaoppisina, joilla ei ole oikeutta kokoontua kirkon nimissä. Heidät tullaan tuomitsemaan niin jumalallisella rangaistuksella kuin meidän auktoriteettimme valtuuttamalla oikeudellakin, jonka taivaallinen tuomari on meille suonut.
Thessalonikassa 3. päivänä maaliskuuta augustus keisari Gratianuksen viides konsulaatti ja augustus keisari Theodosiuksen ensimmäinen.» 
(Codex Theodosianus XVI. I.2 )
Vaikka käskykirje julisti kristinuskon Rooman valtakunnan valtionuskonnoksi, siitä ei kuitenkaan laadittu erityistä käytännön direktiiviä, ennen kuin Theodosius I julkaisi Theodosiuksen asetukset, jotka säätelivät vuosina 391 ja 392 Thessalonikalaisediktin täytäntöönpanoa.
Käskykirjeen seuraukset

Vuosina 391 ja 392 uudet asetukset eli Theodosiuksen asetukset tiukensivat pakanallisten kulttien ja niiden seuraajien palvonta- ja rituaalikieltoja ja mahdollistivat samalla pakanoiden vainot. Useita temppeleitä tuhottiin ja väkivallanteot pakanuuden kukistamiseksi laajenivat. Eräs tunnetuimmista tapauksista oli vuonna 392 Serapeionin temppelialueen tuhoaminen Aleksandriassa, minkä keskiössä oli Aleksandrian piispa Theofilos, jonka johtama munkkiarmeija tappoi lukuisia pakanoita heidän harjoittaessaan uskonnollisia rituaaleja.lähde? Arkkipiispa Johannes Khrysostomos järjesti fanaatikkojen retken Antiokiaan, minkä keskeisenä tarkoituksena oli temppelien purkaminen ja pakanauskovaisten surmaaminen.lähde? Gazan piispa Porfyrios puolestaan hävitti maantasalle kuuluisan Marnasin temppelin.
Vuonna 416 Itä-Rooman keisarin Theodosius II:n määräyksessä todettiin, että vain kristityillä oli oikeus hoitaa tuomarin tai muita julkishallinnon  tehtäviä ja värväytyä armeijaan. Kaikkien ei-kristittyjen tuomareiden, virkamiesten ja armeijan upseerien oli jätettävä erohakemuksensa. Vuonna 423 Theodosius II julisti, että kaikki pakanalliset uskonnot olivat "paholaisen palvontaa", joiden harjoittamisesta määrättiin rangaistukseksi vankeutta ja kidutusta.lähde?
Keisari Valentinianus III antoi 17. heinäkuuta vuonna 445 ediktin, joka lisäsi merkittävästi Rooman piispan auktoriteettia ja valtaa lännessä. Tämä käskykirje, joka ei ollut voimassa valtakunnan itäosissa, myönsi täydet valtuudet ylimpään tuomiovaltaan paaville. Käsky kuului: ”Mitään ei saa tehdä Rooman kirkon auktoriteettia vastaan tai ilman sen lupaa”.
Useissa tapauksissa toisiaan seuraavien keisarien politiikka perustui oletukseen, että valtakunnan yhtenäisyys vaati myös uskonnollista ykseyttä. Siksi Justinianus I asetti voimakkaita rajoituksia kaikille ei-kristillisille uskonnoille. Vuonna 527 kaikki pakanat ja harhaoppiset menettivät valtion virkansa, arvonimensä ja opettajan pätevyytensä sekä julkisen palkkansa. Vuonna 529 Platonin Akatemia, joka oli ollut viimeinen aktiivisesti toiminut pakanallista (kreikkalaista) kulttuuria edustava paikka, määrättiin suljettavaksi ja Konstantinopolissa ja Vähässä-Aasiassa lukuisia pakanoita (käännytys) pakkokastettiin. .
Historioitsijat ovat pitäneet Thessalonikalaisediktiä tärkeänä, sillä siitä alkoi tapahtumaketju, joka osoitti, että ”ensimmäistä kertaa uskonto-opillinen totuus asetettiin osaksi valtion lainsäädäntöä, jonka seurauksena uskonnollinen toisinajattelu muutettiin laillisesti (crimen publicum) julkiseksi rikokseksi. Tämän lain nojalla harhaoppisia voitiin vainota, pitää julkisesti vaarallisina henkilöinä ja valtion vihollisina”. Huomattavaa myös on, että Rooman valtakunnan ja myöhemmin Ravennan eksarkaatin vallan aikana, joka kesti vuoteen 752, kirkolla ei ollut siviili- eikä rikosoikeudellista lainsäädäntövaltaa, joka koko kyseisen ajanjakson ajan pysyi valtion yksinoikeutena.
Jón Thoroddsen

| Jón Thoroddsen |
| --- | --- |
 Jón Thoroddsen
Henkilötiedot
Syntynyt: 1818 Reykhólar, Islanti
Kuollut: 1868 (49–50 vuotta) Leirá, Islanti
Kansalaisuus:  Islanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: islanti
Tuotannon kieli: islanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jón Thoroddsen (1818 Reykhólar, Islanti – 1868 Leirá, Islanti) oli islantilainen kirjailija. Häntä pidetään islantilaisen romaanin perustajana.
Jón opiskeli oikeustiedettä Kööpenhaminan yliopistossa ja oli sen jälkeen Islannissa nimismiehenä. Hän kirjoitti kaksi romaania, joista jälkimmäinen ilmestyi postuumisti 1876, sekä postuumisti julkaistun runokokoelman. Romaanit ovat romanttisia humoristisia maalaiselämän kuvauksia.
Teokset

Piltur og stúlka, romaani, 1850
Maður og kona, romaani, 1876
Kvaeði, runoja, 1871
Flugur, 1922, sisältää proosaa, runoja ja yksinäytöksisen näytelmän
Teokset > Suomennetut runot

Kolme Tuula Tuuvan suomentamaa Jónin runoa on julkaistu antologiassa Murtuvien roolien aika: antologia pohjoismaista kirjallisuutta vuosisadan vaihteesta (Laatusana 1994 ISBN 951-9062-32-7) Runot on suomennettu Kirstín Árnadottirin ruotsinkielisestä käännöksestä. Ne on alkujaan julkaistu kokoelmassa Flugur (1922).
Avioliitto
Hattu (Hatturinn)
Nainen (Kvenmadur)
Nyhäkulmumittari

| Nyhäkulmumittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lehtimittarit Sterrhinae
Suku::  Kulmumittarit Idaea
Laji::  emarginata
Kaksiosainen nimi
 Idaea emarginata  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Nyhäkulmumittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nyhäkulmumittari (Idaea emarginata) on mittareihin kuuluva, vaalea yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Nyhäkulmumittari on helppo erottaa muista kulmumittarilajeista siipien epätasaisisten reunojen perusteella, mutta väritykseltään se kuitenkin muistuttaa monia sukulaislajejaan. Väritykseltään sukupuolet ovat hieman erinäköiset. Siipien pohjaväri on koiraalla vaalean kellertävä, naaraalla kellanruskea. Molemmilla sukupuolilla on kaikissa siivissä musta, hieman pitkänomainen diskaalitäplä. Ulompi poikkiviiru erottuu selvästi sekä etu- että takasiivessä, mutta tyvipoikkiviiru vain etusiivessä. Siiven keskiosassa on koiraalla hentoa punertavaa, naaralla selvästi mustansävyistä varjostumaa. Siipien ulkosyrjät ovat muodoltaan voimakkaasti mutkittelevat ja siiven kärki sirppimäisesti kaareva. Siipiä reunustavat ripset ovat punertavia. Siipiväli 20–23 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Nyhäkulmumittari elää Länsi-Euroopasta Keski-Aasiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa nyhäkulmumittaria tavataan koko Etelä- ja Keski-Suomen alueella, mutta yleinen se on vain maan eteläosissa. Laji ei ole missään runsaslukuinen. Perhonen lentää yhtenä sukupolvena heinäkuun alkupuoliskolta elokuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Hämärässä lentävä perhonen, joka viihtyy kosteapohjaisissa lehtimetsissä ja kosteilla niityillä. Perhonen tulee valolle ja lähtee häirittynä helposti lentoon. Toukka talvehtii ja koteloituu yhteenkudottujen lehtien väliin. talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi

Toukka elää monien eri kasvilajien kuihtuneilla lehdillä. Toukka syö myös lehipuiden kariketta.
Aiheesta muualla

kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q139960  BioLib: 52514  BOLD: 183494  CoL: 3PBLV  EoL: 277711  EUNIS: 307293  Fauna Europaea: 444225  Fauna Europaea (new): 2993c91f-ea91-48ff-af2c-170ea3e818a4  GBIF: 5147245  iNaturalist: 460201  IRMNG: 10863342  LepIndex: 213713  LoB: 3985  MaBENA: IdaeaEmarg  NBN: NBNSYS0000005785  NCBI: 986993  Observation.org: 9478  Open Tree of Life: 313349  Laji.fi: MX.61725