stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Unebi

| Unebi / 畝傍 |
| --- | --- |
 Unebi lähdössä Le Havresta 1886

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Forges et Chantiers de la Gironde, Ranska
Kölinlasku:  17. toukokuuta 1884
Laskettu vesille:  6. huhtikuuta 1886
Palveluskäyttöön:  lokakuu 1886
Poistui palveluskäytöstä:  kadonnut joulukuussa 1886
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 673 t
Pituus:  98 m (vesiraja)
Leveys:  13,1 m
Syväys:  5,72 m
Koneteho:  5 500 hv
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  280-400 miestä
Aseistus
Aseistus:  4 × Krupp 24 cm/35 -tykkiä 7 × Krupp 15 cm/35 -tykkiä 2 × QF 6 naulan Hotchkiss 10 × neliputkista 25 mm Nordenfelt -tykkiä 4 × Gatlingia 4 × 14" torpedoputkea
Unebi (jap. 畝傍) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä. Lokakuussa 1886 valmistunut alus katosi vain kolme kuukautta valmistumisensa jälkeen siirtopurjehduksella Ranskasta Japaniin joulukuussa 1886 Etelä-Kiinan merellä Singaporesta Jokohamaan lähdettyään.
Taustaa

Ennen ensimmäistä Kiinan ja Japanin välistä sotaa tapahtunut poliittisen jännityksen kasvaminen aiheutti Japanissa kiinnostuksen hankkia laivastolleen panssarikansiristeilijä. Alustyypin hankintaa puolsivat sen suuri nopeus, vahva aseistus ja panssarointi sekä suhteellisen edullinen hinta, minkä merkitystä korosti Japanin oman telakkateollisuuden kyvyttömyys valmistaa kyseisen kaltaisia aluksia. Lisäksi hankinnan tarvetta lisäsi Kiinan laivastolleen ostamat kaksi taistelulaivaa, panssarikansiristeilijä sekä panssaroidut tykkiveneet. Japanin laivastolle tilattiin kolme panssarikansiristeilijää, joista kaksi Armstrong Whitworthilta ja kolmas Ranskasta.
Valmistus

Alus tilattiin 28. toukokuuta 1884 osana viidettä laajennusohjelmaa Société des Forges et Chantiers de la Girondelta Ranskasta, missä köli laskettiin jo ennen sopimuksen allekirjoittamista 27. toukokuuta. Alus laskettiin vesille 6. huhtikuuta 1886 ja se valmistui 18. lokakuuta 1887, jolloin sen hintana oli 1 812 673 jeniä 74 seniä ja 2 riniä.
Aluksen suunnitteli Marmiesse ja sen tarkastivat telakan edustajina Doumerc ja Bernara. Lisäksi sanotaan Émile Bertinin osallistuneen sekä suunnittelutyöhön että rakennustöiden valvontaan. Aluksella oli Britteinsaarilla valmistetuista edeltäjistään poiketen kolmimastoinen 1 120 neliömetrin purjepinnan parkkitakilointi, mikä mahdollisti höyrykoneiden käytön säästöä pitkillä matkoilla, ja neljä raskainta tykkiä oli asennettu aluksen kylkiin valmistetuille hyllyille. Lisäksi aluksen etukansi oli lyhyt ja sen perässä ja keulassa oli korotetut laidat. Aluksella oli niin sanottu risteilijäperä ja suuri törmäyskeula.
Aluksen pääaseina oli neljä yksiputkista Kruppin valmistamaa 24 senttimetrin 35 pituuskaliiperin tykkiä, jotka oli asennettu hyllyille keskilaivaan sillan kohdalle ja kansirakenteiden takaosaan. Apuaseina oli seitsemän yksiputkista Kruppin valmistamaa 15 senttimetrin 35 pituuskaliiperin tykkiä, joista kuusi oli asennettu kyljille pääaseiden välille ja seitsemäs keulassa. Aseistuksen täydensivät kaksi keulaan ja perään asennettua 57 millimetrin pikatykkiä ja kymmenen 25 millimetrin neliputkistä Nordenfelt -tykkiä sekä neljä kymmenenpiippuista 11 millimetrin Nordenfelt -konekivääriä. Alukselle oli asennettu komentosillan sivuille kaksi valonheitintä ja niiden generaattorit olivat lähellä konehuoneita.
Aluksen voimanlähteenä oli kaksi pituussuuntaan asennettua kaksisylinteristä kaksivaihehöyrykonetta, jotka pyörittivät kahta akselia. Tarvittava höyry tuotettiin kuudella hiilikattilalla. Koneisto tuotti 5500-6000 indusoitua hevosvoimaa, jolla saavutettiin 17,5-18,5 solmun maksiminopeus.
Palvelus

Prinssi Fushimi, joka sattui olemaan Pariisissa, osallistui 6. huhtikuuta 1886 aluksen vesillelaskutilaisuuteen. Unebin koeajot ja rakennustöiden loppuunsaattaminen saatiin päätökseen 2. syyskuuta 1887, jolloin aluksen päälliköksi kaavailtu luutnantti Imure, insinööri Mori sekä neljä aliupseeria aloittivat japanilaismiehistön kouluttamisen siirtopurjehdukseen. Japanilaisten apuna olivat telakan asettamat M. LeFabren johtamat 78 ranskalaista.
Alus lähti Le Havresta 18. lokakuuta, mutta se palasi satamaan kovan merenkäynnin aiheuttaman uhan vuoksi vielä samana päivänä. Aallokon tyynnyttyä seuraavana päivänä alus lähti uudelleen matkaan. Alus joutui Välimerellä myrskyyn ja uudelleen Suezin kanavan läpäistyään, jolloin alus keinui ja kallisteli voimakkaasti. Tämän oletettiin johtuvan raskaasti aseistetun aluksen korkealla olevasta painopisteestä. Epäilys merikelpoisuudesta pakotti aluksen poikkeamaan Adenissa, jossa kaksi aluksen päätykeistä siirrettiin maihin.
Unebi saapui Malakansalmen läpäistyään Singaporeen, josta se jatkoi matkaansa hiilestettyään 3. joulukuuta. Sen odotettiin saapuvan Tokionlahdelle joko 12. joulukuuta tai viimeistään seuraavana päivänä. Alus ei kuitenkaan saapunut määräaikana ja siitä ei saatu ilmoitusta vuoden alussakaan. Meijimaru ja Nagasakimaru etsivät kadonnutta alusta Ogasawaransaarelta Filippiineille. Etsintöihin osallistuivat myös Britannian kuninkaallisen laivaston Itä-Aasian laivue etsien alusta Hongkongista etelään. Mikään taho ei kuitenkaan löytänyt merkkejä aluksesta.
Alukselta ei löytynyt eloonjääneitä eikä hylkyä ja siten teoriat sen mystisestä katoamisesta johtivat lukuisiin romaaneihin ja spekulatiivisiin väitteisiin. Virallisen teorian mukaan raskaasti yläpainoinen alus kaatui kovassa merenkäynnissä.
Alus poistettiin keisarillisen Japanin alusluettelosta 19. lokakuuta 1887. Se on ainoa Japanin laivaston alus, joka on kadonnut jälkiä jättämättä. Sen muistomerkki on Aoyaman hautausmaalla Tokiossa.
Aluksen tuhouduttua Japanin hallitus peruutti toisen samankaltaisen aluksen valmistuksen ja vastaanotti korvauksen telakalta luovuttamatta jääneestä aluksesta. Saatu korvaus käytettiin risteilijä Chiyodan hankintaan.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Naniwa-luokka | Keisarillisen Japanin laivaston panssarikansiristeilijät | Seuraaja: Matsushima-luokka |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unebi Wikimedia Commonsissa
SSD

Kuluttajamarkkinoille suunnattu 2,5 tuuman SSD vuonna 2010.
SSD-levyjä.
mSATA SSD
SSD-levy (engl. Solid-state drive) tai puolijohdelevy (myös SSD-asema, puolijohdeasema) on tietokoneen massamuisti, jossa ei ole liikkuvia osia ja jossa tieto säilyy laitteen ollessa virrattomana. Tiedon säilytykseen käytetään useimmiten flash-muistia (niin kutsuttu haihtumaton muisti). SSD-levy sisältää flash-muistin lisäksi levyohjaimen, ja se liitetään tietokoneeseen useimmiten samalla tavalla kuin kiintolevykin.
Edut ja ongelma-alueet

SSD:ssä on monia etuja perinteiseen kiintolevyyn verrattuna: lyhyempi hakuaika, nopeampi tiedonsiirto, vähäisempi virrankulutus ja lämmöntuotto sekä äänettömyys. SSD on myös kiintolevyä kevyempi, ja koska siinä ei ole liikkuvia osia, se kestää paremmin ääriolosuhteita, kuten korkeita lämpötiloja, mekaanista rasitusta, tärinää ja iskuja.
Varjopuolena SSD-levyillä on korkea hinta suhteessa tallennuskapasiteettiin. SSD myös kuluu käytössä, koska sen muistipaikoilla on rajallinen uudelleenkirjoituskertojen määrä. Tämä kuitenkaan ei ole käytännössä osoittautunut ongelmaksi. SSD-levyt kuitenkin antavat yleensä paljon vähemmän vihiä kunnostaan. Raporttien mukaan ne saattavat pahimmillaan vain lopettaa toimintansa tai kadottaa dataa, toisin kuin perinteisistä kiintolevyistä yleensä huomaa kun ne alkavat hajota.
Eheyttäminen suositellaan kytkettäväksi pois käytöstä SSD-levyn yhteydessä, koska se voi aiheuttaa tarpeetonta levylle kirjoittamista. Fragmentaation vaikutuksesta SSD-levylle on harhakäsityksiä: käytännössä liiallinen fragmentaatio voi estää (aiheuttaa virheitä), kun yritetään kirjoittaa/laajentaa tiedostoa, ja useaan osiin jakautuminen vaatii lisää metadatan tallentamista hidastaen toimintaa.
Salattavan tiedon ylikirjoittaminen ei ole mahdollista, koska kirjoituskertojen tasaaminen voi sijoittaa uuden kirjoituksen eri sijaintiin levylle: salausohjelmiston käyttö helpottaa tietojen suojaamista.
Vertailussa kiintolevyihin ei ole paljoa käytännössä todettuja tietoja pitkältä aikaväliltä, mutta tulokset viittaavat SSD-levyissä olevan merkittävästi vähemmän vikaantumisia neljännestä käyttövuodesta alkaen. SSD-levyt kuluttavat vähemmän energiaa kuin kiintolevyt käytön aikana, mutta SSD-levyn valmistus vaatii enemmän energiaa kuin kiintolevyn valmistus. Hinta gigatavua kohden on vielä vuonna 2022 kiintolevyn puolella.
Kehitys

Vuonna 2007 kaupallisten SSD-muistien maksimikoko oli 32 gigatavua ja hinta noin 1 000 dollaria, ja parhaiden mallien luku- ja myös kirjoitusnopeus ohitti nopeimmat kiintolevyt. Keväällä 2008 markkinoille tuli useita merkkejä ja malleja suurilta valmistajilta, kuten Samsung, ja laitteen kapasiteetti kasvoi 128 gigatavuksi, ja myös laitteiden hinta alkoi laskea rajusti. Suuret kannettavien tietokoneiden valmistajat, kuten Dell ja Apple, tarjosivat kesällä 2008 SSD:tä optiona joihinkin uusiin kannettaviin tietokoneisiin.
Vuonna 2009 Micron Technology esitteli ensimmäisen SATA 3 -väylää hyödyntävän SSD-levyn.
SSD-asemissa käytetään vaihtelevasti haihtuvaa RAM-muistia välimuistina suorituskyvyn parantamiseen.
Luontaisesti SSD-massamuisti on nopea lukemaan tietoa, suurimmat erot eri SSD-laitteiden välillä syntyvät tiedon kirjoitusnopeudessa.
Hyvä suorituskyky on lisännyt kysyntää nopeammille liitäntätavoille, kuten Serial ATA 3 ja USB 3.0.
Nopeimmat SSD-levyt ovat PCI Express -väylään liitettäviä. Nopeudet voivat olla yli gigabitti sekunnissa.
Muistitekniikka

Uusienmilloin? SSD-laitteiden tekniikka perustuu NAND-Flash:iin, joka mahdollistaa suuremman kirjoitusnopeuden kuin aiemmissa muistitikuissa ja muistikorteissa.
Eri tekniikoita kuvaamaan käytetyt termit:
SLC (Single Layer Cell): yksi bitti per solu. Käytetään pienissä välimuistikerroksissa.
MLC (Multi Layer Cell): useampi bitti per solu, käytännössä tarkoittaa kahta bittiä per solu.
eMLC (enterprise Multi Layer Cell): kuten MLC, mutta kirjoitusnopeutta rajoitetaan virheiden vähentämiseksi.
TLC (Triple Layer Cell): kolme bittiä per solu.
QLC (Quadruple Layer Cell): neljä bittiä per solu.
PLC (Penta Layer Cell): viisi bittiä per solu.
SLC-tekniikassa on paras suorituskyky, kestävyys ja luotettavuus, mutta se on myös erittäin kallista valmistaa. Bittien lisääminen solua kohden hidastaa kirjoitusnopeutta, jonka merkitys kasvaa kun kirjoitetaan kerralla enemmän kuin välimuistiin mahtuu.
MLC-soluja tarvitaan puolet vähemmän kuin kaksitilaisia, mutta noin puolet suurempi virheenkorjausbittien tarve vie osan saadusta hyödystä.
TLC-tekniikka (Triple-level cell) tallettaa kolme bittiä solua kohden.
30. tammikuuta 2010 Intel-Micron Flash Technologies julkisti 25 nm:n valmistusprosessin MLC-NAND -muistille.
Uudelleenkirjoitusten määrää tekniikoittain:
TLC 1 000 kertaa
MLC 4 000 kertaa
SLC 100 000 kertaa
Kirjoitusnopeuksia (ilman SLC-välimuistia):
MLC 530 MB/s
TLC 300 MB/s
QLC 80 MB/s
Muistisolujen elinikä

Flash-tekniikan eräs ongelma on muistisolujen rajallinen elinikä: kukin muistisolu voidaan uudelleenkirjoittaa vain rajallisen monta kertaa ennen kuin solu muuttuu käyttökelvottomaksi. Tiedon lukeminen sen sijaan ei kuluta soluja.
SSD:n sisäinen ohjain estää yksittäisen solun kulumista kirjoittamalla usein muuttuvan tiedon aina uuteen paikkaan ja pitämällä tarkistuskirjanpitoa (virheenkorjauskoodia eli ECC-bittejä) virheellisiksi muuttuneista tiedoista. Jokainen SSD-levy sisältää käyttäjälle näkymättömän varaston ylimääräisiä soluja. Tuhoutunut solu merkitään rikkinäiseksi ja tilalle otetaan käyttöön yksi näistä varasoluista.lähde?
Eri valmistajien välillä on suuriakin eroja sen suhteen, kuinka SSD-levy sisäisesti järjestelee tietoa. Levyn ulkopuolelle tieto näytetään aina yhtenäisenä.
SSD-levyjen elinikää kuvataan useilla eri arvoilla: kapasiteetin säilyvyys eli vikaantuneiden muistisolujen määrä ei saa olla niin iso että käyttäjä huomaa kapasiteetin pienentymisen; vikamäärä luettujen bittien määrään kohden (UBER); sekä tiedon säilyvyys kun virta on kytketty pois päältä.
Osioiden kohdistus

Osioiden kohdistus (partition alignment), siten että tiedostojärjestelmän ja SSD:n varausyksiköt osuvat kohdilleen, on tärkeää levyn suorituskyvyn ja kunnon ylläpitämisessä. Mikäli ne osuvat limittäin, joutuu SSD-levy yhtä tiedostojärjestelmän varausyksikköä muutettaessa kirjoittamaan uudelleen kaksi omaa yksikköään. Tämä luonnollisesti hidastaa levyn toimintaa. Käyttöjärjestelmän asennusohjelman tehtävä on asettaa osiot alkamaan ja loppumaan oikeista kohdista.
TRIM-komento ja ylikirjoitusongelma

Tuki TRIM-komennolle vähentää ylimääräistä SSD-levylle kirjoitusta muistisolujen tarpeettoman kulumisen estämiseksi.
Perinteisillä kiintolevyillä kullekin sektorille voi kohdistaa kaksi komentoa: lue ja kirjoita. SSD-levyillä komentoja on kolme: lue, pyyhi ja kirjoita. Tiedoston päälle ei voi kirjoittaa uutta tietoa ennen kuin vanha sisältö on ensin pyyhitty.
Muistisolut SSD-levyllä on jaettu blokkeihin, jotka on edelleen jaettu sivuihin. Blokin koko on tyypillisesti 512 kilotavua, jokainen sivu neljä kilotavua. Kerralla voidaan lukea tai kirjoittaa yksi sivu, mutta pyyhintä pitää tehdä koko blokki kerrallaan. Ongelma syntyy siitä, että SSD-levy ei voi tietää, mitkä sivut ovat todella käytössä, koska tiedostojärjestelmällä ei ole suoraa yhteyttä levyyn. TRIM-komento korjaa tätä ongelmaa.
Yhdenkin bitin muuttaminen edellyttää koko 512 kilotavun blokin lukemista levyn sisäiseen välimuistiin, välimuistissa olevan kopion muokkausta, blokin pyyhintää ja 512 kilotavun kirjoittamista.
Kun tiedosto käyttäjän näkökulmasta poistetaan, sitä ei normaalisti poisteta, vaan se poistetaan sisällysluettelosta, ja tiedoston käyttämät bitit levyllä merkitään vapaaksi uuteen käyttöön. Tällöin SSD-levy ei voi tietää, mitkä sivut levyllä ovat todella käytössä ja mitkä ovat näennäisesti käytössä mutta kuuluvat poistetuille tiedostoille. Tuloksena on tarpeettomia lue–muokkaa–pyyhi–kirjoita-kierroksia. Tämä hidastaa ja kuluttaa levyä. TRIM-komennon avulla käyttöjärjestelmä voi kertoa levylle, mitkä sivut voi vapauttaa käyttöön.
Windows 7 ja uudemmat versiot sisältävät TRIM-komennon tuen. Linuxin ydin sisältää tuen versiosta 2.6.33 alkaen; komento välitetään perille mikäli käytössä on ext4-tiedostojärjestelmä ”discard”-valinnalla.
TRIM-komentoa ei sen alkuperäisessä määritelmässä voinut suorittaa asynkronisesti, mikä tarkoitti ettei sitä voinut asettaa jonoon levylle kohdistettujen muiden toimintojen kanssa. Jono täytyi tyhjentää ensin, mikä rajoitti suorituskykyä. Uudemmassa SATA 3.1 -standardissa tätä ongelmaa ei ole: TRIM-komento voidaan lisätä muiden komentojen sekaan.
Jotkut SSD-levyt tulevat toimeen myös kokonaan ilman TRIM:iä, mikäli niillä on paljon "yliprovisiota", toisin sanoen ylimääräistä piilotilaa.
Zoned Namespaces

Zoned Namespaces (alueelliset nimiavaruudet) on SSD-levyjen kanssa käytetty uudempi tapa jakaa toiminnallisuutta isäntäohjelmiston ja flash-pohjaisen SSD-levyn välillä. ZNS SSD jakaa kapasiteettinsa alueisiin (zone), jossa jokainen alue voidaan lukea missä vain järjestyksessä mutta on kirjoitettava sekventiaalisesti. Tämä tehostaa sisäistä tiedon sijoittamista ja sallii paremmat kirjoitusnopeudet. ZNS SSD-levyt toteuttavat NVMe-organisaation määrittämän käskykannan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SSD Wikimedia Commonsissa
Storagesearch.com
Esimerkki Corsair Force Series 3 SSD-levyn suorituskyvystä.
Unioninakseli

Kopernikuksentie on Unioninakselin eteläisin osuus. Akseli alkaa kuvassa näkyvän observatorion edustalta.
Unioninakseli kulkee Helsingin empirekeskustan halki.
Pitkäsilta yhdistää Unioninkadun Siltasaarenkatuun.
Unioninakseli etelään Kallion kirkon takaa nähtynä. Akseli päättyy Kallion kirkkoon.
Unioninakseli (ruots. Unionsaxel) on Helsingin kantakaupungin pisin suora katulinja. Se alkaa Tähtitorninmäen observatoriosta ja päättyy Kallion kirkkoon. Akseli on etelä–pohjoissuuntainen ja noin 2,5 kilometriä pitkä. Aiemmin Unioninakselilla oli vahva poliittinen symboliarvo, sillä se yhdisti porvarillisen kantakaupungin Pitkänsillan pohjoispuolisiin työläiskaupunginosiin.
Historia

Nykyisen Unioninkadun eteläosan kohdalla sijainnut 1600-luvulla perustettu Läntinen kirkkokatu muodostaa akselin vanhimman osuuden. 1800-luvulla katulinja rakennettiin Nuuskamyllynmäen yli pohjoiseen. Pitkänsillan pohjoispuolinen linjaus eli Siltasaarenkatu valmistui viimeisenä, se rakennettiin Ison Hiirisaaren ja täytetyn merenlahden päälle ja edelleen entisille Kallion laidunmaille. Suora katulinja jatkuu lyhyen matkaa Kallion kirkon pohjoispuolella kirkkopuiston keskikäytävänä ja Papinkujana. Katulinjan pohjoisinta osuutta ei kuitenkaan lasketa osaksi Unioninakselia.
1900-luvun alussa suunniteltiin monumentaaliakselia Kallion kirkon korttelista pohjoiseen. Sturenkadun ja nykyisen Aleksis Kiven kadun kulmaan oli varattu paikka julkiselle rakennukselle akselin päätepisteeksi.
Reitti

Unioninakseli muodostuu kolmesta kadusta:
Kopernikuksentie
Unioninkatu
(Pitkäsilta)
Siltasaarenkatu
Kopernikuksentie on noin satametrinen hiljainen puistokatu Saksalaisen kirkon ja Tähtitorninmäen observatorion välillä. Valtaosan Unioninakselista muodostaa puolitoistakilometrinen Unioninkatu, jonka linja kulkee Saksalaiselta kirkolta Pitkällesillalle. Akselin pohjoisen osuuden muodostaa vajaan kilometrin mittainen Siltasaarenkatu, jonka linja kulkee Pitkältäsillalta Kallion kirkolle.
Unioninakselin eteläisin osa sijaitsee Ullanlinnan kaupunginosassa. Kopernikuksentien ja Etelä-Esplanadin välinen osuus sijaitsee Kaartinkaupungissa, siitä pohjoiseen Pitkällesillalle Unioninakseli muodostaa Kluuvin ja Kruununhaan välisen rajan. Pitkänsillan pohjoispuolella Unioninakseli sijaitsee kokonaisuudessaan Kallion kaupunginosassa.
Unioninakseli ei muodosta liikenteellisesti yhtenäistä kokonaisuutta ja se edustaa monimuotoisuudessaan liikenteen kulloisiakin kehitysvaiheita. Se on osittain yksisuuntainen ja osittain suljettu autoliikenteeltä. Kaisaniemen liikenneympyrän ja Hakaniemen torialueen välinen osuus on erittäin vilkasliikenteinen. Osuudella on myös runsaasti raitiolinjoja. Liikennevirtojen ohjautuminen kyseiselle osuudelle liittyy Kaisaniemenkadun avaamiseen vuonna 1920: liikenne siirtyi uudelle katuosuudelle ja suuri osa Unioninkatua muuttui valtaväylästä hiljaiseksi museokaduksi. Lisäksi raitioliikennettä on lyhyellä osuudella Kauppatorin ja Senaatintorin tienoilla.
Arkkitehtuuri

Unioninakselin varrella sijaitsee Helsingin kolme keskeistä torialuetta: Kauppatori ja Senaatintori Kruununhaassa sekä Hakaniementori Pitkänsillan pohjoispuolella. Akselin varren kirkkoja ovat etelästä lukien muun muassa Saksalainen kirkko, Helsingin tuomiokirkko, Pyhän kolminaisuuden kirkko ja Kallion kirkko. Merkittävän arkkitehtonisen kokonaisuuden muodostaa Unioninakseliin nivoutuva C. L. Engelin suunnittelema Helsingin empire-keskusta, joka on rakennettu 1800-luvun alkupuolella. Huomattavia rakennuksia etelästä lukien ovat myös muun muassa Tähtitorninmäen observatorio, Svenska normallyceum, Metsätalo, Ympyrätalo ja Arenan talo.
Unioninakselin varren patsaita ovat muun muassa Havis Amanda, jota naisasialiike piti aikoinaan epäsiveellisenä, sekä Äidinrakkaus Varsapuistikossa.
Aiheesta muualla

Unioninakseli : pääkaupungin läpileikkaus (Arkistoitu – Internet Archive)
Mosaiikki-Helsinki: Unioninakseli – katu täynnä tarinoita
Gelaot

Gelaot (kiin.: 仡佬族; pinyin: Gēlǎozú, vietn. Người Cờ Lao, oman nimitys Klo tai Klau) ovat yksi Kiinan virallisesti tunnustamista 55:tä etnisestä vähemmistöryhmästä. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan heitä oli Kiinassa yhteensä 579 357. Valtaosa heistä asuu Guizhoun maakunnan länsi- ja luoteisosissa, erityisesti lähellä Zunyia ja Anshunia. Yunnanissa ja Guangxissa asuu jonkin verran gelaoja. Vietnamissa asuu myös pienin määrin gelaoita.
Sepelvaltimo

Oikea sepelvaltimo (Right Coronary Artery) ja vasen sepelvaltimo (Left Coronary artery).
Sepelvaltimot (lat. arteria coronaria) eli koronaarivaltimot ovat verisuonia, jotka kuljettavat hapekasta verta sydänlihakselle. Ne ovat saaneet nimensä siitä, että ne ympäröivät sydäntä seppeleen tavoin.
Rakenne

Ihmisellä on yleensä kaksi sepelvaltimoa, oikea sepelvaltimo (lat. arteria coronaria dextra) ja vasen sepelvaltimo (lat. arteria coronaria sinistra). Sepelvaltimot lähtevät aortasta heti aorttaläpän yläpuolelta, ja kulkevat sydämen pinnan uurteissa. Oikean sepelvaltimon päähaara kiertyy eteis-kammiovälissä sepeluurteessa oikealle sydämen taakse. 
Vasen sepelvaltimo puolestaan jakautuu kahteen päähaaraan. Näistä laskeva haara (lat. ramus interventricularis anterior) kulkee alas kohti sydämen kärkeä, ja kiertävä haara (lat. ramus circumflexus) kiertyy sepeluurteessa vasemmalle sydämen taakse. Päähaarat jakautuvat edelleen pienemmiksi haaroiksi, joiden rakenteessa esiintyy vaihtelua ihmisten välillä.
Osa sepelvaltimoiden verestä kulkee takaisin sydämen eteisiin erityisiä pikkulaskimoita myöten. Osa taas kulkeutuu sepelvaltimoita seuraaviin sydänlaskimoihin, jotka yhtyvät sydämen takana sepelpoukamaksi, joka kuljettaa veren edelleen eteisiin.lähde?
Fysiologia

Vasemman sepelvaltimon verenkierto hidastuu ja saattaa jopa pysähtyä sydämen supistumisen aikana tapahtuvan paineen nousun vuoksi. Oikeassa sepelvaltimossa veri kiertää koko ajan normaalisti.lähde?
Kliininen merkitys

Sepelvaltimotauti tarkoittaa sepelvaltimoiden ahtautumista. Sepelvaltimossa oleva ahtauma heikentää verenvirtausta, jonka seurauksena rasituksen yhteydessä sydänlihas kärsii hapen puutteesta.
Sepelvaltimotauti on syöpien ohella Suomen tärkein kansansairaus. Se kuuluu sydän- ja verisuonisairauksiin, jotka kuormittavat eniten terveydenhuoltoa.
Sepelvaltimon totaalinen tukkeutuminen saattaa johtaa sydäninfarktiin.
Sabbatum

| Sabbatum Rondellus |
| --- | --- | --- |

Tribuuttialbumin tiedot
 Julkaistu: 2002
 Tuottaja(t): Mihkel Raud
 Kesto: 53.40
Sabbatum on virolaisen Rondellus-yhtyeen albumi, joka sisältää Black Sabbath -yhtyeen lauluja keskiaikaisilla soittimilla ja latinan kielellä esitettyinä.
Kappaleet

Verres Militares (War Pigs) – 3.27
Oculi Filioli (Junior's Eyes) – 5.33
Funambulus Domesticus (A National Acrobat) – 6.13
Symptoma Mundi (Symptom Of The Universe) – 4.44
Post Murum Somnii (Behind The Wall Of Sleep) – 5.00
Post Aeternitatem (After Forever) – 3.42
Magus (The Wizard) – 3.51
Solitudo (Solitude) – 3.50
Rotae Confusionis (Wheels Of Confusion) – 3.05
Planetarum Vagatio (Planet Caravan) – 3.57
Via Gravis (A Hard Road) – 5.20
Architectus Urbis Caelestis (Spiral Arcitect) – 4.52
Saattokeikka (suomalainen elokuva)

| Saattokeikka |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Emmi Gröhn, 2017.
Ohjaaja:  Samuli Valkama
Käsikirjoittaja:  Khadar Ahmed Samuli Valkama 
Tuottaja:  Rimbo Salomaa Markus Selin Jukka Helle
Säveltäjä:  Pessi Levanto
Kuvaaja:  Anssi Leino
Pääosat:  Heikki Nousiainen Noah Kin Mikko Nousiainen Saga Sarkola
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Solar Films
Ensi-ilta:  10. maaliskuuta, 2017
Kesto:  78 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 302 000 €
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saattokeikka on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Samuli Valkama.
Elokuvassa maahanmuuttajataustainen Kamal lähtee viemään naapurissa asuvaa vanhaa ja äksyä Veikkoa kesämökille. Molemmilla on ennakkoluuloja toista kohtaan, mutta matkan aikana he huomaavat että heillä on myös paljon yhteistä.
Pääosissa näyttelevät Noah Kin ja Heikki Nousiainen.
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Episodi Jani Koivistolainen: 
Helsingin Sanomat Pertti Avola: 
Hufvudstadsbladet Hans Sundström: 
Savon Sanomat Kaisa Hiltunen: