stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nana Hedin
Ura > Taustalaulaja

Vuosien 1988 ja 1991 välissä ruotsalais-norjalaisen rhythm and blues -yhtye Chris at the Momentin kanssa tehdyn kiertueen jälkeen vuonna 1991 ruotsalais-nigerialainen Dr. Alban pyysi häntä taustalaulajakseen. Hän nauhoitti hitin ”Look Who's Talking” Dr. Albanin kanssa, laulaen kertosäkeen yksinään. Nana oli Dr. Albanin riveissä pari vuotta, esiintyen ympäri maailmaa.
Samaan aikaan hän lauloi ruotsalaisen artistin, Stakka Bon ensimmäisellä albumilla Supermarket. Hitissä ”Here We Go Again” kuultiin ainoastaan Nanan ääni kertosäkeessä ja siitä tuli suuri hitti Euroopassa. Tämä tyyli käyttää naisten ääntä tanssimusiikissa oli uudehko: artisti räppää oman osuutensa, ja jättää kertosäkeen taustalaulajalle.
E-type oli toinen ruotsalainen artisti, joka halusi käyttää Nanan ääntä kertosäkeissään. Tunnetuimpia hänen esittämiään kappaleita ovat muun muassa ”This Is the Way”, ”Angels Crying” ja ”Here I Go Again”. Nana on vuodesta 1993 lähtien vieraillut viidellä hänen albumillaan, jotka ovat myyneet kultaa ja platinaa Ruotsissa ja Euroopan maissa. Vuonna 1992 tuottajat Denniz Pop, Max Martin, Kristian Lundin ja Andreas Carlsson Cheiron Productions -yhtiöstä ottivat Nanan mukaan työskentelemään useisiin projekteihinsa.
Vuosina 1993–2004 Nana alkoi työskennellä ruotsalaisen stand up -koomikon ja kirjailijan Jonas Gardellin kanssa primadonnan roolissa. Yhteistyöhön sisältyi neljä komediaesitystä arkipäivisin, musiikkia ja tanssia yhdessä Gardellin kanssa teattereissa ja kiertueita ympäri Ruotsia. Nana kertoo, että työskentely Gardellin kanssa oli tärkeää hänen nousussaan artistiksi.
Vuonna 1999 Nana sai mahdollisuuden tehdä taustalauluosuuksia Celine Dionin kappaleeseen ”That's the Way it is” albumille All The Way...a Decade of songs Nanan sanoin:
»Se ei olisi tapahtunut ellei tuottajat Max Martin ja Kristian Lundins olisi olleet niin suosittuja maailmalla. He tuottivat joitakin Celine Dionin lauluja, ja ottivat minut messiin.

Fantastinen kokemus, Celine Dion on niin hyvä laulamaan, että hän nostaa kenen tahansa laulun tasoa ja siitä johtuen lauloin paremmin, kuin koskaan»
Muuta

Vuonna 2004 Nana oli E-Typen mukana Ruotsin Eurovision laulukilpailun semifinaalissa. Vuonna 2005 hän yritti itse Melodifestivaleniin ja esitti laulun Wherever You Go mutta ei menestynyt. Single julkaistiin maaliskuussa 2005. Se sisältää myös club-version.
Nanan oma musiikkimaku on laaja. Hänellä on taito muuttaa äänensä mukailemaan monia musiikkityylejä.
Nana on siis työskennellyt yhdessä monien kuuluisien artistien kanssa ja hän toimi pitkään E-Typen taustalaulajana naisäänenä, kunnes korvaajaksi tuli Sanne Karlsson. Hän ei kuitenkaan esiinny usealla E-Typen videoilla, vaan tanssija Dilnarin ”Dee” Demirbag esittää osuudet playbackina. Nanan oman arvion mukaan tämä johtuu hänen ylipainostaan ja Deen seksikkäämmästä ulkonäöstä. Nanalla on myös omaa tuotantoa, vaikka hän yleensä toimiikin vain taustalaulajana.
Elokuussa 2009 Hedinin uutisoitiin sairastuneen kielisyöpään. Syövän parantamiseksi annettu sädehoito haurastutti hänen leukaluunsa niin, että hän tarvitsee kokonaan uuden leuan.
Julkaisut

Alla on lista kappaleista ja albumeista, joissa Nana on ollut mukana. Nanan omalla nimellä julkaistuja kappaleita on neljä. Hän on tehnyt yhteistyötä monien artistien kanssa.
Nana
Wherever You Go, single (2005)
Absolute HitMania (2004)
It´s raining Men
Fame 2000, single
Celine Dion
On ne change pas (2005)
Tous les secrets
One Heart (2003)
Coulda Woulda Shoulda
New Day Has Come (2002)
Im Alive, single
The Greatest Reward
All the way...A Decade of Songs (1999)
Thats The way it is, single
Garou
One Woman Man (2003)
Kokoelmalevyt
Grammy Nominees 2000
Britney Spears
Britney (2001)
Bombastic Love
Oops!...I Did It Again (2000)
Oops!...I Did It Again, single
Stronger, single
Don't Go Knockin' on My Door
Baby One More Time (1999)
Baby One More Time, single
Born to Make You Happy, single
You Drive Me Crazy, single
A-Teens
Teen Spirit (2001)
Half Way Round the World
E-Type
Loud Pipes Save Lives (2004)
Paradise, single
Far Up in The Air
Forever More
Euro IV Ever (2001)
Life, single
Africa, single
Arabian Star
When I Close My Eyes
Time
No More Tears
Greatest Hits (1999)
Last Man Standing (1998)
Here I Go Again, single
Hold Your Horses, single
Angels Crying, single
So Far Away
Ill Find A Way
Morning Light
Im Flying
The Explorer (1996)
Calling Your Name, single
Back in The Loop, single
I Just Wanna be With You
Free Like a Flying Demon, single
Forever Wild
Im Not Alone
Made in Sweden (1994)
Set The World on Fire, single
This is The Way, single
Fight it Back
Will I See You again, single
Do You Always...
Me No Want Miseria
5ive
5ive: The Album (1998)
Slam Dunk Da Funk, single
Ace of Base
Life Is a Flower, single (1999–2001)
Greatest Hits 2000
Cruel Summer (1999)
Cecilia
Flowers
Singles of the 90s
Aqua
Aquarius (2000)
Cartoon Heroes, single
Around the World, single
We Belong to the Sea, single
Freaky Friday
Halloween
Good Guys
Back from Mars
Luciano Pavarotti
Pavarotti & Friends for Cambodia & Tibet
Gary Barlow
Twelve Months Eleven Days
SuperHero
Dr.Alban
Look Who's Talking (1994)
Look Who's Talking, single
Away from Home
Let the Beat Go On
The Best of-
Elephant & Castle
DJ-Keep this feelin' Feat.Nana
Flex
Wake Up Feat. Nana
Amadin
Arabaya-Take Me Up (single) Feat. Nana
Dana Dragomir
Pandana (1995)
DJ Bobo
World in Motion (1996)
Herbie
Fingers (1999)
I Belive
Stakka Bo
Supermarket (1993)
Here We Go, single
Down The Drain, single
Living it Up, single
On Your Knees
Under Direktion
Papa Dee
The Journey (1996)
The Tide is High
First Cut is The Deepest
Just Let the Music Feat. Nana
Tiberin saari

Tiberin saaren itäpää, oikealla Ponte Fabricio.
| --- | --- |
Sijainti:  Italia
Vesialue:  Tiber
muokkaa - muokkaa wikitekstiä
Tiberin saari (ital. Isola Tiberina, myös Isola di San Bartolomeo; lat. Insula Tiberina) on saari Tiberjoessa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsee joenmutkassa kaupungin vanhimman osan kohdalla.
Maantiede

Tiberin saari sijaitsee Rooman kaupungin vanhimman osan, kuten Capitolium-kukkulan, kohdalla. Se on joen ainoa saari Rooman kaupungin alueella. Saari vaikuttaa olevan Capitoliumin harjanteen jatke, ja sen ydin on samaa tuffikiveä, jonka ympärille on kerääntynyt joen mukanaan tuomaa lietettä. Kovemmasta tuffikerroksesta johtuen joki ei ole huuhtonut saarta täysin pois, vaan jakaantuu ja virtaa sen molemmin puolin. Saaren nykyinen pituus on 269 metriä ja suurin leveys 67 metriä.
Saari on yhdistetty silloilla joen kumpaankin rantaan antiikin ajoista lähtien. Itärannalta eli Rooman keskustan puolelta saarelle johtaa Ponte Fabricio eli antiikin Pons Fabricius, ja länsirannalta eli Trasteveren puolelta Ponte Cestio eli antiikin Pons Cestius. Saaren länsipään poikki kulkee nykyisin myös Ponte Garibaldi, jolta ei kuitenkaan ole pääsyä saarelle.
Saari kuului antiikin aikana Augustuksen ajan Rooman aluejaossa neljänteentoista kaupunginosaan, Regio XIV Transtiberimiin. Nykyisin se kuuluu Ripan rioneen.
Historia > Antiikki

Antiikin aikana saarta kutsuttiin usein yksinkertaisesti nimellä Insula (”Saari”), mutta myös monilla muilla nimillä: Insula Tiberina (”Tiberin saari"), Inter duos pontes (”Kahden sillan välissä”), Insula Aesculapii (”Aesculapiuksen saari") ja Insula serpentis Epidaurii (”Epidauroksen käärmeen saari”). Keskiajalla se tunnettiin myös nimellä Insula Lycaonia.
Antiikin roomalaisen perimätiedon mukaan saaren ydin olisi muodostunut Tarquiniusten pelloilta Campus Martiukselta kerätystä viljasta, joka kuninkaiden karkottamisen jälkeen heitettiin suurina määrinä Tiberiin ja kasautui saaren kohdalle. Vuonna 292 eaa. parantajajumala Asklepioksen eli roomalaisittain Aesculapiuksen käärme, joka oli matkalla Roomaan jumalan patsaan kanssa, poistui laivasta ja ui rantaan saarelle. Tämän johdosta saarelle rakennettiin Aesculapiuksen temppeli, ja se vihittiin hänelle pyhitetyksi, vaikka myöhemmin sinne pystytettiin myös muiden jumaluuksien, kuten Juppiterin, Faunuksen, Tiberinuksen ja Semo Sancuksen pyhäköt.
Käärmelegendan seurauksena saari muokattiin muistuttamaan laivaa. Sen ympärille rakennettiin kivinen alusta, jonka päälle pystytettiin seinämä, joka muodosti tarkasti roomalaisen laivan rungon muodon. Saaren itäpäässä on edelleen nähtävissä huomattava osa travertiinista tehdystä perärakenteesta. Obeliskin, jonka osia säilytetään Napolin museossa, on arveltu esittävän mastoa. Tämän muutostyön ajankohdasta ei ole tarkkaa tietoa, mutta säilyneet seinämät viittaavat samaan aikaan kuin Pons Fabricius (62 eaa.) ja Pons Cestius (70–42 eaa.), ja on mahdollista, että nämä sillat rakennettiin osana samaa hanketta kuin laivamainen rakenne. Ennen kivisiltojen rakentamista saari oli epäilemättä yhdistetty Tiberin itärantaan puisella sillalla ainakin siitä lähtien, kun Aesculapiuksen kultti perustettiin.
Historia > Nykyaika

Nykyisin Asklepioksen temppelin paikalla saaren itäosassa sijaitsee San Bartolomeo all'Isola -basilikakirkko. Sen rakennutti keisari Otto III vuonna 998. Parantajajumalan kulttia jatkaa tavallaan saaren länsiosan suureksi osaksi täyttävä Fatebenefratellin sairaala eli San Giovanni Calibitan sairaala. Sen perustivat espanjalaiset Jumalan pyhän Johanneksen sääntökunnan (Ordo Hospitalarius Sancti Ioannis de Deo) munkit vuonna 1582.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tiberin saari Wikimedia Commonsissa
Tiberin saari Ponte Garibaldilta eli saaren länsipäästä nähtynä, oikealla Ponte Cestio.
Tiberin saaren antiikin aikaista travertiinista tehtyä laivan muotoista rakennetta.
San Bartolomeo all'Isola -kirkko.
Fatebenefratellin sairaala.
Henry Moore

Moore vuonna 1973.
Henry Moore (30. heinäkuuta 1898 Castleford, West Yorkshire, Englanti – 31. elokuuta 1986) oli brittiläinen kuvanveistäjä. Hän on tunnettu suurikokoisista pronssi- ja marmoriveistoksistaan, joissa on usein reikiä ja onkaloita. Moore oli modernismin esitaistelija.
Taiteellinen tuotanto ja tyyli

Moore veisti pelkistettyjä, levollisia puoliabstrakteja muotoja. Mooren surrealistishenkiset hahmot koostuivat lävistetyistä ontoista muodoista ja toisistaan irrallisista elementeistä. Keskeisiä teemoja olivat äiti ja lapsi, lepäävä figuuri ja toisiinsa kietoutuneet hahmot.
Mooren alkuvaiheen teoksissa oli vaikutteita keskiajan kuvanveistosta Meksikon ja Egyptin muinaisen taiteen ohella. Hän teki 1930-luvulla kokeita myös melko geometrisilla ja abstrakteilla veistoksilla. Moore oli tuolloin kiinnostunut myös surrealismista. Hän kävi 1920-luvulla Louvressa tutkimassa valosta maya- ja tolteekki-kulttuurin veistoksesta Chac Moolista. Makaavalla hahmolla oli syvällinen vaikutus Mooren taiteeseen, ja siitä tuli hänen veistotaiteensa päämotiivi.
Varhaisimpien töiden aiheina olivat luonnonmuodot, maisemat ja eläimet. Hän ei kuitenkaan viihtynyt luonnon jäljentämisen parissa, vaan alkoi kehittää omaa tyyliään, jossa työn jäljen ja raaka-aineen ominaisluonteen tuli näkyä: taltalla työstetty kivi näytti taltalla työstetyltä kiveltä. Aiheiksi tuli ennen kaikkea tyylitellyt ihmishahmot. 1930-luvulla Moore siirtyi käyttämään pääasiallisena materiaalinaan pronssia.
1950-luvulta alkaen Moore sai yhä enemmän julkisten tilojen veistosten tilauksia, muun muassa suomalaisen Viljo Revellin suunnittelemaan Toronton kaupungintaloon. Hänen työnsä kasvoivat yhä kookkaammiksi, ja hän tarvitsi useita apulaisia niiden työstämiseen.
Mooren monumentaalituotannosta ovat tunnettuja muun muassa Pariisin Unescon päämajan (1957–1958) ja New Yorkin Lincoln Art Centerin (1963–1965) lepäävät hahmot.
Moorelle oli tärkeää myös veistoksen ja sitä ympäröivän maiseman tai tilan harkittu yhdistäminen.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus

Mooren vanhemmat olivat Mary Baker ja Raymond Spencer Moore. Isä oli kotoisin Irlannista ja oli kaivosinsinööri, josta tuli Castleford in Wheldalen hiilikaivoksen apulaisjohtaja. Isä oli päättänyt, ettei pojasta tule kaivostyöntekijää ja halusi kouluttaa hänet. Henry oli seitsemäs kahdeksan lapsen köyhässä perheessä. Moore kävi paikallisia kouluja, joissa hän muovaili savea ja teki veistotöitä. Yksitoistavuotiaana hän päätti ryhtyä kuvanveistäjäksi kuultuaan Michelangelon aikaansaannoksista.
Samana vuonna eräs opettaja pani merkille hänen lahjansa ja kiinnostuksensa keskiaikaiseen kuvanveistoon ja hankki hänelle stipendin paikalliseen tekniikka- ja urheilupainotteiseen lukioon, jota jotkut hänen sisaruksistaan olivat käyneet. Taideopettaja perehdytti häntä taiteeseen. Tämän kannustamana hän päätti ryhtyä taiteilijaksi aloittaen sen hakemalla apurahaa paikalliseen taidekouluun.
Lupaavasta alusta huolimatta Mooren vanhemmat eivät kannattaneet kuvanveistokoulutusta. He pitivät sitä käsityönä, jolla ei ollut ammatillisia mahdollisuuksia. Saatuaan lyhyen koulutuksen opettajaksi Moore opetti koulussa, jota oli itse käynyt. 18-vuotiaana Moore sai kutsun armeijaan. Hän haavoittui ensimmäisessä maailmansodassa kaasuhyökkäyksessä Cambrain taistelussa. Toivuttuaan sairaalassa hän toimi sodan loppuajan kunto-ohjaajana. Toisin kuin monet aikalaisensa Moore koki sodan ongelmattomana. Hän muisteli myöhemmin: ”Minulle sota oli pelkkää utuista yritystä tulla sankariksi.”
Elämäkerta > Kuvanveistäjän uran alku

Sodan päätyttyä Moore sai veteraaneille myönnetyn apurahan opintojen jatkamiseen, ja 1919 hänestä tuli ensimmäinen kuvanveiston oppilas Leedsin taidekouluun, johon perustettiin veistosateljee erityisesti häntä varten. Taidekoulussa hän tutustui Barbara Hepworthiin, opiskelutoveriin, josta myös tuli maineikas brittiläinen kuvanveistäjä, ja heidän ystävyytensä säilyi vuosikausia. Moorella oli mahdollisuus tutustua moniin yliopiston varakanslerin Michael Sadlerin omistamiin teoksiin. Vuonna 1921 Moore sai stipendin Lontoon Royal College of Artin opiskeluun, jonne hänen ystävänsä Hepworth oli mennyt edellisenä vuonna. Lontoossa Moore laajensi tietämystään primitiivisestä taiteesta ja kuvanveistosta tutkien Victoria and Albert Museumin sekä British Museumin etnografisia kokoelmia.
Sekä Mooren että Hepworthin ensimmäiset veistokset noudattavat vakiintunutta romanttista viktoriaanista tyyliä, ja niissä on luonnon muotoja, maisemia ja eläinten esittäviä muotoa. Myöhemmin Moore hylkäsi klassiset ihanteet. Hänen myöhempi perehtyneisyytensä primitivismiin ja Constantin Brâncușin, Jacob Epsteinin ja Frank Dobsonin vaikutus saivat hänet omaksumaan taille directen eli suoran kuvanveistotyylin, jossa materiaalin viat ja työkalujen jättämät jäljet kuuluivat valmiiseen veistokseen. Tekniikan omaksuttuaan Moore joutui ristiriitaan opettajiensa kanssa, koska he eivät osanneet arvostaa niin modernia suhtautumista. Eräässä Royal College of Artin kuvanveiston professorin laatimassa harjoituksessa Moorea pyydettiin tekemään kopio Domenico Rossellin marmorireliefistä Neitsyt ja lapsi tekemällä sen ensin kipsiin, sitten marmoriin pistemittausmenetelmää käyttäen. Hän kuitenkin veisti reliefin suoraan ja teki siihen jopa ne jäljet, jotka olisivat jääneet pistesiirtolaitteesta.
Moore sai vuonna 1924 puolen vuoden matka-apurahan, jonka hän käytti Pohjois-Italian-matkaan tutustuakseen Michelangelon, Giotto di Bondonen, Giovanni Pisanon ja eräiden muiden vanhojen mestareiden merkittäviin teoksiin. Samalla matkalla hän kävi myös Pariisissa katsomassa Louvren kipsivalosta maya-tolteekki-kulttuurin veistoksesta Chac Moolista
Elämäkerta > Hampstead

Palattuaan Lontooseen Moore otti vastaan opettajanviran Royal College of Artissa. Hän työskenteli kahtena päivänä viikossa, joten hänellä jäi aikaa omalle työlle. Hänen ensimmäinen julkinen tilaustyönsä West Wind (1928–1929) oli yksi kahdeksasta ”tuulireliefistä”, jotka on sijoitettu Lontoon maanalaisen pääkonttorin seinille. Muut ”tuulet” ovat Eric Gillin ja muiden aikalaistaiteilijoiden veistämiä. Heinäkuussa 1929 Moore avioitui venäläis-puolalaisen Irina Radetskyn kanssa, joka opiskeli maalaustaidetta Royal Collegessa. Pian hän ryhtyi Mooren malliksi.
Avioliiton solmimisen jälkeen Mooret muuttivat ateljeehen Hampsteadiin Parkhill Roadille, jossa jo vaikutti pieni avantgarde-taiteilijoiden yhteisö. Hepworth sekä hänen kumppaninsa Ben Nicholson muuttivat pian lähistölle, jossa asuivat myös Naum Gabo, Roland Penrose ja taidekriitikko Herbert Read. Seurauksena oli se, että he suodattivat toistensa ideoita, ja Read julkisti niitä edistäen näin Mooren julkisuutta. Alueelle poikkesivat myös monet pakolaisarkkitehdit ja -muotoilijat siirtyessään manner-Euroopasta Amerikkaan 1930-luvulla, ja monet heistä tilasivat myöhemmin Moorelta teoksia.
Vuonna 1932 Moore otti vastaan lontoolaisen Chelsea School of Artin kuvanveisto-osaston johtajan viran. Taiteellisesti Moore, Hepworth ja muut Seven and Five Society -ryhmän jäsenet kehittivät tyyliään abstraktimpaan suuntaan, osittain niiden vaikutteiden ansiosta, joita he saivat useilla Pariisin-matkoillaan ja yhteyksillään johtaviin progressiivisiin taiteilijoihin, erityisesti Pablo Picassoon, Georges Braqueen, Jean Arpiin ja Alberto Giacomettiin. Moore leikitteli surrealismilla ja liittyi Paul Nashin modernistiseen suuntaukseen ”Unit One Group” vuonna 1933. Moore ja Nash toimivat Lontoon kansainvälisen surrealistinäyttelyn järjestelykomiteana vuonna 1936. Vuonna 1937 Roland Penrose osti Moorelta abstraktin kiviveistoksen Mother and Child , joka sijoitettiin hänen Hampsteadin-talonsa etupuutarhaan. Teos herätti muissa asukkaissa ristiriitaisia tunteita, ja paikallinen lehdistö aloitti kaksivuotisen kampanjan veistosta vastaan. Tuona aikana Moore vähitellen siirtyi suorasta veistämisestä pronssivaluun ja teki alustavat mallit saveen tai kipsiin.
Tämä luova ja tuottelias kausi päättyi toiseen maailmansotaan. Chelsea Scool of Art siirrettiin Northamptoniin ja Moore luopui opettajanvirastaan. Sodan aikana Moore toimi sotataiteilijana ja teki voimakkaita piirustuksia lontoolaisista nukkumassa maanalaisen tunneleissa suojassa pommihyökkäyksiltä. Nuo piirustukset lisäsivät Mooren kansainvälistä mainetta etenkin Amerikassa. Kun heidän Hampsteadin-taloonsa osui pommi 1940, pariskunta muutti Lontoosta maalaistaloon nimeltä Hoglands Perry Greenin kylään lähelle Much Hadhamia Hertfordshireen. Siitä tuli Mooren koti ja työtila hänen loppuelämänsä ajaksi. Vaikka Moore myöhemmin vaurastui, hän ei halunnut muuttaa suurempaan taloon, eikä tuokaan talo juuri muuttunut lukuun ottamatta myöhemmin rakennettuja ulkorakennuksia ja työtiloja.
Elämäkerta > Myöhemmät vuodet

Sodan jälkeen perheeseen syntyi tytär Mary Moore vuonna 1946. Lapsi sai nimensä Mooren äidin mukaan, joka oli kuollut muutama vuosi aiemmin. Äidin kuolema ja vauvan syntymä saivat Mooren keskittymään enemmän perheeseen, mikä sai ilmauksensa hänen työssään niin että hän teki useita ”äiti ja lapsi” -aiheisia teoksia, vaikkakin lepäävät hahmot olivat edelleen suosiossa. Samana vuonna Moore kävi Amerikassa, kun hänen teostensa retrospektiivinen näyttely avattiin Museum of Modern Artissa New Yorkissa. Kenneth Clarkista tuli yllättävä mutta vaikutusvaltainen Mooren työn esitaistelija, ja asemassaan Ison-Britannian taideneuvoston jäsenenä hän sai aikaan taiteilijalle näyttelyjä ja toimeksiantoja. Vuonna 1948 Moore sai kansainvälisen kuvanveistopalkinnon Venetsian biennaalissa ja oli yksi merkittävimpiä vuonna 1951 pidetyn Festival of Britainin ja vuonna 1955 pidetyn ensimmäisen Documenta-näyttelyn taiteilijoita.
Toisen maailmansodan jälkeen Moorea oli lähestynyt pedagogi Henry Morris, joka pyrki uudistamaan opetusta kehittämällään Village College -järjestelmällä. Morris oli palkannut Walter Gropiuksen arkkitehdiksi toiseen village collegeen, jota suunniteltiin Impingtoniin lähelle Cambridgea, ja hän halusi Mooren suunnittelevan sen alueelle suuren julkisen veistoksen. County Council ei kuitenkaan pystynyt rahoittamaan Gropiuksen koko suunnitelmaa ja supisti hanketta, kun Gropius muutti Amerikkaan. Varojen puutteessa Morris joutui perumaan Mooren veistoksen, joka ei ollut edennyt alustavaa vaihetta pitemmälle. Moore käytti suunnitelmaa uudestaan vuonna 1950 samanlaisessa toimeksiannossa veistoksesta uuden Stevenagen kaupungin kouluun. Tällä kertaa hanke toteutui ja Family Group oli Mooren ensimmäinen suuri julkinen pronssiveistos.
Kokoelmat

Didrichsenin taidemuseolla Helsingissä on Pohjoismaiden suurin Henry Moore -kokoelma.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry Moore Wikimedia Commonsissa
Henry Moore Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)—Moore Biography and chronology (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Brian McAvera: "The Enigma of Henry Moore",Sculpture Magazine, July/August 2001: Vol. 20, No. 6. (englanniksi)
Tate collection: 3D model of Recumbent Figure (1838) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  ADK  South Australia  FID  KulturNav  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Chac Mool -kivipatsas Chichén Itzássa Jukatanin niemimaalla Meksikossa. Tämä maya- ja tolteekki-kulttuurin aikainen makaava hahmo vaikutti Mooren veistotaiteeseen.
West Wind, 1928–1929; Mooren ensimmäinen julkinen veistos on veistetty Portlandin kiveen. Siinä näkyy vaikutteita Medicien kirkossa olevista Michelangelon luomista hahmoista ja Chac Mool -hahmosta.
Pronssinen Family Group (1950) Barclayn koulun ulkopuolella Stevenagessa Hertfordshiressa oli Mooren ensimmäinen suurikokoinen toimeksianto toisen maailmansodan jälkeen.
Reclining Figure with Pedestal, 1960, Didrichsenin taidemuseo, Helsinki.
Atom Piece (työskentelymalli Ydinvoima-teosta varten), 1964, Didrichsenin taidemuseo, Helsinki.
Saladin

| Saladin |
| --- | --- |
 
Egyptin ja Syyrian sulttaani
Valtakausi:  1174–1193
Kruunajaiset:  1174
Edeltäjä:  Al-Adid
Seuraaja:  Al-Aziz Uthman (Egypti) Al-Afdal (Syyria)

Syntynyt:  1137 tai 1138 Tikrit, Mesopotamia (nykyisessä Irakissa)
Kuollut:  4. maaliskuuta 1193 Damaskus, (nykyisessä Syyriassa)
Puoliso:  Iṣmat ad-Dīn Khātūn
Lapset:  Al-Afdal ibn Salah ad-Din Al-Aziz Uthman Az-Zahir Ghazi
Suku:  aijubidit
Isä:  Najm al-Dīn Ayyūb
Uskonto:  sunnalaisuus
Saladinin rintakuva Kairon Sitadellissa.
Saladin (arab. صلاح الدين يوسف بن أيوب‎, Ṣalāḥ ad-Dīn Yūsuf ibn ’Ayyūb, kurdiksi سهلاحهدین ئهیوبی‎, Selah'edînê Eyubî, pers. ‏صلاح‌الدین ایوبی‎, Salāh-od-Din-e Ayyubi; n. 1138 Tikrit – 4. maaliskuuta 1193 Damaskos) oli kurdilainen muslimihallitsija, joka perusti aijubidien dynastian Egyptissä ja Syyriassa. Hän taisteli myös ristiretkeläisiä vastaan ja tuli tunnetuksi sotataidoistaan ja armeliaisuudestaan.