stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sari Aalto
Filmografia > Televisiosarjat

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Jakson nimi / jaksojen määrä |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Voitolla yöhön | Itsenään | jakso 7 |
| 2016 | Talent Suomi | Itsenään |  |
| 2018 | America’s Got Talent | Itsenään |  |
| 2018 | Putous | Itsenään | Kausi 10 jakso 8 |
| 2024 | Masked Singer Suomi | Kakka | Kausi 6 jaksot 2, 4 ja 6–11 |
Perhe

Aalto on naimisissa televisiojuontaja Joona Kortesmäen kanssa. Hänen isänsä on suomalainen taikuri Simo Aalto, äitipuolensa taikurin avustaja Kirsti Aalto, isänisänsä kuvataiteilija Eeli Aalto ja serkkunsa laulajat Suvi ja Saara Aalto.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkintogaala | Kategoria | Tulos | Vastaanottajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Tubecon Awards | Vuoden TikTok-vaikuttaja | Ehdokkuus |  |
Aiheesta muualla

Kärppä, Hanna: Sari Aalto opetteli vatsastapuhujaksi, koska tylsistyi äitiyslomalla – näin jokainen voi oppia taidon. Helsingin Sanomat, elämä, 10.6.2015
Mäkinen, Eija: Taikurin tytär tietää: leikki on paras perintö. Teaterstiftelsen Vivicas Vänner, 2.10.2014
Bazaruton saaristo

| Ilha do Bazaruto Bazaruton saaristo |
| --- | --- |

  
Maantiede
Sijainti:  21°38′S, 35°30′E
Merialue:  Intian valtameri
Valtio
Valtio:  Mosambik
Bazaruton saaristo (port. Ilha do Bazaruto) on ryhmä saaria Mosambikissa, lähellä mantereella sijaitsevia Vilankulon ja Inhassoron kaupunkeja. Saaristo muodostuu Bazaruton, Benguerran, Magaruquen, Banquen ja Santa Carolinan saarista. Saarista suurimmat ovat Bazaruto ja Benguerra.
Saaret ovat muodostuneet Limpopojoen kuljettamasta hiekasta satoja tuhansia vuosia sitten. Nykyisin Limpopojoki laskee mereen useita satoja kilometrejä etelämpänä. Matkailijoita saarille houkuttavat hiekkarannat, koralliriutat ja surffaus- ja kalastusmahdollisuudet. Saaristosta tuli kansallispuisto vuonna 1971. Kansallispuistossa tavataan esimerkiksi 150 erilaista lintulajia.
Aiheesta muualla

bazaruto.org (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
go2africa.com – Bazaruto Archipelago (englanniksi)
Saaristo ilmasta nähtynä.
Keltatäpläbulbuli

| Keltatäpläbulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Bulbulit Pycnonotus
Laji::  bimaculatus
Kaksiosainen nimi
 Pycnonotus bimaculatus  (Horsfield, 1821) 

Katso myös
   Keltatäpläbulbuli Wikispeciesissä   Keltatäpläbulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltatäpläbulbuli (Pycnonotus bimaculatus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Keltatäpläbulbulia tavataan Indonesiassa, Sumatran keskiosien ja Jaavan länsi- ja keskiosien vuoristoista Balille. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, mutta sen kannan arvioidaan olevan kohtalaisen nopeasti heikentynyt, minkä takia Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee sen silmälläpidettäväksi.
Barokki (arkkitehtuuri)

Vaux-le-Vicomte, barokkilinna lähellä Pariisia, suunnittelijat Louis Le Vau ja André Le Nôtre, 1661.
Barokkiarkkitehtuuri oli eurooppalaisen arkkitehtuurin suuntaus. Se syntyi 1500-luvun lopun ja 1600-luvun alun Italiassa, ja huippuunsa se kehittyi Ranskassa kuningas Ludvig XIV:n aikana 1600-luvun lopulla. Se oli osa barokin kokonaisvaltaista tyyliä, johon kuului myös sisustustaide ja barokkimusiikki. Barokille on tyypillistä mahtipontinen koristelu ja symmetria. Barokkiarkkitehtuurin tavoitteena oli selkeiden ääriviivojen häivyttäminen, seinien jäsentely, koristelu ja muuttaminen usein liikettä kuvaaviksi ja kaareviksi.
Historia

Barokin arkkitehtuuri alkoi syntyä 1500-luvun lopulla asteittain myöhäisrenessanssin pohjalta. Yksi varhaisimpia sen syntyyn vaikuttaneita arkkitehteja oli renessanssitaiteilija Michelangelo (k. 1564).
Barokkiarkkitehtuurin syntyyn vaikutti katolisen kirkon vallan väheneminen protestantismin nousun myötä, jolloin myös kirkkorakennukset olivat menettäneet määräävän asemansa arkkitehtuurin kehityksessä. Muutosta vastustaakseen katolinen kirkko aloitti vuonna 1545 vastauskonpuhdistuksen, jonka myötä arkkitehtuurin tehtäväksi tuli edustaa niin kirkollisen kuin maallisenkin vallan mahtavuutta ja loistoa. Kirkkojen koristeellisella ja mahtipontisella barokkiarkkitehtuurilla haluttiin vedota katsojan aisteihin tämän ällistyttämiseksi ja vaikutuksen tekemiseksi.
Ranskassa barokki alkoi väistyä arkkitehtuurissa vuoden 1715 jälkeen. Muualla Euroopassa tyyli kukoisti 1700-luvun puoliväliin asti ja Latinalaisessa Amerikassa vielä sen jälkeenkin.
Piirteet > Rakenne

Barokkiarkkitehtuurin kokonaisvaikutelma oli monumentaalinen. Katsoja pyrittiin saamaan tuntemaan itsensä pieneksi suuren koon, liikkeen vaikutelman ja loistokkuuden keinoin. Tukirakenteita korostettiin, ja ne olivat raskaita. Pylväitä ja pilastereita oli kaksittain ja kahdessa kerroksessa. Kompositakapiteelit ja muut antiikin pylväsjärjestelmät sekä pilasterit olivat suosittuja. Symmetria oli ehdottoman tärkeää.
Renessanssin levollinen ympyrämuoto hylättiin, ja pohjapiirroksissa alettiin käyttää entistä enemmän jännittynyttä, levotonta ja dynaamista soikiomuotoa. Rakennuksista tehtiin leveitä mutta ei syviä.
Kirkoissa tärkeäksi nousi etenkin kupoli, joka oli barokin arkkitehtuurissa liikkeen päätepiste ja taivaan symboli. Perspektiivimaalauksilla saatiin tasakatot näyttämään holveilta ja holvit ja kupolit todellisuutta korkeammilta.
Piirteet > Julkisivut ja koristelu

Barokkiarkkitehtuurin tavoitteena oli selkeiden ääriviivojen häivyttäminen, seinien jäsentely, koristelu ja muuttaminen usein liikettä kuvaaviksi ja kaareviksi. Julkisivun osista tehtiin kuperia ja koveria, ja ikkunoiden ja ovien päälle sijoitettiin erilaisin tavoin varustetut ja muokatut päätykolmiot tai puoliympyräkaaret. Kerroslistat profiloitiin ja kattolistat katkaistiin usein ikkunoiden kamanoilla. Myös kukkaköynnöskoristeita eli girlandeja, maljakkoja, uurnia, pottoja, S:n muotoisia voluuttoja, häränsilmiä ja kartusseja käytettiin koristeina. Rakennusten ulkoista julkisivua korostettiin rakennuksen muiden osien sijaan. Kipsi kullattiin ja puu maalattiin kallin marmorin näköiseksi.
Koristelussa noudatettiin kokonaisvaltaista mallia, kokonaistaideteoksen ajatusta. Arkkitehtuurin, kuvanveiston ja maalaustaiteen rajat hämärrettiin niin, että kaikki elementit sulautuivat yhteen. Veistoskoristelua käytettiin julkisivuissa runsaasti, ja moni ajan arkkitehti olikin myös kuvanveistäjä.
Barokkiarkkitehtuuri eri maissa > Italia

Barokkiarkkitehtuuri syntyi Roomassa 1600-luvun taitteessa kun paavit ja heidän sukulaisensa teettivät palatseja ja kirkkoja uusille sääntökunnille. Pietarinkirkkoa pidennettiin 1606–1626 barokkityylisellä fasadilla, jossa käytettiin barokille tyypillisiä kolossaalipylväitä. Pohjois-Italiaan pystytettiin useita huomattavia barokkirakennuksia 1600-luvun lopulla, kuten Guarino Guarinin Palazzo Carignano Torinoon. Italian tunnetuimpia barokkiarkketehteja olivat Carlo Maderno, Gian Lorenzo Bernini, Francesco Borromini ja Pietro da Cortona.
Kaupunkisuunnittelussa barokin tunnetuimpia esimerkkejä on Berninin suunnittelema Pietarinkirkon aukio. Siinä barokille tyypillistä on soikea pohjapiirros ja pylväiköt, sekä avoimien ja suljettujen tilojen vaihtelu.
Barokkiarkkitehtuuri eri maissa > Italia > Esimerkkejä

Nicola Salvi, Fontana di Trevi Roomassa
Pietro da Cortona, Santi Luca e Martina
Gian Lorenzo Bernini, Pietarinaukio
Francesco Borromini, San Carlo alle Quattro Fontane
Guarino Guarini, Palazzo Carignanon barokkijulkisivu
Barokkiarkkitehtuuri eri maissa > Ranska

Ranskassa barokki nousi suurimpaan loistoonsa kuningas Ludvig XIV:n kaudella. Kuningas muokkasi Versaillesin linnastaan loisteliaan barokkipalatsin, jossa maallinen barokkiarkkitehtuuri saavutti huippunsa. Versaillesin arkkitehtia Louis Le Vauta pidetään Ranskan hovibarokin isänä. Myös Ranskan ruhtinaat rakennuttivat ylellisiä barokkilinnoja, jotka jättivät kirkotkin varjoonsa. Kattoina suosittiin mahtavaa mansardikattoa, joka oli kerroksen tai kahdenkin korkuinen. Barokkipuutarhat muokattiin geometrisiksi kuvioiksi, ja puistoja halkoivat viivasuorat kujat.
Barokki alkoi väistyä Ranskassa Ludvig XIV:n kuoltua vuonna 1715, ja sen tilalle tuli kevyempi rokokoo, jota toisaalta voidaan pitää vain myöhäisbarokin muunnoksenakin.
Barokkiarkkitehtuuri eri maissa > Saksa ja Itävalta

Saksassa barokkiarkkitehtuuri saavutti myös suuren suosion Italian ja Ranskan jälkeen 1700-luvulla, kun lukemattomat pikkuruhtinaat alkoivat rakennuttaa vuodesta 1680 alkaen upeita linnoja ja puistoja oman asemansa merkiksi. Näistä tunnetuimpia ovat Schönbrunnin linna Wienissä, Berliinin kaupunkilinna sekä Ludwigsburgin linna Stuttgartin lähellä. Saksalaiseen barokkiin vaikutti etenkin italialainen arkkitehti Guarino Guarini. Itävallan huomattavimpia barokkiarkkitehteja olivat Johann Bernhard Fischer von Erlach (Wienin Karlskirche) ja Johann Lukas von Hildebrandt (Belvederen linnat Wienissä). Saksan tunnetuimpia barokkiarkkitehteja olivat muun muassa Asamin veljekset.
Barokkiarkkitehtuuri eri maissa > Muu maailma

Espanjan ja Portugalin koristeellista barokkiarkkitehtuuria nimitetään churrigueratyyliksi arkkitehti José de Churrigueran (1650–1723) mukaan. Espanjan tunnetuimpia barokkirakennuksia on Granadan kartusiaaniluostarin sakaristo. Espanjalainen barokkityyli vaikutti Brasilian ja Meksikon barokkiarkkitehtuuriin, johon sekoittui siellä myös paikallisia perinteitä. Esimerkiksi Meksikon Pueblassa on kuutisenkymmentä barokkikirkkoa.
Englantilaisesta barokkiarkkitehtuurista tunnetaan Christopher Wrenin suunnittelema Lontoon St Paulin katedraali.
Alankomaiden nykyisen Belgian alueen tunnetuimpia barokkiarkkitehtuuria edustavia rakennuksia ovat Pieter Huyssensin Carolus Borromeus -kirkko Antwerpenissa ja Wensel Cobergherin Scherpenheuvelin kupolikirkko.
Pietarissa työskenteli 1700-luvulla monia italialaisia barokkiarkkitehteja, kuten Domenico Trezzini (Pietari-Paavalin katedraali) ja Bartolomeo Rastrelli (Talvipalatsi, Stroganovin palatsi ja Smolnan luostari).
Ruotsin barokkiarkkitehtuuri sai vaikutteita etenkin Ranskasta ja Alankomaista. Suomen arkkitehtuurissa barokkivaikutteita näkyi kartanolinnoissa, kuten Louhisaaressa (1655) ja Sarvilahdessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barokki (arkkitehtuuri) Wikimedia Commonsissa
Kaikkien barokkikirkkojen esikuva oli vuosina 1568–1575 valmistunut Rooman Il Gesù -kirkko, jonka suunnitteli Giacomo da Vignola.
Versaillesin palatsin peilisali.
Schönbrunnin linna
Granadan kartusiaaniluostarin sakaristoa
Bawinkel

| Bawinkel |
| --- | --- |
 Kirkko Bawinkelissä.
 lippu:  vaakuna
 Bawinkel
 Koordinaatit: 52°36′N, 7°31′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Ala-Saksi
Piirikunta:  Emsland
Samtgemeinde:  Lengerich
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Adolf Böcker
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  20,35 km²
Väkiluku (31.12.2008):  2 385
 – Väestötiheys:  117 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  49844 Bawinkel
 
 www.bawinkel.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bawinkel on kunta Emslandin piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Asukkaita Bawinkelissä oli 31. joulukuuta 2008 2 385, joista naisia oli 1 171 ja miehiä 1 214. Kunnan pinta-ala on 20,35 neliökilometriä ja väestötiheys 117 as./km² (31.12.2008). Bawinkelin pormestari on Adolf Böcker.
Vuonna 2006 pidetyissä kunnallisvaaleissa Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU) sai 11 paikkaa Bawinkelin kunnanvaltuustossa. SPD ja FDP saivat molemmat yhden paikan.
Maantiede

Bawinkelin naapurikunnat ovat Geeste ja Haselünne pohjoisessa, Gersten idässä, Langen etelässä ja Lingen lännessä. Bundesstraße 213 -tie yhdistää kunnan koillisessa Haselünneen ja lounaassa Lingeniin.
Bawinkelin kuntaan on kuulunut viisi Bauernschaftia: Groß-Bawinkel, Plankorth, Duisenburg, Clusorth ja Bramhar. Clusorth-Bramhar erosi vuonna 1974 Bawinkelistä ja liittyi naapurikaupunki Lingeniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bawinkel Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (saksaksi)
José Tomás Sánchez

José Tomás Sánchez (17. maaliskuuta 1920 – 9. maaliskuuta 2012) oli katolinen kirkonmies Filippiineillä. Hän syntyi Pandanissa, Catanduanesissa, ja sai pappisvihkimyksensä 12. toukokuuta 1946.
Sánchez toimi Nueva Segovian arkkipiispana vuosina 1982–1986.
Sánchezista tehtiin kardinaali 28. kesäkuuta 1991, ja hän toimi Congregatio pro Clericis -kongregaation prefektinä vuoteen 1996. Hän menetti äänioikeutensa paavin valitsevissa konklaaveissa täytettyään 80 vuotta maaliskuussa 2000.
Miguel Ángel Alba Díaz

Miguel Ángel Alba Díaz (s. 23. tammikuuta 1951 Monterrey) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Monterreyn arkkihiippakuntaan 31. toukokuuta 1975 ja nimitettiin Antequera, Oaxacan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Fesseën titulaaripiispaksi 10. kesäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adolfo Antonio Suárez Rivera, jota avustivat Héctor González Martínez ja Sergio Obeso Rivera.
Alba Díaz sai 16. kesäkuuta 2001 nimityksen La Paz en la Baja California Surin piispaksi.
Bayern (D183)

| Bayern |
| --- | --- |
 Bayern

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Stülcken-Werft
Kölinlasku:  15. helmikuuta 1961
Laskettu vesille:  14. elokuuta 1962
Palveluskäyttöön:  6. heinäkuuta 1965
Poistui palveluskäytöstä:  16. joulukuuta 1993
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 050 t
Pituus:  133,7 m
Leveys:  13,4 m
Syväys:  4,8 m
Koneteho:  72 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  284
Aseistus
Aseistus:  3 × DCN 100 mm/L55 -tykkiä 4 × Breda 40 mm/70 Mod 64 -ilmatorjuntatykkiä 4 × MM38 Exocet -merimaaliohjusta 2 × Bofors 375 mm sukellusveneentorjuntaheitintä 4 × 533 mm torpedoputkea 2 × syvyyspommikiskoa 90 × Mk17 merimiinaa
Bayern (runkonumero D183) oli Saksan liittotasavallan laivaston ja myöhemmin yhdistyneen Saksan laivaston Hamburg-luokan ohjushävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Hampurista Stülcken-Werftiltä, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1961. Alus laskettiin vesille 14. elokuuta 1962 ja otettiin palvelukseen 6. heinäkuuta 1965.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 16. joulukuuta 1993 ja se myytiin romutettavaksi 24. syyskuuta 1995.
Agostino Cacciavillan

Agostino Cacciavillan (14. elokuuta 1926 – 5. maaliskuuta 2022) oli italialainen kirkonmies. Hän johti vuosina 1998–2002 Pyhän istuimen omaisuudenhallintoa.
Cacciavillan sai pappisvihkimyksensä 26. kesäkuuta 1949. Hän hoiti uransa aikana useita Vatikaanin diplomaattisia virkoja ja toimi Amiternumin titulaariarkkipiispana. Hänestä tehtiin 21. helmikuuta 2001 kardinaali, joten hän osallistui uuden paavin valintaan vuoden 2005 konklaavissa.
Täytettyään 80 vuotta elokuussa 2006 Cacciavillan menetti mahdollisuutensa äänestää tulevissa konklaaveissa. 1. maaliskuuta 2008 hänestä tuli kardinaaliprotodiakoni.
Aiheesta muualla

Catholic-hierarchy.org: Agostino Cacciavillan (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Puola  Vatikaani
Hollmérus

Hollmérus tai Hollmerus on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Berndt Emil Hollmérus (1840–1903), tilanomistaja, opettaja, pankinjohtaja ja valtiopäivämies
Hjalmar Hugo Ossian Hollmérus (1875–1933), kihlakunnan tuomari, pormestari
Margit von Willebrand-Hollmérus (o.s. von Willebrand, 1894–1982), kirjailija
Ragnar Hollmérus (1886–1954), opettaja, rehtori, kuorojohtaja ja tietokirjailija, Margit von Willebrand-Hollméruksen puoliso
Viveca Hollmerus (myöh. Cable, 1920–2004), kirjailija ja kuvittaja, Ragnar Hollméruksen ja Margit von Willebrand-Hollméruksen tytär
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Beaufort (juusto)

Beaufort-juustoa
Beaufort on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava kova juusto. Beaufortia valmistetaan Savoien departementissa Ranskan Alpeilla. Nimensä juusto on saanut Beaufortin kylästä, jossa sitä ensimmäisen kerran valmistettiin.
Beaufort-kiekko on läpimitaltaan 60 cm ja korkeudeltaan 20 cm, ja sen kuori on ohut ja tummankeltainen. Yhteen 50-kiloiseen kiekkoon käytetään noin 500 litraa maitoa. Puolivalmis juusto kypsyy kylmässä kellarissa vähintään puoli vuotta; sitä kauemmin kypsytettyjä kiekkoja voidaan kutsua "ylävuoristolaisiksi".
Beaufortin rasvapitoisuus kuiva-aineesta on 48 %. Beaufortin maku on miedosti suolainen ja tiivis, ja sulamisominaisuuksiensa ansiosta se sopii muun muassa kohokkaisiin, uuniruokiin, piiraisiin ja munakkaisiin. Beaufortia tulisi säilyttää noin +10 asteessa erillään muista ruoka-aineista.
Juusto on suojattu AOC-nimityksellä vuodesta 1968 lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beaufort (juusto) Wikimedia Commonsissa
Volker Beck (yleisurheilija)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Volker Beck (1981) |  Volker Beck (1981) |  Volker Beck (1981) |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 400 m aidat |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | 4×400 m viesti |  |
Volker Beck (s. 30. kesäkuuta 1956 Nordhausen) on itäsaksalainen yleisurheilija ja 400 metrin aitajuoksun olympiavoittaja.
Beck voitti nuorten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1975 hopeaa 400 metrin aitajuoksussa ja kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Vuonna 1977 hän voitti aitajuoksun Euroopan cupin finaalissa ja sijoittui maailmancupissa toiseksi sekä päälajissaan että aidattomalla 400 metrillä. Akillesjänneleikkaus piti hänet jonkin aikaa poissa huipulta, mutta talvella 1980 hän juoksi sisäradoilla 400 metriä hyvään aikaan 46,0 s ja koki seuraavana kesänä uransa huippuhetken Moskovan olympialaisissa.
Parhaat länsimaalaiset urheilijat olivat poissa Moskovan olympialaisista, ja 400 metrin aitajuoksusta puuttui muun muassa maailmanennätysmies Edwin Moses. Beck pääsi olympialaisten alkueristä helposti jatkoon ajalla 50,35 s ja voitti välieränsä edelleen vaatimattomalla ajalla 50,36 s. Loppukilpailu käytiin koleassa ja tuulisessa säässä. Beck juoksi ulommaista rataa ja nousi loppusuoralla muiden ohi voittoon. Hänen kultamitaliaikansa oli 48,70 s, ja isäntämaan Vasili Arhipenko hävisi hänelle 0,16 sekuntia. Toisen mitalinsa Beck sai 4 × 400 metrin viestistä, jossa hän ankkuriosuudella joutui päästämään 400 metrin juoksun olympiavoittajan, Neuvostoliiton Viktor Markinin niukasti edelleen. Itä-Saksan loppuaika oli 3.01,3 s ja eroa Neuvostoliittoon oli 0,2 sekuntia.
Vuonna 1981 Beck voitti vielä aitajuoksun Euroopan cupin finaalissa ja sijoittui maailmancupissa toiseksi mutta ei enää sen jälkeen menestynyt kansainvälisissä kilpailuissa.
Bernard Francis Law

Kardinaali Bernard Francis Lawn vaakuna.
Bernard Francis Law (4. marraskuuta 1931 Torreón, Meksiko – 20. joulukuuta 2017 Rooma, Italia) oli katolisen kirkon yhdysvaltalainen pappi. Hänestä tehtiin yksi kardinaaleista vuonna 1985.
Elämä

Bostonin arkkipiispana hän toimi vuodesta 1984. Hän erosi virastaan 13. joulukuuta 2002 pedofiliaskandaalin ravisteltua arkkihiippakuntaa. Hän jatkoi kuitenkin kirkollista uraansa; hän toimi esimerkiksi Santa Maria Maggiore -basilikan arkkipappina vuodesta 2004. Hän myös osallistui äänestysikäisenä kardinaalina vuoden 2005 konklaaviin.
Torreónissa, Meksikossa syntynyt Law vihittiin papiksi 21. toukokuuta 1961. Piispaksi hänet valittiin 22. lokakuuta 1973 ja ristittiin tehtävään 5. joulukuuta 1973.
Bayern (F217)

| Bayern |
| --- | --- |
 Bayern

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Nordseewerke
Kölinlasku:  16. joulukuuta 1993
Laskettu vesille:  30. kesäkuuta 1994
Palveluskäyttöön:  15. kesäkuuta 1996
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 900 t
Pituus:  138,9 m
Leveys:  16,7 m
Syväys:  6,8 m
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  200+20 hengen lentomiehistö
Aseistus
Aseistus:  1 x OTO Melara 76 mm/62 Mk75 -tykki 2 x 27 mm Rheinmetall Rh202 -tykkiä 1 x Mk41 Mod 3  VLS -ohjusjärjestelmä 2 x Mk49 ohjusjärjestelmä, 21 x RAM-ohjus 4 x MM38 Exocet -ohjusjärjestelmää 4 x 324 mm torpedoputkea 2 x Sea Lynx Mk.88A -helikopteria
Bayern (runkonumero F217) on Saksan laivaston Brandenburg-luokan fregatti, joka otettiin palvelukseen 1996.
Valmistus

Alus tilattiin Blohm + Vossin, Thyssen Nordseewerken ja HDW:n yhteenliittymältä. Sen köli laskettiin 16. joulukuuta 1993 Thyssen Nordseewerken telakalla ja alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1994. Alus otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1996.
Palvelus

Alus on palveluksessa 2014.
Spokanet

Spokanet ovat intiaanikansa historiallisesti Washingtonin ja Idahon osavaltioiden alueella Yhdysvalloissa. Nykyisin heidän reservaattinsa sijaitsee Spokanen kaupungin ulkopuolella Washingtonissa ja heimolla on 2 879 virallista jäsentä.
Historia

Spokanet ovat tiettävästi peräisin Brittiläisen Kolumbian alueelta, kuten lähiseudun muut salish-intiaanit. 1700-luvun puoliväliltä lähtien he asuttivat Spokane-joen aluetta nykyisten Washingtonin ja Idahon osavaltioiden alueella. Näihin aikoihin spokanet olivat myös omaksuneet hevosten käytön kalispel-intiaaneilta ja he tekivät biisonien metsästysretkiä Suurten tasankojen alueella. Tautiepidemiat verottivat sittemmin heidän määräänsä ja monet olivat kuolleet Lewisin ja Clarkin retkikunnan kulkiessa alueella vuonna 1805.
Jonkin aikaa Lewisin ja Clarkin retkikunnan saapumisen jälkeen spokanien alueella alkoivat vaikuttaa amerikkalaiset turkiskauppiaat, sekä brittiläiset Hudson’s Bay ja North West Company-yhtiöt. Lähetyssaarnaajia alkoi saapua 1830-luvulta lähtien. Lähetystyö spokanien parissa ei tuonut juurikaan tuloksia, mutta sen sijaan uudet isorokko-epidemiat vaikuttivat profeettatanssi- ja unikultti-liikkeiden suosioon. Kaivosten perustaminen ja kaivostyöläisten saapuminen tulehdutti siirtolaisten ja paikallisten intiaanien välejä. Vuonna 1858 spokanet ottivat osaa siirtolasiten vastaiseen Coeur d’Alene -sotaan. Vuonna 1877 syttyneessä Nez percé -sodassa spokanet päättivät pysyä puolueettomina. Samana vuonna osa spokaneista siirrettiin virallisesti vuonna 1881 perustettuun Spokane-reservaattiin. Loput spokanet päätyivät seuraavalla vuosikymmenellä coeur d’alenien, colvillien ja salishien reservaatteihin.
1900-luvun alkupuolella spokanet menettivät osan maistaan palstoittamisen yhteydessä. Little Fallsin (1908) ja Grand Couleen (1935) patojen rakennuttamisen hankalaoittivat myös kalastuksen harjoittamista. Patojen rakennuttaminen vähensi merkittävästi etenkin jokiin nousevan lohen määrää. 1950-luvulla alkoi uraanin louhinta ja samalla vuosikymmenellä spokanet olivat lähes menettää virallisen asemansa heimona niin sanotun terminaatiopolitiikan takia. Vuonna 1966 solmitulla sopimuksella spokanet saivat menettämistään maista 6,8 miljoonaa dollaria. Spokanien heimolla oli vuonna 2017 2 879 virallista jäsentä.