stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mahmoud Fathallah

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Mahmoud Fathallah Abdo
Syntymäaika: 12. helmikuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Egypti
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 183 senttimetriä
Seura
Seura: Zamalek
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2007 2007– | Ghazl El-Mehalla Zamalek |  54 (8) |
Maajoukkue
| 2005– |  Egypti | 27 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16. tammikuuta 2010.
| Mitalit> Maa:   Egypti.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Egypti.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Egypti.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Egypti> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ghana 2008 | Jalkapallo |  |
|  Kultaa | Angola 2010 | Jalkapallo |  |
Mahmoud Fathallah (arab. محمود فتح الله‎‎, s. 12. helmikuuta 1982) on egyptiläinen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja, Hän on edustanut Egyptin valioliigassa pelaavaa Zamalekia. Fathallah edusti Ghazl El-Mehallahia vuosina 2001-2007.
Fathallah on pelannut Egyptin maajoukkueessa vuodesta 2005 lähtien.
Saavutukset

Egyptin cup: 2008
Afrikan mestaruus: 2010
Talvi-Tainio

| Talvi-Tainio |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Lieksa
Koordinaatit:  63°21′55″N, 30°06′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Järvinumero:  04.423.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,4 m 
Rantaviiva:  6,15 km 
Pinta-ala:  1,13 km² 
Tilavuus:  0,0042 km³ 
Keskisyvyys:  3,72 m 
Suurin syvyys:  12,6 m 
  [ ohje ]  
Talvi-Tainio (myös Iso-Tainio) on metsäjärvi Lieksassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 86 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede

Talvi-Tainion ulottuvuus kaakon Eteläpään pohjukasta luoteen Onkilahden perukkaan on noin 2,3 kilometriä. Järven luoteinen osa on syvempi kuin kaakkoinen osa. Myös syvin kohta, noin kolmetoista metriä, sijaitsee luoteessa. Runsas kymmenesosa Talvi-Tainiosta on vähintään kuusi metriä syvä.
Talvi-Tainio on saareton. Sen rannat ovat laajalti soisia, siellä täällä on muutama pientalo. Järven luoteispuolisen Tainiovaaran laki kohoaa yli 225 metriä merenpinnan yläpuolelle. Tainiovaaran länsipuolella sijaitsee Kesä-Tainio. Talvi-Tainion eteläpuolella sijaitsee Iso Murtovaara, Latosuo, Isosuo ja Murtosuo.
Talvi-Tainioon laskee usea nimetön suo-oja. Järven luusua sijaitsee idän Purolahdessa, mistä alkaa noin sadan metrin pituinen Pikku-Tainioon (116,0 metriä merenpinnan yläpuolella) johtava lasku-uoma.
Talvi-Tainion vesitilavuus on 4 199 000 kuutiometriä.
Talvi-Tainio (04.423.1.005) kuuluu Pankajärven-Pudasjoen alueeseen (04.423), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Lieksanjoen alue (04.42) ja ensimmäinen on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Se on kolmanneksi laajin alueensa 97:stä vähintään hehtaarin kokoisesta vakavedestä. Laajin on Pankajärvi, jota seuraa Rekusenjärvi.
Sparta Rotterdam

Sparta Rotterdam on Alankomaiden vanhin jalkapalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2024–2025 maan pääsarjassa Eredivisiessä, jonne se nousi keväällä 2019. Historiansa aikana se on voittanut Alankomaiden mestaruuden kuudesti ja cupin kolmesti.
Historia

Sparta perustettiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1887, mutta toiminta jatkui vain vähän aikaa. 1. huhtikuuta 1888 joukko seuran entisiä jäseniä perusti uudelleen Sparta-nimisen urheiluseuran, joka harjoitti aluksi krikettitoimintaa. Jalkapallojaosto perustettiin saman vuoden heinäkuussa, ja vuonna 1890 joukkue pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa. Krikettijaosto lakkautettiin vuonna 1892. Vuonna 1893 Sparta nousi Alankomaiden korkeimmalle sarjatasolle, mutta vetäytyi sarjasta viiden vuoden kuluttua.
Seura kuitenkin jatkoi toimintaansa. Vuonna 1899 seuran taustahenkilöt vierailivat englantilaisen Sunderlandin ottelussa ja sen innoittamana ottivat käyttöön samanlaiset peliasun värit, puna-valkoraidalliset paidat ja mustat housut. Vuonna 1905 Sparta järjesti Alankomaiden maajoukkueen ensimmäisen kotiottelun, missä se voitti Belgian 4–0.
Sparta säilyi korkeimmalla sarjatasolla, kunnes putosi kauden 2001–2002 päätteeksi. Se nousi pääsarjaan takaisin kaudeksi 2005–2006. Sparta on voittanut Alankomaiden mestaruuden kuudesti (1909, 1911, 1912, 1913, 1915 ja 1959) ja cupin kolmesti (1958, 1962 ja 1966).
Nykyinen Rotterdamin länsiosassa Spangenissa sijaitseva stadion Het Kasteel (suom. linna) otettiin käyttöön vuonna 1916. Stadionilla tehtiin laajat uudistustyöt vuonna 1999.
Entisiä pelaajia

Danny Blind
Nourdin Boukhari
Tonny van Ede
Henk Fräser
Louis van Gaal
Ed de Goeij
Bok de Korver
John de Wolf
Prince Polley
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
David Moyes

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: David William Moyes
Syntymäaika: 25. huhtikuuta 1963 (ikä 61)
Syntymäpaikka: Glasgow, Skotlanti, Britannia
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: Everton
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1978: IBV Vestmannaeyjar
1978–1980: Drumchapel Amateurs
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–1983 | Celtic | 24 | (0) |
| 1983–1985 | Cambridge United | 79 | (1) |
| 1985–1987 | Bristol City | 83 | (6) |
| 1987–1990 | Shrewsbury Town | 96 | (11) |
| 1990–1993 | Dunfermline Athletic | 105 | (13) |
| 1993 | Hamilton Academical | 5 | (0) |
| 1993–1999 | Preston North End | 143 | (15) |
| Yhteensä | Yhteensä | 535 | (46) |
Maajoukkue
| 1980 | Skotlanti U18 |  | () |
Valmennusura
1998–2002: Preston North End
2002–2013: Everton
2013–2014: Manchester United
2014–2015: Real Sociedad
2016–2017: Sunderland
2017–2018: West Ham United
2019–2024: West Ham United
2025–: Everton
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
David William Moyes (s. 25. huhtikuuta 1963 Glasgow) on skotlantilainen jalkapallomanageri ja entinen jalkapalloilija. Tammikuusta 2025 lähtien hän on toiminut Evertonin päävalmentajana.
Hänen pelifilosofiansa edellyttää pelaajilta kovaa kuntopohjaa. Moyes tunnetaan tehokkaana motivoijana, joka on saavuttanut huomattavia tuloksia suhteellisesti mitattuna pienellä pelaajabudjetilla.
Ura pelaajana

Moyes aloitti uransa Glasgow’n jättiseura Celticissä vuonna 1980. Keskuspuolustajana pelannut Moyes ei onnistunut vakiinnuttamaan asemaansa seurassa ja siirtyi vuonna 1983 Cambridge Unitediin pelattuaan vain 24 liigaottelua Skotlannin liigassa. Moyes pelasi Englannin alasarjoissa vuoteen 1990, minkä jälkeen hän palasi Skotlantiin, tällä kertaa Dunfermlineen. Hän lopetti pelaajauransa Preston North Endissä vuonna 1998.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Konferenssiliiga: 2023
Englannin Valioliigan vuoden manageri (3): 2002–2003, 2004–2005, 2008–2009
Starnberginjärvi

| Starnberginjärvi Starnberger See |
| --- | --- |

Valtiot:  Saksa
Paikkakunta:  Starnberger See (d) 
Koordinaatit:  47°54′14″N, 11°18′26″E
Laskujoki:  Würm (en) 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  596 m
Pituus:  19,45  km
Leveys:  4,675  km 
Rantaviiva:  49  km 
Pinta-ala:  58,36 km²
Tilavuus:  2,99892 km³
Keskisyvyys:  53,2 m
Suurin syvyys:  127,8 m
Valuma-alue:  314,7 km2 
 fiStarnberginjärvi 
Starnberginjärvi (saks. Starnberger See, vuoteen 1962 Würmsee) on järvi Baijerissa, 25 kilometriä Münchenistä lounaiseen. Se on Bodenjärven, Müritzin, Chiemseen ja Schweriner Seen jälkeen Saksan viidenneksi suurin järvi. Suuren keskimääräisen syvyytensä ansiosta se on kuitenkin Saksan toiseksi runsasvetisin järvi. Järven alue ei kuulu mihinkään kuntaan, mutta se kuuluu Starnbergin piirikuntaan.
Starnberginjärveä ympäröivät kunnat Starnberg, Berg, Münsing, Seeshaupt, Bernried, Tutzing, Feldafing ja Pöcking.
Starnberginjärvi tunnettiin vuoteen 1962 asti nimellä Würmsee. Nimi juontuu järvestä laskevasta Würmjoesta. Järvi tunnetaan myös nimellä Fürstensee, mikä johtuu sen siteistä Wittelsbachin kuninkaalliseen sukuun. Baijerin kuningas Ludvig II hukkui Starnberginjärveen vuonna 1886.
Diktatuuri

Diktatuuri on itsenäisen valtion poliittinen järjestelmä, jossa valta on yhden ihmisen, ryhmän tai hyvin rajoitetun joukon käsissä. Diktatuurit ovat autoritaarisia, joskus lisäksi totalitaristisia. Diktatuurille on ominaista poliittisen opposition tukahduttaminen sekä sananvapauden ja muiden perinteisten demokraattisten vapauksien rajoittaminen.
Etymologia

Sana diktaattori tulee alun perin latinan kielen sanasta dicere, joka tarkoittaa sanomista. Siitä on johdettu edelleen verbi dictare, ’sanella’, johon puolestaan perustuu sana diktatuuri: diktaattori siis ”sanelee politiikan”.
Piirteitä

Diktatuuri profiloituu usein yhteen johtohahmoon, diktaattoriin, vaikka diktatuuri olisikin luonteeltaan kollektiivinen. Diktaattorin ympärille on rakennettu johtajakultti, ja hänen valtansa on usein absoluuttinen eli hän tekee mitä haluaa.
Diktatuurissa ei ole demokraattista järjestelmää eikä vapaita ja avoimia vaaleja. Diktatuurin kesto on hallitsijoiden päätettävissä, ei kansan. Valta ei ole läpinäkyvää, ja sen kritisointi on estetty. Tiedonvälitys on valvottua ja rajoitettua, koulutus hallinnon määrittelemää ja kansalaisvapaudet puutteelliset. Opposition valtaa rajoitetaan lainsäädännöllä tai turvallisuuselinten taholta, eikä sillä ole todellisia vaikutusmahdollisuuksia. Oikeusjärjestys ei yleensä edusta kansan tahtoa vaan valtaapitävän tahon haluja.
Vallanpitäjien valvonnassa olevat armeija ja poliisi varmistavat diktaattorin vallan, viime kädessä väkivaltaisesti. Pienen ryhmän käsiin keskittyneen väkivaltakoneiston toiminnan seurauksena valtiosta tulee autoritaarinen ja joskus myös totalitaristinen. Totalitaristisessa diktatuurissa valtakoneisto pyrkii kontrolloimaan kaikkea. Sillä on virallinen ideologia, jonka taakse massat pyritään mobilisoimaan, ja valtaa käytetään laajan terrorin avulla. Totalitaristisia diktatuureja ovat olleet esimerkiksi Pohjois-Korea, kansallissosialistinen Saksa, Stalinin Neuvostoliitto sekä jotkin islamilaiset valtiot. Autoritaarinen diktatuuri on lievempää kuin totalitarismi. Siinä ihmiset pyritään passivoimaan politiikan suhteen, ideologiaksi voivat riittää nationalismi ja militarismi, ja vainot kohdistuvat vain hallinnon todellisiin vastustajiin. Nykyajan diktatuureissa perinteinen autoritarismi saatetaan yhdistää liberaalikapitalistiseen talousjärjestykseen.
Tyyppejä

Diktatuurit voidaan jakaa persoonallisiin diktatuureihin, monarkkisiin diktatuureihin, sotilasdiktatuureihin ja yksipuoluediktatuureihin. Jotkin diktatuurit ovat yhdistelmä eri tyyppejä.
Persoonallisessa diktatuurissa valta on keskittynyt selkeästi yhdelle ihmiselle. Hän on karismaattinen, ja hänen ympärilleen on kehittynyt henkilökultti. Hän saattaa olla sotilasjohtaja tai puoluejohtaja, mutta niin armeija kuin puoluekin ovat hänen hallinnassaan, eikä maassa ole itsenäisiä poliittisia instituutioita. Diktaattori päättää siitä, ketkä ovat poliittisissa avainasemissa ja tekee tärkeimmät poliittiset päätökset. Hän varmistaa, että yksikään eliitin ryhmittymä ei vahvistu liikaa. Hallinnon rakenne riippuu diktaattorin henkilökohtaisista mieltymyksistä ja vaihtelee diktatuurista toiseen. Persoonallinen diktatuuri on erityisen altis sotaisuuteen, korruptioon ja mielivaltaan. Persoonallisia diktatuureja nousi toisen maailmansodan jälkeen etenkin Afrikan maihin ja muihin kehitysmaihin. Euroopassa sellaisia olivat Francon Espanja ja Salazarin Portugali. Muita esimerkkejä ovat Hastings Bandan Malawi, Marcosin Filippiinit ja Duvalierien Haiti.
Monarkkista diktatuuria johtaa valtansa perinyt monarkki.
Sotilasdiktatuurissa maata hallitsee armeija. Johdossa olevat, yleensä korkeat, upseerit muodostavat sotilasjuntan ja valitsevat keskuudestaan johtajan. Joskus johtajaksi nostetaan pelkkä keulakuva, jolla ei ole valtaa. Tästä esimerkki on 1980-luvun Panama, jota hallitsi todellisuudessa kenraali Manuel Noriega, vaikka presidentteinä oli siviilejä. Sotilasjuntan hallitseman maan hallintorakenne ja hierarkia otetaan yleensä suoraan armeijasta. Sotilasdiktatuureja nousi toisen maailmansodan jälkeen paljon etenkin Latinalaiseen Amerikkaan. Kylmän sodan aikana Yhdysvallat piti huolta siitä, että ne olivat antikommunistisia. Myös Afrikassa on ollut joitain sotilasdiktatuureja. Sotilasdiktatuurit ovat lyhytaikaisimpia diktatuureja, ja monesti ne on tarkoitettukin vain väliaikaisiksi.
Yksipuoluediktatuurissa maata hallitseva puolue valitsee johtajat ja politiikan. Maan avainpaikoilla on enimmäkseen vain puolueen jäseniä. Maata johtaa yleensä puolueen johtaja, ja maan eliitin muodostaa puolueen keskuskomitea. Muut puolueet saatetaan sallia, ja niillä saattaa olla myös paikkoja parlamentissa, kuten Singaporessa, mutta todellinen valta maassa on silloinkin valtapuolueella. Yksipuoluediktatuureja on toisen maailmansodan jälkeen ollut paljon etenkin Itä-Euroopassa, osissa Afrikkaa sekä Aasiassa. Niitä oli kylmän sodan aikana etenkin Neuvostoliiton valtapiiriin kuuluvissa maissa. Yksipuoluediktatuurit ovat kestävimpiä diktatuurin muodoista.
Sotilasdiktatuuri ja yksipuoluediktatuuri johtavat usein persoonalliseen diktatuuriin, jossa diktaattoriksi nousee juntan johtaja tai puolueen johtaja.
Diktatuurin alku

Nykyajan diktatuurit alkavat yleensä jollain kuudesta tavasta:
Sotilaat syrjäyttävät demokraattisen tai itsevaltaisen hallituksen vallankaappauksessa ja asettavat tilalle upseerien kannattaman hallituksen. Tällä tavalla on saanut alkunsa lähes joka toinen diktatuurihallinto toisen maailmansodan jälkeen.
Kapinalliset syrjäyttävät itsevaltaisen hallituksen sotilaallisesti ja asettavat tilalle omat johtajansa. Tämä oli esimerkiksi Algerian, Vietnamin ja Mosambikin itsenäisyyssotien sekä Somozan vallankaappauksen seuraus.
Kansannousun seurauksena kapinalliset siirtävät vallan oppositiolle tai neutraaleilta vaikuttaville johtajille, kuten upseereille. Kansannousuja tapahtuu joskus sen seurauksena, kun tilapäinen johtaja on pettänyt lupauksensa demokratisoida maa. Tämä on harvinainen tapa aloittaa diktatuuri, sillä kansannousuista seuraa yleensä demokratia.
Ulkomainen valloittaja tai määräilijä asettaa valtaan tukemansa ryhmän. Tällaisia valloittajia ovat olleet esimerkiksi Neuvostoliiton miehitysjoukot ja vetäytyvät siirtomaavallat.
Itsevaltainen eliitti tekee muutoksia, jotka rajoittavat tiettyjen ryhmien pääsyä hallinnon sisäpiiriin. Tämä tapahtui esimerkiksi Guatemalassa vuonna 1985 ja Jugoslaviassa 1980-luvulla.
Vaaleissa valittu eliitti tekee muutoksia, jotka estävät oppositioryhmiä kilpailemasta vallasta tehokkaasti. Samat vallanpitäjät pysyvät vallassa, kun demokratia korvautuu itsevaltiudella. Näin kävi esimerkiksi Chávezin Venezuelassa ja Fujimorin Perussa.
Itsevaltiuteen siirtymisen toteuttavat selvästi useimmin nykyiset tai entiset upseerit ja puolueeksi järjestäytyneet sotilasryhmät. Lisäksi niille luovutetaan valta joka kolmannessa kansannousussa. Puolueet johtavat yleensä itsevaltiuteen siirtymisiä, useimpia kapinoita ja myös joitain kansannousuja.
Vallanvaihdon jälkeen maata hallitsevan ryhmän täytyy valita keskuudestaan johtaja, diktaattori. Johtajan tehtävä on puhua uuden hallinnon puolesta, edustaa sitä kansalle ja muulle maailmalle, organisoida ryhmän politiikan toteutus, koordinoida sen toiminta hallinnossa ja virastoissa, sovitella sisäpiirin sisäisiä konflikteja, toimia hätätilanteissa ja sanoa viimeinen sana erimielisyyksissä. Samalla kun ryhmä pyrkii aluksi pitämään diktaattorin kontrollissaan, diktaattorin oman edun mukaista on varmistaa oma valtansa, mikä johtaa eturistiriitaan. Pelkäksi keulakuvaksi tarkoitettu ja alussa heikolta vaikuttanut johtaja pystyykin usein irtautumaan hänet valtaan nostaneen ryhmän kontrollista ja ottamaan kaiken vallan maassa, koska hänellä on käytössään kaikki valtion taloudelliset ja hallinnolliset resurssit.
Diktatuurin kaatuminen

Diktatuurihallinnot ovat vuosien 1946–2010 välillä kaatuneet yleisimmin vallankaappaukseen (35 %), diktatuurin vastustajan vaalivoittoon (26 %) tai kansannousuun (17 %). Harvinaisempia syitä ovat olleet kapina, sisäpiirin itse tekemät muutokset, ulkomaiden puuttuminen asiaan sekä valtion lakkauttaminen.
Kaiken vallan omiin käsiinsä haalineen diktaattorin kuolema johtaa usein kriisiin hallinnossa ja joskus diktatuurin kaatumiseen, mutta ei yhtä usein kuin vallankaappauksessa. Diktatuurin tyypeistä persoonalliset diktatuurit ovat yleensä suuremmissa vaikeuksissa johtajan kuoleman jälkeen kuin kollegiaalisemmat diktatuurit. Valtataistelun ja epävarmuuden kauden jälkeen seuraa usein eliitin sisäinen konflikti ja ehkä puhdistus.
Historia

Monarkkien hallitsemat valtiot olivat menneinä vuosisatoina yleisiä. Useat monarkiat laimenivat 1900-luvulla perustuslaillisiksi monarkioiksi, ja nykyisin monarkistisia diktatuureja on lähinnä vain arabimaissa. Sotilashallintoja syntyi 1800-luvulla paljon etenkin Latinalaiseen Amerikkaan.
1920-luvulta 1950-luvulle nousi useita totalitaristisia fasistisia ja kommunistisia diktatuureja. Afrikkaan ja Aasiaan syntyi 1900-luvulla runsaasti sotilasdiktatuureja. Epädemokraattisten hallintojen lukumäärä väheni 1970-luvulta 1990-luvulle, kun demokratian aate levisi maailmalla.
2000-luvulla diktatuureissa on enenevässä määrin alettu järjestämään vaaleja, joihin on osallistunut useita puolueita. Tällaisia hallintoja on kutsuttu demokratioiden ja autoritaaristen maiden hybrideiksi, tai jyrkemmin, demokratiaksi naamioituviksi diktatuureiksi. Niissä vaalit ovat periaatteessa vapaat, mutta valtapuolueen kilpailijoiksi sallitaan vain puolueita ja ehdokkaita, jotka ovat joko valtapuolueen talutusnuorassa, sekoittamassa opposition rivejä tai muuten harmittomia vallanpitäjille. Tällaista toimintatapaa esiintyy erityisesti entisissä kommunistimaissa ja itsenäistyneissä neuvostotasavalloissa Keski-Aasiassa ja Kaukasuksella. Monessa afrikkalaisessa diktatuurissa itsevaltias on muutattanut maansa perustuslakia saadakseen lisäkausia presidenttinä.
2020-luvun alussa maailman valtioista noin joka kolmas voidaan katsoa diktatuuriksi. Amerikassa diktatuureja on enää vähän, mutta Keski-Aasiassa, arabimaissa ja Afrikassa niitä on edelleen jonkin verran. Useassa maata johtaa vähintään vahva mies ja kapea eliitti. Euroopassa Aljaksandr Lukašenkaa ja Vladimir Putinia on syytetty diktaattoreiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diktatuuri Wikimedia Commonsissa
Dictatorship. Encyclopaedia Britannica. (englanniksi)
Samu-Jussi Koski

| Samu-Jussi Koski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1975 (ikä 49) Helsinki
Muotisuunnittelija
Koulutus:  muotoilija Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutti, 2001  Polimoda Fashion School Firenze Italia
Yritys:  Samuji
Merkit:  Samuji, Marimekko
Palkinnot
 Muodin Gloria 2008 Elle Style Awards Vuoden tulokas 2010 Kultainen vaatepuu 2012 
Aiheesta muualla
Verkkosivu
Samu-Jussi Koski (s. 3. kesäkuuta 1975 Helsinki) on suomalainen vaatesuunnittelija sekä Samujin perustaja ja luova johtaja.
Koski valmistui muotoilijaksi Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutista vuonna 2001. Hän on opiskellut myös Polimoda Fashion Schoolissa Firenzessä Italiassa.
Valmistuttuaan Koski työskenteli ensin Designmuseossa vuodesta 2001 ja aloitti Marimekossa suunnittelijan assistenttina vuonna 2003. Kahta vuotta myöhemmin Koski yleni suunnittelijaksi ja alkoi suunnitella talolle omaa nimeään kantavaa vaatemallistoa. Vuonna 2008 Koski valittiin sen vaatetus-tuotelinjan taiteelliseksi johtajaksi. Hän kuitenkin irtisanoutui tehtävästä jo seuraavana vuonna keskittyäkseen enemmän luovaan työhön ja perustaakseen vaateyritys Samujin.
Samuji myytiin vuonna 2021 Nosh-vaatemerkille. Vuonna 2022 Koski perusti luovan konsulttitoimisto S & Co:n sekä vaatemerkit Borse e Cose ja Jeans & Towels.
Koski esitti Timppaa Summeri-ohjelman Sartsa ja Timppa -sketseissä. Sartsaa esitti Paula Noronen.
Koski palkittiin Gloria-lehden Muodin Gloria -palkinnolla vuonna 2008 ja Elle-lehden Elle Style Awards Vuoden tulokas -palkinnolla vuonna 2010. Samuji-merkki sai Kultainen vaatepuu -palkinnon vuonna 2012.
Samu-Jussi Kosken puoliso on toimittaja Ville Blåfield.
Samujin vaatemyymälä Pohjoisesplanadilla Helsingin Kluuvissa 2016.
Aiheesta muualla

Samuji (englanniksi)
Samu-Jussi Kosken vaatteissa on intuitio ajattelevista naisista. Yle Elävä arkisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva  Yle
Bengalin kieli

| Bengali |
| --- | --- |
Oma nimi:  বাংলা (bangla)
Muu nimi:  bangla
Tiedot
Alue:  Itäinen Etelä-Aasia
Virallinen kieli:  Bangladesh, Sierra Leone, Intia
Puhujia:  189 miljoonaa äidinkielenään, yhteensä 230 miljoonaa
Sija:  6. tai 5.
Kirjaimisto:  Bengalilainen kirjaimisto
Kielenhuolto:  Bangla akatemia (Bangladesh), Paschimbanga bangla akademi (Länsi-Bengali)
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  Indoiranilaiset kielet Indoarjalaiset kielet Itäinen ryhmä Bengali-assami
Kielikoodit
ISO 639-1:  bn
ISO 639-2:  ben
ISO 639-3:  ben
 Ohje 
Bengalin kielen levinneisyys.
Bengalin eli banglan kieli on Intian niemimaan itäosassa puhuttu indoarjalainen kieli, joka on kehittynyt Maghadin prakritin, paalin ja sanskritin kielistä.
Kielen alkuperäistä aluetta on nykyisin Bangladeshiin ja Intian Länsi-Bengalin osavaltioon jakautuva Bengali itäisessä Etelä-Aasiassa. Bengali on yksi maailman suurimmista kielistä, sillä puhujia on yhteensä lähes 230 miljoonaa (viidennellä tai kuudennella sijalla maailmassa). Bengali on Bangladeshin pääkieli ja Intian toiseksi suurin kieli. Yhdessä assamin kielen kanssa se on itäisin indoiranilaisista kielistä.
Bengalin kieli yhdistää kulttuurisesti hajanaista aluetta pitkällä ja rikkaalla kirjallisella perinteellään. Vuonna 1952, kun Bangladesh oli vielä Itä-Pakistan, kielen puhujien vahva identiteetti johti Bengalin kieliliikkeeseen, jonka nimissä useita ihmisiä kuoli luoteihin 21. helmikuuta samana vuonna. Päivä on nykyään julistettu kansainväliseksi äidinkielen päiväksi.
Maantieteellinen jakautuminen

Bengalia äidinkielenään puhuvien pääasiallinen asuinalue on Bengali, joka käsittää Bangladeshin ja Intian Länsi-Bengalin osavaltion. Noin 98 prosenttia Bangladeshin väestöstä puhuu bengalia äidinkielenään. Merkittäviä bengalia puhuvia maahanmuuttajayhteisöjä asuu myös Lähi-idässä, länsimaissa ja Malesiassa.
Maantieteellinen jakautuminen > Virallinen asema

Bengali on Bangladeshin virallinen ja kansallinen kieli sekä yksi Intian tunnustamasta 23 kansallisesta kielestä. Se on Länsi-Bengalin osavaltion virallinen kieli ja virallinen yhdessä toisten kielten kanssa Tripuran osavaltiossa, eteläisen Assamin joissakin piirikunnissa sekä Andamaanien ja Nikobaarien liittovaltion territoriolla. Bengalin puhujat muodostavat enemmistöt Neilsaaren ja Havelocksaaren väestöistä. Se on myös yksi Assamin virallisista kielistä: osavaltiossa on kolme pääosin sylhetin kieltä puhuvaa piirikuntaa, Silchar, Karimganj ja Hailakandi. Sekä Intian että Bangladeshin kansallislaulut kirjoitti bengaliksi Rabindranath Tagore.