stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nathalia Dill
Aiheesta muualla

Nathalia Dill Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kim Moo-kyo

| Kim Moo-kyo> 김무교.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. elokuuta 1975 (ikä 49) Gyeongju, Etelä-Korea
Kansalaisuus:   Etelä-Korea
Uran tiedot
Pituus:  174 cm
Paino:  59 kg
Laji:  pöytätennis
| Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten pöytätennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten pöytätennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten pöytätennis. Olympialaiset  | Maa:   Etelä-Korea> Naisten pöytätennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sydney 2000 | Nelinpeli |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tianjin 1995 | Joukkue |  |
|  Hopeaa | Osaka 2001 | Sekanelinpeli |  |
|  Pronssia | Göteborg 1993 | Joukkue |  |
|  Pronssia | Eindhoven 1999 | Nelinpeli |  |
|  Pronssia | Kuala Lumpur 2000 | Joukkue |  |
|  Pronssia | Osaka 2001 | Joukkue |  |
Kim Moo-kyo (kor. 김무교, s. 27. elokuuta 1975 Gyeongju, Etelä-Korea) on entinen eteläkorealainen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti.
Kim kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Atlantan olympialaisissa 1996 hän pelasi nelinpelissä Park Gyeong-Aen parina. He voittivat alkulohkossaan kaikki kolme ottelua Brasiliaa, Kroatiaa ja Japania vastaan. Puolivälierissä he voittivat Hongkongin parin erin 3–0. Välierissä Kiinan pari oli parempi erin 3–1. Pronssiottelussa Etelä-Korean toinen pari voitti Kimin ja Parkin erin 3–1. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa Kim pelasi Ji-Hye Ryun parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat Japanin parin. Puolivälierissä eteläkorealaiset voittivat Romanian parin 3–2. Välierissä Kiinan ykköspari voitti eteläkorealaisparin 3–2. Pronssiottelussa Kim-Ryu voitti Unkarin parin 3–2.
Kim McGuire

Kim McGuire vuonna 1990.
Kim McGuire (1. joulukuuta 1955 New Orleans, Louisiana – 14. syyskuuta 2016 Florida) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti elokuvasta Cry-Baby, jossa hän näytteli Mona ”Hatchet-Face” Malnorowskia.
McGuire syntyi New Orleansissa, Louisianassa. Hänen vanhempansa olivat asianajaja Raymond A. McGuire ja Mary Toole. Hänen oli alun perin tarkoitus seurata isänsä jalanjälkiä asianajajana. McGuire kuitenkin kiinnostui hyvin varhaisessa iässä näyttelemisestä ja saikin roolin John Watersin Cry-Babystä.
McGuire kuoli 60-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Kirjonorsunkärsä

| Kirjonorsunkärsä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Martyniaceae
Suku::  Norsunkärsät Proboscidea
Laji::  louisianica
Kaksiosainen nimi
 Proboscidea louisianica  (Mill.) Thell. 
Katso myös
   Kirjonorsunkärsä Wikispeciesissä   Kirjonorsunkärsä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjonorsunkärsän palkomaisia hedelmiä, joista vasemmalla kuivunut ja auennut hedelmä ja oikealla kaksi tuoretta, avautumatonta hedelmää
Kirjonorsunkärsä (Proboscidea louisianica) on Martyniaceae-heimoon, norsunkärsien (Proboscidea) sukuun kuuluva yksivuotinen kasvilaji.
Kirjonorsunkärsä on matala ja lamoava, noin 30–60 cm korkeaksi kasvava ruohovartinen kasvi. Sillä on suuret ja pitkäruotiset sekä hieman liuskoittuneet lehdet. Lehtilavat voivat kasvaa suurimmillaan noin 12 cm leveiksi ja 30 cm pitkiksi. Kukat ovat torvimaisia ja viisiliuskaisia. Kukat ovat väriltään kellertäviä, mutta liuskojen kärjet ovat violetteja. Kukat kasvavat varsista muutaman kukan ryhminä kesällä sateiden jälkeen. Hedelmä on mehevä ja käyrä palko, joka avautuu kuivuessaan. Siemenet voivat kulkeutua eläinten mukana pitkiäkin matkoja.
Kirjonorsunkärsä kasvaa kuivilla kasvupaikoilla, kuten jokien varsilla, niityillä ja joutomailla. Lajia tavataan alkuperäisenä Yhdysvalloissa Teksasissa ja Meksikossa sekä mahdollisesti myös Louisianassa. Laji on sittemmin kuitenkin levinnyt laajalle lähes koko Yhdysvaltoihin, pohjoisimmillaan Maineen ja Minnesotaan.
Aiheesta muualla

Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Proboscidea louisianica (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Proboscidea louisianica (englanniksi)
Kerrannaistähkä

Englanninraiheinän (Lolium perenne) kukintona oleva kerrannaistähkä.
Kerrannaistähkä on tähkää muistuttava kukintotyyppi, jossa monikukkaiset tähkämäiset osakukinnot ovat asettuneet tähkän muotoon. Heinäkasveilla kerrannaistähkässä tähkylät ovat asettuneet tähkän muotoon. Kerrannaistähkä on röyhyn ohella toinen heinäkasveilla yleisesti tavattavista kukintotyypeistä, ja esimerkiksi juolavehnän (Elymus repens) sekä englanninraiheinän (Lolium perenne) kukinto on kerrannaistähkä.
Kerrannaissarja

Kerrannaissarja, kaavio­kuva.
Tillin (Anethum graveolens) kerrannaissarja.
Porkkanan (Daucus carota) kerrannaissarja alapuolelta katsottuna.
Kerrannaissarja on kukinto, jossa jokainen sarjan haara jakautuu uudeksi sarjaksi.
Kiinan tiedeakatemia

Kiinan tiedeakatemia (yksink.: 中国科学院; perint.: 中國科學院; pinyin: Zhōngguó Kēxuéyuàn) perustettiin 1. marraskuuta 1949 Pekingissä. Se on Kiinan kansantasavallan luonnontieteiden kansallinen tiedeakatemia.
Vuonna 2009 Kiinan tiedeakatemialla oli 12 toimistoa, 117 instituuttia, yli 100 merkittävää kansallista laboratoriota ja teknillistä tutkimuslaitosta sekä 1 000 kenttäasemaa ympäri Kiinaa. Henkilökuntaa akatemialla on noin 50 000.
Kiinan tiedeakatemialla on kymmeniä ulkomaisia jäseniä, Suomesta esimerkiksi akateemikko Markku Kulmala.
Aiheesta muualla

Kiinan tiedeakatemian kiinankieliset sivut (kiinaksi)
Kiinan tiedeakatemian englanninkieliset sivut (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinan tiedeakatemia Wikimedia Commonsissa
Nokia 9000 Communicator

| Nokia 9000 Communicator |
| --- | --- |

Julkaistu:  1996
Käyttöverkot:  GSM 900 
Mitat:  173 × 64 × 38 mm 
Paino:  397 g 
Näytön kuvatarkkuus:  640 × 200 pikseliä 
Värien lukumäärä:  harmaasävyt
Muisti:  8 Mt  (josta 4 Mt käyttöjärjestelmälle ja sovelluksille, 2 Mt käyttömuistia ja 2 Mt käyttäjän tiedostoille)
Kamera:  ei
Radio:  ei 
Musiikkisoitin:  ei
Valmiusaika:  35 tuntia 
Puheaika:  3 tuntia 
Käyttöjärjestelmä:  GEOS 3.0 
Liitännät:  infrapuna 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 9000 Communicator on Nokian ensimmäisen älypuhelinsukupolven ensimmäinen Communicator -mallisarjan julkaisu. 
Nokia 9000 Communicatoria seurasi paranneltu  9000i jota seurasi Nokia 9110 Communicator.
Historia

Kommunikaattorin kehitys alkoi vuonna 1993 huippusalaisena, vain kymmenen hengen kehitysprojektina, jota vetivät Reijo Paajanen sekä sovelluskehittäjäsuhteista vastannut Lauri Hirvonen. Taustalla oli yhteistyökumppanien näkemys siitä, mihin maailma oli menossa: sähköpostista oli tulossa tärkeä väline kannettavissa laitteissa ja tietokoneissa. Sparraajana ja kilpailijaverrokkina oli etenkin sen aikainen Psion 3 -kämmentietokone, jota pystyi käyttämään kahdella paristolla parhaimmillaan kuukauden. Verrokkeja olivat myös vuonna 1993 esitelty HP Omnibook ja nopeasti flopannut Applen Newton.
Julkistus ja ominaisuudet

Puhelin julkaistiin 1996. Sen puhelinosa oli Nokia 2110:sta ja sen taskutietokoneosa perustui 25 MHz 80386-suorittimeen. Laite käytti PC-GEOS-käyttöliittymää. Alkuperäisen 9000-mallin ohjelmisto oli monella tapaa hyvin rajoitettu, ja siitä julkaistiin loppuvuodesta 1997 parannettu i-malli, jossa oli korjattu 9000-mallin ohjelmiston pahimpia puutteita. Parannuksiin kuuluivat muun muassa alikansiot, mahdollisuus pitää yhtä aikaa auki useampia saman napin takana olevia ohjelmia (esimerkiksi WWW-selain ja telnet-yhteysohjelma tai sähköposti ja selain), sekä soittoäänien vastaanottaminen ja lähettäminen tekstiviesteillä. Nokia ei kuitenkaan tarjonnut puhelimen omistajille mahdollisuutta päivittää puhelimen ohjelmistoa 9000-mallista 9000i-malliin, vaikka tämä olisi ollut teknisesti mahdollista. 9000:n PC-GEOS-käyttöliittymää ajetaan Datalight-yrityksen ROM-DOS-käyttöjärjestelmän päällä ja tälle on myös kehitetty komentorivi, joka käynnistetään yksinkertaisella Internetistä ladattavalla ohjelmalla.
Kommunikaattorissa oli puhelin- ja tietokoneosa erotettu toisistaan niin, että data kulki osien välillä lattakaapelia pitkin. Taustalla olivat virransäästösyyt sekä sen aikaiset viestintäalan määräykset, jotka eivät tunteneet ajatusta, että puhelimeen voisi asentaa sovelluksia.
Aiheesta muualla

Nokia 9110/9000 ja DOS
Ensimmäinen älypuhelin Nokia Communicator 20 vuotta – ”Kuka tällaisia asioita viitsii käyttää?”
Nainen on aina nainen

| Nainen on aina nainen> Une femme est une femme |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Luc Godard
Käsikirjoittaja:  Jean-Luc Godard
Tuottaja:   Carlo Ponti  Georges de Beauregard 
Säveltäjä:  Michel Legrand
Kuvaaja:  Raoul Coutard
Leikkaaja:  Agnès Guillemot
Lavastaja:  Bernard Evein
Pääosat:   Jean-Paul Belmondo  Anna Karina  Jean-Claude Brialy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:    Ranska   Italia 
Ensi-ilta:   1961-7-11. heinäkuuta 1961 (Saksa)    1961-12-1515. joulukuuta 1961 (Suomi)   
Kesto:  84 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nainen on aina nainen (ransk. Une femme est une femme) on vuonna 1961 ensi-iltansa saanut ranskalais-italialainen komediaelokuva. Sen käsikirjoitti ja ohjasi Jean-Luc Godard. Elokuvan päärooleissa näyttelevät Jean-Paul Belmondo, Anna Karina ja Jean-Claude Brialy. Godard ja Karina menivät naimisiin elokuvan valmistumisvuonna.
Juoni

Angéla Récamier on strippari, joka haluaa lapsen. Koska hänen puolisonsa Emile Récamier ei suostu lapsen isäksi, hän pyytää ystäväänsä Alfred Lubitschia siittämään hänelle lapsen.
Rooleissa

| Näyttelijä | Roolihahmo |
| --- | --- |
Jean-Paul Belmondo: Alfred Lubitsch
Anna Karina: Angéla Récamier
Jean-Claude Brialy: Emile Récamier
Arviot

Helsingin Sanomien kriitikko Mikael Fränti totesi elokuvan olevan "ilmava, vapautunut ja ytimekäs kuvaus elämästä Pariisin taivaan alla". Hänen mukaansa Godard tiivisti Anna Karinan esittämään hahmoon "kauneimman ylistyksensä naiseutta kohtaan". Yleisradion toimittajan Vesa Nykäsen mukaan "Nainen on aina nainen tarkkailee Godardin ja Anna Karinan oikeaa suhdetta, soutamista ja huopaamista viileän miehen ja intohimoisen naisen välillä, kun jälkimmäinen haluaisi heidän jo asettuvan aloilleen."
Aiheesta muualla

Nainen on aina nainen Elonet.
Nainen on aina nainen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nainen jota rakastan

| Nainen jota rakastan> Mannequin |
| --- | --- |
 Alkuperäinen elokuvajuliste
Ohjaaja:  Frank Borzage
Käsikirjoittaja:  Frank Borzage Lawrence Hazard
Perustuu:  Katharine Brushin tarinaan
Tuottaja:  Frank Borzage Joseph L. Mankiewicz
Säveltäjä:  Edward Ward
Kuvaaja:  George J. Folsey
Lavastaja:  Cedric Gibbons
Pääosat:  Joan Crawford Spencer Tracy Alan Curtis
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   14. joulukuuta 1937  25. syyskuuta 1938
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nainen jota rakastan (myös Nainen, jota rakastan; engl. Mannequin) on Frank Borzagen ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1937. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, Spencer Tracy ja Alan Curtis. Crawford näyttelee Jessietä, nuorta työväenluokan naista, joka pyrkii parantamaan elämänlaatuaan naimalla poikaystävänsä vain saadakseen selville, että mies ei ole parempi mitä Jessie jätti jälkeensä. Jessie tapaa itserikastuneen miljonäärin, johon hän rakastuu, vaikka miljonäärillä on taloudellisia ongelmia.
Nainen jota rakastan perustuu Katharine Brushin tarinaan Marry for Money, jonka pohjalta ohjaaja Borzage ja Lawrence Hazard laativat käsikirjoituksen. Borzage ja Joseph L. Mankiewicz tuottivat elokuvan. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja levittäjänä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joan Crawford  | … |  Jessica "Jessie" Cassidy   |
|  Spencer Tracy  | … |  John L. Hennessey   |
|  Alan Curtis  | … |  Eddie Miller   |
|  Ralph Morgan  | … |  Briggs   |
|  Mary Philips  | … |  Beryl Lee   |
|  Oscar O'Shea  | … |  "Pa" Cassidy   |
|  Elisabeth Risdon  | … |  "Ma" Cassidy   |
|  Leo Gorcey  | … |  Clifford Cassidy   |
|  Gwen Lee  | … |  Flo   |
Tuotanto

Nainen jota rakastan -elokuvan tuotanto alkoi 7. syyskuuta 1937 ja päättyi 25. lokakuuta 1937. Elokuva kuvattiin MGM:n studiossa Kalifornian Culver Cityssä. Elokuvan työnimiä olivat Class, Saint or Sinner, Shop Girl ja Three Rooms in Heaven.
Julkaisu ja vastaanotto

Nainen jota rakastan sai ensi-iltansa Kalifornian Westwoodissa 14. joulukuuta vuonna 1937. New Yorkin ensi-ilta oli 20. tammikuuta vuonna 1938 ja maanlaajuinen ensi-ilta 21. tammikuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 25. syyskuuta vuonna 1938. The New York Times kehui Crawfordin roolisuoritusta.
Edward Ward (sävellys), Chet Forrest (sanoitus) ja Bob Wright (sanoitus) saivat Oscar-ehdokkuuden parhaasta kappaleesta "Always and Always" vuonna 1939.
Nainen jota rakastan julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.
Aiheesta muualla

Nainen jota rakastan Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nainen jota rakastan Elonet.
Nainen jota rakastan AllMoviessa. (englanniksi)
Kim Manners

| Kim Manners> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. tammikuuta 1951
Kuollut: 25. tammikuuta 2009 (58 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  ohjaaja, tuottaja
Muut tiedot
Aktiivisena:  1979–2009
Merkittävät teokset: Salaiset kansiot Supernatural
Tyyli:  draama, science fiction, kauhu
Kim Manners (13. tammikuuta 1951 – 25. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen tuottaja ja ohjaaja, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjoista Salaiset kansiot ja Supernatural.
Manners kuoli syöpään 25. tammikuuta 2009 Los Angelesissa.
Aiheesta muualla

Kim Manners Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Neovius–Nevanlinna

Neovius–Nevanlinna on suomalainen suku, joka on tullut tunnetuksi erityisesti matemaatikoista, papeista, lääkäreistä ja sotilaista. Suvun vaiheita tunnetaan 1700-luvun alkuun asti, jolloin Rengon kappelin lukkarin Tuomas Tuomaanpojan (Thomas Thomasson) samanniminen poika lähti Turkuun opiskelemaan papiksi. Siellä hän sai nimekseen Thomas Nyman, ja myöhemmin nimi muunnettiin muotoon Neovius. 1900-luvun alussa suomalaisuusliikkeen innoittamana osa suvun jäsenistä muutti sukunimensä Nevanlinnaksi. Nevanlinnan kaupungin latinankielinen nimi on Neovia. Sukuun on kuulunut monia professoreja.
Suvun tunnettuja jäseniä > Neovius-nimisiä

Adolf Neovius (1858–1913), historioitsija, pappi
Arthur Alfred Neovius (1869–1938), Liittopankin pääjohtaja ja Suomen pankkiyhdistyksen asiamies
Arvid Neovius (1861–1916), aktivisti, päätoimittaja, RKP:n kansanedustaja
Dagmar Neovius (1867–1939), opettaja, aktuaari ja RKP:n kansanedustaja, Arvid Neoviuksen sisko
Edvard Engelbert Neovius (1823–1888), Haminan kadettikoulun matematiikan opettaja, sittemmin kenraalimajuri
Edvard Rudolf Neovius (1851–1917), senaattori ja matemaatikko
Frithiof Neovius (1830–1895), kadettikoulun johtaja ja valtiopäiväedustaja, kenraaliluutnantti
Harald Leonard Neovius (1863–1930), arkkitehti
Hjalmar Neovius (1877–1960), Korkeimman oikeuden presidentti 1940–1945
Mats Ivar Olof Neovius (s.1977) muuttuvien tietokantojen tutkija
Osmo Lauri Neovius, suomalainen silmälääkäri, Suomen Silmälääkäriyhdistyksen perustajajäseniä
Theodor Neovius (1833–1886), metsänhoitaja, opettaja ja lehtimies
Tomas Fredrik Bruno Neovius (1840–1906), suomalainen Venäjän armeijan kenraaliluutnantti
Suvun tunnettuja jäseniä > Nevanlinna-nimisiä

Arne Nevanlinna (1925–2016), kirjailija ja arkkitehti, Rolf Nevanlinnan poika (puoliso kaupunkihistorian tutkija Anja Kervanto Nevanlinna)
Ernst Nevanlinna (1873–1932), taloustieteen professori, eduskunnan puhemies ja sanomalehti Uuden Suomen päätoimittaja
Frithiof Nevanlinna (1894–1977), matemaatikko, Otto Nevanlinnan poika
Harri Nevanlinna (1922–1994), veriryhmäserologian ja populaatiogenetiikan tutkija, Rolf Nevanlinnan poika.
Heli Nevanlinna (s. 1956),  lääketieteen dosentti, syöpätutkija
Jussi Nevanlinna, pokeriammattilainen ja tennispelaaja
Lars Nevanlinna (1850–1916), matematiikan oppikirjojen kirjoittaja, suomalaisen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä
Lasse Nevanlinna (1924–2012), professori, diplomi-insinööri ja Imatran Voima Oy:n kehitysjohtaja
Olavi Nevanlinna (s. 1948), matemaatikko
Otto Nevanlinna (1867–1927), matemaatikko ja opettaja
Outi Nevanlinna (s. 1958), näyttelijä, Veikko Nevanlinnan tytär[lähde? ]
Raija Nevanlinna (1937–2011), venäjän kielen ja kirjallisuuden tuntija, opettaja ja suomentaja
Rolf Nevanlinna (1895–1980), kansainvälisesti tunnettu suomalainen matemaatikko ja akateemikko. Otto Nevanlinnan poika.
Saara Nevanlinna (1917–2011), kielitieteilijä, Harri Nevanlinnan vaimo
Soini Nevanlinna (1882–1951), korkeimman oikeuden oikeusneuvos
Tapio Nevanlinna (s. 1954), säveltäjä
Tuomas Nevanlinna (s. 1960), kirjailija ja filosofi. Arne Nevanlinnan poika.
Veikko Nevanlinna (1920–2012), matemaatikko, Jyväskylän yliopiston apulaisprofessori. Frithiof Nevanlinnan poika.
Keskustademokraatit

| Keskustademokraatit> Centrum-Demokraterne (CD) |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1973
Lopetti:  2008
Puheenjohtaja:  Ben Haddou (viimeinen)
Poliittinen kirjo:  keskusta
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan kansanpuolue
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keskustademokraatit (tansk. Centrum-Demokraterne; lyh. CD) oli tanskalainen vuosina 1973–2008 toiminut puolue. Sen perusti sosiaalidemokraateista eronnut Erhard Jakobsen, johon puolue pitkälti henkilöityi. Hänen jälkeensä puolueen puheenjohtajana toimi pitkään hänen tyttärensä Mimi Jakobsen. Keskustademokraatit oli mukana sekä oikeisto- että vasemmistojohtoisissa hallituksissa, ja se ajoi erityisesti autoilijoiden sekä omakotitaloasujien asiaa.
Historia

Puolueen perusti marraskuussa 1973 entinen Gladsaxen pormestari ja tuolloinen kansankäräjäedustaja Erhard Jakobsen, joka oli omien sanojensa mukaan tyytymätön sosiaalidemokraattien liukumiseen poliittisesti yhä vasemmalle. Erotessaan sosiaalidemokraateista Jakobsen lupasi jatkaa Anker Jørgensenin johtaman hallituksen tukemista, mutta jo seuraavana päivänä hän oli poissa kansankäräjiltä, eikä hallitus saanut eräässä tärkeässä äänestyksessä enemmistöä, jolloin päätettiin julistaa uudet vaalit. Jakobsenin mukaan hän ei ollut ehtinyt äänestykseen, koska hänen autostaan oli loppunut polttoaine. Joulukuun 4. päivänä 1973 pidetyissä ylimääräisissä kansankäräjävaaleissa keskustademokraatit saivat 7,8 prosenttia äänistä ja 14 paikkaa parlamentissa.
Puolueen kannatus heittelehti paljon ja sen katsottiin olevan pitkälti riippuvainen puheenjohtajasta. Vuonna 1981 keskustademokraatit saivat parhaan tuloksensa, 8,3 prosenttia äänistä ja 15 paikkaa kansankäräjille. Seuraavana vuonna puolue meni mukaan Poul Schlüterin johtamaan neljän oikeistopuolueen hallitukseen ja pysyi siellä vuoteen 1988.
Vuonna 1989 puheenjohtajaksi Erhard Jakobsenin tilalle tuli hänen tyttärensä Mimi Jakobsen. Tämän johdolla puolue alkoi suuntautua enemmän vasemmalle päin, ja se oli mukana Poul Nyrup Rasmussenin sosiaalidemokraattijohtoisessa hallituksessa vuosina 1993–1996. Se lähti hallituksesta, kun sosiaalidemokraatit olivat tehneet budjettisopimuksen sosialistisen kansanpuolueen ja yhtenäisyyslistan kanssa.
Vuoden 2001 kansankäräjävaaleissa keskustademokraatit saivat enää 1,8 prosenttia äänistä, eivätkä yhtään paikkaa parlamentissa. Tanskan poliittiselle kentälle oli ilmaantunut kilpailevia puolueita, ja puolueen katsottiin porvarillisessa leirissä olevan talouspolitiikaltaan liian vasemmistolainen ja maahanmuutto- sekä pakolaispolitiikaltaan liian liberaali. Vuoden 2005 vaaleissa puolue yritti vielä palata kansankäräjille onnistumatta siinä, minkä jälkeen Mimi Jakobsen erosi puheenjohtajan tehtävästä. Vuonna 2007 puolueella oli hetken aikaa kansanedustaja, kun Louise Frevert erosi Tanskan kansanpuolueesta ja liittyi keskustademokraatteihin. Vuonna 2008 puolue lakkautettiin.
Politiikka

Poliittisesti Keskustademokraatit asetti itsensä Sosiaalidemokraattien ja Konservatiivisen kansanpuolueen väliin. Se pyrki yhteistyöhön sekä vasemmiston että oikeiston kanssa ja kosiskeli erityisesti keskiluokkaa. Puolue halusi säilyttää hyvinvointivaltion ja parantaa yrittäjien asemaa.
Ulkopoliittisesti puolue kannatti vahvasti Euroopan unionia ja sen edeltäjiä sekä Natoa. Maahanmuuttajiin ja pakolaisiin se suhtautui liberaalisti.
Vaalimenestys

Keskustademokraatit oli edustettuna kansankäräjillä vuosina 1973–2001. Parhaan vaalituloksensa, 8,3 % äänistä ja 15 paikkaa, se sai vuonna 1981.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Tulokset 
Kansankäräjävaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |
| 1973 | 14 / 179  | 236 784 | 7,8 % |
| 1975 | 4 / 179  | 66 316 | 2,2 % |
| 1977 | 11 / 179  | 200 347 | 6,4 % |
| 1979 | 6 / 179  | 102 132 | 3,2 % |
| 1981 | 15 / 179  | 258 522 | 8,3 % |
| 1984 | 8 / 179  | 154 553 | 4,6 % |
| 1987 | 9 / 179  | 161 070 | 4,8 % |
| 1988 | 9 / 179  | 155 464 | 4,7 % |
| 1990 | 9 / 179  | 165 556 | 5,1 % |
| 1994 | 5 / 179  | 94 496 | 2,8 % |
| 1998 | 8 / 179  | 146 802 | 4,3 % |
| 2001 | 0 / 179  | 61 031 | 1,8 % |
| 2005 | 0 / 179  | 33 880 | 1,0 % |
Merkittäviä henkilöitä > Puheenjohtajat

1973–1989 Erhard Jakobsen
1989–2005 Mimi Jakobsen
2005–2007 Bjarne Møgelhøj
2007–2008 Ben Haddou
Lähde:
Merkittäviä henkilöitä > Europarlamentaarikot

Erhard Jakobsen (1973–1994)
Kiinan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus

| Kiinan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus 中國疾病預防控制中心 Chinese Center for Disease Control and Prevention |
| --- | --- |


Tutkimuslaitoksen tiedot
Perustettu:  2002
Sijainti:  Peking, Kiina
Pääkonttori:  155 Changbai lu, Changping qu, Peking 102206, Kiina
Ministeriö:  Kiinan kansallinen terveyskomissio (terveysministeriö)
Tutkimusala:  kansanterveys
Työntekijöiden määrä:  2 120 (31.12.2016)
Johtaja:  George F. Gao
Kiinan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (kiin.: 中国疾病预防控制中心; pinyin: Zhōngguó jíbìng yùfáng kòngzhì zhōngxīn, engl. Chinese Center for Disease Control and Prevention, lyhennys China CDC, tai CCDC) on Kiinan pääkaupungista Pekingistä käsin toimiva, kansallisen tason valtiollinen  tautientorjuntaan ja kansanterveyteen erikoistunut virasto ja tutkimuskeskus. Vuonna 2002 perustettu virasto toimii terveysasioista vastaavan ministeriön eli Kiinan kansallisen terveyskomission (engl. National Health Commission of the PRC, aiemmalta nimeltään terveysministeriö) alaisuudessa.
Vuoden 2016 lopussa virastossa työskenteli yhteensä 2 120 ihmistä. Tautikeskusta johtaa tohtori George F. Gao.
Virasto on kasvavassa määrin osallistunut kansainväliseen yhteistyöhön ja kehittyvien maiden kansanterveystyön edistämiseen. Kiinan CDC on edistänyt yhdessä Yhdysvaltain tautikeskuksen kanssa esimerkiksi Afrikan tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen perustamista. Kiinan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus on tukenut kansanterveystyötä myös lukuisissa muissa maissa (kuten Sierra Leonessa) ja avustanut Afrikan CDC:tä covid-19-taudin rajoittamisessa.