stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bulimia nervosa
Oireet

Bulimia nervossa henkilöllä on ahmintakohtauksia, joissa syödään lyhyessä ajassa tavallista suurempia määriä energiapitoista ruokaa. Tästä seuraa hallinnan menettämisen tunne, jonka jälkeen yleensä bulimiaa sairastava pyrkii oksentamaan ruoan. Ahmimista tapahtuu yleensä ainakin pari kertaa viikossa ja niihin liittyy pakonomaista tarvetta välttää lihomista oksentamalla tai käyttämällä ulostuslääkkeitä.
Bulimian oireita:
Toistuvat ahmimisjaksot (vähintään kaksi kertaa viikossa kolmen kuukauden ajan)
Painonnousun estäminen esimerkiksi oksentamalla, käyttämällä ulostuslääkkeitä tai paastolla
Syöminen hallitsee ajattelua ja syömiseen on pakonomainen tarve
Pelko lihomisesta tai kokee olevansa liian lihava
Ahmimiskohtausten ja (tavallisimmin) oksentamisten välillä oleva aika vaihtelee runsaasti. Vakavammin sairastuneilla sitä saattaa esiintyä päivittäin; yleensä kohtaukset koetaan häpeällisinä ja pyritään pitämään muilta salassa, ja muiden seurassa syödään normaalisti. Olennaista on pyrkimys päästä ahmitusta ruoasta eroon. Tämä tapahtuu useimmiten itse aiheutetulla oksentamisella, mutta myös laksatiivien käyttö on yleistä. Lihomista saatetaan yrittää estää myös runsaalla liikunnalla tai paastoamisella.
Ahmimiskohtaukset rajoittuvat yleensä paljon hiilihydraattia ja rasvaa sisältävän, proteiiniköyhän valmisruoan nauttimiseen. Esimerkkejä ovat makeiset, keksit, jäätelö ja sipsit.
Seuraukset

Syömishäiriön seurauksena voi olla erilaisia suun sairauksia, kuten hampaiden reikiintyminen, ientulehdukset ja suun haavaumat. Bulimiasta voi myös seurata kuukautisten pois jääminen, sydämen vakaviakin rytmihäiriöitä ja nestehukkaa. Itsehoitona on laihduttamisen lopettaminen, terveellinen ruokavalio ja säännöllinen ruokailurytmi. Bulimiasta kärsiviä kehotetaan välttämään painon mittaamista.
Eräs vaarallinen bulimiaan mahdollisesti liittyvä fyysinen oire on sydämen rytmihäiriö tai pahimmillaan sydänkohtaus. Tämän saa aikaan elimistön elektrolyyttien ja suolojen epätasapaino, johon toistuva oksentaminen saattaa johtaa.lähde?
Bulimia saattaa aiheuttaa fyysisiä oireita. Vaikka sairaus vaatii hoitoa, siihen liittyvä kuolleisuus ei ole yhtä korkea kuin anorektikoilla. Yleensä fyysiset komplikaatiot ovat hyvänlaatuisia. Bulimia voi jatkuvan oksentelun seurauksena aiheuttaa pitkäaikaista pahoinvointia, hammasvaivoja, ruokatorven refluksitautia, anemiaa, elimistön dehydraatiota, hyponatremiaa sekä turvotusta poskissa. Potilaat valittavat monesti myös ummetuksesta ja vatsan toimintahäiriöistä. Naisilla kuukautiset saattavat jäädä väliin. Koska bulimia johtaa itseinhon tunteisiin ja toisinaan suoranaiseen itsetuhoisuuteen, itsemurhan riski on kasvanut.
Esiintyvyys

Bulimia on useimmiten nuorten tyttöjen ja naisten häiriö, mutta sitä esiintyy myös muilla. Se alkaa yleensä 15–25-vuotiaana epäonnistuneen laihdutusyrityksen seurauksena. Joidenkin tutkimusten mukaan joka kymmenes nuori nainen täyttää taudin kriteerit. Ajoittaisia oireita esiintyy 20–40 prosentilla nuorista naisista.
Bulimiaa esiintyy eniten nuorilla naisilla, ja sairauden keskimääräinen puhkeamisikä on hieman korkeampi kuin anoreksiassa. Sen on arvioitu olevan noin 18 vuotta. Kaikki tapaukset eivät kuitenkaan tule ilmi, eikä bulimia useinkaan tule esille perusterveydenhuollossa.
Bulimia on yleisempi ilmiö kuin anoreksia. Noin viiden prosentin suomalaisista uskotaan sairastuvan siihen elämänsä aikana. Alle 30-vuotiailla naisilla esiintyvyys on tätä suurempi. Varsinainen bulimia on todettavissa muutamalla prosentilla naisista, mutta sairauden tiettyjä piirteitä esiintyy huomattavasti useammilla.
Miesten prosentuaalisesta osuudesta buliimikoista ei ole tarkkoja tietoja. Sairaus on kuitenkin heillä yleistymässä. Eräiden arvioiden mukaan heitä on potilaista noin 5 prosenttia, joidenkin peräti 25 %. Bulimia on lähinnä hyvinvointivaltioiden ongelma, ja myös Suomessa esiintyvyys on huomattavasti kasvanut.
Tutkimusten mukaan bulimian esiintyvyys on huomattavasti korkeampi diabeetikoilla kuin muilla ihmisillä. Seksuaalisella suuntautumisella on todettu olevan hieman merkitystä bulimian puhkeamiseen. Homo- ja biseksuaalisilla pojilla ja miehillä sen riski on kasvanut.
Diagnoosi ja hoito

Diagnoosi tehdään oireiden perusteella. ICD-10-tautiluokituksen mukaan bulimian diagnostiset kriteerit täyttyvät, jos potilaalla:
esiintyy toistuvia (vähintään 2 kertaa/viikko ainakin 3 kuukauden ajan) ylensyömisjaksoja
ajattelua hallitsee syöminen ja potilaalla on pakonomainen tarve syödä
potilas pyrkii estämään ruoan lihottavat vaikutukset (oksentamalla, lääkkeillä, paastolla)
potilaalla on lihomisen pelko tai käsitys, että hän on liian lihava
Arviolta ainoastaan noin yksi kuudesta buliimikosta havaitaan perusterveydenhuollossa. Oireita salaillaan, ja lääkärissä käydään tavallisesti vain bulimian aiheuttamien fyysisten terveysongelmien johdosta. Esimerkiksi hampaiden kiillevauriot saatetaan havaita, mutta tämä ei riitä diagnoosin asettamiseen. Olennaista diagnoosin saamisen kannalta on luottamuksellinen hoitosuhde ja potilaan oma avoimuus oireiden suhteen.
On tärkeää saada buliimikko omaksumaan normaalit ruokatottumukset. Yleensä hoitona käytetään psykoterapiaa, ravitsemusterapiaa ja lääkitystä. Fluoksetiini on todettu varsin tehokkaaksi sairauden hoidossa. Lääkehoidon jälkeen oireiden uusiutumisen riski on kuitenkin korkea. Hoito on sitä tehokkaampaa, mitä varhaisemmassa vaiheessa sairaus havaitaan ja sitä aletaan hoitaa.
Kognitiivinen käyttäytymisterapia ja interpersoonallinen terapia on bulimian hoidossa tehokasta. Syömishäiriöistä kärsiviä saatetaan hoitaa myös ryhmäterapialla.
Ennuste

Bulimia on parannettavissa oleva häiriö – noin puolet potilaista pääsee ajan myötä kohtauksista eroon. Yleensä itsetunnon kohentuessa myös bulimiaoireet vähenevät, ja vain viidenneksellä sairaus jää erittäin pitkäaikaiseksi. Yleensä sairauden puhkeamisesta hoidon aloittamiseen kuluu varsin pitkä aika, sillä kohtaukset pidetään salassa. Naisilla tämä aika on erään tutkimuksen mukaan noin 4,2 vuotta, miehillä vielä enemmän. Osaltaan bulimian havaitsemisen vaikeuteen vaikuttaa myös se, että sairastuneen painoindeksi saattaa, toisin kuin anorektikoilla, pysyä normaalin rajoissa (noin 20–25).
Bulimian ennustetta heikentävät sen mahdollisesti aiheuttamat masennus- ja ahdistusoireet sekä päihdeongelmat. Bulimia aiheuttaa lisäksi kaliumhukkaa.
Bulimian aiheuttamat kuolemantapaukset ovat todennäköisesti paljon yleisempiä kuin tilastot näyttävät. Bulimiaan liittyy monia hengenvaarallisia sivuoireita, eikä näihin kuolleen henkilön kuolinsyytä yhdistetä bulimiaan. Kuolema saattaa ilmetä esimerkiksi sydänongelmien seurauksena, ja sydänkohtaus onkin yksi yleisimmistä sivuoireista. Bulimia kasvattaa kallonsisäistä painetta, ja tämä saattaa niin ikään olla vaarallista. Bulimiasta toipuneilla on vielä jälkeenpäin kasvanut alttius syömishäiriöille.
Historia

Bulimian ja muiden syömishäiriöiden tutkiminen on yleistynyt huomattavasti vasta 1900-luvun lopulla.
Bulimia nervosan kuvasi sairautena Lontoon Royal Free Hospitalissa työskennellyt psykiatri Gerald Russell vuonna 1979. Sairautta luultiin vielä silloin erittäin harvinaiseksi.
Bulimiaan viittaavia tapauksia tunnetaan lukuisia jo hyvin varhaisilta ajoilta, muun muassa Antiikin Roomasta. Bulimiaa kuvattiin muutamia kertoja 1700-luvulla. Termi mainittiin jo Encyclopedia Britannican ensimmäisessä painoksessa vuonna 1797, vaikka englannin kielellä bulimiaan viittaavia oireita oli kuvattu jo aiemmin.
Aina 1970-luvulle bulimia oli psykiatrienkin keskuudessa varsin huonosti tunnettu ilmiö. Bulimia ja muut syömishäiriöt ovat nykyajan länsimaisessa yhteiskunnassa yleistyneet selvästi.
Termi "bulimia" on johdettu kreikan kielestä, βουλῑμια. βους (bous) merkitsee härkää ja λῑμος (līmos) nälkää; bulimia merkitsee näin ollen "härännälkää".
Bulimia fiktiossa > Kirjallisuus

Bulimiaa on käsitelty lukuisissa kirjallisuuden teoksissa, mm:
Julia Bell (1971–): Ahmatti
Marya Hornbacher (1974–): Elämä kateissa – kertomus anoreksiasta ja bulimiasta
Sofi Oksanen (1977–): Stalinin lehmät
Bulimia fiktiossa > Televisio

Sami Brady, Päivien viemää
Annika Sievinen, Salatut elämät
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ahmimishäiriö (bulimia),Terveyskirjasto: Lääkärikirja Duodecim, Kustannus Oy Duodecim 2009
Sairauden historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
SYLI - Syömishäiriöliitto
Mental Health Disorders: Facts About Eating Disorders (Arkistoitu – Internet Archive), University of Virginia Health Systems, kattava esitys aiheesta (englanniksi)
Mielenterveystalo.fi - Irti ahminnasta -opas (Arkistoitu – Internet Archive)
Wiipurilainen Osakunta

Wiipurilainen Osakunta (lyh. WiO; aiemmin myös Viipurilainen osakunta) on vuonna 1653 perustettu Helsingin yliopistossa toimiva osakunta. WiO on suomenkielisistä osakunnista vanhin. Nimestään poiketen osakunnan kanta-alueena on Etelä-Karjalan maakunta.
Historia

Wiipurilaisen Osakunnan perustamisvuodeksi katsotaan 1653 jolloin professori Martin Stodius nimitettiin inspehtoriksi valvomaan ylioppilaiden käytöstä Turun akatemiassa. Valvottavanaan hänellä oli Wiburgenses, jolla nimellä kaikkia itäsuomalaisia opiskelijoita pitkään kutsuttiin.
Osakuntaa ei haitannut se, että suuri osa sen kanta-alueesta kuului Vanhaan Suomeen, alueeseen, joka oli Uudenkaupungin ja Turun rauhoissa luovutettu Venäjälle. Vuoden 1812 alussa Vanha Suomi yhdistettiin Suomen suuriruhtinaskunnan kanssa. Tämän vuoksi osakunnan vuosijuhlapäiväksi valittiin 5. maaliskuuta. Vuonna 1819 osakunnan alueeseen liitettiin Viipurin läänin ohella suuri osa Savoa ja Pohjois-Karjalaa. Osakuntaan liittyivät myös kotipaikkansa perusteella inkeriläiset ja muut Venäjältä tai Baltiasta kotoisin olevat ylioppilaat.
Yliopiston siirryttyä Helsinkiin päätettiin suurimmat osakunnat jakaa pienemmiksi, jotta ylioppilaiden valvonta helpottuisi. Niinpä vuonna 1833 Wiipurilaisesta Osakunnasta erotettiin Savo-karjalainen osakunta. Myöhemmin osakunnasta erosivat ruotsinkieliset ylioppilaat muodostaen Östra Finlands nationin ja kymenlaaksolaiset muodostaen Kymenlaakson osakunnan. Suurin kanta-alueen pienennys tapahtui kuitenkin Suomen luovutettua alueita Neuvostoliitolle. Tämän johdosta osakuntaan liittyvät ylioppilaat ovat nykyisin kotoisin pääasiallisesti nykyisestä Etelä-Karjalasta Lappeenrannasta Parikkalaan sekä siirtokarjalaisten jälkeläisiä ympäri Suomea.
Osakuntalaitos hajotettiin valtiolle vaarallisena vuonna 1853. Wiipurilainen osakunta jatkoi kuitenkin toimintaansa epävirallisena toveripiirinä vuoteen 1868 asti, jolloin osakuntatoiminta jälleen laillistettiin. Vuonna 1850 ideoidun Viipurin pamauksen muiston juhlimisen traditio kehittyi juuri epävirallisena kautena. Nykyään Viipurin pamausta juhlitaan osakunnassa vuosijuhlan rinnalla.
1900-luvulla Wiipurilainen osakunta kunnostautui kotiseudun tutkimustyössä. Osakuntalaiset kuuluivat aktiivisesti Akateemiseen Karjala-Seuraan. Osakunnan kuoro, Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat, perustettiin vuonna 1930.
Osakunta kokoontui alun perin yliopistolla tai inspehtorin kotona, mutta jo Turun aikoihin osakunnalla tiedetään olleen huoneisto, sillä osakunnalla oli jo tuolloin kirjasto. Helsingissä osakunta sai käyttöönsä tai vuokrasi huoneistoja Ylioppilastalon valmistumiseen saakka. Vuonna 1911 osakunta muutti Uuteen ylioppilastaloon. Vuodesta 1972 vuoteen 2009 Wiipurilainen Osakunta toimi Liisankadulla Helsingin Kruununhaassa samoissa tiloissa Karjalaisen Osakunnan ja Kymenlaakson Osakunnan kanssa Karjalaisten talossa. Osakunnat pystyivät käyttämään tilojaan vain rajoitetusti naapurien valitusten vuoksi. Helsingin yliopiston ylioppilaskunta päätti maaliskuussa 2006 siirtää Liisankadun osakunnat 210 m²:n tiloihin Domus Gaudiumiin, joka valmistui vuoden 2008 lopulla Leppäsuolle Etu-Töölöön.

 Osakunnat muuttivat uusiin tiloihin tammikuussa 2009.
Jäsenet

Osakunnan täysjäseniksi voivat liittyä Helsingin yliopistossa opiskelevat henkilöt. Muissa Helsingin seudun korkeakouluissa tai ammattikorkeakouluissa opiskelevat henkilöt voivat liittyä osakunnan ulkojäseniksi. Liittyminen ei edellytä kotiseututaustaa osakunnan kanta-alueella mutta usealla taustaa on. Osakunnan nauhan värit ovat puna-kelta-sininen. Jäseniä WiOlla on noin 190.
Toiminta

Wiipurilaisen Osakunnan tarkoituksena on yhdistää eteläkarjalaiset ja siirtokarjalaista sukujuurta olevat ylioppilaat sekä vaalia karjalaista kulttuuria ja vanhan äitikaupunkinsa Viipurin henkeä. Osakunta pyrkii herättämään osakuntalaisissa kiinnostusta maakunnallisiin, yhteiskunnallisiin ja kansainvälisiin asioihin, edistämään jäsentensä monipuolista, viihtyisää ja kehittävää harrastustoimintaa sekä parantamaan heidän sosiaalisia olojaan.
Osakuntalehti Willi ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lisäksi julkaistaan vuosittain fuksi-erikoisnumero. Lehden painos on noin 200.
Toiminta > Kerhot

Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat
Kyykkäkerho
Wiipurilaisen Osakunnan Suunnistajat (WOSu)
Kotiseutukerho
Seniores Wiburgenses, aktiivisen osakuntatoimintansa lopettaneiden kerho.
Yhteydet muihin opiskelijajärjestöihin > Ystävyysosakunnat Suomessa

Kymenlaakson osakunta
Turun yliopiston Savo-Karjalainen Osakunta
Östra Finlands Nation
Yhteydet muihin opiskelijajärjestöihin > Ystävyysosakunnat Ruotsissa

Sydskånska Nationen i Lund
Västmanlands-Dala Nation i Uppsala
Yhteydet muihin opiskelijajärjestöihin > Ystävyysosakunnat Virossa

Korporatsioon Amicitia
Korporatsioon Revelia
Henkilöitä > Inspehtorit

Martti Stodius 1653–1660
Abraham Thauvonius 1665
Nils Tunander 1668–1679
Aksel Kempe 1679–1681
Juhana Gezelius nuorempi 1681
Jaakko Flachsenius 1681–1684
Daniel Achrelius 1684–1689
Mattias Svederus 1689–1716
Petter Elfving 1723–1726
Samuel Schultén 1726–1746
Henrik Hassel 1746–1775
Anders Johan Lexell 1775–1779
Mattias Calonius 1779–1814
Erik Gabriel Melartin 1814–1825
Nils Abraham Ursin 1825–1833
Johan Mattias Sundwall 1833–1835
Gabriel Rein 1835–1852
osakunnat kiellettyjä 1852–1868
Jakob Johan Wilhem Lagus 1868–1881
August Engelbrekt Ahlqvist 1881–1882
Otto Donner 1882–1892
Oskar Emil Tudeer 1892–1907
Kustavi Grotenfelt 1907–1926
Ernst Fredrik Nevanlinna 1926–1929
Viljo Johannes Mansikka 1929–1936
Rolf Herman Nevanlinna 1936–1941
Arno Saxén 1942–1952
Kalle Emil Kallio 1953–1962
Erkki Kansanaho 1962–1965
Arno Erik (Erkki) Saxén 1966–1975
Lauri Otto Saxén 1975–1985
Eero Juhani Saksela 1986–1994
Vesa Veikko Majamaa 1994–2010
Jukka Tuomo Sakari Kola 2010–2013
Markku Kalervo Löytönen 2014–2020
Jussi Olavi Pakkasvirta 2020–
Henkilöitä > Kunniajäsenet

Vuosi, jolloin henkilö kutsuttiin kunniajäseneksi, on suluissa:
Johan Bonsdorff (1818)
Adolf Ivar Arwidsson (1818)
Aarne Sihvo (1918)
Gustaf Komppa (1937)
Lauri Oskar Theodor Tudeer (1944)
Rolf Herman Nevanlinna (1946)
Artturi Ilmari Virtanen (1946)
Ines Nevanlinna (1951)
Erik Johannes Lönnroth (1952)
Pekka Juhana Myrberg (1953)
Unto Seppänen (1955)
Emil Vihtori Luukka (1955)
Tauno Kalervo Nurmela (1963)
Aukusti Tuhka (1964)
Arno Erik (Erkki) Saxén (1978)
Kauko Mikko Sipponen (1978)
Johannes Virolainen (1982)
Lauri Otto Saxén (1986)
Erkki Juhani Pullinen (1988)
Paavo Antero Liski (1991)
Risto Sakari Piepponen (1993)
Eero Juhani Saksela (1995)
Riitta Maria Uosukainen (1999)
Simo Sakari Kärävä (2003)
Marketta Tamminen (2006)
Meri Helena Ranta (2006)
Vesa Veikko Majamaa (2010)
Arvi Kullervo Lind (2013)
Jukka Tuomo Sakari Kola (2020)
Irja Kaarina Askola (2020)
Markku Kalervo Löytönen (2021)
Henkilöitä > Muita tunnettuja osakuntalaisia

Johan Henrik Cygnaeus
Carl Axel Gottlund
David Emanuel Daniel Europaeus
Carl Immanuel Qvist
Nils Adolf Erik Nordenskiöld
Julius Leopold Fredrik Krohn
Petter Theodor Schwindt
Konrad Viktor ”Konni” Zilliacus
Johan Vilhelm Ronimus
Edvard Vilhelm Ahtia
Gottlieb Eliel Saarinen
Ilmari Johannes Pitkänen
Isak Anton Alfthan
Into Kalervo Auer
Johan Woldemar Hägglund
Väinö Heikki Vainio
Albert (Pertti) Paavilainen
Sulo Kaarlo Haltsonen
Karl Aksel Pohjakallio
Lauri Robert Simonsuuri
Raimo Ilmari Vasama
Alfred Kolehmainen
Nuppu Oinas
Kirjallisuutta

Nissilä, Viljo: Viipurilainen osakunta. 1 , Turun akatemian aika 1640-1827.  Otava, 1953.
Teperi, Jouko: Viipurilainen osakunta 1828-1868.  Suomen Historiallinen Seura, 1959.  Teoksen verkkoversio.
Teperi, Jouko: Henkinen taistelu Karjalasta autonomian ajan lopulla : Viipurilainen Osakunta 1868-1917.  Karjalan Kirjapaino, 1988.  ISBN 951-99944-9-1
Kuivalainen, Ilkka ym.: Myrskyn silmässä : Wiipurilaisen osakunnan vuosikymmenet 1917-2003.  Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura, 2003.  ISBN 951-1-18728-7
Aiheesta muualla

Wiipurilaisen Osakunnan kotisivut
Viktor Skumin

| Viktor Skumin> Виктор Андреевич Скумин |
| --- | --- |
 Viktor Skumin, 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Виктор Андреевич Скумин
Syntynyt: 30. elokuuta 1948 (ikä 76) Penzan alue, Venäjän SFNT
Ammatti:  psykiatria, psykologia, lääkäri ja kirjailija
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Nikolai Amosov
Tutkimusalue:  lääketiede ja psykiatria
Viktor Andrejevitš Skumin (ven. Ви́ктор Андре́евич Ску́мин, s. 30. elokuuta 1948) Penzan alue, Venäjän SFNT on venäläinen psykologi, psykiatri, psykoterapeutti, lääkäri, kirjailija, professori ja lääketieteen tohtori.
Elämä ja ura

Viktor Skumin syntyi 30. elokuuta 1948 Penzan alueella, Neuvostoliitossa. Alue on Volgan yläjuoksulla. Merkittävin joki alueella on Volgaan laskeva Sura. 
Hänen isänsä oli KGB upseeri. Lapsi hän asui vanhempiensa kanssa eri kaupungeissa muun muassa Kazanissa, Tšeljabinskissa, Petroskoissa ja monissa muissa.
Skumin opiskeli lääketiedettä Harkovan kansallisessa lääketieteellisessä yliopistossa. Hän valmistui yliopistosta vuonna 1973, jossa tutkinnon kanssa saavutukset.
Vuonna 1978 Skumin kuvasi ensimmäisenä aiemmin tuntemattoman taudin joka on myöhemmin nimetty Skumin oireyhtymäksi.
Skumin teoksia

Victor Skumin – Pantheon: Victor Skumin pantheon.world. Viitattu 4.5.2022.  (englanniksi)
Библиотека Культуры Здоровья: Скумин Виктор Андреевич biblmdkz.ru. Viitattu 4.5.2022.  (venäjäksi)
Skumin, Victor Andreyevitch: Boundary psychic disfunctions in infants and teenagers suffering from chronic disorders in digestive system (clinical picture, systematism, treatment, psychic prophylaxis).  Open Gray, 1989.  Teoksen verkkoversio (viitattu 4.5.2022). (englanniksi)
Гимн "К Здоровью через Культуру" Youtube. (venäjäksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The most famous psychologists from Russia: 8. Victor Skumin (1948 - ) Pantheon.world. Viitattu 15.1.2023. (englanniksi)
Victor Skumin (1948-) Familypedia. Viitattu 9.5.2022. (englanniksi)
Jeanne Gang

| Jeanne Gang |
| --- | --- |
 Jeanne Gang vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1964 (ikä 60) Belvidere, Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Arkkitehti
Koulutus:  Illinoisin yliopisto, Urbana-Champaign, Harvardin yliopisto
Merkittävät työt:  Aqua, St. Regis Chicago, MIRA, Northerly Island
Aiheesta muualla
studiogang.com
Jeanne Gang (s. 19. maaliskuuta 1964 Belvidere, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan työstään vihreän arkkitehtuurin kehittämiseksi ja on käyttänyt työssään erilaisia kestäviä tekniikoita, kuten kierrätysmateriaaleja.
Gangin uran merkittävin työ on ollut 82-kerroksinen Aqua Chicagossa. Se oli valmistuessaan korkeimpia naisen suunnittelemia rakennuksia.
Tausta

Gang syntyi ja kasvoi pienessä Belvideren kylässä Illinois’n osavaltiossa. Hänen isänsä oli menestynyt insinööri. Jeanne valmistui Illinoisin yliopistosta, Urbana-Champaignista arkkitehtuurin kandidaatiksi vuonna 1986. Muutaman vuoden kuluttua hän opiskeli ETH Zürichissä Sveitsissä kaupunkisuunnittelua. Hän valmistui vuonna 1993 arkkitehtuurin maisteriksi Harvardin yliopistosta ja työskenteli seuraavat pari vuotta alankomaalaisarkkitehti Rem Koolhaasin arkkitehtitoimistossa Office for Metropolitan Architecturessa. Hän perusti oman arkkitehtitoimistonsa Studio Gangin vuonna 1997.
Ura

Gang nimitettiin Chicagossa sijaitsevan Aquan pääarkkitehdiksi vuonna 2004. Rakennuksen katolla oli sen valmistumisen aikoihin yksi Chicagon suurimmista viherkatoista. Siitä tuli nopeasti Studio Gangin merkittävin projekti, mutta myös useita muita projekteja oli kehitteillä pääasiassa Chicagon alueella. Näihin lukeutuvat muun muassa eräs silta sekä näyttely- ja koulutusrakennukset. Gang palkittiin vuonna 2009 Emporis Skyscraper Award -palkinnolla vuoden parhaasta uudesta pilvenpiirtäjästä.
Gang sai merkittävästi kysyntää 2010-luvulla. Se suunnitteli Chicagoon muun muassa puistoksi tarkoitetun Northerly Island -niemen ja useita asuinkäyttöön tarkoitettuja tornitaloja Chicagon yliopiston lähelle. Gang on suunnitellut 2020-luvulla useita pilvenpiirtäjiä muun muassa San Fransiscoon, Honoluluun ja Brooklyniin. Hän oli osana kahden museon, Arkansas Museum of Fine Artsin ja American Museum of Natural Historyn laajennusprojekteja vuonna 2023.
Kuuluisia töitä

Aqua, Chicago
Northerly Island, Chicago
St. Regis Chicago, Chicago
MIRA, San Fransisco
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeanne Gang Wikimedia Commonsissa
UKK-reitti

Näkymä Kolilta.
UKK-reitti eli UKK-vaellusreitti on valtakunnallinen vaellusreitti, joka on nimetty presidentti Urho Kaleva Kekkosen, innokkaan kuntoliikkujan ja liikunnan puolestapuhujan, mukaan. Reitti kulkee Pohjois-Karjalan, Kainuun, Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin alueella. Sen päätepisteet ovat etelässä Lieksan Kolilla ja pohjoisessa Savukosken Tulppiossa. Urho Kekkonen vaelsi reitin vuonna 1957.lähde?
Reitin kunto vaihtelee paikkakuntakohtaisesti. Reitti voi edetä tietä tai hyvää polkua pitkin, tai reitti voi näkyä pelkästään maalimerkintöinä puunrungoissa tai olla vain jälki kartalla.
Vaellusreittiin kuuluu esimerkiksi osia vanhasta karjalaisesta kauppatiestä.lähde?
UKK-reitti kuuluu Euroopan kauko­vaellus­reitti E10:een, joka alkaa Nuorgamista ja päättyy Espanjan Tarifaan ja E6:een, joka kulkee Kilpisjärveltä Kreikan Alexandroúpoliin.
Reitti kulkee seuraavien kuntien alueella: 
Savukoski, Salla, Posio, Taivalkoski, Pudasjärvi, Puolanka, Hyrynsalmi, Ristijärvi, Kuhmo, Sotkamo, Nurmes, Juuka ja Lieksa.
Aiheesta muualla

Reitistä Vaeltaen Suomessa -sivuilla