stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Andrea Blackett

Andrea Blackett, Bydgoszcz 2007
Andrea Blackett (s. 24. tammikuuta 1976) on barbadoslainen pikajuoksija,  joka keskittyy pääasiassa 400 metrin aitajuoksuun. Hän pitää hallussaan Barbadoksen ennätyksiä 100 metrin aitajuoksussa ja 400 metrin aitajuoksussa.
Saavutuksia

Kansainyhteisön kisoissa 400 m aitajuoksun mestaruus 1998
GP-finaalissa 400 m aidoissa toinen 1999
IAAF:n yleisurheilufinaalissa 400 m aidoissa toinen 2003
Pan-Amerikan kisoissa 400 m aidoissa toinen 1999 ja kolmas 2003 , 4 × 400 metrin viestissä kolmas 1999
MM-kisoissa 400 m aidoissa neljäs 1999, kuudes 2003 ja 2005, kahdeksas 1997
Saavutuksia > Ennätykset

400 m: 54,01 (2006)
400 m aidat:  53,36 s (1999)
100 m aidat:  13,17 s (2000)
Atomisemiotiikka

Turistivierailu Yucca-vuoren ydinjätehautaan.
Atomisemiotiikka on 1980-luvun alussa syntynyt semiotiikan sovellus, joka tarkastelee mahdollisuuksia suunnata tiedottava tai varoittava viesti etäiseen tulevaisuuteen – vähintään 10 000 vuoden päähän – sellaisena, että viestin alkuperäinen merkityssisältö säilyy. Atomisemiotiikka sai alkunsa soveltavasta tehtävästä: Kun tiedetään, että kulttuuriset merkit (kuvat, esineet, kielelliset ilmaisut) ja niiden tulkinnat ovat muuttuvaisia, kuinka merkitä ydinvoimaloiden radioaktiivisen jätteen loppusijoituspaikat siten, ettei etätulevaisuuden satunnainen vierailija saa päähänsä ryhtyä harrastelija-arkeologiksi ja kaivautua tutkimaan hautapaikan saloja?
Atomisemiotiikan virikkeenä voidaan pitää yhdysvaltalaisen lingvistin ja semiootikon Thomas Sebeokin vuonna 1981 laatimaa tutkimusraporttia "Communication Measures To Bridge Ten Millennia", jossa ehdotettiin paikan vaarallisuutta korostavan tabun keinotekoista luomista ja ritualistista ylläpitämistä pikemminkin ihmisten uskonnolliseen arkuuteen kuin järkisyihin vetoamalla. "Kirouksen" ylläpitäjiksi Sebeok ehdotti eräänlaista valepapistoa, joka koostuisi monien tieteenalojen asiantuntijoista. Vain tämän itseään vähä vähältä nuoremmilla kollegoilla täydentävän konsiilin jäsenet tietäisivät totuuden suojeltavasta paikasta.
Taustaa

Vuonna 1980 Yhdysvaltain energiaministeriö perusti työryhmän pohtimaan ydinjätteiden loppusijoitukseen liittyviä ongelmia täyttyneiden ydinjätehautojen sulkemisen jälkeen. Erityisen ajankohtainen oli kysymys, miten varoittaa tulevia sukupolvia kaivamasta tai poraamasta vaaravyöhykkeellä. Tavoitteena oli pitää satunnaiset vierailijat loitolla ainakin 10000 seuraavaa vuotta. Työryhmän jäseneksi otettiin myös lingvistiikan ja semiotiikan moniottelija, professori Thomas Sebeok, jonka tehtäväksi tuli miettiä, miten ja millaisin merkein etäiseen tulevaisuuteen suuntautuva, paikan vaarallisuudesta varoittava tiedotus tulisi suunnitella ja toteuttaa. Vaikka Sebeokin raportti valmistui heti 1981, se julkaistiin vasta v. 1984 Battelle-instituutin teknisenä raporttina. Tunnetumpi on kuitenkin Sebeokin vuotta myöhemmin julkaistu artikkeli "Pandora's Box: How and why to communicate 10,000 years into the future", joka sisältää tarkemman taustoituksen.
Zeitschrift für Semiotik -teemanumero

Vuonna 1984 Sebeokin ehdotus sai eurooppalaista julkisuutta sen kautta, että Tübingenissä ilmestyvä Zeitschrift für Semiotik julkaisi teemanumeron aiheesta Atomsemiotik, johon oli Sebeokin artikkelin lisäksi koottu joukko paitsi semiotiikan myös muiden alojen edustajia sanomaan sanasensa tästä aiheesta. Sebeokin "atomipapisto"-idean lisäksi esitettiin seuraavanlaisia ajatuksia:
Tieteiskirjailija Stanisław Lem esitti lähinnä geenimanipulaatioon perustuvia ratkaisuja. Ydinjätteen loppusijoitusalueelle olisi tuotettava erityisiä "tiedotuskasveja" (Informationspflanzen), jotka olemassaolollaan toimisivat varoitusmerkkeinä. Tehokkaampana ajatuksena Lem esitti, että ihmiselle voitaisiin matemaattisesti ohjelmoidun geenimutaation kautta tuottaa eräänlainen ionisoivalle säteilylle herkkä geiger-aisti, joka ilman ulkoisen merkkien tulkintaa toimisi varoittimena.
Yhteisartikkelissaan semiootikot Françoise Bastide ja Paolo Fabbri ehdottavat rodunjalostusta: Olisi tuotettava "säteilykissoja" (Strahlkatzen), jotka kykenisivät salamanterimaisesti vaihtamaan väriään ionisoivaa säteilyä kohdatessaan. Tämän säteilykissojen ominaisuuden merkitys olisi jatkuvasti tehtävä kaikille selväksi.
Unkarilainen semiootikko Vilmos Voigt esitti vaara-alueen ympärille asetettuja monikielisiä varoitustauluja, joiden kieliasu olisi aika ajoin – ehkä parin sukupolven välein – tarkistettava. Tarpeen mukaan olisi myös voitava lisätä uusia kieliä varoitusteksteihin.
Teemanumeroon sisältyy myös kriittisiä kannanottoja. Marshall Blonsky pitää tällaisia ratkaisuyrityksiä jälkikapitalistisen eliitin ahdistuksena epävarman tulevaisuuden edessä. Susanne Hauser puolestaan on sitä mieltä, että ratkaisuyritykset tuottavat ratkaisemattomia ongelmia. Molemmat suosittelevat ydinsaastetta tuottavista energiaratkaisuista luopumista.
Teemanumeron tarkoituksena voi nähdä uuden semiotiikan alueen luomisen mutta vaikuttaa siltä, että ajatus lopahti alkuunsa artikkelien heikkoon tasoon. Tosin Stanisław Lemin artikkelissa on satiirista potentiaalia. Sebeokin artikkelista tuli kuitenkin jonkinlainen klassikko. Vaikka Sebeokin ehdottama tosiasioiden salailu suurelta yleisöltä onkin katsottu epäeettiseksi, vuosisatainen kokemus on osoittanut, että ihmisten uskonnollisuuteen ympätyt myytit ovat verrattain pysyvää laatua. Tosin nekin ovat kyllä alttiita uudelleen tulkinnoille.
Oslo-konferenssi

Vuoden 1991 syyskuussa pidettiin Oslossa monitieteinen konferenssi, jonka otsikkona oli Transmittal of Information Over Extremely Long Periods of Time ja teemana radioaktiivisen jätteen hautapaikkojen merkitseminen etätulevaisuuden ihmisille ymmärrettävällä tavalla. Kokouksessa kehiteltiin edelleen Sebeokin ideaa ihmisten uskonnollisuuden hyödyntämisestä tähän tarkoitukseen, sillä uskonnot ovat kautta aikojen antaneet vahvan motivaation käyttäytymisnormien kyselemättömään sisäistämiseen. Niinpä erään ehdotuksen mukaan (Knut S. Selmer) radioaktiivisen vaaran merkit olisi liitettävä ainakin suurten maailmanuskontojen pyhiin kuvastoihin ja integroitava osaksi yleistä tunnustuksellista uskonnonopetusta.
Normaalisti merkkien tulkinta edellyttää kulttuurista kontekstia. Mutta atomisemiotiikassa on varauduttava nimenomaan tilanteeseen, jossa konteksti on kadonnut jonkin perinpohjaisen mullistuksen seurauksena. Erityisenä haasteena onkin kontekstittomien merkkien toteuttamismahdollisuus.
Sandia-raportti

Vuoden 1993 marraskuussa Yhdysvaltain energiaministeriön alainen ydinaselaboratorio Sandia National Laboratories järjesti monitieteisen asiantuntijapaneelin, jonka tehtävänä oli tarkastella kokonaan uudelta pohjalta tapoja ja edellytyksiä merkitä ydinjätehaudat siten, että satunnaiset ja jopa tahalliset yritykset tunkeutua hengenvaaralliselle alueelle kilpistyisivät mieluiten heti alkuunsa tai ainakin ennen pitkää. Konkreettisena lähtökohtana oli Yucca-vuoreen suunniteltu ydinjätehauta, jota raportissa kutsutaan WIPP:ksi (Waste Isolation Pilot Plant). Viestin välittymisen kannalta pysyvänä ongelmana on se, että on mahdotonta tietää, keiden kanssa oltaisiin tekemisissä 10 000 vuoden päästä. Asiantuntijapanelin mukaan kaikkien nykyisten ja tulevien varoitusmerkkien kehittämisyritysten edellytyksenä on, että:
ydinjätehauta on jotenkin merkittävä vaaralliseksi kohteeksi;
viestien on oltava totuudellisia ja informatiivisia;
kunkin merkintäjärjestelmän on koostuttava useista komponenteista tai alijärjestelmistä;
viesti on toteutettava eri moodeissa (kielellisesti, piktografisesti, tieteellisin diagrammein);
yksittäisen viestin sisällä on pyrittävä eri kompleksisuustasoihin;
viestit on merkittävä kierrätyskelvottomaan materiaaliin;
ydinjätehautojen sijainneista ja sisällöistä on pyrittävä pitämään kansainvälistä tietokantaa.
Sandia-raportti sisältää myös ydinjätehautojen maisemointiehdotuksia, joista osa on semioottisia (maiseman kolkkous varoitusmerkkinä), osa taas liittyy alueen affordanssiin (alueella mahdotonta liikkua ainakin moottoriajoneuvoilla).
Aikaisempiin yrityksiin verrattuna Sandia-raportin spesifikaatiot ovat paitsi huomionarvoisia myös itsekriittisiä. Yhtä kaikki parhaimmillaankin ehdotusten arvellaan pätevän vain sellaiseen erikoistapaukseen, että kyse olisi satunnaisten vierailijoiden pois pelottamisesta. Toistaiseksi ratkaisemattomiksi ongelmiksi kuitenkin jäävät historiallista jatkumoa uhkaavat ilmiöt ja tapahtumat kuten ydinasenälkäiset "tulevaisuuden hitlerit", epidemiat ja luonnonmullistukset.
Atomisemiotiikan luonteesta

Soveltavasta tarkoituksestaan huolimatta atomisemiotiikka toimii sen idealisoivan oletuksen varassa, että viestin vastaanottaja on yhteistyökykyinen eli halukas noudattamaan kieltoa. Tässä on kuitenkin samanlaista toiveajattelua kuin gricelaisissa keskusteluperiaatteissa, jotka edellyttävät kuvaamaltaan toimijalta rationaalisuutta ja hyveellisyyttä. Pelkkä tieto kieltotaulun sisällöstä ei kuitenkaan riitä kiellon noudattamiseksi. Viestin vastaanottajan on lisäksi jaettava varoitusmerkin laatijan uskomusjärjestelmän olennaiset piirteet, sillä muuten ei ole motivaatiota kiellon noudattamiseen. Esimerkiksi vaikka nykyajan arkeologi näkisi ja ymmärtäisikin löytämänsä kuninkaallisen haudan sisäänkäyntiin piirretyn kirouksen, hän kuitenkin tunkeutuisi sisään, koska hänen uskomusjärjestelmänsä on toinen. Jo nykyäänkin eri keskustelijoiden uskomukset ydinjätteiden vaarallisuudesta ovat perin ristiriitaiset, joten erilaisten uskomusten kamppailu on jo lähtökohtaisesti läsnä.
Atomisemiotiikka on varsin abstraktia, mutta etätulevaisuuteen suunnatun viestimisen edellytysten tarkastelulla on ilmeistä perustutkimuksellista kiinnostavuutta. Koska kulttuurinen konteksti voi varsin helposti kadota – ajateltakoon vaikkapa Stonehengea tai Pääsiäissaarten veistoksia – olisi tarkasteltava teoreettisia mahdollisuuksia kontekstittomien, kulttuurista riippumattomien, ihmissuvulle yhteisten merkkien välittämiseen. Tällaisten merkkien voisi jungilaisittain kuvitella kumpuavan ihmisen kollektiivisesta alitajunnasta. Joka tapauksessa usein yleispäteviksi arvellut merkit sellaiset kuin pääkallo ristissä olevine luineen on kaikkea muuta kuin yksiselitteinen hengenvaaran merkki. Tarvitaan jotain "syvempää".
Vastaavanlaista pidemmän ajan päähän viestinnän problematiikkaa käsitellään aikakapselien, kuten Voyager -avaruusalusten Voyager Golden Recordit, luonnissa.
Kirjallisuus

Bandolin, Gunilla. & Sörlin, Sverker (2007) Laddade landskap – värdering och gestaltning av teknologiskt sublima platser. SKB R-07-14. Svensk Kärnbränslehantering AB. Verkkoversio (pdf)
Berndes, Stefan (2001) Wissen für die Zukunft: ethische Normen der Auswahl und Weitergabe naturwissenschaftlichen und technischen Wissens.  Münster: Lit Verlag. Verkkoversio
Dyvik, Helge (1993) On conveying messages out of context. Teoksessa Nielsen (toim. 1993).
Garfield, Susan (1992) Oslo Conference Suggests that World Religions Carry Nuclear Waste Danger Warnings into the Far Future. The Nuclear Guardianship Library.Verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
Garfield, Susan (1994) Proposed ‘Atomic Priesthood’ is NOT Nuclear Guardianship! A Critique of Thomas Sebeok’s Vision of the Future. Nuclear Guardianship Forum #3. Verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
Nielsen, Per Ole (toim. 1993) Transmittal of Information over Extremely Long Periods of Time. Proceedings of a conference arranged by Scandpower A/S in Oslo.
Nolin, Jan (1993) Communicating with the future 1: Implications for nuclear waste disposal. Futures 25:7, 778-791.
Okko, Olli (2008) Kovaa peliä Yucca-vuorella. ALARA 4, 12-13. Verkkoversio[vanhentunut linkki].
Paju, Petri (2022) Atomipapisto, ydinjätevaaran semiotiikka ja Suomi. Ydinjätehuollon tulevaisuusajattelun reunoilla. Tekniikan Waiheita 40, no. 2 (2022): 6-24. https://doi.org/10.33355/tw.122884 verkossa
Sebeok, Thomas A. (1984) Communication Measures to Bridge Ten Millennia. Technical account for the Office of Nuclear Waste Isolation, Batelle Memorial Institute, Columbus, Ohio.
Sebeok, Thomas (1985) Pandora's Box: How and why to communicate 10,000 years into the future. Teoksessa On Signs (toim. Marshall Blonsky), 448-466. Baltimore: Johns Hopkins University Press.
Sebeok, Thomas et. al. (Human Interference Task Force) Reducing the Likelihood of Future Human Activities That Could Affect Geologic High-level Waste Repositories. Technical Report, Office of Nuclear Waste Isolation, 1984.
Trauth, Kathleen M. & Hora, Stephen C. & Guzowski, Robert V. (toim. 1993) Expert Judgment on Markers to Deter Inadvertent Human Intrusion into the Waste Isolation Pilot Plant. Sandia National Laboratories: Albuquerque, NM.  Verkkoversio (pdf)
Ionisoivasta säteilystä varoittava merkkiehdotus. On tuskin syytä ottaa merkkiä käyttöön, sillä sen tulkinta edellyttää kulttuurista kontekstia, joka saattaa olla kadonnut 10000 vuoden kuluttua.
Bayonville-sur-Mad

| Bayonville-sur-Mad |
| --- | --- |
 vaakuna
 Bayonville-sur-Mad
 Koordinaatit: 49°00′56″N, 05°59′27″E 
Valtio:   Ranska
Alue:  Lorraine
Departementti:  Meurthe-et-Moselle
Hallinto:  
 – Kunnanjohtaja:  Marie-Line Schlosser
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,39 km²
Korkeus:  181–366 m
Väkiluku (2006):  314
 – Väestötiheys:  33 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  54890
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bayonville-sur-Mad on kunta Meurthe-et-Mosellen departementissä Lorrainen alueella Ranskassa.
Maantiede

Bayonville-sur-Mad sijaitsee 20 km Pont-à-Moussonista pohjoiseen ja 50 km Nancysta, Rupt de Madin laaksossa.
Vuosina 1871–1914 Bayonville-sur-Mad oli Saksan rajakunta.
Väestö

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 |
| Väkiluku | 369 | 370 | 395 | 340 | 324 | 306 | 304 |
Seutu ja nähtävyydet

Keskiaikaista hautausmaata ja kirkon alttaria pidetään historiallisina monumentteina.
49. leveyspiirin ja 6. pituuspiirin risteys sijaitsee kunnan alueella.
Aiheesta muualla

http://www.ign.fr/affiche_rubrique.asp?rbr_id=1087&CommuneId=49872 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.recensement.insee.fr/RP99/rp99/co_navigation.co_page?nivgeo=C&codgeo=54055&theme=ALL&typeprod=ALL&lang=FR&quelcas=LISTE (Arkistoitu – Internet Archive)
Rupt de Madin saha (ranskaksi)
Altainlumikana

| Altainlumikana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Lumikanat Tetraogallus
Laji::  altaicus
Kaksiosainen nimi
 Tetraogallus altaicus  (Gebler, 1836) 
Katso myös
   Altainlumikana Wikispeciesissä   Altainlumikana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Altainlumikana (Tetraogallus altaicus) on aasialainen kanalintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 58–65 cm. Naaras painaa keskimäärin 2,54 kg ja koiras 3 kg.
Esiintyminen

Altainlumikana elää Venäjän Keski-Aasian puoleisessa osassa, Kazakstanissa, Mongoliassa ja Kiinassa. Lajin maailman populaation koko on 50 000–100 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Havumetsät.
Lisääntyminen

Pesä on maassa. Naaras munii 4–8 munaa, joita se hautoo noin 4 viikkoa.
Ravinto

Aikuiset syövät kasvinosia ja siemeniä, poikaset hyönteisiä.
Astrix

| Avi Shmailov |
| --- | --- |
 Astrix esiintymässä Moskovassa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1981 (ikä 42)
Ammatti:  DJ, äänitetuottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Astrix
Aktiivisena:  1995–
Tyylilajit:  psykedeelinen trance
Levy-yhtiöt:  HOM-Mega Productions, Spiraltrax Label Group, Tokyo Productions, Plastik Park
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Astrix (oik. Avi Shmailov, hepreaksi אבי שמיילוב; s. 5. joulukuuta 1981) on Israelista kotoisin olevan psykedeelisen trancen tuottaja ja DJ. Hän syntyi vuonna 1981 Neuvostoliitossa Kaukasusvuorten alueella, mutta muutti myöhemmin Tel Aviviin. Hän kuuluu suurimpiin israelilaisiin psytrancessa vaikuttaviin artisteihin. Shmailov on myös työskennellyt muun muassa Infected Mushroomin, Alien Projectin ja Atomic Pulsen kanssa. Alien Projectin kohdalla hän on työskennellyt kolmella albumilla, mutta tuottaja Ari Linker ei ollut antanut tästä mainintaa.selvennä Samankaltaisen nimen takia Astrix saatetaan yhdistää Asterix-sarjakuvahahmoon, mutta hänen omien sanojensa mukaan yhteyttä ei ole.
Varhainen ura

Astrix alkoi soittaa DJ:nä jo varhaisella iällä 1995. Aluksi hän soitti vaihtoehtorockia. Hän löysi nykyisen musiikkityylinsä trancejuhlissa, joissa häneen teki vaikutus musiikin energisyys ja sen vahva vaikutus yleisöön. Hän alkoi soittaa itsekin samanlaista Goa-tyylistä trancea. Ensimmäiset Astrixin julkaisemat kappaleet olivat ”In Peace” ja ”Eakhis World”. Hänen debyyttialbuminsa Eye to Eye ilmestyi vuonna 2002 HOMMega-levy-yhtiön julkaisemana. Tässä vaiheessa Shmailovin tyyli alkoi muistuttaa ”Full Oniksi” kutsuttua psykedeelisen trancen alagenreä, joka on ”rankempaa” ja intensiivisempää tanssittavaa kuin tavallinen psytrance. Vuonna 2004 julkaistiin Astrixin toinen albumi Artcore.
Diskografia

Eye to Eye (2002, HOM-Mega)
Artcore (2004, HOM-Mega)
Future Music (2007, HOM-Mega)
Red means Distortion (2010, HOM-Mega)
Diskografia > Singlet/EP:t

Coolio (2004, HOM-Mega)
Future Music EP (2007, Spiraltrax Label Group)
Closer to Heaven (2007, Tokyo Productions)
Acid Rocker (2010, HOM-Mega)
Lost Inside [Outsiders remix] (2011, HOM-Mega)
Reunion (2011, Plastik Park)
Aiheesta muualla

http://www.facebook.com/Astrix.Official
http://www.myspace.com/astrixmusic
http://www.djmag.com/top100/detail/2735/6
http://artists.letssingit.com/astrix-76zxs/biography
Baibars

| Baibars |
| --- | --- |
 
Egyptin sulttaani
Valtakausi:  24. lokakuuta 1260 – 1. heinäkuuta 1277
Edeltäjä:  Saif ad-Din Qutuz 
Seuraaja:  Al-Said Barakah

Syntynyt:  1223 Kumania
Kuollut:  1. heinäkuuta 1277 Damaskos, Bahriyan dynastia
Puoliso:  Iltutmish Khatun
Lapset:  Al-Said Barakah Solamish Khizir Tidhkarbay Khatun
Suku:  Bahriya
Uskonto:  sunnalaisuus
Baibars (arab. الملك الظاهر ركن الدين بيبرس البندقداري‎, al-Malik al-Zahir Rukn al-Din Baibars al-Bunduqdari), lisänimeltään Abu l-Futuh ’voittojen isä’, (1223 – 1. heinäkuuta 1277) oli Bahriyan dynastian neljäs sulttaani, joka hallitsi Egyptiä ja Syyriaa. Hän oli eräs seitsemännen ristiretken kukistajista ja johti osaltaan Ain Jalutin taistelua 1260, joka oli ensimmäinen mongolien tappio aikoihin ja pysäytti heidän etenemisensä Levantissa vuosikausiksi.
Baibars nopeutti ristiretkien loppua Syyriassa ratkaisevasti ja yhdisti Syyrian ja Egyptin vahvaksi valtioksi, joka kykeni torjumaan mongolien ja ristiretkeläisten hyökkäykset. Sulttaanina hän laajensi valtaansa ja hänen hallituskautensa merkitsi mamelukkien valta-aikaa Lähi-idän alueilla vahvistaen näiden sotilasjärjestelmää.
Elämä > Varhainen elämä

Baibars syntyi Krimillä ja oli syntyjään kiptšakki. On sanottu, että mongolit ryöstivät hänet ja myivät orjaksi, ja näin hän päätyi Syyriaan.
Hänen ensimmäinen päällikkönsä, turkkilainen emiiri Hama, oli epäluuloinen Baibarsin ulkonäön takia; tämä oli kalpea, pitkä ja sinisilmäinen (harmaakaihi?). Baibars myytiinkin mamelukkiupseerille ja lähetettiin Egyptiin, jossa hänestä tuli aijubidi As-Salih Ayyubin henkivartija.
Elämä > Nousu valtaan

Baibars oli mamelukkien komentajana seitsemännen ristiretken aikana noin 1250. Vuonna 1260 hän palveli sulttaani Qutuzin alaisena komentajana Ain Jalutissa, jolloin he voittivat ylivoimaiset mongolit. Taistelun jälkeen Qutuz murhattiin metsästysretkellä. Baibarsia epäiltiin, sillä hän oli odottanut palkkioksi Aleppon maaherran virkaa, jääden ilman. Hänestä tuli kuitenkin uusi sulttaani.
Elämä > Perhe

Baibarsilla oli useita vaimoja. Lapsia oli seitsemän tytärtä ja kolme poikaa. Kahdesta pojasta, al-Said Barakah ja Solamish, tuli sulttaaneja.
Toiminta sulttaanina > Hyökkäys Palestiinaan

Koska mongolien uhka oli Ain Jalutin jälkeen toistaiseksi ohi, Baibars jatkoi sotaa omien ristiriitojensa heikentämiä Syyrian ristiretkivaltioita vastaan. Vaikuttimet olivat puhtaan sotilaalliset; Baibarsilla seuraajineen ei vaikuta olleen intohimoa pyhään sotaan, jihadiin. 1260-luvulla puhkesi taas riita, kun Hugo de Brienne ja Hugo de Antioch-Lusignan taistelivat Kyproksen kuninkaan Hugo II:n sijaishallitsijuudesta. Frankkilaiset paronit kannattivat Antioch-Lusignania, joka oli Kyproksen johtohahmoja.
Tässä tilanteessa Baibars hyökkäsi sisämaan kristittyjä alueita vastaan 1265. Linnat ja kaupungit antautuivat yksi kerrallaan, esimerkiksi Caesarea, Arsuf, Toron ja Haifa ja heinäkuussa 1266 temppeliherrojen suuri Safadin linnake, joka vartioi Akkon ympäristöä.
Samana vuonna egyptiläiset tekivät selvää kristitystä Kilikian Armeniasta. Maan kuningas Hethum I oli aiemmin alistunut mongolivaltaan. Näin Baibars eristi tärkeän Antiokian ja Tripolin, joita hallitsi Hethumin vävy, prinssi Bohemond VI. Baibars hyökkäsi 1268 pohjoiseen vallaten Jaffan ja Beaufortin linnan. Hän ohitti vahvasti linnoitetun Tyroksen, piiritti Antiokian 14. ja valtasi sen 18. toukokuuta. Baibars oli luvannut säästää asukkaat, mutta rikkoi lupauksensa ja hävitti kaupungin. Asukkaat tapettiin tai myytiin orjiksi. Tämä oli yleistä Baibarsin kampanjoissa ja oli pitkälti syynä voittojen nopeuteen. Bohemondille jäi vain Tripolin alue.
Koska Bohemond oli muualla, Baibars kirjoitti hänelle yksityiskohtaisen kirjeen, jossa kuvaili käyttämiään kidutusmenetelmiä ja tapahtuman raakuutta. Kirjeessä hän totesi: ”Jos olisit nähnyt sen, olisit toivonut ettet olisi ikinä syntynyt.”
Hän onnistui saamaan haltuunsa myös valloittamattomana pidetyn Krak des Chevaliersin 8. huhtikuuta 1271. Aiemmin muun muassa Saladin oli epäonnistunut linnan piirityksessä vuonna 1188.
Toiminta sulttaanina > Yhdeksäs ristiretki

Baibars hyökkäsi myös Tripoliin, mutta piirityksen keskeytti aselepo toukokuussa 1271. Antiokian kaatuminen johti näet yhdeksänteen ristiretkeen. Sitä johti Englannin Edvard I, joka saapui Akkoon ja yritti liittoutua mongolien kanssa.
Baibars sopi kuitenkin Edvardin kanssa kymmenvuotisen aselevon. Joidenkin tietojen mukaan hän yritti myrkyttää Edvardin, mutta tämä selvisi ja palasi kotiin kruunattavaksi isänsä kuoltua 1272.
Toiminta sulttaanina > Hyökkäykset muualla

Vuonna 1277 Baibars hyökkäsi Rûmin sulttaanikuntaan, joka myös oli mongolien vallan alla. Hän voitti mongolit Elbistanin taistelussa ja valtasi Kayserin, mutta ei saanut pidettyä mitään Anatoliassa ja vetäytyi nopeasti Syyriaan.
Vuonna 1271 hän ilmeisesti rakennutti laivoja hyökätäkseen Kyprokselle. Ristiretkikaudella Lähi-idän muslimihallitsijoilla ei ollut vahvoja laivastoja, esimerkiksi kolmannen ristiretken toteuttaminen oli pitkälti riippuvainen meriherruudesta.
Lisäksi hänen on sanottu hyökänneen myös Nubiaan ensi kertaa islamin historiassa.
Toiminta sulttaanina > Rakennusohjelma

Baibars ei ollut vain sotilas, vaan aloitti lisäksi rakennushankkeita. Hän teki töitä infrastruktuurin eteen ja antoi nimensä kahdelle moskeijalle.
Kuolema

Baibars kuoli Damaskossa 1. heinäkuuta 1277. Kuolema on herättänyt jonkin verran akateemista spekulointia. Monet lähteet ovat yhtä mieltä siitä, että hän kuoli myrkytettyyn kumis-alkoholiin, joka oli tarkoitettu jollekin toiselle. Jotkut epäilevät, että hän oli itse valmistanut myrkyn; astrologit olivat varoittaneet enteellisestä kuolemasta, ja hän olisi henkeään varjellakseen yrittänyt myrkyttää toisen prinsseistä, mutta erehtynyt nauttimaan sen itse. Muita selityksiä olisivat sairaus tai haavoittuminen. Hänet haudattiin Az-Zahiriyahin kirjastoon Damaskoksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baibars Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Qutuz | Egyptin sulttaani 1260–1277 | Seuraaja: Al-Said Barakah |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Baibars
Ristiretkivaltiot 1240.
Krak des Chevaliers
Az-Zahiriyahin kirjasto.
Käännös suomeksi