stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kangasalan kotiseutumuseo
Kokoelmat

Kokoelmat on saatu lahjoituksena pitäjäläisiltä, ja luetteloituja esineitä on n. 1700. Niistä n. 400 on luetteloitu Siiri-tietojärjestelmään.
Näyttelyt

Näyttelyt on koottu kolmeen kerrokseen niin, että alakerrassa esitellään perinteistä talonpoikaiselämää aihepiireittäin. Näitä ovat mm. rakentaminen, metsästys, kalastus, kotitalous. Toisessa kerroksessa esitellään paikallishistorian erityispiirteitä nukkedioraamojen avulla. Oman dioraaman ovat saaneet mm. Kaarina Maununtytär Liuksialan kartanossa ja Kaarina Hannuntytär Vääksyn kartanossa 1500-luvun lopussa. Kolmannessa kerroksessa on esillä Jalmari Finnen esineistöä ja tuotantoa. Osa tilasta on varattu vaihtuville näyttelyille.
Geir Draugsvoll

Geir Draugsvoll (12. huhtikuuta 1967 Voss, Norja) on norjalainen harmonikkataiteilija.
Tausta

Draugsvoll on soittanut klassista musiikkia harmonikalla jo kahdeksanvuotiaasta lähtien.
Koulutus

Geir Draugsvoll opiskeli 1986–1992 Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa Mogens Ellegaardin johdolla.
Ura

Jo opiskeluaikanaan Draugsvoll rakensi huomattavaa konserttisolistin uraa muodostaen läheiset suhteet useisiin tanskalaisiin säveltäjiin. Hänen konserttinsa ovat saaneet muun muassa tanskalaisilta musiikkikriitikoilta ylistäviä arvioita. Hän on esiintynyt lukuisilla kansainvälisillä taidemusiikkiareenoilla ja -festivaaleilla, kuten Kuhmossa.
Hän esiintyy myös harmonikkaduona James Crabbin kanssa. Crabb-Draugsvoll kaksikko on tehnyt yhteistyötä esimerkiksi suomalaisen Tero Saarinen Companyn kanssa, duo esiintyy koreografi Tero Saarisen Petrushka-tulkinnassa (2001). Hän on esiintynyt myös tanskalaisen performanssiryhmä Hotel Pro Forman kanssa 1995.
Draugsvoll toimii professorina Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa.
Levytyksiä

Sensations" Concertos by Astor Piazzolla (Delos Music)
“Duos for classical accordion” (EMI 5697052)
“Classical Accordion” (Simax PSC 1096)
“Works by Sofia Gubaidulina” (BIS-CD 710)
“Quasi Improvisata” (Dreyer-Gaido)
"Swedish Contemporary Music for string quartet and accordeon" (Intim Musik)
“Klaus Ib Jørgensen - portrait CD” (DaCapo)
“Works for classical accordion” (DaCapo 8.224028)
"A dirge; other echoes inhabit the garden" DaCapo 8.224027)
“Viaggio” Concerto by Gunnar Valkare (Phono Suecia CD 115)
"Hans-Henrik Nordstrøm 2" (Classico classcd287)
"Anatolijus Senderovas - Concerto in do" (Dreyer-Gaido cd 21014)
"Niels Rosing-Schow - Winds and percussion"
"Jesper Koch - Chamber Music 1"
“Thuridur Jónsdottir - Installation around a heart”
"Houdini the Great" (HCD 1003)
Aiheesta muualla

Geir Draugsvollin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Saksan kulttuuri

Saksan kulttuuri ja kulttuuripolitiikka on vahvasti alueellista, osavaltiohallitusten johtamaa ja paikallisia ominaispiirteitä korostavaa. Liittovaltion hallituksessa on ollut kulttuuri- ja mediaministeri vasta vuodesta 1998 alkaen.
Kirjallisuus

Saksalaiset kutsuvat itseään kirjojen kansakunnaksi tai ”runoilijoiden ja ajattelijoiden maaksi” (”Das Land der Dichter und Denker”). Maailman suurin vuosittainen kirja-alan tapahtuma, Frankfurtin kirjamessut, järjestetään Saksassa. Saksassa ilmestyy vuosittain noin 95 000 kirjaa. Kymmenen saksalaista kirjailijaa on palkittu Nobelin kirjallisuuspalkinnolla: Theodor Mommsen (1902), Rudolf Eucken (1908), Paul Heyse (1910), Gerhart Hauptmann (1912), Thomas Mann (1929), Hermann Hesse (1946), Nelly Sachs (1966), Heinrich Böll (1972), Günter Grass (1999) ja Herta Müller (2009).
Muita kirjailijoita: Johann Wolfgang von Goethe, Johann Peter Hebel, Heinrich Heine, Martti Luther, Heinrich Mann, Klaus Mann, Karl May, Friedrich Schiller, Albert Schweitzer
Teatteri

Saksassa pienissäkin kaupungeissa on oma teatteri; kaiken kaikkiaan maassa lasketaan olevan 300 teatteria. Tunnetuimpia niistä ovat Deutsches Theater Berliinissä, Münchner Kammerspiele Münchenissä ja maan vanhin paikallisteatteri Nationaltheater Mannheim Mannheimissa. Monien teatterien yhteydessä toimii ooppera, joskus myös baletti. Berliinissä sijaitseva Volksbühne on puolestaan profiloitunut yhtenä nykyteatterin ja kokeilevan draaman keskuksista Euroopassa.
Saksan teatterihistorian suurimpiin hahmoihin kuuluu Bertolt Brecht, yksi 1900-luvun merkittävimpiä teatteriteoreetikoista, näytelmäkirjailijoista ja ohjaajista. Hänen teoreettinen pääteoksensa on Aikamme teatterista: epäaristotelisestä dramatiikasta, jossa hän esittelee oma teatterikäsityksensä, eeppisen teatterin peruspilarit. Toinen merkittävä teatterin ja näytelmäkirjallisuuden uudistaja oli Heiner Müller (1929–1995), jonka pääteos Germania – Kuolema Berliinissä purkaa jakautuneen Saksan aikaa 1900-luvulla yhdistäen sitä maan varhaishistoriaan.
Nykyisistä teatterintekijöistä nimekkäimpiä on Volksbühnen johtaja ja pääohjaaja Frank Castorf. Saksassa vaikuttaa myös useita nykyhetken kansainvälisesti tunnetuimmista nykydramaatikoista, heistä ehkä tunnetuimpana René Pollesch, jonka näytelmiä on esitetty Suomessakin.
Musiikki

Saksan maine musiikkimaana perustuu ennen kaikkea taidemusiikin säveltäjiin. Maassa toimii 130 sinfoniaorkesteria; niistä kuuluisin on Berliinin filharmonikot, jota johtaa tällä hetkellämilloin? brittiläinen Sir Simon Rattle.
Barokin jättiläinen oli saksalainen Bach. Omana aikanaan Bachia suositumpia olivat kuitenkin maanmiehet Händel ja Telemann. Klassismin ja romantiikan vaihteen nero oli Beethoven, joka luetaan Bachin ja itävaltalaisen Mozartin ohella usein kolmen suurimman säveltäjän joukkoon. Ystävykset Schumann ja Mendelssohn olivat täysromantiikan suurimpia nimiä. Myöhemmän romantiikan konservatiivisempaa siipeä edusti Brahms, josta Schumann oli povannut uutta Beethovenia. Romantiikan suurin saksalainen oopperasäveltäjä oli uudistushenkinen Wagner, jonka jalanjäljissä kulki myöhäisromantiikan suurmies, oopperoistaan ja sävelrunoistaan tunnettu Richard Strauss. Nykymusiikin vahvoista saksalaisnimistä suurimpana on pidetty Karlheinz Stockhausenia.
Jo 1960-luvulta asti on puhuttu ”krautrockista” viitaten saksalaiseen rockiin. Saksalainen Can oli 1970-luvun taiderockin kärkinimiä. Selvästi merkittävämpi panos populaarimusiikin kehitykseen oli kuitenkin 1970-luvun alussa pinnalle tulleilla esittäjillä, Kraftwerk, Tangerine Dream ja Klaus Schulze, jotka ovat kaikki olleet keskeisiä pioneereja elektronisen musiikin alalla. Saksassa on ollut myös vahva teknokulttuuri, joka näkyi esimerkiksi Love Parade -tapahtumien kautta. 1970-luvulla perustettu rock-yhtye, Scorpions, on maailmalla eniten suosiota saanut saksalainen ryhmä. Myöhempiä tunnettuja saksalaisyhtyeitä ovat esimerkiksi 1990-luvulla tunnetuksi tullut metalliyhtye Rammstein sekä 2000-luvulla rock-yhtye Tokio Hotel.
Suosittua maassa on myös saksankielinen schlager-musiikki, joka vastaa Suomen iskelmämusiikkia.
Elokuva

Saksalainen elokuva sai kansainvälistä suosiota jo mykkäelokuvan aikana: muun muassa Fritz Lang sekä itävaltalaissyntyinen, mutta Saksassa useita uransa merkittävimmistä teoksista ohjannut F. W. Murnau kuuluvat lajin suurten mestareiden joukkoon. Langin merkittävimpiin Saksassa tekemiin elokuviin kuuluvat innovatiivinen, taloudellisesti flopannut mutta sittemmin klassikon asemaan noussut tieteiseepos Metropolis sekä lastenmurhaajasta kertova jännityselokuva M – kaupunki etsii murhaajaa. Murnaun elokuvista kenties parhaiten muistetaan vampyyrielokuva Nosferatu. Sekä Lang että Murnau siirtyivät sittemmin ohjaamaan Yhdysvaltoihin.
1920–1930-luvulla saksalaisessa elokuvassa vaikutti vahvasti ekspressionistinen suuntaus. Lajin elokuvista kenties suurimmaksi klassikoksi Murnaun Nosferatun lisäksi on noussut Robert Wienen Tri Caligarin kabinetti. 1920-luvulla myös realistisesti yhteiskunnallisia teemoja käsittelemään pyrkinyt Neue Sachlichkeit -suuntaus nousi merkittäväksi erityisesti Georg Wilhelm Pabstin myötä. Ensimmäinen saksalainen äänielokuva, itävaltalaisen Josef von Sternbergin ohjaama Sininen enkeli (1930), puolestaan esitteli tulevina vuosikymmeninä legendaksi nousseen saksalaisen elokuvatähden, Marlene Dietrichin.
Kansallissosialismin aikana useat saksalaiset elokuvantekijät lähtivät maanpakoon. Aikakauden propagandan sävyttämistä elokuvista Leni Riefenstahlin teokset, kuten Tahdon riemuvoitto ja Olympia, ovat jääneet ennen kaikkea visuaalisten ansioidensa vuoksi elokuvahistoriaan. 1950-luvulla saksalaisen elokuvan kansainvälinen suosio hiipui. Aikakaudella tuotettiin erityisesti melodraamoja, komedioita ja musikaaleja. Ajan merkittävimpiin saksalaisiin elokuviin kuuluu Oscar-ehdokkaana ollut Bernhard Wickin Silta (1959).
Rainer Werner Fassbinderin sukupolvea (1960-luvulta 1970-luvulle) kutsutaan nimellä Uusi saksalainen elokuva. Fassbinderiä pidetään yhtenä elokuvahistorian merkittävimmistä ohjaajista. Hänen laajan tuotantonsa tunnetuimpiin töihin kuuluvat muun muassa Alfred Döblinin romaaniin perustuva televisiosarja Berlin Alexanderplatz sekä elokuvat Veronika Vossin kaipuu, Maria Braunin avioliitto, Pelko jäytää sielua ja Kauppias kaiken aikaa.
Sekä dokumentteja että fiktiota ohjannut Werner Herzog on elävistä saksalaisista ohjaajista merkittävimpiä. Kenties tunnetuimpia hänen töistään ovat näyttelijä Klaus Kinskin kanssa tehdyt elokuvat sekä palkittu dokumentti Grizzly Man. Saksalainen elokuva on ollut uudessa nousussa 2000-luvulla: Caroline Link sai vuonna 2002 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin elokuvallaan Jossain Afrikassa ja vuonna 2006 Florian Henckel von Donnersmarck elokuvalla Muiden elämä.
Elokuvamaailman tunnetuimpiin tapahtumiin kuuluvia Berliinin elokuvajuhlia on järjestetty vuodesta 1951.
Kuvataiteet

Saksalainen kuvataide on jäänyt maailmalla kirjallisuuden ja musiikin varjoon. Maassa on kuitenkin 500 taidemuseota, ja tunnettuja taiteilijoita sekä hyvin varhaiselta ajalta (Albrecht Dürer, Hans Holbein nuorempi) että modernimmilta aikakausilta (Paul Klee, Max Liebermann, Caspar David Friedrich, Max Ernst, Joseph Beuys). Kasselissa on järjestetty vuodesta 1955 lähtien viiden vuoden välein laaja nykytaiteen näyttely documenta. Arkkitehdit Walter Gropius, joka perusti Bauhaus -liikkeen ja Ludwig Mies van der Rohe, jonka tunnetuimmat työt on toteutettu Yhdysvalloissa, ovat olleet 20. vuosisadan merkittävimpiä saksalaisen arkkitehtuurin tekijöitä.
Media

Saksassa ilmestyy päivittäin 350 sanomalehteä, joista kymmenen leviää koko maahan. Niistä ehdottomasti suurin on Bild, jonka levikki on 3,6 miljoonaa maan kaikkien lehtien yhteenlasketusta 24 miljoonasta. Suurimpia aikakaus- ja sanomalehtiä ovat Bild, Focus, Frankfurter Allgemeine Zeitung, Frankfurter Rundschau, Handelsblatt, Der Spiegel, Stern, Süddeutsche Zeitung, Der Tagesspiegel, Die Welt ja Die Zeit.
Suurimpia julkisia televisioyhtiöitä ovat ARD ja ZDF, yksityisiä RTL, Sat1 ja ProSieben.
Urheilu

Urheilulla on merkittävä asema saksalaisten elämässä. Urheiluseuroissa on 27 miljoonaa jäsentä ja lisäksi 12 miljoonaa harrastaa liikuntaa omatoimisesti. Jalkapallo on Saksassa suosittu urheilumuoto. Jalkapallon harrastajia on jalkapalloliitossa 6,3 miljoonaa. Bundesliiga on maailman toiseksi suurin urheilun ammattilaisliiga. Tunnettuja saksalaisia jalkapalloilijoita ovat Rudi Wöller, Franz Beckenbauer, Gerd Müller, Jürgen Klinsmann, Miroslav Klose, Lothar Matthäus ja Oliver Kahn. Saksa on voittanut jalkapallon arvokisaturnauksissa MM- ja EM-kisoissa useita mestaruuksia ja mitaleita. Saksa on voittanut jalkapallon maailmanmestaruuden 1954, 1974, 1990, 2014 ja jalkapallon Euroopan mestaruuden 1972, 1980 ja 1996. Autourheilussa saksalaiset ovat menestyneet hyvin Formula-luokassa. Muita suosittuja urheilulajeja ovat käsipallo, lentopallo, koripallo, jääkiekko ja tennis.
Tiede

Heidelbergin yliopisto on  perustettu 1386. Se on siten Saksan vanhin yliopisto ja yksi Euroopan vanhimmista. Maan opiskelijamäärältään suurin yliopisto on Hagenin etäyliopisto. Saksassa toimii yhteensä 376 korkeakoulua.
Tunnettuja yliopistoja ovat muun muassa:
Albert-Ludwigs-Universität Freiburg
Humboldt-Universität zu Berlin
Freie Universität Berlin
Ludwig-Maximilians-Universität München
Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Universität zu Köln
Universität Leipzig
Universität Mannheim
Universität Tübingen
Tunnettuja teknillisiä yliopistoja ovat muun muassa:
Karlsruher Institut für Technologie
Rheinisch-Westfälische Technische Hochschule Aachen
Technische Universität Berlin
Technische Universität Darmstadt
Technische Universität Dresden
Technische Universität München
Universität Stuttgart
Lukuisat saksalaiset tutkijat ovat saaneet Nobel-palkinnon. Tunnetuimpia heistä olivat Max Planck (fysiikka, 1918), Albert Einstein (fysiikka, 1921), Werner Heisenberg (fysiikka, 1932) ja Otto Hahn (kemia, 1944).
Muita luonnontieteilijöitä: Born, Bosch, Bunsen, Ertl, Fahrenheit, Gauss, Hertz, Hilbert, von Humboldt, Kepler, Ohm, Röntgen
Filosofeja: Engels, Habermas, Hegel, Heidegger, Husserl, Kant, Leibniz, Marx, Nietzsche, Schopenhauer
Keksijöitä: Benz, von Braun, Daimler, Diesel, Gutenberg, Lilienthal, von Linde, Otto, von Siemens, Zuse, Wankel
Muu kulttuuri

Saksalainen keittiö kattaa joukon paikallisia ja alueellisia erikoisuuksia, mutta myös koko saksankieliselle alueelle tyypillisiä yhteisiä piirteitä on. Monet historialliset henkilöt, jotka eivät varsinaisesti olleet saksalaisia, elivät saksalaisen kulttuurin vaikutuspiirissä ja jättivät siihen jälkensä.
Saksan kieli on noin sadalla miljoonalla puhujallaan Euroopan unionin yleisin äidinkieli vastaten noin 18 prosenttia väestöstä. Saksa on myös englannin jälkeen toiseksi yleisin vieras kieli, noin 14% EU:n väestöstä osatessa sitä. Saksa oli ennen lingua franca Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopassa sekä pitkään tärkeä kieli myös tiedemaailmassa. Saksa on virallinen pääkieli Saksassa, Itävallassa ja Liechtensteinissa sekä virastokieli Belgiassa, Luxemburgissa, Sveitsissä ja Italian Etelä-Tirolissa.
Unescon Maailmanperintöluettelossa on Saksasta yli kolmekymmentä kohdetta.
Aachenin tuomiokirkko
Augustusburgin ja Falkenlustin linnat Brühlissa
Bambergin kaupunki
Bauhaus ja siihen liittyvät kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Berliinin modernistiset asuinalueet
Dessau-Wörlitzin puutarha
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Klassinen Weimar
Kölnin tuomiokirkko
Lyypekin hansakaupunki
Lorschin luostari ja Altenmünster
Lutherin muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue (luontokohde)
Museumsinsel (Museosaari) Berliinissä
Muskaunpuisto, jaettu Puolan kanssa
Potsdamin ja Berliinin puistot ja palatsit
Quedlinburgin kollegieettikirkko, linna ja vanha kaupunki
Rammelsbergin kaivokset ja historiallinen Goslarin kaupunki
Regensburgin vanha kaupunki
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman valtakunnan rajalinjat, jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa (Saksassa Limes Germanicus)
Speyerin tuomiokirkko
Stralsundin ja Wismarin historialliset keskustat
Tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko Hildesheimissa
Vattimeri, jaettu Alankomaiden kanssa (luontokohde)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivos ja teollisuusalue Essenissä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksan kulttuuri Wikimedia Commonsissa
Ludwig van Beethoven
Berlinale Palast Berliinin elokuvajuhlien aikaan helmikuussa 2007.
Gottlieb Daimler
Kölnin tuomiokirkko vuonna 2007.
EHC Winterthur

| EHC Winterthur |
| --- | --- |

Perustettu:  1963
Kaupunki:   Winterthur
Kotiareena:  Zielbau Arena
– kapasiteetti:  2 496
Sarjataso:  Swiss League
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Alexander Keller
Puheenjohtaja:   Rolf Löhrer
Päävalmentaja:   Frédéric Rothen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
EHC Winterthur on sveitsiläinen jääkiekkoseura, joka on perustettu vuonna 1963. Se pelaa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Swiss League:ssa. Joukkue pelasi pitkään maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, mutta kauden 2014-2015 jälkeen sen onnistui nousta toiseksi korkeimmalle sarjaportaalle.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 26 |  | Damian Stettler | R | 2027 |  |  |
| 30 |  | Christof von Burg | L | 2025 | Locarno, Sveitsi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 14 |  | Sangye Flütsch | L | 2025 | Frauenfeld, Sveitsi |  |
| 25 |  | Silvan Landolt | R | 2026 | Zürich, Sveitsi |  |
| 27 |  | Marc Steiner (A) | L | 2026 | Schüpfen, Sveitsi |  |
| 46 |  | Raphael Marti | L | 2025 |  |  |
| 55 |  | Tamás Ortenszky | R | 2026 | Budapest, Unkari |  |
| 62 |  | Nicolas Yanick Warmbrodt | R | 2026 | Biel/Bienne, Sveitsi |  |
| 91 |  | Sandro Koster | L | 2025 | Zürich, Sveitsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Janis Embacher | R | KH / OLH | Laina |  |
| 9 |  | Gianluca Ogi | L | H | 2028 | Winterthur, Sveitsi |
| 10 |  | Yanick Gil Antenen | L | H | 2027 | Menziken, Sveitsi |
| 11 |  | Lucas Hedlund | L | H | Laina |  |
| 16 |  | Nico Lehmann (A) | L | KH | 2025 | Lauperswil, Sveitsi |
| 17 |  | Ramon Kaufmann | L | H | 2025 | Zürich, Sveitsi |
| 21 |  | Allan McShane | L | KH | 2025 | Collingwood, Ontario, Kanada |
| 22 |  | Tomáš Vlček | L | H | 2026 | Plzeň, Tšekki |
| 44 |  | Anthony Staiger (C) | R | OLH | 2026 |  |
| 47 |  | Jan Hornecker | L | VLH | Laina | Grüt, Sveitsi |
| 71 |  | Devin Muller | L | VLH | 2026 | Zug, Sveitsi |
| 89 |  | Silvan Furrer | L | KH / VLH | 2026+1 |  |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Frédéric Rothen
Apuvalmentaja: Adrian Wichser
Maalivahtivalmentaja: Silvano Brasi
Huoltopäällikkö: Roger Weinhart
Puheenjohtaja: Rolf Löhrer
Toimitusjohtaja: Alexander Keller
Urheilutoimenjohtaja: Christian Weber
Pelaajakehitysjohtaja: Jürg Wuffli
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Joukkueen kotisivu(saksaksi)
Jacob Krop

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Jacob Krop vuonna 2022. |   Jacob Krop vuonna 2022. |   Jacob Krop vuonna 2022. |  |
Maa:   Kenia
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Eugene 2022 | 5 000 m |  |
|  Pronssia | Budapest 2023 | 5 000 m |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Pronssia | Birmingham 2022 | 5 000 m |  |
Jacob Krop (s. 4. kesäkuuta 2001) on kenialainen kestävyysjuoksija. Hän on 5 000 metrin juoksun kaksinkertainen MM-mitalisti.
Krop saavutti vuoden 2019 Abidjanin alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa hopeaa 5 000 metrillä ajalla 13.14,44. Hän sijoittui samana vuonna Dohan MM-kilpailuissa kuudenneksi silloisella ennätysajallaan 13.03,08. Hän sijoittui Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 viidenneksi 3 000 metrin juoksussa. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän saavutti 5 000 metrillä hopeaa ajalla 13.09,98 ja Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa pronssia ajalla 13.08,48. Syyskuussa hän voitti Brysselin Timanttiliigan kilpailussa 5 000 metriä ennätyksellään 12.45,71. Hän saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2023 pronssia 5 000 metrillä ajalla 13.12,28. Pariisin olympialaisissa 2024 hän oli 10 000 metrillä kymmenes.
Krop juoksi 3 000 metrin ulkorataennätyksensä 7.28,83 Pariisissa heinäkuussa 2024 ja halliennätyksensä 7.31,35 Liévinissä helmikuussa 2023.
Riihimäen kaupunginmuseo

| Riihimäen kaupunginmuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  paikallismuseo
Sijainti:  Temppelikatu 8
Perustettu:  1961
Johtaja:  Helena Lindstén
Kotisivut:  https://riihimaenkaupunginmuseo.fi/
Koordinaatit:  60°44′11″N, 24°46′04″E
 fiRiihimäen kaupunginmuseo 
    
Riihimäen kaupunginmuseo on kulttuurihistoriallinen paikallismuseo Riihimäellä.
Historia

Riihimäen kaupunginmuseo on perustettu vuonna 1961. Alkuvuosinaan se toimi Eteläisen koulun väestönsuojassa.
Vuonna 1970 museo muutti Riihimäen rautatienpuistoon vuonna 1858 valmistuneeseen, alkujaan rautatievirkamiesten asuintaloksi rakennettuun taloon sen jälkeen kun se oli peruskorjattu.
Museon rakennusta peruskorjattiin vuonna 1997 ja museota uudistettiin nykyaikaisten museoteknisten vaatimusten mukaisesti.lähde?
Keväällä 2023 kaupunginhallitus päätti, että kaupunginmuseo muuttaa Riihimäen taidemuseon yhteyteen. Näyttelytoiminta käynnistetään uusissa tiloissa vaiheittain vuosina 2023–2024.
Kokoelmat

Riihimäen kaupunginmuseon tehtävänä on tallentaa, tutkia ja esitellä Riihimäen kaupungin aineellista kulttuuriperintöä. Museon kokoelmassa on noin 20 000 esinettä. Yksi arvokkaimmista esineistä on Herajoella sijainneen Laurilan tilan suolta löydetty 2 000 vuotta vanha suosuksi. Museon perusnäyttely Riihimäkeläisen tarina kertoo elämästä Riihimäen seudulla aina kivikaudesta nykypäivään asti. Lisäksi museossa on vuosittain kahdesta kolmeen vaihtuvaa näyttelyä, pienoisnäyttelyä sekä erilaisia tapahtumia. Museolla on oma osasto luovutetun Karjalan alueella sijainneen Antrean pitäjästä, jonka asukkaat sijoitettiin Riihimäelle ja sen naapurikuntiin.
Aiheesta muualla

Museon verkkosivut
| n k Perustiedot Wikidatassa: Riihimäen kaupunginmuseo (Q56753773)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kulttuurihistoriallinen museo, museo, kaupunginmuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Riihimäki
katuosoite: Temppelikatu 8, 11100 Riihimäki
katu tai tie: Öllerinkatu 3
koordinaatit: 60°44′11″N 24°46′04″E﻿ / ﻿60.7364°N 24.7678°E﻿ / 60.7364; 24.7678

Riihimäen kaupunginmuseo 2019
Kyllikki Saaren murha

Saaren sisarukset kotipuutarhassaan. Vasemmalta Hellin, Alli ja Kyllikki, edessä Ritva.
Kyllikki Saaren murha on Suomen kuuluisimpia selvittämättömiä henkirikoksia. Saari surmattiin 17-vuotiaana kotikunnassaan Isojoella 17. toukokuuta 1953. Hän katosi iltayöllä pyöräillessään kotiin hartaustilaisuudesta. Suohautaan kätketty ruumis löydettiin saman vuoden lokakuussa. Saaren murha sai ympärilleen valtavat valtakunnalliset mittasuhteet. Kohu, joka kiihtyi ajoittain suoranaiseksi hysteriaksi oli voimakkaimmillaan, kun ruumis löydettiin muutamia kuukausia surman jälkeen.
Saaren murhaajaa ei ole saatu selville, vaikka tapausta on tutkittu paljon. 2000-luvulla kerrottiin julkisuuteen, että poliisilla oli vahva epäilys tekijästä, mutta todisteet eivät olleet riittäviä. Poliisi on ollut asiasta muutenkin vaitonainen, sillä syylliseksi epäilty henkilö on jo kuollut.
Kyllikki Saari

Auli Kyllikki Saari (6. joulukuuta 1935 – 17. toukokuuta 1953) oli isojokelainen maalaistalon tytär, Vilhelmiina ja Eino Saaren kuudesta lapsesta toiseksi nuorin. Uskovainen Saari kävi töissä kirkkoherranvirastossa, teki usein polkupyörämatkoja kirkolle ja osallistui hartaustilaisuuksiin. Kansakoulun jälkeen Saari kävi kaksi luokkaa oppikoulua Kauhajoella, mutta lopetti koulunkäynnin vakavan polkupyöräonnettomuuden jälkeen. Saari työskenteli kesällä 1952 kotiapulaisena kokemäkeläisessä perheessä ja aloitti syyskuun alussa 1952 työn Isojoen kirkkoherranvirastossa. Ystävien mukaan Saari oli luonteeltaan kotipiirissä vilkas ja iloinen, mutta vieraassa seurassa ujo ja hiljainen. Useimmista muista ikätovereistaan poiketen Saari ei käynyt kertaakaan tanssimassa, eikä hänellä  tiedetä olleen seurustelukumppania tai kirjeystäviä.