stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Australian avoin tennisturnaus 2023 – naisten kaksinpeli
Kaavio > Kaavion alaosa > Lohko 8

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros |   |   | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros |   |   | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros |   |   | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros |

| 14 |   B Haddad Maia | 611 | 2 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   N Párrizas Díaz | 713 | 6 |  |   |   |  |   N Párrizas Díaz | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   S Stephens | 62 | 4 |  |   |   |  |   A Potapova | 3 | 2 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   A Potapova | 77 | 6 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   N Párrizas Díaz | 2 | 2 |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   D Vekić | 6 | 2 | 710 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   D Vekić | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |
| Q |   O Selekhmeteva | 2 | 6 | 67 |   |   |  |   D Vekić | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   J Paolini | 2 | 4 |  |   |   | 18 |   L Samsonova | 3 | 0 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
| 18 |   L Samsonova | 6 | 6 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   D Vekić | 6 | 1 | 6 |
| 31 |   K Kanepi | 6 | 64 | 1 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   L Fruhvirtová | 2 | 6 | 3 |
| WC |   K Birrell | 3 | 77 | 6 |   |   | WC |   K Birrell | 3 | 2 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   L Fruhvirtová | 6 | 6 |  |   |   |  |   L Fruhvirtová | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
| WC |   J Fourlis | 0 | 4 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   L Fruhvirtová | 7 | 2 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   A Riske-Amritraj | 7 | 1 | 4 |   |   |   |   |   |   |   |   |   | PR |   M Vondroušová | 5 | 6 | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
| PR |   M Vondroušová | 5 | 6 | 6 |   |   | PR |   M Vondroušová | 6 | 5 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   T Zidanšek | 68 | 6 | 1 |   |   | 2 |   O Jabeur | 1 | 7 | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2 |   O Jabeur | 710 | 4 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Europa ’51

| Europa ’51 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roberto Rossellini
Käsikirjoittaja:   Sandro De Feo  Federico Fellini  Mario Pannunzio  Ivo Perilli  Antonio Pietrangeli  Roberto Rossellini  Brunello Rondi  Diego Fabbri 
Tuottaja:  Roberto Rossellini
Säveltäjä:  Renzo Rossellini
Kuvaaja:  Aldo Tonti
Leikkaaja:  Jolanda Benvenuti
Tuotantosuunnittelija:  Virgilio Marchi
Pukusuunnittelija:  Fernanda Gattinoni
Pääosat:   Ingrid Bergman  Alexander Knox  Ettore Giannini  Giulietta Masina 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:   Ponti  De Laurentiis 
Levittäjä:  Lux Film
Ensi-ilta:  1952
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Europa ’51 on vuonna 1952 ensi-iltansa saanut Roberto Rossellinin ohjaama elokuva, jonka pääosaa esittää Ingrid Bergman. Elokuva on poliittisesti suorasukainenselvennä mutta samalla hienovarainen tutkielma modernista pyhimystarinasta. Rosselinin mukaan se oli naisnäkökulmasta tehty uudelleenfilmatisointi hänen omasta elokuvastaan Francesco, Jumalan narri (1950). Elokuva on jäänyt vähälle huomiolle ohjaajan muuhun tuotantoon verrattuna, vaikka se oli hänen oma suosikkinsa.
Juoni

Roomassa elävä Irene Girard (Ingrid Bergman) on rikas ja itsekeskeinen seurapiirikaunotar, jota kalvaa syyllisyys nuoren poikansa kuolemasta. Helpottaakseen syyllisyydentunnettaan ja löytääkseen elämälleen tarkoituksen hän päättää omistaa aikansa ja rahansa kaupungin köyhien ja sairaiden auttamiseksi. Uusi elämäntehtävä päättäväisenä aktivistina johtaa kuitenkin avioliitto-ongelmiin ja saa yhteiskunnan kyseenalaistamaan hänen mielenterveytensä.
Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ingrid Bergman  | … |  Irene Girard   |
|  Alexander Knox  | … |  George Girard   |
|  Ettore Giannini  | … |  Andrea   |
|  Giulietta Masina  | … |  Passerotto   |
|  Teresa Pellati  | … |  Ines   |
|  Marcella Rovena  | … |  Rva Strada   |
|  Alberto Plebani  | … |  Hra Strada   |
|  Tina Perna  | … |  Cesira   |
|  Sandro Franchina  | … |  Michel   |
|  Maria Zanoli  | … |  Rva Galli   |
|  William Tubbs  | … |  Professori Alessandrini   |
|  Alfred Browne  | … |  Pappi   |
|  Antonio Pietrangeli  | … |  Psykiatri   |
Federico Federici

Federico Federici (20. joulukuuta 1844 – 6. elokuuta 1892) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1868 ja nimitettiin Folignon hiippakunnan johtoon 1. kesäkuuta 1888. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mariano Rampolla del Tindaro.
Federici kuoli 47-vuotiaana virassa.
Elias, pieni pelastuslaiva

Norjan meripelastusseuran Elias-vene Kalvøyalla vuonna 2007.
Elias, pieni pelastuslaiva (norj. Den lille redningsskøyta Elias) on norjalainen animaatiosarja, jota tuotettiin vuosina 2005–2008. Vuonna 2014 sarja tuli takaisin 52 uudella jaksolla, ja sen nimeksi muutettiin Elias ja pelastusryhmän seikkailut (norj. Elias).
Sarja perustuu lastenkirjoihin, joista ensimmäisen kirjoitti Eyvind Skeie Alf Knutsenin alkuperäisidean pohjalta. Kirjan on kuvittanut Jon Ranheimsæter ja se julkaistiin 1999. Suomeksi on ilmestynyt Espen Fyksenin, Øyvind Rune Stålenin ja Olav Aslandin kirjoittama Elias, pieni pelastuslaiva (Lasten parhaat kirjat, 2006). Sarjan pohjalta on tehty myös kaksi elokuvaa, Elias ja kuninkaan laiva (2007) ja Elias ja aarrejahti (2010).
Norjan meripelastusseura on valinnut Eliaksen maskotikseen.
DVD-julkaisut

Tervetuloa Lunniin
Elias uusissa seikkailuissa
Elias ja meripedon mysteeri
Elias ja jätti
Trooli merihädässä
Suomenkieliset ääninäyttelijät

Listassa näkyy vain osa hahmoista
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ari-Matti Hedman  | … |  Elias, herra Pikku Talo, herra Valkoinen Talo ja Jätti   |
|  Petri Liski  | … |  Trooli ja Uljas Kiito   |
|  Kaija Kiiski  | … |  Rouva Pahantuulinen Halo   |
|  Hanna Kaila  | … |  Rouva Kiltti Halo ja Heli   |
Kausi 1 - Elias, pieni pelastuslaiva (2005)

| Jakso | Suomenkielinen nimi |
| --- | --- |
1: Tervetuloa Lunniin
2: Majakka
3: Viiksivaha
4: Uljas Kiito
5: Trooli pulassa
6: Trooli telakalla
7: Kumppis tulee Lunniin
8: Tuulimaa
9: Silli ja Lokki
10: Suurvälkyn uusi lamppu
11: Uljas Kiito koeajelulla
12: Suuri kilpailu
13: Silli sumussa
14: Meripeto
15: Vahdissa
16: Lokki pelästyy
17: Sunnuntai
18: Kapoinen
19: Jätti pelastaa
20: Jumissa
21: Kumppiksen tehtävä
22: Moottorivika
23: Uljas ja syksyn tulo
24: Myrskytuuli yltyy
25: Trooli merihädässä
26: Pelottoman kello
Kausi 3 - Elias ja pelastusryhmän seikkailut (2014)

| Jakso | Suomenkielinen nimi |
| --- | --- |
1: Syvyyksien hirviö
2: Alakuloinen Silli
3: Aaltojen armoilla
4: Merenneito
5: Turvalliset reitit
6: Vaunun uudet pyörät
7: Seikkailu kaikuluolassa
8: Kadonnut paketti
9: Tuulimaan jätti
10: Leikkipiraatti
11: Merirokot
12: Varaosat
13: Vaunun vapaapäivä
14: Hilukilu
15: Sankari-Uljas
16: Avomerellä
17: Kadonnut aarre
18: Uneliasta sakkia
19: Arvausleikki
20: Varaosa
21: Poijut karkuteillä
22: Roki pelastajana
23: Lomareissu
24: Kalasäiliö
25: Jättimuna
26: Lunnin paratiisi
Aiheesta muualla

Elias, pieni pelastuslaiva Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ernst Toch

Ernst Toch.
Ernst Toch (7. joulukuuta 1887 Wien, Itävalta — 1. lokakuuta 1964 Santa Monica, Kalifornia) oli itävaltalainen säveltäjä, pianisti ja opettaja. Toch kuului 1920–30-luvun Saksassa musiikin modernismin kärkinimiin. Hänen teoksiaan esitettiin Saksan lukuisilla musiikkijuhlilla ja kustannettiin vuoteen 1933 saakka, jolloin kansallissosialistit ryhtyivät mustamaalaamaan ”bolševikkisäveltäjiä”. Hän emigroitui Yhdysvaltoihin vuonna 1934.
Elämäntyöstä

Kautta Tochin tuotannon näkyy 1800-luvun saksalaisen romantiikan vaikutus. Hänen musiikkinsa alkaa vapautua tonaalisesti vuoden 1920 paikkeilla; hän käyttää runsaahkosti kromatiikkaa, mutta musiikkiin jää jäljelle sävellajituntu. Hän oli kiinnostunut uusista sävellystekniikoista, kuten sarjallisuudesta, vaikka ei omaksunut niitä laajemmin; esimerkiksi 13. jousikvartetossa op. 74 (1953) hän käyttää dodekafonista riviä.
Tochin musiikki on myös purevan karakterisoivaa ja huumorin ryydittämää, ja kirjalliset aiheet olivat hänelle läheisiä (muun muassa orkesteriteokset Peter Pan op. 76 ja ”iloinen alkusoitto” Pinocchio). Elokuvamusiikissa Tochin alaksi osoittautuivat erityisesti jännitys- ja takaa-ajokohtaukset. Myöhäiskauden teoksissa on ajoin vallalla myös lyyrinen ja melankolinen sävy (muun muassa Notturno op. 77 ja 4. sinfonia op. 80).
Aiheesta muualla

Ernst Toch Archive (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Extreme Power Metal

| Extreme Power Metal DragonForce |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 27. syyskuuta 2019
 Kesto: 52.50
 Levy-yhtiö: EarMUSIC
DragonForcen muut julkaisut
| Reaching into Infinity 2017 | Extreme Power Metal 2019 | Warp Speed Warriors 2024 |
Extreme Power Metal on power metal -yhtye DragonForcen kahdeksas albumi. Albumi julkaistiin 27. syyskuuta 2019.
Kappaleet

Highway to Oblivion – 6.48
Cosmic Power of the Infinite Shred Machine – 6.36
The Last Dragonborn – 6.12
Heart Demolition – 5.39
Troopers of the Stars – 5.04
Razorblade Meltdown – 4.45
Strangers – 4.29
In a Skyforged Dream – 4.45
Remembrance Day – 5.10
My Heart Will Go On – 3.23  (Celine Dion cover)
Arvostelut

Kaaoszine: 8/10
Imperiumi: 6/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Extreme Power Metal Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Extreme Power Metal Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Elämän syke

| Elämän syke Ratsia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu 1980 Finnvox-studiot
 Julkaistu: marraskuu 1980
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD (2009)
 Tuottaja(t): Kari Hipponen
 Tyylilaji: uusi aalto, rock
 Kesto: 37.05
 Levymerkki: Johanna
Listasijoitukset
  23.
Ratsian muut julkaisut
| Ratsia 1979 | Elämän syke 1980 | Jäljet 1982 |
Singlet albumilta Elämän syke
 ”Täältä tulee yö” Julkaistu: syksy 1980
Elämän syke on Ratsian toinen studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1980 levymerkillä Johanna. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 23, ja se pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa. Levyn uudelleenmasteroitu CD-painos julkaistiin vuonna 2009, ja vuonna 2011 Svart Records uudelleenjulkaisi levyn vinyyliformaatissa.
Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”Täältä tulee yö”, jonka B-puolella on liveversio kappaleesta ”Uudet jumalat”. Yö-yhtye sisällytti oman versionsa ”Täältä tulee yö” -kappaleesta vuoden 1992 albumilleen Tänä yönä sekä vuoden 1993 livealbumilleen Täältä tulee Yö...live.
Albumin kannen suunnitteli Kari Riipinen.
Kappaleet

| --- | --- |
 A-puoli Ruumis ja sielu – 2.53  Sä vain – 3.19  Päiviä ja öitä – 3.08  Rudi's reggae – 4.16  Ikuinen rakkaus (luulet vain) – 1.53 (Buzzcocks-cover, alkup. ”I Don't Mind”)  Täynnä elämää – 3.47 :  B-puoli Täältä tulee yö – 3.05   Nuku vaan – 3.43  Kun sä tanssit – 2.58  Ei enkeleitä – 3.19  Elämän syke – 5.25
Kokoonpano

Jyri Honkavaara – laulu, kitara
Juha Aunola – kitara, taustalaulu
Rudi Lukkarinen – basso, taustalaulu, laulu (kappaleet "Sä vain" ja "Rudi´s reggae")
Pasi Kuusjärvi – rummut, taustalaulu, laulu (kappale "Nuku vaan")
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Brandy Ruokonen (oik. Visa Ruokonen) – piano (kappale ”Täältä tulee yö”), klarinetti ja polymoog (kappale ”Kun sä tanssit”)
Jone Takamäki – saksofoni (kappale ”Täältä tulee yö”)
Aiheesta muualla

Albumi Fono.fi:n tietokannassa
Fiordaliso

| Fiordaliso |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. helmikuuta 1956 (ikä 68) Piacenza, Italia
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Fiordaliso 
Laulukielet:  italia
Aktiivisena:  1981–
Tyylilajit:  pop, soul
Levy-yhtiöt:  Durium (käännä suomeksi), Sony Music, EMI Italiana S.p.A. ja BMG Italy 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Fiordaliso (oik. Marina Fiordaliso, s. 19. helmikuuta 1956 Piacenza, Italia) on italialainen laulaja-lauluntekijä. Hänen suurimpia menestyksiään on pop-musiikkia edustava kappale "Non voglio mica la luna". Musiikkiuransa ohella Fiordaliso on esiintynyt lukuisissa televisio- ja teatterituotannoissa.
Ura

Marina Fiordaliso on vanhin Auro Fiordalison ja Carla Pozzin kuudesta lapsesta. Hän aloitti säveltaiteiden opiskelun jo nuorena. Kansalliseen suosioon Fiordaliso nousi San Remon musiikkifestivaalien myötä 1980-luvun alussa. Tuolloin hän otti taiteilijanimekseen sukunimensä Fiordalison. Vuonna 1984 hän lauloi San Remossa kappaleen "Non voglio mica la luna", joka nousi suosioon paitsi Italiassa, myös ulkomailla. Seuraavana vuonna Fiordaliso lauloi San Remossa kappaleen "Il mio angelo", joka on omistettu hänen pojalleen, jonka hän synnytti vain viidentoista vuoden ikäisenä.
Vuonna 1991 julkaistiin Fiordalison albumi Il portico di Dio, joka oli suurmenestys paitsi Italiassa, myös useassa espanjankielisessä maassa. Albumi sisältää muun muassa hitin "Il mare più grande che c'è (I love you man)". 2000-luvun taitteen jälkeen Fiordalison levytystahti hiljeni.
Fiordaliso on ollut mukana useissa televisio-ohjelmissa, kuten L'isola dei famosi (2016). Lisäksi hän on näytellyt teatterituotannoissa, kuten musikaalissa Menopause The Musical (2006).
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Espanjan kansanrintama

Espanjan kansanrintaman lippu
Espanjan kansanrintama (esp. Frente Popular) oli Espanjan toisessa tasavallassa vuosina 1936–1939 toiminut kansanrintamahallitus ja poliittinen koalitio. Sen muodostui useista eri vasemmistoryhmistä, joihin kuului tasavaltalaisia sosialisteja ja  kommunisteja sekä myöhemmin myös anarkisteja. Kansanrintama muodostettiin tammikuussa 1936 oikeistopuolueiden kansallisrintaman vastavoimaksi. Sen päämääränä oli myös jatkaa vuosina 1931–1933 toimineen vasemmistohallituksen aloittamia sosiaalisia uudistuksia, vaatia poliittisten vankien vapauttamista sekä perua poliittisista syistä tehdyt työläisten irtisanomiset. Kansanrintama oli myös yksi Espanjan sisällissodan osapuolista, sen kannattajien muodostaessa tasavaltalaisarmeijan ydinosan.[lähde? ]
Parlamenttivaalit 1936

Helmikuun 1936 parlamenttivaaleissa kansanrintama keräsi 47 % äänistä ja kukisti niukasti 46,5 % saaneen oikeistokoalition. Vaalien jälkeen Madridissa järjestettiin voitonparaati, johon osallistui yli 250 000 kansanrintaman tukijaa. Uuteen hallitukseen osallistuivat kaikki kansanrintamassa mukana olleet puolueet lukuun ottamatta Francisco Largo Caballeron johtamaa sosialistista työväenpuoluetta. Ensimmäiseksi pääministeriksi nimitettiin tasavaltalaisvasemmistoa edustanut Manuel Azaña, joka valittiin toukokuussa myös presidentiksi. Hänen tilalleen pääministeriksi nousi aluksi Augusto Barcia Trelles ja muutamaa päivää myöhemmin Santiago Casares Quiroga, jotka molemmat olivat Azañan tavoin tasavaltalaisen vasemmistopuolueen edustajia.[lähde? ]
Kevään 1936 väkivaltaisuudet

Kevään ja kesän aikana Espanja ajautui poliittisen väkivallan kierteeseen. Radikaalien vasemmistoryhmien ja äärioikeistolaisten falangistien yhteenotoissa sai surmansa heinäkuuhun mennessä lähes 300 ihmistä. Pahin tilanne syntyi Granadassa, jossa äärioikeiston väkivalta sai maaliskuussa aikaan yleislakon ja laajoja mellakoita. Hallitus vastasi tilanteeseen tekemällä uudelleenjärjestelyjä maan armeijassa. Oikeistolaisia upseereita siirrettiin vähäpätöisimpiin tehtäviin ja heidät korvattiin tasavaltalaismielisillä. Esimerkiksi maan diktaattoriksi myöhemmin noussut kenraali Franco siirrettiin Kanarian saarille ja kenraali Emilio Mola puolestaan alennettiin Espanjan Afrikan armeijan komentajasta prikaatinpäälliköksi pohjoiseen Pamplonan maakuntaan.[lähde? ]
Sisällissodan aika

Heinäkuussa 1936 oikeistolaiset upseerit yrittivät epäonnistunutta sotilasvallankaappausta, joka kuitenkin johti maan sisällissotaan. Kolme päivää sodan syttymisen jälkeen 19. heinäkuuta pääministeriksi nimitettiin Unión Republicana -puoluetta edustanut Diego Martínez Barrio, jonka korvasi vielä samana päivänä José Giral Pereira. Syyskuussa pääministerinä aloitti sosialistisen työväenpuolueen Francisco Largo Caballero. Lokakuussa hänen hallitukseensa liittyi myös anarkosyndikalistinen CNT-ammattiliitto. Anarkistit saivat kaksi ministerinvirkaa, heistä sosiaali- ja terveysministeriksi nimitetty  Federica Montseny oli Espanjan ensimmäinen ja myös yksi Euroopan ensimmäisistä naisministereistä.[lähde? ]
Kansanrintaman ongelmaksi muodostui sen poliittinen epäyhtenäisyys, kun pääasiallinen yhdistävä tekijä oli kenraali Francon johtamien fasistien vastainen taistelu. Keväällä 1937 kansanrintamahallitus ajautui sisäiseen valtataisteluun, joka huipentui Barcelonan toukokuuna tunnettuihin väkivaltaisuuksiin. Kuuden päivän mittaisiin katutaisteluihin osallistuivat lähinnä hallituksen Guardia de Asalto -poliisivoimat ja Espanjan kommunistinen puolue PCE, joilla oli vastassaan anarkistit sekä stalinistista PCE:tä vastustanut trotskilainen POUM-puolue. Aselepoon päättyneiden taistelujen jälkeen pääministeriksi tuli kommunisteille myötämielinen Juan Negrín, joka merkitsi samalla Stalinin johtaman Neuvostoliiton vaikutusvallan lisääntymistä kansanrintamassa. Neuvostoliitto kuului sisällissodassa kansanrintaman ja tasavaltalaisten tukijoihin. Kommunistinen puolue aloitti myös anarkisteihin ja erityisesti POUM:n jäseniin kohdistuvat vainot, jotka huipentuivat puolueen kieltämiseen kesäkuussa 1937 sekä puheenjohtaja Andrés Ninin surmaamiseen.[lähde? ]
Keväällä 1939 tasavaltalaisten armeijan sisällä muodostui kenraali Segismundo Casadon johtama juntta, jonka tarkoituksena oli saada sota loppumaan solmimalla rauha Francon fasistien kanssa. Ranskaan paenneen presidentti Azañan tilalle nimitettiin Diego Martínez Barrio, joka toimi Espanjan toisen tasavallan viimeisenä presidenttinä ainoastaan kolmen päivän ajan. Casadon juntta syjäytti Azañan tavoin Ranskan paenneen pääministeri Negrínin maaliskuun 6. päivänä ja sota päättyi lopulta 1. huhtikuuta 1939 tasavaltalaisten ehdottomaan antautumiseen. Samalla tuli päätökseen myös Espanjan kansanrintaman aika ja maa siirtyi 36 vuotta kestäneeseen sotilasdiktatuuriin.[lähde? ]
Jäsenet

Jäsenpuolueet
Espanjan sosialistinen työväenpuolue
Espanjan kommunistinen puolue
Työväen marxilainen yhtenäisyyspuolue, trotskilainen kommunistipuolue
Tasavaltalainen vasemmisto
Unión Republicana, tasavaltalaispuolue
Tukijat
Katalonian tasavaltalainen vasemmisto
Partido Galeguista, Galician itsenäisyyspuolue
Unión General de Trabajadores, sosialistinen ammattiliitto
Confederación Nacional del Trabajo, anarkosyndikalistinen ammattiliitto
Federación Anarquista Ibérica, anarkistijärjestö
Ezra Taft Benson

Benson, 1953
Ezra Taft Benson (4. elokuuta 1899 – 30. toukokuuta 1994) oli Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon 13. profeetta ja presidentti vuodesta 1985 aina kuolemaansa 1994. Häntä seurasi virassa Howard W. Hunter. Benson toimi myös Yhdysvaltain maatalousministerinä presidentti Dwight D. Eisenhowerin aikana vuosina 1953–1961.
Elämäkerta > Viimeiset vuodet ja kuolema

Benson kärsi uransa loppuaikoina sydämen ja aivojen verenkiertohäiriöistä. Hän esiintyi presidenttikautensa viimeisinä vuosina hyvin vähän julkisuudessa, mikä lisäsi epäilyksiä hänen kyvystään toimia kirkon tosiasiallisena johtajan. Yleisesti on arveltu Bensonin kärsineen viimeisinä vuosinaan dementiasta. Ensimmäisen presidenttikunnan ensimmäinen neuvonantaja Gordon B. Hinckley ja toinen neuvonantaja Thomas S. Monson saivat laillisen oikeuden edustaa Bensonia kirkon johtajana taloudellisissa ja juridisissa asioissa, mikä mahdollisti kirkon toiminnan jatkumisen Bensonin sairaudesta huolimatta. Kirkon hengellinen johto ja erityisesti kirkossa kaivatut uudistukset jäivät kuitenkin Bensonin kauden loppuaikoina pitkälti hoitamatta.
Benson kuoli kotonaan Salt Lake Cityssä sydämen pysähtymiseen 30. toukokuuta 1994. Hänet haudattiin lähelle hänen kotiaan Idahossa.
Benson, 1953
Extreme Obsession Live

| Extreme Obsession Live Thy Disease |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Äänitetty : 8. lokakuuta 2002 Studo TVP Krzemionki, Krakova
 Julkaistu: 19. tammikuuta 2004
 Tyylilaji: death metal, black metal
 Kesto: 55.00
 Levy-yhtiö: Metal Mind
Thy Diseasen muut julkaisut
|   | Extreme Obsession Live 2004 |   |
Extreme Obsession Live on puolalaisen death/black metal -yhtye Thy Diseasen musiikki-DVD, joka on julkaistu vuonna 2004 levymerkillä Metal Mind Records.
Sisältö

Intro
Cursed
Impure Lust
Blade Intimacy
Angel Ashamed
Perfect Form
The Wish
New Slaughter
Ultimate Reign
The Last of the Mohicans
Cold
Crashing the Soul
The Maelstorm Mephisto
Nihilistic Tranquility
Sisältö > Audiokappaleet

Sothis
Eternal Disease
The Earth
Frozen
Art of Decadence
War is Mine
Sisältö > Muut

Biografia
Haastatteluja
Diskografia
Galleria
Aiheesta muualla

Albumi Extreme Obsession Live Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Thy Disease
| --- | --- |
Studioalbumit:  Devilish Act of Creation • Cold Skin Obsession • Neurotic World of Guilt • Rat Age (Sworn Kinds Final Verses) • Anshur-Za • Costumes of Technocracy
Demot:  Art of Decadence
Videografia:  Extreme Obsession Live
Katso myös:  Crionics • Behemoth • Sceptic • Anal Stench
Fionnula Flanagan

| Fionnula Flanagan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Fionnghuala Manon Flanagan
Syntynyt: 10. joulukuuta 1941 (ikä 82) Dublin, Irlanti
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Garrett O’Connor (vih. 1972; k. 2015)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1965–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Fionnghuala Manon ”Fionnula” Flanagan (s. 10. joulukuuta 1941 Dublin, Irlanti) on irlantilainen näyttelijä. Hän on tehnyt mittavan uran teatterin, elokuvan ja television parissa. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa The Others (2001), Transamerica (2005), Yes Man (2008), sekä televisiosarjoissa Brotherhood ja Lost. Vuonna 2020 The Irish Times -lehti listasi Irlannin 50 parasta elokuvanäyttelijää, antaen Flanaganille sijan 23.
Valikoitu filmografia

Odysseus (1967)
Hra Patman, yöhoitaja (1980)
Ewokien taistelu (1984)
Youngblood - lätkä veressä (1986)
Nyhjää tyhjästä (1993)
Elämän hinta (1996)
Lottovoittaja Ned (1998)
Jotain uutta, jotain vanhaa (1999)
The Others (2001)
Jumalaiset JaJasiskot (2002)
Tears of the Sun (2003)
Blessed (2004)
Transamerica (2005)
Lakanoiden välissä (2005)
Neljä veljeä (2005)
Yes Man (2008)
Valehtelemisen sietämätön keveys (2009)
Saiturin joulu (2009)
Kill the Irishman (2011)
The Guard (2011)
Song of the Sea (2014)
Erik Severin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Severin vuonna 1924. |  Severin vuonna 1924. |  Severin vuonna 1924. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten curling
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Chamonix 1924 |  |  |
Erik Oskar Severin (18. heinäkuuta 1879 Tukholma – 15. marraskuuta 1942 Tukholma) oli ruotsalainen curlingpelaaja ja olympiamitalisti.
Severin saavutti olympiahopeaa Chamonix’ssa 1924, missä curlingissa kilpailtiin ensimmäistä kertaa olympiatasolla. Hän teki työuransa pankkialalla.