stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ostrakismos
Tausta

Ostrakismos otettiin käyttöön, jotta kukaan ei enää voisi Ateenaa 500-luvulla eaa. yksin­valtaisesti hallinneen Peisistratoksen tavoin kaapata valtaa itselleen. Se ei siis ollut rangaistus mistään, mitä karkotettava oli jo tehnyt, vaan sillä pyrittiin estämään epäillyt vallan­kaappaus­hankkeet jo ennakolta. Siksi valtiolle vaarallisiksi epäillyt henkilöt päätettiin karkottaa määräajaksi. Mitään todisteita tällaisesta hankkeesta ei tarvittu, pelkkä äänestys­päätös riitti. Ensimmäisenä ostrakisoitiin vuonna 487 eaa. Peisistratoksen sukuun kuulunut Hipparkhos, sillä entisen tyranni Hippiaan epäiltiin juonineen persialaisten kanssa Marathonin taistelun aikaan vuonna 490 eaa.
Suorien salaliittoepäilyjen lisäksi ostrakisointi voitiin suorittaa pelkästään siksi, että joku oli noussut ihmisten mielestä liian vaikutusvaltaiseksi ja hallitsemaan poliittista elämää, mikä oli ristiriidassa Ateenan demokratiaan olennaisesti kuuluneiden egalitarististen periaatteiden kanssa. Toisaalta kaikkia merkittäviksi nousseita miehiä ei ostrakisoitu. Esimerkiksi Perikles sai toimilleen kansan enemmistön tuen, eivätkä hänen vastustajansa onnistuneet saamaan tarpeeksi kannatusta karkotukselle, vaikka ostrakisointia tiedetään yritetyn ainakin kerran. Osa antiikin kirjailijoista on antanut ymmärtää, että alkuaan demokratian suojelemiseen tarkoitettua ostrakismosta alettiin myöhemmin väärinkäyttää kateuden vuoksi.
Tunnetut ostrakisoidut

487 eaa. – Hipparkhos Kharmoksen poika, tyranni Peisistratoksen sukulainen
486 eaa. – Megakles Hippokrateen poika, Kleistheneen veljenpoika
485 eaa. – (nimeä ei tiedetä)
484 eaa. – Ksanthippos Arifroksen poika, Perikleen isä
482 eaa. – Aristeides Lysimakhoksen poika
470-luvun eaa. loppu – Themistokles Neokleen poika
471 eaa. – Megakles mahdollisesti toisen kerran
461 eaa. – Kimon Miltiadeen poika
460 eaa. – Alkibiades Kleiniaan poika, Alkibiadeen isoisä
457 eaa. – Menon Menekleideen poika (ei varmaa)
443 eaa. – Thukydides Melesiaan poika
440-luku eaa. – Kallias Didymoksen poika (ei varmaa)
440-luku eaa. – Damon Damonideen poika (ei varmaa)
416 eaa. – Hyperbolos Antifaneen poika
Kirjalliset lähteet ja arkeologinen todistusaineisto

Vaikka useat 400-luvun eaa. aikalaiskirjoittajat ja muut antiikin lähteet kertovat ostrakismos-äänestyksistä, luettelo tunnetuista ostrakisoiduista vuosineen perustuu ensisijaisesti 300-luvulla eaa. eläneen filosofi Aristoteleen nimiin laitettuun teokseen Ateenan valtiomuoto. Osa nykyajan historiantutkijoista ei pidä luetteloa täysin luotettavana, mutta pääosa siihen sisältyvistä karkotuksista on saanut tukea muista lähteistä kuten esinelöydöistä. Kirjallisuudessa ei ole mainintoja niistä äänestyksistä, jotka olisivat rauenneet liian pienen kokonaisäänimäärän vuoksi.
Säilyneitä ostrakoneja eli äänestysliuskoja on löydetty arkeologisissa kaivauksissa yhteensä 10 500 kappaletta, usein suuria määriä samasta paikasta. Ateenan Agoralta niitä on löydetty yhteensä 1 145 (sekä 165 tunnistamatonta) ja Akropoliilta 191. Kerameikoksesta Ateenan alueelta löydettiin vuosina 1965–1969 yhteensä 9 000 ostrakonia, joista 4 142 oli osoitettu Megaklesta vastaan. Suuret esiintymät viittaavat siihen, että käytetyt ostrakonit heitettiin joukolla pois ja niitä käytettiin esimerkiksi täyttömaana. Ostrakoneina käytettiin muun muassa krateerin, kyliksin, skyfoksen, pithoksen ja amforan sirpaleita. Nimi on yleensä kirjoitettu kaivertamalla vasemmalta oikealle. Joskus mukana on piirros henkilöstä. Eräästä hylätystä kaivosta on löydetty 190 Themistoklesta vastaan suunnattua ostrakonia, joissa arvellaan esiintyvän vain 14 eri henkilön käsiala, mikä tukee oletusta, että äänestäjille tehtailtiin valmiiksi äänestysliuskoja tietyn henkilön nimellä.
Eräät mahdollisesti ostrakisoidut henkilöt tunnetaan vain löydetyistä ostrakoneista. Esimerkiksi Kallias Kratiaan poika -nimistä henkilöä vastaan suunnattuja ostrakoneja on löytynyt 763 kappaletta, mutta häntä ei mainita kirjallisuudessa.
Vastaavia menettelyjä muualla

Ateenan ostrakismosta vastaava menettely oli käytössä myös ainakin Argoksessa, Megarassa, Miletoksessa ja Syrakusassa. Syrakusassa siitä käytettiin nimeä petalismi (petalismos), koska karkotettavaksi vaadittujen nimet kirjoitettiin oliivipuun lehdille. Näistä on kuitenkin säilynyt vain vähän tietoa. Lisäksi ostrakoneiksi tunnistettuja ruukun­sirpaleita on löydetty Taurien Khersonesoksesta, mikä on saanut historioitsijat päättelemään, että sielläkin olisi ollut käytössä vastaava menettely, vaikka sitä ei mainitakaan säilyneissä antiikin aikaisissa kirjallisissa lähteissä.
Kirjallisuutta

Forsdyke, Sara: Exile, Ostracism, and Democracy: The Politics of Exclusion in Ancient Greece.  Princeton University Press, 2005.  ISBN 0-691-11975-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ostrakismos Wikimedia Commonsissa
Äänestyskappaleita. Ylinnä nimi Perikles, keskellä Kimon, alinna Aristeides.
Fundamentalismi

Fundamentalismi on konservatiivinen uskonnon muoto, jolle on ominaista tiukka nojautuminen pyhiin kirjoituksiin. Alkuperältään fundamentalismi on 1900-luvun alussa syntynyt pohjoisamerikkalainen kristillinen protestanttinen liike, joka korostaa Raamatun sanatarkkaa erehtymättömyyttä. 1900-luvun loppupuolelta alkaen fundamentalismin käsitteellä on viitattu myös muihin uskontoihin kuin kristinuskoon pohjaaviin liikkeisiin, kuten islamilaisiin, juutalaisiin, hindulaisiin ja buddhalaisiin.
Käsite

Fundamentalismin käsite vakiintui julkiseen puheeseen 1970-luvulla. Tuolloin käsitteellä viitattiin erityisesti väkivaltaiseen islamilaiseen terrorismiin mutta myös kristillistaustaisiin uusiin uskonnolisiin liikkeisiin ja lahkoihin. Ajan myötä käsitettä on käytetty myös sekulaareissa yhteyksissä.
Käsitettä on pidetty asenteellisena ja todellisuutta yksinkertaistavana. Kritiikin mukaan käsitteellä on haluttu leimata uskonnollisia ryhmiä ja kokonaisia uskontoja. Toisaalta on korostettu, että termiä voidaan käyttää mielekkäästi vain sen alkuperäisessä kontekstissa eli viitattessa tietynlaiseen protestanttiseen suuntaukseen Yhdysvalloissa.
Alun perin fundamentalismi oli luonteeltaan neutraali termi, jolla fundamenttien puolustajat itseään kutsuivat. Yleisemmällä tasolla fundamentalistinen raamatuntulkinta tarkoittaa Raamatun erehtymättömänä pitämistä.
Perusta

Fundamentalismi perustuu sille lähtökohdalle, että jokin ajatusten lähde, usein kirja, on erehtymätön ja täydellinen. Protestanttifundamentalisteille tämä perusta on Raamattu ja islamilaisille fundamentalisteille Koraani ja hadithit. Nämä alkuperäiset lähteet riittävät fundamentalisteille ohjekirjoiksi. Fundamentalistit löytävät menneisyydestä myös jonkinlaisen todellista uskontoa edustavan täydellisen sosiaalisen rakenteen. Radikaaliprotestanteille tällaista edustaa varhaiskirkollinen Arkadia-utopia ja muslimeille 600-luvun Mekka.
Fundamentalismi on vastareaktio modernisaatiolle eli yhteiskunnan kehittymiselle ja nykyaikaistumiselle. Länsimaissa uskonto on uudella ajalla joutunut vähän kerrallaan perääntymään ja tekemään myönnytyksiä muutosten edellä: uskonto on siirtynyt julkisesta yksityiseksi, joutunut alistumaan maallisen hallinnon vallan alle, joutunut luopumaan väitteestä ”ainoan totuuden” omistamisesta ja alkanut hyväksyä muun muassa naispappeuden. Islamilaisissa maissa katkeruus omasta takapajuisuudesta ja lännestä tulevat nykyaikaiset vaikutteet ovat luoneet pohjaa fundamentalismille.
Fundamentalismi ei pyri säilyttämään alkuperäistä uskoa sellaisenaan, vaan uudistaa sitä varmistaakseen sen jatkuvuuden uhkien edessä. Fundamentalistien tavoitteena on palauttaa uskonnon alkuperäinen kiihko, joka aikoinaan synnytti uskovien yhteisöllisen identiteetin. Fundamentalistit eivät torju nykyajan tekniikkaa, vaan he käyttävät usein edistyksellistä viestintätekniikkaa aatteensa levittämiseen.
Fundamentalismi on nykyaikainen ilmiö. Sen syntymisen edellytys on se, että vanhasta uskonnosta on säilynyt riittävästi, jotta se voitaisiin nostaa takaisiin valta-asemaan. Fundamentalismin nousun edellytykset syntyivät 1800-luvulla. Raamattu alettiin nähdä tulkinnanvaraisena teoksena, jonka kirjoittajien tarkoituksia ryhdyttiin pohtimaan kuten myös sitä, oliko edes mahdollista tulkita Raamattua oikein. Vasta tekstin arvovaltaisen version käsitteen haastaminen ja laajalle levinnyt lukutaito mahdollistivat fundamentalismin syntymisen.
Piirteitä

Chicagon yliopiston tutkimuksessa vuosina 1988–1993 tunnistettiin yhdeksän ideologista ja organisatorista piirrettä, joista useimpia esiintyy kaikissa fundamentalistisissa ryhmissä:
Reagointi uskonnon marginalisoitumiseen.
Valikoivuus omien perinteiden ja kirjoitusten suhteen.
Moraalinen kahtiajako: todellisuus jaetaan selkeästi hyvään ja pahaan.
Ehdottomuus ja erehtymättömyys: pyhiä kirjoituksia pidetään kirjaimellisesti tosina ja määräävinä; tulkinnat voivat tosin vaihdella.
Millenarismi ja messiaanisuus: käsitys hyvän lopullisesta voitosta ja historian päättymisestä.
Valikoitu jäsenyys: jäsenet käsittävät itsensä erityisen jumallisen kutsun saaneiksi tai valituksi joukoksi pelastettuja.
Tiukat rajat: ulkopuolisista yhteisöistä erottautuminen, joskus jopa asumisjärjestelyjen kautta.
Karismaattinen ja autoritaarinen johtajuus.
Käyttäytymisvaatimukset: kieltoja, jotka koskevat etenkin pukeutumista, ravintoa, nautintoaineiden käyttöä, parinvalintaa sekä viihteen ja kirjallisuuden kulutusta; ryhmän tunnukset toimivat kulttuurisina merkitsijöinä ja ryhmäidentiteetin tunnuksina.
Fundamentalismia käytetään nykyisin termin alkuperäisen merkityksen lisäksi joskus myös pilkkanimenä viittaamassa epämieluisiin, yleensä konservatiivisiin uskonnollisiin ryhmiin. Sitä käytetään joskus kuvaamaan kaikenlaisia uskontonsa vakavasti ottavia ryhmiä, jotka erottuvat muista tai haluavat korostaa uskonnon asemaa politiikassa. Uskontojen sisällä liberaalit käyttävät termiä joskus kuvaamaan konservatiivien älyllistä kypsymättömyyttä.
Toimintatavat

Fundamentalismiin liittyy joskus voimakas pyrkimys erottautua ”vääräuskoisista”, minkä vuoksi fundamentalismi voi johtaa riitoihin ja väkivaltaan. Väkivalta ei kuitenkaan ole fundamentalismin määrittävä piirre, sillä vain osa fundamentalisteista kannattaa väkivaltaa.
Fundamentalismi on antropologi Pascal Boyerin mukaan halua säilyttää tietty hierarkian tyyppi, joka perustuu liittoutumisen psykologialle ja jota luopuruuden helppous ja kasvava todennäköisyys uhkaavat. Fundamentalistinen väkivalta on toimintaa, jonka tarkoitus on lannistaa mahdollisia luopioita osoittamalla luopuruuden kova hinta. Fundamentalismiin liittyy Boyerin mukaan neljä keskeistä piirrettä:
Fundamentalistiset ryhmät pyrkivät valvomaan toistensa julkista käyttäytymistä.
Fundamentalistiset ryhmät pyrkivät rankaisemaan uskonnollisten normien rikkomista näyttävästi ja julkisesti.
Fundamentalistinen väkivalta on pääosin suunnattu saman kulttuurisen yhteisön jäseniä, ei ulkopuolisia vastaan.
Fundamentalistien pääasiallisena hyökkäyksen kohteena on yleensä oman uskonnollisen perinteen modernisoitunut ja paikallinen muoto.
Tutkijoiden Gabriel Almond, Emmanuel Sivan ja Scott Appleby (1995) mukaan fundamentalistit voivat olla vuorovaikutuksessa ulkopuolisen maailman kanssa neljällä tavalla:
Maailman valloittaminen: yhteiskunnan rakenteiden haltuunotto kumouksellisen toiminnan kautta, yleensä väkivaltaisesti (esimerkkinä kristillinen rekonstruktionismi).
Maailman muuttaminen: vaikuttamista yhteiskunnan rakenteisiin, instituutioihin, lakeihin ja tapoihin sisältäpäin (Billy Grahamin edustama evankelikalismi).
Maailman luominen: vaihtoehtoisten sosiaalisten rakenteiden ja instituutioiden pystyttäminen ja oman kannatuspohjan laajentaminen.
Maailman kieltäminen: oman erillisen sosiaalisen todellisuuden ylläpitäminen etenkin kasvatuksen, perhe-elämän ja rituaalien kautta (ortodoksijuutalaisuus).
Fundamentalistiset liikkeet houkuttelevat etenkin marginalisoituneita hyväosaisia miehiä: Yhdysvalloissa valtansa menettäneitä protestantteja ja islamilaisissa maissa muslimeja, joiden yhteiskunnallinen nousu on estetty.
Fundamentalismi eri uskonnoissa > Kristillinen fundamentalismi

Kristillisen fundamentalismin juuret ovat 1800-luvun lopun Yhdysvalloissa nousseessa Raamatun arvovallan puolustuksessa historiallis-tieteellistä arvostelua vastaan sekä samanaikaisessa helluntailaisuuden nousussa. Fundamentalismin nousu liittyy erityisesti vuosina 1910–1915 nimellä Fundamentals (Perusteet, totuuden todistus) Los Angelesissa julkaistuihin koko kansalle tarkoitettuihin kirjasiin. Vuonna 1919 fundamentalismi järjestyi liikkeeksi, ja 6 000 ihmistä kerääntyi ensimmäiseen World’s Christian Fundamentals Associationin konferenssiin Philadelphiaan. Seuraavana vuonna baptistifundamentalistit perustivat Northern Baptist Conventionin ja presbyteerit oman yhteisönsä. Vuoden 1925 jälkeen fundamentalistiliike heikentyi.
Toisen maailmansodan jälkeen muodostui evankelikalinen liike, joka elvytti ja yhdisti konservatiivista protestanttisuutta sekä säilytti joitain fundamentalismin käsityksiä laimennettuina. Fundamentalismi aloitti uuden nousun 1970-luvulla. Uudet fundamentalistit olivat pienien kirkkokuntiin kuulumattomien seurakuntien pastoreita, lähinnä helluntailaisia, itsenäisiä baptisteja tai etelän baptisteja. Heidän kannatuspohjanaan ovat olleet suurehkot lähiöiden kirkot tai televisiotoiminta, josta he saavat varoja kuulumatta kirkkokuntiin. Jerry Falwell ja Pat Robertson ovat olleet 1980-luvun saarnaajista kuuluisimpia. Fundamentalistit keräävät varoja vaikuttaakseen suoraan Yhdysvaltain politiikkaan. 1970-luvulla syntyneen Yhdysvaltain kristillisen oikeiston poliittisia tavoitteita ovat yleisten konservatiivisten tavoitteiden lisäksi abortin ja homoseksuaalisuuden kieltäminen, ehkäisymenetelmät sivuuttava ja esiaviollisesta seksistä pidättäytymiseen tähtäävä seksuaalikasvatus, sukupuoliroolien ja perheen vanhempien aseman palauttaminen entisiksi, rukoilemisen ja kreationismin tuominen kouluihin ja evoluution opettamisen ohittaminen. He ovat myös asettaneet omia ehdokkaitaan republikaanisen puolueen esivaaleihin.
Fundamentalismi eri uskonnoissa > Islamilainen fundamentalismi

Islamilaiset fundamentalistit näkevät riistiriidan muuttuneen maailman ja muuttumattomana säilyneiden islamilaisten lähteiden eli Koraanin ja sunnan välillä. Fundamentalistien mukaan kyse on siitä, että koska Koraani ja profeetta ovat aina oikeassa, täytyy nykymaailman olla väärässä. Sen vuoksi he vaativat modernin ajattelun kieltämistä ja paluuta islamin alkuaikojen kirkkaaseen puhdasoppisuuteen, nimenomaan sen yksilö- ja yhteiskuntamoraaliin. Uudenaikaisen tekniikan käyttöä he eivät kiellä.
Fundamentalismi-termin käyttökelpoisuutta islamin yhteydessä on usein epäilty. Kaikki muslimit voitaisiin nähdä fundamentalisteina, sillä myös maltilliset islamilaiset piirit yleensä pitävät Koraania ainoan oikean Jumalan kirjaimellisena ja erehtymättömänä sanana. Uskontokriitikko Sam Harrisin mukaan fundamentalististen ja maltillisten muslimien ero on siinä, missä määrin he katsovat poliittisen ja sotilaallisen toiminnan olevan luontaista uskonsa harjoittamiselle. Nimitystä on ehdotettu islamin yhteydessä korvattavaksi esimerkiksi termeillä ”traditionalismi”, ”islamismi”, ”revivalismi”, ”radikalismi”, ”militanttius” ja ”ekstremismi”. Jihadismista kirjoittaneen Atte Kalevan mukaan traditionalistiset muslimit eivät kuitenkaan katso yhtä kauas menneisyyteen kuten fundamentalistit, eivätkä he näe ristiriitaa modernin elämäntavan ja islamin pyhien kirjoitusten välillä ja siksi pyri yhteiskunnalliseen muutokseen.
Fundamentalismin käsitettä alettiin soveltaa islamiin vuoden 1979 Iranin vallankumouksen myötä. Islamilaiset fundamentalistit haluavat ihmisten noudattavan islamilaista lakia, šariaa, joka perustuu pyhiin kirjoituksiin. Suuntauksesta riippuu, mitä kirjoituksia islamilaiset fundamentalistit pitävät uskon perusteina: esimerkiksi Iranin ajatollah Khomeinin mukaan šiialaisten opetusten tunteminen yli tuhannen vuoden ajalta on Koraanin ymmärtämisen edellytys.
Koraanifundamentalismilla tarkoitetaan nykyisin harvalukuisia liikkeitä, jotka hylkäävät sunnan ja perustavat uskonnon vain Koraaniin. Koraanifundamentalismia on, vastoin sanan mielleyhtymää, pidetty vapaamielisenä islamin suuntauksena, joka sai 1900-luvun alussa kannattajia etenkin länsimaistuneista muslimeista.
Jotkin islamilaiset fundamentalistiliikkeet ovat poliittisia, kuten egyptiläinen Muslimiveljeskunta.
Fundamentalismi eri uskonnoissa > Juutalainen fundamentalismi

Israelissa esiintyy kolmenlaista juutalaista fundamentalismia: militantti uskonnollinen sionismi sekä aškenasinen ja sefardinen ääriortodoksisuus. Kaikki nämä suuntaukset korostavat pyhien juutalaisten kirjoitusten, kuten Tooran ja Talmudin uskonnollisten lakien ja moraalisten ohjeiden noudattamisen tarpeellisuutta.
Fundamentalismi eri uskonnoissa > Hindulainen ja buddhalainen fundamentalismi

Hindulaiseen ja buddhalaiseen fundamentalismiin liittyy käsitys kulttuurisesta ja kansallisesta puhtaudesta enemmän kuin opillinen puhtaus. Uskonnollisen fundamentalismin kehittymistä hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa estää se, että ne ovat islamiin ja kristinuskoon verrattuna niin hajanaisia uskontoja, että yksikään suuntaus ei pysty julistautumaan alkuperäisen uskon edustajaksi. Fundamentalistisille hindu- ja buddhalaisryhmille politiikka onkin usein tärkeämpää kuin uskonto.
Esiintyvyys Länsi-Euroopassa

WZB Berlin Social Science Center -tutkimuslaitoksen vuonna 2008 kuudessa Länsi-Euroopan maassa tekemän kyselytutkimuksen mukaan näiden maiden muslimeista 44 prosenttia ja kristityistä vajaa 4 prosenttia voidaan määritellä fundamentalisteiksi käsitteen yleisesti hyväksytyn määritelmän mukaan. Vastaaja määriteltiin fundamentalistiksi, kun hän oli samanaikaisesti sitä mieltä, että uskovien pitäisi palata uskonnon vanhoihin, ikuisiin ja muuttumattomiin sääntöihin; että nämä säännöt sallivat ainoastaan yhden tulkinnan, joka pätee kaikkiin uskoviin; ja että uskonnolliset säännöt ovat maallisten lakien yläpuolella.
Kaksi naista kävelee Talibanin tuhoaman Buddha-patsaan ohitse Afganistanissa.
Halistenkoski

| Halistenkoski |
| --- | --- |
 Halistenkoski ja sen ylittävä kevyen liikenteen silta syyskuussa 2011.
Kunta:  Turku
Joki:  Aurajoki
Pituus:  100 m
Pudotuskorkeus:  7 m
Keskivirtaama:  6,8 m³/s
Halistenkoski on Aurajoen yhdestoista ja alin koski Turussa, Halisten ja Nummen kaupunginosien rajalla. Kosken kohdalla Aurajoki laskee seitsemän metriä sadan metrin matkalla. Kosken tuntumassa on vuodesta 1923 sijainnut Turun vesilaitos, jonka raakavesitarpeisiin koski on ollut padottu.  Koskeen rakennettiin vuonna 1995 allastyyppinen kalaporras lohikalojen kutemaan nousun mahdollistamiseksi.
Kosken ylittää kaksi siltaa, 1930-luvulla rakennettu kevyenliikenteensilta ja 1980-luvulla rakennettu Halistensilta. Kanootteja vuokraava ja kalastuslupia myyvä Aurajoen opastuskeskus sijaitsee kosken rannalla entisessä myllärintalossa. Halistenkosken kalatietä ja sen alapuolista koskikalastuskohdetta ylläpitää Lounais-Suomen kalastusalue.
Vesilaitos otti aiemmin Halistenkosken padosta 45 000 kuutiota vettä Aurajoesta päivittäin, mutta Virttaankankaan tekopohjavesilaitoksen valmistumisesta lähtien Halistenkosken vesilaitos on toiminut varalaitoksena.
Aurajoen keskivirtaamat ovat vuosina 1938–2010 olleet Halistenkoskella 6,8 m³/s, keskialivirtaama 0,1 m³/s ja keskiylivirtaama 100 m³/s. Kuivina aikoina Turun vesilaitos on ottanut Halisten pintavesilaitokselle lähes koko Aurajoen virtaaman. Vuoden 1966 keväällä Etelä-Suomessa oli ennätystulvat, jolloin Halisissa mitattiin 2. toukokuuta virtaamaksi 286 m³/s. Vuonna 1980 oli myös suuri virtaama, 200 m³/s.
Historia

Halistenkosken seutu on ollut asuttu jo rautakaudella ja tuotantokäyttöön koski valjastettiin keskiajalla. Ensimmäiset maininnat paikalla sijainneesta myllystä ovat vuodelta 1352. Myöhemmin koskea ovat hyödyntäneet muun muassa 1500-luvulla Suomen ensimmäinen verkatehdas, jauhomyllyjä ja vanuttamo.  Halistenkoskessa on sijainnut keskiajalla myös kruununkalastamo. Yhdessä viereisen Halisten kylämäen ja Turun vesilaitoksen rakennusten kanssa Halistenkoski on osa Halisten kylämäen valtakunnallisesti merkittävää rakennettuaa kulttuuriympäristöä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halistenkoski Wikimedia Commonsissa
Halistenkosken rannalla sijaitsevaa Aurajoen opastuskeskusta ylläpitävän Aurajoki-säätiön sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Muistelmia Halistenkoskesta (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Turku -lehti nro 2/1970
Halistenkoski ja pato syyskuussa 2011.
Mira Jalosuo

| Mira Jalosuo |
| --- | --- |
 Mira Jalosuo vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1989 (ikä 35) Lieksa
Kansalaisuus:   Suomi
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kiina 2008 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Suomi 2009 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Sveitsi 2011 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2015 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2017 | jääkiekko |  |
Mira Jalosuo (s. 3. helmikuuta 1989 Lieksa, Suomi) on uransa jo lopettanut suomalainen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja.
Jalosuo on Lieksan Hurttien kasvatti. Hän edusti SM-sarjassa Oulun Kärppiä kausilla 2004–2009, Minnesotan yliopiston naisjoukkuetta, Minnesota Golden Gophersia 2009–2013 ja venäläistä HC SKIF Nižni Novgorodia 2013–2015 voittaen Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden kaudella 2014–2015. Hän pelasi ruotsalaisessa Luleå HF:ssä kaudella 2015–2016.
Jalosuo aloitti kauden 2016–2017 yhdysvaltalaisessa Minnesota Whitecapsissa, mutta siirtyi kesken kauden Kärppiin, jossa pelasi viimeksi 2008-2009. Hän oli joukkueensa avainpelaajia loppukaudella 2016–2017. Ratkaisevassa 19. maaliskuuta 2017 Raksilan jäähallissa pelatussa 5. finaalisarjan ottelussa, Mira Jalosuo teki hattutempun Espoo Unitedia vastaan, loppunumeroiden ollessa 5-3. Hän päätti uransa 2018.
Jalosuo pelasi naisten SM-sarjassa 91 runkosarjaottelua, joissa teki 55 ja syötti 53 maalia. Pudotuspelien 38 ottelussa hän viimeisteli kymmenen ja alusti 17 maalia. NCAA:n yliopistosarjan 152 ottelussa hän teki 19 ja syötti 38 maalia. Ruotsin pääsarjassa hän pelasi pudotuspelit mukaan lukien kymmenen ottelua tehopistein 5+7.
Jalosuo debytoi aikuisten arvokilpailuissa vuoden 2007 maailmanmestaruuskilpailuissa tehtyään myös maajoukkuedebyyttinsä samalla kaudella. Hän oli mukana maailmanmestaruuskisoissa myös vuosina 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2015, 2016 ja 2017. Vuosien 2008, 2009, 2011, 2015 ja 2017 kisoista Jalosuo voitti pronssia. Hän kuului viidenneksi sijoittuneeseen Suomen olympiajoukkueeseen 2014 ja saavutti olympiapronssia Pyeongchangissa 2018. Hän pelasi 193 A-maaottelua, joissa hän teki 11 maalia ja antoi 33 maalisyöttöä. MM-kilpailujen 50 ottelussa hän viimeisteli yhden maalin ja syötti viisi maalia. Olympialaisten 11 ottelussa hän antoi yhden maalisyötön.
Valmentajana

Jalosuo pääsi toukokuussa 2024 juhlimaan historian ensimmäistä PWHL:n mestaruutta joukkueensa Minnesotan apuvalmentajana.
Luettelo suomalaisten muusikoiden taiteilijanimistä – C

Tämä on luettelo C-kirjaimella alkavista suomalaisten muusikoiden taiteilijanimistä.
C

C Kaparov (Toivo Kärki)
Cab (Kai Brunila)
Camie (Camilla Katarina Backman)
Camilla (Camilla Ståhle)
Capri (Päivi Virkkunen)
Carita (Carita Holmström)
Carl Ancherus (Guy Rostedt)
Carlos Caramancha (Kalervo Osmo Väinö Halonen)
Carola (Carola Standertskjöld)
Cata Bonds (Katariina Merja Bonds)
Cay (Cay Karlsson)
Cay Dowes (Seija Lampila)
Charlie Dolls (Jari Juhani Hyttinen)
Cheek (Jare Tiihonen)
Chisu (Christel Sundberg)
Cisse Häkkinen (Christer Hugo Häkkinen)
Ck (Christer Käld)
Claes-Ingrid (Peik Göran Stenberg)
Claude (Ilari Peltola)
Coiwari (Ari-Juha Kristian Koivuniemi)
Consta (Matti Kauko Kankkunen)
Control (Jaakko Manninen)
Costello Jones (Vesa-Pekka Hautamäki)
Country Express (Benny Törnroos)
Curd Lang (Jaakko Borg)