stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marija Stepanova
Kirjallinen ura

Marija Stepanova debytoi vuonna 1996 antologia Babylonissa. Stepanovan kolme ensimmäistä runokirjaa 'Pohjoisen eteläisten lauluja' (ven. Песни северных южан), 'Kaksosista' (ven. О близнецах) ja 'Tässä - valo' (ven. Тут—свет) ilmestyivät eri kustantamoissa vuonna 2001.
Marija Stepanova on julkaissut runoutta venäjänkielisissä kirjallisissa aikakauslehdissä, kuten Zerkalo (ven. Зеркало, 'Peili'), Znamja (ven. Знамя), Krititšeskaja massa (ven. Критическая Масса) ja Novoje literaturnoje obozrenie (ven. Новое литературное обозрение) sekä antologioissa Babylon (ven. Вавилон), Urbi ja Ulov (ven. Улов). Hän on voittanut monia tärkeitä venäläisiä kirjallisuuspalkintoja, kuten Pasternak-palkinnon ja arvostetun Andrei Belyi -palkinnon vuonna 2005 sekä Moskovan tili/kreivipalkinnon vuosina 2006, 2009 ja 2018. Hän on saanut myös vuonna 2019 Mihail Prohorov -säätiön Volga / NOS (ven. НОС) uuden venäläisen kirjallisuuden palkinnon.
Vuonna 2014 julkaistiin hänen esseekokoelmistaan ensimmäinen 'Muiston muisto' (ven. Памяти памяти, Pamjati pamjati), joka valittiin kansainvälisen Booker-palkinnon ehdokaslistan finalisteihin vuonna 2021. Hän sai samasta teoksesta myös vuoden 2018 Bolšaja kniga (ven. Большая книга, 'Iso kirja') -palkinnon.
Vuonna 2007 Stepanova perusti Openspace.ru-verkkolehden, joka on omistettu venäjänkieliselle taiteelle ja kulttuurille. Stepanovan omin sanoin lehti "tarjoaisi yleisölle modernin, ajantasaisen, intohimoisen näkemyksen venäläisen kulttuurin ja ulkomaailman tapahtumista." Hän toimi Openspace.ru:n päätoimittajana vuoteen 2012 asti, jolloin hän jätti julkaisun toimituksensa enemmistön kanssa yksityisten sijoittajien rahoituksen vetäytymisen vuoksi. Stepanova oli eri mieltä sijoittajien valvonnasta Venäjän epävarman poliittisen maiseman keskellä. Tämä sai hänet perustamaan Colta.ru:n, ensimmäisen venäläisen median, jota tuettiin kokonaan joukkorahoituksella. Planeta.ru -joukkorahoitusalustan avulla rahoitettu Colta.ru takasi Stepanovalle enemmän toimituksellista vapautta päätoimittajana. Kuten Openspace.ru, uusi lehti kattaa myös venäläisen taiteen ja kulttuurin.
Stepanova on ilmoittanut olevansa filosofisen ja dokumentaarisen proosan kirjoittaja. Hän julkaisee satunnaisesti myös runokäännöksiä englannista, erityisesti E. E. Cummingsilta. Vuonna 2019 Stepanova julkaisi kirjan englantilaisen Stevie Smithin runoja, jonka käännökset hän oli tehnyt ilmaiseksi.
Marija Stepanovan teoksia on käännetty englanniksi, hepreaksi, espanjaksi, italiaksi, saksaksi, suomeksi, ranskaksi ja muille kielille. Hänet nimitettiin myös Siegfried-Unseld Vierailevaksi professoriksi Berliinin Humboldt yliopistoon lukuvuodeksi 2018-2019.
Stepanovan teoksia on käännetty englanniksi viideksi eri julkaisuksi, joista kolme ilmestyi vuonna 2021. Hänen runouttaan on ilmestynyt myös useissa englanninkielisissä kirjallisissa aikakauslehdissä, kuten Aufgabe, Atlanta Review, Jacket ja Poetry International. Marija Stepanova on merkittävä venäläinen nykyrunoilija.
Teoksia

'Pohjoisen eteläisten lauluja' (Песни северных южан). Moskova; Tver, 2001. ISBN 5-94128-017-1.
'Kaksosista' (О близнецах). Moskova, 2001. ISBN 5-94282-023-6.
'On valoa' (Тут—свет). Pietari, 2001. ISBN 5-89803-073-5.
'Onnellisuus' (Счастье). Moskova, 2003. (Andrei Belyi -palkinto). ISBN 5-86793-269-9.
'Fysiologia ja pieni historia' (Физиология и малая история). Moskova, 2005. ISBN 5-98392-011-1.
'Ivan Sidorovin proosa' (Проза Ивана Сидорова). Moskova, 2008. ISBN 5-98379-082-X.
'Sanat, ääni' (Лирика, голос). Moskova, 2010. ISBN 978-5-98379-129-9.
'Runoja ja proosaa yhdessä osassa' (Стихи и проза в одном томе). Moskova, 2010. ISBN 978-5-86793-779-9.
'Kirejevski' (Киреевский). Pietari, 2012. ISBN 978-5-89803-224-9.
Relocations: Three contemporary Russian women poets, kääntäneet englanniksi Catherine Ciepiela ja Anna Khasin. Brookline, Massachussetts, USA 2013
'Yksi, ei yksi, en minä' (Один, не один, не я). Moskova, 2014. ISBN 978-5-98379-182-4.
'Kolme artikkelia aiheesta' (Три статьи по поводу). Moskova, 2015. ISBN 978-5-98379-194-7.
Spolia. Moskova, 2015. ISBN 978-5-98379-203-6.
'Sanoja vastaan' (Против лирики). Moskova, 2017. ISBN 978-5-17-098661-3.
'Muistin muisto': Romantiikka (Памяти памяти : Романс). Moskova, 2017. Bolsaja kniga (Большая книга) -palkinto. ISBN 978-5-98379-215-9.
'Inhoa vastaan' (Против нелюбви). Moskova 2019. ISBN 978-5-17-110963-9.
The Flower Dies under a Skin of Glass, kääntänyt englanniksi Sasha Dugdale. Hongkong, Kiina 2019
'Vanha maailma. Elämän korjaus' (Старый мир. Починка жизни). Moskova, 2020. ISBN 978-5-98379-243-2.
'Stevie Smithille' (За Стиви Смит). Moskova, 2020. ISBN 978-5-98379-246-3.
Pyhä talvi 21/20' (Священная зима 20/21). Moskova, 2021. ISBN 978-5-98379-259-3.
In Memory of Memory, kääntänyt englanniksi Sasha Dugdale. Lontoo, UK; New York, USA 2021
The Voice Over, toimittanut englanniksi Irina Shevelenko. New York, USA 2021
War of the Beasts and the Animals, kääntänyt englanniksi Sasha Dugdale. Hexham, Northumberland, UK 2021
Aiheesta muualla

Openspace.ru
Colta.ru
Maria Stepanovan lyhyt biografia ja runonäyte. "Babylon" runo-verkkosivusto (venäjäksi)
Maria Stepanovan bibliografia. "Päiväkirjahuone" -verkkosivusto (venäjäksi)
Kuvia Maria Stepanovasta. "Venäläisen kirjallisuuden kasvot "-verkkosivusto (venäjänkielinen sivu)
Maria Stepanovan biografia ja bibliografia. "Uusi kartta venäläisestä kirjallisuudesta" -verkkosivusto (venäjäksi)
Kaitoo (Heinola)

| Kaitoo |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°16′43″N, 26°30′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskujoki:  Hallamminjoki Vehkajärveen 
Järvinumero:  14.177.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  92,3 m  
Pituus:  2,6 km  
Leveys:  570 m  
Rantaviiva:  6,529 km  
Pinta-ala:  62,131 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaitoo 
Kaitoo  eli Kaituu  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Ahveniston kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 62 hehtaaria, se on 2,6 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 6,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Vehkajoen valuma-alueeseen (14.177) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 92,3 metriä mpy.
Kalamata (oliivi)

| Kalamata-oliivi |
| --- | --- |

Alkuperä
Alkuperämaa:  Kreikka
Alue tai kunta:  Kalamáta
Tyyppi:  nimisuojattu, tumman punavioletti oliivi
Arvioitu kalorimäärä:  278 kcal (kivetön)
Muita tietoja:  käytetään sellaisenaan, salaateissa ja ruoanlaitossa
Kalamata on kreikkalainen nimisuojattu oliivityyppi. Tummat kalamata-oliivit kypsyvät puussa, kunnes ne ovat violetinsävvyisiä. Erotuksena kalamatoista mustat oliivit ovat värjättyjä eivätkä yhtä vahvamakuisia.
Käsin poimittavat kalamata-oliivit ovat peräisin Kreikasta Kalamátan alueelta. Niitä käytetään muun muassa salaateissa.
Jussi Haijanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. toukokuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Kaarina, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 184 cm
Seura
Seura: Ankkalinna
Pelinumero: 50
Junioriseurat
0000–1995: KaaNa
1996–2003: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2007 | TPS | 48 | (1) |
| 2007 | → LoPa (laina) | 2 | (0) |
| 2008–2015 | SalPa | 116 | (17) |
| 2016– | Ankkalinna | 11 | (5) |
| Yhteensä | Yhteensä | 177 | (23) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. kesäkuuta 2017.
Jussi Haijanen (s. 5. toukokuuta 1985 Kaarina) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Haijanen pelasi Veikkausliigaa Turun Palloseurassa vuodesta 2003 vuoteen 2007. Hän teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla vierasottelussa AC Allianssia vastaan 25. elokuuta 2003. Yhteensä Haijanen pelasi 48 liigaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Vuosina 2008–2015 Haijanen pelasi Kakkosta Salon Palloilijoissa.
Messukylän hautausmaa

Messukylän hautausmaa on kolmen Tampereen Messukylän kaupunginosassa sijaitsevan hautausmaan nimi, joista kaksi on tällä hetkellämilloin? käytössä.
Messukylän vanhan kirkon hautausmaa

Messukylän keskiaikaisen kivikirkon yhteydessä oleva hautausmaa ei enää ole käytössä. Viimeiset hautaukset on tehty siellä vuonna 1860.
Tällä hetkellä hautamuistomerkkejä on yhteensä neljä.
Gabriel Ahlman, kruununvouti ja asessori
Kirkkoherra Messuby, Jubel Mafistern ABR. ILIUS syntynyt vuonna 1761 ja kuollut 10.10.1848
Kirkkoherra Jonas. Gabr Taxell syntynyt 10.10.1791 ja kuollut 1.9.1852. Samaan paikkaan on haudattu hänen poikansa.
Viimeinen hautamuistomerkki on niin pahoin sammaloitunut, ettei haudatun nimestä saa selvää.
Keskinen hautausmaa

Sijaitsee Messukylän koulun vieressä, pinta-ala noin 0,7 hehtaaria. Hautausmaa on ollut käytössä vuosina 1861–1927 ja uudelleen vuodesta 1994 alkaen. Keskisellä hautausmaalla sijaitsee myös muistolehto.
Messukylän kirkon hautausmaa ja uurnahautausmaa

Sijaitsevat vuonna 1879 valmistuneen Messukylän uuden kirkon yhteydessä. Varsinainen hautausmaa ollut käytössä vuodesta 1891 alkaen. Varsinaisen hautausmaan itäpuolella sijaitseva uurnahautausmaa vihittiin käyttöön 24. syyskuuta 2006. Hautausmaan pinta-ala on kaksi hehtaaria ja uuden uurnahautausmaan kaksi hehtaaria. Uurnahautausmaan yhteydessä on kolumbaario, sirottelualue ja muistolehto. Alueella on myös tunnustukseton hauta-alue.
Hautausmaalla sijaitsee 1939–1945 sotien sankarihautausmaa ja sen muistomerkki on kuvanveistajä Rikhard Rautalinin teos vuodelta 1940. Kesällä 2007 uurnahautausmaalla paljastettiin Martti Aihan Pietá-veistos.
Messukylään haudattuja tunnettuja henkilöitä

Gabriel Ahlman, kruununvouti ja asessori (Messukylän vanhan kirkon hautausmaa)
Anselm Grahn, tarkk’ampujapataljoonan kapteeni, liikemies, Haiharan kartanon rakennuttaja (Messukylän kirkon hautausmaa)
Josef Grönberg, seurakunnan kirkkoherra vuosina 1861–1903 (Keskinen hautausmaa)
Gunvor Ekroos, Haiharan kartanon viimeinen omistaja, Haiharan nukkemuseon perustaja (Messukylän kirkon hautausmaa)
Juha Kauppinen, seurakunnan kirkkoherra vuosina 1994-2007, dosentti, tietokirjailija (Messukylän kirkon hautausmaa, uurna-alue)
Tellervo Koivisto, kansanedustaja, (Messukylän kirkon hautausmaa)
Antti Linna, kansanedustaja (Messukylän kirkon hautausmaa)
Eemil Linna, kansanedustaja (Messukylän kirkon hautausmaa)
Harri Marstio, muusikko (Keskinen hautausmaa)
Pentti Niemistö, Kaukajärven koulun vararehtori vuosina 1976-2002 (Messukylän kirkon hautausmaa)
Kalle Päätalo, kirjailija (Messukylän kirkon hautausmaa)
Alku Vapaaliitto, liikennöitsijä (Messukylän kirkon hautausmaa)
Lydia Wideman-Lehtonen, hiihtäjä, olympiavoittaja (Messukylän kirkon hautausmaa)
Messukylän kirkon sankarihautausmaa.
Jyri Paulaharju

Jyri Heikki Ahdinpoika Paulaharju (15. toukokuuta 1932 Hämeenlinna – 19. helmikuuta 2021 Vantaa) oli suomalainen tykistöeversti, ase- ja sotahistorioitsija ja sukututkija. Puolustusvoimien Kuvakeskuksessa toimiessaan Paulaharju kehitti tiedustelu- ja ilmakuvausta sekä kuvamateriaalin arkistointia. Hän kokeili myös High Speed -kuvauksen käyttöä sotilaallisissa ja teollisissa tarkoituksissa.
Toimitustöitä

Tykistönkenraali V. P. Nenonen kertoo. Tykkimiehet, Helsinki 1983
39. kadettikurssi 35 vuotta 1990 ; toimittajat Jyri Paulaharju, Martti Sinerma. Vantaa 1990
Uudenmaan rakuunarykmentti 1918–1947 kuvina. Uudenmaan rakuunarykmentin säätiö, Kauniainen 1993
Ympyröiltä johtajuuteen : Reserviupseerikoulun 80-vuotisjuhlakirja 1920–2000 ; toimittajat Martti Sinerma, Jyri Paulaharju. Reserviupseerikoulun oppilaskunnan kannatusyhdistys, Helsinki 2000
Kanta-Hämeen jääkärit ; toimituskunta Pekka Kantakoski, Teuvo Mahrberg, Ari Parkkola, Jyri Paulaharju. Tykistömuseon julkaisu n:o 5. Tykkimiehet, Hämeenlinna 2008
V. P. Nenonen – elämä tykistölle : tuokiokuvia tykistönkenraali, Mannerheim-ristin ritarin Vilho Nenosen elämästä. Tykistömuseon julkaisu n:o 9. Tykkimiehet, Hämeenlinna 2009
Luodon kirous. Ahti Paulaharjun topografis-asutuksellis-kansatieteellisiä tutkimuksia Hailuodossa ; toim. Jyri Paulaharju ja Marjut Paulaharju, Vantaa 2016
János Vas

| János Vas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1984 (ikä 40) Dunaújváros, Unkari
Kansalaisuus:   Unkari
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jankó
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–
Aik. seurat:  Dunaújvárosi Acélbikák (HUN) IF Troja/Ljungby (Allsv.) Malmö Redhawks (SEL) Halmstad Hammers (Allsv.) Iowa Stars (AHL) Idaho Steelheads (ECHL) Brynäs IF (Elitserien) Székesfehérvár (EBEL) Tingsryds AIF (Allsv.) Dijon (Ranska) Rouen (Ranska) Slavia Praha (ČEL/Tšekki2) Fehérvár AV19 (EBEL) Chamois de Chamonix (Ranska) HC Prešov (SloEL) DVTK Jegesmedvék (SloEL/Erste Liga)
NHL-varaus:  32. varaus, 2002 Dallas Stars
János Vas (s. 29. tammikuuta 1984 Dunaújváros) on unkarilainen uransa lopettanut ammattilaisjääkiekkoilija ja 1. divisioonan maailmanmestari vuodelta 2008.
Vas on pelannut Unkarin maajoukkuepaidassa 37 ottelua. Myös hänen isoveliensä Márton Vas on jääkiekkoilija. János Vas edusti Unkaria esimerkiksi MM-kisoissa 2009 ja sai turnauksessa yhden syöttöpisteen ottelussa Unkari-Valko-Venäjä. Unkari kuitenkin hävisi ottelun 1–3.
Ura

Vas aloitti jääkiekkoilun harrastuksen Dunaújvárosin joukkueessa vuonna 1991 ja pelasi siinä aina vuoteen 1999. Tämän jälkeen hän siirtyi Ruotsin Malmön riveihin neljäksi kaudeksi. Vuonna 2002 Dallas Stars varasi János Vasin toisella kierroksella numerolla 32. Vas jatkoi kuitenkin vielä kaksi kautta Malmössä ja hän vaihtoi tämän jälkeen ja pelasi kauden 2004–2005 Allsvenskanin Halmstad Hammersin hyökkäyksessä.
Vuonna 2005 hän siirtyi AHL-liigaan pelaamaan Dallas Starsin farmijoukkueessa kolme kautta ja vuonna 2008 hän palasi Ruotsiin, tällä kertaa Elitserienin Brynäs IF:n riveihin. Tämän jälkeen hän palasi kaudeksi 2009–2010 unkarilaiseen Székesfehérváriin, joka pelaa Itävallan pääsarjassa. Kaudeksi 2010–2011 hän kuitenkin päätti palata Ruotsiin ja tällä kertaa Allsvenskanin Tingsrydin riveihin. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi saman sarjan IF Troja/Ljungbyyn. Troja/Ljungbyssä Vas pelasi yhden kauden ja vaihtoi sen jälkeen Ranskan pääsarjan Dijoniin.
Kalle Koljonen

| Kalle Koljonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. helmikuuta 1994 (ikä 30)
Kansalaisuus:   Suomi
Sulkapalloilija
Pituus:  175 cm
Kätisyys:  vasen
Korkein listasijoitus:  51. (4.7.2022)
Turnausvoittoja:  1
| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten sulkapallo.Joukkueiden EM-kilpailut   | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten sulkapallo.Joukkueiden EM-kilpailut   | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten sulkapallo.Joukkueiden EM-kilpailut   | Maa:  Suomi> Miesten sulkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Basel 2014 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kiova 2021 |  |  |
Kalle Koljonen (s. 26. helmikuuta 1994) on suomalainen sulkapalloilija. Koljonen edustaa Tapion Sulkaa.
Koljonen saavutti vuonna 2014 joukkue-EM-pronssia Sveitsin Baselissa järjestetyissä EM-kilpailuissa. Marraskuussa 2015 Koljonen saavutti ensimmäisen kaksinpelin turnausvoittonsa Unkarissa voitettuaan finaalissa tanskalaisen Rasmus Messerschmidtin erin 2−1. Vuonna 2021 Koljonen saavutti EM-kilpailuissa Kiovassa kaksinpelissä pronssia voitettuaan puolivälierissä maailmanlistan sijalla 12 olleen tanskalaisen Rasmus Gemken. Koljonen on ensimmäinen sulkapallon suomalainen aikuisten EM-mitalisti.
Koljonen edusti Suomea Tokion olympialaisissa 2021, jossa hän jäi alkulohkoon. Koljonen voitti ensimmäisen ottelun Luka Wraberia vastaan. Toisessa ottelussa vastassa oli kisat lopulta voittanut Viktor Axelsen, jolle Koljonen hävisi kahdessa erässä.
Koljonen edusti Suomea Pariisin olympialaisissa 2024, jossa hän jäi vetäytyi alkulohkon toisen ottelun toisessa erässä. Ensimmäisessä ottelussa Koljonen voitti Julien Paulin kahdessa erässä. Toisessa ottelussa vastassa oli hallitseva maailmanmestari Kunlavut Vitidsarn. Pelin toisessa erässä Koljonen joutui luovuttamaan aiemmin treeneissä tulleen pohjevamman vuoksi.
Koljonen on ollut kaksinpelin maailmanrankingissa parhaimmillaan sijalla 51 heinäkuussa 2022. Hän aloitti sulkapallon pelaamisen kuusivuotiaana.
Koljonen voitti kaksinpelin Suomen-mestaruuden vuosina 2016 ja 2018.
Mama Weed

| Mama Weed> La Daronne |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Paul Salomé
Käsikirjoittaja:   Jean-Paul Salomé  Hannelore Cayre 
Perustuu:  Hannelore Cayren romaaniin La Daronne (2017)
Tuottaja:   Jean-Baptiste Dupont  Kristina Larsen 
Säveltäjä:  Bruno Coulais
Kuvaaja:  Julien Hirsch
Leikkaaja:  Valérie Deseine
Pääosat:   Isabelle Huppert  Hippolyte Girardot 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   Les Films du Lendemain  La Boétie Films 
Ensi-ilta:   2020-01-1616. tammikuuta 2020 (Alpe d’Huezin elokuvajuhlat, Ranska)  2020-09-099. syyskuuta 2020 (Ranska)  
Kesto:  106 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska, myös arabiankielistä dialogia
Budjetti:  5,8 miljoonaa euroa
Tuotto:  5,4 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mama Weed (ransk. La Daronne) on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut Jean-Paul Salomén ohjaama ranskalainen rikoskomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert ja Hippolyte Girardot. Elokuva perustuu Hannelore Cayren vuonna 2017 ilmestyneeseen samannimiseen palkittuun romaaniin, jonka pohjalta Cayre itse ja Salomé sovittivat elokuvan käsikirjoituksen. He olivat ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen Césarin saajaksi vuoden 2021 gaalassa.
Juoni

Kun alipalkattu poliisin tulkki Patience Portefeux (Isabelle Huppert) huomaa takavarikon yhteydessä, että yksi osallisista on hänen lähipiiriään, hän tekee kohtalokkaan päätöksen. Hän onnistuu takavarikoimaan jättimäisen hasiserän, jonka sekä poliisi että alamaailma haluavat, ja kenttäkokemuksellaan ja poliisin resursseilla hän aloittaa oman rikollisen toimintansa ja vaihtaa huumediilerin uraan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Isabelle Huppert  | … |  Patience Portefeux   |
|  Hippolyte Girardot  | … |  Philippe   |
|  Farida Ouchani  | … |  Khadidja   |
|  Liliane Rovère  | … |  Patiencen äiti   |
|  Rachid Guellaz  | … |  Scotch   |
|  Mourad Boudaoud  | … |  Chocapic   |
|  Jade Nadja Nguyen  | … |  Colette Fo   |
|  Iris Bry  | … |  Hortense Portefeux   |
|  Rebecca Marder  | … |  Gabrielle Portefeux   |
|  Abbes Zahmani  | … |  Mohamed   |
|  Yann Sundberg  | … |  Fredo   |
|  Salah Maouassa  | … |  Reda   |
|  Yasin Houicha  | … |  Afid   |
Tuotanto > Kuvaukset

Mama Weedin kuvaukset alkoivat 5. marraskuuta 2018 ja päättyivät 8. tammikuuta 2019. Suurin osa elokuvan ulkokohtauksista kuvattiin Pariisissa.
Isabelle Huppert ei rooliaan varten opiskellut arabian kieltä vaan opetteli foneettisesti vuorosanansa ulkoa tavu tavulta ja intonaatio intonaatiolta. Kuvausten ajan häntä avusti kielivalmentaja.
Ensi-ilta

Mama Weed sai maailmanensi-iltansa 16. tammikuuta 2020 Alpe d’Huezin talviurheilukeskuksen kansainvälisillä komediaelokuvajuhlilla Huezissa Ranskassa, missä se kilpaili elokuvajuhlien pääkilpailussa. Elokuvan oli alun perin tarkoitus saada teatteriensi-iltansa Ranskassa 25. maaliskuuta 2020, mutta koronaviruspandemian vuoksi sen julkaisuajankohtaa jouduttiin siirtämään. Vajaa puoli vuotta myöhemmin Mama Weed julkaistiin elokuvateattereissa Ranskassa 9. syyskuuta 2020.
Suomessa elokuva ei saanut teatteriensi-iltaa ja -levitystä, mutta se on julkaistu VOD:ina nimellä Mama Weed suoraan internetiin, missä se on saatavilla sekä myynti- että vuokraversiona.
Vastaanotto

Mama Weed on saanut elokuvakriitikoilta lähinnä myönteisiä arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 79 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,8/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 39 arviointiin, joista 31 ovat ”tuoreita” ja 8 ”mätiä”. Alle 50 käyttäjästä 62 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3,5/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan yhdeksän arvostelun perusteella elokuva on saanut 58 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin kuusi käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,0/10. Sanomalehti Le Figaro antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä.
Mama Weed keräsi Ranskassa teatterilevityksensä aikana lähes puoli miljoonaa katsojaa ja tuotti 3,4 miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 5,4 miljoonan dollarin lipputulot.
Aiheesta muualla

Mama Weedin traileri suomenkielisellä tekstityksellä SF Anytimessa
Mama Weed AlloCinéssä (ranskaksi)
Mama Weed Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
Mama Weed Metacriticissä (englanniksi)
Kalambon vesiputous

| Kalambon putous |
| --- | --- |
 Kalambon putous elokuussa 2004
Sijainti:  Sambian ja  Tansanian raja
Joki:  Kalambo
Vesistö:  Kongon allas 
Korkeus:  221 m
Putousten määrä:  1
Korkein yksittäinen putous:  221 m
Kalambon vesiputous on Kalambo-joessa oleva vesiputous Tansanian ja Sambian rajalla vähän ennen kuin Kalambo-joki laskee Tanganjikajärveen. Kalambon vesiputousta kutsutaan Afrikan toiseksi korkeimmaksi vapaasti putoavaksi vesiputoukseksi. Vesiputouksessa on vain yksi putous, jonka korkeus on 221 metriä. Veden virtaama on suurimmillaan touko–kesäkuussa, mutta virtaaman suuruus riippuu siitä, paljonko tammi–huhtikuussa olleena sadekautena seudulle on satanut vettä. Touko–kesäkuun jälkeen vuoden edetessä veden virtaama pienenee ja loka–marraskuussa putous ei välttämättä ole kovin näyttävä.
Kalambon vesiputouksen ympäristö on myös arkeologisesti merkittävää seutua ja vesiputouksen yläpuolelta aivan joen varresta on löydetty kivikauden sekä varhaisen rautakauden esineitä ja jäänteitä. Vanhimmat työkalut ja jäänteet saattavat olla jopa yli 300000 vuotta vanhoja. Alueelta on myös havaittu merkkejä varhaisesta tulen käytöstä ja toistaiseksi löydetyt merkit ovat varhaisimmat merkit tulen käytöstä Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa.
Aiheesta muualla

Zambia Tourism: The Kalambo Falls (englanniksi)
Kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskeva kansainvälinen yleissopimus

Yhdistyneiden kansakuntien lippu
Kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskeva kansainvälinen yleissopimus eli ICERD-sopimus on Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1965 hyväksymä sopimus, joka velvoittaa jäsenvaltioita poistamaan rotusyrjinnän (engl. racial discrimination) ja lisäämään kaikkien rotujen välistä ymmärrystä. Yleissopimus hyväksyttiin  21. joulukuuta 1965, ja se astui voimaan, kun vähintään 27 valtiota oli ratifioinut sen. Ratifiointeja oli vuonna 2023 yhteensä 182. Suomen eduskunta hyväksyi 16. kesäkuuta 1970 sopimuksen ne määräykset, jotka vaativat eduskunnan suostumuksen.
Sisältö > Rotusyrjinnän määrittely

Sopimuksen mukaan rotusyrjintä tarkoittaa:
»kaikkea rotuun, ihonväriin, syntyperään tahi kansalliseen tai etniseen alkuperään perustuvaa erottelua, poissulkemista tai etuoikeutta, jonka tarkoituksena tai seurauksena on ihmisoikeuksien ja perusvapauksien tasapuolisen tunnustamisen, nauttimisen tai harjoittamisen mitätöiminen tai rajoittaminen poliittisella, taloudellisella, sosiaalisella, sivistyksellisellä tai jollakin muulla julkisen elämän alalla.»
Yleissopimus ei koske kansalaisten ja ei-kansalaisten välillä tehtyä erottelua eikä tiettyjä erityistoimenpiteitä sitä tarvitseville rodullisille tai etnisille ryhmille. Yleissopimus tuomitsee rotusyrjinnän ja sitouttaa sopimusvaltiot ryhtymään rotusyrjinnän poistamiseen kaikin asianmukaisin keinoin ja viipymättä, esimerkiksi määräämällä rotusyrjinnän ja siihen kiihottamisen rangaistavaksi. Sopimusvaltiot sitoutuvat myös olemaan ryhtymättä mihinkään rotusyrjintää sisältävään tekoon.