stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
America (yhtye)

Yhtyeen jäsenet vuonna 1975 julkaistun Hearts-albumin mainoskuvassa.
America esiintymässä alankomaalaisessa TopPop-ohjelmassa vuonna 1972.
America on amerikkalainen rock -yhtye, jonka Gerry Beckley, Dewey Bunnell ja Dan Peek perustivat Lontoossa vuonna 1967. Yhtyeen jäsenet olivat tavanneet toisensa Lontoossa, jossa kaikkien kolmen muusikon isät olivat Yhdysvaltain ilmavoimien palveluksessa. America oli varsin tunnettu etenkin 1970-luvulla, jolloin se julkaisi useita suosittuja kappaleita, kuten ”Ventura Highway”, ”Tin Man”, ”Sister Golden Hair” ja ”A Horse With No Name”. Vuonna 1972 America voitti parhaan uuden artistin Grammy-palkinnon.
16. tammikuuta 2007 yhtye julkaisi studioalbumin Here & Now, joka oli sen ensimmäinen yli kahteenkymmeneen vuoteen.
Diskografia

America (1972)
Homecoming (1973)
Hat Trick (1973)
Holiday (1974)
Hearts (1975)
Hideaway (1976)
America Live (1977)
Harbor (1977)
Silent Letter (1979)
Alibi (1980)
A View From the Ground (1982)
Your Move (1983)
Perspective (1984)
In Concert (1990)
Hourglass (1994)
King Biscuit Flower Hour (1996)
Human Nature (1998)
Highway: 30 Years of America (2000)
Holiday Harmony (2002)
Here & Now (2007)
Live In Concert: Wildwood Springs (2008)
Hits: 40th Anniversary Edition (2011)
Back Pages (2011)
Lost & Found (2015)
The Warner Years 1971–1977 (2015)
Archives, Vol. 1 (2015)
An Introduction To : America (2017)
The Capitol Years 1979-1985 (2019)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta America Wikimedia Commonsissa
American viralliset kotisivut (englanniksi)
American virallinen fanisivusto (englanniksi)
Muurmannin evankelis-luterilainen seurakunta

Muurmannin evankelis-luterilainen seurakunta (ven. Евангелическо-лютеранская церковь на Мурмане, Jevangelitšesko-ljuteranskaja tserkov na Murmane) perustettiin Kuolanvuonon länsirannalla sijainneeseen Aleksandrovskin kaupunkiin vuonna 1903. Ensimmisen kerran seurakunnan perustamista oli suunniteltu jo 1880-luvulla. Seurakunnan toiminta lakkasi kevätkesällä 1917, jolloin sen kirkkoherra Antti Kustaa Vuotila karkotettiin Venäjältä Suomeen. Seurakunnan jäsenistä suurin osa oli kuolansuomalaisia, suomalaisia siirtolaisia ja heidän jälkeläisiään, mutta seurakuntaan kuului myös kuolannorjalaisia. Seurakuntaa on kutsuttu myös Muurmannin rannikon suomalais-norjalaiseksi seurakunnaksi. Ennen seurakunnan perustamista suomalaisten sielunhoidosta ja kirkollisista toimituksista vastasivat suomalaisten ja inkeriläisten seurakuntien papit matkoillaan siirtolaisten keskuuteen vuosin 1870–1902.
Pappien toiminta ennen seurakuntaa

Ennen Muurmannin seurakunnan perustamista Kuolajärven ja Puolangan kirkkoherra Johan Fredrik Thauvón teki Muurmannin rannalle yhteensä viisi matkaa perättäisinä vuosina 1870–1874, minkä jälkeen alueen luterilaisten siirtolaisten parissa vierailivat Pudasjärven kirkkoherra Gustaf Adolf Snellman vuonna 1876, Kuopion lyseon lehtori Johannes Schwartzberg vuonna 1882, Muhoksen varapastori Algoth Hanell vuonna 1884, Kuopion sokeainkoulun opettaja, myöhempi Inarin kirkkoherra Matti Hinkula vuosina 1885–1888 sekä viimeisenä suomalaisena pappina Kuopion lääninvankilan saarnaaja Karl Ruben Jauhiainen vuonna 1889.
Jauhiaisen vuoden 1889 matkan jälkeen suomalaisten luterilaisten pappien kaikki matkat Kuolan niemimaalle kiellettiin ja Pietarin luterilainen konsistori lähetti Muurmannin rannan luterilaisten keskuuteen Suomen valtion vuonna 1883 vakinaistamalla määrärahalla viisi inkeriläistä pastoria: Lempaalan kirkkoherra Otto Rokkasen vuonna 1891, Kelton kirkkoherra Paavo Watasen vuonna 1893, Moloskovitsan kirkkoherra Johan Edvard Schwindtin vuonna 1895, Inkeren kirkkoherra Konstantin Siitosen vuonna 1899 ja pastori Rokkasen vielä uudelleen vuosina 1900 ja 1902.
Seurakunnan perustaminen

Muurmannin luterilaisen seurakunnan perustamiskokous pidettiin Muurmannin rannikolla Uurassa kesällä 1902. Tuolloin paikalle oli kokoontunut 28 eri kolonian eli siirtokunnan edustajia, ja sielunhoitomatkalla ollut pastori Rokkanen johti kokousta. Kun keisari oli vahvistanut seurakunnan perustamisen, Pietarin luterilainen konsistori valitsi vuoden 1903 alussa Muurmannin rannalle lähetettävän papin, jonka tehtäväksi asetettiin "sielunhoito ja papilliset toimituksen Kuolan niemimaalla asuville suomalaisille kolonisteille". Muurmannin seurakunnan perustamisen taustalla oli se, etteivät kesäisin vierailleet papit viipyneet Kuolassa kuin kolmesta neljään viikkoa, joten kaikkien alueen luterilaisten sielunhoitoa ei ehditty hoitaa tyydyttävällä tavalla.
Vuonna 1915 seurakunnassa oli yhteensä 1 942 jäsentä, joista 1 001 miehiä ja 941 naisia, ja jäsenistä suomalaisia oli 85 prosenttia, norjalaisia yhdeksän prosenttia, saamelaisia viisi prosenttia ja yksi prosentti venäläisiä ja muita kansalaisuuksia. Seurakunnan jäseniä asui Kuolan niemimaalla 28 kylässä, tarkemmin ottaen 43 eri nimetyssä paikassa. Seurakunta oli jaettuna viiteen piiriin, 1. Aleksandrovsk, 2. Uura, 3. Pummanki, 4. Salmijärvi ja 5. Tuuloma ja Nuortti.
Seurakunnan perustaminen > Kirkkoherrat

Frans Simeon Suokas (1904), entinen Kattilan kirkkoherra
Antti Kustaa Vuotila (1904–1917), entinen Tuutarin kirkkoherran apulainen
Toiminnan päättyminen

Muurmannin seurakunnan toiminta päättyi vuonna 1917, kun sen kirkkoherra Antti Kustaa Vuotila karkotettiin lokakuun vallankumouksen jälkeen Venäjältä. Vuotilan jälkeen Muurmannin luterilaiselle seurakunnalle ei määrätty enää uutta kirkkoherra, mutta kirkollisten ja kouluolojen järjestäjänä Petsamossa vuoden 1921 alusta toimineen Frans Liljan tehtäväksi annettin myös kuolansuomalaisten sielunhoito. Vuonna 1921 toimintansa aloittanut Petsamon evankelis-luterilainen seurakunta toimi poikkeusjärjestelyin, eikä jatkanut Muurmannin seurakunnan toimintaa. Petsamon seurakunta ei perinyt Muurmannin seurakunnan kirkonkirjoja tai arkistoja, jotka jäivät viimeisen kirkkoherra karkottamisen jälkeen Venäjälle.
Petsamon seurakunnan aloitteesta kadonneita kirkonkirjoja päätettiin tiedustella Neuvostoliitosta vuonna 1933 ja vaatia Tarton rauhan ehtoihin vedoten mahdollisesti säilyneitä kirjoja luovuttaviksi Suomeen tai vähintään viranomaiskäyttöön jäljenteet kirjoista. Ulkoministeriön toimesta Suomen Moskovan lähetystö antoi asiassa verbaalinootin Neuvostoliiton ulkoasiankansankomissariaatille toukokuussa 1934. Seuraavan vuoden tammikuussa nootti tuli loppuun käsitellyksi, kun Moskovasta ilmoitettiin Suomeen komissariaatin tiedottaneen, ettei kyseisiä kirkonkirjoja ollut löydetty. Vastauksessa mainitaan Venäjän valtiollisen historiallisen arkiston (RGIA) Pietarin osaston ja Pohjoisen oblastin arkistoviranomaisten tutkimusten jääneen tuloksettomiksi.
Aiheesta muualla

Tietoja Suomen seurakunnista -tietokanta: Muurmanni
Mykola Arkas

| Mykola Arkas |
| --- | --- |
 Mykola Arkas
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1853 Mykolajiv
Kuollut: 26. maaliskuuta 1909 (56 vuotta)
Ammatti:  oopperalaulaja
Muusikko
Tyylilajit:  kansanmusiikki ja ooppera 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mykola Arkas (7. tammikuuta 1853 Mykolajiv – 26. maaliskuuta 1909 Mykolajiv) oli ukrainalainen säveltäjä, harrastajahistorioitsija ja kulttuurihahmo. Hän toimi kulttuurin ja opetuksen eri aloilla.
Arkas valmistui Odessan yliopistosta. Hän työskenteli Mykolajivissa laivaston palveluksessa (1875–1899). Myöhemmin hän asui maatiloillaan Hrystoforivkassa ja Bohdanivkassa Hersonin kuvernementissa, jonne hän perusti omalla kustannuksellaan ukrainankielisen alkeiskoulun. Viranomaiset sulkivat koulun sen toimittua kaksi vuotta. Arkas oli Mykolajivin Prosvita-seuran perustajia ja sen elinikäinen puheenjohtaja. Hän merkitsi muistiin ja sovitti 80 ukrainalaista kansanlaulua ja sävelsi itse romansseja ja duettoja. Hänen merkittävä teoksensa on ooppera Kateryna (1891), johon hän itse kirjoitti libreton Taras Ševtšenkon runon pohjalta. Kateryna esitettiin ensimmäisen kerran Moskovassa 1899. Sen pianopartituuri ilmestyi 1897. Arkas kirjoitti suositun Ukrainan historian (Istorija Ukrajiny, Pietari 1908) ja kirjoitti lyriikkaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mykola Arkas Wikimedia Commonsissa
Nakajima B6N Tenzan

| Nakajima B6N Tenzan |
| --- | --- |
 Torpedolla aseistettu B6N Tenzan.
Tyyppi:  torpedokone
Alkuperämaa:   Japani
Valmistaja:  Nakajima
Suunnittelija:  Kenichi Matsumura
Ensilento:  kevät 1941
Esitelty:  1943
Valmistusmäärä:  1 268 
Kehitetty mallista:  Nakajima B5N
Nakajima B6N Tenzan (liittoutuneiden raportointinimi Jill) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien Nakajiman valmistama torpedokone toisessa maailmansodassa. Tyyppi kehitettiin korvaamaan Nakajima B5N. Prototyyppi lensi ensilentonsa keväällä 1941, mutta malli saatiin palvelukseen vasta loppuvuodesta 1943. Konetta valmistettiin yhteensä noin 1 300 kappaletta kahtena päätuotantoversiona.
Taustaa

Keisarillisen Japanin laivaston esikunta julkisti 1939 edeltäneen Nakajima B5N:n korvaamiseksi 14-Shi vaatimukset. Ne määrittivät kolmipaikkaisen lentotukialuksille sijoitettavan torpedokoneen, jonka huippunopeuden tuli olla 250 solmua (288 mailia tunnissa) ja kantaman 1 000 merimailia (1 151 mailia) 800 kilogramman asekuormalla ja 1 800 merimailia ilman asekuormaa. Nakajimalla Kenichi Matsumuran johtaman ryhmän suunnittelema laivaston B6N Tenzaniksi nimeämä lentokone muistutti edeltäjäänsä, mutta moottoriksi oli vaihdettu 1 870 hevosvoiman 14-sylinterinen ilmajäähdytteinen Nakajima NK7A Mamoru 11 -tähtimoottori. Tilavaatimusten vuoksi siinä oli samat siivet kuin edeltäjässään. Kone oli kuitenkin merkittävästi raskaampi, mikä johti suurempaan laskeutumisnopeuteen ja siipikuormitukseen. Suuri laskunopeus aiheutti ongelmia laskeutumisessa lentotukialuksille eikä konetta voitu sijoittaa kuin suurimmille. Lisäksi lentotukialushissien aiheuttamien koko rajoitusten (11 metriä) vuoksi sivuvakaajaa piti taittaa eteenpäin.
Laivasto vaati moottoriksi 1 850 hevosvoimaista Mitsubishi MK4T Kasai 25:tä, mutta Matsumura  asensi pienemmän polttoainekulutuksen ja kehitysmahdollisuuksia omaavan Nakajima NK7A Mamoru 11 -tähtimoottorin. Keväällä 1941 kahdella prototyypillä aloitetuilla koelennoilla todettiin puutteita vakavuudessa, joiden syynä oli voimakkaan moottorin ja siihen liitetyn nelilapaisen potkurin aiheuttama vääntö. Ratkaisuna ongelmaan peräsintä siirrettiin kaksi astetta vasemmalle. Ongelmia aiheutti myös uusi Mamoru 11 -moottori eikä kone ollut valmis lentotukialustesteihin ennen kuin loppuvuodesta 1942. Ryujolla ja Zuikakulla tehdyissä testeissä todettiin jarrukoukun olevan liian heikkorakenteinen, minkä seurauksena tapahtui joitakin laskeutumisonnettomuuksia. Korjausten jälkeen laivasto hyväksyi koneen tuotantoon helmikuussa 1943 nimellä laivaston lentotukialusrynnäkköpommittaja Tenzan malli 11 tai lyhyesti B6N1.
Tuotanto

Tuotantomallit poikkesivat prototyypeistä, koska niihin oli korjattu havaittuja vikoja.  Merkittävin muutos oli yhden pakoputken, joka aiheutti yöllä loistavan valon, korvaaminen erillisillä pakoputkilla. Toinen muutos oli rungon alla olevan torpedotelineen suuntaaminen kahden asteen kulmassa alaseteen ja torpedon perään sijoitettu ohjain joka esti runkoon osumisen irrotettaessa. Lisäksi laskutelineitä vahvistettiin ja liikuteltavan 7,7 millimetrin konekiväärin asentaminen uudelleen. Näiden toteutettujen muutosten lisäksi yritettiin korvata polttoainetankit itsesulkeutuviksi, mutta 30 prosentin polttoainemäärän pienennys ei ollut hyväksyttävää. Nakajima valmisti helmikuusta heinäkuuhun 1943 B6N1-koneita yhteensä kaksi prototyyppiä ja 133 tuotantoversiota.
Hankintaministeriö määräsi Nakajiman lopettamaan Mamoru-moottoreiden valmistuksen, jotta yhtiö keskittyisi laajemmin käytössä olleisiin Sakae- ja Homare-moottoreiden valmistukseen. Muutos pakotti vaihtamaan Tenzanin moottoriksi laivaston aiemmin esittämän 1 850 hevosvoiman Mitsubishi MK4T Kasei 25 -tähtimoottorin. Uuden moottorin aiheuttamat muutokset olivat kuitenkin vähäisiä eikä tuotanto hidastunut merkittävästi. Valmistettuaan 135 kappaletta Mamorulla varustettuja B6N1-koneita Nakajima aloitti Kasei-moottorilla varustettujen B6N2-koneiden valmistuksen. B6N2a malli 12A -koneessa oli 7,7 millimetrin tyypin 97 -liikuteltava konekivääri korvattu 13 millimetrin tyypin 2 konekiväärillä. Nakajima valmisti kesäkuusta 1943 elokuuhun 1945 kaikkiaan 1 133 B6N2-konetta.
Kaksi B6N2-konetta, 751. ja 752. tuotantoversio, muutettiin B6N3 mallin 13 prototyypeiksi, joiden moottorina oli 1 850 hevosvoiman Mitsubishi MK4T-C Kasei 25c ja vahvistetut suuremmilla renkailla varustetut laskutelineet. Koneet suunniteltiin toimimaan vain osittain valmistetuilta maakentiltä, mikä johtui keisarillisen Japanin laivaston kärsimistä lentotukialustappioista. Koneiden tuotanto ei kuitenkaan alkanut ennen sotatoimien päättymistä.
Yhteensä koneita valmistui 1 268 kappaletta, joista 296 Koizumin tehtaalla ja 970 Handan tehtaalla.
Tekniset tiedot (B6N2)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 3
Pituus: &&&&&&&&&&&&&010.087000010,87 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&014.089000014,89 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.08000003,80 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&03010.&&&&003 010 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&05650.&&&&005 650 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Mitsubishi MK4T Kasei 25 14-sylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&01379.&&&&001 379 kW (&&&&&&&&&&&01850.&&&&001 850 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0481.&&&&00481 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&03045.&&&&003 045 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&09040.&&&&009 040 m
Nousuaika: 10 min 24 s 5 000 metriin
Aseistus
1 × 7,7 mm taaksepäin ampuva vapaasti suunnattava konekivääri ohjaamon takaosassa
1 × 7,7 mm taaksepäin ampuva vapaasti suunnattava konekivääri ala-ampumossa
800 kg torpedo tai pommeja ulkoisissa ripustimissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nakajima B6N Tenzan Wikimedia Commonsissa
Century of Flight: Nakajima B6N Jill (Arkistoitu – Internet Archive)
Virtual Aircraft Museum: Nakajima B6N Tenzan / JILL
Kaksi 752. kokutain B6N2-konetta muodostelmassa.
Andøyan rakettikoealue

Raketti Andøyan rakettikoealueella.
Andøyan rakettikoealue on Pohjois-Norjassa Andøyan saarella sijaitseva luotainrakettien laukaisukeskus.
Alue perustettiin vuonna 1962 ja siitä lähtien sieltä on laukaistu 1 200 luotainrakettia. Nykyisin sen omistaa 90-prosenttisesti Norjan avaruuskeskus eli Norwegian Space Centre, joka toimii Norjan kauppa- ja teollisuusministeriön alaisuudessa. Kymmenen prosenttia osakkeista kuuluu Kongsberg Defence & Aerospace -yhtiölle.
Kun kylmä sota päättyi, aseman rakettilaukaisujen määrä väheni huomattavasti ja venäläiset arvelivat, että kylmän sodan aikana laukaisuja tehtiin testaamaan Neuvostoliiton ohjusten seuraamisjärjestelmien tehokkuutta.
Vuonna 1997 perustettiin toinen laukaisupaikka Ny-Ålesundiin Huippuvuorille. Andøyan keskukseen kuuluu myös ALOMAR-observatorio (Arctic Lidar Observatory for Middle Atmosphere Research), joka perustettiin vuonna 1994. Se tutkii ilmakehää. Andøyan rakettikoealue on osallistunut Norjan ensimmäisen satelliittihankkeen kehitystyöhön.
Aiheesta muualla

Andøya Rocket Range website (Arkistoitu – Internet Archive)
Astronautix - Andoya
nCube website (Arkistoitu – Internet Archive)
Mykola Andrusiv

| Mykola Andrusiv |
| --- | --- |
 Mykola Andrusiv
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mykola Ivanovytš Andrusiv
Syntynyt: 19. joulukuuta 1861 Odessa
Kuollut: 27. huhtikuuta 1924 (62 vuotta) Praha, Tšekkoslovakia
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  maantieteilijä, stratigrafi, paleontologi
 Ukrainan tiedeakatemian jäsen 
 Nimikirjoitus
Mykola Ivanovytš Andrusiv, ukr. Микола Андрусів (19. joulukuuta 1861 Odessa – 27. huhtikuuta 1924 Praha, Tšekkoslovakia) oli ukrainalainen maantieteilijä ja paleontologi. Hän oli Tarton ja Kiovan yliopiston professori 1905–1912, Venäjän tiedeakatemian täysjäsen ja vuodesta 1920 Ukrainan tiedeakatemian täysjäsen. Andrusivin merkittävimmät työt käsittelevät Krimin, Kaukasian ja Transkaspian alueiden neogeenikauden stratigrafiaa ja paleontologiaa. Hän kehitti Pontisen altaan neogeenikauden stratigraafista mallia, laati paleografisia karttoja Mustanmeren altaasta neogeenikaudella ja antopogeenikaudella ja määritteli, että Mustanmerenallas oli rikkivedyn saastuttama.
Andrusivin työn perinnöllä on ollut merkitystä öljykenttien löytämisessä uusilta alueilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mykola Andrusiv Wikimedia Commonsissa
Bio,ukrop.com (Arkistoitu – Internet Archive) Arkistoitu artikkeli (ukrainaksi)
Andreas Peter Cornelius Sol

Andreas Peter Cornelius Sol (19. lokakuuta 1915 – 26. maaliskuuta 2016) oli syntyjään alankomaalainen, Indonesiassa työskennellyt roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Jeesuksen Pyhän Sydämen lähetyssaarnaajien papiksi 10. elokuuta 1940 ja nimitettiin Amboinan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Regianan titulaaripiispaksi 10. joulukuuta 1963. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1964. Pääkonsekraattorina toimi Jacques Grent, jota avustivat Adrianus Djajasepoetra ja Nicolas Martinus Schneiders.
15. tammikuuta 1965 Solista tuli Amboinan piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. kesäkuuta 1994. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Angola kesäolympialaisissa 2000

Angola osallistui Sydneyn kesäolympialaisiin vuonna 2000 30 urheilijan joukkueella. Maasta osallistui urheilijoita yleisurheiluun, koripalloon, käsipalloon, ammuntaan ja uintiin. Angolan lipunkantajana avajaisissa toimi uimari Nádia Cruz. Maa ei saavuttanut kisoista mitalia.
Nightmare Alley

Nightmare Alley voi viitata:
Painajaiskuja (Nightmare Alley),  William Lindsay Greshaminin romaani vuodelta 1946
Painajaiskuja (Nightmare Alley),  Edmund Gouldingin ohjaama elokuva vuodelta 1947
Nightmare Alley, Guillermo del Toron ohjaama elokuva vuodelta 2021
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nightmare Alley”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
American Music Awards

| American Music Award |
| --- | --- |

Palkitaan:  Annetaan yhdysvaltalaisille artisteille erityisistä saavutuksista
Maa:  Yhdysvallat
Ensimmäinen palkinto:  1974
Virallinen internet-sivu
American Music Award on American Music Awards -show’ssa jaettava palkinto. Se on yksi suurimmista yhdysvaltalaisista musiikkipalkinnoista yhdessä Grammy-palkintojen, Billboard Music Awardsien ja Rock and Roll Hall of Fame Induction Ceremony -palkintojen kanssa.
Dick Clark kehitti American Music Award -palkinnon vuonna 1973 ja ensimmäinen, Michael Jacksonin, Donny Osmondin, Rodney Allen Rippyn ja Ricky Segallin juontama show järjestettiin vuonna 1974.
Vaikkakin American Music Award on pääasiassa Yhdysvalloista kotoisin oleville artisteille, se on jaettu myös muun muassa Elton Johnille, Enrique Iglesiakselle, Celine Dionille, Rihannalle ja Shakiralle.
Vuosina 1974–2003 American Music Awards pidettiin tammikuun keskivaiheilla tai loppukuusta, mutta vuodesta 2003 asti se on pidetty marraskuussa.
Yleiskatsaus > Erot muihin palkintoihin

Kun Grammy-palkinnot jaetaan viihdeteollisuuden henkilöiden antamien äänten perusteella, American Music Award jaetaan musiikin ostajien keskuudessa tehdyn äänestyksen perusteella, ja siten se myös edustaa kansan mielipidettä. American Music Awards -show’ssa jaetaan palkintoja myös myyntilukujen ja radiosoiton perusteella.
Billboard Music Awards on hyvin samankaltainen kuin American Music Award, sillä sekin jaetaan suosion perusteella.
Yleiskatsaus > Vuoden suosikkiartisti

Vuonna 1996 kehitettiin uusi American Music Award -palkinto, "Vuoden suosikkiartisti". Sen voitti ensimmäisenä Garth Brooks, joka piti lyhyen puheen sanoen, ettei ansainnut palkintoa vuotena jolloin ei ollut tehnyt mitään, ja jätti palkinnon korokkeelle. Myöhemmin "Vuoden suosikkiartisti" -palkintoa ei ole jaettu.
Vuonna 2004 American Music Awards -show’ssa oli uusi kategoria nimeltään "T-Mobile Text-In Award", joka muistutti "Vuoden suosikkiartisti" -palkintoa. Ensimmäisen "T-Mobile Text-In" -palkinnon voitti Kenny Chesney.
Yleiskatsaus > Juontajat

Ensimmäisen vuosikymmenen ajan American Music Awards -show’ta juonsi monta juontajaa, jokainen edustaen yhtä musiikkityyliä. Kuitenkin viime vuosina show’lla on ollut vain yksi juontaja. Vuonna 2009 American Music Awards -show’lla ei ollut ensimmäistä kertaa juontajaa, vaan se seurasi Grammy Awardsin esimerkkiä, antaen julkisuuden henkilöiden tehdä esittelyt.
Yleiskatsaus > Vuoden 2000 erikoisäänestys

Vuonna 2000 American Music Awards järjesti äänestyksen, jossa valittiin vuosikymmenten artisti Rock and Rollin aikakaudelta.
-50-luku: Elvis Presley
-60-luku: The Beatles
-70-luku: Stevie Wonder
-80-luku: Michael Jackson
-90-luku: Garth Brooks
Yleiskatsaus > Eniten American Music Award -palkintoja voittaneet kategorioittain

Suosikkikantriyhtye, duo tai ryhmä: (16) voittoa
Alabama
Suosikkinaiskantrilaulaja: (12) voittoa
Reba McEntire
Suosikkimieskantrilaulaja: (9) voittoa
Garth Brooks
Suosikkisoul/R&B-miesartisti: (8)voittoa
Luther Vandross
Suosikkiaikuisartisti : (4) voittoa
Celine Dion
Suosikkilatinoartisti: (5) voittoa
Enrique Iglesias
Suosikkisoul/R&B-yhtye, -duo tai -ryhmä: (4) voittoa
Boyz II Men
Gladys Knights and the Pips
Earth, Wind and Fire
Suosikkipop/rock-naisartisti: (4) voittoa
Olivia Newton-John
Whitney Houston
Suosikkisoul/R&B-naisartisti: (4) voittoa
Mariah Carey
Aretha Franklin
Suosikkialternative-artisti: (4) voittoa
Linkin Park
Suosikkipop/rock-miesartisti: (3) voittoa
Michael Jackson
Michael Bolton
Eric Clapton
Barry Manilow
Suosikkipop-yhtye, -duo tai -ryhmä: (2) voittoa
Bee Gees
Fleetwood Mac
Backstreet Boys
Suosikkipop/rock-yhtye, -duo tai -ryhmä: (4) voittoa
Aerosmith
American Music Awards 2010 > Palkitut

Soul/R&B -albumi: Usher: Raymond v. Raymond
Naispuolinen soul/R&B -artisti: Rihanna
Miespuolinen soul/R&B: Usher
Pop/rockalbumi: Justin Bieber: My World 2.0
Pop/rockbändi, -duo tai -ryhmä: The Black Eyed Peas
Naispuolinen pop/rockartisti: Lady Gaga
Miespuolinen pop/rockartisti: Justin Bieber
Rap/hip-hop-albumi: Eminem: Recovery
Miespuolinen rap/hip-hopartisti: Eminem
Kantribändi, -duo tai -ryhmä: Lady Antebellum
Kantrialbumi: Carrie Underwood: Play On
Naispuolinen kantriartisti: Taylor Swift
Miespuolinen kantriartisti: Brad Paisley
Aikakauden innoittaja: MercyMe
Soundtrack: Glee: The Music, Volume 3 - Showstoppers
Latinoartisti: Shakira
Vaihtoehtorockartisti: Muse
Aikuinen nykyartisti: Michael Bublé
Läpimurto: Justin Bieber
Vuoden artisti: Justin Bieber
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi