stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaj Munk
Suomennetut teokset > Suomennettuja näytelmiä

Rakkaus: näytelmä (Kaerlighed), suom. Vappu Roos, Helsinki: Yleisradio 1985
Tyrskyissä: 5-näytöksinen näytelmä (I brændingen); suomentanut Erkki Puranen, Helsinki: Suomen Teatteriliitto 1949 (näytelmämoniste)
Naisdiktaattori: 4-näytöksinen näytelmä (Diktatorinden'), suom. Pekka Alpo, Helsinki: Suomen Teatteriliitto [i.a.] (näytelmämoniste)
Sana: 4-näyt. näytelmä (Ordet), suom. Veli Sandell, Helsinki: Suomen Teatteriliitto 1979
Idealisti: kuvia erään kuninkaan elämästä (En idealist), suom. Juhani Soinne, Helsinki: Suomen Teatteriliitto [i.a.] (näytelmämoniste)
Nuori Grundtvig: 5-kuvaelmainen näytelmä (Egelykke), suom. Vappu Roos Helsinki: Suomen Teatteriliitto [i.a.] (näytelmämoniste)
Suuri sulatusahjo (Han sidder ved smeltdigeen), suom. Vappu Roos, Helsinki: Suomen Näyttämöiden Liitto [i.a.] (näytelmämoniste)
Suomennetut teokset > Suomennettuja novelleja

Kaksi novellia antologiassa Kaukomaiden riistapoluilta, Otava 1961, novellit suomentanut Kyllikki Villa,
Hän ampui kuin paholainen
Metsästäjän kirje metsästyksen viholliselle
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

Ei sovintoa (Ikke forlig), antologiassa: Kutsut minua nimeltä: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, toim. ja suom. Anna-Maija Raittila, Kirjapaja 1981 ISBN 951-621-300-6
Kirjallisuutta

Sven Stolpe, Kaj Munk: runoilija ja profeetta, suom. Lauri Hirvensalo; runot suom. Elina Vaara, WSOY, 1944
Gunnar Ollén, Kaj Munk: elämä ja teokset, suom. Mikko Taipale; runot suomentanut Helena Murros, Turku: Aura 1945
Martin Lønvang, Kaj Munk, runoilijapappi, suom. Ralf Friberg, Tammisaari: Tammisaaren kirjapaino 1955
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaj Munk Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Juhani Ihanus

Juhani Ihanus luennoimassa Psykologianopettajat ry:n koulutuspäivillä keväällä 2023.
Juhani Ihanus (s. 8. toukokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen kulttuuripsykologian tutkija ja kirjailija.
Ihanus väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1990 tutkielmalla Kadonneet alkuperät: Edvard Westermarckin sosiopsykologinen ajattelu, ja hän on julkaissut ja toimittanut useita teoksia psykologian, psykoterapian, psykohistorian, oppihistorian ja kirjallisuudentutkimuksen alalta. Hän on opettanut Helsingin yliopistossa vuodesta 1982 tuntiopettajana ja lehtorina sekä Taideteollisessa korkeakoulussa tuntiopettajana 1991–1999. Hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston kulttuuripsykologian dosentuuri vuonna 1994, ja hän on myös Oulun yliopiston ja Aalto-yliopiston dosentti. Ihanus on eurooppalaisen kirjallisuusterapian pioneereja ja Suomen Kirjallisuusterapiayhdistyksen perustajia. Hän on suomentanut Georg Christoph Lichtenbergiä, Emil Ciorania, Karl Krausia ja Juliet Mitchelliä. Erityisesti hän on perehtynyt psykodynaamiseen psykologiaan ja sen historiaan.
Kirjallisuutta

Ihanus, Juhani – Talvitie, Vesa (toim.): Altaalla: Juhani Ihanuksen juhlakirja.  Helsinki:  Ntamo, 2014.  ISBN 978-952-215-521-4
Aiheesta muualla

Juhani Ihanus. Helsingin yliopiston tutkimusportaali.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID
Idän yleissuunnitelma

Vuoden 1939 Puolan valtauksen jälkeen saksalaiset karkottivat joukoittain puolalaisia Saksaan liitetystä (Reichsgau) Puolan länsiosasta. Kuvassa heitä saatetaan junavaunuihin.
Idän yleissuunnitelma (saks. Der Generalplan Ost) oli toisen maailmansodan aikana Saksan elintilaohjelmaan kuulunut suunnitelma, jonka tarkoituksena oli asuttaa Neuvostoliitolta vallatuille alueille miljoonia saksalaisia. Näiden tieltä oli vastaavasti saatava pois miljoonia slaaveja, mikä merkitsi joukkotuhontaa ja väestönsiirtoja. Sodan käännyttyä Saksalle tappiolliseksi ei idän yleissuunnitelmasta ehditty toteuttaa paljoakaan.
Tausta ja suunnitelman laatiminen

Jo vuonna 1940 käynnistyi Baltiasta evakuoitujen baltiansaksalaisten uudelleenasuttaminen miehitetyn Puolan alueelle Warthelandiin ja Puolan kenraalikuvernementtiin, josta häädettiin heidän tieltään 325 000 puolalaista. Neuvostoliiton Euroopan puoleisten osien valtaamiseen tähdänneen operaatio Barbarossan käynnistyttyä kesäkuussa 1941 sekä Alfred Rosenbergin johtama valloitettujen itäalueiden valtakunnanministeriö että Heinrich Himmlerin johtama Reichskommissariat für die Festigung deutschen Volkstums alkoivat laatia suunnitelmia saksalaisten asuttamiseksi vallatuille itäisille alueille. Jo pari päivää ennen hyökkäyksen alkua Himmler antoi virastolleen määräyksen laatia yleissuunnitelma valloitettujen alueiden käytöstä. Sen laati syksyn 1941 aikana pääosin professori, SS-Standartenführer Konrad Meyer-Hetling.  RSHA:n tekemien korjausten jälkeen se valmistui lopullisesti toukokuussa 1942. Tämä suunnitelma tunnetaan nimellä Generalplan Ost. Vaikka useilla muillakin viranomaisilla olisi ollut oikeus puuttua suunnitelmiin, Himmler ehti ensimmäiseksi ja sai siten vaikutusvaltaa asiaan.
Heinäkuussa 1941 Saksan johtaja Adolf Hitler esitti Baltian, Krimin niemimaan (eli ”Taurian”), Volgan saksalaisalueen, Bakun alueen ja Kuolan niemimaan yhdistämistä suoraan Saksan valtakuntaan ja asuttamista kokonaan tai suurimmaksi osaksi saksalaisilla. Osin nämä ideat toistuivat Generalplan Ostissa. Lisäksi Neuvostoliitolta vallatuille alueille olisi tullut neljä valtakunnankomissariaattia. Näistä Ostlandin ja Ukrainan valtakunnankomissariaatit saatiin perustettua, mutta Moskovan ja Kaukasian valtakunnankomissaariatit jäivät perustamatta, sillä kyseisiä alueita ei saatu vallattua.
Suunniteltu asutustoiminta

Suuri asutusohjelma kaavailtiin toteutettavaksi 30 vuodessa, mikä myöhemmin lyhennettiin 20 vuoteen. Neuvostoliitolta vallatuille alueille olisi siirretty kymmenen miljoonaa ”hyvärotuista” germaanista uudisasukasta, joiden tieltä olisi siirretty 30 miljoonaa ”alempirotuista” Ukrainasta ja Venäjän Euroopan-puoleisista osista Siperiaan. Saksan ulkoasiainministeriön Auswärtiges Amtin ehdotuksen mukaan heidät olisi tosin siirretty aiemmin vallattujen Länsi-Euroopan maiden siirtomaihin, Keski-Afrikkaan tai Madagaskarille.
Puolaan olisi perustettu asutusseutuja (Siedlungsgebiet), Neuvostoliiton entisille alueille asutustukikohtia (Siedlungsstützpunkten) sekä asutusmaita (Siedlungsmarken) eli 25 vuoden kuluessa vähintään 50-prosenttisesti saksalaistettavia alueita. Asutusmaita olisivat olleet Inkerinmaa, Memelin ja Narevin alue sekä Krimin niemimaan käsittänyt Gotengauksi kutsuttu alue (Krimillä muinoin asuneiden goottien mukaan). Asutusmaat olisi irrotettu Saksan valloitettujen itäalueiden yleissiviilihallinnosta ja annettu hallittaviksi Reichsführer-SS:lle, joka olisi nimittänyt alueille päälliköt ja jakanut uudisasukkaille määräaikais- ja perintöläänityksiä sekä omistusoikeuksia.
Asutusmaiden lisäksi olisi perustettu 36 suurta asutustukikohtaa, jotka olisi saksalaistettu 20–30-prosenttisesti. Himmlerin mukaan nämä olisivat olleet 20 000 asukkaan saksalaisia kaupunkeja, joiden ympärillä olisi ollut saksalaiskyliä piirissä noin 5–10 kilometrin säteellä. Niiden avulla olisi varmistettu tärkeät teiden ja rautateiden solmukohdat slaavien asuttamien alueiden keskellä – hieman keskiajan Baltian ritarilinnojen eli ordensburgien tavoin. Asukkaiksi asutustukikohtiin toivottiin pääasiassa SS:n sotaveteraaneja, eli niin sanottuja maanviljelijäsotilaita, joilla olisi ollut riittävä aseistus paikallispuolustukseen.
Himmler tilasi seuraavaksi suuren ”rauhan ajan rakentamisohjelman” suunnitelmat asutustukikohtien rakentamista varten ja laski tarvitsevansa viiden vuoden aikana sen toteuttamiseen 67 miljoonaa markkaa. Valtakunnan sotataloudesta vastannut varusteluministeri Albert Speer ei kuitenkaan suostunut myöntämään varoja, sillä hän ei halunnut rakennusteollisuuden johtoaseman siirtyvän Himmlerin virastolle. Sotaonnen pian käännyttyä juuri mitään rakennussuunnitelmia ei ehditty toteuttaa.
Väestöpolitiikka

Asutettavilla alueilla asui laskelmien mukaan 45 miljoonaa vieraaseen väestöön kuuluvaa. Rotukysymyksien vuoksi heistä ajateltiin asuttaa Länsi-Siperiaan 31 miljoonaa. Jäljelle jäävien 14 miljoonaan liittyvästä suunnittelusta ei ole tietoa, mutta heidät olisi voitu tuhota, saksalaistaa tai siirtää muille Saksan hallitsemille alueille.
Baltian noin kuuden miljoonan asukkaan suuruiseksi arvioidusta väestöstä oli tarkoitus siirtää 25–30 vuoden kuluessa 3,34 miljoonaa pois saksalaisten uudisasukkaiden tieltä. Loput alueen väestöstä oli tarkoitus niin sanotusti germanisoida. Virolaiset ja lättiläiset katsottiin saksalaisia rodullisesti lähellä oleviksi, joten heidän kohdallaan germanisoinnin arveltiin sujuvan hyvin, sen sijaan huonompirotuisiksi määriteltyjen liettualaisten kohdalla huomattavasti huonommin. Alueen halki Kaunasista Riian itäpuolitse Valgaan ja Narvaan oli tarkoitus muodostaa saksalaisten asuttama vyöhyke. Sen lisäksi yhdeksän merkittävää kaupunkia, eli Tallinna, Rakvere, Narva, Luga, Abrene, Rositten, Väinänlinna, Vilna ja Pihkova, oli tarkoitus ympäröidä muutaman kymmenen kilometrin laajuisella saksalaisten asuttamalla renkaalla.
Inkerin alue aiottiin asuttaa 25 vuoden kuluessa 350 700 saksalaisella, SS:n jäsenillä ja maanpuolustustalonpojilla.lähde?
Germaaninen asutustoiminta > Välitön asutustoiminta

110 000 henkilöä vaimoineen valmiita muuttamaan, 220 000
talonpoikaisperheet asutusleireillä, 20 000
saksalaisperäiset perheet Venäjällä neljine lapsineen, 600 000
yhteensä 840 000
Germaaninen asutustoiminta > Myöhempi asutustoiminta

talonpoikaisperheet, 880 000
myöhemmät muuttajat, 30 000
ulkosaksalaiset ulkomailta kolmine lapsineen, 200 000
yhteensä 1 110 000
Germaaninen asutustoiminta > Jatkoasutustoiminta

ensimmäisen kymmenen vuoden aikana 45 000–50 000 perhettä, 200 000
sitä seuraavan kahdenkymmenen vuoden aikana 20 000–30 000 perhettä vuosittain, 2 400 000
yhteensä, 2 600 000
yhteensä 30 vuoden aikana 4 550 000
Muuta

Konrad Meyer-Hetling kävi vuoden 1942 alkupuolella esittelemässä uudelleenasutussuunnitelmaa myös Suomessa, joten suomalaiset sodanjälkeisen asutustoiminnan suunnittelijat olivat siitä tietoisia.
Aiheesta muualla

GENERAL PLAN EAST: HITLER'S MASTER PLAN FOR EXPANSION Worlf Future Fund.
Natsijohtajia (muun muassa Rudolf Hess ja Heinrich Himmler) tutustumassa asumissuunnitelmia miehitettävillä itäalueilla esittelevään näyttelyyn maaliskuussa 1941.
Murre

Murre on jonkin kielen alueellinen tai sosiaalinen variantti. Se on määräalueen tai määräyhteisön kielimuoto, joka selvästi poikkeaa yleiskielestä tai muista saman kielen esiintymismuodoista. Murteet voivat erota toisistaan sanastoltaan, kieliopiltaan, äänteiltään ja painotukseltaan.
Aluemurretta puhutaan tietyllä seudulla. Laajalla alueella puhuttu murre voi jakaantua moniin (ala)murteisiin, jotka vuorostaan voivat muodostua vielä pienemmistä murteista, ja niin edelleen.
Sosiaalinen murre eli sosiolekti on tietyn sosiaalisen ryhmän puhemuoto. Esimerkiksi tiettyjen ammattikuntien tai tieteenalojen erikoiskielet, sekä yhdistysten ja harrastajien slangit ovat sosiolekteja. Ammattislangeilla on tyypillisesti runsas yleiskielestä poikkeava sanasto eli leksikko.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Murteella. Ylen Elävä arkisto.
Hämeenkoski

| Hämeenkoski> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Hollola |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°01′20″N, 025°09′15″E
Maakunta:  Päijät-Hämeen maakunta
Seutukunta:  Lahden seutukunta
Kuntanumero:  283
Hallinnollinen keskus:  Hämeenkoski
Perustettu:  1865 ja 1410–1540 Lammista
Liitetty:  2016
– liitoskunnat:  Hollola Hämeenkoski
– syntynyt kunta:  Hollola
Pinta-ala:  195,63 km²  (1.1.2015)
– maa:  187,74 km²
– sisävesi:  7,89 km²
Väkiluku:  2 107   (31.12.2015)
– väestötiheys:  11,22 as./km² (31.12.2015)
Hämeenkoski (vuoteen 1995 Koski Hl.) on Suomen entinen kunta, joka sijaitsee Päijät-Hämeen maakunnassa. Hämeenkoskella asui 31.12.2015 2 107 ihmistä ja sen pinta-ala oli 195,63 km², josta 7,89 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 11,22 asukasta/km². Hämeenkosken naapurikuntia olivat Asikkala, Hausjärvi, Hollola, Hämeenlinna ja Kärkölä.
Hämeenkoski liitettiin Hollolaan 1. tammikuuta 2016.
Historia

Koski oli itsenäinen katolinen ja uskonpuhdistuksen jälkeen evankelis-luterilainen seurakunta vuosina 1410–1540, minkä jälkeen se liittyi kappeliseurakunnaksi Lammin seurakuntaan. Kunnallishallinnon erotessa evankelis-luterilaisista seurakunnista vuonna 1865 perustettiin Kosken kunta ja Kosken seurakunta jäi Lammin seurakunnan kappeliseurakunnaksi. Kosken seurakunta itsenäistyi Lammin seurakunnasta myöhemmin, vuonna 1870. Taloudellisen tilanteen vuoksi Hämeenkosken seurakunta liittyi kappeliseurakunnaksi Hollolan seurakuntaan vuonna 2007. Kunnallisesti Hämeenkoski jatkoi itsenäisenä vielä yhdeksän vuotta, kunnes sekin liitettiin Hollolaan vuoden 2016 alusta.
Historia > Etolasta Koskeksi Hl ja edelleen Hämeenkoskeksi

Vielä 1700-luvulla Hämeenkoski tunnettiin Etolan pitäjänä. Sittemmin kunnan nimi oli Koski Hl; erisnimen perässä käytettiin Hämeen lääniä tarkoittavaa lyhennettä Hl erotukseksi entisessä Turun ja Porin läänissä olevasta Kosken Tl kunnasta. Nimi Hämeenkoski otettiin käyttöön kunnassa vuonna 1995. Se valittiin kuntalaisten kesken järjestetyn äänestyksen perusteella.
Koskella on sijainnut Kosken verkatehdas.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
| Hämeenkosken väestönkehitys 1980–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 2 315 | 2 315 |
| 1985 | 1985 |    | 2 270 | 2 270 |
| 1990 | 1990 |    | 2 321 | 2 321 |
| 1995 | 1995 |    | 2 336 | 2 336 |
| 2000 | 2000 |    | 2 214 | 2 214 |
| 2005 | 2005 |    | 2 191 | 2 191 |
| 2010 | 2010 |    | 2 144 | 2 144 |
| 2015 | 2015 |    | 2 107 | 2 107 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2014 lopussa Hämeenkoskella oli 2 104 asukasta, joista 1 074 asui taajamissa, 1 005 haja-asutusalueilla ja 25:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Hämeenkosken taajama-aste oli 51,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Hämeenkoski.
Hämeenkosken kylät

Etola, Hankala, Huhti, Huljala, Hyrkkälä, Hyväneula, Ilola, Järvenpää, Kaunkorpi, Koski (Koskenkylä), Kurjala, Käikälä, Leiniälä, Meikkala, Miehola, Padonmaa (Palomaa), Porvola, Putula, Pätilä, Raijankorpi, Saapas, Tenhiälä, Toijala, Töykkylä.
Hämeenkosken kylät > Tunnustettua kylätoimintaa

Hyrkkälän, Järvenpään ja Putulan muodostama Putulankulma valittiin vuonna 2003 Päijät-Hämeen vuoden kyläksi.
Tunnettuja henkilöitä

Tunnetuimpia Hämeenkoskella syntyneitä suomalaisia ovat presidentiksi myöhemmin tullut J. K. Paasikivi ja kenraalimajuriksi ylennetty Ruben Lagus. Paasikiven muistomerkki sijaitsee Hämeenkosken Huljalan kylässä.
Tunnettuja henkilöitä > Muita tunnettuja

Markus Ahonen, kirjailija
Paavo Heinonen, kauppaneuvos
Tea Hiilloste, laulaja ja tv-persoona
Tapio Ilomäki, elokuvasäveltäjä
Huugo Jalkanen, runoilija, kriitikko, kääntäjä ja toimittaja
Aura Jurva, kirjailija
Antti Salmenlinna, sisustusarkkitehti, taiteilija
Sirkka Selja, runoilija
Jemina Sillanpää, näyttelijä, muusikko ja ohjaaja
Väinö Kustaa Siltala, voimamies
Aleksanteri (Aleksander) Tuloisela, Hollolan kihlakunnan talonpoikaissäädyn valtiomies 1863-1864
Tapahtumia

Putulassa järjestetään vuosittain toukokuun lopussa ja syyskuun puolessa välissä kaksipäiväiset Kirjanpäivät yksityisen yhdistyksen pitämällä kirjastolla. Heinäkuun kolmella ensimmäisellä viikolla Hämeenkosken taideyhdistys järjestää lisäksi Putulan Taide- ja kulttuuriviikot kirjaston kanssa samassa rakennuksessa, Kevarin galleriassa. Kesä-heinäkuussa järjestetään iltaisin maatilatoreja Tulimäen Riihessä. Perinteiset palokunnanjuhlat järjestetään heinäkuussa.
Hämeenkosken vaakuna

Antti Salmenlinnan suunnittelemassa Hämeenkosken vaakunassa on punaisella pohjalla kaksi ylhäältä vasemmalta alas oikealle johtavaa samansuuntaista hopeasauvaa, joissa kummassakin on kaksi polvihirttä niiden sauman osoittaessa viistosti alaspäin. Polvihirret kuvaavat sitä, että Hämeen läänin Koskella, nykyisellä Hämeenkoskella, on koskia. Hopeisten sauvojen keskellä on kolme hopeista kolmilehtistä apilaa kuvaamassa maataloutta.
Liikenne

Linja-autojen vakiovuoroja liikennöi Hämeenkosken keskustaajaman kautta Lahteen, Hämeenlinnaan, Lammille, Tampereelle ja Forssaan. Pikavuorot pysähtyvät Hämeenkosken tienhaarassa valtatie 12:n varrella.
Keskustaajaman lähin rautatieasema sijaitsee noin 20 kilometrin etäisyydellä Kärkölän Järvelässä. Lahden rautatieasemalle on matkaa noin 30 kilometriä.
Lähimmät lentoasemat sijaitsevat noin 95 kilometrin päässä Vantaalla ja noin 105 kilometrin päässä Pirkkalassa.
Nähtävyyksiä

Ruben Laguksen muistomerkki
J. K. Paasikiven syntymäpaikan muistokivi
Hämeenkoski kirjallisuudessa

Hämeenkoski ja Hyväneulan kylä ovat keskeisenä tapahtumapaikkana Isaksson-sarjan romaanissa Sieluttomat, jonka on kirjoittanut kirjailija Markus Ahonen.
Kulttuuri > Murre

Hämeenkosken alueella puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Hämeenkosken murre kuuluu kaakkoishämäläisen murteen Hollolan ryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Koski Hl:n pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla näkkileipä, koskelainen sahti sekä yrteillä maustettu piimäjuusto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hämeenkoski Wikimedia Commonsissa
Hämeenkosken kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Hämeenkosken avainluvut
Pro Agria: Hämeenkoski-raportti 2013 (pdf)
Hämeenkosken kylät ja alueet
Etola
Hankala
Huhti
Huijala
Hyrkkälä
Hyväneula
Järvenpää
Kaunkorpi
Koski
Käikälä
Leiniälä
Miehola
Padonmaa
Palomaa
Porvola
Putula
Saapas
Tenhiälä
Toijala
Töykkylä
| n k Päijät-Hämeen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Asikkala  Hartola  Heinola  Hollola  Iitti  Kärkölä  Lahti  Orimattila  Padasjoki  Sysmä 
Entiset kunnat:  Artjärvi  Heinolan maalaiskunta  Hämeenkoski  Nastola 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Ihode

Maalaismaisemaa Ihodesta.
Ihode on kylä ja taajama Pyhärannassa Varsinais-Suomessa. Taajamassa oli vuoden 2019 lopussa 602 asukasta, joista 591 asui Pyhärannassa ja 11 Laitilan puolella.
Ihode sijaitsee Turusta Raumalle johtavan valtatien 8 varressa. Sen naapurikyliä Pyhärannassa ovat Polttila ja Varhokylä Ihodesta hiukan Laitilaan päin valtatien 8 varrella. Ihodessa toimii peruskoulun luokille 1–6 opetusta antava ja myös esiopetusta tarjoava viisiopettajainen Ihoden koulu. Tunnettuihin ihodelaisiin kuuluu suomalainen poplaulaja ja elokuvataiteilija Anna Eriksson.
Kylän halki virtaa Ihodenjoki, joka laskee Kaukanlahteen Mannerveden perukassa Pyhärannan Kaukassa. Joki saa alkunsa Pyhärannan, Laitilan ja Rauman, aiemmin Kodisjoen rajalla sijaitsevasta Otajärvestä, joka on arvokas lintujärvi. Otajärvellä on retkeilyä varten muun muassa lintutorneja ja opastuspaikkana toimiva Otajärven luontotupa.
Kirjallisuutta

Petrell, Pasi: Ihode : koulun ja kylän historiaa. Ihoden koulun 100-vuotisjuhlatoimikunta, 2002. ISBN 952-91-5055-5.
Aiheesta muualla

Ihode - Vireä maalaiskylä (Arkistoitu – Internet Archive)
Ihminen – Homo sapiens

| Ihminen – Homo sapiens Veikko Lavi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1982
 Tyylilaji: iskelmä, huumorimusiikki
 Levy-yhtiö: Discophon
 Levymerkki: RCA Records
Veikko Lavin muut julkaisut
| Ruusuja ja risuja 1980 | Ihminen – Homo sapiens 1982 | Monta ovea olen avannut 1983 |
Ihminen – Homo sapiens on Veikko Lavin musiikkialbumi vuodelta 1982. Albumin on tuottanut Harri Saksala. Kannen kuvituksen on tehnyt Markus Heikkerö ja esittelytekstin Pekka Gronow. Albumi ilmestyi juuri ennen Lavin 70-vuotissyntymäpäivää.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on säveltänyt Lavi, paitsi ”Saunapalvipolkan” (A2) Pertti Husu. Kaikki sanoitukset ovat Lavin. Sovitukset on tehnyt Anssi Tikanmäki. Vanhin kappale on ”Suviaamuna”, jonka Lavi oli kirjoittanut jo vuonna 1955. Kappale ”Autokolari” on tilitys auto-onnettomuudesta, johon Lavi oli joutunut valtatie 7:llä Haminan ja Kotkan välillä marraskuussa 1980.
Kappaleet > A-puoli

Rouvani lemmikit – 2.50
Saunapalvipolkka – 1.55 (säv. Pertti Husu)
Rakas nousukas – 3.59
Konttoriorja – 2.45
Suviaamuna – 2.00
Ihminen – Homo sapiens – 3.35
Kappaleet > B-puoli

Ensilempeni – 2.48
Tanssit sonniyhdistyksen lavalla – 2.51
Autokolari – 1.55
Vaikeat ammatit – 2.59
Merten taituri – 2.46
Kirottu sotalaki – 3.21
Vuonna 1996 ensiesitettiin noin 40-minuuttinen, miltei samanniminen Yle TV2 -kanavan lyhytdokumentti Veikko Lavi – Homo sapiens, alaotsikkona ”Laulajamestarin muotokuva”.
Iisalmen yhteiskoulu

Iisalmen yhteiskoulu oli Iisalmessa vuosina 1896–1913 toiminut yksityinen oppikoulu. Koulu toimi 1896–1906 nimellä Iisalmen reali- ja porvarikoulu ja 1906–1913 nimellä Iisalmen suomalainen yhteiskoulu.
Syyskuussa 1896 perustetun koulun omisti Iisalmen kaupunki. Koulu oli aluksi viisiluokkainen ja sai luvan laajentua 8-luokkaiseksi vuonna 1903. Viisi alinta luokkaa otettiin valtion haltuun 1913. Lukioluokat jatkoivat yksityisinä jatkoluokkina valtion keskikoulun yhteydessä aina vuoteen 1927 saakka, jolloin nekin otettiin valtion haltuun. Koulu sai ylioppilastutkinto-oikeuden vuonna 1907.
Koulu aloitti toimintansa Regina Leinoselta vuokratussa talossa osoitteessa Kirkkopuistonkatu 17. Syksyllä 1897 koulu siirtyi leskirouva Hiltusen taloon Riistakatu 3:een. Koululle valmistui 1899 oma koulurakennus Pohjolankadulle. Tämä rakennus tuhoutui talvisodan aikana 17. helmikuuta 1940.
Koulun toimintaa jatkoivat vuodesta 1914 Iisalmen keskikoulu, vuodesta 1927 lukioluokkien yhdistämisen jälkeen Iisalmen yhteislyseo, vuodesta 1949 Iisalmen lyseo, vuodesta 1970 Iisalmen yhteislyseo sekä peruskoulujärjestelmään siirtymisen jälkeen vuodesta 1974 Iisalmen peruskoulun yläaste ja Iisalmen lukio.
Koulun rehtorit

1896–1897 Tilda Mikkola
1897–1902 Selim Ljungberg
1902–1905 Santeri Lahdensuo
1905–1906 K. A. Kylänen
1906–1910 Harri Linnaniemi
1909–1913 Veikko O. Pakarinen
Kirjallisuutta

Katsaus koulun vaiheisiin, Iisalmen suomalaisen yhteiskoulun vuosikertomus 1912-1913, Iisalmi 1913
E. Jylhävaara : Iisalmen Yhteislyseo 1896-1946, Iisalmen lyseo, Iisalmi 1947
Oppia koulu kaikki, Iisalmen oppikoululaitos 100 vuotta; toimittanut Merja Ahtiainen, Iisalmen lukion 100-vuotistoimikunta, Iisalmi 1996 ISBN 952-90-7645-2
Haruki Murakami

| Haruki Murakami> 村上春樹 |
| --- | --- |
 Murakami vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1949 (ikä 76) Kioto, Japani
Kansalaisuus:  japanilainen
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Aikakausi:  1979–
Tyylilajit:  surrealismi, postmodernismi, realismi, kehitysromaani, scifi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Haruki Murakami (jap. 村上春樹, Murakami Haruki; s. 12. tammikuuta 1949 Kioto) on japanilainen kirjailija. Hänen teoksilleen on tunnusomaista yhdysvaltalaisen populaarikulttuurin yhdistäminen japanilaiseen kulttuuriin.