stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sigurd Söderberg
Talvi- ja jatkosota

Söderberg toimi talvisodan aikana Mikkelin sotilaspiiristä muodostetun Mikkelin suojeluskuntapiirin päällikkönä. Välirauhan koittaessa hänet nimitettiin Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin päälliköksi, missä tehtävässä hän jatkoi myös jatkosodan aikana ja toimien samalla varuskunnan päällikkönä vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet nimitettiin Suur-Saimaan sotilaspiirin päälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1945 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 10. tammikuuta 1916  Gruppenführer 12. elokuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 16. toukokuuta 1921  Majuri 16. toukokuuta 1928  Everstiluutnantti 1940 |       |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Suojeluskuntain ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Väestönsuojelun ansiomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan Kotkan ritarikunnan 1. lk. kunniamerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Mikkelin ja Kuopion suojeluskuntapiirien käsivarsikilpi.
Säijä

Säijä on hieman yli 500 asukkaan kylä Lempäälän luoteisosassa.
Sijainti

Säijä sijaitsee Pirkkalan ja Lempäälän rajalla Pyhäjärven rannalla, noin 14 kilometrin päässä Lempäälän kirkonkylästä ja  20 kilometriä Tampereelta. Yhteydet Nokian ja Tampereen suuntaan ovat hyvät. Toisaalta helppo kulkeminen kaupunkeihin on hiljalleen tappanut peruspalvelut kuten pankin, postin ja viimeisenä kyläkaupan.
Historiaa

Säijässä käytiin vapaussodassa merkittäviä taisteluja rintaman kulkiessa Pyhäjärven rantaa pitkin. Säijäläissyntyinen Tuomas Hoppu on kirjoittanut aiheesta useita artikkeleita.
Säijä oli pitkään osa Vesilahtea. Vasta 1950-luvun lopulla virisi keskustelu Säijän liittymisestä Lempäälään, mikä toteutui vuoden 1964 alussa. Suurimpana syynä oli kulkuyhteyksien aiheuttama julkisten palveluiden saatavuus, olihan pääosa Vesilahtea Pyhäjärven toisella puolella.
Säijä on edelleen suurelta osin harvaan asuttua maatalousaluetta, mutta Tampereen läheisyyden vuoksi siellä on paikoitellen myös miltei esikaupungin luonteisia talokeskittymiä.
Liikenneyhteydet

Pari kilometriä Säijän rajalta sijaitsee kansainvälinen Tampere-Pirkkalan lentoasema. Julkiset lähiyhteydet ovat vaatimattomammat, koska 1980-luvun jälkeen ainoa julkinen liikenne on taksien lisäksi ollut viisi kertaa päivässä Lempäälään liikennöivä koulubussi, lisäksi käytössä on palvelubussi.
Palvelut

Säijään saatiin koulu yli sata vuotta sitten. Kylässä on nyt noin 50 oppilaan ala-aste, perhepäivähoitoa, kunnallinen ryhmäperhepäiväkoti, kaksi kauppapuutarhaa, tilamyyntiä, ratsastustalleja, taksi ja monitoimitalo erilaisten tilaisuuksien järjestämiseen.
Kylällä toimivat myös vireä kyläyhdistys ja nuorisoseura, jotka järjestävät erilaisia tilaisuuksia kuten talkoita, myyjäisiä ja kerhoja.
Kyläkaava

Nurmen ja Säijän kylien maankäyttö- ja kehittämissuunnitelma on valmistunut ja se julkistettiin 26. maaliskuuta 2010. Kylälle laadittiin epävirallinen kyläkaava Satu Sarjalan diplomityössä.
Osayleiskaava

Lempäälän kunta on laatimassa kylään osayleiskaavaa.
Aiheesta muualla

Säijän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Mäkelä, Ritva (toim.): Elämää Säijänmaassa. Säijän kyläyhdistys, 1997. ISBN 952-90-8762-4.
Ohralahti, Marjaana ym. (toim.): Kunnon mukuloita maalta : Säijän koulu 100 vuotta. Lempäälä : Säijän koulu, 2014, ISBN 978-952-99940-6-9.
T-50

| T-50 |
| --- | --- |
 T-50 Parolan panssarimuseossa
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Tekniset tiedot
Pituus:  
– putki edessä:  ? m
– pelkkä runko:  5,20 m
Leveys:  2,47 m
Korkeus:  2,16 m
Taistelupaino:  14 t
Telaketjut:  ?
Maksiminopeus:  
– tiellä:  60 km/h
– maastossa:  30 km/h
Toimintasäde:  220 km tiellä
Pääase:  45 mm panssarivaunukanuuna
Muu aseistus:  1 DT pikakivääri
Panssarointi:  12-37 mm
Moottori:  V-4 (diesel)
– hevosvoimat:  300 hv
– kilowattia:  221 kW
Miehistö:  4
T-50 oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen kevyt panssarivaunu. Joitain edistyksellisiä piirteitä omannut vaunu oli kallis valmistaa ja teknisesti epäluotettava. Niitä rakennettiin vain 69 kappaletta.
Suunnittelu

Vuonna 1939 Neuvostoliiton panssarijoukot alkoivat uudistua Espanjan sisällissodan kokemuksien perusteella. Alettiin suunnitella uutta vaunua, joka korvaisi T-26:n. Vaunusta oli tarkoitus tulla puna-armeijan tavallisin panssarivaunutyyppi. Piirustukset olivat valmiita tammikuussa 1941, mutta tuotanto ei voinut alkaa teknisten ongelmien vuoksi.
Samaan aikaan suunniteltiin Harkovan veturitehtaalla toista uutta panssarivaunua, jonka piti korvata BT-sarjan. Vaunu, joka sai nimen T-34, oli hyvin panssaroitu, tehokas ja hyvin liikkuva.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon vuonna 1941 suurin osa raskaasta sotateollisuudesta evakuoitiin Ural-vuorille, missä tuotanto alkoi. Vaunu oli hyvä, mutta kärsi vieläkin teknisistä ongelmista ja maksoi melkein yhtä paljon kuin raskaampi ja parempi T-34, ja sen korvasi kevyenä panssarivaununa T-60 ja T-70 sekä muut kevyet panssarivaunuja, jota Neuvostoliitto vastaanotti Lend-lease-avun kautta. Vain 69 vaunua valmistettiin (joista vain 48 sai pääaseen) ennen kuin tuotanto päättyi tammikuussa 1942. Harvat tuotetut vaunut käytettiin Leningradin rintamalla. Niiden taistelukelpoisuudesta tiedetään hyvin vähän, mutta niiden sanotaan pärjänneen vuonna 1941 kaikille saksalaisvaunuille hyvin. Suomalaiset saivat sotasaaliiksi yhden vaunun, joka on nykyisin esillä Parolan panssarimuseossa.
Ominaisuudet

Vaunu oli monilta osin hyvä: vaunussa oli hitsattu, viistetty panssari, kolmen miehen torni, johtajalle kupoli (mikä tuli muihin neuvostovaunuihin vasta 1942), ja kaikissa vaunuissa oli radio. Vaunu, kuten neuvostovaunut yleensäkin, oli kuitenkin ahdas ja V-4-moottori teknisesti epäluotettava. Luotettavuusongelmien ja korkean hinnan takia tuotanto lopetettiin.
T-62
Versioita

T-62A: ensimmäinen tuotantomalli
T-62K komentovaunu (1964): kaksi radiota, joista toinen tehokkaampi, TNA-2-navigointijärjestelmä
T-62M (1983–1985): lisäpanssarointi, kumihelmat, uudet telat (samat kuin T-72-vaunuissa), laser-etäisyysmittari, joissakin versioissa myös tehokkaampi (690 hv) V-46-5M-moottori
T-62D: Drozd-1-aktiivisuojausjärjestelmä, mahdollisuus käyttää AT-10-panssarintorjuntaohjusta
T-62MV (1985): Kontakt-1-reaktiivipanssarointi ja kumihelmat, joissakin versioissa myös tehokkaampi 690 hevosvoiman moottori ja laser-etäisyysmittari
T-63M (2022): ilmeisesti eri päivityksiä, mm. BDD-lisäpanssarointi, Kontakt-1-reaktiivipanssarointi, kumihelmat sekä 1PN-96МТ-02-lämpökamera
Tiran-6 (Israel): sotasaalisvaunuja
Chonma'ho: Pohjois-Korean modernisoima T-62
Aiheesta muualla

http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/row/t62tank.htm
http://science.howstuffworks.com/t-62-main-battle-tank.htm
Galaktion Tabidze

Galaktion Tabidze
Galaktion Tabidze (georg. გალაკტიონ ტაბიძე, Galak't'ion T'abidze, 17. marraskuuta 1891 – 17. maaliskuuta 1959) oli 1900-luvun johtavakenen mukaan? georgialainen runoilija. Hän selvisi Stalinin vainoista 1930-luvulla, mutta useita hänen kirjailijakollegoitaan, ystäviään ja sukulaisiaan menehtyi. Neuvostoviranomaiset kuitenkin painostivat häntä raskaasti, ja hän vajosi masennukseen ja alkoholismiin. Hänet vietiin lopulta psykiatriseen sairaalaan Tbilisissä, jossa hän teki itsemurhan.
Elämäkerta

Galaktion Tabidze syntyi Tšqvišin kylässä lähellä Vania Länsi-Georgiassa (joka kuului tuolloin Venäjän keisarikuntaan). Hänen isänsä, paikallinen opettaja Vasil Tabidze, kuoli kaksi kuukautta ennen Galaktionin syntymää. Vuosina 1900–1910 hän opiskeli Kutaisin ja Tbilisin seminaareissa ja työskenteli myöhemmin opettajana. Vaikka hänen ensimmäistä symbolismivaikutteista kirjaansa ylistettiinkin vuonna 1914, hän ei saavuttanut tunnustusta yhtä nopeasti kuin muut Siniset sarvet -ryhmään kuuluneet georgialaiset symbolistit. Tämä johtui suureksi osaksi hänen mieltymyksestään yksinäisyyteen, ja hän saikin liikanimen "yksinäisyyden ritarikunnan ratsumies" serkultaan Titsian Tabidzelta.
Hänen seuraava runokokoelmansa Cráne aux fleurs artistiques vuodelta 1919 teki hänestä georgialaisen runouden johtajan useaksi vuosikymmeneksikenen mukaan?. Suurimpaa osaa hänen teoksistaan leimaavat yksinäisyyden, rakkaudettomuuden ja painajaismaisten ennenäkyjen teemat, joita voidaan löytää esimerkiksi teoksista "Ilman rakkautta" ja "Minä ja yö" vuodelta 1913, "Taivaansiniset hevoset" vuodelta 1915 sekä "Tuuli puhaltaa" vuodelta 1924.
Stalinin vainojen aikaan vuonna 1937 Tabidzen vaino Olga Okudžava pidätettiin ja karkotettiin Siperiaan, jossa hän menehtyi vuonna 1944. Galaktionin serkku ja runoilijakollega Titsian Tabidze, kuten useat runoilijan kumppanit, pidätettiin myös ja lopulta teloitettiin. Tabidze joutui itse Lavrenti Berijan kuulustelemaksi ja pahoinpitelemäksi. Tämä ajoi hänet masennukseen ja alkoholismiin. Hänen pitkä hiljaisuutensa ja yksinäisyytensä kuitenkin säästi hänet puhdistuksilta; hän sai edelleen titteleitä ja palkintoja sekä julkaisi uusia runoja, mutta hänen elämänsä oli suistunut täysin raiteiltaan. Vakavasti sairaana ja masentuneena hänet vietiin lopulta Tbilisin psykiatriseen sairaalaan, jossa hän päätti elämänsä hyppäämällä sairaalan ikkunasta Tšavtšavadze-kadulle Tbilisin keskustassa vuonna 1959. Hänet haudattiin Mtatsmindan Pantheoniin, jossa hänen hautajaisiinsa osallistui kymmeniä tuhansia henkilöitä.
Tabidze laati tuhansia runoja. Hänellä oli valtava merkitys Georgian nykykirjallisuudelle. Hänen noin sadan tuhannen kappaleen arkistoaan Tbilisin kirjallisuusmuseossa ei ole vielä kunnolla tutkittu. Hänen tuotantoaan on käännetty venäjäksi, ranskaksi, englanniksi ja saksaksi.
Käännös suomeksi
Orly (Ranska)

| Orly |
| --- | --- |
 Saint-Germainin kirkko.
 vaakuna
 Orly
 Koordinaatit: 48°44′38″N, 2°23′34″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Val-de-Marne
Arrondissementti:  L'Haÿ-les-Roses
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,7 km²
Väkiluku (2017):  23 801 
 – Väestötiheys:  3 557 as./km²
Kunnan numero:  94054
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Orly on kunta Ranskassa Val-de-Marnen departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 14 km Pariisista etelään.
Ilmakuva kunnan itäosasta.
Orly sijaitsee Seinejoen vasemmalla rannalla ja ulottuu jokivarren tulvatasangolta sen länsipuolella olevalle ylätasangolle. Tasanko oli sopiva paikka lentokentälle, ja sellainen tehtiin ilmailun pioneereille 1900-luvun alkupuolella Orlyn ja sen naapurikunta Villeneuve-le-Roin alueelle. Vuonna 1932 siitä tehtiin matkustajille lentoasema, nimeltään Villeneuve-Orlyn lentokenttä. Toisen maailmansodan aikana kenttä oli Saksan armeijan hallinnassa, ja se kärsi paljon pommituksissa. Sodan jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimat rakensivat kentän uudelleen. Kentästä tuli myöhemmin Orlyn lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orly Wikimedia Commonsissa
Pariisin esikaupunkialueen kunnat
| Väkiluku | Kunnat |
| --- | --- |
yli 2 000 000: Pariisi
yli 75 000: Argenteuil · Asnières-sur-Seine · Aulnay-sous-Bois · Boulogne-Billancourt · Champigny-sur-Marne · Colombes · Créteil · Montreuil · Nanterre · Rueil-Malmaison · Saint-Denis · Saint-Maur-des-Fossés · Versailles · Vitry-sur-Seine
yli 50 000: Antony · Aubervilliers · Le Blanc-Mesnil · Bondy · Cergy ·  Clichy · Courbevoie · Drancy · Évry · Fontenay-sous-Bois · Issy-les-Moulineaux ·  Ivry-sur-Seine · Levallois-Perret ·  Maisons-Alfort · Neuilly-sur-Seine ·  Noisy-le-Grand ·  Pantin · Sarcelles · Sartrouville
yli 25 000: Alfortville · Athis-Mons · Bagneux · Bagnolet · Bezons · Bobigny · Champs-sur-Marne · Charenton-le-Pont · Châtenay-Malabry · Châtillon · Chatou · Chelles · Le Chesnay · Choisy-le-Roi · Clamart · Clichy-sous-Bois · Conflans-Sainte-Honorine · Corbeil-Essonnes · La Courneuve · Draveil · Élancourt · Épinay-sur-Seine · Ermont · Franconville · Fresnes · Gagny · Garges-lès-Gonesse · Gennevilliers · Goussainville · Guyancourt · L'Haÿ-les-Roses · Houilles · Livry-Gargan · Malakoff · Mantes-la-Jolie · Massy · Meaux · Melun · Meudon · Montigny-le-Bretonneux · Montrouge · Les Mureaux · Neuilly-sur-Marne · Nogent-sur-Marne · Noisy-le-Sec · Palaiseau · Le Perreux-sur-Marne · Pierrefitte-sur-Seine · Plaisir · Poissy · Pontault-Combault · Pontoise · Puteaux · Rosny-sous-Bois · Saint-Cloud · Saint-Germain-en-Laye · Saint-Ouen · Sainte-Geneviève-des-Bois · Sannois · Savigny-sur-Orge · Savigny-le-Temple · Sevran · Stains · Suresnes · Taverny · Thiais · Trappes · Tremblay-en-France · Les Ulis · Vanves · Vigneux-sur-Seine · Villejuif · Villemomble · Villeneuve-Saint-Georges · Villepinte · Villiers-le-Bel · Villiers-sur-Marne · Vincennes · Viry-Châtillon · Yerres
alle 25 000: 1 470 muuta kuntaa, joista merkittävimmät Auvers-sur-Oise · Bougival · Le Bourget · Chantilly · Chessy · Crépy-en-Valois · Écouen · Enghien-les-Bains · Étampes · Fontainebleau · Gisors · Maintenon · Maisons-Laffitte · Marly-le-Roi · Montfermeil · Montmorency · Orly · Orsay · Le Raincy · Rambouillet · Roissy-en-France · Rungis · Saclay · Saint-Cyr-l'École · Sceaux · Sèvres · Le Vésinet
Laura Ruohola

Glen Hanlon Laura Ruoholan haastattelussa 13.9.2008
Laura Ruohola (s. 14. heinäkuuta 1970 Pyhäranta) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Yleisradion urheilutoimittajana vuosina 1995–2005.
Televisiossa

Syksystä 2005 kevääseen 2006 Ruohola toimi Nelosen jääkiekkoaiheisen TimeOut-ohjelman juontajana. Vuosina 2006–2011 hän juonsi MTV3:n T.i.l.a.-sisustusohjelmaa. Hän juonsi vuodesta 2015 Liv:lle Suomen kaunein mökki -ohjelmaa.
Sotšin talviolympialaisissa 2014 hän tuurasi Ylen kisastudiossa sairauslomalla ollutta Tapio Suomista. Ruohola oli mukana Discovery-kanavan olympiatiimissä Tokion kesäolympialaisissa 2021 ja Pariisiin kesäolympialaisissa 2024.
Muu työura

Vuonna 2014 Ruohola toimi Kalajoella järjestettyjen loma-asuntomessujen projektijohtajana. Hän toimi vuosina 2018–2022 Suomen Keskustan viestintäpäällikkönä. Nykyisin Ruohola työskentelee Maaseudun Tulevaisuuden maataloustiimin vetäjänä.
Ruohola on toiminut vaatealan yrittäjänä. Hän on pitänyt pop up -myymälää muun muassa Raumalla ja Kuopiossa.
Koulutus

Ruohola on valmistunut hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta. Hän on opiskellut myös sisustussuunnittelua.
Aiheesta muualla

Laura Ruohola Twitterissä
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva
Fontenay-sous-Bois

| Fontenay-sous-Bois |
| --- | --- |
 Bois-Cadet’n aluetta Fontenay-sous-Bois’ssa.
 vaakuna
 Fontenay-sous-Bois sijaitsee Pariisin keskustasta itään.
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Val-de-Marne
Arrondissementti:  Nogent-sur-Marne
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jean-François Voguet
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,58 km²
Väkiluku (2012):  52 998
 – Väestötiheys:  9 498 as./km²
Postinumero:  94120
 
 fontenay-sous-bois.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fontenay-sous-Bois [fɔ̃tnɛ su bwa] on Ranskan kunta Pariisin itäisellä esikaupunkivyöhykkeellä noin 9 kilometriä Pariisin keskustasta itään. Se kuuluu Île-de-Francen hallintoalueen Val-de-Marnen departementtiin ja siellä asuu 53 000 ihmistä.
Vuoteen 1929 asti kuntaan kuului myös sen lounaispuolella sijaitseva 10 neliökilometrin kokoinen Bois de Vincennes -puisto, kunnes se liitettiin Pariisiin.
Fontenay-sous-Bois’n naapurikunnat ovat lounaassa Pariisi, lännessä Vincennes, luoteessa Montreuil, pohjoisessa Rosny-sous-Bois, idässä Le Perreux-sur-Marne ja etelässä Nogent-sur-Marne.
Fontenay-sous-Bois -nimiselle asemalle kulkee RER-juna A. Kunnassa on myös Val de Fontenayn asema, jossa RER-linjat A ja E risteävät.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: fr:Fontenay-sous-Bois & en:Fontenay-sous-Bois
Sääminki

| Sääminki Säminge> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Savonlinna |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Mikkelin lääni
Kuntanumero:  789
Perustettu:  1504 oletettu vuosi
– emäpitäjä:  Juva
Kuntaliitokset:  Osa Savonrantaan (1922), Osia Kerimäestä (1924,1925)
Liitetty:  1973
– kuntiin:  Savonlinna Punkaharju
Pinta-ala:   km²   (1.1.1972)
– maa:  1 052,9 km²
Väkiluku:  11 231   (31.12.1972)
– väestötiheys:  11,60 as./km²
Säämingin entinen kunnantalo ja sen takana vasemmalla Säämingin seurakuntatalo Savonlinnan keskustassa.
Säämingin vanha pappila on majoituskäytössä. Hotelli Wanhan Pappilan omistaa Savonlinnan kansanopisto.
Säämingin kirkon kellotapuli on säilynyt ja on Savonlinnan vanhimpia rakennuksia.
Sääminki (ruots. Säminge) oli Mikkelin läänissä Savonlinnan kaupungin ympärillä sijainnut Suomen kunta. Säämingin kunnan pääosa liitettiin 1973 Savonlinnaan ja loput Punkaharjuun. Säämingin naapurikunnat olivat Enonkoski, Kangaslampi, Kerimäki, Parikkala, Punkaharju, Rantasalmi, Ruokolahti, Savonlinna ja Sulkava. Säämingin vaakunan ovat suunnitelleet Gustaf von Numers ja Viktor Räsänen vuonna 1950.
Taajamia ja kyliä

Säämingin kunnan kyliä olivat Aholahti, Ahvionsaari, Haapalahti, Haukiniemi, Heikinpohja, Ikoinniemi, Juvola, Kaartilanranta, Kallislahti, Kesamonsaari, Kiilanmäki, Kiviapaja, Kokonsaari, Kommerniemi, Kosola, Laakkola, Laukansaari, Liistonsaari, Loikansaari, Mikkolanniemi, Moinsalmi, Niittylahti, Otavanniemi, Pellossalo, Pesolansaari, Pietolansaari, Pihlajalahti, Pihlajaniemi, Pirhiänniemi, Pitkälä, Ritosaari, Ruhvana, Saukonsaari, Särkilahti, Tolvanniemi, Tuohisaari, Tynkkylänjoki, Utrasniemi, Varparanta ja  Vuoriniemi.
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Säämingin taajamat olivat Aholahti (1 696 asukasta), Itäinen taajama (568 asukasta), Kallislahden asemanseutu (283 asukasta), Pihlajaniemi (552 asukasta) ja Rinkilä (230 asukasta). Näistä Aholahti, Itäinen taajama ja Pihlajaniemi sijaitsivat osin Savonlinnan puolella, ja niiden kohdalla on mainittu pelkästään Säämingin puolella asunut asukasmäärä.
Vuonna 1922 Sääminkiin liitettiin Kerimäestä kylät Haapala, Hannolanpelto, Moinsalmi, Nojanmaa ja Pitkälä.
Vuonna 1968 liitettiin Rantasalmesta kylät Ahvensalmi ja Oravi.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Säämingin väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
| Säämingin väestönkehitys 1880–1970 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 8 071 | 8 071 |
| 1890 | 1890 |    | 8 786 | 8 786 |
| 1900 | 1900 |    | 9 181 | 9 181 |
| 1910 | 1910 |    | 9 563 | 9 563 |
| 1920 | 1920 |    | 10 242 | 10 242 |
| 1930 | 1930 |    | 11 761 | 11 761 |
| 1940 | 1940 |    | 10 223 | 10 223 |
| 1950 | 1950 |    | 12 062 | 12 062 |
| 1960 | 1960 |    | 12 489 | 12 489 |
| 1970 | 1970 |    | 11 710 | 11 710 |
Lähde: Tilastokeskus.
Vuonna 1932 Säämingistä liitettiin Savonlinnaan alue, jossa oli 2 128 asukasta. Kunta lakkautettiin vuonna 1973, jolloin sen alue jaettiin Savonlinnan ja Punkaharjun kesken. Savonlinnaan liitetyllä alueella oli 10 031 asukasta ja Punkaharjuun liitetyllä 1 200 asukasta.
Kartanoita

Säämingin kuuluisia kartanoita olivat Nojanmaan, Aholahden, Tynkkylänjoen ja Mönkkölän kartanot.
Kirjallisuutta

Lappalainen, Pekka: Säämingin historia 1:1. Säämingin kunta, Säämingin seurakunta, 1970.
Lappalainen, Pekka: Säämingin historia 1:2. Säämingin kunta, Säämingin seurakunta, 1971.
Ahtiainen Pekka & Tervonen, Jukka: Säämingin historia 2, Maalaiskansaa ja taajamien väkeä, vanha emäpitäjä voimistuvan kaupungin ympärillä. Savonlinnan kaupunki, Savonlinna-Säämingin seurakunta, 1998. ISBN 951-95071-5-9.
| n k Etelä-Savon maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Enonkoski  Hirvensalmi  Juva  Kangasniemi  Mikkeli  Mäntyharju  Pieksämäki  Puumala  Rantasalmi  Savonlinna  Sulkava 
Entiset kunnat:  Anttola  Haukivuori  Jäppilä  Kerimäki  Mikkelin maalaiskunta  Pertunmaa  Pieksänmaa  Pieksämäen maalaiskunta  Punkaharju  Ristiina  Savonranta  Sääminki  Virtasalmi 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO) 
Säämingin vuoden 1973 liitos. Vaaleanpunainen alue liitettiin Savonlinnaan (tummanpunainen), vaaleanvihreä Punkaharjuun (tummanvihreä).
Danielle Steel

Danielle Fernandes Dominique Schuelein-Steel (s. 14. elokuuta 1947 New York) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Sukujuuriltaan portugalilais-saksalainen Steel opiskeli nuorena New Yorkissa ja lähti Pariisiin, jossa hän työskenteli mainostoimistossa. Hän alkoi kirjoittaa romaaneja, joita on käännetty 43 kielelle ja myyty yli 650 miljoonaa kappaletta. Vuonna 1989 Steel pääsi Guinnessin ennätystenkirjaan oltuaan The New York Timesin bestsellerlistalla 381 viikkoa peräkkäin.
Steel on yhdeksän lapsen äiti, ja toimii monissa lasten hyvinvointia edistävissä yhdistyksissä. Hän asuu lapsineen San Franciscossa. Perhe-elämän ja luovan työn ohella Steel on ottanut televisiossa kantaa lasten hyväksikäyttöä vastaan. Hän on American Humane Associationin puolestapuhuja.
Publishers Weekly -lehden laatiman tilaston mukaan Steel oli 1990-luvun kolmanneksi myydyin kirjailija Yhdysvalloissa. Steelin teoksia myytiin 1990-luvulla yli 37,5 miljoonaa kappaletta. Parempaan tulokseen ylsivät vain jännityskirjailijat John Grisham ja Stephen King.lähde?
Suomeksi julkaistut teokset

Ikuisesti sinun (1978)
Kesän loppu (1979)
Bettinan rakkaudet (1980)
Toinen rakkaus (1980)
Sormus (1980)
Palomino (1981)
Menneisyyden tuulet (1981)
Rakkaus ja velvollisuus (1982)
Vaihtuvat päivät (1983)
Kimmeltävä huomen (1983)
Rakkaus saa odottaa (1984)
Salaisuuksia (1985)
Perhealbumi (1985)
Muuttolintu (1986)
Rakkauden ehdot (1987)
Kaleidoskooppi (1987)
Zoja (1988)
Tähti (1989)
Miehen tunteet (1989)
Viestejä Saigonista (1990)
Ei rakkautta suurempaa (1991)
Sydänääniä (1991)
Helmiä ja timantteja (1992)
Toiveiden lapset (1992)
Kadoksissa (1993)
Onnettomuus (1994)
Siivet (1994)
Lahja (1994)
Salamanisku (1995)
Viisi päivää Pariisissa (1995)
Torjuttu totuus (1996)
Hiljainen kunnia (1996)
Yllätyslahja (1997)
Aave (1997)
Klooni ja minä (1998)
Kotimatka (1998)
Peilikuva (1998)
Hevostila (1998)
Vastavoimat (1999)
Isoäiti Dan (1999)
Katkeransuloista (1999)
Uusi elämä (2000)
Häät (2000)
Matka (2000)
Suudelma (2001)
Yksinäinen kotka (2001)
Auringonlasku Rivieralla (2003)
Unelmatalo (2003)
Vastaus rukouksiin (2005)
Suhdepelit (2005)
Turvasatama (2006)
Lunnaat (2006)
Kaikuja (2007)
Mahdotonta (2007)
Myrkylliset poikamiehet (2008)
Talo (2008)
Ikuiset ystävät (2008)
Hänen kuninkaallinen korkeutensa (2009)
Siskokset (2009)
Toinen tilaisuus (2009)
Uusi aamu (2010)
Bungalow nro 2 (2010)
Kunnioita itseäsi (2011)
Lurjus (2011)
Päivä kerrallaan (2012)
Kelpo nainen (2012)
Sydämen asioita (2013)
Etelän valot (2013)
Iso tyttö (2014)
Perhesiteitä (2014)
Veren perintö (2015)
Osoitteena Charles Street 44 (2015)
Hyvää syntymäpäivää (2016)
Hotelli Vendôme (2016)
Petos (2017)
Päivien loppuun saakka (2019)
Kuin satua (2020)
Morsiusmekko (2024)
Kaikki mikä kimaltaa (11/2025)
Talgat Tadžuddin

| Talgat Tadžuddin> Талгат Таджуддин Тәлгать Таҗетдин |
| --- | --- |
 Tadžuddin vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1948 (ikä 76) Kazan, Tataarien ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Talgat Safitš Tadzetdinov eli Talgat Tadžuddin (ven. Талгат Таджуддин / Талгат Сафич Тадзетдинов, tat. Тәлгать Сафа улы Таҗетдинев, Tälğat Safa ulı Tacetdinev, s. 12. lokakuuta 1948, Kazan, Neuvostoliitto) on tataaritaustainen venäläinen imaami, arvonimeltään sheikki al-Islam. Tadžuddin on toiminut Venäjän valtion päämuftina vuodesta 1992 ja muslimien henkisen keskushallinnon puheenjohtaja vuodesta 1980. Tadžuddinin on todettu olevan Venäjä-mielinen ja provosoiva hahmo maassa. Hän tuki vuoden 2022 hyökkäystä Ukrainaan.
Tadžuddin aloitti uskonnollisen kouluttautumisensa vuonna 1966 Uzbekistanin Poi Kalon -madrasassa, josta hän valmistui menestyksekkäästi vuonna 1973. Hänestä tuli historiallisen Mardžanin moskeijan imaami vuonna 1978.
Tadžuddin on lukuisasti palkittu "uskontojen välisen rauhan ja harmonian vahvistamisesta".
Tadžuddin vieraili Suomen tataariyhteisön keskuudessa- ja kutsui sen jäseniä Venäjälle 1900-luvun lopulla.