Günther Korten
Luftwaffe > Toinen maailmansota

Saksa hyökkäsi Puolaan syyskuussa 1939. Korten pysyi yhä Itävallassa Luftflotte 4:n esikuntapäällikkönä, mutta seuraavana vuonna hän osallistui Ranskan valtaamiseen ja taisteluun Britanniasta Luftflotte 3:n esikuntapäällikkönä. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 19. heinäkuuta 1940. Tammikuussa 1941 hänet siirrettiin takaisin Luftflotte 4:n, joka oli lähdössä osallistumaan operaatioihin Balkanille. Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941. Korten siirrettiin itärintamalle seuraavan vuoden elokuussa. Hän sai komentoonsa I lentoarmeijakunnan, josta muodostettiin Stalingradin taistelun ajaksi Luftwaffenkommando Don, joka sai vanhan nimensä takaisin Saksan hävittyä taistelun. Kesäkuussa 1943 hänestä tuli Luftflotte 1:n komentaja.
Luftwaffen esikuntapäällikkö Hans Jeschonnek teki itsemurhan 18. elokuuta. Korten nimitettiin hänen seuraajakseen viikkoa myöhemmin. Jeschonnek oli ollut lyhyitä keskitettyjä iskuja ja maavoimien tukemista kannattava nuori urakiipijä, joka kärsi Luftwaffen sisäisestä valtapelistä ja juonittelusta. Hän ei ollut pystynyt vastaamaan strategisen ilmasodankäynnin haasteisiin ilmataistelussa Britanniasta eikä myöhemminkään, kun liittoutuneiden pommitusoperaatiot kohdistuivat jo Saksaan. Korten tuli tehtäväänsä vapaammalla pohjalla. Jeschonnekin lailla hän oli nuori ja lojaali Hitlerille, mutta koska Göring oli menettänyt arvovaltaansa Hitlerin ja muiden silmissä, Kortenin ei tarvinnut pelätä Göringin oikkuja ja riitaisuutta, kuten Jeschonnekin aikanaan täytyi. Hän tuli hyvin toimeen myös Erhard Milchin kanssa ja Hitler arvosti häntä, sillä Korten oli vannoutunut natsi.
Korten piti ilmavoimien roolia strategisena. Hän asetti etusijalle uskottavan ilmapuolustuksen sekä strategisen pommituksen. Hänen linjansa vastasi Hitlerin odotuksia, joiden mukaan oli tarpeellista kostaa liittoutuneille Saksan alueille kohdistuneet pommituslennot. Korten alkoi uudistamaan nopeasti Luftwaffen rakennetta ja keskittämään pääosan ilmavoimien toiminnasta Saksan ilmapuolustukseen. Tehtävää vaikeutti aiempi kehitys, jonka vuoksi esimerkiksi käytössä olleet hävittäjälentokoneet eivät olleet ajan tasalla. Hän kuitenkin siirsi hävittäjälaivueita sekä itä- että länsirintamalta Saksaan, kehitti yölentohävittäjiä torjumaan yöpommituksia sekä asennutti tärkeisiin kohteisiin tuhansia ilmatorjuntatykkejä. Uudistusten ansiosta Luftwaffe saavutti ilmavoittoja ja esimerkiksi Britannian kuninkaalliset ilmavoimat joutui lopettamaan pommitusoperaationsa Berliiniin ja muualle Saksan sisäosiin ainakin väliaikaisesti. Hänet ylennettiin hävittäjälennoston kenraaliksi kansallissosialistien valtaannousun kymmenvuotispäivänä 30. tammikuuta 1943.
Syyskuusta 1943 eteenpäin häntä auttoi kenraalimajuri Karl Koller, josta tuli ilmavoimien apulaisesikuntapäällikkö ja Kortenin lähin alainen. Uuden teollisuus- ja varusteluministerin Albert Speerin myötävaikutuksella ilmasodankäyntiin ja Saksan ilmapuolustukseen kohdistettiin kasvavasti teollisia resursseja. Korten ja Koller eivät kuitenkaan pystyneet rakentamaan riittävää ilmasuojaa, sillä Hitlerin, Göringin ja muutaman muun tahdosta suuri osa hävittäjälaivueista pysyi sijoitettuna hajanaisesti kaikille rintamille. Tappiolukujen kasvaessa puolustuksen taso heikkeni kuitenkin edelleen ja liittoutuneet saattoivat lisätä pommituslentojen määrää. Aiempi kehitys ei ollut suosinut strategisten pommikoneiden ja pitkän matkan hävittäjäkoneiden kehittämistä, joten Korten pyrki ratkaisemaan liittoutuneiden alueille suunnattujen strategisten pommitusten tarvetta suosimalla uudenaikaisia ”kostoaseita”, V-raketteja.