stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sirkka Viitanen

Sirkka Viitanen (12. kesäkuuta 1922 Eura – 10. kesäkuuta 2018 Helsinki) oli liikunnanohjaaja ja kansantanssipedagogi.
Hän työskenteli nuoruudessaan Kauttuan paperitehtaalla ja valmistui liikunnanohjaajaksi Suomen Urheiluopistosta 1949. Hän toimi Suomen nuorison liiton liikunnanohjaajana ja kulttuurisihteerinä 1954–87. Hän oli tutustunut laajasti kansainväliseen tanssiperinteeseen ja opiskeli tanssia eri puolilla Eurooppaa. Hän ohjasi Karjalan Nuorten tanssiryhmää vuosina 1956–1975.
Viitanen perusti Suomen ensimmäisen ammattimaisen kansantanssiryhmän Katrillin ensitanssija Doris Laineen ja kriitikko Irma Vienola-Lindforsin kanssa. Katrillissa koulutus sisälsi suomalaisen ja sukukansojen tanssiperinteen lisäksi klassista balettia. Koreografeina olivat muun muassa Marjo Kuusela ja Liisa Priha. Viitanen oli vuoteen 1991 mukana Katrillin toiminnassa. Hän sai opetus- ja kulttuuriministeriön vuosittain jakaman Suomi-palkinnon 1997.
Simonsalo

Simonsalo on asuinalue Siilinjärvellä. Se sijaitsee Siilinjärven kirkonkylän keskustan koillispuolella. Simonsalossa on Teboil ja grillikioski.
Simonsuuri

Simonsuuri on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Kirsti Simonsuuri (1945–2019), kirjailija ja antiikin kirjallisuuden tutkija
Lauri Simonsuuri,vuoteen 1945 Laiho (1910–1964), kansanrunouden tutkija
Marja Simonsuuri-Sorsa (1939–2018), perinnöllisyystieteilijä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
BBC Radio 2

BBC Radio 2:n logo.
BBC Radio 2 on brittiläinen valtakunnallinen radiokanava, joka aloitti toimintansa 30. syyskuuta 1967. Kanavan edeltäjä oli BBC Light Programme. Kanavan ohjelmisto on musiikkipainotteinen, ja se on Britannian kuunnelluin radiokanava.
Aiheesta muualla

BBC Radio 2:n kotisivut (englanniksi)
BBC Parliament

| BBC Parliament |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  23. syyskuuta 1998
Omistaja:  BBC
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Aiemmin:  The Parliamentary Channel
Kotisivu:  www.bbc.co.uk/bbcparliament
Saatavuus
Antenniverkko
Freeview:  Kanava 81
Kaapeliverkko
Virgin Media:  Kanava 612
Infobox OKNimi-testi OK: 
BBC Parliament on brittiläinen televisiokanava, jonka omistaa maan yleisradioyhtiö BBC. Kanavan ohjelmisto koostuu Britannian parlamentin, Skotlannin parlamentin sekä Walesin ja Pohjois-Irlannin aluehallinnon ja kaikkien lakiasäätävien elinten kokouksista. BBC Parliament lähettää raportteja Britannian suurimpien puolueiden ja Trades Union Congressin vuosittaista kokouksista ja Euroopan parlamentista.
Vuodesta 1992 vuoteen 1998 asti kanava tunnettiin nimellä The Parliamentary Channel, jota operoi United Artist Cable, ja jonka rahoituksesta vastasivat brittiläiset kaapeli-tv operaattorit. BBC hankki The Parliamentary Channelin vuonna 1998 nimeten sen uudelleen BBC Parliamentiksi. BBC:n omistamana kanava aloitti uudelleen 23. syyskuuta 1998. Nykyisin BBC Parliament on saatavilla kaapelissa, satelliitissa sekä antenniverkossa.
Aiheesta muualla

BBC Parliamentin kotisivu (englanniksi)
Slovakian huippukokous 2005

Bush ja Venäjän presidentti Vladimir Putin.
Slovakian huippukokous 2005 oli tapaaminen Yhdysvaltojen ja Venäjän korkeimman johdon välillä Slovakian pääkaupungissa Bratislavassa 23. - 25. helmikuuta 2005. Siihen osallistuivat Yhdysvalloista presidentti George W. Bush vaimoineen ja ulkoministeri Condoleezza Rice. Venäjää edustivat presidentti Vladimir Putin vaimoineen ja ulkoministeri Sergei Lavrov. Bush ja Putin olivat tavanneet edellisen kerran huippukokouksessa Sloveniassa vuonna 2001.
Ennen Bratislavaan saapumistaan Bush ja Rice olivat matkustelleet Euroopassa tapaamassa EU:n, sen jäsenvaltioiden ja Naton korkeinta johtoa.
Kokousken kulku on osittain salaista, mutta aiheisiin tiedetään kuuluneen Venäjän demokratisoitumiskehitys, joka oli kokousta seuranneen lehdostötilaisuuden pääaihe. Lehdstötilaisuudessa Putin tuohtui amerikkalaisten puuttumisesta Venäjän asioihin. Lisäksi puhuttiin Iranin tilanteesta ja Pohjois-Korean ydinaseista sekä Yhdysvaltojen ja Euroopan välisten suhteiden parantamisesta.
Kokouksen päätöslauselmassa puhutaan ydinturvallisuuden parantamisesta, yleisestä turvallisuuskulttuurin parantamisesta ja terrorismin vastaisista toimista, Venäjän liittymisestä WTO:hon, energia- ja avaruusyhteistyöstä sekä humanitaarisesta, sosaalisesta ja kansojen välisestä yhteistyöstä.
Seppo Haavisto

Seppo Kalevi Haavisto (s. 28. helmikuuta 1960 Huittinen) on suomalainen korkeushypyn Suomen ennätysmies, SM-mitalisti ja maaotteluedustaja. Hän edusti seuratasolla Lauttakylän Lujaa, Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja Kokemäen Kova-Väkeä. Hänen oma pituutensa on 186 cm.
Haavisto saavutti Kalevan kisoissa SM-pronssia vuonna 1984. Sisäradoilla hän voitti SM-kultaa vuosina 1979, 1983 ja 1985 sekä saavutti SM-pronssia vuosina 1984 ja 1986. Hän edusti Suomea neljässä ulkoratojen ja kahdessa sisäratojen maaottelussa. Ennätyksensä ja silloisen Suomen-ennätyksen 223 cm hän hyppäsi Huittisissa 5. syyskuuta 1981 kymmenottelukilpailun yhteydessä. Sisäradoilla hänen paras korkeustuloksensa oli 220 cm helmikuulta 1982.
Aprikoosi

| Aprikoosi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Tuomet Prunus
Alasuku::  Luumut Prunus
Laji::  armeniaca
Kaksiosainen nimi
 Prunus armeniaca  L. 
Katso myös
   Aprikoosi Wikispeciesissä   Aprikoosi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aprikoosi eli hedelmäaprikoosi (Prunus armeniaca) on pienehkö Kiinasta peräisin oleva puu ja sen hedelmä. Aprikoosipuu kasvaa yhdeksän metriä korkeaksi, ja sen lehvästö tulee kuusi metriä leveäksi.
Aprikoosin kukkia
Kiinassa aprikoosipuuta on viljelty tuhansia vuosia ennen ajanlaskumme alkua. Toisaalta venäläiset tutkijat ovat sitä mieltä, että samanaikaisesti sitä olisi alettu viljellä myös Keski-Aasiassa. Kasvin tieteellinen nimi Prunus armeniaca eli ”Armenian luumu” viittaa Armeniaan. Persikan tavoin aprikoosin toi Eurooppaan Aleksanteri Suuri noin vuonna 300 eaa. Kreikkalaiset ja roomalaiset antoivat hedelmälle lempinimen ”auringon kultamuna”. Pohjois-Euroopassa aprikoosia alettiin viljellä vasta 1500-luvulla.
Aprikoosi on sukua mantelin lisäksi luumuille, kirsikoille, persikoille, nektariinille ja karvasmantelille, joiden kivissä on amygdaliini-nimistä katkeraa ja myrkyllistä ainetta. Tämä aine puuttuu eräältä aprikoosilajikkeelta, jonka kiveä käytetäänkin elintarvikkeena mantelin tavoin Euroopassa ja Keski-Aasiassa muun muassa maustamaan erilaisia leivonnaisia ja hilloja sekä Amaretto-likööriä.
Kypsä ja halkaistu aprikoosi
Ravintosisältö (100 g)

Energiaa 200.832 kJ/48 kcal
Proteiinia 1,4 g
Hiilihydraattia 11,12 g
josta sokereita 9,24 g
Rasvaa 0,39 g
tyydyttyneitä rasvahappoja 0,027 g
kertatyydyttämättömiä rasvahappoja 0,17 g
monityydyttämättömiä rasvahappoja 0,077 g
Kuitua 2 g
Natriumia 1 mg
Kaliumia 259 mg
Aiheesta muualla

Laji.fi: Aprikoosi (hedelmäaprikoosi) Prunus armeniaca
Ruokavirasto: Aprikoosinsiementen amygdaliini
Fineli: Kuivatun aprikoosin ravintoarvot (Arkistoitu – Internet Archive)
Fineli: Tuoreen aprikoosin ravintoarvot (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt: Taxonomy - Prunus armeniaca (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Prunus armeniaca (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Apricot (Prunus armeniaca) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Prunus armeniaca (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Prunus armeniaca (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Prunus armeniaca (apricot) (englanniksi)
Asker (entinen kunta)

Asker on entinen Norjan kunta ja nykyisin osa vuonna 2020 perustettua uutta Askerin kuntaa. Kunta tunnetaan muun muassa Skaugumin kartanosta, joka on Norjan kruununprinssi Haakonin ja hänen perheensä residenssi. Lisäksi Askerissa avattiin maailman ensimmäinen Ikea-tavaratalo Ruotsin ulkopuolella. Kunnan vaakuna on vuodelta 1975. Tammikuun 2013 väestönlaskennassa Askerin asukasluvuksi saatiin 57 418. Asukasluvulla mitattuna Asker oli tuolloin Norjan 11. suurin kunta.
Media

Paikallislehti Røyken og Hurums Avis ilmestyy kahdesti viikossa.
Ystävyyskaupungit

Askerin ystävyyskaupungit ovat:
Eslövin kunta, Ruotsi
Garðabær, Islanti
Pietarsaari, Suomi
Mapo-gu, Korean tasavalta
Rudersdalin kunta, Tanska
Tórshavn, Färsaaret
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asker (entinen kunta) Wikimedia Commonsissa
Akershusin läänin kunnat
Asker
Aurskog-Høland
Bærum
Eidsvoll
Enebakk
Frogn
Gjerdrum
Hurdal
Jevnaker
Lillestrøm
Lunner
Lørenskog
Nannestad
Nes
Nesodden
Nittedal
Nordre Follo
Rælingen
Ullensaker
Vestby
Ås
Arvo Ojala

Arvo Ojala (21. helmikuuta 1920 Seattle, Washington – 1. heinäkuuta 2005 Gresham, Oregon) oli amerikansuomalainen aseasiantuntija, joka koulutti Hollywoodissa näyttelijöitä revolverin nopeassa esiin vetämisessä ja ampumisessa.
Ojala toimi asekouluttajan tehtävässä muun muassa elokuvissa Koston käsi (1955), Liekehtivät vuoret (1956), Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat (1969), Silverado (1985) ja Kolme kaverusta (1986). Hänen koulutettaviinsa kuuluivat muun muassa Kevin Costner, Michael J. Fox, Kevin Kline, Paul Newman ja Robert Redford. Ojala myös näytteli toisinaan itse sivuosissa tai sijaisnäyttelijänä.
Arvo Ojala varttui maatilalla Yakiman lähellä Washingtonin osavaltiossa suomalaissiirtolaisten poikana ja oppi metsästysretkillä jo lapsena aseen käyttöä.
Ojala sai patentin suunnittelemalleen pistoolikotelolle, joka mahdollistaa aseen nopean esiinvedon. Sitä käyttivät keksijän mukaan nopeuskilpailijoiden lisäksi 1960-luvun alussa monet poliisilaitokset Yhdysvalloissa. Ojalan kotelo kiinnitettiin nyöreillä jalkaan. Sen terässuikaleilla kovetettu runko piti kotelon avoimena ja aseen liipaisinkaaren vapaana. Näin aseen vedosta tuli helpompaa, nopeampaa ja näyttävämpää.
Ojala vieraili Suomessa ainoan kerran vuonna 1983, jolloin hän toimi vetonaulana villin lännen karnevaaleilla Espoon Korpilammella.
Arvo Ojala oli 26 vuotta (1951–1978) naimisissa mallina, näyttelijänä ja ammattimaisena taitoluistelijana toimineen Doris Seversenin kanssa. He saivat viisi lasta.
Aiheesta muualla

Arvo Ojalan patentti pistoolikotelolle
Soca (musiikki)

| Socamusiikki |
| --- | --- |
Alkuperä:  Kaiso, Calypso, cadence, funk, soul
Alkuperämaa:  Trinidad ja Tobago
Kehittymisen ajankohta:  1960-1970-luku
Tyypillisiä soittimia:  Bassokitara, rummut, akustinen kitara, ihmisääni, trumpetti, pasuuna, rumpukone, syntetisaattori, sampleri
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  Bouyon soca - chutney soca - groovy soca - kuduro - liquid funk - Parang soca - punta rock - ragga soca - rapso - reggaeton - zouglou
Socamusiikki (tunnetaan myös nimellä "The Soul of Calypso") on karibialaisen musiikin genre, joka on syntynyt Trinidadin ja Tobagon syrjäytyneiden alakulttuurien piirissä 1970-luvun lopulla, josta on kehittynyt erilaisia tyylejä 1980-luvun lopulla ja myöhemmin. Soca kehittyi kaison/calypson sivuhaarana, jossa on viittauksia myös cadence rampasta, funkista ja soulista.
Käännös suomeksi
Anna Itävaltalainen (Ranska)

| Anna Itävaltalainen |
| --- | --- |
 Kuningatar Anna Itävaltalainen kruunajaisasussaan, Peter Paul Rubens 1622–1625.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1601 Valladolid, Kastilia
Kuollut: 20. tammikuuta 1666 (64 vuotta) Pariisi, Ranskan kuningaskunta
Vanhemmat:  Filip III ja Margareeta Itävaltalainen
Puoliso:  Ludvig XIII
Lapset:  6, neljä syntymässä kuollutta lasta 2 muuta, Ludvig XIV ja Filip I 
Sukulaiset:  Habsburg
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Anna Itävaltalainen (esp. Ana de Austria, ransk. Anne d’Autriche); (22. syyskuuta 1601 Valladolid, Kastilian kruunu – 20. tammikuuta 1666 Pariisi, Ranskan kuningaskunta) oli espanjalainen prinsessa, Ranskan kuningatar, Ludvig XIII:n puoliso ja aurinkokuningas Ludvig XIV:n äiti.
Nuori Anna Itävaltalainen 15-vuotiaana, Frans Pourbus nuorempi 1616
Suku

Infanta, prinsessa Anna Maria Mauricia syntyi Espanjassa Habsburg-sukuun kuuluneiden vanhempien, Espanjan kuningas Filip III:n ja Margareeta Itävaltalaisen vanhimpana lapsena. Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista vanhimmasta veljestä tuli kuningas Filip IV ja nuoremmasta sisaresta Maria Anna Espanjalaisesta tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna.
Avioliitto ja lapset

Anna Maria kihlattiin 14-vuotiaana poliittisessa, huhtikuussa 1615 järjestetyssä kaksoisavioliitossa (jossa hänen nuorempi veljensä, 10-vuotias tuleva Filip IV naitettiin Ludvig XIII:n 13-vuotiaalle sisarelle Elisabet Ranskalaiselle) 14-vuotiaalle Ranskan kuningas Ludvig XIII:lle, joka oli hänen pikkuserkkunsa. He avioituivat 24. marraskuuta 1615.
Heille syntyi kuusi lasta, joista kaksi nuorinta poikaa Ludvig ja Filip jäivät eloon ja elivät aikuisiksi.
kuolleena syntynyt lapsi (6. joulukuuta 1619)
pian syntymän jälkeen kuollut lapsi (14. maaliskuuta 1622)
kuolleena syntynyt lapsi (1626)
kuolleena syntynyt lapsi (11. huhtikuuta 1631)Infanta Anna Itävaltalaisen ja Ludvig XIII:n avioituminen, Jean Chalette 1615
Ludvig XIV (5. syyskuuta 1638 - 1. syyskuuta 1715), Ranskan ja Navarran kuningas
Filip (21. syyskuuta 1640 - 8. kesäkuuta 1701), Orléansin herttua
Avioliitto ei ollut onnellinen vaan täynnä epäluuloja, ja aviopuoliso Ludvig koetti järjestää asiansa niin, ettei Anna saisi valtaa käsiinsä leskikuningattarena. Ludvig kohteli vaimoaan viileän varautuneesti eikä hänellä tiedetä olleen rakastajattaria. On mahdollista että aviomies oli kiinnostuneempi miehistä.
Kuningatar

Vuonna 1625 George Villiers, Buckinghamin herttua, aiheutti skandaalin Ranskan hovissa paljastamalla intohimonsa kuningatarta kohtaan. Kuningatar Annan ahdinko paheni, kun suurta valtaa käyttävä kardinaali Armand de Richelieu, Ludvig XIII:n pääministeri vuosina 1624–1642, yritti estää häntä käyttämästä minkäänlaista vaikutusvaltaa puolisoonsa. Anna otti uskotukseen juonittelevan Chevreusen herttuatar Marie de Rohan-Montbazonin. Anna ja kuningataräiti Maria de' Medici epäonnistuivat yrityksessään saada Ludvig erottamaan Richelieu Narrien päivänä vuonna 1630.
Kun kardinaali Richelieu julisti sodan Annan veljelle Filip IV:lle vuonna 1635, tämä pysyi myötätuntoisena Espanjalle. Richelieun vakoojat pitivät häntä tarkkailun alaisena, ja vuonna 1637 kardinaali nöyryytti häntä todistamalla, että hän oli vieraillut Val-de-Grâcen nunnaluostarissa käydäkseen maanpetturuuteen viittavaa kirjeenvaihtoa veljensä Filipin kanssa. Hänen asemaansa hovissa vahvistui kuitenkin hänen kahden, eloon jääneen poikansa syntymän jälkeen vuonna 1638 ja 1640.
Leskikuningatar

Ludvig XIII oli yrittänyt testamentillaan riistää Annalta oikeuden olla poikansa Ludvig XIV:n yksinomainen sijaishallitsija. Kun Ludvig kuoli toukokuussa 1643, nelivuotias Ludvig XIV kruunattiin kuninkaaksi, parlamentti kumosi testamentin ja asetti Annan sijaishallitsijaksi.  Anna otti aseman vastaan, mutta jätti käytännön hallintotoimet pääministeri, kardinaali Jules Mazarinille, jonka juoruttiin olleen myös hänen rakastajansa.
Anna ja Mazarin olivat omistautuneita toisilleen, ja jotkut historioitsijat ovat tulleet siihen tulokseen, että he olivat salaa naimisissa. Yhdessä he kohtasivat kapinoiden sarjan, joka tunnetaan nimellä Fronde kapina (1648–1653). Kapinalliset pakottivat Annan erottamaan Mazarinin helmikuussa 1651, mutta noudattamalla uskollisesti kardinaalin ohjeita hän pystyi pitämään vihollisensa hajallaan. Kapina käytännössä romahti lokakuussa 1652, ja Mazarin palasi takaisin Pariisiin.
Kun Ludvig XIV tuli täysi-ikäiseksi vuonna 1651, Anna siirsi vallan hänelle mutta vaikutti edelleen paljon kulisseissa poikansa kautta. Vuonna 1659 Ranska solmi lopulta rauhan Espanjan kanssa, ja seuraavana vuonna Ludvig XIV avioitui Annan veljentyttären, infanta María Teresian, Filip IV:n ja Elisabet Ranskalaisen tyttären kanssa.
Perintö

Kardinaali Mazarinin kuoltua Anna vetäytyi vuonna 1661 luostariin, jossa hän kuoli viisi vuotta myöhemmin. Alexandre Dumas'n kirjassa Kolme muskettisoturia Anna on keskeinen hahmo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Itävaltalainen Wikimedia Commonsissa
Prinsessojen vaihto Espanjan rajalla, Peter Paul Rubens 1622-1625
Kuningatar Anna Itävaltalainen, Peter Paul Rubensin työhuone 1625-1626
Kuningatar Anna Itävaltalainen, Peter Paul Rubens 1622
Leskikuningatar Anna Itävaltalainen, viimeinen hänestä tehty muotokuva, Charles Beaubrunin mukaan 1650
Aurélien Panis

Aurélien Panis (s. 29. lokakuuta 1994 Saint-Martin-d’Hères) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän on entisen Formula 1 -kuljettajan ja vuoden 1996 Monacon GP:n voittajan Olivier Panisin poika.
Ura

Panis aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2011 hän siirtyi Ranskan Formula 4 -sarjaan sijoittuen sarjan kymmenneksi. Vuonna 2012 Panis kilpaili Formula Renault Alps -sarjassa sijoittuen sarjan 17:ksi. Samana vuonna hän ajoi Eurocup Formula Renault -sarjassa kuusi kilpailua saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2013 Panis kilpaili täyden kauden Eurocup -sarjassa saavuttaen 14 pistettä. Vuonna 2014 Panis jatkoi samassa sarjassa. Hän saavutti yhden voiton ja yhden paalupaikan sijoittuen sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2015 Panis siirtyi kilpailemaan Formula Renault 3.5 -sarjaan ajaen Tech 1 Racing -tallissa saavuttaen 42 pistettä ja sijoittui sarjassa 12:ksi. Vuonna 2016 Panis jatkoi sarjassa joka vaihtoi nimeen Formula V8 3.5 kilpaillen Arden -tallissa. Hän saavutti kauden aikana kaksi voittoa, yhden paalupaikan ja kolme palkintosijoitusta sijoittuen sarjapisteissä viidenneksi.
Vuonna 2017 Panis siirtyi vakioautoihin ja ajoi WTCC -sarjassa. Hänet kuitenkin erotettiin tallista kesken kauden ja sitten siirtyi tämän jälkeen TCR International Series -sarjaan. Hän voitti yhden kilpailun Chang International Circuit'n radalla ja oli sarjapisteissä 20:s. Vuonna 2018 Panis ajoi World Touring Car Cup -sarjassa, joka korvasi WTCC -sarjan. Hän saavutti kaudella 55 pistettä ja oli sarjapisteissä 17:s. Vuonna 2019 Panis jatkoi World Touring Car Cup -sarjassa saavuttaen yhden kakkossijan ja 127 pistettä ollen jälleen 17:s.
Vuodesta 2020 Panis on ajanut GT World Challenge Europe Sprint Cup ja Endurance Cup -sarjoja.
Aurélien Clerc

| Aurélien Clerc |
| --- | --- |
 Aurélien Clerc HEW Cyclassics -kilpailussa 2005
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. elokuuta 1979 (ikä 45)
Kansalaisuus:   Sveitsi
Pyöräilijä
Pituus:  176 cm
Paino:  71 kg
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  kirimies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2001 2002 2003–2004 2005–2006 2007–2008 2009:  Post Swiss Mapei-Quick Step Quick·Step - Davitamon Phonak Hearing Systems Bouygues Télécom Ag2r-La Mondiale
 Tiedot päivitetty: 21. touukokuuta 2010 
Aurélien Clerc (s. 26. elokuuta 1979 Vevey) on entinen sveitsiläinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2001–2009. Hän sijoittui toiseksi vuoden 2008 Gent–Wevelgem-klassikossa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Sirkka Vesa-Kantele

Sirkka Vesa-Kantele (kesk.) Yhtyneiden Kuvalehtien palkintojenjakotilaisuudessa vuonna 1959. Oikealla varatoimitusjohtaja Lauri Jäntti.
Sirkka Annikki Vesa-Kantele (o.s. Vesa; 26. lokakuuta 1928 Suojärvi – 14. marraskuuta 2020 Iitti) oli suomalainen muotitaiteilija ja -toimittaja. Hän toimi yhteensä yli 30 vuotta Muoti + Kauneus -lehden ja sen edeltäjien Sorjien Pukimien ja Muotisorjan päätoimittajana.
Sirkka Vesa valmistui priimuksena ensimmäiseltä muotisuunnittelijoita kouluttaneelta kurssilta Taideteollisesta oppilaitoksesta 1950 ja oli sitten Ranskan valtion stipendiaattina Pariisissa, jossa hän voitti kansainvälisen muotipiirroskilpailun 1952. Tämän ansiosta hän sai Suomesta monia työtarjouksia, joista valitsi Yhtyneiden Kuvalehtien tarjoaman päätoimittajan paikan uudessa Sorjat Pukimet -muotiaikakauslehdessä.
Sirkka Vesa-Kantele toimi Yhtyneiden Kuvalehtien muotijulkaisujen päätoimittajana 33 vuotta vuoteen 1987 asti. Päätyönsä ohella hän piti omia myymälöitään nimeltä A-Boutique ja Puzzle, toimi mainospiirtäjänä Pukevassa ja teki suunnittelutyötä muun muassa Sarvikselle, Aaltosen kenkätehtaalle, Tiklakselle, Turkisliike Grünsteinille, Suomalaiselle Mallihuoneelle, Katjusalle, Artellalle ja Arolalle.
Aiheesta muualla

Sirkka Vesa-Kanteleen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Anthrax

| Anthrax |
| --- | --- |

 Anthrax esiintymässä Sonispheressä, Sofiassa 2010.
Tiedot
Toiminnassa:  1981–
Tyylilaji:  thrash metal speed metal
Kotipaikka:  New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Joey Belladonna, laulu   Johnathan Donais, kitara   Scott Ian, kitara, laulu   Frank Bello, basso, laulu   Charlie Benante, rummut, kitara  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anthrax on yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1981 New Yorkissa. Anthraxia pidetään yhtenä tärkeimmistä tyylilajinsa edustajista 1980-luvun lopulla. Anthraxin albumeita on myyty yli 17 miljoonaa kappaletta.
Kokoonpanot

| --- | --- |
(1981):  Danny Lilker - kitara  Scott Ian - rytmikitara
(1981):  John Connelly - laulu  Danny Lilker - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Kenny Kushner - basso  Dave Weiss - rummut
(1981):  John Connelly - laulu  Danny Lilker - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Paul Kahn - basso  Dave Weiss - rummut
(1981):  John Connelly - laulu  Greg Walls - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Danny Lilker - basso  Dave Weiss - rummut
(1981):  Dirk Kennedy - laulu  Greg Walls - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Danny Lilker - basso  Dave Weiss - rummut
(1981–1982):  Jason Rosenfeld - laulu  Greg Walls - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Danny Lilker - basso  Greg D'Angelo - rummut
(1982–1983):  Neil Turbin - laulu  Greg Walls - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Danny Lilker - basso  Greg D'Angelo - rummut
(1982–1983):  Neil Turbin - laulu  Bob Berry - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Danny Lilker - basso  Greg D'Angelo - rummut
(1983):  Neil Turbin - laulu  Dan Spitz - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Danny Lilker - basso  Greg D’Angelo - rummut
(1983–1984):  Neil Turbin - laulu  Dan Spitz - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Danny Lilker - basso  Charlie Benante - rummut
(1984):  Neil Turbin - laulu  Dan Spitz - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Frank Bello - basso  Charlie Benante - rummut
(1984):  Matt Fallon - laulu  Dan Spitz - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Frank Bello - basso  Charlie Benante - rummut
(1984):  Dan Spitz - kitara  Scott Ian - laulu, rytmikitara  Frank Bello - basso  Charlie Benante - rummut
(1984–1992):  Joey Belladonna - laulu  Dan Spitz - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Frank Bello - basso  Charlie Benante - rummut
(1992–1995):  John Bush - laulu  Dan Spitz - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Frank Bello - basso  Charlie Benante - rummut
(1995–2002):  John Bush - laulu  Scott Ian - kitara  Frank Bello - basso  Charlie Benante - rummut
(2001–2004):  John Bush - laulu  Rob Caggiano - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Frank Bello - basso  Charlie Benante - rummut
(2004–2005):  John Bush - laulu  Rob Caggiano - kitara  Scott Ian - rytmikitara  Joey Vera - basso  Charlie Benante - rummut
Among the Livingin 1984–1992 kokoonpano (reunion) (2005–2007):  Joey Belladonna – laulu  Dan Spitz – kitara  Scott Ian – rytmikitara  Frank Bello – basso  Charlie Benante – rummut
(2007–2008 ):  Scott Ian – rytmikitara  Frank Bello – basso  Charlie Benante – rummut  Rob Caggiano – kitara  Dan Nelson - laulu
(2010–2013):  Scott Ian – rytmikitara  Frank Bello – basso  Charlie Benante – rummut  Rob Caggiano – kitara  Joey Belladonna - laulu
(2013–):  Scott Ian – rytmikitara  Frank Bello – basso  Charlie Benante – rummut  Jonathan Donais – kitara  Joey Belladonna - laulu