stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juuso Häikiö

Juuso Häikiö (2. maaliskuuta 1917 Muhos – 5. joulukuuta 2003 Kuopio) oli suomalainen varatuomari, hovioikeudenneuvos ja everstiluutnantti evp. Hän oli kokoomuksen kansanedustajana yli 20 vuoden ajan, joista 12 vuotta perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana.
Häikiön vanhemmat olivat maanviljelijä Iivari Häikiö ja emäntä Henrika Heikkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1935 ja valmistui kadettikoulusta 1939. Sotavuosien jälkeen hän suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon 1947 ja sai varatuomarin arvon 1950.
Sotavuosina Juuso Häikiö oli pioneeripataljoonan nuorempana upseerina ja joukkueenjohtajana 1939, komppanianpäällikkönä 1939–1941 ja Pioneeripataljoona 12:n komentajana 1941–1944. Sodan päätyttyä hän oli vielä Pioneerikoulun asentajalinjan johtajana ja koulunjohtajana Korialla 1944–1947. Oikeustieteen opinnot suoritettuaan Häikiö oli aluksi Mäntyharjun tuomiokunnan apulainen 1948 ja Mikkelin tuomiokunnan notaari 1949. Hän toimi Itä-Suomen hovioikeudessa Kuopiossa viskaalina 1950–1957, sihteerinä 1957–1958, alemman palkkausluokan hovioikeudenneuvoksena 1958–1962 sekä vuodesta 1962 ylemmän palkkausluokan hovioikeudenneuvoksena.
Häikiö oli kansanedustajana vuosina 1962–1983 Kuopion läänin vaalipiiristä. Hän oli eduskunnan toinen varapuhemies 1979–1983 sekä puheenjohtajana perintölakivaliokunnassa 1964 ja perustuslakivaliokunnassa 1966–1978. Häikiö oli valtakunnanoikeuden jäsenenä 1974–1986. Hän toimi kokoomuksen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana sekä valtiopäiväjärjestyksen kehittämiskomitean puheenjohtajana 1968–1969 ja valtiosääntökomitean puheenjohtajana 1970–1974.
Siveellisyysrikoksia koskevan lainsäädännön uudistamisen yhteydessä vuonna 1970 Häikiö vastusti avioliitossa tapahtuvien väkisinmakaamisten kriminalisointia, sillä hänen mukaansa se olisi ollut ”pohjoismaisen oikeuskäsityksen vastaista”. Häikiön näkemyksen mukaan rikoslaki sisälsi jo tarvittavat keinot puuttua väkisinmakamisiin: "pahoinpitelysäännökset ovat aina käytettävissä, jos avioliitossa tapahtuu pahoinpitelyä".
Häikiö oli presidentin valitsijamies vuosien 1968, 1978 ja 1982 presidentinvaaleissa ja hän oli Kuopion kaupunginhallituksen jäsen ja Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Perhe

Häikiö oli naimisissa kolme kertaa ja jäi leskeksi kahdesti. Hänellä oli neljä lasta ensimmäisestä avioliitostaan ja kaksi toisesta. Ensimmäinen puoliso oli englannin ja ruotsin kielen lehtori Helena Maria Jauhiainen 1942–1965, toinen farmaseutti Pirkko Inkeri Pasanen (ent. Lappalainen) 1968–1984 ja kolmas puoliso vuodesta 1985 kirjanpitäjä Eeva Kaarina Peltomäki. Historiantutkija Martti Häikiö oli hänen poikansa ja dramaturgi Kristiina Lyytinen tyttärensä.
Teoksia

Onko perustuslakeja muutettava? Kirjayhtymä 1974
Juuson kirja: ajatuksia, muistelmia, juttuja, muistelmateos.  1995
Pioneeripataljoona 12:n kirja. Kuopio 1996
Palveluspakko

Palveluspakko oli Ruotsissa ja Suomessa vuosina 1664–1883 voimassa ollut laki, jonka mukaan jokaisen ei-veroja maksavan on oltava jonkun veroa maksavan palveluksessa. Jos palveluspakkoa laiminlöi sai tuomion irtolaisuudesta.
Vuonna 1865 palveluspakko vahvistettiin palkollissäännöllä, jonka mukaan ilman laillista erokirjaa lähtenyttä ei saanut pestata uuteen paikkaan, ja hänet piti palauttaa takaisin isäntänsä luo. Palveluspakon lisäksi vuosina 1879-1923 oli voimassa vaivaishoitoasetus, joka velvoitti kaikkien työhön kykenevien elättävän itsensä ja perheensä.
   Palveluspakon ankaruus vaihteli ajan saatossa.
Palveluspakko poistui Suomessa vuonna 1883, kun tuli uusi irtolaisasetus. Irtolaisuus poistui lainsäädännöstä 1986.
Eurooppa

Keskiajan lopulta alkaen kaikkialla  Euroopassa yleistyi  pakkotyön käyttö irtolaisuuden vastaisessa taistelussa. Pakkotyölaitosten avulla työkykyiset köyhät (irtolaiset) haluttiin erottaa työkyvyttömistä (vaivaiset). Tukijärjestelmiä ylläpidettiin vain työkyvyttömille.
Aleksi Lukkarinen

| Aleksi Lukkarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1996 Lahti, Nastola
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  186 cm
Paino:  Vapaaottelu 77,1kg (välisarja) Toistoleuanveto 90,1kg
Saavutukset
Voitot:  Ammattilaisvapaaottelussa 4-0-0 lista Tyrmäykset: 2 Lukotukset: 2
Ennätykset:  Vuoden 2014 nuorten vapaaottelun Suomen mestaruus Vuoden 2024 leuanvedon maailmanennätys -100kg sarja  Vuoden 2020 mustavöisten brasilialaisen jujutsun nogi Suomen mestaruus
    
Aleksi Lukkarinen (1996, Nastola) on suomalainen urheilija, joka on kilpaillut Suomen huipulla monessa eri urheilulajissa. Lukkarisen kilpailuhistoriaan kuuluu vapaaottelu, brasilialainen jujutsu sekä toistoleuanveto.
Urheilu-ura > Vapaaottelu

Lukkarinen aloitti ammattilaisvapaaottelu-uransa vuonna 2015. Lukkarinen on otellut vapaaottelussa ammattilaissäännöillä yhteensä 4 ottelua, joista hän on voittanut kaikki ennen täyttä aikaa.
Amatööriuran Lukkarinen aloitti vuonna 2012. Amatööriuralta Lukkarisella on hallussaan muun muassa nuorten välisarjan Suomen mestaruus vuodelta 2014 .
Urheilu-ura > Brasilialainen jujutsu

Lukkarinen aloitti kamppailu-urheilun vuonna 2010 brasilialaisella jujutsulla. Siitä lähtien Lukkarinen on kilpaillut brasilialaisessa jujutsussa kansallisella tasolla. Lukkarinen saavutti mustan vyön vuonna 2019 ja voitti ruskea/mustavöisten NoGi SM kultaa vuonna 2020.
Urheilu-ura > Toistoleuanveto

Lukkarinen osallistui vuonna 2024 toistoleuanvedon Suomen mestaruuskilpailuihin voittaen kultaa miesten -100kg sarjassa. Lukkarinen teki samalla -100kg sarjan Suomen- ja maailmanennätyksen vetäen 53 hyväksyttyä leukaa.
Enthemonae

| Enthemonae |
| --- | --- |
 Radianthus doreensis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläimet Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Chidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Alaluokka::  Kukkakorallit Hexacorallia
Lahko::  Merivuokot Actiniaria
Alalahko::  Enthemonae  Rodríguez & Daly, 2014
Katso myös
   Enthemonae Wikispeciesissä   Enthemonae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enthemonae on merivuokkojen lahkoon kuuluva alalahko. Se sisältää yläheimot Actinioidea, Actinostoloidea ja Metridioidea.
Mira Mallius

Mira Mallius (s. 1981 Tarvasjoki) on suomalainen kuvittaja ja lastenkirjailija. Hän on kuvittanut muun muassa Ville Hytösen, Anna Elina Isoaron ja Lotta-Sofia Saahkon lastenkirjoja.
Isoaron ja Malliuksen teos Sinä yönä tuli talvi sai Botnia-palkinnon vuonna 2021 sekä Punni-palkinnon kunniamaininnan 2022. Malliuksen kuvittamia teoksia on ollut lisäksi ehdolla muun muassa lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon ja Lasten LukuVarkaus -palkinnon saajaksi.
Mallius on koulutukseltaan muotoilija ja aiemmalta ammatiltaan vaatesuunnittelija.
Tuotanto > Omat teokset

Mutzi.  Sammakko, 2018.  ISBN 978-952-483-348-6
Meri-Karhun suuri suku: retki maailman karhulajien pariin.  Into Kustanus, 2020.  ISBN 978-952-351-339-6
Pikku Tirriäinen.  Lasten Keskus, 2021.  ISBN 978-952-354-255-6
Meri-Karhun joulu.  Into Kustanus, 2022.  ISBN 978-952-351-945-9
Meri-Karhun kaukaiset kaverit.  Into Kustanus, 2024.  ISBN 978-952-393-535-8
Tuotanto > Kuvituksia

Marttinen, Tittamari: Vanhan junan aarre.  Mäkelä, 2022.  ISBN 978-952-341-682-6
Isoaro, Anna Elina: Kaksi tätiä nimeltä Veera.  WSOY, 2023.  ISBN 978-951-0-48919-2
Hytönen, Ville: Beppe Berliinissä.  Enostone Kustannus, 2023.  ISBN 978-952-399-000-5
Poutanen, Kira: Kaneli Pöppelson ja lumisen huvipuiston salaisuus.  Otava, 2024.  ISBN 978-951-1-48997-9
Isoaro, Anna Elina: Aamun toiveet.  WSOY, 2024.  ISBN 978-951-0-50919-7
Saahko, Lotta-Sofia: Lilja muuttaa maailmalle.  Tammi, 2024.  ISBN 978-952-04-6064-8
Saahko, Lotta-Sofia: Kun mummi unohti tarinat.  Tammi, 2025.  ISBN 978-952-04-6702-9
Aiheesta muualla

Mira Malliuksen verkkosivut (englanniksi)
Arne Wessberg

| Arne Wessberg |
| --- | --- |
 Arne Wessberg 2002.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. helmikuuta 1943 (ikä 81) Vaasa
Muut tiedot
Yritys:  Yleisradio
Asema:  Toimitusjohtaja (1994–2005)
Hallitusjäsenyydet:  Digitan hallituksen puheenjohtaja
Aarne Yrjö Anders Wessberg (s. 26. helmikuuta 1943 Vaasa) on suomalainen toimittaja. Hän oli Yleisradion toimitusjohtaja 1994–2005 ja Euroopan yleisradiounionin (EBU) puheenjohtaja 2001–2006. Vuodesta 2012 lähtien hän on toiminut Digitan hallituksen puheenjohtajana.
Wessberg aloitti uransa 1970-luvulla Yle TV2:n Ajankohtainen kakkonen -ohjelmassa taloustoimittajana. Oltuaan välillä erityisohjelmien tuottajana ja pankkitiedottajana hänet nimitettiin TV1:n johtajaksi 1980. Wessberg ajoi innokkaasti 1986 toimintansa aloittaneen Kolmoskanavan perustamista ja hän johti myös Kolmostelevision hallitusta.
Vuonna 1990 Wessberg siirtyi Yle TV2:n johtajaksi. Hän oli pääjohtaja Reino Paasilinnan seuraaja 1994–2005 ja toimi Yleisradion korkeimpana johtajana 50 vuoden tauon jälkeen toimitusjohtajan nimikkeellä. Vuonna 2001 Wessberg valittiin Euroopan yleisradioliiton EBU:n puheenjohtajaksi. Wessbergin kausi EBU:n puheenjohtajana päättyi kolmen kauden jälkeen vuonna 2006. Wessberg oli Nokia Oy:n hallituksen jäsen vuosina 2001–2006.
Puoluetaustaltaan Wessberg on sosiaalidemokraatti.
Shrek

| Shrek |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Andrew Adamson  Vicky Jenson 
Käsikirjoittaja:   Ted Elliott  Terry Rossio  Joe Stillman  Roger S.H. Schulman  Cody Cameron  Chris Miller  Conrad Vernon 
Perustuu:  William Steigin kirjaan Shrek!
Tuottaja:   Jeffrey Katzenberg  Aron Warner  John H. Williams 
Säveltäjä:   Harry Gregson-Williams  John Powell 
Leikkaaja:  Sim Evan-Jones
Pukusuunnittelija:  Isis Mussenden
Pääosat:  Mike Myers Eddie Murphy Cameron Diaz John Lithgow
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  DreamWorks Pictures Pacific Data Images
Levittäjä:  UIP-Dunafilm DreamWorks
Ensi-ilta:   2001-5-1818. toukokuuta 2001 (Yhdysvallat)  2001-9-77. syyskuuta 2001 (Suomi)  
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  60 000 000 dollaria
Tuotto:  484 409 218 dollaria
Seuraaja:  Shrek 2
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shrek on vuonna 2001 valmistunut yhdysvaltalainen tietokoneanimaatioelokuva. Elokuvan ohjasivat Andrew Adamson ja Vicky Jenson ja animaation hoiti DreamWorks-yhtiö. Shrek oli ensimmäinen elokuva, joka voitti parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinnon vuonna 2002. Shrek julkaistiin Suomessa VHS:llä ja DVD:llä vuonna 2002. Elokuva pohjautuu William Steigin vuonna 1990 julkaistuun kuvitettuun satukirjaan.
Nimi Shrek tulee saksan kielen sanasta ”Schreck”, joka tarkoittaa pelottavuutta.
Pääroolien ääninäyttelijöinä ovat Mike Myers (Shrek), Eddie Murphy (Aasi) ja Cameron Diaz (Prinsessa Fiona). Suomalaisina ääninä ovat Samuli Edelmann (Shrek), Jukka Rasila (Aasi) ja Tiina Isohanni (Prinsessa Fiona).
Elokuvan sanottiin olevan tarkoitettu lähinnä aikuisille. Elokuvassa oli paljon aikuisille suunnattuja vitsejä ja teemoja, mutta silti elokuvassa oli helppo juoni ja huumoria, jotka sopivat lapsille. Elokuvassa soi monia tunnettuja pop-lauluja.
Elokuvan myötä DreamWorks Pictures pääsi Disneyn kilpailijaksi ja Shrek oli myöhemmin jopa DreamWorksin maskotti.
Shrek menestyi hyvin ja myöhemmin julkaistiin jatko-osat Shrek 2, Shrek kolmas ja Shrek ja ikuinen onni. Myös Shrek 5 on julkistettu. Vasta Shrek 2:ssa ensiesiintymisensä tehnyt Saapasjalkakissa on myös saanut kaksi omaa spin-off-elokuvaansa vuosina 2011 ja 2022. Lisäksi Aasi saa oman elokuvansa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Shrekin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni

Shrek on vihreä jätti, joka nauttii ylhäisestä yksinäisyydestään kotonaan suolla. Rauhaisa elo keskeytyy, kun useat satuhahmot, kuten Pinokkio, kolme pientä porsasta ja Aasi joutuvat pakenemaan suolle. Paon on aiheuttanut pakkomielteinen ja satuja inhoava lordi Farquaad. Shrek lähtee pyytämään lordi Farquaardia palauttamaan rauhan hänen suolleen riippanaan jatkuvasti pölisevä Aasi. Taikapeili kertoo Farquaadille, että tästä voi tulla oikea kuningas vain, jos tämä nai prinsessan. Lordi saa kolme vaihtoehtoa: Tuhkimon, Lumikin ja prinsessa Fionan.
Shrek ja Aasi saapuvat Farquaadin palatsiin Dulocin kaupunkiin ja saavat huomata olevansa keskellä turnajaisia. Voittaja saa lähteä pelastamaan Fionaa Farquaadin vaimoksi tultasyöksevän lohikäärmeen vartioimasta linnasta. Shrek päihittää muut ritarit helposti showpainiottelun kaltaisessa kamppailussa. Faquaard suostuu siirtämään satuhahmot Shrekin suolta pois, jos tämä pelastaa Fionan.
Parivaljakon saavuttua linnaan Aasi kiinnittää jatkuvalla yksinpuhumisellaan lohikäärmeen huomion. Välttyäkseen joutumasta syödyksi Aasi alkaa imartelemaan lohikäärmettä joka paljastuu naispuoliseksi ja rakastuu Aasiin ja vie tämän kammioonsa. Shrek löytää Fionan ja pelastaa Aasin lohikäärmeltä, ja yhdessä prinsessan kanssa kolmikko aloittaa paluumatkan kohti Dulocia. Matkan aikana Shrek ja Fiona saavat huomata, että heillä on paljon yhteistä, ja lopulta he rakastuvat toisiinsa. Fiona kuitenkin kieltäytyy aina nukkumasta yhdessä Shrekin ja Aasin kanssa.
Viimeisenä iltana ennen Dulociin saapumista Fiona vetäytyy yöpuulle läheiseen tuulimyllyyn. Yöllä Aasi näkee jätiksi muuttuneen Fionan, joka kertoo joutuneensa lapsena kirotuksi ja muuttuvansa aina öisin jätiksi. Kirous on syy siihen, miksi hänet ylipäänsä lukittiin linnaan: Fionan oli määrä pysyä siellä, kunnes hänen todellinen rakkautensa saapuisi antamaan hänelle suudelman ja muuttamaan hänet oikeaan muotoonsa. Shrek, joka on aikeissa tunnustaa tunteensa Fionalle, kuulee vahingossa osan keskustelusta ja tulkitsee Fionan kutsuvan häntä ”jätinrumilukseksi” puhuessaan itsestään. Shrekin sydän särkyy, kun hän luulee Fionan inhoavan häntä. Kun aamu koittaa, Shrek on ehtinyt käydä hakemassa Farquaadin Fionan luokse, ja tuleva kuningaspari lähtee Dulociin. Aasi kohtaa lohikäärmeen vaellellessaan metsässä, ja menee tämän luo.
Shrek palaa suolleen ja huomaa tuntevansa olonsa surkeaksi ja kaipaa Fionaa, ja Aasi yllyttää Shrekiä ansaitsemaan Fionan rakkauden. Samaten Fiona ikävöi Shrekiä valmistautuessaan häihinsä. Fiona ja Farquaad ovat menossa naimisiin, kun Shrek ja Aasi saapuvat palatsiin lohikäärmeen kyydissä. Samassa aurinko laskee ja Fiona muuttuu hääyleisön edessä jätiksi – jolloin Shrek tajuaa Fionan viitanneen väheksyvillä sanoillaan itseensä, ei Shrekiin. Muodonmuutos kuvottaa Farquaadia, joka määrää Shrekin tapettavaksi ja Fionan vangittavaksi. Shrek kuitenkin kutsuu vihellyksellään lohikäärmettä, joka syöksyy sisään ja nielee Farquaadin. Shrek ja Fiona myöntävät rakastavansa toisiaan ja suutelevat, jolloin prinsessan kirous murtuu ja hän muuttuu pysyvästi jätiksi. Pari menee naimisiin ja muuttaa Shrekin suolle.
Ääninäyttelijät > Suomenkieliset ääninäyttelijät

| Näyttelijä | Rooli |
| --- | --- |
Samuli Edelmann: Shrek
Jukka Rasila: Aasi
Tiina Isohanni: Prinsessa Fiona
Eero Saarinen: Lordi Farquaad
Antti Pääkkönen: Taikapeili, Pinokkio
Markus Degerman: Pipari
Heikki Sankari: Iso Paha Susi
Seela Sella: Vanha nainen
Teuvo Matala: Robin hood
Pasi Piispanen: Piispa
Veikko Honkanen: muissa rooleissa
Kiti Kokkonen: muissa rooleissa
Markus Bäckman: muissa rooleissa
Petteri Summanen: muissa rooleissa
Kari Tiainen: muissa rooleissa
Timo Tuominen: muissa rooleissa
Martin Backa: muissa rooleissa
Matti Holi: muissa rooleissa
Hannele Karppinen: muissa rooleissa
Miia Karppinen: muissa rooleissa
Jan Lindroos: muissa rooleissa
Annamari Metsävainio: muissa rooleissa
Ari Parviainen: muissa rooleissa
Mikko Piettinen: muissa rooleissa
Ääninäyttelijät > Alkuperäiset ääninäyttelijät

| Näyttelijä | Rooli |
| --- | --- |
Mike Myers: Shrek
Eddie Murphy: Aasi
Cameron Diaz: Prinsessa Fiona
John Lithgow: Lordi Farquaad
Chris Miller: Taikapeili
Vincent Cassel: Robin Hood
Conrad Vernon: Piparimies
Cody Cameron: Pinokkio
Aron Warner: Iso Paha Susi
Michael Galasso: Peter Pan
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.shrek.com/ Elokuvan viralliset sivut
| n k Parhaan animaatioelokuvan Annie-palkinto |
| --- | --- |
1990-luku:  Kaunotar ja hirviö (1992)  Aladdin (1993)  Leijonakuningas (1994)  Pocahontas (1995)  Toy Story (1996)  Show-Katit (1997)  Mulan (1998)  Rautajätti (1999) 
2000-luku:  Toy Story 2 (2000)  Shrek (2001)  Henkien kätkemä (2002)  Nemoa etsimässä (2003)  Ihmeperhe (2004)  Wallace & Gromit: Kanin kirous (2005)  Autot (2006)  Rottatouille (2007)  Kung Fu Panda (2008)  Up – kohti korkeuksia (2009) 
2010-luku:  Näin koulutat lohikäärmeesi (2010)  Rango (2011)  Räyhä-Ralf (2012)  Frozen – huurteinen seikkailu (2013)  Näin koulutat lohikäärmeesi 2 (2014)  Inside Out – mielen sopukoissa (2015)  Zootropolis – eläinten kaupunki (2016)  Coco (2017)  Spider-Man: Kohti hämähäkkiversumia (2018)  Klaus (2019)
Paikka auringossa

| Paikka auringossa> A Place in the Sun |
| --- | --- |

Ohjaaja:  George Stevens
Käsikirjoittaja:  Michael Wilson   Harry Brown
Tuottaja:  George Stevens
Säveltäjä:  Franz Waxman
Kuvaaja:  William C. Mellor
Leikkaaja:  William Hornbeck
Tuotantosuunnittelija:  Hans Dreier
Pukusuunnittelija:  Edith Head
Pääosat:  Montgomery Clift Elizabeth Taylor Shelley Winters
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1951
Kesto:  122 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paikka auringossa (A Place in the Sun) on vuonna 1951 ensi-iltansa saanut draamaelokuva. Se oli ensimmäinen osa George Stevensin kuuluisasta yhdysvaltalaistrilogiasta, jonka kaksi muuta osaa olivat Etäisten laaksojen mies ja Jättiläinen.
Yleistä

Elokuvan pääosissa olivat Montgomery Clift, Elizabeth Taylor ja Shelley Winters. Elokuva perustuu Theodore Dreiserin romaaniin Amerikkalainen murhenäytelmä, josta oli tehty myös teatterinäytelmä ennen elokuvaa. Charles Chaplin sanoi elokuvaa parhaaksi näkemäkseen amerikkalaiseksi elokuvaksi.
Juoni

George Eastman (Montgomery Clift) on uskonnollisen äidin kasvattama köyhä nuorukainen, joka menee töihin rikkaan enonsa tehtaalla pakkaamoon. Pakkaamossa hänelle kehkeytyy romanssi Alice Trippin (Shelley Winters) kanssa, vaikka tehtaan säännöt kieltävät työntekijöiden väliset suhteet. Vähän myöhemmin George tapaa rikkaan enonsa kutsuilla rikkaan teollisuussuvun tyttären, Angela Vickersin (Elizabeth Taylor) ja heille kehkeytyy lopulta romanssi.
Sitten käy ilmi, että Alice on raskaana. He tiedustelevat abortin mahdollisuutta, mutta tuloksetta. Alice vaatii Georgea kantamaan vastuunsa ja naimaan hänet. George ei asiasta innostu, sillä hän on entistä enemmän jäämässä Angelan ja varakkaan elämän nautintojen paulaan. Angelan ja Georgen suhde etenee kihlaukseen.
Georgelle käy kuitenkin Alicen vaatimusten takia entistä hankalammaksi salata kaksoiselämänsä Angelalta ja hänen suvultaan. George on kuullut läheisellä järvellä tapahtuneesta hukkumisesta ja päättää murhata uimataidottoman Alicen hukuttamalla hänet. Alice ja George vuokraavat veneen, jolla he lähtevät veneilemään. Järvellä George ei kuitenkaan pysty toteuttamaan murhasuunnitelmaa. Hänelle ja Alicelle tulee kuitenkin riitaa, ja vene kaatuu. George ei yritä pelastaa Alicea, vaan antaa hänen ja syntymättömän lapsensa kuolla.
Hermostunut George palaa Vickersien luo. Pian kaikki tuntevat lähiseudun epäilyttävän hukkumistapauksen. Samoihin aikoihin Angelan suku alkaa olla pikkuhiljaa myötämielinen Angelan ja Georgen naimisiinmenolle, Georgen unelma on siis lähellä toteutumistaan.
Pian George kuitenkin joutuu pidätetyksi epäiltynä Alicen murhasta. Angelan suku sanoutuu irti kaksoiselämää viettäneestä Georgesta, mutta Angela pysyy Georgen rinnalla. George joutuu oikeuteen, joka tuomitsee hänet kuolemaan Alice Trippin murhasta. Sellissään George myöntää epäsuorasti uskovaiselle äidilleen ja papille, ettei yrittänyt pelastaa Alicen henkeä. Sekä pappi että Georgen äiti ovat sitä mieltä, että Georgen kuuluu kuolla teostaan. George tapaa vielä viimeisen kerran Angelan, ja pari vannoo toisilleen ikuista rakkautta. Viimeisessä kohtauksessa George kävelee kohti sähkötuolia.
Palkinnot > Oscar-palkinnot

Paras kuvaus (mustavalko) (William C. Mellor)
Paras puvustus (mustavalko) (Edith Head)
Paras ohjaus (George Stevens)
Paras leikkaus (William Hornbeck)
Paras musiikki (draama tai komedia) (Franz Waxman)
Paras sovitettu käsikirjoitus (Michael Wilson ja Harry Brown)
Paras miespääosa (Montgomery Clift)
Paras naispääosa (Shelley Winters)
Paras elokuva
Palkinnot > Muut palkinnot

Parhaan draamaelokuvan Golden Globe
Parhaan ohjauksen DGA-palkinto (George Stevens ja Charles C. Coleman)
valittiin 1997 PGA:n kunniagalleriaan
Arvioita

Ilta-Sanomien Timo Malmi piti vuonna 2010 Paikkaa auringossa romanttisena mestariteoksena. William Mellorin upea kuvaustyö palkittiin hänen mielestään aiheesta Oscarilla. ”Kun kuikka huutaa järvellä ja poliisisireenit ulvovat, rakastuneiden Angelan ja Georgen lähikuvat huumaavat kuolemankin edessä”, Malmi kiteyttää.
Elokuva valittiin vuonna 1991 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Paikan auringossa vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 1979 Paikka auringossa pääsi mukaan suomalaiskriitikoiden kokoamalle sadan tärkeimmän elokuvan listalle.
Aiheesta muualla

Paikka auringossa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elokuva Filmsiten sivuilla
| n k Parhaan draamaelokuvan Golden Globe -palkinnon saaneet elokuvat |
| --- | --- |
1951–1970:  Paikka auringossa (1951)  Suuri maailmansirkus (1952)  Näin hänen kuolevan (1953)  Alaston satama (1954)  Eedenistä itään (1955)  Maailman ympäri 80 päivässä (1956)  Kwai-joen silta (1957)  Kahlitut (1958)  Ben-Hur (1959)  Spartacus (1960)  Navaronen tykit (1961)  Arabian Lawrence (1962)  Kardinaali (1963)  Becket (1964)  Tohtori Živago (1965)  Kunnian mies (1966)  Yön kuumuudessa (1967)  Leijona talvella (1968)  Tuhannen päivän kuningatar (1969)  Rakkaustarina (1970) 
1971–1990:  Kovaotteiset miehet (1971)  Kummisetä (1972)  Manaaja (1973)  Chinatown (1974)  Yksi lensi yli käenpesän (1975)  Rocky (1976)  Käännekohta (1977)  Keskiyön pikajuna (1978)  Kramer vastaan Kramer (1979)  Tavallisia ihmisiä (1980  Kultalampi (1981)  E.T. (1982)  Hellyyden ehdoilla (1983  Amadeus (1984)  Minun Afrikkani (1985)  Platoon – nuoret sotilaat (1986)  Viimeinen keisari (1987)  Sademies (1988)  Syntynyt 4. heinäkuuta (1989)  Tanssii susien kanssa (1990) 
1991–2010:  Bugsy (1991)  Naisen tuoksu (1992)  Schindlerin lista (1993)  Forrest Gump (1994)   Järki ja tunteet (1995)  Englantilainen potilas (1996)  Titanic (1997)  Pelastakaa sotamies Ryan (1998)  American Beauty (1999)  Gladiator (2000)  Kaunis mieli (2001)  Tunnit (2002)  Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (2003)  Lentäjä (2004)  Brokeback Mountain (2005)  Babel (2006)  Sovitus (2007)  Slummien miljonääri (2008)  Avatar (2009)  The Social Network (2010) 
2011–:  The Descendants (2011)  Argo (2012)  12 Years a Slave (2013)  Boyhood (2014)  The Revenant (2015)  Moonlight (2016)  Three Billboards Outside Ebbing, Missouri (2017)  Bohemian Rhapsody (2018)  Taistelulähetit – 1917 (2019)  Nomadland (2020)