Khrysippos
Filosofia > Fysiikka > Kohtalo

Khrysippoksen mukaan kaikki tapahtuu kohtalon mukaan: silläkin, mikä näyttää sattuman­varaiselta, on aina jokin kätketty syy. Maailman yhtenäisyyden saavat aikaan ketjumainen syyn riippuvuus syystä. Mitään ei voi tapahtua ilman riittävää syytä. Khrysippoksen mukaan jokainen lause on joko tosi tai epätosi, ja tämän täytyy koskea myös lauseita, joissa puhutaan tulevista tapahtumista:
»Jos mitään liikettä esiintyy ilman syytä, silloin ei jokainen lause ole joko tosi tai epätosi. Sillä se, millä ei ole tehokkaita syitä, ei ole tosi eikä epätosi. Mutta jokainen lause on joko tosi tai epätosi. Siis ei ole liikettä ilman syytä. Ja jos näin on, silloin kaikki ilmiöt ovat olemassa edeltävien syiden vuoksi. Ja jos näin on, kaikki tapahtuu kohtalon mukaan. Tästä siis seuraa, että tapahtuipa mitä tahansa, se tapahtuu kohtalon mukaan.»
Tämä stoalainen käsitys kohtalosta perustuu kokonaan käsitykseen maailman­kaikkeudesta kokonaisuutena. Yksittäisiä asioita ja henkilöitä käsitellään vain tämän kaikkeuden riippuvaisina osina.  Kaiken määrää yksityis­kohtia myöten tämä suhde, ja näin ollen kaikki on yleisen maailman­järjestyksen alaista.
Khrysippoksen vastustajat huomauttivat, että jos kaikki määräytyy kohtalon mukaan, ei ole yksilöllistä vastuun­alaisuutta, sillä mikä on ennalta määräytynyttä, sen täytyy tapahtua joka tapauksessa. Tähän Khrysippos vastasi, että on tehtävä ero yksin­kertaisen ja moni­mutkaisen ennalta­määräytymisen välillä. Sairastuminen voi olla jonkun kohtalona, tapahtuipa mitä tahansa, mutta jos hän paranee lääkärin neuvojen ansiosta, neuvojen pyytäminen lääkäriltä on kohtalon määräämää siinä missä parantuminenkin, ja näistä muodostuu monimutkainen kohtalo. Kaikki ihmisten teot, ja näin ollen kohtalommekin, määrää suhteemme asioihin, eli niin kuin Khrysippos asian ilmaisi, kohtalo on määrännyt ilmiöt yhdessä esiintymään:
»Sitä, että jonkun takki ei hajoa, hän sanoo, ei kohtalo ole määrännyt tapahtumaan yksin­kertaisesti, vaan yhdessä sen kanssa, että siitä pidetään huolta, ja se, että joku pelastuu vihollisiltaan, on määrätty tapahtumaan yhdessä sen kanssa, että hän pakenee vihollisiaan, ja se, että joku saa lapsia, on määrätty tapahtumaan yhdessä sen kanssa, että hän haluaa maata naisen kanssa. ... Monet asiat eivät voi esiintyä ilman, että tahdomme jotakin, eikä edes ilman että mitä uutterinta intoa ja kiihkoa tiettyihin asioihin, sillä, hän sanoo, kohtalo oli määrännyt ne asiat tapahtumaan yhdessä tämän henkilö­kohtaisen tarmokkaan toiminnan kanssa ... Mutta se on vallassamme, hän sanoo, ja se, mikä on vallassamme, sisältyy kohtaloon.»
Näin tekomme on ennalta määrätty, ja ne liittyvät kausaalisesti kohtalon kaiken­kattavaan verkkoon, mutta kuitenkin moraalin vastuullisuutemme siitä, miten me vastaamme vaikutelmiimme, pysyy meillä. Tämä yksi kaiken määräävä voima toimii kaikkialla, vaikuttaa jokaiseen yksittäiseen olentoon sen luonnon mukaan, olipa kyseessä järjellinen tai järjetön olento tai eloton esine. Jokaisen teon saa aikaan asioiden luonnosta ja toimijan luonteesta riippuvien syiden yhteisvaikutus. Vain siinä tapauksessa tekomme eivät olisi tahtomme mukaisia, jos ne johtuisivat pelkästään ulkoisista syistä eikä niihin miltään vaikuttaisi oma tahtomme. Hyve ja pahe esiintyvät vallassamme olevina asioina, joista me näin ollen olemme vastuussa. Moraalinen vastuun­alaisuus riippuu vain tahdon­vapaudesta, ja mikä lähtee tahdostamme, on omaamme, riippumatta siitä, onko meidän mahdollista toimia toisin vai ei. Tämä melko vaikea­tajuinen käsitys, joka yrittää sovittaa yhteen determinismin ja inhimillisen vastuun­alaisuuden, tunnetaan kompatibilismin nimellä.