stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuomas Rajala

Tuomas Rajala (s. 1979) on suomalainen juontaja ja toimittaja, joka tuli alun perin tunnetuksi YleX-radiokanavan iltapäiväohjelman juontajana.
Rajala juonsi YleX Iltapäivää yhdessä Olli Juneksen kanssa vuosina 2005–2008 ja YleX Aamua vuoden 2008 tammikuusta saman vuoden syyskuuhun saakka. 12. syyskuuta 2008 Rajala ilmoitti aamulähetyksessä lopettavansa radiojuontajan työt Juneksen aisaparina kyseisen lähetyksen jäädessä hänen viimeisekseen YleX:ssä. Tämän jälkeen Rajala ilmoitti jatkavansa edelleen Yleisradion palveluksessa, mutta television puolella.
27. joulukuuta 2008 – 5. tammikuuta 2009 Rajala juonsi Yle TV2:n nuortenohjelma Summerin talviversiota yhdessä Mirella Pekkosen ja Matti Leinon kanssa. Keväällä 2009 Rajala juonsi Yle TV1:llä esitettyä Saimi & Jalmari -ohjelmaa yhdessä Mikko Kuustosen kanssa. Kesällä 2009 Rajala näytteli Summeri-ohjelmassa esitetyissä sketseissä muun muassa Paula Norosen ja Jusu Lounelan kanssa sekä kuului ohjelman taustatiimiin. Syksyllä 2009 Rajalaa nähtiin Yle Teeman Popkult-ohjelmassa sekä edelleen Saimi & Jalmari -ohjelman juontajana. Keväällä 2010 Rajala oli mukana Yle Teeman Popkult-ohjelman tuotantotiimissä.
Rajala on toiminut myös YleX Aamun tuottajana ja tätä ennen vastaavana tuottajana silloisessa omistamassaan Hiisi Media -tuotantoyhtiössä.
16. helmikuuta – 17. joulukuuta 2015 Rajala toimi Radio Novan aamuohjelman juontajana yhdessä Minna Kuukan ja Matti Ylösen kanssa.
Helmikuussa 2016 Rajala aloitti Ylen Oulun toimituksen vastaavana tuottajana.
Vuoden 2021 alussa Rajala aloitti HitMixin juontajana. Hän irtisanoutui HitMixiltä syksyllä 2021 juontajakollegansa Alma Hätösen kanssa.
Rajala on kotoisin Jyväskylästä, mutta asuu nykyään Helsingissä. Hän opiskeli vuonna 2000 Jyväskylän kristillisessä opistossa viestinnän ja median linjalla. Hän on myös soittanut rumpuja jyväskyläläisessä Jacks of All Trades -yhtyeessä.
Rajala on naimisissa Anne-Mari Rajalan (o.s. Aaltonen) kanssa, joka oli hänen juontajakollegansa YleX:ssä.
Rajala on mukana kilpailijana Farmi Suomi -televisio-ohjelmassa, joka kuvataan Pieksämäellä elokuussa 2024.
Common Courtesy

| Common Courtesy A Day to Remember |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 14 toukokuuta - maaliskuuta 2013
 Julkaistu: 8 lokakuuta 2013
 Tuottaja(t): Chad Gilbert, Andrew Wade, Jeremy McKinnon
 Tyylilaji: metalcore, pop-punk
 Kesto: 53.11
 Levy-yhtiö: omakustanne
A Day to Rememberin muut julkaisut
| What Separates Me from You 2010 | Common Courtesy 2013 | Bad Vibrations 2016 |
Singlet albumilta  Common Courtesy
 ”Right Back at it Again” Julkaistu: 11. marraskuuta 2013  ”End of Me” Julkaistu: 25. maaliskuuta 2014
Common Courtesy on A Day to Rememberin viides albumi, joka julkaistiin 8. lokakuuta 2013.
Kappaleet

City of Ocala – 3.29
Right Back at it Again – 3.20
Sometimes You're the Hammer, Sometimes You're the Nail – 4.34
Dead & Buried – 3.13
Best of Me – 3.27
I'm Already gone – 4.04
Violence (Enough is Enough) – 4.01
Life @ 11 – 3.22
I Surrender – 3.34
Life Lessons Learned the Hard Way – 2.17
End of Me – 3.58
The Document Speaks for Itself – 4.43
I Remember – 9.04
Kappaleet > Bonuskappaleet

Leave All the Lights On – 3.31
Good Things – 2.59
Same Book But Never the Same Page – 4.04
Kappaleet > Bonus DVD

Black Crow – 7.27
Guitar Vibes – 8.00
Spiritual Uplifting – 7.34
The Finale – 7.29
Kokoonpano

Jeremy McKinnon – laulu
Joshua Woodard – basso
Kevin Skaff – kitara, taustalaulu
Alex Shelnutt – rummut
Neil Westfall – rytmikitara, taustalaulu
Aiheesta muualla

Common Courtesy Discogsissa (englanniksi)
Tuomas Raatikainen

| Raatikainen, Tuomas (Tommi) Volmar> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1895 Pöytyä
Kuollut: 20. toukokuuta 1978 (83 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  –1946
Komentajuudet:  Tykistön koeampumakenttien päällikkö PLM:n taisteluvälineosasto
Taistelut ja sodat:  talvisota jatkosota
Sotilasarvo:  eversti
Ylennykset:  reservin vänrikki 1918 vänrikki 1920 luutnantti 1920 kapteeni 1924 majuri 1927 everstiluutnantti 1930 eversti 1938
Tuomas (Tommi) Volmar Raatikainen (5. maaliskuuta 1895 Pöytyä – 20. toukokuuta 1978) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja tykistön asiantuntija.
Raatikainen suoritti tykistöupseerin asetekniset opinnot Tanskassa 1920–1923. Hän palveli Rannikkotykistörykmentti 3:ssa 1918–1920. Opintojensa jälkeen hän toimi tykistön koeampumakenttien päällikkönä 1925–1927. Puolustusministeriön taisteluvälineosaston tykistötoimiston päällikkönä hän työskenteli 1928–1937. Samalla hän opetti Kadettikoulussa ja Sotakorkeakoulussa tykistön aseoppia ja konstruktio-oppia. Taisteluvälineosaston päällikkönä Raatikainen toimi pitkään, 1937–1946, siirtyen tämän jälkeen teollisuuden pariin.
Ylennykset: reservivänrikki 1918, vänrikki 1920, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1930, eversti 1938.
Torhild

| Torhild |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  5. marraskuuta
– ortodoksinen:  –
Vastineita eri kielissä:  Thorhild, Thoril, Thorild, Thorill, Torhill, Toril, Torild, Torill 
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen nimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Torhild on pohjoismainen naisen etunimi. Se on muinaisskandinaavinen nimi, jonka alkuosa merkitsee Tor-jumalaa ja loppuosa ’taistelua’.
Suomessa Torhild on varsin harvinainen etunimi. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on vuoteen 2023 mennessä ollut virallisena nimenä noin 50–70 naisella.
Nimipäivät

Torhild-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen almanakkaan vuonna 1950. Nimipäivä on 5. marraskuuta.
Norjassa Torhildin nimipäivä on 16. kesäkuuta. Vuosina 1986–1992 Torhildilla oli nimipäivä myös Ruotsin almanakassa 17. kesäkuuta.
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Torhild (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Tuononen

Tuononen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Heikki M. Tuononen (s. 1978), kemian professori ja akatemiatutkija
Iiris Tuononen, muusikko ja elokuvantekijä
Jere Tuononen (s. 2002), kristillisdemokraattinen poliitikko ja toimittaja
Matti Tuononen (s. 1964), Äänekosken kaupunginjohtaja
Paavo Tuononen (1887–1982), jääkärivänrikki
Petri Tuononen (s. 1967), jääkiekkovalmentaja
Roni Tuononen (s. 1994), salibandymaalivahti
Tiina Tuononen (s. 1961), seitsenottelija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Tuonnin korvausmalli

Tuonnin korvausmalli tai tuonnin korvaaminen (engl. import substitution industrialization, ISI) on taloustieteellinen menetelmä, jossa maa pyrkii teollistumaan pyrkimällä eroon sen tuonnista. Siinä kannustetaan kotimaista tuotantoa.
Onnistuneen tuonnin korvaamisen seurauksena maan ei tarvitse tuoda yhtä paljon tai kyseessä olevaa tuontituotetta. Myös maan tuontiriippuvuus pienenee. Mallina se on verrattain helppo, sillä se ei edellytä menestymistä vientimarkkinoilla. Tuonnin korvausmalli ei tarkoita samaa kuin ideologinen omavaraisuuteen pyrkiminen (autarkia).
Venäjä on harjoittanut tuonnin korvausmallia vuodesta 2014 alkaen. Suomalaisessa kontekstissa Olkiluoto 3 -ydinvoimalan rakentaminen on käytännöllisesti tuonnin korvausmallin mukaista maan teollistamista, kun sähkön tuonti Ruotsista ja Venäjältä vastaavasti pienenee.
Triyuga

Katunäkymä Triyugasta.
Triyugan kaupunki Nepalin kartalla.
Triyuga (nepaliksi त्रियुगा, Triyuga, tai Gaighat) on Nepalin Itäisen kehitysalueen Sagarmathan vyöhykkeen suurin kaupunki. Se on myös Sagarmathan runsaan 317 000 asukkaan Udayapurin piirikunnan  hallintopaikka. Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 70 000.
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (nepaliksi) (triyugamun.gov.np)
Tulikoe

Tulikoe (saks. Feuerprobe, lat. ignis periculum) oli eräs "Jumalan tuomion" tapa, jolla oikeustapaus voitiin ratkaista varhaiskeskiajalla Euroopassa. Sitä käytettiin, jos todistajia tai riittävän selviä todisteita ei ollut, ja tapaus oli vakava ja muuten ajautumassa umpikujaan. Tulikokeessa kannettiin muutamia askelia kuumaa rautaesinettä, mistä saadut palovammat sidottiin ja niiden paranemista tutkittiin. Jos vammat paranivat normaalisti, katsottiin Jumalan osoittaneen syytetyn viattomaksi. Jos taas vammat tulehtuivat, se tulkittiin merkiksi syyllisyydestä. Syytetty itse saattoi pyytää Jumalan tuomiota todistaakseen syyttömyytensä.
Kirkko kielsi Jumalan tuomiot, tulikokeen ja samankaltaisen vesikokeen, jo vuonna 1215, koska kokeilla ei ollut pohjaa sen enempää kanonisessa kuin roomalaisessa oikeudessa. Niitä ei myöskään mainittu Raamatussa. Samoin kuuluisa noituustutkijan opaskirja Malleus Malificarum eli Noitavasara vuodelta 1487 tuomitsi vesi- ja tulikokeiden käytön. Paikallisesti tuli- ja vesikokeita voitiin kuitenkin käyttää edelleen ja muutamia mainintoja niistä on säilynyt 1400-luvulta etupäässä Reininmaalta.
Nykyisin sanaa tulikoe käytetään ainoastaan kuvaannollisesti merkityksessä 'vaikea kelpoisuus-, pystyvyyskoe'. Esimerkiksi Putous-ohjelmassa nimitystä käytetään improvisaatiotehtävästä, ja Top Chef -ohjelmassa nopeasta ruoanlaittotehtävästä.
Tuonenomena

| Tuonenomena |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit Euphorbiaceae
Suku::  Tuonenomenat Hippomane
Laji::  mancinella
Kaksiosainen nimi
 Hippomane mancinella  L. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Tuonenomena (Hippomane mancinella) on tyräkkikasvien heimoon kuuluva kasvi.
Tuonenomena kasvaa noin 12 m korkeaksi pyöreälatvuksiseksi puuksi. Sen lehdet ovat soikeat ja kellanvihreät. Hedelmät tuoksuvat makealta, ja kasvavat yksin tai pareittain. Niiden sisällä on kova kivi, jossa on 6–9 siementä. Hedelmä, kuten koko kasvi, on myrkyllinen.
Tuonenomena kasvaa luonnonvaraisena Karibianmeren ja Meksikonlahden hiekkarannoilla, myös Floridassa.
Tuonenomenan maitiaisnestettä on käytetty Karibian saarilla nuolimyrkkynä. Puuaines on kaunista ja kestävää, mutta sen käyttöä puusepäntyössä hankaloittaa myrkyllinen maitiaisneste.
Trivimi Velliste

| Trivimi Velliste |
| --- | --- |
 Trivimi Velliste vuonna 2016.
Viron ulkoministeri
 Laarin I hallitus 21.10.1992–7.1.1994  
Presidentti:  Lennart Meri
Edeltäjä:  Jaan Manitski
Seuraaja:  Jüri Luik
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. toukokuuta 1947 (ikä 77) Tartto
Tiedot
Puolue:  Viron kristillisdemokraattinen liitto (1989-1992) Kansallinen kokoomuspuolue Isänmaa (1992-1995) Isänmaaliitto (1995–)
Trivimi Velliste (s. 4. toukokuuta 1947 Tartto) on virolainen poliitikko. Hän toimi uudelleen itsenäisyystyneen Viron alkuvuosina ulkoministerinä Mart Laarin hallituksessa. Poliittisesti hän kuuluu alun perin Isänmaan ja Res Publican liittoon, jonka perustajajäseniä hän oli. Puolue muutti nimensä 2018 Isänmaaliitoksi.
Valmistuttuaan Tarton lukiosta 1965 Velliste opiskeli saksaa ja romaanista filologiaa Tarton yliopistossa ja valmistui vuonna 1970. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli päätoimittajana Valgus-kustantamossa. Vuosina 1971–1976 hän työskenteli Neuvosto-Viron valtion julkaisukomitean varajohtajana. Sen jälkeen vuosina 1976–1987 hän työskenteli toimittajana Sirp ja Vasar -lehdessä.
Trivime Velliste toimi Laulavan vallankumouksen aikaan 1980-luvun lopulla Viron muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtajana. Tavoitteena oli muun muassa Viron ensimmäisen itsenäisyyden aikaisten muistomerkkien uudelleenpystytys. Kuvassa Velliste esittelee 2014 aiheeseen liittyvää näyttelyä.
Kun Virossa tapahtui 1980-luvun loppupuolella yhteiskunnan avautuminen, maassa perustettiin virolaisen kulttuuriperinnön säilyttämiseksi Viron Muinaismuistoyhdistys, jonka puheenjohtajana Velliste toimi vuosina 1987–1991. Ajankohtaan sijoittuu Laulavan vallankumouksen ajanjakso, joka johti Neuvostoliiton hajotessa Viron uudelleenitsenäistymiseen elokuussa 1991. Tunnustuksena aktiivisesta toiminnasta hänelle myönnettiin vuonna 1988 Thorolf Rafton muistopalkinto, jonka tavoitteena on antaa tunnustusta ihmisoikeuksiin keskittyneille henkilöille.
Aivan neuvostovallan loppuvaiheessa vuosina 1990–1992 Virossa toimi aktiivisti ensimmäisen itsenäisyyden ajan kansalaisista ja heidän jälkeläisistään muodostettu Viron kongressi, joka nähtiin vallassa olleen Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston rinnakkaisena elimenä. Velliste toimi aktiivisti yli 500-jäsenisessä Viron kongressissa. Viron itsenäistyttyä elokuussa 1991 Vellistestä tuli Viron ulkoministeriön neuvonantaja, varaulkoministeri ja lokakuussa 1992 ulkoministeri Mart Laarin hallitukseen. Hän oli tehtävässä runsaan vuoden ajan eli tammikuun alkuun 1994. Velliste valittiin lokakuussa 1992 vuosiksi 1992–1994 uudelleen itsenäisyystyneen Viron ensimmäiseen riigikoguun.[lähde? ]
Velliste siirtyi 1994 ulkoministerikauden jälkeen New Yorkiin Viron pysyväksi YK-edustajaksi. Hän oli tehtävässä vuoteen 1998, jolloin hän palasi Tallinnaan, jossa hän toimi vuosina 1998–1999 puolustusministerin neuvonantajana. Velliste valittiin vuosina 1999, 2003 ja 2007 Isänmaaliiton edustajana parlamenttiin eli riigikoguun. Parlamentaarikon ura päättyi vuonna 2011, jolloin hänestä tuli Pro Patria -instituutin puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trivimi Velliste Wikimedia Commonsissa
Topeno

Topeno on kylä Lopen kunnan länsiosassa Kanta-Hämeen maakunnassa. Yhdessä Vojakkalan kylän kanssa Topeno kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin Suomessa.
Topenon kylä mainitaan asiakirjoissa ensi kerran vuonna 1470. Vanhimpia nimeltä tunnettuja taloja Topenolla ovat Hurri, Tirra, Hemmo, Suutari, Sorri, Hokkala ja Peura. Uudempia maatiloja ovat Siukola, Lukana, Kallela, Pekkala ja Ollikkala. Kylä jakautui isossajaossa vanhan kyläkeskuksen muodostamaan isokylään sekä Vähä-Peuran, Iso-Peuran ja Hokkalan muodostamaan pikkukylään, jonka paikalla on tosin ollut asutusta jo 1600-luvulla. Nykyisin Topenon isokylän kantatalot, Hemmo, Sorri, Hurri ja Suutari sijaitsevat peräkkäin Topenojoen pohjoispuolella Topenontien varrella. Kylän rakennukset ovat pääosin peräisin 1910- ja 1920-luvulta. Iso- ja pikkukylän välissä seisoo vuonna 1899 rakennettu ja 1923 laajennettu koulutalo, joka syksystä 2020 alkaen toimii kahden opettajan voimin nimellä Länsi-Lopen koulu ja saa oppilaita myös Vojakkalasta. Topenojoessa on kylän kohdalla kolme–neljä koskea, joiden vesivoimalla on aikoinaan käytetty monia myllyjä.
Cédric Si Mohamed

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 9. tammikuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Roanne, Ranska
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 183 senttimetriä
Seura
Seura:  CS Constantine
Pelinumero: 71
Junioriseurat
2003–2004:  FC Gueugnon
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2013 2013– |  AS Yzeure  Jura Sud Foot  Vesoul HSF  Montceau  JSM Bejaïa  CS Constantine | 24 (0) 16 (0) 34 (0) 11 (0) 90 (0) 24 (0) |
Maajoukkue
| 2012– |  Algeria | 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. kesäkuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. kesäkuuta 2014.
Cédric Si Mohamed (arab. سدريك سي محمد‎, s. 9. tammikuuta 1985 Roanne) on algerialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Algerian pääsarjassa pelaavaa CS Constantinea.
Ura

Si Mohamed aloitti jalkapalloilun Ranskassa FC Gueugnonin junioreissa. Hän siirtyi sittemmin 2005 pelaamaan Ranskan neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle Championnat de France amateuriin. Si Mohamed pelasi alasarjoissa aina vuoteen 2009 saakka edustaen muun muassa AS Yzeurea ja Jura Sud Footia.
Kesäkuussa 2009 Si Mohamed siirtyi pelaamaan ammattilaiseksi Algeriaan, JSM Bejaïan riveihin. Hän nousi joukkueen ykkösvahdiksi ja saavutti joukkueen mukana Algerian pääsarjassa toisen sijan vuosina 2011 ja 2012.
Maajoukkueura

Si Mohamed pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerialle 26. toukokuuta 2012 Nigeriä vastaan. Ottelu päättyi Algerian 3–0 voittoon.
Maajoukkueura > MM-kisat 2014

Si Mohamed valittiin Algerian maajoukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuihin. Hän kilpaili kisojen kolmosmaalivahdin paikasta Azzedine Doukhan kanssa. Si Mohamed toimi myös läpi kisojen kolmasvahdin roolissa, kun Algeria kisat päättyivät neljännesvälieriin.
Teuvo-Pentti Pakkala

Teuvo-Pentti Pakkala (29. syyskuuta 1920 Oulu – 13. tammikuuta 2010 Oulu) oli suomalainen taidegraafikko.
Teuvo-Pentti Pakkalan vanhemmat olivat kirjastoneuvos Samuli Pakkala ja Maija Hallman ja puoliso vuodesta 1947 koristetaiteilija Helvi Maria Askari. Ylioppilaaksi Pakkala tuli Oulun lyseosta. Hän kävi Taideteollisuuskeskuskoulun  1938 ja opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa1945–1947. Vapaa taiteilija Pakkala oli vuodesta 1947. Pakkala kuvasi pohjoissuomalaisia näkymiä ja asetelmia. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti 1948, myöhemmin hänen töitään oli esillä lukuisissa näyttelyissä kotimaassa ja ulkomailla. Pakkala työskenteli useita vuosia Hailuodossa ja on suunnitellut Hailuodon vaakunan. Hänet tunnettiin myös kuvittajana ja puukkosuunnittelijana. Pakkala sai Oulun läänin taidepalkinnon 1978. Vuonna 2007 hän lahjoitti mittavan osan tuotannostaan Kokkolan kaupungille.
Aiheesta muualla

Teuvo-Pentti Pakkalan cv, Bronda.fi
Taiteilijamatrikkeli
Tuomari Nurmio ja Viides kolonna

| Tuomari Nurmio ja Viides kolonna> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1980–1981
Tyylilaji:  rock
Kotipaikka:  Helsinki
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Tuomari Nurmio   Ahti Marja-aho   Luumu Kaikkonen   Alf Forsman   Tema Lampinen  
Levy-yhtiö:  Johanna
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuomari Nurmio ja Viides kolonna oli suomalainen musiikkiyhtye, joka toimi vuosina 1980–1981. Yhtyeen musiikillinen johtaja oli Tuomari Nurmio, joka sävelsi ja sanoitti lähes kaikki kappaleet yhtyeen vuonna 1980 julkaistulla ainoalla albumilla Maailmanpyörä palaa.
Kokoonpano

Tuomari Nurmio – laulu, kitara
Ahti Marja-Aho – viulu, urut
Luumu Kaikkonen – kitara
Alf Forsman – rummut
Tema Lampinen – basso
Cory Stillman

| Cory Stillman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. joulukuuta 1973 Peterborough, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Sudbury Wolves
Sarja:  OHL
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1993–2011
Seurat:  Saint John Flames (AHL)  Calgary Flames (NHL)   St. Louis Blues (NHL)   Tampa Bay Lightning (NHL)  Carolina Hurricanes (NHL)   Ottawa Senators (NHL)   Florida Panthers (NHL)
NHL-varaus:  6. varaus, 1992 Calgary Flames
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Tampa Bay Lightning | 2004  |
|  | Carolina Hurricanes | 2006  |
Cory Stillman (s. 20. joulukuuta 1973 Peterborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi NHL:ssä kuusitoista kautta vuosina 1995–2011, ja oli voittamassa näinä vuosina kahta Stanley Cup -mestaruutta.
Ura > Juniorivuodet

Ennen ammattilaisuransa aloittamista vuonna 1993, Stillman pelasi 1990-luvun alussa kolme kautta OHL-junioriliigassa. Kaksi ensimmäistä kautta hän pelasi Windsor Spitfiresissa, kolmannen Peterborough Petesissä. Parhaat OHL-tehonsa hän teki ensimmäisellä kaudellaan, kaudella 1990–1991, jolla hän oli Spitfiresin paras pistemies tehtyään 64:ssä runkosarjaottelussa 101 tehopistettä, 31 maalia ja 70 syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi OHL:n vuoden tulokkaan palkinnon Emms Family Awardin. Yhteensä hän teki OHL-vuosinaan 271 tehopistettä, 85 maalia ja 186 syöttöpistettä, 178:ssa runkosarjaottelussa sekä 26 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 18 syöttöpistettä, 36:ssa pudotuspeliottelussa.
Kauden 1992–1993 päätteeksi Stillman oli voittamassa OHL:n mestaruutta, kun Peterborough Petes voitti loppuotteluissa Sault Ste. Marie Greyhoundsin. OHL:n mestarina Petes pääsi vuoden 1993 Memorial Cup -turnaukseen ja eteni turnauksen loppuotteluun, jonka turnauksen isäntäjoukkue Greyhounds voitti maalein 4–2.
Ura > Maajoukkue

Cory Stillman edusti Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta kerran jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 1999, jolloin MM-turnaus järjestettiin Norjassa. Kanada sijoittui turnauksessa neljänneksi ja Stillman teki turnauksessa kymmenessä ottelussa kahdeksan tehopistettä, neljä maalia ja neljä syöttöpistettä.
Yksityiselämä

Cory Stillman on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Maran kanssa kolme lasta, kaksi poikaa ja tytär. Stillmanin appi on jääkiekkovalmentaja ja entinen ammattilaisjääkiekkoilija Bud Stefanski, joka pelasi urallaan myös yhden NHL-ottelun New York Rangersin riveissä.
Daimler Ferret

| Daimler Ferret |
| --- | --- |
 Daimler Ferret aavikkovarustettuna.
Aseen tyyppi:  Panssariauto
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Palvelushistoria
Sodissa:  Algerian sota
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Daimler Motor Company
Suunniteltu:  1949
Valmistajat:  Daimler Motor Company
Valmistusvuodet:  1952 - 1971
Valmistusmäärä:  4 409
Tekniset tiedot
Paino:  3 700 kiloa
Pituus:  3.7 metriä
Leveys:  1.91 metriä
Korkeus:  1.88 metriä
Miehistö:  Kaksi henkeä (johtaja ja ajaja)
Panssarointi:  8-16 mm
Pääaseistus:  7,62 mm konekivääri
Moottori:  Kuusisylinterinen Rolls-Royce B60
Teho:  97 Kw
Polttoaineen määrä:  Bensiini
Toimintasäde:  306 km
Huippunopeus:  93 km/h
Daimler Ferret (tunnetaan myös nimillä Ferret armoured car ja Ferret Scout car) on Daimler Motor Companyn valmistama panssariauto. Auto oli laajasti Britannian armeijan sekä Kansainyhteisön joukkojen käytössä ja sitä käytettiin lähinnä tiedustelutehtäviin. Daimler Ferretiä valmistettiin yhteensä 4 409 kappaletta vuosina 1952–1971.
Historia

Daimler Ferret kehitettiin vuonna 1949, koska Britannian armeijan toisessa maailmansodassa käyttämät panssariautot olivat vanhentuneet eivätkä vastanneet taistelukäytön edellytyksiä. Uuden panssariauton kehittäminen uskottiin Daimler Motor Companylle, koska yhtiön aikaisemmin valmistama Daimler Dingo oli osoittautunut toimivaksi malliksi. Vaikka Ferretin rakenne oli uusi, siinä oli myös useita Daimler Dingosta tuttuja ominaisuuksia. Ferret rakennettiin itsekantavan korin ympärille, joka mahdollisti autolle matalan profiilin. Panssariauto varustettiin nelivedolla ja puhkeamattomilla renkailla. Pääaseen lisäksi Ferretin runkoon on kiinnitetty kuusi kranaatinheitintä, joilla oli mahdollista ampua savukranaatteja.
Daimler Ferret on suhteellisen nopea panssariauto ja sen pieni koko mahdollistaa auton käytön kaupunkiolosuhteissa.
Käyttäjät

Nykyisin Ferret on poistunut Britannian armeijan palveluskäytöstä, mutta useat Kansainyhteisön maat käyttävät sitä edelleen aktiivipalveluksessa.
Australia
Burkina Faso
Etelä-Afrikka
Hongkong
Indonesia
Intia
Iran
Iso-Britannia
Kanada 124 kappaletta, (käytössä vuosina 1954-1981)
Libanon
Malesia
Madagaskar
Nepal 40 kappaletta
Ranska
Sri Lanka
Sudan
Saint Kitts ja Nevis Kolme kappaletta
Uusi-Seelanti
Zimbabwe
Mallit

Daimler Ferretistä valmistettiin yhteensä yli 60 erilaista versiota. Osa malleista rakennettiin ilman tykkitornia ja osa varustettiin Swingfire panssarintorjuntaohjuksilla.
FV701C
Ilman tykkitornia rakennettu malli.
Raskaammin panssaroitu versio Mk 1 mallista.
Korkeammalla katolla varustettu malli.
Kolmen hengen miehistö
Aseistettu Browing .30 konekiväärillä
Alvis Saracen kuljetuspanssariauton tykkitornilla varustettu malli.
Alkuperäistä vahvemmin panssaroidut ja hieman parannellut mallit.
FV703
Kahdella Vickers Vigilant panssarintorjuntaohjuksella varustettu malli.
FV701
Mk 2/6 malli ilman passarintorjuntaohjuksia.
FV711
Isommilla pyörillä ja raskaammalla panssaroinnilla varustettu malli.
FV712
Muokattu versio Mk 4 mallista.
FN MAG konekiväärillä varustettu malli.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhdistyneiden kansakuntien käytössä ollut Daimler Ferret.
Ferret Mk 5 englantilaisessa panssarimuseossa.
Käännös suomeksi