stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nummelan rautatieasema

Nummelan rautatieasema (lyh. Nm) on rautatieasema Nummelan taajamassa Vihdissä. Se kuuluu Suomen rataverkon osaan Hyvinkää–Karjaa. Asemalla on nykyisin ainoastaan tavaraliikennettä. Turvalaitteena liikennepaikalla oli marraskuuhun 2009 saakka niin kutsuttu köyhänmiehen releasetinlaite eli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos ennen kauko-ohjauksen käyttöönottoa.
Asemarakennuksen on suunnitellut 1918 rautatiehallituksen yliarkkitehti Bruno Granholm. Alkujaan oli alakerrassa II:n ja III:n luokan odotussali, toimisto ja asemapäällikön huone, matkatavarahuone ja postitoimisto. Yläkerrassa oli kaksi asuntoa virkailijoiden käyttöön.
Toisen maailmansodan jälkeen Nummela alkoi kasvaa nopeasti, ja 1960-luvulla se oli jo Vihdin kirkonkylää suurempi taajama ja kunnan tärkein teollisuuskeskus. Hyvät liikenneyhteydet vetivät taajamaan uusia asukkaita, mutta tämä ei ollut niinkään rautatien, vaan Helsingin suuntaan valmistuneen moottoritien ansiota. Henkilöliikenne koko Hyvinkään ja Karjaan välisellä rataosalla lakkautettiin vuonna 1983 ja Nummelan asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1993.
Myöhemmin asemarakennuksessa on toiminut muun muassa kirpputori ja se on ollut vapaaseurakunnan käytössä.
Aiempi, vuonna 1873 rakennettu asemarakennus sijaitsi vähän etelämpänä, nykyiseltä asemalta Lohjan suuntaan.
Nummelan rautatieaseman omisti Senaatti-kiinteistöt marraskuuhun 2014 asti, jolloin sen osti yksityishenkilö, joka aikoo saneerata asemarakennuksen yläkerran asuintiloiksi ja alakerran yrityksensä käyttöön.
| --- | --- |
Nummelan asemarakennus 1920–1930-luvun tienoilla ratapihan puolelta kuvattuna.: Nummelan asemarakennus helmikuussa 2015 ratapihan puolelta kuvattuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nummelan rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Sigrid Juséliuksen säätiö

Sigrid Juséliuksen säätiö sr (ruots. Sigrid Jusélius stiftelse sr) on Suomen suurin lääketieteellisiin tutkimuksiin tukirahoja myöntävä yksityinen säätiö. Sen perusti vuorineuvos Fritz Arthur Jusélius testamentillaan 3. toukokuuta 1927, jolla halusi kunnioittaa tyttärensä, ennenaikaisesti kuolleen Sigrid Juséliuksen, muistoa.
Säätiön omaisuus on noin 700 miljoonaa euroa. Tästä osakkeita on puoli miljardia euroa. Loput 15 % on kiinteistöjä ja 10 % obligaatioita. Helsingissä sijaitsevien talojen arvo on runsaat 100 miljoonaa euroa.
Säätiö jakaa rahaa vain lääketieteelliseen tutkimukseen. Vuonna 2020 säätiö rahoittaa lääketieteellistä tutkimusta  enemmän kuin koskaan yhteensä 19,75 miljoonalla eurolla, joista 500 000 euroa lahjoitettiin sairaaloille 20 hengityskoneen hankitaan koronaviruksen takia.
Aiheesta muualla

Sigrid Juséliuksen säätiön viralliset sivut
Sirp

| Sirp (1991–1994, 1997–) |
| --- | --- |
Entiset nimet:  Sirp ja vasar (1940–1989)   Reede (1989–1990)   Kultuurileht (1994–1997)
Aihealue:  kulttuuri, yhteiskunta
Kustantaja:  SA Kultuurileht
Perustettu:  1940
Päätoimittaja:  Ott Karulin
Kotimaa:  Viro
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  viro
Sirp on viikoittain ilmestyvä vuonna 1940 perustettu virolainen kulttuurilehti, jonka toiminnan rahoittaja on Viron valtio.
Lehdellä on suuri merkitys Viron kulttuurielämälle ja yhteiskunnalle.
Lehden ympärille syntyi kohu, kun päätoimittajaksi syksyllä 2013 nimitetty Kaur Kender erotti neljä lehden toimittajaa ja ilmoitti että lehti irtisanoutuu "epärakentavasta suhtautumisesta politiikkaan ja poliitikkojen esittämisestä epäinhimillisinä". Linjauudistuksen taustalla epäiltiin olleen silloisen kulttuuriministerin, reformipuolueen Rein Langin, mikä paljastui myöhemmin todeksi. Kohun seurauksena Kaur Kender erosi, toimittajat palasivat lehteen, Rein Lang erosi, ja Langin tilalle kulttuuriministeriksi tuli Urve Tiidus.
Päätoimittajat

Kaur Kender 2013
Ott Karulin 2013 alkaen
Sanandaj

| Sanandaj (سنندج) |
| --- | --- |

 Sanandaj
 Koordinaatit: 35.311°N, 46.996°E 
Valtio:  Iran
Provinssi:  Kordestan
Korkeus:  1 521 m
Väkiluku (2011)  ():  373 987
Aikavyöhyke:  UTC+3:30
 
 www.sanandaj.ir 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sanandaj, (pers. ‏سنندج‎) on kaupunki Iranin Kordestanin (Kurdistan) maakunnassa.
Sanandajin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 40 641 (1956), 54 578 (1966), 95 872 (1976), 204 537 (1986), 244 039 (1991), 277 808 (1996), 316 862 (2006) ja 373 987 asukasta (2011).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sanandaj Wikimedia Commonsissa
Sanandaj, Iran (englanniksi) (britannica.com)
Sergio Vartolo

Sergio Vartolo on italialainen muusikko. Hän opiskeli Bolognan konservatoriossa ja yliopistossa. Hän oli vuoteen 1998 saakka neljäntoista vuoden ajan San Petronion basilikan maestro di cappella. Hän on Bolognan filharmonisen akatemian akateemikko. Vartolo on esiintynyt eri puolilla Eurooppaa cembalistina, urkurina, kapellimestarina, lavaohjaajana ja laulajana.
Vartolo on levyttänyt muiden muassa J. S. Bachin, Girolamo Frescobaldin, Claudio Monteverdin ja Giovanni Maria Trabacin teoksia. Hänen levytyksistään on myönnetty Preis der deutschen Schallplattenkritik, Choc-palkinto ja Diapason d'Or.
Skeleton Crew

Skeleton Crew tarkoittaa seuraavia:
Jälkeen keskiyön, Stephen Kingin novellikokoelma (Skeleton Crewin ensimmäinen osa)
Ennen aamunkoittoa, Stephen Kingin novellikokoelma (Skeleton Crewin toinen osa)
Skeleton Crew, suomalainen kauhuelokuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Skeleton Crew”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Skele

Skele voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Niklas Varisto, pop-muusikko
Skeletoni, rap-muusikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Skele”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sirotuomipihlaja

| Sirotuomipihlaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Amygdaloideae
Suku::  Tuomipihlajat Amelanchier
Laji::  laevis
Kaksiosainen nimi
 Amelanchier laevis  Wiegand (1912) 
Synonyymit
 Amelanchier grandiflora 
Katso myös
   Sirotuomipihlaja Wikispeciesissä   Sirotuomipihlaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sirotuomipihlaja (Amelanchier laevis eli Amelanchier grandiflora) on tuomipihlajien (Amelanchier) sukuun kuuluva laji, joka on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta.
Sirotuomipihlaja kasvaa 3–4 metriä korkeaksi pensaaksi, joka voi olla vanhemmiten pienen puun tapainen. Lehdet ovat puhjetessaan tummanpunaruskeita. Se kukkii touko-kesäkuussa valkoisin kukin. Hedelmä on sinimusta marja. Laji muistuttaa rusotuomipihlajaa.
Sirotuomipihlajaa käytetään koristekasvina sen kauniin kasvutapansa ja punaoranssisen syysvärityksen vuoksi. Suomessa se menestyy maan eteläosissa vyöhykkeillä I–II (III).
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Amelanchier laevis (englanniksi)
Oddworld

| Oddworld |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Oddworld Inhabitants
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli
Ensijulkaisu:  Oddworld: Abe’s Oddysee (1997)
Viimeisin julkaisu:  Oddworld: Soulstorm (2021)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Oddworld on Oddworld Inhabitantsin kehittämä toimintaseikkailupelien sarja.
Pelit

Oddworld: Abe’s Oddysee (1997)
Oddworld: Abe’s Exoddus (1999)
Oddworld: Munch’s Oddysee (2001)
Oddworld: Stranger’s Wrath (2005)
Oddworld: Soulstorm (2021)
Pelit > Uusintaversiot ja muut versiot

Oddworld Adventures (1998)
Oddworld Adventures 2 (2000)
Oddworld: Stranger’s Wrath HD (2011)
Oddworld: Abe's Oddysee - New 'n' Tasty! (2014)
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Skeleton Crew (elokuva)

| Skeleton Crew |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Tommi Lepola  Tero Molin 
Käsikirjoittaja:   Tommi Lepola  Tero Molin 
Tuottaja:  Ilkka Niemi
Säveltäjä:  Tuomas Kantelinen
Kuvaaja:   Tommi Lepola  Tero Molin 
Leikkaaja:   Juha Kuoppala  Peter Kyttälä 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Timeless Films
Levittäjä:  Anchor Bay Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  21. heinäkuuta 2009 (Yhdysvallat)
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skeleton Crew on suomalainen kauhuelokuva, joka on valmistunut vuonna 2009. Elokuvan ovat ohjanneet Tommi Lepola ja Tero Molin.
Elokuva sijoittuu hylättyyn itäsuomalaiseen mielisairaalaan, jossa kuvataan laitoksen menneisyyteen pohjautuvaa Silent Creek -kauhuelokuvaa. Sairaala suljettiin 1970-luvulla, kun sen johtaja Andersson jäi kiinni potilaiden kiduttamisesta kuoliaiksi ja sen kuvaamisesta. Kuvausryhmän löydettyä Anderssonin salaisen huoneen filmeineen ohjaaja Steven kiinnostuu kuvamateriaalista liikaakin ja menneisyyden verityöt alkavat uusiutua.
Nummen Heijalan-Hyönölän työväentalo

| Nummen Heijalan-Hyönölän työväentalo |
| --- | --- |
 Hyönölän työväenyhdistyksen talo
Sijainti:  Heijala, Nummi, Lohja
Valmistumisvuosi:  ostettu vuonna 1911
Purkuvuosi:  myyty vuonna 1966
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nummen Heijalan-Hyönölän työväentalo oli Lohjan kaupungissa Nummen Heijalan kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Nummen Heijalan-Hyönölän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Se sai ostaa vuonna 1911 Ainola-nimisen rakennuksen työväentalokseen. Kauppahinta oli 1 900 markkaa, jolla yhdistys sai rakennuksen, palstan ja tontilla olleita veistettyjä hirsiä. Työväentalo oli taloudellisissa vaikeuksissa vuonna 1933. Osuusliike Keon kerho hankki rahaa huvitilaisuuksilla, ja naapurikuntien työväenyhdistykset antoivat rahallista apua. Huonossa kunnossa ollut talo myytiin pakkohuutokaupassa vuonna 1966.
Toimintaa työväentalolla

Ensimmäiset iltamat pidettiin syyskuussa 1919, ja yhdistyksen kirjasto siirrettiin talolle. Vuonna 1914 talolla pidettiin herätyskokous. Osuusliike Keon kerholaiset alkoivat pitää talossa tansseja, juhlia ja muita huvitilaisuuksia 1930-luvulla. Sota-aikana järjestettiin joulu- ja vappujuhlia.
Simson ja Delila

Simson ja Delila voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Simson ja Delila, Raamatun Tuomarien kirjassa esiintyvät hahmot
Simson ja Delila (Samson et Dalila), Camille Saint-Saënsin säveltämä ooppera
Simson ja Delila (Samson and Delilah), Cecil B. DeMillen ohjaama elokuva vuodelta 1949.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Simson ja Delila”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Newfoundlandinkoira

| Newfoundlandinkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:  Newfoundland,  Kanada
Määrä:  Suomessa rekisteröity 9 327
Rodun syntyaika:  1100–1600-luvulla
Alkuperäinen käyttö:  laivakoira, pelastuskoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira, vetokoira, pelastuskoira
Muita nimityksiä:  Newfoundland, nöffi, nöfikoira, terranova, chien de Terre-Neuve, Neufundländer, newfoundlandi koer
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 2.2 Vuoristotyyppiset molossikoirat #50
Ulkonäkö
Paino:  uros 64–69 kg narttu 50–54,5 kg
Säkäkorkeus:  uros yli 70 cm narttu noin 66 cm
Väritys:  musta, ruskea tai valkomusta
Vesipelastusta, newfoundlandinkoira ja landseer.
Newfoundlandinkoira (engl. Newfoundland, ransk. chien de Terre-Neuve) eli nöffi on kanadalainen koirarotu, joka on kehittynyt maan itärannikolla Newfoundlandin saarella. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis terras novae.
Ulkonäkö

Newfoundlandinkoira on suurikokoinen, ja sillä on paksu ja tuuhea turkki. Uroksen säkäkorkeus on yli 70 cm ja nartun noin 66 cm. Uroksen keskimääräinen paino on 64–69 kg ja nartun 50–54,5 kg. Karvapeitteen tulisi olla kaksinkertainen, rungonmyötäinen, tiheä ja vettähylkivä. Varpaiden välissä on räpylöitä muistuttavat ihopoimut. Suomessa sallitut newfoundlandinkoiran värit ovat musta, ruskea tai valkomusta. Newfoundlandinkoiralla esiintyy myös harvinainen sinertävä värimuunnos. Suomessa tämä sävy ei kuitenkaan ole näyttelykoirille sallittu. Valkoinen täplä rinnassa, hännänpäässä ja tassuissa hyväksytään.
Luonne ja käyttäytyminen

Rodulle ominaisia luonteenpiirteitä ovat rauhallisuus ja lempeys. Ensimmäiset newfoundlandinkoirat haukkuivat laivoilla hiekkasärkkiä ja pelastivat veden varaan joutuneita merimiehiä. Nykyäänkin ne pitävät uimisesta. Ne ovat myös hyvin rauhallisia, mutta kuitenkin leikkisiä. Aggressiivisia newfoundlandinkoiria ei juurikaan ole. Lisäksi ne ovat hyvin kekseliäitä ja seurallisia sekä pitävät leikkimisestä. Nöffi on nykyään hyvin arvostettu seurakoira ystävällisyytensä ja kiltteytensä ansiosta.
Suloisista, pehmeistä, nallemaisista pennuista kasvaa suuria ja vaikuttavia jättiläisiä. Silti ne pysyvät hyväluonteisina. Newfoundlandinkoirat ovat erittäin lapsirakkaita.
Alkuperä

Newfoundlandinkoiran tarkka alkuperä on epäselvä. Nimensä rotu on saanut Newfoundlandin saaresta Kanadan itärannikolla. Newfoundlandinkoiran arvellaan kehittyneen intiaanien suurista koirista, viikinkien 1000-luvulla Newfoundlandin saarelle tuomista koirista ja myöhemmin Euroopasta tulleista koirista. Norjalaisen saagan mukaan viikingit veivät saarelle suuria mustia karhukoiria, todennäköisesti nykyisten lapinkoirien ja karjalankarhukoirien edeltäjiä.
Kun Pohjois-Amerikan asutus levisi 1500-luvulla Newfoundlandin saarelle, eurooppalaisten kalastajien tuomat koirat antoivat rodulle oman panoksensa. Alun perin kalastajat käyttivät sitä veto- ja vesipelastuskoirana. Viimeistään 1600-luvulla rotu oli jo kehittynyt ominaisuuksiltaan käyttötarkoitukseensa sopivaksi: suureksi koiraksi, joka pystyy työskentelemään äärimmäisen ankarissa oloissa. Newfoundlandinkoirat vetivät painavia taakkoja, kuten kalaverkkoja, ja toimivat vesipelastuskoirina. Rotua käytettiin myös maalla raskaiden taakkojen vetäjänä esimerkiksi metsätöissä. Suuria, karhumaisia pelastuskoiria tuotiin melko pian Eurooppaan, missä niistä tuli hyvin nopeasti suosittuja. Englantilaiset kehittivät rotua 1800-luvulla ja saivat aikaan yhtenäisen tyypin. Myöhemmin mustavalkoisista newfoundlandinkoirista kehittyi oma rotunsa, landseer.
Terveystilanne

Rodulle ominainen ja krooninen sairaus on lonkkaniveldysplasia. Yhä useampia yksilöitä on jouduttu lopettamaan lonkkavian vuoksi. Tämän takia on ennen astutusta tärkeää kuvata isän ja emän lonkat. Sairaus on periytyvä, eikä sen etenemistä voida täysin estää. Nykyään newfoundlandinkoirat tutkitaan myös kystinuria-nimisen perinnöllisen sairauden varalta.
Cruftsin vuoden 1908 BIS-voittaja Shelton Viking.
Newfoundlandinkoira kanadalaisessa postimerkissä.
Sigrid Jusélius

Sigrid Jusélius.
Sigrid Maria Jusélius (17. toukokuuta 1887 Pori – 19. kesäkuuta 1898 Turku) oli varakkaan porilaisen liikemiehen Fritz Arthur Juséliuksen (1855–1930) ja hänen vaimonsa Blenda Moliisin (1850–1919) tytär. Hän oli vanhempiensa ja varsinkin isänsä silmäterä. Vanhempien esikoinen, vuonna 1884 syntynyt tytär Thyra Theresia oli kuollut vain muutaman kuukauden ikäisenä. Vuonna 1893, Sigridin ollessa kuusivuotias, hänen vanhempansa erosivat. Sigrid muutti äitinsä kanssa Tukholmaan, Ruotsiin ja myöhemmin Turkuun. Huolimatta siitä hän ei menettänyt yhteyksiään isäänsä, jonka viimeiseksi lapseksi hän myös jäi.
Turussa Sigrid kävi ruotsalaista yhteiskoulua (Åbo svenska samskola) syksystä 1897 lähtien. Seuraavana talvena hän sairastui tuhkarokkoon, jota seurasi useita jälkitauteja. Sigrid menehtyi lopulta keuhkotuberkuloosiin Turun kodissaan 19. kesäkuuta 1898. Hän oli kuollessaan 11-vuotias. Isänsä Fritz Juséliuksen silmäteränä hän sai arvokkaan viimeisen leposijan, kun Jusélius rakennutti hänelle Juséliuksen mausoleumin Poriin. Sen lisäksi hänen muistoaan kunnioittaa Sigrid Juséliuksen säätiö, joka jakaa apurahoja lääketieteellisiä tutkimuksia varten.
Sigrid Juséliukselle kuuluneet nukenvaunut Satakunnan Museon kokoelmissa. CC-BY 4.0
Aiheesta muualla

Sigrid Juséliuksen säätiö
Juséliuksen perheen esineitä Satakunnan Museon kokoelmissa
Niko Kuiri

| Niko Kuiri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1998 (ikä 26) Juuka, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–2022
Seurat:  Kärpät (SML) Hermes (Mestis) Sport (SML) Hokki (Mestis) JoKP (Mestis)
Niko Kuiri (s. 5. kesäkuuta 1998 Juuka) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka edusti viimeksi Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Poikia kaudella 2021-2022. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Kuiri osasi pelata myös laidassa. Häntä on luonnehdittu pelityyliltään voimahyökkääjäksi.
Ura > Maajoukkueura

Kuiri valittiin Suomen alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2016 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin viimeisten joukossa lopullisesta kisajoukkueesta. Kuiri on pelannut yhteensä 17 nuorten ja kymmenen poikien maaottelua ja hän on toiminut myös alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina.
Sigrid Nikula

Maine Sigrid Nikula (o.s. Rinne, 16. toukokuuta 1908 Helsinki − 17. elokuuta 1996 Turku) oli suomalainen historioitsija ja teologian tohtori. Hän muun muassa kirjoitti kaksi Suomen kirkot -sarjan osaa C. J. Gardbergin ja Tove Riskan kanssa sekä kaksiosaisen Turun kaupungin 1500-luvun historian puolisonsa Oscar Nikulan kanssa.
Sigrid Nikulan isä oli valtionarkeologi Juhani Rinne ja veli lääkintöneuvos Henrik J. Rinne.
Teokset

Kimitobygdens kyrkor.  Åbo:  tuntematon, 1943.
Nikander, Gabriel ; Gardberg, John ; Nikula, Sigrid: Kimitobygdens historia 1 : Tidsåldrar och öden intill år 1721.  Åbo:  Bro, 1944.
Nikander, Gabriel ; Nikula, Sigrid ; Schalin, Olav D.: Pargasbygdens historia 1 : Kyrkan och dess skrud.  (2. painos 1981)  Åbo:  Pargas landskommun ; Pargas köping, 1955.
Rymättylän kirkko.  Rymättylä:  Rymättylän seurakunta, 1957.
Nikula, Sigrid ; Gardberg, C. J. ; Riska, Tove: Suomen kirkot : Finlands kyrkor 7. Borgå stift I.  Helsinki:  Museovirasto, 1973.  ISBN 951-90740-3-1.
Nikula, Sigrid ; Gardberg, C. J. ; Riska, Tove: Suomen kirkot : Finlands kyrkor 8. Borgå stift II.  Helsinki:  Museovirasto, 1975.  ISBN 951-90741-2-0.
”Penttilä-John” : folkskalden Johan Adolf Johansson Bengtilä.  Närpes:  Närpes hembygdsförening, 1978.  ISBN 951-99150-9-5.
Jansson, Nils Oskar ; Nikula, Sigrid: Kimito kyrka.  Helsingfors:  Föreningen Konstsamfundet, 1986.  ISBN 951-99743-0-X.
Nikula, Oscar ; Nikula, Sigrid: Turun kaupungin historia 1521–1600 1–2.  Turku:  Turun kaupunki, 1987.  ISBN 951-92622-5-3.
Myyräpeli

| Myyräpeli |
| --- | --- |
Pelaajia:  2-4
Ikäsuositus:  8+
Pelin kesto:  30 -40 min
Monimutkaisuus:  matala
Strategisuus:  korkea
Satunnaisuus:  korkea
 BoardGameGeek 
Myyräpeli on Ravensburgerin valmistama, myyrillä pelattava lautapeli.
Peli valittiin aikanaan Suomessa vuoden lastenpeliksi kuten myös Japanissa ja Ruotsissa.
Myyräkomppaniassa ollaan valmiita jokavuotiseen "Kultainen Lapio" -kaivauskilpailuun, jossa vain yksi myyrä onnistuu pääsemään läpi kaikki maakerrokset ja saamaan Kultaisen Lapion itselleen.
Sisältö

4 erilaista maakerrosta
1 pohjakerros kultaisine lapioineen
40 myyränappulaa
10 punaista myyränappulaa (Junkkarit)
10 sinistä myyränappulaa (Terminaattorit)
10 vihreää myyränappulaa (Pantterit)
10 keltaista myyränappulaa (Leijonat)
4 eri väristä numerokiekkosarjaa (arvoltaan 1, 2, 2, 3, 3, 4)
Valmistelut > Kaivauskerrokset

Pohjakerros kultaisine lapioineen asetetaan alimmaiseksi laatikkoon. Sen jälkeen asetetaan muut kerrokset värijärjestyksessä alhaalta ylöspäin: sininen, vaaleanruskea, punainen (maa- ja kivikerroksia) ja päälimmäiseksi vihreä kerros (nurmikko myyränkoloineen). Jokaisessa kerroksessa on koloja. Jokaista kerrosta voidaan kääntää kuuteen eri asentoon. Näin syntyy aina uusia teitä ylhäältä alaspäin.
Valmistelut > Myyränappulat

Jos pelaajia on kaksi, kumpikin saa 10 myyränappulaa. Jos pelaajia on kolme, he pelaavat seitsemällä myyrällä. Neljä pelaajaa saa kukin kuusi samanväristä myyränappulaa.
Valmistelut > Numerokiekot

Jokainen pelaaja saa myyriensä lisäksi samanväriset numerokiekot (arvoltaan 1, 2, 2, 3, 3, 4), jotka hän sekoittaa numeropuoli alaspäin hyvin ja asettaa ne eteensä.
Valmistelut > Lähtöpaikat

Pelaaja, jolla on suurimmat kädet, aloittaa ja asettaa myyrän ylimälle kaivauskerrokselle. Sen jälkeen pelaajat asettavat vuorotellen myyränsä pelilaudalle. Jokaisessa ruudussa saa olla vain yksi myyrä. Kaivauskoloihin ei avauskierroksella saa asettaa yhtään myyrää. Näin jatketaan kunnes kaikki joukkueet ovat nurmikolla. Peliä pelataan myötäpäivään.
Peli alkaa

Jokaisen pelaajan tavoitteena on viedä mahdollisiman monta omista myyristään kaivauskoloihin, sillä vain nämä voivat jatkaa kaivamista seuraavassa kerroksessa. Pelin aloittaja kääntää ensimmäisenä omista numerokiekoistaan yhden numeropuoli ylöspäin ja siirtää myyrää kiekon osoittaman ruutumäärän eteenpäin. Sen jälkeen hän asettaa käytetyn numerokiekon avoimena sivuun.
Kun hän on uudelleen vuorossa, hän kääntää yhden viidestä vielä numeropuoli alaspäin olevasta kiekosta. Huom! Vasta kun kaikki kuusi numerokiekkoa on käännetty numeropuoli ylöspäin, ne sekoitetaan uudelleen numeropuoli alaspäin ja asetetaan uudelleen pelaajan eteen. Näin menetellään, riippumatta siitä, onko pelissä siirrytty uuteen kerrokseen.
Siirtosäännöt

1. Jokainen pelaaja saa liikuttaa vain omia myyriään.
2. Myyrää on siirrettävä aina suoraan eteenpäin. Kaivauskolot ja erikoisruudut lasketaan normaaleiksi ruuduiksi, ja niiden yli voidaan kulkea.
3. Myyrää ei saa koskaan siirtää kulmaruudun yli.
4. Myyrän on päädyttävä aina myyrättömään ruutuun.
5. Myyrä ei saa koskaan siirtyä oman tai vieraan joukkueen edustajan yli.
6. Ellei pelaaja voi siirtää myyriään, vuoro siirtyy seuraavalle pelaajalle.
Siirtosäännöt > Erikoisruudut

Ylimmässä kerroksessa eli nurmikossa ei ole erikoisruutuja, vaan vasta sen alapuolella olevissa kerroksissa.
Jos myyrä pääsee erikoisruutuun (joka on paksumpi tavallista ruutua), pelaaja saa kääntää heti uuden numerokiekon ja siirtää sen mukaisesti mitä tahansa valitsemaansa omaa myyräänsä. Tällä siirrolla hän ei saa kuitenkaan päätyä uudelleen erikoisruutuun.
Alimmassa sinisessa kaivauskerroksessa vain kolme yhtenäisellä viivalla merkittyä tietä johtaa kaivauskuiluun ja lapion luo.
Erikoisruutuja ei tarvitse olla mukana pelissä, jossa pelaa nuorempia lapsia, jos näin ei haluta.
Kaikki kerroksen myyränkolot on varattu

Kun kerroksen kaikki myyränkolot on varattu, se nostetaan kaikkine sen päällä olevine myyrineen sivuun. Nämä myyrät ovat ulkona pelistä. Pelaajat jatkavat nyt vain niillä myyrillä, jotka ovat onnistuneet kaivautumaan seuraavaan kerrokseen. Näin myyrät kaivautuvat kerros kerrokselta ja vähenevät samalla. Pelaaja, jolla ei ole pelissä enää yhtäkään myyrää, putoaa pois pelistä.
Pelin päättyminen

Alimalla kerroksella voidaan käyttää vain kolmea yhtenäisellä viivalla merkittyä tietä viimeiseen koloon (paitsi jos mukana on nuorempia pelaajia, jolloin myös katkoviivaiset tiet käyvät). Pelaaja, joka ensimmäisenä pääsee myyränsä kanssa kyseiseen koloon, voittaa ja saa Kultaisen Lapion itselleen!
Peli voi myös päättyä erittäin harvinaisella tavalla, nimittäin niin, ettei muita kuin yksi pelaaja pääsee viimeiselle, siniselle kerrokselle, jolloin tämä pelaaja voittaa jo ennen Kultaisen Lapion luokse pääsemistä.