stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pomesanian hiippakunta

Pomesania on entinen hiippakunta Saksalaisen ritarikunnan hallitsemassa Itä-Preussissa, jonka piiri kattoi Veiksel-joen oikean rannan ja Nogatin. Piispa omisti pienen alueen Marienwerderin eteläosassa ja asui Riesenburgissa. Hiippakunta perustettiin vuonna 1249 ja se reformoitiin vuonna 1524, kun piispa Erhard von Queis kääntyi luterilaisuuteen. Siitä lähtien katolilaiset Kulmin piispat ottivat arvonimen "Pomesanian piispa".
Kaarlo Terhi

Kaarlo (Karl) August Terhi (sukunimi aik. Hammar; 26. maaliskuuta 1872 Salo – 21. maaliskuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen raittiusmies, kuoronjohtaja, laulunopettaja, toimittaja ja kirjailija. Terhi kirjoitti sanat muun muassa Uusmaalaisten lauluun, johon Jean Sibelius teki sävellyksen. Laulu ensiesitettiin vuonna 1912.
Kaarlo Terhi kävi Jyväskylän seminaarin ja suoritti laulunopettajatutkinnon Helsingin musiikkiopistossa. Hän toimi opettajana, oli jonkin aikaa myös sanomalehtimiehenä mutta ryhtyi sitten vapaaksi kirjailijaksi.
Terhi oli mukana raittiusliikkeessä toimien raittiusseurojen esimiehenä ja kuorojen johtajana. Hän esiintyi myös juhlarunoilijana yleisissä raittiuskokouksissa. Hän julkaisi kaksi omaa runokoelmaa ja kirjoitti satiireja Tuulispää-lehteen Laulajapojan nimellä. Terhi oli myös Suomen Kansa- ja Koitto-lehtien toimitusten jäsenenä.
Vuonna 1909 Terhi toimitti työväenlauluja sisältäneen kirjan yhdessä Seth Heikkilän, Hilja Pärssisen ja A. R. Koskisen kanssa.
Teoksia

Kannel ja risti  : hengellisiä lauluja ja virsiä.  (Nimellä Kaarlo Hammar)  Porvoo:  WSOY, 1908.
Kannel ja lempi: lemmenrunoja.  (Nimellä Kaarlo Hammar)  Helsinki:  E. E. Sundvall, 1902.
Heikkilä, Seth, ; Terhi, Kaarlo ; Pärssinen, Hilja ; Koskinen, A. R. (toim.): Työväen lauluja ja runoja.  (Uudistettu painos Työväen lauluja 1910)  Turku:  Sosialisti, 1909.
Merkilissi jutui : turunpuolen murteella.  Hämeenlinna:  Karisto, 1910.
Veikaten vihille, romaani.  Hämeenlinna:  Karisto, 1915.
Mäk Gälis

| Mäk Gälis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1989
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mäk Gälis MäkGälis Siskos Broidi MäkBouss
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2012–
Tyylilajit:  rap
Levy-yhtiöt:  PME Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mäk Gälis (oikealta nimeltään Joonas Aleksi Galle, 1989) on suomalainen rap-artisti.
Mäk Gäliksen ensimmäinen musiikkivideo kappaleesta "Siskos broidi" julkaistiin maaliskuussa 2012. Kappale sisältää samplen Toton kappaleesta "Hold the Line", ja se ei päätynyt lopulta Mäk Gäliksen esikoisalbumille. Toinen musiikkivideo julkaistiin kesäkuussa 2012 kappaleesta "Mäk is bäk". Mäk Gäliksen debyyttialbumi Lähi-öissä julkaistiin PME Recordsin kautta 26. huhtikuuta 2013, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 32. Albumilta julkaistiin vielä musiikkivideot kappaleista "Tsekkaa mun kiesii", "Älä koske mun bisneksii", "Big Mäk" ja "Kaidalla polulla". Albumin kappale "Saa föraa" on mukana jääkiekon mm-kilpailuiden 2013 virallisella musiikkialbumilla, Leijonat 2013 -kokoelmalla.
Mäk Gälis on JVG:stä tutun VilleGallen pikkuveli, ja hän on pelannut jääkiekkoa Jokerien junioreissa.
Diskografia > Albumit

Lähi-öissä (2013)
Kiveä ja sämpylää EP (2018)
Diskografia > Musiikkivideot

Siskos broidi (2012)
Mäk is bäk (2012)
Tsekkaa mun kiesii (2013)
Älä koske mun bisneksii (mukana DJ Susinaama, 2013)
Big Mäk (2013)
Kaidalla polulla (2014)
Aiheesta muualla

MäkGälis | Facebook
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
AMOS-6

| AMOS-6 |
| --- | --- |
Organisaatio:  Spacecom
Valmistaja:  Israel Aerospace Industries
Tehtävätyyppi:  tietoliikennesatelliitti
Laukaisualus:  Falcon 9 Full Thrust
Loppu:  tuhoutui laukaisualustalla 1. syyskuuta 2016
Tehtävän kesto:  ~16 vuotta (suunniteltu)
Satelliittirunko:  AMOS-4000
Massa:  5 500 kg
Teho:  9 kW
Kiertorata
Viitejärjestelmä:  maakeskeinen
Kiertorata:  GEO
Pituuspiiri:  4° W
Epookki:  suunniteltu
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
AMOS-6 oli israelilaisen Spacecomin geostationaarinen tietoliikennesatelliitti, joka oli tarkoitus laukaista 3. syyskuuta 2016 SpaceX:n Falcon 9 Full Thrust -raketilla. Raketti ja tietoliikennesatelliitti kuitenkin tuhoutuivat raketin laukaisua edeltävän maakoekäytön yhteydessä sattuneessa räjähdyksessä 1. syyskuuta 2016.
Onnettomuuden syy paikannettiin raketin toisen vaiheen nestehappitankin sisällä olevaan paineistusjärjestelmään ja sen COPV-heliumsäiliöön. Säiliön hiilikuitupinnoitteeseen pääsi syntymään kiinteää happea. Oletettavasti nestemäinen happi olisi puristunut pois pinnoitteesta, mutta kiinteässä olomuodossa ollut happi alkoi paineen alla palamaan hiilikuidusta valmistetun pinnoitteen kanssa. Tämän seurauksena toisen vaiheen sisälle vapautui nopeasti suuri määrä korkeapaineista heliumia, mikä sai aikaan sen räjähtämisen.
Vaikka onnettomuuden syy sijoittui toisen vaiheen heliumjärjestelmään samoin kuin lennossa tuhoutuneella SpaceX CRS-7:llä, ei vikamekanismeilla ollut SpaceX:n mukaan yhteyttä.
Satelliitti

AMOS-6 oli Israel Aerospace Industriesin (IAI) valmistama satelliitti, joka rakentui yhtiön AMOS-4000-satelliittirungon ympärille. Satelliitti oli varustettu 39:llä Ku-22-kaistan, 24:llä Ka-19-kaistan ja kahdella S-4-kaistan transponderilla. Satelliitti oli suunniteltu käytettäväksi noin 16 vuoden ajan, ja sen oli tarkoitus korvata käyttöikänsä loppua lähestyvä AMOS-2-satelliitti. AMOS-6 oli tarkoitus sijoittaa kiertoradalla segmenttien neljä astetta läntistä pituutta, josta se olisi palvellut Afrikan, Lähi-idän ja Euroopan tietoliikennettä.
AMOS-6 olisi ollut Spacecomin ensimmäinen satelliitti, joka olisi hyödyntänyt sähköpropulsiota asemanpidossa.
Satelliitti > Tekniset tiedot

Massa: 5 500 kg
Teho: 9 kW
Käyttöikä: ~16 vuotta
Historia

Spacecom tilasi marraskuussa 2012 satelliitin IAI:ltä 195 miljoonan Yhdysvaltain dollarin hintaan ja solmi tammikuussa 2013 laukaisusopimuksen SpaceX:n kanssa. Satelliitti oli tarkoitus toimittaa laukaisupaikalle elokuussa 2015 ja laukaista vielä saman vuoden kolmannella neljänneksellä.
Spacecom solmi vuonna 2015 Eutelsatin ja Facebookin kanssa vuokraussopimuksen satelliitin Ka-kaistan laajakaistakapasiteettiin. Facebook suunnittelee käyttävänsä kapasiteettia internet-yhteyden ylläpitoon Saharan eteläpuolisen Afrikan tietoliikenneyhteyksien ulottumattomissa oleville alueille.
Spacecom ilmoitti tammikuussa 2016, että satelliitti laukaistaan toukokuussa. Ajankohtaa tosin lykättiin myöhemmin ensin heinäkuulle ja siitä syyskuulle 2016. SpaceX suoritti AMOS-6:n laukaisevan Falcon 9 -raketin ensimmäisen vaiheen maakoekäytön Texasin McGregorissa elokuussa 2016. Laukaisuajaksi tarkentui 3. syyskuuta 2016 kello 7.00 UTC-aikaa aukeava kahden tunnin aikaikkuna.
Spacecomin pääosakkeenomistajat olivat päättäneet myydä yhtiön kiinalaiselle Beijing Xinwei Technology Groupille ennen AMOS-6:n laukaisua. Myyntisumman oli tarkoitus olla 285 miljoonaa dollaria, mutta kaupan ehtona oli AMOS-6:n onnistunut laukaisu ja käyttöönotto. Kiinalainen ostajataho oli perustanut hankitajärjestelyjä varten Luxemburgiin Space Telecommunication S.A. -nimisen yrityksen. Spacecomin satelliittien operoinnin oli tarkoitus jatkua Israelista kaupan jälkeen.
Historia > Räjähdys

Raketti ja tietoliikennesatelliitti tuhoutuivat raketin maakoekäytön yhteydessä sattuneessa räjähdyksessä 1. syyskuuta 2016 Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 40:llä. SpaceX koekäyttää Falcon 9:n ensimmäisen vaiheen rakettimoottoreita ennen varsinaista laukaisua raketin toiminnan varmistamiseksi. Kyseessä on siis ikään kuin laukaisun ensivaihe, mutta rakettia ei päästetä irti vaan sen moottoreita käytetään muutaman sekunnin ajan.  Tätä koekäyttöä varten myös toinen vaihe tankataan.
Räjähdys sattui noin kahdeksan minuuttia ennen suunniteltua moottorien käyttöä, toisen vaiheen tankkauksen aikana. Räjähdys tapahtui 93 millisekuntia sen jälkeen, kun järjestelmät rekisteröivät ensimmäiset tiedot virhetilanteesta. Räjähdys sai alkunsa toisen rakettivaiheen nestehappisäiliöstä, mistä se levisi ensimmäisen vaiheen säiliöihin. Kuvista nähdään, että räjähdys sai alkunsa toisen vaiheen puolivälistä paikasta, missä polttoainejohdot menevät laukaisualustan tornista rakettiin. AMOS-6-satelliitti pysyi kiinni raketin siirtoon käytettävässä tukirakenteessa noin yhdeksän sekuntia räjähdyksen alun jälkeen, vaikka suuri tulipallo oli jo tuhonnut sen alla olleen raketin. Satelliitti putosi tämän jälkeen 57-metrisen tukirakenteen huipulta maahan, jossa sen hydratsiinia sisältäneet ajoainesäiliöt puhkesivat ja aiheuttivat uuden räjähdyksen. Onnettomuudessa vältyttiin henkilöuhreilta, sillä turvamääräysten mukaisesti laukaisukompleksilla ei ollut ihmisiä ajoaineiden tankkauksen aikana.
Onnettomuuden pohjimmainen syy oli epäselvä, ja sen aiheuttamat tuhot SLC-40-laukaisualustalle olivat tuntemattomat päivä räjähdyksen jälkeen. Yhtiö suunnittelee kuitenkin jatkavansa Falcon 9 -lentoja hieman SLC-40:stä pohjoiseen sijaitsevalta laukaisukompleksi 39A:lta, jota yhtiö on muokannut käyttöönsä soveltuvaksi. Laukaisualustalta pystytään laukaisemaan myös Falcon 9 -raketteja, vaikka siltä oli alun perin tarkoitus laukaista pääasiassa yhtiön raskaampia Falcon Heavy -raketteja. LC-39A-alustan oli onnettomuuden aikaan tarkoitus olla käyttökunnossa marraskuussa 2016. SpaceX:n käyttämän Vandenberg Air Force Basen laukaisukompleksi 4:n päivitystyöt olivat myös loppusuoralla syyskuun alulla.
SpaceX oli aloittanut onnettomuustutkinnan yhteistyössä NASAn ja laukaisukompleksia hallinnoivan Yhdysvaltain ilmavoimien kanssa. Tutkinnassa yhtiö suunnittelee käyvänsä läpi 3 000 telemetriakanavan tiedot noin 35–55 millisekunnin ajalta.
Historia > Onnettomuuden vaikutukset pörssissä

Onnettomuudella oli huomattavia vaikutuksia pörssissä, jossa se pudotti useiden avaruusteknologiayritysten kursseja. Eniten tapahtuma vaikutti satelliitin operaattorin, Spacecomin, kurssiin, joka putosi noin yhdeksän prosenttia kaupankäyntipäivän loppupuolella Tel Avivin pörssissä. Myös NASDAQ-pörssissä noteeratun Iridiumin osakkeet putosivat merkittävästi uutisten seurauksena, sillä yhtiön oli tarkoitus laukaista uuden Iridium NEXT -konstellaationsa ensimmäiset satelliitit vielä syyskuun lopulla Falcon 9 -raketin kyydissä. AMOS-6-satelliitin transponderikapasiteettia vuokranneen Facebookin osakkeet olivat laskussa NASDAQ-pörssissä onnettomuuden jälkeen, mutta kurssi palautui muutamia tunteja myöhemmin avautumislukemiinsa. Spacecomin osakkeet putosivat 22. syyskuuta mennessä noin 45 prosenttia onnettomuutta edeltäneeseen kurssiin nähden. Iridiumin osakkeet saavuttivat puolen vuoden matalimman kurssin 9. syyskuuta, jolloin yhtiön osakkeen kurssi oli laskenut noin 17 prosenttia onnettomuutta edeltänyttä kurssia alemmas.
Onnettomuus keskeytti myös Spacecomin myynnin kiinalaiselle Beijing Xinwei Technology Groupille, sillä kaupan ehtona oli ollut AMOS-6:n onnistunut laukaisu ja käyttöönotto. Neuvottelut kaupasta tosin jatkuivat edelleen joulukuun 2016 alulla, jolloin Spacecomin arvoksi arvioitiin enää 190 miljoonaa dollaria, kun yhtiön arvo ennen onnettomuutta oli noin 285 miljoonaa dollaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta AMOS-6:n räjähdys Wikimedia Commonsissa
AMOS-6 Spacecomin verkkosivuilla
Video räjähdyksestä YouTubessa
AMOS-6:n Ka-taajuusalueen palvelualueet Euroopan, Afrikan ja Lähi-idän kartalla.
Laukaisukompleksi 40 raketin räjähdyksen jälkeen.
Falcon 9 nousee laukaisualustalta tammikuun 2017 lennolle.
Baltian Landeswehr

| Baltian Landeswehr |
| --- | --- |

Toiminnassa:  7.12.1918–3.7.1919
Valtio:  Latvia
Rooli:  asevoimat
Koko:  62 000
Sodat ja taistelut:  Latvian vapaussota Landeswehrin sota
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  majuri Emil von Scheibler   majuri Alfred Fletcher   everstiluutnantti Harold Alexander (brittiläinen )
Guido Nikolai Georg von Maydell (27.3.1876–28.9.1934) Baltian Landeswehrin palveluksessa
Baltian Landeswehr, joka toimi 7. joulukuuta 1918 – 3. heinäkuuta 1919, oli alkujaan osa Latvian armeijaa, mutta muodostui Saksan keisarikunnan lakattua olemasta lähinnä Baltian yhdistyneen herttuakunnan baltiansaksalaisten vapaaehtoiseksi sotajoukoksi. Maailmansodan aselevon jälkeen Saksan hallitus nimitti sosiaalidemokraatti August Winnigin Baltian maiden kenraalikäskynhaltijaksi tehtävänään neuvotella vallansiirto kansallisille  hallituksille, Latviassa Kārlis Ulmanisin ja Virossa Konstantin Pätsin hallitukselle. Samaan aikaan Neuvosto-Venäjän puna-armeija tukenaan paikallisia baltikannattajia, kuten latvialaiset kiväärimiehet, oli aloittanut etenemisen Baltian alueella niin Viron, Latvian kuin Liettuan alueille. Joulukuussa 1918 tehdyllä sopimuksella Latvian väliaikainen hallitus ja sen johtaja pääministeri Kārlis Ulmanis sekä baltiansaksalaiset sopivat, että Baltian saksalaisten muodostama joukko-osasto Baltian Landeswehr on osa Latvian armeijaa.
Sen tavoitteena oli Versailles’n rauhansopimuksen mukaisesti estää Neuvosto-Venäjää valtaamasta yhdessä balttilaisten bolševikkien kanssa Viroa tai Latviaa, sekä toisekseen yrittää saada saksalaisille vähemmistöille johtava asema näissä maissa. Landeswehrin sotilaallinen merkitys katosi sen hävittyä virolaisten tukemille latvialaisjoukoille Wendenin taistelussa (vir. Võnnu lahing ja latv. Cēsu kaujas) 19.–23. kesäkuuta 1919, jonka jälkeen se alistettiin Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien everstiluutnantti Harold Alexanderin alaisuuteen ja yhdistettiin Latvian armeijaan.
Baltian Landeswehr muodostuu osaksi saksalaisia joukkoja joulukuussa 1918 – tammikuussa 1919

Saksan sotilaallinen tappio ja marraskuun vallankumous johtivat Saksan armeijan romahtamiseen, kommunististen neuvostojen muodostumiseen monissa paikoissa ja kotimaan yksiköiden kaoottiseen vetäytymiseen. Saksan 8. armeijan johto määräsi 30. marraskuuta luotettavista valtakunnansaksalaisista sotilaista muodostettavaksi oman vapaaehtoisyksikön ns. Rautaisen prikaatin myöh. divisioona perustamisen sotamateriaalin vetäytymisen ja hallinnan varmistamiseksi. Asiasta oli sovittu marraskuun 28. päivänä Saksan hallinnon edustaja August Winnigin, sotilaskäskynhaltija kenraali Hugo von Kathenin sekä Riian ja Mitaun sotilasneuvostojen edustajien käymässä neuvottelussa.
Samanaikaisesti valtakunnansaksalaisten vapaaehtoisyksikön kanssa baltiansaksalaiset perustuvat oman yksikkönsä Baltian Landeswehr. Siitä tuli osapuoli käynnissä olevaan Latvian vapaussotaan Puna-armeijan ja latvialaisten kiväärimiesten miehitettyä tammikuun loppuun 1919 mennessä pääosan Latviaa aina Ventajoelle asti Liepājan (saks. Libau) jäädessä Latvian väliaikaisen kansallisen hallituksen ja saksalaisten haltuun.
Tilanne Liepājassa oli erikoinen, sillä baltiansaksalaisten Landeswehr oli toisaalta osa juuri itsenäistyneen Latvian tasavallan armeijaa ja toisaalta saksalaiset näkivät, että Landeswehr on osa 1. helmikuuta 1919 lähtien paikalle tulleen valtakunnansaksalaisen kenraali, kreivi von der Goltzin komentamaa valtakunnansaksalaista VI reserviarmeijakuntaa, johon kuuluivat lisäksi saksalaisvapaaehtoisten muodostama Rautainen divisioona ja valtakunnansaksalainen 1. Kaartin reservidivisioona. Päätehtäväksi oli kenraali von der Goltzille asetettu virallisesti Itä-Preussin suojelu.
Armeijankunnan alaisena toimi lisäksi joukko erillisiä taisteluyksiköitä, joista tunnetuin oli baltiansaksalaisen luutnantti Hans von Manteuffel-Szoegen komentama taisteluyksikkö. Toinen tunnettu oma yksikkönsä oli prinssi Anatoli Lievenin joukot, jotka toimivat myös varsin itsenäisesti.,
Baltian Landeswehrin komentajia sen toiminnan aikana olivat:
majuri Emil von Scheibler (7. joulukuuta 1918 – 6. helmikuuta 1919)
majuri Alfred Fletcher (6. helmikuuta 1919 – 3. heinäkuuta 1919)
everstiluutnantti Harold Alexander (brittiläinen; heinäkuu 1919)
Esikuntapäällikkönä Landeswehrissä palveli silloinen ye-kapteeni, kreivi Heinrich zu Dohna-Schlobitten; sittemmin vuoden 1944 Hitlerin  vastaisen Claus von Stauffenbergin tekemän attentaatin kannattajiin kuulunut ja epäonnistumisen myötä teloitettu.
Baltian Landeswehrillä oli aseissa alkukeväästä 1919 noin 3 000 sotilasta ja myöhemmin keväällä 1919 noin 6 000 sotilasta.
Baltian Landewswehr sotatoimissa Latviassa helmi-heinäkuussa 1919

Baltian Landeswehr oli mukana maaliskuun alussa käynnistyneissä operaatioissa, joissa kenraali von der Goltzin johtamat saksalaiset ja baltiansaksalaiset joukot onnistuivat valtaamaan Jelgavan (saks. Mitau) rautatiesolmukohdan ja pääkaupunki Riian puna-armeijalta ja latvialaisilta kiväärimiehiltä. Samoihin aikoihin baltiansaksalainen Hans von Manteuffel-Szoege kenraali von der Goltzin hyväksymänä yritti vangita pääministeri Ulmanisin Liepājassa, mutta hänen onnistui paeta.
Baltiansaksalaisten ja Latvian kansallisten voimien välinen suhde riitautui helmikuussa, kun tuli selville Liivinmaan maamarsalkan, vapaaherra Heinrich von Strykin toiminta balttilaisen saksalaisjohtoisen valtion perustamiseksi. Jatkumona tässä kehityksessä oli kansallisen pääministeri Ulmanisin syrjäyttäminen ja saksalaismielisen pastorin Andrievs Niedran nostaminen pääministeriksi. Kenraali von der Goltzin johdolla saksalaiset joukot ml. Baltian Landeswehr valloittivat Riian puna-armeijalta toukokuussa 1919.,  Kaupungin valtauksen jälkeen toukokuussa saksalaiset ml. Landewehr osallistuivat kostoihin, koska Neuvosto-Latvian hallinto Riiassa oli syyllistynyt vastustajiensa ml. Riikaan jääneiden saksalaisten murhiin.
Kansainvälisessä politiikassa kesäkuussa 1919 tapahtui merkittävä, myös Baltiaan, vaikuttanut tapahtuma. Maailmansodan hävinneet saksalaiset allekirjoittivat 28. kesäkuuta 1919 rauhansopimuksen Versaillesissa. Tämä sinetöi valtakunnansaksalaisten vetäytymisen Baltiasta, ennen kaikkea päätti kenraali von der Goltzin toiminnan silloisessa muodossa. Samaan aikaan Ulmanisin hallintoa kannattavat latvialaiset toimivat yhteistyössä virolaisten ja entente-valtioiden, ennen kaikkea Britannian, kanssa. Latvialaiset olivat muodostaneet Virossa oman Pohjois-Latvian prikaatinsa.
Koska tällöin vielä sotaa käyvän Baltian Landeswehr johtajinaan majuri Fletscher ja ye-majuri Dohna-Schlobitten eivät päässeet yhteisymmärrykseen virolaisten ja latvialaisten kanssa, käynnistyi Landeswehrin sota osapuolina Baltian Landeswehr yhdessä Rautaisen divisioonan kanssa ja toisella puolella latvialaiset yhdessä virolaisten kanssa. Baltian Landeswehr hyökkäsi Pohjois-Latviassa Cēsisissä (saks. Wenden ja vir. Võnnu). Ratkaisevat taistelut siellä käytiin 19.-23. kesäkuuta 1919. Ne päättyivät Baltian Landeswehrin ja sitä tukeneiden vapaaehtoisten eli Rautaisen divisioonan sotilaiden tappioon. Sotatoimet päättyivät Strasenhofin aselepoon, joka solmittiin 3. heinäkuuta 1919.
Baltian Lahdeswehrin tappio Viron 3. divisioonaa vastaan päätti Viron vapaussodan. Joukko-osastona Viron 3. divisioonassa oli myös latvialainen Cesiskuksen 2. rykmentti, jota komensi Venäjän keisarikunnan armeijan palveluksessa aikaisemmin ollut eversti Ernst Põdder, josta tuli 4. huhtikuuta Viron 3. divisioonan komentaja. Tapahtumaa aloitettiin juhlistamaan virolaisittain võidupühana 23. kesäkuuta vuodesta 1934 vuoteen 1939 ja uudelleen vuodesta 1991 alkaen.
Baltian Landeswehrin sotilaiden kohtalo kesä-heinäkuun 1919 tappion jälkeen

Baltian Landeswehriin jääneistä kolmesta jalkaväkipataljoonasta muodostettiin Latvian armeijan yksikkö. Fletscherin siirrytyä kotimaahansa Saksaan hänen paikkansa sai alkujaan ruotsalaista aatelissukua edustanut kommodori, vapaaherra George Taube af Odenkat. Syyskuussa rykmentin entiset sotilaat taistelivat Tukumsissa bolševikkeja vastaan, ja maaliskuussa 1920 joukot nimettiin 13. Tukkumin jalkaväkirykmentiksi osana Latvia nuorta armeijaa.
Baltian Landeswehrista vapautuneita sotilaita liittyi elokuussa 1919 muodostuneeseen ja joulukuuhun 1919 saakka toimineeseen Saksalaiseen Legioonaan (saks. Deutsche Legion), joka taisteli ympärysvaltojen puolelle Venäjän sisällissodassa yhdessä venäläisten valkoisen liikkeen kanssa bolševikkeja ja neuvostovenäläisiä joukkoja vastaan.
Kirjallisuutta

von der Goltz, Rüdiger: Toimintani Suomessa ja Baltian maissa.  WSOY, 1920.
Polvinen, Tuomo: Venäjän vallankumous ja Suomi 1917 - 1920 : I - II.  WSOY, 1971.
O'Connor, Kevin C.: The History of the Baltic States.  The Greenwood History of Modern States, 2015.  ISBN 978-1-61069-915-0  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Kesselring, Agilolf: 1919 - Sota Baltiaan - Osa I: Euroopan sisällissodan alku. Suomen Sotilas, 5 / 2019, s. 78-93.  Suomen Sotilas.
Kesselring, Agilolf: 1919 - Sota Baltiaan - Osa II: Goltzin  ja Avaloffin sodat. Suomen Sotilas, 6 / 2019, s. 76-96.  Suomen Sotilas.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Latvian kansalliselle hallituksella ja sen kanssa liitossa olleet valtakunnansaksalaiset ja baltiansaksalaiset perääntyivät tammikuussa 1919 Liepājaan (saks. Libau), jossa julkaistiin latvialaispostimerkkejä saksalaispostimerkin lisäpainanteella "Libau".
Kesäkuun 1919 voitokkaiden latvialaisten ja virolaisten muistomerkki Cēsisin keskustassa.
Vuonna 1991 päättyneen neuvostovallan jälkeen jälleen kunnostettu Baltian Landeswehrin muistomerkki riikalaisella hautausmaalla.
Suovehka

| Suovehka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Vehkakasvit Araceae
Suku::  Vehkat Calla
Laji::  palustris
Kaksiosainen nimi
 Calla palustris  L. 
Katso myös
   Suovehka Wikispeciesissä   Suovehka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suovehka  eli vehka (Calla palustris) on kosteiden paikkojen kasvi, joka on myös sukunsa ainoa laji. Viherkasviharrastajat kutsuvat joskus monia muitakin vehkakasvien heimon jäseniä vehkoiksi, joten tätä lajia on syytä kutsua suovehkaksi.
Ulkonäkö ja koko

Suovehkan lehdet ovat meheviä, sydämenmuotoisia ja noin 10 cm pitkiä. Suomessa vehka kukkii kesäkuussa muualla paitsi napapiirin pohjoispuolella, missä se kukkii vasta heinäkuun alussa. Kukkimisen tekee näkyväksi sisäpinnaltaan vitivalkoisen suojuslehden laskostuminen levälleen kehittyvien kukintojen ympäriltä. Kukinto on 3–4 cm pitkä tiivis vihertävän valkea tähkä. Lehdet kellastuvat pian ja kukinnot muuttuvat kirkkaanpunaisten käpyjen kaltaisiksi.
Kukinnoista kehittyvät marjat ovat kulmikkaita ja kirkkaan punaisia. Ne leviävät kellumalla veden pinnalla. Kasvin kaikki osat ovat myrkyllisiä.
Levinneisyys

Suovehka kasvaa Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopassa, Pohjois-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa: Alaskassa, Kanadassa sekä Yhdysvaltojen koillisosassa.
Elinympäristö

Suovehka kasvaa upottavassa maassa, kuten soilla sekä lampien ja järvien rannoilla. Sen yleisiä seuralaisia ovat kurjenjalka ja raate.
Käyttö hätäravintona

Suovehkan juurakko sisältää runsaasti tärkkelystä, ja sillä saattaa olla varsin hyvä ravintoarvo. Sitä onkin petun ohella käytetty hätäravintona nälkä­vuosina sekä muulloinkin sianruokana. Juurakko on kasvin muiden osien tavoin myrkyllinen, mutta keitettäessä tai kuivattaessa ainakin suuri osa sen sisältämistä myrkyistä hajoaa vaarattomiksi aineiksi. Näin käsiteltynäkin se on silti erittäin pistävän makuinen, ja esimerkiksi Carl von Linné ihmettelikin, kuinka sitä on edes nälkä­vuosina voitu syödä.