stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NHL:n varaustilaisuus 1993
Varaukset > 1. kierros

| # | Pelaaja | Kansallisuus | Pelipaikka | Varaaja | Joukkue | Sarja  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Alexandre Daigle |  Kanada | OLH | Ottawa Senators | Victoriaville Tigres | QMJHL |
| 2 | Chris Pronger |  Kanada | P | Hartford Whalers | Peterborough Petes | OHL |
| 3 | Chris Gratton |  Kanada | KH | Tampa Bay Lightning | Kingston Frontenacs | OHL |
| 4 | Paul Kariya  |  Kanada | VLH | Mighty Ducks of Anaheim | Mainen yliopisto | NCAA |
| 5 | Rob Niedermayer |  Kanada | KH | Florida Panthers | Medicine Hat Tigers | WHL |
| 6 | Viktor Kozlov  |  Venäjä | KH | San Jose Sharks | Dynamo Moskova | Kansainvälinen liiga |
| 7 | Jason Arnott |  Kanada | KH | Edmonton Oilers | Oshawa Generals | OHL |
| 8 | Niklas Sundström |  Ruotsi | OLH | New York Rangers | Modo Hockey | Elitserien |
| 9 | Todd Harvey |  Kanada | OLH | Dallas Stars | Detroit Jr. Red Wings | OHL |
| 10 | Jocelyn Thibault |  Kanada | MV | Quebec Nordiques | Sherbrooke Faucons | QMJHL |
| 11 | Brendan Witt |  Kanada | P | Washington Capitals | Seattle Thunderbirds | WHL |
| 12 | Kenny Jönsson |  Ruotsi | P | Toronto Maple Leafs | Rögle BK | Elitserien |
| 13 | Denis Pederson |  Kanada | KH | New Jersey Devils | Prince Albert Raiders | WHL |
| 14 | Adam Deadmarsh |  Yhdysvallat | OLH | Quebec Nordiques | Portland Winter Hawks | WHL |
| 15 | Mats Lindgren |  Ruotsi | KH | Winnipeg Jets | Skellefteå AIK | Ruotsin I-divisioona |
| 16 | Nick Stajduhar |  Kanada | P | Edmonton Oilers | London Knights | OHL |
| 17 | Jason Allison |  Kanada | KH | Washington Capitals | London Knights | OHL |
| 18 | Jesper Mattsson |  Ruotsi | OLH | Calgary Flames | Malmö IF | Elitserien |
| 19 | Landon Wilson |  Yhdysvallat | OLH | Toronto Maple Leafs | Dubuque Fighting Saints | USHL |
| 20 | Mike Wilson |  Kanada | P | Vancouver Canucks | Sudbury Wolves | OHL |
| 21 | Saku Koivu |  Suomi | KH | Montreal Canadiens | TPS | SM-liiga |
| 22 | Anders Eriksson |  Ruotsi | P | Detroit Red Wings | Modo Hockey | Elitserien |
| 23 | Todd Bertuzzi |  Kanada | OLH | New York Islanders | Guelph Storm | OHL |
| 24 | Éric Lecompte |  Kanada | VLH | Chicago Blackhawks | Hull Olympiques | QMJHL |
| 25 | Kevyn Adams |  Yhdysvallat | KH | Boston Bruins | Miamin yliopisto (Ohio) | NCAA |
| 26 | Stefan Bergqvist |  Ruotsi | P | Pittsburgh Penguins | Leksands IF | Elitserien |
Varaukset > Suomalaiset

| # | Pelaaja | Kansallisuus | Pelipaikka | Varaaja | Joukkue | Sarja  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 | Saku Koivu |  Suomi | KH | Montreal Canadiens | TPS | SM-liiga |
| 36 | Janne Niinimaa |  Suomi | P | Philadelphia Flyers | Kärpät | I-divisioona |
| 58 | Ville Peltonen |  Suomi | VLH | San Jose Sharks | HIFK | SM-liiga |
| 128 | Jonni Vauhkonen |  Suomi | OLH | Chicago Blackhawks | Reipas Lahti | SM-liiga |
| 132 | Petri Varis |  Suomi | OLH | San Jose Sharks | Ässät | SM-liiga |
| 134 | Antti Aalto |  Suomi | KH | Mighty Ducks of Anaheim | TPS | SM-liiga |
| 146 | Jere Karalahti |  Suomi | P | Los Angeles Kings | HIFK | SM-liiga |
| 250 | Kimmo Timonen |  Suomi | P | Los Angeles Kings | KalPa | SM-liiga |
Noora Pesola

Noora Johanna Kautonen (o.s. Pesola,  s. 8. maaliskuuta 1987 Lahti) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti urallaan Lahden Ahkeraa ja häntä valmensi vuoteen 2007 Helgi Lamp, vuosina 2007–2013 Jarkko Salminen ja vuosina 2013–2015 Janne Lahtinen.
Pesola sijoittui kahdeksanneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailussa Pekingissä 2006 tuloksella 617 cm. Hän kuului samoissa kilpailuissa lisäksi Suomen joukkueeseen, joka putosi alkuerissä 4 × 100 metrin viestissä. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta.
Pesola on voittanut ulkoratojen Suomen-mestaruuden Tampereella 2008 ennätyksellään 646 cm ja Espoossa 2009 tuloksella 623 cm. Hopeaa hän sai Turussa 2011 ja pronssia Kajaanissa 2010. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän kuului 4 × 100 metrin voittajajoukkueeseen Turussa 2007 ja Pedersöressä 2010 ja sai pronssia 2005. Sisäratojen SM-kilpailuissa Pesola on voittanut kultaa Rovaniemellä 2007 tuloksella 610 cm, Joensuussa 2008 tuloksella 616 cm, Vaasassa 2009 tuloksella 617 cm ja Turussa 2010 tuloksella 614 cm. Helsingissä 2011 hän sai hopeaa ja Tampereella 2012 ja Jyväskylässä 2013 pronssia. Halliennätyksensä 627 cm hän hyppäsi Anconassa ja Jyväskylässä vuonna 2008.
Pesola lopetti uransa kauden 2015 jälkeen ja keskittyi työhönsä fysioterapeuttina. Hänellä on kaksi lasta.
Lapuan taidemuseo

| Lapuan Taidemuseo |
| --- | --- |

Tyyppi:  taidemuseo
Osoite:  Vanhan Paukun tie 1, 62100 Lapua  
Sijainti:  Vanha Paukku 
Kotisivut:  lapuantaidemuseo.fi 
Koordinaatit:  62°58′05″N, 23°01′08″E
 fiLapuan Taidemuseo 
   
Lapuan taidemuseo toukokuussa 2023.
Lapuan taidemuseo on Lapualla kulttuurikeskus Vanhassa Paukussa sijaitseva taidemuseo. Juha Leiviskä suunnitteli vanhasta patruunatehtaan lataamosta museorakennuksen. Museon perustana on varatuomari Pauli Laurilan lahjoituskokoelma. Kaikkiaan museolla on yli tuhat teosta kahdeksassa kokoelmassa. Vuonna 2018 siellä vieraili yli 14 800 kävijää, ja se oli kävijämäärällä mitattuna Etelä-Pohjanmaan suosituin museo.
Historia

Lapauan taidemuseo toimii kulttuurikeskus Vanhassa Paukussa sen päärakennuksen Ison tehtaan vieressä. Olli Tarjanne suunnitteli 1920-luvulla taidemuseon rakennuksen patruunatehtaan lataamoksi. Rakennus toimi myöhemmin karkaisimona ja pintakäsittelylaitoksena. Kun Lapuan kaupunki sai vuonna 1999 taidelahjoituksen varatuomari Pauli Laurilta, se alkoi kunnostaa patruunatehdasta museoksi. Laurila oli asettanut lahjoituksen ehdoksi, että kokoelmalle rakennettaisiin näyttelytilat.
Taidemuseon suunnittelijaksi valittiin akateemikko Juha Leiviskä, joka toteutti museosta tyylinsä mukaisesti valoisan. Yksi suunnittelun lähtökohdista oli rakennuksen historian ja nykypäivän yhdistäminen. Taidemuseon yhdistää Vanhan Paukun päärakennukseen Roy Mänttärin suunnitteleman katoksen peittävä piha.
Kokoelmat ja toiminta

Lapuan taidemuseon kokoelmaan kuuluu yli tuhat teosta kahdeksassa kokoelmassa. Huomattavin niistä on Pauli Laurilan lahjoituskokoelma, johon kuuluu muun muassa Sam Vannin myöhempia nonfiguratiivisia teoksia. Kuvanveistäjä Kari Ovaskan perikunnan tallettamassa kokoelmassa on huomattava osa Ovaskan tuotannosta. Taidemaalari Antti Ojalan talletuskokoelmassa on noin 600 teosta, Armas Paavolan lahjoituskokoelmassa on erityisesti Anita Snellmanin maalauksia ja Oiva Polarin perikunnan lahjoituskokoelmassa 82 teosta. Päivi ja Veikko Juraman lahjoituskokoelmassa on puolestaan teoksia ulkomaisilta taiteilijoita. Taidemuseon omaan kokoelmaan se on saanut tai hankkinut teoksia nuoremmilta lapualaisilta taiteilijoilta ja eurooppalaisten ystävyyskaupunkien taiteilijoilta.
Lapuan taidemuseon keskeisenä ajatuksena on antaa lapualaisille ja kaikille eteläpohjanmaalaisille mahdollisuus tutustua taiteeseen. Lapuan taidemuseo on keskittynyt alusta saakka erityisesti museopedagogiikkaan, ja se tekee yhteistyötä päiväkotien ja koulujen sekä muiden oppilaitosten kanssa. Museo järjestää vuosittain kolmesta neljään kutsunäyttelyä. Sen toimintaan kuuluu myös esitellä omaa kokoelmaansa teemanäyttelyissä ja gallerioissa ja näyttelytiloissa Lapualla. Näyttelytoiminnassa ovat esillä erityisesti neljä teemaa, pohjalainen taide, nuoren taiteilijan tuotanto, ulkomainen taide ja kansallisesti merkittävien taiteilijoiden tuotanto. Tärkeimmässä asemassa on lapualaislähteiset taiteilijat ja pohjalainen taide.
Lapuan taidemuseo oli vuonna 2018 Etelä-Pohjanmaan suosituin museo, ja siellä vieraili 14 857 kävijää.
Aiheesta muualla

Museon kotisivut
Niitaka (1902)

| Niitaka / 新高 |
| --- | --- |
 Niitaka marraskuussa 1922.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Kölinlasku:  7. tammikuuta 1902
Laskettu vesille:  15. marraskuuta 1902
Palveluskäyttöön:  27. tammikuuta 1904
Poistui palveluskäytöstä:  haaksirikkoutui 22. elokuuta 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 420 t
Pituus:  102 m
Leveys:  13,44 m
Syväys:  4,92 m
Koneteho:  9 500 ihp
Nopeus:  22,5 solmua
Miehistöä:  320
Aseistus
Aseistus:  6 × 6″ tykkiä 10 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä 4 × 2,5 naulan tykkiä
Niitaka (jap. 新高) oli keisarillisen Japanin laivaston tammikuussa 1904 valmistunut Niitaka-luokan panssarikansiristeilijä, joka haaksirikkoutui 26. elokuuta 1922.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1897 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. tammikuuta 1902. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 15. marraskuuta ja valmistui 27. tammikuuta 1904.
Palvelus

Venäjän–Japanin sodan alussa alus osallistui 2. helmikuuta 1904 Chemulponlahden taisteluun Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijä Varjagia vastaan. Se osallistui 9. maaliskuuta Port Arthurin taistelussa rannikkokohteiden tulittamiseen. Huhtikuusta alkaen alus kuului Koreansalmea ja Japaninmerta valvoviin risteilijöihin, mutta se ei osallistunut Ulsanin taisteluun 14. elokuuta. Alus kuitenkin osallistui taistelussa upotetun Rurikin miehistön pelastustöihin. Keltaisenmeren taistelussa Niitaka kuului Japanin 2. laivaston 4. laivueeseen, joka taisteli Askoldia vastaan.
Tsushiman meritaistelussa 27. toukokuuta 1905 Niitaka kuului 3. viirikköön kohdaten Olegin, Auroran ja Zhemchugin. Taistelussa alukseen osui kranaatti, joka surmasi yhden ja haavoitti kolmea miehistönjäsentä. Seuraavana päivänä Niitaka ja Otowa upottivat edellisen päivän taistelussa pahoin vaurioituneen risteilijä Svetlanan, joka yritti paeta Koreaan hävittäjän suojaamana. Alus osallistui vielä taistelun päätteeksi Dmitri Donskoin upottamiseen. Sodan lopun alus suojasi joukkojenkuljetussaattueita, kunnes se siirrettiin telakalle Saseboon syyskuussa.
Lokakuussa alus saattoi matkustaja-alus SS Awamarua, joka kuljetti Hohenzollernin prinssiä Karl Antonia. Sotatoimien päätyttyä alus partioi Kiinan rannikolla ja oli toisinaan Manilassa suojaamassa Japanin etuja Filippiineillä.
Ensimmäisessä maailmansodassa Niitaka osallistui Qingdaon taisteluun, minkä jälkeen se liitettiin Singaporeen sijoitettuun Japanin 3. laivastoon suojaamaan brittien merikuljetuksia Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Siltä ja Otowalta kootut 158 merijalkaväen sotilasta osallistuivat Sepoy-kapinan tukahduttamiseen helmikuussa 1915 Singaporessa. Vuoden 1915 puolivälistä alkaen aina vuoteen 1918 alus oli Tsushiman kanssa sijoitettuna Kapkaupunkiin avustamassa Britannian kuninkaallista laivastoa valvomalla Intian valtamerelle pyrkivää liikennettä.
Sodan päätyttyä alus oli syyskuusta heinäkuuhun 1920 mukana japanilaisjoukkojen noustessa maihin Petropavlovskissa avustamaan alueen valkoisia joukkoja taistelussa bolševikkeja vastaan sekä suojatakseen japanilaisia kalastajia Kamtsakan niemimaalla. Alus siirrettiin toukokuussa 1921 valvomaan Etelä-Kiinan sekä Hollannin Itä-Intian pohjoiskärjen välistä merialuetta.
Alus luokiteltiin 1. syyskuuta 1921 toisen luokan rannikkopuolustusalukseksi. Niitaka ankkuroitui 26. elokuuta 1922 jokisuuhun nykyisen Ust-Bolsheretskyn piirin alueella Kamtsatkan niemimaan etelärannikolla. Alukselta lähetettiin maihin luutnantti Shigetada Gunjin johtama viisitoistamiehinen partio. Voimakas pyörremyrskyyn liittynyt tuuli työnsi aluksen karille, jolloin se kaatui. Aluksen upotessa menehtyi 284 miehistönjäsentä ainoiden eloonjääneiden ollessa maihin lähetetty partio.
Aluksen nostamiseksi lähetettiin vuonna 1923 uppoamispaikalle osasto, joka totesi työn olevan mahdoton. Aluksen jäänteet tuhottiin räjäyttämällä. Samalla pystytettiin betoninen obeliski, johon liitettiin osa aluksen mastosta uppoamispaikan pohjoispuolisille kukkuloille. Alus poistettiin virallisesti alusluettelosta 1. huhtikuuta 1924.
Käännös suomeksi
Nick Faldo

Nicholas "Nick" Alexander Faldo
Nicholas "Nick" Alexander Faldo (s. 18. heinäkuuta 1957 Welwyn Garden City) on englantilainen golf-ammattilainen, yksi lajin kaikkien aikojen menestyneimmistä eurooppalaispelaajista.
Faldo on voittanut kuusi major-turnausta: Britannian avoimet vuosina 1987, 1990 ja 1992 sekä The Masters Tournamentin 1989, 1990 ja 1996. Maailmanlistan ykkösenä hän on ollut 98 viikon ajan.
Faldo aloitti ammattilaisuransa vuonna 1976. Hänet on valittu vuoden pelaajaksi Euroopan kiertueella 1989, 1990 ja 1992 sekä Yhdysvaltain kiertueella 1990. Hän on edustanut Eurooppaa Ryder Cupissa ennätykselliset yksitoista kertaa.
Faldo nimettiin World Golf Hall of Fameen vuonna 1998.
Kuningatar Elisabet II myönsi hänelle ritarin arvon 2009.
Menestys Major-turnauksissa

| Turnaus | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| The Masters | - | - | - | 40 |
U.S. Open: -
| The Open Championship | J28 | J62 | J7 | J19 |
PGA Championship: -
| Turnaus | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| The Masters | - | - | - | J20 | J15 | J25 | - | - | J30 | 1 |
| U.S. Open | - | - | - | - | J55 | - | - | - | 2 | J18 |
| The Open Championship | J12 | J11 | J4 | J8 | J6 | J53 | 5 | 1 | 3 | J11 |
| PGA Championship | - | - | J14 | CUT | J20 | J54 | CUT | J28 | J4 | J9 |
| Turnaus | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| The Masters | 1 | J12 | J13 | J39 | 32 | J24 | 1 | CUT | CUT | CUT |
| U.S. Open | J3 | J16 | J4 | J72 | CUT | J45 | J16 | J48 | CUT | CUT |
| The Open Championship | 1 | J17 | 1 | 2 | J8 | J40 | 4 | J51 | J44 | CUT |
| PGA Championship | J19 | J16 | J2 | 3 | J4 | J31 | J65 | CUT | J54 | J41 |
| Turnaus | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| The Masters | J28 | CUT | J14 | J33 | CUT | vet. | CUT | - |
| U.S. Open | 7 | J72 | J5 | CUT | CUT | - | - | - |
| The Open Championship | J41 | CUT | J59 | J8 | CUT | J11 | CUT | CUT |
| PGA Championship | J51 | J51 | J60 | - | J49 | - | - | - |
vet. = vetäytyi

CUT = ei selvinnyt kahdelle viimeiselle kierrokselle

"J" = jaettu sija

Voitot vihreällä taustalla, kymmenen parhaan joukkoon sijoittumiset keltaisella taustalla
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Noel Nelson Messone

Noel Nelson Messone (s. 22. joulukuuta 1960 Ovan) on gabonilainen diplomaatti. Hänestä tuli alkuvuodesta 2011 maansa pysyvä YK-edustaja. Hän on toiminut lisäksi muun muassa Gabonin varaulkoministerinä, suurlähettiläänä Benelux-maihin sekä Euroopan unioniin ja Gabonin senaattorina. Messonella on tohtorin arvo poliittisessa taloustieteessä Kentuckyn yliopistosta (1994). Hän on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta.
Noora Ruskola

Noora Ruskola (s. 21. joulukuuta 1994) on suomalainen kilpapurjehtija. Hän kilpailee Formula Kite -luokassa, joka on yksinpurjehdittava leijalautaluokka. Hän aloitti harjoittelun luokassa vuonna 2022 ja tähtää vuoden 2024 Pariisin olympialaisiin, joissa luokka on uutena mukana.
Ruskola purjehti MM-kultaa juniorien Zoom 8 -luokassa vuonna 2010. Vuosina 2011–2016 hän purjehti Camilla Cedercreutzin kanssa aluksi 29er- ja myöhemmin 49er FX -luokassa. Vuonna 2013 he saavuttivat alle 23-vuotiaiden MM-kultaa. Rion 2016 kesäolympialaisissa Ruskola ja Cedercreutz sijoittuivat 17:nneksi.
Vuodesta 2017 lähtien Ruskola purjehti Mikaela Wulffin kanssa 49er- ja 470-luokassa.  Yhteistyö päättyi vuonna 2021 Wulffin päätettyä purjehdusuransa.
Kypros Eurovision laulukilpailussa

| Kypros |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  CyBC
Esiintymiset
Esiintymiskerrat:  40
Ensiesiintyminen:  1981
Paras sijoitus:  2. (2018)
Huonoin sijoitus:  22. (1999, 2015)
Paras pistemäärä:  436 (2018)
Huonoin pistemäärä:  2 (1999)
Viimeinen sija:  1 (1986)
Kypros osallistui ensimmäisen kerran Eurovision laulukilpailuun vuonna 1981. Maata edusti yhtye Island, joka sai yhteensä 69 pistettä.
Kyproksen paras sijoitus on toinen sija, jonka se saavutti vuonna 2018, kun maata edusti Eléni Fouréira kappaleella ”Fuego”. Kyseiseltä vuodelta on myös paras Kyproksen saavuttama pistemäärä 436. Laulukielinä Kypros käyttää tavallisesti kreikkaa tai englantia, mutta Evrydíkin kappale ”Comme ci, comme ça” vuonna 2007 oli ranskankielinen laulu ja vuoden 2018 kielinä olivat englanti ja espanja. Kyproksen turkkilaisia ei ole vielä koskaan nähty lavalla.
Kapellimestarit

Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
| Kyproksen kapellimestarit 1981–1998> Vuosi | Kyproksen kapellimestarit 1981–1998> Nimi |
| --- | --- |
1981: Michális Rozákis
1982: Martyn Ford
1983: Michális Rozákis
1984: Pierre Cao (kilpailun luxemburgilainen pääkapellimestari)
1985: Cháris Andreádis
1986: Martyn Ford
1987: Jo Carlier (kilpailun belgialainen pääkapellimestari)
1989: Cháris Andreádis
1990: Stanko Selak
1991: Alexander Kirov Zografov
1992: Giórgos Theofánous
1993: Giórgos Theofánous
1994: Giórgos Theofánous
1995: Giórgos Theofánous
1996: Stávros Lántsias
1997: Stávros Lántsias
1998: Kóstas Kakogiánnis
Aiheesta muualla

Eurovision Kypros (kreikaksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
NHL:n varaustilaisuus 1997

NHL:n varaustilaisuus 1997 järjestettiin Civic Arenalla Pittsburghissa, Pennsylvaniassa 21. kesäkuuta.
Ensimmäisenä varattiin odotetusti Joe Thornton Bostoniin. Avauskierroksella varattiin kaikkiaan seitsemän eurooppalaista, joista kaksi oli suomalaista (Olli Jokinen ja Mika Noronen). Yhteensä vuoden 1997 varaustilaisuudessa varattiin 246 pelaajaa, joista 58 oli eurooppalaisia.
Suomalaisia varattiin varaustilaisuudessa yhteensä 12, jotka järjestyksessä olivat: Olli Jokinen (Los Angeles Kings), Mika Noronen (Buffalo Sabres), Juha Gustafsson (Phoenix Coyotes), Jani Hurme (Ottawa Senators), Ilkka Mikkola (Montreal Canadiens), Ville Nieminen (Colorado Avalanche), Tomi Källarsson (New York Rangers), Teemu Elomo (Dallas Stars), Eero Somervuori (Tampa Bay Lightning), Antti Laaksonen (Boston Bruins), Marko Kauppinen (Philadelphia Flyers) ja Tommi Degerman (Mighty Ducks of Anaheim).
Varausjärjestys > 1. kierros

| # | Pelaaja | Maa | NHL-joukkue | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Joe Thornton (KH) |  | Boston Bruins | Sault Ste. Marie Greyhounds (OHL) |
| 2 | Patrick Marleau (KH) |  | San Jose Sharks | Seattle Thunderbirds (WHL) |
| 3 | Olli Jokinen (KH) |  | Los Angeles Kings | HIFK (SM-liiga) |
| 4 | Roberto Luongo (MV) |  | New York Islanders (Torontolta) | Val-d'Or Foreurs (QMJHL) |
| 5 | Eric Brewer (P) |  | New York Islanders | Prince George Cougars (WHL) |
| 6 | Daniel Tkaczuk (KH) |  | Calgary Flames | Barrie Colts (OHL) |
| 7 | Paul Mara (P) |  | Tampa Bay Lightning | Sudbury Wolves (OHL) |
| 8 | Sergei Samsonov (VLH) |  | Boston Bruins (Carolinalta) | Detroit Vipers (IHL) |
| 9 | Nick Boynton (P) |  | Washington Capitals | Ottawa 67's (OHL) |
| 10 | Brad Ference (P) |  | Vancouver Canucks | Spokane Chiefs (WHL) |
| 11 | Jason Ward (OLH) |  | Montreal Canadiens | Erie Otters (OHL) |
| 12 | Marian Hossa (OLH) |  | Ottawa Senators | HC Dukla Trenčín (Slovakian Extraliga) |
| 13 | Daniel Cleary (VLH) |  | Chicago Blackhawks | Belleville Bulls (OHL) |
| 14 | Michel Riesen (OLH) |  | Edmonton Oilers | EHC Biel (Nationalliga A) |
| 15 | Matt Zultek (VLH) |  | Los Angeles Kings (St. Louisilta) | Ottawa 67's (OHL) |
| 16 | Ty Jones (VLH) |  | Chicago Blackhawks (Phoenixilta) | Spokane Chiefs (WHL) |
| 17 | Robert Dome (OLH) |  | Pittsburgh Penguins | Las Vegas Thunder (IHL) |
| 18 | Michael Holmqvist (KH) |  | Mighty Ducks of Anaheim | Djurgårdens IF (Elitserien) |
| 19 | Stefan Cherneski (OLH) |  | New York Rangers | Brandon Wheat Kings (WHL) |
| 20 | Mike Brown (VLH) |  | Florida Panthers | Red Deer Rebels (WHL) |
| 21 | Mika Noronen (MV) |  | Buffalo Sabres | Tappara (SM-liiga) |
| 22 | Nikos Tselios (P) |  | Carolina Hurricanes (Detroitilta) | Belleville Bulls (OHL) |
| 23 | Scott Hannan (P) |  | San Jose Sharks (Philadelphialta Carolinan kautta) | Kelowna Rockets (WHL) |
| 24 | Jean-Francois Damphousse (MV) |  | New Jersey Devils | Moncton Wildcats (QMJHL) |
| 25 | Brenden Morrow (VLH) |  | Dallas Stars | Portland Winter Hawks (WHL) |
| 26 | Kevin Grimes (P) |  | Colorado Avalanche | Kingston Frontenacs (OHL) |