stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bugsy Malone

| Bugsy Malone |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alan Parker
Käsikirjoittaja:  Alan Parker
Tuottaja:  Alan Marshall David Puttnam Robert Stigwood
Säveltäjä:  Paul Williams
Kuvaaja:  Peter Biziou Michael Seresin
Leikkaaja:  Gerry Hambling
Pääosat:  Scott Baio, Florrie Dugger, Jodie Foster, John Cassisi, Martin Lev
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Rank Organization
Levittäjä:  Rank Organisation Netflix
Ensi-ilta:  1976, Suomessa 1978
Kesto:  93 minuuttia 92 minuuttia
Alkuperäiskieli:  italia englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bugsy Malone (videona Villit gangsterit) on Alan Parkerin käsikirjoittama ja ohjaama komediallinen elokuvamusikaali vuodelta 1976. Se on kokonaan lapsinäyttelijöiden esittämä parodia 1930-luvun gangsteriajoista ja niistä kertovista elokuvista. Musiikkinumeroissa lapsinäyttelijöiden äänet ovat kuitenkin aikuisten laulajien ääniä, mitä ratkaisua elokuvan tekijät katuivat myöhemmin. Pääosissa nähdään Scott Baio esikoisroolissaan sekä 13-vuotias Jodie Foster. Bugsy Malone oli Alan Parkerin ensimmäinen pitkän elokuvan ohjaus. Musiikin elokuvaan on tehnyt Paul Williams.
Brittiläisen Rank-yhtiön tuottamassa elokuvassa eletään kieltolain aikaa New Yorkissa. Käsikirjoitukseen sisältyy paljon ammuskelua, mutta luotien sijasta aseista lentää harmittomia kermavaahtopanoksia slapstick-elokuvien tyyliin.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu Bugsy Malonea Parkerin taidolla ohjaamaksi mutta osoitteettomaksi sähellykseksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever pitää elokuvaa riemastuttavana musikaalina ja antaa sille kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Näyttämöversio

Vuonna 1983 kantaesitettiin Lontoon West Endissä Parkerin näyttämömusikaaliversio Bugsy Malonesta, joka sekin perustuu Paul Williamsin musiikkiin. Ohjaajana oli The Monkees -televisiosarjasta tunnetuksi tullut Mike Dolenz. Sekin toteutettiin lapsinäyttelijöin (mukana mm. 14-vuotias Catherine Zeta-Jones), mutta musiikkinumeroissa käytettiin lavan ulkopuolelta laulettuja aikuisääniä. Musikaalia esitettiin Lontoossa yli 300 kertaa, ja siitä on tehty lukuisia ammatti- ja amatöörituotantoja ainakin englanninkielisissä maissa.
Aiheesta muualla

Bugsy Malone Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Burga
Aiheesta muualla

Burgan kunnan sivusto (venäjäksi)
Burgan kunta Malaja Višeran piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Burgenland

| Burgenland |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Itävalta
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Eisenstadt
 – Kuvernööri:  Hans Peter Doskozil
Pinta-ala:  3 962 km² (7.)
Väkiluku (2015):  288 356 (9.)
 – väestötiheys:  72,8 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  AT-1
 
Burgenland
Burgenland (unk. Várvidék, Őrvidék tai Felsőőrvidék, kroatiaksi Gradišće, sloveeniksi Gradiščanska) on osavaltio Itävallan itäosassa. Sen pinta-ala on 3 962 km² ja asukkaita siellä on arviolta 288 356 (2015). Burgenlandin pääkaupunki on Eisenstadt. Osavaltio muodostuu kahdesta itsenäisestä kaupungista ja seitsemästä piiristä.
Burgenland on kolmanneksi pienin Itävallan osavaltioista. Se rajoittuu lännessä Ala-Itävaltaan ja Steiermarkiin, koillisessa Slovakiaan, idässä Unkariin sekä etelässä Sloveniaan. Osavaltion ja Unkarin rajalla sijaitsee Neusiedlerjärvi, joka on Euroopan järvistä toinen, jolla ei ole luonnollista laskujokea (toinen on Balaton).
Burgenlandissa asuu huomattavat kroaatti- ja unkarilaisvähemmistöt. Kroaattien väkiluvuksi on arvioitu 29 000–45 000 ja unkarilaisten 5 000–15 000.lähde?
Ennen vuotta 1920 Burgenland kuului Unkariin. Rauhan­neuvotteluissa ensimmäisen maailman­sodan jälkeen sitä ehdotettiin myös liitettäväksi Tšekkoslovakiaan, jolloin se olisi muodostanut pääosan Tšekin käytävää, mutta se päädyttiin liittämään Itävaltaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Burgenland Wikimedia Commonsissa
Itävallan osavaltiot
Ala-Itävalta
Burgenland
Kärnten
Salzburg
Steiermark
Tiroli
Wien
Vorarlberg
Ylä-Itävalta
Herakleios

| Herakleios |
| --- | --- |
 Herakleios soliduksessa.
Itä-Rooman keisari
Valtakausi:  5. lokakuuta 610 – 11. helmikuuta 641
Edeltäjä:  Fokas
Seuraaja:  Konstantinos III ja Heraklonas

Syntynyt:  noin 575 Kappadokia
Kuollut:  11. helmikuuta 641 (noin 66 vuotta) Konstantinopoli
Puoliso:  Eudokia  Martina
Lapset:  Konstantinos III  Heraklonas Johannes Athalarichos Martinus Tiberius
Suku:  Herakleios
Isä:  Herakleios vanhempi
Äiti:  Epifania
Herakleios palauttaa Pyhän ristin Jerusalemiin. Alttaritaulu Überlingenissä Münsterissä.
Herakleios (lat. Flavius Heraclius Augustus) (noin 575 – 11. helmikuuta 641) oli Itä-Rooman eli Bysantin keisari vuosina 610–641.
Herakleios käänsi voitoksi Persian sassanideja vastaan käynnissä olleen sodan, mutta joutui silti vetäytymään Lähi-idän alueiltaan. Ne jätettiin Bysantin liittolaisjoukkojen (lat. foederati, arab. Quraiš) haltuun vasallivaltiona. Herakleioksen aikana kreikasta tuli Bysantin virallinen kieli latinan sijaan. Vanhat roomalaiset arvonimet imperator, augustus ja caesar jäivät syrjään keisarin alkaessa käyttää kreikaksi kuningasta tarkoittavaa arvonimeä basileus.
Herakleios uudisti myös keisarikunnan armeijaa ja aluejakoa siten, että armeijalla oli paremmat edellytykset torjua etenkin Anatoliaan kohdistuvia hyökkäyksiä.
Varhainen elämä

Tuleva keisari syntyi oletettavasti vuonna 575. Herakleioksen isä, myös nimeltään Herakleios, toimi Karthagon kuvernöörinä. Kun Konstantinopolin senaatti lähetti Herakleioksen isälle pyynnön tulla vapauttamaan pääkaupunki hirmuhallitsija Fokasin vallasta lokakuussa 610, tämä lähetti poikansa, joka sai komentoonsa laivaston. Konstantinopoliin päästyään armeija hylkäsi Fokasin ja nosti Herakleioksen uudeksi keisariksi.
Herakleioksen sodat

Herakleios peri edeltäjältään sodan Persiaa vastaan. Vuonna 613 persialaiset valtasivat Damaskoksen ja Armenian. Vuonna 614 he valtasivat Jerusalemin ja veivät mukanaan Pyhän ristin, jonka suojelija keisari oli. Herakleios palautti ristin Jerusalemiin vuonna 627 lyötyään sassanidit. Vuonna 614 persialaiset taas etenivät Vähään-Aasiaan eli nykyisen Turkin alueelle ja osa pääsi Bosporinsalmelle asti. Egyptin sassanidit valtasivat 619.
Bysantti joutui käymään kahden rintaman sotaa, sillä samaan aikaan avaarit ja slaavit etenivät Balkanilla ja Italian niemimaalla langobardit olivat uhkana.
Herakleioksen aikana Vähässä-Aasiassa olevat alueet, joihin vihollinen ei ollut vielä koskenut, järjestettiin sotilaallisesti themoihin (m.kreik. θέμα, Thema). Themat tulivat olemaan osa Bysantin hallintoa monen vuosisadan ajan. Themoja johti strategos, jolla oli korkein valta niin sotilas- kuin siviiliasioissa. Sotilaille annettiin maita themoissa ja sotilaspalveluksesta tuli perinnöllinen. Themojen ansiosta Bysantille voitiin luoda luotettava armeija eikä tarvittu enää barbaarien palkkasotureita.
Herakleioksen sodat > Persialaiset ja avaarit lyödään

Herakleios sai aikaan rauhansopimuksen avaarien kanssa suurta rahapalkkiota vastaan. Näin hän pystyi siirtämään armeijansa Vähään-Aasiaan. Koko vuoden 622 Herakleios koulutti uutta armeijaansa themoissa. Armeija koostui nyt suurelta osin ratsuväestä ja ratsastavat jousiampujat olivat ilmeisesti Herakleioksen mielestä erittäin tärkeä osa armeijaa. Bysantin armeija siirtyi syksyllä Armeniaan kiertäen persialaiset, jotka jättivät valtaamansa alueet ja seurasivat keisarin armeijaa. Kun armeijat kohtasivat Armeniassa, roomalaiset saivat ensimmäisen voittonsa sassanideista vuosikausiin ja persialaiset karkotettiin Anatoliasta.
Herakleios joutui palaamaan Konstantinopoliin, koska avaarit olivat taas alkaneet käyttäytyä vihamielisesti. Heille maksettiin lisää lunnaita, ja keisarin sukulaisia lähetettiin avaarien kaanille panttivangeiksi. Sota Persiaa vastaan jatkui vuonna 623, kun Herakleios suuntasi taas Armeniaan ja sieltä eteenpäin Ganzakiin, joka oli persialaisten uskonnollinen keskus. Kristityt kostivat nyt Jerusalemin kärsimät tuhot kun he polttivat Zarathustran temppelin.
Persialaiset tekivät vastahyökkäyksiä vuonna 626 ja pääsivät Bosporille asti kenraali Sahrbarâzin johdolla. Vähän myöhemmin avaarien kaani piiritytti Konstantinopolin toiselta puolelta. Voiton vei lopulta Bysantin laivasto, joka tuhosi avaarien ja slaavien laivaston 10. elokuuta. Kun keisarin veli Theodoros löi yhden persialaisten armeijoista, Sahrbarâz joutui vetäytymään Syyriaan. Samalla kun pääkaupunki oli ollut uhattuna, keisari oli kaukaisessa Lazicassa solmimassa liittoa kasaarien kanssa.
Kasaarien avustamana keisari hyökkäsi Persiaan syksyllä 627 ja pääsi joulukuuksi Niniveen. Niniven taistelussa Persian armeija lakkasi käytännössä olemasta. Vuonna 628 vallattiin Dastegers, Persian kuninkaan suosikkiasuinpaikka, josta hänen oli paettava. Kuningas Khosrau II:n torjuttua Herakleioksen rauhantarjouksen hänen poikansa ja seuraajansa Kavadh-Siroe murhasi hänet ja sitten solmi Herakleioksen kanssa rauhan. Sopimus merkitsi paluuta vuoden 602 rajoille. Persialaiskenraali Sahrbarâz palautti aiemmin ryöstämänsä Pyhän ristin vastineeksi siitä, että Bysantti tuki hänen nousuaan valtaistuimelle.
Herakleioksen sodat > Arabien valloitukset

Vuonna 634 arabiheimot hyökkäsivät Persialta juuri takaisin valloitetuille alueille. Antiokia kuten monet muutkin kaupungit antautuivat valloittajille. Vuonna 639 arabit kukistivat Persian ja jatkoivat valtaamalla Mesopotamian (639), Armenian (640) ja Egyptin (641). Herakleios ei johtanut joukkoja arabeja vastaan, ja Antiokian valtauksen jälkeen hän vetäytyi Konstantinopoliin.
Kotirintama

Herakleioksen ensimmäinen vaimo Fabia Eudocia kuoli vuonna 612 saatuaan yhden tytön ja yhden pojan (tulevan keisari Konstantinos III:n). Herakleios meni uusiin naimisiin siskontyttärensä Martinan kanssa. Tätä avioliittoa kirkko ja kansa eivät olisi halunneet hyväksyä, olihan se lain vastainen. Yli yhdeksästä lapsesta, jotka Herakleios sai Martinan kanssa, neljä kuoli lapsena ja kaksi vanhinta poikaa olivat vammaisia. Martina yritti saada keisarinvallan omille lapsillensa, mutta Herakleios määräsi, että Konstantinos ja hänen velipuolensa Heraklonas hallitsisivat yhdessä hänen kuoltuaan. Määräys johti tragediaan.
Herakleios kuoli 11. helmikuuta 641.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herakleios Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Fokas | Bysantin keisari | Seuraaja: Konstantinos III ja Heraklonas |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Poliittinen tilannen noin vuonna 626
Bullakotilot

| Bullakotilot |
| --- | --- |
 Bulla mabillei
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Heterobranchia
Lahko::  Cephalaspidea
Heimo::  Bullakotilot Bullidae   Gray, 1827
Katso myös
   Bullakotilot Wikispeciesissä   Bullakotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bullakotilot (Bullidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Bullakotiloiden heimossa on vain yksi suku Bulla. Lajimäärä vaihtelee 12–30 lajin välillä, ja lajinmääritys on perustunut pitkälti kuoreen. Heimon lajien kuori on paksu ja muodoltaan pyöreähköjä, munanmuotoisia tai pitkänomaisia. Kuori on usein kiiltävä ja pilkullinen, sulkulevyä ei ole. Bullakotiloiden jalka on kookas.
Levinneisyys ja elintavat

Bullakotiloita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lämpimiltä alueilta, mutta muutamia lajeja esiintyy myös lauhkeissa vesissä. Ne ovat yöaktiivisia ja kaivautuvat päivisin pehmeään hiekka- tai mutapohjaan. Heimon lajien ravintoa ovat levät.
Samson Burke

Samson Burke vuonna 1968.
Samson Burke (s. 6. marraskuuta 1930 Toronto) on kanadalainen kehonrakentaja, kilpauimari, painija ja näyttelijä.
Burke opiskeli Montrealin McGill-yliopistossa ja edusti Kanadaa olympialaisten kilpauinnissa. 1950-luvulla hän toimi showpainijana taiteilijanimellä Sammy Berg.
1960-luvun alussa Burke näytteli voimamiesrooleja italialaisissa peplum-elokuvissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli Ursus Luigi Capuanon filmissä Ursuksen kosto (La vendetta di Ursus, 1961). Vuosikymmenen loppupuolella Burke esiintyi italialaisissa ja länsisaksalaisissa toimintaelokuvissa sekä myöhemmin yhdysvaltalaisissa TV-sarjoissa. Amerikassa hänet muistetaan parhaiten Herkuleen roolista elokuvassa The Three Stooges Meet Hercules (1962).
Aiheesta muualla

Samson Burkelle omistettu sivusto (englanniksi)
Samson Burke Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet
Sylvia Burka

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sylvia Burka sprintterien maailmanmestarina Alkmaarissa helmikuussa 1977. |  Sylvia Burka sprintterien maailmanmestarina Alkmaarissa helmikuussa 1977. |  Sylvia Burka sprintterien maailmanmestarina Alkmaarissa helmikuussa 1977. |  |
Maa:  Kanada
Naisten pikaluistelu
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Gjøvik 1976 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Den Haag 1979 | yhteispisteet |  |
| Sprinttiluistelun MM-kilpailut  | Sprinttiluistelun MM-kilpailut  | Sprinttiluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Alkmaar 1977 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Berliini 1976 | yhteispisteet |  |
Sylvia Burka (s. 4. toukokuuta 1954 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on 1970-luvun jälkipuoliskolla menestynyt kanadalainen pikaluistelija. Hän voitti maailmanmestaruuden sekä yleisluistelussa että sprinttimatkoilla.
Burka kilpaili olympialaisissa ensimmäisen kerran Sapporossa 1972 ja sijoittui parhaimmillaan 1 000 metrillä kahdeksanneksi. Vuonna 1973 hän luisteli tammikuussa Davosissa sprinttimatkojen maailmanennätyspisteet 175,050, voitti Assenissa juniorien yleisluistelun maailmanmestaruuden ja sijoittui Oslossa naisten sprintterien MM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 1974 hän oli sprintterien MM-kilpailuissa Innsbruckissa kahdeksas.
Vuonna 1976 Burka sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1 000 metrillä neljänneksi, 3 000 metrillä kahdeksanneksi, 1 500 metrillä yhdeksänneksi ja 500 metrillä 11:nneksi. Yleisluistelun MM-kilpailuissa Gjøvikissä hän voitti kultaa ja sprintterien MM-kilpailuissa Berliinissä hän saavutti pronssia. Hän luisteli vielä maaliskuussa Inzellissä yleisluistelun maailmanennätyspisteet 176,468. Vuonna 1977 Burka ei menestynyt yleisluistelun MM-kilpailuissa mutta voitti sprintterien maailmanmestaruuden Alkmaarissa oltuaan nopein molemmilla 1 000 metrin matkoilla ja sijoituttuaan 500 metrillä kolmanneksi ja toiseksi.
Burka saavutti yleisluistelun MM-kilpailuissa vielä pronssia Den Haagissa 1979 sekä sijoittui kuudenneksi Helsingissä 1978 ja Hamarissa 1980. Sprintterien MM-kilpailuissa hänen viimeiset esiintymisensä toivat tulokseksi kymmenennen sijan Lake Placidissä 1978, viidennen sijan Inzellissä 1979 ja seitsemännen sijan West-Allisissä 1980. Kolmansissa olympialaisissaan Lake Placidissa 1980 hän oli 1 000 metrillä seitsemäs, 500 metrillä yhdeksäs, 1 500 metrillä kymmenes ja 3 000 metrillä kahdestoista.
Ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 m | 42,15 | Inzell | 12. maaliskuuta 1976 |
| 1 000 m  | 1.24,49 | Davos | 25. tammikuuta 1979 |
| 1 500 m | 2.11,09 | Davos | 8. joulukuuta 1979 |
| 3 000 m | 4.36,43 | Davos | 25. tammikuuta 1979 |
| 5 000 m | 8.13,66 | Inzell | 17. joulukuuta 1977 |
Nicolás Burdisso

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nicolás Burdisso |  Nicolás Burdisso |  Nicolás Burdisso |  |
Maa:   Argentiina
Miesten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | jalkapallo |  |
Nicolás Andrés Burdisso (s. 12. huhtikuuta 1981 Altos de Chipión, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edusti pitkään italialaisia Serie A -joukkueita, muun muassa Internazionalea ja AS Romaa. 183 senttimetriä pitkän Burdisson pelipaikka oli keskuspuolustaja. Hänellä on myös Italian kansalaisuus. Burdisson lempinimi on Patroncito eli isäntä.
Burdisson ammattilaisura alkoi vuonna 1999 Boca Juniorsissa, josta hän siirtyi Internazionaleen 3,5 miljoonan euron siirtosummalla vuonna 2004. Hän allekirjoitti milanolaisseuran kanssa neljävuotisen sopimuksen. Bocan riveissä Burdisso ehti voittaa kahdesti Argentiinan mestaruuden, kolme kertaa Copa Libertadoresin ja kaksi kertaa Intercontinental Cupin. Interissä ura ei alkanut järin lupaavasti, sillä häneltä jäi väliin kausi 2004–2005 lähes kokonaisuudessaan, kun hän matkusti kotimaahansa tapaamaan leukemiaan sairastunutta tytärtään. Peliaika on tuon kauden jälkeenkin jäänyt varsin vähille. Saavutusluettelo on kuitenkin kasvanut joukkueen menestyessä, Burdisso on ollut juhlimassa Italian mestaruutta, kahta Italian Cupin voittoa ja Italian Supercupin voittoa. Kauden 2006–2007 alla hän teki vuoteen 2009 asti ulottuvan jatkosopimuksen. Syksyllä 2006 hän joutui vaihtamaan pelinumeronsa numerosta 3 numeroon 16, koska Inter jäädytti hänen vanhan numeronsa sillä aikaisemmin pelanneen, hiljattain menehtyneen Giacinto Facchettin muistoksi. Kaudella 2009–2010 hän pelasi lainalla AS Romassa ja vuonna 2010 hän siirtyi kokonaan AS Romaan.
Argentiinan maajoukkueessa Burdisso pelasi ensimmäisen ottelunsa tammikuussa 2003 Hondurasia vastaan. Hän oli mukana MM-kisoissa 2006 pelaten kolmessa alkulohko-ottelussa ja 2010. Hän pelasi kaikkiaan 49 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Burdisson tiedot Internazionalen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Burdisson tiedot footballdatabase.com-tietokannassa (englanniksi)
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 2004
1 Caballero |
2 Ayala |
3 Burdisso |
4 Coloccini |
5 Mascherano |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Delgado |
9 Figueroa |
10 Tévez |
11 K. González |
12 Rosales |
13 Medina |
14 Rodríguez |
15 D’Alessandro |
16 L. González |
17 M. González |
18 Lux |
21 Fernández |
Valmentaja Bielsa
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Abbondanzieri |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Coloccini |
5 Cambiasso |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Mascherano |
9 Crespo |
10 Riquelme |
11 Tévez |
12 Franco |
13 Scaloni |
14 Palacio |
15 Milito |
16 Aimar |
17 Cufré |
18 Rodríguez |
19 Messi |
20 Cruz |
21 Burdisso |
22 González |
23 Ustari |
Valmentaja Pekerman
Argentiinan joukkue – Copa América 2007
1 Abbondanzieri |
2 Ayala |
3 Díaz |
4 Ibarra |
5 Gago |
6 Heinze |
7 Palacio |
8 Zanetti |
9 Crespo |
10 Riquelme |
11 Tévez |
12 Carrizo |
13 González |
14 Mascherano |
15 G. Milito |
16 Aimar |
17 Burdisso |
18 Messi |
19 Cambiasso |
20 Verón |
21 D. Milito |
22 Orión |
Valmentaja Basile
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Pozo |
2 Demichelis |
3 C. Rodríguez |
4 Burdisso |
5 Bolatti |
6 Heinze |
7 Di María |
8 Verón |
9 Higuaín |
10 Messi |
11 Tévez |
12 Garcé |
13 Samuel |
14 Mascherano |
15 Otamendi |
16 Agüero |
17 Gutiérrez |
18 Palermo |
19 Milito |
20 M. Rodríguez |
21 Andújar |
22 Romero |
23 Pastore |
Valmentaja Maradona
Argentiinan joukkue – Copa América 2011
1 Carrizo |
2 Garay |
3 Zabaleta |
4 Burdisso |
5 Cambiasso |
6 G. Milito |
7 Di María |
8 Zanetti |
9 Higuaín |
10 Messi |
11 Tévez |
12 Andújar |
13 Pareja |
14 Mascherano |
15 Biglia |
16 Agüero |
17 Rojo |
18 Pastore |
19 Banega |
20 Gago |
21 Lavezzi |
22 D. Milito |
23 Romero |
Valmentaja Batista
Bulgaria yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 36. | 5 | 3 | 8 | 16 |
Bulgaria on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa yhteensä 16 mitalia, joista viisi on kultaisia. Vuoteen 2001 saakka maa saavutti kaikissa kisoissa vähintään yhden mitalin, mutta sen jälkeen se on saanut yhteensä vain yhden mitalin ja senkin jälkikäteen toisen kilpailijan dopinghylkäyksen vuoksi.
Bulgarian menestynein MM-kisaurheilija on Stefka Kostadinova, joka voitti kultaa korkeushypyssä vuosina 1987 ja 1995. Ginka Zagortševa voitti 100 metrin aitajuoksussa kultaa Roomassa 1987 ja pronssia Helsingissä 1983. Kiekonheittäjä Tsvetanka Hristova sai kultaa Tokiossa 1991 ja pronssia Roomassa 1987. Miehistä kultamitaliin on yltänyt kolmiloikkaaja Hristo Markov Roomassa 1987. Edmontonissa 2001 Tereza Marinova sai kolmiloikassa pronssia. Pariisissa 2003 paras bulgarialainen oli korkeushypyssä neljänneksi sijoittunut Venelina Veneva, Helsingissä 2005 yksikään bulgarialainen ei päässyt pistesijoille, ja Osakassa 2007 ainoa pistesijoille päässyt bulgarialainen oli Daniela Jordanova, joka nousi 1 500 metrin juoksussa pronssille kilpakumppanin dopinghylkäyksen jälkeen. Berliinissä 2009 paras bulgarialainen oli kolmiloikassa yhdeksänneksi sijoittunut Momtšil Karailiev. Daegussa 2011 Bulgarian seitsenhenkisestä joukkueesta pistesijoille pääsivät 400 metrin aitajuoksussa kuudenneksi sijoittunut Vanja Stambolova ja 100 metrin juoksussa seitsemänneksi sijoittunut Ivet Lalova. Moskovassa 2013 Bulgarialla oli yhdeksän urheilijaa, joista pistesijoille ylsi vain kuulantyönnössä kahdeksanneksi sijoittunut Georgi Ivanov. Pekingissä 2015 kilpaili kymmenen bulgarialaisurheilijaa, joista Gabriela Petrova sijoittui kolmiloikassa neljänneksi ja Ivet Lalova-Collio 200 metrin juoksussa seitsemänneksi. Lontoossa 2017 pistesijoille ylsi vain seitsemänneksi sijoittunut korkeushyppääjä Mirela Demireva. Dohassa 2019 Bulgarian seitsemästä urheilijasta pistesijoille ylsi 200 metrin juoksussa seitsemänneksi sijoittunut Lalova-Collio. Eugenessa 2022 Bulgarian joukkueessa oli ainoastaan maratonjuoksija Militsa Mircheva, joka sijoittui viidenneksitoista. Budapestissä 2023 Bulgarian joukkueessa oli kolme urheilijaa.
Bulgarian MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 Helsinki | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 3 | 3 | 20. |
| 1987 Rooma | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 1 | 3 | 0 | 1 | 4 | 4. |
| 1991 Tokio | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 12. |
| 1993 Stuttgart | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 29. |
| 1995 Göteborg | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 3 | 14. |
| 1997 Ateena | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 31. |
| 1999 Sevilla | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 29. |
| 2001 Edmonton | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 36. |
| 2003 Pariisi | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2005 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2007 Osaka | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 36. |
| 2009 Berliini | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2011 Daegu | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2013 Moskova | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2015 Peking | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2017 Lontoo | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2019 Doha | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2022 Eugene | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2023 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | 1 | 1 | 1 | 4 | 2 | 7 | 5 | 3 | 8 | 16 | 36. |