stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oscar Roty

Oskar Roty, noin 1900.
Louis Oscar Roty (1846–1911) oli ranskalainen mitalinkaivertaja. Hänen opettajiaan olivat Auguste Dumont ja Hubert Ponscarme. Roty nosti Jules Clément Chaplainin ja eräiden muiden ohella mitalitaiteen 1800-luvun lopulla tasolle, jolla se oli ollut vain renessanssin aikana. Hänen ihanteelliset, realistiset teoksensa ovat siron maalauksellisia.
Louis Pasteurin 70-vuotissyntymäpäivämitali, 1892.
Rotyn tunnetuimpia teoksia ovat Louis Pasteurin 70-vuotissyntymäpäivän ja Eugène Chevreulin 100-vuotissyntymäpäivän kunniamitalit sekä plaketit In labore quies ja Lampaiden paimenetar. Lisäksi hän suunnitteli Ranskan rahojen mallin "kylvävä vapaudenjumalatar", jota käytettiin myös ranskalaisissa postimerkeissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oscar Roty Wikimedia Commonsissa
Operaatio Barras

Operaatio Barras oli Yhdistyneen kuningaskunnan erikoisjoukkojen ja laskuvarjojoukkojen toteuttama panttivankien pelastusoperaatio Sierra Leonen sisällissodassa 10. syyskuuta 2000. Aseellinen joukkio West Side Boys oli ottanut vangiksi 11 brittisotilasta ja yhden sierraleonelaisen sotilaan. Sotilaallisesta ratkaisusta päätettiin neuvottelujen osoittauduttua tuloksettomiksi. Lopulta kaikki panttivangit vapautettiin ja operaatiota pidettiin onnistuneena, vaikka yksi brittisotilas kaatuikin taisteluissa.
Tausta

Sierra Leone oli ajautunut sisällissotaan vuonna 1991. Maan hallitusta vastaan taisteli Revolutionary United Front eli RUF, jonka lisäksi maassa oli useita verisesti vallasta taistelevia ryhmittymiä. Toukokuussa 2000 RUF oli edennyt kohti maan pääkaupunki Freetownia. Yhdistynyt kuningaskunta päätti lähettää Sierra Leoneen joukkoja pysäyttämään kapinalliset ja tukemaan maassa jo olevia Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvajoukkoja.
Brittiläisen Royal Irish Regimentin 11 sotilasta ja yksi sierraleonelainen sotilas olivat 25. elokuuta partioimassa, kun West Side Boys taistelijat saarsivat heidät. Partio pakotettiin antautumaan ja otettiin panttivangeiksi. Vangit kuljetettiin West Side Boysien tukikohtaan Gberi Banan kylään keskellä viidakkoaluetta Rokeljoen varrella.
Royal Irish Regimentin everstiluutnantti Simon Fordham aloitti neuvottelut ryhmän kanssa pari päivää myöhemmin. West Side Boysin jäseniä pidettiin hyvin arvaamattomina. Monet heistä tunnettiin esimerkiksi raskaasta alkoholin ja huumeiden käytöstä. Neuvotteluja käytiin silti kasvotusten, vaikka niiden pelättiin päättyvän väkivaltaisesti. Neuvottelujen ollessa käynnissä panttivankeja pahoinpideltiin.
Neuvottelujen edetessä brittien annettiin nähdä osa panttivangeista. Yksi heistä onnistui jopa antamaan kartan West Side Boysien tukikohdasta. West Side Boys suostui  vapauttamaan puolet panttivangeista vastineeksi järjestölle annetusta sateellittipuhelimesta. Jo neuvottelujen aikana britit valmistelivat sotilaallista ratkaisua tilanteelle, jos sellainen nähtäisiin tarpeelliseksi. Gberi Banaan ja West Side Boysien toisen tukikohdan Magbenin lähistölle tuotiin tiedustelijoita veneellä.
Operaatio

Kahden viikon neuvottelujen jälkeen briteistä alkoi vaikuttaa siltä, että neuvottelut eivät ratkaisisi tilannetta. 10. syyskuuta päätettiin toteuttaa panttivankien pelastusoperaatio, joka sai koodinimen Barras. Operaatioon osallistuvat joukot kuljetettiin paikalle helikoptereilla, joilla oli mahdollista antaa tarvittaessa tulitukea. Helikopterit olivat kuitenkin myös hyvin äänekkäitä ja haavoittuvaisia vastatulelle maasta. Operaatiossa käytettiin Chinook-, Lynx- ja Mi-24-helikoptereita.
Helikoptereista laskettiin maahan erikoisjoukkojen sotilaita. Tarkoitus oli saavuttaa panttivangit mahdollisimman nopeasti heidän teloituksiensa estämiseksi. Joukot pudotettiinkin aivan Gberi Banan keskelle. Erikoisjoukot saivat tulitukea helikoptereilta sekä aikaisemmin läheiseen viidakkon jätetyiltä tiedustelijoilta. Muita joukkoja laskettiin kylän ympäristöön alueen varmistamiseksi. Operaatio onnistui vapauttamaan kaikki panttivangit, mutta yksi brittisotilas kaatui taisteluissa.
Operaation aikana brittien laskuvarjojoukkoja kuljetettiin helikoptereilla Magbeniin. Tarkoituksena oli estää Magbenissa olleita West Side Boysin jäseniä puuttumasta Gberi Banan tapahtumiin. Sotilaat hyppäsivät vyötärönsyvyiseen suohon, ja ryhmän komentaja haavoittui kranaatinheittimen ammuksesta. Taistelut Magbenissa onnistuivat kuitenkin vaikeuksista huolimatta. Brittijoukot vapauttivat kylässä vankeina pidettyjä siviilejä ja saivat haltuunsa panttivangeiksi otetun Royal Irish Regiment -partion ajoneuvoja.
Seuraukset

West Side Boys kärsi operaatiossa mittavat tappiot, eikä se ryhmänä enää noussut entiseen vahvuuteensa. Myöhemmin myös ryhmän viimeiset jäsenet antautuivat. Briteistä kaatui yksi ja haavoittui kaksitoista miestä. Operaatiota pidettiin kokonaisuutena hyvin onnistuneena. Kaikki siihen osallistuneet brittisotilaat saivat Sierra Leonen Operational Service Medal -ansiomerkin. Kaksi palkittiin lisäksi Conspicuous Gallantry Cross -ansiomerkillä.
Oscar Pettiford

Oscar Pettiford
Oscar Pettiford (30. syyskuuta 1922 – 8. syyskuuta 1960) oli yhdysvaltalainen jazz-sellisti, -kontrabasisti ja -säveltäjä, joka tuli tunnetuksi pääasiassa bebop-genren vaikuttajana.
Pettiford syntyi Okmulgeessa, Oklahomassa. Hän teki menestyksekästä yhteistyötä muiden muassa Dizzy Gillespien, Coleman Hawkinsin, Duke Ellingtonin ja Thelonious Monkin kanssa. Hänen sävellyksiään ovat "Tricotism", "Laverne Walk", "Bohemia After Dark", "Swingin' Till the Girls Come Home".
Pettiford lähti vuonna 1958 Eurooppaan ja asettui Tanskaan pääkaupunkiin Kööpenhaminaan, jossa hän kuoli äkilliseen sairauteen 37-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Elämäkerta allmusic.comissa[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Duke Ellington
| --- | --- |
Albumit:  ...And His Mother Called Him Bill
Kappaleet:   ”Blood Count”  ”Caravan”  ”Chelsea Bridge”  ”In a Sentimental Mood”  ”It Don’t Mean a Thing (If It Ain’t Got That Swing)”  ”Lush Life”  ”Mood Indigo”  ”Prelude to a Kiss”  ”Perdido”  ”Satin Doll”  ”Solitude”  ”Something to Live For”  ”Take the ’A’ Train”  ”Things Ain’t What They Used to Be” 
Soittajat:   Harold Ashby  Louie Bellson  Jimmy Blanton  Mercer Ellington  Otto Hardwick  Al Hibbler  Johnny Hodges  Herb Jeffries  Oscar Pettiford  Billy Strayhorn  Billy Taylor  Clark Terry  Juan Tizol  Ben Webster
O. A. Joutsen

Otto Aleksanteri Joutsen (5. elokuuta 1878 Jyväskylä – 5. lokakuuta (toisen lähteen mukaan 1. lokakuuta) 1936 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija, suomentaja, kustannusvirkailija ja palovakuutusasiamies.
Joutsenen vanhemmat olivat kunnallisneuvosmies, kaupunginvouti Joh. Joutsen ja Maria Rossi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Tampereen lyseosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa.
Joutsen oli naimisissa vuodesta 1905 Sigrid (Siiri) Emilia Blombergin kanssa.
Teoksia

Rakennustyyppejä Keski-Suomen pohjoisosasta. Meddelanden af geografiska föreningen i Finland 5. Helsinki 1900
Suomen maalaustaide : kolmessa luennossa. Kansanvalistusseuran taikalyhtykirjoja 8. K. Malmström, Kuopio 1905
Seikkailujen maailma : etupäässä englantilaisten lähteiden mukaan O. A. Joutsen. Nuorten kirjasto 3. Gummerus 1911
Nykypäiväin keksintöjä : etupäässä englantilaisten lähteiden mukaan sommitellut O. A. Joutsen. Nuorten kirjasto 4. Gummerus 1912
Meren kirja : mainetekoja ja suuria saavutuksia ulapoilla ja rantamilla : piirteitä merenkulun historiasta ja laivamuotojen kehityksestä. Gummerus 1921
Todellisuuden ihmemaailma : englantilaisten esikuvien mukaan toim. O. A. Joutsen. WSOY 1927
Suomennoksia

Joseph Victor von Scheffel : Ekkehard. WSOY 1901. - e-kirja
Miguel de Cervantes Saavedra : Älykkään ritari Don Quijote de la Manchan elämänvaiheet. WSOY 1905
Jacques Henri Bernardin de Sainte-Pierre : Paul ja Virginia. Söderström, Helsinki 1905
Upton Sinclair : Chikago : nykyajan romaani. WSOY 1906 (alkuteos The Jungle)
Eliel Vest : Sakari Topelius : elämäkerrallinen kuvaus. 1.–2. nidos. WSOY 1906
Charles Dickens : Pickwick-Klubin muistelmat. Kommandiittiyhtiö O. Räisänen ja Kumpp., Porvoo 1907
Mark Twain : Mark Twainin valittuja jutelmia. 1.–3. kokoelma. Kustannus-o.y. Kansa, Kajaani 1907
James B. Baird : Afrikan lapset : nuorisolle. Gummerus 1910
David Ker : Kaarlon ja Patin seikkailut Afrikassa. Gummerus 1912
Florence L. Barclay : Shenstonen rouva : romaani ; englannista suomentaneet Väinö Jaakkola ja O. A. Joutsen. WSOY 1915
Charles N. Crewdson : Amerikkalainen kauppamatkustaja. Gummerus 1916
E. Phillips Oppenheim : Ihmisten valtias. Gummerus 1916
Jules Verne : Sukelluslaivalla maapallon ympäri. WSOY 1916, 3. painos 1934
R. S. S. Baden-Powell : Kokemukseni vakoojana. Jyväskylä 1917
E. Phillips Oppenheim : Kansan voitto. Gummerus 1917
Frank R. Stockton : Länsi-Intian merisissejä. Otava 1917
Karl Spindler : Salaperäinen laiva : saksalaisen apuristeilijän ”Libaun” matka avustamaan Irlannin kapinaa keväällä 1916. Gummerus 1921
Anthony Hope : Zendan vanki. WSOY 1922
Jane Austen : Ylpeys ja ennakkoluulo. WSOY 1922
James Oliver Curwood : Sudenpyytäjät : seikkailuja saloilla. WSOY 1922, 6. painos 1971
James Oliver Curwood : Aarteen etsijät : uusia seikkailuja saloilla. WSOY 1922, 7. painos 1974
Gustav Freytag : Vanha kauppiaskoti. WSOY 1922
Wilhelm II : Keisari, tapauksia ja henkilöitä vuosilta 1878–1918. WSOY 1922
Paul Dukes : Punaisen hämärän maa : kokemuksia ja tutkimuksia Puna-Venäjällä. WSOY 1923, 3. painos 1942
Cleveland Moffet : Vaaran töitä ja rohkeita miehiä ; suomentaneet Vilho Setälä ja O. A. Joutsen. WSOY 1923
Jackson Gregory :Erämaan polulla. WSOY 1924
Agatha Christie : Vaarallinen talo. WSOY 1936, 10. tark. painos 1982
James Oliver Curwood : Ihmismetsästäjän salaisuus. WSOY 1936 (alkuteos The River’s End)
P. G. Wodehouse : Ville Valloittaja : hänen hyökkäyksensä Englantiin iloiseen kevätaikaan. WSOY 1936, 2. painos 1960
Seldon Truss : Kadonnut raharuhtinas. WSOY 1937, 3. painos 1960
Osakan roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

| Osakan roomalaiskatolinen arkkihiippakunta |
| --- | --- |
 Arkkihiippakunnan sijainti Japanin kartalla.
Kirkkokunta:  Katolinen kirkko
Osa kirkkoa:  Katolinen kirkko Japanissa
Seurakuntia:  81
Jäseniä:  49 438 eli 0,3% alueen väkiluvusta (2019)
Perustettu:  24. kesäkuuta 1969 (arkkihiippakunnaksi)
Arkkipiispa:  Thomas Aquino Manyo Maeda
Tuomiokirkko:  Osakan katedraali
Virallinen sivusto
Osakan roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on katoliseen kirkkoon kuuluva japanilainen arkkihiippakunta, joka toimii Japanissa Osakan, Hyōgon ja Wakayaman prefektuurien alueilla. Arkkihiippakunnan keskus on Osaka.
Arkkihiippakunnan kanssa samaan kirkkoprovinssiin kuuluvat Hiroshiman hiippakunta, Kioton hiippakunta, Nagoyan hiippakunta sekä Takamatsun hiippakunta.
Historia

20. maaliskuuta 1888 Etelä-Japanin apostolisesta vikariaatista erotettiin itsenäiseksi Keski-Japanin apostolinen vikariaatti. 15. kesäkuuta 1891 vikariaatti korotettiin Osakan hiippakunnaksi. 27. tammikuuta 1904 hiippakunnasta erotettiin itsenäiseksi Shikokun apostolinen prefektuuri. 4. toukokuuta 1923 hiippakunnasta erotettiin itsenäiseksi Hiroshiman apostolinen vikariaatti ja 17. kesäkuuta 1937 perustettiin myös Kioton apostolinen prefektuuri. 24. kesäkuuta 1969 hiippakunta korotettiin Osakan arkkihiippakunnaksi.
Aiheesta muualla

Arkkihiippakunnan kotisivut (japaniksi)
P-70 Ametist

P-70 Ametist
P-70 Ametist (Nato-raportointinimi SS-N-7 Starbright, GRAU 4K66) oli Neuvostoliitossa OKB-52:ssä kehitetty sukellusveneesta laukaistava meritorjuntaohjus, joka tuli palveluskäyttöön 1968. Sen kantomatka oli huomattavan lyhyt, 50–65 km.
Ohjusta käytettiin projekti 670 "Skat" ja projekti 661 Antšar -sukellusveneissä, jotka oli suunniteltu hyökkäämään suuren nopeutensa turvin lentotukialuksia vastaan. Toisin kuin edeltäjänsä P-5/P-6, se oli loppuvaiheessaan hakeutuva eikä lyhytkantamaisena tarvinnut kurssikorjauksia, joten sukellusveneen ei tarvinnut jäädä ohjuksen laukaistuaan pinnalle ohjaamaan sitä maaliin.
Aiheesta muualla

P-70 Ametiste 4K-66/SS-N-7 Starbright, Globalsecurity
Neuvostoliiton ja Venäjän mereltä laukaistavat ohjukset Nato-koodein
SS-N-1 Scrubber |
SS-N-2 Styx |
SS-N-3 Shaddock |
SS-N-4 |
SS-N-5 Sark |
SS-N-6 Serb |
SS-N-7 Starbright |
SS-N-8 Sawfly |
SS-N-9 Siren |
SS-N-12 Sandbox |
SS-N-13 |
SS-N-14 Silex |
SS-N-15 Starfish |
SS-N-16 Stallion |
SS-N-17 Snipe |
SS-N-18 Stingray |
SS-N-19 Shipwreck |
SS-N-20 Sturgeon |
SS-N-21 Sampson |
SS-N-22 Sunburn |
SS-N-23 Skiff |
SS-N-25 Switchblade |
SS-N-26 Strobile |
SS-N-27 Sizzler |
SS-30
P-800 Oniks

P-800 Oniks (Nato-raportointinimi SS-N-26 Strobile, GRAU 3M55) on venäläisen NPO Mašinostrojenijan (ent. OKB-52, ent. TsKBM MOM) kehittämä ja myymä meritorjuntaohjus. Sen kantomatka on noin 300 km ja taistelukärki 250 kg. Vientiversiota myydään nimellä Yakhont. Ohjusta on esitelty vuodesta 1993 eteenpäin erilaisilla messuilla.
Ohjus laukaistaan rakettimoottorilla ja se käyttää lennon aikana ramjetmoottoria. Ohjuksen massa laukaisussa on noin 3 000 kg ja pituus 8,9 metriä. Sen voi laukaista myös 650 mm torpedoputkesta.
Maksiminopeus on korkealla 2,6 mach ja matalalla 2,0 mach, jolloin myös kantomatka putoaa 120 kilometriin.
Ohjuksen nopeus sen osuessa kohteeseensa on 750 m/s, mikä saattaa olla liikaa CIWS-tyyppisille ilmatorjuntajärjestelmille.
Rannikkopuolustusversio on nimeltään SSC-5 Bastion (Nato-raportointinimi SS-C-5 Stooge).
Bastion-P-patteriin kuuluu 4 laukaisuajoneuvoa valkovenäläisen  MZKT-7930-kuorma-auton lavalla, 1 tai 2 komentoajoneuvoa, 1 tukiajoneuvo ja 4 latausajoneuvoa. Laukaisimet voidaan sijoittaa 25 km päähän komentoajoneuvoista. Laukaisuajoneuvon miehistöön kuuluu 3 henkeä ja sen saa laukaisukuntoon 5 minuutissa ajosta.
Järjestelmää voi täydentää Monolit-B-kaukovalvontatutkalla tai helikopteriin sijoitetulla tutkalla.
Ensimmäiset järjestelmät toimitettiin Venäjän asevoimille 2010 ja sijoitettiin Mustanmeren laivastoon.
Venäjä solmi vuonna 2007 sopimuksen Syyrian kanssa ohjusten myynnistä. Yhdysvallat ja Israel vastustavat kauppoja.
Syyriaan ja Vietnamiin on toimitettu 2 järjestelmää.
Marraskuussa 2016 Venäjän puolustusministeriö ilmoitti että rannikkopuolustusohjuksia on sijoitettu Syyriaan ja niitä on käytetty iskuissa maakohteita vastaan.
Venäläis-intialainen BrahMos perustuu tähän ohjukseen.
Käyttäjät > Ohjuksen ja sen versioiden käyttäjät:

Hizbollah
Indonesia
Syyria
Venäjä
Vietnam
Venäjä on käyttänyt Oniks-ohjuksia Ukrainaan kohdistamassaan hyökkäyssodassa (2022–). Esimerkiksi heinäkuussa 2023 Venäjä iski Odessan vanhassa kaupungissa sijaitsevaan ortodoksisen kirkon Kirkastumisen katedraaliin tällä ohjuksella.
Paikat kuntoon

Paikat Kuntoon oli TV-Tampere-paikallistelevisiossa aloittanut rakentamisen erikoisohjelma, jota juonsi Ilari Siekkinen. Myöhemmin ohjelmaa esitettiin Turku TV:ssä ja Kaupunkitelevisiossa.
Ohjelma alkoi elokuussa 2002. Se käsitteli rakentamiseen liittyviä aiheita. Syksyllä 2004 ohjelmaan lisättiin osio, jossa haastateltiin suomalaisia julkisuuden henkilöä rakentavissa merkeissä laittamassa paikkoja kuntoon. Heinäkuussa 2005 alkoi "Ylituomari"-osio, jossa käsiteltiin rakentamiseen liittyviä lakiasioita.
Juontaja Ilari Siekkinen oli ennen Paikat kuntoon -ohjelmaa tunnettu lähinnä rock-piireissä, vaikka hän onkin koulutukseltaan rakennusmestari. Ilarin tavaramerkiksi ohjelmassa muodostui suuri karvainen mikrofoni. Ohjelman tunnusmusiikkina oli rokahtava "Lännen lokari" Illu+Alv:n Pieni Suuri Maailma -cd:ltä.
Ornimegalonyx

| Ornimegalonyx |
| --- | --- |
 Taiteilijan näkemys linnun ulkonäöstä.
 Pleistoseeni  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  †Ornimegalonyx  Arredondo, 1954
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ornimegalonyx on sukupuuttoon kuollut pöllöjen suku. Se on läheistä sukua viirupöllöihin kuuluville linnuille. Se oli lentokyvytön tai lähes lentokyvytön ja sen uskotaan olevan suurin koskaan elänyt pöllö. Suku on elänyt Kuuban saarella.
Ensimmäinen fossiiliyksilö kuvattiin virheellisesti kuuluvaksi hirmulintujen heimoon (Phorusrhacidae), mihin osasyynä oli se, että sen luusto oli niin suuri. Pierce Brodkorb kuitenkin tutki löydöt uudelleen vuonna 1961 ja sijoitti ne oikein pöllöihin. Jäänteitä on löytynyt runsaasti kaikkialta saarelta luolista ja ne on ajoitettu myöhäiselle pleistoseenille (10 000 vuotta sitten), ja ainakin kolme sen täydellistä luurankoa on löytynyt.
Käännös suomeksi
Otagon yliopisto

Otagon yliopiston kellotorni
Otagon yliopisto (engl. University of Otago, maoriksi Te Whare Wānanga o Ōtākou) on vuonna 1869 perustettu Uuden-Seelannin vanhin yliopisto.
Otagon yliopisto liitettiin vuonna 1870 perustetun Uuden-Seelannin yliopiston alaisuuteen, joten se ei enää saanut itsenäisesti myöntää oppiarvoja. Uuden-Seelannin yliopisto kuitenkin lakkautettiin vuonna 1961, jolloin Otagon yliopisto sai jälleen oikeuden oppiarvojen myöntämiseen. Vuonna 1961 Otagon yliopiston kirjoilla oli noin 3 000 opiskelijaa; vuonna 2016 opiskelijoiden määrä oli jo yli 20 000. Myös tutkintojen tarjonta on huomattavasti laajentunut vuosikymmenten varrella. Otagon yliopiston pääkampus sijaitsee Dunedinin kaupungissa. Kaikkiaan kampuksia on viisi: Dunedin, Auckland, Christchurch, Invercargill ja Wellington. Uusin näistä on Invercargillin kampus, joka muodostui Dunedin College of Educationin yhdistyessä Otagon yliopistoon 1. tammikuuta 2007.
Vuodelle 2024 tehdyssä QS World University Rankings -vertailussa Otagon yliopisto pääsi sijalle 206.
Nutan

| Nutan |
| --- | --- |
 Nutan elokuvassa Anari (1959)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nutan Samarth
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1936 Bombay, Brittiläinen Intia
Kuollut: 21. helmikuuta 1991 (54 vuotta) Bombay, Maharashtra, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Vanhemmat:  Shobhna Samarth
Puoliso:  Rajnish Bahl  (vih. 1959; k. 1991)
Lapset:  Mohnish Bahl
Sukulaiset:  Tanuja (sisar) Kajol (sisarentytär) Tanishaa (sisarentytär)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1950–1991
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Nutan Bahl (o.s. Samarth, 4. kesäkuuta 1936 Bombay – 21. helmikuuta 1991 Bombay), tunnettiin pelkästään nimellä Nutan, oli intialainen näyttelijä. Nelikymmenvuotisen uransa aikana hän esiintyi yli 70 hindinkielisessä elokuvassa. Nutan voitti ennätykselliset viisi parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkintoa. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 1974.
Nutan oli näyttelijä Shobhna Samarthin ja elokuvaohjaaja Kumarsen Samarthin tytär, ja näyttelijä Tanujan sisar. Hän meni naimisiin merivoimien komentajakapteeni Rajnish Bahlin kanssa vuonna 1959. Heidän ainoasta pojastaan Mohnish Bahlista tuli myös näyttelijä.
Nutan kuoli rintasyöpään 21. helmikuuta 1991.
Filmografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hamari Beti (1950)  Nagina (1951)  Humlog (1951)  Shisham (1952)  Parbat (1952)  Laila Majnu (1953)  Shabaab (1954)  Seema (1955)  Heer (1956)  Baarish (1957)  Paying Guest (1957)  Zindagi Ya Toofan (1957)  Chandan (1958)  Dilli Ka Thug (1958)  Kabhi Andhera Kabhi Ujala (1958)  Sone Ki Chidiya (1958)  Aakhri Daao (1958)  Anari (1959)  Kanhaiya (1959)  Sujata (1959)  Basant (1960)  Chhabili (1960)  Chhalia (1960)  |  Manzil (1960)  Soorat Aur Seerat (1962)  Bandini (1963)  Dil Hi To Hai (1963)  Tere Ghar Ke Samne (1963)  Chandi Ki Deewar (1964)  Khandaan (1965)  Rishte Naate (1965)  Chhota Bhai (1966)  Chilaka Gorinka (1966)  Dil Ne Phir Yaad Kiya (1966)  Kalapi (1966)  Dulhan Ek Raat Ki (1967)  Laat Saheb (1967)  Milan (1967)  Gauri (1968)  Saraswatichandra (1968)  Bhai Bahen (1969)  Maa Aur Mamta (1970)  Devi (1970)  Maharaja (1970)  Yaadgaar (1970)  Anuraag (1972)  |  Grahan (1972)  Saudagar (1973)  Jogidas Khuman (1975)  Ek Baap Chhe Bete (1978)  Main Tulsi Tere Aangan Ki (1978)  Saajan Bina Suhagan (1978)  Saajan Ki Saheli (1980)  Jiyo Aur Jeene Do (1982)  Rishta Kagaz Ka (1983)  Yeh Kaisa Farz (1984)  Yudh (1985)  Paisa Yeh Paisa (1985)  Meri Jung (1985)  Sajna Saath Nibhana (1986)  Karma (1986)  Naam (1986)  Hifazat (1987)  Sone Pe Suhaaga (1988)  Kanoon Apna Apna (1989)  Mujrim (1989)  Deewana Aashiq (1992)  Naseebwala (1992)  Insaniyat (1994)  |
Palkinnot ja ehdokkuudet

Siviilipalkinnot
1974: Padma Shri
Filmfare Awards
1956: Paras naispääosa – Seema
1959: Paras naispääosa – Sujata
1963: Paras naispääosa – Bandini
1967: Paras naispääosa – Milan
1978: Paras naispääosa – Main Tulsi Tere Aangan Ki
1985: Paras naissivuosa – Meri Jung
Ehdokkuudet
1961: Paras naispääosa – Chhalia
1973: Paras naissivuosa – Anuraag
1974: Paras naissivuosa – Saudagar
Bengal Film Journalists’ Association Awards
1963: Paras naispääosa (hindi) – Bandini
1967: Paras naispääosa (hindi) – Milan
1974: Paras naispääosa (hindi) – Saudagar
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nutan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nutan Allmoviessa (englanniksi)
OP-ryhmän taidesäätiö

OP-ryhmän taidesäätiö  (säätiörekisterissä OP Ryhmän Taidesäätiö, aiemmin Pohjola Pankin Taidesäätiö, sitä ennen OKOn taidesäätiö) omistaa arvokkaan jousisoitinkokoelman ja tukee kuvataiteita hankkimalla nykytaiteilijoiden teoksia finanssiryhmä OP:n toimitiloihin.
Taidesäätiö perustettiin vuonna 1987 hallinnoimaan Osuuspankkien keskuspankin 1980-luvun puolivälissä hankkimia soittimia.
Soittimet

Taidesäätiö omistaa yhdeksän historiallista jousisoitinta, joita se lainaa lahjakkaille nuorille soittajille.
Soittimet haltijoineen vuonna 2024:
Stradivarius-viulu, ”Iiriläinen”, 1702 (Alber Sahlström)
Carlo Antonio Testore -viulu, 1730 (Lotus Tinat)
Charles Gaillard -viulu, 1867 (Sanni Talvitie)
Pierre & Hippolyte Silvestre -viulu, 1843 (Iidamari Ahonen)
Ferdinandus Gagliano -viulu, 1767 (Emil Hartikainen)
Leonhard Maussiel -alttoviulu, 1722 (Gizem Güllü)
Joannes Florenus Guidantus -alttoviulu (Charlotte Westerback)
Giovanni Grancino -sello, 1698 (Senja Rummukainen)
Nicolas Lupot -sello, 1795 (Maria Morfin Venäläinen)
John Terry -sello, 1989 (Noora Attila)
Säätiön Stradivarius-viulu kuului 1900-luvun alkupuolella viipurilaisen Harry Wahlin omistukseen. Hän ryhtyi 1900-luvun alussa keräämään soittimia ja sai vuonna 1924 haltuunsa ”iiriläiseksi” kutsutun Stradivarin. Viulisti Onni Suhonen pelasti viulun talvisodasta, mutta valtaosa muista Wahlin keräämistä arvosoittimista jäi Viipuriin. Viulu ajautui Wahlin perillisten mukana Yhdysvaltoihin. Vuonna 1986 viulu tuli myyntiin Japanissa, ja sellisti Seppo Kimanen ja hänen viulistipuolisonsa Yoshiko Arai saivat silloisen OKO-pankin kiinnostumaan viulun ostamisesta pankin taidesäätiölle.
Taidekokoelma

Säätiön toinen tehtävä on tukea suomalaista kuvataidetta hankkimalla nykytaiteilijoiden töitä suoraan taiteilijoilta. Kokoelmaan kuuluu maalauksia, veistoksia ja grafiikkaa. Taidesäätiö kartuttaa kokoelmaansa vuosittain, jolloin hyödynnetään alan asiantuntijoita.
Paikka vapaana

| Paikka vapaana> The Casual Vacancy |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  J. K. Rowling
Kieli:  englanti
Genre:  musta komedia
Kustantaja:  Little, Brown and Company
Julkaistu:  2012-09-2727. syyskuuta 2012
Ulkoasu:  sidottu, kovakantinen
Sivumäärä:  480
Suomennos
Suomentaja:  Ilkka Rekiaro
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2012-11-2323. marraskuuta 2012
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  550
ISBN:  978-951-12695-4-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Paikka vapaana (engl. The Casual Vacancy) on brittikirjailija J. K. Rowlingin romaani, joka ilmestyi Little, Brown and Companyn kustantamana 23. marraskuuta 2012. Tyyliltään se on musta komedia. Teosta on myyty maailmanlaajuisesti yli kuusi miljoonaa kappaletta.
Suomeksi kirja ilmestyi Otavan kustantamana ja Ilkka Rekiaron kääntämänä marraskuussa 2012. Se oli vuoden 2012 myydyin käännetty kaunokirja (63 800 kpl).
Kirjasta tehtiin samanniminen kolmiosainen televisiosarja, joka esitettiin BBC One -kanavalla vuonna 2015.