stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keikyū-rautatiet
Kalusto

Nykyinen:
Keikyū 600, esitelty vuonna 1994.
Keikyū N1000, esitelty vuonna 2002.
Keikyū 1500, esitelty vuonna 1985.
Keikyū 2100, esitelty vuonna 1998.
Entinen:
Keikyū 230, esitelty vuonna 1930.
Keikyū 400, esitelty vuonna 1965.
Keikyū 500, esitelty vuonna 1951.
Keikyū 700, esitelty vuonna 1956, muutettu 600-sarjaan vuosina 1966–1986.
Keikyū 700, esitelty vuonna 1967.
Keikyū 800, esitelty vuonna 1958, muutettu 1000-sarjaan.
Keikyū 800, esitelty vuonna 1978.
Keikyū 1000, esitelty vuonna 1959 ja romutettu kokonaan vuonna 2010.
Keikyū 2000, esitelty vuonna 1982 ja romutettu kokonaan vuonna 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keikyū-rautatiet Wikimedia Commonsissa
Yhtiön internetsivut (japaniksi) (englanniksi)
Keikyūn 2100-sarjan juna.
Kehl

| Kehl |
| --- | --- |
 Näkymä Kehliin
 vaakuna
 Kehl
 Koordinaatit: 48°34′N, 07°49′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Hallintopiiri:  Freiburg
Piirikunta:  Ortenaukreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  75,07 km²
Korkeus:  139 m
Väkiluku (30.6.2022):  37 899
 – Väestötiheys:  506 as./km²
Postinumero:  77694
Suuntanumero(t):  07851
Rekisterikilpi:  OG
 
 www.kehl.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kehl on kaupunki Baden-Württembergin osavaltion länsiosassa Saksassa noin 60 kilometriä Karlsruhesta etelään. Se sijaitsee Ylä-Reinin alangolla Ranskan rajan välittömässä läheisyydessä. Kehlistä voi siirtyä kävelysiltaa pitkin naapurikaupunki Strasbourgiin. Vuosisatojen saatossa Kehl on kuulunut useisiin valtakuntiin. 1900-luvulla Ranska miehitti kaupunkia kahteen otteeseen.
"Mimramin silta" yhdistää Kehlin Strasbourgiin.
Kehlissä oli kesäkuun 2022 lopussa 37 899 asukasta, ja sen pinta-ala on 75,1 neliökilometriä. Kehlin naapurikuntia pohjoisesta myötäpäivään ovat Rheinau, Appenweier, Willstätt, Offenburg, Schutterwald ja Neuried (kaikki Ortenaukreisin piirikunnassa). Lännessä kaupunki rajoittuu Reiniin ja Alsacen pääkaupunkiin Strasbourgiin. Kehl sai nykyisen muotonsa 1970-luvun mittavissa kuntaliitoksissa.
Historia

Varhaisin kirjallinen maininta Kehlistä on vuodelta 1038. Ensimmäistä siltaa Reinin yli Strasbourgiin alettiin rakentaa 1333. Kehlin ja Strasbourgin välillä on ollut vakituinen siltayhteys vuodesta 1388. Tuolloin Kehliä alettiin pitää Strasbourgin puolustuksen kannalta merkittävänä. Kehlin linnoitusta alettiin rakentaa 1683 sotilasarkkitehti Sébastien Le Prestre de Vaubanin johdolla.
Kaupunkioikeudet Kehlille myönnettiin vuonna 1774. Kehl kuului vuoroin Ranskalle, Itävallalle ja Badenille. Vihdoin 1815 Kehl liitettiin Badeniin ja linnoitus purettiin. Rautatiesilta Reinin yli avattiin 11. toukokuuta 1861. Silta mahdollisti suoran rautatieyhteyden Pariisin ja Wienin välille. Ranskan–Preussin sodassa 1870–1871 Kehl joutui ranskalaisten hyökkäysten kohteeksi ja kärsi vakavia vaurioita.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Ranska miehitti Kehliä vuodesta 1919 vuoteen 1930. Toisen maailmansodan aikana Kehlistä tehtiin Strasbourgin esikaupunki. Erikoisasema säilyi myös sodan jälkeen vuoteen 1953. Vuonna 1960 avattiin 245-metrinen Eurooppasilta (Europabrücke) Kehlin ja Strasbourgin välille.
Kehlin piirikunta lakkautettiin 1973 ja kaupunki liitettiin uuteen Ortenaukreisin piirikuntaan.
Nyky-Kehlin kaupunginosista kolmesta on asiakirjamaininta ensimmäiseltä vuosituhannelta. Kork on mainittu Eschaun luostarin dokumentissa vuodelta 778. Kork oli paikallisen metsäosuuskunnan keskus. Se liitettiin Kehliin 1971. Korkin kuntakeskus muodostaa hyvin säilyneen arkkitehtonisen kokonaisuuden 1800-luvulta. Bodersweier mainitaan ensimmäisen kerran 884 muodossa Bothalaswileri. Auenheimista on mainita vuodelta 888 muodossa Ouuanheim. Auenheim ja Bodersweier liitettiin Kehliin 1975. Muista kaupunginosista varhaisin maininta on seuraavasti: Leutesheim 1233 muodossa Lutensheim, Neumühl 1271 muodossa apud novum molendinum, Marlen 1282 muodossa Marheim, Kittersburg 1283 muodossa Kuterschburg, Zierolshofen 1295, Odelshofen 1310 muodossa Otolzhofen, Querbach 1372 ja Goldscheuer 1425 muodossa Goldschure.
Vuonna 1740 Kehlissä oli noin 900 asukasta. Puolitoista vuosisataa myöhemmin väkiluku oli 3 234. Kehliläisten määrä kasvoi 1970-luvun kuntaliitosten myötä noin 30 000:een vuonna 1975. Kolme vuosikymmentä myöhemmin väkiluku oli noin 16 % suurempi. Edellä mainitut luvut ovat kulloisenkin aluejaon mukaisia.
Nähtävyydet

Kehlin arkkitehtoninen tunnusmerkki on kaupungin vesitorni. Kehlin raatihuone (Das Kehler Rathaus) siirrettiin 1910 vuodelta 1815 peräisin olevaan asuin- ja kasarminrakennukseen. Vuonna 1921 laajennettua raatihuonetta pidetään eräänä badenilaisen uusklassismin kauneimmista esimerkeistä. Nykyisen Kehlin alueella sijaitsee useita kirkkoja ja kappeleita, joista eräitä on vuosisatojen varrella uudistettu kulloinkin vallinneen tyylisuunnan mukaisesti. Esimerkiksi Leutesheimin evankelinen kirkko, joka valmistui ennen niin kutsuttua uskonpuhdistusta, uudistettiin barokin mukaiseksi 1740. Evankelisen seurakunnan pääkirkko vanhassa Dorf Kehlissä valmistui 1822. Uusromanttista tyyliä edustava katolinen kirkko valmistui 1914.
Nähtävyydet > Mimramin silta ja Kahden rannan puisto

Rein-joen ylittävä Mimramin silta (Die Mimram-Brücke tai Passerelle des deux Rives) on 387 metriä pitkä kevyelle liikenteelle tarkoitettu silta, joka yhdistää Kehlin ja Strasbourgin. Samalla silta yhdistää Reinin molemmin puolin levittäytyvän "Kahden rannan puiston" (Der Garten der zwei Ufer, Le Jardin des Deux Rives) puoliskot toisiinsa. Silta avattiin huhtikuussa 2004. Sen suunnitteli pariisilainen arkkitehti Marc Mimram.
Talous ja liikenne

Kehlin merkittäviä teollisuusyrityksiä ovat muun muassa teräsyhtiö Badische Stahlwerke, paperin valmistaja Koehler GmbH, asuntovaunuja ja matkailuautoja valmistava Bürstner, tietokonepeliyritys Spellbound Entertainment AG ja painoyhtiö Kehler Druck. Kaupungin paikallislehti on Kehler Zeitung.
Valtakunnanrajan Kehlissä ylittää vuosittain noin 20 miljoonaa ihmistä. Kehlin rautatieasemalla pysähtyvät linjalla Pariisi–Strasbourg–Stuttgart–München–Wien–Budapest kulkevat junat (linjaa kutsutaan saksaksi nimellä Magistrale für Europa, ranskaksi Magistrale européenne). Paikallisliikennettä Strasbourgiin, Offenbachiin ja Hausachiin välittävät Ortenau-S-Bahn -junat. Metro-Rhin (SNCF) -linjan junat liikennöivät Saarbrückenistä Strasbourgin kautta Offenburgiin ja pysähtyvät myös Kehlin rautatieasemalla.
Kehlin halki kulkevat valtatiet B 28 (Strasbourgista Schwarzwaldin kautta Ulmiin) ja B 36 (Mannheimista Lahriin). Valtatie B 28:lta on yhteys Appenweierin liittymään moottoritiellä A 5 (Hattenbacher Dreieck–Basel).
Kehlin koulutarjontaan kuuluu muun muassa vuonna 1971 perustettu Fachhochschule Kehl (Die Hochschule Kehl).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kehl Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset sivut (saksaksi)
Ansichten von Kehl, maisemakuvia Kehlistä
Ortenaukreisin piirikunnan kaupungit ja kunnat
Achern
Appenweier
Bad Peterstal-Griesbach
Berghaupten
Biberach
Durbach
Ettenheim
Fischerbach
Friesenheim
Gengenbach
Gutach
Haslach
Hausach
Hofstetten
Hohberg
Hornberg
Kappel-Grafenhausen
Kappelrodeck
Kehl
Kippenheim
Lahr
Lauf
Lautenbach
Mahlberg
Meißenheim
Mühlenbach
Neuried
Nordrach
Oberharmersbach
Oberkirch
Oberwolfach
Offenburg
Ohlsbach
Oppenau
Ortenberg
Ottenhöfen im Schwarzwald
Renchen
Rheinau
Ringsheim
Rust
Sasbach
Sasbachwalden
Schuttertal
Schutterwald
Schwanau
Seebach
Seelbach
Steinach
Willstätt
Wolfach
Zell am Harmersbach
Kehlin vesitorni.
Opastekyltti rautatieaseman edustalla neuvoo Strasbourgiin aikovia jalankulkijoita suuntaamaan oikealle.
Kohl’s

Kohl’sin toimipiste, jossa tyypillinen julkisivu.
Kohl’s on yhdysvaltalainen tavarataloketju, joka on kotoisin Wisconsinin osavaltiosta. Yrityksellä on noin 1 200 toimipistettä. Kohl’silla on noin 140 000 työntekijää. Tavaratalojen markkinalla Kohl’s sijoittuu J. C. Penneytä edullisempaan hintaluokkaan. Kohl’sin ja J. C. Penneyn merkittävänä erona on, että Kohl’sin toimipisteet ovat tyypillisesti itsenäisiä rakennuksia, siinä missä J. C. Penneyn toimipisteet sijaitsevat usein kauppakeskuksissa. Kohl’s myöntää tehdyistä ostoksista eräänlaisia bonuspisteitä, joita kutsutaan Kohl’s cash -nimityksellä.
Vuonna 2013 Kohl’s oli Yhdysvaltain 21. suurin vähittäiskauppa liikevaihdolla mitattuna.
Kohl'sin historian suurin julkistus on ollut Jennifer Lopezin ja Marc Anthonyn vaatemallistot.
Aiheesta muualla

Kohl’sin virallinen kotisivu (englanniksi)
Kivimuseo

Kivimuseo voi viitata seuraaviin kohteisiin:
Suomessa

Eräjärven kivimuseo, Orivesi
Geologian tutkimuskeskuksen kivimuseo, Espoo
Oulun yliopiston geologinen museo
Tampereen kivimuseo
Vuolukivimuseo, Juuka
Ylämaan jalokivimuseo, Lappeenranta
Muualla

Kettelvikin kivimuseo, Ruotsi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kivimuseo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kharadros

Kharadros (m.kreik. Χάραδρος, lat. Charadrus) tai Kharadrus (m.kreik. Χαραδροῦς, Kharadrūs tai Kharadrous, lat. Charadrus) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin:
Kharadros eli Kharadra, kaupunki Epeiroksessa
Kharadros eli Kharadrus, kaupunki Kilikiassa
Kharadrus, kaupunki Akten niemellä nykyisellä Chalkidikílla
Kharadros, useita jokia:
Kharadros, Kefissoksen sivujoki Fokiissa lähellä Kharadran kaupunkia
Kharadros, joki Epeiroksessa lähellä samannimistä kaupunkia
Kharadros, joki Akhaiassa
Kharadros, Inakhoksen sivujoki Argoliissa
Kharadros, joki Messeniassa
Kharadros (nyk. Vrasiátis), joki Kynuriassa
Koho

Koho tarkoittaa seuraavia:
Koho-tuote, urheiluvälinevalmistaja
koho, ongen osa
Espoon Koho, tornitalo Espoon Matinkylässä
Sukunimi

Aleks Koho (1874–1958), pankinjohtaja
Ilkka Koho (s. 1958), jalkapalloerotuomari
Jorma Koho (s. 1937), näyttelijä
Lauri (Lassi) Koho (1926–2014), kenraaliluutnantti, YK:n sotilasneuvonantaja
Seppo Koho (s. 1967), arkkitehti, sisustusarkkitehti ja muotoilija
Ville Koho (s. 1982), jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Koho”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kerttu Wartiainen

Kerttu (Gerdrud) Wartiainen (Olsonen-Wartiainen), vuoteen 1934 Olsoni (21. joulukuuta 1896 Helsinki – 21. elokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen opettaja, päätoimittaja ja keitto- ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria

Wartiaisen vanhemmat olivat rovasti Carl Gustaf Olsoni ja Anna Eleonora (Elli) Öhquist ja puoliso vuodesta 1953 lehtori, kirjailija Eliel Wartiainen. Kerttu Wartiainen tuli ylioppilaaksi 1915 ja valmistui talousopettajaksi 1917 ja kansakoulunopettajaksi 1927. Hän oli talousopettaja Kymenlaakson kansanopistossa 1919–1922, kotitalouskoulun johtaja 1920–1922, Kalliolan setlementin emäntä 1922–1923, Helsingin kaupungin kotitalouskonsulentti 1927–1930 ja Marttaliiton 1930–1933, Seinäjoen piirisairaalan emäntä 1934–1936 ja talousopettaja Helsingin kansakouluissa 1936–1961. Kotitalous-lehden päätoimittajana Wartiainen toimi 1945–1953 ja Kotikokin 1953–1957.
Julkaisuja

Kananmuna jälleen kunniaan, 1933, Kerttu Olsonen, ruots. Hönsägget till heders, 1935
Martan ruokatalousoppi: ravinto-oppi, 1934, Ella Kitunen, Kerttu Olsonen
Kalaruokia, 1936, Kerttu Olsonen
Suuri keittokirja: (prinsessojen keittokirja); hyviä arki- ja juhlaruokia, 1939, Jenny Åkerström, suom. toim. Kerttu Olsonen, Ida Pekari
Perunaa, juureksia ja vihanneksia viljan jatkoksi, 1941, Tora Lindroos, Kerttu Olsonen, ruots. Utdryga spannmålsransonen med potatis, rotfrukter och grönsaker, 1941
Särvintä suoraan luonnosta, 1942, Kerttu Olsonen, ruots. Matnyttiga vilda växter, 1942
Kotitaloutta nuorille, 1951, Helmi Lummaa, Kerttu Olsonen, Kerttu Sihvonen
Pikkuherkkuja, 1952, Vera Tornérhielm, avustanut Agneta Lampe, suom. Kerttu Olsonen
Kotikokin leivonnaisia ja jälkiruokia, 1956, toim. Kerttu Wartiainen, Kirsti Tolvanen
Kotikokki keittää: 379 ruokaohjetta, 1956, toim. Kerttu Wartiainen, Kirsti Tolvanen
Kotikokin voileipäpöytä, 1956, toim. Kerttu Wartiainen, Kirsti Tolvanen
Koivukallio

Koivukallio on Ylivieskan kaupungissa Toivonpuiston kaupunginosaan kuuluva alue. Se sijaitsee kantatien 86 itäpuolella, noin 2 kilometrin päässä kaupungin keskustasta.
Keltapääamatsoni

| Keltapääamatsoni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Amatsonit Amazona
Laji::  oratrix
Kaksiosainen nimi
 Amazona oratrix  Ridgway, 1887 
Katso myös
   Keltapääamatsoni Wikispeciesissä   Keltapääamatsoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltapääamatsoni (Amazona oratrix) on amatsonien sukuun kuuluva papukaija, joka tunnetaan siitä, että se osaa sujuvasti matkia ihmisen puhetta. Keltapääamatsoni on Meksikossa ja Keski-Amerikassa elelevä uhanalainen papukaijalaji.
Ulkonäkö

Keltapääamatsoni on ulkonäöltään täysikasvuisena noin 38–43 senttiä pitkä vihreän höyhenpeitteen omaava lintu. Linnun pää ja siipien yläosat ovat kuitenkin eri väriset. Pään höyhenpeite on keltainen ja siipien yläosien punakeltainen. Joillakin yksilöillä saattaa olla myös pyrstössään keltaista höyhenpeitettä. Keltapääamatsonilla on erillisiä alalajeja.
Luonnossa

Keltapääamatsonit eleskelevät rantametsien, jokien ja muiden vesistöjen läheisyydessä. Keltapääamatsonit liikkuvat yksin, pareittain, pienissä ryhmissä tai parvissa. Nykyään lajia näkee vähän luonnossa lemmikkikaupan ja elinympäristön tuhoutumisen vuoksi. Lajin salametsästys ja myynti onkin laitonta useissa maissa, jossa lajia esiintyy. Arviolta noin 40-60% salametsästäjien kaappaamista keltapääamatsonioista kuolee ennen myymistä. Nykyään luonnonvaraisena elää vain muutama tuhat yksilöä. Keltapääamatsoni lentää hiljaa toisin kuin monet muut papukaijalajit.
Lemmikkinä

Keltapääamatsoni on kallis, mutta suosittu lemmikkieläin varsinkin Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa sen takia, koska se osaa matkia taitavasti ihmisen puhetta. Suomessa laji ei ole kovin yleinen, mutta sitä tavataan ajoittain. Sitä pidetään parhaimpana puhujalajina amatsoneista. Laji on ollut toivottu ja suosittu lemmikki jo vuosisatoja. Keltapäisen, vihreän papukaijan puhujamaine on aiheuttanut myös ikävän lieveilmiön Etelä-Amerikan maissa: muiden vihreiden papukaijalajien päitä saatetaan valkaista tai värjätä keltaiseksi, jotta ne menisivät paremmin kaupaksi.
Aiheesta muualla

ITIS: Amazona oratrix (englanniksi)
Keski-Uudenmaan rovastikunta

| Keski-Uudenmaan rovastikunta Mellersta-Nylands prosteri |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Jäsenmäärä:  26 774 (2021)
Lääninrovasti:  Ulrik Sandell
Porvoon hiippakunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keski-Uudenmaan rovastikunta (ruots. Mellersta-Nylands prosteri) on Uudellamaalla sijaitseva Porvoon hiippakunnan rovastikunta. Keski-Uudenmaan rovastikunnan lääninrovastina toimii Ulrik Sandell.
Seurakunnat

Lista Keski-Uudenmaan rovastikuntaan kuuluvista seurakunnista:
Vantaan ruotsalainen seurakunta
Espoon ruotsalainen seurakunta
Kauniaisten ruotsalainen seurakunta
Kirkkonummen ruotsalainen seurakunta
Tampereen ruotsalainen seurakunta
Keravan KooPee

Keravan KooPee eli Keravan Palloseura on entinen keravalainen pesäpalloseura. Se perustettiin 3. lokakuuta vuonna 1927. Puheenjohtajana toimi tuolloin Väitö Vuorisalo. Perustamisen jälkeen seuralla oli mies- ja naisjoukkueet. Miesten joukkue pelasi pääsarjassa eli silloisessa Suursarjassa vuodet 1935 ja 1937–1939. Näiltä vuosilta joukkue saavutti SM-hopeaa vuonna 1937. Myöhemmin joukkue pelasi vielä mestaruussarjassa vuonna 1953, mutta jäi sijalle 12. Muuten miesten joukkue pelasi Suomi-sarjaa vuodet 1930–1933, 1945–1947, 1950–1952, 1954–1955 ja 1958. Kaudet 1934 ja 1936 KooPee pelasi valtakunnansarjassa, jonka se voitti vuonna 1934. 28. tammikuuta vuonna 1960 KooPee yhdistyi Keravan Pallotoverien kanssa Keravan Pallokerhoksi.
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä-Länsi-valinnat

Toivo Sariola (1934, 1935, 1936, 1937, 1938, 1939, 1940, 1947)
Olli Veijola (1936, 1937, 1938)
Tauno Luomi (1937)
Niilo Tarvajärvi (1938, 1939)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Tauno Luomi (1945)
Saavutukset

SM-hopeaa vuonna 1937
Valtakunnansarjan voitto 1934
Kolmikärki

Burmalainen kolmikärki 1700-luvulta.
Kolmikärki on kolmikärkinen sauva tai keihäs. Se on kreikkalaisen merenjumalan Poseidonin ja sen roomalaisen vastineen Neptunuksen sekä myös hindujen Shivan tunnusmerkki. Kolmikärkiä on käytetty kalastusvälineenä ja aseena. Atraimet, joita käytetään esimerkiksi tuulastuksessa, voivat olla myös kolmikärkisiä.
Autonvalmistaja Maseratin tunnuksena on kolmikärki.
Ukrainan valtakunnanvaakunan aiheena on kolmikärki.
Kohmo

| Kohmo |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Kohmo korostettuna.  Turun kaupunginosat
Kaupunki:  Turku
Suuralue:  Nummi-Halinen
Pinta-ala:  0,91 km² 
Väkiluku:  1 188 (2007)
Kohmontie kulkee läpi Kohmon lähiön.
Kohmo on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin itäosassa Aurajoen eteläpuolella ja rajoittuu idässä Kaarinan kaupunkiin. Tilastoinnissa Kohmo kuuluu Nummi-Halisen suuralueeseen; naapurikaupunginosia ovat lännessä Kurala, etelässä Pääskyvuori ja Varissuo. Vuonna 2007 alueella oli 1 188 asukasta.
Kohmon asutus sijoittuu Jaaninojan laakson itäpuolelle metsäisen rinteen taakse. Se koostuu omakotitalovaltaisesta alueesta Säkömäen ja Virmuvuoren metsien keskellä sekä rivi- ja kerrostalovaltaisesta alueesta, jotka on rakennettu 1990-luvun alussa. Kohmon keskellä sijaitsevat vuonna 2009 valmistuneet päiväkoti ja koulu. Varissuon ja Kohmon väliset monimuotoiset metsät toimivat virkistysalueena.
Kohmon pinta-ala on 91 hehtaaria, josta puistoja ja katuviheralueita on 1,3 hehtaaria, peltoja ja niittyjä 30,7 hehtaaria ja metsää 20,9 hehtaaria. Kohmosta löytyy leikkipuisto, pallokenttä, skeittialue, koripallotolppa ja ulkoilureitti. Siellä on myös bussilinjojen 2 ja 2A sekä yölinjan 28 päätepysäkki. Littoisten bussit 2B ja 2C ajavat Kohmon läpi.
Luonto

Kaupunginosan länsiosassa Jaaninoja virtaa peltojen ja laidunten halki muodostaen perinteisen varsinaissuomalaisen viljellyn laakson. Jaaninojan laaksossa on kaupunkilaisten viljelypalstoja. Kohmon viheralueet muodostuvat viljellyistä pelloista ja metsistä. Rakennettuja puistoja ei Kohmossa juuri ole katuviheralueita lukuun ottamatta.
Elävän historian kylä, Kuralan Kylämäki, arvokkaine perinnemaisemineen sijaitsee kaupunginosassa. Kylämäki tarjoaa asukkaille ja vierailijoille palan perinteistä maalaismaisemaa laiduntavine lehmineen ja lampaineen. Ensimmäisen kerran Kuralan Kylämäki mainitaan arkistolähteissä 1300-luvulla. Nykyiset rakennukset ovat peräisin 1800-luvulta ja 1900-luvun alkupuolelta. Alueella toimii 1950-luvun malliin toimiva maatila ja myös maisemaa hoidetaan 1950-luvun tyyliin. Kuralan Kylämäki on yksi Turun maakuntamuseon yksiköistä.
Keltapyrstöskorpioni

| Keltapyrstöskorpioni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Skorpionit Scorpiones
Heimo::  Euscorpiidae
Suku::  Euscorpius
Laji::  flavicaudis
Kaksiosainen nimi
 Euscorpius flavicaudis  (De Geer, 1778) 
Katso myös
   Keltapyrstöskorpioni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltapyrstöskorpioni eli mustaskorpioni (Euscorpius flavicaudis) on pienikokoinen, eteläisessä Euroopassa tavattava skorpionilaji.
Koko ja ulkonäkö

Keltapyrstöskorpioni on pieni, vain 35–45 millimetrin pituiseksi kasvava, lähes musta skorpionilaji. Jalat ja pyrstön kärki ovat kuitenkin kellertävät. Lajin pisto on lievästi myrkyllinen.
Elintavat

Laji viihtyy pimeissä ja kuivissa koloissa. Skorpioni on yöaktiivinen ja oleskelee valoisana aikana syvällä kolonsa perällä ja tulee vasta hämärän aikaan suuaukon lähelle. Saalistusstrategiana on väijyminen, ja eläin selviytyy pitkiäkin aikoja ravinnotta. Keltapyrstöskorpioni saalistaa pääasiassa siiroja, mutta myös hyönteisiä ja tarvittaessa jopa omia lajikumppaneitaan. Lajin lisääntymisaika on kesäkuusta elokuuhun. Naaras munii munat vasta kun ne ovat valmiita kuoriutumaan, ja se kuljettaa poikasia selässään kunnes ne ovat liian suuria mahtuakseen kyytiin.
Levinneisyys

Keltapyrstöskorpionin luontainen esiintymisalue käsittää Algerian ja Tunisian Afrikassa sekä Italian, Ranskan ja Espanjan Euroopassa. Vieraslajina sitä elää kuitenkin myös Uruguayssa ja Isossa-Britanniassa. Britanniassa lajia on tavattu 1860-luvulta lähtien.
Aiheesta muualla

UK Safari: European scorpion (englanniksi)
Kolmilammin tanssilava

Kuva pääportilta
Tilanne elokuussa 2015
Kolmilammin tanssilava on Kolmilammin rannalla Kanta-Hämeessä Hausjärvellä Turkhaudan kylässä sijaitseva tanssilava. Tanssilava on toiminnassa kesäisin toukokuusta elokuuhun. Alueelta löytyy lisäksi kaakkoisen lammen rannalla uimaranta, wc ja kahvio .
Khalke

Khalke (m.kreik. Χάλκη, Khalkē, ”Pronssinen”; lat. Chalce) voi viitata seuraaviin:
Chálki, antiikin Khalke, saari Kreikassa
Khalke, antiikin aikainen kaupunki samannimisellä saarella
Khalke (Khalkē Pylē, ”Pronssinen portti”), Konstantinopolin keisarillisen palatsin pääportti bysanttilaisella kaudella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Chalke”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Khalkeia

Khalkeia (m.kreik. Χάλκεια, lat. Chalceia) voi viitata seuraaviin:
Chálki, antiikin Khalke tai Khalkeia, saari Dodekanesian saariryhmässä Kreikassa
Khalke, antiikin aikainen kaupunki samannimisellä saarella
Khalkeia, antiikin Ateenassa vietetty juhla
Khalkis eli Khalkeia, antiikin aikainen kaupunki Aitoliassa Kreikassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Khalkeia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaukainen rakkaus

Kaukainen rakkaus (ransk. L’Amour de loin) on Kaija Saariahon Salzburgin musiikkijuhlilla vuonna 2000 ensi-iltansa saanut ooppera, joka perustuu löyhästi lyhyeen oksitaaninkieliseen keskiaikaiseen ”Vida”-runoon. Runo kertoo Ranskassa Bordeaux’n alueella eläneen trubaduurin, Blaien prinssi Jaufré Rudelin elämästä ilmeisesti fiktiivisen tarinan. Muutamia Jaufré Rudelin lauluista on säilynyt, ja yksi niistä, ”Languan li jorn son lonc en may”, on otettu osaksi oopperan librettoa.
Kaukainen rakkaus on saanut runsaasti kansainvälistä huomiota. Ooppera toi Saariaholle vuoden 2003 Grawemeyer-palkinnon, joka on maailman suurin sävellyspalkinto. Ooppera sai Suomen ensi-iltansa 16. syyskuuta 2004 Suomen Kansallisoopperassa.
Yleisradio tallensi esityksen samana syksynä ja esitti sen vuoden lopulla.