stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maarianhamina
Liikenne

Suuret autolautat pysähtyvät Maarianhaminassa, koska Ahvenanmaa ei kuulu EU:n veroalueeseen ja näin lautoilla voidaan edelleen jatkaa verovapaata myyntiä. Laivoilla pääsee Helsinkiin, Tukholmaan, Tallinnaan ja Turkuun. Virolaisen Tallink-varustamon alukset Tallinna–Tukholma-reitillä ovat poikenneet Maarianhaminassa Viron liityttyä EU:hun, jotta voisivat jatkaa verovapaata myyntiä. Helsingin linjan lautat ovat pysähtyneet Maarianhaminassa vuodesta 1999. Viking Linen lautat ovat aina pysähtyneet Maarianhaminassa.
Maarianhaminan lentoasema sijaitsee kolmen kilometrin päässä keskustasta ja sieltä on päivittäiset lentoyhteydet Helsinkiin, Tukholmaan ja Turkuun. Lähellä lentoasemaa sijaitsee Ahvenanmaan postikeskus.
Keskustan pohjoispuolella olevasta liikenneympyrästä lähtee kolme Ahvenanmaan päätietä: päätie 1 Hammarlandiin ja edelleen Eckeröhön, päätie 2 Finströmin Godbyhyn ja sieltä Sundin Prästöhön sekä päätie 3 Lumparlandin Långnäsiin.
Maarianhaminan julkinen liikenne hoidetaan pääosin linja-autoin. Punaiset paikallisbussit, eli "Röde Orm" (Arkistoitu – Internet Archive), liikennöivät aiemmin kahdella kahdeksikkomaisella linjalla, mutta niiden toiminta lopetettiin toukokuun 2013 loppuun. Koulupäivisin ajetaan myös linjaa Maarianhaminan ja Järsön välillä. Linja-autoyhtiöt Sundqvists Buss ja Williams Buss ajavat kaukolinjoja Maarianhaminasta eri puolille Ahvenanmannerta.
Kulttuuri > Murre

Maarianhaminan alue on historiallisesti ruotsinkielistä aluetta. Maarianhaminan alueella puhuttu murre on Jomalan ruotsinkielinen murre, joka luetaan ahvenanmaanruotsin Länsi-Ahvenanmaan murteisiin. Ahvenanmaa muodostaa linkin Suomen ruotsalaismurteista Uplannin ja Sörmlannin murteisiin. Manner-Ahvenanmaalla puhuttu Länsi-Ahvenanmaan murre on lähimpänä Uplannin murteita.
Kulttuuri > Nähtävyyksiä

Ahvenanmaan museo
Ahvenanmaan merenkulkumuseo
Museolaiva Pommern
Pyhän Martin kirkko
Pyhän Yrjön kirkko
Lars Sonckin arkkitehtuuri kuten merenkulkuopisto, tohtorinhuvila, Villa Skogshyddan, ÅSS:n paviljonki, Torggatan 5, seurakuntakoti, hautauskappeli ja kaupungintalo
Hilda Hongellin puutaloarkkitehtuuri erityisesti Södragatanin ja Mariegatanin alueella
Vanha kansakoulu
Kaupunginkirjasto
Ålandsparkenin huvipuisto (lakkautettu)
Urheilu

Tunnetuimmat maarianhaminalaiset urheiluseurat ovat miehissä jalkapallon Veikkausliigaa pelaava IFK Mariehamn ja naisten jalkapallon SM-liigaa pelaava Åland United.
Maarianhaminassa järjestettiin 14.–19.8.2007 ensimmäistä kertaa beach volleyn World Tourin eli Swatch FIVB World Tourin osakilpailu. Maarianhaminan turnaus järjestettiin ensimmäistä kertaa FIVB:n historiassa yhteistyönä kahden eri maan Lentopalloliiton kanssa, sillä Maarianhaminan turnaushakemusta on tukenut myös Ruotsin Lentopalloliitto.
Urheilun keskuskenttänä on vuodesta 1967 toiminut Mariehamns idrottsgård. Maarianhaminan ravirata sijaitsee Jomalan kunnan puolella aivan Maarianhaminan rajan tuntumassa.
Ystävyyskaupungit

Valkeakoski, Suomi
Visby, Ruotsi
Kragerø, Norja
Slagelse, Tanska
Kópavogur, Islanti
Tórshavn, Färsaaret
Kuressaare, Viro
Lomonosov, Venäjä (toiminta tauolla Venäjän hyökättyä Ukrainaan)
Tunnettuja maarianhaminalaisia

Axel Ahlfors, Teknillisen Korkeakoulun rehtori ja koneenrakennusopin professori
Matts Dreijer, historiantutkija
Gustaf Erikson, laivanvarustaja, merenkulkuneuvos
Jarl Fahler, parapsykologi
Fjalar Grönberg, apteekkari, kunnallis- ja maakuntapoliitikko
Hilda Hongell, Pohjoismaiden ensimmäinen naisrakennusmestari
Gunnar Jansson, kansanedustaja
Roger Jansson, kansanedustaja
Henrik Klingenberg, muusikko (Sonata Arctica)
Stefan Lindfors, muotoilija, sisustusarkkitehti ja kuvanveistäjä
Jani Lyyski, entinen jalkapalloilija
Kaarlo Mäkinen, olympiapainija
Elisabeth Nauclér, kansanedustaja
Nicken Rönngren, lausuntataiteilija ja teatterinjohtaja
Nikolai Sittkoff, kauppias ja laivanvarustaja
Johan Sjöblom, suomalainen kihlakunnantuomari, laamanni ja kansanedustaja (RKP)
Julius Sundblom, sanomalehtimies ja poliitikko
Alonzo Sundman, jääkärikenraali
Sanna Tahvanainen, kirjailija
Folke Wickström, arkkitehti
Anders Wiklöf, liikemies
Tommy Wirtanen, entinen jalkapalloilija
Clas Zilliacus, kirjallisuudentutkija
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maarianhaminan kartta
Tilastokeskus - Maarianhaminan avainluvut
Maarianhamina – Official Tourist Gateway
| n k Ahvenanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Brändö  Eckerö  Finström  Föglö  Geta  Hammarland  Jomala  Kumlinge  Kökar  Lemland  Lumparland  Maarianhamina  Saltvik  Sottunga  Sund  Vårdö 
Maarianhaminaa ilmasta kuvattuna.
Mariehamn Missionskyrkan toukokuussa 2018.
Maarianhaminan kaupungintalo
Kartta Maarianhaminasta ja kaupungin lähialueista. Vuoden 1961 alueliitosta edeltänyt alue korostettu katkoviivalla.
Ahvenanmaan maakuntapäivien rakennus
Ruotsinlaivat pysähtymässä Maarianhaminan satamassa
Lars Sonckin suunnittelema Maarianhaminan kirkko.
Maarianhaminan Itäsatama
Yönäkymä satamaan
Michael Vukojevic

| Michael Vukojevic> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. kesäkuuta 2001 (ikä 23) Oakville, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mike
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  98 kg
Seura
Seura:  Mountfield HK
Sarja:  Tšekin Extraliga
Pelinumero:  51
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
Aik. seurat:  Binghamton Devils (AHL) Utica Comets (AHL) Adirondack Thunder (ECHL) Pelicans (SML)
NHL-varaus:  82. varaus, 2019 New Jersey Devils
Michael Vukojevic (s. 8. kesäkuuta 2001 Oakville, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Tšekin Extraligan Mountfield HK:ssa.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet

Vukojevicin kasvattajaseura on Mississauga Rebels. Hän voitti seurassa GTHL U15-sarjan mestaruuden vuonna 2016 ja GTHL U16-sarjan mestaruuden vuonna 2017. Vukojevic pelasi kaudella 2016–2017 myös viisi pudotuspeliottelua OJHL-junioriliigan Georgetown Raidersissa, jossa hän voitti mestaruuden. Green Bay Gamblers varasi Vukojevicin koko USHL:n varaustilaisuuden kahdeksantena pelaajana kesällä 2017. Samana kesänä hänet varasi myös Kitchener Rangers 33. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa.
Kaudeksi 2017–2018 Vukojevic siirtyi Green Bay Gamblersin USHL-joukkueeseen. Hänet oli jo kiinnitetty Michiganin yliopistoon, mutta Vukojevic koki odottamisen ja jatkonsa USHL:ssä epävarmaksi, joten hän siirtyi kesken kauden tammikuussa 2018 Kitchener Rangersin OHL-joukkueeseen. Vukojevic pelasi siellä 24 runkosarjaottelua tehopistein 1+4=5 ja 19 pudotuspeliottelua tehopistein 1+9=10. Kaudella 2018–2019 hän teki OHL:n runkosarjassa 68 ottelussa tehot 3+26=29, joilla Vukojevic oli Rangersin tehokkain puolustaja. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
New Jersey Devils varasi Vukojevicin kolmannella kierroksella 82. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kaudella 2019–2020 hän nousi Kitchener Rangersin OHL-joukkueen varakapteeniksi.
Ura > Seuraura > Ammattilaisura

Tammikuussa 2021 Vukojevic teki amatööritryout-sopimuksen AHL-joukkue Binghamton Devilsin kanssa. Helmikuussa hän sai joukkueeseen kauden 2020–2021 kattavan jatkosopimuksen. Vukojevic pelasi koronaviruspandemian lyhentämällä kaudella 26 runkosarjaottelua tehopistein 1+10=11.
Maaliskuussa 2021 Vukojevic teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Hän pelasi kauden 2021–2022 suurimmaksi osaksi seuran uudessa farmijoukkueessa Utica Cometsissa, jossa Vukojevic pelasi AHL:n runkosarjassa 54 ottelua tehopistein 3+14=17 ja pudotuspeleissä neljä ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kauden aikana myös ECHL-joukkue Adirondack Thunderissa neljä ottelua ilman tehopisteitä. Kaksi seuraavaa kautta Vukojevic pelasi kokonaan Cometsissa. Kausi 2022–2023 hänellä jäi vain 37 ottelun mittaiseksi, kun Vukojevicin sormi murtui helmikuussa 2023.
Vukojevic siirtyi kaudeksi 2024–2025 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Pelicansiin. Tammikuussa 2025 hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä. Hän pelasi Pelicansissa 40 runkosarjaottelua tehden yhden maalin ja seitsemän tehopistettä ja johti sopimuksen purkuhetkellä 102 jäähyminuutillaan koko SM-liigan jäähypörssiä. Vukojevic pelasi myös kahdeksan Mestarien liigan ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja kolme tehopistettä. Seuraavana päivänä hänen uutisoitiin siirtyneen kevääseen 2026 asti kestävällä sopimuksella Tšekin Extraligan Mountfield HK:hon sarjan kansainvälisellä siirtotakarajalla.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Hlinka Gretzky Cup  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Hlinka Gretzky Cup  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Hlinka Gretzky Cup  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Edmonton 2018 | jääkiekko |  |
Vukojevic pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hän pelasi myös Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018, jolloin Vukojevic voitti kultaa.
Pelityyli

Vukojevicin entinen seura Pelicans kuvaili häntä tiedotteessaan hänen sopimusuutisensa yhteydessä elokuussa 2024 liikkuvaksi puolustajaksi, joka taitaa myös vahvan alivoimapelaamisen ja fyysisen pelityylin.
Muuta

Vukojevicin isä Miroslav on syntyjään Kroatian Slavonski Brodista ja hänen äitinsä Anan perhe on lähtöisin Bosnia ja Hertsegovinan Ljubuškista. Heidän perheensä muuttivat silloisesta Jugoslavian sosialistisesta liittotasavallasta siirtolaisina Torontoon 1960- ja 1970-luvuilla.
Runsor

| Runsor |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Runsor korostettuna.  Vaasan alueellinen jako
Kaupunki:  Vaasa
Suurpiiri:  Höstveden suuralue
Väkiluku:  191 (1.1.2015)
Lähialueet:  Höstvesi, Vanha Vaasa, Alkula
Runsor (ruots. Runsor) on osa-alue ja kylä Etelä-Vaasassa, noin kahdeksan kilometrin päässä keskustasta. Runsor rajoittuu etelässä Vaasan ja Mustasaaren rajaan, lännessä moottoritiehen, pohjoisessa Liisanlehtoon, Vanhaan Vaasaan ja idässä Höstveteen.
Runsorissa sijaitsi aikuiskoulutuskeskus, mutta sittemmin se yhdistettiin Vaasan ammattiopiston kiinteistöön Sepänkyläntielle, ja Runsorin-kiinteistö myytiin pois. Kyseisessä kiinteistössä toimii nykyään useita yrityksiä. Runsorin keskeisin paikka on teollisuusalue Air Port Park, jossa sijaitsee Suomen energiaklusteriin kuuluvia huipputeknologian yrityksiä, kuten Mervento, Danfoss, Wärtsilä, The Switch, Prokon, VEO ym.
Runsorin eteläosassa Runsorin kylän takana sijaitsee Vaasan lentoasema (VAA/EFVA), joka on Suomen viidenneksi vilkkain lentokenttä.
Air Port Parkin lisäksi muita keskeisiä alueita Runsorissa ovat Kuninkaankartanon ja Risön alueet. Kuninkaankartanon rakennutti jo 1500-luvulla Kustaa Vaasa, ja se toimi myös armeijan muonavarastona ja mallitilana Pohjanmaan talonpojille. Nykyään Kuninkaankartanossa toimii ruotsinkielinen ammattiopisto, jonka 2012 valmistunut remontti ja yli 21 000 neliömetrin laajennus maksoivat yli 30 miljoonaa euroa.
Vaasan kaupunki keskittää kaupungin kasvua eteläpuolelle Runsorin Risön alueelle, johon kuuluu myös Liisanlehdon teollisuusalue. Uuden vahvistetun osayleiskaavan mukaan Runsorin alueelle voi rakentaa useita kaupan suuryksiköitä. Suurimpana yksikkönä mainittakoon 120 000 neliömetrin Ikaron-ostoskeskus, johon tullee myös Ikea, mutta hankkeen toteutuminen on vielä ratkeamatta. Runsoriin on ollut suunnitteilla myös Prisma.
Kuvia Runsorista

Vaasan lentoasema
Heinäkasvit

| Heinäkasvit |
| --- | --- |
 Ruokohelpi (Phalaris arundinacea eli Phalaroides arundinacea)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Yksisirkkaiset Monocotyledoneae
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae  Barnhart
Synonyymit
 Aegilopaceae Martynov  Agrostidaceae Berchtold & J.Presl  Alopecuraceae Martynov  Andropogonaceae Martinov  Anomochloaceae Nakai  Anthoxanthaceae Link  Arundinaceae Döll  Arundinellaceae Herter  Avenaceae Martynov  Bromaceae Berchtold & J.Presl  Bambusaceae Berchtold & J.Presl  Cenchraceae Link  Chaeturaceae Link  Chloridaceae Berchtold & J.Presl  Coeleanthaceae Pfeiffer  Cynodontaceae Link  Cynosuraceae Link  Echinariaceae Link  Ehrhartaceae Link  Eragrostidaceae Herter  Festucaceae Sprengel  Glyceriaceae Link  Holcaceae Link  Hordeaceae Berchtold & J.Presl  Laguraceae Link  Lepturaceae Herter  Loliaceae Link  Melicaceae Martynov  Miliaceae Link  Nardaceae Martynov  Olyraceae Berchtold & J.Presl  Ophiuraceae Link  Oryzaceae Berchtold & J.Presl  Panicaceae Berchtold & J.Presl  Pappophoraceae Herter  Parianaceae Nakai  Paspalaceae Link  Phalaridaceae Link  Pharaceae Herter  Phleaceae Link  Saccharaceae Berchtold & J.Presl  Sesleriaceae Döll  Spartinaceae Link  Sporobolaceae Herter, nom. inval.  Stipaceae Berchtold & J.Presl  Streptochaetaceae Nakai  Triticaceae Link  Zeaceae A.Kerner  Zoysiaceae Link 
Alaheimot
 Anomochloöideae  Aristidoideae  Arundinoideae  Bambut Bambusoideae ()  Chloridoideae  Danthonioideae  Ehrhartoideae  Micrairoideae  Panicoideae  Pharoideae  Pooideae  Puelioideae 
Katso myös
   Heinäkasvit Wikispeciesissä   Heinäkasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heinäkasvit (Poaceae, aikaisemmin myös Graminaceae) on yksisirkkaisten luokkaan kuuluva kasviheimo. Heimoon kuuluu noin 600 sukua ja 10 000 lajia. Useimmat lajit elävät luonnostaan vain yhdellä mantereella, mutta ihmisen mukana ne ovat levinneet laajalle. Arviolta 20 % maapallon kasvillisuuspinnasta on heinien peittämää. Heinäkasvit on ihmiselle taloudellisesti tärkein kasviheimo, sillä muun muassa viljat, riisit sekä useat rehukasvit ovat heinäkasveja.
Rakenne > Varsi

Heinien varsi on ontto korsi. Varressa on solmumaisia nivelkohtia, joista tapahtuu suurimmaksi osaksi pituuskasvu. Korsi voi olla suureksi osaksi puutunut tai kokonaan puutunut (kuten bambuilla).
Rakenne > Lehti

Lehden tyvi on solmusta lähtevä vartta ympäröivä tuppi. Lehtilapa on useimmiten pitkä ja kapea.
Rakenne > Kukinto

Tuulipölytteiset kukat voivat olla tähkissä, kerrannaistähkissä, tertuissa tai röyhyissä. Hedelmä on jyvä. Ulkokale ja sisäkale (kuvassa A:t) ovat heinäkasvien tähkylän uloimmaiset suomut, jotka suojaavat kukintoa. Ulkokale on sisäkaletta hieman lähempänä kukintoperää. Vihne (kuvassa C) on pieni sukanen, joka on tavallisesti kiinnittynyt heinäkasvien ulkohelpeen (kuvassa B) kärkeen tai selkään. Viljakasveista vihneet näkyvät selvästi ohralla ja rukiilla.
Luokittelu

Molekyyligeneettisiin tutkimuksiin perustuva fylogeneettinen luokittelujärjestelmä erottaa 12 alaheimoa. Niiden keskinäistä sukulaisuutta kuvataan kaavalla: Anomochloöideae {Pharoideae [Puelioideae (PACMAD + BEP -kladit)]}
PACMAD-kladi koostuu alaheimoista Panicoideae, Aristidoideae, Chloridoideae, Micrairoideae, Arundinoideae ja Danthonioideae. BEP-kladissa ovat alaheimot Bambusoideae, Ehrhardtoideae ja Pooideae.
Luokittelu > Alaheimo Anomochloöideae

Kaksi sukua ja neljä lajia siellä täällä hajanaisesti Keski-Amerikasta Kaakkois-Brasiliaan ulottuvan alueen metsissä. Alaheimoon kuuluvat Anomochloa marantoidea, joka on sukunsa ainoa laji, ja kolme Streptochaeta-lajia.
Luokittelu > Alaheimo Pharoideae

Neljä sukua ja 13 lajia tropiikin metsissä.
Luokittelu > Alaheimo Puelioideae

Kaksi sukua ja 11 lajia trooppisessa Afrikassa.
Luokittelu > Alaheimo Panicoideae

Sukuja 212 ja lajeja 3316 tropiikissa ja lauhkealla vyöhykkeellä. Runsaslajisimmat suvut: helmihirssit (Paspalum, 330 lajia), varrasheinät (Andropogon, 122 lajia), harjasheinät (Cenchrus, 121 lajia; sisältää entisen sulkahirssien Pennisetum suvun), hirssit (Panicum, 100 lajia), hahtuheinät (Schizachyrium, 64 lajia) ja Arundinella (57 lajia).
Luokittelu > Alaheimo Aristidoideae

Kolme sukua ja 365 lajia lämpimänlauhkeilla alueilla; Euroopassa muutama laji. Suurimmat suvut ovat vihniöt (Aristida, 250–290 lajia) ja untuvaheinät (Stipagrostis, 50 lajia).
Luokittelu > Alaheimo Chloridoideae

Sukuja 130 ja lajeja 1721 tropiikissa ja lämpimillä alueilla enmmän tai vähemmän kuivissa kasvuympäristöissä erityisesti Afrikassa ja Australiassa. Runsaslajisimmat suvut: röllinurmikat (Eragrostis, 300 lajia), vasuheinät (Muhlenbergia, 155 lajia), karisteheinät (Sporobolus, 180 lajia) ja viuhkaheinät (Chloris, 55 lajia).
Luokittelu > Alaheimo Micrairoideae

Sukuja yhdeksän ja lajeja 188 tropiikissa. Suurimmat suvut: kipinäheinät (Isachne, 103 lajia) ja Eriachne (48 lajia).
Luokittelu > Alaheimo Arundinoideae

Sukuja 19 ja lajeja 46 lauhkealla ja trooppisella vyöhykkeellä. Kasvuympäristö vaihtelee vedestä ja kosteikoista kuiviin kasvupaikkoihin.
Luokittelu > Alaheimo Danthonioideae

Sukuja 17 ja lajeja 281 laajalle levinneinä, eniten eteläisellä pallonpuoliskolla; Kaakkois-Aasiassa ja Malaijien saaristossa vähän lajeja. Suurimmat suvut: hinat (Danthonia, 100 lajia) ja Rytidosperma (90 lajia).
Luokittelu > Alaheimo Bambusoideae

Sukuja 116 ja lajeja 2123 tropiikissa ja lauhkeilla alueilla, usein metsäkasveja. Bambujen alaheimossa on kolme tribusta.
Tribuksessa Olyreae on 21 sukua ja 120 lajia Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Afrikassa; Uudessa-Guineassa kasvaa suku Buergersiochloa. Eniten lajeja on suvussa Pariana (35 lajia). Tribuksen kasvit ovat ruohovartisia, muissa tribuksissa on puuvartisia bambuja.
Arundinarieae-tribus käsittää 26 sukua ja 533 lajia hajanaisesti levinneinä Itä-Yhdysvaltoihin, Itä-Aasiaan ja Afrikkaan; enemmän tai vähemmän vuoristoissa. Runsaslajisimmat suvut: ruokobambut (Fargesia, 60 lajia), sasabambut (Sasa, 40–60 lajia), jättibambut (Phyllostachys) (55 lajia), kaislabambut (Arundinaria, 50 lajia).
Bambuseae-tribus koostuu 84–101 suvusta, joissa on 1470 juurakollista lajia tropiikissa, lämpimillä ja lauhkeilla alueilla. Suurimmat suvut: Chusquea (200 lajia), hujabambut eli kimppubambut (Bambusa, 120 lajia), Merostachys (50 lajia) ja Schizostachyum (50 lajia).
Luokittelu > Alaheimo Ehrhartoideae

Sukuja 17 ja lajeja 111 laajalti levinneinä, mutta erityisesti eteläisellä pallonpuoliskolla. Suurimmat suvut: aitoriisit (Oryza, 20 lajia) ja hukkariisit (Leersia, 20 lajia).
Luokittelu > Alaheimo Poöideae

Sukuja 177 ja lajeja 3850 enimmäkseen pohjoisessa lauhkealla vyöhykkeellä. Alaheimo jakaantuu neljäksi kehityslinjaksi eli kladiksi.
Brachyelytreae käsittää vain yhden kolmilajisen suvun, joka kasvaa Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan itäosassa. Toinen kladi on nimeltään Nardeae, ja siinä on kaksi yksilajista sukua Euroopassa. Kolmas kladi (Phaenospermateae) koostuu seitsemästä suvusta ja niiden 11 lajista, joiden levinneisyys on hajanainen: niitä on Keski-Aasiasta Itä-Aasiaan, Australiassa, Meksikossa, Balkanin niemimaalla ja Kaukasuksella. Neljäs kladi on nimetön ja suurin; siinä on 169 sukua ja 3833 lajia, jotka kasvavat enimmäkseen pohjoisella pallonpuoliskolla. Sen runsaslajisimmat suvut ovat nurmikat (Poa, 500 lajia), pikkunadat (Festuca, 470; sisältää entisen raiheinien Lolium suvun), neulahöyhenheinät (Stipa, <300 lajia), kastikat (Calamagrostis, 230 lajia), röllit (Agrostis, 220 lajia), vehniöt eli villivehnät (Elymus, 150 lajia), amerikanhöyhenheinät (Nassella, 122 lajia), töpökattarat (Bromus, 100 lajia) ja simakkeet (Anthoxanthum, 50 lajia).
Käyttö

Heinäkasveihin kuuluvat monet kaikkein tärkeimmistä viljelykasveista. Heinäkasveja, joiden jyviä käytetään ihmisten ravinnoksi, kutsutaan viljoiksi. Viljoista tärkeimpiä ovat vehnä, riisi, maissi, ohra, ruis ja kaura. Ne muodostavat tärkeän energian- ja proteiininlähteen ihmisille. Sokeriruoko on sokerintuotannon tärkeä lähde.
Lisäksi heimoon kuuluu joukko kotieläinten, etenkin nautojen ja lampaiden rehuksi viljeltäviä kasveja, joita tavallisesti tarkoitetaankin puhuttaessa heinistä tai heinästä. Sellaisia ovat esimerkiksi nurmipuntarpää ja timotei. Niitä voidaan käyttää karjan rehuksi useilla tavoilla: karja voi laiduntaa niitä suoraan pellolta tai erilaisilta luonnonbiotoopeilta, ne voidaan niittää karjalle tuoreena nurmirehuksi tai valmistaa säilörehuksi yhdessä muiden nurmikasvien kanssa tai niistä voidaan valmistaa karjan talvirehuksi kuivaa heinää. Näistä kuiva heinä oli yhdessä esimerkiksi lehdesten kanssa aiemmin pääasiallinen talvirehun tuotantotapa pohjoisilla alueilla, mutta säilörehun yleistyttyä kuivan heinän tuotanto talvirehuksi on vastaavasti vähentynyt.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Heinäkasvit (Poaceae)
ITIS: Poaceae (englanniksi)
Evoluutiopuu: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/trees/poaceae.gif
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q43238  Wikispecies: Poaceae  APNI: 54563  ATRF: Poaceae  BOLD: 907  CoL: 627FW  EoL: 8223  EPPO: 1GRAF  FloraBase: 22751  FoC: 10711  GBIF: 3073  GRIN: 897  iNaturalist: 47434  IPNI: 30000032-2  IRMNG: 114385  ITIS: 40351  NBN: NBNSYS0000160753  NCBI: 4479  NZOR: 466fa27f-c60d-4d3e-bc54-b8537ccdc807  Open Tree of Life: 508090  Paleobiology Database: 53546  Plazi: 457FF032-FFA4-842D-FBFC-55C6FA53CF37  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000032-2  Tropicos: 42000357  VASCAN: 193  VicFlora: e82c1987-a1dc-4faf-864d-5b2177197e67  WFO: wfo-7000000483  WoRMS: 234036 
Heinäkasvin kukinto kaavamaisesti
Heinää kasvava ruohokenttä Oregonissa, Yhdysvalloissa.
Chiloén kirkot

Iglesia Apóstol Santiago de Castro, Castron kaupungin keskustassa.
Chiloén kirkot ovat kokonaan puusta rakennettuja kirkkoja Chiloén saarella Chilessä. Kirkkoja on yli 150, ja parikymmentä edustavinta kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Vanhin säilynyt kirkko on Achaon kylässä, vuodelta 1723. 2000-luvullakin on saarelle noussut uusia puukirkkoja.
Sisäkuva Castron kirkosta.
Kristinuskoa saarella levittäneet jesuiitat käynnsitivät kirkkojen rakentamisen 1600-luvulla. Kun emämaa Espanja ajoi heidät maasta pois, fransiskaanit jatkoivat ja rikastuttivat kirkonrakennusperinnettä 1700-luvulla. 
Jesuiitat yhdistivät itäisestä Keski-Euroopasta mukanaan tuomansa rakennusideat Chiloén vanhoihin kirvesmiestaitoihin ja muihin kulttuuriperinteisiin.
Rakennuksiin on valittu kestävintä puuta, kuten lehtikuusta ja sypressiä, mutta myös mäntyä.
Kirkkojen yhteisiä piirteitä on muun muassa holvikattoinen päälaiva sekä puupylväiden ja kaarien  erottamat tasakattoiset sivulaivat. 
Paanuseinät ovat yleisiä kirkoisssa, kuten saaren asuintaloissa. Paanut tekevät talot piparkakkutalomaisiksi. Paanuperinne on tullut sekä Chilen mapuche-intiaaneilta että saksalaisilta muuttajilta.
Ancudin kaupungissa on kirkkojen rakennusperinnettä vaalivan säätiön opastuskeskus. Siellä on useita pienoissamalleja, jotka havainnollistavat holvikaarten rakenteita ja monia yksityiskohtia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Chiloén kirkot UNESCOn sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Arkansas’n yliopisto

| Arkansas’n yliopisto> University of Arkansas |
| --- | --- |

 lat. Universitas Arcansia 
Motto:  Veritate Duce Progredi
Perustettu:  1871
Tyyppi:  julkinen
Säätiön varat:  920 milj. dollaria
Budjetti:  485 milj. dollaria
Rehtori:  Donald R. Bobbitt
Kansleri:  G. David Gearhart
Henkilökunta:  4 000
Opiskelijoita:  26 301
Jatko-opiskelijoita:  4 018
Sijainti:  Fayetteville, Arkansas  Yhdysvallat
Sivusto:  www.uark.edu
Arkansasin yliopiston Razorbacks-joukkue.
Arkansas'n yliopisto (engl. University of Arkansas, tunnetaan paikallisesti nimellä the U. of A. tai The Hill) on julkinen yliopisto, jonka pääkampus on Fayettevillessä. Se perustettiin nimellä Arkansas Industrial University vuonna 1871, ja nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1899. Sen opetusohjelman painopisteitä ovat maatalous ja liiketalous.
Syyslukukaudella 2005 opiskelijamäärä oli 17 821, joista 2 948 eli 17 prosenttia oli jatko-opiskelijoita. Yliopiston kampuksella on 130 rakennusta, ja opinto-ohjelmia on yli 200. Opiskelijoiden ja työntekijöiden määrällinen suhde on 17:1.
Yliopistoon kuuluu Little Rockissa opetusta antava Clinton School of Public Service.