stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Galileo Galilein tapaus
Dialogi

Joidenkin tutkijoiden mukaan Galilein tuomitseminen 1633 johtui pikemminkin hänen hyökkäyksestään Aristoteleen oppeja kohtaan kuin kopernikaanisesta mallista.
Il Saggiatore julkaistiin heti paavi Urbanus VIII:n valinnan jälkeen 1623. Paaviksi noussut kardinaali Barberini oli ollut Galilein ystävä ja vastustanut tämän tuomitsemista 1616. Kolmikymmenvuotinen sota oli alkanut 1618, ja toukokuussa 1632 paavi tarvitsi espanjalaisten apua estämään  Ruotsin Kustaa II Aadolfia ylittämästä Alppeja ja etenemästä Roomaan. Avun hintana espanjalaiset vaativat suurempaa huomiota puhdasoppisuuden puolustamiseen. Galilei omisti Il Saggiatoren paaville, joka hyväksyi kirjan.
Seuraavina vuosina Galilei pysytteli poissa kopernikaanisesta polemiikista, mutta 1630 hän palasi kirjoittamaan kirjaa aiheesta ja niin 1632 julkaistiin Dialogo dei due massimi sistemi del mondo. Sillä oli inkvisition muodollinen lupa, sillä kirjassa esitettiin tasapainoinen näkemys kummastakin teoriasta. Käytännössä kuitenkin kopernikaanista teoriaa kohdeltiin paremmin, ja paavi Urbanus VIII:n näkemys asiasta oli laitettu hahmolle nimeltä Simplicio, virnuiluksi paaville. Galilei määrättiin ilmestymään inkvisition eteen tuomittavaksi.
Oikeudenkäynti

Galilei määrättiin oikeudenkäyntiin 1633 epäiltynä kerettiläisyydestä. Tuomio muodostui kolmesta osasta:
Galilein tuli perua aurinkokeskiset näkemyksensä, julistaa Auringon liikkumattomuuden olevan "filosofisesti mieletön ja muodollisesti kerettiläinen" ajatus sekä Maan liikkumisen olevan "uskonnollisesti virheellinen"
Hänet määrättiin vangittavaksi; tuomio muutettiin myöhemmin elinikäiseksi kotiarestiksi
Dialogi julistettiin pannaan ja oikeudenkäynnissä julistamattomasti kaikkien hänen teosten julkaiseminen kiellettiin, mukaan lukien mahdolliset tulevat teokset.
Suositun tarinan mukaan Galilei olisi tuomion kuultuaan kumartunut tuomioistuimen edessä ja mutissut sanat ”Eppur si muove” ("Se liikkuu sittenkin"), tarkoittaen maapallon liikkumista. Tätä ei todellisuudessa kuitenkaan liene tapahtunut.
Vietettyään aikansa ystävällisen arkkipiispa Piccolominin luona Sienassa Galilei sai palata huvilalleen Arcetrin lähelle Firenzeä. Osittain kunnianosoituksena Galileille Arcetriin perustettiin ensimmäinen uuden kokeellisen tieteen akatemia, Accademia del Cimento (suom. Kokeellinen akatemia). Siellä muiden muassa Francesco Redin suorittamat kokeet auttoivat valistuksen ajan synnyssä.
Aiheesta muualla

Drake, Stillman,  Galileo At Work. Chicago: University of Chicago Press, 1968. ISBN 0-226-16226-5
Redondi, Pietro,  Galileo eretico.  pub. Italy, 1983; Galileo: Heretic (transl: Raymond Rosenthal) Princeton University Press 1987 (reprint 1989 ISBN 0-691-02426-X); Penguin 1988 (reprint 1990 ISBN 0-14-012541-8)
McMullen, Emerson Thomas,  Galileo's condemnation: The real and complex story (Georgia Journal of Science, vol.61(2) 2003)
Bellarmine's letter of 1615
Inquisition documents, 1616 and 1633 (Arkistoitu – Internet Archive)
Digitalisoituja vatikaanin dokumentteja Galileo Galilein oikeudenkäynnistä (italiaksi) (Linkki ei toimi 28.05.2015, käytä: https://web.archive.org/web/20080329172508/http://asv.vatican.va/en/stud/download/CAV_21.htm)
Huhtanen, Joel: Galilei, inkvisitio ja tieteenhistoria https://www.areiopagi.fi/2013/11/galilei-inkvisitio-ja-tieteenhistoria/
Cristiano Bantin maalaus vuodelta 1857.
Gibson Flying V

| Gibson Flying V |
| --- | --- |
 Michael Schenker soittamassa Flying V -kitaraa.
Perustiedot
Alkuperäinen valmistaja:  Gibson
Valmistusvuodet:  1958–1959, 1967–
Rakenne
Rungon tyyppi:  Flying V
Kaulan kiinnitys:  Liimakaula.
Materiaalit
Runko:  Korina, Mahonki
Kaula:  Mahonki
Otelauta:  Ruusupuu ja eebenpuu
Tekniikka
Talla:  Tune-O-Matic
Mikrofonit:  Kaksi Humbuckeria: 496R (Kaula), 500T (Talla)
Värit
Värivaihtoehdot:  Valkoinen alkuperäinen ja yleisin. Myös muita vaihtoehtoja.
Flying V kitaroita. Vasemmalla ja keskellä olevat ovat Gibsoneita. Oikealla on Dean-merkkinen Flying V.
Gibson Flying V on Gibsonin vuonna 1958 julkaisema sähkökitaramalli. Se oli yksi kolmesta modernistic series -kitarasta joita olivat sen lisäksi myös Gibson Explorer ja Gibson Moderne.
Historia

Flying V oli alkuaikoinaan erittäin modernin muotoinen eikä saavuttanut aluksi suurtakaan suosiota, sillä se oli omana aikanaan hyvin radikaalin muotoinen valtavirtaan nähden. Valmistus lopetettiinkin vuonna 1959 oltuaan markkinoilla vain vuoden verran. Vuonna 1967 puolestaan Gibson päätti jatkaa mallin valmistusta ja ei ole sittemmin lopettanut sitä. Flying V ei ole itsessään saavuttanut huimaa suosiota, mutta merkittävän siitä tekee se, että se on ollut ratkaisevana vaikuttajana esimerkiksi Jackson King V sekä Jackson Randy Rhoads -kitaroiden suunnittelussa. Nämä edellä mainitut ovat menestyneet hyvin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gibson Flying V Wikimedia Commonsissa
Sophie Germain

| Sophie Germain |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Marie-Sophie Germain
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1776
Kuollut: 27. kesäkuuta 1831 (55 vuotta)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Carl Friedrich Gauss
Tutkimusalue:  Lukuteoria, mekaniikka, fysiikka, matematiikka ja filosofia
 Nimikirjoitus
Marie-Sophie Germain (1. huhtikuuta 1776 – 27. kesäkuuta 1831) oli ranskalainen matemaatikko. Hän kehitti muun muassa lukuteoriaa, differentiaaligeometriaa, akustiikkaa ja elastisuuden teoriaa.
Elämäkerta

Germain syntyi Pariisissa keskiluokkaiseen kauppiasperheeseen vuonna 1776, juuri Ranskan vallankumouksen alla. Ollessaan 13-vuotias hän tutustui Arkhimedeen elämään ja työhön isänsä laajan kirjaston avulla. Arkhimedeen esikuva innoitti myös nuorta Germainia perehtymään matematiikan saloihin. Germainin vanhemmat kuitenkin yrittivät vastustella hänen matematiikan opiskeluaan, sillä matematiikkaa pidettiin vielä tuolloin lähinnä miesten alana.
Germain ei koskaan käynytkään muodollisesti koulua. Voidakseen perehtyä muun muassa Eulerin ja Newtonin tutkimuksiin hän opiskeli itsenäisesti paitsi algebraa, geometriaa ja matemaattista analyysia myös kieliä, kuten latinaa ja kreikkaa.
Vuonna 1794 perustettuun Pariisin École Polytechnique -kouluun pääsivät opiskelemaan Ranskan lahjakkaimmat tulevat matemaatikot, mutta vain miespuoliset. Germain onnistui kuitenkin saamaan joiltakin koulun kursseilta luentomuistiinpanoja. Hän oli erityisen kiinnostunut Joseph-Louis Lagrangen opetuksista ja kirjoitti niihin liittyvän harjoitustutkielman salanimellä Monsieur Le Blanc, jonka hän lähetti kouluun Lagrangen arvioitavaksi. Lagrange oli hyvin vaikuttunut Germainin työstä ja halusi tavata Le Blancin, jolloin Germain joutui paljastamaan henkilöllisyytensä. Lagrangesta tuli tämän jälkeen Germainin neuvontantaja ja ohjaaja.
Vuonna 1804 Germain aloitti kirjeenvaihdon Carl Friedrich Gaussin kanssa luettuaan tämän pääteoksena pidetyn teoksen Disquisitiones Arithmeticae (suom. Aritmeettisia tutkimuksia, 1801). Germain käytti kirjeenvaihdossa jälleen salanimeään Le Blanc. Gauss pääsi selville Le Blancin henkilöllisyydestä vasta vuonna 1806, kun Napoleon oli valloittamassa Gaussin kotiseutua Preussia. Germain pyysi tällöin erästä tuntemaansa kenraalia henkilökohtaisesti huolehtimaan Gaussin turvallisuudesta, ja Germain päätti paljastaa Le Blancin todellisen henkilöllisyyden selittäessään asiaa Gaussille myöhemmin kirjeitse. Gauss ja Germain olivat tämän jälkeenkin kirjeenvaihdossa aina Germainin kuolemaan asti. Gauss järjesti Germainille kunniatohtoriuden Göttingenissä vuonna 1831, mutta Germain kuoli kuukautta ennen kuin se ehdittiin myöntää.
Lagrangen ja Gaussin lisäksi Germain kävi kirjeenvaihtoa myös Adrien-Marie Legendren kanssa. Germain oli ensimmäinen nainen, joka hyväksyttiin osallistumaan Ranskan tiedeakatemian istuntoihin, miesjäsenten vaimojen lisäksi.
Germain on erityisen tunnettu muun muassa värähtelykuvion analyyttisestä ratkaisusta sekä Fermat'n suuren lauseen yleiseen todistukseen liittyvistä tutkimuksistaan. Germain kehitti kokonaan uuden linjan Fermat’n suuren lauseen ratkaisuyrityksiin ja loi lauseen yhtälöä koskevan Sophie Germainin teoreeman. Hän myös esitti lauseen todistuksen eräissä erikoistapauksissa.
Huomionosoituksia

Pariisin 14. arrondissementissa sijaitseva Rue Sophie Germain on nimetty Germainin mukaan.
Pariisissa toimiva lukio Lycée Sophie Germain on nimetty Germainin mukaan.
Venuksen kraatteri Germain on nimetty Germainin mukaan.
Lukuteoriassa alkuluvut p, joille pätee että myös 2p + 1 on alkuluku, on nimetty Sophie Germainin alkuluvuiksi.
Aiheesta muualla

Germain, Sophia
Marie-Sophie Germain (Arkistoitu – Internet Archive)
Mirja Hartimo: Berliinistä Göttingeniin – matematiikan kehityksestä 1800-luvulla
Boyer, Carl B. & Merzbach, Uta C.: Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia, osa II, s. 704.  ("Disquisitiones Arithmeticaen vastaanotto")  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Art House, 1994.  ISBN 951-884-158-6
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sophie Germain Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Muotokuva Sophie Germainista noin 14-vuotiaana (Auguste Eugene Lerayn maalaus, kuva teoksesta Histoire Du Socialisme noin vuodelta 1880).
Récherches sur la théorie des surfaces élastiques, 1821
Get On

| ”Get On” Hurriganes |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Roadrunner
 B-puoli: ”Mister X”
 Äänitetty : syyskuu 1974, Marcus Music, Tukholma
 Julkaistu: joulukuu 1974 (single)
 Tekijä(t): Remu Aaltonen, Cisse Häkkinen, Albert Järvinen
 Tyylilaji: rock and roll
 Kesto: 03.43
 Levy-yhtiö: Love Records
Hurriganesin muut singlet
| ”Blue Suede Shoes” 1974 | ”Get On” 1974 | ”I Will Stay” 1975 |
”Get On” on suomalaisen rock-yhtyeen Hurriganesin kappale heidän toiselta levyltään Roadrunner. Kappale tehtiin alun perin vain täytemateriaaliksi, koska levystä olisi tullut muuten liian lyhyt. Remu Aaltosen mukaan sekä kappale että sanat improvisoitiin nopeasti albumin tuottaja Richard Stanleyn halutessa vielä yhtä kappaletta. Yhtye oli kuitenkin esittänyt kappaletta jo kesällä, kuukausia ennen kuin he astuivat syyskuussa 1974 studioon. Näin muistaa myös tuottaja Stanley. Levytystä edeltävistä esityksistä on myös olemassa yleisönauhoitteet.
Kappaleen sanoitus on eräänlaista ”rock-esperantoa”; siinä on englanninkielisiä sanoja ja pidempiäkin fraaseja, mutta se ei kokonaisuutena noudata englannin kielioppia eikä sillä ole mielekästä merkitystä. Tämä johtuu siitä, että Remu ei osannut englantia kyllin hyvin tehdäkseen ”oikeat” sanat. Sanoituksen ei ollut tarkoitus jäädä levylle, vaan Remu tarkoitti sen demoksi varsinaista lauluosuutta varten.
Muu yhtye sekä tuotanto katsoivat esityksen vahvaksi Remun vastustuksesta huolimatta.
Kappaleen kitaraintro on mukailtu Chuck Berryn ”Johnny B. Gooden” introsta, sillä Remu ohjeisti kitaristi Albert Järvistä aloittamaan tällä. Rytmikitara ja kertosäkeen lauluharmoniat tehtiin päällekkäisäänityksenä muutoin elävänä ottona tallennettuun kappaleeseen.
”Get On” on Hurriganesin tunnetuimpia kappaleita, joka on totuttu kuulemaan yhtyeen jokaisella keikalla. Se on usein kärkisijoilla puhuttaessa parhaista suomalaisista rock-kappaleista, ja se esimerkiksi äänestettiin Hurriganesin parhaaksi kappaleeksi Radio Rockin Suurimmat yhtyeet -äänestyksessä.
Kappale voitti European Pop Jury -palkinnon vuonna 1974.
Kokoonpano kappaleella

Remu Aaltonen – rummut, laulu
Cisse Häkkinen – basso, taustalaulu
Albert Järvinen – kitara
Kappaleen eri esittäjiä

Kappaletta on esittänyt keikoilla myös ainakin Hard Rock Sallinen 70-80-luvun vaihteen tienoilla (noudattaen melko tarkasti alkuperäistä Hurriganes-versiota).
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Get On päihitti Euroopan huiput (European Pop Jury 20.12.1974)
Giganotosaurus

| Giganotosaurus |
| --- | --- |

 Liitukausi 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  †Carnosauria
Yläheimo::  †Allosauroidea
Heimo::  †Carcharodontosauridae
Suku::  †Giganotosaurus  Coria & Salgado, 1995
Laji::  carolinii
Kaksiosainen nimi
 † Giganotosaurus carolinii  Coria & Salgado, 1995 
Katso myös
   Giganotosaurus Wikispeciesissä   Giganotosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Giganotosaurus on teropodeihin kuuluva dinosaurussuku, joka eli myöhäisliitukaudella 93–89 miljoonaa vuotta sitten. Giganotosaurus on eräs suurikokoisimmista tunnetuista petohirmuliskoista, mutta siitä on löydetty vain yksi kokonainen fossiili.
Löytyminen ja luokittelu

Giganotosauruksen ensimmäiset jäänteet Patagoniasta Argentiinan eteläosista löysi alun perin amatööriarkeologi Rubén Dario Carolini vuoden 1993 kesäkuussa. Carolini ilmoitti löydöstä kahdelle paleontologille, Rodolfo A. Corialle ja Leonardo Salgadolle, jotka aloittivat kaivaustyön hirmuliskon fossiilin ympäriltä. Fossiili kuitenkin osoittautui paleontologialle uuden, tuntemattoman petohirmuliskon jäännöksiksi. Coria ja Salgado kirjoittivat löydöstä ensimmäisen kerran julkisesti arvostetussa brittiläisessä tiedelehdessä Naturessa vuonna 1995. Carolinin fossiilissa Giganotosauruksesta oli jäljellä noin 70 prosenttia. Luurankoon kuuluivat muiden muassa pääkallo, lantio, selkäranka ja molemmat reisiluut.
Hiljattain samasta kivimuodostelmasta Argentiinasta löydettiin peräti kuuden Giganotosauruksen luita. Ne olivat luultavasti hukkuneet äkillisen tulvan aiheuttamaan maanvyörymään. Tästä on päätelty, että Giganotosaurukset elivät pienissä perheryhmissä, jotka saalistivat yhdessä ja söivät yhdessä. Alkuperäinen fossiili on säilössä argentiinalaisessa Carmen Funesin luonnontieteellisessä museossa Plaza Huinculissa, mutta luurangosta on myös tehty useita kopioita, jotka ovat esitelty museoissa ympäri maailmaa. Yksi tällainen kopio on Suomessa Helsingin Luonnontieteellisessä museossa, johon se hankittiin vuonna 2005 aloitetun ja vuonna 2008 päättyneen remontin aikana.
Nimi Giganotosaurus on peräisin kreikankielisistä sanoista gigas (”jättiläinen”), notos (”etelätuuli”) ja sauros (”lisko”), joten hirmuliskon nimi merkitsee ”jättiläismäistä etelän liskoa”.
Tuntomerkit

Giganotosaurus oli yksi suurimmista eläneistä petoeläimistä, mutta sen tarkkaa kokoa on mahdotonta mitata, koska vain yksi täydellinen luuranko on löydetty. Suurin tunnettu Giganotosauruksen luuranko on arviolta 
13,2 metriä pitkä, ja 3,9 metriä korkea lantion kohdalta. Painoa sillä oli arviolta 6,5–13,8 tonnia.
Tämä tekee siitä yhden kaikkien aikojen suurikokoisimmista maalla liikkuneista lihansyöjistä. Giganotosaurus oli noin yhtä suuri kuin paljon kuuluisampi Tyrannosaurus rex, mutta se ei ollut yhtä pitkä kuin 20 metrin pituinen Spinosaurus. Giganotosauruksen tunnetut sukulaislajit ovat Tyrannotitan, Mapusaurus ja Carcharodontosaurus, jotka olivat myös epätavallisen kookkaita petohirmuliskoja. Jotkut tutkijat kuitenkin kiistelevät, mikä näistä pedoista oli suurin.
Giganotosauruksen suurin kallo on arviolta 1,95 metriä pitkä, ja siinä sijaitsivat sen kokoon nähden pikkuruiset aivot. Aivojen koosta päätellen Giganotosaurus ei ollut erityisen älykäs saalistaja, mutta tutkijoiden mukaan sillä saattoi olla saalistuksessa erittäin tarkka hajuaisti, koska pääkallon muodosta päätellen sillä oli kehittyneet hajuhermot.
Giganotosauruksen suussa oli rivistö partaveitsimäisiä hampaita, joiden avulla hirmulisko irrotti ja paloitteli saaliseläintensä lihan. Hampaiden muoto viittaa siihen, että ne oli tarkoitettu ensisijaisesti puremiseen luiden murskaamisen sijasta, toisin kuin esimerkiksi Tyrannosauruksella. Ensimmäisen löydetyn Giganotosauruksen löytöpaikalta on kaivettu myös Titanosaurusten fossiileja, minkä vuoksi sen uskotaan saalistaneen suurikokoisia sauropodeja, kuten haavoittuneita tai nuoria Argentinosauruksia. Uusimpien tietojen mukaan Argentiinasta löydetty ainoa luuranko oli vielä keskenkasvuinen yksilö, joten Giganotosaurus saattoi kasvaa jopa 16-metriseksi ja jopa yhdeksän tonnin painoiseksi.lähde?
Giganotosauruksen luurangon kopio Sydneyn Australian Museumissa.
Giganotosaurus Helsingin Luonnontieteellisessä museossa.
Ihminen ja viisi suurinta petohirmuliskoa. Giganotosaurus on vihreä ja toiseksi suurin Spinosauruksen jälkeen.
Giliap

| Giliap |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roy Andersson
Käsikirjoittaja:  Roy Andersson
Säveltäjä:  Björn Isfält
Pääosat:  Thommy Berggren Mona Seilitz
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Sandrew Film & Teater AB
Ensi-ilta:  1975, Suomessa 2008
Kesto:  137 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
SFDb
Infobox OKNimi-testi OK: 
Giliap on Roy Anderssonin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosia näyttelevät Thommy Berggren ja Mona Seilitz. Kokeellinen ja tyylitelty elokuva kertoo pikkukaupungin synkkään hotelliin töihin saapuvasta nuoresta miehestä. Roy Anderssonin toinen pitkä elokuva sai kielteisiä arvosteluja, joissa sitä pidettiin pettymyksenä Anderssonin esikoispitkän, raikkaan nuorisokuvauksen Eräs rakkaustarina (1970) jälkeen.
Juoni

Busarewskin hotellin keittiön ja kellareiden uumenissa työskentelee sekalainen kaarti värikkäitä hahmoja. Väliaikaiseksi tarjoilijaksi pestautunut kulkuri (Berggren) saa kuulla myös viinurin tulleen taloon ”väliaikaisesti” 12 vuotta aiemmin. Komedia muuttuu tragediaksi, jonka keskeiseen rooliin nousee kellarin epävirallinen päällepäsmäri, pikkurikollisen urasta haaveileva Kreivi.
Vastaanotto

Giliap sai niin huonon yleisömenestyksen, että Roy Andersson  paikkaili sen tappioita parikymmentä vuotta mainoselokuvia tekemällä kunnes pääsi uuteen alkuun pitkien elokuvien saralla elokuvalla Toisen kerroksen lauluja (2000).
Suomessa Giliap sai teatteriensi-iltansa vasta 33 vuotta maailmanensi-illan jälkeen vuonna 2008, silloinkin ilman suomenkielisiä tekstejä. Se sai Suomessa ensiesityksensä television TV2-kanavalla maaliskuussa 1981, jolloin Helsingin Sanomien Mikael Fränti piti sitä paitsi loistavana vieraantumisen kuvauksena, myös pitkästyttävänä filminä ellei tutki sen kuvia tarkasti ja jää miettimään niitä. Andersson ei hänestä ole tyytynyt helppoihin ratkaisuihin. Myös Iltalehden Taru Mäkelän mielestä elokuvaa hallitsee hyvin tiukka ja keskittymistä vaativa muotokieli, jossa jokainen kuva on tarkoin harkittu ja täynnä merkitystä. Lähikuvien puute korostaa tarinan henkilöiden vieraantuneisuutta ja irrallisuuden tunnetta, ja dialogi on vähäistä.
Vuonna 2009 Giliap pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Käännös suomeksi
Gambia

Gambian tasavalta eli Gambia on valtio Länsi-Afrikassa. Se on pinta-alaltaan Manner-Afrikan pienin maa ja alueeltaankin erikoisen muotoinen, sillä sen rajat myötäilevät Gambiajoen juoksua. Joki virtaa valtion läpi ja laskee Atlantin valtamereen. 80 kilometrin pituista merenrantaa lukuun ottamatta Gambiaa ympäröi joka puolelta Senegal, jonka kanssa sillä on yhteistä rajaa 740 kilometriä.
Gambia kuului aiemmin Brittiläiseen imperiumiin. Se itsenäistyi vuonna 1965 viimeisenä brittien siirtomaana Afrikassa. Maan pääkaupunki on Banjul. Gambian tasavalta oli Kansainyhteisön jäsen vuosina 1965–2013 ja liittyi Kansainyhteisön jäseneksi uudelleen vuonna 2018. Gambia kuuluu myös Afrikan unioniin.
Maantiede > Pinnanmuodot ja sijainti

Gambia on pieni ja kapea valtio Länsi-Afrikassa Gambiajoen ympärillä. Se on Afrikan mannermaan pienin valtio, ja sen pinta-ala on 11 295 km² neliökilometriä. Gambian leveys on noin 24–48 kilometriä, ja se seuraa Gambiajokea melkein 480 kilometrin verran sisämaahan. Koko joki on noin 1 120 kilometriä pitkä ja saa alkunsa Guineasta, josta virtaa Senegalin kautta Gambiaan.
Gambia on melkein täysin Senegalin enklaavi, ja maalla on vain kapea Atlantin rannikkokaistale. Maa on myös matala, ja Gambiajoki laskeutuu maan itärajalta vain 10 metriä merelle. Gambian itäosassa joki on muodostanut matalia laaksoja lateriittimaahan. Valtion korkein kohta on 53 metrin korkuinen Red Rock.
Maantiede > Ilmasto ja luonto

Gambiassa vallitsee tyypillinen länsiafrikkalainen ilmasto: kuuma sadekausi kestää kesäkuusta marraskuuhun ja kuivempi viileämpi kausi marraskuusta toukokuuhun.
Gambian ympäristö on muuttunut paljon ihmisen vaikutuksesta, ja vielä 1900-luvun alussa maa kasvoi metsiä ja luonnontilaista savannia. Metsämaat ovat säilyneet paremmin Gambiajoen eteläpuolella, mutta pohjoisosa on isolta osaltaan otettu maatalouskäyttöön. Maan koilliskulmassa on harvemmin asuttu alue, jossa on edelleen pensas- ja metsäsavannia.
Useimmat suuret eläimet, kuten elefantit, on metsästetty sukupuuttoon. Gambiajoen kansallispuistossa elää vielä virtahepoja. Yleisimmin tavattavat nisäkkäät ovat apinoita: paviaaneja ja pienempiä apinoita, kuten oliiviruostegueretsa ja husaariapina. Jokisuulla elää delfiineitä. Lintujen runsaslajisuus on harvinaista näin pienelle alueelle: niitä on tavattu 560 lajia.
Gambiassa seitsemän kansallispuistoa tai niihin rinnastettavaa suojelualuetta: Abukon luonnonsuojelualue, Baobolonin kosteikonsuojelualue,  Kiang Westin kansallispuisto, Niumin kansallispuisto, Gambiajoen kansallispuisto ja  Tanji Karintin lintujensuojelualue. Lisäksi 66 muuta metsäaluetta on rauhoitettu.
Historia > Varhaisvaiheet

Gambian ensimmäisistä asukkaista ei ole paljoakaan tietoa, mutta se oli ensimmäisiä paikkoja, joissa kasvatettiin afrikanriisiä. Ensimmäiset kirjalliset maininnat Gambiasta löytyvät Hanno Merenkulkijan Länsi-Afrikan matkan kuvauksesta vuodelta 470 eaa. sekä 800- ja 900-luvuilta arabikauppiaiden muistiinpanoista.
Senegambian alueella pystytettiin 1000-luvulla kivikehiä, joilla oli alueen asukkaille jonkinlaista rituaalista merkitystä. Malin kuningaskunta valloitti 1200-luvulta alkaen valtaosan Gambiajoen laaksoista, ja monet alueen asukkaat omaksuivat mandinkojen kulttuurin. Gambiaan tuli samoihin aikoihin myös wolofeja, serereitä ja fulbeja. Malin kuningaskunnan heikentyessä Gambiajoen varsi jakautui useisiin mandinkavaltioihin.
Historia > Islam

Islam levisi Länsi-Afrikkaan Saharan poikki jihadina Mauretaniasta käsin sekä muslimikauppiaiden karavaaneissa. Niiden kuljettamia tärkeimpiä tuotteita olivat orjat, kulta ja suola. Länsi-Afrikasta kehittyi niiden myötä maailman suurin orjakaupan keskus. Senegambian alueella Malin kuningaskunnan (1235–1670) muistoa pitivät yllä pienimuotoiset valtiot, joiden johdossa olivat usein islamilaiset pyhät miehet, maraboutit.  Niiden keskeinen tehtävä oli harjoittaa jihadia,  jonka avulla hankittiin orjia maatalouteen ja kaupankäyntiin.Tärkeä instituutio olivat koraanikoulut, jotka olivat myös barakan jakamisen keskuksia. Senegambiassa jakhanket olivat tärkeä muslimiheimo, joka harjoitti maataloutta ja kävi kauppaa.