stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miesten Divari
Joukkueet 2024–2025

| Joukkue | Kunta | Kotihalli | Perustettu | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| M-Team | Helsinki | Arena Center Ruskeasuo | 1996 | Teemu Kalinainen |
| Hawks | Helsinki | Arena Center Myllypuro | 2015 | Petteri Bergman |
| Tiikerit | Vantaa | Tikkurilan urheilutalo | 1997 | Pasi Rosti |
| SB Vantaa | Vantaa | Energia Areena | 1991 | Tomi Rastas |
| LNM | Liminka | Krankka-areena | 1997 | Niko Kvist |
| Koovee | Tampere | Spiral-Halli | 1996 | Jarno Iijolainen |
| SalBa | Rauma | Jaakko Arena | 1993 | Mikko Lehti |
| Rangers | Kirkkonummi | Jokirinteen liikuntahalli | 1992 | Miika Valkama |
| O2-Jyväskylä | Jyväskylä | Jyväskylän monitoimitalo | 2001 | Ismo Nybacka |
| SaiPa | Lappeenranta | Lappeenrannan urheilutalo | 2020 | Otto Valavuo |
| Josba | Joensuu | Joensuu Areena | 1988 | Jami Huhtala |
| Karhut | Pori | Porin urheilutalo | 1992 | Jani Jormakka |
| SBS Wirmo | Mynämäki | HaNi-Halli | 1993 | Jarmo Eskelinen |
| ÅIF | Sipoo | Ingman Areena, Söderkulla | 1995 | Jan Qvickström-Helling |
Kaudet vuodesta 2019–

2019–20
2020–21
2021–22
2022–23
2023–24
2024–25
Divarin vanha logo, joka oli käytössä vuosina 2011–2017 asti.
Miesten Divarin logo 2017–2020
Miesten Divarin logo 2020-2022
Miesten Divarin logo 2022-
Hamburger SV

Hamburger Sport-Verein e.V., tunnetaan yleensä nimellä Hamburger SV tai HSV, on Hampurista kotoisin oleva vuonna 1887 nimellä Sport-Club Germania (yksi nykyseuran kolmesta edeltäjästä) perustettu saksalainen jalkapalloseura, joka pelaa 2. Bundesliigassa. HSV kuuluu kuudella mestaruudellaan Saksan menestyneimpiin jalkapallojoukkueisiin. HSV pelasi Saksan pääsarjassa Bundesliigassa vuosina 1963–2018.
Historia > Perustaminen

Hamburger SV perustettiin 29. syyskuuta 1887 nimellä Sport-Club Germania, kun kaksi urheiluseuraa, Wandsbek-Marienthaler SC ja Hohenfelder SC yhdistyivät. 1. kesäkuuta 1888 perustettiin Hamburger Fußball Club (HFC), joka vaihtoi vuonna 1914 nimensä Hamburger SV:ksi. 1. helmikuuta 1919 SC Germania, Hamburger SV ja vuonna 1906 perustettu urheiluseura SC Falke yhdistyivät Hamburger Sport-Vereiniksi. Tuolloin sovittiin myös, että seuran virallisena perustamisvuotena pidetään vuotta 1887, jolloin SC Germania perustettiin.
Seuran väreiksi valittiin sininen, valkoinen ja musta, jotka olivat myös SC Germanian ja Hamburger FC:n värit. Peliasujen värit ovat valkoinen ja punainen kunnianosoituksena Hampurille, jonka värejä ne ovat.
Historia > Varhaiset vuodet

18. kesäkuuta 1922 HSV oli ensimmäistä kertaa finaalissa pelaamassa Saksan mestaruudesta. Erotuomari keskeytti 1. FC Nürnbergiä vastaan pelatun ottelun 189 minuutin jälkeen tilanteessa 2–2, koska oli tullut pimeää eikä Berliinissä ollut tuolloin kentällä riittävää valaistusta. Uusintapeli pelattiin 6. elokuuta. Senkin keskeytti erotuomari, tilanteessa 1–1, sillä kertaa siksi, että Nürnbergiltä oli poistettu kolme pelaajaa kentältä rikkeiden vuoksi ja yksi oli loukkaantunut, eikä Nürnbergillä ollut sen takia tarvittavaa kahdeksaa pelaajaa kentällä. DFB julisti HSV:n Saksan mestariksi, mutta seura palautti mestaruuden vielä samana vuonna urheilullisista syistä.
Vuonna 1923 HSV saavutti ensimmäisen varsinaisen Saksan mestaruutensa voittamalla finaalin Union Oberschöneweidea vastaan 3–0. Vuonna 1924 HSV oli taas finaalissa, mutta hävisi 1. FC Nürnbergiä vastaan 0–2. Vuonna 1928 HSV voitti jälleen Saksan mestaruuden.
Pelaajat ja valmentajat > Valmennustiimi

Päävalmentaja: Tim Walter
Apulaisvalmentajat: Filip Tapalović, Julian Hübner ja Merlin Polzin
Maalivahtivalmentaja: Sven Höh
Kuntovalmentajat: Daniel Müssig ja Sebastian Capel
Pelaajat ja valmentajat > Valmentajat vuodesta 1963

Lista sisältää kaikki Bundesliiga-ajan valmentajat, myös väliaikaiset:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Martin Wilke (1963–1964)  Georg Gawliczek (1964–1966)  Josef Schneider (1966–1967)  Kurt Koch (1967–1969)  Georg Knöpfle (1969–1970)  Klaus-Dieter Ochs (1970–1973)  Kuno Klötzer (1973–1977)  Rudi Gutendorf (1977)  Arkoc Özkan (1977–1978)  Branko Zebec (1978–1980)  Aleksandar Ristić (1981)  Ernst Happel (1981–1987) |  Josip Skoblar (1987)  Willi Reimann (1987–1990)  Gerd-Volker Schock (1990–1992)  Egon Coordes (1992)  Benno Möhlmann (1992–1995)  Felix Magath (1995–1997)  Ralf Schehr (1997)  Frank Pagelsdorf (1997–2001)  Holger Hieronymus (2001)  Kurt Jara (2001–2003)  Klaus Toppmöller (2003–2004)  Thomas Doll (2004–2007) |  Huub Stevens (2007–2008)  Martin Jol (2008–2009)  Bruno Labbadia (2009–2010)  Ricardo Moniz (2010)  Armin Veh (2010–2011)  Michael Oenning (2011)  Rodolfo Cardoso ja Frank Arnesen (2011)  Thorsten Fink (2011–2013)  Bert van Marwijk (2013–2014)  Mirko Slomka (2014)  Josef Zinnbauer (2014–2015)  Bruno Labbadia (2015–2016) |  Markus Gisdol (2016–2018)  Bernd Hollerbach (2018)  Christian Titz (2018)  Hannes Wolf (2018–2019)  Dieter Hecking (2019–2020)  Daniel Thioune (2020–2021)  Horst Hrubesch (2021)  Tim Walter (2021– ) |
Saavutukset

Saksan mestaruudet (7): 1922 (jaettu), 1923, 1928, 1960, 1979, 1982, 1983
Saksan cupmestaruudet (3): 1963, 1976, 1987
Saksan liigacupmestaruudet (2): 1973, 2003
Pohjois-Saksan mestaruudet (25):1921, 1922, 1923, 1924, 1925, 1928, 1929, 1931, 1932, 1933, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963
Nordmarkin Gaumestaruudet (4):1937, 1938, 1939, 1941
Hampurin Gaumestaruudet (2): 1945 (Gauliga), 1946 (Stadtliga)
Britannian miehitysvyöhykkeen mestari (2): 1947, 1948
Mestareiden liigan voitot (1): 1983
Euroopan cup-voittajien cupin voitot (1): 1977
UEFA Intertoto Cupin voitot (2): 2005, 2007
Emirates Cupin voittaja (1): 2008
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran viralliset sivut
Saksan jalkapallon 2. Bundesliiga 2019–2020
Arminia Bielefeld • VfL Bochum • SV Darmstadt 98 • Dynamo Dresden • Erzgebirge Aue • Greuther Fürth • Hamburger SV • Hannover 96 • FC Heidenheim • Holstein Kiel • SSV Jahn Regensburg • Karlsruher SC • FC Nürnberg • VfL Osnabrück • SV Sandhausen • FC St. Pauli • VfB Stuttgart • SV Wehen Wiesbaden
Hampurin lippu, jonka värejä käytetään HSV:n peliasuissa.
Erkki Oja

| Erkki Oja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1948 Helsinki (ikä 76) Helsinki
Kansalaisuus:   suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu (DI 1972, TL 1975, TT 1977)
Väitöstyön ohjaaja:  Teuvo Kohonen
Instituutti:  TKK, LTY, Kuopion yliopisto
Oppilaat:  monia, mm. Aapo Hyvärinen
Tutkimusalue:  neuroverkot, koneoppiminen, hahmontunnistus, signaalianalyysi, pääkomponenttianalyysi
Tunnetut työt:  Oja's learning rule
Palkinnot:  Suomalainen Tiedeakatemia  (1992–), IEEE Fellow, LTY:n kunniatohtori (2008), KY:n kunniatohtori (2010)
 Kotisivu 
Erkki Oja (s. 22. maaliskuuta 1948 Helsinki) on tietojenkäsittelytekniikan emeritusprofessori Aalto-yliopiston teknillisessä korkeakoulussa, jossa hän vuodesta 2006 lähtien johti Adaptiivisen informatiikan tutkimuksen huippuyksikköä.
Ojan ura alkoi 1981 Kuopion yliopistossa, jossa hän toimi 1987 asti sovelletun matematiikan apulaisprofessorina, ja oli käynnistämässä tietojenkäsittelytieteen opetusta ja tutkimusta Kuopiossa. Sieltä hän siirtyi Lappeenrannan teknilliseen yliopistoon tietojenkäsittelytekniikan professoriksi. Tätä virkaa hoitaessaan hän oli perustamassa muun muassa yliopiston tietotekniikan osastoa.
Oja toimi ajanjakson 2000–2005 akatemiaprofessorina. Kaudella 1. tammikuuta 2007 – 31. joulukuuta 2009 hän toimii Suomen Akatemian Luonnontieteiden ja tekniikan tutkimuksen toimikunnan  puheenjohtajana. Professori Oja ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1992 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 2012.
Akateeminen ura

Adaptiivisen informatiikan tutkimuksen huippuyksikön johtaja, Suomen Akatemia (2006–)
Tietojenkäsittelytieteen professori, Teknillinen korkeakoulu (1993–)
Informaatiotekniikan laboratorion johtaja (1993–2000, 2006–)
Akatemiaprofessori, Suomen Akatemia (2000–2005)
Tietojenkäsittelytieteen professori, Lappeenrannan teknillinen yliopisto (1987–93)
Vieraileva professori, Tokyo Institute of Technology (1990–91)
Sovelletun matematiikan apulaisprofessori, Kuopion yliopisto (1981–87)
Vt. tietojenkäsittelytieteen professori, Kuopion yliopisto (1985–86)
Vieraileva tutkija, Tokyo Institute of Technology (1983–84)
Vanhempi tutkija, Suomen Akatemia (1979–81)
Nuorempi tutkija, Suomen Akatemia (1976–78)
Tutkimusassistentti, Brown University, Yhdysvallat (1977–78)
Vt. teknillisen fysiikan apulaisprofessori, Teknillinen korkeakoulu (1975)
Oja ohjasi Aapo Hyvärisen väitöskirjan. Hyvärinen on Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen osaston siteeratuin tutkija (5.1.2025).
Julkaisuja

Hyvärinen, A., Karhunen, J. ja Oja, E.: Independent Component Analysis.  John Wiley & Sons, 2001.  ISBN 047140540X
Oja, E. (toim.) & Kaski, S. (toim.): Kohonen Maps.  Elsevier, 1999.  ISBN 044450270X
Oja, E.: Subspace Methods of Pattern Recognition.  Research Studies Press, 1983.  ISBN 0863800106
Aiheesta muualla

Ojan kotisivut (Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulu)
Biografia (postscript)
CV (postscript)
Julkaisuja
Erkki Ojan CV (Itä-Suomen yliopisto)[vanhentunut linkki]
Oja learning rule Scholarpediassa
Sumea logiikka: neuroverkot ja sumean logiikan sekä neuroverkkojen välinen yhteys (swf) (video) YLE Oppiminen. 9.1.2006. Viitattu 13.8.2008.[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  DBLP  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project 
Muut:  IdRef
Valkoisten muistomerkki (Viipuri)

Muistomerkki vuonna 1940
Valkoisten muistomerkki eli Sankaripatsas tai Vapaudenpatsas oli Viipurissa sijainnut Suomen sisällissodan Viipurin taistelun muistoksi valkoisten joukkohaudalle pystytetty muistomerkki.  Kuvanveistäjä Gunnar Finnen suunnittelema veistos paljastettiin vuonna 1921. Muistomerkki purettiin talvisodan seurauksena vuonna 1940. Samalle paikalle sijoitettiin muistolaatta vuonna 1993.
Historia

Viipurin taistelussa 29. huhtikuuta 1918 valkoisten joukot ja jääkärit miehittivät Viipurin. Taistelussa kaatuneiden valkoisten joukkohauta sijoitettiin Viipurin tuomiokirkon eteläseinustalle. Sen sijaan saksalaiset sotilaat haudattiin Ristimäen hautausmaalle ja punakaartilaiset haudattiin ns. "koirien hautausmaalle" kaupungin ulkopuolelle.
Vuonna 1920 järjestetyn kilpailun parhaan muistomerkin suunnittelusta joukkohaudalle voittivat kuvanveistäjä Gunnar Finne ja arkkitehti Carolus Linberg ehdotuksellaan "Vala". Sankaripatsas paljastettiin Viipurin valtauksen vuosipäivänä 29. huhtikuuta 1921. Monumentti oli kuolleita sureva urheilullinen mieshahmo, jonka oikea käsi oli kohotettu valaan ja vasen polvi lepäsi graniittijalustalla. Muistomerkistä tuli sisällissodan päättymisen kannalta keskeinen paikka, mutta kuitenkaan viranomaiset eivät sallineet vastaavanlaisen muistomerkin pystyttämistä punakaartilaisten haudalle.
Valkoisten muistomerkki katosi tai hävitettiin talvisodan seurauksena, samoin kuin läheinen Mikael Agricolan muistomerkki ja Monrepos'n puistossa sijainnut Väinämöistä esittänyt veistos.
Toisen maailmansodan jälkeen Viipurista tuli osa Neuvostoliittoa. Vuonna 1961 paljastettiin suomalaisten punakaartilaisten muistomerkki Viipurin punakaartilaisten joukkohaudalle, ja Neuvostoliiton hajottua valkoisten yhteishaudan paikalle asetettiin muistolaatta vuonna 1993. Uudessa muistomerkissä on Viipurin vaakunan sotaa edeltävä versio taustallaan risti sekä yksinkertainen kirjoitus neljällä kielellä (suomi, venäjä, saksa ja ruotsi): "Viipuriin haudattujen vainajien muistoksi". Uuden muistomerkin on suunnitellut suomalainen arkkitehti Juha Lankinen.
Uusi vuonna 1993  paljastettu muistomerkki
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 2010

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 36. kerran vuonna 2010. Mestaruuden vei espanjalainen Toni Bou, jolle voitto oli neljäs perättäinen.
MM-sarjan parhaat

Lähde:
|  | Kuljettaja | Pyörämerkki | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Toni Bou | Montesa | 200 |
| 2. |  Adam Raga | Gas Gas | 172 |
| 3. |  Takahisa Fujinami | Montesa | 161 |
| 4. |  Jeroni Fajardo |  |  |
| 5. |  Albert Cabestany |  |  |
| 6. |  James Dabill |  |  |
| 7. |  Dougie Lampkin |  |  |
| 8. |  Michael Brown |  |  |
| 9. |  Loris Gubian |  |  |
| 10. |  Matteo Grattarola |  |  |
Frigyes Turán

Frigyes Turán (s. 10. tammikuuta 1974 Budapest) on unkarilainen ralliautoilija. Kilpailtuaan pitkään kotimaansa ralleissa, hän osallistui neljään rallin MM-sarjan kilpailuun kaudella 2010. Hän ajoi kahdeksanneksi Bulgarian rallissa saavuttaen neljä pistettä. Espanjan rallissa hän oli seitsemäntenä, mutta joutui keskeyttämään 13. erikoiskokeella kolarin seurauksenalähde?.
Rallin MM-sarjan tulokset

(Tulosselitteet)
| Kausi | Talli | Auto | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Synergon Turán Motorsport | Peugeot 307 WRC | SWE   | MEX   | JOR   | TUR   | NZL   | POR 23 | BUL 8 | FIN   | GER   | JPN   | FRA Kesk. |  |  | 4 | 16. |
| 2010 | Synergon Turán Motorsport | Ford Focus RS WRC 08 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ESP Kesk. | GBR   | 4 | 16. |
| 2011 | Turán Motorsport | Ford Fiesta S2000 | SWE   | MEX   | POR   | JOR Kesk. | ITA 24 | ARG   | GRE 13 | FIN 17 | GER 19 | AUS   | FRA Kesk. | ESP   | GBR   | 0 | NC |
Indonesian kansallinen terveyden tutkimus- ja kehityslaitos

| Indonesian kansallinen terveyden tutkimus- ja kehityslaitos Badan Penelitian dan Pengembangan Kesehatan |
| --- | --- |

Tutkimuslaitoksen tiedot
Sijainti:  Jakarta, Indonesia
Pääkonttori:  Kemenkes RI, Jl. Percetakan Negara No.29, Jakarta Pusat 10560, Indonesia; koordinaatit 6.188°S, 106.8608°E
Ministeriö:  Indonesian terveysministeriö
Tutkimusala:  kansanterveys
Indonesian kansallinen terveyden tutkimus- ja kehityslaitos (indonesiaksi Badan Penelitian dan Pengembangan Kesehatan, engl. National Institute of Health Research and Development, lyhennys NIHRD) on Indonesian pääkaupungissa Jakartassa sijaitseva, vuonna 1975 perustettu valtiollinen kansanterveyden tutkimuslaitos ja viranomainen.
Indonesian kansallinen terveyden tutkimus- ja kehityslaitos on ollut keskeisessä asemassa kevään ja alkukesän 2020 aikana covid-19-taudin havaitsemisessa ja vastaisessa työssä Indonesiassa.
Aiheesta muualla

NIHRD:n kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (indonesiaksi) (litbang.kemkes.go.id)
Indonesian hallituksen COVID-19 tilannesivu (indonesiaksi) (go.id)
Valtiollisia tai maanosan kansanterveyslaitoksia
| --- | --- |
Eurooppa:   ECDC   RIVM   ISHP   Sciensano   UKHSA   PHE   PHS   PHW   NCPHA   ISCIII   HPSC   Embætti landlæknis   ISS   GÖG   EODY   HZJZ   SPKC   SMLPC   LIH   ANSP   FHI   IPH   INSA   NIZP-PZH   Santé Publique France   INSP   Folkhälsomyndigheten   RKI   IPHS   ÚVZ SR   NIJZ   THL   BAG   SIF   SZÚ   TsHZ   NNK   RRPCEM   Rospotrebnadzor   Terviseamet 
Aasia:   IEDCR   KCDA   NIHRD   NCDC   NIHR   IPI   ICDC   NIPH   IPC   NIPH   NTsOZ   China CDC   IPH   NCPH   NHL   BPKIHS   Pakistanin terveysvirasto   PNIPH   Saudi CDC   NCID   Taiwan CDC   Thai NIH   NIHE 
Afrikka:    Africa CDC   IPA   NICD   EPHI   NMIMR   CPC   KEMRI   INRB   NCDC   IPM   IPM   INS   NCDC   IPCI   ZNPHI   IPD   NIH Somalia   PHI   NIMR   INH   IPT   UVRI 
Amerikka:   ANLIS   IAL   ISP   INCIENSA   PHAC   INS   IPK   INSP   INS   CDC 
Muut alueet:  AIHW
Huomaa: Malline on keskeneräinen, eikä toistaiseksi sisällä läheskään kaikkia kansallisia tai ylikansallisia kansanterveyslaitoksia tai -virastoja.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Suomen puhekieli

Suomen puhekieli on suomen kielen muoto, jota käytetään puheessa tai puheenomaisessa ilmaisussa esimerkiksi pikaviestin- tai verkkokeskustelussa. Suomen puhekielessä on paljon variaatiota, mutta on myös sellaisia puhekielen piirteitä, jotka ovat yhteisiä eri-ikäisille suomenpuhujille ja tuttuja kaikkialla Suomessa. Tällaisia piirteitä ovat muiden muassa:
verbin passiivimuodon käyttäminen me-pronominin kanssa (vertaa puhekielen me mennään, kirjakielellä me menemme)
pronominien se ja ne käyttö persoonapronomien hän ja he sijasta
verbin kolmannen persoonan yksikkömuodon käyttö ne-pronominin kanssa (puhekielessä ne lähtee, kirjakielessä he lähtevät)
i:n puuttuminen joidenkin sanojen lopusta (yks, putos) tai sanojen keskeltä sellaisissa sanoissa, joissa kirjakielessä on i-loppuinen diftongi (puhekielessä keltanen, millanen, kirjakielessä puolestaan keltainen, millainen)
Lisäksi on joukko muita puhekielen piirteitä, jotka ovat tuttuja kaikkialla Suomessa, mutta joita kaikki eivät kuitenkaan käytä omassa puheessaan.
Jani Timonen

Jani Timonen (s. 1978, Lieksa) on suomalainen tietokirjailija ja vapaa kirjoittaja. Hän on kirjoittanut Tero Kartastenpään kanssa tietokirjan Provo opas - ärsyttämisen jalo taito.
Timonen työskenteli Aamulehdessä vuosina 2002-2010. Hän on kirjoittanut vapaana kirjoittajana muun muassa  Helsingin Sanomiin,  Suomen Kuvalehteen ja  Imageen.
Timonen on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopiston tiedotusopista ja kauppatieteiden maisteriksi Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulusta. Hän on opiskellut myös muun muassa Korea Universityssa ja Sungkyunkwan Universityssa Etelä-Koreassa.
Aiheesta muualla

Jani Timosen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Silvia Hosseini

Silvia Hosseini (s. 1982 Teheran, Iran) on suomalais-iranilainen esseisti, kriitikko ja äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri.
Hosseini on ollut kirjallisuus- ja kulttuurilehti Särön vieraileva päätoimittaja.
Hosseinin esikoisteos Pölyn ylistys ilmestyi helmikuussa 2018. Teos voitti Kalevi Jäntin palkinnon, ja se oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana.
Teokset

Säkeilyvaara. Runouden käyttöopas, Satu Grünthal (toim., useita kirjoittajia) WSOY, 2016
Pölyn ylistys, Savukeidas, 2018
Tie, totuus ja kuolema.  Helsinki:  Gummerus, 2021.  ISBN 978-951-24-1632-5
Panssari-Sisu

| Pasi (Sisu XA-180) |
| --- | --- |
 Suomalaisten IFOR-joukkojen Pasi
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Suomi
Tekniset tiedot
Tyyppi:  Kuljetuspanssariajoneuvo
Pituus:  
– pelkkä runko:  7,34 m (XA-185)
Leveys:  2,88 m (XA-185)
Korkeus:  2,47 m (XA-185)
Taistelupaino:  13 500 kg (XA-185)
Akselisto:  6×6
Maksiminopeus:  
– tiellä:  105 km/h
– maastossa:  8 km/h vedessä
Toimintasäde:  900 km
Pääase:  1 × 12,7 mm itkk
Moottori:  Valmet 612 DWI 4 stroke, turbo intercooler (XA-185)
– kilowattia:  185 kW
Miehistö:  2 (johtaja, ajaja) + 18 kuljetettavaa (XA-185)
Pasi (Panssari-Sisu) on suomalaisvalmisteinen kuusipyörävetoinen kuljetuspanssariajoneuvo.
Kehitys

Suomen puolustusvoimien aloitettua panssaroitujen kuljetusajoneuvojen suunnittelun 1980-luvun alussa Valmetin traktoritehdas ja Sisun kuorma-autotehdas jättivät tarjouksen, ja Sisun tarjous hyväksyttiin. Ennen vuosituhannen vaihdetta vaunujen valmistaja vaihtui Suomen valtion puolustusvälineyritysjärjestelyiden yhteydessä Sisu Defencestä Patria Vehiclesiin.
Ensimmäiset Pasit valmistettiin vuonna 1983. Ne olivat tyyppiä XA-180. Tarjouskilpailun hävinnyt, metsätraktorin perusrakenteen pohjalta Valmetin suunnittelema rinnakkaisprototyyppi Valmet 1912-6 eli ”PaVa” (PanssariValmet) oli joitakin aikoja palveluskäytössä, kunnes se museoitiin ajokuntoisena.
1990-luvun alkupuolella Pasien moottori, akselisto ja voimansiirto uusittiin, ja uusi malli oli tyyppimerkinnältään XA-185. Moottori oli kuusisylinterinen Valmetin dieselmoottori, jonka teho on 185 kW.
Kansainvälisen kysynnän lisäännyttyä 1990-luvun loppupuolella kehitettiin XA-186, XA-188 ja edelleen XA-203, jotka käyttivät samaa perusrakennetta kuin aikaisemmat mallit mutta joissa panssarointia parannettiin merkittävästi sekä peruspanssaroinnin osalta että mahdollistamalla modulaarinen lisäpanssarointi. Lisääntyneen painon vuoksi Pasien moottoriin, akselistoon ja voimansiirtoon tehtiin muutoksia. Lisäksi mallit suunniteltiin alun perinkin aseistettaviksi konekivääri- tai tykkitornein.
Kaikista XA-sarjan ajoneuvoista on valmistettu erikoisversioita erilaisiksi erikois- ja järjestelmäalustoiksi. XA-180-sarja sisältää muun muassa tutka- (Maalinosoitustutka 87 ja 87M) ja ilmatorjuntaohjusjärjestelmäalustoja (Ilmatorjuntaohjus 90/90M), XA-185-sarja ambulanssi- ja suojelutiedusteluajoneuvoja (SUTI), XA-186-sarja komentopaikka-, ambulanssi- ja korjaamovaunuja sekä XA-200-sarja Yhtymän viestijärjestelmän (YVI) viestivaunuja (VIPA), Elektronisen sodankäynninvaunuja (ELSO) sekä komentopaikka- (KOPA ja TUPA) ja esikuntavaunuja (EPA). Prototyyppeinä on lisäksi kokeiltu ainakin panssarintorjuntaohjusvaunuja, tykkitornillisia rynnäkkövaunuja ja AMOS-kranaatinheitinjärjestelmää. Tavallinen kuljetuspanssariversio voidaan myös varustaa panssaroiduksi paloautoksi.
Vaunun mallimerkkejä ovat: Sisu XA-180, Sisu XA-185, Patria XA-186, Patria XA-188 ja Patria XA-202/XA-203. Sisun (myöh. Patrian) mallinumerointi toimii siten, että ensimmäiset kirjaimet XA kertovat, että kyseessä on panssariajoneuvo, seuraavat kaksi numeroa kertovat moottorin kilowatit kymmenen tarkkuudella ja viimeinen numero kertoo kehitysversion numeron. Esimerkiksi Sisu XA-203 tarkoittaa panssaroitua ajoneuvoa, jonka teho on noin 200 kW ja kehitysversiota numero 3. Ensimmäinen kehitysversio on aina 0, joten numerona 3 tarkoittaa neljättä versiota.
Pasin viimeistä mallia XA-203:a seurasi malli AMV (Armoured Modular Vehicle). AMV:tä ei kutsuta enää Pasiksi.