stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirsi Piha
Vuoden 2021 kuntavaalit ja pormestariehdokkuus Helsingissä

Alkuvuonna 2020 Piha luopui Ellun Kanojen hallituksen puheenjohtajuudesta. Tämän jälkeen hän kertoi helmikuun 2021 alussa asettuvansa vuoden 2021 kuntavaaleissa ehdolle kokoomuksen pormestariehdokkaaksi Helsingissä. Piha kuitenkin luopui ehdokkuudesta helmikuun lopussa. Taustalla on kokoomuksen sisäiset liberaalien ja konservatiivien ristiriidat. Blogitekstissään Piha ilmoitti, ettei kykene edustamaan pormestariehdokkaana kokoomuksen arvojen kirjoa.
Piha julkaisi pormestariasiasta pamfletin, jossa hän selventää ratkaisunsa taustoja. Reaktiot pamflettiin ovat kahtalaiset. Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa avausta ymmärretään: ”on hyvä että hän avasi kokoomuksessa aikaansa odottaneen keskustelun”, ja kehotetaan kokoomuksessa miettimään tilannetta, jossa vaalissa annettu ääni voi tuoda paikan vastakkaisia arvoja kannattavalle. Politiikantutkijat Johanna Vuorelma ja Ilkka Ruostetsaari suhtautuvat pamflettiin osin kriittisesti, sillä he kaipaavat Pihan määritelmää siitä, mitä oikeistopopulismi on. Piha liitti pamfletissaan käsitteen paitsi Atte Kalevaan ja Wille Rydmaniin, myös Antti Häkkäseen.
Viestinnän tutkija Timo Harjuniemi on kuvannut Pihan lyhyttä paluuta politiikkaan esimerkkinä "viestintätoimistoliberalismin kriisistä". Pihan asettumista pormestariehdokkaaksi on pidetty esimerkkinä myös pyöröovi-ilmiöstä.
Piha erosi joulukuussa 2023 kokoomuksen jäsenyydestä. Hän kertoi Apu-lehden haastattelussa, ettei halua olla tukemassa kokoomuksen ottamaa suuntaa. Hänen mukaansa perussuomalaisten agenda on sisäänpäin kääntynyt ja pelolle rakentuva, ja perussuomalaisten kyydissä siltä ei voi välttyä. Petteri Orpo pääministerinä "mahdollistaa, legitimoi ja tavallaan yllyttää" rasismin kaltaiseen ajatteluun. Pihan mukaan on tärkeää, että maltillinen oikeisto pitää voimakkaasti vähemmistöjen puolta. Vuoden 2024 presidentinvaaleissa Piha äänesti vihreiden ehdokasta Pekka Haavistoa eikä kokoomuksen Alexander Stubbia.
Yksityiselämä

Pihan isä teki itsemurhan Pihan ollessa seitsemänvuotias.
Pihan ensimmäinen aviomies oli Jyrki Ahokas. Toinen avioliitto televisioyrittäjä Saku Tuomisen kanssa kesti lähes 20 vuotta, ja heillä on siitä yksi tytär. Kolmannen kerran Piha avioitui 19. maaliskuuta 2016, tuolloin mainostoimistojohtaja Marco Mäkisen kanssa. Piha toimitti yhdessä miehensä kanssa huhtikuussa 2016 Ellun kanojen julkaiseman kirjan Rakkaus – Mitä tapahtuu huomenna? ja luovuttivat sen tuoton HelsinkiMissiolle.
Kirjat

Tästä asti aikaa: Väitteitä ja vastaväitteitä.  Helsinki:  Edita, 1999.  ISBN 951-372-780-7
& Lyytinen, Jaakko: Yritä edes: 32 syytä ryhtyä yrittäjäksi.  Helsinki:  Talentum, 2004.  ISBN 952-14-0880-4
& Catani, Johanna: Naisen opas.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19875-0
Äitijohtaja.  Helsinki:  Talentum, 2006.  ISBN 952-141-105-8
Medicien naapurissa: Pieni kirja Italiasta.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22575-1
& Poussa, Liisa: Dialogi: Paremman työelämän puolesta.  Helsinki:  Talentum, 2012.  ISBN 978-952-14-1804-4
& Marco Mäkinen: Rakkaus – Mitä tapahtuu huomenna? Helsinki: Ellun kanat, 2016. ISBN 978-952-67655-8-7
Rytmihäiriö.  Alma Talent, 2015.  ISBN 978-952-14-2660-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirsi Piha Wikimedia Commonsissa
Kirsi Pihan kotisivut
Kirsi Piha Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k   Suomalaiset Euroopan parlamentin jäsenet (1996–1999) |
| --- | --- |
ELDR:  Anttila (1996–1999)  Pohjamo (1999)  Ryynänen  Thors  Virrankoski  Väyrynen 
PES:  Donner  Myller  Paasilinna  Paasio 
EPP:  Ilaskivi  Laurila (1999)  Matikainen-Kallström  Otila  Piha (1996–1999) 
EUL/NGL:  Ilivitzky (1999)  Seppänen  Ojala (1996–1999) 
G-EFA:  Hautala 
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (40):  Ala-Harja  Antvuori  Dromberg  Häkämies  Ihamäki (1993–1995)  Jouppila  Kaarilahti  Kanerva  Karhunen  Kauppinen (1994–1995)  Kohijoki  Kivelä (1993–1995)  Lahtinen  Lamminen  Laurila  Lehtinen  Louvo  Markkula-Kivisilta  Miettinen (1991–1993)  Mäki-Hakola  Niinistö  Ollila  Perho  Pietikäinen  Piha (1994–1995)  Rauramo  Rusanen  Saario  Saastamoinen  Salolainen  Sasi  Savela  Suominen (1991–1994)  Särkijärvi (1991–1993)  Taina  Takala  Tiuri  Toivonen  Turunen  Uosukainen  Varpasuo  Viinanen  Zyskowicz 
1 2    ↑    ↑    1 2    
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (39):  Ala-Harja  Antvuori (1996–1999)  Aura  Dromberg  Heinonen  Häkämies (1995–1998)  Ihamäki  Järvenpää (1998–1999)  Kaarilahti  I. Kanerva  S. Kanerva (1996–1999)  Kantalainen  Karpio  Karhunen  Knaapi-Lamminen  Kokkonen  Kohijoki  Korhonen  H. Koskinen  J. Koskinen (1996–1999)  Kuosmanen  Kurola  Lamminen  Lekman (1998–1999)  Lindén  Linnainmaa (1995–1997)  Markkula-Kivisilta  Markkula  Niinistö  Nurmi  Perho  Pietikäinen  Piha (1995–1996)  Rauramo (1995–1998)  Saario (1995–1996)  Salolainen (1995–1996)  Sasi  Savela  Siimes (1996–1998)  Sjöblom (1997–1999)  Taina  Tiuri  Tulonen  Uosukainen  Viinanen (1995–1996)  Zyskowicz 
1 2    1 2    1 2    1 2    1 2    1 2    1 2    
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (46):  Akaan-Penttilä  Antvuori  Dromberg  Harkimo  Heinonen (1999–2002)  Hemmilä  Holmlund (2002–)  Häkämies  Ihamäki  Itälä  I. Kanerva  S. Kanerva (1999–2002)  Kantalainen  Karpio  Karttunen  Katainen  Kokkonen  Korhonen  Koskinen  Kummola  Kuosmanen  Kurvinen  Lehtimäki  Lindén  Markkula-Kivisilta  Markkula  Mäki-Hakola  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Perho  Pietikäinen  Piha  Ravi  Salo  Sarkomaa  Sasi  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tiuri  Tulonen  Uosukainen  Vahasalo  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2    ↑    
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  MEP-hakemisto  Eduskunta 
Piha (vasemmalla) vuonna 2007.
Kartanolaisuus

Alma Kartanon syntymäkoti, Takakartanon torppa Huittisissa.
Kartanolaisuus oli kristillisvaikutteinen lahko, joka vaikutti 1920–1950-luvuilla erityisesti Satakunnassa. Päävaikutusalueet olivat Huittinen ja Vampula, joita pidettiin liikkeen ”äitiseurakuntina”, mutta tämän lisäksi kartanolaisuutta esiintyi ainakin Kangasniemellä, Laviassa, Sippolassa ja Juupajoella. Liikkeen johtajat olivat Alma Maria Kartano (1885–1953) ja ”unissasaarnaaja” Amanda Matilda eli ”Tilda” Reunanen (1894–1965).
Kartanolaisuus sai alkunsa, kun Alma Kartano ja Tilda Reunanen tapasivat toisensa Suomen sisällissodan aikana. Liike tuli tunnetuksi ennen muuta lapsisaarnaajistaan. Näitä salaa koulutettuja lapsisaarnaajia oli noin kymmenen. Liikkeeseen kuului parhaimmillaan pari sataa jäsentä, mutta sen maan eri puolilla pitämät seurat kokosivat suuria joukkoja, parhaimmillaan toista tuhatta. Lapsisaarnaajien lisäksi vetonauloja olivat Tilda Reunasen hurmostilassa pitämät saarnat.
Kartanolaisuus joutui, ensin 1930-luvun jälkipuoliskolla, sitten 1940-luvun loppu- ja 1950-luvun alkupuolella negatiivisen julkisen huomion kohteeksi sadistisena sekä seksuaalista hyväksikäyttöä ja pedofiliaa sisältävänä pidetyn sisäisen kurinpitonsa vuoksi. Uudelleen liike nousi julkisuuteen vuosina 2009 ja 2010 Ulla Appelsinin toimittamien kauppaneuvos Leevi Laitisen muistelmien myötä.
Liikkeen alkuperä > Adam Härkösen vaikutus

Alma Kartano ja Adam Härkönen toimivat aluksi yhdessä, mutta pian heidän tiensä erkanivat ja liikkeen kannattajat siirtyivät osin Härkösen, osin Kartanon kannattajiksi. Adam Härkösen mielestä Kartanon johtama ryhmä oli liian kuriton. Kartano piti öisiä kokouksia Huhtamon kulmakunnan syrjäisissä taloissa. Yöllisyyttä perusteltiin alkuseurakunnan käytäntönä. Kokoukset kestivät usein aamuun asti: saarna kesti jopa yli viisi tuntia ja rukouksia oli runsaasti. Kokoukset olivat hyvin karismaattisia, äänekkäitä ja mukana olijat hyppelivät ja takoivat lattiaa käsillään.  Saarnojen aiheena oli usein maailmanlopun tuleminen. Tähän aikaan, 1920-luvun puolessavälissä, toiseksi johtavaksi hahmoksi nousi Tilda Reunanen.
Liikkeen alkuperä > Unissasaarnaaja Tilda Reunanen

Amanda Matilda (joka yleensä tunnettiin nimellä Tilda) Reunanen syntyi vuonna 1894 köyhän räätälin tyttärenä Riesolan kylässä. Hän oli kutoja, ja oli toiminut aikaisemmin pyhäkoulun opettajana. Reunanen asui Vampulan Keskilohkossa, harjoittaen maanviljelystä.
Reunanen oli lukenut K. Sarlinin toimittaman Helena Konttisen elämäkerran, ja tätä teosta hän suositteli muillekinselvennä. Adam Härkönen oli horrossaarnassaan valtuuttanut Tilda Reunasen ja Alma Kartanon tehtäviinsä. Reunanen oli saanut uskoonkääntyneenä Vanhasta testamentista uuden nimen: hän oli Elias, Alman ollessa Moosesselvennä. Reunanen toimi kartanolaisten keskuudessa unissasaarnaajana. Tilda Reunanen ilmoitti toisinaan horrospuheissaan jonkun henkilön kuoleman, päivien ja jopa tuntien tarkkuudella.
Kartanolaisten keskuudessa Reunasta puhuteltiin lempinimellä ”piiku”. Ennen kuolemaansa Tilda Reunanen eli sairaalassa, jonka käytävillä hänen kerrotaan, erään kartanolaisen miehen mukaan, kulkeneen edestakaisin valittaen:  ”Kyllä olen niin montaa ihmistä pettänyt, mutta nyt on liian myöhäistä.”  Hän kuoli vuonna 1965 ja haudattiin Huittisiin Alma Kartanon viereen.
Liikkeen levinneisyys

Kartanolaisuuden ydinaluetta olivat Huittinen ja Vampula, joita pidettiin uskovien ”äitiseurakuntina”. Kartanolaisuutta oli muuallakin Satakunnassa, kuten Laviassa ja Juupajoella. Toinen kartanolaisuuden esiintymisalue oli Etelä-Savo, jossa Alma Kartano oli toiminut opettajana ennen liikkeen perustamista.
Etelä-Savon kartanolaisuuden keskus oli Kangasniemi, mutta liikkeen kannattajia asui myös Pieksämäen maalaiskunnassa ja Lapinlahdella. Myös Sippolassa ja muualla Kymenlaaksossa, jossa Kartano oli työskennellyt alakansakoulun opettajan sijaisena, oli jonkin verran kartanolaisia. Helsingissä asui yksittäisiä liikkeen kannattajia, ja kartanolaisuus herätti jonkin verran kiinnostusta pääkaupungin taiteilijapiireissä. Kyseessähän oli eksoottinen ja omintakeinen, Suomen kansan parista noussut uskonnollinen ryhmä.
Uskonnolliset piirteet > Uskontulkinta

Kartanolaisuuden uskontulkinnasta ei ole säilynyt laajempaa esitystä. Liike ei julkaissut uskontoa käsittelevää kirjallisuutta, eikä sen uskontulkintaa ole koskaan esitetty systemaattisessa muodossa. Asiaa koskevat näkemykset perustuvat liikkeen jäsenten ja sen julistusta kuulleiden kertomuksiin sekä liikettä tutkineen pastori Aarre Huovilan haltuunsa saamiin kirjallisiin lähteisiin (liikkeen sisäpiirille pidettyihin raamattutunteihin).
Uskonnolliset piirteet > Uskontulkinta > Raamatun merkitys

Kartanolaisuus tunnusti Raamatun Jumalan sanaksi, mutta käytännössä Jumalan sanaa olivat myös liikkeen johtajien, ennen muuta Tilda Reunasen, saamat profetiat. Niiden kautta Jumalan katsottiin puhuvan nykyajan ihmisille. Raamatusta käytettiin ennen muuta Danielin kirjaa, Laulujen laulua ja Ilmestyskirjaa. Lopun aikoja kuvailevien Danielin kirjan ja Ilmestyskirjan katsottiin olevan ajankohtaisia viimeisen tuomion lähestyessä, ja Laulujen laulu taas liittyi seurakunnan itseymmärryksen kannalta tärkeään morsiusmystiikkaan. Liikkeen uskontulkinnassa Vanhalla testamentilla oli keskeinen sija; Uusi testamentti hylättiin Ilmestyskirjaa lukuun ottamatta liian syvällisenä.
Kartanolaisten liikkeeseen kuulumattomille pidetyt saarnat ja raamattutunnit keskittyivät Raamatun kirjaimellisen merkityksen selittämiseen, mutta liikkeen sisällä sovellettu raamatuntulkinta oli huomattavan hengellistävää ja psykologisoivaa. Sen mukaan Raamatun tapahtumat eivät olleet (tai ainakaan niiden ei tarvinnut olla) kirjaimellisesti totta, vaan ne kuvasivat tapahtumia ja kehitystä ihmisen sielussa. Niinpä kertomus Jeesuksen syntymästä Betlehemissä ei ollut kirjaimellinen (Alma Kartanon mielestä Maria olisi ollut liian nuori synnyttämään), vaan se kuvasi Kristuksen joka päivä tapahtuvaa syntymistä uskovan sieluun. Kristuksen sovituskuolema taas kuvasi syntien anteeksiantamusta katumuksen ja parannuksen kautta.
Kartanolaisuuden mukaan Jeesus Kristus ei ollut historiallinen henkilö, vaan symboli. Alma Kartano opetti hengellistä raamatuntulkintaansa myös esittämällä, että raamatullisiin nimiin kätkeytyi syvällinen merkitys, joka avautui vain suomen kielen avulla. Jumalan kansaa kuvaava sana ”Israel” oli muodostettu sanoista ”Isältä raadeltu” (Jumalan raatelema eli hengessään nöyrä), ”Baabel” taas merkitsi ”Paa peliksi Jumalan työ”.
Kartanolaisuuden käsityksen mukaan uudestisyntymätön eli ”luonnollinen” ihminen eli erossa Jumalasta ja oli kadotettu. Erityisesti ihmisen raadollisuutta korosti ”langennut kuudes käsky” eli sukupuolivietti, joka ei ollut Jumalan luomistahdon mukainen. Luonnollisen ihmisen kohdalla tosin muutkin käskyt olivat langenneita. Kun Jumalan pyhyys kohtasi langenneessa tilassa olevan ihmisen, tämä tuli tietoiseksi langenneesta tilastaan ja nöyrtyi parannukseen.
Parannukseen kuului syntien tunnustaminen Jumalalle rukouksessa ja katumuksen merkkinä myös itku. Tämän lisäksi synnit tuli tunnustaa myös kartanolaisuuden johtajille. Parannukseen kuului myös halu luopua synnin tekemisestä, ennen muuta sukupuolielämästä. Kartanolaisuus korosti päivittäisen parannuksenteon ja katumuksen tarvetta.
Uskonnolliset piirteet > Uskontulkinta > Maailmanlopun odotus

Kartanolaisuuden julistusta leimasi voimakas lopunaikojen odotus. Jeesuksen toisen tulemisen arveltiin olevan välittömästi edessä, ja sitä ennen saisi syntinen maailma rangaistuksensa. Alma Kartano odotti maailmanloppua vuodeksi 1933, joulun ja uuden vuoden välille ajan kohdalle, minkä tähden jäivät heinät paikoin korjaamatta ja lapset otettiin pois koulusta, ja vuonna 1942, jolloin  ”Herra sanoi, että Herran lapset eivät olleet vielä valmiita ja siksi Herra antoi lisää aikaa.”
Maailmanloppua odotettiin sekä 1943–1944 että 1955. Erityisesti talvisodan alla olikin otollinen aika julistaa Jumalan vihan kohtaavan uskotonta kansaa. Kun maailmanloppu ei odotuksista huolimatta saapunutkaan, liike selitti Jumalan pidentäneen ihmisille annettavaa armon aikaa, jotta mahdollisimman moni saisi mahdollisuuden kääntymykseen ja parannukseen.
Uskonnolliset piirteet > Uskontulkinta > Seurakuntanäkemys

Kartanolaiset katsoivat itse muodostavansa lopunajan morsiusseurakunnan, jonka Jeesus ottaisi tullessaan omakseen. Toisaalta kartanolaisuus ei yrittänyt järjestäytyä omaksi yhteisökseen, vaan sen jäsenet pysyttelivät luterilaisen kirkon sisällä. Liike näki kuitenkin ulkopuolisen maailman pääosin pahana: se oli saatanan vallassa eikä sen kanssa saanut olla tekemisissä. Kartanolaiset eivät arvostaneet luterilaisen kirkon ehtoollista ja heidän mukaansa kaikki papit olivat perkeleestä.
Uskonnolliset piirteet > Uskontulkinta > Raamatun käännös ja virsikirjat

Kartanolaiset käyttivät Länsi-Suomen rukoilevaisuuden esikuvan mukaisesti vuoden 1776 raamatunkäännöstä, joka heidän mukaansa oli ainoa oikea. Vuoden 1938 käännös oli ihmisten väärentämä, ”pirun raamattu”. Liike tulkitsi jopa talvisodan Jumalan kostoksi uudesta raamatunkäännöksestä.
Kartanolaiset käyttivät laulukirjanaan v. 1886 virsikirjaa, sillä muut tämän jälkeen uudistetut virsikirjat olivat kartanolaisten mielestä suruttomien virsikirjantekijöiden väärennöksiä, joita ei sopinut käyttää.
Uskonnolliset piirteet > Uskonnolliset menot

Liike järjesti rukous- ja saarnakokouksia, jotka saattoivat jatkua pitkälle yöhön. Niissä harjoitettiin pitkiä polvirukouksia, mielellään kasvot lattiaan painettuna ja niin kovalla äänellä  ”että pirut pakenee” . Rukouskokoukset päättyivät usein ekstaattisiin kokemuksiin, joissa osanottajat takoivat päätään ja käsiään lattiaan, huusivat ja voihkivat sekä näkivät näkyjä, puhuivat kielillä ja profetoivat.
Uskonnolliset piirteet > Uskonnolliset menot > Liikkeen rakenne ja initiaatioasteet

Alma Kartano ja Tilda Reunanen kutsuivat hurmosliikettään ”Neitsyen seurakunnaksi”. Kartanolaisuus oli järjestäytynyt hierarkkisesti. Liikkeen johtajina toimivat Alma Kartano ja Tilda Reunanen, joiden kautta Jumalan katsottiin puhuvan tälle ajalle. Heidän ympärillään oli liikkeen sisäpiiri, johon kuuluvia kutsuttiin Danielin kirjasta otetulla nimellä ”ne kirkkaimmat tähdet”. Heitä pidettiin Jumalan salaisuuksien huoneenhaltijoina, joille oli mahdollista toisten ihmisten tuomitseminen jo tässä elämässä.
Eteneminen liikkeen sisäpiiriin tapahtui eräänlaisten siirtymäriittien eli ”siunausten” avulla. Rituaaleihin sisältyi muun muassa kannattajien sukuelinten koskettelua. Liikkeen yhteyteen liityttiin ”mantelipuun siunauksen” kautta. Tätä seurasi ”sypressipuun siunaus”, joka oikeutti saarnaamaan ja pitämään raamattutunteja. ”Alttarisiunaus” oikeutti saarnaamaan ulkopaikkakunnillakin, sekä johtamaan raamattutunteja. Liikkeen sisäpiiriin ja Jumalan salaisuuksien huoneenhaltijoiksi tultiin ”kristallikadun siunauksen” kautta. Liikkeen lapsisaarnaajia varten oli oma siunausrituaalinsa, ”nasiirivoitelu” (kannattajien virheellisen nimityksen mukaan ”narsissivoitelu”).
Uskonnolliset piirteet > Uskonnolliset menot > Kartanolaisten käyttämät siunaukset

Puhdistaakseen liikkeen jäsenet sukupuolisista himoista kartanolaisuuden johtajat ottivat käyttöön kyseenalaista kuuluisuutta saaneen seremonian, alttarisiunauksen. Liikkeen käsityksen mukaan uskovan ihmisen ruumis oli Jumalan temppeli, ja ruumiin keskellä olevat sukuelimet olivat tämän temppelin alttari. Alttari piti puhdistaa, jotta koko ruumis voisi olla puhdas synnistä ja lihanhimosta.
Alttarisiunaus pantiin toimeen yleensä yöaikaan, ja siinä Alma Kartano saattoi siunattavan liikkeen toisen johtajan, Tilda Reunasen, vuoteeseen. Tilda asetti toisen kätensä siunattavan pään päälle ja toisen tämän sukuelimille (naisilla vatsan päälle) ja siunasi tämän, jotta himot kuolisivat ja siunattava olisi puhdas. Samaan aikaan liikkeen muut jäsenet rukoilivat huoneen ulkopuolella kovaan ääneen, jotta siunattavan himot kuolisivat. Liikkeen alkuaikoina siunauksia annettiin kaikille liikkeen jäsenille, myöhemmin vain sisäpiirille. Näissä siunauksissa oli pedofiilisia piirteitä, minkä vuoksi seremonioista kiellettiin kertomasta lahkon ulkopuolisille.
Uskonnolliset piirteet > Uskonnolliset menot > Lapsisaarnaajat

Kartanolaiset opettivat pieniä lapsia saarnaamaan herättääkseen huomiota ja saadakseen enemmän väkeä kokouksiinsa. Yksi tunnetuimmista kartanolaisten lapsisaarnaajista oli Leevi Laitinen. Hänet Alma Kartano ja Hilda Reunanen ottivat v. 1935, neljävuotiaana, Sippolan Liikalassa, kartanolaisten Hilja ja August Mänttärin omistamassa Akulan talossa kasvatettavaksi. Leevin sisar Saara tuotiin Akulaan samana vuonna, seitsenvuotiaana.
Kartanolaisten lapsisaarnaajan koulutusohjelman mukaan leikkiminen oli syntiä ja ankarasti kiellettyä; aika käytettiin lukemiseen, saarnaamisen harjoittelemiseen ja virsien veisaamiseen. Opintojen perille menemistä koeteltiin koesaarnojen pitämisellä ja kannustettiin vitsalla.
Ensimmäisen saarnamatkansa Leevi Laitinen teki nelivuotiaana Hiitolan pitäjään, yhdessä Huittisten Huhtamosta kotoisin olevan Kaisu Niemisen ja Vampulasta kotoisin olevan Eila Mattilan kanssa. Kokouksia mainostettiin pylväisiin kiinnitetyillä ilmoituksilla. Kokoukset pidettiin kodeissa, jotka useimmiten täyttyivät täyteen kuulijoista. Kokoukset aloitettiin virren veisuulla, ja sen jälkeen saarnasivat joko Kaisu tai Eila. Sitten laulettiin virsi, sitten saarnasi Leevi, sitten joko Kaisu tai Eila, ja kokous päättyi virteen ja loppurukoukseen.
Elämäntapa

Kartanolaisuuden käytännön elämää leimasi tiukka askeesi, joka tarkoitti ennen muuta seksuaalisuudesta pidättäytymistä, myös avioliitossa. Avioliitto oli liikkeen opetuksen mukaan ”laillistettua huoruutta”, huoruuden pahinta lajia. Naisten piti käyttää tummaa vaatepartta, peittää päänsä huivilla, joka oli leuan alta solmussa ja pukeutua pitkään hameeseen, etteivät miesten himot heräisi. Miesten paidassa ei saanut olla kaulusta, vain pieni reunus, solmiota ei saanut käyttää ollenkaan, ja miehen pään piti olla sileäksi ajettu. Uiminen ja uimaan opetteleminen oli kiellettyä.
Kartanolaisuus kielsi jäseniltään lihan syönnin, koska lihassa katsottiin olevan huoruuteen yllyttäviä aineita. Myös veriruokien syöminen oli kielletty. Kartanolaiset söivät kuitenkin muita eläinkunnan tuotteita, kuten maitoa, voita, munia ja kalaa. Lihan sijasta käytettiin runsaasti sieniä. Ruokavalion tuli olla yksinkertainen. Alkoholin nauttiminen ja tupakan polttaminen oli kielletty. Kiellot eivät kuitenkaan estäneet Alma Kartanoa ja Tilda Reunasta syömästä itse muilta jäseniltä kiellettyjä ruokia.
Osa kartanolaisista eli sosialististen ihanteiden mukaisessa omaisuuden yhteydessä. He asuivat liikkeen kannattajien omistamilla maatiloilla Satakunnassa ja Etelä-Savossa, tekivät työtä maatiloilla ja saivat palkakseen asunnon ja ylöspidon. Myös liikkeen johtajat asuivat näissä ”kommuuneissa”. Myös niiden kartanolaisten, jotka eivät asuneet kommuuneissa, odotettiin tukevan liikettä taloudellisesti ja uskonveljiään esimerkiksi talkoilla.
Kartanolaisuus suhtautui hyvin negatiivisesti moderniin teknologiaan ja kulttuuriin. Se kielsi jäseniltään radion kuuntelemisen, kirjallisuuden ja jopa sanomalehtien lukemisen, teatterista ja elokuvista puhumattakaan. Moderni kulttuuri selitettiin synnilliseksi ja turmeltuneeksi, samalla kulttuurikielteisyys eristi liikkeeseen kuuluvat tehokkaasti ulkomaailmasta. Epäluulo nykyajan tekniikkaa kohtaan meni niin pitkälle, että jäsenistöä kehotettiin luopumaan – tuolloin vielä sangen harvinaisista – traktoreista ja muista maatalouskoneista. Sotien jälkeen näitä kuten muitakin sääntöjä höllennettiin jonkin verran.
Kartanolaisuus oli pasifistista. Se kielsi jäseniään tarttumasta aseeseen ja kehotti miehiä kieltäytymään asevelvollisuudesta. Tämä perustui liikkeen perustajan Alma Kartanon vasemmistolaisuuteen ja ehkä myös näkemystä tukevaan raamatuntulkintaan. Toisaalta liike ei tuominnut esimerkiksi lasten ruumiillista kuritusta; kasvatusmenetelmät olivat erittäin julmia.