stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuninkaallinen kirjasto

Kuninkaallinen kirjasto on useissa maissa kansalliskirjaston nimi:
Alankomaiden kansalliskirjasto eli Alankomaiden kuninkaallinen kirjasto, hollanniksi Koninklijke Bibliotheek
Belgian kuninkaallinen kirjasto
Ruotsin kansalliskirjasto eli  Ruotsin kuninkaallinen kirjasto, ruotsiksi Kungliga biblioteket
Tanskan kuninkaallinen kirjasto
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kuninkaallinen kirjasto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
M/S Amadea

| M/S Amadea |
| --- | --- |
 Amadea lähdössä Bremerhavenista, Saksasta.
Tyyppi:  Risteilyalus
Lippuvaltio:  Bahama
Kotipaikka:  Nassau
IMO-numero:  8913162
MMSI-numero:  308445000
Tunnuskirjaimet:  C6VE9
Aiemmat nimet:  1991–2006: Asuka 2006– Amadea
Omistaja:  Amadea Shipping Co. Ltd.
Aiemmat omistajat:  1991–2006: Nippon Yusen Kaisha 2006– Amadea Shipping Co. Ltd.
Rakennustelakka:  Mitsubishi H.I., Nagasaki, Japani
Rakennusnumero:  2050
Vesillelasku:  6. huhtikuuta 1991
Luovutettu:  joulukuu 1991
Tekniset tiedot
Pituus:  192,82 m
Leveys:  24,7 m
Syväys:  6,2 m
Bruttovetoisuus (GT):  28 717
Koneisto:  2 × MAN-Mitsubishi 7L58/64 diesel
Koneteho:  17 300 kW
Nopeus:  38,89 km/h
Nopeus:  21 kn
Hyttejä:  584
Lähteet:  
M/S Amadea (IMO 8913162) on Amadea Shipping Co. Ltd:n omistama risteilyalus. Alus on rakennettu Mitsubishin telakalla Nagasakissa, Japanissa vuonna 1991. Laivan matkustajakapasiteetti on 584 ja kaikille matkustajille on varattu hyttipaikka. Amadea on rekisteröity Bahaman lipun alle ja sen kotisatama on Nassau. Nykyisin aluksella liikennöi saksalainen Phoenix Reisen.
Käyttöhistoria

6. huhtikuuta 1991 alus laskettiin vesille ja joulukuussa se luovutettiin Nippon Yusen Kaishan omistukseen, joka rekisteröi aluksen Japanin lipun alle nimellä Asuka. Kotisatamaksi tuli Tokio. 24. joulukuuta alus lähti neitsytmatkalleen Jokohamasta kohti Taiwania. Neitsytmatkan jälkeen alus aloitti risteilyt itäiseen Aasiaan ja Australiaan.
27. helmikuuta 2006 alus sai nimen Amadea ja 3. huhtikuuta se rekisteröitiin Amadea Shipping Co. Ltd:n omistukseen ja Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli Nassau. Tämän jälkeen alus aikarahdattiin eli vuokrattiin saksalaisen Phoenix Reisenin liikenteeseen. Keväisin alus Amadea saapuu risteilemään pohjoisille vesille ja talvisin se on maailmanympärimatkalla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fakta om Fartyg – M/S Asuka (ruotsiksi)
Aluksesta Phoenix Reisenin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Pohjolan Sanomat: Kesän ensimmäinen suuri risteilyalus kävi Kemissä
Asuka
Amadea Valparaíson satamassa, Chilessä tammikuussa 2007.
Lindy hop
Synty

Lindy hop syntyi Harlemin tanssimaratonissa kesä-heinäkuussa 1928, kun George Snowden ja hänen parinsa Mattie Purnell "uudelleenkeksivät" pitkään olemassaolleen breakaway-kuvion (parin osapuolet ovat irtiotteessa tai käden päässä ja palaavat takaisin yhteen), kun Snowden menetti otteensa Purnelliin ja improvisoi askelia peittääkseen virheensä ennen kuin he palasivat takaisin lähiotteeseen. Snowdenin mukaan yleisö vastasi erittäin myönteisesti virheeseen. Käytännössä Snowdenin ja Purnellin virhe aikaansai prosessin, mikä johti lindy hopin kilpailuihin, tanssisaleihin, yökerhoihin, Broadway-näytelmiin ja elokuviin 1930-luvun alkuun mennessä. Siten Snowden ja Purnell ovat lindyn hopin luojat. Snowdenin on väitetty nimenneen tanssin samaisessa tanssimaratonissa, mutta nimeämisväitteelle ei ole olemassa kunnollista todistusaineistoa. Termi 'lindy hop' kytkettynä Harlemin lindy hoppiin mainittiin julkisuudessa ensimmäisen kerran syyskuussa 1928, kun Snowdenin mainostettiin olevan osa the Lindy Hop Revue:ta, mikä esiintyi Harlemin Lincoln-teatterissa. Nimesikö Snowden tai sanomalehden toimittaja tai joku muu lindy hopin syyskuussa 1928 ei ole tiedossa. Lindyn on arveltu olevan lähtöisin charlestonista, two stepistä, the collegiate:stä tai jopa foxtrotista. Lindy hop sai syntymänsä jälkeen myös uusia nimiä, kuten jitterbug tai jive, jotka swing-kaudella tarkoittivat samaa tanssia.
Kehitys > Savoy Ballroomin ensimmäinen sukupolvi

"Shorty" George Snowden kuului New Yorkin Harlemin tunnetuimman ballroomin Savoy Ballroomin lindy hoppareiden ensimmäiseen sukupolveen, jonka muita tunnettuja tanssijoita olivat mm. George "Twistmouth" Ganaway ja Leroy "Strech" Jones sekä Alfred Leagins. Ensimmäisen sukupolven vaikutusaika Savoy Ballroomissa ulottui pääasiassa aina 1930-luvun puoliväliin asti (poikkeuksena Alfred Leagins, joka jatkoi Savoyssa tanssimista aina ballroomin sulkemiseen asti).
Kehitys > Savoy Ballroomin kolmas sukupolvi

Kolmannen sukupolven keskeisimpiä tanssijoita olivat ainakin Delma "Big Nick" Nicholson, Lee Moates, "Little" Nick Mosley, Vicky Gadson, Theophilus "Teddy" Brown, Ruth "Sugar" Sullivan ja George Sullivan, Barbara Billups sekä vuoden 1957:n aikana mukaan tullut Sonny Allen. Kolmas sukupolvi ei päässyt enää Hollywoodiin samaan tyyliin kuin WLHs-sukupolvi. 1950-luvulle tultaessa kolmannen sukupolven ainoaksi "elokuvasuoritukseksi" (tämä dokumenttifilmi julkaistiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1986) jäi venäläisen tanssijan Mura Dehnin dokumenttielokuva 'Spirit Moves', joka on ainutlaatuinen lähde Savoyn kolmannen sukupolven lindy hopista. Kolmannen sukupolven lindy hop-tanssijat eivät kuitenkaan lannistuneet vähäisemmästä julkisuudestaan huolimatta, vaan jatkoivat lindy hopin kehittämistä WLHs:n jalanjäljissä yhä nopeampiin tempoihin. Tämän sukupolven tanssijat aikaansaivat erilaisia floor step -rutiineja, joista tunnetuimmat ovat first stops ja second stops. Kolmannen sukupolven Savoy Ballroom -uran "loppu" tuli Savoy Ballroomin sulkemisen muodossa, mikä tapahtui vuonna 1958. Samalla Swing Era oli myös lopullisesti hiipumassa ja 1960-luvun alussa odotti jo paritanssimisen väliaikainen lamauttaja: 'twist'-tanssi.
Kehitys > Dean Collins

Savoy lindy hopparit eivät olleet ainoita lindy hopin kehittäjiä. Vuodesta 1937 alkaen Yhdysvaltain Los Angelesin Hollywoodissa vaikutti alun perin Savoy Ballroomissa tanssinut Dean Collins, joka markkinoi menestyksellä omaa tanssityyliään Hollywood-elokuviin. Näistä elokuvista tunnetuimpia ovat ainakin 'Hellzapoppin', 'Buck Privates' ja 'Ride 'em Cowboy'. Deanin tyylin keskeisin tunnusmerkki oli lindy hopin swingoutin yksi versio: 'Whip', minkä alun perin kehitti Deanin silloinen pari: Irene Thomas. Myöhemmin Dean tuli tunnetuksi tanssistaan parinsa Jewel McGovanin kanssa. Deanin sekä hänen kouluttamiensa että häneltä vaikutteita saaneiden tanssijoiden tyyli tuli 1990-luvun lopulta alkaen tunnetuksi erheellisesti Hollywood-stylenä. Termi, jonka kehittivät 90-luvulla los angeleslaiset lindy hopparit Eric Robinson ja Sylvia Skylar. Deanin tyyli oli kuitenkin hänen versionsa Savoy Ballroom lindy hopista ja kuten jo ylläkin todettiin Hollywood-elokuvissa esiintyivät myös varsinaiset Savoy Ballroom -tanssijatkin. Deanilta oppinsa tai vaikutteensa saaneet lindy hop-tanssijat esiintyivät vielä 1950-luvun rock 'n' roll -elokuvissa, kuten Rock Around The Clock, Don't Knock the Rock ja Jukebox Rhythm.
Kehitys > 1960-1970-luvut

Lindy hopin harrastaminen ei kuitenkaan pysähtynyt suuren yleisön mielenkiinnon paritanssimiseen lamauttaneen twistin esiintuloon, vaan erilaiset, lähinnä vanhojen Savoy lindy hoppareiden johtamat ryhmät jatkoivat lindy hoppaamista paritanssin 'katovuosikymmenien' 1960- ja 1970-lukujen yli aina tähän päivään saakka. Tunnetuimpia näistä ryhmistä olivat vuoden 1958 Harvest Moon Ball -kilpailun voittajan Sonny Allenin Rockets-tanssiryhmä (Sonny Allen, Sugar Sullivan, Barbara Billups keskeisimpiä jäseniä) ja entisen Savoy Ballroomin 'hat check girl'in Mama Lu Parksin kaitsema tanssiryhmä Mama Lu Parks Dancers, joka esiintyi säännöllisesti Yhdysvalloissa ja muualla maailmassa aina Mama Lun kuolemaan saakka 1990-luvun alussa (ryhmä on myöhemmin jatkanut toimintaansa ja esiintymisiään). Mama Lu myös ylläpiti Harvest Moon Ball -kilpailua (tunnettu kansallinen kilpailu New Yorkissa, johon kuului myös 'lindy hop'/'jitterbug-jive' -divisioona Swing Eran -aikana), kun Harvest Moon Ball -organisaatio lopetti lindy hop -divisioonan vuonna 1979 (tilalle tuli the hustle-tanssi), Mama Lu jatkoi lindy hop -divisioonaa omissa kilpailuissaan aina vuoteen 1989 asti (HMB-organisaatio otti väliaikaisesti lindy hopin vuosiksi 1982 ja 1983 takaisin yhdeksi divisioonaksi, jolloin sekä HMB-organisaatio että Mama Lu Parks pitivät yhtä aikaa lindy hop -kilpailuja.).
Oma historiansa 1960- ja 1970-luvuilla oli myös muilla Savoy Ballroom-tanssijoilla. Al Minns ja Leon James liittoutuivat authentic jazz -tanssimisesta kiinnostuneen Marshall Stearnsin kanssa, joka käynnisti vernacular-tanssimista käsitelleen historia-projektin 1950-luvulla (Stearnsin kontekstissa 'vernacular dance'-termillä ja authentic jazz -tanssilla tarkoitetaan alkuperäistä yhdysvaltalaista jazz-tanssimista, minkä yksi osa-alue on lindy hop.). Al ja Leon olivat Marshall Stearnsin näyttöpari, jotka esittivät erilaisissa tv-ohjelmissa ja seminaareissa 1950-luvulla ja 1960-luvun alkupuolella vanhoja jazztansseja ja lindy hoppia. Tämä projekti pysähtyi väliaikaisesti Marshall Stearnsin kuolemaan vuonna 1966. Al & Leon -duo jatkoivat -Stearsin kuoleman jälkeen- aktiivista tanssiuraansa aina Leon Jamesin kuolemaan 1970-luvun alussa saakka. Oma lukunsa oli Yhdysvaltojen länsirannikolla Dean Collins, joka oppilaineen jatkoi lindy hoppaamista Los Angelesissa. Deanin ehkä keskeisin intohimo oli tanssin opettaminen mitä hän jatkoi näiden vuosikymmenten läpi aina kuolemaansa vuoteen 1984 saakka. Dean ei ehtinyt kokea kunnolla lindy hopin uudelleentulemista 1980-luvulla. Silti hänet ehdittiin tuomaan takaisin parrasvaloihin innokkaiden harrastajien toimesta 1980-luvun alussa, jolloin hän myös omine ryhmittymineen pääsi takaisin suurenkin yleisön tietoisuuteen erilaisissa tv-ohjelmissa.
Kehitys > 1980-luvulta nykypäivään

Lindy hop alkoi tulla takaisin suuren yleisön suosioon 1980-luvulta alkaen jolloin lindy hopista kiinnostuneet harrastajat etsivät vielä elossaolevia tanssijoita avukseen lindy hopin opettelemisessa. Tämä prosessi tapahtui yhtä aikaa ainakin kolmessa eri maassa: Britanniassa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa. Tähän prosessiin osallistuivat Englannissa ainakin Jiving Lindy Hoppers -ryhmä, joka sai avukseen edellä mainitut Mama Lu Parks Dancers -ryhmän tanssijat, Savoyn kolmannen sukupolven tanssijoista George ja Ruth "Sugar" Sullivanin sekä Whitey's Lindy Hoppers -ryhmästä lähtöisin olevien Pepsi Bethelin ja Frankie Manningin. Yhdysvalloissa tähän prosessiin osallistuivat keskeisesti jälleen Frankie Manning ja vuonna 1985 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka Al Minns. Ruotsissa myös Al ja Frankie olivat keskeisessä osassa. Al lähinnä vain lokakuussa 1984, jolloin hän opetti lindy hoppia Swedish Swing Societyn tanssijoille (myöhemmin tästä oppilasjoukosta tuli keskeinen ydin Rhythm Hots Shots -ryhmälle) ja Frankie vuodesta 1987 alkaen.
Kokonaisuudessaan tätä "lindyn suuren yleisön tietoisuuteen" -palauttamisprosessia on kutsuttu muun muassa nimellä Lindy Revival. Todellisuudessa kyseessä on the Revival of the Interest in the Lindy Hop, koska lindy hop ei koskaan kuollut vuosikymmenien aikana ennen kuin se "uudelleenlöydettiin" lähinnä valkoisten tanssinharrastajien toimesta 1980-luvulla. Lindy Revivalin tämänhetkinen tulos on nähtävissä kukoistavana lindy hop -harrastuksessa ympäri maailmaa, mikä on poikkeuksellista lindy hopin kulta-aikaan 1930–1950 -lukuihin verrattuna, jolloin lindy hoppia harrastettiin pääasiassa vain Yhdysvalloissa ja sen naapurimaissa, Brasiliassa, Australiassa sekä Euroopassa tietyissä maissa, kuten Englannissa, Irlannissa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa sekä Suomessa. Näissä maissa tanssittua "lindy hoppia" (tanssi oli tyyliltään varsin erilaista kuin Harlemin lindy hop) ei yleensä kutsuttu lindy hopiksi, vaan sitä kutsuttiin nimillä jitterbug, jive, boogie woogie ja rock and roll.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lindy hop Wikimedia Commonsissa
Krimin tasavalta

| Krimin tasavalta Республика Крым Республіка Крим Къырым Джумхуриети |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Krimin tasavallan sijainti Venäjän federaatiossa
Valtio:   Venäjä
Autonominen tasavalta:  18. maaliskuuta 2014
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Simferopol
 – presidentti:  Sergei Aksjonov
Väkiluku (2014):  1 891 465
Aikavyöhyke:  UTC+3
Symbolit:  
 – lippu:  Krimin tasavallan lippu
 – vaakuna:  Krimin tasavallan vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  82
Krimin tasavalta (ven. Респу́блика Кры́м, Respublika Krym, ukr. Респу́бліка Кри́м, Respublika Krym, krimintat. Къырым Джумхуриети, Qırım Cumhuriyeti) on nimitys Venäjän federaation sotilasvoimien helmi-maaliskuussa 2014 miehittämän Krimin autonomisen tasavallan tilalle perustetulle hallinnolliselle alueelle. Krimin tasavallan laillista asemaa (de jure) ei ole juuri kukaan muu kuin Venäjä tunnustanut. Venäjän aseman miehitetyn tasavallan tosiasiallisena (de facto) vallankäyttäjänä on todennut muutama maa, kuten Venäjän kanssa sotilaallisessa puolustusliitossa oleva Valko-Venäjä.
Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous päätti 27.3.2014 – äänin 100 puolesta, 11 vastaan – päätöslauselmasta, joka toteaa, ettei tasavallan perustamisen perusteluna käytetty, hyvin nopeasti järjestetty "Krimin kansanäänestys" ole sitova eikä sen avulla Krimin autonomisen tasavallan tai Sevastopolin kaupungin asemaa voida muuttaa.
Lyhytnokkamurri

| Lyhytnokkamurri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Ruokit Alcidae
Suku::  Marmorimurrit Brachyramphus
Laji::  brevirostris
Kaksiosainen nimi
 Brachyramphus brevirostris  (Vigors, 1829) 
Katso myös
   Lyhytnokkamurri Wikispeciesissä   Lyhytnokkamurri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lyhytnokkamurri (Brachyramphus brevirostris) on harvinainen pohjoisten rantojen lintu.
Koko ja ulkonäkö

Lyhytnokkamurri kasvaa noin 25 cm pitkäksi. Sillä on lyhyet jalat. Se vaihtaa väriään vuodenaikojen mukaan: pesimäkaudella se on savenvärinen, talvella mustavalkoinen. Se ääntelee kahdella tavalla: piipittelemällä ja murisemalla aaahhrrr.
Levinneisyys

Lyhytnokkamurri elää Alaskan ja Siperian lähivesillä. Noin 7–15 % Prinssi Williamin salmen lyhytnokkamurreista sai surmansa Exxon Valdezin öljyonnettomuudessa.[lähde? ]
Elinympäristö ja ravinto

Lyhytnokkamurri ruokailee rannikon lähellä. Se kerää krilliä, kalanpoikasia ja muuta eläinplanktonia. Poikasten ruokintaa varten se voi pyydystää vähän isompiakin kaloja.
Lisääntyminen

Lyhytnokkamurri pesii paljaalla maalla vuoriston suojanpuolella jonkun matkaa rannikosta. Toisin kuin useimmat rantalinnut, se ei muodosta yhdyskuntia edes pesimäajaksi.
Kreminnan piiri

| Kreminnan piiri Кремінський район, Кременский район |
| --- | --- |
 Piiri Luhanskin alueen kartalla.
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 49.0464°N, 38.2225°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Perustettu:  1965 (1940)
Lakkautettu:  7/2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kreminna (19 482 as., 2017)
Pinta-ala:   km²
 – maa:  1 635,2 km²
Väkiluku (2017 (arvio)):  39 790
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  92905 (postitoimisto)
 
krem.loga.gov.ua
Kreminnan piiri (ukr. Кремінський район, ven. Кременский район, Kremenski raion) oli yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä. Piirin hallinnollinen keskus oli Kreminnan kaupunki (19 482 as., 2017).  Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa Kreminnan piiri lakkautettiin; piirin eteläosat liitettiin uuteen Sjevjerodonetskin piiriin ja pohjoisosat laajennettuun Svatoven piiriin.
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 39 790 ihmistä (1.1.2017). Kaupunkilaisiksi tilastoitiin Kreminnan kaupungin ja Krasnoritšenken kaupunkityyppisen taajaman (Красноріченське, 4 167 as.) väestö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreminnan piiri Wikimedia Commonsissa
Piirin sosiaalis-taloudellinen peruskuvaus ("Sotsialno-ekonomitšnyi pasport, 2012"; doc: sis. historian ja maantieteellisten olojen esittely) (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (oblrada.lg.ua)
Kreminnan piirivaltuuston ja piirin kyläneuvostojen yhteystietoja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (oblrada.lg.ua)
Krimin taistelu

Krimin taistelu (tunnetaan myös nimellä Krimin offensiivi) oli Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu Krimin alueesta toisessa maailmansodassa vuonna 1944. Saksa oli aiemmin onnistunut valloittamaan alueen itselleen 4. heinäkuuta 1942. Taistelu alkoi 8. huhtikuuta 1944 ja päättyi Neuvostoliiton voittoon 12. toukokuuta. Tätä ennen puna-armeija oli onnistunut valtaamaan Sevastopolin kaupungin 9. toukokuuta mennessä. Taistelun seurauksena saksalaiset ja romanialaiset joukot joutuivat vetäytymään. Saksa menetti taistelussa noin 97 000 sotilasta.
MX vs. ATV Alive

| MX vs>  ATV Alive |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Rainbow Studios
Julkaisija:  THQ
Jakelija:  PlayStation Now
Pelisarja:  MX vs. ATV
Julkaistu:  2011
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 12 
Alusta:  Xbox 360 ja PlayStation 3
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
MX vs. ATV Alive on motocross-peli. Peli on saatavilla PS3- ja Xbox360 pelikonsoleille. Peli julkaistiin vuonna 2011 ja sen on julkaissut THQ.
Aiheesta muualla

Pelin verkkosivu
Kullervo Kojo

Kullervo Aarre Veikko Kojo (s. 17. kesäkuuta 1954 Pori) on suomalainen klarinetisti.
Kojo opiskeli Sibelius-Akatemiassa, jossa hän suoritti diplominsa 1985 opettajanaan Sven Lavela. Hän jatkoi opintojaan ulkomailla muun muassa Roomassa, Lontoossa ja New Yorkissa opettajinaan muun muassa Vincenzo Mariozzi, John McCaw ja Stanley Drucker. Hän on soittanut Porin kaupunginorkesterissa (1965–1974), Radion sinfoniaorkesterissa (1974-2014), Savonlinnan oopperajuhlien orkesterissa ja Suomalaisessa kamariorkesterissa.
Kojo on kantaesittänyt useita teoksia, kuten Eero Hämeenniemen Three Nocturnesin, Esa-Pekka Salosen Nachtliederin, Vladimir Agopovin Sonaatin ja Herman Rechbergerin KV 622 II bis:n. Hän on myös toiminut Sibelius-Akatemian opettajana ja lehtorina sekä monissa muissa musiikkioppilaitoksissa ja kesäleireillä. Hän on esiintynyt kamarimuusikkona ja solistina tärkeimmillä musiikkijuhlilla sekä eri orkesterien kanssa muun muassa RSO:n Sveitsin kiertueella. Hän on toiminut myös Suomen Klarinettiseuran puheenjohtajana. Seuran kunniajäsen vuodesta 2000 ja Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n hopeinen ansiomerkki vuonna 2002.
Kojon levyttämiin teoksiin kuuluu muun muassa Einar Englundin ja Carl Nielsenin klarinettikonserttoja. Myös levytys Modern Clarinet pianisti Juhani Lagerspetzin kanssa. Soittanut kamarimusiikkia 60-luvulta asti muun muassa Järvenpää-kvintetti, Sonus-yhtye, Radius-kvintetti ja viimeisin Joko?-yhtye.
Kirjallisuutta

Haapakoski, Martti – Heino, Anni – Huttunen, Matti – Lampila, Hannu-Ilari – Maasalo, Katri: Suomen musiikin historia: Esittävä säveltaide, s. 94–95.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-23564-4.
Lyijyvesi

Lyijyvesi (lat. Aqua plumbi) on vedellä ja mahdollisesti paloviinalla suhteessa 1:50 laimennettua lyijyetikkaa. Lyijyetikkaa taas valmistettiin liuottamalla lyijyasetaattia Pb(C2H3O2)2 veteen ja lisäämällä joukkoon lyijyoksidia PbO. Lyijyvettä käytettiin ulkoisesti hauteissa ja kääreissä hoidettaessa erilaisia ruhjevammoja.
Kremerata Baltica

Kremerata Baltica on nuorista balttilaisista muusikoista koostuva kamariorkesteri, jonka Gidon Kremer perusti vuonna 1997.
Kremerata Baltican After Mozart -levy toi orkesterille vuonna 2002 Grammyn.
Diskografia

Franz Schubert: Jousikvartetto G-duuri
Gia Qantšeli: In l'istesso tempo
Kremerland
Russian Seasons
Happy Birthday
George Enescu
Tracing Astor
After Mozart
Silencio
Eight Seasons
Tango Ballet
Pēteris Vasks: Distant Lights, Voices
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Krementšukin tekojärvi

| Krementšukin tekojärvi |
| --- | --- |
 Landsat-satelliittikuva Krementšukin tekojärvestä.
Valtiot:  Ukraina
Paikkakunta:  Tšerkasyn alue, Pultavan alue ja Kirovohradin alue 
Koordinaatit:  49°16′00″N, 32°38′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Dnepr
Mittaustietoja
Pituus:  185  km
Leveys:  28  km 
Rantaviiva:  800  km 
Pinta-ala:  2 252 km² 
Tilavuus:  13,5 km³ 
Keskisyvyys:  6 m 
Suurin syvyys:  24 m 
 fiKrementšukin tekojärvi 
Krementšukin tekojärvi (ukr. Кременчуцьке водосховище, Krementšutske vodosh’ovyštše) on Ukrainan keskiosissa sijaitseva, pinta-alaltaan Euroopan seitsemänneksi suurin tekojärvi ja 11. suurin makeanveden allas. Se muodostaa osan Dneprin pääuomaa ja sijaitsee noin 140–250 kilometriä pääkaupunki Kiovasta kaakkoon. Tekojärvi sijaitsee Tšerkasyn, Pultavan ja Kirovohradin alueilla. Tekojärvi syntyi Krementšukin vesivoimalapadon rakentamisen seurauksena Dnepriin vuosina 1959–1961.
Krementšukin tekojärvi sijaitsee noin 140–250 km Kiovasta kaakkoon
Tekojärven pituus on 149–185 kilometriä ja leveys enimmillään 28 kilometriä (keskimäärin 13,2 km). Pinta-ala on 2 552 neliökilometriä eli runsas kaksi kertaa Päijänteen ala, ja vesitilavuus 13,5 kuutiokilometriä, joka on hieman Päijänteen tilavuutta enemmän. Tekojärveä käytetään muun muassa kasteluun, tulvien ehkäisyyn, kalastukseen ja vesitienä. Tärkeimmät satamakaupungit ovat Tšerkasy ja Svitlovodsk.
Kuvia

Kesäistä rantanäkymää.
Talvella.
Näkymä lintujensuojelualueelle (saari).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krementšukin tekojärvi Wikimedia Commonsissa
Kremenchuk Hydroelectric Station (alkujaan) Encyclopedia of Ukraine, vol. 2 (1989). University of Toronto Press & Canadian Institute of Ukrainian Studies, Encyclopedia of Ukraine, encyclopediaofukraine.com. Viitattu 24.2.2018. (englanniksi)
Kuninkaallinen me

Kuninkaallinen me, tai majesteetillinen me (lat. pluralis majestatis), on tapa, jossa hallitsija viittaa itseensä me-pronominilla huolimatta siitä, että kyseessä on yksi henkilö. Tapa sai alkunsa Bysantin keisarikunnasta, jossa me-pronominilla viitattiin kollektiivisesti niin Bysantin keisariin itseensä kuin tämän hoviin. Kuninkaallinen me -muodon voidaan edelleen katsoa olevan tapa, jossa hallitsija puhuu yhtenä henkilönä, mutta koko kansansa puolesta.
Britteinsaarilla kuninkaallinen me -rakennetta käytti tiettävästi ensimmäisenä Henrik II, joka viittasi me-pronominilla paitsi itseensä myös Jumalaan, millä hän korosti asemaansa Jumalan valitsemana hallitsijana. Kuninkaallinen me on edelleen käytössä Yhdistyneen kuningaskunnan kuningashuoneessa, ja sen käyttö on varattu lähtökohtaisesti vain monarkille. Vuonna 1989 pääministeri Margaret Thatcher ilmoitti lapsenlapsensa syntymästä käyttäen kuninkaallinen me -rakennetta: ”meistä on tullut isoäiti” (engl. ”we have become a grandmother”). Lausahdus aiheutti runsaasti julkista paheksuntaa.
Ruotsin kuningas, Kaarle XVI Kustaa, on käyttänyt kuninkaallista me -muotoa mm. televisiopuheessaan koskien koronapandemiaa huolimatta siitä, että teitittely ei ole enää yleisessä käytössä Ruotsissa ja koetaan toisinaan jopa loukkaavaksi.
Kuninkaallisten lisäksi rakenne voidaan ulottaa myös uskonnollisiin hahmoihin: esimerkiksi islamissa Jumala viittaa Koraanissa itseensä pronominilla me.