stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wilhelm Tell (ooppera)
Äänitykset

Tämä Rossinin ooppera on pituudestaan huolimatta äänitetty melko useasti. Lähes kaikista äänityksistä on saatavana nykyaikainen CD-äänite, joka on pääsääntöisesti laajuudeltaan vähintään 3 CD-levyä.
1952: (italiaksi). RAIn Torinon orkesteri, johtajana Mario Rossi. Rooleissa: Giuseppe Taddei (Guillaume Tell), Mario Filippeschi (Arnoldo), Rosanna Carteri (Matilde), Graziella Sciutti (Jemmy), Fernando Corena (Gessler), Giorgio Tozzi (Gualtiero Fürst), Mitì Truccato-Pace (Edvige), Plinio Clablassi (Melchtal) sekä Antonio Pirino (Pescatore).
1956: (italiaksi). RAIn Milanon orkesteri, johtajana Mario Rossi. Rooleissa: Dietrich Fischer-Dieskau (Guillaume Tell), Gianni Jajai (Arnoldo), Anita Cerquetti (Matilde), Jolanda Mancini (Jemmy), Enrico Campi (Gessler), Giuseppe Modesti (Gualtiero Fürst), Giannella Borelli (Edvige), Ivan Sardi (Melchtal) sekä Antonio Pirino (Pescatore).
1958: (italiaksi). Lontoon sinfoniaorkesteri johtajanaan Vincenzo Bellezza. Keskeisissä rooleissa Gino Bechi (Guillaume Tell), Mario Filippeschi (Arnoldo) sekä O. Fineschi (Matilde).
1961: (ranskaksi). Karlsruhen oopperan orkesteri johtajanaan Marcel Couraud. Keskeisissä rooleissa: J. Borthayre (Guillaume Tell), T. Poncet (Arnoldo), I. Jaumillot (Matilde), A. Kotthof (Jemmy), A. Van Haasteren (Gessler), A. Van Kesteren (Gualtiero Fürst) sekä E. Muehl (Edvige).
1965: (italiaksi). Äänitetty livenä Napolissa ja johtajana oli Fernando Previtali. Keskeisissä rooleissa: Gian Giacomo Guelfi (Guillaume Tell), Gianni Raimondi (Arnoldo), Leyla Gencer (Matilde), Enrico Campi (Gessler), Anna Maria Rota (Edvige) sekä Paolo Washington (Melchtal).
1970: (ranskaksi). Pariisin oopperan orkesteri johtajanaan Alain Lombard. Keskeisissä rooleissa: E. Blanc (Guillaume Tell), Nicolai Gedda (Arnoldo) sekä A. Guiot (Matilde).
1972: (italiaksi). Äänitetty livenä Firenzessä, orkesterin johtajana Riccardo Muti ja keskeisissä rooleissa: Norman Mittelmann (Guillaume Tell), Nicolai Gedda (Arnoldo) sekä Eva Marton (Matilde).
1973: (ranskaksi). Royal Philharmonic Orchestra, johtajana Lamberto Gardelli sa keskeisissä rooleissa: Gabriel Bacquier (Guillaume Tell), Nicolai Gedda (Arnoldo), Montserrat Caballé (Matilde), Mady Mesplé (Jemmy), Louis Hendrikz (Gessler), Kolos Kovacs (Gualtiero Fürst), Jocelyne Taillon (Edvige), Gwinne Howell (Melchtal) sekä Charles Burles (Pescatore).
1979: (italiaksi). National Philarmonic Orchestra, johtajanaan Riccardo Chailly ja keskeisissä rooleissa: Sherrill Milnes (Guillaume Tell), Luciano Pavarotti (Arnoldo), Mirella Freni (Matilde), Della Jones (Jemmy), Ferruccio Mazzoli (Gessler), Nicolai Ghiaurov (Gualtiero Fürst), Elisabeth Connell (Edvige), John Tomlison (Melchtal) sekä Cesar Antonio Suarez (Pescatore).
1989: (italiaksi). Äänitetty La Scala -teatterin esityksessä joulukuussa 1988 oopperan omaa orkesteria johti Riccardo Muti ja keskeisissä rooleissa esiintyivät: Giorgio Zancanaro (Guillaume Tell), Chris Merritt (Arnoldo), Cheryl Studer (Matilde), Amelia Felle (Jemmy), Luigi Roni (Gessler), Giorgio Surjan (Gualtiero Fürst), Luciana D'Intino (Edvige), Franco De Grandis (Melchtal) ja Vittorio Terranova (Pescatore).
Heta

| Heta |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  15. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Vastineita eri kielissä:  Hedvig
Nimen alkuperä:  Hedwig
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heta on suomalainen naisen etunimi. Se tulee alun perin saksalaisesta nimestä Hedwig, joka johtuu taistelua ja sotaa tarkoittavista sanoista. Suomeen se on tullut ruotsin kautta muuttuen samalla lyhyempään muotoon Heta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Heta on Suomessa annettu 2 535 henkilölle.
Hetan nimipäivää vietetään 15. lokakuuta, joka oli alun perin pyhän Hedwigin muistopäivä.
Tunnettuja Hetoja

Heta Gylling (aik. Häyry, o.s. Lehtonen), filosofi
Heta Haanperä, teatteriohjaaja
Heta Halonen, laulaja ja vuoden 2022 tangokuningatar
Heta Hyttinen, toimittaja ja juontaja
Heta Korpivaara, koripalloilija
Heta Kuchka, kuvataiteilija
Heta Olmala, jalkapalloilija
Heta Pyrhönen, kirjallisuustieteilijä ja professori
Heta-Leena Sierilä, toimittaja ja uutistenlukija
Heta Tuuri, korkeushyppääjä
Heta Veikkola, kilpakävelijä
Heta Välimäki, sosiaalidemokraattinen poliitikko
Heta Äijänen, suomalainen koripalloilija
Kuvitteellisia Hetoja

Niskavuoren Heta,  Hella Wuolijoen romaanisarjan henkilö
Heta (ransk. Pompon), André Franquinin sarjakuvassa Heiska ja Heta
Yamabiko (mytologia)

Yamabiko Sawaki Suushin piirtämänä.
Yamabiko (jap.山彦 "kaiku") on vuoren jumala ja yōkai japanilaisessa mytologiassa. Kerrotaan, että vuorilla ja kanjoneissa äänen kaiun aiheuttaa Yamabiko.  On yleistä kuulla Yamabikon vastaus kaikuun, mutta hyvin harvinaista nähdä itse olento, sillä ne asuvat syvällä vuoristossa. Yamabiko kuvataan usein harmaaturkkisena eläimenä, jolla on luppakorvat ja iso virnistys, se muistuttaa koiran ja apinan risteytystä.
Käännös suomeksi
Barbara von Krüdener

| Barbara Juliane von Krüdener> von Vietinghoff |
| --- | --- |
 Barbara von Krüdener ja hänen poikansa Paul, Angelica Kauffmanin maalaus vuodelta 1786
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta (J: 11. marraskuuta) 1764 Riika, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 25. joulukuuta (J: 13. joulukuuta) 1824 Karasubazar, Taurian kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Ammatti:  uskonnollinen kirjailija
Arvonimi: paronitar von Krüdener
Vanhemmat:  paroni Otto Hermann von Vietinghoff genannt Scheel ja kreivitär Anna Ulrika von Münnich
Puoliso:  paroni Burckhard Alexius Constantin von Krüdener
Lapset:  Paul von Krüdener
Krüdener-suvun vaakuna
Beate Barbara Juliane von Krüdener (o.s. von Vietinghoff genannt Scheel) (22. marraskuuta (J: 11. marraskuuta) 1764 Riika – 25. joulukuuta (J: 13. joulukuuta) 1824 Karasubazar) oli baltiansaksalainen paronitar, uskonnollinen mystikko ja kirjailija, joka vaikutti laajalti eurooppalaisen protestanttisuuden kuten Sveitsin reformoidun kirkon ja Herrnhutin veljesseurakunnan piirissä ja jonka ajatukset vaikuttivat myös Venäjän keisari Aleksanteri I:een.
Syntyperä

Barbara von Krüdener syntyi Riiassa, Liivinmaan kuvernementissa. Hänen isänsä, paroni Otto Hermann von Vietinghoff genannt Scheel, joka oli toiminut everstinä Katariina II:n sodissa, oli toinen Liivinmaan kahdesta kanslerista ja erittäin varakas. Hänellä oli järkiperäiset näkemykset, ja hän oli johtava vapaamuurari. Barbaran äiti, kreivitär Anna Ulrika von Münnich, oli tunnetun venäläisen kenttämarsalkka Burkhard Christoph von Münnichin lapsenlapsi ja vakaumuksellinen luterilainen.
Syntyperä > Isä

Barbara von Krüdenerin isä, Otto Hermann von Vietinghoff-Scheel, oli vaurastunut jo nuorella iällä, jolloin hän osoittautui taitavaksi liikemieheksi. Suuresti kunnianhimoisena hän saavutti suurta menestystä kaupallisissa yrityksissään. Hän sai hankituksi suuret omaisuudet Kossessa (nykyisessä Viitinassa Virossa) ja Alüksinessä (nykyisessä Marienburgissa) ja omisti lisäksi Riiassa suuren talon, jossa hänen tytär Barbe-Julie syntyi. Vaikka hänelle ei koskaan myönnetty virallista arvonimeä, hän saavutti yksityisen kanslerin ja senaattorin aseman ja saattoi täydellä syyllä sanoa olevansa Vietinghoff ja esiintyä korkea-arvoisena aatelismiehenä.
Syntyperä > Äiti

Barbe-Julien äiti, Anna Ulrika von Münnich von Vietinghoff-Scheel, oli aatelista syntyperää. Hänen isoisänsä, kuuluisa kenttämarsalkka Burkhard Christoph von Münnich, oli tosin välillä karkotettu moneksi vuodeksi Siperiaan, mutta oli ansioitunut myös Venäjän Turkkia vastaan käyneissä sodissa. Katariina II oli myös pitänyt häntä yhtenä suosikeistaan, vaikka joskus pitikin häntä epäluotettavana. Kotonaan rouva Vietinghoff kuitenkin hyötyi isoisänsä menestyksestä. Hän sai kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Vanhin poika kuoli kuitenkin varhaislapsuudessaan ja vanhin tytär oli kuuromykkä, joka jouduttiin vuonna 1777 sijoittamaan hoitokotiin.
Koulutus

Krüdenerin koulutus oli hänen oman ilmoituksensa mukaan käsittänyt ranskan kieltä, erityisesti sen oikeinkirjoitusta, sekä esiintymistaitoa ja ompelua.  Ranskan taitonsa ansiosta hän pystyi lukemaan suurten filosofien kuten Voltairen ja ensyklopedistien teoksia. Hän perehtyi myös ranskalaiseen kulttuuriin, jota hänen vanhempansa, kuten muutkin aateliset, pyrkivät jäljittelemään. Ranskan ohella hän osasi nuoruudestaan lähtien myös saksaa, olivathan hänen molemmat vanhempansa saksalaista syntyperää. Ranskalaisten ihanteiden ja kulttuurin vaikutuksesta uskonnollisten aiheiden opiskelu ei häntä sanottavasti kiinnostanut. Hänen vanhempansa olivat tiettävästi luterilaisia, joskin Clarence Fordin mukaan on epävarmaa, olivatko he luterilaisia vai ortodokseja.
Luonteenkuvauksia

Charles Augustin Sainte-Beuve kirjoitti rouva Krüdeneristä:
»Hänellä oli mittaamaton tarve siihen, että maailma kiinnittäisi häneen huomiota, ja odottamattomalla tavalla tämä halu toteutuikin...  Mikä on tämän kaiken liikkeelle paneva voima? Se on itserakkaus, aina itserakkaus...".»
Krüdener itse luonnehti itseään ja vaikutustaan näin sen jälkeen, kun hän havahtui huomaamaan, millaiseen kurjuuteen Krimille muuttaneet siirtolaiset olivat joutuneet:
»Tekemäni hyvä tulee pysymään; tekemäni pahan (sillä kuinka usein olenkaan erehtynyt luulemaan Jumalan ääneksi sitä, mikä oli vain mielikuvitukseni ja ylpeyteni tulosta) Jumalan armo tulee pyyhkimään pois.» 
(Barbara von Krüdener.)
Clarence Ford kirjoitti hänestä elämäkerran, jossa häntä luonnehditaan näin:
»Mme. de Krüdener, ... osoitti tiettyä magneettista vetovoimaa elämänsä viimeisiin vuosiin saakka. Sen lisäksi hänelle oli ominaista äärimmäisen suloinen käytös ja liikkeiden keveys, mitkä yhdessä hänen vaalean kiharaisen tukkansa kanssa, joka muodosti pehmeitä renkaita hänen kasvojensa ympärille, antoi hänen ulkonäölleen epätavallisen nuorekkuuden sävyn.» 
(Clarence Ford (1893))
Teokset

Valérie, ou, Lettres de Gustave de Linar à Ernst de G….  Heinrichs, 1804.  Teoksen verkkoversio.
Écrits intimes et prophétiques de Madame de Krüdener.  Paris:  Centre national de la recherche scientifique, 1975.  ISBN 9782222018780
Le Camp de Vertus, ou la Grande revue de l'armée russe.  Lyon:  Guyot frères, 1815.  Teoksen verkkoversio.
Kirjallisuutta

Madame de Krüdener et son temps, 1764-1824.  Paris:  Plon, 1961.  (ranskaksi)
Ernest John Knapton: Lady of the Holy Alliance.  New York:  Columbia University Press, 1939.  (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat 2  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Barbara von Krüdener
Käännös suomeksi
Isokäkikyyhky

| Isokäkikyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Käkikyyhkyt Macropygia
Laji::  magna
Kaksiosainen nimi
 Macropygia magna  (Wallace), 1864 
Katso myös
   Isokäkikyyhky Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokäkikyyhky (Macropygia magna) on indonesialainen kyyhkylintu. Sen elinympäristö ulottuu Sulawesistä Timoriin ja alueen pienemmille saarille. Lajin holotyypin kuvaili Alfred Russel Wallace Timorista 1864. Lajista tunnetaan neljä alalajia.
Puolivälinkankaan vesitorni

| Puolivälinkankaan vesitorni |
| --- | --- |
 Vesitorni alhaalta katsottuna.
Osoite:  Mielikintie 8
Sijainti:  Puolivälinkangas, Oulu
Koordinaatit:  65°02′15″N, 025°29′09″E
Rakennustyyppi:  vesitorni
Valmistumisvuosi:  1969
Suunnittelija:  Suunnittelu Oy E. Niemelä ja Insinööritoimisto Maa ja Vesi Oy 
Rakennuttaja:  Oulun kaupungin rakennustoimisto
Urakoitsija:  Voimarakenne Oy
Käyttäjä:  Oulun Vesi
Runkorakenne:  teräsbetonipylväiden varaan nostettu teräsbetoninen vesisäiliö
Julkisivumateriaali:  teräsbetoni
Korkeus:  55 m
Tilavuus:  6 000 m³
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puolivälinkankaan vesitorni on Oulussa Puolivälinkankaan kaupunginosassa sijaitseva vuosina 1967–1969 rakennettu vesitorni. Vesitorni sijaitsee valtatien 4 varrella kaupunginosan korkeimmalla kohdalla, ja on näkyvä maamerkki. Tornin huipulla on ollut yleisölle avoin näköalatasanne ja tähtitieteellisen yhdistyksen Oulun Arktoksen tähtitorni. Nykyisin ylätasanne ei ole avoinna yleisölle.
Tornin korkeus on 55 metriä ja sen huippu on 77 metriä merenpinnan yläpuolella. Vesisäiliön tilavuus on 6 000 kuutiometriä, ja tornin ylätasanteen halkaisija on 52,5 metriä. Tornin perustuksen läpimitta on 11 metriä.
Valmistuessaan Puolivälinkankaan vesitorni korvasi rautatieaseman koillispuolella sijainneen vanhentuneen Intiön vesitornin. Torni on peruskorjattu ensimmäisen kerran vuonna 1997. Vesitornin rakenteet on suunnitellut Eino Niemelä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolivälinkankaan vesitorni Wikimedia Commonsissa
Pohjois-Pohjanmaan museo: Uuno Laukan kuvakokoelmat vesitornin rakennustyömaalta
Emporis Buildings: Puolivälinkankaan vesitorni (englanniksi)
Kansallinen liiga

| Kansallinen liiga |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Kansallinen Liiga -kausi 2024 
Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  2007 (Naisten Liiga) 1974 (Naisten SM-sarja)
Motto:  Modernia huippu-urheilua
Joukkueita:  10
Hallitseva mestari:  HJK
Eniten mestaruuksia:  HJK (24)
Sarjataso:  1
Alempi taso:  Naisten Ykkönen
Sivusto:  https://kansallinenliiga.fi
Kansallinen liiga (vuosina 1974–2006 Naisten SM-sarja, vuosina 2007–2019 Naisten Liiga) on jalkapallon naisten korkein sarjataso Suomessa. Kansallisen Liigan visio on rakentaa modernia huippu-urheilua. Sarja tekee töitä arvojensa puolesta, joita ovat samanarvoisuus, rohkeus ja tahto menestyä.
Kansallisesta Liigan markkinointinimenä käytetään nimeä Briotech Kansallinen Liiga.
Historia

Naisten pelaaman jalkapallon ensimmäinen Suomen-mestaruus ratkaistiin cupmuotoisella turnauksella vuonna 1971. Vuonna 1972 pelattiin alueellisia lohkoja, joiden voittajat ratkaisivat mestaruuden cupturnauksella. Vuonna 1973 pelattiin neljän lohkovoittajan välinen lopputurnaus. Kahdeksan joukkueen SM-sarja perustettiin 1974. Kaudella 1977 sarja pelattiin kahtena lohkona, joiden kaksi parasta pelasivat lopputurnauksen. Sarjasta käytettiin alkuaikoina myös nimeä Mimmiliiga.
Kaudella 1978 palattiin yhteen koko maan käsittävään lohkoon ja joukkuemäärää kasvatettiin kymmeneen. Mestaruus ratkaistiin pudotuspeleillä neljän parhaan joukkueen välillä. Kausina 1981–1983 SM-sarjassa oli 24 joukkuetta jaettuna neljään lohkoon, joista selvisi kaksi parasta puolivälierälohkoihin ja näiden kaksi parasta pelasivat pudotuspelit. Kaudella 1984 palattiin yhteen lohkoon, jossa pelasi kaksitoista joukkuetta ja kaudella 1985 joukkuemäärä palautui kymmeneen. Kaudella 1986 luovuttiin mestaruuden ratkaisemisesta pudotuspeleillä.
Vuonna 2006 sovittiin, että kaudesta 2007 alkaen korkein sarjataso muuttuu Naisten Liigaksi.
Kausina 2008–2009 liigaa pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sijalle 12 sijoittunut putosi suoraan Naisten Ykköseen. Sijalle 11 sijoittunut joukkue karsi liigapaikasta Ykkösen toiseksi parhaan joukkueen kanssa kaksiosaisessa karsinnassa. Sarjauudistuksessa kaudella 2010 liigasta putosi suoraan kaksi joukkuetta. Kaudesta 2011 lähtien siirryttiin 10 joukkueen kolminkertaiseen sarjaan ja palattiin siihen, että vain sarjan heikoin putosi Ykköseen.
Kaudesta 2013 alkaen on pelattu aluksi 10 joukkueen kaksinkertainen runkosarja (18 ottelua), jonka jälkeen 6 parasta joukkuetta pelaa yksinkertaisen yläloppusarjan (5 ottelua) ja 4 huonointa joukkuetta kaksinkertaisen alaloppusarjan (6 ottelua). Alaloppusarjan heikoin putoaa suoraan Ykköseen ja kaudesta 2015 alkaen toiseksi huonoin on karsinut Ykkösen toiseksi parhaan kanssa liigapaikasta.
Tästä systeemistä poikkeus oli kausi 2020, jolloin Covid-19 -viruksen takia pelattiin vain runkosarja.
Kaudesta 2020 lähtien naisten korkeinta sarjaa on kutsuttu Kansalliseksi Liigaksi.
Joukkueet kaudella 2024

| Joukkue | Kunta | Kotikenttä | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- |
| FC Honka | Espoo | Tapiolan urheilupuisto |  Omar Adlani |
| HJK | Helsinki | Bolt Arena |  Arttu Heinonen |
| HPS | Helsinki | JYA Housing Areena |  Mari Savolainen |
| JyPK | Jyväskylä | Harjun stadion |  Sacha Navalkar |
| KuPS | Kuopio | Väre Areena |  Ollipekka Ojala |
| Ilves | Tampere | Tammelan stadion |  Anssi Ylinen |
| PK-35 | Helsinki | MagneCit Areena |  Rami Rantanen |
| PK-35 Vantaa | Vantaa | Myyrmäen jalkapallostadion |  Jari Väisänen |
| PKKU | Kerava, Tuusula | Tuusulan tekonurmi |  Timo Lehtihalmes |
| Åland United | Lemland | Wiklöf Holding Arena |  Steve Beeks |
Tilastoja > Mestarit

Pääartikkeli: Luettelo jalkapallon naisten SM-mitalisteista
2007 – FC Honka
2008 – FC Honka
2009 – Åland United
2010 – PK-35 Vantaa
2011 – PK-35 Vantaa
2012 – PK-35 Vantaa
2013 – Åland United
2014 – PK-35 Vantaa
2015 – PK-35 Vantaa
2016 – PK-35 Vantaa
2017 – FC Honka
2018 – PK-35 Vantaa
2019 – HJK
2020 – Åland United
2021 – KuPS
2022 – KuPS
2023 – KuPS
2024 – HJK
Tilastoja > Parhaat maalintekijät kausittain

| Kausi | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 |  Taru Laihanen | FC Honka | 21 |
| 2008 |  Nina Hietanen | FC Kuusysi | 18 |
| 2009 |  Rita Chikwelu | FC United | 22 |
| 2010 |  Anna Auvinen | NiceFutis | 18 |
| 2011 |  Felicia Schroeder | Åland United | 23 |
| 2012 |  Manya Makoski | Åland United | 31 |
| 2013 |  Cynthia Uwak | Åland United | 18 |
| 2014 |  Sanna Saarinen | PK-35 Vantaa | 20 |
| 2015 |  Heidi Kollanen | Ilves | 24 |
| 2016 |  Sanni Franssi | PK-35 Vantaa | 20 |
| 2017 |  Kaisa Collin | PK-35 Vantaa | 20 |
| 2018 |  Gentjana Rochi | JyPK | 20 |
| 2019 |  Jutta Rantala | HJK | 22 |
| 2020 |  Gentjana Rochi | KuPS | 16 |
| 2021 |  Gentjana Rochi | KuPS | 26 |
| 2022 |  Lavdije Begolli | KuPS | 25 |
| 2023 |  Lotta Lindström |  HJK | 17 |
Tilastoja > Vuoden liigapelaaja

Jalkapallon pelaajayhdistyksen valitsema Vuoden liigapelaaja.
| Kausi | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| 2007 |  Eveliina Sarapää | FC Honka |
| 2008 |  Jaana Lyytikäinen | FC Honka |
| 2009 |  Tuija Hyyrynen | HJK |
| 2010 |  Heidi Kivelä | Ilves |
| 2011 |  Jaana Lyytikäinen | PK-35 Vantaa |
| 2012 |  Manya Makoski | Åland United |
| 2013 |  Tiina Saario | Åland United |
| 2014 |  Ria Öling | TPS |
| 2015 |  Iina Salmi | PK-35 Vantaa |
| 2016 |  Sanni Franssi | PK-35 Vantaa |
| 2017 |  Anna Auvinen | FC Honka |
| 2018 |  Eveliina Summanen | HJK |
| 2019 |  Jutta Rantala | HJK |
| 2020 |  Anni Miettunen | Åland United |
| 2021 |  Gentjana Rochi | KuPS |
| 2022 |  Emma Peuhkurinen | KuPS |
| 2023 |  Anni Hartikainen | KuPS |
Tilastoja > Eniten otteluita 2007–2015

|  | Pelaaja | Joukkue | Ottelut |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Anna Auvinen | KMF, NiceFutis, FC Honka | 211 |
| 2. |  Maiju Hirvonen | Ilves, NiceFutis, PK-35 Vantaa | 202 |
| 3. |  Kiia Laine | HJK, FC Kuusysi, NiceFutis, FC Honka | 196 |
| 4. |  Anna Vlasoff | PuiU, TiPS, PK-35 Vantaa, HJK, FC Honka | 188 |
| 5. |  Heidi Pihlaja | Ilves, PK-35 Vantaa | 187 |
| 6. |  Laura Kivistö | FC United, HJK, PK-35 Vantaa | 185 |
| 7. |  Essi Huppunen | NiceFutis | 184 |
| 8. |  Jessi Hietanen | FC Ilves, FC Honka, NiceFutis, HJK, Åland United | 178 |
| 9. |  Jenna Korhonen | TiPS, PK-35 Vantaa | 173 |
| 10. |  Neea Berg | KMF, Pallokissat | 170 |
Tilastoja > Parhaat maalintekijät 2007–2021

|  | Pelaaja | Kaudet | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Cynthia Uwak | 2007-2016 | KMF, PK-35 Vantaa, Åland United | 99 |
| 2 |  Anna Auvinen | 2007-2019 | KMF, NiceFutis, KMF, FC Honka, HJK | 95 |
| 3 |  Gentjana Rochi | 2017-2021 | JyPK, KuPS | 93 |
| 4 |  Sini Vehviläinen | 2008-2018 | FC Honka, HJK, FC Honka, NiceFutis, FC Honka | 86 |
| 5 |  Sanna Saarinen | 2010-2021 | PK-35 Vantaa | 83 |
| 6 |  Heidi Pihlaja | 2007-2015 | Ilves, PK-35 Vantaa | 80 |
| 7 |  Hanna Ruohomaa | 2011-2020 | NiceFutis, TPS, HJK | 71 |
| 8 |  Henni Malinen | 2008-2018 | FC Kuusysi, NiceFutis, FC Honka | 67 |
| 9 |  Jaana Lyytikäinen | 2007-2013 | FC Honka, Åland United, PK-35 Vantaa, HJK, Åland United | 66 |
| 10 |  Jutta Rantala | 2014-2019 | NiceFutis, TPS, FC Honka, HJK | 64 |
| 10 |  Kiia Laine | 2007-2016 | HJK, FC Kuusysi, NiceFutis, FC Honka | 64 |
| 10 |  Ria Öling | 2012-2017 | PK-35 Vantaa, TPS | 64 |
| 13 |  Adelina Engman | 2009-2014 | Åland United | 63 |
| 13 |  Kaisa Collin | 2014-2018 | HJK, PK-35 Vantaa | 63 |
| 15 |  Marianna Tolvanen | 2008-2018 | FC Honka, HJK, FC Honka, Åland United, FC Honka | 60 |
| 16 |  Signy Aarna | 2014-2021 | Pallokissat, Åland United | 59 |
| 17 |  Ella-Rosa Huusko | 2012-2018 | Pallokissat, HJK, Pallokissat, FC Honka | 56 |
| 18 |  Maiju Ruotsalainen | 2007-2012 | FC Honka, Åland United | 53 |
| 18 |  Henna-Riikka Honkanen | 2010-2020 | KMF, Pallokissat, JyPK | 53 |
| 18 |  Sanni Franssi | 2013-2017 | PK-35 Vantaa | 53 |
| 18 |  Hanne Ojanperä | 2010-2018 | FC United, Kokkola F10, PK-35 Vantaa, HJK | 53 |
Tilastoja > Kansallisen Liigan Legendat

Jalkapallon naisten 50. juhlavuoden kunniaksi Subway Kansallinen Liiga yhdessä Palloliiton kanssa lanseerasi vuonna 2021 uuden kunniakerhon, joka kantaa nimeä ”Kansallisen Liigan Legendat”.
Naisten pääsarjan legendoiksi nimetyt henkilöt:
| Legenda | Nimitysvuosi |
| --- | --- |
Mira Andersson: 2021
Neea Berg: 2021
Paavo Einiö: 2021
Katriina Elovirta: 2021
Marketta Hartikka: 2021
Ing-Marie ”Mimmi” Holmberg: 2021
Eva Jare: 2021
Heimo Laaksonen: 2021
Johanna Lindell: 2021
Maija Liukkonen: 2021
Pauliina Miettinen: 2021
Aulis Rytkönen: 2021
Kaija Salopuro: 2021
Hanna-Mari Sarlin: 2021
Ilkka Suomalainen: 2021
Anu Toikka: 2021
Cynthia Uwak: 2021
Laura Österberg Kalmari: 2021