stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juuso Kivimäki

Juuso Jalo Teofilus Kivimäki (19. huhtikuuta 1893 Vesilahti – 30. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kirurgi ja hammaslääkäri sekä Helsingin yliopiston professori.
Kivimäen vanhemmat olivat opettaja Frans Mikael Kivimäki ja Matilda Josefina Broman ja puoliso vuodesta 1924 hammaslääkäri Taimi Elin Kari. T. M. Kivimäki oli hänen veljensä. Kivimäki tuli ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1911, suoritti hammaslääketieteen kandidaattitutkinnon 1915, lääketieteen kandidaattitutkinnon 1916, hammaslääketieteen lisensiaattitutkinnon 1918 ja lääketieteen lisensiaattitutkinnon 1926. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Kivimäki väitteli hammaslääketieteellisestä aiheesta 1930 ja hänelle myönnettiin erikoislääkärin oikeudet kirurgiassa 1943 ja leukakirurgiassa 1949. Kivimäki toimi yliopiston hammaslääketieteen laitoksen esimiehenä vuonna 1954 ja vuodesta 1959, vuodesta 1933 hän oli toiminut hammaskirurgian opettajana ja laitoksen kirurgisen osaston esimiehenä. Suu- ja leukakirurgian professorina (alkuun nimikkeenä hammaskirurgian professori) hän oli 1957–1963. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1945.
Sotilasarvoltaan Kivimäki oli lääkintämajuri (1943). Hänelle myönnettiin kunniamerkkeinä sodanaikaisista lääkinnällisistä ansioista Vapaudenristin 3. luokka 1940 ja uudelleen 1942 sekä Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarin merkki 1940. Talvi- ja jatkosodan aikana Kivimäki toimi sotasairaaloiden leukavammaosastojen ylilääkärinä Hämeenlinnassa (35. Sotasairaala) ja Helsingissä, 53. ja sittemmin 1. Sotasairaalassa. Hän julkaisi myöhemmin kokemuksiaan sota-aikaisten leukavammojen kirurgisesta hoidosta (mm. teoksessa "Sotakirurgisia kokemuksia", 1946, Suomen Hammaslääkäriseuran toimituksia -aikakauskirjassa sekä Nordisk Medicin -lehdessä). Vapaussodan ansioista Kivimäelle oli myönnetty Vapaudenristin 4. luokka 1918.
Kivimäki oli Suomen Hammaslääkäriseuran puheenjohtaja 1936–1945 ja 1950–1952. Hän oli skandinaavisen hammaslääkäriyhdistyksen Suomen-osaston puheenjohtaja 1936–1956 ja koko järjestön presidentti 1947–1949. Hän oli Halle-Wittenbergin yliopiston kunniatohtori.
Juuso Lahtela

| Juuso Lahtela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Juuso Aleksi Lahtela
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1985 (ikä 39) Kemijärvi, Suomi
Uran tiedot
Pituus:  184 cm 
Seura:  Pyhätunturin Slalom Seura 
Laji:  freestylehiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2002–2011
Juuso Aleksi Lahtela (s. 11. kesäkuuta 1985 Kemijärvi) on suomalainen uransa lopettanut kumparelaskija. Lahtelan seura aktiiviurallaan oli Pyhätunturin Slalom Seura ja hänen valmentajanaan toimi Pekka Lehtikallio.
Lahtela valittiin ensin varamieheksi Torinon olympialaisiin, mutta Tapio Luusuan jouduttua jäämään pois pääsi Lahtela myös kisoihin mukaan. Hän sijoittui olympialaisten kumparelaskussa kahdeksanneksi. MM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan 20:s kumparelaskussa Rukalla 2005.
Lahtela kilpaili maailmancupissa vuosina 2002–2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 23:s Špindlerův Mlýnin kumparelaskussa helmikuussa 2006. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Jisanin kumparelaskussa maaliskuussa 2006. Parhaimmillaan hän sijoittui yhdeksänneksi Åren kumparelaskussa maaliskuussa 2010.
Juuso Lahtela ei ole sukua kumparelaskun olympia- ja maailmanmestari Janne Lahtelalle, joka on kotoisin myös Kemijärveltä.
John Isner

| John Isner |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  208 cm
Paino:  108 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2007–2023
Palkintorahat:  22 430 808 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  8. (16.7.2018)
Turnausvoittoja:  16
Voitot/tappiot:  489–317
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (2010, 2016)
Ranskan avoimet:  4. kierros (2014, 2016, 2018)
Wimbledon:  välierät (2018)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (2011, 2018)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  14. (18.7.2022)
Turnausvoittoja:  8
Voitot/tappiot:  150–115
Aiheesta muualla
www.johnisner.com
ITF
ATP
John Robert Isner (s. 26. huhtikuuta 1985 Greensboro, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Oikeakätinen Isner on 208 cm pitkä ja painaa 108 kg. Hänen korkein sijoituksensa ATP-maailmanlistalla oli kaksinpelissä kahdeksas heinäkuulta 2018 ja nelinpelissä 26:s huhtikuulta 2012. Hän voitti 16 ATP-turnausta kaksinpelissä sekä kahdeksan turnausta nelinpelissä. Isner lopetti ammattilaisuransa US Openissa vuonna 2023.
Tennisura

Heinäkuussa 2007 Isner pääsi villillä kortilla Legg Mason Tennis Classic ATP-turnaukseen Washingtonissa. Hän selvisi turnauksessa finaaliin asti, mutta hävisi finaalin Andy Roddickille numeroin 4–6, 6–7(4). Vuoden 2007 Yhdysvaltain avoimissa Isner pääsi kolmannelle kierrokselle voitettuaan Jarkko Niemisen ja Rik de Voestin. Kolmannella kierroksella hän hävisi Roger Federerille numeroin 7–6(4), 2–6, 4–6, 2–6.
Vuonna 2009 Isner pääsi Yhdysvaltain avoimissa neljännelle kierrokselle. Hän voitti ensin 28:nneksi sijoitetun Victor Hănescun luvuin 6–1, 7–6(14), 7–6(5) ja sijoittamattoman Marsel Ilhanin luvuin 6–3, 6–4, 7–6(1). Kolmannella kierroksella hän voitti viidenneksi sijoitetun Andy Roddickin lukemin 7–6(3), 6–3, 3–6, 5–7, 7–6(5), mutta hävisi neljännellä kierroksella kymmenenneksi sijoitetulle Fernando Verdascolle pistein 6–4, 4–6, 4–6, 4–6.
Tennisura > 2010

Vuoden 2010 Isner aloitti osallistumalla Heineken Openiin Aucklandissa. Sijoittamattomana hän voitti Guillermo García-Lópezin 4–6, 7–6(3), 6–2, seitsemänneksi sijoitetun Juan Mónacon 5–7, 6–4, 6–3, ykköseksi sijoitetun Tommy Robredon 7–6(5), 3–6, 6–4 ja kahdeksanneksi sijoitetun Albert Montañésin 6–2, 7–6(5) ja pääsi toisen kerran urallaan ATP-finaaliin. Finaalissa Isner voitti Arnaud Clémentin 6–3, 5–7, 7–6(2). Aucklandin voitto oli Isnerin ensimmäinen ATP-turnausvoitto. Turnauksen jälkeen Isner lahjoitti 5 000 dollaria Haitin maanjäristyksen avustustyöhön.
Australian avointen 1. kierroksella Isner voitti #49 Andreas Seppin 6–3, 6–3, 3–6, 5–7, 6–4, joka on Isnerin ensimmäinen ottelu, jonka hän on koskaan Australian avoimissa voittanut. Toisella kierroksella Isner voitti irlantilaisen Louk Sorensenin 6–3, 7–6(4), 7–5. Kolmannella kierroksella Isner kohtasi #12 Gaël Monfilsin. Nelieräisen ottelun voiton vei John Isner, joka teki 26 läpisyöttöä. Neljännellä kierroksella Isner kärsi tappion viidenneksi sijoitettua Andy Murrayta vastaan.
Wimbledonissa 2010 Isner ja Nicolas Mahut pelasivat ammattilaistenniksen pisimmän tennisottelun. Yksitoista tuntia ja viisi minuuttia kestänyt ottelu päättyi lopulta Isnerin voittoon luvuin 6–4, 3–6, 6–7(3), 7–6(7), 70–68. Isner syötti ottelun aikana 112 läpisyöttöä tehden uuden ennätyksen läpisyöttöjen määrässä. Seuraavana päivänä turnauksen toisella kierroksella hän hävisi suoraan kolmessa erässä Thiemo de Bakkerille luvuin 6–0, 6–3, 6–2.
Yhdysvaltain avoimissa Isner voitti ensimmäisellä kierroksella Frederico Gilin ja toisella kierroksella Marco Chiudinellin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Mihail Južnyille lukemin 4–6, 7–6(7), 6–7(5), 4–6.
Tennisura > 2011

Isner aloitti kauden pelaamalla Hopman Cupissa Bethanie Mattek-Sandsin kanssa. Yhdysvaltain joukkue voitti turnauksen finaalissa Belgian. Australian avoimissa Isner pääsi kolmannelle kierrokselle voitettuaan Florent Serran ja Radek Štěpánekin. Kolmannella kierroksella hän hävisi yli neljä ja puoli tuntia kestäneen viisieräisen ottelun Marin Čilićille luvuin 6–4, 2–6, 7–6(5), 6–7(2), 7–9.
Ranskan avoimissa Isner oli lähellä tehdä suuren yllätyksen Rafael Nadalia vastaan pelatussa ottelussa. Viisieräinen ottelu päättyi lopulta Nadalin voittoon luvuin 6–4, 6–7(2), 6–7(2), 6–2, 6–4. Wimbledonissa Isner kohtasi edellisen vuoden tapaan ensimmäisellä kierroksella Nicolas Mahut'n. Tällä kertaa Isner voitti ottelun suoraan kolmessa erässä. Toisella kierroksella Isner hävisi Nicolás Almagrolle. Uransa toisen turnausvoittonsa Isner otti Newportin turnauksessa, jossa hän voitti loppuottelussa Olivier Rochusin. Seuraavassa turnauksessaan, Atlantassa, hän pääsi jälleen loppuotteluun, mutta hävisi Mardy Fishille.
Elokuun lopulla Isner otti kolmannen turnausvoittonsa voitettuaan Winston-Salem Openin loppuottelussa Julien Benneteaun. Yhdysvaltain avoimissa Isner voitti neljännellä kierroksella Gilles Simonin ja pääsi ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksessa puolivälieriin. Puolivälierissä hän kuitenkin hävisi Andy Murraylle.
Tennisura > 2012

Australian avoimissa Isner pääsi kolmannelle kierrokselle. Pohjois-Amerikan kovien kenttien turnauksissa hän hävisi puolivälierissä Memphisissä ja välierissä Delray Beachillä. Indian Wellsissä hän pääsi loppuotteluun voitettuaan maailmanlistan ykkösen, Novak Đokovićin. Loppuottelussa hän hävisi Roger Federerille. Houstonin loppuottelussa hän hävisi Gilles Simonille. Ranskan avoimissa hän hävisi toisella kierroksella ja Wimbledonissa ensimmäisellä kierroksella. Seuraavassa turnauksessaan, Newportissa, hän saavutti uransa neljännen turnausvoiton voitettuaan loppuottelussa Lleyton Hewittin. Lontoon olympialaisissa Isner pääsi puolivälieriin, jossa hän hävisi Roger Federerille. Elokuussa Toronton Masters-turnauksessa Isner hävisi välierissä Richard Gasquet'lle ja voitti Winston-Salem Openin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Isner Wikimedia Commonsissa
John Isnerin kotisivut
ATP-kiertueen profiili
John Isner: The Fire Within
John Welchli

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  John McKinlay, John Welchli ja Art McKinlay vuonna 1956. |  John McKinlay, John Welchli ja Art McKinlay vuonna 1956. |  John McKinlay, John Welchli ja Art McKinlay vuonna 1956. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | perämiehetön nelikko |  |
John Russell Welchli (6. maaliskuuta 1929 Detroit, Michigan – 23. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja oli mukana saamassa hopeaa miesten perämiehettömässä nelikossa.
Johan Falk 1 – erikoisyksikkö

| Johan Falk 1 – erikoisyksikkö> Johan Falk: GSI – Gruppen för särskilda insatser |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anders Nilsson
Käsikirjoittaja:   Anders Nilsson  Joakim Hansson 
Tuottaja:  Joakim Hansson
Säveltäjä:  Bengt Nilsson
Pääosat:   Jakob Eklund  Joel Kinnaman  Jens Hultén  Mikael Tornving  Jacqueline Ramel  Reuben Sallmander  Marie Richardson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Nordisk Film
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:  2009
Kesto:  118 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Edeltäjä:  Kolmas aalto
Seuraaja:  Aseveljet
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Johan Falk 1 – erikoisyksikkö (ruots. Johan Falk: GSI – Gruppen för särskilda insatser) on ruotsalainen vuonna 2009 ilmestynyt jännityselokuva, joka on Johan Falk -elokuvasarjan ensimmäinen osa. Jakob Eklund esittää Ruotsin poliisin erikoisyksikössä työskentelevää Johan Falkia.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jakob Eklund  | … |  Johan Falk   |
|  Marie Richardson  | … |  Helén   |
|  Joel Kinnaman  | … |  Frank Wagner   |
|  Ruth Vega Fernandez  | … |  Marie   |
|  Meliz Karlge  | … |  Sophie Nordh   |
|  Mikael Tornving  | … |  Patrik Agrell   |
|  Zeljko Santrac  | … |  Matte   |
|  Reuben Sallmander  | … |  Tommy Ridders   |
|  Jens Hultén  | … |  Seth Rydell   |
|  Jacqueline Ramel  | … |  Anja Månsdottir   |
|  André Sjöberg  | … |  Dick Jörgensen   |
|  Henrik Norlén  | … |  Lasse Karlsson   |
|  Martin Wallström  | … |  Martin Borhulth   |
|  Lars G Svensson  | … |  Lennart Jägerström   |
|  Pelle Bolander  | … |  Eric Davoda   |
Jonathan Granström

| Jonathan Granström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1986 (ikä 38) Orsa, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Grana, Granis
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura:  Brynäs IF
Sarja:  SHL
Pelinumero:  31
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2004–
Aik. seurat:  Mora IK (Allsv./SEL) Luleå HF (SHL)
Jonathan Granström (s. 9. maaliskuuta 1986 Orsa, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Brynäs IF:ssä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Elite Prospects -sivuston mukaan Granström on työteliäs sentteri ja "agitaattori", joka tekee tilaa ketjukavereilleen. Hän ei ole kovin isokokoinen, mutta Granström on kuitenkin raamikas ja fyysinen pelaaja. Hän on käyttökelpoinen sekä yli- että alivoimalla.
Ura > Seuraura

Granström on Mora IK:n kasvatti. Hän jakoi kaudella 2003–2004 seuran J20-junioreiden sisäisen pistepörssin toisen sijan Jens Jakobsin kanssa. Granström debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä pelattuaan Moran Allsvenskan-joukkueessa neljä Kvalserien-ottelua ilman tehopisteitä. Joukkueen kausi päättyi Elitserien-nousuun. Kaudella 2004–2005 hän oli Moran J20-junioreiden kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+16=27. Granström pelasi kauden aikana kaksi Elitserien-ottelua. Kausi 2005–2006 oli hänelle varsinainen tulokaskausi liigassa ja Granström teki 43 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa viisi syöttöpistettä. Kauden 2006–2007 aikana hän osallistui Moran kanssa myös Spengler Cupiin. Kauden 2007–2008 päätteeksi joukkue putosi takaisin Allsvenskaniin.
Kaudeksi 2008–2009 Granström siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Brynäs IF:ään. Hän oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 10+16=26. Granström sijoittui myös 112 minuutillaan Elitserienin jäähypörssissä kuudenneksi. Kaudella 2009–2010 hän teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+18=28. Helmikuussa 2010 Granström teki Brynäsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2011–2012 hän toimi joukkueen varakapteenina. Kaudella 2011–2012 Granström sijoittui 91 minuutillaan Elitserienin jäähypörssissä kolmanneksi. Hän voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Kesäkuussa 2012 Granström teki Brynäsin kanssa taas kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Granström sijoittui kaudella 2012–2013 101 minuutillaan Elitserienin jäähypörssissä kolmanneksi. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Luleå HF:n riveihin. Granström jakoi 84 minuutillaan koko SHL:n (ent. Elitserien) jäähypörssin neljännen sijan Färjestad BK:n Shawn Lalonden kanssa. Hän voitti kauden aikana Mestarien liigan mestaruuden. Kaudella 2015–2016 Granström teki 13 osumallaan Ruotsin pääsarjatason yhden kauden maaliennätyksensä ja hän oli Luulajan kolmanneksi paras maalintekijä. Pudotuspeleissä Granström oli joukkueen paras pistemies tehoilla 5+6=11.
Kaudeksi 2016–2017 Granström palasi kolmivuotisella sopimuksella Brynäsiin. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa.
Ura > Maajoukkueura

Granström pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän oli neljällä syöttöpisteellään Ruotsin paras syöttäjä Erik Anderssonin kanssa. Granström valittiin Slovakiaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä hän on pelannut 14 nuorten maaottelua.
Ruotsin A-maajoukkueessa Granström on pelannut kuusi ottelua tehopistein 2+3=5. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 14. huhtikuuta 2010 Arosassa Sveitsiä vastaan. Granström teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa.
Jessica Moore

| Jessica Moore |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1990  Perth 
Kansalaisuus:   Australia
Tennispelaaja
Pituus:  167 cm
Paino:  62 kg
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  541 674 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  132. (27.10.2008)
Turnausvoittoja:  0
Voitot/tappiot:  257–223
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2008, 2009)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2008)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  52  (13. toukokuuta 2019)
Voitot/tappiot:  301–214
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Jessica Moore (s. 16. elokuuta 1990 Perth) on australialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut naisten maailmanlistalla sijalla 132, eikä hän ole voittanut vielä yhtään WTA-turnausta kaksinpelissä.
Tennisura > 2008

Moore pääsi toiselle kierrokselle Australian avoimissa. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Julie Dittyn, mutta toisella kierroksella 17:nneksi sijoitettu israelilainen Shahar Pe'er voitti Mooren 6–0, 7–5. Tämän myötä Mooresta tuli nuorin australialainen otteluvoittaja Australian avoimissa sitten vuoden 1999 Jelena Dokićin.
Moore pääsi finaaliin Australian avointen tyttöjen turnauksessa vuonna 2008, mutta voiton vei Arantxa Rus. Helmikuussa 2008 Moore teki debyyttinsä Fed Cupissa, ja samalla hänestä tuli nuorin australialainen Fed Cup-pelaaja Jelena Dokićin vuoden 2000 jälkeen.
Moore voitti junioreiden nelinpelimestaruudet Ranskan avoimissa ja Wimbledonissa, parinaan slovenialainen Polona Hercog.
Vuoden viimeisessä Grand Slam-turnauksessa, Yhdysvaltain avoimissa, Moore eteni toiselle kierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella hän päihitti amerikkalaisen villin kortin saaneen Melanie Oudinin 7–6(5), 7–6(5). Toisella kierroksella tuli tappio saksalaista Anna-Lena Grönefeldiä vastaan 6–1, 6–3.
Tennisura > 2009

Australian avointen avauskierroksella Moore voitti Christina McHalen, mutta hävisi toisella kierroksella 13:nneksi sijoitetulle Flavia Pennettalle. Loppukaudesta hän pelasi lähinnä vain ITF-turnauksissa. Lisäksi Yhdysvaltain avoimissa hän putosi jatkosta avauskierroksella hävittyään Liettuan Lina Stančiūtėlle.
Tennisura > 2010

Vuonna 2010 Moore hävisi kolmessa ensimmäisessä pelaamassaan turnauksessa karsintojen avauskierroksen ottelun, mukaan lukien Australian avoimet. Sen jälkeen hän pelasi ITF-turnauksissa, joissa pääsi parhaimmillaan välieriin asti. Budapestin WTA-turnauksessa hän pääsi toiselle kierrokselle.
Aiheesta muualla

Jessica Moore WTA:n sivuilla (englanniksi)
John Weinzweig

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  John Weinzweig |  John Weinzweig |  John Weinzweig |  |
Maa:   Kanada
Taidelajit
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | soitin-/kamarimusiikki |  |
John Jacob Weinzweig (11. maaliskuuta 1913 Toronto, Kanada– 24. elokuuta 2006 Toronto) oli kanadalainen säveltäjä. Hän syntyi puolanjuutalaisille vanhemmille ja aloitti musiikin opintonsa 14-vuotiaana mandoliinin soitolla. Myöhemmin hän oppi soittamaan myös tuubaa, tenorisaksofonia ja bassoa. Hän opiskeli vuosina 1934–1937 Toronton yliopistossa Healy Willanin, Leo Smithin ja Ernest McMillanin johdolla. Opiskeluaikanaan Weinzweig perusti Toronton yliopiston sinfoniaorkesterin. Torontossa opiskeltuaan Weinzweig muutti Rochesteriin, New Yorkiin, jossa hän opiskeli Eastman School of Musicissa Howard Hansonin johdolla.
Weinzweig tutustui New Yorkissa sarjallisuuteen, ja sarjalliset tekniikat vaikuttivat hänen uraansa huomattavasti, vaikka hän kokeilikin myös muita suuntauksia. Weinzweigin teoksia ovat muiden muassa Piano Suite no. 1 (1939), Divertimento no. 1, String Quartet no. 1, Suite for Piano no. 2 ja Divertimento no. 12 (1988). Vuonna 1951 Weinzweig oli mukana perustamassa Kanadan säveltäjäliittoa, ja hän toimi sen puheenjohtajana. Hän toimi myös opetustehtävissä Toronton yliopistossa.
Weinzweig sai lukuisia palkintoja ja tunnustuksia. Vuoden 1948 Lontoon olympialaisissa hänet palkittiin hopeamitalilla soitin-/kamarimusiikissa teoksellaan Divertimenti for Solo Flute and Strings. Hänet otettiin Kanadan ritarikuntaan vuonna 1974 ja hänet palkittiin Order of Ontarion mitalilla 1988. Hänelle myönnettiin Canada Council Medal (1978), Molson-palkinto (1981), Roy Thomson Hall Award (1991), Toronto Arts Award for Music (1998) ja SOCANin palkinto elinaikaisista saavutuksista (2004).
Johnston

Johnston voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä, Johnston sukunimenä

Aaron Johnston (s. 1995), irlantilainen kartanlukija
Alan Johnston (s. 1962), englantilainen toimittaja
Arthur Johnston (1898–1954), yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä
Berry Johnston (s. 1935), yhdysvaltalainen pokeriammattilainen
Bill Johnston (1894–1946), yhdysvaltalainen tennispelaaja
Bob Johnston (1932–2015), yhdysvaltalainen musiikkituottaja
Brian Johnston (1912–1994), brittiläinen krikettiselostaja
Brian Johnston (s. 1958), australialainen rugbynpelaaja
Brian Johnston (s. 1986), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Brian Johnston (s. 1968), yhdysvaltalainen vapaaottelija
Bruce Johnston (s. 1942), yhdysvaltalainen muusikko
David Johnston (s. 1941), kanadalainen tietokirjailija ja poliitikko, Kanadan kenraalikuvernööri
Edward Johnston (1872–1944), englantilainen kirjoitusmerkkien suunnittelija ja kalligrafi
Henry S. Johnston (1867–1965), yhdysvaltalainen lakimies, demokraattipoliitikko ja Oklahoman kuvernööri
Joe Johnston (s. 1950), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Joseph E. Johnston (1807–1898), Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa
Julie Ertz, o.s. Johnston (s. 1998), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
Kristen Johnston (s. 1967), yhdysvaltalainen näyttelijä
Marshall Johnston (s. 1941), kanadalainen jääkiekkoilija ja valmentaja
Mike Johnston (s. 1957), kanadalainen jääkiekkovalmentaja
Ollie Johnston (1912–2008), yhdysvaltalainen animaattori
Rebecca Johnston (s. 1989), kanadalainen jääkiekkoilija
Reginald Johnston (1874–1938), skotlantilainen akateemikko, diplomaatti ja pedagogi
Ross Johnston (s. 1994), kanadalainen jääkiekkoilija
Ryan Johnston (s. 1992), kanadalainen jääkiekkoilija
Sue Johnston (s. 1943), englantilainen näyttelijä
Wyatt Johnston (s. 2003), kanadalainen jääkiekkoilija
Henkilöitä, Johnston etunimenä

Johnston McCulley (1883–1958), yhdysvaltalainen pulp-kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja
J. Johnston Pettigrew, yhdysvaltalainen kirjailija, kielitieteilijä, diplomaatti ja Etelävaltioiden prikaatikenraali Yhdysvaltain sisällissodassa
Muita merkityksiä

Johnstonin atolli, Yhdysvalloille kuuluva saari Tyynellämerellä
Johnston, Edward Johnstonin suunnittelema kirjasintyyppi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Johnston”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Johan Falk: Soluttautuja

| Johan Falk: Soluttautuja> Johan Falk: Barninfiltratören |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Holm
Tuottaja:  Joakim Hansson
Säveltäjä:  Bengt Nilsson
Pääosat:   Jakob Eklund  Joel Kinnaman  Mikael Tornving  Meliz Karlge  Jens Hultén  Antti Reini 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Nordisk Film
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:  2012
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi, suomi, englanti, italia
Edeltäjä:  Organisaatio Karayan
Seuraaja:  Koodinimi Lisa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Johan Falk: Soluttautuja (ruots. Johan Falk: Barninfiltratören) on ruotsalainen jännityselokuva, joka on Johan Falk -elokuvasarjan 11. osa. Jakob Eklund näyttelee pääosaa Johan Falkia. Marraskuussa 2012 ilmestyneessä elokuvassa seurataan Ruotsin poliisin erikoisyksikössä työskentelevän Johan Falkin taistelua rikollisuutta vastaan.[lähde? ]
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jakob Eklund  | … |  Johan Falk   |
|  Joel Kinnaman  | … |  Frank Wagner   |
|  Jens Hultén  | … |  Seth Rydell   |
|  Antti Reini  | … |  Heikki Nieminen   |
|  Mikael Tornving  | … |  Patrik Agrell   |
|  Meliz Karlge  | … |  Sophie Nordh   |
|  Alexander Karim  | … |  Niklas Saxlid   |
|  Mårten Svedberg  | … |  Vidar Pettersson   |
|  Zeljko Santrac  | … |  Matte   |
|  Hanna Ullerstam  | … |  Ann-Louise Rojas   |