stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka Jalkanen
Teoksia > Orkesteriteoksia

Viron orja kahdelle sooloviululle ja jousiorkesterille (1980)
Konsertto oboelle, cembalolle ja jousiorkesterille (1982)
Kitarakonsertto (1988)
Angelus mundi jousiorkesterille (1988)
Kantelekonsertto (1997)
Satakieli, musiikkisatu kertojalle ja kamariorkesterille (2007)
Aeterna, kaksoiskonsertto bandoneonille, decacordelle ja kamariorkesterille (2009)
Teoksia > Kamarimusiikkia

Jousikvartetto nro 1 (1981)
Jousikvartetto nro 2 (1994)
Gemelos kahdelle kitaralle (1970)
Kebab englannintorvelle ja kahdelle kitaralle (1972)
Maankiertäjä oboelle ja cembalolle (1975)
Puhallinkvintetto (1983)
Asca oboelle ja fagotille (1983)
Melunaa kolmelle 5-kieliselle kanteleelle (1985)
Septetto kanteleelle, huilulle, cembalolle ja jousikvartetille (1986)
A'isha kanteleelle ja käsikelloyhtyeelle (1997)
Elélu alttohuilulle ja kitaralle (1998)
Pro terva 15-kieliselle kanteleelle (2003)
Speira bandoneonille ja decacordelle (2004)
Preludi, fantasia ja nokturni decacordelle (2006)
Glubnyi soolosellolle (2012)
Loviatar kanteleelle ja kotolle (2013)
Alussa - Nyt! tenorisaksofonille ja sähkökanteleelle/live-elektroniikalle (2015)
Anabasis kitaralle/decacordelle (2015)
Teoksia > Vokaalimusiikkia

Huilunsoittaja, mezzosopraanolle/baritonille ja kitaralle (Hermann Hesse, 1980)
Kreikkalaisia lauluja mezzosopraanolle ja kitaralle (1980)
Kaijun vaijun kahdelle kuorolle (suomalainen romanilaulu, 1982)
Piika pikkarainen, joulukertomus lapsikuorolle ja lapsilukijalle (inkeriläisiä kansanrunoja, 1985)
Yrtti mezzosopraanolle ja kanteleelle (Gilgameš, 1997)
Muaemo, joulukertomus etnomezzosopraanolle, sekakuorolle ja soitinyhtyeelle (karjalaisia kansanrunoja, 1999)
Kotikylä kertojalle ja kitaralle/decacordelle (rautalampilaisia runoja, 2010)
Kolme jäälitsää, musiikkisatu laulavalle kertojalle, kahdelle viululle, jouhikolle ja kanteleelle (vienalainen tarina, 2015)
Aiheesta muualla

Blomster, Risto: / Jalkanen, Pekka (1945–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 1.12.2022. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Pekka Jalkanen Elonetissä.
Pekka Jalkanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pekka Jalkasen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia 
Muut:  IdRef
Jukka Nevalainen

| Jukka Nevalainen |
| --- | --- |
 Nevalainen Nightwishin konsertissa Melbournessa tammikuussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1978 (ikä 46)
Ammatti:  rumpali
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jullius 
Tyylilajit:  metallimusiikki
Soittimet:  Tama-rummut, Paiste-lautaset, Pro-Mark-kapulat
Yhtyeet:  Nightwish, Sethian
Aiheesta muualla
www.nightwish.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jukka Antero ”Julius” Nevalainen (s. 21. huhtikuuta 1978 Kitee) on suomalainen muusikko. Hän oli Nightwishin rumpali vuosina 1997–2014 ja on levyttänyt myös Sethianin kanssa.
Ura

Nevalainen kasvoi Kiteellä. Hän aloitti rumpujen soiton viidesluokkalaisena, kun Keski-Karjalan musiikkiopistoon perustettiin lyömäsoitinlinja, jonka pääsykokeisiin eräs opettaja kehotti häntä osallistumaan. Hänen ensimmäinen oma yhtyeensä oli The Highway, joka soitti cover-kappaleita, muun muassa The Beatlesiä. Ala-asteaikoinaan Nevalainen harrasti myös laulamista. Kahdeksasluokkalaisena Nevalainen lopetti soittamisen hetkeksi keskittyäkseen pesäpalloon, josta hänellä on saavutuksena juniorien Suomen-mestaruuksiakin.
Paluu rumpupallille tapahtui yhdeksännellä luokalla, kun ystävä pyysi häntä yhtyeensä rumpaliksi. Yhtyeessä soitti bassoa myöhemmin Nightwishin taustalla vaikuttanut Tero Kinnunen ja sen musiikki oli tyyliltään brittipopia. Nevalaisen kiinnostus raskaampaan musiikkiin alkoi yhtyeiden kuten Metallica, Guns N’ Roses, Paradise Lost ja Sepultura kautta. Nevalaisen musiikillisina suunnannäyttäjinä ovat toimineet Metallican ...And Justice for All, Stratovariuksen Dreamspace ja Dream Theaterin Images and Words ja rumpaleista hän on maininnut esikuvikseen Jörg Michaelin ja Mike Portnoyn.
Pian Nevalainen tutustui samalla alueella asuneeseen kitaristi Emppu Vuoriseen, jonka kanssa hän soitti hevivaikutteista suomirockia Nidhro’t-nimisessä yhtyeessä. Toinen yhteinen kokoonpano Vuorisen kanssa oli nimeltään Ambrosia. Se soitti instrumentaalista metallimusiikkia Helloweenin ja Yngwie Malmsteenin tyyliin. Molemmat yhtyeet tekivät useita esiintymisiä ja äänittivät muutamia demoja. Vuonna 1996 Nevalainen soitti rumpuja Vuorisen säveltämässä kappaleessa ”Karelian Night”, joka julkaistiin poikien musiikinopettajan Plamen Dimovin tuottamalla Jimmie ”Bluesman” Lawson and Friendsin projektialbumilla Play That Funky (Humppa) Music. Bassoa kappaleessa soitti myöhemmin Nightwishiin liittynyt Sami Vänskä.
Vuonna 1997 alussa Vuorinen pyysi Nevalaista liittymään Tuomas Holopaisen perustamaan projektiin, josta lopulta muodostui Nightwish. Holopainen halusi kehittää ensimmäisellä demollaan akustista tunnelmamusiikkia soittaneen yhtyeen tyyliä lisäämällä siihen rummut ja sähkökitaran. Huhtikuussa yhtye äänitti seitsemän kappaletta, jotka julkaistiin Angels Fall First -albumilla myöhemmin samana vuonna. Sittemmin yhtye on julkaissut useita albumeja ja tehnyt maailmankiertueita.
Nightwishin ohella Nevalainen on soittanut Sethianissa ja sen vuoden 2003 ensilevytyksellä Into the Silence. Samana vuonna hän soitti ja toimi apulaistuottajana argentiinalaisen Rata Blanca -yhtyeen laulajana tunnetun Adrián Barilarin sooloalbumilla Barilari. Hän kuuluu myös kiteeläiseen Bitch Driven -yhtyeeseen Holopaisen ja Kinnusen kanssa. Yhtyeen äänittämä kappale ”Hit and Run” on julkaistu Pohjois-Karjalan nuorten foorumin kokoelmalevyllä Toinen ääni.
Elokuussa 2014 Nevalainen ilmoitti siirtyvänsä sivuun Nightwishin rumpalin paikalta ajoittaisen vaikean unettomuuden takia. Seuraavalla Nightwish-albumilla Endless Forms Most Beautiful häntä tuurasi Kai Hahto, josta sittemmin tuli yhtyeen vakituinen rumpali.
Yksityiselämä

Nevalainen asuu Kontiolahden Kulhossa vaimonsa Satun kanssa. Heillä on kolme lasta, joista vanhin, Luna, on syntynyt 2003 ja nuoremmat vuosina 2005 ja 2010.
Nevalainen on yksi Nightwishin toiminnasta vastaavan Scene Nation Oy:n omistajista ja yhtiön hallituksen puheenjohtaja. Hän on opiskellut Joensuun yliopistossa pääaineena tietojenkäsittelyä ja sivuaineina markkinointia ja liikkeenjohtoa.
Diskografia > Nightwish

Studioalbumit
Angels Fall First (1997)
Oceanborn (1998)
Wishmaster (2000)
Century Child (2002)
Once (2004)
Dark Passion Play (2007)
Imaginaerum (2011)
Diskografia > Sethian

Studioalbumit
Into the Silence (2003)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jukka Nevalaisen esittely Nightwishin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jukka Nevalaisen esittely Sethianin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jukka Nevalainen Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
| n k Nightwish |
| --- | --- |
 Tuomas Holopainen  Kai Hahto  Emppu Vuorinen  Floor Jansen  Troy Donockley  Jukka Koskinen   Entiset jäsenet: Tarja Turunen  Sami Vänskä  Anette Olzon  Jukka Nevalainen  Marko Hietala 
Studioalbumit:  Angels Fall First  Oceanborn  Wishmaster  Century Child  Once  Dark Passion Play  Imaginaerum  Endless Forms Most Beautiful  Human. :II: Nature.  Yesterwynde 
Livealbumit:  From Wishes to Eternity  End of an Era  Made in Hong Kong (And in Various Other Places)  Showtime, Storytime  Vehicle of Spirit  Decades: Live in Buenos Aires 
Kokoelmat:  Wishmastour 2000  Tales from the Elvenpath  Bestwishes  Highest Hopes  The Sound of Nightwish Reborn  Lokikirja  Walking in the Air – The Greatest Ballads  Decades 
EP:t:  Sleeping Sun  Over the Hills and Far Away 
Singlet:  ”The Carpenter”  ”Sacrament of Wilderness”  ”Walking in the Air”  ”Sleeping Sun”  ”The Kinslayer”  ”Sleepwalker”  ”Deep Silent Complete”  ”Ever Dream”  ”Bless the Child”  ”Nemo”  ”Wish I Had an Angel”  ”Kuolema tekee taiteilijan”  ”The Siren”  ”Sleeping Sun”  ”Eva”  ”Amaranth”  ”Erämaan viimeinen”  ”Bye Bye Beautiful”  ”The Islander”  ”Storytime”  ”The Crow, the Owl and the Dove”  ”Élan”  ”Endless Forms Most Beautiful”  ”Alpenglow”  ”My Walden”  ”Noise”  ”Harvest”  ”Perfume of the Timeless”  ”The Day of...”  ”An Ocean of Strange Islands”  ”Lanternlight” 
Kirjat:  Nightwish Songbook  Nightwish  Dark Passion Gallery  Nightwish - Imaginaerum 1642 päivää  Nightwish - We Were Here 
Videot ja televisio:  From Wishes to Eternity  End of Innocence  End of an Era  Imaginaerum  To Nightwish with Love  Showtime, Storytime  Vehicle of Spirit  Decades: Live in Buenos Aires 
Muuta:  Diskografia  Luettelo kappaleista 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Nigerian lippu

Nigerian lippu
Nigerian lippu on Nigerian liittotasavallan virallinen lippu. Se suunniteltiin vuonna 1959 ja otettiin virallisesti käyttöön 1. lokakuuta 1960. Lipun vihreä väri kuvaa metsiä ja luonnonrikkautta ja valkoinen rauhaa. Lippu syntyi suunnittelukilpailun pohjalta. Kilpailun voitti ibadanilainen opiskelija Michael Taiwo Akinkunmi, joka oli lentäessään Lontooseen opintojaan jatkamaan ihaillut maansa vihreää luontoa ja sen vaikutuksesta valinnut ehdotuksen keskeisimmäksi väriksi vihreän, mutta kilpailun tuomaristo jätti Akinkunmin ehdotuksessa lipun keskellä olleen punaisen auringon pois lipusta.
Aira Niemi-Pynttäri

Aira Niemi-Pynttäri (1924 Alajärvi – 2011) oli suomalainen taidemaalari.
Alajärven Pynttäristä kotoisin ollut Aira Niemi-Pynttäri opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1946–1949 ja sen jälkeen Suomen Taideakatemian koulussa 1950–1951. Hän osallistui 1950-luvun alussa Suomen taiteilijaseuran opintomatkoihin Venetsian biennaaliin ja Milanon triennaaliin ja opiskeli vielä Pariisissa Académie de la Grande Chaumiéressa vuonna 1958.
Niemi-Pynttäri teki 1950-luvulla isoja Lappi-aiheisia maalauksia. 1960-luvulla hän matkusteli ulkomailla muun muassa Siperiassa ja Kaukasuksella Neuvostolliton alueella, Italiassa ja Egyptissä. Tällä kaudella syntyi maalaussarja Seitsemän retkeä itään. 1970-luvulla Niemi-Pynttäri keskittyi kuvaamaan Suomen maaseudulla käynnissä ollutta murrosta ja maaltapaon vaikutuksia Tuhoutunut maailmankuva-aiheisissa maalauksissa. 1980-luvulla hän hankki ateljeekodikseen Ruovedeltä Pajuskylän lakkautetun kyläkoulun ja teki pitkään heinäaiheisia maalauksia. Viimeksi hän haki maalauksiinsa aiheet Suomen historiasta sekä vanhojen kirjeiden ja kirjojen kautta omasta lapsuudestaan ja juuristaan.
Niemi-Pynttärin teoksia on yksityiskokoelmissa ja museoiden kokoelmissa sekä muun muassa Alajärven, Alavuden, Joensuun, Kokkolan, Seinäjoen ja Tampereen kaupunkien kokoelmissa. Hän osallistui yhteisnäyttelyihin vuodesta 1957 alkaen ja piti yksityisnäyttelyitä vuodesta 1962 alkaen. Ulkomailla hän osallistui vierasnäyttelyihin Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Britanniassa.
Maalauksia

Suopolulla. 1979
Kirjallisuutta

Leena Passi : Aira Niemi-Pynttäri, vahva tiensä kulkija. Nelimarkka-museon julkaisuja 2. Alajärvi 1994 ISBN 9519706402
Leena Passi : Aira Niemi-Pynttäri: veteen kirjoitettu. Nelimarkka-museon julkaisuja 8. Alajärvi 2004 ISBN 9519706461
Tuula Nieminen

Tuula Nieminen on suomalainen lehtitoimittaja, joka toimi Iltalehden viihdetoimituksessa julkisuuden henkilöistä kirjoittavana toimittajana vuodesta 1989 vuoteen 2010. Hän kutsuu itseään nimenomaan juorutoimittajaksi erotuksena muun muassa Ilta-Sanomien ”seurapiiritoimittajasta” Rita Tainolasta tai Anna-lehden entisestä ”hovireportterista” Teukka Joesta.
Nieminen aloitti uransa kesätoimittajana Hämeen Sanomissa ja sen jälkeen opintojen ohessa vakituisena toimittajana Hämeen Kansassa. Nieminen valmistui Tampereen yliopistosta pääaineenaan lehdistö- ja tiedotusoppi. Hän oli 1970-luvun alussa tiedotussihteerinä Huhtamäki-yhtymän pääkonttorissa Helsingissä, josta hänet palkattiin 1973 Apu-lehteen. Avusta Nieminen jatkoi Lehtimiesten Jaana-lehteen ja palasi yrityskaupan kautta takaisin A-lehtiin. Kun Jaana-lehti lopetti, Nieminen muutti 1986 Me Naiset -lehteen josta matka jatkui 1989 Iltalehteen. Nieminen teki 2000-luvun alussa, puolitoista kautta, viisi kertaa viikossa MTV3:lla ilmestynyttä Iltalehden Lööpin takana -ohjelmaa. Nieminen jatkoi juoru- ja viihdetoimittajana Iltalehdessä vuoteen 2010 saakka, sekä poikkesi pariksi vuodeksi Apu-lehden palvelukseen.
Eläkevuosina Nieminen on kirjoittanut monologeja näyttelijä Mikko Rasilalle, kirjat ystävistään missi ja malli Virpi Miettisestä (Tuhma prinsessa, 2017), kampaaja Risto Helinistä (Saksitanssi, 2022) sekä Hannu Huuskasta (Polttava tahto, 2016). Miettisestä hän on kirjoittanut myös näytelmän Pikku neiti porvoolainen, jota esitettiin Tampereen Viikinsaaren kesäteatterissa 2015. Nieminen on suomentanut Agatha Christien näytelmän Kahvi mustana (Black Coffee), joka sai ensi-iltansa Hämeenlinnan teatterissa 2018. Vuonna 2020 Nieminen julkaisi viimeisiä työvuosiaan 2006–2010 suorasanaisesti valottavan muistelmakirjan Juorutoimittajan päiväkirjasta.
Teoksia

Nieminen, Tuula: Hannu Huuska Polttava tahto. Robustos, 2016. ISBN 9789525758382
Miettinen, Virpi & Nieminen, Tuula: Tuhma prinsessa: Selviytymistarina.  Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2018.  ISBN 978-951-31-9855-8
Nieminen, Tuula: Saksitanssi: Risto Helinin ihmeellinen elämä. WSOY, 2022. ISBN 9789520433000.
Nieminen, Tuula: Juorutoimittajan päiväkirjasta. Tammi, 2020. ISBN 9789520413040
Kai Nielsen

Kai Nielsen.
Kai Nielsen (15. maaliskuuta 1926 – 29. maaliskuuta 2021) oli Concordian yliopiston filosofian professori sekä Calgaryn yliopiston filosofian emeritusprofessori. Nielsen opiskeli Duken yliopistossa, ja ennen Kanadaan muuttamistaan hän opetti monen vuoden ajan New Yorkin yliopistossa. Lisäksi Nielsen opetti Ottawan yliopistossa, Amherstin collegessa ja Brooklynin collegessa. Nielsen oli Kanadan filosofisen aikakauslehden toimittaja ja on luennoi Euroopassa ja Afrikassa. Nielsen julkaisi noin 32 kirjaa ja 415 artikkelia aikakauslehdissä, kokoomateoksissa ja tietosanakirjoissa.
Nielsen erikoistuni metafilosofiaan, etiikkaan ja yhteiskuntafilosofiaan. Nielsen kirjoitti myös uskonnonfilosofiasta, ja kuului aikansa johtaviin ateistisen filosofian puolestapuhujiin. Nielsen tunnetaan myös utilitarismin puolustuksestaan filosofi Bernard Williamsin esittämää arvostelua vastaan.
Nielsen toivoi teoksessaan Naturalism without Foundations (1996) älymystön edustajilta suurempaa toimeliaisuutta uskonnosta ja ateismista käydyssä keskustelussa. Nielsenin mielestä luonnolliseen, naturalistiseen todellisuuskäsitykseen luontevasti liittyvä ateismi on nykyaikaisen järkevän ihmisen valinta. Jumalan ja kuolemattoman sielun kaltaiset henkiolennot ovat Nielsenin mukaan hyvin ongelmallisia oletuksia: niitä koskevat väitteet ja käsitykset ovat tavallisesti sisäisesti ristiriitaisia.
Teokset

Contemporary Critiques of Religion.  London:  Macmillan, 1971.  ISBN 0-333-06963-3
Contemporary Critiques of Religion, 1971. ISBN 0-333-06963-3.
Reason and Practice. A Modern Introduction to Philosophy, 1971. ISBN 0-06-044836-9.
Scepticism, 1973. ISBN 0-333-10263-0.
Marx and Morality, 1981. ISBN 0-919491-01-4.
An Introduction to the Philosophy of Religion.  London:  Macmillan, 1982.  ISBN 0-333-11436-1
Philosophy & Atheism. In Defense of Atheism.  Buffalo, New York:  Prometheus Books, 1985.  ISBN 0-87975-289-0
Equality & Liberty. A Defense of Radical Egalitarianism, 1986. ISBN 0-8476-7516-5.
Marxism and the Moral Point of View. Morality, Ideology, and Historical Materialism, 1989. ISBN 0-8133-0653-1.
God, Skepticism and Modernity, 1989. ISBN 0-7766-0241-1.
Ethics Without God, 1990. ISBN 0-87975-552-0.
After the Demise of the Tradition. Rorty, Critical Theory, and the Fate of Philosophy, 1991. ISBN 0-8133-8044-8.
God and the Grounding of Morality, 1991. ISBN 0-7766-0328-0.
On Transforming Philosophy. A Metaphilosophical Inquiry, 1995. ISBN 0-8133-0666-3.
Philosophy & Atheism, 1996. ISBN 0-87975-289-0.
Naturalism without Foundations.  (Prometheus lectures)  Amherst, New York:  Prometheus Books, 1996.  ISBN 1-57392-076-2
Why Be Moral?, 1997. ISBN 0-87975-519-9.
Exploitation, 2001. ISBN 0-391-04000-6.
Naturalism and religion.  Amherst, New York:  Prometheus Books, 2001.  ISBN 1-57392-853-4
Globalization and Justice, 2002. ISBN 1-59102-054-9.
Atheism And Philosophy, 2005. ISBN 1-59102-298-3.
Wittgensteinian Fideism?, 2006. ISBN 0-334-04005-1. D. Z. Philipsin kanssa.
Toimitettuja teoksia, filosofista keskustelua
Philosophy & Political Action. Essays edited for the New York Group of the Society for Philosophy and Public Affairs, 1972. ISBN 0-19-501503-7.
New Essays on Contract Theory. Edited by Kai Nielsen and Roger A. Shiner, 1977, Canadian journal of philosophy. Supplementary volume. v. 3.
New Essays on John Stuart Mill and Utilitarianism. Edited by Wesley E. Cooper, Kai Nielsen, and Steven C. Patten, 1979, Canadian journal of philosophy. Supplementary volume. v. 5.
New Essays in Ethics and Public Policy. Edited by Kai Nielsen and Steven C. Patten, 1982. ISBN 0-919491-08-1.
Science, Morality and Feminist Theory, 1987. ISBN 0-919491-13-8.
Analyzing Marxism. New Essays on Analytical Marxism. Edited by Robert Ware & Kai Nielsen, 1989, Canadian journal of philosophy. Supplementary volume. 0229–7051; 15. ISBN 0-919491-15-4.
Search for Community in a Withering Tradition. Conversations Between a Marxian Atheist and a Calvinian Christian, 1990. ISBN 0-8191-7990-6.
Does God Exist?. The Great Debate, 1990. ISBN 0-8407-7180-0.
Ethique et rationalité, 1992. ISBN 2-87009-478-7.
Méta-philosophie. Reconstructuring Philosophy?, 1994. ISBN 0-919491-19-7.
On the Relevance of Metaethics. New Rssays on Metaethics, 1996. ISBN 0-919491-21-9.
Rethinking nationalism, 1998, (Canadian journal of philosophy). ISBN 0585127565.
Walking the Tight Rope of Faith, 1999. ISBN 90-420-0706-0.
Cosmopolitan Justice, 2007. ISBN 0-13-140388-5.
Aiheesta muualla

Nielsenin väittely William Lane Craigin kanssa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
New Yorkin öitä

| New Yorkin öitä> New York Nights |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lewis Milestone
Käsikirjoittaja:  Jules Furthman
Perustuu:  Hugh Stanislaus Stangen näytelmään Tin Pan Alley (1924)
Tuottaja:  Joseph Schenck Norma Talmadge
Kuvaaja:  Ray June
Pääosat:  Norma Talmadge Gilbert Roland
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Joseph M. Schenck Productions
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:   28. joulukuuta 1929  14. joulukuuta 1930
Kesto:  81 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
New Yorkin öitä (engl. New York Nights) on vuonna 1929 ensi-iltansa saanut Lewis Milestonen ohjaama yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Gilbert Roland. Elokuva tunnetaan Norma Talmadgen ensimmäisenä äänielokuvana, joka jäi myös hänen toiseksi viimeiseksi elokuvakseen. Talmadge oli elokuvan tuottajana yhdessä aviomiehensä Joseph Schenckin kanssa. Schenckin Joseph M. Schenck Productions oli elokuvan tuotantoyhtiönä. New Yorkin öitä perustuu Hugh Stanislaus Stangen näytelmään Tin Pan Alley (1924), jonka pohjalta Jules Furthman sovitti elokuvan käsikirjoituksen.
Juoni

Jill Deverne (Norma Talmadge) on Broadway-musikaalien tähti, joka on naimisissa alkoholisoituneen ja alamäessä olevan säveltäjän, Fredin (Gilbert Roland), kanssa. Joe Prividi (John Wray) on gangsteri, joka tuottaa Jillin uusimman musikaalin. Prividi on ihastunut Jilliin, joka on kuitenkin uskollinen ainoastaan aviomiehelleen. Prividi junailee Ruthie-nimisen (Mary Doran) kuorotytön humaltuneen Fredin syliin eräänä iltana salakapakassa ja järjestää ratsian. Vihainen Jill ei usko Fredin syyttömyyteen, joten hän jättää tämän. Prividi alkaa liehitellä Jilliä, josta tulee hänen rakastajattarensa. Eräissä yksityisissä juhlissa Prividi ampuu humaltuneen uhkapelaajan, joka oli ahdistellut Jilliä. Prividi ja Jill viedään poliisiasemalle, missä Jill löytää Fredin, joka on joutunut elämässään alamäkeen ilman häntä. Jill, joka on väsynyt elämään railakasta ja laitonta elämäntapaa, sopii riitansa Fredin kanssa. He alkavat suunnitella pakoaan New Yorkista ja yhteistä tulevaisuuttaan. Päästyään vankilasta mustasukkainen Prividi lähettää asemiehensä tappamaan Fredin. Prividi ja hänen suunnitelmansa kuitenkin pysäytetään, ja hän saa menolipun takaisin vankilaan. Samaan aikaan Jill ja Fred lähtevät junalla kohti uutta alkuaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  Jill Deverne   |
|  Gilbert Roland  | … |  Fred Deverne   |
|  John Wray  | … |  Joe Prividi   |
|  Lilyan Tashman  | … |  Peggy   |
|  Mary Doran  | … |  Ruthie Day   |
|  Roscoe Karns  | … |  Johnny Dolan   |
|  Al Jolson  | … |  oma itsensä (cameo-rooli)   |
|  Jean Harlow  | … |  juhlavieras   |
Tuotanto

Hugh Stanislaus Stangen kolminäytöksinen näytelmä Tin Pan Alley sai ensi-iltansa Broadwayn Biltmore-teatterissa 1. marraskuuta 1928. Näytelmää esitettiin 69 kertaa, ja sen viimeinen esitys esitettiin joulukuussa 1928. Broadway-näytelmän rooleissa olivat Claudette Colbert, Norman Foster, John Wray, Constance McKay, Marica Manning ja Edgar Nelson. John Wray oli alkuperäisen näytelmän näyttelijäkokoonpanon ainoa jäsen, joka uusi roolinsa elokuvaversiossa. Näytelmässä Jill Deverne on Jill O’Dare ja Fred Deverne Fred Moran, mutta elokuvaan henkilöhahmoille annettiin sama sukunimi.
Ennen elokuvan kuvauksia Norma Talmadge oli käynyt äänielokuvaharjoituksissa yli vuoden ajan, jotta oli päässyt eroon paksusta brooklyniläisaksentistaan. Kun otetaan huomioon elokuvan miljöö, brooklyniläisaksentti ei olisi toisaalta haitannut.
Al Jolsonin, Dave Dreyerin ja Ballard McDonaldin säveltämä “A Year from Today” -kappale kuullaan elokuvassa, jossa se lauletaan neljällä eri tyylillä.
Julkaisu ja vastaanotto

New Yorkin öitä sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. joulukuuta 1929. Elokuvan Suomen teatteriensi-ilta oli 14. joulukuuta 1930. United Artists vastasi elokuvan teatterilevityksestä Yhdysvalloissa vuonna 1929. Elokuva sai paljon julkisuutta tiedotusvälineissä etenkin Talmadgen ensimmäisenä äänielokuvana.
New Yorkin öitä osoitti, että Talmadge pystyi puhumaan ja näyttelemään äänielokuvissa hyväksyttävästi. Hänen roolisuorituksensa sai kehuja. Variety ylisti hänen roolisuoritustaan, ja Photoplay kirjoitti, että hänen ihailijansa eivät tulisi olemaan pettyneitä hänen ääneensä. Itse elokuva sai lähinnä kielteisiä arvosteluja juonen osalta. Elokuva oli kuitenkin kohtuullinen menestys lippuluukuilla.
New Yorkin öitä sai uusintaensi-iltansa Yhdysvalloissa vuonna 1938, jolloin se leikattiin 64-minuuttiseksi. Elokuvan kopiota säilytetään muun muassa Yhdysvaltain kongressin kirjaston ja George Eastman Housen elokuva-arkistoissa.
Aiheesta muualla

New Yorkin öitä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
New Yorkin öitä Elonet.
New Yorkin öitä AllMoviessa. (englanniksi)
New Yorkin öitä TCM Movie Databasessa (englanniksi)
New Yorkin öitä katsottavissa ja ladattavissa Internet Archivessa (public domain) (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .