stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michael Porter
Porterin näkemyksiä > Kilpailustrategiateoria > Struktuurianalyysi

Porter (1998, 5) tähdentää, että struktuurianalyysin avulla voidaan diagnosoida toimialan kilpailutilannetta yhtä hyvin yksittäisessä valtiossa kuin kansainvälisillä markkinoilla, vaikka toki jotkut institutionaaliset olot voivat vaihdella. Samat rakenteelliset tekijät ja markkinavoimat vaikuttavat myös kansainvälisessä liiketoiminnassa kuin voimakkaasti kotimaisilla sisämarkkinoilla (Porter 1998, 276). Yritykset voivat osallistua kansainväliseen toimintaan erilaisten perusratkaisujen mukaisesti: lisenssien, viennin tai suorien ulkomaisten investointien avulla (Porter 1998, 277).
Globaalin kilpailun menestystekijät voivat syntyä suhteellisesta kilpailuedusta, tuotannon mittakaavaedusta, kokemuksesta, logistisesta mittakaavaedusta, markkinoinnin mittakaavaedusta, myynnin mittakaavaedusta, tuotteiden erilaistamisesta, teknologisesta osaamisesta ja tuotannon liikkuvuudesta. Kansainväliset markkinat stimuloivat strategiseen kekseliäisyyteen: tuotteita täytyy sopeuttaa, markkinasegmentit täytyy tunnistaa uudella tavalla vieraassa maassa, paikallisen tuotannon mahdollisuus täytyy selvittää (Porter 1998, 289–290).
Porterin näkemyksiä > Kilpailustrategiateoria > Kilpailuanalyysi

Porterin (1997; 1998, 47) mukaan yrityksen asemoinnin laatiminen ilman kilpailija-analyysia perustuu vain vaarallisiin olettamuksiin, jolloin on kuviteltu, ettei kilpailijoita voi analysoida. Kilpailijoiden tavoitteiden analysointi on kuitenkin ratkaisevaa, jotta yritys voi välttää virheellisiä strategisia siirtoja tuottaen kivuliaan kilpailutilanteen muiden yritysten kanssa (Porter 1998, 57).
Kilpailuanalyysissä tulee Porterin mukaan selvittää mm. kilpailijoiden usko suhteellisesta asemastaan, historiallinen identifikaatio, kulttuurierot, organisaation arvot, uskomukset tulevasta kehitystrendistä sekä kilpailijoiden kapasiteetti. Kilpailijat merkitsevät ostajan kasvavaa neuvotteluvoimaa valikoiman laajetessa. Yhden yrityksen ja yhden tuotteen markkinoilla asiakkaan neuvotteluvoima jäisi sen sijaan niukaksi. Kilpailijoiden toimiessa tehokkaasti tulee kunkin yrityksen selvittää, mikä on yrityksen mahdollinen menestyksellinen arvoväittämä omalle asiakkaalleen.
Porterin näkemyksiä > Kilpailustrategiateoria > Kilpailuun sopeuduttava

Ostajat, korvaavat tuotteet, toimittajat ja alalle pyrkijät ovat kilpailijoita myös itse yritykselle, jonka täytyy sopeutua olosuhteisiin. Uudet alalle pyrkijät tuovat uutta kapasiteettia, he tavoittelevat markkinaosuuksia ja käyttävät rajallisia resursseja. Hinnat voivat laskea alalle uusien tulijoiden tähden. Kuluttajat löytävät enemmän vaihtoehtoja, kun alalle ovat uudet yritykset pyrkimässä, minkä vuoksi itse yritys kohtaa yhä kireämmän kilpailun.
Korvaavalla tuotteella Porter tarkoittaa sellaisia tuotteita, jotka voivat suorittaa samaa tehtävää tai vastata samaan tarpeeseen (Porter 1998, 23) kuin toimialan omat tuotteet. Joskus korvaavat tuotteet voivat olla varsin kaukana itse toimialasta, koska kyse on kuluttajan rajallisten taloudellisten, henkisten tai ajallisten resurssien jakautumisesta.
Porterin näkemyksiä > Kilpailustrategiateoria > Suojautuminen uusilta kilpailijoita

Olemassa olevat yritykset suojautuvat uusia tulokkaita vastaan. Tuotannon, markkinoinnin, tutkimuksen ja palvelujen volyymitekijät voivat estää uusia tulokkaita saapumasta markkinoille. Tuotedifferointi suojelee myös uusien tulijoiden haastetta vastaan, koska olemassa olevat yritykset ovat jo tehneet brandin tunnetuksi (engl. Brand identification) ja saavuttaneet uskollisen asiakaskunnan (engl. Customer loyalties; Porter 1998, 9). Porter mainitsee alalle tulon esteiksi myös pääoman vaatimukset, siirtymiskulut (engl. Switching costs), vaikeudet päästä jakelukanaviin sekä alalla olevien yritysten muut etuisuudet (tuotantoteknologia, pääsy raaka-aineisiin, patenttiportfoliot,
suotuisa sijainti, viranomaissuhteet, kokemus). Olemassa olevat yritykset voivat myös turvautua kostohyökkäykseen, jotta uusi tulokas perääntyisi aikomuksestaan saapua markkinoille (Porter 1998, 14).
Porterin strategiapaletti

Porterin strategiapaletti koostuu muun muassa seuraavista osista:
Viiden kilpailuvoiman malli
Strategiaryhmät
Arvoketju
Yleisstrategiat kuten kustannusjohtajuus, erilaistaminen (tuotedifferointi) ja segmentointi
Markkinapositiointistrategiat, kuten valikoima-, tarve- tai sijaintiperuste.
Osaamisklusterit alueellisen talouskehityksen kiihdyttäjinä
Kirjallisuutta

Porter on kirjoittanut 18 kirjaa sekä lukuisia artikkeleita. Hänen ensimmäisestä, vuonna 1980 julkaistusta kirjasta Competitive Strategy on menossa 63. painos. Myös vuonna 1990 julkaistu The Competitive Advantage of Nations (Kansakuntien kilpailuetu) on erittäin tunnettu.
Redefining Health Care: Creating Value-Based Competition on Results, E. O. Teisberg, M. E. Porter, 2006.
Can Japan Compete?, M. Porter, H. Takeuchi, ja M. Sakakibara, 2000.
On Competition, 1998.
Strategia on korvaamaton. Talouselämä 18: 22–26.
What is Strategy? Harvard Business Review, Nov/Dec 1996, 61- 78. Myös teoksessa: Mariana Mazzucato (2002), Strategy for business. London.
Canada at the Crossroads: The Reality of a New Competitive Environment, 1992.
Kansakuntien kilpailuetu (The Competitive Advantage of Nations, 1990), suomentanut Maarit Tillman, Talentum, 2006, ISBN 952-14-1107-4
Kilpailuedusta yritysstrategiaksi. Yritystalous 1988/1: 40–56.
Competition in Global Industries (toim.), 1986.
Kilpailuetu. Ekonomia-sarja. Weiling+Göös. Jyväskylä. 1985-
Competitive Advantage: Creating and Sustaining Superior advantage, 1998.
Cases in Competitive Strategy, New York: The Free Press, 1982.
Competitive Strategy: Techniques for Analyzing Industries and Competitors,1980.
Competitive strategy: techniques for analyzing industries and competitors: with a new introduction. 1998. Originally published: New York, Free Press 1980.
How competitive forces shape strategy. Teoksessa: Henry Mintzberg – James Brian Quinn 1998, Reading in the strategy process. 1998. Upper Saddle River, NJ: Prentice Hall.
Klusterit ja uusi kilpailun taloustiede. Fakta tammikuu 1999: 22–33.
Strategia ja internet. Fakta toukokuu 2001: 82–101. Suomennos Jaakko Kerkkonen.
The Baltic Rim Regional Agenda. Baltic Development Forum Annual Meeting. St. Petersburg, Russia. September 25, 2001.
Executive summary: competitiveness and stages of economic development. Teoksessa: The global competitiveness report 2001–2002. Oxford: Oxford University Press.
Porter, Michael E. & Stern, Scott 2002. National innovative capacity. Teoksessa: The global competitiveness report 2001–2002. Oxford: Oxford University Press, 2002.
Kill City (kortteli)

Seinäkirjoituksia rakennuksen seinässä ja kivijalassa Kill City -korttelissa vuonna 1979.
Kuntatalo puretun puutalokorttelin paikalla vuonna 2008.
Marja Byckling, Ralf Örn ja Maukka Perusjätkä Kill Cityn pihalla 1979.
Kill City oli lempinimi puutalokorttelille, joka sijaitsi nykyisen Kuntatalon paikalla Helsingin Kalliossa eli korttelissa Ensi linja – Alppikatu – Toinen linja – Wallininkatu. Siellä toimi 1970-luvun lopussa aktiivinen punk- ja rockyhteisö, jossa olivat mukana muun muassa Ralf Örn, Maukka Perusjätkä, Pete Malmi, Andy McCoy, Mike Monroe, Pelle Miljoona, Tumppi Varonen ja Widows.
Kill City sai nimensä Iggy Popin samannimisestä levystä.
Puutalot oli rakennettu vuonna 1897 Raajarikkoisten auttamisyhdistyksen ylläpitämää Raajarikkoisten työkoulua varten. Koulu muutti vuonna 1952 Ruskeasuolle. Koko kortteli purettiin vuonna 1980 Kuntatalon rakennustöiden tieltä.
Ennen purkamistaan Kill City paloi. Kill Cityn purkamisen jälkeen siellä ollut yhteisö siirtyi Lepakkoluolaan.
Kill City populaarikulttuurissa

Kill City mainitaan Havana Blackin kappaleessa ”Kill City Blues” ja Hanoi Rocksin kappaleessa ”Kill City Kills”. Lisäksi Brother Firetribe -yhtyeen levyllä False Metal on kappale ”Kill City Kid”.
Tapio Suomisen nuorisoelokuvassa Täältä tullaan elämä! (1980) on Kill Cityssä kuvattuja kohtauksia. Peter Lindholm ohjasi vuonna 1986 kaupunginosan elämästä kertovan elokuvan Kill City.
Punkmuseo julkaisi vuonna 2024 Kill Cityn toimintaa käsittelevän kirjan Kill City - Kallio Rock Club 1978 - 1979 tekijänä Virve Valli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kill City (kortteli) Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kill City (Q10545396)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: entinen rakennus tai rakennelma, kulttuurikeskus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Kallio
koordinaatit: 60°11′N 24°56′E﻿ / ﻿60.18°N 24.94°E﻿ / 60.18; 24.94
Giuseppe Prezzolini

| Giuseppe Prezzolini |
| --- | --- |
 Giuseppe Prezzolini selaa vuonna 1975 vanhaa La Vocen vuosikertaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1882 Perugia, Italia
Kuollut: 14. heinäkuuta 1982 (100 vuotta) Lugano, Sveitsi
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Giuliano il Sofista 
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Giuseppe Prezzolini (27. tammikuuta 1882 Perugia, Italia – 14. heinäkuuta 1982 Lugano, Sveitsi) oli italialainen kirjailija ja kulttuurikriitikko. Italian keskeisiä kulttuurihenkilöitä 1900-luvun alkuvuosina ollut Prezzolini perusti Giovanni Papinin kanssa aikakauslehden Il Leonardo, joka ilmestyi 1903–1907, sekä La Vocen, joka päätoimittaja hän oli vuodet 1908–1914. Lehtien aiheina olivat kirjalliset ja aatteelliset virtaukset. Hän opetti vuosina 1930–1950 Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa Italian kirjallisuutta.
Suomennetut teokset

Laki italialaisuudesta, aforismeja, (Codice della vita italiana), suom. työryhmä. Turku: Savukeidas 2009 ISBN 978-952-5500-47-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giuseppe Prezzolini Wikimedia Commonsissa
Giuseppe Prezzolini, Giolittista Sonninoon, Aika 1910:5 s. 208–216 (digitoidut sivut 58–66) Sis. Yrjö Koskelaisen [Y. K.] lyhyen esittelyn ja Prezzolinin artikkelin ajankohtaisesta tilanteesta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Kilpikonna-avaus

Kilpikonna-avaus on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot
Valkean toinen siirto suojelee e4-sotilaan, mutta tukkii samalla oman d-sotilaansa. Tämän takia valkea usein sivustoi kuningatarlähettinsä. Avaus sijoitetaan ECO-koodistolla luokkaan C20. Avausta pidetään valkealle heikkona, eikä sitä näe huipputasolla. Avauksen harvinaisuudesta kertoo se, että ChessGames.comin tietokanta ei sisällä yhtään peliä, jossa avausta olisi käytetty.
Veli-Pekka Ketola

| Veli-Pekka Ketola |
| --- | --- |
 Suomi-areenassa vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1948 (ikä 76) Pori
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Vellu, Iso Musta
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  108 kg
Pelinumero:  13
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1964–1983
Seurat:  Karhut (SMS) Ässät (SMS/SML) Jokerit (SMS) Winnipeg Jets (WHA) Calgary Cowboys (WHA) Colorado Rockies (NHL) KalPa (1. divisioona)
Valmennusura
Vuodet:  1993–1996 ja 1999
Seurat:  Ässät (SML)
Veli-Pekka Ketola (s. 28. maaliskuuta 1948 Pori) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Ketola oli 1970-luvun kuuluisin suomalainen kiekkotähti, joka valittiin kahdesti maan parhaaksi jääkiekkoilijaksi. Hän myös johti suomalaispelaajien ensimmäistä aaltoa Pohjois-Amerikan ammattilaiskaukaloihin.
SM-tasolla Ketola pelasi vuosina 1964–1981. Hän edusti pääsääntöisesti porilaisia Karhuja ja Ässiä. Vuonna 1968 alkaneella maajoukkueurallaan Ketola esiintyi kuusissa maailmanmestaruuskisoissa, kaksissa olympialaisissa ja pelasi kaikkiaan 183 A-maaottelua.
SM-liigan vuosittain jaettava parhaan pistemiehen palkinto on nimetty Veli-Pekka Ketolan mukaan. Porin Ässät on jäädyttänyt Ketolan pelinumeron 13.
Nuoruus

Veli-Pekka Ketola aloitti urheilemisen jo varhain. Omien sanojensa mukaan hän ei pelannut jääkiekkoa aamusta iltaan, vaan aamusta yöhön ja yöstä aamuun. Jääkiekon lisäksi hän harrasti jalkapalloa, koripalloa, painia ja punttien nostamista. Lopulta Ketola joutui valitsemaan jääkiekon ja jalkapallon väliltä. Hän valitsi jääkiekon, sillä jalkapalloleirien tiukka aikataulullinen kuri ei sopinut hänelle.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Veli-Pekka Ketola pelasi vuonna 1967 alkaneella maajoukkueurallaan kuusissa maailmanmestaruuskilpailuissa ja kaksissa olympialaisissa. A-maaotteluja Ketolalle kertyi 183, joissa hän teki tehopisteet 60+45=105. Suomen edustaminen päättyi Ketolan osalta käytännössä vuoden 1974 kotikisoihin, sillä Kanadassa pelatessaan kausi venyi usein yli MM-kisojen. Lisäksi silloin kun hänellä olisi ollut mahdollisuus osallistua, Ketola tunsi pitkän kauden jälkeen, ettei hänellä ollut maajoukkueelle annettavaa, vaan paikka oli parempi antaa niille, joilla oli halu päästä mukaan ja näyttämisen tahtoa. Viimeiset maajoukkuepelinsä Ketola pelasi kuitenkin vasta vuoden 1981 Kanada-cupissa.
Kotikisoissa 1974 Ketola oli Suomen joukkueen paras pistemies.
Vuoden 2016 Nuorten MM-kotikisoissa Ketola oli mukana voittamassa kultamitaleita joukkueenjohtajan ominaisuudessa.
Urheilijauran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Veli-Pekka Ketola työskenteli vähän aikaa toimitusjohtajana, mutta palasi myöhemmin jääkiekon pariin valmentajaksi: Ässien päävalmentaja hän oli vuosina 1993–1996 ja on valmentanut Italiassa ja Itävallassa. Lisäksi hän on toiminut maajoukkueen joukkueenjohtajana ja SM-liigan kurinpitopäällikkönä.
Vuosina 1994–2000 Ketola toimi Porin Ässien toimitusjohtajana. Pesti päättyi skandaalinomaisesti siihen, että hänet yhdessä muutaman muun Porin Ässien työntekijän kanssa pidätettiin epäiltynä mittavasta pääsylippujen ohimyynnistä. Syytteet kuitenkin raukesivat näytön puuttumiseen. Samana vuonna 2000 hän aloitti julkisuusboikotin ja päätti muuttua "yksityishenkilö Ketolaksi".
1990-luvulla myös Veli-Pekka Ketolan omat liiketoimet epäonnistuivat, ja hän joutui syytteeseen törkeästä velallisen petoksesta, josta Porin käräjäoikeus tuomitsi hänet vuonna 2003 ehdolliseen vankeuteen ja seuraavassa oikeusasteessa Turun hovioikeus totesi hänet vuonna 2005 syyttömäksi. Ulosottovelkaa Ketolalla oli vuoden 2006 lopussa 1,8 miljoonaa euroa.
Juhani Tammisen tammikuussa 2007 ilmestyneessä kirjassa Pelin jälkeen Ketola kertoo vaikeuksistaan sopeutua pelaajauran jälkeiseen normaalielämään sekä tuon ajan runsaasta alkoholinkäytöstä. Hän kertoo lopettaneensa alkoholin käytön uudestaan vuonna 1993.
Ässät on jäädyttänyt Ketolan pelinumeron 13. Ketolalla oli aikaisemmin välit poikki Ässien silloisen johdon kanssa, ja ennen kauden 2004–2005 alkua numero oli kadonnut Porin jäähallin katonrajasta. Vuoden 2007 marraskuussa hän uhkasi ”repiä paidan alas saman tien”.
Tammikuussa 2014 Ketola nimettiin Ässien urheilutoiminnan mentoriksi.
Saavutukset ja huomionosoitukset

3 Suomen-mestaruutta (1965, 1971, 1978)
2 SM-hopeaa (1979, 1980)
SM-sarjan paras maalintekijä 1971
pistepörssin voittaja 1971 ja 1979
vuoden jääkiekkoilija 1974 ja 1978
SM-liigan plus-miinus-ennätys 1978–1979 (+49)
WHA:n mestaruus 1976
Kanada-cup 1976 ja 1981
IS-tähtikisan voittaja 1981
Osuuspankin Avainurheilija 1981
Porin Ässät on jäädyttänyt Ketolan pelinumeron 13
SM-liiga on nimennyt vuosittaisen parhaan pistemiehen palkinnon Ketolan mukaan
Suomen Jääkiekkoleijona #72 (1990)
Saavutukset ja huomionosoitukset > Joukkueenjohtajana

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruus (2016)
Kirjallisuutta

Jyrki Laelma: Vellu Ketola – Ässien ässä (Weilin + Göös, 1979) ISBN 951-35-2013-7 (sid.)
Aiheesta muualla

Veli-Pekka Ketola Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Ketola Legends of Hockey:n tietokannassa
Veli-Pekka Ketolan tilastot - QuantHockey.com
Veli-Pekka Ketola nhlfinns.com:ssa
Ketolan tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Ylen Elävä arkisto: Vellu Ketola kotiutui Kanadasta
Veli-Pekka Ketola UrheiluPori.comissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Lasse Oksanen | Suomen kapteeni jääkiekon MM-kilpailuissa 1973 ja 1974 | Seuraaja: Seppo Lindström |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ei pelattu | Suomen kapteeni Kanada-cupissa 1976 ja 1981 | Seuraaja: Jari Kurri |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Henry Saleva | SM-liigan pistepörssin voittaja 1979 | Seuraaja: Matti Hagman |
Jääkiekon SM-liigassa jäädytetyt pelaajanumerot
| HIFK | HPK | Ilves | JYP | KalPa | Kiekko-Espoo | KooKoo | Kärpät | Lukko | Pelicans | SaiPa | Sport | Tappara | TPS | Ässät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1Wetzell | 2Salisma | 2 Wasama | 1Siekkinen | 1Kuivalainen | 10Lehtinen | 36Outinen | 10Ruotsalainen | 4Rastio | 11Koskinen | 3Partinen | 14 Laaksoharju | 2Numminen | 3Nummelin | 2Heikkilä |
| 5Riihiranta | 9Louhi | 7Honkavaara | 10Rastela | 27Rinne | 33Hirvonen | 81Nurmberg | 24Viuhkola | 4Peltonen | 13Laine | 8Koho | 27Väkelä | 3Marjamäki | 8Wahlsten | 4Javanainen |
| 7Saarinen | 13Palo | 13Jalo | 19Mikkilä | 24S.Kapanen |   |   | 15Kiimalainen | 7Keinonen | 17Eloranta | 9Skriko | 29Hjerpe | 7Jutila | 23Virta | 12Levo |
| 17Murto | 17Hietanen | 14Oksanen | 30Kurkinen | 44Timonen |   |   | 6Mikkola | 8Vehmanen |   | 20Mälkiä |   | 8Ojanen | 16Tammelin | 13Ketola |
| 20Hagman | 18Savolainen | 16Peltonen |   |   |   |   | 5Kukkonen | 13Torkki |   |   |   | 10Susi | 11Koivu | 89Otevřel |
| 22Kortelainen | 36Tuulola | 30Tammi |   |   |   |   |   | 26Forss |   |   |   | 12E.Lehtonen | 15Leppänen | 11Kilpiö |
| 23P.Lehtonen |   | 41Helminen |   |   |   |   |   | 77Hämäläinen |   |   |   | 81Peltola | 12Vilander | 5Rautakallio |
| 35Lindfors |   |   |   |   |   |   |   | 35Vehanen |   |   |   |   |   | 22Makkonen |
| 9Kuhta |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |  |
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle 
Porin Karhut voitti Suomen mestaruuden uusintaottelussa Ilvestä vastaan helmikuussa 1965. Karhujen pelaajat, mm. Antti Heikkilä ja Veli-Pekka Ketola, tarkkailevat pelin tapahtumia.
Veli-Pekka Ketola Ässissä
Maajoukkueen pelaaja Veli-Pekka Ketola.
Otfried Preußler

Otfried Preußler [proisler] (20. lokakuuta 1923 Liberec, Tšekkoslovakia – 18. helmikuuta 2013 Prien am Chiemsee, Saksa) oli saksalainen lastenkirjailija. Hänen tunnetuimmat suomeksi käännetyt teoksensa ovat Mustan myllyn mestari (saks. Krabat) ja Pikkunoita (saks. Die kleine Hexe).
Preußler taisteli toisessa maailmansodassa itärintamalla Saksan armeijan luutnanttina. Hän jäi Neuvostoliiton puna-armeijan vangiksi 1944 ja joutui olemaan viisi vuotta useilla vankileireillä Tatarstanissa, muun muassa Jelabugassa. Vapauduttuaan Preußler palasi Saksaan ja onnistui löytämään Rosenheimin kaupungista Baijerista sukulaisiaan sekä kihlattunsa Annelies Kindin, jonka kanssa hän avioitui samana vuonna.
Preußler työskenteli Rosenheimissa ensin peruskoulun opettajana ja sitten rehtorina 1953–1970. Hänen satusedänlahjansa pantiin nopeasti merkille, ja useat Preußlerin oppilailleen kertomat tarinat päätyivät myöhemmin hänen kirjoihinsa. Aluksi Preußler kirjoitti vain osa-aikaisesti lastenkuunnelmia. Ensimmäisen lastenkirjansa Pienen vesimiehen hän julkaisi 1956.
Preußler kirjoitti yhteensä 32 lasten- ja nuortenkirjaa, joita on myyty saksaksi yli 15,2 miljoonaa kappaletta. Kirjoista on tehty kaikkiaan noin 275 käännöstä.
Preußler työskenteli vapaana kirjailijana ja asui Haidholzenissa lähellä Rosenheimia.
Suomennetut teokset

Julkaistu nimellä Otfried Preussler
Pieni vesimies (Der kleine Wassermann, 1956), kuvittanut Winnie Gayler, suomentanut Eeva-Liisa Manner. WSOY 1958.
Mustan myllyn mestari (Krabat, 1971), suomentanut Mikko Kilpi, WSOY 1978.
Pikkunoita (Die kleine Hexe, 1957), kuvittanut Winnie Gabhardt-Gayler, suomentanut Kaarina Helakisa. WSOY 1978.
Hörpykkä Heinähattu (Hörbe mit dem grossen Hut, 1981), suomentanut Risto Kautto. WSOY 1983.
Ryöväri Hurjahanka (Der Räuber Hotzenplotz, 1962), kuvittanut F. J. Tripp, suomentanut Ulla Ropponen. Weilin + Göös 1987.
Ryöväri Hurjahangan seikkailut (Neues vom Räuber Hotzenplotz, 1969), kuvittanut F. J. Tripp, suomentanut Ulla Ropponen. Weilin + Göös 1988.
Eläköön August, suom. Ritva-Liisa Pilhjerta, kokoelmassa: Merirosvolaivassa, Weilin + Göös 1997 Sarja: Satumaassa 8 ISBN
Ihmekukkia: teoksesta Pikkunoita, kokoelmassa: Oma lisälukemisto, Helsinki: WSOY 1981 ISBN 951-0-09776-4
Vuoden vaihtuessa, kokoelmassa: Oma lukutaito. 6,  Helsinki: WSOY 1982 ISBN 951-0-11008-6
Lumiukko, lumiukko, kelpo ukko tuttu!, teoksessa: Aapiskukko kertoo: satuja ja tarinoita, toim. Markku Töllinen ym., Espoo: Weilin + Göös 1983 ISBN 951-35-2874-X
Pikkunoitaa kiukuttaa, teoksessa: Hyvä suomi. 2, Lukukirja, Helsinki: WSOY 1988 ISBN 951-0-14709-5
Vesimiehen kelkkamäki, teoksessa: Lukemisen avain. 3, toim.: Hannele Lemmetty, 8. uud. p., Espoo: Weilin+Göös 1989 ISBN 951-35-4675-6
Aiheesta muualla

Otfried Preußler (saksaksi), Otfried Preußler (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Gesamter Bestand – Katalog der Deutschen Nationalbibliothek (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
J. B. Priestley

J. B. Priestley
John Boynton (J. B.) Priestley (13. syyskuuta 1894 Bradford, Yorkshire, Englanti − 14. elokuuta 1984 Alveston (Stratford-upon-Avonin lähellä), Warwickshire, Englanti) oli brittiläinen prosaisti, näytelmäkirjailija ja esseisti. Hän on merkittävä laaja-alaisesta tuotannostaan ja taitavista ihmiskuvauksistaan.
Päätettyään opinnot Priestley työskenteli toimittajana ja sai mainetta esseillään, joita on koottu kokoelmaksi The English Comic Characters (1925) ja The English Novel (1927). Valtavaan suosioon nousi veijariromaani The Good Companions (1929). Vuonna 1930 ilmestyi vakavahenkinen Angel Pavement, joka kuvaa lontoolaisia toimistovirkailijoita.
Priestley oli myös tuottelias näytelmäkirjailija, kirjoittanut muun muassa maineikkaan näytelmän Tarkastaja tulee, jota ovat Suomessa esittäneet ainakin Tampereen teatteri ja Kuopion yhteisteatteri sekä Televisioteatteri, jolle sen ohjasi Rauni Mollberg. Se on Toini Aaltosen suomentamana julkaistu myös nimellä Tarkastaja saapuu.
Suomennetut teokset

Yön yllättämät: romaani, (Benighted) 1933
Hyvät toverukset: romaani, (The good companions) 1934
Kolme miestä uusissa vaatteissa: romaani, (Three Men In New Suits) 1945
Aika ja Conwayn perhe: 3-näytöksinen näytelmä, (The time and the Conways), 1948
Kunnolla naimisissa, 1983
Tarkastaja tulee , (An inspector calls), Tampereen teatteri 1995
myös nimellä: Tarkastaja saapuu suom. Toini Aaltonen, Suomen Teatteriliitto
Äidin päivä, (Mother's day), Helsinki : Työväen Näyttämöiden Liitto (näytelmämoniste)
Aiheesta muualla

Biography, jbpriestleysociety.com
J. B. Priestley, (Arkistoitu – Internet Archive) British Library
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef