stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin seudun linja-autoliikenne
Seutulinjat

Seutulinjoiksi kutsutaan linjoja, jotka ylittävät kuntarajoja. Näiden samoin kuin myös Espoon ja Vantaan sisäisten linjojen reiteistä ja aikatauluista päätti vuoden 2009 loppuun asti YTV, minkä jälkeen sen tehtävät siirtyivät HSL-kuntayhtymälle. Sopimusten perusteella liikennettä hoitavat lukuiset yksityiset yhtiöt.
Suurin osa seutulinjoista liikennöi Helsingin keskustasta eri puolille Espoota ja Vantaata. Bussit Helsingistä Vantaan itäosiin lähtevät yleisesti Rautatientorilta, Vantaan länsiosiin sekä Espoon keski- ja pohjoisosiin Elielinaukiolta. Länsiväylää pitkin kulkevat bussit Espoon eteläosiin lähtevät omasta terminaalistaan Kampin keskuksesta.
Seutulinjat voidaan luokitella karkeasti kolmen päätyypin mukaan:
Helsingistä säteittäisesti lähtevät seutulinjat. Linjoilla on liikennettä varhaisaamusta myöhäisiltaan. Linjat liikennöivät ruuhka-aikaan 10–15 minuutin välein ja muina aikoina noin 30 minuutin välein. Näille linjoille on tyypillistä itsensä kannattava perusta ja korkea käyttö koko päivän ajan, eivätkä ne tarvitse paljoa yhteiskunnan subventiota.
Poikittaislinjojen liikennöinti (runkolinjoja lukuun ottamatta) painottuu työmatka-aikoihin, mutta liikennettä on myös muina aikoina. Runkolinjat 550 ja 560 poikkeavat muusta poikittaisliikenteestä. Linjojen vuoroväli on ruuhka-aikoina ainoastaan 5 minuuttia.
Työmatkalinjojen liikenne on suunniteltu työmatkaliikennettä palvelevaksi. Linjojen reitit kulkevat työpaikka-alueiden kautta ja vuoroja ajetaan vain ruuhka-aikaan muuta liikennettä täydentävänä.
Seutulinjoiksi voidaan nykyisin kutsua niitä kolminumeroisia linjoja, jotka kulkevat Helsingistä/Helsinkiin.
Pääkaupunkiseudun linja-autovarikot

Automäärissä on huomioitu vain HSL-liikenteessä olevat linja-autot.
Varikoiden tiedot on merkitty siten, että varikon sijainnin jälkeen on suluissa automäärä sekä sitä käyttävät liikennöitsijät.
Espoo
Finnoonniitty (n. 60 autoa, Pohjolan Liikenne)
Suomenoja (n. 30 autoa, Korsisaari n.10 ja Åbergin Linja n. 10)
Klovi (n. 200 autoa, Nobina Finland)
Helsinki
Ruskeasuo (Ruha) (n. 300 autoa, Helsingin Bussiliikenne Oy)
Vartiokylä (Varha) (n. 50 autoa, Helsingin Bussiliikenne Oy)
Ilmala (n. 200 autoa, Pohjolan Liikenne)
Roihupelto (n. 65 autoa, Nobina Finland)
Tattarisuo (n. 55 autoa kahdella varikolla, Tammelundin Liikenne n. 15, Transdev n. 40)
Koskela (n. 20 autoa, Transdev)
Vantaa
Kaivoksela (n. 2 autoa, Reissu Ruoti)
Kuninkaanmäki (n. 50 autoa, Savonlinja)
Ojanko (n. 200 autoa, Helsingin Bussiliikenne Oy)
Rajatorppa (n. 60 autoa, Nobina Finland)
Kerava
Jäspilä (n. 35 autoa, Pohjolan Liikenne)
Kirjallisuutta

Pertti Leinomäki, Kimmo Nylander, Jorma Rajasalo, Reima Tylli: Stadin pienet bussifirmat.  Helsinki:  Kustantaja Laaksonen, 2012.  ISBN 978-952-5805-38-3
Jukka Hannikainen, Pertti Leinomäki: Sinisen bussin tarina I–II.  Helsinki:  Kustantaja Laaksonen, 2012.  ISBN 978-952-99685-3-4 (osa I) ISBN 978-952-5805-06-2 (osa II)
Aiheesta muualla

Helsingin seudun liikenne – Bussit (Arkistoitu – Internet Archive)
Arttu Kuukankorven sivut - yksityiskohtaista tietoa pääkaupunkiseudun bussiliikenteestä
Helsingin seudun joukkoliikenne
| --- | --- |
Raskas raideliikenne: Helsingin seudun lähijunaliikenne (linjat) • Helsingin metro (linjat: M1, M2)
Kevyt raideliikenne: Helsingin raitioliikenne (linjat) • Helsingin seudun pikaraitiotiet (linjat: 15)
Lauttaliikenne: Kruunuvuorenrannan lautta • Suomenlinnan lautta
Linja-autoliikenne Runkolinjat: Helsingin seudun linja-autoliikenne  20 • 30 • 40 • 200 • 300 • 400 • 500 • 510 • 520 • 530 • 560 • 570 • 600
Liikenteen tilaaja: HSL
Liikennöitsijät: Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne • Helsingin kaupungin liikennelaitos • VR • Nobina • Pohjolan Liikenne • Helsingin Bussiliikenne • Savonlinja • Tammelundin Liikenne • Åbergin Linja • Korsisaari • Reissu Ruoti • Tilausliikenne Nikkanen
Hankkeet: Espoon pikaraitiotiet • Kruunusillat • Tiederatikka • Tuusulanväylän pikaraitiotie • Vantaan pikaraitiotie • Vihdintien pikaraitiotie • Viikin–Malmin pikaraitiotie • Espoon kaupunkirata • Pisararata • Itämetro
Puistolasta Rautatientorille liikennöivä linja-auto (HelB 926) Hämeentiellä.
Pysäkki Jakomäessä.
Linjanumeroita pysäkillä Viikinrannassa.
Linja 322 Vantaankosken rautatieasemalla.
Runkolinjat tunnetaan oranssista värityksestä.
Kampin keskuksen Espoon bussien terminaali
Simo Häyhä

| Simo Häyhä |
| --- | --- |
 Simo Häyhä talvisodassa 17. helmikuuta 1940.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1905 Rautjärvi, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 1. huhtikuuta 2002 (96 vuotta) Hamina, Suomi
Ammatti:  maanviljelijä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1925–1926, 1939–1940
Taistelut ja sodat:  talvisota
Sotilasarvo:  Vänrikki
Kunniamerkit:  1. ja 2. luokan Vapaudenmitali 3. ja 4. luokan Vapaudenristi
Simo Häyhä (17. joulukuuta 1905 Rautjärvi – 1. huhtikuuta 2002 Hamina) oli suomalainen sotilas Neuvostoliittoa vastaan käydyssä talvisodassa. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen tehokkaimmista tarkka-ampujista. Häyhän kolmen sotakuukauden aikana ampumien puna-armeijan sotilaiden määräksi on esitetty jopa 542 miestä (vähintään 505 sotilasta). Häyhä itse väittää muistivihossaan ampuneensa noin 500 sotilasta. Puna-armeijan sotilaat nimesivät Häyhän ”Valkoiseksi kuolemaksi” (ven. Бе́лая смерть, Bélaja smert).
Perhetausta ja nuoruusaika

Simo Häyhä syntyi Karjalassa Rautjärvellä ja oli kahdeksanhenkisen perheen toiseksi nuorin lapsi. Hän kävi kansakoulun Miettilässä ja viljeli kotitilaansa yhdessä vanhimman veljensä kanssa. Perheessä harrastettiin ahkerasti kalastusta ja metsästystä.
Perhetausta ja nuoruusaika > Suojeluskunta ja asepalvelus

Heti täytettyään 17 vuotta Häyhä liittyi Rautjärven suojeluskuntaan, jossa harjoitti ampumataitojaan menestyen Viipurin Suojeluskuntapiirin ampumamestaruuskilpailuissa. Vuonna 1925 Häyhä aloitti 15 kuukauden asepalveluksen Raivolassa, Polkupyöräpataljoona 2:ssa Valkjärvellä. Häyhä kävi aliupseerikoulun ja suoritti palveluksensa varusmiesaliupseerina Polkupyöräpataljoona 1:ssä Terijoella. Tarkka-ampujan koulutuksen Häyhä sai kuitenkin vasta yli yhdeksän vuotta varusmiespalveluksensa jälkeen Utissa.
Talvisota

Talvisodassa (30. marraskuuta 1939 – 6. maaliskuuta 1940) Häyhä määrättiin tarkka-ampujaksi, ja hän palveli tehtävässä aivan sodan loppuvaiheessa tapahtuneeseen vakavaan haavoittumiseensa asti. Häyhä palveli muun muassa Kollaan rintamalla Jalkaväkirykmentti 34:n Aarne ”Marokon Kauhu” Juutilaisen 6. komppaniassa.
Sotaan lähtiessään hän sanoi perheelleen: "Tää on meiän maa", naapuri kertoi.
Talvisota > Saavutukset tarkka-ampujana

Joidenkin lähteiden, kuten esimerkiksi sotahistoriaan erikoistuneen kirjailija Robert Brantbergin, mukaan Häyhä ampui kiväärillä jopa 542 puna-armeijan sotilasta. Antti Rantamaa hyvitti Häyhälle kirjassaan myös 542 tappoa. Kansallisbiografian julkaiseman historioitsija, dosentti Risto Marjomaan artikkelin mukaan oikea uhriluku voisi olla noin 200 sotilasta, mikä sekin tekee hänestä yhden kaikkien aikojen tehokkaimmista tarkka-ampujista. Häyhän surmaamien vihollisten määrään ei laskettu ryhmänjohtajan ominaisuudessa konepistoolilla ammuttuja, joita joidenkin lähteiden mukaan oli yli 200.
Häyhän tarkka-ampujana kiväärillä surmaamien neuvostosotilaiden virallinen määrä perustui erityisesti nimitetyn tarkkailijan tai taistelutoverien havaintoihin. Laskuja ei tehty usean ampujan ampuessa samaa kohdetta. Häyhä teki kaikki tapponsa vain kolmen kuukauden sisällä ennen haavoittumistaan. Brandtbergin mukaan Häyhä muun muassa ampui ennätykselliset 25 neuvostosotilasta yhden päivän aikana, 21. joulukuuta 1939, minkä hän "korsuun" palatessaan saattoi ilmoittaa vain mainitsemalla luvun "kakskymmentviis". Kolmen joulunaluspäivän yhteissaldo oli 51 miestä. Osuman tulosta ei tietenkään voitu varmistaa, sillä kohteet olivat venäläisten puolella. Asiaa mutkistaa vielä se, että Häyhän saavutuksia käytettiin propagandan välineenä: lehdistö rakensi jo varhaisessa vaiheessa Häyhän ympärille sankarimyyttiä.
Jo ennen joulua 1939 kirjailija Mika Waltari oli Häyhän mukaan käynyt valokuvaamassa häntä ja Juutilaista "kuin joinakin ihmeinä".
Talvisota > Taktiikka

Häyhä käytti tarkka-ampujan tehtävässään suojeluskunta-asettaan, varhaisen tuotantomallin Sako M/28-30 ”Pystykorva” -kivääriä (suojeluskuntanumero S60974), ja toisin kuin neuvostoliittolaiset vastustajansa, hän suosi kiikaritähtäimen sijasta avotähtäimiä. Avotähtäimen avulla oli mahdollista saada nopeampi tähtäinkuva kuin kiikaritähtäimellä, jonka lasi lisäksi huurtui helposti talvella. Kiikaritähtäin myös heijasti toisinaan valoa paljastaen samalla ampujan sijainnin. Kiikaritähtäin olisi myös edellyttänyt pään nostamisen muutamia senttejä korkeammalle, mikä saattoi olla kohtalokasta. Kylmiin oloihin varustautuakseen hän pani paljon vaatetta päälle. Pahimmillaan pakkasta oli esimerkiksi Kuusamossa 37,6 astetta.
Elämäkerran Häyhästä kirjoittaneen sotatieteiden tohtori, dosentti Tapio Saarelaisen mukaan maanviljelijänä elantonsa ansainnut Häyhä tunsi luonnon ja osasi käyttää sitä tehokkaasti hyväkseen myös taisteluissa. Esimerkiksi huolella valmistelemiinsa tuliasemiin hän siirtyi hyvissä ajoin ennen päivän valkenemista ja poistui niistä vasta auringonlaskun jälkeen. Hän varastoi taskuihinsa päivän ajaksi sokeripaloja ja leivänpalasia, joista oli mahdollista saada energiaa, silloin kun hän joutui olemaan tuliasemissa liikkumattomana tuntikausia. Häyhä kertoi olleensa paksusta vaatekerrasta huolimatta päivän päätteeksi hangessa makailusta turta.
Häyhä myös kehitti erityisesti talvisiin oloihin sopivaa ampumistaktiikkaa ja -tekniikkaa. Hän muun muassa jäädytti vedellä hangen, jottei lumi lennähtäisi laukaisun yhteydessä, sekä piti lunta suussaan, jottei hengityksestä syntyvä vesihöyry paljastaisi häntä. Paksu vaatetus tasasi pulssia ja hengitystä. Häyhän pienikokoisuudestakin oli hyötyä viholliselta piilouduttaessa. Pisin matka, jolta Häyhä tiettävästi ampui vihollisen tarkka-ampujan, on noin 450 metriä.
Talvisota > Haavoittuminen

Häyhä haavoittui vakavasti Kollaan rintamalla 6. maaliskuuta 1940. Hän sai vihollisen ampuman räjähtävän luodin kasvojensa vasemmalle puolelle. Häyhän kasvojen alaosa silpoutui, ja hänen leukaluunsa murskautui. Hänet evakuoitiin tajuttomana selustaan, ja hän palasi tajuihinsa vasta 13. maaliskuuta, päivänä, jolloin rauha julistettiin. Haavoittumisen jälkeen suomalaisjoukkoihin levisi huhu, jonka mukaan Häyhä olisi kuollut vammoihinsa.
Häyhä kertoo olleensa Kollaalla metsässä ajamassa vihollista takaa ja heränneensä muutaman minuutin kuluttua, kun toverit käänsivät häntä kyljelle sitoessaan häntä ja huutaessaan lääkintämiehiä. Evakuointimatkankin hän oli suurelta osin tajuttomana.
"Miun äly pelas viel, mut mittään ei kyennyt liikuttamaan minkään vertaa", Häyhä kuvasi haavoittumistaan. Häntä oltiin laittamassa selälleen ahkioon, mikä olisi surmannut hänet minuuteissa, hän kertoi, "Mut sitten kun käänsi mahalleen, niin ei mitään mennyt keuhkoihin. Se, mitä tuli, valui alas ahkioon."
Herättyään 13.3. viikon tajuttomuudesta Jyväskylän sairaalassa Häyhä luki lehdestä kuolemastaan ja siksi kirjoitti kotiväelleen kirjeen asiasta.
Häyhää hoidettiin alkuun Jyväskylässä 30. sotasairaalan leukavammaosastolla Kinkomaalla ja sittemmin Helsingissä sairaala Mehiläisessä ja SPR:n Invalidisairaalassa. Vamma vaati sodan jälkeen pitkällisiä hoitoja ja useita leikkauksia. Leukaluuta korjailtiin Häyhän lonkasta otetulla luulla. Vamman vakavuuden vuoksi Häyhää ei anomuksestaan huolimatta otettu jatkosotaan. Hänelle tehtiin 26 leikkausta.
Päästyään sairaalasta Häyhä viljeli kotitilaansa jatkosodan ajan. Rauhanteossa Suomi luovutti lähes puolet Rautjärvestä. Tila jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle.
Kunnianosoitukset

Häyhälle myönnettiin 1. ja 2. luokan vapaudenmitalit ja yleensä vain upseereille myönnettävät 3. ja 4. luokan vapaudenristit. Ylimääräisenä huomionosoituksena Häyhä sai 17. helmikuuta vuonna 1940 ruotsalaisen Eugen Johanssonin lahjoittaman Sakon valmistaman siviilisarjan M/28-30 ”Pystykorva” -kiväärin (Kiväärin sarjanumero oli #100 781). Häyhä luovutti aseen myöhemmin Karjalan Jääkäripataljoonan perinnehuoneeseen, josta se Pohjois-Karjalan Prikaatin lakkauttamisen jälkeen siirtyi Sotamuseon kokoelmiin. Häyhä oli tuolloin ampunut erään epävirallisen laskennan mukaan 219 puna-armeijan sotilasta. Häyhä oli aiemmin saanut vastaavanlaisina huomionosoituksina muun muassa taskukellon ja villahansikkaat. Armeija järjesti lahjakiväärin luovutuksesta näyttävän tapahtuman.
Hieman sodan jälkeen 28. elokuuta 1940 marsalkka Mannerheim ylensi Häyhän suoraan alikersantista vänrikiksi. Häyhästä tehtiin myös nimitysesitys Mannerheim-ristin ritariksi vuonna 1941. Vaikka osa talvisodan Mannerheim-ristiesityksistä on karun lyhyitä perusteluineen, niin Häyhän ehdotus oli jopa niihin verrattuna lyhyt. Esitys jäi kuitenkin "harkintaan". Häyhä sai Kollaan taistelijoiden kunniamerkin Kollaan ristin hopeisen version numero 4.
Sotien jälkeen

Sotien jälkeen Häyhä toimi maanviljelijänä Ruokolahdella. Häyhä metsästeli, ja hänen kanssaan hirvimetsällä vieraili muun muassa presidentti Urho Kekkonen. Häyhä toimi Kollaan Taistelijoiden Veljesliitossa pitkäaikaisena johtokunnan jäsenenä.
Häyhällä oli sotien jälkeen vihamiehiä, jotka eivät hyväksyneet hänen talvisodan aikana tekemiään tekoja. Hän sai paljon tappouhkauksia. Siksi hän ei voinut mennä paikkoihin, joissa oli paljon ihmisiä. Hän kärsi yksinäisyydestä. Ystäviä hänellä kuitenkin oli, ja hän vietti aikaansa myös vanhempiensa ja sisarustensa kodeissa.
Hieman ennen 96-vuotispäiväänsä haastattelijan kysyessä, tunteeko hän omantunnontuskia ampumisistaan, Häyhä vastasi: ”Tein sen, mitä käskettiin, niin hyvin kuin osasin. Ei Suomea olisi, elleivät kaikki olisi tehneet samal viisii”. Viimeiset vuotensa Häyhä vietti sotaveteraanien hoitokodissa Haminassa, jossa hän kuoli vuonna 2002 96-vuotiaana. Häyhä ei koskaan mennyt naimisiin eikä hänellä ollut lapsia.
Vuonna 2004 järjestetyssä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Häyhä sijoittui 74. sijalle.
Simo Häyhä kulttuurissa

Ruotsalainen metalliyhtye Sabaton on tehnyt Häyhästä kappaleen ”White Death”, joka julkaistiin yhtyeen vuoden 2010 albumilla Coat of Arms.
Vuonna 2019 alankomaalainen Stien den Hollander (S10) julkaisi albuminsa Snowsniper, jonka nimi viittaa Häyhään. Den Hollander sanoo albumin kertovan "eristäytyneisyydestä, kylmäsydämisyydestä" ja siitä, että "pohjimmiltaan sotilas pyrkii rauhaan, kuten minä pyrin rauhaan itse". Myös skotlantilainen metalliyhtye Achren on julkaissut Häyhälle omistetun The White Death -nimisen EP-levyn (2014).
Vuonna 2012 julkaistussa elokuvassa Hemingway & Gellhorn esiintyy kohtaus, jossa toinen elokuvan päähahmoista, sotareportteri Martha Gellhorn (Nicole Kidman), tapaa Suomessa rintamalla taistelevan Häyhän. Häyhän roolissa näyttelee yhdysvaltalainen näyttelijä Steven Wiig.
Ranskalainen romaanikirjailija Olivier Norek julkaisi vuonna 2024 talvisodasta ja Simo Häyhästä kertovan romaanin Les Guerriers de l'Hiver. Romaani julkaistaan suomeksi kesällä 2025.
Kirjallisuutta

Saarelainen, Tapio: Sankarikorpraali Simo Häyhä.  Tampere:  Apali, 2006.  ISBN 952-5026-52-3
Sarjanen, Petri: Valkoinen kuolema: Talvisodan tarkka-ampujan Simo Häyhän tarina.  Jyväskylä:  Gummerus, 2005.  ISBN 952-5170-44-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simo Häyhä Wikimedia Commonsissa
Virallinen Kollaa ja Simo Häyhä -museo Rautjärvellä: Kollaa ja Simo Häyhä -museo
Heiskanen, Riitta: Simo Häyhän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (tilaajille) 1.4.2002. (Arkistoitu versio)
Winberg, Vesa: "Valkoinen kuolema" osuu myös verkossa - legendaarinen talvisodan tarkka-ampuja Simo Häyhä on maailmanlaajuinen kulttihahmo Yle.fi Uutiset 5.12.2013.
John Mitchell: Meeting A Legend: Simo Häyhä (Arkistoitu – Internet Archive). Mosin-Nagant.net 2002. (englanniksi)
Simo Häyhä -perinnesivusto, Laajakulma Oy (Archive.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Marsalkka Mannerheim ylensi alikersantti Simo Häyhän vänrikiksi 28. elokuuta 1940. Kuvassa näkyy hänen talvisodan lopulla saamansa vamma.
Simo Häyhän hauta  Ruokolahden vanhalla hautausmaalla
Brysselin pommi-iskut 2016

| Brysselin pommi-iskut 2016 |
| --- | --- |
 Hyökkäysten sijainnit Brysselissä.
Paikka:  Bryssel, Belgia
Kohde:  siviilit
Ajankohta:  22. maaliskuuta 2016  8.00–9.11 (UTC +1)
Iskutyyppi:  pommitus, itsemurhaisku 
Kuolleita:  lentokenttäiskussa 11    metroiskussa 20   myöhemmin sairaalassa 4  lisäksi 3 terroristia
Haavoittuneita:  lentokentällä n. 100    metrossa n. 130 
Epäilty/epäillyt:  ISIS
Tekoväline:  TATP pommit
Brysselin pommi-iskut 2016 tapahtuivat 22. maaliskuuta 2016 aamulla noin kello 8.00 paikallista aikaa Brysselin lentoasemalla ja Maelbeek/Maalbeekin metroasemalla Brysselin keskustassa.
Iskussa kuoli 35 henkilöä. Kyseessä oli pahin terrori-isku Belgian historiassa.
Tapahtumat

Kaksi räjähdystä tapahtui kansainvälisten lentojen lähtöselvitystilassa lähellä American Airlinesin tarkastuspistettä ja kolmas räjähdys Maelbeek/Maalbeekin metroasemalla. Viranomaiset sulkivat lentokentän ja metron. Saman aamupäivän aikana lentokentältä löytyi kaksi rynnäkkökivääriä sekä kolmas räjähde, jonka turvallisuusjoukot tuhosivat hallitusti.
Lentokentällä tapahtuneissa räjähdyksissä kuoli 11 ihmistä ja loukkaantui 100 ihmistä. Metron pommituksessa kuoli 20 ihmistä ja loukkaantui 130, joista kymmenen kriittisesti. Belgian liittovaltion syyttäjän mukaan kaikki kolme räjähdystä olivat terroristi-iskuja, ja ainakin toinen lentokentän räjähdyksistä oli todennäköisesti itsemurha-isku. Iskuissa loukkaantuneiden joukossa oli muun muassa koripalloilija Sébastien Bellin. Yksi suomalainen loukkaantui ollessaan metrossa räjähdyksen tapahtuessa. Neljä vakavasti loukkaantunutta kuoli myöhemmin sairaalassa. Kuolonuhrien luvuissa ei ole mukana kolmea kuollutta terroristia.
Belgialaisen uutistoimisto Belgan mukaan ennen räjähdystä lentokentällä kuului laukauksia ja arabiankielisiä huutoja. Räjähdyksen jälkeen Belgian sisäministeriö nosti terrorismin uhkatason korkeimmalle tasolle koko maassa. Myöhemmin samana päivänä Belgian mediat julkaisivat lentokentän turvakameran ottamia valokuvia terroristeista.
Käytetty räjähdysaine oli TATP:tä eli triasetonitriperoksidia. Pommien ainekset ovat rautakauppatavaraa ja pommit rakennettiin itse. Samaa ainetta käytettiin myös Pariisin ja Lontoon iskuissa. Terroristien asunnolle jäi vielä yksi 15 kilon pommilaukku, koska se ei mahtunut taksiin, jolla he matkustivat lentoasemalle.
Epäillyt

Seuraavana 23. maaliskuuta päivänä Belgian yleisradioyhtiö RTBF kertoi, että pommittajat olivat islamistiveljekset Ibrahim ja Khalid el-Bakraoui, joita oli poliisilähteiden mukaan epäilty myös Pariisin terrori-iskun taustavoimien piilottelusta. He kuolivat iskussa. Kolmas pommituksiin osallistunut epäilty mies, Najim Laachraoui näytti jatkaneen pakoaan. Myöhemmin Laachraouin todettiin kuolleen omaan pommiinsa.
Belgian poliisi pidätti torstaihin 24. maaliskuuta mennessä ainakin kuusi miestä epäiltyinä osallisuudesta terroritekoon, yhtenä heistä lentokentän valvontakuvista tunnistettu Faisal Cheffou, joka kuitenkin vapautettiin pitävien todisteiden puuttuessa. Lisäksi Pariisissa on pidätetty yksi mies. Pitkäperjantaina 25. maaliskuuta pidätettiin kolme epäiltyä lisää Brysselissä, yksi heistä jalkaan ampumalla, koska tämä otti naishenkilön ja lapsen panttivangikseen pidätystilanteessa raitiovaunupysäkillä Schaerbeekin kaupungiosassa.
8. huhtikuuta 2016 pidätettiin 31-vuotias marokkolaissyntyinen Mohamed Abrini Anderlechtin kaupunginosassa Brysselissä. Hän on lentoaseman valvontakameran taltioima "hattupäinen mies", joka pakeni sieltä terrori-iskun jälkeen. Abrinin epäiltiin olevan myös yksi vuoden 2015 marraskuun Pariisin terrori-iskujen tekijöistä.
Tuomitut

Oikeudenkäynti alkoi yli 6,5 vuotta iskun jälkeen.  Se tapahtui Brysselissä Naton päämajassa, varta vasten rakennetussa tuomioistuimessa.
Vastaajia syytettiin 32:sta terroristimurhasta, 695 ihmisen terroristimurhan yrityksestä ja osallistumisesta terroristiryhmän toimintaan.
Oikeudenkäynti maksoi ainakin 35 miljoonaa euroa ja se kesti seitsemän kuukautta.  Syytettyinä oli kymmenen ihmistä. Heinäkuussa 2023 oikeus tuomitsi kahdeksan syyllisiksi osallisuudestaan murhiin ja murhien yritykseen.
Ranskan kansalainen Salah Abdeslam. Abdeslam oli jo aiemmin tuomittu elinkautiseen vankeuteen Pariisin vuoden 2015 terrori-iskuista. Abdeslamn oli Pariisin iskun ainoa hengissä selviytynyt tekijä. Pariisin iskun yhteydessä oikeusistuin päätyi siihen tulokseen, että Abdeslamin itsemurhapommi oli viallinen. Osallistuttuaan Pariisin iskuihin hän pakeni Brysseliin, jossa piileskeli neljän kuukauden ajan  paikallisen terroristisolun jäsenten kanssa. Hänet pidätettiin neljä päivää ennen Brysselin iskuja.
Belgialais-marokkolainen Mohamed Abrini. Abrini oli jo aiemmin tuomittu elinkautiseen vankeuteen Pariisin vuoden 2015 terrori-iskuista. Hän tunnusti kuljettaneensa Pariisin iskun tekijät räjäytyspaikalle. Hän katosi ennen Pariisin iskua. Abrinin todettiin olleen yksi Brysselin itsemurhapommittajista, mutta hän päätti viime hetkellä olla räjäyttämättä itseään.
Osama Krayem, nähtiin metrossa itsensä räjäyttäneen seurassa. Krayemilla oli reppu täynnä räjähteitä, mutta hän ei räjäyttänyt niitä.
Ali El Haddad Asufi
Bilal El Makhoukhi.
Tunisialainen mies vapautettiin murhasyytteestä, mutta hänen katsottiin ottaneen osaa terroriryhmän toimintaan.
Ruandalainen mies vapautettiin murhasyytteestä, mutta hänen katsottiin ottaneen osaa terroriryhmän toimintaan.
Oussama Atar. Hänen uskottiin suunnitelleen Pariisin iskut Syyriasta käsin. Hänen uskottiin kuolleen drone-hyökkäyksessä Syyriassa 2017, mutta hänet tuomittiin poissaolevana ja hänet todettiin syylliseksi murhaan.
Ibrahim Farisi vapautettiin syytteistä.
Smail Farisi vapautettiin syytteistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brysselin pommi-iskut 2016 Wikimedia Commonsissa
Uskonto Etelä-Pohjanmaalla

Uskontokuntiin kuuluminen Etelä-Pohjanmaalla (pl. Seinäjoki), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (82.5%)
Muut uskonnot (1.7%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (15.8%)
Kauhavan kirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Etelä-Pohjanmaan uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, poislukien Seinäjoen kaupunki, jota käsitellään Seinäjoen uskontoa käsittelevässä artikkelissa. Etelä-Pohjanmaan maakunnan asukkaista 82,5 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023).  Muihin uskontokuntiin kuuluu 1,7 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 15,8 prosenttia väestöstä.
Historia > Katolinen aika

Kristinusko saapui Etelä-Pohjanmaalle 1200-luvulla, kun ruotsalaiset kristityt uudisasukkaat asuttivat rannikkoseutua. Katolisena aikana alueelle perustettiin Isonkyrön emäseurakunta noin 1300-luvulla. Isonkyrön vanha kirkko rakennettiin nuoremman kivikirkkosukupolven aikana vuosina 1513–1533. Isonkyrön kirkko on Etelä-Pohjanmaan ainoa keskiaikainen kivikirkko.