stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kunnon sotamies Švejkin seikkailut maailmansodassa
Maine ja merkitys

Teoksen vaikutuksista huolestuneiden pelko ei ollut aivan aiheeton. Švejkistä tuli välitön maailmanmenestys. Se julkaistiin muutaman vuoden sisällä monella kielellä, nykyään käännöksiä on yli 60 kielelle. Teoksesta tuli heti ilmestyttyään valtava menestys ja kuuluisuutta saavutti myös Josef Ladan tekemä kuvitus. Švejk muodostui ensin kansalliseksi ja sitten kansainväliseksi symboliksi, ja nyt hänelle omistettuja kapakoita, puistonpenkkejä ja muistoesineitä on monissa Euroopan maissa. Maine levisi laajemmallekin. Amerikkalainen Joseph Heller on korostanut, että hänen suursuosioon noussut teoksensa Me sotasankarit (engl. Catch-22) sai innoituksensa juuri Švejkistä. Voidaanpa sanoa, että tämä Cervantesin ja Rabelais'n perinteeseen asettuva romaani tuli esikuvaksi kokonaiselle kirjallisuuden lajille.
Keskeneräiseksi jäänyt romaani on sitäkin merkittävämpi sen vuoksi, että sen ilmestyessä maailmansotaa ei ollut vielä juurikaan käsitelty kirjallisuudessa. Kaikkea tunteellisuutta välttävä ja suuret aatteet puhkaiseva Švejk on omalla tavallaan myös suuri sodanvastainen teos.
Maailmanlaajuisen suosionsa vuoksi teos on saanut useita jatkajia, sen nimeä on lainattu, se on filmatisoitu, ja sotamies Švejkistä on tullut muidenkin kirjailijoiden teoksissa kiertävä hahmo. Romaanista on runsaasti näyttämö- ja kuunnelmasovituksia sekä elokuvia. Suuren suosion saavutti saksalainen Kunnon sotamies Svejkin seikkailut (1960), jonka pääosassa on Heinz Rühmann. Suomessa Veijo Meri on käsikirjoittanut teoksen 10-osaiseksi televisionäytelmäksi Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja, jonka ohjasivat Veikko Kerttula ja Pauli Virtanen ja joka esitettiin 1967–1968. Pääosaa siinä esitti Matti Varjo. Teosta on esitetty useasti myös kuunnelmana radiossa, pääosassa Hannes Häyrinen.
Sisältö

"Suuri aika vaatii suuria ihmisiä" on teoksen aloituslause. Teos kuvaa kuitenkin johdonmukaisesti pieniä ihmisiä. Hašek piirtää kuvan Itävalta-Unkarin armeijasta, joka on täynnä inhimillisiä heikkouksia. Rivimiehiä kiinnostaa laiskottelu, kortin pelaaminen, juominen ja syöminen. Aliupseerit ovat yksinkertaisia ja raakoja, virkamiehet korruptoituneita, sotilaspapit juoppoja mässäilijöitä ja ylemmät upseerit simputtajia, kiipijöitä, seniilejä tai muuten hulluja. Toinen teoksessa vilahtava kenraali on kiinnostunut käymälöistä ja toista kiinnostaa lähinnä hirttotuomioiden jakaminen.
Päähenkilö, kunnon sotamies Josef Švejk, on prahalainen koirien kaupustelija, jonka liiketoimintaidea on myydä sekarotuisia piskejä rotukoirina. Hän on viisaasti tyhmä mies, joka joutuu puhumalla vaikeuksiin ja puhumalla selviytyy niistä, esimerkiksi toteamalla: "Ilmoitan nöyrimmästi, että olen syntymästäni saakka ollut heikkomielinen".
Romaanin tapahtumat lähtevät käyntiin, kun istuessaan oluella Švejk kommentoi Sarajevossa tapahtunutta arkkiherttua Frans Ferdinandin murhaa. Tuo kipinä sytytti ensimmäisen maailmansodan. Švejk on sekoittavinaan surmatun kahteen muuhun Ferdinandiin, joista toinen joi hiusvettä ja toinen söi koirankakkaa. Salaisen poliisin virkailija passittaa Švejkin vankilaan, josta hän joutuu mieli- ja sotilassairaalaan ja sitten palvelijaksi juopolle sotilaspappi Katzille, joka häviää Švejkin korttipelissä yliluutnantti Lukašille. Yliluutnantti Lukáš on tšekkiläismielinen, sympaattinen upseeri ja parantumaton naistenmies. Švejkin kommellusten takia he joutuvat matkalle kohti rintamaa ja joukkoon liittyy mm. suursyömäri Baloun. Taisteluihin teoksessa ei milloinkaan ehditä. Siitä pitävät huolen byrokratia ja Švejk. Sen sijaan se on täynnä käsittämättömiä tilanteita ja ihmeellisiä henkilöhahmoja. Militarismille ja virkavaltaisuudelle nauretaan avoimesti. Militarismia pidetään teoksessa yleensäkin ihmisyyden vastaisena ilmiönä. Švejkin tavoitteena on vain selvitä hengissä, ja sodan jälkeen hän aikoo palata rauhassa prahalaiseen kantakapakkaansa U Kalichaan eli Pikariin.
Suomennokset

Teoksen ensimmäisen suomennoksen teki Neuvostoliitossa asunut Jalmari Virtanen nimellä Kunnon sotamies Shvejkin seikkailut. Kustannusliike Kirja julkaisi sen neliosaisena Leningradissa vuosina 1932–1936. Ensimmäisen Suomessa julkaistun suomennoksen teki Viljo Kajava nimellä Kunnon sotamies Shvejkin seikkailut maailmansodassa. Kirjailijain kustannusliike julkaisi siitä kolme ensimmäistä osaa vuosina 1935–1937. Kajava käänsi teoksen ruotsista. Kun otteita suomennoksesta julkaistiin etukäteen vuonna 1934 Tulenkantajat-lehdessä, Ajan Suunta- ja Kotimaa-lehdet nostivat asiasta metelin. Tulenkantajien päätoimittajaa Erkki Valaa vastaan nostettiin syyte jumalanpilkasta, ja hänet tuomittiin kahden kuukauden vankeuteen, mutta korkein oikeus kumosi tuomion vuonna 1936, ja teos ilmestyi vasta sen jälkeen. Vastineessaan Korkeimmalle oikeudelle Vala osoitti, että teos kuului tšekkien kansalliskirjallisuuteen, ja vetosi lisäksi siihen, että teosta oli Suomessa saatavana vapaasti ruotsinkielisenä, ja perustuslain mukaan molemmilla kielillä tuli Suomessa olla samat oikeudet.
Sodan jälkeen Marja Helin ja Tuure Lehén käänsivät teoksen saksasta nimellä Kunnon sotamies Švejkin seikkailut maailmansodassa. Kansankulttuuri julkaisi sen pelkästään Helinin nimissä vuonna 1947, myöhemmissä painoksissa on merkitty toiseksi kääntäjäksi Léhen sekä runojen suomentajaksi Elvi Sinervo. Tästä käännöksestä on otettu toistakymmentä painosta.
Viimein vuonna 1991 ilmestyi Eero Balkin suoraan tšekin kielestä kääntämä Kunnon sotamies Švejk maailmansodassa. Sen julkaisi alun perin Orient Express -kustantamo, myöhemmät painokset Tammi.
Kirjallisuutta

Hašek, Jaroslav: Kunnon sotamies Švejk maailmansodassa.  (Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války, 1923.) Suomentanut Eero Balk. Kuvitus: Josef Lada. 5. painos (1. painos 1991)  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2676-5
Hašek, Jaroslav: Kunnon sotamies Švejkin seikkailut maailmansodassa.  ((Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války, 1923.) Suomentaneet Marjo Helin ja Tuure Lehen. Kuvitus: Josef Lada. 9. painos)  Helsinki:  Kansankulttuuri Oy, 1979.  ISBN 951-615-175-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Josef Švejk Wikimedia Commonsissa
Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja (Yhdeksänosainen kuunnelmasarja) Areena Podcastit. Viitattu 4.9.2022.
The Home Depot

| The Home Depot |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
ISIN:  US4370761029
Perustettu:  1978
Toimitusjohtaja:  Craig Menear
Kotipaikka:  Cobb County, Georgia, Yhdysvallat
Liikevaihto:   110,2 mrd. $ (2019)
Liikevoitto:   15,84 mrd. $ (2019)
Nettotulos:   11,24 mrd. $ (2019)
Henkilöstö:  400 00+ (2019)
Kotisivu:  www.homedepot.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
The Home Depot -myymälä Kaliforniassa
The Home Depot on yhdysvaltalainen rautakauppaketju. Se on Yhdysvaltain neljänneksi suurin vähittäismyyjä. Ketju palvelee sekä yksityisiä kuluttajia että rakennusalan ammattilaisia.
Yritys perustettiin vuonna 1978 Atlantassa Georgian osavaltiossa, kun farmaseutiksi opiskellut Bernie Marcus ja hänen kollegansa Arthur Blank saivat potkut Handy Dan -nimisen rautakaupan johdosta. He päättivät perustaa uuden rautakaupan, jossa olisi loistava palvelu ja silti muita alhaisemmat hinnat. Kaksi ensimmäistä Home Depot -liikettä avattiin Atlantaan heinäkuussa 1979. Marcus ja Blank vetäytyivät yhtiön johdosta vuonna 2000, ja uudeksi vetäjäksi palkattiin General Electricin johdossa työskennellyt Bob Nardelli, jonka enemmän osakkeenomistajia kuin asiakkaita tai työntekijöitä arvostava työskentelytapa ei saavuttanut suosiota. Nardelli erosi tehtävästä vuonna 2007, ja johtoon astui Frank Blake.
The Home Depotilla on Pohjois-Amerikassa noin 2 000 myymälää. Myymälät ovat keskimäärin noin 10 000 neliömetrin kokoisia. Työntekijöitä on yli 325 000. Muiden Yhdysvaltain suurten ketjujen tavoin se vastustaa ammattiliittoja ja työntekijöiden järjestäytymistä ja käyttää työntekijöistä nimikettä ”associate”.
The Home Depot on erilainen perinteiseen rautakauppaan verrattuna. Jokainen myyjä on valmennettu opastamaan asiakasta, ja henkilöstö osaa käyttää jokaista kaupan tuotetta, ja heitä koulutetaan koko ajan. Myymälät ovat auki lähes ympäri vuorokauden, ja myymälöissä voi opetella myyjän johdolla esimerkiksi laatoittamista. Myyjät evät saa kysyä, mitä asiakas haluaa ostaa vaan millaisen haasteen kimpussa hän on.
Vuosina 2003–2013 The Home Depot toimi Carsonissa Kaliforniassa sijaitsevan AEG:n omistaman urheilukompleksin, silloiselta nimeltään The Home Depot Centerin, nimisponsorina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Home Depotin sivusto (englanniksi)
| n k  Dow Jones Industrial Average |
| --- | --- |
 3M  American Express  Amgen  Apple  Boeing  Caterpillar  Chevron  Cisco Systems  Coca-Cola  Dow Inc.  Goldman Sachs  Home Depot  Honeywell  Intel  IBM  Johnson & Johnson  JPMorgan Chase  McDonald’s  Merck & Co.  Microsoft  Nike  Procter & Gamble  Salesforce  The Travelers Companies  UnitedHealth Group  Verizon  Visa  Walgreens Boots Alliance  Walmart  Walt Disney 
Päivitetty: 5. tammikuuta 2024
Holvikaari (kivimuodostuma)

Holvikaari on eroosion synnyttämä holvin tai sillan muotoinen kivimuodostuma. Se syntyy, kun kallioon syntyneet raot laajentuvat pehmeimpien kivikerrosten kuluessa pois. Holvikaaret ovat geologisiksi muodostumiksi hyvin lyhytikäisiä.
Sisämaassa holvikaaria synnyttävät lähinnä vesi ja tuuli. Rannikon holvikaaret nousevat merestä, ja niitä syntyy aaltojen kulutustyön vaikutuksesta. Aluksi syntyy luolia, jotka kovertuessaan syvemmiksi yhdistyvät toisiinsa ja muodostavat holvikaaren. Se laajenee yhä leveämmäksi, kunnes sen katto romahtaa. Jotkin meressä seisovat yksinäiset kivipylväät eli raukit ovat romahtaneita holvikaaria, ja ennen pitkää nekin romahtavat.
Utahissa sijaitsevassa Archesin kansallispuistossa on noin 2 000 luonnon muovaamaa holvia.
Esimerkkejä

Landscape Arch Archesin kansallispuistossa Utahissa
Delicate Arch Archesin kansallispuistossa
Double Arch Archesin kansallispuistossa
Holvikaari Negevin autiomaassa Israelissa
Lergravsporten Gotlannissa Ruotsissa
Sininen ikkuna Maltalla ennen romahtamistaan
Praia da Marinhan holvikaaria Algarvessa Portugalissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holvikaari (kivimuodostuma) Wikimedia Commonsissa
Werner Holmberg

| Werner Holmberg |
| --- | --- |
 Per Södermarkin maalaama Holmbergin muotokuva vuodelta 1853
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. marraskuuta 1830 Helsinki
Kuollut: 24. syyskuuta 1860 (29 vuotta) Düsseldorf
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Düsseldorfin koulukuntaan kuuluvat suomalaiset taiteilijat
Werner Holmberg, , 1860.
Fanny Churberg, Karl Anders Ekman, Severin Falkman, Ellen Favorin, Alina Forsman, Hanna Frosterus-Segerstråle, Alexandra Frosterus-Såltin, Emma Gylden-von Schantz, Werner Holmberg, Karl Emanuel Jansson, Arvid Liljelund, Berndt Lindholm, Erik Johan Löfgren, Hjalmar Munsterhjelm, Victorine Nordenswan, Augusta Soldan, Victoria Åberg
Gustaf Werner Holmberg (1. marraskuuta 1830 Helsinki – 24. syyskuuta 1860 Düsseldorf, Saksa) oli suomalainen taidemaalari. Holmberg tunnetaan romanttisista maisemamaalauksistaan.
Holmberg kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua vuosina 1848–1852. Jo seuraavana vuonna hän muutti Saksaan Düsseldorfiin. Holmberg asui ja työskenteli Düsseldorfissa varhaiseen kuolemaansa saakka.
Tuotantoa

Werner Holmbergiä arvostettiin jo omana aikanaan, mutta hänen teoksiaan ehti olla vain vähän esillä harvojen näyttelyiden vuoksi. Hänet kutsuttiin 28-vuotiaana Weimarin taideakatemian professoriksi, mutta hän kieltäytyi tehtävästä. Jo ennen kuin keuhkotauti mursi hänen terveytensä, hän aavisti kuolevansa nuorena.
Holmberg noudatti uransa alussa koulutuksensa pohjalta romantiikan ja sen tunteilevan ihanteellisuuden mukaista estetiikkaa. Hänen viimeisten elinvuosiensa tuotanto poikkeaa kuitenkin selvästi Düsseldorfin koulukunnan ihanteista: hän alkoi maalata raikkaita luonnonkuvia, joissa näkyy kansallinen ja omaleimainen realismi. Hänen taiteilijankehityksensä kannalta merkittäviä olivat hänen matkansa vuonna 1857 Hämeeseen ja Satakuntaan, 1858 häämatka Norjaan ja 1859 Pohjois-Hämeeseen. Tämänkin ajan talvet hän työskenteli Düsseldorfissa maalaten öljyvärein kesällä tekemiensä vesivärilaveerattujen luonnosten pohjalta. Nämä työt poikkeavat düsseldorfilaisista opeista aidon tunnepohjansa, koreilemattoman aihevalintansa ja hillityn värinkäyttönsä osalta.
Holmbergin tuotantoa on ollut harvoin myynnissä. Hänen varhainen työnsä Lähestyvä rajunilma vuodelta 1856 oli myynnissä Bukowski-Hörhammerin kansainvälisessä syyshuutokaupassa vuonna 2001, ja sen pohjahintana oli 1,6 miljoonaa markkaa.
Galleria

Varhaiset työt
Revontulet, 1849
Juhannusyö Torniossa, 1849
Stormsin eli Degervikin kruununvirkatalo Kirkkonummella, 1852
Düsseldorfin opintojen myötä
Suomalainen järvimaisema, 1854
Saksalainen maisema, 1855
Poppelikuja, 1856
Kyröskoski, 1856
Syysaamu, 1856
Saksalainen maalaistalo, 1857
Poppelikuja, 1857
Düsseldorfin opintojen jälkeen
Sadekuuro Kristianian vuonolla, 1858, vesiväri
Maisema Kurusta aamuvalaistuksessa, 1858
Maisema Kurusta iltavalaistuksessa, 1858
Syysaamu Ringerikessä, 1859
Metsä sadeilmalla, 1859
Aihe Torisevalta, 1859
Viimeisiä töitä
Talonpoikaistalo Kurussa, 1859
Hämäläinen humalisto, 1860
Myrsky Näsijärvellä, 1860
Postitie Hämeessä, 1860
Maantie Hämeessä (Helteinen kesäpäivä), 1860
Ihanteellinen maisema, 1860, kevyen viimeistelyn suoritti Hans Gude
Vaikutus suomalaiseen taiteeseen

Hän oli ensimmäinen kansainvälistä arvostusta saanut suomalainen taiteilija. Hän jätti jälkensä etenkin suomalaiseen maisemamaalaukseen.
Walter Runebergin rintakuva Holmbergista, 1862
Werner Holmbergin haudalla, Victor Westerholm, 1882
Medaljonki Holmbergista Ateneumin julkisivulla, Ville Vallgren, 1887
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Werner Holmberg Wikimedia Commonsissa
Werner Holmberg Valtion taidemuseon kokoelmissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Aimo Reitala: / Holmberg, Werner (1830–1860) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  16.9.1997. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Kuorilahti

| Kuorilahti Корелакша, Korelakša |
| --- | --- |
 Kuorilahti
 Koordinaatit: 65°31′4″N, 32°25′44″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Kunta:  Ambarnyi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuorilahti (ven. Корелакша, Korelakša) on entinen kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Ambarnyin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Tuoppajärven kaakkoisrannalla 50 kilometriä Kiestingistä linnuntietä kaakkoon.
Paanajärven pogostaan kuulunut Kuorilahden kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1597. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa se kuului Paanajärven volostin Kuren kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 162 asukasta.
Neuvostoaikana perustettiin aluksi Louhen ja sittemmin Kiestingin piiriin kuulunut Kuorilahden kyläneuvosto. Vuonna 1933 Kuorilahdessa ja samannimisellä metsätyömaalla oli 231 asukasta, joista lähes 90 % oli karjalaisia ja loput etupäässä venäläisiä ja suomalaisia. Myöhemmin Vaarakylän kyläneuvostoon kuulunut Kuorilahti siirrettiin Kiestingin taajamaneuvoston alaisuuteen vuonna 1959.
Kuoleman ajojahti

| Kuoleman ajojahti> Death Hunt |
| --- | --- |
 Suomenkielisen DVD-julkaisun kansikuva.
Ohjaaja:  Peter R. Hunt
Käsikirjoittaja:  Michael Grais Mark Victor
Tuottaja:  Murray Shostak Albert S. Ruddy Robert Baylis Raymond Chow
Säveltäjä:  Jerrold Immel
Kuvaaja:  James Devis
Leikkaaja:  John F. Burnett Allan Jacobs
Pääosat:  Charles Bronson Lee Marvin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:   22. toukokuuta 1981  23. heinäkuuta 1982
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuoleman ajojahti on vuonna 1981 valmistunut, tositapahtumiin perustuva toiminta- ja jännityselokuva.
Juoni

Elokuvan alussa käydään pienessä kylässä verinen koiratappelu, jonka metsästäjä Johnson keskeyttää. Hän vaatii saada ostaa yhden koirista. Hazel ilmoittaa tästä ratsupoliisille Edgar Millenille. Millen aluksi kieltäytyy tutkimasta asiaa, mutta kun Johnsonia aletaan syyttää murhasta, on poliisin tartuttava juttuun. Millen lähtee vuorille pidättämään miestä, mutta Johnson puolustaa itseään kaikin keinoin. Eräänä iltana Millen apureineen päättää räjäyttää hänen puutalonsa dynamiiteilla. Miehet luulevat Johnsonin kuolleen, mutta hän ryntää näkyville ja alkaa ampua. Aamuyöllä Millen ei näe enää miestä. Johnson on paennut kylmille vuorille, ja Millen ja muut miehet lähtevät hänen peräänsä. Johnsonia ei pysäytä mikään matkan aikana. Keskellä metsää Millen ja konstaapeli Alvin näkevät miehen juoksevan mäelle päin, vaikka hän onkin Bill Luce pukeutuneena Johnsonin vaatteisiin. Millen osuu Billiin ja sanoo Alvinille menevänsä katsomaan. Millen huomaa myös, ettei kyseessä ole Johnson, mutta näkee Johnsonin mäellä. Millen päättää luovuttaa ja antaa Alvinille aseensa ja sanoo ``sinä olet nyt pomo``. Johnson pääsee pakoon muiden juhliessa hänen oletettua tappamistaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charles Bronson  | … |  Albert Johnson   |
|  Lee Marvin  | … |  Ratsupoliisi Edgar Millen   |
|  Andrew Stevens  | … |  Konstaapeli Alvin Adams   |
|  Carl Weathers  | … |  George Washington Lincoln "Sundog" Brown   |
|  Ed Lauter  | … |  Hazel   |
|  Angie Dickinson  | … |  Vanessa   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Hintikka moitti elokuvan hidasta alkua, karkeasti työstettyjä henkilöhahmoja ja heikkoa maisemakuvausta ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Kuoleman ajojahti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuoleman ajojahti Elonet.
Kuoleman ajojahti AllMoviessa. (englanniksi)
Kuonomonnit

| Kuonomonnit |
| --- | --- |
 Kuonomonni (Cranoglanis bouderius)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Kuonomonnit  Cranoglanididae  Myers, 1931
Katso myös
   Kuonomonnit Wikispeciesissä   Kuonomonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuonomonnit (Cranoglanididae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Itä-Aasiasta.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat kuonomonnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu paleoseenikaudelle. Nykyään heimossa elää yksi suku ja kolme lajia. Lajit ovat kuonomonni (Cranoglanis bouderius), C. henrici ja C. multiradiatus. Kooltaan ne ovat keskikokoisia kaloja, jotka voivat saavuttaa noin 20–30 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan kuonomonnilajit ovat pitkulaisia, ja pitkäkuonoisia ja niiden ruumis on litteähkö. Tyypillinen piirre ovat päätä suojaavat kookkaat luulevyt ja kuonon 4 viiksisäieparia. Heimon kalojen silmät ovat kookkaat, selkäevässä on piikki ja pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Kuonomoniella on myös rasvaevä.
Levinneisyys

Kuonomonnilajit ovat suurten jokien lajeja, joita tavataan Kiinasta Xi-joesta ja Hainanin saarelta sekä Vietnamista Punaisestajoesta.
Kuoleman merkki

| Kuoleman merkki> Marked for Death |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dwight H. Little
Käsikirjoittaja:  Michael Grais Mark Victor
Tuottaja:  Michael Grais Mark Victor
Säveltäjä:  James Newton Howard
Kuvaaja:  Ric Waite
Leikkaaja:  O. Nicholas Brown
Pääosat:  Steven Seagal Basil Wallace Keith David
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Victor & Grais  20th Century Fox
Levittäjä:  InterCom Netflix Disney+
Ensi-ilta:  5. lokakuuta 1990
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 000 000 dollaria (arvioitu)
Tuotto:  57 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuoleman merkki (Marked for Death) on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Dwight H. Little ja pääosassa on Steven Seagal. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 57 miljoonaa dollaria.
Juoni

Elokuva kertoo huumepoliisista John Hatcherista, joka on täysin kyllästynyt työhönsä ja ottaa lopputilin. John suuntaa oitis rauhoittumaan kotiseudulleen sukulaistensa luo. Meno vanhoilla kotikonnuilla on muuttunut ja huumeet hallitsevat nuorten elämää. Jamaikalaiset terrorisoivat pikkukaupunkia huumeillaan, ja pian John päättää lopettaa huumekaupat ja väkivaltaisuudet.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steven Seagal  | … |  John Hatcher   |
|  Basil Wallace  | … |  Screwface   |
|  Keith David  | … |  Max   |
|  Tom Wright  | … |  Charles   |
|  Joanna Pacula  | … |  Leslie   |
|  Elisabeth Gracen  | … |  Melissa   |
|  Bette Ford  | … |  Kate Hatcher   |
|  Danielle Harris  | … |  Tracey   |
|  Al Israel  | … |  Tito Barco   |
|  Arlen Dean Snyder  | … |  Duvall   |
|  Kevin Dunn  | … |  Luutnantti Sal Roselli   |
|  Danny Trejo  | … |  Hector   |
|  Earl Boen  | … |  Tohtori Stein   |
Arviot

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen antoi elokuvan VHS-versiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Leffatykin arvostelu elokuvasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuortaneen vaakuna

Kuortaneen vaakuna
Kuortaneen vaakuna on Kuortaneen kunnan tunnus. Vaakunan kuha on peräisin pitäjän vanhasta sinetistä, ja liekit viittaavat tarinaan Kuortaneenjärven palosta. Haastattelemalla vanhaa kansaa on paloon löydetty kaksi eri tarinaa. Ensimmäisen mukaan järven länsirannalle oli varastoituna tervatynnyreitä odottamassa kuljetusta. Kun varastossa oli puhjennut tulipalo, palava terva oli valunut ojia pitkin järveen. Toisen tarinan mukaan järven pohjasta olisi noussut kuuma kuparisuoni, joka joutuessaan kosketukseen veden kanssa nosti ilmaan niin sankasti höyryä, että koko järvi näytti palavan.
Vaakunan selitys on ”aaltokoroisesti katkoinen hopea-sininen kilpi, jonka yläkentässä kolme nousevaa punaista liekkiä ja alakentässä uiva hopeinen kuha.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Kuortaneen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 5. heinäkuuta 1957. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 17. lokakuuta samana vuonna.
Kunniamerkki

Vapaudenristi-kunniamerkki
Kunniamerkki on ansioista tai kunnianosoitukseksi annettava ja ansiomerkkiä arvokkaampi ja puvussa pidettävä merkki. Kunnia- ja ansiomerkkejä myöntää usea taho, ja niitä voidaan luokitella usealla tavalla. Virallisiksi kunniamerkeiksi on yleensä katsottu valtiovallan myöntämät kunniamerkit.
Suomessa

Suomessa virallisia kunniamerkkejä ovat ritarikuntien, tasavallan presidentin, valtioneuvoston jäsenten ja Puolustusvoimain komentajan myöntämät ansiomerkit. Suomen tasavallan kunniamerkkeihin liittyviä ritarikuntia ovat Suomen Valkoisen Ruusun, Suomen Leijonan ja Vapaudenristin ritarikunnat.lähde?
Talvisotaan ja jatkosotaan osallistumisesta myönnettiin muistomitalit ja muistoristejä. Vuonna 1987 tasavallan presidentti Mauno Koivisto vahvisti, että jatkosodan muistomitaliin voi sotilaspiirin esikunnan päätöksellä liittää Lapin sotaan liittyvän soljen. Näin jatkosodan muistomitali liittyy myös Lapin sotaan.lähde?
Militaria-esineisiin erikoistunut intendentti Joel Sjögren Hagelstamin antiikkiliikkeestä arvioi vuonna 2019, että Suomessa on varteenotettavia kunniamerkkien keräilijöitä alle sata.