stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Soinniton bilabiaalinen klusiili
Kuvaus

Soinnitonta bilabiaalista klusiilia määrittävät seuraavat foneettiset parametrit:
Fonaatio on soinniton, mikä tarkoittaa sitä, että äänihuulet ovat pois kytketyt kuten kuiskatessa.
Ääntöpaikka on bilabiaalinen, mikä tarkoittaa sitä, että molemmat huulet ovat mukana äännettä muodostettaessa.
Ääntötapa on klusiili eli umpiäänne, mikä tarkoittaa sitä, että (tässä tapauksessa huulilla) muodostetaan sulkeuma.
Sokolovo

Sokolovo (ven. Соколово, komiksi Соколов, Sokolov) on kylä ja maalaiskunta Komin tasavallan Petšoran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Petšorajoen varrella 32 kilometriä Petšoran kaupungista pohjoiseen. Kylässä on reilut 400 ja kunnassa vajaat 500 asukasta (vuonna 2007).
Tarinan mukaan kylän ovat perustaneet 1770-luvulla Siperiasta tai Ust-Tsilmasta muuttaneet vanhauskoiset. Ensimmäisen kerran se mainitaan vuoden 1846 kartalla. Alkuperäiset asukkaat olivat ilmeisesti venäläisiä, joihin myöhemmin liittyi Ižman komeja. Vuonna 1989 kylän asukkaat olivat komeja.
Sokolovon kyläneuvosto on perustettu vuonna 1930. Nykyään kuntaan kuuluvat myös Pestšankan (Песчанка), Rodionovon (ven. Родионово, komiksi Родионов, Rodionov) ja Uljaševon (ven. Уляшево, komiksi Уляшев, Uljašev) kylät.
Seudun pääelinkeino on maa- ja metsätalous. Palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, posti ja pari kauppaa.
Viikko Pohjois-Karjala

| Viikko Pohjois-Karjala Rajavahti, Päivän Tiedot, Kansa, Kansan Voima, Pohjois-Karjala, Uusi Pohjois-Karjala |
| --- | --- |

 Rajavahdin näytenumeron etusivu.
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Sanomalehti Uusi Pohjois-Karjala Oy
Levikki:  7 193 (2010)
Perustettu:  1906
Päätoimittaja:  Arto Miettinen (2013-)
Sitoutuneisuus:  SDP
Kotikunta:  Joensuu
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  eurotabloid
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Aiheesta muualla
Lehden sivusto
Viikko Pohjois-Karjala on Joensuussa kerran viikossa ilmestyvä sosiaalidemokraattinen sanomalehti. Sen edeltäjiä ovat Sortavalassa julkaistut Rajavahti (1906–1914), Päivän Tiedot (1915–1917), Kansa (1918) ja Kansan Voima (1919–1963). Vuonna 1940 lehti siirtyi Joensuuhun, jossa se vuonna 1964 sai nimen Pohjois-Karjala. Vuodesta 1989 lähtien se on ilmestynyt viikkolehtenä aluksi nimellä Uusi Pohjois-Karjala. Nykyisen nimensä lehti sai vuonna 1995.
Rajavahti

Päätös lehden perustamisesta tehtiin keväällä 1906 pidetyissä Sortavalan työväenyhdistyksen kokouksissa. Rajavahdin ensimmäinen näytenumero julkaistiin 2. kesäkuuta 1906, mutta säännöllisesti se pääsi ilmestymään vasta tammikuussa 1907. Lehteä kustantamaan perustettiin Karjalan Työväen Sanomalehti-, Kirjapaino- ja Kirjansitomo-osuuskunta. Alkuvaiheessa sen toimintaa rahoitti sortavalalainen liikemies Mikko Supinen, jonka tuella hankittiin ensimmäinen painokone ja toimitilat.
Ensimmäisessä näytenumerossaan Rajavahti julistautui palkkatyöläisten, pienviljelijäin, torpparien sekä kaikkien vähäväkisten ja sorrettujen äänenkannattajaksi. Sen tehtäväksi ilmoitettiin valtiollisen ja ammatillisen työväenliikkeen, osuustoiminnan, raittiusliikkeen ja nuorisotyön edistäminen. Lehti seurasi tarkasti myös eduskuntatyötä sekä Suomen ja Venäjän suhteita. Uutislähteistä tärkeimpiä olivat muista lehdistä saksittu aineisto sekä maaseudulta lähetetyt kirjeet.
Ensimmäisenä päätoimittajana työskenteli liikemies Supisen poika, filosofian kandidaatti Pekka Supinen (1906–1907). Supisen jälkeen vastaavana toimittajana oli vähän aikaa koristemaalari August Lindgren (1907), joka sittemmin toimi myös suosittuna pakinoitsijana nimimerkillä Musta Miitrei. Häntä seurasi päätoimittajana puuseppä Aatu Heikki Hämäläinen (1907–1910).
Laatokan Karjalan lisäksi Rajavahti toimi myös Kuopion läänin itäiseen vaalipiiriin kuuluneen Pohjois-Karjalan sosiaalidemokraattien äänenkannattajana. Vuonna 1910 suurin osa tilaajista asui Kuopion läänissä. Pohjoiskarjalaiset halusivat siirtää lehden toimituksen Joensuuhun, mutta taloudellisista syistä tätä pidettiin mahdottomana. Kysymys ratkaistiin perustamalla Joensuuhun sivukonttori ja julkaisemalla erityistä Joensuun osastoa. Lehden kotipaikasta kiisteltiin vielä 1920-luvun alussakin.
Rajavahdin poliittinen linja oli maltillinen, kunnes vuonna 1911 päätoimittajaksi tuli Lauri Letonmäki, joka pyrki muuttamaan sen radikaaliksi luokkataistelun välineeksi. Sittemmin Letonmäki sai keisarivierailua koskevan pikku-uutisen johdosta kuuden kuukauden vankeusrangaistuksen majesteettirikoksesta syytettynä. Päätoimittaja Esa Tanskasen aikana (1912–1914) Rajavahti muuttui jälleen maltillisemmaksi. Tanskasen ensimmäistä maailmansotaa koskenut pääkirjoitus johti kuitenkin lehden lakkauttamiseen sotatilan ajaksi syyskuussa 1914.
Kolmesti viikossa ilmestyneen Rajavahdin levikki oli suurimmillaan 6 000 kappaletta vuonna 1909, josta se laski 1910-luvulla 3 500 kappaleen tuntumaan. Perustamisvaiheen kulujen jälkeen lehteä julkaisseen osuuskunnan talous oli voitollinen vuonna 1909, mutta joutui seuraavana vuonna kriisiin Mikko Supisen evättyä tukensa häntä koskeneen artikkelin takia. Osuuskunta pelastettiin nahkurin kisälli Tikan aloitteesta järjestetyn varainkeräyksen avulla. Seuraavina vuosina lehti tuotti jälleen voittoa. Kohentuneen tilanteen ansiosta se siirtyi vuonna 1913 pääosin koneladontaan, laajensi sivukokoaan ja solmi sopimuksen Suomen uutistoimiston kanssa.
Päivän Tiedot

Rajavahdin tultua lakkautetuksi osuuskunnan taloudenhoitaja Pekka Kapanen sai luvan julkaista omissa nimissään kolmesti viikossa ilmestynyttä työväen uutis- ja ilmoituslehteä Päivän Tiedot. Sen säännöllinen ilmestyminen alkoi helmikuussa 1915. Kannanotoissaan lehti oli erittäin varovainen, ja vasta huhtikuussa 1915 se sai luvan julkaista myös artikkeleita. Ennakkosensuurin voimaantulon jälkeen lehteen jäi runsaasti tyhjiä paikkoja, mutta vakavampia seuraamuksia kirjoittelusta ei enää tullut. Lehden linja säilyi maltillisena myös sensuurin lakattua helmikuun vallankumouksen jälkeen.
Päivän Tietojen vastaavana toimittajana oli Kapanen ja päätoimittajina työskentelivät Viktor Fredrik Aaltoranta (1915–1916) sekä Julius Nurminen (1916–1918). Lehden levikki oli vuoden 1915 lopussa 2 500 ja seuraavana vuonna 7 000 kappaletta. Taloutta heikensi sota-ajan aiheuttama kustannusten nousu, mutta tästä huolimatta vuoden 1917 tilinpäätös oli osuuskunnan siihenastisen historian paras.
Kansa

Lehden nimi muutettiin vuoden 1918 alussa Kansaksi. Sen ohjelmaan kuului nyt myös Suomen itsenäisyyden puolustaminen. Päätoimittajana työskenteli edelleen Julius Nurminen, vastaavana toimittajana Pekka Kapanen ja toimitussihteerinä vuonna 1916 lehteen tullut Pekka Railo. Railo ja eräät muut kirjoittajat edustivat maltillista linjaa ja varoittivat aseellisesta toiminnasta. Nurminen, aputoimittaja Juho Lonkainen ja Kuopion läänin itäisen vaalipiirin luennoitsija August Wesley puolestaan edustivat vallankumouksellista suuntausta. Taloudellisesti lehti kärsi paikallisen liike-elämän marraskuun suurlakon jälkeen julistamasta ilmoitusboikotista.
Sortavalan suojeluskunta lakkautti Kansan kenraali Mannerheimilta saadun ohjeen mukaisesti 30. tammikuuta 1918. Suojeluskuntalaiset takavarikoivat lehden kirjapainon ja vangitsivat Nurmisen, Railon ja Lonkaisen. Nurminen kuoli ilmeisesti nälän heikentämänä Tammisaaressa, Lonkainen sai valtiorikosoikeudessa kahdeksan vuoden kuritushuonerangaistuksen ja Railo tuomittiin avunannosta valtiopetokseen kahdeksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Kansan Joensuun konttorin hoitaja J.P. Hallikainen pidätettiin ja teloitettiin. Myös entinen päätoimittaja Esa Tanskanen teloitettiin vuonna 1918.
Kansan Voima Joensuussa

Kansan Voiman viimeinen numero Sortavalassa ilmestyi talvisodan rauhantekoa seuranneena päivänä. Yhtiön koko irtain omaisuus jäi uuden valtakunnanrajan taakse. Toimintaa päätettiin jatkaa Joensuussa Karjalan Maata julkaisseen Kirjapaino Oy Maakunnan kanssa solmitun painatussopimuksen turvin. Lehden ensimmäinen numero uudella kotipaikkakunnalla ilmestyi toukokuun 22. päivänä 1940.
Jatkosodan alettua lehdellä oli mahdollisuus palata Sortavalaan. Ajatuksesta päätettiin kuitenkin luopua, koska yhtiön toimitalo oli pahasti vahingoittunut sotatoimissa ja Joensuusta oli jo hankittu uusi kiinteistö. Sodan jälkeen Kansan Voimasta tuli lopullisesti pohjoiskarjalainen lehti.
Kansan Voiman päätoimittajana jatkoi aluksi Jussi Raatikainen. Häntä seurasivat lehden entinen toimittaja Viljo Kosonen (1941–1942) ja entinen Joensuun konttorin hoitaja Antti J. Kosonen (1942–1957). Vuonna 1957 päätoimittajaksi nimitettiin pitkäaikainen toimitussihteeri Tommi Moilanen, joka ohjasi lehteä SDP:n puoluehajaannuksen aikana.
Toisen maailmansodan aikana Kansan Voiman uutisointi keskittyi sotatapahtumiin ja niiden aiheuttamiin poikkeusoloihin. Lehden poliittinen linja terävöityi sodan jälkeen, jolloin keskeiseksi teemaksi muodostui SDP:n kamppailu kommunisteja vastaan. Myöhemmin päävastustajiksi nousivat maalaisliitto ja Urho Kekkonen. Pohjoiskarjalaisen lukijakunnan rakenteen takia lehdessä käsiteltiin paljon maaseutuun ja maatalouteen liittyviä asioita sekä myöhemmin maaltamuuttoa ja alueen teollistumista. Ulkomaanuutisia seurattiin lähinnä 1950-luvulle saakka.
Kansan Voiman levikki liikkui 1940-luvun lopussa ja 1950-luvulla noin 5 500–6 500 kappaleen tuntumassa. Alkuvaiheessa ongelmia aiheutti Kirjapaino Oy Maakunnan vähäinen kapasiteetti, jonka takia lehti tuli varsinkin maaseudulle usein myöhässä. Sodan jälkeen Joensuuhun päätettiin perustaa oma kirjapaino, joka aloitti toimintansa syyskuussa 1951. Aikaisemmin vakaana pysynyt talous alkoi heiketä kirjapainon perustamisen jälkeen ja uudet investoinnit johtivat yhtiön pitkäaikaiseen velkakierteeseen. Osakepääoman korotusten myötä sen omistus muuttui vahvasti pohjoiskarjalaiseksi. Suuria osakkaita olivat muun muassa Joensuun, Lieksan ja Nurmeksen työväenyhdistykset.
Pohjois-Karjala

Vuoden 1964 alussa lehden nimeksi muutettiin poliittisesti neutraalimpi Pohjois-Karjala. Jo 1950-luvulla esillä ollut ilmestymistiheyden lisääminen toteutui vuoden 1969 alussa, jolloin siihen saakka kolmipäiväistä lehteä alettiin julkaista viisi kertaa viikossa. Tavoitteena oli nostaa lehden levikkiä, joka oli laskenut neljän tuhannen tuntumaan. Taloudellisesti muutos osoittautui epäonnistuneeksi, ja jo vuoden 1970 puolivälissä oli pakko palata kolmeen ilmestymiskertaan viikossa. Tabloidikokoa alettiin kokeilla vuonna 1968 ja lopullisesti siihen siirryttiin vuonna 1971. 1950-luvulla alkanut sivumäärän kasvu jatkui ilmestymiskertojen supistamisen aiheuttaman notkahduksen jälkeen. Vuonna 1979 lehti ilmestyi keskimäärin 16-sivuisena.
Tommi Moilasen jälkeen Pohjois-Karjalan päätoimittajana työskenteli lehden entinen toimittaja sekä ilmoitus- ja levikkipäällikkö Kauko Muje (1966). Hänen siirryttyään muihin tehtäviin vastaavana toimittajana oli Ossi Sorsa ja toimitussihteerinä pitkäaikainen toimittaja Väinö Siltanen. Vuonna 1967 päätoimittajaksi valittiin Sakari Tahvanainen, jonka kausi päättyi erottamiseen yhtiön säästötoimenpiteitä koskeneen arvostelun takia. Häntä seurasi vuonna 1985 Pekka Kivioja. Toimitussihteerinä työskentelivät Pentti Piiparinen ja Vesa Korhonen.
1960-luvulla Pohjois-Karjala keskittyi paikallisiin tapahtumiin ja pysyi uutisoinnissaan uskollisesti puolueen linjoilla. Aikaisempiin vuosikymmeniin verrattuna se oli olemukseltaan hillitympi ja keskiluokkaisempi. 1970-luvun alussa linja terävöityi ja siirtyi jonkin verran vasemmalle. Lehti seurasi tarkoin kulttuuri- ja opiskelijapolitiikkaa ja vahvisti entisestään kunta- ja maakuntatason raportointia.
Lehden lukijakunta kasvoi 1970-luvulla voimakkaasti aktiivisen levikki- ja asiamiestyön sekä työväenliikkeen ja valtiovallan tukitoimien ansiosta. Vuonna 1976 valtion lehdistötuen osuus oli lähes viidennes Kansan Voima Oy:n liikevaihdosta. Ammattiyhdistysliikkeen tärkein avustusmuoto oli tilausten tukeminen lehtisetelien avulla. Pohjois-Karjalan tarkastettu levikki oli suurimmillaan 12 481 kappaletta vuonna 1978, mutta laski 1980-luvun puolivälissä kymmenen tuhannen tuntumaan. Joensuun lisäksi tärkeimpiä levikkipaikkakuntia olivat Lieksa, Kitee, Eno ja Outokumpu.
Kansan Voima Oy:n osake-enemmistö siirtyi 1970-luvulla SDP:n ja sitä lähellä olevien helsinkiläisten yhteisöjen haltuun. Paikallisista omistajista suurin oli Ylämyllyn työväenyhdistys. Lehden toimitus ja kirjapaino muuttivat vuonna 1974 keskikaupungilta uusiin tiloihin Pamilonkadun teollisuusalueelle. Teknisistä uudistuksista tärkein oli siirtyminen valoladontaan ja painotyössä nylonprint-menetelmään. Kirjapainon kilpailukykyisenä pitäminen vaati jatkuvasti uusia investointeja, joiden takia yhtiön toiminta oli 1980-luvun alkupuolella liikevaihdon kasvusta huolimatta tappiollista. Vuonna 1986 kirjapainotoiminnat eriytettiin Koliprint-tytäryhtiölle. Taloudelliset ongelmat johtivat myös henkilökunnan vähentämiseen sekä Ilomantsissa, Nurmeksessa, Outokummussa, Kiteellä ja Lieksassa toimineiden sivukonttoreiden lakkauttamiseen.
Uusi Pohjois-Karjala ja Viikko Pohjois-Karjala

Vuonna 1989 lehti muutettiin kerran viikossa ilmestyneeksi sanomalehti Uusi Pohjois-Karjalaksi, josta muodostettiin erillinen osakeyhtiö. Samalla luovuttiin oman painotalon palveluista. Uuden yhtiön toimitusjohtajana toimi Jouko Hakala, kunnes vuonna 1993 tehtävä siirrettiin päätoimittaja Kiviojan hoidettavaksi. Vuonna 1995 lehden nimeksi tuli Viikko Pohjois-Karjala.
Alkuvaikeuksien jälkeen Viikko Pohjois-Karjalan levikki vakiintui 1990-luvun lopulla reiluun 6 000 kappaleeseen. Taloudellisesti sen tilanne on ollut tyydyttävä, mikä on mahdollistanut myös lehden teknisen ja sisällöllisen kehittämisen. Muutoksista huolimatta toiminnan lähtökohtina ovat yhä maakunnallisuus ja sosiaalidemokraattinen aate.
Lehti menetti osan puolueelta tulleesta rahoituksesta, ja sen julkaisijaksi perustettiin vuonna 2013 Osuuskunta Kansan Valta. Päätoimittaja Pekka Kivioja jäi eläkkeelle 2013, ja hänen seuraajansa on Arto Miettinen. Viestintätuen leikkaamisen jälkeen SDP:n maakuntalehdistä jäivät jäljelle vain Viikko Pohjois-Karjala ja porilainen Uusi Aika. Uuden Ajan taru päättyy kesäkuussa 2019, jolloin Viikko Pohjois-Karjala on viimeinen SDP:n edelleen ilmestyvä maakuntalehti.
Viikko Pohjois-Karjala -lehden toimitus on sijainnut Joensuun työväentalossa vuoden 2016 alusta lähtien. 110-vuotisjuhlaa viettäessään lehdellä oli neljä työntekijää.
Aiheesta muualla

Viikko Pohjois-Karjalan sivusto
Rajavahti (1906–1914) digitoituna kansalliskirjastossa
Päivän Tiedot (1915–1917) digitoituna kansalliskirjastossa
Kansan Voima (1919–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
Sodan muisto

| Sodan muisto> War and Remembrance |
| --- | --- |

Tyyli:  romanttinen sotadraama
Kestoaika:  1620 min (= 27 h)
Pääosissa:  Robert Mitchum Polly Bergen Jane Seymour
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Verkko:  ABC
Jaksoja:  12
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Dan Curtis
Ohjaaja(t):  Dan Curtis
Käsikirjoittaja(t):  Dan Curtis Earl W. Wallace Herman Wouk
Tuotantoyhtiö(t):  American Broadcasting Company
Aiheesta muualla
IMDb 
Sodan muisto (War and Remembrance) on toisesta maailmansodasta kertova yhdysvaltalainen televisiosarja vuodelta 1988. Sen on tuottanut ja ohjannut Dan Curtis. 27-tuntinen, kahdestatoista parituntisesta jaksosta muodostuva sarja perustuu Herman Woukin samannimiseen romaanisarjaan, jonka pohjalta kirjailija sovelsi sarjan käsikirjoituksen yhdessä ohjaajan ja Earl W. Wallacen kanssa. Sodan muisto on jatkoa vuoden 1983 sarjalle Sodan tuulet, ja tarina jatkuu Pearl Harborin taistelusta ja Yhdysvaltojen mukaantulosta toiseen maailmansotaan. Monet näyttelijätkin ovat samoja, kuten päähenkilöä Victor ”Pug” Henryä esittävä Robert Mitchum. Nuorempia roolihahmoja esittävät eri näyttelijät kuin viisi vuotta aiemmassa Sodan tuulissa: esimerkiksi Natalietä näyttelee Ali MacGraw’n sijasta Jane Seymour.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robert Mitchum  | … |  Victor ”Pug” Henry   |
|  Polly Bergen  | … |  Rhoda Henry   |
|  Hart Bochner  | … |  Byron Henry   |
|  Jane Seymour  | … |  Natalie Henry   |
|  Michael Woods  | … |  Warren Henry   |
|  Victoria Tennant  | … |  Pamela Tudsbury   |
|  Polly Bergen  | … |  Rhoda Henry   |
|  Sami Frey  | … |  Avram Rabinovitz   |
|  William Schallert  | … |  Harry Hopkins   |
|  Jeremy Kemp  | … |  prikaatikenraali Armin von Roon   |
|  Steven Berkoff  | … |  Adolf Hitler   |
|  Robert Hardy  | … |  Winston Churchill   |
|  Zevi Wolmark  | … |  John Simms   |
|  Topol  | … |  Berel Jastrow   |
|  Ralph Bellamy  | … |  Franklin D. Roosevelt   |
|  John Gielgud  | … |  Aaron Jastrow   |
|  David Dukes  | … |  Leslie Slote   |
|  E. G. Marshall  | … |  Dwight D. Eisenhower   |
|  Sharon Stone  | … |  Janice Henry   |
|  Barry Bostwick  | … |  Carter ”Lady” Aster   |
|  Ian McShane  | … |  Philip Rule   |
|  John Rhys-Davies  | … |  Sammy Mutterperl   |
|  Robert Morley  | … |  Alistair Tudsbury   |
|  Peter Graves  | … |  Palmer Kirby   |
|  Hardy Krüger  | … |  sotamarsalkka Erwin Rommel   |
|  Bill Wallis  | … |  Werner Beck   |
|  Michael Woods  | … |  Warren Henry   |
|  Robert Stephens  | … |  SS-majuri Karl Rahm   |
|  Peter Vaughan  | … |  kenraali Kurt Zeitzler   |
|  Barry Morse  | … |  Franz Halder   |
|  Leslie Hope  | … |  Madeline Henry   |
|  Eddie Albert  | … |  Breckinridge Long   |
|  Sky du Mont  | … |  Claus von Stauffenberg   |
|  Richard Dysart  | … |  presidentti Harry S. Truman   |
|  Lawrence Dobkin  | … |  kenraali George S. Patton   |
|  John Dehner  | … |  amiraali Ernest King   |
|  Pat Hingle  | … |  amiraali William Halsey   |
|  William Prince  | … |  amiraali Chester W. Nimitz   |
|  Mike Connors  | … |  eversti Harrison ”Hack” Peters   |
|  G. D. Spradlin  | … |  amiraali Raymond A. Spruance   |
|  Brian Blessed  | … |  kenraali Yevlenko   |
|  Howard Duff  | … |  William Tuttle   |
|  G. W. Bailey  | … |  komentaja Jim Grigg   |
|  R. G. Armstrong  | … |  kenraali ”Moose” Fitzgerald   |
|  Charles Lane  | … |  amiraali William Standley   |
|  Norman Burton  | … |  kenraali George Marshall   |
|  Nina Foch  | … |  Chambrunin kreivitär   |
|  Milton Johns  | … |  Adolf Eichmann   |
|  Wolfgang Reichmann  | … |  Martin Bormann   |
|  Geoffrey Whitehead  | … |  Albert Speer   |
|  John Malcolm  | … |   Wilhelm Keitel   |
|  Wolfgang Preiss  | … |  sotamarsalkka Walther von Brauchitsch   |
|  Anthony Bate  | … |  sotamarsalkka Gerd von Rundstedt   |
|  Kenneth Colley  | … |  SS-eversti Paul Blobel   |
|  Clifford Rose  | … |  SS-kenraali Heinz Kammler   |
|  Wolf Kahler  | … |  SS-majuri Anton Burger   |
|  Michael Sarne  | … |  SS-kapteeni Schwarz   |
|  William Berger  | … |  kenraalikonsuli Jim Gaither   |
|  John Barrard  | … |  Oskar Friedman   |
|  Jack Ging  | … |  komentaja William Berscher    |
|  Michael Madsen  | … |  luutnantti ”Foof” Turhall   |
Tuotanto

Sodan muiston edeltäjä Sodan tuulet oli tiettävästi maailman siihen asti kallein televisiosarja. Sodan muisto oli vielä kunnianhimoisempi tuotanto. Edeltäjäänsä kaksin verroin pidempää 27-tuntista sarjaa kuvattiin 21 kuukautta kymmenessä eri maassa. Sarjassa on 358 puheroolia, ja pelkästään Euroopassa kuvatuissa jaksoissa tarvittiin yhteensä yli 30 000 avustajaa. Auschwitzin keskitysleiriä entistettiin kuvauksia varten Puolan viranomaisten yhteistyöllä..
Sodan muisto perustuu Herman Woukin romaaneihin, jotka on alun perin julkaistu suomeksi vuosina 1979–1981 nimillä Hyvästi huominen, Maailmanpalo, Sodan mainingit ja Tulipilven takana. Vuonna 1991 romaanisarja julkaistiin uudelleen televisiosarjan mukaisella nimellä Sodan muisto.
Vastaanotto

John Gielgud oli Emmy-ehdokkaana roolistaan.
Kun Sodan tuulet rikkoi kaikkien aikojen katsojaennätykset Yhdysvalloissa 140 miljoonalla katsojallaan, suuria toiveita osakseen saaneesta Sodan muistosta tulikin tuottajayhtiö ABC:lle suuri pettymys ja arviolta 30–40 miljoonan dollarin tappiot. The New York Timesin Andy Meisler kirjoitti vuonna 2002 Sodan muiston tappaneen lopullisesti 1970-luvun lopun sarjoista Rikas, rakas, köyhä, varas (1976) ja Juuret (1977) alkaneen eeppisten minisarjojen genren. 1990-luvulle tultaessa televisiokanavat eivät uskaltaneet pitkään aikaan tuottaa juuri kahta osaa pidempiä draamasarjoja.. Myös kriitikot suhtautuivat Sodan muistoon nuivasti. Helsingin Sanomien Pertti Avola otsikoi sarjan suomalaisen tv-esityksen alla 1990 sarjan olevan ”viihteellistä näennäisdraamaa”.
Sarja julkaistiin Suomessa seitsemästä VHS-kasetista muodostuvana videokokoelmana. Nykyisin se on saatavana dvd-boksina.
Käännös suomeksi
Voitto Soini

Voitto Soini 1960-1970 taitteessa.
Voitto Aukusti Soini (s. 6. helmikuuta 1938 Koivisto, Karjala) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja.
Soini edusti turkulaisseuroja koko peliuransa. Hän pelasi kaudet 1955–64 TPS:n riveissä ja 1964–72 TuTossa. Soini voitti yhden Suomen-mestaruuden ja yhteensä neljä SM-mitalia. Soini pelasi maajoukkueessa 30 A- ja kaksi B-maaottelua. MM-kisoissa Soini edusti Suomea kaksi kertaa ja olympialaisissa kerran.
Soini toimi myös valmennustehtävissä. Soini valmensi kaudella 1971–1972 TuToa SM-sarjassa yhdessä Seppo Lindströmin kanssa. Soini toimi tuolloin pelaajavalmentajana. Kaudella 1973–1974 peliuransa jo lopettanut Soini toimi TuTon päävalmentajana, edelleen SM-sarjassa.
Jalkapallossa Soini voitti SM-hopeaa vuonna 1960 TPS:n joukkueessa.
Saavutukset ja palkinnot

1 Suomen mestaruus jääkiekossa (1956)
1 SM-hopea ja 2 -pronssia jääkiekossa
1 SM-hopea jalkapallossa
Suomen Jääkiekkoleijona #41
SM-tilastot

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1955-1956 | SM-sarja | TPS | 10 | 9 | 7 | 16 | 4 |
| 1956-1957 | SM-sarja | TPS | 9 | 9 | 7 | 16 | 6 |
| 1957-1958 | SM-sarja | TPS | 10 | 5 | 1 | 6 | 4 |
| 1958-1959 | SM-sarja | TPS | 18 | 8 | 16 | 24 | 4 |
| 1959-1960 | SM-sarja | TPS | 17 | 5 | 13 | 18 | 16 |
| 1960-1961 | SM-sarja | TPS | 18 | 14 | 8 | 22 | 22 |
| 1961-1962 | SM-sarja | TPS | 14 | 5 | 6 | 11 | 8 |
| 1962-1963 | Suomensarja | TPS | 10 | 8 | 9 | 17 | 4 |
| 1963-1964 | SM-sarja | TPS | 17 | 5 | 7 | 12 | 14 |
| 1965-1966 | SM-sarja | TuTo | 19 | 5 | 5 | 10 | 14 |
| 1966-1967 | SM-sarja | TuTo | 9 | 4 | 2 | 6 | 8 |
| 1967-1968 | SM-sarja | TuTo | 20 | 7 | 3 | 10 | 16 |
| 1968-1969 | SM-sarja | TuTo | 19 | 3 | 5 | 8 | 4 |
| 1969-1970 | SM-sarja | TuTo | 22 | 3 | 4 | 7 | 4 |
| 1970-1971 | SM-sarja | TuTo | 13 | 0 | 4 | 4 | 4 |
| 1971-1972 | SM-sarja | TuTo | 14 | 0 | 1 | 1 | 6 |
| YHT. (SM) |  |  | 229 | 82 | 89 | 171 | 134 |
Sodan arvet

| Sodan arvet> Casualties of War |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Brian De Palma
Käsikirjoittaja:  Daniel Lang, David Rabe
Tuottaja:  Fred C. Caruso
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  Stephen H. Burum
Leikkaaja:  Bill Pankow
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures Corporation
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  18. elokuuta 1989
Kesto:  113 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  22,5 milj. dollaria (arvio)
Tuotto:  18,6 milj. dollaria (USA)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sodan arvet on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut Brian De Palman ohjaama elokuva. Elokuva perustuu Daniel Langin vuonna 1969 The New Yorkerille kirjoittamaan artikkeliin ja sen jälkeen ilmestyneeseen kirjaan.