stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhän Tapanin kirkko
Historia

Pyhän Tapanin kirkkoa edelsi pieni kappeli, joka sijaitsi Frejgatanin ja Tulegatanin kulmassa. Kirkollisen sielunhoidon edistämisyhdistys vuokrasi tontin vuonna 1899 ja rakennutti sinne heti Pyhän Tapanin kappelin, joka avattiin vuonna 1900. Kappeli oli yksinkertainen ja tarkoitettu erityisesti alueen köyhille asukkaille, joilla oli suuri sielunhoidon tarve. Yhdistys rakennutti tuohon aikaan useita kappeleita nopeasti kasvaviin kaupunginosiin, joissa ei ollut omaa kirkkoa.
Vuonna 1901 aloitettiin suunnitelmat pysyvän kirkon rakentamisesta lähelle alkuperäistä puukappelia. Uusi kirkko valmistui vuonna 1904, ja vanha puukappeli siirrettiin ja nimettiin uudelleen Pyhän Sigfridin kappeliksi Aspuddeniin.
Kuvia

Alttari
Kirkkosali
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Tapanin kirkko Wikimedia Commonsissa
Svenska kyrkan (ruotsiksi)
Poikkeus

Poikkeus tarkoittaa tietotekniikassa ennakoimattomia tai epänormaaleja tilanteita järjestelmän toiminnassa. Käsittelemättömät poikkeukset voivat johtaa järjestelmän kaatumiseen.
Poikkeus on ohjelmointikielissä keino ilmoittaa vikatilanteesta ja palauttaa toiminta toiselle tasolle tilanteen käsittelemiseksi. Laitteistotasolla poikkeus tarkoittaa normaalin suorituksen keskeyttämistä suorittimessa, kuten virheellinen käsky tai suojattu muistialue.
Laitteistopoikkeukset

Laitteistotason poikkeuksia ovat muun muassa:
nollalla jakaminen
viittaus väärään muistialueeseen
virheellinen käsky
Ohjelmistopoikkeukset

Poikkeuksien yksi esimerkkikohteista ovat erilaiset ohjelmakirjastot. Ohjelmakirjaston ajonaikaiset virheet voi usein kirjaston tekijä havaita mutta hän ei tiedä miten menetellä sellaisen kanssa. Ohjelmakirjastoa käyttävä ohjelma/ohjelmoija tietää miten kertoa poikkeus ohjelman käyttäjälle tai reagoida siihen muulla tavoin.
Poikkeuksien käsitteleminen

Tavallisesti poikkeus yritään kokeilla try-funktiolla (tai muulla koodikielessä olevalla vastaavalla funktiolla) ja poikkeustilanteessa käsiteltävä koodi jälkeenpäin except-funktiolla (tai jälleen muulla koodikielessä olevalla vastaavalla). On myös mahdollista saada koodi tunnistamaan juuri tietty poikkeustyyppi.
Poikkeuksien käsitteleminen > Poikkeuksenkäsittely Pythonissa

>>> var1=False
>>> var2=99
>>> try:
       print(var1/var2)
    except:
       print("error")
error
C++, Java
try...catch -lause
Pascal, Python ja Delphi
try...except, tai
try...finally
Muut kielet

C-kielessä poikkeukset on mahdollista toteuttaa itse setjmp ja longjmp standardikirjaston funktioiden avulla.
Mavzuna Chorieva

| Mitalit> Maa:  Tadžikistan.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Tadžikistan.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Tadžikistan.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:  Tadžikistan> Naisten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | 60 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Qinhuangdao 2012 | 80 kg |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Astana 2010 | 60 kg |  |
|  Hopeaa | Ulan Bator 2012 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Ulanqab 2015 | 60 kg |  |
Mavzuna Chorieva (tadžikiksi Мавзуна Чориева, s. 1. lokakuuta 1992 Kulob) on tadžikistanilainen nyrkkeilyn olympia- ja MM-mitalisti sekä Aasian-mestari.
Chorieva saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 60 kg:n painoluokassa. Puolivälieräottelussa hän voitti kiinalaisen Dong Chengin osumapistein 13–8, mutta hävisi välierässä Irlannin Katie Taylorille 9–17. Hän saavutti MM-pronssia 60-kiloisissa Qinhuangdaossa 2012. Voitettuaan puolivälieräottelussa ranskalaisen Estelle Mosselyn pistein 20–12 hän hävisi välierässä Katie Taylorille 6–16. MM-kilpailuissa 2010 hän putosi toisen ottelun jälkeen.
Chorieva voitti 60 kg:n sarjassa Aasian-mestaruuden Astanassa 2010 kukistettuaan finaalissa pohjoiskorealaisen Ryu Yong Sumin osumapistein 10–7. Hän sai maanosan mestaruuskilpailuissa samassa sarjassa hopeaa 2012  ja pronssia 2015. Aasian kisoissa hän sijoittui 60-kiloisissa jaetulle viidennelle sijalle 2014 ja jaetulle yhdeksännelle sijalle 2010.
Chorieva toimi Lontoon olympialaisissa 2012 Tadžikistanin lipunkantajana sekä avajaisissa että päättäjäisissä.
RN Ariel

| RN Ariel |
| --- | --- |
 Ariel vuonna 1939.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  29. lokakuuta 1936
Laskettu vesille:  14. maaliskuuta 1938
Palveluskäyttöön:  1. heinäkuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 12. lokakuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  808 t (standardi) 1 040 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,55 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  116
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 10 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 20 x miinaa
RN Ariel (ital. Regia Nave Ariel) oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta Ansaldon telakalta, missä köli laskettiin 29. lokakuuta 1936. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1938 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 1. heinäkuuta.
Palvelus

Alus upposi 12. lokakuuta 1940 Cape Passeron taistelussa.
Matti Suuronen

| Matti Suuronen |
| --- | --- |
 Matti Suuronen piirustuspöydän ääressä 1960-luvun alkupuoliskolla
Henkilötiedot
Koko nimi:  Matti Johannes Suuronen
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1933 Lammi
Kuollut: 16. huhtikuuta 2013 (79 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  arkkitehti
Arkkitehti
Koulutus:  Teknillinen korkeakoulu
Merkittävät työt:  Futuro, Venturo
Futuro-talo näyttelykeskus WeeGeen pihalla Espoon Tapiolassa.
Venturo-talo Ruotsin Kivikissä
Matti Johannes Suuronen (14. kesäkuuta 1933 Lammi – 16. huhtikuuta 2013 Espoo) oli suomalainen arkkitehti. Hänen kansainvälisestikin tunnettu työnsä on lujitemuovista valmistettu Futuro-talosarja.
Suuronen valmistui Teknillisestä Korkeakoulusta 1961 ja perusti pian oman toimiston, Casa Finlandian, jossa oli enimmillään 12 työntekijää. Hän suunnitteli Gulfin huoltamoita, kioskeja, omakoti- ja rivitaloja ja myös julkisia rakennuksia.
Futuron herättämän kansainvälisen kiinnostuksen imussa Polykem Oy lanseerasi kokonaisen sarjan Matti Suurosen suunnittelemia muovirakennuksia. Tähän Casa Finlandia -sarjaan kuuluivat huoltoasema CF-100/200 (1969), kioski CF-10 (1970) sekä asuin- tai liikerakennus Venturo (1971). Casa Finlandia -tuotteiden yhteisenä nimittäjänä oli ajatus tehdä sarjavalmisteisia, kestäviä, helposti kuljetettavia ja pystytettäviä rakennuksia. Numerot CF-sarjan rakennusten nimissä viittaavat sisätilojen neliömääriin.
Säilyneitä Casa Finlandia -sarjan huoltoasemarakennuksia ovat nykyisin ainakin Vantaan Simonkylän Bosch Car Service -rakennus sekä St1-asema Lempäälässä Helsingintien (tie 130) varrella.
Suurosen puoliso oli pianisti Sirkku Suuronen, ja heillä oli kolme lasta.
Muita Suurosen suunnittelemia rakennuksia

Starckjohannin entinen pääkonttori
Max von Hausen

Max von Hausen
Max Klemens Lothar von Hausen (17. joulukuuta 1846 Dresden – 19. maaliskuuta 1922 Dresden) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Hausen liittyi Saksin armeijaan vuonna 1864 ja osallistui vuoden 1866 sotaan sekä Ranskan–Saksan sotaan 1870–1871. Sen jälkeen hän toimi 1871–1874 opettajana Berliinin sota-akatemiassa ja palveli 1875–1887 pääesikunnassa. Hänet ylennettiin 1893 kenraalimajuriksi, 1897 kenraaliluutnantiksi, 1901 jalkaväenkenraaliksi ja 1910 kenraalieverstiksi. Hausen toimi vuodesta 1900 12:nnen armeijakunnan komentajana ja 1902–1914 Saksin sotaministerinä.
Maailmansodan sytyttyä Hausen kutsuttiin takaisin palvelukseen ja nimitettiin saksilaisista armeijakunnista kootun Saksan kolmannen armeijan komentajaksi. Ranskaan ja Belgiaan suoritetussa hyökkäyksessä kolmas armeija muodosti saksalaisten keskustan. Syyskuun alussa 1914 Hausenin joukot tuhosivat pahoin Reimsin. Marnen taistelussa muutamaa päivää myöhemmin hän joutui perääntymään, sillä Karl von Bülowin toisen armeijan perääntyminen paljasti kolmannen armeijan oikean sivustan viholliselle. Hausen jäi pois palveluksesta terveyssyistä 16. syyskuuta 1914 ja hänet korvattiin Karl von Einemilla.
Puoskari (psytrance-artisti)

| Oskari Nuotio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  muusikko, musiikkituottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Puoskari
Tyylilajit:  trance psytrance suomisaundi
Levy-yhtiöt:  Freakdance Records 6-Dimension Soundz Faerie Dragon Records Antiscarp Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Puoskari (oik. Oskari Nuotio) on helsinkiläinen trance/psytrance/suomisaundi -artisti.
Diskografia > Albumit

The Audio Hustler (Freakdance Records, 2004)
Open the Forest (6-Dimension Soundz, 2006)
Different Path (Faerie Dragon Records, 2009)
Diskografia > Internet-julkaisut

Medicineman (Antiscarp Records, 2004)
Mutkikas Umpikuja (Antiscarp Records, 2006)
Matti Suominen

Matti Aleksi Suominen (29. tammikuuta 1933 Suodenniemi – 26. huhtikuuta 2021 Sastamala) oli suomalainen yrittäjä, kuntapoliitikko ja kirjailija.
Suomiselta on julkaistu kolme romaania. Esikoisteos oli Kirje Uralilta. Kun on vaaralle alttiina syntymämaa kertoo talvisotaan valmistautuvasta Suomesta ja kuvaa sota-aikaa kotirintaman näkökulmasta. Hän oli vain soturi vierahan maan jatkoi tarinaa kertomalla jatkosodan ajan tapahtumista samalla pienellä länsisuomalaisella paikkakunnalla, josta teossarjan ensimmäinen osa jo kertoi. Trilogian kolmas osa jäi kesken Suomisen sairastumisen ja kuoleman myötä.
Suomisen kerronta on verkkaista ja yksityiskohtaista. Erityispiirteenä on laitteiden ja työmenetelmien teknisten kuvausten tarkkuus.
Suominen toimi ennen kirjailijanuraansa muun muassa kuntapoliitikkona, hirsirakentajana, maanrakennusurakoitsijana ja turvepehkun valmistajana. Viimeisiä vuosiaan lukuun ottamatta hän asui synnyinkylässään Sastamalan Putajassa. Kuntapoliitikkona hänen suuria saavutuksiaan oli Putajan vesiosuuskunnan syntyminen.
Teokset

Kirje Uralilta, romaani. Elisa Kirja 2015
Kun on vaaralle alttiina syntymämaa, romaani. Warelia 2017
Hän oli vain soturi vierahan maan, romaani. Warelia 2019
Preussin Kultarannikko

Preussin Kultarannikko, joka tunnettiin ensiksi nimeltä Brandenburgin Kultarannikko, oli siirtomaa, joka oli osa Kultarannikon aluetta. Brandenburgin siirtomaa oli olemassa vuodesta 1682 vuoteen 1721, jolloin kuningas Fredrik Vilhelm I myi sen 7 200 dukaatista Alankomaiden tasavallalle.
Brandenburgin Kultarannikko

Toukokuussa 1682 vasta perustettu Brandenburgisch-Afrikanische Compagnie -kauppakomppania perusti pienen siirtomaan Länsi-Afrikkaan, käsittäen kaksi siirtokuntaa Kultarannikolla Guineanlahdella, nykyisen Ghanan Cape Three Pointsin ympärillä:
Groß Friedrichsburg, tunnettu myös nimeltä Hollandia, nykyinen Pokesu (1682–1717), josta tuli pääkaupunki
Fort Dorothea, tunnettu myös nimeltä Accada, nykyinen Akwida (huhtikuu 1684 – 1687, 1698–1711, huhtikuu 1712 – 1717), jonka Alankomaat valloittivat
Brandenburgin Kultarannikko > Brandenburgin Kultarannikon kuvernöörit

1682–1683 Philipp Pietersen Blonck
1683–1684 Nathaniel Dillinger
1684–1686 Karl Konstantin von Schnitter
1686–1691 Johann Niemann
1691–1693 Johann Tenhoof
1693–1695 Jakob Tenhoof
1695–1697 Gijsbrecht van Hoogveldt
1697–1699 Jan van Laar
1699–1701 Jan de Visser
Preussin Kultarannikko

15. tammikuuta 1701 pieni siirtomaa nimettiin Preussin Kultarannikoksi, yhdessä Preussin kuningaskunnan perustamisen kanssa, joka tapahtui virallisesti kolme päivää myöhemmin kun Fredrik I, Brandenburgin vaaliruhtinas ja Preussin suurherttua, kruunasi itsensä Preussin kuninkaaksi.
Preussin Kultarannikko > Preussin Kultarannikon kuvernöörit

1701–1704 Adriaan Grobbe
1704–1706 Johann Münz
1706–1709 Heinrich Lamy
1709–1710 Frans de Lange
1710–1716 Nicholas Dubois
1716–1717 Anton Günther van der Menden
1717–1724 Jan Conny
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Preussin Kultarannikko Wikimedia Commonsissa
Prince Royal (1610)

| Prince Royal |
| --- | --- |
 Prince Royal saapuu Vlissingeniin vuonna 1613

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Woolwichin telakka
Kölinlasku:  20. lokakuuta 1608
Laskettu vesille:  25. syyskuuta 1610
Palveluskäyttöön:  6. huhtikuuta 1613
Poistui palveluskäytöstä:  uudelleen rakennettu 1639–1641
Tekniset tiedot
Uppouma:  890–1 187 t
Pituus:  35,05 m (köli)
Leveys:  13,26 m
Syväys:  5,49 m
Miehistöä:  500 (1624)
Aseistus
Aseistus:  51 tykkiä
Prince Royal oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1610 vesillelaskettu 51-tykkinen kolmikantinen linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin marraskuussa 1607 nimellä Victory Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Phineas Pett. Köli laskettiin 20. lokakuuta 1608. Alus laskettiin vesille 25. syyskuuta 1610.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 6. huhtikuuta 1613 pääamiraali ja Nottinghamin jaarlin Charles Howardin lippulaivana kuljettamaan Jaakko I:n vanhin tytär prinsessa Elizabeth ja hänen vastavihitty aviopuolisonsa Frederick Doverista Vlissingeniin. Alus oli 1621 huollettavana, jolloin lahonneet puuosat vaihdettiin uusiin. Alusta huollettiin 1623 uudelleen, jolloin poistettiin portaat kahdelta alemmalta tykkikannelta perästä ja keulasta.
Alus palasi palvelukseen 1623 Rutlandin jaarlin lippulaivana päällikkönään Henry Mainwaring, kun laivasto hyökkäsi Espanjaan. Laivasto lähti merelle 24.elokuuta. Alus makasi tämän jälkeen vuodesta 1624 alkaen ankkurissa Chathamissa reserviin sijoitettuna, kunnes se palautettiin palvelukseen touko-kesäkuussa 1625 kuljettamaan uusi kuningatar Boulognesta Doveriin, jonne alus saapui 12. toukokuuta. Aluksen modernisointia, joka oli hyväksytty 27. syyskuuta 1635, viivästytettiin ja uudelleen rakennustyöt toteutettiin Woolwichissa vasta vuosina 1639–1641.
Palvelus > Uudelleen rakentaminen 1639–1641

Aluksen uudelleen rakentaminen tilattiin 9. lokakuuta 1637 Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Peter Pett. Se telakoitiin 1639 ja laskettiin vesille 14. lokakuuta 1641.
Alus otettiin palvelukseen 1643 Kanaalin laivastoon Warwickin jaarlin lippulaivana päällikkönään Richard Blyth. Alus nimettiin uudelleen helmikuussa 1649 (mahdollisesti seitsemäs päivä) Resolutioniksi. Vuonna 1650 alus oli merikenraalien (engl. Generals-at-Sea) Robert Blake ja Richard Deane lippulaivana päällikkönään William Wildey, kun se kuului Tagusin edustalla olleeseen Pophamin laivueeseen. Alus oli jälleen vuonna 1652 Robert Blaken lippulaivana ja se osallistui 28. syyskuuta Kentish Knockin taisteluun. Seuraavana vuonna alus oli merikenraalien George Monckin ja Richard Deanen lippulaivana päällikkönään John Bourne. Se osallistui 2.-3. kesäkuuta Gabbardin taisteluun, jossa Deane sai surmansa. Alus oli 31. heinäkuuta Scheveningenin taistelussa edelleen Monckin lippulaivana, jonka jälkeen aluksen päälliköksi tuli Richard Lyons. Vuonna 1656 aluksen päällikkönä oli John Lawson, joka nimettiin vara-amiraaliksi. Alus kuului Blaken laivastoon ja sen päälliköksi tuli Richard Badiley, joka nimettiin kontra-amiraaliksi.
Kuningasvallan palauttamisen jälkeen Kaarle II palautti 23. toukokuuta 1660 aluksen nimeksi HMS Royal Prince. Se siirrettiin Chathamiin uudelleen rakennettavaksi 1661.
Palvelus > Uudelleen rakentaminen 1661-1663

Kesäkuussa 1661 noin 6 500 puntaa varattiin Royal Princen korjaamiseksi ja työn tuli valmistua vuoteen 1663 mennessä. Aluksen köliä jatkettiin 5,18 metriä, mikä tarkoitti samalla merkittäviä rakenteellisia muutoksia muualle alukseen. Valmistuttuaan aluksella oli kahdella alemmalla tykkikannellaan kolmetoista tykkiporttia puolellaan ja ylimmällä kaksitoista. Lisäksi puolikannella oli viisi porttiparia ja keula- ja peräkannella kummassakin kaksi. Näin aluksella oli kaikkiaan 94 tykkiporttia.
Aluksen rakennustyö tilattiin 20. kesäkuuta 1661 Chathamin telakalta, missä töistä vastasi Sir Phineas Pett nuorempi. Köli laskettiin 11. heinäkuuta 1663. Alus otettiin palvelukseen 20. helmikuuta 1665 Sandwichin jaarlin amiraali Edward Montagun lippulaivana päällikkönään Sir Roger Cuttance (aateloitu 1. heinäkuuta 1664), joka sai surmansa 13. helmikuuta 1666. Alus osallistui 3. kesäkuuta Lowestoftin taisteluun sinisen laivueen keskimmäisessä osastossa. Aluksen päälliköksi tuli 14. helmikuuta 1666 Sir George Ayscue, joka oli samalla nimettynä siniseksi amiraaliksi. Alus osallistui 1. kesäkuuta alkaneeseen neljän päivän taisteluun valkoisen laivueen keskimmäisessä osastossa, kun se ajoi 3. kesäkuuta matalikolle Galloper Sandissä. Alankomaalaiset valtasivat aluksen, minkä jälkeen se poltettiin.
Willem van de Velde nuoremman maalaus aluksen antautumisesta Neljän päivän taistelussa.
Pyhän Marian kirkon sakasti

| Pyhän Marian kirkon sakasti |
| --- | --- |
 Sakastin eteläpääty ja Kilkun hautakappeli (vas.)
Sijainti:  Penttiläntie 1, Kokemäki
Koordinaatit:  61.260792°N, 22.355848°E
Seurakunta:  Kokemäen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1548–1551
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Selim A. Lindqvistin piirros vuodelta 1887.
Pyhän Marian kirkon sakasti on Kokemäellä sijaitseva keskiaikainen kivisakasti, joka on rakennettu 1540–1550-lukujen vaihteessa. Se sijaitsee Kokemäen keskustaajamassa Tulkkilassa Kokemäenjoen pohjoisrannalla. Paikka oli alkujaan pieni saari, jota ympäröineet joenuomat ovat sittemmin maatuneet. Sakastin viereen oli tarkoitus tehdä myös kivikirkko, mutta rakennushanke jäi kesken. Kivikirkon sijaan sakastin yhteyteen valmistui puukirkko, jonka seuraajaksi rakennettu Pyhän Marian kirkko purettiin vuonna 1845.
Sakastia ympäröi edelleen käytössä oleva pieni hautausmaa. Ne kuuluvat Kokemäen kirkonseutuun, joka on yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Arkkitehtuuri ja esineistö

Sakastin ulkomitat ovat noin 6,3×6,2 metriä ja sisämitat 3,8×3,7 metriä seinien ollessa noin 1,25 metrin paksuiset. Päätykolmiot on muurattu pääosin tiilestä. Pohjoispäädyssä on kapea kulmatiilinauha, jonka yläpuolella on kolme suippokaarista pystykomeroa ja alapuolella kaksi päällekkäistä pystykomeroa. Alemmassa komerossa on kaari-ikkuna. Rakennus on katettu paanukatolla, jonka kattotuolien osia näkyy päätykolmioissa. Keskiaikaisen rakennustavan mukaan katto tehtiin heti seinien noustua tasakertaan, jonka jälkeen päätykolmiot muurattiin viimeisenä.
Eteläpäädyssä sijaitsevasta oviaukosta oli aikaisemmin kulku poikittain sakastin eteläpuolella sijainneiden puukirkkojen kuoriin. Pyörökaarisen oviaukon koristeinen profilointi on hyvin harvinainen Suomen keskiaikaisten kivikirkkojen sakasteissa. Ulko-ovi on valmistettu takoraudasta ja ikkunoissa on takorautaiset ristikot. Sisätilojen itäseinässä on kaari-ikkuna, jonka lisäksi kolmella seinällä on säilytyskomeroita. Sisäkatossa on korkea ristiholvaus. Katon tai sisäseinien koristemaalauksista ei ole löydetty jälkiä. Rakennukseen on valettu betonilattia ilmeisesti 1960-luvulla. Sakastin länsisivussa on Kilkun virkatalolle kuulunut hautakappeli ja itäsivussa Hassalan ratsutilan hautakappeli, jotka molemmat on rakennettu 1800-luvun vaihteessa.
Suomen keskiaikaisia kivikirkkoja tutkineen Markus Hiekkasen mukaan sakastin ikkunakomero sekä muut päätykoristelut osoittavat, että myös runkohuoneesta suunniteltiin poikkeuksellisen vaikuttavaa. Valtionarkeologi Juhani Rinteen mukaan sakastin myöhäiskeskiaikaiset piirteet ovat verrattavissa muun muassa Tyrvään Pyhän Olavin kirkkoon, mutta Hiekkanen taas sanoo, että sen tyylilliset ja rakennusteknilliset ratkaisut eroavat muista Satakunnan keskiaikaisista kivikirkoista.
Paikalla sijainneiden keskiaikaisten kirkkojen esineistöstä on säilynyt hopeisen kalkin jalka, rautainen kynttilänjalka sekä kaksi krusifiksiä. Kynttilänjalkaa säilytetään edelleen sakastissa, mutta krusifiksit ovat Kokemäen ja Harjavallan kirkoissa. Lisäksi sakastissa on uudelta ajalta peräisin olevaa penkki.
Ympäristö

Sakastia ympäröivän kirkkotarhan pinta-ala on noin 0,35 hehtaaria. Paikalle on mahdollisesti haudattu vainajia jo esikristillisenä aikana ensimmäisellä vuosituhannella. Hautausmaan keskiaikaisista tai uuden ajan alun muistomerkeistä ei ole säilynyt tietoja. Sakastin yhteyteen muurattujen kahden hautaholvin lisäksi hautausmaalla on kolmas tiilirakenteinen hautaholvi, joka on peräisin 1800-luvulta. Hautausmaa on edelleen käytössä, mutta hautaaminen tapahtuu pelkästään vanhoihin sukuhautoihin. Tigerstedtin sukuhautaan on haudattu muun muassa valtiopäivämies Gustaf Tigerstedt ja kapteeni Severin Tigerstedt.
Sakastin kupeessa on vuonna 1918 valmistunut Tulkkilan silta. Kivenheiton päässä sakastin pohjoispuolella sijaitsee Kokemäen pappila, jonka vuonna 1844 valmistunut päärakennus poltettiin vanhan sillan tavoin sisällissodan yhteydessä. Pappila on ollut samalla paikalla jo ainakin 1200-luvulta lähtien. Nykyään se on seurakunnan ja kirkkoherranviraston toimistokäytössä. Sakasti hautausmaineen kuuluu myös opastettuun Villa Cumasta Kokemäen kaupunkiin -kulttuurireittiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Marian kirkon sakasti Wikimedia Commonsissa
Sakasti ja hautausmaa pohjoisesta kuvattuna.
Pohjoispäädyn koristelua.
Sakasti lännestä.
Me, Myself and I

Me, Myself and I voi tarkoittaa seuraavia:
Me, Myself and I, laulaja Billie Holidayn kappale
Me, Myself and I, Beyoncén kappale
Me, Myself and I, De La Soul -yhtyeen kappale
Me, Myself and I, Chalk Circle -yhtyeen kappale
Me, Myself and I, Vitamin C -yhtyeen kappale
Me, Myself and I, Scandal'us-yhtyeen kappale
Me Myself I, Joan Armatradingin albumi
Me, Myself and I, Fat Joe -artistin albumi
Me, Myself and I, suomalainen viihdeohjelma.
Me Myself and I, Edward Albeen myöhäistuotantoon kuuluva näytelmä
Me, Myself and I, G-Eazy:n ja Bebe Rexhan kappale
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Me, Myself and I”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Me

Me tarkoittaa seuraavia:
maailmanennätys, ME, maailman paras saavutus jossakin lajissa
Maine, postilyhenne ME, Yhdysvaltain osavaltio
Master of Education, M. E., anglosaksinen kasvatustieteen alan akateeminen arvo
me, suomen kielen persoonapronomini
me, katakana-merkki メ ja hiragana-merkki め, japanin kielen kana-merkki
Me, Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1961
Me, Jevgeni Zamjatin romaani vuodelta 1920
Me, Suomen Lähikaupan kanta-asiakaslehti
Me, Jin Akanishin albumi
Me!, Taylor Swiftin ja Brendon Urien musiikkikappale vuodelta 2019
Mennään eteenpäin, ME, uskonnollispohjainen parisuhteen hoitamiseen järjestettävä viikonlopputapahtuma
Messerschmitt, Me, lentokonevalmistaja
Middle East Airlines, IATA-koodi ME, lentoyhtiö
Montenegro, ISO 3166-1 -koodi ME, valtio tai muu maantieteellinen alue.
Pyhän Sydämen kappeli

| Pyhän Sydämen kappeli |
| --- | --- |
 Pyhän Sydämen kappeli Kirstinkadulta päin.
Sijainti:  Kirstinkatu 1, Kallio, Helsinki
Koordinaatit:  60°11′08.2″N, 24°56′50″E
Seurakunta:  Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys
Rakentamisvuosi:  1906
Suunnittelija:  Vilho Penttilä
Tyylisuunta:  jugend
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Sydämen kappeli on Helsingin Kalliossa Kirstinkadulla sijaitseva jugend-tyylinen Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) kappeli.
Kappelissa on joka sunnuntai suomenkielinen ja lisäksi joka toinen sunnuntai ruotsinkielinen jumalanpalvelus. Varsinkin suomenkielisissä jumalanpalveluksissa on mukana huomattavasti lapsiperheitä. Kappelin messuissa ei ole naispappeja.