Kambodžan sisällissota
Sotatapahtumat

Yhteenotot laajenivat sisällissodaksi, kun Sihanouk julisti vallankaappauksen armeijan kapinaksi ja liittoutui punaisten khmerien kanssa. Osapuolet muodostivat Kamputsean kansallisen yhtenäisyysrintaman (FUNK) ja julistivat sodan Lon Nolin johtamaa Khmerien tasavaltaa vastaan. Sihanoukista tuli Kamputsean kansallisen liiton kuninkaallisen hallituksen (GRUNK) päämies. Khieu Samphan nimettiin johtamaan GRUNKin sotilasoperaatioita, vaikka todellinen johtaja olikin Pol Pot. GRUNK ei omien sanojensa mukaan ollut maanpaossa oleva hallitus, sillä Khieu oli sotatoimien takia Kambodžassa. Sihanoukista tuli pian vain näennäinen johtaja, sillä punaiset khmerit hallitsivat pian sotatapahtumia Kambodžassa. Lisäksi Sihanoukin kannattajia vainottiin, ja Ieng Sary ja Khieu hyökkäsivät usein Sihanoukin lausuntoja vastaan.
Huhtikuussa 1970 Yhdysvaltain ja Etelä-Vietnamin joukot hyökkäsivät Kambodžaan ja pyrkivät hävittämään Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin joukot maasta. Hyökkäyksen seurauksena kommunistit tunkeutuivat edelleen syvemmälle maahan. Kambodžan armeija oli pieni, eikä se pystynyt vastustamaan vietnamilaisten joukkoja ja punaisia khmerejä. Muutamassa kuukaudessa kommunistit hallitsivat jo lähes toista puoliskoa maasta. Yhdysvallat oli jo vuonna 1969 aloittanut salaisen pommituskampanjan kohteisiin, joita epäiltiin kommunistisiksi. Neljän vuoden ajan B-52-koneet mattopommittivat Itä-Kambodžaa. Jotkut historioitsijat ovat arvelleet, että pommituksissa kuoli jopa 250 000 kambodžalaista. Todennäköisesti pommitukset auttoivat punaisia khmerejä rekrytoimaan lisää väkeä joukkoihinsa maaseudulta.
Khmerien tasavallan armeijan koko kasvoi sodan aikana Yhdysvaltain, Etelä-Vietnamin ja Thaimaan tuella 35 000 miehestä 200 000 mieheen. Joukkoja vaivasi kuitenkin korruptio, ja niistä tuli jatkuvasti heikommat, kun ne hävisivät useita taisteluita tärkeistä asemista. Kun Yhdysvallat veti joukkonsa Indokiinasta Pariisin rauhansopimuksen mukaan, tilanne Kambodžassa muuttui nopeasti. Kommunistiset joukot pitivät hallussaan pian 80 prosenttia maan pinta-alasta. Vuonna 1974 pääkaupungin Phnom Penhin väkiluku oli kasvanut kahteen miljoonaan, kun maaseudun ihmiset olivat paenneet sotatoimia.
Punaiset khmerit hallitsivat Kambodžan keskiosaa Mekongjoen ympäriltä. He yrittivät kolmesti Phnom Penhin valtaamista. Vuoden 1974 loppuun mennessä punaiset khmerit olivat onnistuneet katkaisemaan kaupungin yhteyden Sihanoukvillen satamakaupunkiin, minkä takia kaikki apu piti kuljettaa jatkossa ilmateitse tai Mekongia pitkin. Punaiset khmerit aloittivat uudenvuodenpäivänä 1975 suurhyökkäyksen Phnom Penhiin. Taistelut kestivät 117 päivää ja olivat sodan kovimmat. Punaisten khmerien joukot hyökkäsivät kaupunkiin samanaikaisesti monelta eri puolelta, ja osa joukoista valtasi tukikohtia Mekongjoen varrelta sen tärkeältä kuljetusreitiltä. Yhdysvaltain riisi- ja ammuskuljetukset ilmateitse päätyivät, kun kongressi kieltäytyi antamasta lisäapua Kambodžaan. Presidentti Lon Nol erosi 1. huhtikuuta 1975 ja pakeni maasta, sillä pelkästi tulevansa tapetuksi, jos jäisi kiinni. Saukam Khoystä tuli väliaikainen presidentti. Yhdysvallat pyrki vielä viime hetkellä saamaan aikaan rauhan, mutta pian neuvotteluiden kariuduttua Phnom Penh antautui 17. huhtikuuta 1975.