stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian ympäriajo 2018
Etapit

| Etappi | Päivä | Reitti | type | Pituus (km) | Voittaja | Kokonaiskilpailun johtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1  | 4. toukokuu |  Jerusalem –  Jerusalem | Henkilökohtainen aika-ajo | 9,7 |  Tom Dumoulin |  Tom Dumoulin |
| 2  | 5. toukokuu |  Haifa –  Tel Aviv | Tasamaaetappi | 167 |  Elia Viviani |  Rohan Dennis |
| 3  | 6. toukokuu |  Beerseba –  Eilat | Mäkietappi | 229 |  Elia Viviani |  Rohan Dennis |
| 4  | 8. toukokuu | Catania – Caltagirone | Mäkietappi | 202 |  Tim Wellens |  Rohan Dennis |
| 5  | 9. toukokuu | Agrigento – Santa Ninfa | Mäkietappi | 153 |  Enrico Battaglin |  Rohan Dennis |
| 6  | 10. toukokuu | Caltanissetta – Etna | Vuorietappi | 164 |  Esteban Chaves |  Simon Yates |
| 7  | 11. toukokuu | Pizzo – Praia a Mare | Tasamaaetappi | 159 |  Sam Bennett  |  Simon Yates |
| 8  | 12. toukokuu | Praia a Mare – Montevergine | Keskivaikea vuorietappi | 209 |  Richard Carapaz |  Simon Yates |
| 9  | 13. toukokuu | Pesco Sannita – Campo Imperatore | Vuorietappi | 225 |  Simon Yates |  Simon Yates |
| 10  | 15. toukokuu | Penne – Gualdo Tadino | Mäkietappi | 244 |  Matej Mohorič |  Simon Yates |
| 11  | 16. toukokuu | Assisi – Osimo | Mäkietappi | 156 |  Simon Yates |  Simon Yates |
| 12  | 17. toukokuu | Osimo – Imola | Tasamaaetappi | 214 |  Sam Bennett  |  Simon Yates |
| 13  | 18. toukokuu | Ferrara – Nervesa della Battaglia | Tasamaaetappi | 180 |  Elia Viviani |  Simon Yates |
| 14  | 19. toukokuu | San Vito al Tagliamento – Monte Zoncolan | Vuorietappi | 186 |  Chris Froome |  Simon Yates |
| 15  | 20. toukokuu | Tolmezzo – Sappada | Keskivaikea vuorietappi | 176 |  Simon Yates |  Simon Yates |
| 16  | 22. toukokuu | Trento – Rovereto | Henkilökohtainen aika-ajo | 34,2 |  Rohan Dennis |  Simon Yates |
| 17  | 23. toukokuu | Riva del Garda – Iseo | Mäkietappi | 155 |  Elia Viviani |  Simon Yates |
| 18  | 24. toukokuu | Abbiategrasso – Prato Nevoso | Keskivaikea vuorietappi | 196 |  Maximilian Schachmann |  Simon Yates |
| 19  | 25. toukokuu | Venaria Reale – Bardonecchia | Vuorietappi | 184 |  Chris Froome |  Chris Froome |
| 20  | 26. toukokuu | Susa – Breuil-Cervinia | Vuorietappi | 214 |  Mikel Nieve |  Chris Froome |
| 21  | 27. toukokuu | Rooma – Rooma | Tasamaaetappi | 115 |  Sam Bennett  |  Chris Froome |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian ympäriajo 2018 Wikimedia Commonsissa
Giro d’Italia
1909
1910
1911
1912
1913
1914
1919
1920
1921
1922
1923
1924
1925
1926
1927
1928
1929
1930
1931
1932
1933
1934
1935
1936
1937
1938
1939
1940
1946
1947
1948
1949
1950
1951
1952
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024
Maglia rosa
Maglia ciclamino
Maglia rosso passione
Maglia verde
Maglia bianca
UCI World Tour
| --- | --- |
Kaudet:   (UCI World Ranking 2009  UCI World Ranking 2010)  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Kilpailut:   Tour Down Under  Pariisi–Nizza  Tirreno–Adriatico  Milano – San Remo  Katalonian ympäriajo  E3 Prijs Vlaanderen  Gent–Wevelgem  Flanderin ympäriajo  Baskimaan ympäriajo  Pariisi–Roubaix  Amstel Gold Race  La Flèche Wallonne  Liège–Bastogne–Liège  Tour de Romandie  Italian ympäriajo  Critérium du Dauphiné  Sveitsin ympäriajo  Ranskan ympäriajo  Puolan ympäriajo  Eneco Tour  Clásica de San Sebastián  Espanjan ympäriajo  Vattenfall Cyclassics  GP Ouest-France  Grand Prix Cycliste de Québec  Grand Prix Cycliste de Montréal  Lombardian ympäriajo
Jimmy Piersall

Jimmy Piersall
James Anthony ”Jimmy” Piersall (14. marraskuuta 1929 Waterbury, Connecticut – 3. kesäkuuta 2017 Wheaton, Illinois) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (takakenttämies keskellä, center fielder).
Piersall syntyi Waterburyssä, Connecticutissa. Hän pelasi ensimmäisen Major League Baseball -ottelunsa 7. syyskuuta 1950 ja viimeisensä 1. toukokuuta 1967. Hänen joukkueinaan olivat:
Boston Red Sox (1950, 1952–1958)
Cleveland Indians (1959–1961)
Washington Senators (1962, 1963)
New York Mets (1963)
Los Angeles Angels of Anaheim (1963, 1964–1967)
Hän oli All Star -pelaajana vuosina 1954 ja 1956, ja hänet palkittiin Gold Glovella vuosina 1958 ja 1961. Hänellä oli kaksisuuntainen mielialahäiriö. Robert Mulligan ohjasi hänestä kertovan elokuvan Fear Strikes Out (1957), jossa baseballtähteä esitti Anthony Perkins.
Jacques Lemaire

Jacques Lemaire
Jacques Gerard Lemaire (s. 7. syyskuuta 1945 LaSalle, Quebec) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen ammattilaispelaaja. Hän pelasi urallaan 998 NHL-ottelua Montreal Canadiensissa. Hän on voittanut urallaan Stanley Cupin yhdeksän kertaa (kahdeksan pelaajana ja kerran valmentajana). NHL:n arvokkaimmalle valmentajalle myönnettävän Jack Adams Awardin Lemaire on voittanut kahdesti.
Ura > Pelaajaura

| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Montréal Canadiens | 1968  |
|  | Montréal Canadiens | 1969  |
|  | Montréal Canadiens | 1971  |
|  | Montréal Canadiens | 1973  |
|  | Montréal Canadiens | 1976  |
|  | Montréal Canadiens | 1977  |
|  | Montréal Canadiens | 1978  |
|  | Montréal Canadiens | 1979  |
Montreal Canadiensin juniorijoukkueessa vietettyjen vuosien jälkeen Lemairen ammattilaisura käynnistyi kaudella 1966–1967 CPHL-liigan Houston Apollosissa, josta hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Canadiensin edustusjoukkueeseen NHL:ään. Canadiensissa Lemaire pelasi keskushyökkääjänä kaikkiaan 12 kautta ja 998 ottelua, joissa hän teki 427 maalia ja antoi 547 maaliin johtanutta syöttöä, yhteensä 974 tehopistettä. Jäähyminuutteja Lemairelle kertyi NHL-uralla 280.
Vuonna 1979 Lemaire siirtyi Sveitsin B-liigan HC Sierren joukkueeseen pelaajavalmentajaksi.
Pelaajana Lemairea luonnehdittiin vahvaksi luistelijaksi ja erinomaiseksi taklaajaksi, ja hän oli tunnettu kovasta lyöntilaukauksestaan.
Ura > Valmentajaura

Kahden Sveitsin-vuoden jälkeen Lemaire palasi Kanadaan valmentamaan quebeciläistä juniorijoukkuetta Longueuil Chevaliersia. Seuraavalle kaudelle hänet nimitettiin Montreal Canadiensin apulaisvalmentajaksi, jolta paikalta hän nousi kesken kauden päävalmentajaksi erotetun Bob Berryn tilalle. Lemairen johdolla Canadiens eteni konferenssifinaaliin, ja Lemairelle myönnettiin kauden päätteeksi ensimmäistä kertaa Jack Adams Award.
Lemaire valmensi Canadiensia vielä seuraavan kauden, mutta siirtyi vuonna 1985 seuran johtotehtäviin.
Kaudelle 1993–1994 Lemaire palasi vaihtoaitioon New Jersey Devilsin päävalmentajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi viiden kauden ajan ja voitti Stanley Cupin vuonna 1995.
Vuonna 2000 Lemaire nimitettiin uuden NHL-joukkueen Minnesota Wildin ensimmäiseksi päävalmentajaksi. Minnesotassa hän voitti toisen Jack Adams Awardinsa, vuonna 2003. Vuonna 2006 Lemaire ja Wild solmivat monivuotisen jatkosopimuksen, jonka kestoa ei kuitenkaan kerrottu julkisuuteen.
Lemaire kuitenkin irtisanoutui valmentajan tehtävistään kauden 2008–2009 päätteeksi. Kaudella 2009–2010 Lemaire toimi New Jersey Devilsin päävalmentajana. New Jersey tippui keväällä 2010 ensimmäisellä kierroksella pudotuspeleistä, ja Lemaire ilmoitti jäävänsä eläkkeelle. Hän palasi kuitenkin Devilsin valmentajaksi joulukuussa 2010 kesken kauden 2010–2011, kun John MacLean sai potkut.
Muuta

Lemairella ja hänen vaimollaan Mychelellä on kolme lasta, pojat Patrice ja Danyk ja tytär Magalie sekä kolme lastenlasta, Jeremy, Xavier ja Zachary. Lemairen sisarenpoika Manny Fernandez on entinen NHL-maalivahti ja pelasi enonsa alaisuudessa Minnesota Wildissä.
Saavutukset

Stanley Cup -voitto pelaajana vuosina 1968, 1969, 1971, 1973, 1976, 1977, 1978 ja 1979
Stanley Cup -voitto valmentajana vuonna 1995.
Jack Adams Award -palkinto vuosina 1994 ja 2003.
Hockey Hall of Famen jäsen vuodesta 1984.
Pelasi NHL:n tähdistöottelussa vuosina 1970 ja 1973.
Johan Daniel Dahl

Johan Daniel Dahl (17. kesäkuuta 1816 Turku – 1. helmikuuta 1892 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvos.
Dahlin vanhemmat olivat Turun hovioikeuden asessori Samuel Dahl (1766–1843) ja Fredrika Eleonora Pipping. Hän kävi Turun katedraalikoulua, pääsi ylioppilaaksi 1835 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1841. Dahl sai varatuomarin arvon 1844.
Dahl oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1842–1847, kanslistina 1847–1849, kirjaajana 1849, ylimääräisenä viskaalina 1849–1853 ja notaarina 1853–1854 toimien samalla kirkollisvirkakunnan leski- ja orpokassan johtokunnan asiamiehenä ja sihteerinä 1852–1854. Hän oli sitten Suomen senaatin prokuraattorintoimituskunnan sihteerinä 1854–1858 ja samalla siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan johtokunnan asiamiehenä ja sihteerinä 1856–1858. Tämän jälkeen Dahl oli Turun hovioikeudessa asessorina 1858–1867 ja hovioikeudenneuvoksena 1867–1868. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1868–1882.
Dahl oli naimisissa 1848–1875 Antoinette Adolfina Karolina Lagerbladin (k. 1875) kanssa ja vuodesta 1882 Aline Helena Josefina Cumlanderin kanssa.
Johan Dahl

Johan Dahl vuonna 2009.
Johan Dahl (s. 1959) on färsaarelainen poliitikko. Hän edustaa Sambandsflokkurin-nimistä puoluetta. Hän on toiminut kalastusministerinä vuonna 2011. Vuonna 2013 hän on ollut Färsaarten teollisuus- ja elinkeinoministeri Lisäksi hän on toiminut Pohjoismaiden ministerineuvostossa Tasa-arvoasiain ministerineuvostossa.
Jani Soininen

| Jani Soininen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. marraskuuta 1972 (ikä 51) Jyväskylä
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  Mäkihyppy
Seura:  Jyväskylän Hiihtoseura
Kilpauran kesto:  1993–2001
Valmentaja:  Risto Pirttimäki ja Jukka Kalso.
Saavutukset
Voitot:  4
Palkintokorokkeella:  18
| Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Nagano 1998 | normaalimäki |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | suurmäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Thunder Bay 1995 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Trondheim 1997 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Lahti 2001 | suurmäen joukkuekilpailu |  |
Jani Soininen (s. 12. marraskuuta 1972 Jyväskylä) on suomalainen entinen mäkihyppääjä, joka voitti normaalimäen kultaa vuonna 1998 Naganon olympiakisoista. Seuratasolla hän edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Soinisen valmentajina toimivat Risto Pirttimäki ja Jukka Kalso.
Ura

Soininen ei vielä juniori-ikäisenä ollut maailman kärjessä, mutta kehittyi luotettavaksi arvokisaedustajaksi debytoiden Falunin MM-kisoissa 1993. Lillehammerin olympialaisissa seuraavana vuonna hän oli jo paras suomalainen.
Jani Soininen hyppäsi Keski-Euroopan mäkiviikolla 1994–1995 Garmisch-Partenkirchenin kilpailussa 1. tammikuuta 1995 kolmanneksi 112,5 ja 105 metriä kantaneilla hypyillään. Hän jäi kilpailun voittaneesta Janne Ahosesta 15,8 pistettä. Mäkiviikon yhteispisteissä Soininen oli seitsemäs. Hänen paras sijoituksensa mäkiviikolla on viides.
Talvi 1997–1998 oli Soinisen uran paras. Hän saavutti marraskuussa uransa 10. maailmancupin palkintokorokkesijoituksen ja hetkeä myöhemmin uransa 2. maailmancupin osakilpailuvoiton nousten hetkellisesti kokonaispisteissä kärkeen. Samana talvena Soininen saavutti mäkiviikolla uransa parhaan sijoituksen oltuaan viides kokonaispisteissä.
Naganon olympialaiset olivat Soiniselle lopullinen läpimurto. Hän voitti kultaa normaalimäestä ja hopeaa isosta mäestä. Naganon kisojen normaalimäen kilpailu oli erittäin tasainen. Hakuban mäestä hyppääjä toisensa perään tuli lähes täsmälleen samoille lukemille. Ensimmäisen kierroksen jälkeen 90 metriä hypännyt Soininen oli toisena pisteen päässä Masahiko Haradasta. Toisella kierroksella hyppypuomia nostettiin, mutta Soininen hyppäsi vain 89 metriä. Hänen hermojaan koeteltiin ennen hyppyvuoroa, kun hänet komennettiin puomilta pois, ja pääsi hyppäämään vasta parin minuutin odottelun jälkeen. Soininen siirtyi kilpailun kärkeen hyppynsä jälkeen kisan toiseksi viimeisenä hyppääjänä. Viimeisenä hypännyt Harada kuitenkin hermoili ja jäi 84,5 metriin.  Haradan hypyn jälkeen Soininen pääsi juhlimaan olympiakultaa japanilaisyleisön edessä.
Soininen on hypännyt uransa pisimmät hypyn maaliskuussa 1997 kun hän ylsi Planicassa 203,5 metriin. Soininen jättäytyi keväällä 2001 pois maajoukkueryhmästä ja ilmoitti myöhemmin kesällä lopettavansa uransa.
Saavutuksia

olympiakultaa Nagano 1998 (mäkihyppy, normaalimäki)
olympiahopeaa Nagano 1998 (suurmäki)
Lillehammer 1994 viides ja kuudes sija
MM-kultaa Thunder Bay 1995 ja Trondheim 1997 (joukkuekilpailu)
MM-hopeaa Lahti 2001 (suurmäen joukkuekilpailu)
MM-kisat Ramsau 1999 neljäs sija (joukkuekilpailu)
Maailmancup: 1994 14., 1995 7., 1996 11., 1997 9., 1998 7., 1999 35., 2000 7. ja 2001 10. Uran aikana (1992-2001) maailmancupissa neljä osakilpailuvoittoa ja 18 palkintokorokesijoitusta. Maailmancupin joukkuekilpailuissa 7 voittoa ja 10 palkintokorokesijoitusta
kolme Suomen mestaruutta
Aiheesta muualla

YLE Elävä arkisto: Soiniselle olympiakultaa Naganosta (Arkistoitu – Internet Archive)
Mäkihypyn normaalimäen olympiavoittajat
Jenny Maria Montin-Tallgren

| Jenny Maria Montin-Tallgren |
| --- | --- |
 Jenny Maria (oik.) perheensä kanssa Maarian pappilassa vuonna 1904.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1852 Raahe
Kuollut: joulukuu 1931 Maaria
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  ruustinna
Puoliso:  Ivar Markus Tallgren
Lapset:  O. J. Tuulio K. Z. Tallgren A. M. Tallgren Anna-Maria Tallgren
Jenny Maria Montin-Tallgren (o.s. Montin, 4. maaliskuuta 1852 Raahe – joulukuu 1931, Räntämäki) oli merkittävä kotiseututyön ja Turun alueen arkeologisen tutkimuksen edistäjä sekä Maarian pappilan ruustinna. Hänen puolisonsa oli Maarian kirkkoherra Ivar Markus Tallgren. Pariskunnalle syntyi seitsemän lasta, joihin lukeutuivat muun muassa kielentutkija Oiva Johannes Tuulio, kirkkoherra K. Z. Tallgren, arkeologi A. M. Tallgren sekä esseisti ja kriitikko Anna-Maria Tallgren.
Muinaistutkimuksen edistäjä

Montin-Tallgren liittyi Suomen muinaismuistoyhdistyksen jäseneksi yhdistyksen perustamisvuonna 1870, ja jo vuonna 1873 yhdistys pyysi häntä Raahen alueen asiamieheksi, jonka tehtävänä oli levittää tietoisuutta ja kerätä tietoja alueen muinaismuistoista. Montin-Tallgren ei saanut muodollista koulutusta arkeologiaan, mutta hänen toimintansa Suomen muinaismuistoyhdistyksessä mahdollisti aktiivisen kirjeenvaihdon alan asiantuntijoiden kanssa, ja Montin-Tallgrenista kehittyi itseoppinut arkeologian asiantuntija.
Montin-Tallgrenilla oli merkittävä rooli Räntämäen Koroistenniemellä sijainneen Suomen vanhimman piispanistuimen paikan löytymisessä. Koroisten tilan omistaja oli kertonut Montin-Tallgrenille pellostaan löytyneistä hautalaakojen kappaleista, ja Montin-Tallgren ilmoitti asiasta Muinaistieteelliselle toimikunnalle. Tutkimukselle ei kuitenkaan löytynyt taloudellisia resursseja ennen kuin Montin-Tallgrenin sinnikkään työn ansiosta tupakkatehtailija Fredric von Rettig suostui rahoittamaan tutkimukset vuonna 1899.
Montin-Tallgren seurasi aktiivisesti myös Turun kaupungin rakennustyömaita, ja teki Muinaistieteelliselle toimikunnalle ilmoituksia maan alta löytyneistä rakenteista. Montin-Tallgren teki ilmoituksen muun muassa Turun Kaskenmäestä löytyneistä kellareista, jotka johtivat keskiaikaisen Pyhän Olavin dominikaanikonventin raunioiden löytymiseen.
Yksityiselämä

Jenny Maria Montin avioitui vuonna 1876 kotiopettajansa Ivar Markus Tallgrenin kanssa. Pariskunta muutti ensin Uudenmaan Pyhäjärvelle ja sitten Ruovedelle, ennen kuin he asettuivat vuonna 1887 Turun lähelle Räntämäen pitäjään.
Montin-Tallgren on oman toiveensa mukaisesti haudattu synnyinseudulleen Raaheen Haaralan hautausmaalle, missä hänellä oli lapsena tapana viettää aikaa perheenjäsentensä haudoilla.
Arkeologi Juhani Rinne teki Jenny Maria Montin-Tallgrenin aloitteesta arkeologisia tutkimuksia Turun Koroistenniemellä vuosina 1900–1902. Kuvassa on kaivauksissa löytynyt keskiaikainen uuninraunio.
Joensuu-palkinto

Joensuu-palkinnon myöntää Joensuun kaupunki yhdelle tai useammalle ansioituneelle henkilölle tai yhteisölle ansiokkaasta toiminnasta kaupungin tunnetuksi tekemisessä kansallisella tai kansainvälisellä tasolla tai muusta toiminnasta kaupungin hyväksi.
Vuonna 1990 voimaan tulleiden sääntöjen mukaan Joensuu-palkinto jaetaan joka toinen vuosi enintään sen suuruisena kuinkaupunginvaltuusto on sen kulloinkin talousarviossa vahvistanut. Erityisestä syystä palkinto voidaan jakaa myös välivuotena.
Palkinnon saajan valitsee kaupunginhallitus. Palkinnon jakopäivä on  Joensuun kaupungin perustamispäivänä eli marraskuun 29. päivänä.
Palkinnon saajat

1968 Gulga Kinnunen
1974 Pentti Tuunanen
1976 Tuure Kivilä
1977 Anna-Liisa Alanko
1978 Pentti Huikuri ja Pentti Keinonen
1979 Leena Silvennoinen ja Jorma Lievonen
1980 Pentti Paalanen ja Marjatta Pylvänen
1981 Reijo Turunen
1982 Esko Järvelin
1983 Heikki Kirkinen
1984 Reino Leppänen
1985 Kirsti Mannelin
1986 Kimmo Kettunen
1987 Terho A. Könönen
1989 Harri ja Vesa Karppinen Holotek Oy:n perustajina
1990 Joensuun Matkailuoppaat ry ja toimitusjohtaja Hannu Hätönen
1992 Joensuun Popmuusikot ry
1993 Matti Virtaala
1995 Vasile Pantir
1997 Jussi Karttunen ja Jaakko Vasarainen
1998 Paavo Pelkonen
2000 Joensuun Mieslaulajat ry ja Erkki Haavisto
2002 Marja-Liisa Saastamoinen
2003 Perttu Vartiainen
2004 Joensuun puhallinorkesteri
2005 Tuula-Liina Varis
2008 Sanna Kurki-Suonio, Seppo Kellomäki ja Petra Kärnä
2009
2010 Mika Vanhanen
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017 Eila Yrjölä ja Eero Könönen
2018 Ari Mononen
Jean-Pierre Dumont

| Jean-Pierre Dumont |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1978 (ikä 46) Montréal, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  J. P.
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–2012
Seurat:  Chicago Blackhawks Buffalo Sabres Nashville Predators SC Bern
NHL-varaus:  3. varaus, 1996 New York Islanders
Jean-Pierre ”J. P.” Dumont (s. 1. huhtikuuta 1978 Montréal, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi viimeksi SC Bernin joukkueessa Sveitsin pääsarjassa.
Amatööriura

Dumont pelasi neljä kautta Val-d'Or Foreursissa QMJHL-junioriliigassa, yhdessä Roberto Luongon, Francis Lessardin, Steve Béginin ja Jean-Luc Grand-Pierren kanssa, joista myös tuli NHL-kiekkoilijoita.
Ammattilaisura

New York Islanders varasi Dumontin NHL:ään kolmantena vuoden 1996 varaustilaisuudessa. Hänen NHL-uransa alkoi kuitenkin Chicago Blackhawksin riveissä vuonna 1998. Keväällä 2000 hänet siirrettiin Buffalo Sabresiin.
Elokuussa 2006 Dumont allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa ja helmikuussa 2008 hän jatkoi sopimusta vielä kahdella vuodella. Lokakuussa 2011 hän siirtyi Sveitsin pääsarjan SC Berniin, jossa hän oli pelannut jo NHL:n työsulkukaudella 2004–2005.
Jenny Lilja

Jenny Lilja (4. huhtikuuta 1925 Orivesi – maaliskuu 1998) oli suomalainen apulaisprofessori ja kirjallisuudentutkija.
Jenny Lilja opiskeli muun muassa Sortavalan opettajaseminaarissa ja Jyväskylän yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi 1972 aiheenaan Uuno Kailaan lyriikka. Lilja toimi kansalaiskoulun opettajana, logonomina, äidinkielen opettajana, työväenopiston johtajana sekä kansanopiston ja kansankorkeakoulun opettajana Jyväskylässä, Hämeenlinnassa ja Lahdessa. Lilja oli Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden yliassistenttina 1972–1982 ja kotimaisen kirjallisuuden apulaisprofessorina 1981–1988 eläkkeelle jäämiseensä saakka. Lahdessa ollessaan Lilja toimi myös kaupunginvaltuutettuna.
Lilja tutki muun muassa Lauri Haarlan, Eeva-Liisa Mannerin ja Maria Jotunin näytelmiä ja runoutta sekä idealistista monismia suomalaisessa kirjallisuudessa.
Näytelmiä

Runoilija ja eksistenssi : eksistentiaalianalyyttinen tutkimus Uuno Kailaan tuotannon teemoista ja niiden yhteyksistä ekspressionismiin, väitöskirja. Jyväskylän yliopisto 1972
Dramaatikon visiot : tutkimus ekspressionistisista teemoista ja motiiveista Lauri Haarlan näytelmissä. Jyväskylä studies in the arts 12. Jyväskylän yliopisto 1979
Osana kaikkeudesta : tutkimus idealistisesta monismista 1900-luvun alkupuolen suomalaisessa kirjallisuudessa. Arator, Helsinki 1989
Kirjallisuutta

Kajannes, Katriina (toim.): Nainen ja kirjallisuus: Juhlakirja apulaisprofessori Jenny Liljalle 8.3.1989.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitos, 1989.  ISBN 951-680-061-0.
Johan Emil von Konow

Johan Emil von Konow (24. kesäkuuta 1825 Pirkkala – 29. marraskuuta 1897 Sääksmäki) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.
Von Konowin vanhemmat olivat everstiluutnantti Carl Johan von Konow ja Christina Becker ja puoliso vuodesta 1860 Hilda Charlotta Amalia Tudeer. Valtiopäivämiehet maanviljelijä Adolf Ferdinand von Konow  ja museoasiantuntija Walter von Konow olivat heidän poikiaan. Von Konow palveli useissa eri joukko-osastoissa Suomessa ja Venäjällä. Alivänrikki hänestä tuli 1847, vänrikki 1848, aliluutnantti 1850, luutnantti 1854, alikapteeni 1858, kapteeni 1869, majuri 1874 ja everstiluutnantti 1881. Sotapalveluksesta hän erosi everstinä 1882, mutta palasi vielä palvelukseen ja erosi uudelleen everstinä 1886.
Von Konow oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864.
Aiheesta muualla

Kuukauden museoesine: Rengaspanssari suojasi taisteluissa Hämeenlinnan kaupunkiuutiset 17.3.2020. Viitattu 15.8.2021.
Jack Hensley

Jack Hensley (22. syyskuuta 1955 – 21. syyskuuta 2004) oli yhdysvaltalainen siviilityöntekijä, jonka Abu Musab al-Zarqawin johtama Irakin al-Qaida sieppasi ja teloitti Irakissa. Hänet siepattiin yhdessä amerikkalaisen Eugene Armstrongin ja brittiläisen Kenneth Bigleyn kanssa 16. syyskuuta 2004 Bagdadissa. Sieppaajat vaativat irakilaisten naisvankien vapauttamista.
Hensley teloitettiin mestaamalla päivää myöhemmin kuin Armstrong. Mestaajat videoivat surmatyön ja julkaisivat sen internetissä. Irakin poliisi löysi Hensleyn ruumiin pian mestauksen jälkeen.
Johan Creutz

Johan Creutz.
Johan Creutz (1651–1726) oli suomalainen valtaneuvos ja Turun hovioikeuden presidentti. Hänestä tuli 1680 Karjalan laamanni ja 1703 Hämeen-Uudenmaan läänin maaherra. Vuonna 1713 hän pakeni isonvihan jaloista Ruotsiin. Hänestä tuli maamarsalkka, ja hän liittyi yksinvaltaa vastustaneeseen oppositioon. Hän sai 1719 nimityksen Turun hovioikeuden presidentiksi. Creutz sai oikeuden perustaa Petjärven ruukin vuonna 1695, joka tunnetaan nykyään Strömforsin ruukkina.
Creutzin isä oli vapaaherra, amiraali Lorentz Creutz.
Johan Richard Alfred Schleussner

Johan Richard Alfred Schleussner (4. joulukuuta 1831 Pietari – 26. elokuuta 1908 Vilna) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Avioliiton ulkopuolella syntyneen Schleussnerin isä oli kenraalimajuri Clas Alfred Stjernvall ja äiti Karolina Charlotta Nyman. Johan Richard Alfred Stjernvall, myöhemmin Schleussner, suoritti ylioppilastutkinnon 1851 ja kirjoittautui sitten Suomen Keisarilliseen Aleksanterin Yliopistoon. Krimin sodan aikana 1855 hänet otettiin aliupseeriksi 6. Hämeenlinnan ruotujakoiseen tarkk’ampujapataljoonaan, sodan jälkeen hän aloitti opinnot yliopiston sotilastieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui sieltä 1856, suorittaen myös kameraalitutkinnon. Schleussner ylennettiin vänrikiksi 1857 ja määrättiin palvelukseen kenraalisotamarsalkka, ruhtinas Kutuzov-Smolenskin jalkaväkirykmenttiin. Hänen uraansa 1857–1888 ei tunneta, mutta 1888 hänet ylennettiin everstiksi ja määrättiin 39. jalkaväkidivisioonan esikuntapäälliköksi, joten hän on suorittanut 1860-luvulla Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin. Vuonna 1890 Schleussner määrättiin Nikolain yleisesikunta-akatemian opiskelijoiden tarkastajaksi, vuonna 1893 hänet siirrettiin yleisesikunta-akatemian kirjastonjohtajaksi. Hän sai eron tästä tehtävästä kenraalimajurina joulukuussa 1899.