stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarmo Koivisto

Tarmo Koivisto Turun kirjamessuilla 2008.
Tarmo Uolevi Koivisto (s. 3. heinäkuuta 1948 Orivesi) on suomalainen sarjakuvataiteilija, -kirjoittaja, karikatyyripiirtäjä ja graafikko, jonka tunnetuin sarjakuva on Mämmilä. Koivisto tunnetaan myös nimimerkillä Tape.
Elämä ja tuotanto

Koivisto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1967 ja graafikoksi vuonna 1984 Taideteollisesta Korkeakoulusta. Hän osallistui Will Eisnerin ”mestarikurssille” vuonna 1990.lähde?
Koivisto on Suomen tunnetuimpia sarjakuvantekijöitä. Koiviston päätyö, Mämmilä, on kasvanut sarjakuvasta käsitteeksi. Osuuskunta Käyttökuvan yhteistyönä tekemä Mämmilä alkoi ilmestyä vuonna 1975 siirtolaislehti Suomen Sanomissa, josta se siirtyi keväällä 1976 Me-lehteen. Vuonna 1983 sarjakuva siirtyi Helsingin Sanomien kuukausiliitteeseen. Tällä paikalla sarja ilmestyi yhteensä 13 vuotta, vuoteen 1996 asti. Vuodesta 1997 lähtien Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä on ilmestynyt Koiviston sarjakuva Tää kaupunki (myöhemmältä nimeltään Pääkaupunki).
Koivisto on saanut lukuisia palkintoja, muun muassa Puupäähatun 1978, Krokodil-patsaan 1980, Strippi-Lempin 1989, Lempi Grand Prix'n 1991, valtion taideteollisuuspalkinnon 1992 ja Oriveden kaupungin kulttuuripalkinnon 1996. Valtion viisivuotista taiteilija-apurahaa hän sai vuosina 1997–2002. Vuonna 2008 Koivisto sai Kaarina Helakisa -palkinnon ja vuonna 2018 Pro Finlandia -mitalin.
Koivisto on vetänyt Afrikassa ja Intiassa sarjakuvapiirtäjäkursseja, jotka ovat olleet sarjakuvan keinoin toteutettavaa kehitysapua. Projektiin liittyy sekä kirjana että verkossa julkaistu Comics with an Attitude.
Koivisto piirtää edelleen Helsingin Sanomien Kuukausiliitteeseen, Kansan Uutisiin, Rakentajaan ja Kuntalehteen.
Koiviston poikia ovat Kemopetrol-yhtyeen perustajajäsen kosketinsoittaja Kalle Koivisto sekä sarjakuvapiirtäjä Topi Koivisto.
Julkaisuja > Lehdissä julkaistuja sarjakuvia

Jumaluut! (Helmiä sioille 2. 1972)
Viimeiset viheltäjät (Sarjis 1/72)
Pako (Sarjis 3/72)
Riku Rokuli & Co. (Sarjis 2/73, 4/73)
Konttori (Sarjis 2/74)
Paluu alkuun (Sarjis 4/74 ja Mammut 3/81 Ruotsi)
Unto Uneksija, Joonaksen luoma sarjakuvahahmo (Pellervo-lehti 1972–1975)
Mämmilä (Suomen Sanomassa, Me-lehdessä 1976–1983 ja Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä 1983–1996)
Merkillistymyksiä (Ilta-Sanomien sarjakuvasivuilla Kuukauden kotimainen ?/1987 ja Suomi-klassikko 9/2011)
Tää/Pääkaupunki (Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä 1997–, käsikirj. Esa Keron, Jouni K. Kemppaisen ja Mikko Vienosen kanssa)
Apina Kapina (Kauppa ja koti -lehti 1973–1986, Wallun kanssa syndikaattilevitykseen 1987–1990)
Parteam (Partek tänään/i dag/today-lehti 1994–)
Meno päällä (Caravan-lehti 1990–1993)
Laatikko (Kulttuurivihkot 1979 ja Kupla 1981)
Hyvä tietää (Me-lehti 1980–1981)
Sallila (Terveydeksi-lehti 1997–)
Julkaisuja > Albumit

Mämmilä-albumit omassa artikkelissaan.
Apina Kapina.  (Toimittanut Jussi Karjalainen)  Jalava, 1994.  ISBN 951-887-037-3
Tää pääkaupunki.  (Tekstit: Jouni K. Kemppainen ym. Julkaistu Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä vuosina 1997–2002)  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18652-3
Pääkaupunki: Politiikka on tylsää.  (Tekstit: Jouni K. Kemppainen, Mikko Vienonen. Julkaistu Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä vuosina 2003–2008)  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23394-7
Julkaisuja > Kuvitukset ja lastenkirjat

Seitsemän myyttiä hasiksesta, valistus- ja keskusteluaineisto nuorille, laatinut Heikki Jokinen (Porvarillinen raittiusliitto, 1988)
Hei, juna tulee! (Lasten Keskus, 1991)
Hei, kaikki toimii! Lasten energiakirja (Lasten Keskus 1995, julkaistu myös Irlannissa, Portugalissa, Virossa Ruotsissa ja Turkissa)
Ranskanperunapotku, Lauri Törhönen (Otava, 2002)
Aiheesta muualla

Lambiek – Tarmo Koivisto
Järvi, Olavi: Parhaat pilapiirtäjämme, s. 67–68.  Helsinki:  Tammi, 1979.  ISBN 951-30-4434-3
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana 
Tää pääkaupunki albumi vuodelta 2003.
Kolmisoppi (Kuopion kaupunginosa)

| Kolmisoppi |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kuopio
Kaupunginosa nro:  30
Lähialueet:  Neulaniemi, Neulamäki, Savilahti, Särkiniemi, Levänen, Neulalampi
Suomen Ladun paikallisyhdistys Puijon Ladun ylläpitämä Pilpan maja sijaitsee Kuopion Kolmisopen kaupunginosassa Kallaveden Pilpanlahden rannalla.
Kolmisoppi on Kuopion 30. kaupunginosa noin seitsemän kilometriä keskustasta etelään. Kaupunginosan itäraja kulkee osaksi valtatiellä 5. Alue on saanut nimensä siellä sijaitsevasta Kolmisoppi-järvestä. Alueella on myös pienempi, edelliseen laskeva Vuorilampi. Naapurikaupunginosia ovat Neulaniemi, Neulamäki ja Savilahti pohjoisessa, Särkiniemi ja Levänen idässä sekä Neulalampi etelässä. Lännessä kaupunginosa rajautuu Kallaveden Pilpanlahteen.
Kolmisopen pohjoisosissa sijaitseva Kolmisoppi-Neulamäen luonnonsuojelualue on noin 200 hehtaarin kokoinen. Kolmisopessa sijaitsee myös Kolmisopen ryhmäpuutarha ja Pilpan maja. Kaupunginosan etelärajalla Kolmisopenrannassa on mökkiasutusta.
Kolmisoppi on antanut nimensä lähistöllä, mutta Neulalammen kaupunginosan puolella sijaitsevalle yritysalueelle. Yritysalueella sijaitsee esimerkiksi Kauppakeskus Kolmisoppi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolmisoppi Wikimedia Commonsissa
Kolmisoppi-Neulamäki (esite ulkoilualeen karttoineen, pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (kuopio.fi)
Neulamäki-Vuorilampi (Arkistoitu – Internet Archive) (ikkunasuomenluontoon.fi)
Kolmisoppi-Neulamäki, Natura 2000-alue (ympäristo.fi)
Kuopion kaupunginosat ja asuinalueet
| --- | --- |
Kaupunginosat (numerojärjestyksessä):  001 Väinölänniemi · 002 Vahtivuori · 003 Maljalahti · 004 Multimäki · 005 Kuopionlahti · 006 Hatsala · 007 Niirala · 008 Haapaniemi · 009 Itkonniemi · 010 Männistö · 011 Linnanpelto · 012 Puijonlaakso · 013 Savilahti · 014 Peipposenrinne · 015 Särkiniemi · 016 Kettulanlahti · 017 Rahusenkangas · 018 Rönö · 019 Rypysuo · 020 Päiväranta · 021 Julkula · 022 Sorsasalo · 023 Kelloniemi · 024 Levänen · 025 Jynkkä · 026 Neulamäki · 027 Puijo · 028 Niuva · 029 Neulaniemi · 030 Kolmisoppi · 031 Neulalampi · 032 Litmanen · 033 Lehtoniemi · 034 Pirtti · 035 Pitkälahti · 036 Hiltulanlahti · 037 Rautaniemi · 038 Kiviharju · 039 Vanuvuori · 040 Melalahti · 041 Kurkimäki · 042 Vehmersalmi · 043 Karttula · 050 Nilsiä · 051 Tahko · 060 Maaninka · 061 Keskisaari · 070 Juankoski · 071 Säyneinen
Asuinalueita:  Inkilänmäki · Kettulanlahti · Petonen · Saarijärvi · Saaristokaupunki
Kolunjoen valuma-alue

Kolunjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.46) on Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 198,03 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,56 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Ähtärinjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Ähtärinjärven alueelle (35.43).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat neljä aluetta tai valuma-aluetta :
Kolunjoen alaosan alue (35.461)
Kolunjärven alue (35.462)
Syväjoen alue (35.463)
Alajoen valuma-alue (35.464)
Kolupuu

Kolupuu on Suomessa kehitetty puumateriaali lentokoneiden potkureita varten.
Kolupuu, eli koivuvaneriviilupuu oli  Valtion lentokonetehtaan 1930-luvulla kehittämä materiaali, jonka sopivuus oli erinomainen suurta kestävyyttä vaativiin lentokoneiden potkureihin. Kolupuu valmistettiin kuumalaminoimis-menetelmällä, jossa materiaalina on koivu 70 % ja loput 30 % bakeliitin sukuista ainetta. Potkurien materiaali valmistettiin koivuviilusta, jonka paksuus oli 0,3 mm. Joka kymmenes viilu oli poikittaissuuntainen. Viilujen välissä oli kaksinkertainen Tego-filmiliima, joka puristettiin 115 asteen lämpötilassa paineella 25 kp/cm2. 
Kolupuuta käytettiin toisen maailmansodan aikana korvaamaan vaikeasti hankittavia metallipotkureita. Sodan jälkeen varastoissa olevista kolupuista tehtiin laskutikkuja, kun potkurien tarve sodan päättymisen takia väheni ja korvaavaa tuotetta etsittiin puuvarastoille. Myös eräs lentokonetehtaan puuseppä valmisti materiaalista Kolu-nimisiä jääkiekkomailoja.
Edward Wegelius toimi Valtion Lentokonetehtaan materiaalikoelaitoksen johtajana 1929–1939. Hän osallistui merkittävällä panoksella kolupuun kehittämiseen.
Kolomna (Pietari)

Kolomna Pietarin kartalla.
Kolomna (ven. Коло́мна) on historiallinen kaupunginosa ja Amiraliteetin piiriin kuuluva kunta Pietarin keskustan länsiosassa Venäjällä. Nykyään sen rajoina toimivat Neva, Fontanka, Moika, Krjukovin kanava ja Novo-Admiralteiski-kanava.
Nimitys Kolomna on syntynyt 1700-luvun alussa mahdollisesti Kolomnan kaupungista tai Moskovan läheltä Kolomenskojesta muuttaneiden asukkaiden tuomana. 1800-luvun puoliväliin saakka Kolomna oli pikkuvirkamiehien, kauppiaiden ja käsityöläisten asuttamaa laitakaupunkia. Aleksandr Puškin kuvaa sitä runoelmassa Domik v Kolomne ja Nikolai Gogol kertomuksissa Päällysviitta ja Muotokuva.
Aiheesta muualla

Kolomna Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Murhapalatseja ja maltaan löyhähdyksiä HS.fi Matkailu 29.11.2008.
| n k Pietarin hallinnollinen jako |
| --- | --- | --- |
 Liittovaltiokaupunki  Leningradin alue 
| Amiraliteetti |  Kolomna  Sennoi  Amiraliteetti  Semjonovski  Izmailovskoje  6. kunnallishallintoalue  |  |
| Vasilinsaari |  7. kunnallishallintoalue  Gavan  Vasiljevski  Morskoi  Alaissaari  |  |
| Viipuri |  Levassova  Parkala  Sampsonijevskoje  Svetlanovskoje  Sosnovskoje  15. kunnallishallintoalue  Parnas  Suvala-Ozerki  |  |
| Kalinin |  Rastaala  Akademitšeski  Suomi  21. kunnallishallintoalue  Piskarjovka  Severnyi  Prometei  |  |
| Kirov |  25. kunnallishallintoalue  Uljaala  Taasnoi  Autuansaari  Narva  Krasnenkaja retška  Morskije vorota  |  |
| Kolpina |  Kolpina  Metallostroi  Petro-Slavjanka  Pontonnyi  Sapjornyi  Ust-Ižora  |  |
| Krasnogvardeiski |  Polsteri  Suuri-Ohta  Pieni-Ohta  Ruutmylly  Orskoi  |  |
| Kraassela |  Kraassela  Eteläinen Primorje  Sosnovaja Poljana  Liiha  Rötsänsilta  Jugo-Zapad  Konstantinovskoje  |  |
| Kronstadt |  Kronstadt  |  |
| Kurort |  Siestarjoki  Terijoki  Valkeasaari  Kellomäki  Metsäkylä  Raavski  Kuokkala  Vammelsuu  Lautaranta  Ollila  Tyrisevä  |  |
| Moskova |  Moskovskaja Zastava  Gagarinskoje  Novoizmailovskoje  47. kunnallishallintoalue  Zvjozdnoje  |  |
| Neva |  Nevskaja zastava  50. kunnallishallintoalue  Obuhovo  Tuntia  53. kunnallishallintoalue  54. kunnallishallintoalue  Neva  Okkervil  57. kunnallishallintoalue  |  |
| Petrograd |  Korpisaari  Koivusaari  Kronverkskoje  Posadski  Tškalovski  Vvedenski  |  |
| Pietarhovi |  Lomonosov  Pietarhovi  Strelna  |  |
| Primorje |  Lahti-Olkina  65. kunnallishallintoalue  Tšornaja retška  Komendantski aerodrom  Ozero Dolgoje  Juntolovo  70. kunnallishallintoalue  Revonnenä  |  |
| Puškin |  Aleksanskoi  Pauluskoi  Puškin  Suosaari  Tärölä  |  |
| Frunze |  Volkovskoje  72. kunnallishallintoalue  Kupsila  Georgijevski  75. kunnallishallintoalue  Balkanski  |  |
| Pietarin keskusta |  Dvortsvyi  78. kunnallishallintoalue  Liteinyi  Smolninskoje  Ligovka-Jamskaja  Vladimirski  |  |
Koivuhangokas

| Koivuhangokas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Nirkot Notodontidae
Alaheimo::  Aitonirkot Notodontinae
Suku::  Furcula
Laji::  bicuspis
Kaksiosainen nimi
 Furcula bicuspis  (Borkhausen, 1790) 
Katso myös
   Koivuhangokas Wikispeciesissä   Koivuhangokas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koivuhangokas (Furcula bicuspis) on melko yleinen alkukesän yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Koivuhangokas muistuttaa pajuhangokasta (Furcula furcula) sekä haapahangokasta (Furcula bifida), mutta on väritykseltään näitä valkoisempi ja kuvioinniltaan kontrastisempi. Siipien pohjaväri on puhtaan valkoinen. Etusiiven keskellä on leveä, tummanharmaa vyö, joka kapenee keskiosassaan tiimalasimaisesti. Vyön ja siiven ulkoreunan välissä kulkee kolme aaltoilevaa, mustaa poikkijuovaa ja siiven kärkiosan etureunassa on kolmiomainen, tummanharmaa laikku. Takasiivissä on leveä, sameareunainen vaaleanruskea kaarivyö sekä samea keskipilkku. Sekä etu- että takasiipien ulkoreunassa siipisuonten väleissä on mustanruskeat täplät. Keskiruumis on valkoinen, selkäpuolelta laajalti tumma ja takaruumis valkoisen ja tummanharmaan poikkiraidallinen. Siipiväli 33–40 mm.
Toukka on täysikasvuisena 35–40 mm pitkä ja yleisväriltään vihreä. Toukan etupäässä sen selkäpuolella on kolmiomainen punaruskea laikku, joka päättyy selässä olevaan kyhmyyn. Takaosasta toukan selkäpuoli on laajalti punaruskea ja peräpäässä on kaksi pitkää uloketta. Pää on ruskea ja sen molemmin puolin on mustat laikut. Erotuksena paju- ja haapahangokkaan toukista selän punaruskeat alueet eivät koivuhangokkaalla yleensä kosketa toisiaan.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys kattaa Euroopan ja ulottuu idässä aina Kiinaan saakka. Suomessa koivuhangokasta tavataan etelärannikolta aina Lappiin asti, joskin Keski-Suomea pohjoisempana havainnot harvinaistuvat selvästi. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena toukokuun loppupuolelta kesäkuun lopulle. Lennon huippu lienee juhannuksen aikoihin, mutta valoisat kesäyöt vaikeuttavat valopyyntiä ja sitä kautta yksiömäärien havainnointia.
Elinympäristö ja elintavat

Koivuhangokkaan voi tavata lähes kaikkialla koivuja kasvavilla paikoilla, erityisesti lehti- ja sekametsissä. Esiintymiseltään se on kuitenkin paikkauskollinen ja perhosia tavataan yleensä vain yksitellen. Päivisin puiden rungoilla suojavärinsä turvin lepäävät perhoset aloittavat muutaman tunnin illassa kestävän lentonsa vasta illan hämärryttyä tarpeeksi. Koiraat lentävät valolle, mutta vasta melko myöhään illalla. Naaraita valolle tulevista yksilöistä on vain noin 5 %.
Parittelu kestää koko yön ja naaras aloittaa munimisen seuraavana iltana. Naaras tuottaa yhteensä 75–120 munaa, jotka se laskee lehtien yläpinnoille, ilmeisesti lähinnä latvustoihin. Toukat elävät yksitellen ja oleskelevat usein auringonpaisteessa lehtien yläpinnoilla piilottelematta. Toukka koteloituu puun rungolle tai oksalle varsin kovapintaisen ja hyvin naamioidun kotelokopan sisään. Koteloituminen tapahtuu usein etelänpuoleiselle pinnalle. Kotelo talvehtii usein kahdesti.
Ravintokasvi

Toukka elää koivuilla (Betula) ja lepillä (Alnus).
Aiheesta muualla

Suomen perhostutkijain seura: ohjeita vaaleiden nirkkolajien tunnistamiseen (Arkistoitu – Internet Archive)
Koivu-, paju- ja haapahangokkaan tunnistaminen (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q663800  Wikispecies: Furcula bicuspis  BioLib: 53037  BOLD: 197795  CoL: 6K4ZN  EUNIS: 309105  Fauna Europaea: 446470  Fauna Europaea (new): 29c53844-2e05-4f01-84ea-310ffce1e5c2  GBIF: 1822613  iNaturalist: 483370  IRMNG: 11323402  LepIndex: 59575  LoB: 6447  MaBENA: FurcuBicus  NBN: NBNSYS0000006082  NCBI: 987941  Observation.org: 1995  Open Tree of Life: 160253  Laji.fi: MX.62122
Koivuhiiri

| Koivuhiiri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Dipodoidea
Heimo::  Hyppyrotat Dipodidae
Alaheimo::  Koivuhiiret Sicistinae
Suku::  Koivuhiiret Sicista
Laji::  betulina
Kaksiosainen nimi
 Sicista betulina  (Pallas, 1779) 
 Koivuhiiren levinneisyys
Katso myös
   Koivuhiiri Wikispeciesissä   Koivuhiiri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Koivuhiiri (Sicista betulina) on hyppyrottien heimoon (Dipodidae) kuuluva pienikokoinen jyrsijälaji, joka elää harvinaisena myös Suomen luonnossa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Koivuhiirtä tavataan yhtenäisesti Etelä-Suomesta ja Baltiasta itään suureen osaa Pohjois-Aasiaa, muttei kuitenkaan Kaukoidässä. Laikuttain sitä esiintyy myös Skandinaviassa ja Keski-Euroopan itäosassa.
Suomessa koivuhiirtä tavataan Etelä- ja Keski-Suomesta Oulun korkeudelle asti: lajia esiintyy linjan Lohja-Tampere-Jyväskylä-Ilomantsi kaakkoispuolella. Suomessa laji on vähälukuinen ja rauhoitettu. Se on aiemmin toiminut uhanalaisten lehtojen bioindikaattorina.
Koivuhiiren elinympäristöä ovat lehdot ja reheväkasvuiset pensaikot. Vuodenaikojen mukaan laji voi vaihdella elinpaikkaansa. Loppukesästä koivuhiiri ilmaantuu viljelyksille jyviä etsimään, mutta sen voi huomata myös heinittyneiltä hakkuualueilta.
Tuntomerkit

Koivuhiiren ruumis on 5–7,5 senttiä pitkä, häntä 7,5–11 senttiä. Koivuhiiri on pienikokoinen ja painaa 5–15 g. Selvin tuntomerkki on musta juova selässä sekä siimamainen ruumista pidempi häntä. Väritys on tasaisen ruskea ja selässä on leveähkö tumma juova. Etu- ja takajalan uloin varvas voi tarttuessaan kääntyä muita varpaita vastaan – tämä on sopeutuma kiipeilyyn.
Koivuhiiri muistuttaa ulkonäöltään Suomessa huomattavasti yleisempää peltohiirtä, mutta on sitä pienempi ja pitkähäntäisempi. Lajit eivät ole läheistä sukua toisilleen, sillä koivuhiiri kuulu eri heimoon kuin varsinaiset hiiret.
Ravinto

Koivuhiiri käyttää ravinnokseen siemeniä, marjoja ja hyönteisiä.
Elintavat

Koivuhiiret kiipeilevät korsissa ja pensaistossa etsimässä ravintoa. Ilman lämpötila vaikuttaa hiiren liikkumiseen. Kesälläkin viileällä säällä se pysyy heinillä vuoratussa pesässään. Koivuhiiret viettävät horroksessa lokakuusta touko-kesäkuuhun puunkolossa tai maanalaisessa onkalossa. Horroksen aikana koivuhiiren paino voi laskea 50 %.
Lisääntyminen

Koivuhiiren elinikä on kaksi talvea, mutta se voi elää jopa 5-vuotiaaksi. Koivuhiirellä on hidas lisääntymisrytmi ja naaras tuottaa yhden poikueen vuodessa. Poikaset syntyvät maanpinnalle heinistä rakennettuun kesäpesään. Jälkeläisiä poikueessa on 1–11 kappaletta. Koivuhiiri lisääntyy suppeina yhdyskuntina, ja yksilö on sukukypsä noin vuoden iässä.
Kolvaisjärvi

| Kolvaisjärvi Колвасозеро, Kolvasozero |
| --- | --- |
 Kolvaisjärvi
 Koordinaatit: 63°49′45″N, 30°32′47″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Mujejärven piiri
Kunta:  Repola
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2013):  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kolvaisjärvi (myös Kolvasjärvi, ven. Ко́лвасозеро, Kolvasozero) on kylä Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Repolan kunnassa. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 15 kilometriä Repolasta länteen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2013).
Laatokan ja Vienanmeren välisen kulkureitin varrella sijainnut Kolvaisjärven kylä mainitaan Nousia Venäläisen selvityksessä vuodelta 1555. Se oli yksi Repolan pogostan suurimmista kylistä. Vuonna 1679 siellä oli 25 taloa ja vuonna 1762 yhteensä 122 asukasta.
1900-luvun vaihteessa Kolvaisjärvi kuului Repolan volostiin ja kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 20 taloa, 155 asukasta ja koulu. Kylän tsasouna oli omistettu suurmarttyyri Georgiokselle.
Neuvostoaikana Kolvaisjärvi kuului Repolan kyläneuvostoon. Vuonna 1933 siellä oli 244 asukasta, joista 198 oli karjalaisia ja 42 venäläisiä. 1930-luvun alussa kylään perustettiin kolhoosi Eteenpäin.
Jatkosodan aikana suomalaisten miehittämällä Kolvaisjärvellä oli poliittisesti epäluotettavan suomensukuisen väestön keskitysleiri. Vuonna 1947 kylässä oli 19 asukasta. Uudelleen perustettu kolhoosi lakkautettiin 1950-luvulla ja asukkaat siirrettiin metsäteollisuuspiirin alaisuuteen. Suomalaisten jatkosodan aikana rakentama lentokenttä jäi pois käytöstä vuonna 1973. Vuonna 1997 kylässä oli kolme asukasta.
Nykyään Kolvaisjärvellä on kymmenkunta taloa, jotka toimivat kesäasuntoina.
Kolófonas (Chálki)

Kolófonasin saari.
| --- | --- |
Muut nimet:  Kolofónas (Κολοφώνας)
Sijainti:  36°13′23″N, 27°38′27″E, Chálki Ródos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,012 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kolófonas (kreik. Κολόφονας, myös Kolofónas, Κολοφώνας) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Chálkin saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,012 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Kolófonas kuuluu Chálkin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolófonas Wikimedia Commonsissa
Dodekanesia
| --- | --- |
Pääsaaret:   Astypálaia  Kálymnos  Kárpathos  Kásos  Kastelórizo (Megísti)  Kos  Léros  Nísyros  Pátmos  Ródos  Sými  Tílos 
Muut suuremmat saaret:   Agathonísi  Alimiá  Arkoí  Farmakonísi  Gyalí  Kínaros  Lévitha  Leipsoí  Nímos  Psérimos  Saría  Télendos 
Pienet saaret:   Adelfoí  Áfoti  Ágios Antónios  Agía Kyriakí, Astypálaia  Agía Kyriakí, Kálymnos  Agía Kyriakí, Léros  Agía Marína  Agía Thékla  Ágios Andréas  Ágios Geórgios, Megísti  Ágios Geórgios, Pátmos  Ágios Theódoros  Agriélaia  Ammoúdi  Antítilos  Ánydro  Apanonísia  Archángelos  Archangélou  Arefoúsa  Argeloússa  Armáthia  Artikonísi  Aspronísia Makrý Aspronísi  Megálo Aspronísi  Mikró Aspronísi  Aspropníchtis  Astakidonísia Astakída  Astakidópoulo  Chténi  Siál  Aváptistos  Avgó  Balámou  Chálavra Káppari  Makronísi  Piáto  Piláfi, Leipsoí  Psómos  Stavrí  Chamilí  Charkiás  Chiliomódi  Chína  Chondró  Chondronísi  Chondrós  Despotikó  Diakóftis  Diavátes Karavalonísi  Megalonísi  Divoúnia  Drosonísi  Exonísi  Faradonísia  Fokionísia  Frágkos  Ftenó  Gáidaros Livadeión  Gáidaros Megálou Chorioú  Gialesíno  Gláros, Agathonísi  Gláros, Léros  Glynó  Griá  Ímia  Kalapódia  Kalavrós  Kalólimnos  Kalóvolos  Kandelioússa  Karávolas  Karofýlla  Káto Prasoúa  Katsagrélli  Katsikópoula  Kentronísi  Kolófonas, Chálki  Kolófonas, Kásos  Kómaros  Kouloúndros  Kouloúra  Kounéli  Kounoúpoi  Koúrika  Koutsomýti  Krevátia  Krevatió  Kténia  Liádia Megálo Livádi  Pláka, Léros  Lígkia  Líra  Lítra  Maelonísi  Makronísi, Kásos  Makronísi, Pátmos  Makrý  Manóli  Márathos  Marmarás  Mávra  Mávro Poïní  Megálo Mávro Poïní  Megálo Trístomo  Mikrí Kouloúra  Mikró Sofráno  Mikró Trístomo  Moíra  Moní  Nekrothíki  Nerá, Agathonísi  Nerá, Kálymnos  Nípouri  Nisáki  Nisí  Nisierós  Ofidoússa  Oxiá  Pacheiá  Palaiókastro  Páno Prasoúa  Páploma  Patelída  Paximáda  Pentánisa  Pénte Vráchoi  Pergoússa  Petrokáravo  Piganoússa  Piláfi, Pátmos  Pítta  Pláka, Kásos  Plateía  Pláti, Kálymnos  Pláti, Kásos  Pláti, Sými  Polýfados  Pontikonísia Megálos Pontikós  Mikrós Pontikós  Pontikoúsa  Porionísi  Práso  Prasonísi, Kárpathos pohj.  Prasonísi, Kárpathos itä  Prasonísi, Pátmos  Prasonísi, Ródos  Prasoúda  Psathonísi, Agathonísi  Psathonísi, Pátmos  Psomí  Psoradiá  Ro  Safonídi  Saráki  Savoúra  Sélli  Sesklí  Sfýra  Skláves  Smyneronísi  Sochás  Sókastro  Spoláto  Strongylí, Agathonísi  Strongýli, Chálki  Strongýli, Kásos  Strongylí, Léros  Strongylí, Megísti  Strongylí, Nísyros  Strongyló, Pátmos  Strongyló, Ródos  Sýrna  Tigáni  Tragonéra  Tragonísi  Tragoúsa  Tría Nisiá Mesonísi  Plakída  Stefánia  Troumpéto  Trypití  Tsoúka, Chálki  Tsoúka, Pátmos  Tsoukáki  Vasilikí  Velóna  Xéra  Xóplakes  Zaforás