stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irakin–Iranin sota
Sissiliikkeet

Molemmat sodan osapuolet tukivat vihollisen alueella toimivaa sissiliikettä. Irak tuki sodan alussa Khuzestanissa toimivaa MEK:iä, minkä toiminnan iranilaiset kukistivat kovalla kädellä vuosina kesäkuussa 1981 – syyskuussa 1982 ja lopullisesti sodan lopussa. Samoihin aikoihin Irakin kurdit alkoivat joissain kaupungeissa taistella Irakin hallitusta vastaan. Turkin armeija toimi Irakin hallituksen luvalla hävittäen kurdipuolue KDP:n tukikohtia jo vuonna 1983, ja lokakuussa Irakin ulkoministeri Tariq Aziz matkusti Turkkiin neuvotellakseen kurdien vastaisista toimista. Toisaalta Saddam yritti neuvotella kurdialueen eteläosaa hallinneen Jalil Talabanin johtaman PUK:n kanssa. Loppujen lopuksi vuonna 1985 kaikki kurdit kääntyivät Saddamia vastaan, ja saivat aseita Iranista, Syyriasta ja Libyasta. Pohjoisessa toimi myös shiiojen al Daawa. Vuonna 1987 Iran ja kurdit toimivat irakilaisia vastaan yhdessä.
Kaupunkien sota

Sotivat osapuolet pyrkivät haittaamaan toistensa taloutta. Maasotarintamilla alakynteen joutunut Irak pyrki lisäämään sodan kohteeksi Iranin teollisuuden. Vuonna 1985 molemmat osapuolet alkoivat pommittaa toistensa kaupunkeja ja tehtaita. Irak iski ilmasta käsin 5. maaliskuuta 1985 Ahvazin terästehtaaseen ja Bushehrin ydinvoimalaan, mikä oli Iranin mielestä kesäkuussa 1984 annetun YK:n päätöslauselman vastaista. Iran tulitti kostoksi jatkuvasti Basraa, minkä Irak kosti Isfahanin pommituksella.
Iranin lentokoneet pommittivat Bagdadin esikaupunkeja 11. toukokuuta, minkä Irak kosti ilmaiskuilla kuuteentoista iranilaiseen kaupunkiin. Sekä Irakissa että Iranissa räjähti ainakin yksi terroristin asettama pommi. Kaiken lisäksi Irak uhkasi hyökätä Iranin ilmatilassa siviili-ilmailua vastaan. Iran vastasi tähän ampumalla Scud-B-ohjuksen Kirkukiin. Kun Irak vastasi tähän Teheranin pommituksilla, Iran ampui neljä Scud-B:tä Bagdadiin. Irak ei ilmaiskuillaan onnistunut heikentämään iranilaisten moraalia ja nostamaan näitä kapinaan Khomeinia vastaan sodan lopettamiseksi.

Elo–marraskuussa 1985 Irak hyökkäsi Khargin saaren öljynjalostamoa vastaan turhaan 44 kertaa. Iranin vastavetona olivat ilma- ja ohjushyökkäykset Irakin kaupunkeihin. Iran alkoi tästä lähin säännöllisemmin pysäyttää Persianlahdella Irakiin meneviä laivoja, ja etsiä sotatarvikkeita niistä.
Irak uusi kaupunkisodan 1986, koska sillä oli silloin ilmaherruus. Irak keskeytti hyökkäykset helmikuussa 1987. Kaupunkisota alkoi taas voimakkaana, kun molemmat tulittivat toistensa kaupunkeja raketein maaliskuussa 1988. Kohteiksi joutuivat varsinkin maiden pääkaupungit Teheran ja Bagdad sekä ensi kertaa Qomin pyhä kaupunki. Teheranissa kansa osoitti mieltään Neuvostoliittoa vastaan, joka oli toimittanut Irakille raketteja. Mielenosoittajat koettivat murtautua Neuvostoliiton suurlähetystöön, minkä poliisi onnistui vaivoin estämään.
Tankkerisota

Irak alkoi vuonna 1981 hyökätä iranilaisia kauppalaivoja vastaan niiden kotisatamien lähellä. Se teki hyökkäykset ranskalaisvalmisteisin Exocet-ohjuksin, jotka laukaistiin hävittäjistä tai helikoptereista. Irak pyrki vuonna 1984 painostamaan Irania rauhaan. Vuonna 1984 Irak alkoi hyökätä paljon useammin ja laajemmalla alueella muun muassa Khargin öljyterminaalista lähteviä iranilaisia laivoja vastaan, ja Iran alkoi vastata omilla iskuillaan.
Tällöin tankkerisota käynnistyi täyteen laajuuteensa. Laivoista valui mereen öljyä, ja vieraiden maiden merimiehiä kuoli.
Iran alkoi hyökkäillä vuonna 1984 myös Saudi-Arabian ja Kuwaitin tankkereiden kimppuun. Irak pyrki vuonna 1985 tuhoamaan kymmenittäin tehdyillä ilmaiskuilla Khargin öljyterminaalin. Irakin oma öljy kulki pääosin öljyputkien kautta, joten sitä eivät Iranin hyökkäykset niin paljoa häirinneet. Iran uhkasi moneen kertaan Hormuzin salmen sulkemisella, mikä olisi katkaissut muun maailman kannalta erittäin tärkeän Persianlahden öljynviennin. Vaikka Irak teki enemmän tankkeri-iskuja kuin Iran, länsimaat alkoivat enemmän pelätä Iranin tekemiä iskuja, koska se hyökkäsi myös muiden kuin Irakin laivojen kimppuun. Irak iski voimalla Khargin öljynjalostamoa vastaan, ajaen öljysataman Sirrin ja Larakin saarille, mihin Irak myös iski. Vuonna 1986 Persianlahdella hyökättiin 111 puolueetonta laivaa vastaan. Myös Irak hyökkäsi 1986–1987 konservatiivisten arabimaiden tankkereiden kimppuun. Irakilainen lentäjä ampui maaliskuussa 1987 vahingossa Yhdysvaltain fregattia USS Starkia tappaen kymmeniä yhdysvaltalaisia sotilaita. Tähän kohdistuneena vastareaktiona Yhdysvallat syyttikin tankkerisodasta Irania, ei Irakia. Tankkerihyökkäyksiä eniten pelkäävä Kuwait pyysi Yhdysvalloilta, että sen tankkerit purjehtisivat Yhdysvaltain lipun alla ja että Yhdysvallat suojelisi sen tankkereita. Tähän Yhdysvallat suostui ja lähetti sotalaivojaan tankkereita saattamaan. Myös Neuvostoliiton, Britannian, Ranskan ja Italian sotalaivat liikkuivat Persianlahdella. Neuvostoliitto piti Iranin tavoin Yhdysvaltain läsnäoloa Persianlahdella provokaationa, mutta toisaalta julisti alkavansa suojella kauppalaivoja tarpeen vaatiessa. Iran uhkaili Yhdysvaltoja. Eniten kauppalaivaliikenteelle oli ongelmia Iranin aseistetuista pikaveneistä ja maan Persianlahteen laskemista miinoista, jotka vaurioittivat ja upottivat monia laivoja vuodessa. Iran myös hyökkäili noin 80 kilometriä kantavin Silkworm-ohjuksin Yhdysvaltain lipun alla purjehtivia tankkereita vastaan. Yhdysvallat vastasi tähän laivasto- ja erikoisjoukko-operaatioin Iranin öljysatamia vastaan, vaikka maat eivät olleet virallisesti sodassa. Yhdysvallat osallistui meritaisteluihin Irania vastaan 1987 ja 1988. Risteilijä USS Vincenness ampui alas Iran Airin matkustajakoneen tappaen koneen 290 matkustajaa ja miehistön. Tankkerisota tuhosi noin 1/50 Persianlahdella liikkuvista tankkereista, eikä nostanut pitkällä tähtäyksellä öljyn hintoja. Sen sijaan sillä oli merkittävä vaikutus kansainväliseen politiikkaan.
Sodan loppuvaiheet

Iranilaiset hakivat sodan edetessä Irakin kurdeilta tukea. Vastavetona Saddam Husseinin hallinto käytti kemiallisia aseita maassa asuvia kurdeja vastaan.
Irak voimistui merkittävästi vuonna 1987, jolloin sen armeijaa laajennettiin, koulutettiin ja maa oli saanut ulkomailta uusia aseita.
Vuonna 1988 Irakin armeija, jota oli nykyaikaistettu, oli voimistunut ja se kykeni valtaamaan takaisin Iranin Irakista anastamia alueita. Samalla Iranilla oli aseista huutava pula. Iranin oli vaikea saada aseita vuonna 1988, ja maalla oli pulaa varsinkin tykin ammuksista sekä kiinalaiset panssarit, ainoat joita sai, olivat huonoja. Irak hyökkäsi entistä laajemmin Iranin öljykohteita vastaan. Kansainvälisesti eristetty Iran pyrki nyt lähestymään Neuvostoliittoa. Irak siirtyi puolustussodasta hyökkäyssotaan kesällä vuonna 1988, jolloin sen joukot etenivät taas pitkälle Iraniin. Khomeinin oli nyt pakko taipua rauhaan, vaikka se tuntuikin hänestä myrkkymaljan juomiselta.
Iran taipui rauhaan, kun oli heikentynyt sodassa ja kansainvälisesti eristetty. Saddam oli ehdottanut rauhaa jo selvästi aikaisemmin. Maat lopettivat taistelunsa elokuussa 1988, jolloin alkoi tulitauko.
Sodan tappiot ja jälkivaikutukset

Pakolaisia oli miljoonia. Sekä irakilaisten että iranilaisten sodan aikana antamat ilmoitukset kuolleiden määristä yksittäistä taisteluissa olivat liioiteltuja tai vähäteltyjä.
Sodassa kuoli 100 000–150 000 työikäistä irakilaista ja 400 000–600 000 iranilaista.
Irakilaiset kärsivät arviolta 375 000 kuolonuhria, ja 60 000 joutui iranilaisten sotavangeiksi. Ainakin 300 000 iranilaista kuoli ja 500 000 haavoittui. Toisen arvion mukaan 100 000–300 000 irakilaista kuoli ja kaksi kertaa saman verran iranilaisia. Tämä merkitsisi noin miljoonaa kuollutta. Iranissa oli sodan loppuessa kaikkiaan 60 miljoonaa asukasta.
Sota seisautti tai jarrutti molempien maiden taloudellista kehitystä sekä häiritsi maiden öljykauppaa lännen kanssa. Sodassa tuhoutui myös paljon öljyteollisuutta. Suurin osa Iranin öljytuloista meni sodan kustantamiseen. Työikäisten miesten lähtö sotaväkeen, kuolemat ja vammautumiset siellä supistivat Irakin maataloutta. Irakille sodan arvioidaan maksaneen noin 450 miljardia dollaria ja Iranille 650 miljardia dollaria. Sodan alkaessa Irakilla oli ollut valuuttavaroja yli 15 miljardia dollaria mutta sodan päätyttyä velkaa 30 miljardia dollaria. Velka uhkasi Irakin olemassaoloa. Kuwait vaati antamansa velan takaisinmaksua. Näin Irakin-Iranin sota johti Irakin hyökkäykseen Kuwaitiin, joka johti Persianlahden toiseen sotaan, joka johti osaltaan lopulta Irakin sotaan. Irakin sota puolestaan johti islamilaisen fundamentalistijärjestö Isisin nousuun.
Irakin–Iranin sota johti Irakin armeijan muuttamiseen tehokkaaksi sotakoneeksi Iranin armeijaa vastaan, ei Yhdysvaltain asevoimia vastaan. Iranin armeijan taktiikka oli käydä rintamataisteluja, sillä Iranin joukot liikkuivat hitaasti jalan. Yhdysvaltain armeija toimi mekanisoidusti ja sillä oli tehokas ilmatuki. Irakin armeijalla oli vuonna 1991 runsaasti vanhanaikaisia, mutta halpoja panssarivaunuja. Vain pieni osa Irakin panssareista oli yhtä hyviä kuin Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan panssarivaunut.
Sota kuitenkin vaikutti jonkin verran Iraniin positiivisesti, sillä sota teki Iranin armeijasta vahvemman ja Iran alkoi tuottaa omia sotakalustoja ja muita sotatarvikkeita.
Saddam Hussein oli ollut oikeudessa syytettynä sotarikoksista. Osa syytteistä perustui tapahtumiin tässä sodassa.
Armeijoiden voimasuhteet

| Voimasuhteet (1980–1987) | Irak | Iran |
| --- | --- | --- |
| Panssarivaunut 1980 | 2 700 | 1 740 |
| Panssarivaunut 1987 | 4 500+ | 1 000 |
| Hävittäjälentokoneet 1980 | 332 | 445 |
| Hävittäjälentokoneet 1987 | 500+ | 65 (taistelukelpoisia) |
| Helikopterit 1980 | 40 | 500 |
| Helikopterit 1987 | 150 | 60 |
| Tykistö 1980 | 1 000 | 1 000+ |
| Tykistö 1987 | 4 000+ | 1 000+ |
Muut Irakin käymät sodat

Persianlahden sota
Irakin sota
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arming Iraq: A Chronology of U.S. Involvement
How Saddam could embarrass the West (How the USSR, France, and the US armed Iraq)
Memoirs, Photos, Essays about the war.
IRNA's webpage on Sacred Defense
Another IRNA website on the war.
Sabokbalan ("The light winged")
Iran Veterans Affairs Organization
Martyr Avini's website. A prominent photographer of the war.
Yksi azerien muistopaikka sodan uhreille. Iranin vähemmistöt olivat mukana sodassa.
Irakin–Iranin sota - 22. syyskuuta 1980 –Teheran.
Iranilaiset ampuvat vihollista 152 mm haupitsilla.
Iranilainen lapsi sotarintamalla.
Kaasunaamarilla varustautunut Iranin sotilas rintamalla.
Persianlahti, jossa tankkerisotaa käytiin.
Ixchel

Ixchel kuvattuna Dresdenin koodeksissa
Ixchel tai Ix Chel on mayojen kuun jumalatar. Ixchel on naisten taitojen ja ammattien suojelija, mutta hänet esitetään usein vanhana ilkeänä eukkona, jolla on epämiellyttäviä piirteitä. Hän on saattanut olla yksi Itzamna-jumalan ilmentymistä. Toisaalta hänet mainitaan myös Itzamnan puolisona. Ixchel on myös synnyttävien naisten suojelusjumalatar.
Ixtab

Ixtabin kuva Dresdenin koodeksissa
Ixtab oli mayojen kuoleman ja itsemurhan jumalatar. Mayojen mukaan itsemurhan tehneiden ja hirtettyjen sielut pääsivät yhdessä kaatuneiden soturien, ihmisuhrien, pappien ja lapsivuoteeseen kuolleiden naisten sielujen kanssa ikuiseen lepoon Yaxchen maailmanpuun alle. Yleensä jumalatar kuvataan hirttosilmukka kaulassaan puusta roikkumassa. Hänen silmänsä ovat kiinni, ja hänen ruumiinsa on jo alkanut mädäntyä
Itä-Karjalan lippu

Uhtuan tasavallan lippu eli itäkarjalaisten lippu 1920–1922 ja 1941–1944.
Itä-Karjalan lipun on suunnitellut Akseli Gallen-Kallela heimoaatteen innoittamana. Lippua käytettiin Itä-Karjalassa sekä vuosien 1920–1922 heimosotien että jatkosodan (1941–1944) aikana. Lippu on pohjoismaisten lippujen mukainen ristilippu. Vihreä väri kuvastaa Karjalan metsiä, musta ja punainen ovat karjalaisten kansallisvärejä.
Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen

Neuvostoliiton romahdettua vuonna 1991 esitettiin Itä-Karjalan alueelle perustetun Karjalan tasavallan lipuksi aiemmin käytössä ollutta ristilippua. Ehdotus kuitenkin hylättiin vuonna 1992, kun asiasta päätettiin. Karjalan tasavallalle vahvistettiin käyttöön Karjalais-Suomalaisen neuvostotasavallan lippuun perustuva kolmiraitainen lippu. Vaikka lippu ei päässyt Karjalan tasavallan viralliseksi lipuksi, sitä käytetään edelleen edustamaan kaikkia itäkarjalaisia.
Nykymuotoonsa lipun on muokannut karjalainen kuvataiteilija Vitali Dobrinin. Hän määritteli tarkkaan lipun viivojen leveydet ja täsmälliset värisävyt. Niistä musta kuvaa maata, vihreä metsää ja luontoa sekä punainen verta ja iloa.
Shigechiyo Izumi

Shigechiyo Izumi (29. kesäkuuta 1865 tai 1880 – 21. helmikuuta 1986) oli maailman vanhin ihminen Niwa Kawamoton kuoleman jälkeen. Mikäli hän oli syntynyt vuonna 1865, hän olisi ollut kuollessaan 120 vuoden ja 237 päivän ikäinen, ja täten olisi ollut pisimpään koskaan elänyt mies ja maailman toiseksi vanhimmaksi elänyt ihminen Jeanne Calmentin jälkeen. Mikäli hän oli syntynyt vuonna 1865, hän olisi ollut myös viimeinen elossa ollut 1860-luvulla syntynyt.
Tutkimukset ovat herättäneet epäilyjä Izumin todellisesta iästä. Huhtikuussa 1987, 14 kuukautta Izumin kuoleman jälkeen, Tokion pääkaupunkiseudun gerontologisen instituutin epidemiologian osasto kertoi, että Izumin perherekisteritietojen mukaan Izumi oli kuollessaan vain 105. On mahdollista, että hänen syntymätodistuksensa on itse asiassa hänen nuorena kuolleen vanhemman veljensä syntymätodistus. Izumi olisi saattanut syntyä vasta vuonna 1880, jolloin hän olisi ollut kuollessaan 105-vuotias. Mikäli näin on, maailman vanhin tunnettu mies on Jiroemon Kimura, joka kuoli 116-vuotiaana vuonna 2013.
Izumin elämäntarinassa on havaittu useita epäselvyyksiä. Hän syntyi ja kasvoi Tokunoshiman saarella Isen kaupungissa. Izumin tiedetään myös nauttineen säännöllisesti shochua ja olleen säännöllinen polttaja. Ruokavalio kuitenkin koostui ennemmin kalasta ja vihanneksista kuin lihasta. Izumi kuoli keuhkokuumeeseen 21. helmikuuta 1986. Izumin tapaus on yhä kiistelty. Guinnessin ennätysten kirja tunnusti vuoteen 2011 saakka hänen syntyneen vuonna 1865 ja olleen täten kuollessaan 120-vuotias. Vuonna 2012 se kuitenkin poisti Izumin ja julisti 115-vuotiaana kuolleen tanskalaissyntyisen Christian Mortensenin maailman vanhimmaksi mieheksi.
John Ajvide Lindqvist

| John Ajvide Lindqvist |
| --- | --- |
 Ajvide Lindqvist Helsingissä Taiteiden yössä elokuussa 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 1968 (ikä 56–57) Blackeberg, Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aikakausi:  2004–
Tyylilajit:  kauhu, jännitys
Esikoisteos:  Ystävät hämärän jälkeen (2004)
Palkinnot
 Selma Lagerlöf -kirjallisuuspalkinto (2008) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Ajvide Lindqvist (s. 2. joulukuuta 1968 Blackeberg, Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen kauhukirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Ystävät hämärän jälkeen (2004) oli kotimaassaan suuri myyntimenestys, ja se valittiin Norjassa vuoden 2005 merkittävimmäksi romaaniksi. Romaanin pohjalta tehty elokuva Ystävät hämärän jälkeen (2008), jonka Lindqvist itse käsikirjoitti, sai Göteborgin elokuvajuhlien pääpalkinnon 2008. Se esitettiin Suomessa Espoo Ciné -festivaalilla 2008.
Elämä

Lindqvist oli alkujaan taikuri ja stand up -koomikko. Hän oli opiskellut yliopistossa kirjallisuutta ja espanjaa, mutta koomikon työt veivät ajan opiskelulta.
Palkinnot

Selma Lagerlöf -kirjallisuuspalkinto (2008)
Teokset

Ystävät hämärän jälkeen.  ((Låt den rätte komma in, 2004.) Suom. Jaana Nikula)  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7607-9
Kuinka kuolleita käsitellään.  ((Hanteringen av odöda, 2005.) Suom. Jaana Nikula)  Helsinki:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-8178-3
Pappersväggar (2006)
Ihmissatama.  ((Människohamn, 2008.) Suom. Jaana Nikula)  Gummerus, 2009.  ISBN 978-951-20-7936-0
Kultatukka, tähtönen.  ((Lilla stjärna, 2010.) Suom. Jaana Nikula)  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-208400-5
Ystävällisyys. (Alkuteos Vänligheten, suom. Katriina Huttunen) Helsinki: Gummerus, 2023. ISBN 978-951-24-2603-4
Veteen kirjoitettu. (Alkuteos Skriften i vattnet, suom. Laura Kulmala) Helsinki: Gummerus, 2024. ISBN 978-951-24-3672-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Ajvide Lindqvist Wikimedia Commonsissa
Palmén, Joanna: Taikuri. Image 10/2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Jaara

Jaaran kylätalo.
Jaaranjoki ja Jaarankosken niska.
Jaara on runsaan kahden sadan asukkaan kylä Sastamalassa entisen Kiikoisten kunnan alueella. Jaaran lävitse virtaa Kiikoisjärvestä laskeva Jaaranjoki, joka muuttuu Kokemäen puolella Piilijoeksi ja laskee Kokemäen Sääksjärveen.
Jaarassa on ollut asutusta jo kivikaudella 2000 vuotta eaa. Yli-Jaaran alueella on löytynyt esineistöä kivi- ja pronssikaudelta. Nimi Jaara (oinas) on alkukantainen yhteiskunta- ja uskontomuotoinen nimi. Jaara on ollut käsityöläisten ja ammatinharjoittajien kylä, joka on säilyttänyt kylämäisen asutuksen vanhoina puutaloineen.
Ahlstrom (entinen yritys)

| Ahlstrom Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Perustettu:  1851
Perustaja:  Antti Ahlström
Lakkautettu:  2017
Toimitusjohtaja:  Sakari Ahdekivi
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  perusteollisuus
Liikevaihto:   1 085,9 milj. € (2016)
Liikevoitto:   70,8 milj. € (2016)
Henkilöstö:   3 233 (31.12.2016)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ahlstrom Oyj (vuoteen 2001 A. Ahlström Osakeyhtiö) oli suomalainen kuitumateriaaleja valmistanut yritys. Vuonna 2017 Ahlstrom fuusioitui ruotsalaisen kuituyritys Munksjön kanssa Ahlstrom-Munksjöksi.
Ahlstrom Oyj syntyi vuonna 2001 silloisen A. Ahlström Osakeyhtiön jakautuessa kolmeksi uudeksi yhtiöksi. Ahlstrom Oyj:lle siirtyi jakautumisessa A. Ahlström Osakeyhtiön teollinen liiketoiminta. Kaksi muuta uutta yhtiötä olivat sijoitusyhtiö Ahlström Capital Oy ja perheyhtiö A. Ahlström Osakeyhtiö. Alkuperäinen A. Ahlström Osakeyhtiö oli perustettu vuonna 1908 jatkamaan Antti Ahlströmin 1800-luvun puolivälissä aloittamaa liiketoimintaa. Ennen listautumistaan pörssiin vuonna 2006 yhtiö oli kokonaan Ahlströmin suvun omistama perheyhtiö.
Ahlstromin metsäteollisuus Suomessa

A. Ahlströmin omistuksessa olivat ennen Varkauden paperitehdas ja muu sen yhteydessä oleva metsäteollisuus sekä Kauttuan paperitehdas kokonaisuudessaan. Myös Korkeakosken kartonkitehdas Karhulassa ja osa Sunilan sellutehtaasta kuuluivat A. Ahlströmille. Varkauden metsäteollisuus myytiin vuonna 1987 Enso Gutzeitille. Kauttuan paperitehdas myytiin Jujo Thermalille.
Karhulan kartonkitehdas oli Ahlstromiin kuuluvan hylsykartonkeja valmistavan Alcore-yhtiön omistuksessa. Myöhemmin amerikkalainen Sonoco ja Alcore yhdistivät toimintansa Sonoco-Alcore-yhtiöksi, jonka Sonoco on lunastanut kokonaan itselleen.
Sunilan sellutehtaan omistaja on eri omistusjärjestelyjen jälkeen, vuodesta 2009 alkaen Stora Enso Oyj.
Paperiteollisuuden koneiden valmistus

Ahlstrom Oyj:n edeltäjä A. Ahlström Osakeyhtiön Karhulan konepaja valmisti ennen myös paperi- ja kartonkikoneita sekä muita paperi- ja selluteollisuuden laitteita, mutta myi nämä liiketoiminnat Valmetille (1987) ja itävaltalaiselle Andritz AG:lle (2001). Pumppuja ja sekoittimia valmistanut Ahlström Pumput -yksikkö myytiin sveitsiläiselle Sulzerille (2000).
Eräs Karhulan konepajan tuotteista oli nk. Karhulan A-tela, joka kehitettiin 1960-luvun lopussa. Ahlström myi lisenssin telaan amerikkalaiselle Farrellille 1970-luvulla.
Ahlströmin valmistamia paperi- ja kartonkikoneita Suomessa:
Kankaan paperitehdas, PK2, Käyttöönottovuosi: 1936, suljettu 2008
Jämsänkosken paperitehdas, PK4, Käyttöönottovuosi: 1974
Pankakosken kartonkitehdas, KK1, Käyttöönottovuosi: 1912, suljettu: 1979
Pankakosken kartonkitehdas, KK2, Käyttöönottovuosi: 1912, suljettu: 1979
Tervakosken paperitehdas, PK6, Käyttöönottovuosi: 1948, suljettu: 19xx
Tervakosken paperitehdas, PK9, Käyttöönottovuosi: 1961, suljettu: 198x
Myös muut Tervakosken vuoden 1948 jälkeen valmistuneet paperikoneet ovat Ahlströmin toimittamia.
Ahlströmin tehdastekniikkaa käyttäviä tuotantolaitoksia:
Oy Metsä-Botnia Ab:n Äänekosken sellutehdas.
Johto > Yrityksen johdossa olleet

A. Ahlström Osakeyhtiö
| --- | --- |
 kauppaneuvos Antti Ahlström, toimitusjohtaja 1851–1896  Eva Ahlström, toimitusjohtaja 1896–1904  vuorineuvos Walter Ahlström, pääjohtaja 1904–1931  vuorineuvos Harry Gullichsen, pääjohtaja 1932–1954  vuorineuvos Hans Ahlström, pääjohtaja 1954–1960 :  vuorineuvos, Bengt Rehbinder, pääjohtaja 1960–1973  vuorineuvos Lars Mikander, pääjohtaja 1973–1981  vuorineuvos Krister Ahlström, pääjohtaja 1982–1998  vuorineuvos Juha Rantanen, pääjohtaja 1998–2001  metsäneuvos Seppo Jukkola, toimitusjohtaja 2002–2008 
Ahlstrom Oyj
vuorineuvos Juha Rantanen, toimitusjohtaja 2001–2004
Jukka Moisio, 2004–2008
Risto Anttonen, väliaikainen toimitusjohtaja 2008
Jan Lång, toimitusjohtaja 2008–2014
Marco Levi, toimitusjohtaja 2014–2016
Sakari Ahdekivi, väliaikainen toimitusjohtaja 2016–2017
Kirjallisuutta

Schybergson, Per: Työt ja päivät. Ahlströmin historia 1851–1981. Helsinki 1992. ISBN 9789529040698
Aiheesta muualla

A. Ahlström Oy, Varkauden Tehtaat 1815–2001. (Arkistoitu – Internet Archive)
Ahlstrom Oyj. Kauppalehti.
Ahlstrom Oyj hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Pörssitieto: sukupuu.  Ahlströmien neljän ensimmäisen sukupolven talousvaikuttajat
Varkauden paperitehdas vuonna 1970.
Entinen A. Ahlström Oy:n pääkonttori Noormarkun ruukissa. Rakennus valmistui vuonna 1916 ja sen suunnittelivat arkkitehdit Valter Jung ja Emil Fabritius.
Ahaltekhevonen

| Ahaltekhevonen |
| --- | --- |

Tyyppi::  itämainen täysiverinen
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::  Keski-Aasia, Kaukasia
Polveutuminen::  turkmeenihevonen ja sen esimuodot
Rodun syntyaika::  1600-luku
Muita nimityksiä::  ahaltekenhevonen, ahaltekinhevonen, ahaltek, ahalteke, akhal-teke
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  ratsu
Globaali esiintyminen::  noin 3 500 yksilöä
Merkitys Suomessa::  marginaalinen
Ominaisuudet
Korkeus::  noin 147–165 cm
Värit::  kaikki perusvärit, kimo, voikkovärit; usein metallinhohtoinen
Ahaltekhevonen tai ahaltekinhevonen tai ahaltekin hevonen, lyhyemmin ahalteke tai ahaltek on itämainen täysiverihevosrotu, joka on kehittynyt Kaukasiassa ja Keski-Aasiassa.
Rotu on nimetty alueen keitaiden, Akhal, sekä ennen virallista määritelmää rotua jalostaneen Teke-heimon mukaan.lähde tarkemmin?
Rodun virallinen määritelmä muodostui 1800-1900 luvun vaihteessa sen jälkeen, kun Venäjän keisarikunta valloitti Turkmenistanin alueen 1881. Rotukirja muodostettiin aluella asuneen Teke-heimon kasvattamista hevosista, vaikka kantakirjaan otettiin myös useiden muiden turkmeeniheimojen hevosia.
Ahaltekhevosesta on Venäjällä perinteisesti käytetty turkmeeninkielestä juontuvaa kutsumanimeä "argamak". Nimi merkitsee puhdasveristä turkmeenihevosta.Turkmeeninhevosta pidetään eräänä maailman vanhimmista hevosroduista.  Ahaltekien suljetusta kantakirjasta vastaa venäläinen valtiollinen hevosjalostusorganisaatio VNIIK.
Johtuen venäjän kielen kirjoitustavoista ja kyrillisistä kirjaimista rodun nimen länsimainen luentatapa voi vaihdella paljonkin, mikä hankaloittaa tiedonhakua rodusta. Englanninkielisillä alueilla käytetään yleisesti muotoa Akhal-Teke, saksankielisillä Achal-Tekkiner ja ruotsinkielinen nimi on Achaltekeer.