stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sukhothai

Sukhothai on yksi Thaimaan rauniokaupungeista. Sitä rakennettiin 1200-luvun loppupuolelta 1300-luvun alkupuolelle kuningas Ramkanghaengin aikana. Se oli Sukhothain kuningaskunnan pääkaupunkina 1238–1419. Sukhothai kukoisti miltei 150 vuotta, kunnes Ayutthayan kuningaskunta valtasi sen. Uusi Sukhothain kaupunki sijaitsee noin 430 kilometriä pohjoiseen Bangkokista ja Sukhothain rauniot ovat n. 13 kilometriä länteen uudesta Sukhothain kaupungista.
Sukhothain vanhaa kaupunkia ympäröivät muurit, joiden koko on 1600 x 2000 metriä, mutta raunioita on laajalla alueella sen ympärillä. Niitä pääsee tutkimaan joko polkupyörällä tai tuktuk-taksilla. Alueella on myös useita vesialtaita lootuskukkineen. Muinaiset temppelit ovat nyt raunioina, mutta osa Buddhan patsaista on säilynyt hyvin. Muurien sisällä tunnetuimmat temppelit ovat Wat Mahathat, jossa on useita hyvin säilyneitä Buddhan patsaita, saarella sijaitseva Wat Sra Sri -temppeli, jossa on istuva ja seisova Buddha, sekä Wat Si Sawai, jossa on kolme tornia (prang). Muurien ulkopuolisen alueen temppeleistä huomattavimpiin kuuluvat Wat Phra Phai Luangin rauniot ja prang. Valokuvatuin kohde on Wat Si Chum, jossa 15 metriä korkea Buddha kurkistaa rakennuksen raosta. Wat Si Chumin Buddha on kuuluisa pitkistä kullatuista sormistaan. Wat Saphan Hinin Buddha seisoo kukkulan laella, jonne johtaa kivetty polku.
Sukhothain historiallinen puisto on tärkeä turistikohde ja se on liitetty Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1991. Maailmanperintökohteen alueeseen kuuluu kolme historiallista kaupunkia: Sukhothai, Si Satchanalai ja Kamphaeng Phet. Kaikissa on esillä siamilaista kulttuuria edustavaa arkkitehtuuria ja muistomerkkejä Sukhothain kuningaskunnan ajalta. Niitä pidetään luovan taiteen mestariteoksina ja ne erottautuvat omaksi tyylikseen, jota kutsutaan Sukhothain tyyliksi. Kaupunki ei ollut uranuurtaja ainoastaan kulttuurissa, vaan myös insinööritaidoissa. Alueelle rakennettiin patoja, lampia, kanavia ja vesialtaita maanviljelyä, taloutta, juomavettä ja uskonnollisia rituaaleja varten. Maanviljely oli pääelinkeino, mutta tuotantoon kuului myös korkeatasoinen keramiikka. Sukhothai kukoisti kuningaskunnan aikana, ja sitä kutsuttiinkin nimellä "Onnen aamunkoitto".
Nykyisin turismi on tärkeä elinkeino. Kaupungin ympäristössä maanviljelys on huomattava tulonlähde, erityisesti riisin ja vihannesten viljely. Viime vuosina on kehitetty luonnonmukaista viljelyä.
Kuvagalleria

Wat Mahathat, valonäytelmä
Wat Saphan Hin kukkulan laella
Sukhothain historiallinen puisto
Wat Si Chum
Buddhan käsi Wat Si Chumin temppelissä
Wat Mahathat, Buddha
Wat Traphang Ngoen-munkkiluostari
Valonäytelmä
Sukhothain keramiikkaa
Vihannestori
Riisipeltoja Sukhothaissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sukhothai Wikimedia Commonsissa
Svaabia

Svaabian herttuakunta noin 1000-luvulla.
Svaabian kartta vuodelta 1756.
Svaabia (saks. Schwaben) on historiallinen alue eteläisessä Saksassa. Sveitsin saksankieliset alueet, Liechtenstein ja Elsassin alue, ovat keskiajalla kuuluneet Svaabiaan. Nykyinen Baden-Württembergin osavaltio ja Baijerin läntiset osat ovat Svaabian historiallista aluetta.
Historia

Svaabian herttuakunta muodostettiin frankkien valtakunnan alaisuuteen vuonna 496. Myöhemmin herttuakunnasta tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan osa. Herttuakunta perustettiin uudelleen 900-luvun alussa, ja vuosina 1079–1268 sitä hallitsi Hohenstaufen-suku. Suuren osan tuosta ajanjaksosta Hohenstaufenit olivat myös keisareita. Svaabian herttuakunta hajosi, kun viimeinen herttua Konradin teloitettiin Sisilian kuningaskunnan valtataistelun yhteydessä vuonna 1268. Myöhemmin Habsburg-suku otti Svaabian herttuan arvon itselleen, mutta se jäi pois käytöstä vuonna 1313.
Luettelo Svaabian herttuoista > Varhaiset herttuat

?–911: Burchard I, mainittu rajakreivinä (marchio) vuonna 903 ja herttuana (dux) vuonna 909
911–916/917: Erchanger, hallitseva kreivi Alemanniassa Burchard I:n teloituksen jälkeen, julistettiin herttuaksi vuonna 915, karkotettiin syyskuussa 916, teloitettiin tammikuussa 917.
917–926: Burchard II, tunnusti Henrik Linnustajan Saksan kuninkaaksi vuonna 919, ja Henrik tunnusti hänet vastineeksi Svaabian herttuaksi.
926–949: Hermann I
950–954: Liudolf
954–973: Burchard III
973–982: Otto I
Luettelo Svaabian herttuoista > Konradiinien suku

982–997: Konrad I
997–1003: Hermann II
1003–1012: Hermann III
Luettelo Svaabian herttuoista > Babenberg-suku

1012–1015: Ernest I
1015–1030: Ernest II
1030–1038: Hermann IV
Luettelo Svaabian herttuoista > Muita sukuja

1038–1045: Henrik I (keisarina Henrik III)
1045–1048: Otto II
1048–1057: Otto III
1057–1079: Rudolf I
1079–1090: Berthold I
1092–1098: Berthold II
Luettelo Svaabian herttuoista > Hohenstaufen-suku

1079–1105: Fredrik I
1105–1147: Fredrik II
1147–1152: Fredrik III (Fredrik Barbarossa, keisarina Fredrik I)
1152–1167: Fredrik IV
1167–1170: Fredrik V
1170–1191: Fredrik VI
1191–1196: Konrad II
1196–1208: Filip
1212–1216: Fredrik VII (keisarina Fredrik II)
1216–1235: Henrik II (Saksan kuninkaana Henrik VII)
1235–1254: Konrad III (Saksan kuninkaana Konrad IV)
1254–1268: Konradin (myös Konrad IV, Sisilian kuninkaana Konrad II)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svaabia Wikimedia Commonsissa
Svaabian herttuoiden sukupuu vuosilta 1012–1068.
Selangorin sulttaani

| Selangorin kuningashuone |
| --- | --- |
Maa:   Selangor
Arvonimet:  Sulttaani
Perustaja:  Salahuddin Shah
Nykyinen päämies:  Sharafuddin Idris Shah 2001-
Perustamisvuosi:  1745
Kansallisuus:  Malesia
Selangorin sulttaani on Malesian Selangorin osavaltion hallitsija. Sulttaani toimii myös vuorollaan Malesian kuninkaana.Selangorin kuningashuoneen sulttaanit polveutuvat 1700-luvulla maan perustaneista bugislaisista.
Historia

Selangorin sulttaanikunta perustettiin 1700-luvulla, kun Malakan niemimaalle tulleet bugislaiset perustivat Selangorin sulttaanikunnan vuonna 1745. Vuonna 1766 Perakin sulttaani tunnusti Selangorin olemassaolon. Selangorin ensimmäinen hallitsija oli sulttaani Salahuddin Shah (Raja Lumu). Selangoria ovat hänen jälkeensä hallinneet hänen jälkeläisensä.
Maan historian alkuaikoina Malaijien saaristoa hallinneiden hollantilaisten ja malaijihallitsijoiden edut olivat usein ristiriidassa keskenään, ja maan toinen sulttaani Ibrahim karkotettiin Selangorista vuonna 1786. Hänen sallittiin palata kaksi vuotta myöhemmin.
Britannian siirtomaavallan aikana Selangorin rikkaat tinavarannot houkuttelivat maahan kiinalaisia työskentelemään tinakaivoksille. Tämä johti lopulta bugislaisten ja kiinalaisten välillä käytäviin taisteluihin, jotka johtivat siihen että britit puuttuivat alueen hallintaan, ja Selangor liittyi Britannian perustamaan Liittoutuneisiin malaijivaltioihin 1874, jolloin sulttaanin neuvonantajaksi tuli brittiläiset edustajat.
Toisen maailmansodan aikana Japani valloitti Malakan niemimaan ja japanilaiset puuttuivat myös Selangorin hallintoon. Japanilaismiehityksen aikana sulttaani Hisamuddinin tilalle nimitettiin hänen veljensä Musa Ghiatuddin Riayat Shah. Sodan jälkeen Hisamuddin palautettiin valtaan.
Selangorin sulttaanit

| Nro | Sulttaani | Vallassa |
| --- | --- | --- |
| 1 | Salahuddin Shah | 1745-1778 |
| 2 | Ibrahim Shah | 1778-1826 |
| 3 | Muhammad Shah | 1826-1857 |
| 4 | Abdul Samad | 1857-1896 |
| 5 | Alaeddin Sulaiman Shah | 1896-1937 |
| 6 | Hisamuddin Alam Shah (1. kerta) | 1937-1942 |
| 7 | Musa Ghiatuddin Riayat Shah | 1942-1945 |
| 6 | Hisamuddin Alam Shah (2. kerta) | 1945-1960 |
| 8 | Salahuddin Abdul Aziz | 1960-2001 |
| 9 | Sharafuddin Idris Shah | 2001- |
Sharafuddin Idris Shah.
Puoli seitsemän

| Puoli seitsemän |
| --- | --- |
 Puoli seitsemän -ohjelman nykyinen logo
Tyyli:  asiaohjelma
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Ella Kanninen Mikko Kekäläinen Anniina Valtonen (perjantaisin) Lloyd Libiso (perjantaisin, Anniina Valtosen äitiysvapaan ajan) Olli-Pekka Kursi (perjantaisin)  Tuulianna Tola (perjantaisin)
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  28. lokakuuta 2009 –
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  2015 Luettelot jaksoista
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Tiina Klemettilä
Ohjaaja(t):  Teemu Holttinen
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Palkinnot
Voitetut:  Kultainen Venla Paras ohjelma 2022 Kultainen Venla Paras ohjelma 2018
Ehdokkuudet:  Kultainen Venla Paras TV-ohjelma 2012 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Puoli seitsemän logo vuosina 2009-2014.
Puoli seitsemän on Yle TV1:n asiaohjelma. Se lähetetään maanantaista perjantaihin kello 18.30. Ohjelma määrittelee itsensä ”alkuillan hyväntuuliseksi suoraksi asiamakasiiniksi, jonka seurassa saa myös viihtyä”. Ohjelma pyrkii olemaan yleisasiaohjelma: aihepiirejä ovat muun muassa luonto, kuluttaminen, kulttuuri, myös populaarikulttuuri, kädentaidot, tiede yleistajuisesti, terveys ja elämäntyyli. Toimittajan persoona saa näkyä jutussa enemmän kuin normaalissa ajankohtaisjournalismissa. Ohjelman studio-osuudet ovat suoria.
Joka lähetyksessä studiossa on haastateltavana tunnettu vieras. Puoli seitsemän lähetetään Pasilan Mediatalosta. Ohjelma on osa Ylen Urheilu ja tapahtumat -toimitusta.
Historiaa

Ensimmäinen Puoli seitsemän -ohjelma lähetettiin 28. lokakuuta 2009, ja sen vieraana oli tanssija ja koreografi Jorma Uotinen. Ajankohtais-viihdeohjelman juontajina aloittivat tuolloin radiosta tuttu Marja Hintikka ja toimittaja Peter Nyman.
Ohjelman perjantailähetystä Nymanin tilalla juonsi Mikko Kekäläinen. Ohjelmaa esitettiin aluksi kolmesti viikossa: keskiviikkoisin, torstaisin ja perjantaisin. Syksystä 2010 alkaen Nymanin siirryttyä MTV3-kanavalle uutisankkuriksi Kekäläinen aloitti ohjelman jokapäiväisenä juontajana. Hän oli aiemmin työskennellyt Yle Radio Suomessa. Samalla ohjelman lähetyspäiviä lisättiin ja sitä alettiin esittää neljänä iltana viikossa.
Alkuperäinen naisjuontaja Marja Hintikka jäi äitiyslomalle 26. helmikuuta 2013 esitetyn jakson jälkeen. Hintikan jälkeen ohjelman toisena juontajana toimi syyskuun loppuun 2014 Ella Kanninen. Tästä lähtien ohjelmaa juonsi Susanna Laine, aina lokakuun loppuun 2020. Kanninen palasi Laineen tilalle juontajaksi marraskuun 2020 alusta alkaen. Marraskuun 2020 alusta lähtien perjantaisin ohjelmaa on juontanut Olli-Pekka Kursi yhdessä Susani Mahaduran kanssa syyskuuhun 2021 saakka ja tammikuun 2022 alusta lähtien Anniina Valtosen kanssa. Syksyllä 2022 perjantaihin mukaan tuli myös Tuulianna Tola. Anniina Valtosen äitiysvapaan ajaksi, marraskuun alusta 2023 alkaen, juontajaksi tuli Lloyd Libiso.
Puoli seitsemän juhli tuhannetta lähetystään 9. toukokuuta 2017 suorana Allas Sea Poolilla Helsingin Katajanokalla.
Ohjelman katsojaennätys 691 000 syntyi tammikuussa 2018. Viikkotavoittavuus on talvisin parhaimmillaan 1,5 miljoonaa.
Tuotantotiimi

Ohjelman vastaavana tuottajana toimii Tiina Klemettilä, tuottajina Velipekka Pekkola, Niina Honka ja Linda Pukka.
Tuotantotiimi > Juontajat

Mikko Kekäläinen (väliaikaisena 2009–2010, vakituisena 2010–)
Ella Kanninen (vakituisena 2013–2014 ja 2020–)
Olli-Pekka Kursi (perjantain lähetykset; vakituisena 2020–)
Anniina Valtonen (perjantain lähetykset 2022–)
Lloyd Libiso (perjantain lähetykset, Anniina Valtosen äitiysvapaan ajan, marraskuu 2023– 2024)
Tuulianna Tola (perjantain lähetykset 2022–)
Tuotantotiimi > Entiset juontajat

Marja Hintikka (vakituisena 2009–2013)
Peter Nyman (vakituisena 2009–2010)
Susanna Laine (vakituisena 2014–2020)
Susani Mahadura (perjantai 2020–2022)
Aiheesta muualla

Puoli seitsemän Yleisradion sivuilla
Puoli seitsemän Facebookissa
Pohjois-Borneo

Pohjois-Borneo oli Borneon saarella sijainnut brittiläisen protektoraatin alainen valtio, jota hallitsi Pohjois-Borneon kauppakomppania vuosina 1882–1941. Toisen maailmansodan jälkeen Pohjois-Borneosta tehtiin brittiläinen kruununsiirtomaa. Vuonna 1963 Pohjois-Borneo liittyi Malaijan liittovaltioon yhdessä Sarawakin ja Singaporen kanssa, jolloin syntyi nykyinen Malesian valtio. Nykyisin Pohjois-Borneon alueella sijaitsee Malesian osavaltio Sabah.
Historia

Pohjois-Borneo muodostettiin 1880-luvulla, kun Malakan niemimaata hallinneet brittiläiset pelkäsivät muiden siirtomaavaltojen, eritoten Saksan keisarikunnan vaikutusvallan kasvua Malaijien saaristossa. 1880-luvulla Pohjois-Borneon aluetta hallitsivat Brunein ja Sulun sulttaanikunnat. Britit pyrkivät ottamaan alueen Pohjois-Borneon kauppakomppanian haltuun, jotta muut siirtomaavallat eivät pääsisi hyötymään alueesta. Pohjois-Borneon kauppakomppania neuvotteli alueluovutuksista Brunein ja Sulun sulttaanien kanssa, ja vuonna 1881 se sai määräysvallan alueella, josta muodostettiin Pohjois-Borneo.
Kauppakomppania sai Britannian valtiolta oikeudet kauppamonopoliin alueella, vastineeksi siitä että se piti yllä lakia ja järjestystä alueella. Yhtiö joutui taloudellisiin vaikeuksiin, sillä maahan piti tuoda riisiä kalliilla hinnalla ulkomailta. Talous kasvoi 1900-luvun alussa, kun tupakanvienti kasvoi. Lisäksi alueen väestö ei hyväksynyt ulkomaalaisten valtaa. Naapurimaassa Sarawakissa levottomuuksia ei ollut, sillä Sarawakia hallinnut Brooken dynastia, otti alueen hallintaan alkuperäisväestöä. Kun brittiläiset yrittivät toimeenpanna verotusta Pohjois-Borneolla maassa alkoi kansannousu, jota johti Mat Salleh. Kauppakomppania yritti tukahduttaa kapinaa ja nimitti Mat Sallehin alueelliseksi päälliköksi, mutta Britannian hallitus ei hyväksynyt järjestelyä ja kapinallisten nujertamiseksi lähetettiin retkikunta. Kapinassa Mat Salleh sai surmansa vuonna 1900. Häntä pidetään yhtenä Sabahin kansallissankareista. Mat Sallehin kuoleman jälkeen Pohjois-Borneolla syntyi uusia kapinoita 1910-luvulla. Kapinat johtivat brittien liennytyspolitiikkaan, jossa alkuperäisväestöä otettiin mukaan päätöksentekoon 1920- ja 1930-luvuilla.
Toisen maailmansodan jälkeen Britannia pyrki eroon Kaakkois-Aasian siirtomaistaan. Vuonna 1957 Malaijan liittovaltio itsenäistyi Britanniasta ja vuonna 1963 Borneolla sijainneet Sarawak ja Pohjois-Borneo liittyivät Malaijaan, jolloin muodostettiin Malesian liittovaltio. Pohjois-Borneosta tuli Malesian osavaltio Sabah.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjois-Borneo Wikimedia Commonsissa
Pohjois-Borneon kauppakomppanian hallitsema alue.
Putrajaya

| Putrajaya> Malesian osavaltiot ja territoriot |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 2°56′N, 101°41′E 
Valtio:   Malesia
Territorio:   Liittovaltion territorio
Pinta-ala:  49 km²
Väkiluku (2010):  67 964
 – väestötiheys:  1 400 as./km²
Kielet:  malaiji
Putran moskeija
Putrajaya on Malesian uusi hallinnollinen keskus ja liittovaltion territorio, joka perustettiin vuonna 1995. Sinne on siirretty useita hallituksen toimipisteitä maan pääkaupungista Kuala Lumpurista, mistä se sijaitsee noin 25 kilometrin päässä.
Putrajayassa on asukkaita noin 70 000. Suurin osa Putrajayan rakennuksista on hallinnollisessa käytössä. Sen länsipuolella sijaitsee vuonna 1999 perustettu Cyberjaya, mihin monet Malesiassa toimivat IT-yritykset ovat sijoittuneet. Putrajayan alue sijaitsee keskellä Multimedia Super Corridorin aluetta.
Putrajayan alue on keinotekoinen, ja alueen keskellä on 600 hehtaarin laajuinen tekojärvi. Tekojärven ympärille on rakennettu hallintorakennuksia, luksushotelleja, alueen päämoskeija ja runsaasti asuinrakennuksia. Putrajayan väkiluku on noin 70 000, mutta projektin valmistuttua alueelle on tarkoitus asuttaa yli 300 000 henkeä.
Historia

Putrajayan alue on entistä kumipuun ja öljypalmun viljelyaluetta, ja aiemmin alue oli Selangorin osavaltioon kuulunut Prang Besar. Malesian liittovaltion hallitus neuvotteli Selangorin osavaltion hallinnon kanssa Putrajayan perustamisesta ja alueen ottamisesta liittovaltion alaisuuteen. Liittovaltio osti alueen Selangorilta 1990-luvun puolivälissä huomattavalla summalla, ostettu maa-ala oli 46 km². Putrajayan territorio perustettiin lokakuussa 1995. Putrajayan perustamista oli visioimassa etunenässä Malesian entinen pääministeri Mahathir Mohamad.
Putrajayan perustamisen seurauksena Selangorin osavaltion sisässä on enklaavina kaksi liittovaltion territoriota: Kuala Lumpur ja Putrajaya.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Putrajaya Wikimedia Commonsissa
Malesia
| --- | --- |
Osavaltiot:   Johor   Kedah   Kelantan   Malakka   Negeri Sembilan   Pahang   Perak   Perlis   Penang   Sabah   Sarawak   Selangor   Terengganu 
Liittovaltion territoriot:   Kuala Lumpur   Labuan   Putrajaya
Valkoiset rajahit

| Sarawakin rajahit> Rajah of Sarawak |
| --- | --- |

Maa:   Sarawakin kuningaskunta
Arvonimet:  Radža
Perustaja:  James Brooke
Viimeinen hallitsija:  Charles Vyner Brooke
Perustamisvuosi:  1841
Hajoaminen:  1946
Kansallisuus:  Brittiläinen
Sarawakin valkoiset rajahit oli Brooke-suvun dynastia, joka hallitsi Borneon saarella sijainnutta Sarawakin kuningaskuntaa yli sadan vuoden ajan, vuodesta 1841 vuoteen 1946. Nykyisin Sarawakin kuningaskunnan alueella on Malesian osavaltio Sarawak.
Kuningaskunnan perustaja ja ensimmäinen hallitsija oli englantilainen James Brooke. Hän sai Sarawakin alueen hallinnan Brunein sulttaanilta palkinnoksi avusta kapinallisten kukistamisessa. Sulttaani nimitti Brooken Kuchingin radžaiksi ja tämän arvonimestä tehtiin perinnöllinen. Brooke hallitsi Sarawakia kuin omaa maataan ja hänen jälkeensä valtaistuimelle nousi hänen veljenpoikansa Charles Brooke ja tämän jälkeen Charlesin poika Charles Vyner Brooke. Vyner Brooke luopui oikeuksistaan Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksi vuonna 1946.
Historia

Sarawakin alue kuului Brunein sulttaanikuntaan 1500-luvulta 1800-luvulle asti. Brittiläinen seikkailija James Brooke saapui 1839 Borneon saarelle aikeenaan ottaa alue Britannian hallintaan. Brooke oli jäänyt eläkkeelle Englannin Itä-Intian kauppakomppaniasta, sillä hän oli haavoittunut Burmassa. Eläkkeelle jäämisen sijaan Brooke lähti löytöretkelle, apunaan hyvin aseistettu laiva. Hän pyrki lakkauttamaan Borneolla harjoitetun merirosvouksen, pääkallonmetsästyksen ja orjuuden sekä Brunein vallanpitäjien kauppamonopolin. Brooke uskoi, että alueen ottaminen Britannian hallintaan ratkaisisi nämä ongelmat.
Kun Brooke vuonna 1840 saapui Sarawakiin, maassa oli menossa kapina Brunein sulttaani Omaria vastaan. Brooke auttoi sulttaania kapinan tukahduttamisessa, ja sulttaani nimitti Brooken kiitokseksi Sarawakin rajahiksi ja antoi hänen hallittavakseen palan Sarawakin alueesta. Vuonna 1846 Brooken arvonimestä tehtiin perinnöllinen, jolloin sai alkunsa valkoisten rajahien dynastia ja Sarawakin kuningaskunta. Britannian hallitus ei kuitenkaan suostunut ottamaan aluetta hallintaansa, sillä brittihallitus ei uskonut Brooken väitteitä siitä, että alueella olisi rajattomat kaupankäyntimahdollisuudet.
Koska Britannia ei ottanut vastuuta alueesta, James Brooke hallitsi sitä kuin henkilökohtaista läänitystään. Brooke nimitti malaijiväestöä alueen hallintoon ja hyödynsi dajak-väestön taistelutaitoja maan armeijassa ja poliisivoimissa. Dajakkien avulla Brooke myös laajensi Sarawakia Brunein kustannuksella 1850- ja 1860-luvuilla.
James Brooken kuoltua 1868 hänen veljenpoikansa Charles Brooke jatkoi suvun yksinvaltaa alueella. Charles käytti hajota ja hallitse -politiikkaa ja oli armoton niitä kohtaan, jotka kyseenalaistivat hänen valtansa. Charles myös laajensi Sarawakin aluetta sen nykyisiin mittoihin. Kun Charles kuoli vuonna 1917, valtaan tuli hänen poikansa Charles Vyner Brooke.
Vynerin valtakausi keskeytyi toisessa maailmansodassa, kun japanilaiset miehittivät Borneon. Japanilaiset antautuivat vuonna 1945 operaatio Oboen jälkeen, ja Sarawak otettiin Australian sotilashallinnon hallintaan sen sijaan, että Sydneyyn paennut Vyner Brooke olisi palautettu hallitsemaan. Vyner luovutti vuonna 1946 Sarawakin kuningaskunnan Britannialle, ja Sarawakista tuli kruununsiirtomaa.
Luovutusta seurasi lyhyt mutta verinen liikehdintä, jota tuki Vynerin veljenpoika ja perillinen Anthony Brooke. Noin 300 hallinnon virkamiestä protestoi poliittista prosessia, josta heidät oli syrjäytetty. Protestit huipentuivat vuonna 1949, kun Sarawakin kuvernööri murhattiin. Vuonna 1951 Anthony kehotti protestoijia luovuttamaan.
Rajahit

| Nimi | Kuva | Syntynyt | Kuollut |
| --- | --- | --- | --- |
| James Brooke (1841–1868) |  | 29.4.1803  Brittiläinen Intia | 11.6.1868  Yhdistynyt kuningaskunta |
| Charles Brooke (1868–1917) |  | 3.6.1829  Yhdistynyt kuningaskunta | 17.5.1917  Yhdistynyt kuningaskunta |
| Charles Vyner Brooke (1917–1946) |  | 26.9.1874  Yhdistynyt kuningaskunta | 9.5.1963  Yhdistynyt kuningaskunta |
Valkoisten rajahien haudat St. Leonardin kirkon ulkopuolella, paikkana Sheepstor, Devon, Englanti.
Samettiero

Tšekkoslovakia vuosina 1969–1989.
Tšekin (vihreä) ja Slovakian (oranssi) sijainti Euroopan kartalla.
Samettieroksi (tšek. Sametový rozvod, slovakiksi Zamatový rozvod) kutsutaan vuonna 1993 väkivallattomasti tapahtunutta Tšekkoslovakian jakautumista itsenäisiksi Tšekin ja Slovakian valtioiksi. Prosessi oli huomattavasti rauhallisempi kuin Jugoslavian tai Neuvostoliiton hajoaminen.
Kun Václav Havel valittiin Tšekkoslovakian presidentiksi maan ensimmäisissä vapaissa vaaleissa yli 40 vuoteen, yhteiskunnalliset olot maassa eivät enää olleet vakaalla pohjalla samettivallankumouksen jälkeen. Vaikeuksia oli mm. siirtymisessä kommunismista kohti kapitalismia, minkä lisäksi myös maan kahden suurimman etnisen ryhmän väliset suhteet olivat huonontuneet.
Kolme vuotta samettivallankumouksen jälkeen Slovakiassa koettiin, että alue oli jäänyt Tšekin varjoon. Teollistuminen oli tuottanut maahan lähinnä sotilasteollisuutta, joka kärsi poliittisen tilanteen muutoksista. Slovakian puolella oli paljon työttömyyttä, kun taas Tšekin puolella yksityistäminen näytti tuottoisalta. Vuonna 1992 tehtyjen mielipidetiedustelujen perusteella kuitenkin vain 36 prosenttia Tšekin ja 37 prosenttia Slovakian asukkaista kannatti eroa, 80 prosenttia vastaajista piti sitä silti vaikeassa taloudellisessa tilanteessa väistämättömänä.
Samettivallankumouksen jälkeen keskusteltiin kolmesta vaihtoehdosta: tiivis valtioliitto, löyhempi valtioliitto tai täysin itsenäiset valtiot. Heinäkuussa 1992 Slovakian osavaltioparlamentti hyväksyi itsenäisyysjulistuksen. Tšekkoslovakian viimeinen presidentti Havel erosi vapaaehtoisesti. Marraskuussa Tšekkoslovakian kansalliskokous sääti kaksi perustuslakia, joissa sovittiin valtion jakamisesta kahtia vuoden lopussa. Ero tuli voimaan 1. tammikuuta 1993.
Huolimatta siitä, että Tšekkoslovakia hajosi, maiden välit ovat nykyään hyvin läheiset, mikä näkyy myös käytännössä. Joulukuussa 2022 Tšekin pääministeri Petr Fiala edusti slovakialaista virkaveljeään Eduard Hegeria Euroopan unionin neuvoston kokouksessa, koska Hegerin luottamuksesta äänestettiin Slovakian parlamentissa.
Lauri Rönkkö

Lauri Rönkkö (s. 8. maaliskuuta 1994 Kajaani) on suomalainen pesäpalloilija. Pelipaikaltaan Rönkkö on kotiuttajajokeri. Rönkkö edustaa Superpesiksessä Haminan Palloilijoita kauden 2025 loppuun asti kestävällä sopimuksella. Rönkkö on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2011 lähtien. Hänen Superpesis uransa alkoi vuonna 2013 Sotkamon Jymyn joukkueessa. Kaudet 2013 ja 2014 kuluivat kuitenkin pääosin Ykköspesiksen puolella Sotkamon Jymyn kakkosjoukkueessa, sekä farmijoukkue Haapajärven Pesä-Kiiloissa. Kaudeksi 2015 Rönkkö siirtyi Ykköspesiksessä pelaavan Imatran Pallo-Veikkojen riveihin. Imatran Pallo-Veikoissa Rönkkö pelasi kaksi kautta Ykköspesistä ja yhden kauden Superpesistä, Imatran noustessa korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 2017. Kolmen Imatralla vietetyn kauden jälkeen Rönkkö siirtyi Sotkamon Jymyyn, jossa hän pelasi kaudet 2018-2023
Superpesis-urallaan Rönkkö on pelannut kauden 2024 loppuun mennessä 254 miesten Superpesisottelua, joissa hän on lyönyt 20+497 juoksua, tuonut 47 juoksua ja kerännyt 720 kärkilyöntiä. Ykköspesiksessä Rönkkö on pelannut 94 ottelua, joissa hän on lyönyt 6+179 juoksua, tuonut 13 juoksua sekä lyönyt 254 kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty 18.1.2025.
Saavutukset > Pelaajana

4 SM-kultaa: 2013, 2014, 2020, 2023
1 SM-hopea: 2019
2 Itä–Länsi-ottelua: 2017, 2021
Ykköspesiksen lyöjäkuningas: 2016