stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Halpalentoyhtiö
Toimintamalli

Tyypillisen halpalentoyhtiön toimintamalli perustuu usein seuraavassa lueteltuihin ehtoihin. Verrokkina on perinteisen lentoyhtiön toimintamalli.
| Vertailukohde | Halpalentoyhtiö | Perinteinen lentoyhtiö | Säästö |
| --- | --- | --- | --- |
| Matkustajaluokat | Yksi matkustajaluokka. | Useita matkustajaluokkia. | Yksinkertaisempi hinnanmuodostus, ei erillisiä järjestelyjä lentoasemilla kalliimmille matkustajaluokille. |
| Laivasto | Laivaston koneet yhtä konetyyppiä. | Laivastossa useita eri konetyyppejä. | Huolto- ja miehistön koulutuskulut alhaisemmat, kun kaikki koneet ovat samanlaisia. |
| Hinnanmuodostus | Yksinkertainen hinnanmuodostus, joka palkitsee aikaisin varanneet. | Monimutkainen hinnanmuodostus, monia eri hinta- ja matkustajaluokkia. | Säästöä toimistokuluissa. |
| Lennot | Suorat, paikasta paikkaan -lennot ja nopeat käännöt. | Yksi solmukohta, josta kaikki lennot operoidaan. | Laivaston keskittäminen ei tarpeen ja nopeilla käännöillä koneet ovat mahdollisimman paljon tuottavassa käytössä. |
| Kohteet | Syrjäisemmät, vähemmän ruuhkaiset lentoasemat. Koneet asematasolla. | Tärkeät, suuret kansainväliset lentoasemat. Koneet usein matkustajasilloilla. | Syrjäisemmät lentoasemat ovat edullisempia ja koneita asematasolla seisotettaessa ei tarvitse maksaa matkustajasiltavuokraa. |
| Palvelut | Lähes kaikki palvelut maksullisia. Tappiolla myytyjen lippujen tappiot katetaan lisäpalvelujen myynnillä. | Lähes kaikki palvelut sisällytetty lipun hintaan. | Lipun hinta alenee ja palveluita ei järjestetä turhaan. |
| Markkinointi & hinnat | Markkinoi usein halvoin tarjouksin ja myy lippuja toisinaan tappiolla. Kaikki liput myydään internetissä. | Hinnat paljon kalliimpia. Lippuja myydään myös toimistoissa. | Toimistokulut alhaisemmat. |
Historia

Halpalentoyhtiöitä alkoi syntyä Ronald Reaganin hallituksen vapauttaessa Yhdysvaltain sisäisen lentoliikenteen kilpailulle. Tämä kuitenkin johti ensiksi pörssipeliin lentoyhtiöiden osakkeilla, yritysvaltauksiin. Tämä vähensi reittejä ja suuret yhtiöt (nk. legacy airlines, esimerkiksi United Airlines, Delta Air Lines, American Airlines) keskittivät toimintojaan harvemmille keskuskentille (hubs). Tämä loi markkinan halpalentoyhtiöille, jotka aloittivat ”paikallisina”. Ensimmäinen menestynyt halpalentoyhtiö on useimpien mielestälähde?yhdysvaltalainen Southwest Airlines, joka kokeili konseptia perustamisestaan lähtien 1971, ja on tuottanut voittoa joka vuosi 1973 jälkeen. Matkustajan kannalta konseptiin kuuluu koneeseen nousu siinä järjestyksessä, jossa matkustajat tulevat check-iniin, ja esimerkiksi matkaruokavalikoima koostuu pähkinöistä ja muutamasta virvoitejuomasta. Yhtiön koneet ovat lähteneet ajallaan merkittävästi muita yhtiöitä luotettavamminlähde?. Yhtiö on hitaasti laajentanut toimintaansa Yhdysvaltain ”aurinkovyöhykkeeltä” koko Yhdysvallat kattavaksi. Euroopassa on tähän mennessä parhaiten menestynyt 1985 perustettu irlantilainen Ryanair ilmailun vapauduttua yksityisille myös vanhalla mantereella. Vuonna 2004 halpalentoyhtiöt tekevät tuloaan Aasiaan, ensimmäisten joukossa Malesian AirAsia.
Kilpailu

Halpalentoyhtiöt ovat vakava uhka perinteisille täyden palvelun lentoyhtiöille, koska ne eivät voi kilpailla hinnalla, ja pyydettäessä valitsemaan useimmat kuluttajat arvostavat alhaista hintaa muiden asioiden ylitse. Vuosina 2001–2003, kun lentoteollisuuteen iski pahasti terrorismi, sota, terrorismin vastainen sota ja SARS, suurin osa perinteisistä lentoyhtiöistä koki raskaita tappioita, kun taas halpalentoyhtiöt yleisesti ottaen pysyivät tuottoisina.
Monet yhtiöt ovat perustaneet omia halpalentoyhtiöitään, kuten KLM:n Buzz ja United Airlinesin Ted, mutta tästä on tullut hankaluuksia, koska nämä ovat syöneet yhtiöiden ydinliiketoimintaa. Jossain määrin halpalentoyhtiöiden toiminta on perustunut suurempien yhtiöiden halukkuuteen vuokrata koneita niille. Tällöin suurempi yhtiö saa tietyn tulon ilman erityistä riskiä ja ilman työvoima-, markkinointi- ynnä muita kustannuksia.
Halpalentoyhtiöt Suomessa

Suomen historian ensimmäinen halpalentoyhtiö oli KLM:n Buzz, joka liikennöi Suomesta ulkomaille 2000-luvun alussa, mutta lopetti reitit löytäessään helpommin tuottavia reittejä Keski-Euroopasta. Ensimmäinen kotimaan sisäinen halpalentoyhtiö Flying Finn aloitti maaliskuussa 2003 ja menestyi hyvin matkustajamäärien perusteella. Se pakotti myös Finnairin alentamaan hintojaan. Kuitenkin yhtiö joutui huonon taloudenpidon takia pahoihin rahoitusvaikeuksiin ja haki velkasaneerauksen päätteeksi konkurssia helmikuun alussa 2004.
Flying Finnin avattua halpalentojen markkinat, markkinoille tuli SASin Blue1, joka ei kuitenkaan ole halpalentoyhtiö. Se tarjoaa silti edullisia pisteestä pisteeseen -matkoja kotimaan sisällä ja ulkomailla. Lisäksi se harjoittaa syöttöliikennettä SASin keskuslentoasemille Tukholmaan ja Kööpenhaminaan monista Suomen kaupungeista. FlyMe yritti kilpailla Finnairin ja Blue1:n kanssa vilkkaasti liikennöidyllä reitillä Helsingin ja Tukholman välillä, mutta reitti ei muuttunut tarpeeksi kannattavaksi ja lentoyhtiö siirsi koneensa palvelemaan Ruotsin kotimarkkinoitaan. Vuoden 2006 Matkamessuilla Finncomm Airlines aloitti halpalippujen myynnin kotimaanlennoillaan Internetin kautta. Halvimmat liput maksoivat 39 euroa.
Halpalentoyhtiöiden markkinaosuus Suomen kansainvälisessä reittiliikenteessä oli noin 7 prosenttia vuoden 2007 ensimmäisellä kolmanneksella.
Halpalentoyhtiöt Suomessa > Suomesta lentäviä halpalentoyhtiöitä

Ryanair: Tampere – Bremen, Dublin, Frankfurt (Frankfurt–Hahn), Lontoo (Stansted) yhtiön internet-sivusto
Wizz Air: Turku – Gdańsk, Skopje, Rooma (Fiumicino) (yhtiön internet-sivusto)
Norwegian Air Shuttle: – useita kohteita (yhtiön internet-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive))
Halpalentoyhtiön tyyppisiä yhtiöitä ovat myös:
Air Baltic: Helsinki – Riika, Vilna ja Tampere – Riika (yhtiön internet-sivusto)
Transavia: Rovaniemi – Amsterdam (vain talvikaudella) (yhtiön internet-sivusto)
Halpalentoyhtiöt Suomessa > Muita halpalentoyhtiöitä

Air Asia: (yhtiön internet-sivusto)
jetBlue Airways: (yhtiön internet-sivusto)
Gol: (yhtiön internet-sivusto)
Germania Express: (yhtiön internet-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive))
Vueling Airlines: (yhtiön internet-sivusto)
Pegasus Airlines: (yhtiön internet-sivusto)
Tiger Airways: (yhtiön internet-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive))
Jet Star: (yhtiön internet-sivusto)
Aiheesta muualla

210 lentoyhtiötä 121 maasta
EasyJet A319, Airport Amsterdam Schiphol.
PNOZ (turvarajakytkin)

PNOZ on Pilz GmbH & Co KG:n rekisteröity tavaramerkki. Perusteena oleva tuote on turvarajakytkin eli turvarele. Pilz kehitti ensimmäisenä maailmassa hätäpysäytysreleen vuonna 1987. Se korvaa suojausten ylimääräisen kaapeloinnin ja toteuttaa turvallisuustoiminnot.
Tuotehistoria

Ohjaustekniikan alkuaikoina toiminta ja sen myötä prosessin kuvaus olivat etusijalla ohjauksessa. Releet ja kontaktorit ohjasivat koneita ja laitteistoja. Jos poiskytkentälaitteita tai henkilösuojauslaitteita oli käytössä, toimilaite erotettiin tarvittaessa energiansyötöstä. Tämäntyyppiset suojausjärjestelmät saattoivat vikatapauksessa kytkeytyä pois päältä, jolloin suojaustoiminto ei ollut enää taattu. Sen vuoksi alettiin miettiä mahdollisuuksia, miten tämäntyyppiset erotustoiminnot voitaisiin varmistaa.
Ensimmäisiä tuloksia olivat erityiset relekytkennät kuten esim. 3-suojausyhdistelmä. Nämä laiteyhdistelmät johtivat ensimmäisen turvarajakytkimen PNOZ:n kehittämiseen. Pilz sai sille patentin nro 4033801. Tässä on ote patenttiselityksestä: Kaksikanavainen hätäpysäytyslaite on poiskytkennän jälkeistä kanavien alustusta varten varustettu ensimmäisellä alustuskytkennällä, joka voidaan aktivoida painikkeella. Jotta hätäpysäytyslaite kytkeytyy päälle myös syöttöjännitteen takaisinkytkeytymisen jälkeen, siinä on toinen alustuskytkentä, joka toimii jännitteen takaisinkytkeytymisen yhteydessä ja on muuten toimimaton.
Kuvaus

Turvarajakytkimet ovat laitteita, jotka toteuttavat turvallisuustoimintoja. Tämäntyyppisen turvallisuustoiminnon tehtävänä on pienentää vaaran riski hyväksyttäviin rajoihin sopivilla toimenpiteillä. Ne voivat olla turvallisuustoimintoja kuten:
hätäpysäytyspainike
turvaportit
valosähköiset puomit
tuntomatot
kaksinkäsinohjaukset
viivetoiminnot
Turvarajakytkimet valvovat siis tiettyä toimintoa. Muiden turvarajakytkimien kanssa ne varmistavat koneen tai laitteiston kokonaisvalvonnan.
Turvarajakytkimet täyttävät standardien EN 60947-5-1, EN 60204-1 ja VDE 0113-1 vaatimukset.
Rakenne ja toiminta

Turvarajakytkimet poikkeavat toisistaan pääasiassa tekniseltä rakenteeltaan:
klassisesta kosketinperusteisesta reletekniikasta
elektronisella analysoinnilla ja kosketinperusteisilla potentiaalivapailla lähdöillä
aina täyselektronisiin laitteisiin puolijohdelähdöillä
Turvarajakytkimien rakenteen täytyy aina olla sellainen, ettei – oikealla kytkennällä – laitteen vika eikä anturin tai toimilaitteen aiheuttama vika aiheuta turvallisuustoiminnon häviämistä.
Normaali kytkentärele käyttää käämiä ja metallikoskettimien mekaanista liikettä kuorman päälle- ja poiskytkentään. Toistuvien kytkentäjaksojen jälkeen metallikoskettimet saattoivat hitsautua. Kun näin kävi ja käyttäjä painoi hätäpysäytyspainiketta, kone kävi edelleen. Tämä aiheutti vaaratilanteen käyttäjälle. Monet eurooppalaiset, amerikkalaiset, kansalliset ja kansainväliset standardit ja turvallisuusnormit kieltävät siksi yksinkertaisten releiden ja suojausten käytön vaarallisissa koneissa.
Reletekniikan ensimmäistä sukupolvea edustavan turvarajakytkimen tyypillinen rakenne muistuttaa klassista 3-suojausyhdistelmää. Redundantti rakenne varmistaa, että kytkennässä oleva virhe ei aiheuta turvallisuustoiminnon häviämistä. Kaksi relettä (K1, K2) pakko-ohjatuilla koskettimilla tarjoavat käyttöön turvakoskettimet. Tulopiirit CH1 ja CH2 ohjaavat kumpikin toista sisäisistä releistä. Kytkentä käynnistetään käynnistysreleellä K3. Toinen valvontapiiri sijaitsee kytkentäpisteiden Y1 ja Y2 välillä (takaisinkytkentäpiiri). Tätä kytkentää käytetään turvakoskettimilla päälle- ja poiskytkettävien toimilaitteiden valvontaan ja aseman valvontaan. Laitteen rakenne on sellainen, että se tunnistaa virheen tulopiirissä kuten esim. hätäpysäytyspainikkeen koskettimen tai lähtöreleen turvallisuuskoskettimen yhden koskettimen hitsautumisen. Turvalaitteisto estää laitteen päällekytkeytymisen ja siten releiden K1 ja K2 aktivoinnin.
Aiheesta muualla

PNOZ (turvarajakytkin)
Bill Haywood

| Bill Haywood |
| --- | --- |
 Bill Haywood 1900-luvun alkuvuosina.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. helmikuuta 1869 Salt Lake City, Utah
Kuollut: 18. toukokuuta 1928 (59 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  ay-aktiivi
Muut tiedot
Järjestö:  Western Federation of Miners   Amerikan sosialistinen puolue   Industrial Workers of the World
 Nimikirjoitus
William Dudley ”Big Bill” Haywood (4. helmikuuta 1869 Salt Lake City – 18. toukokuuta 1928 Moskova) oli yhdysvaltalainen ammattiyhdistysaktiivi. Hän oli yksi syndikalistisen Industrial Workers of the World -ammattiliiton perustajista ja toimi myös Amerikan sosialistisessa puolueessa. Haywood tunnettiin suoraa toimintaa kannattavana aktivistina, jonka toimintamalleihin kuului lakkojen lisäksi muun muassa sabotaasi, eikä hän kaihtanut koviakaan otteita. Haywoodia syytettiin myös osallisuudesta kuvernööri Frank Steunenbergin murhaan vuonna 1905.
Varhaiset vuodet

Salt Lake Cityssä syntynyt Haywood aloitti työnteon kaivoksessa Nevadan Winnemuccassa jo yhdeksänvuotiaana. Hänen isänsä oli kuollut keuhkokuumeeseen Haywoodin ollessa vasta kolmen vuoden ikäinen. Kaivoksissa työskennellessään hän tutustui oikeistolaisen Knights of Labor -työväenjärjestön ajatuksiin ja kiinnostui radikaalista työväenliikkeestä ensimmäisen kerran vuonna 1886 Haymarketin verilöylynä tunnetun tapahtuman johdosta. Radikalismilleen hän sai lisää vahvistusta vuoden 1893 Pullmanin lakon myötä. Työskennellessään kolme vuotta myöhemmin hopeakaivoksessa Idahon osavaltiossa Haywood liittyi radikaaliin Western Federation of Miners -ammattiliittoon ja nousi sen johtokuntaan vuonna 1900. Kahden vuoden kuluttua Haywood valittiin liiton uudeksi puheenjohtajaksi yhdessä maltillisemman Charles Moyerin kanssa. Haywood kampanjoi muun muassa palkankorotusten ja kahdeksan tunnin työajan sekä lapsityövoiman kieltämisen puolesta. Amerikan sosialistiseen puolueeseen hän liittyi vuonna 1901.
Coloradon kaivossota ja kuvernöörin murha

Vuonna 1903 Coloradossa puhkesi kaivosyhtiöiden ja WFM-ammattiliiton välille Coloradon kaivossodaksi kutsuttu kaksi vuotta kestänyt selkkaus, jonka yhteydessä 33 kaivotyöläistä sai surmansa. Kesäkuussa 1904 Independencen rautatieasemalla räjähti pommi, joka surmasi 13 liittoon kuulumatonta kaivosmiestä. Haywoodia syytettiin iskusta, mutta mitään todisteita ei kuitenkaan ollut. Kaksi vuotta myöhemmin hänet pidätettiin epäiltynä osuudesta Idahon kuvernöörin Frank Steunenbergin murhaam, joka tapahtui joulukuussa 1905. Kuvernöörin surmannut Harry Orchard tuomittiin elinkautiseen, mutta Haywood ja kolme muuta WFM:n johtohenkilöä vapautettiin todisteiden puuttuessa. Pidätys oli johtunut Orchardin tuomionsa lieventämiseksi allekirjoittamasta tunnustuksesta, jossa hän nimesi miehet osallisiksi salaliittoon. Haywood oli kuitenkin pidätettynä yli vuoden verran, jona aikana hän muun muassa pyrki Coloradon kuvernööriksi. Steunenberg oli työväenliikkeen keskuudessa suuresti vihattu henkilö hänen käytettyään liittovaltion sotilaita työtaistelujen murtamiseen.
IWW, pidätys ja pako Neuvostoliittoon

Charles Moyerin ja Haywoodin väliset erimielisyydet johtivat lopulta hänen eroonsa WFM-liitosta vuonna 1908. Tämän jälkeen Haywood toimi syndikalistisessa Industrial Workers of the World -ammattiliitossa, jota hän oli ollut jo muutamaa vuotta aikaisemmin perustamassa muun muassa Eugene V. Debsin, Daniel De Leonin, Mother Jonesin ja Lucy Parsonsin kanssa. Sen muodolliseksi puheenjohtajaksi Haywood valittiin 1915. IWW:ssä vaikuttaessaan Haywood oli muun muassa organisoimassa suuria tekstiilityöntekijiden lakkoja Massachusettsin ja New Jerseyn osavaltioissa. Hänen aikanaan liiton jäsenmäärä myös kasvoi yli kolmeen miljoonaan. Amerikan sosialistisesta puolueesta Haywood erotettiin vuonna 1912, kun se oli joutunut puolueen maltillisemman siiven hallintaan.
Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1918 Haywood tuomittiin yhdessä lukuisten muiden IWW-aktiivien kanssa vankeuteen niin sanotun Espionage Actin rikkomisen vuoksi. Vaikutusvaltainen liitto oli aktiivisesti vastustanut Yhdysvaltain liittymistä sotaan. Vangitsemiset olivat osa ”punaisen uhan” nimellä tunnettua ajanjaksoa, jolloin Yhdysvaltain työväenliikkeen toimintaa ryhdyttiin rajoittamaan. Haywood kärsi tuomiotaan vuoden ajan Leavenworthin vankilassa, jonka jälkeen ehdonalaisessa ollessaan pakeni Neuvostoliittoon vuonna 1921. Maan bolševikkihallitus sijoitti Haywoodin johtamaan Kuznetsin hiilikaivosten toimintaa. Yhdysvaltoihin hän piti yhteyttä New York Timesin Moskovan-kirjeenvaihtajan Walter Durantyn kautta, jolle antamissaan haastatteluissa Haywood yleensä suhtautui kriittisesti Neuvostoliiton järjestelmään. Haywood kuoli Moskovassa vuonna 1928. Osa hänen tuhkistaan haudattiin Kremlin muuriin Haywoodin ystävän John Reedin viereen ja loput tuotiin Yhdysvaltoihin, jossa ne siroteltiin Chicagon Waldheimin hautausmaalle Haymarketin verilöylyn marttyyrien muistomerkille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bill Haywood Wikimedia Commonsissa
Haywood (kesk.) matkalla silkkitehtaan lakkotilaisuuteen Patersonissa vuonna 1913.
Aapo Aitamurto

Aapo Aitamurto (1876 Utajärvi – 1940 Utajärvi) oli yksi Aitamurron hiihtäjäveljeksistä.
Hiihtoura

Aapo Aitamurron ura hiihtäjänä alkoi 1890-luvun puolivälissä. Hän voitti jo nuorena kilpailuja miesten sarjoissa, mikä lisäsi kiinnostusta hiihtämiseen. Oulun hiihdoissa 1895 hänen piti lisätä yksi vuosi ikäänsä, koska kilpailijoilta edellytettiin vähintään 18 vuoden ikää. Tässäkin kilpailussa hän pääsi palkinnoille. Aitamurron hiihtokunto oli parhaimmillaan ennen 1900-luvun vaihdetta, hän voitti mm. isoveljensä Juhon, Juho Ritolan ja muitakin nimekkäitä hiihtäjiä. Esimerkiksi Oulun hiihtojen 30 kilometrin päämatkan hän voitti huonossa kelissä vuonna 1898. Suomalaiset suurhiihtäjät -kirjassa on kuvaus Aapon ylivoimasta peräkkäisissä Turun ja Helsingin hiihdoissa.
Elämänvaiheet

Aapo Aitamurto asui ensin isoveljensä Juhon luona tehden metsätöitä. Vuonna 1917 hän muutti asumaan nuoremman veljensä Antin luokse. Häntä vaivasivat reumatismi ja muutkin terveysongelmat, mutta hän eli kuitenkin veljessarjasta pisimpään. Aapo kuoli vuotta myöhemmin kuin Juho, joka jäi Utajärvellä junan alle 1939. Antti oli kuollut jo 1925, vasta 47-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kirjavainen, J. 1941. Suomalaiset suurhiihtäjät. Osa 2: Santeri Tasasta Martti Lappalaiseen. Porvoo.
Oilinki, P. 1998. Juho Aitamurto ja hänen hiihtäjäveljensä. Teoksessa Oilingin varrelta: kotiseututarinoita Utajärveltä.
Ajoneuvos

| Ajoneuvos |
| --- | --- |
 Ajoneuvos -ohjelman 5-7. tuotantokausien tunnus
Tyyli:  viihde / lifestyle
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Jussi Halli (juontaja)
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  MTV3, MTV3 MAX
Esitetty:  18. maaliskuuta 2006 –
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  58
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jarkko Luoma
Ohjaaja(t):  Tapio Sovijärvi
Tuotantoyhtiö(t):  Moskito Television
Palkinnot
Voitetut:  Paras lifestyle-sarja, Media & Message 2007
Aiheesta muualla
IMDb 
Ajoneuvos on autoiluviihdeohjelma, jota juontaa Jussi Halli. Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin 18. maaliskuuta 2006 MTV3-kanavalla aina vuoteen 2009 asti. Ohjelmaa on esitetty 5. tuotantokaudesta alkaen MTV3 MAX-kanavalla 11. marraskuuta 2011 lähtien.
Ohjelmassa Halli testaa kilparadoilla, maastossa tai kaupungissa erilaisia autoja, kuten loisto-, kilpa- ja maastoautoja. Ajoneuvoksessa vierailee myös  kulkuvälineistä kiinnostuneita julkisuuden henkilöitä, joille etsitään jokaisessa jaksossa heille sopiva liikkumisväline. Myös muita liikennevälineitä kuin henkilöautoja käsitellään. Halli testaa myös vanhoja klassikkoajoneuvoja.
Ohjelman 6. tuotantokausi alkoi MTV3 MAX-kanavalla 27. marraskuuta 2012 ja Hallin mukaan liittyi Katri Sorsa ja Iida Ketola. 7. tuotantokausi alkoi 24. syyskuuta 2013.
Ohjelman tuottaa Moskito Television.
Aiheesta muualla

MTV3:n Ajoneuvos -sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Halli, Jussi: Ajoneuvos.  Helsinki:  Paasilinna, 2013.  ISBN 978-952-5856-95-8
Amerikantikli

| Amerikantikli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Vihervarpuset Spinus
Laji::  tristis
Kaksiosainen nimi
 Spinus tristis  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Carduelis tristis 

Katso myös
   Amerikantikli Wikispeciesissä   Amerikantikli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikantikli (Spinus tristis) on peippolintuihin kuuluva varpuslintu, joka elää Kanadan eteläosissa sekä Yhdysvalloissa lukuun ottamatta maan eteläisiä osia. Lajin kuvaili ja nimesi Carl von Linné vuonna 1758.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 11–13 cm ja paino 11–20 g. Juhlapukuinen koiras on kirkkaankeltainen, sillä on musta päälaki ja otsa sekä mustat siivet, joissa on leveät valkoiset juovat. Myös pyrstö on musta, rajoittuen jyrkästi valkoiseen yläperään. Naaras on haileamman keltainen ja siltä puuttuu musta väri päästä. Nuoret linnut ja talvipukuiset koiraat muistuttavat naarasta ja niiltä puuttuu keltainen väri alapuolelta. Nokka on siemensyöjälinnun kartiomainen nokka ja väriltään pinkki lisääntymisaikana ja tummanharmaa talvipuvussa. Koiraan laulu on soinnukasta livertelyä. Lento on aaltoilevaa.
Amerikantikli on heimonsa ainoa laji, jolla on täydellinen ruumiinhöyhenten sulkasato kahdesti vuodessa: syksyllä pesimäalueella ja keväällä talvehtimisalueella. Syksyisessä sulkasadossa vanha lintu vaihtaa myös kaikki siipi- ja pyrstösulat.
Esiintyminen

Amerikantiklin esiintymisaluetta ovat Kanadan eteläosat läpi mantereen sekä Yhdysvallat lukuun ottamatta maan eteläisiä osia. Laji on yleinen ja sen maailman populaation kooksi arvioidaan 24 miljoonaa yksilöä. Se on muuttolintu elinalueensa pohjoisosissa, ja muuttaa talveksi Yhdysvaltojen etelä- ja länsiosiin sekä Keski-Amerikkaan. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Amerikantikli suosii tiklin tavoin puistomaisia metsiä, puutarhoja ja tienvarsien puuryhmiä. Se ruokailee pelloilla ja rikkaruohostoissa.
Lisääntyminen

Amerikantikli pesii myöhään kesä-heinäkuussa. Pesä on puun oksalla noin 10 metrin korkeudella. Naaras rakentaa pesän. Munia on 4–6, ja naaras hautoo niitä noin 13 päivää. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta siemenpuurolla. Poikaset lähtevät pesästä noin kahden viikon ikäisinä, usein vielä lentokyvyttöminä, ja ne itsenäistyvät noin 1½ kuukauden ikäisinä.
Amerikantikli on pääosin yksiavioinen. Jotkut naaraat kuitenkin pariutuvat uuden koiraan kanssa saatuaan ensimmäisen pesyeen poikaset varttuneiksi, ja tekevät toisen pesyeen uuden koiraan kanssa, jättäen ensimmäisen koiraan huolehtimaan ensimmäisen poikueen kasvattamisesta.
Ravinto

Amerikantikli on siemensyöjä, jonka pääasiallista ruokaa ovat muun muassa ohdakkeiden, voikukkien, tulikukan, auringonkukan ja leppien siemenet. Se käy talvisin yleisesti lintulaudoilla.
Muuta

Lintu on Washingtonin osavaltion kansallislintu.
Akaasinen arkisto

Akaasinen arkisto on teosofiaan ja New Ageen kuuluva käsite, jolla tarkoitetaan väitettyyn eetteriin tallentunutta tietoa. Akasha on sanskritin sana, joka tarkoittaa ”taivasta”, ”avaruutta” tai ”eetteriä”. Esoteerisessa filosofiassa eetteri on kosmisen seitsenäisyyden kolmas prinsiippi, aineen eli maan ollessa alin ja akashan korkein.
Akaasisten arkistojen väitetään olleen olemassa aikojen alusta ja niiden sisältävän tietoa menneistä, nykyisistä ja tulevista tapahtumista. Ajatukset, tunteet sekä teot sisältyvät näihin. Jotkut  teosofit, psyykikot ja mystikot kuten Charles Webster Leadbeater, Annie Besant, Alice Bailey, Samael Aun Weor, William Lilly, Manly P. Hall, Lilian Treemont, Dion Fortune, George Hunt Williamson, Rudolf Steiner, Max Heindel, H.P. Blavatsky ja Edgar Cayce ovat väittäneet pystyvänsä hakemaan tietoa akaasisista arkistoista.
Akaasinen arkisto tunnetaan teosofien keskuudessa myös nimillä Akaasiset aikakirjat ja luonnon muisti.
Kirjallisuutta

Blavatsky, Helena Petrovna: Teosofian avain: Selvä esitys kysymysten ja vastausten muodossa siitä siveysopista, tieteestä ja filosofiasta, jonka tutkimista varten teosofinen seura on perustettu.  (4. suomenkielinen painos (1. painos 1906. – 2. painos 1925. – 3. painos 1954. Suomennos vuoden 1889 alkuperäisestä englanninkielisestä painoksesta))  Helsinki: Ruusu-ristin kirjallisuusseura: Blavatsky-Looshi, 1991.  ISBN 951-95932-9-2
Ivanka Trump

| Ivanka Trump |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2020.
Presidentin neuvonantaja
 29. maaliskuuta 2017 – 20. tammikuuta 2021  
Presidentti:  Donald Trump
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ivana Marie Trump
Syntynyt: 30. lokakuuta 1981 (ikä 43) New York City, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Vanhemmat:   Donald Trump  Ivana Zelníčková 
Puoliso:  Jared Kushner (vih. 2009)
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  Demokraatit (vuoteen 2018) Republikaanit (2018–)
Koulutus:   Georgetownin yliopisto  Pennsylvanian yliopisto (BA) 
Uskonto:  ortodoksijuutalaisuus
Aiheesta muualla
www.ivankatrump.com
Ivana Marie ”Ivanka” Trump (s. 30. lokakuuta 1981 Manhattan, New York) on yhdysvaltalainen liikenainen, muotisuunnittelija ja entinen malli. Hän oli isänsä, Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin neuvonantaja 2017–2021.