stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Flash (televisiosarja)
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Wesley Shipp  | … |  Barry Allen/Salama   |
|  Amanda Pays  | … |  Christina 'Tina' McGee   |
|  Alex Désert  | … |  Julio Mendez   |
|  Biff Manard  | … |  konstaapeli Michael Francis Murphy   |
|  Vito D'Ambrosio  | … |  konstaapeli Bellows   |
|  Mike Genovese  | … |  Warren Garfield   |
|  Richard Belzer  | … |  Joe Kline   |
|  Dick Miller  | … |  Fosnight   |
|  Gloria Reuben  | … |  Sabrina   |
|  Justin Burnette  | … |  Shawn Allen   |
|  Mark Hamill  | … |  James Montgomery Jesse/The Trickster   |
|  Michael Champion  | … |  Leonard Snart/Kapteeni Pakkanen   |
|  David Cassidy  | … |  Sam Scudder/Peilimestari   |
Tuotanto

Alun perin sarjaa esittänyt kanava CBS halusi Jack Colemanin esittämään Salamaa, mutta näyttelijä ei suostunut pitämään hahmon asua yllään. Sarjan luojien Bilsonin ja De Meon ensimmäisenä vaihtoehtona oli puolestaan Richard Burgi, kunnes he päätyivät palkkaamaan John Wesley Shippin.
Salaman asun suunnitteli ja loi Robert Short.
Videopelit

THQ julkaisi sarjan pohjalta Game Boylle samannimisen videopelin vuonna 1991. Pelin päävastuksena toimi Trickster, jota täytyi estää räjäyttämästä kaupunkia. Pelissä on yhteensä 13 tasoa.
Vuonna on 1993 on julkaistu myös toinen samanniminen videopeli Sega Master Systemille, jonka on kehittänyt Probe.
Stay Awhile

| Stay Awhile Frank Robson |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Finnlevy -studiot
 Julkaistu: 1976
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Sami Hurmerinta, Frank Robson, Tommi Liuhala
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Hi-Hat
Muut kannet
   Takakansi
Frank Robsonin muut julkaisut
| Robson 1974 | Stay Awhile 1976 | I Painted a Picture 1986 |
Stay Awhile on englantilaissyntyisen Frank Robsonin vuonna 1976 julkaistu toinen sooloalbumi.
Kappaleet

Kaikki sävellykset ja sanoitukset: Frank Robson
Kaikki sovitukset: Sami Hurmerinta, paitsi "Sinuhe"; Seppo Paakkunainen
A-puoli
Circles in the Sand – 3.58
Armchair – 6.18
Stay Awhile – 4.06
Ring of Trees – 4.52
B-puoli
Fountain of Existence – 7.20
You're Just My Love – 4.41
Make Up Your Mind – 2.55
Sinuhe – 3.45 (instrumentaali)
Kokoonpano

Frank Robson – laulu, taustalaulu, sähkö- ja akustinen piano, moog, klavinetti
Sami Hurmerinta – akustinen kitara, sähkökitara, kosketinsoittimet, vibrafoni
Ilkka Hanski – basso
Bruno Korpela – rummut, lyömäsoittimet
Pentti Lahti – sopraano-, tenori- ja baritonisaksofoni, huilu
Pertti Päivinen – alttosaksofoni, huilu
Tom Bildo – pasuuna, tuuba, flyygelitorvi
Simo Salminen – trumpetti, flyygelitorvi
Maarit Hurmerinta – taustalaulu
Susan Peters

Susan Peters elokuvan Random Harvest trailerissa (1942).
Suzanne Carnahan, taiteilijanimeltään Susan Peters, ((3. heinäkuuta 1921 Spokane, Washington, Yhdysvalalt – 23. lokakuuta 1952 Visalia, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Peters esitti ensimmäisten Hollywood-vuosiensa aikana pieniä rooleja oikealla nimellään. Hänen läpimurtonsa oli Sattuma korjaa satoa (1942), josta hän oli Oscar-ehdokkaana.
Petersin muita elokuvia ovat muun muassa Laulu Venäjästä (1943) ja Tytöt remmissä (1945). Hän oli vuodesta 1943 naimisissa näyttelijä Richard Quinen kanssa ja vammautui uudenvuodenpäivänä 1945 ollessaan tämän kanssa metsällä ja metsästyskiväärin lauettua vahingossa. Luoti vaurioitti Petersin selkärankaa ja hän vietti loppuelämänsä vyötäröstä alaspäin halvaantuneena.
Vaikka Petersin jalat eivät toimineet, hän jatkoi näyttelijänuraansa elämänsä loppuvaiheisiin saakka. Petersillä ja Quinella oli adoptoitu poika Timothy. Avioliitto päättyi eroon syyskuussa 1948. Viimeisinä vuosina Petersin terveys rappeutui pahoin, ja kuukausia ennen kuolemaansa hän sairastui anoreksiaan. Peters kuoli munuaistautiin ja keuhkokuumeeseen 31-vuotiaana.
Petersillä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Finlandia Records

| Finlandia Records |
| --- | --- |

Perustettu:  1979
Perustaja:  Jaakko Borg
Toimiala:  klassinen musiikki
Omistaja:  Musiikki-Fazer
Huomioitavaa:  omistajan osti kansainvälinen Warner Music Group, jonka jälkeen 30.11.1994 sulautui Warner Music Finlandiin.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Finlandia Records on Musiikki Fazerin (Fazer Finnlevy) vuonna 1979 perustama taidemusiikin julkaisuun keskittynyt levymerkki.
Finlandia Recordsin johto

Finlandia Recordsin ensimmäinen tuotantopäällikkö ja taiteellinen johtaja Jaakko Borg (1927–2005) loi visiollaan ja huolellisuudellaan oloissamme ainutlaatuisen, kansainväliset mittapuut täyttävän, ulkoisesti yhtenäisen ja tyylikkään levyjulkaisusarjan. Jaakko Borg jatkoi levymerkin tuotantopäällikkönä aina 1980-luvun lopulle saakka. Borgille myönnettiin valtion säveltaidepalkinto vuonna 1985, Suomen Leijonan ritarimerkki vuonna 1987, Sibelius-mitali vuonna 1988 sekä levytuottajien kunniapalkinto Kultainen Emma vuonna 1997.
Finlandia Recordsin tuotantopäällikkönä jatkoi Jaakko Borgin jälkeen joulukuusta 1990 aina kevääseen 2004 asti Jari Tiessalo. Jari Tiessalo (s. 1962) oli tullut Fazer Musiikin palvelukseen vuonna 1981 ja luotsasi levymerkin laajenemista ja kansainvälistymistä sen Warner-vuosien aikana aina säännöllisen julkaisutoiminnan päättymiseen saakka.
Finlandia uusien siipien alla

Vuonna 1989 pörssilistautunut Musiikki-Fazer myytiin Time Warnerille vuonna 1993, jonka jälkeen 30.11.1994 se sulautui Warner Music Finlandiin. Tämän jälkeen Finlandia Records jäi moniksi vuosiksi osaksi kotimaista emoyhtiötään Fazer Recordsia ja samalla osaksi Warner Classicsin ulkomaista levymerkkiryhmää (Finlandia, Erato, Teldec, Nonesuch). Finlandia Records olikin pitkään yksi Fazer/Warner-kaupan hyötyjistä: levytettävä ohjelmisto ja merkille levyttävät taiteilijat kansainvälistyivät, ja pääseminen Warnerin maailmanlaajuiseen jakeluverkostoon hyödytti niin taiteilijoita kuin levyjen myyntiäkin. Samalla toisaalta kaupalliset paineet, toisaalta Lontoon pääkonttorin toiveet taiteellisiin seikkoihin saivat aikaan sen, että monien silmissä – etenkin Suomessa – levymerkin asema suomalaisen klassisen musiikin lippulaivana himmeni.
Warnerin levypuolen omistus siirtyi ulkomailla loppuvuodesta 2003 yksityiselle sijoittajakonsortiolle. Tämän seurauksena keväällä 2004 Finlandia Recordsin lähes 25 vuotta jatkunut säännöllinen ja merkittävä julkaisutoiminta käytännössä loppui kokonaan. Huhtikuussa 2013 levymerkin alla julkaistiin lähes 10 vuoden tauon jälkeen Ylioppilaskunnan Laulajien (YL) uusi kokonaislevytys Toivo Kuulan mieskuorolauluista.
Aiheesta muualla

Hakutulos levymerkille Finlandia records 3984-24529-2 (cd)[vanhentunut linkki]
Finlandia Records - CDs and Vinyl at Discogs
Sven Sköld

Sven Josua Sköld (20. heinäkuuta 1899 Lidingö – 23. lokakuuta 1956 Lidingö) oli ruotsalainen säveltäjä, sovittaja, kapellimestari ja sellisti. Hän teki merkittävää työtä etenkin Radiotjänstin palveluksessa ja ruotsalaisissa elokuvissa.
Sköld opiskeli vuosina 1919–1923 sellonsoittoa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hänen keskeisin opettajansa oli Carl Lindhe. Hänen varhaisimmat sävellyksensä ja sovituksensa ovat 1920-luvun alusta. Sköld alkoi työskennellä elokuva- ja ravintolamuusikkona. Vuonna 1929 hän perusti jousikvintetistä, klarinetista ja pianosta koostuneen Septiman-kokoonpanon, joka saavutti huomattavaa suosiota kiertueillaan ja äänityksillään. Vuodesta 1931 Sköld työskenteli radiossa. Vuonna 1943 hän sai nimityksen Radiotjänstin sovittajaksi ja kapellimestariksi. Sköld toimi vuonna 1942 myös Kungliga Hovkapelletin kapellimestarina. Hän työskenteli lisäksi Tanskan, Norjan ja Suomen radioissa. Sköld sävelsi radioon rapsodioita ja potpourreja, jotka usein perustuivat tunnettuihin kansanmusiikin ja hengellisen musiikin materiaaleihin. Radioesitysten myötä hänestä tuli yksi Ruotsin kuunnelluimmista säveltäjistä 1940-luvulla.
Vuodesta 1929 Sköld teki sävellyksiä ja sovituksia ruotsalaisiin elokuviin, joihin kuuluu Hän tanssi kesän (1951). Hän sai siitä parhaan elokuvamusiikin palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1952. Sköld teki elokuvissa usein yhteistyötä ohjaaja Arne Mattssonin kanssa. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös esimerkiksi konserttikappale Sommar viululle ja orkesterille (1938/1939).
Aiheesta muualla

Sven Sköld Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Surgutneftegaz

| Surgutneftegaz |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  OAO
Osake:  MCX: SNGS RTS: SNGS
ISIN:  US8688611057
Perustettu:  1993
Toimitusjohtaja:  Vladimir Bogdanov
Puheenjohtaja:  Nikolai Zahartšenko
Kotipaikka:  Surgut, Hanti-Mansia/ Tjumenin alue, Venäjä
Toimiala:  Öljy, Maakaasu
Liikevaihto:   500 510 milj. ruplaa (2006)
Liikevoitto:   106 226 milj. ruplaa (2006)
Omistaja:  Venäjän valtio 45 %, loppuosa toimivalla johdolla ja tytäryhtiöllä
Kotisivu:  www.surgutneftegas.ru
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Surgutneftegazin huoltoasema Novgorodissa.
Surgutneftegaz (ven. Сургутнефтегаз) on yksi Venäjän suurimmista öljy- ja kaasuyhtiöistä. Talouslehti Forbesin kevään 2012 listauksessa yhtiö oli Venäjän 6. suurin julkisesti noteerattu yritys ja maailman 200. suurin yritys.
Surgutneftegaz on osin Venäjän valtion ja osin toimivan johdon omistuksessa. Pieni osa osakkeista noteerataan Moskovan pörssissä. Vuonna 1993 yksityistetyn Surgutneftegazin omistus junailtiin osin toimivan johdon käsiin. Toimitusjohtaja, oligarkki Vladimir Bogdanov on toiminut yhtiössä vuodesta 1983 lähtien.
Öljy-yhtiö Rosneftin tapaan myös Surgutneftegaz on ostanut osia konkurssiin ajetusta Jukosista, mutta muuten yritys ei ole kasvanut Siperiasta ulos.
Historia

Surgutneftegaz perustettiin vuonna 1993 samannimisen valtion tuotanto-osan mukaan. Yksityistämisessä Venäjän valtio piti itsellään 45 prosenttia, 8 prosenttia myytiin suljetussa huutokaupassa ja 7 prosenttia osti yritys itselleen. Loput 40 prosenttia myytiin Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan rahastolle, joka myi osuutensa muutamaa vuotta myöhemmin takaisin Surgutneftegazin tytäryhtiölle Neft-Investille. Surgutneftegazin tärkeimmät tuotantolaitokset sijaitsevat Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa ja Sahan tasavallassa.
Viime vuosien öljyvientiveron nostot ovat leikanneet venäläisten öljy-yhtiöiden tuloksia. Venäjän pääministeri Mihail Fradkov uhkasi kesällä 2007 nostaa öljyvientiveroa entisestään, mikäli yritykset eivät investoi itäisen Siperian löydöksiin. Surgutneftegazin edellisen vuoden tulos putosi kolmanneksella. Syynä olivat Venäjän valtion öljynvientiveron korotus 55 prosentilla ja louhintaveron nousu 24 prosentilla.
Sylvi-Sanni Manninen

Sylvi-Sanni Manninen (17. toukokuuta 1914 Liperi – 22. tammikuuta 2009) oli suomalainen psykologian tohtori ja kirjailija. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa rahoittaen opintonsa työskentelemällä opiskelun ohessa konekirjoittajana ja suoritti laudatur-opinnot peräti viidessä oppiaineessa: teoreettinen filosofia, estetiikka, valtio-oppi, sosiologia ja psykologia.
Sylvi Mannisen avioiduttua hänestä tuli Honkavaara (ulkomailla hän käytti nimeä Sylvia Honkavaara). Hän väitteli psykologiasta tohtoriksi ensimmäisenä naisena Suomessa. Vuonna 1950 valmistunut väitöskirja oli nimeltään On the Psychology of Artistic Enjoyment.
1950-luvulla Sylvia Honkavaara työskenteli tutkijana Lontoon yliopistossa kehittäen havaintotestin, joka paljastaa yliherkän ihmistyypin, ns. väri-ihmisen. Englannista Sylvia Honkavaara siirtyi Yhdysvaltoihin ja työskenteli siellä Harvardin, Brandeisin ja Kalifornian yliopistoissa. Vuonna 1972 Sylvi Honkavaara nimitettiin Joensuun korkeakoulun taidepsykologian dosentiksi.
Eläkeikäisenä Sylvi-Sanni Manninen jatkoi tutkimuksiaan kotonaan Liperin Päivilässä, jossa hän teki myös käytännön terapiatyötä ottamalla kotiinsa avohoitopotilaita. Päivilä oli turvapaikka myös monelle omaa olemustaan etsivälle herkälle ihmiselle ja taiteilijalle.
Sylvi-Sanni Manninen kutsui Liperissä sijaitsevaa kotitilaansa Päivilän sanktuariksi ja vuonna 2008 hän perusti Päivilän sanktuarin säätiön jatkamaan elämäntyötään herkkien ihmisten tukemiseksi ja ihmisen henkisen kehityksen ymmärtämiseksi. Sylvi-Sanni Manninen kuoli 22. tammikuuta 2009.
Kirjallinen tuotanto

Viinipuu : satuja aikuisille. (Nimellä Sylvia Honkavaara) Taikajousi 1964
The color and form personality and the recognition of the type...(Eripainos Acta psychologica 22)(Nimellä Sylvia Honkavaara) North-Holland 1964
Nykyinen Suomi evoluution valossa eli eräitä syitä henkiseen pahoinvointiimme. Väri-instituutti 1980
Hengen ylimykset keskuudessamme Väri-instituutti 1982
Helmikauppias ja muita kertomuksia. Omakustanne 1985
Outolintu, erilainen : tutkimusraportti yliherkästä väri-ihmisestä muotojen yhteiskunnassa. Atena 1999
Ihmisen monet todellisuudet. Ilias 2006
Fanumin basilika

| Fanumin basilika |
| --- | --- |
 Cesare Cesarianon ennallistuspiirros Fanumin basilikasta vuodelta 1521.
Sijainti:  Fanum Fortunae, Umbria, Italia (nyk. Fano, Pesaro e Urbino, Marche, Italia)
Koordinaatit:  43°50′44″N, 13°00′58″E
Rakennustyyppi:  basilika
Valmistumisvuosi:  n. 19 eaa.
Suunnittelija:  korinttilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fanumin basilika oli antiikin aikainen basilika Fanum Fortunaen kaupungissa Italiassa. Sen arkkitehti oli Vitruvius, joka tunnetaan paremmin arkkitehtuurin teoriaa käsittelevästä teoksestaan Arkkitehtuurista (De architectura). Rakennuksesta on nykyisessä Fanon kaupungissa jäljellä vain maanalaisia raunioita, joiden tunnistus on epävarma.
Historia

Fanumin basilikan rakennutti keisari Augustus, joka teki Fanumista colonian eli sotilassiirtokunnan nimellä Colonia Julia Fanestris ja laajensi kaupunkia. Basilika on ainoa Vitruviukselta tunnettu rakennus ja oletettavasti ainoa merkittävämpi rakennus, jonka hän koskaan suunnitteli, sillä se on ainoa, jonka hän itse mainitsee. Se ajoitetaan noin vuoteen 19 eaa. Rakennus oli tarkoitettu paitsi kaupankäyntiin myös virkamiesten luona asiointiin.
Vitruvius kuvaa basilikaa teoksensa viidennessä kirjassa. Ennen sitä hän antaa esityksen ”tavallisesta” basilikasta, ja siirtyy sitten kuvaamaan omaa basilikaansa paljon pidemmin. Tästä voidaan päätellä, että basilika oli arkkitehtonisesti poikkeava. Voidaan ajatella, että Vitruvius halusi rakennuksen kuvauksellaan osoittaa, etteivät lukuisat teoreettiset periaatteet, jotka teoksessa muutoin esitetään, ole ristiriidassa luovuuden kanssa.
Basilika tuhoutui myöhäisantiikin ajan barbaarien hyökkäyksissä. Siitä on tehty useita ennallistusyrityksiä Vitruviuksen kuvauksen perusteella 1500-luvulta lähtien, ja ennallistuspiirroksia on liitetty Arkkitehtuurista-teoksen tekstilaitoksiin ja käännöksiin. Ennallistamista ovat hankaloittaneet Vitruviuksen kuvauksessa olevat epäselvyydet.
Rakennus

Basilika edusti korinttilaista tyyliä. Vitruviuksen oman kuvauksen perusteella rakennus oli suurikokoinen. Sen keskitilan pituus oli 120 roomalaista jalkaa ja leveys 60 jalkaa, eli sen koko oli noin 35,5 × 17,8 metriä. Pitkillä sivuilla oli kahdeksan ja lyhyillä sivuilla neljä pylvästä. Pylväiden ja seinien väliin muodostui näin pylväskäytävä, jonka leveys oli 20 jalkaa eli noin 5,9 metriä. Tämä tekee koko rakennuksen ydinosan kooksi noin 160 × 100 jalkaa eli noin 47,4 × 29,6 metriä.
Basilikan pylväiden korkeus oli 50 jalkaa eli noin 14,8 metriä, ja niiden halkaisija juuressa oli 5 jalkaa eli noin 1,48 metriä. Seinissä oli valoaukot pylväsväleissä korkealla kapiteelien tasolla. Arkkitraavi ja koko entablatuuri oli tehty puusta. Arkkitraavin korkeus oli kaksi jalkaa ja friisin korkeus kolme jalkaa. Koko entablatuurin korkeudeksi on ennallistettu noin 8 jalkaa 6 tuumaa. Vitruvius ei sano mitään rakennuksen katosta.
Rakennuksen toiseen pitkään sivuun kytkeytyi Augustukselle omistettu pyhäkkö (aedes Augusti). Sen vuoksi kyseisen pitkän sivun keskeltä oli jätetty pois kaksi pylvästä, jotta basilikan keskitilasta oli näkymä pyhäkön pronaokselle. Pyhäkön leveys oli 26 jalkaa, ja siinä oli puoliympyrän muotoinen tribunaalikoroke. Muutoin Vitruviuksen kuvaus pyhäköstä on melko epäselvä, ja eri ennallistukset poikkeavat toisistaan erityisesti sen kohdalla.
Arkeologiset löydökset

Nykyisen Fanon Sant'Agostinon (Pyhän Augustinuksen) kirkon ja luostarin alta on löydetty raunioita, joita on ehdotettu joko Fanumin basilikan tai Fanumin kaupungille nimensä antaneen Fanum Fortunaen temppelin raunioiksi. Löydöksiin lukeutuu muun muassa pitkä osuus seinästä sekä osa apsiksesta, pylväistä ja pilastereista sekä viemäröintejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fanumin basilika Wikimedia Commonsissa
Fanumin basilika, ennallistuspiirros vuodelta 1914.
Skanssi (kauppakeskus)

| Kauppakeskus Skanssi |
| --- | --- |

 Skanssi Lausteen suunnasta nähtynä.
Sijainti:  Skanssi, Turku
Koordinaatit:  60°25′47″N, 022°19′25.6″E
Avattu:  2009
Arkkitehti:  Arkkitehtitoimisto Pekka Helin & Co Oy
Omistaja:  ESCF II Finland Holding Oy
Liikkeiden määrä:  Lähes 100
Kerrospinta-ala:  37 000 m²
Kerrosten määrä:  2
Kävijämäärä:  3,2 milj. (2020)
Vuosimyynti:  118 Milj. € (2020)
Pysäköintipaikkoja:  2 400
Kotisivu
Skanssi on kauppakeskus Turussa, Skanssin kaupunginosassa. Sen avajaisia vietettiin 17. huhtikuuta 2009. Kauppakeskuksen bruttopinta-ala on 130 000 neliömetriä ja liiketiloille vuokrattava pinta-ala on 40 000 kerrosneliömetriä. Skanssissa on pysäköntitilaa 2 500 autolle. Kauppakeskuksen ”ankkuriyrityksiä” ovat K-Citymarket, H&M, Stadium, Intersport, Clas Ohlson sekä XXL Sports & Outdoor.
Palkinnot

Vuonna 2019 Kauppakeskus Skanssi palkittiin vuoden Paras markkinointikampanja -palkinnolla Nordic Council of Shopping Centres (NCSC) Finland Awardseilla. Kauppakeskus Skanssi voitti parhaan markkinointikampanja -kategorian vuoden 2018 kesäkampanjallaan.
Turun kauppakamarin kauppavaliokunta myönsi vuonna 2019 Vuoden kaupanteko -palkinnon Kauppakeskus Skanssille. Palkinto myönnettiin vastuullisuuden huomioimisesta rakennusvaiheesta lähtien ja siitä systemaattisesti viestimisestä.
Alkuvuodesta 2019 Suomen kauppakeskusyhdistys palkitsi Kauppakeskus Skanssin Vuoden kaupanteko -palkinnolla. Palkinto myönnettiin Skanssille brändi-ilmeen uudistuksesta.
Kulkuyhteydet

Kauppakeskus sijaitsee Itä-Turussa, valtatie 1:n varrella. Etäisyys Turun keskustaan on noin neljä kilometriä. Turun paikallisliikenteen bussit nro. 9, 99 ja 221  kulkevat Skanssin vierestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skanssi (kauppakeskus) Wikimedia Commonsissa
Skanssin kotisivut
Sorsanpesä (hotelli)

Hotelli Sorsanpesä huhtikuussa 2019.
Hotelli Sorsanpesä on Seinäjoen Törnävän kaupunginosassa toimiva hotelli. Se sijatisee joen varren puistoalueella, jossa järjestetään vuosittainen Provinssirock-tapahtuma.
Sorsanpesän rakennutti Matkaravinto Oy, ja se valmistui vuonna 1971. Ympyränmuotoisen, modernin hotellirakennuksen suunnitteli arkkitehti Kauko Tiihonen ja muodikkaat sisustukset suunnitteli hänen puolisonsa, sisustusarkkitehti Helvi Tiihonen. Vuonna 1977 Sorsanpesä liitettiin Rantasipi-hotelliketjuun, kun Matkaravinto sulautettiin osaksi Rantaloma Oy:tä, jonka nimeksi tuli Rantasipi Oy.
Hotelli on ollut välillä suljettuna ja välillä toiminut 2000-luvulla nimellä Hotelli Stuertti, kunnes se vaihtoi omistajaa tammikuussa 2010, remontoitiin ja otti jälleen käyttöön nimen Sorsanpesä.
Sorsanpesän huippukautta oli 1980-luku, jolloin sen maanalainen ravintola Prunni oli maakunnan suosituimpien tanssipaikkojen joukossa. Hotellissa vieraili tuolloin jopa 10 000 asiakasta kuukausittain. Hotellin laajennushanke kariutui Suomen 1990-luvun alun lamaan, ja koko hotelli jouduttiin sulkemaan 1990-luvun loppuvuosina, mutta Seinäjoen kaupungin pyynnöstä hotellia pidettiin auki Tangomarkkinoiden ja Provinssirockin ajan.
Kiinteistön omistivat tuolloin entisestä Rantasipi-ketjun omistajayrityksestä muodostunut Rasi Kiinteistöt (80 %) ja Seinäjoen kaupunki (20 %). Yrittäjänä toiminut Jorma Liljeroos katosi velkojiltaan talousvaikeuksien vuoksi. 160 huoneen, 320 vuodepaikan ja noin 1 500 ravintola-asiakaspaikan hotellia yritettiin myydä suurille hotelliketjuille tuloksetta. Siitä kaavailtiin myös vanhusten palvelutaloa sekä hotelli- ja ravintola-alan oppilaitosta.
Vuosituhannen vaihteessa kiinteistön osti seinäjokelainen rakennusliike Seicon (nykyinen Peab), ja Pauli Lampinen alkoi pitää siinä hotellia nimeltä Stuertti. Vuonna 2010 hotellikiinteistön omistajiksi tulivat seinäjokelaiset liikemiehet Reima Kuisla ja Jaakko Aukia. He remontoivat hotellia yli miljoonalla eurolla arkkitehti Eckhard Strahlin ja sisustusarkkitehti Jaakko Puron suunnitelmien mukaan.
Aiheesta muualla

Hotellin verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Syrakusan taistelu

Syrakusan taistelu tai Syrakusan piiritys voi viitata seuraaviin taisteluihin tai piirityksiin antiikin Syrakusan kaupungin lähellä tai ympärillä:
Syrakusan piiritys ja taistelu, vuosina 415–413 eaa. Syrakusan ja Ateenan välillä osana Ateenan Sisilian sotaretkeä
Syrakusan taistelu, vuonna 397 eaa. Syrakusan ja Karthagon välillä
Syrakusan piiritys, vuonna 261 eaa. Syrakusan ja Rooman välillä osana ensimmäistä puunilaissotaa
Syrakusan piiritys, vuosina 214–212 eaa. Syrakusan ja Rooman välillä osana toista puunilaissotaa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Syrakusan taistelu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Solofa Fatu

Solofa Fatu
Solofa Fatu jr. (s. 11. lokakuuta 1965) on samoalainen ammattilaisvapaapainija. Hänet tunnetaan parhaiten paininimellään Rikishi. Rikishi on 185 senttiä pitkä ja painaa 185 kiloa.
Fatun kaksoispojat Jonathan (Jimmy Uso) ja Joshua Samuel (Jey Uso) ovat esiintyneet vuodesta 2010 WWE:ssä showpainijoukkuessa The Usos. Vuodesta 2021 lähtien myös Fatun kolmas poika Joseph (Solo Sikoa) on työskennellyt WWE:ssä. Fatu kuuluu samoalaiseen Anoaʻi-perheeseen merkittävänä jäsenenä yhdessä veljiensä Sam Fatun ja Umagan kanssa. Hän on Jacob Fatun setä sekä hänen serkkujaan ovat Rosey, Roman Reigns ja The Rock.
Mestaruuden ja saavutukset

Northern States Wrestling Alliance
NSWA Tag Team Championship (1 kerta) - yhdessä Samun kanssa
Portland Wrestling
Portland Pacific Northwest Heavyweight Championship (1 kerta)
Power Pro Wrestling (Memphis)
Power Pro Wrestling Heavyweight Championship (1 kerta)
World Class Wrestling Association
WCWA Texas Tag Team Championship (1 kerta) – yhdessä Samun kanssa
WCWA World Tag Team Championship (3 kertaa) – yhdessä Samun kanssa
World Wrestling Council
WWC Caribbean Tag Team Championship (1 kerta) – yhdessä Samun kanssa
WWF/WWE
WWF Intercontinental Championship (1 kerta)
World Tag Team Championship (2 kertaa) – yhdessä Samun (1) ja Ricon (1) kanssa
WWE Tag Team Championship (1 kerta) – yhdessä Scotty 2 Hottyn kanssa
WWE Hall of Fame (2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solofa Fatu Wikimedia Commonsissa