stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Flygindustri (purjelentokonetehdas)

AB Flygindustri (AFI) oli ruotsalainen lentokonetehdas, joka valmisti purjelentokoneita Halmstadissa.
AB Flygindustri aloitti toimintansa Svenska kanotverkstaden -nimellä Båstadissa vuonna 1937, kun Rudolf Abelin tiedusteli kanoottitehtaalta, voiko se valmistaa Hüttner H 17 -purjelentokonetta saksalaisten piirustusten pohjalta. Koska lentokoneiden valmistus vaati suuremmat tilat, yhtiö siirtyi Halmstadin lentoasemalle. Samalla se muutti nimensä muotoon AB Svenska Kanotverken (SKV).
Hüttner H 17 -koneen ohella SKV valmisti kaksi Grunau 9 -liitokonetta. Koelennot alkoivat H 17 -konella 17. elokuuta 1938, ja koelentäjänä toimi Sven Åhbom. Ruotsi päätti lähettää Helsingin olympialaisiin purjelentojoukkueen, ja se tilasi kaksi valmista DFS Olympia Meise -purjelentokonetta ja kahden koneen valmistuslisenssin. Nämä tehtiin kanoottitehtaassa ja samalla yksi Grunau Baby, joka koelennettiin 22. lokakuuta 1941.
Vuodenvaihteessa 1941–1942 SKV muutti nimensä muotoon AB Flygindustri (AFI). Aika oli Ruotsin varustautumisen aikaa, ja yrityksen oli syytä kohottaa ilmailuprofiiliaan. Yritystä tuki rahoituksellaan korkkitehtailija Carl August Wicander, ja sen pääsuunnittelijana toimi Jan Weibull. Vuonna 1942 yrityksessä työskenteli 40 ihmistä. Marraskuussa 1942 yhtiö palkkasi Björn Andreassonin suunnittelijakseen. Yritys sai Ruotsin ilmavoimilta 40 Schneider SG-38 -purjelentokoneen tilauksen. Koneiden sotilastunnukseksi tuli G 101. Yritys valmisti lisäksi noin 200 kyseisen koneen rakennussarjaa, joista osan purjelentoseuroille. AFI:n ensimmäinen oma suunnitelma oli Fi-1, jonka piirsi Tord Lidmalm. Luftfartsstyrelsenin tarkastaja Bo Lundberg osallistui kuvien virheitä korjatessaan koneen suunnitteluun. Sen koelennot teki Abelin alkaen 7. lokakuuta 1943. Viranomaiskoelennot teki Bengt Olow. Koneen syöksynopeus oli 315 km/h. Koneita tehtiin seitsemän, joista kaksi vietiin ulkomaille.
AFI teki AB Flygplanille 24 DFS Weihe -konetta lisenssivalmistuksena. AB Flygplanilla oli liikaa kiireitä Ruotsin ilmavoimien tilausten kanssa. AFI suunnitteli Fi-2-rahtiliitokoneen ja sitä suuremman AB Flygindustri Fi-3 -koneen. Koelentoja tehtiin keväällä 1944. Kone vauroitui kuormattuna. Ilmavoimat peruuttivat viiden koneen tilauksen perusteena toisen maailmansodan pikainen päättyminen.
Keväällä 1945 AFI:n varastot ja koneet myytiin metalliteollisuuspatruunan perikuntaan kuuluvalle Frans Henrik Kockumille, joka oli perustamassa Malmöhön Kockums Flygindustri -yritystä.
Svenska kanotverkstadenin ja AFIn lentokoneet

Skv Hüttner H 17
Skv Grunau 9
Skv Olympia
Skv Grunau Baby
AFI Schneider SG-38
AFI Fi-1
AFI DFS Weihe
AFI Fi-3
Schneider SG 38
Fröken Julie (ooppera)

Fröken Julie on Ilkka Kuusiston säveltämä ooppera, joka perustuu August Strindbergin näytelmään Neiti Julie. Teos kantaesitettiin Vaasassa vuonna 1994. Päärooleissa lauloivat Riitta-Maija Ahonen, Heikki Keinonen ja Anitta Ranta.
Fröken Julie esitettiin Itävallan Feldkirchessä kesällä 2012. Julieta esitti mezzosopraano Maarit Aura, Jeania baritoni Gabriel Suovanen ja Kristiniä Marjukka Tepponen.
Eugène Coulon (yleisurheilija)

Eugène Coulon (oikealla) ja Charles Courtin Antwerpenin olympialaisissa 1920
Eugène Coulon (2. kesäkuuta 1899 – 11. maaliskuuta 1971) oli ranskalainen yleisurheilija, joka kilpaili pituushypyssä. Hänen seuransa oli Association Sportive Béziers. Coulon osallistui Antwerpenin olympialaisiin 1920, joissa hän sijoittui karsinnassa yhdenneksitoista eikä päässyt finaaliin asti. Hän hyppäsi samana vuonna ennätyksensä 672 cm.
Finn Ravndal

| Finn Ravndal |
| --- | --- |
 Ravndal vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1942 (ikä 81–82) Nesna, Norja
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Norjan teknis-luonnontieteellinen yliopisto California Institute of Technology
Väitöstyön ohjaaja:  Richard Feynman
Instituutti:  Oslon yliopisto
Tutkimusalue:  hiukkasfysiikka, kvanttikenttäteoria
Finn Ravndal (s. 1942 Nesna) on norjalainen teoreettinen fyysikko. Hänen tutkimusalaansa ovat hiukkasfysiikka ja kvanttikenttäteoria. Ravndal nimettiin Oslon yliopiston teoreettisen fysiikan professoriksi vuonna 1976.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Finn Ravndal Wikimedia Commonsissa
Fröjdböle

Fröjdböle on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön lounaisosassa.
Fröjdböle sijaitsee Norrlångvikenin merenlahden etelärannalla. Lahteen laskeva Fröjdbölebäcken toimii kylän luonnollisena itärajana. Etelässä kylä rajoittuu Mattkärrin ja Brokärrin kyliin ja lännessä Skogsböleen. Fröjdbölebäckenin varrella on tasaista peltomaata muun kyläalueen ollessa kallioista metsämaata. Metsäalueella on vanhoja veden täyttämiä maasälpälouhoksia. Fröjbölen asutus on harvaa ja se sijoittuu kylän läpi kulkevan Lövbölentien varrelle. Kylän pohjoisosassa meren rannalla on Sibelcon maasälpätehdas.
Fröjdböle on 1500-luvulta peräisin oleva rälssisäteri, historialliselta nimeltään Böle. Säteristä on muodostettu yksinäistila eli yhden talon kylä. Vielä 1900-luvun alussa kylässä ei ollut kantatilan lisäksi kuin neljä epäitsenäistä tilaa. 1920-luvulla kylään syntyi kolme pientilaa ja kylän etelänurkkaan lähelle Brokärrin kyläkeskusta perustettiin kansakoulu. Kylässä alkoi ennen sotia maasälpän louhiminen ja Lohjan kalkkitehdas perusti kylään maasälpätehtaan vuonna 1966. Samoihin aikoihin Fröjdbölen kansakoulu on lakkautettu. Kansakoulurakennus paloi vuonna 2014.
Eugène Coulon (vesipalloilija)

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1900 | Vesipallo |  |
Eugène Coulon (s. 1878) oli ranskalainen vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän osallistui seurajoukkueensa Pupilles de Neptune de Lillen kanssa Pariisin olympialaisiin 1900, joista joukkue voitti pronssia.
Fredrik Johan Wiik

Fredrik Johan Wiik (1839-1909) from "Minnestal över professoren Johan Fredrik Wiik" 1911 by Wilhelm Ramsay (1865-1928)
Fredrik Johan Wiik (16. joulukuuta 1839 Helsinki – 15. kesäkuuta 1909 Kerava) oli suomalainen geologi ja mineralogi. Hän oli Suomen ensimmäinen virkaansa nimitetty geologian professori.
Wiikin vanhemmat olivat lääninarkkitehti Johan Erik Wik ja Gustafva Fredrika Meijer.
Kun Turun Akatemia oli siirretty vuonna 1828 Helsinkiin, uudessa Aleksanterin-Yliopistossa heräsi seuraavina vuosikymmeninä ajatus geologian oppituolin perustamisesta. Professuuri perustettiinkin sitten vuonna 1852, mutta aluksi virkaa ei saatu täytettyä. Vasta vuonna 1877 nimitettiin Wiik yliopiston ensimmäiseksi geologian professoriksi, hänen tuolloin julkaistun väitöskirjansa aiheena oli Öfversigt af Finlands geologiska förhållanden (1876). Wiik oli valmistunut filosofian kandidaatiksi vuonna 1863, maisteriksi 1864 ja lisensiaatiksi 1865 sekä saanut tohtorin arvon vuonna 1869. Väitellyt hän oli jo 1865, väitöskirjan aiheenaan Helsingforstraktens mineralogi och geognosi. Ennen nimitystään professoriksi hän oli ollut yliopiston mineralogian ja geologian dosenttina 1867–1877. Jo sitä ennen eli 1865-1866 hän oli opiskellut Freibergin vuoriakatemiassa ja julkaissut tutkimuksen Försök till framställining af Helsingforstraktens gneis- och granitformationer (1866).
Wiik oli ensimmäinen suomalainen geologi, joka käytti mineraalianalyyseissaan apuna petrografista mikroskooppia. Se toi uusia mahdollisuuksia esikambrisen kallioperän rakenteen tutkimiseen ja johti kallion kivilajien entistä systemaattisempaan luokitukseen ja niiden muodostumisen teoriaan. Tutkimustulokset julkaistiin pääosin sarjassa Mineralogiska och petrografiska meddelanden I–X (1869-1885). Wiik loi näillä tutkimuksillaan perustan Suomen kallioperän ja mineraalien järjestelmälliselle tutkimiselle. Toisaalta hän omaksui ns. antiaktualistisen ja kehitysopin vastaisen kannan, pyrkien sen sijaan luomaan filosofisen järjestelmän, joka perustui aktiivisen, passiivisen ja indifferentin kolmijakoon. Teoriastaan hän julkaisi kirjasen Utkast till en allmän teori med särskild tillämpning för minerologin och geologin (1892). Samaa teoriaa koskevasta suurteoksen suunnitelmasta toteutui vain johdanto-osa Den triadisk-monistiska världsåskådningen I. Utkast till en komparativ kosmologi. Prolog till ett världsdrama (1901). Käsikirjoituksen muut osat hän talletti Helsingin yliopiston kirjastoon.
Wiik oli myös yksi Suomen Geologisen Seuran perustajista ja seuran ensimmäinen puheenjohtaja.  Wiik jätti professorinvirkansa sairauden takia vuonna 1898. Hänen oppilaitaan ja työnsä jatkajia olivat muun muassa Geologian tutkimuslaitoksen johtaja Jakob Sederholm sekä maailmankuuluihin geologian tutkijoihin lukeutunut Wilhelm Ramsay, joka tutki laajasti kvartäärigeologiaa ja erityisesti muun muassa Kuolan alkalikivimassiiveita.  Wiikin mukaan on nimetty mineraali wiikiitti, joka on Laatokalta 1889 löydetty harvinaisia maametalleja sisältävä niobaattimineraali.
Wiik kuoli naimattomana Keravalla vuonna 1909. Kuvataiteilija Maria Wiik (1853–1928) oli hänen sisarensa.
Aiheesta muualla

Uppslagsverket Finland
Från Vassor till Monte Carlo. Anteckningar om släkten Wiik i Vassor Kvevlax. Netikka.net (Web Archive).
Nuolainniemen Radium-löydös, Suomen Kuvalehti, 01.12.1923, nro 48, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Fermilab

Fermilab ilmasta kuvattuna
Fermilab on vuonna 1967 toimintansa aloittanut yhdysvaltalainen hiukkaslaboratorio lähellä Chicagoa. Fermilabin hiukkaskiihdyttimen ympärysmitta on runsas kuusi kilometriä (Tevatron), ja se on toiseksi suurin maailmassa. (CERNin LHC on pidempi, 27 km, ja teholtaankin suurempi.) Vuonna 1995 siellä löydettiin top-kvarkki.
Historia

Tutkimuskeskuksen alkuperäinen nimi oli National Accelerator Laboratory, mutta vuonna 1974 se nimettiin uudelleen Enrico Fermin kunniaksi Fermilabiksi.
Fermilabin ensimmäinen johtaja oli Robert R. Wilson, joka osallistui aktiivisesti myös sen suunnitteluun. Hänen aloitteestaan keskuksen maille ennallistettiin preeriaa jossa biisonilauma sai vaeltaa, alueelle sijoitettiin moderneja veistoksia ja itse päärakennus sai vaikutteita Ranskan Beauvaisin katedraalista.
Toiminta

Suurenergisiin kokeisiin Fermilabissa käytetään kiihdyttimiä ja törmäyttimiä, joissa hiukkassuihkut kiihdytetään lähes valonnopeuteen ja törmäytetään vastakkain.  Fermilabin korkeaenergisin törmäytin on Tevatron. Suurin Fermilabissa saavutettu törmäytysenergia 1,96 TeV saadaan protoni–antiprotoni-törmäytyksessä. (LHC:ssä protoni–protoni-törmäytyksessä tullaan saavuttamaan 14 TeV energia.) Korkeaenergisten hiukkastörmäytyksien lisäksi Fermilabissa suoritetaan myös ns. kiinteän kohtion kokeita.
Fermilabissa kirjataan vuosittain noin miljoona neutriinotapahtumaa. Neutriinoja on vaikea havaita, koska ne vuorovaikuttavat aineen kanssa ani harvoin, siksi suurin osa neutriinoista jääkin havaitsematta. Vain neutriinoihin erikoistuneet kokeet havaitsevat niitä. Fermilabissa tutkitaan sekä taivaalta tulevia neutriinoita että tuotetaan keinotekoisesti neutriinosuihkuja. Fermilabin kaksi neutriinosuihkujen tuottamiseen erikoistunutta koetta ovat MiniBooNE ja MINOS, jotka kummatkin tutkivat neutriino-oskillaatiota, eli neutriinon muuttumista toiseksi neutriinoksi. Vuonna 2000 ensimmäistä kertaa suoraan havaittu taun neutriino löydettiin Fermilabissa.
Vuodesta 1985 toiminut Tevatron-hiukkaskiihdytin suljettiin 30.9.2011.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fermilab Wikimedia Commonsissa
Eszterháza

Ilmakuva Eszterházasta.
Eszterháza on Fertődissä, Unkarissa sijaitseva palatsi, jonka rakennutti prinssi Nikolaus Esterházy. Palatsia kutsutaan usein Unkarin Versaillesiksi, ja se on maan suurin rokokoomonumentti.
Historia

Palatsia alettiin rakentaa todennäköisesti vuonna 1762, jolloin prinssi Nikolaus seurasi veljeään Paul Antonia. Ennen prinssiksi tuloaan Nikolaus oli tottunut viettämään aikaansa Süttöriksi kutsutulla metsästysmajalla, joka oli rakennettu samalle alueelle noin vuonna 1720 Anton Erhard Matinellin suunnitelmien pohjalta. Metsästysmajaa käytettiin ytimenä, jonka ympärille Esterháza rakennettiin.
Ensimmäinen hankkeessa työskennellyt arkkitehti oli Johann Ferdinand Mödlhammer, ja 1765 häntä seurasi tehtävässä Melchior Hefele. Vaikka palatsia verrataan usein Versaillesiin, jossa prinssi oli vieraillut vuonna 1767, H. C. Robbins Landon väittää, että suoremmat vaikutteet ovat löydettävissä ”itävaltalaisista malleista, erityisesti Wienissä sijaitsevasta Schönbrunnin linnasta.”
Prinssi maksoi palatsista 13 miljoonaa guldenia, mitä Robbins Landon nimittää ”tähtitieteelliseksi” summaksi.
Ensimmäiset asukkaat saapuivat Eszterházaan 1766, mutta rakentaminen jatkui vielä useiden vuosien ajan. Oopperatalo valmistui 1768 (ensimmäinen esitys oli Joseph Haydnin ooppera Lo speziale) ja marionettiteatteri 1773. Palatsin edessä sijaitseva suihkulähde valmistui vasta 1784, jolloin hanke oli prinssin mielestä saatu päätökseen.
Sijainti

Palatsi rakennettiin lähelle Neusiedler Seen etelärantaa soiselle maalle, mikä oli siihen aikaan terveysriski. Robbins Landon kirjoittaa: ”Prinssi Nicolaukselta oli erityisen omalaatuinen ajatus valita se suuren linnan sijoituspaikaksi. Linnan olemassaolon oli mahdollisesti tarkoitus todistaa ’mielen voittoa aineesta’.”
Huoneet

Palatsissa on 126 huonetta. Niistä erityisen huomattava on Bankettihuone, jonka katossa on maalaus Apollonista vaunuissaan. Laaja kirjasto sisältää lähes 22 000 nidettä, ja sitä koristaa suvun sukunimeä edustava E-kirjain. Huoneista suurin on luolatyylinen Sala Terrana. Sen sisäkatossa tanssivat enkelit pitävät käsissään kukkaseppeleitä muodostaen niistä E-kirjaimen.
Haydn Eszterházassa

Ensimmäisen neljännesvuosisatansa ajan palatsi toimi ensisijaisena kotina säveltäjä Joseph Haydnille, joka kirjoitti suurimman osan sinfonioistaan prinssin orkesteria varten. Vuodesta 1768 lähtien teatteri oli merkittävä oopperoiden esityspaikka. Esityksiä oli usein yli sata kertaa vuodessa.
Palatsin syrjäinen sijainti johti muusikoiden ikävystymiseen ja yksinäisyyden tunteeseen. Tämä ilmenee joistakin Haydnin kirjeistä, samoin kuin Jäähyväissinfonian kuuluisasta tarinasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eszterháza Wikimedia Commonsissa
Prinssi Nikolaus Esterházy, Esterházan rakennuttaja.
Franz Koschina

Franz Koschina (s. 2. huhtikuuta 1939 Zistersdorf) on itävaltalainen entinen nyrkkeilijä. Hän kilpaili alle 67-kiloisten sarjassa Rooman olympialaisissa 1960, joissa hän putosi toisella kierroksella. Koschina voitti samassa painoluokassa maansa mestaruuden vuosina 1963 ja 1964.
Eugen Fischer

Eugen Fischer (keskellä) vuonna 1934.
Eugen Fischer (5. kesäkuuta 1874 Karlsruhe Saksa – 9. heinäkuuta 1967 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen lääkäri, antropologi ja eugeenikko, joka toimi Kaiser-Wilhelm-Institut für Anthropologie, menschliche Erblehre und Eugenik -rotuinstituutin johtajana. Hän toimi berliiniläisen Friedrich-Wilhelm-yliopiston antropologian professorina 1927–1942 ja sen rehtorina 1933–1934 ja oli merkittävä Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen kannattaja.
Teoksen Grundriss der menschlichen Erblichkeitslehre und Rassenhygiene kansi.
Fischer kirjoitti yhdessä Edwin Baurin ja Fritz Lenzin kanssa teoksen Grundriss der menschlichen Erblichkeitslehre und Rassenhygiene (1921, "ihmisen perinnöllisyysopin ja rotuhygienian perusteet", ei suomennettu), josta muodostui saksalaisen rotuopin keskeisin teos. Fischerin osuus on sen ensimmäisessä osassa "Menschliche Erblichkeitslehre" jakso ihmisten välisistä rodullisista eroista. Teos on ilmestynyt ruotsiksi nimellä Ärftlighet och rashygien (1925). Englanniksi siitä on käännetty vain ensimmäinen osa nimellä Human Heredity (1931).
Aiheesta muualla

Grundriss der menschlichen Erblichkeitslehre und Rassenhygiene (saksaksi)
Eugen Jurzyca

| Eugen Jurzyca |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2.7.2019–  
Ryhmä:  ECR-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. helmikuuta 1958 (ikä 66) Bratislava, Slovakia
Kansalaisuus:  slovakialainen
Tiedot
Puolue:  Vapaus ja solidaarisuus
Aiheesta muualla
eugenjurzyca.sk
Eugen Jurzyca (s. 8. helmikuuta 1958 Bratislava, Slovakia) on slovakialainen poliitikko. Jurzyca edustaa Vapaus ja solidaarisuus-puoluetta. Jurzyca on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa nykyisin konservatiivien ja reformistien ryhmää.
Aiheesta muualla

Eugen Jurzyca Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Franz Künstler

Franz Künstler (24. heinäkuuta 1900 – 27. toukokuuta 2008) oli yksi viimeisistä elossa olleista ensimmäisen maailmansodan veteraaneista ja Itävalta-Unkarin viimeinen elossa ollut.
Künstler oli unkarinsaksalainen. Hän liittyi Itävalta-Unkarin armeijaan helmikuussa ja palveli Italian rintamalla marraskuussa 1918. Hän oli myös lähetti toisessa maailmansodassa kuuden kuukauden ajan Ukrainassa.
Toisen maailmansodan jälkeen Künstler, kuten monet unkarinsaksalaiset, karkotettiin maasta. Hän vietti 100-vuotispäiväänsä kesällä 2000 ja asui Niederstettenissa, Baden-Württembergissä, Saksassa, jossa toimi museon oppaana. Hän katsoi olevansa enemmän saksalainen kuin unkarilainen, ja hänellä oli ollut vuodesta 1946 Saksan kansalaisuus.
Künstler kuoli 27. toukokuuta 2008 107-vuotiaana.
Fredrika Åkerö

Fredrika Åkerö (s. 15. maaliskuuta 1984) on suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa on Suomen ruotsalainen kansanpuolue (RKP).
Åkerö on Svensk Ungdomin, RKP:n nuorisojärjestön, entinen puheenjohtaja. Hänet valittiin puheenjohtajaksi toukokuussa 2010 ja hän jatkoi tehtävässä huhtikuun 2012 liittokokoukseen asti, jolloin ei asettunut enää ehdolle. Ennen valintaansa Svensk Ungdomin puheenjohtajaksi hän oli toiminut vuodesta 2009 järjestön varapuheenjohtajana. Vuosina 2012–2013 Åkerö toimi Nordiska Centerungdomens Förbundin, Pohjoismaiden Keskustanuorten, puheenjohtajana.
Åkerö on toiminut vuosina 2005–2008 Karjaan kaupunginvaltuuston sekä kaupunginhallituksen jäsenenä ja vuodesta 2009, Karjaan liityttyä yhteen Pohjan ja Tammisaaren kanssa, Raaseporin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Vuonna 2013 hänet valittiin Raaseporin kaupunginhallituksen toiseksi varapuheenjohtajaksi sekä kaupungin konsernijaoston puheenjohtajaksi. Kauden 2009–2012 hän toimi Raaseporin sivistyslautakunnan puheenjohtajana. Åkerö on toiminut politiikan parissa myös maahanmuuttoministeri Astrid Thorsin eduskunta-avustajana vuosina 2007–2009.
Åkerö on opiskellut julkista hallintoa Åbo Akademissa. Hän valmistui vuonna 2010 valtiotieteen kandidaatiksi (politices kandidat). Hän on työskennellyt muun muassa Raaseporin kaupungin nuorisosihteerinä.
Åkerö on harrastanut yhdeksänvuotiaasta asti käsipalloa, jota hän on pelannut myös pääsarjatasolla. Hänen seurojaan ovat olleet BK-46, Åbo IFK (2004–2005) ja HIFK/Planets.
Ferdinand Friedrich Zeidler

| Ferdinand Friedrich Zeidler |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1832 Hildesheim, Ala-Saksi
Kuollut: 14. tammikuuta 1887 (54 vuotta) Valga, Liivinmaa
Ammatti:  opettaja
Puoliso:  Bertha Kempe (1860–)
Ferdinand Friedrich Zeidler (17. maaliskuuta 1832 – 14. tammikuuta 1887) oli saksalainen opettaja, joka oli Viipurissa toimineen maineikkaan Behmin koulun pitkäaikainen johtaja.
Ura

Ala-Saksin Hildesheimissa lakimiehen perheeseen syntynyt Zeidler opiskeli vuodesta 1851 lähtien Göttingenin yliopistossa matematiikkaa Württembergin kuningas Kaarle I:n venäläissukuisen puolison suuriruhtinatar Olga Nikolajevna Romanovan myöntämän stipendin turvin. Suuriruhtinatar rahoitti opiskelijoita, jotta he myöhemmin toimisivat opettajina Venäjälla, parantaen näin maan koulutuksen tasoa. Valmistumisensa jälkeen Zeidler aloitti vuonna 1856 Viipurissa saksankielisen Behmin sisäoppilaitoksen matematiikan opettajana.
Koulun perustaja ja johtaja Karl Gottlieb Behm kuoli vuotta myöhemmin vain 33-vuotiaana, jonka jälkeen johtajaksi tuli ensin Ernst Ziemssen, kunnes Zeidler valittiin tehtävään kesällä 1860. Hän toimi koulun johtajana sen lakkauttamiseen vuoteen 1881 saakka. Behmin koulu tunnettiin yhtenä maineikkaimmista Venäjän keisarikunnan alueella toimineista sisäoppilaitoksista, jonne Suomen ja Venäjän lisäksi saavuttiin opiskelemaan myös Baltiasta. Papulan kaupunginosassa sijainnutta koulua kutsuttiin toisinaan myös Zeidlerin mukaan nimettynä.
Viipurista Zeidler muutti perheineen aluksi Tartoon, jossa hän työskenteli vuoden ajan matematiikanopettajana. Vuosina 1882–1884 Zeidlerilla oli oma yksityiskoulu nykyisten Viron ja Latvian rajalla sijaitsevassa Valgan kaupungissa, jossa hän kuoli vuonna 1887. Viimeisinä vuosiaan Zeidler myös väitteli tohtoriksi.
Perhe

Vuonna 1860 Zeidler avioitui viipurinsaksalaisen Bertha Kempen (1840–1925) kanssa. Perheeseen syntyi myöhemmin kahdeksan lasta vuosina 1861–1876. Viipurissa syntyneinä he kaikki saivat myös Suomen kansalaisuuden. Ajan tavan mukaan lapset eivät kuitenkaan opiskelleet isänsä johtamassa koulussa, vaan kävivät muun muassa Pietarissa toiminutta Karl Johann Mayn koulua. Mayn puoliso oli Bertha Kempen sisar Agnes Kempen, joka oli myös yksi koulun opettajista.
Ferdinand ja Bertha Zeidlerin lapsista tunnettuja ovat Pietarin yliopistossa vaikuttanut lääketieteen professori Herman Zeidler (1861–1940) sekä taidemaalari ja muotoilija Klara Zeidler (1870–1951). Pariskunnan muista lapsista Gustav (1874–1959) toimi lääkärinä Pietarissa, Viipurissa ja Helsingissä, Ludwig (1863–1916) oli diplomaatti ja Rudolf (1872–1966) viimeiset vuotensa Suomessa asunut vuori-insinööri.
Muuta

Vuonna 1859 Zeidler toi kotoaan Pohjois-Saksasta Behmin koulun puutarhaan ruusulajikkeen, jota nykyään kutsutaan Viipurin Papulan kaupunginosan mukaan nimellä Papulanruusu. Se on yleinen erityisesti Suomen vanhoissa kartanopuutarhoissa.
Ferdinand Hiller

Ferdinand Hiller
Ferdinand Hiller (24. lokakuuta 1811 Frankfurt am Main – 11. toukokuuta 1885 Köln) oli saksalainen säveltäjä, pianisti, kapellimestari ja musiikkiaiheisten kirjoitusten laatija.
Elämä

Hiller oli varakkaan juutalaisen liikemiehen Justus Hillerin ja tämän vaimon Regine o.s. Sichelin poika. Hän teki konserttidebyyttinsä 10-vuotiaana, muutti vuonna 1825 Weimariin ja sai siellä lisää musiikin opetusta Johann Nepomuk Hummelilta. Lokakuussa 1828 hän lähti Pariisiin, jonka salonkeihin hän pääsi suosituksillaan esiintymään. Hän tutustui muusikoihin ja kirjailijoihin, pääsi Luigi Cherubinin suojatiksi, tapasi Giacomo Meyerbeerin, Gioacchino Rossinin, Friedrich Kalkbrennerin sekä Hector Berliozin ja muodosti läheiset ystävyyssuhteet Franz Lisztin ja Frédéric Chopinin kanssa. Hänen taloudellinen tilanteensa mahdollisti täyden omistautumisen säveltämiselle, konsertoimiselle ja opettamiselle.
Vuonna 1836 Hiller palasi Frankfurtiin ja toimi vuoden ajan Cäcilienvereinin johtajana. Seuraavat viisi vuotta hän vietti jälleen ulkomailla, enimmäkseen Italiassa. Hänen oopperansa Romilde ei Milanossa ollut menestys, mutta Leipzigissa hän sai suosiota oratoriollaan Die Zerstörung Jerusalems (Op. 24). Hän myös johti Leipzigissa Gewandhausin konsertteja vuonna 1843 Felix Mendelssohnin sijaisena. Seuraavana vuonna Hiller asettui nuoren vaimonsa kanssa Dresdeniin. Hänen suunnitelmansa tilauskonserttisarjan luomisessa kapellimestarina epäonnistui, kuten myös hänen oopperansa Traum in der Christnacht (1845) ja Konradin (1847).
Vuonna 1847 Hiller otti vastaan kapellimestarin paikan Düsseldorfissa, jossa hän myös aktivoitui kaupungin politiikassa. Vuodesta 1850 lähtien hänen taiteellisen toimintansa keskuksena oli Köln, johon hän meni uuden nimityksen johdosta. Hän onnistui hankkimaan mainetta itse perustamalleen orkesterille ja sai Kölnin konservatoriolle tunnettavuutta sen johtajan asemassa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Max Bruch, Friedrich Gernsheim ja Engelbert Humperdinck. Hillerin lukuisat artikkelit keskittyvät lähinnä musiikkielämään ja -persooniin. Pianistina hän esiintyi eri puolilla Eurooppaa ja saavutti arvostusta muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Ludwig van Beethovenin teosten tulkinnoillaan, joiden ohella hän esitti omia sävellyksiään. Talvella 1852 hän vieraili jälleen Pariisissa johtamassa italialaista oopperaa.