stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksandra Gripenberg
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandra Gripenberg Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Aleksandra Gripenberg on Wikiaineistossa
Alexandra Gripenbergin teoksia Projekti Gutenbergissa
Ensimmäisen eduskunnan naiset: Alexandra Gripenberg (Arkistoitu – Internet Archive) (audio) Yle Areena, kesto 17 min
Ernest J. Moyne: Mark Twain and baroness Alexandra Gripenberg (englanniksi) American Literature 3/1973, s. 370–378.
Alexandra Gripenberg (1857-1913) Internetix-verkko-oppimateriaali
Kirjasampo.fi : Alexandra Gripenberg
Suomalaisen puolueen kansanedustajat
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (59):  Ala-Kulju  Antila  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Ha. Gebhard  He. Gebhard  Gripenberg  Hakulinen  Helkiö   Hiltula  Hjelt  Hoikka  Ingman  Kairamo  Kares  Kivilinna  Kivioja  Knuutila  Koivisto  Kolkki  Käkikoski  Käpy  Lagerlöf  Laine  Lepistö  Listo  Malmivaara  Myllylä  Nevanlinna  Nykänen  Olkkonen  Paasikivi  Pajari  Palmén  Paloheimo  Pohjanpalo  Pullinen  Rajala  Rannikko  Rapola  Reima  Repo  Ripatti  Runtti  Sipilä  Sipponen  Soininen  Tervaniemi  Torppa  Tulikoura  Vaarala  Vahe  Vemmelpuu  Virkkunen  Wilskman  Wuorimaa  Ylikorpi  E. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1908–1909 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (54):  Aitamurto  Ala-Kulju  Antila  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Eronen  Ha. Gebhard  He. Gebhard  Gripenberg  Hainari  Hallsten  Halonen   Hiltula  Hjelt  Ingman  Junnila  Kairamo  Kares  Kivilinna  Kivioja  Koivisto  Kolkki  Käkikoski  Käpy  Lagerlöf  Laine  Listo  Malmivaara  Myllylä  Nevanlinna  Nykänen  Paasikivi  Palmén  Paloheimo  Pohjanpalo  Pullinen  Pöysti  Rajala  Rannikko  Rapola  Reima  Saraste  Sipponen  Soininen  Torppa  Tulikoura  Tuomikoski  Vaarala  Vahe  Vemmelpuu  Virkkunen  Wuorimaa  S. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Nuoruudenkuva Gripenbergistä.
Gripenberg puhumassa eduskunnassa.
Gueretsa

| Gueretsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Heimo::  Häntäapinat Cercopithecidae
Suku::  Gueretsat Colobus
Laji::  guereza
Kaksiosainen nimi
 Colobus guereza  Rüppell, 1835 
 Gueretsan levinneisyys
Katso myös
   Gueretsa Wikispeciesissä   Gueretsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Gueretsa (Colobus guereza) on suuri apina: sen ruumis voi olla 75 senttimetriä pitkä, häntä noin 80 senttimetrin pituinen ja painoa voi olla 11 kilogrammaa. Urokset ovat hiukan suurempia kuin naaraat.
Levinneisyys

Lajin levinneisyysalue ulottuu Nigeriasta Etiopiaan ja Ugandaan, Keniaan sekä Tansaniaan etelässä.
Ravinto

Gueretsat syövät ravinnokseen lehtiä ja hedelmiä.
Uhanalaisuus

Gueretsoja on metsästetty turkisten takia, ja 1800-luvun lopulla kannat olivat huomattavasti harventuneet. Nykyisin niitä suojellaan, eivätkä ne ole niin uhanalaisia.
Laumaeläminen

Gueretsat elävät puissa 5–20 yksilön ryhminä, usein lähellä jokien rantoja, ja ne ilmoittavat alueensa rajoista röykivällä laulullaan.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Gueretsa (Colobus guereza)
iNaturalist: Colobus guereza
ITIS: Colobus guereza (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Colobus guereza (Mantled guereza) (Eastern black-and-white colobus monkey) (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Colobus guereza (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q628239  Wikispecies: Colobus guereza  ADW: Colobus_guereza  ARKive: colobus-guereza  BOLD: 26339  CoL: 5ZN3P  EoL: 128444  EPPO: CLBUGU  GBIF: 5963045  iNaturalist: 43527  IRMNG: 10857961  ITIS: 573036  IUCN: 5143  MDD: 1000637  MSW: 12100605  NCBI: 33548  Observation.org: 79442  Paleobiology Database: 231533  Paleobiology Database: 231533  Species+: 3758  Xeno-canto: Colobus-guereza  ZooBank: 1EC7CD29-B0D3-483F-A66A-9B4A895EAD3E 
Gueretsa
Vuoden 1988 kesäolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1988 kesäolympialaisissa oli ohjelmassa 237 kilpailutapahtumaa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli Neuvostoliitto.
Mitalitaulukko

| Vuoden 1988 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1988 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1988 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1988 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1988 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1988 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Neuvostoliitto | 55 | 31 | 46 | 132 |
| 2 |  Itä-Saksa | 37 | 35 | 30 | 102 |
| 3 |  Yhdysvallat | 36 | 31 | 27 | 94 |
| 4 |  Etelä-Korea | 12 | 10 | 11 | 33 |
| 5 |  Länsi-Saksa | 11 | 14 | 15 | 40 |
| 6 |  Unkari | 11 | 6 | 6 | 23 |
| 7 |  Bulgaria | 10 | 12 | 13 | 35 |
| 8 |  Romania | 7 | 11 | 6 | 24 |
| 9 |  Ranska | 6 | 4 | 6 | 16 |
| 10 |  Italia | 6 | 4 | 4 | 14 |
| 11 |  Kiina | 5 | 11 | 12 | 28 |
| 12 |  Iso-Britannia | 5 | 10 | 9 | 24 |
| 13 |  Kenia | 5 | 2 | 2 | 9 |
| 14 |  Japani | 4 | 3 | 7 | 14 |
| 15 |  Australia | 3 | 6 | 5 | 14 |
| 16 |  Jugoslavia | 3 | 4 | 5 | 12 |
| 17 |  Tšekkoslovakia | 3 | 3 | 2 | 8 |
| 18 |  Uusi-Seelanti | 3 | 2 | 8 | 13 |
| 19 |  Kanada | 3 | 2 | 5 | 10 |
| 20 |  Puola | 2 | 5 | 9 | 16 |
| 21 |  Norja | 2 | 3 | 0 | 5 |
| 22 |  Alankomaat | 2 | 2 | 5 | 9 |
| 23 |  Tanska | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 24 |  Brasilia | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 25 |  Espanja | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 25 |  Suomi | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 27 |  Turkki | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 28 |  Marokko | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 29 |  Itävalta | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 29 |  Suriname | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 29 |  Portugali | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 32 |  Ruotsi | 0 | 4 | 7 | 11 |
| 33 |  Sveitsi | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 34 |  Jamaika | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 35 |  Argentiina | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 36 |  Alankomaiden Antillit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 36 |  Chile | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 36 |  Costa Rica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 36 |  Indonesia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 36 |  Iran | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 36 |  Yhdysvaltain Neitsytsaaret | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 36 |  Senegal | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 36 |  Peru | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 44 |  Meksiko | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 44 |  Belgia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 46 |  Kolumbia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 46 |  Djibouti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 46 |  Mongolia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 46 |  Kreikka | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 46 |  Filippiinit | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 46 |  Pakistan | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 46 |  Thaimaa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 241 | 234 | 264 | 739 |
Lähde: Soul 1988 olympic.it. Viitattu 19.1.2016. (englanniksi)
Elba (Oulu)

Elba
| --- | --- |
Sijainti:  Oulu Pohjois-Pohjanmaa Suomi
Vesialue:  Oulujoki
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
Kieli:  suomi
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Oulun keskusta nähtynä Elban saarelta
Elba on pieni saari Oulujoen suiston etelärannalla Oulun Kauppatorin rannan tuntumassa. Se sijaitsee Oulun kaupunginkirjaston ja Oulun kaupunginteatterin päärakennusten eteläpuolella Meritullin osa-alueella Pokkisen kaupunginosassa Kiikelin saaren pohjoispuolella ja on osa Kiikelinpuistoa.
Elba oli alun perin oma saarensa, mutta liittyi maankohoamisen seurauksena Kiikeliin. Se ruopattiin erilleen Kiikelistä 2000-luvun alussa ja Kiikelin ja Elban välille rakennettiin puinen silta, joka jatkuu Elbaan puisena jalkakäytävänä ja päättyy näköalatasanteeseen. Saari on näköalapaikkaa lukuun ottamatta säilytetty luonnontilaisena avoimena rantaniittynä. Elban jatkeena on kaksi pienempää saarta: ruoppaamalla Elbasta erotettu Kokkoluoto ja kivistä rakennettu Ahvenpaikka. Kokkoluotoon pääsee astinkiviä pitkin.
5. toukokuuta 1936 jäidenlähdön myötä Elban rantavedestä löydettiin liminkalaisen taidemaalari Vilho Lammen ruumis. Lampi oli tehnyt itsemurhan 17. maaliskuuta hyppäämällä rautatiesillalta Oulujoen Merikoskeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elba (Oulu) Wikimedia Commonsissa
Oulun luonto
| --- | --- |
Järvet:  Ahmasjärvi  Heikkilänjärvi  Huutilampi  Iso Seluskanjärvi  Iso Uumajärvi  Iso-Vuotunki  Jolosjärvi  Juopulinjärvi  Jäälinjärvi  Kalimeenlampi  Karahkanjärvi  Kivijärvi  Kuivasjärvi  Lavajärvi  Lylyjärvi  Lämsänjärvi  Mannisenjärvi  Mikanlampi  Niilesjärvi  Papinjärvi  Pyykösjärvi  Tervalampi  Vaaralampi  Karahkan Valkiainen  Jokikokon Valkiainen  Valkiaisjärvi  Vepsänjärvi  Vähä-Vuotunki 
Luonto:  Isokankaan luonnonsuojelualue  Hirvisuon soidensuojelualue  Letonniemi  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Heinätorin puisto  Isokankaan luonnonsuojelualue  Hirvisuon soidensuojelualue  Hollihaan puisto  Hupisaaret  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Äimäraution siirtolapuutarha 
Saaret:  Elba  Hermannit  Hietasaari  Kahvankari  Kellon Kraaseli  Kirkkosaari  Korkiakari  Kääriänsaari  Laitakari  Pulkkisenmatala  Riitankari  Runniletto  Saapaskari  Selkäkari eli Piispanletto  Varjakansaari  Vihreäsaari 
Virtavedet:  Aittokoski  Iijoki  Jolosjoki  Juopulinkoski  Kalimeenoja  Kiiminkijoki  Koitelinkoski  Kuivasoja  Martimojoki  Nuorittajoki  Oulujoki  Siuruanjoki  Vepsänjoki  Sanginjoki
Teodor Grünn

Teodor Albin Alarik Grünn
Teodor Albin Alarik Grünn (10. tammikuuta 1898 Vaasa – 16. tammikuuta 1987) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat pankinkamreeri Herman Grunn ja Elin Lindevall. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Dagny Maria Lindroosin kanssa.
Opinnot

Grünn kävi viisi luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota ja yhden vuoden Vaasan kauppakoulua. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1928 ja suojeluskuntain komentajakurssin vuosina 1932–1933. Hän osallistui Suojeluskuntajärjestön 1. sotilasohjaajille järjestetyn raskaiden aseiden käsittelykursseille vuosina 1939–1940.
Jääkärikausi

Grünn liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 27. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 8. joulukuuta 1916 ja komennettiin Saksan meriesikunnan järjestämille räjäytyskursseille Berliiniin ja Kieliin sekä keväällä 1917 erikoistehtäviin Ruotsiin ja Suomeen. Hän tuli tovereineen pidätetyksi Ruotsin ja Suomen rajalla ja oleskeli sen jälkeen Ruotsin viranomaisten valvonnassa Luulajassa. Hän jatkoi vapauduttuaan valmisteluja alkuperäisen tehtävänsä suorittamiseksi, mutta sai vuoden vaihteessa 1917 määräyksen lähteä Suomeen suojeluskuntatyöhön. Hän saapuikin tammikuun alkupäivinä Tornion kautta Ouluun ja toimi 4. tammikuuta 1918 alkaen kouluttajana Oulun suojeluskunnassa.
Suomen sisällissota

Sisällissodan sytyttyä Grünn otti osaa venäläisten aseistariisumiseen Limingassa sekä Oulun valtaukseen, mistä hän matkusti Vaasaan ja Vaasan ympäristön suojeluskuntalaisista muodostetun osaston johtajana Mikkeliin, mistä käsin hän otti osaa Mäntyharjun kirkonkylän taisteluihin. Hänet määrättiin jääkärijoukkoja perustettaessa joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1918 alkaen 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja otti osaa Tampereen saartoon ja Viipurin valloitukseen, jonka aikana haavoittui 28. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Grünn palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta myöhemmin tuli Savon jääkärirykmentti n:o 3. Hän toimi 1. pataljoonan adjutanttina ja myöhemmin 2. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 28. joulukuuta 1918 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin kouluttajaksi Vaasan suojeluskuntapiiriin 15. helmikuuta 1919. Tehtävässä hän oli 1. kesäkuuta 1919 saakka, josta hän siirtyi Etelä-Lohjan suojeluskunnan harjoituspäälliköksi 17. lokakuuta 1919, missä tehtävässä hän oli 22. heinäkuuta 1921 saakka. Hän astui uudelleen armeijan palvelukseen 22. heinäkuuta 1921 ja hänet määrättiin nuoremmaksi upseeriksi Kaartin jääkäripataljoonaan. Toistamiseen hän erosi armeijasta 21. helmikuuta 1923 ja siirtyi jälleen suojeluskuntajärjestöön, missä hänet määrättiin 1. maaliskuuta 1923 Uudenmaan eteläisen suojeluskuntapiirin (Nylands södra skyddskårsdistrikt) 2. alueen ja 1. tammikuuta 1924 alkaen 3. alueen päälliköksi sekä 1. helmikuuta 1926 alkaen urheiluohjaajaksi ja 1. kesäkuuta 1928 alkaen 3. sotilasohjaajaksi ja viimein 20. maaliskuuta 1931 alkaen 1. sotilasohjaajaksi.
Talvi- ja jatkosota

Grünn toimi talvisodassa Jalkaväkirykmentti 10:n II pataljoonan komentajana ja osallistui taisteluihin Länsi-Kannaksella. Välirauhan aikana hän toimi uudelleen sotilasohjaajana Etelä-Uudenmaan suojeluskuntapiirissä ja Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 24:n III pataljoonan komentajaksi, josta hänet siirrettiin Kotijoukkojen esikuntaan koulutustoimiston päälliköksi ja toimistoupseeriksi. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Nylands Södra suojeluskuntapiirin komentajaksi, josta hänet siirrettiin lakkautuspalkalle sodan loputtua. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945 ja siirtyi Snappertunaan maanviljelijäksi.
Opetustoimet

Grünn toimi opettajana Suojeluskuntain päällystökoulun voimistelu- ja hiihtokursseilla vuonna 1926 ja urheilukursseilla vuonna 1929 sekä poikakursseilla vuosina 1929 ja 1930 sekä voimistelu- ja hiihtokurssien johtajana vuonna 1931.
Luottamustoimet

Grünn toimi verolautakunnan jäsenenä ja tielautakunnan puheenjohtajana 1950-luvulla.
Julkaisut

Grünn on kääntänyt ruotsiksi teoksen Kiväärinjohtajan opas nimellä Handledning för gevärsförare sekä Suojeluskuntain Koulutusohjeen vuonna 1942 sekä Suojeluskuntajärjestön ampumaohjelmiston myös vuonna 1942.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 6. joulukuuta 1921  Kapteeni 16. toukokuuta 1927  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1944 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Suojeluskuntajärjestön rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Riianlahden eteentyönnetyt asemat
Gunther (burgundit)

Gunther valmistautuu matkalle Etzelin hoviin.
Gunther (k. 436 tai 437) oli burgundien kuningas ja monien keskiaikaisten legendojen sankari. Hänet tunnetaan myös nimillä Gundicar, Gundicarius, Gunnar, Gundahar tai Guntharius. Gunther johti burgundit Reinin yli 400-luvun alussa ja perusti kuningaskunnan Wormsiin. Hän tuki keisariksi julistautunutta vallananastaja Jovinusta vuonna 411. Länsi-Rooma koki burgundien liikehdinnän uhkaksi, ja vuonna 436 Gallian magister militum Aëtius kukisti burgundien kapinan. Aëtius usutti pian tämän jälkeen hunnit burgundien kimppuun. Gunther kuoli taistelussa hunneja vastaan joko vuonna 436 tai 437.
Burgundien ja hunnien välinen taistelu innoitti monia taruja, ja legendoissa todellisen Guntherin vaiheet kasvoivat laajoihin mittoihin. Eddan runoelmassa Atlakvida Guntherin nimi on Gunnar, ja hänet surmaa hunni Atli (Attila). Gunnarin surman kostaa hänen sisarensa, Atlin vaimo. Latinankielisessä 1000-luvun runoelmassa Waltharius Gunther ja hänen soturinsa yrittävät surmata runoelman sankarin, Akvitanian Walterin, ja ryöstää hänen aarteensa. He kuitenkin epäonnistuvat yrityksessään. Saksalaisessa 1100-luvun eepoksessa Nibelungein laulu Gunther yhdistetään sankari Siegfriediin, joka auttaa Guntheria voittamaan voimakkaan naissoturi Brunhilden rakkauden. Siegfried esiintyy valepuvussa Guntherina ja voittaa Brunhilden. Vastalahjaksi Siegfried saa luvan mennä naimisiin Guntherin sisaren Kriemhildin kanssa. Myöhemmin Gunther tapattaa Siegfriedin, kun Brunhilde on saanut selville, miten Siegfried ja Gunther pettivät hänet. Kriemhild päättää kostaa aviomiehensä petollisen surmatyön. Hän menee naimisiin Etzelin (Attila) kanssa ja kutsuu veljensä Etzelin hoviin. Siellä Gunther seurueineen tapetaan.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:  Giselher | Burgundien kuningas   | Seuraaja: Gundobad |
Giovanni Guareschi

| Giovanni Guareschi |
| --- | --- |
 Giovannino Guareschi vuonna 1949.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Giovannino Oliviero Giuseppe Guareschi
Syntynyt: 1. toukokuuta 1908 Fontanelle di Roccabianca, Italia
Kuollut: 22. heinäkuuta 1968 (60 vuotta)
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  toimittaja, pilapiirtäjä ja humoristi
Puoliso:  Ennia Pallini
Lapset:  Carlotta, Alberto
Kirjailija
Salanimi: Sette 
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Tyylilajit:  huumori, satiiri
Esikoisteos:  Isä Camillon kylä (Mondo piccolo "Don Camillo")
Aiheesta muualla
www.giovanninoguareschi.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Giovannino (Giovanni) Oliviero Giuseppe Guareschi (1. toukokuuta 1908 Fontanelle di Roccabianca, Italia – 22. heinäkuuta 1968) oli italialainen kirjailija, toimittaja, pilapiirtäjä ja humoristi, jonka luomista henkilöhahmoista tunnetuin on maalaispappi Isä Camillo.
Nuoruus

Guareschi syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Fontanelle di Roccabiancassa lähellä Parmaa. Hänen isänsä Primo Augusto Guareschi myi polkupyöriä ja maatalouskoneita, äiti Lina Maghenzani oli peruskoulutason opettaja. Perheen muutettua Parmaan 1914 perheen isä yritti huonolla menestyksellä uutta alaa kiinteistönvälittäjänä ja teki lopulta 1925 konkurssin, mitä seurasi vuosikymmenen kestänyt oikeusprosessi. Perheen näin jouduttua talousahdinkoon Giovanninolla oli vaikeuksia viedä lukion käyntiä päätökseen, ja onnistuakseen siinä hän palasi sisäoppilaitoksesta kotiin. Hänen opettajanaan lukiossa oli häntä vain kuusi vuotta vanhempi Cesare Zavattini, joka vuonna 1925 rehtorille antamassaan selonteossa kuvaili oppilastaan lahjakkaaksi mutta turhan humoristiseksi ja kurittomaksi. Koulun jälkeen Guareschi sai työpaikan paikallisen sanomalehden Gazzetta di Parman korjauslukijana, minkä työn hänelle järjesti Zavattini. Vuonna 1929 Guareschi julkaisi ensimmäiset omat artikkelinsa La Voce di Parma-viikkolehdessä. Hän oli tällöin edelleen Gazzetta di Parman palveluksessa sen siiryttyä 1928 fasistipuolueen omistukseen. Fasistit yhdistivät sen jo aikaisemmin omistamaansa Corriere Emiliano-lehteen, millä nimellä uusi lehti tämän jälkeen ilmestyi fasismin kaatumiseen asti. Vuonna 1936 Andrea Rizzoli tarjosi Guareschille uuden kahdesti viikossa Milanossa ilmestyvän Bertoldo-pilalehden päätoimittajan paikkaa, ja siinä tehtävässä hän oli vuoteen 1943 asti. Hänen mukanaan muutti Milanoon kenkäkaupan myyjä Ennia Pallini, jonka kanssa hän avioitui 1940.
Sota-aika

Toisen maailmansodan aikana Guareschi työskenteli ahkerasti monella saralla. Hän julkaisi ensimmäisen romaaninsa La scoperta di Milano vuonna 1941. Tällöin hän oli jo alkanut herättää huomiota laajemmin Italiassa, kun hän alkoi 1938 kirjoittaa suurilevikkisiin sanomalehtiin, kuten Corriere della Sera ja La Stampa, sekä vitsailla radion viihdeohjelmissa. Hän aloitti samoihin aikoihin myös elokuvakäsikirjoitusten tekemisen ja osallistui esimerkiksi Mario Mattòlin elokuvan Imputato alzatevi (1939) käsikirjoittamiseen. Guareschi pidätettiin vuoden 1942 lopulla hänen arvosteltuaan humalatilassa liian jyrkästi Mussolinin hallintoa, ja rangaistukseksi hänet määrättiin 1943 Italian asevoimien reservistä takaisin palvelukseen, mikä omalta osaltaan auttoi häntä välttymään enemmiltä ongelmilta fasistihallinnon kanssa. Guareschi oli sotilasarvoltaan tykistön luutnantti.
Italian aselevon liittoutuneiden kanssa astuessa voimaan 8. syyskuuta 1943 alkoivat Saksan joukot vangita entisiä aseveljiään. Guareschi ja kaikki muut Alessandrian varuskunnan italialaiset sotilaat joutuivat jo seuraavana päivänä saksalaisten sotavangeiksi. Hänet lähetettiin ensin Ala-Saksiin Sandbostelin vankileirille ja sieltä edelleen Saksassa ja Puolassa vankileiriltä toiselle sodan loppuun asti. Myöhemmin hän kirjoitti tästä vankeusajasta teoksessaan Diario Clandestino.
Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Guareschi palasi Italiaan ja perusti monarkistisen satiirilehden Candidon. Kun Italiasta tuli vuonna 1946 tasavalta Guareschi ivasi ja kritisoi lehdessään kommunisteja ja kristillisdemokraatteja
Guareschi tuomittiin huhtikuussa 1955 herjauksesta vankeusrangaistukseen hänen julkaistuaan edellisen vuoden tammikuussa Candidossa kaksi vastarintajohtaja Alcide De Gasperin väärennettyä sodanaikaista kirjettä, joissa kehotettiin liittoutuneita pommittamaan Roomaa provokaationa. Guareschi, joka julkaistessaan kirjeet oli vakuuttunut niiden aitoudesta, ei valittanut tuomiosta ylempään oikeusasteeseen, ja hän tuli viettäneeksi vankilassa runsaan vuoden.
Vuoden 1956 tienoilla Guareschin terveys heikkeni, ja terveydellisistä syistä hän alkoi viettää aikaa Sveitsissä. Vuonna 1957 hän jäi Candidon toimituksesta eläkkeelle, mutta jatkoi yhä lehden avustajana. Giovanni Guareschi kuoli vuonna 1968 sydänkohtaukseen.
Suomennetut teokset > Isä Camillo -kirjat

Isä Camillon kylä (Mondo piccolo "Don Camillo"). Lyhentäen suom. Helka Hiisku. WSOY, 1952. – (Eurooppa-sarja) (us. painoksia)
Isä Camillo ja hänen laumansa (Don Camillo e il suo gregge). Suom. Helka Hiisku. WSOY, 1953. (julkaistu c-kasettina nimellä Isä Camillo ja Peppone)
Isä Camillon paluu (Mondo piccolo 'Don Camillo' ja Don Camillo e il suo gregge). Suom. Helka Hiisku. WSOY, 1954.
Toveri Don Camillo (Il compagno Don Camillo). Suom. Ulla-Kaarina Jokinen. WSOY, 1964.
Isä Camillo ja ne nykynuoret (Don Camillo e i giovani d'oggi). Suom. Ulla-Kaarina Jokinen. WSOY, 1970 (us. painoksia)
Isä Camillo vauhdissa: valikoima "Don Camillo"-sarjasta. Suom. Helka Hiisku ja Ulla-Kaarina Jokinen; toim. Kaarina Visakanto; vinjettipiirrokset tekijän. WSOY, 1980 ISBN 951-0-09473-0.
Suomennetut teokset > Muut

Oma pieni maailmani (La scoperta di Milano). Suom. Helka Hiisku. WSOY, 1955.
Aviomiehen totutusajo: Lystikäs tarina (Il marito in collegio). Suom. Ulla-Kaarina Jokinen. WSOY, 1967
Humoristin salainen sotapäiväkirja 1943–1945 (Diario clandestino 1943–1945). Suom. Ulla-Kaarina Jokinen. WSOY, 1968
Humoristin perhe-elämää (Vita in famiglia). Lyhentäen suom. Ulla-Kaarina Jokinen. WSOY, 1971
Kohtalo nimeltä Clotilde: rakkaus- ja seikkailuromaani... (Il destino si chiama Clotilde). Suom. Ulla-Kaarina Jokinen. WSOY, 1977 ISBN 951-0-08010-1.
Aiheesta muualla

Guareschi biography – Part 1 The Little Blog of Don Camillo -blogi. 12.5.2012. Viitattu 30.12.2018 (englanniksi).
Biography of Giovanni Guareschi (1908-1968) TheBiography.us. Arkistoitu 30.12.2018. Viitattu 30.12.2018 (englanniksi).
Bell, Gavin: Little Po peep The Guardian. 7.6.2008. Viitattu 30.12.2018 (englanniksi).
Sito ufficiale di Giovannino Guareschi Giovanninoguareschi.com. Viitattu 30.12.2018 (italiaksi).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Giovannino Guareschi saksalaisten sotavankina.