stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ylivieska
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ylivieska Wikimedia Commonsissa
Ylivieskan kaupungin kotisivut
Tilastokeskus – Ylivieskan avainluvut
Kalajokilaakso-lehden kotisivut
Vieskalainen-lehden kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Rautateiden risteyskohta on ollut merkittävässä osassa Ylivieskan kasvun kannalta.
Ylivieskan vanha kirkko ja sankarihaudat kesällä 2015. Kirkko tuhoutui tuhopoltossa seuraavan vuoden maaliskuussa.
Ylivieskan lentokenttä on nykyisin valvomaton lentopaikka, mutta aiemmin sinne on ollut säännöllistä reittiliikennettä.
J. Kärkkäinen on ylivieskalainen tavarataloketju, jolla on toimipisteet myös muutamassa muussa kaupungissa. Kuva Ylivieskan tavaratalosta.
Ylivieskan vesitorni.
Savisilta – Suomen toiseksi vanhin betonisilta ylittää Kalajoen Ylivieskan keskustassa.
Channon Christianin ja Christopher Newsomin murhat

Channon Gail Christian (s. 1985) ja Hugh Christopher Newsom Jr (s. 1983) olivat knoxvilleläinen pariskunta, jotka siepattiin, raiskattiin, joita kidutettiin ja jotka murhattiin varhain aamulla 7. tammikuuta 2007. Kun heidän autonsa löydettiin, viisi tummaihoista epäiltyä pidätettiin ja heitä syytettiin teoista. Suuri valamiehistö syytti neljää epäiltyä murhasta, ryöstöstä, sieppauksesta, raiskauksesta ja varkaudesta. Kolme pidätetyistä, Letalvis D. Cobbins, Lemaricus Davidson ja George Thomas, tuomittiin muiden rikosten yhteydessä törkeästä murhasta. Sen jälkeen valamiesoikeudenkäynnissä Lemaricus Davidson tuomittiin kuolemaan myrkkyruiskeella ja Letalvis Cobbins ja George Thomas tuomittiin elinkautiseen vankeuteen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen. Vanessa Coleman todettiin avunannosta rikokseen, ja hänet tuomittiin 53 vuodeksi vankilaan, ja Eric Dewayne Boyd tuomittiin rikoksen uusijana 18 vuodeksi vankilaan.
Tapahtumien kulku

Christian ja Newsom olivat menossa yhdessä syömään ja käymään ystävänsä luona. Hyökkääjäporukka tarkkaili pariskuntaa etäämpää ja hetken kuluttua hyökkäsi pariskunnan kimppuun. Pariskunta pakotettiin aseella uhaten Christianin auton takapenkille, ja heidät ajettiin yhden hyökkääjän talolle.
Heidät molemmat raiskattiin. Newsom pakotettiin kävelemään paljain jaloin rautatielle, missä häntä ammuttiin ensiksi kaulaan ja selkään ja myöhemmin myös päähän, kun hyökkääjille selvisi, että hän ei ollut kuollut heti. Hyökkääjät polttivat Newsomin ruumiin. Christiania pidettiin vankina hyökkääjän talossa, ja häntä raiskattiin ja kidutettiin tuntikausia. Hyökkääjät yrittivät poistaa DNA-jäljet kaatamalla valkaisuainetta hänen kurkustaan alas. Christian sidottiin ja laitettiin jätesäkkeihin, ja hän tukehtui vähitellen kuoliaaksi.
Hyökkääjät vasemmalta oikealle: George Thomas, Letalvis Cobbins, Lemaricus Davidson ja Eric Boyd.
Käännös suomeksi
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1956

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1956 järjestettiin 8.–9. heinäkuuta Valkeakoskella.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 42,7 | Kosti Rasinperä | Veikko Ruoho | Kari  Rahkamo | Mikko Saarela |
| 2. | Turun Riento | 43,0 | Erkki Myllymäki | Karl Blomqvist | Olavi Malmivirta | Eero Hirvonen |
| 3. | Viipurin Urheilijat | 43,5 | Matti Simes | Seppo Kuusela | Veikko Keltanen | Martti Lehto |
4 × 400 m
| 1. | Turun Toverit | 3.19,2 | Matti Hill | Aito Tuomisto | Ola Salonen | Pentti Rekola |
| 2. | Turun Riento | 3.20,2 | Eero Hirvonen | Tuure Virtanen | Karl Blomqvist | Erkki Myllymäki |
| 3. | Lahden Urheilijat | 3.21,6 | Kauko Hahl | Teuvo Lönnqvist | Pekka Vesaaja | Eero Kivelä |
4 × 800 m
| 1. | Lahden Urheilijat | 7.35,2 | Into Pitkälä | Pekka Vesaaja | Eero Kivelä | Jorma Kakko |
| 2. | Turun Urheiluliitto | 7.36,00 | Erkki Nurminen | Matti Nurmi | Denis Johansson | Tauno Kontio |
| 3. | Helsingin Kisa-Veikot | 7.40,8 | Olavi Rinteenpää | Ilmari Taipale | Reino Nieminen | Pertti Eräkare |
4 × 1 500 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 15.46,2 | Olavi Rinteenpää | Ilmari Taipale | Pertti Eräkare | Reino Nieminen |
| 2. | Lahden Urheilijat | 15.47,2 | Olavi Aaltonen | Matti Järvinen | Into Pitkälä | Jorma Kakko |
| 3. | Kaipolan Vire | 15.58,8 | Viljo Heinäaho | Erkki Rantala | Aarne Ahlbom | Matti Huttunen |
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Helsingin Naisurheilijat | 50,7 | Lola Harjunheimo | Tuija Valkama | Pirkko Raikas | Tuovi Vahtera |
| 2. | Viipurin Urheilijat | 52,2 | Marja-Terttu Salo | Kaarina Vihma | Leena Nuorivaara | Riitta Sarahete |
| 3. | Valkeakosken Haka | 52,4 | Anna-Liisa Soilammi | Leila Kaarijärvi | Helvi Innala | Kaisa Nappa |
3 × 800 m
| 1. | Rauman Lukko | 7.35,2 | Vuokko Helo | Eeva Lahtonen | Pirkko Suotunen |  |
| 2. | Koskenpään Kisa | 7.46,8 | Raili Rautaruoho | Hilja Pakarinen | Helena Rautaruoho |  |
| 3. | Kouvolan Urheilijat | 7.46,8 | Leena Vesala | Paula Sarparanta | Sirkka-Liisa Soininen |  |
Loimua Areena

| Loimua Areena> Rakennuksen tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:  Härkätie 17, Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°00′16.5″N, 24°25′57″E
Rakennustyöt aloitettu:  2013
Avattu:  22.8.2014
Omistaja:  Hämeenlinnan kaupunki (Hämeenlinnan Liikuntahallit Oy)
Kustannukset:  14,7 miljoonaa euroa
Arkkitehti:  DPI-U2 architects
Aiemmat nimet:  Elenia Areena
Käyttäjät
 Steelers (Salibandy) HPK Naiset (Lentopallo) 
Katsojakapasiteetti
 Urheilutapahtumissa: 2 304  Konserteissa: 3 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Loimua Areena (entinen Elenia Areena) on Hämeenlinnaan elokuussa 2014 valmistunut sisäpalloiluhalli. Hallin omistaa Hämeenlinnan Liikuntahallit Oy ja sen pääasialliset käyttäjät ovat salibandyn Steelers sekä lentopallossa Hämeenlinnan lentopallokerho (entinen joukkueen nimi HPK Naiset). Lisäksi areenalla järjestetään mm. konsertteja ja messutapahtumia. Hallin nimisponsori on Loimua (entiseltä nimeltään Elenia Lämpö).
Pullerin urheiluhallin suunnitteleminen aloitettiin 2009. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Petri Ilmarinen ja Seppo Ilmarinen. Rakentaminen pääsi alkamaan 2013. Elenia Lämpö Oy osti hallin nimioikeudet toukokuussa 2013. Halli valmistui elokuussa 2014.
Urheilutapahtumissa hallissa on tapahtumasta riippuen 300-2600 istumapaikkaa. Harjoituskäytössä ja isoissa turnauksissa iso halli voidaan jakaa väliverhoilla kolmeen pienempään kenttään. Hallissa on 16 pukuhuonetta, kuntosali, telinevoimistelusali sekä kahvila.
Aiheesta muualla

Hämeenlinna - Loimua Areena
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1980

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1980 järjestettiin 28.–29. kesäkuuta Seinäjoella.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Viipurin Urheilijat | 41,97 | Erkki Vilen | Jari Vilen | Risto Ahonen | Timo-Pertti Hatakka |
| 2. | Helsingin Kisa-Veikot | 42,12 | Harri Larne | Esa Merikallio | Esa Sippola | Ari Viitala |
| 3. | Oulun Pyrintö | 42,41 | Esko Huttu-Hiltunen | Jukka Sihvonen | Hannu Puroila | Raimo Räty |
4 × 400 m
| 1. | Turun Urheiluliitto | 3.14,5 | Martti Salonen | Visa Vanamo | Johannes Lahti | Heikki Hämäläinen |
| 2. | Kuhmon Kiva | 3.14,7 | Heikki Rusanen | Matti Rusanen | Risto Heikkinen | Pekka Rusanen |
| 3. | Viipurin Urheilijat | 3.15,2 | Juha Kääriäinen | Jari Kaukinen | Peter Brandt | Markku Taskinen |
4 × 800 m
| 1. | Vuoksenniskan Urheilijat | 7.34,1 | Erkki Räsänen | Jarmo Lippojoki | Jukka Kemppinen | Jorma Härkönen |
| 2. | Viipurin Urheilijat | 7.34,4 | Heikki Vakkuri | Matti Salonen | Vesa Laukkanen | Markku Taskinen |
| 3. | Liedon Luja | 7.31,6 | Raimo Lastunen | Juha Heinonen | Jouni Kareinen | Markku Laine |
4 × 1 500 m
| 1. | Turun Urheiluliitto | 15.29,4 | Raimo Karsikas | Pekka Päivärinta | Martti Vainio | Ari Paunonen |
| 2. | Viipurin Urheilijat | 15.33,2 | Jouko Malinen | Tapio Kantanen | Matti Salonen | Vesa Laukkanen |
| 3. | Tampereen Pyrintö | 15.39,6 | Pekka Hurskainen | Jyrki Kankaanpää | Erkki Hurttia | Jari Hemmilä |
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Kauhajoen Karhu | 47,43 | Riitta Maunula | Tuulikki Huhtinen | Raili Ahola | Helinä Laihorinne |
| 2. | Turun Urheiluliitto | 48,07 | Minna Painilainen | Tiina Lindgren | Sirpa Suominen | Riitta Vesanen |
| 3. | Heinolan Isku | 48,92 | Merja Lehtimäki | Tuija Nurminen | Helena Kekki | Merja Aho |
4 × 400 m
| 1. | Leppävaaran Sisu | 3.49,4 | Raili Tahvanainen | Sirkka Lampio | Merja Vuorinen | Tuuli Heinonen |
| 2. | Viipurin Urheilijat | 3.49,9 | Tiina Rokkanen | Leena Varvi | Tuula Putkonen | Hannele Parkkonen |
| 3. | Oulun Pyrintö | 3,51,4 | Eija Hanhisuanto | Tuija Manninen | Kirsti Törmälä | Irene Lusikka |
3 × 800 m
| 1. | Leppävaaran Sisu | 6.42,2 | Raili Tahvanainen | Tuuli Heinonen | Merja Vuorinen |  |
| 2. | Oulun Pyrintö | 6.44,1 | Eija Hanhisuanto | Tuija Manninen | Irene Lusikka |  |
| 3. | Kouvolan Urheilijat | 6.48,2 | Riikka Mättö | Katriina Kettunen | Marjo-Riitta Lakka |  |
Hämeenlinnan jäähalli

| Hämeenlinnan jäähalli |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Poltinahontie 11, 13130 Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°59′42″N, 024°25′55″E
Rakennustyöt aloitettu:  1978
Avattu:  1979
Remontoitu:  2008
Laajennettu:  2008
Omistaja:  Hämeenlinnan Liikuntahallit Oy
Kenttä:  jää
Aiemmat nimet:  Hämeenlinnan jäähalli Rinkelinmäen jäähalli Ritarihalli Patria-areena  Ritari-areena
Käyttäjät
 HPK (1979–) 
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: 5 360 Istumapaikkoja: 3 660  Seisomapaikkoja: 1 700 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Hämeenlinnan jäähalli (alkuperäiseltä nimeltään Rinkelinmäen jäähalli, sponsorinimeltään Pohjantähti Areena) on Hämeenlinnan Rinkelinmäellä Pullerinmäen kaupunginosassa sijaitseva jääkiekkoareena. Se toimii SM-liigassa pelaavan Hämeenlinnan Pallokerhon kotihallina. Sen yleisökapasiteetti on 5 360 katsojaa.
Historia

Vuonna 1963 Hämeenlinnan Rinkelinmäelle rakennettiin tekojäärata. Sen siirryttyä kaupungin omistukseen rata katettiin vuonna 1979, josta lähtien sitä on kutsuttu jäähalliksi. Jäähallihanke sai alkunsa vuoden 1976 aikoihin HPK:n painostuksesta, mikä johti toimikunnan perustamiseen HPK:n puheenjohtajan pankinjohtaja Seppo Nenosen johdolla. Kaupungin asenteiden vuoksi lähtökohdat olivat heikot.
Hallin suunnitteli kaupungin arkkitehtiosasto kaupunginarkkitehti Heikki Aitolan johdolla. Myöhempien laajennusvaiheitten suunnittelijoina ovat olleet lähinnä isä ja poika, kaupungin arkkitehtiosaston rakennusarkkitehti Seppo Ilmarinen ja hänen poikansa, arkkitehti Petri Ilmarinen.
Hämeenlinnan Jäähalli Oy perustettiin 3. helmikuuta 1992. Samana vuonna valmistui harjoitushalli ja vuonna 1996 toteutettiin hallin laajennus SM-liigan uusien vaatimusten mukaisesti (liigahallien piti vetää vähintään 5 000 katsojaa). Samalla hallin omistus siirtyi osakepääoman korotuksena yhtiölle. Vuonna 2002 valmistui kaksiratainen jääliikuntakeskus. Halliyhtiön kymmenvuotisen taipaleen kunniaksi jäähalli nimettiin uudelleen Ritarihalliksi.
Keväällä ja kesällä 2008 halliin tehtiin suuri remontti, joka muutti 5 000 ihmistä vetävän Ritarihallin 5 360 ihmistä vetäväksi Patria-areenaksi. Uutta ravintola- ja aitiotilaa rakennettiin hallin päätyyn, pukuhuonetiloja parannettiin, lippupiste uudistettiin, areenalle tuotiin videokuutio sekä käytäviä muokattiin. Rakennustöiden vuoksi HPK joutui pelaamaan kauden 2008–2009 kymmenen ensimmäistä otteluaan vieraskaukaloissa. Ensimmäinen kotiottelu oli 16. lokakuuta pelattu ottelu Espoo Bluesia vastaan. Keskeneräisen remontin vuoksi halliin otettiin kuitenkin vain 4 000 katsojaa.
Keväällä 2009 Hämeenlinnassa järjestettiin jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut. Ottelut pelattiin Patria-areenalla ja viereisellä Metritiski-areenalla. USA voitti kultaa, Kanada hopeaa ja Suomi pronssia. Vuonna 2010 jäähallin nimi muutettiin Patria-areenasta Ritari-areenaksi.
Aiheesta muualla

Hämeenlinnan Liikuntahallit Oy
Ria Öling

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. syyskuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Vaasa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: FC Rosengård
Junioriseurat
2000–2008: FC Sport
2009–2011: VIFK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2011 | VIFK | – | (–) |
| 2012 | PK-35 | 26 | (3) |
| 2012 | → VJS | 5 | (2) |
| 2013 | VIFK | 15 | (19) |
| 2014–2016 | TPS | 23 | (16) |
| 2017 | Santa Teresa CD |  |  |
| 2017 | TPS |  |  |
| 2018–2019 | Brøndby IF |  |  |
| 2019–2020 | Växjö DFF |  |  |
| 2021– | FC Rosengård |  |  |
Maajoukkue
| 2009– |  Suomi TU-20 | 24 | (0) |
| 2015– |  Suomi | 77 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. joulukuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6. joulukuuta 2023.
Ria Noora Minerva Öling (s. 15. syyskuuta 1994 Vaasa) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa ruotsalaista FC Rosengårdia. Hän on aiemmin pelannut pääsarjatasolla vantaalaisessa PK-35:ssä ja Turun Palloseurassa sekä ulkomailla espanjalaisessa Santa Teresa CD:ssä, tanskalaisessa Brøndby IF:ssä ja kaudet 2019–2020 ruotsalaisessa Växjö DFF:ssä.
Liigaura

Öling aloitti jalkapalloilun vaasalaisessa FC Sportissa jo esikouluikäisenä ja siirtyi vuonna 2009 Vasa IFK:n riveihin, jossa hän esiintyi seuran edustusjoukkueessa Naisten Kakkosessa jo 14-vuotiaana. Kauden 2012 Öling pelasi PK-35:ssä, mutta palasi vuoden kuluttua kotikaupunkiinsa Ykköseen nousseeseen VIFK:hon. Joulukuussa 2013 hän teki sopimuksen Turun Palloseuran kanssa.
Vuonna 2013 Öling valittiin Ykkösen pohjoislohkon parhaaksi pelaajaksi. Kaudella 2014 hänet nimettiin kahdesti Naisten Liigan kuukauden pelaajaksi ja kauden päätyttyä Öling valittiin myös Vuoden liigapelaajaksi.
Maajoukkue

Öling edusti ensimmäisen kerran Suomen ikäkausimaajoukkueita vuonna 2009. Hän oli mukana Suomen joukkueessa vuoden 2013 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa sekä vuotta myöhemmin alle 20-vuotiaiden MM-lopputurnauksessa.
Öling valittiin A-maajoukkueen testileirille ensimmäisen kerran marraskuussa 2014, ja ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 2015. Helmikuun 2021 loppuun mennessä hän on pelannut 45 naisten maaottelua, joissa hän on tehnyt kahdeksan maalia. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki syyskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan, toisen tammikuussa 2017 Slovakiaa vastaan ja kolmannen kesäkuussa 2017 Kiinaa vastaan. Lokakuussa 2018 Öling teki Kiinassa pelatussa turnauksessa kaksi maalia Thaimaata vastaan. Tämän jälkeen hän on tehnyt maaotteluissa maalin lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Albaniaa vastaan, maaliskuussa 2020 Kypros Cupin ottelussa Kroatiaa vastaan ja kolme päivää myöhemmin samassa turnauksessa Slovakiaa vastaan.
Öling kuului Suomen joukkueeseen vuoden 2022 EM-kilpailuissa. Hän on vuoden 2023 loppuun mennessä pelannut 77 naisten maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Saavutukset

Naisten Suomen mestaruus: 2012
Naisten Suomen Cup: 2012
Aksel Ek

Klaus Aksel Vilhelm Ek (6. huhtikuuta 1881 Helsinki – 18. elokuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen urheilujohtaja 1910–1930-lukujen Suomessa. Hän oli Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton (SVUL) puheenjohtaja vuosina 1919–1924 ja 1928–1931. Ekin oma urheilu-ura ajoittuu aivan 1900-luvun alkuun, jolloin hänellä oli muun muassa yleisurheilussa 200 metrin ja pituushypyn Suomen ennätys. Ekin ammatti oli kelloseppä, jossa hänellä oli oma yritys ja tunnustuksena yritystoiminnassa tehdystä työstä hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvo.
Aksel Ek kuului Suomen urheilun varhaisvaiheiden nuoriin urheilujohtajiin. Kuvassa SVUL:n ensimmäinen toimitusvaliokunta – jäsenet vasemmalta: Juho Tamminen, Ivar Wilskman, Arvo Vartia, Gösta Wasenius, Aksel Ek ja Kaarle Majantie.
Oma urheilu-ura

Nuoruudessaan Aksel Ek kilpaili Helsingissä yleisurheilussa ensin Helsingin Reippaan ja sitten Helsingin Unitasin riveissä. Paras saavutus oli yleisurheilussa 200 metrin Suomen ennätys vuonna 1900 ajalla 24,0 ja pituushypyssä 615 cm.
Nuoren tasavallan urheilun keskeisenä toimijana

Aksel Ek oli ammatiltaan kelloseppä, ja hänellä oli oma kellosepänliike Helsingissä, jonka hän oli perustanut vuonna 1909. Sitä ennen hän oli saanut ammatillisen koulutuksen alan toisessa liikkeessä. Ammatillisen uran rinnalla hän teki pitkän, noin 30 vuoden uran urheilujohtajana.
Kun Suomen Voimistelu- ja Urheiluliitto (SVUL) perustettiin vuonna 1906, kuului Aksel Ek alusta alkaen keskeisiin toimijoihin. SVUL:n ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Ivar Wilskman, ja Ekin rooli oli ollut toimia Wilksmanin ”oikeana kätenä”. Vuodesta 1919 lähtien hän toimi SVUL:n puheenjohtajana vuoteen 1925. SVUL:n sisäisten kiistojen seurauksena puheenjohtajaksi valittu K.E. Levälahti vetäytyi tehtävästä, ja Ek valittiin uudelleen vuosiksi 1928–1931. Ek tunnettiin 1920-luvulla erityisesti SVUL:n talouden lujittajana, joka onnistuikin ja mahdollisti suomalaisen urheilun kehittymisen. Ekin toiminta tuli erityisen näkyväksi osana 1920-luvun olympialaisiin järjestetyissä olympiakeräyksissä, jotka olivat nuoren suomalaisen tasavallan kansalaisia yhteenkokoava toiminta ja taloudellisesti menestyksellinen.
SVUL:n puheenjohtajuuden myötä Ek oli mukana 1920-luvulla lukuisissa uusien urheilulaitosten perustamissuunnitteluissa. Suomen urheiluopiston perustamista varten perustettiin 1920-luvulla kannatusosakeyhtiö, jonka hallintoneuvoston ensimmäisenä puheenjohtajana Ek toimi vuosina 1927–1936.
Nuoren tasavallan urheilun keskeisenä toimijana > Kriittinen keskustelu olympialaisiin osallistumisesta

Aksel Ek oli Olympiakomitean eli silloisen Suomen Olympialaisen Komitean jäsen vuosina 1919–1938 ja varapuheenjohtajana 1929–1933. Lisäksi hänen vastuullaan olivat Olympiakomitean rahastonhoitajan rooli.
1920-luvulla käytiin useampaan otteeseen keskustelua olympialaisiin osallistumisen puolesta ja vastaan.  Kriittisimpiä puheenvuoroja olympialaisiin osallistumiseen esitti Lauri ”Tahko” Pihkala. Aluksi kritiikkiä olympialaisten suhteen aiheutti Saksan poisjättäminen vuosien 1920 ja 1924 olympialaisista ja sen jälkeen olympialaisten aiheuttama kilpailu-urheilun liiallinen korostuminen. Ek oli 1920-luvun alun Saksan poisjäännin vuoksi aluksi samoilla linjoilla Pihkalan kanssa eli kannatti suomalaisten poisjääntiä olympialaisista, mutta kääntyi lopulta osallistumisen kannalle. Kaikkinensa suomalaiset osallistuivat menestyksellisesti vuosien 1920 ja 1924 kisoihin. Ekin rooli oli toimia vuosien 1924 ja 1928 kesäkisojen olympiajoukkueen ylijohtajana.
Vuoden 1928 kesäolympialaisiin osallistuminen aiheutti julkista keskustelua. Yrjö Salminen Tampereelta ja ”Tahko” Pihkala ajoivat läpi esityksensä suomalaisten vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisten boikotoinnista, koska ”ohjelmasta oli poistettu suomalaisille menestyksellisiä yleisurheilulajeja ja toisaalta aiempi kisamenestys ei ollut hyödyttänyt sisäistä urheiluelämäämme uhrauksia vastaavassa määrässä”. Ek oli tässä keskustelussa olympialaisiin osallistumisen puolella.
Tämän riitelyn seurauksena K.E. Levälahti luopui puheenjohtajuudesta Ekin siirtyessä takaisin SVUL:n puheenjohtajan rooliin. Ekiä saattoi pitää tässä vaiheessa kuitenkin välivaiheen ratkaisuna, koska erikoisliittokeskustelu SVUL:ssa oli juuri silloin kiihkeimmillään.
Nuoren tasavallan urheilun keskeisenä toimijana > Ekin syrjäänsiirtyminen erikoisliittojen myötä

Seuraava SVUL:n urheiluaktiiveja hajottava tekijä oli SVUL:n muuttaminen erikoisliittopohjaiseksi. Tätä linjaa oli ajanut erityisesti SVUL:n voimistelujaoston puheenjohtaja SOK:n silloinen johtaja ja myöhempi toimitusjohtaja ja vuorineuvos Väinö Niiniluoto sekä yleisurheilujaoston puheenjohtaja Urho Kekkonen. Asiaa käsiteltiin jo vuonna 1929, mutta silloin ns. ”Wilskmanin sukupolvi”, johon myös Aksel Ek kuului, sai lykättyä päätöstä. ”Wilksmanin sukupolven” mielestä kilpaurheilu ja sen vaatima erikoistuminen tuhoavat joukkoperustan, joka heidän mielestään oli SVUL:n urheilutoiminnan perusta. Uudistus tehtiin kuitenkin vuonna 1932, jolloin Aksel Ekin tilalle SVUL:n puheenjohtajaksi valittiin vuorineuvos Niiniluoto. Kyseessä oli sukupolven vaihdos, koska Ekiä voitiin pitää SVUL:n perustamista johtaneen Ivar Wilskmanin sukupolven edustajana.
Tunnustusta niin liike- kuin urheilutoiminnan kehittämisestä

Aksel Ek oli urheilutoiminnassa vaikuttanut ennen kaikkea urheilujärjestöjen talouden vahvistamiseen ja onnistuikin siinä. Oma työ kultasepänliiketoiminnassa oli myös menestyksellinen. Niinpä tunnustuksena hänen työstään liike-elämässä hänelle myönnettiin 1930-luvulla talousneuvoksen arvo.
Akseli Ekin elämä päättyi hänen kultasepänliikkeessä työnsä ääressä sydänkohtaukseen 67-vuotiaana 18. elokuuta 1948.
Kirjallisuus

Aimo Halila, Paul Sirmeikkö: Suomen Voimistelu- ja Urheiluliitto SVUL 1900–1960.  Helsinki:  Suomen Voimistelu- ja Urheiluliitto, 1960.
Hentilä, Seppo: Suomen Työläisurheilun Historia I – 1919–1944.  Hämeenlinna:  Karisto, 1982.  ISBN 951-23-2009-6
Kokkonen, Jouko: ”Oikeiden olympiakisojen maa”, Sadan vuoden olympiadi – Suomalaisen olympialiikkeen historia.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32429-5
Harald Bäckström

Harald Bäckström (22. joulukuuta 1870 Noormarkku − 3. marraskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Bäckströmin vanhemmat olivat ruukinhoitaja Gustaf Selim Bäckström ja Ida Amanda Gestrin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Turun ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1891 ja oikeustutkinnon 1893. Bäckström sai varatuomarin arvon 1896.
Bäckström oli Turun oikeuspormestarina 1910−1917 ja Turun hovioikeudessa asessorina 1917−1920 sekähovioikeudenneuvoksena 1920−1921 ja korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena vuodesta 1921 alkaen.
Harald Bäckström oli naimisissa vuodesta 1907 Mary Alexandra Törnrothin kanssa.
Kalevan kisat 1957

Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1957 Tampereella 17.–18. elokuuta. Kilpailupaikka oli Ratinan stadion. Kalevan maljan voitti Turun Urheiluliitto. Naisilla oli omat yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut Valkeakoskella 11. elokuuta.