stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikkupaha

Pikkupaha on tamperelais-eteläpohjalainen rockyhtye. Pikkupaha voitti Rocklyriikka-kilpailun vuonna 2004. Esikoisalbumi Epävakaa julkaistiin keväällä 2005. Tätä ennen bändi ehti julkaista yhden omakustannepitkäsoiton, Polttaa. Viimeisin levy Leikki ilmestyi 2010.
Jäsenet

Anu Hietikko – laulu, kitara, koskettimet
Markus Välimaa – kitara, taustalaulu
Joon Tervakari – basso (Leikki)
Antti Leminen – rummut (Kaunista oot, Epävakaa, Leikki)
Anna Czaplicki – basso (Kaunista oot, Epävakaa, Lasit särkyy)
Ville Siuruainen – rummut (Epävakaa, Lasit särkyy)
Marika Lassila – basso (Kuka, Polttaa, Kaunista oot)
Mikko Uola – rummut (Kuka, Polttaa, Kaunista oot)
Antti Kujanpää – koskettimet (Kuka, Polttaa)
Marko Kivelä – kitara (Polttaa)
Maija Laasala – viulu (Leikki)
Kaisa Ignatius-Aho – sello (Leikki)
Jyrki Hannila – trumpetti (Epävakaa)
Aino Holma – viulu (Epävakaa)
Julkaisut

Albumit
Leikki (2010)
Epävakaa (2005)
Polttaa (2003)
Singlet / EP:t
Lasit särkyy (2006)
Kaunista oot (2004)
Kuka (1999)
Mukana muissa julkaisuissa
Kuudes ulottuvuus (2006)
Promo 2000 (1999)
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut[vanhentunut linkki]
Pikkupaha Facebookissa
Pikkupaha Spotifyssa
Pikkupahasta Desibeli.netissä
Aleksandr Miljukov

Aleksandr Miljukov.
Aleksandr Petrovitš Miljukov ven. Алекса́ндр Петро́вич Милюко́в, 11. elokuuta 1817 Kozlov – 18. helmikuuta 1897 Pietari) oli venäläinen toimittaja, kirjallisuuskriitikko ja kirjailija.
Aleksandr Miljukov syntyi moskovalaiseen porvarisperheeseen. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa ja työskenteli opettajana. Vuonna 1847 hän suoritti Venäjän kirjallisuuden yliopettajan kokeen.
Miljukovin ensimmäinen merkittävä teos oli venäläisen runouden historia Otšerk istorii russkoi poezii (1847). Hän kirjoitti aikakauslehtiin ja toimitti vuosina 1860–1862 Svetotš-lehteä, jossa hän yritti sovitella slavofiilien ja zapadnikkien näkemyksiä. Vuosina 1868–1870 Miljukov toimitti Syn otetšestva ja vuonna 1870 Russki mir -lehtiä.
Miljukov kirjoitti lukuisia matkakuvauksia Venäjältä ja Euroopan maista. Hänen Suomen-kuvauksensa vuosilta 1851–1852 ilmestyivät Pietarissa vuonna 1856. Miljukovin toinen tyylilaji olivat muistelmat, joista arvokkaimpia ovat kaunokirjalliset Literaturnyje vstretši i znakomstva (1890). Hän kirjoitti myös lyhyitä kertomuksia ja kirjallisuusartikkeleita sekä historiallisen pienoisromaanin Tsarskaja svadba (”Tsaarin häät”, 1873).
Suomennettu teos

Kuvauksia Suomesta: matkamuistiinpanoja vuosilta 1851–1852 (Otšerki Finljandii). Toimittanut ja suomentanut Sergei Pogreboff. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.
Louis-Alexandre Brière de l’Isle

Kenraali Louis Brière de l’Isle.
Louis Alexandre Esprit Gaston Brière de l’Isle (4. kesäkuuta 1827 Le François, Martinique – 19. kesäkuuta 1896 Saint-Leu-Taverny, Seine-et-Oise) oli ranskalainen sotilas, joka toimi Senegalin kuvernöörinä ja Ranskan joukkojen komentajana Kiinan–Ranskan sodassa.
Brière de l’Isle syntyi sokeriplantaasin omistajan perheeseen. Hän valmistui Saint-Cyrin sotakoulusta vuonna 1847, palveli Indokiinassa ja haavoittui Saksan–Ranskan sodassa vuonna 1870.
Brière de l’Isle toimi Senegalin kuvernöörinä vuosina 1876–1881. Hän ryhtyi jatkamaan Louis Faidherben 1850-luvulla aloittamaa Länsi-Sudanin valloitusta, jonka perustana oli rautatien rakentaminen Dakarin ja Saint-Louisin sekä Senegal- ja Nigerjokien välille. Brière de l’Isle vahvisti Ranskan asemia Senegalissa, valmistautui tukulorivaltakunnan valloitukseen ja lähetti Gustave Borgnis-Desbordesin valtaamaan Bamakoa. Länsi-Sudanin lopullinen alistaminen tapahtui vasta hänen jälkeensä.
Prikaatikenraaliksi ylennetty Brière de l’Isle nimitettiin syyskuussa 1884 Charles-Théodore Millotin seuraajaksi Ranskan joukkojen komentajana Kiinan–Ranskan sodassa. Hänet ylennettiin divisioonakenraaliksi tammikuussa 1885. Tonkinissa käydyssä sodassa ranskalaiset joutuivat piiritetyiksi Lạng Sơnissa, mikä johti poliittiseen kriisiin ja Jules Ferryn hallituksen kaatumiseen. Brière de l’Isle palasi Ranskaan lokakuussa 1885.
Max Frisch

Max Frisch vuonna 1961.
Max Rudolf Frisch (15. toukokuuta 1911 Zürich – 4. huhtikuuta 1991 Zürich) oli merkittävä saksankielinen sveitsiläiskirjailija.
Varhaisvaiheet

Frisch syntyi Zürichissä, jossa hän ensin opiskeli saksan kieltä ja kirjallisuutta, sittemmin rakennustaidetta. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Sveitsin armeijassa. Hän kokeili jo nuoruudessaan näytelmien kirjoittamista. Hänen elämänsä mullistui vuonna 1933 hänen isänsä, itävaltalaissyntyisen arkkitehdin kuoleman takia. Frisch ryhtyi lehtimieheksi ja matkusteli kolmen vuoden ajan Keski-Euroopassa, Kreikassa ja Turkissa. Tämän välivaiheen jälkeen Frisch jatkoi arkkitehtiopintojaan ja valmistui arkkitehdiksi. Hän toimi pitkään sekä arkkitehtina että kirjailijana.
Tuotanto

Vuoden 1948 alussa Frisch tutustui näytelmäkirjailija Bertolt Brechtiin. Tällä oli suuri merkitys Frischin työhön. Yleisestikin Brecht hallitsi aikakauden saksankielistä kirjailijajoukkoa, joka jakaantui Brechtin kannattajiin ja vastustajiin. Frisch ei hyväksynyt Brechtin ajatuksia vaan puolusti yksilökeskeisempää näyttämötaidetta. Brechtiläisyys askarrutti silti häntä ja vaikutti häneen epäsuorasti. Myös eksistentialismi vaikutti Frischiin, varsinkin Jean-Paul Sartren humanismi. Koko Frischin tuotannossa on mukana omantunnon ristiriidan teema.
Tärkeitä aiheita Frischille olivat ihmisen identiteetti ja Sveitsin omakuva esimerkillisenä, sitoutumattomana valtiona sekä maan rooli maailmassa. Hän moitti kuitenkin sveitsiläisiä liiasta itseriittoisuudesta ja omahyväisyydestä. Romaanissa Minä en ole Stiller on päähenkilönä amerikkalainen henkilö. joka pidätetään Sveitsin rajalla, sillä hänen epäillään matkustavan väärällä nimellä. Hän kiistää sinnikkäästi olevansa Stiller, jolla on selvitettäviä asioita poliisin kanssa. Frischin näytelmä Tuhopolttajat kuvaa oloihinsa jämähtänyttä pikkuporvaria, jonka päämääränä on ylläpitää turvallisuutta ja hyvinvointia. Sen uhkana ovat kuitenkin tuhopolttajat. Porvari yrittää tyynnytellä heitä myönnytyksillä, mutta lopulta he polttavat hänen talonsa. Näytelmä Andorra taas on rakennettu antisemitismin, juutalaisvastaisuuden pohdinnan varaan: päähenkilöä aletaan pitää juutalaisena ja lopulta hän itsekin uskoo käsitykseen. Kun naapurimaan joukot uhkaavat Andorraa, sen väestö alkaa vainota häntä. Näin Frisch kuvaa, kuinka uskomus kasvaa vähitellen lähes totuuden veroiseksi.
Suomennetut teokset > Kaunokirjallisuus

Montauk: Elämäntapani ja mielenlaatuni piirteitä. Suomentanut Olli Suominen. Weilin+Göös 1979.
Minä en ole Stiller. Suomentanut Markku Mannila. Weilin+Göös 1980.
Siniparta. Suomentanut Markku Mannila. Weilin+Göös 1987.
Homo Faber. Suomentanut Sinikka Kallio. Otava 1961.
Ihminen ilmestyy holoseeniin. Suomentanut Markku Mannila. Basam Books 2008.
Gantenbein. Suomentanut Aarno Peromies. Sanasato 2008.
Suomennetut teokset > Näytelmät

Kiinan muuri (Die Chinesische Mauer)
Tuhopolttajat: Opettavainen kappale ilman opetusta sekä jälkinäytös.  ((Biedermann und die Brandstifter, 1953.) Suomentanut Pentti Saarikoski. Aikaisemmin julkaisematon suomennos vuodelta 1961)  Helsinki:  Nostromo, 1991.  ISBN 951-620-004-4
Andorra (Andorra)
Don Juan ja geometria (Don Juan oder die Liebe zur Geometrie)
Elämäkerta (Biografie – Ein Spiel)
Herra Hotzin suuri raivo (Die Grosse Wut des Philip Hotz)
Kirjallisuutta

Berwald, Olaf (toim.): A Companion to the Works of Max Frisch.  Rochester:  Camden House, 2013.  ISBN 978-1-57113-418-9
Schütt, Julian: Max Frisch: Biographie eines Aufstiegs.  Berlin:  Suhrkamp, 2011.  ISBN 978-3-518-42172-7
Alemtutsumabi

Alemtutsumabifragmentti (sininen) pienen keinotekoisen antigeenimolekyylin kimpussa (keltainen)
Alemtutsumabi on monoklonaalinen vasta-aine, jota käytetään lääkkeenä kroonisessa lymfaattisessa leukemiassa. Sillä on myös hoidettu multippeliskleroosia, mutta tämän keskushermostosairauden hoito on kokeiluasteella. Alemtutsumabin kemiallinen kaava on C6468H10066N1732O2005S40, ATC-koodi L01XC04 ja CAS-numero 216503-57-0.
Alemtutsumabi hoitona leukemiassa

Alemtutsumabi on kroonisen lymfaattisen leukemian hoidossa käyttökelpoinen. Kyseistä leukemiatyyppiä ei tarvitse välttämättä hoitaa lainkaan lääkkeillä, koska sen eteneminen on yleensä hidasta. Tarvittaessa voidaan päätyä solunsalpaajahoitoon, jolloin alemtutsumabi on ei ole ensisjainen vaihtoehto. Se tulee kuitenkin kyseeseen, mikäli solunsalpaaja fludarabiinia ei voida käyttää. Alemtutsumabi ei ole solunsalpaaja, vaan se on mekanismiltaan lymfosyyttejä tuhoava vasta-aine, joka tarttuu solujen pintarakenteeseen. Se annostellaan leukemiassa pistoksina ihon alle. Tämä hoito on ollut käytössä parikymmentä vuotta.
Alemtutsumabi MS-taudin hoidossa

Nykyään myös Suomessa on alettu käyttää joulukuussa 2013 alemtutsumabia myös multippeliskleroosiin. Lääkettä annostellaan suonensisäisesti noin kerran vuodessa muutamien päivien aikana. Lääkkeen mekanismina on B- ja T-lymfosyyttien pintarakenteeseen tunkeutumalla vähentää valkosoluja ja hidastaa näiden solujen tautia edistävää vaikutusta. Erityisen hyvin valmiste näyttää sopivan aaltomaisesti etenevässä tautityypissä. Hoidosta on kuitenkin sivuvaikutuksina infektioita ja kilpirauhasen sairauksia. Hoito on myös varsin kallista eikä siitä ole riittäviä kokemuksia, jotta sitä pidettäisiin rutiinihoitona.
Aiheesta muualla

DrugBank: Alemtuzumab (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Alemtuzumab (englanniksi)
Brahmaputra

| Brahmaputra Tsangpo, Dihang |
| --- | --- |
 Näkymä Brahmaputralle Guwahatin lähellä.
Alkulähde:  Chemayungdungin jäätikkö  30°23′N, 82°0′E
Laskupaikka:  Gangesin suisto, Bengalinlahti  25°13′N, 89°42′E
Maat:  Kiina, Intia ja Bangladesh
Pituus:  2 900 km
Alkulähteen korkeus:  5 210 m
Virtaama:  19 800 m³/s
Valuma-alue:  712 035 km²
 Brahmaputra, Gangesin tärkeä sivuhaara, näkyy kartan oikeassa yläosassa. Brahmaputran valuma-alue on merkitty vaaleanvioletilla värillä.
Brahmaputra (tiibetiksi yar-klung gtsang-po) on joki Aasiassa. Sen alkulähteet ovat Kailasvuorella Himalajan vuoriston pohjoisosassa Tiibetissä, josta alkaa Tsangpo -nimisenä ja virtaa lännestä itään. Himalajan itäpäässä se murtautuu vuorijonon läpi Dihang-nimisenä, minkä jälkeen joki jatkaa Brahmaputra-nimisenä lounaaseen kohti Bengalinlahtea, jossa se yhtyy Gangesiin muodostaen valtavan suistoalueen. Joen kokonaispituus on 2 900 kilometriä, josta noin 1 300 kilometriä on kulkukelpoista väylää isohkoillekin aluksille.
Etymologia

Joen nimi tarkoittaa hindujen Brahman poikaa.  Se on hindujen pyhä joki, ja siihen liittyy monia mytologisia tarinoita.
Maantiede ja geologia > Reitti

Brahmaputran alkulähteet ovat Chemayungdungin jäätiköllä Tiibetin lounaisosassa. Sen alkuosaa kutsutaan nimellä Tsangpo.
Tsangpo virtaa lähes 1 100 kilometriä pääosin itään Himalajan ja Kailasvuoriston välissä. Tiibetissä siihen liittyy useita sivujokia. Vasemman rannan merkittävimmät sivujoet ovat Raka Zangbo, Lhasa ja Nyang Qu. Oikealta rannalta Tsangpoon virtaa toinen Nyang Qu -nimellä tunnettu joki.
Pen kaupungin jälkeen Tsangpo taittuu yllättäen pohjoisen ja koillisen suuntaan. Matkalla se virtaa useissa kapeissa rotkoissa Gyala Perin ja Namjagbarwan välissä ja kääntyy niiden jälkeen etelään ja luoteeseen. Himalajan itäisimmässä osassa Tsangpo virtaa suuressa kanjonissa, jonka seinämät ovat korkeimmillaan yli 5 000 metrin korkuiset.
Tiibetistä joki virtaa Arunachal Pradeshin osavaltioon Intian puolelle, missä se tunnetaan nimellä Dihang ja missä se virtaa lähes suoraan etelään. Dihang virtaa vuoristoalueelta alankoalueelle, kun se saapuu Assamin osavaltioon. Sadiyan kaupungin länsipuolella Dihan kääntyy lounaaseen ja siihen virtaavat Lohit- ja Dibangjoet. Tästä eteenpän joki tunnetaan Brahmaputrana.
Assamin alueella Brahmaputra on jo leveä virta, ja sen leveys on sadekautena jopa kahdeksan kilometriä. Siihen virtaavat Himalajalta alkunsa saaneet Subansiri, Kameng, Dhansiri, Manas, Champamati, Saralbhanga ja Sankosh. Etelästä Brahmaputraan virtaavat Burhi Dihing, Dikhu ja Kopili.
Garon kukkuloiden jälkeen Brahmaputra kääntyy etelään ja ylittää pian sen jälkeen Bangladeshin rajan. Chilmarin kaupungin jälkeen siihen virtaa Tista. Brahmaputra tunnetaan loppuosaltaan nimellä Jamuna. Se virtaa noin 240 kilometrin matkan vielä ennen liittymistään Gangesiin. Bangladeshissa Jamunan oikean rannan sivujokia ovat Baral, Atrai ja Hurasagar. Vasemmalta rannalta Jamunaan virtaa Dhaleshwari. Jamuna yhdistyy Gangesiin Goalundo Ghatin pohjoispuolella. Joet tunnetaan yhdessä nimellä Padma, joka yhdessä lukuisten sivuhaarojensa kanssa muodostaa laajan Gangesin suiston.
Maantiede ja geologia > Hydrologia

Tiibetissä Brahmaputran vesi on kirkasta, mutta Assamissa veteen päätyy runsaasti silttiä. Sitä kertyy erityisesti Himalajalta virtaavista sivujoista. Brahamputra virtaa Assamissa lähempänä syvän uomansa etelärantaa, mihin vaikutta myös pohjoisten sivujokien tuoma siltti.
Brahmaputrajoen yksi ominaispiirre on tulvaherkkyys. Siinä virtaa paljon vettä, ja sen sivujokienkin virtaama on suuri. Brahmaputra tulviikin käytännössä jokaisen kesämonsuunin aikana.
Ilmasto

Brahmaputran alueella ilmasto vaihtelee huomattavasti, sillä Tiibetissä ilmasto on kylmä ja kuiva, kun taas Assamissa ja Bangladeshissa ilmasto on kuuma ja kostea. Tiibetin talvien keskilämpötila on pakkasen puolella. Jokilaakso sijaitsee Himalajan takana sateen katvealueella, ja esimerkiksi Lhasassa sataa vuosittain vain noin 400 millimetriä.
Intiassa ja Bangladeshissa Brahmaputra kulkee monsuuni-ilmastossa. Vuoden keskilämpötila on Dhuburissa 26 astetta ja Dhakassa 29 astetta. Vuotuinen sademäärä on 1 780 – 3 810 millimetriä.
Brahmaputra ja ihminen > Liikenne

Brahmaputrassa on vesiliikennettä sekä Tiibetissä sen yläjuoksulla että Intiassa ja Bangladeshissä sen alajuoksulla. Tiibetissä se on purjehduskelpoinen noin 640 kilometrin matkalla. Siellä sen ylittää myös useita siltoja.
Alajuoksullaan Brahmaputra on liikennöitävissä Dibrugarhista joen suulle asti. Joki on ollut pitkään merkittävä väylä Länsi-Bengalista Assamiin. Ensimmäinen silta rakennettiin joen yli vasta vuonna 1962. Saraighatin vanha silta ylittää joen Guwahatissa. Vaikka siltoja on joitakin, lautat ovat edelleen tärkeä tapa Brahmaputran ylittämiseen.
Brahmaputra ja ihminen > Energia

Brahmaputraa on käytetty hyvin vähän energiantuotantoon, vaikka sen potentiaali on merkittävä. Intiassa on toteutettu 2000-luvulla useita vesivoimaloita. Kiinan yläjuoksulle rakentamat ja suunnittelemat padot vaikuttavat jokeen oleellisesti, mikä on kiristänyt välejä Intian kanssa.
Robbie Brightwell

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | 4×400 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 1962 | 400 metriä |  |
|  Hopeaa | Belgrad 1962 | 4×400 metriä |  |
Robbie Brightwell (27. lokakuuta 1939 Rawalpindi, Pakistan – 6. maaliskuuta 2022) oli brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Hänen päämatkansa oli 400 metrin juoksu.
Brightwell juoksi Rooman 1960 olympialaisissa 400 metrin juoksun välierissä Britannian ennätyksen 46,1 s mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. Heinäkuussa 1962 hän juoksi 440 jaardilla Euroopan ennätyksen 45,9 s voittaessaan Englannin mestaruuden. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Belgradissa hän voitti 400 metrillä kultaa ajalla 45,9 ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa hopeaa ajalla 3.05,9. Kilpailuvuosi 1962 päättyi marraskuussa Perthissä käytyihin Kansainyhteisön kisoihin, joissa Brightwell juoksi 440 jaardilla ajan 46,8 ja sai hopeaa hävittyään Jamaikan George Kerrille 0,1 sekuntia.
Tokion 1964 olympialaisissa Brightwell sijoittui 400 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 45,7. Hopeaa hän sai 4 × 400 metrin viestissä (loppuaika 3.01,6), jonka loppusuoralla hän ohitti Trinidad ja Tobagon Wendell Mottleyn. Joulukuussa 1964 hän avioitui olympiavoittaja Ann Packerin kanssa. Heidän poikansa Ian ja David pelasivat pitkään ammattilaisina jalkapalloa muun muassa Manchester Cityn joukkueessa.
Brenda

| Brenda |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  vanhan norjalaisen Brand-nimen tai irlantilaisen Brendan-nimen naispuolinen vastine
Infobox OKNimi-testi OK: 
Brenda on  naisen etunimi. Se on feminiininen vastine muinaisnorjalaiselle miehennimelle Brand, joka merkitsee ’miekkaa’. Toisaalta Brenda voidaan tulkita myös irlantilaisen Brendan-pyhimysnimen pariksi.
Brenda-nimi kulkeutui ilmeisesti viikinkien mukana Shetlandinsaarille, mistä se 1800-luvulla levisi Ison-Britannian saarelle. Nimen yleistymiseen vaikutti kirjailija Walter Scottin romaani The Pirate (1821), jonka tapahtumat sijoittuvat Shetlantiin.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Brenda on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä 117 naisella. Brendalla ei ole nimipäivää almanakassa, mutta koirien nimipäiväluettelossa Brendan nimipäivä on 15. maaliskuuta.
Tunnettuja Brendoja

Brenda Blethyn (s. 1946), brittiläinen näyttelijä
Brenda Chapman (s. 1962), yhdysvaltalainen animaattori ja käsikirjoittaja
Brenda Fassie (1964–2004), eteläafrikkalainen laulaja
Brenda Fricker (s. 1945), irlantilainen näyttelijä
Brenda Helser (1924–2001), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Brenda Joyce (1917–2009), yhdysvaltalainen näyttelijä
Brenda Lee (s. 1944), yhdysvaltalainen laulaja
Brenda Martinez (s. 1987), yhdysvaltalainen juoksija
Brenda Milner (s. 1918), brittiläis-kanadalainen neuropsykologi
Brenda Penninx (s. 1970), alankomaalainen psykiatrian professori
Brenda Phillips (s. 1958), zimbabwelainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja
Brenda Schultz-McCarthy (s. 1970), alankomaalainen tennispelaaja
Brenda Song (s. 1988), yhdysvaltalainen näyttelijä
Brenda Ann Spencer (s. 1962), yhdysvaltalainen murhaaja
Brenda Starink (s. 1974), alankomaalainen uimari
Brenda Strong (s. 1960), yhdysvaltalainen näyttelijä
Brenda Taylor (s. 1962), kanadalainen soutaja ja olympiavoittaja
Brenda Taylor (s. 1979), yhdysvaltalainen juoksija
Brenda Turnbaugh (s. 1977), yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä
Brenda Vaccaro (s. 1939), yhdysvaltalainen näyttelijä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brenda Wikimedia Commonsissa
Ville Vierikko

| Ville Vierikko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1979
Ammatti:  elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja, videosuunnittelija
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Tripla (henkilöohjaus)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Ville Vesa-Matti Vierikko (s. 1979) on suomalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä videosuunnittelija. Hän on työskennellyt myös näyttelijänä ja editoijana. Hän on yksi helsinkiläisen luovan tuotantoyhtiö Balansia Filmsin perustajista ja omistajista.
Ura

Vierikko on ohjannut, käsikirjoittanut ja editoinut lähinnä lyhyitä fiktioelokuvia ja dokumentteja. Vuonna 2015 hän ohjasi yhdessä Taku Kaskelan kanssa Nelosen komediallisen live-viihdeshow Triplan.
Teatterissa Vierikko on työskennellyt videosuunnittelijana ja näyttelijänä. Ryhmäteatterin tuotannossa Supernaiivi hän vastasi videosuunnittelusta ja näytteli supernaiivin isän roolin.
Yle TV2:n komediasarjassa Fakta homma Vierikko esitti 1980-luvulla Aulis ja Hannele Kaakon poikaa Pasia. Kymmenen vuotta myöhemmin hän näytteli teini-ikäistä Pasia. Vierikko esitti poikarooleja myös elokuvissa Fakta homma ja Kiljusen herrasväen uudet seikkailut.
Filmografia > Ohjaajana

sudensuuhun! (2007)
Stondis (2008)
Kierre (2010)
Äeti iäti (2011)
Tripla (2015) televisiotuotanto, näyttelijöiden ohjaus
Käty — kämppä tyhjänä (2015)
Filmografia > Käsikirjoittajana

sudensuuhun! (2007)
Äeti iäti (2011)
Filmografia > Editoijana

Kun maailma liukui pois (2007)
sudensuuhun! (2007)
Väkivaltaa ja kuvaamataitoa (2009)
Tirkistelijät (2009)
Kierre (2010)
Äeti iäti (2011)
Musta joulu (2012)
Käty – kämppä tyhjänä (2015)
Filmografia > Näyttelijänä

Fakta homma (1986–1987, 1996–1997)
Kiljusen herrasväen uudet seikkailut (1990) kreditoimaton
Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu! (2016)
Teatteri > Näyttelijänä

Poliisi (Täällä Pohjantähden alla, 2006)
Supernaiivin isä (Supernaiivi, 2014)
Teatteri > Videosuunnittelijana

Euroopan taivaan alla (2010)
Jatkuvaa kasvua (2011)
Eduskunta II (2012)
Neljäs tie (2013)
Jäniksen vuosi (2013)
Supernaiivi (2014)
Muodonmuutos (2017)
Aiheesta muualla

Avainsana: Ville Vierikko : Ryhmäteatterin ei tarvitse tyylistään tinkiä – Muodonmuutos on älykäs satiiri omasta ajastamme
Elisaviihde.fi: Käty - Kämppä tyhjänä (S) (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Matvei Komarov

Matvei Komarov (ven. Матвей Комаров) (1730-luvun alku / viimeistään 1738 – 1812 / 1815 (?) Moskova) oli yksi Venäjän ensimmäisistä romaanikirjailijoista.
Tausta

Komarov oli Moskovassa taloudenhoitajana toiminut maaorja, joka vapautettiin hänen emäntänsä A. L. Štšerbatševa Zotova Eichlerin kuoltua vuonna 1785. Itseoppineen kirjailijan elämästä tiedetään hyvin vähän. Tarinan mukaan hän kuoli iäkkäänä Napoleonin joukkojen valloittaessa Moskovaa.
Kirjallinen ura

Komarovin teoksissa yhdistyvät venäläisten kansantarinoiden ja eurooppalaisen kaunokirjallisuuden ainekset. Niistä tunnetuimmat ovat kuuluisasta ryöväristä kertova Vanka Kain (ven. Обстоятельное и верное описание добрых и злых дел российского мошенника, вора, разбойника и бывшего московского сыщика Ваньки Каина, всей его жизни и странных похождений; Seikkaperäinen ja tosi kuvaus Vanka Kainin, venäläisen roiston, varkaan, ryövärin ja entisen moskovalaisen varjostajan hyvistä ja pahoista teoista, 1779) ja anonyymiin käsikirjoitukseen perustuva Milord Georg (ven. Повесть о приключении аглинского милорда Георга и о бранденбургской маркграфине Фридерике Луизе; Kertomus englantilaisen lordi Georgen seikkailuista sekä brandenburgilaisesta markiisittaresta Friederike Luisesta, 1782).
Seuraava teos Nevidimka (Näkymättömyysesine: Fèsin prinssi Aridesin ja hänen veljensä Polumedesin tarina sekä muita mielenkiintoisia kertomuksia, 1789) ei ollut enää yhtä suosittu kuin Komarovin ensimmäiset romaanit. Laajalle yleisölle suunnattuja, tyyliltään kansanomaisia romaaneja julkaistiin uusintapainoksina aina 1900-luvun alkuun saakka. Niiden akateeminen laitos ilmestyi vuonna 2019.
Komarovin tuotanto kiinnosti muun muassa Vissarion Belinskiä ja Leo Tolstoita. Venäläisen kirjallisuuden historiassa hänen rinnalleen on asetettu Fjodor Emin ja Mihail Tšulkov.
Aiheesta muualla

Matvei Komarovin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef