stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heilsbergin taistelu
Taustaa

Danzigin piiritys päättyi 24. toukokuuta (J: 12. toukokuuta) 1807 Preussin kuningaskunnan kenraalin von Kalckreuthin antautuessa Ranskan marsalkka Francois Lefebvrelle. Gdańskin tultua varmistetuksi Napoleonilla oli mahdollisuus siirää armeijansa itään Bennigsenin johtamaa Venäjän keisarikunnan armeijaa vastaan. Bennigsenin onnistui kuitenkin iskeä ensin päätarkoituksenaan tuhota Ranskan marsalkka Michel Neyn VI armeijakunta Guttstadtin–Deppenin taistelussa. Venäläiset epäonnistuivat Neyn armeijakunnan tuhoamisessa ja Napoleon aloitti vastahyökkäyksen. Bennigsen pelkäsi joukkojensa katkaisemista ja päätti vetäytyä vahvasti linnoitettuun Heilsbergiin.
Taistelukenttä

Heilsberg sijaitsee Alle-joen vasemmalla rannalla. Kaupungissa on vanha saksalaisen ritarikunnan linna, joka oli pitkään Heilsbergin piispanlinnana (puol. Zamek biskupów warmińskich w Lidzbarku Warmińskim) ja toimi myös vahvana itäisenä linnoituksena.
Joen pohjoispuolinen alue on kumpuilevaa maastoa ja maaston poikki virtaa taistelukentän jakava Spuibach-joki (puol. Spauga), jonka vasemmalla rannalla oli Lawdenin (puol. Lauda) metsä ja samanniminen kylä.
Venäläisillä oli ollut aikaa lähes neljä kuukautta suunnitella ja rakentaa vahva puolustus kaupungin ympärille. Alle-joen pohjoispuolelle oli rakennettu kolme reduttia sekä kolme tai neljä pienempää maavallitusta. Alle-joen eteläpuolella oli kaaressa useita vallituksia ja lisäksi joen yli rakennettiin useita siltoja. Piispanlinna sijaitsi joen mutkassa kannaksella ja sitä ympäröivät jokisillat ja muurit. Joen eteläpuoli miehitettiin vahvasti, koska Napoleonin hyökkäyssuuntaa ei pystytty ennakoimaan.
Sää

Päivän aikana olosuhteet olivat erityisen kuumat, mikä vaikeutti huoltoa ja aseistusta. Lämpötila ja kosteus nousivat vaarallisen korkealle. Kosteus ja yön kylmyys vaikuttivat merkittävästi toimintaan ja vähensi lepoaikaa suuresti.
Strategiat ja taktiikat

Napoleonin tarkoitus oli pidätellä venäläisiä Heilsbergissä pienellä voimalla ja muu hänen armeijastaan sulkisi pakotiet Königsbergiin. Sen jälkeen hän tuhoaisi venäläiset hyvin suotuisissa olosuhteissa. Venäläisten vastarinta Heilsbergissä muutti tilanteen ja ranskalaiset joutuivat taistelemaan alivoimaisena. Taistelun alussa ranskalaiset olivat sisäisesti jakautuneet eri yksiköihin divisioonien sisällä. Tämän taktiikan ajateltiin harhauttavan venäläisten arviot ranskalaisten asemista ja sivustoista.
Venäläisten puolustuslinja oli puolikaaressa kaupungin ympärillä:
Alle-joen eteläpuolella oli Bagrationin etuiskujoukko Baggovut ja Rajevski, Šepelevin ratsuväkeä sekä divisioonat 1., 2., 3., 7. ja 14.
Alle-joen pohjoispuolella joen rannalla oli Essenin 8. Divisioona.
Redutissa numero 1 oli tykistöpatteri ja 4 pataljoonaa jalkaväkeä ja takana Dohturovin 7. Divisioona.
Reduttien numero 1 ja 2 välissä oli Knorringin 6. Divisioona.
Redutissa numero 2 oli 16 tykkiä ja jalkaväkeä, reservinä ol preussilainen ratsuväen Towarzysze- rykmentti.
Redutissa numero 3 oli 14 tyykkiä ja jalkaväkeä.
Reduttien 2 ja 3 takana oli puolustuksessa Kamenskin reservi divisioona.
Pohjoisessa Grossendorfin (puol. Wielochowo) kylän luona olivat atamaani Matveij Platovin kasakat (5 rykmenttiä).
Taistelun tapahtumat > Taistelun alku aamulla

Aamulla kello yhdeksän ja kymmenen välillä Bennigsenille ilmoitettiin ranskalaisten lähestyvän Guttsaditista puol. Dobre Miasto. Launaun kylässä puol. Laniewo oli ryhmittyneenä kenraaliluutnantti Mihail Borodzinin johtama etujoukko (siihen kuului mm. Suomenmaalainen ratsuväkiprikaati). Bennigsen lähetti vahvistuksia Launaun kylään (Vahvistuksissa oli mukana mm. Käkisalmen musketöörirykmentti). Ranskan marsalkka Joachim Murat hyökkäsi ja onnistui työntämään venäläiset taaksepäin. Kenraaliluutnantti Pjotr Bagrationin koko etuiskujoukko Alle-joen etelärannalta saapui vahvennuksena Bewernickiin puol. Bobrownik ja ranskalaisten hyökkäys pysähtyi venäläisten tykistön tulitukseen. Ranskan marsalkka Jean-de-Dieu Soultin IV armeijakunta saapui apuun ja hyvin sijoitetulla 36 tykillään venäläiset hiljennettiin ja noin klo 15. Soultin 2. jalkaväkidivisioonan divisioonakenraali Saint-Cyr pääsi Bewernickiin. Soultin 3. jalkaväkidivisioonan divisioonakenraali Legrand jatkoi Langweisen puol. Dlugoleka kautta Lawdenin kylään. Bagration suoritti vastahyökkäysen.
Taistelun tapahtumat > Ratsuväkitaistelu

Murat valmisteli hyökkäystä Langweisesta pakeneviin venäläisiin joukkoihin, mutta Bagration lähetti ratsuväkensä ( Šepelevin prikaati) Muratin kokoontumispaikkaan. Samanaikaisesti myös Bennigsen oli lähettänyt  kenraaliadjutantti Fjodor Uvarovin 25 ratsuväkieskadroonaa paikalle (preussilaisia, rakuunoita, husaareita ja kenraalimajuri Sergei Aleksejevitš Kožinin eliittiyksikkö Hänen Majesteettinsa Keisarin Henki-Kyrassieerirykmentti).
Ratsuväkitaistelussa Muratilta olivat divisioonakenraali d’Espagnen kyrassieerit sekä divisioonakenraali Latour-Mauborgin rakuunat. Ratsuväkitaistelu tapahtui noin kilometrin Lawdenista kaakkoon.
Murat oli vähällä joutua vangiksi. Napopleon lähetti adjutanttinsa Savaryn Keisarillisen Kaartin fusilierit ja tykistöä apuun. Murat pelastui ja hänen ratsuväkensä joutui perääntymään. Uusintahyökkäyksessä venäläisten ratsuväki vetäytyi.
Taistelun tapahtumat > Bagrationin vetäytyminen

Bagration torjui Soultin divisioonakenraali Saint-Hilairen ja divisioonakenraali Saint Cyrin divisioonien rintamahyökkäyksiä pitkään. Venäläisen ratsuväen peräytyessä Bagration irrottautui asemista ja vetäytyi ratsuväen kanssa. Noin klo 18.30 Bagration ylitti epäjärjestyksessä Spuibachin. Suuriruhtinas Konstantin Pavlovitšin Keisallinen kaarti siirtyi juuri oikealla hetkellä asemiin Spuilbachille. Hänen 40 tykkiään esti ratkaisevasti Saint-Hilairen ja Saint-Cyrin divisioonien hyökkäyksen Bagrationin vetäytyviin joukkoihin. Bagrationin väsyeneet joukot sijoitettiin hetkeksi reserviin Heilsbergin linnoitetulle alueelle. Hänen joukkonsa oli huvennut lähes 50 %.
Bennigsen siirrätti nyt lähes koko armeijansa Alle-joen joen pohjoiselle rannalle jättäen etelärannalle vain kaartin suojajoukoksi.
Taistelun tapahtumat > Taistelu reduteista

Saint-Hilairen ja Saint-Cyrin divisioonat ja Muratin kyrassieerit sekä rakuunat aloittivat hyökkäyksensä reduttia numero 1 vastaan. Venäläisten hyvin sijoitettu tykistö aiheutti hyökkääjille suuria tappioita ja hyökkäys ei menestynyt.
Legrand ja Savary hyökkäsivät samanaikaisesti reduttia numero 2 vastaan, venäläiset ampuivat kartessilaukauksia tykistöllään. Suurista tappioista huolimatta Legrandin 26. linjajalkaväkirykmentti pääsi reduttiin noin klo 19. Venäläiset Permin, Kalugan ja Sievskin jalkaväkirykmentiti suorittivat voimakkaan vastahyökkäyksen jota tukivat preussilaisen ratsuväen Towarzyszen husaarit ja von Ziethenin rakuunat. Ranskalaiset joutuivat luopumaan redutista ja 55. linjajalkaväkirykmentti menetti “Kotkansa”.
Legrandin ja Savaryn divisioonat vetäytyivät epäjärjestyksessä Spuibachin taakse. Tämän johdosta Saint-Hilairella ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin suorittaa koko rintaman vetäytyminen.
Taistelun tapahtumat > Lannesin yöhyökkäys

Lannes saapui Guttstadtista taistelupaikalle noin klo 22.00 ja määräsi Verdierin välittömästi hyökkäämään reduttiin n:o 2. Bennigsen oli jo vahvistanut redutin puolustusta lähettämällä kenraaliluutnantti Dmitri Dohturovin divisioonan paikalle. Venäläisten murhaavan tykkitulen johdosta Verdier menetti 1 600 miestä ja joutui vetäytymään takaisin Launaun metsään. Aseet hiljenivät vähitellenja taistelu taukosi.
Taistelun jälkitapahtumat

Seuraavana päivänä auringon noustua näkyi koko taistelukentän kauheus. Molemmat sotivat osapuolet toimivat yhteisesti kuin äänettömän sopimuksen tehneinä. He kulkivat toistensa lomissa ja etsivät omia haavoittuneita ja haudaten kuolleita.
Hieman ennen puoltayötä Bennigsen päätti vetäytyä kohti Königsbergiä Alle-joen oikeata rantaa pitkin kohti Friedlandia.
Heilsbergin taistelusta tuli näännyttävä ja verinen. Vaikka molemmat osapuolet olivat menettäneet merkittävän määrän miehiä, kumpikin kieltäytyi vetäytymästä. Taistelu päättyi taktisesti ratkaisemattomaksi koska kumpikaan osapuoli ei voittanut merkittävästi alaa. Heislbergin taistelu taisteltiin vain neljä päivä ennen ratkaisevaa Friedlandin taistelua.
Taistelun osapuolet > Ranskalaiset

IV armeijakunta komentaja Ranskan marsalkka Jean-de-Dieu Soult
1. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Louis-Vincent-Joseph Le Blond de Saint-Hilaire
2. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Claude Carra-Saint-Cyr
3. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Claude Juste Alexandre Legrand
Kevyt ratsuväkiprikaati, prikaatikenraali Pierre Benoît Soult
Keisarillisen kaartin reserviarmeijakunta: komentaja Ranskan marsalkka Jean Lannes
1. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Nicolas-Charles Oudinot
2. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Jean-Antoine Verdier
3. jalkaväkidivisioona, (saksilaiset) divisioonakenraali von Polenz
Reservin ratsuväki: komentaja Ranskan marsalkka Joachim Murat
Kevyt ratsuväkidivisioona, divisioonakenraali Antoine-Louis-Charles Lasalle
Rakuunadivisioona, divisioonakenraali Victor de Fay de La Tour-Maubourg
Rakuunadivisioona, divisioonakenraali Edouard-Jean-Baptiste Milhaud
Kyrassieeridivisioona, divisioonakenraali Jean-Louis-Brigitte Espagne
Keisarillinen kaarti (osa): komentaja Ranskan marsalkka Jean-Baptiste Bessiéres
Fusilier-jalkaväki prikaati
Taistelun osapuolet > Venäläiset

Etuiskujoukot: komentaja kenraaliluutnantti Pjotr Bagration
Divisioona, kenraalimajuri Karl Gustav Baggovut
Divisioona, kenraalimajuri Nikolai Rajevski
Divisioonaryhmä: komentaja kenraaliluutnantti Aleksei Gortšakov
6. Divisioona, kenraaliluutnantti Karl von Knorring II
8. Divisioona, kenraaliluutnantti Pjotr Essen III
Reservidivisioona Nikolai Kamenski
Divisioonaryhmä: komentaja kenraaliluutnantti Dmitri Dohturov
3. Divisioona, kenraalimajuri Vasili Titov
7. Divisioona, kenraaliluutnantti Dmitri Dohturov
14. Divisioona, kenraalimajuri Zahar Olsuvief
Kasakat: komentaja atamaani Matveij Platov
2 kasakkaprikaatia
RESERVI:
Ratsuväki (oikea sivusta), kenraaliadjutantti Fjodor Uvarov
Ratsuväkiprikaati, kenraalimajuri Anastasi Jurkovski
Rakuunaprikaati, kenraaliadjutantti Mihail Dolgorukov III
Rakuunaprikaati, [7th Division] kenraalimajuri Ilja Aleksejev
Rakuunaprikaati, [8th Division] kenraalimajuri Fjodor Meller-Zakomelski II
Ratsuväki (vasen sivusta). kenraaliluutnantti Dmitri Golitsyn
Ratsuväkiprikaati, kenraalimajuri Karl de Lambert
Ratsuväkiprikaati, kenraalimajuri Ivan Dorohov
Rakuunaprikaati, kenraaliadjutantti Fjodor Korf
Kyrassieeriprikaati, kenraalimajuri Sergei Aleksejevitš Kožin
Preusilainen ratsuväki: komentaja kenraalimajuri von Rembow
28 eskadroonaa
Keisallinen kaarti: komentaja Suuriruhtinas Konstantin Pavlovitš
2. Divisioona, kenraaliluutnantti Aleksandr Sukin II
1. Kaartin divisioona (jalkaväki) kenraaliluutnantti Pjotr Maljutin
2. Kaartin divisioona (ratsuväki) kenraaliluutnantti Andrei Kologrivov
Taistelun osapuolet > Venäläiset > Vanhan Suomen joukko-osastot

Venäläisissä joukoissa oli mukana kaksi Vanhan Suomen joukko-osastoa:
1. Käkisalmen musketöörirykmentti. Rykmenistä oli taistelemassa 3 pataljoonaa. Käkisalmen musketöörirykmentin komentajana oli eversti Nikolai Ladyženski. Rykmentti oli alistettuna jaettuun 6. divisioonaan,selvennä jota johti kenraalimajuri Karl von Knorring.
2. Suomenmaalainen rakuunarykmentti komentaja eversti Evstafii Nauendorff. Rakuunarykmentistä oli mukana 5 eskadroonaa ja Uvarovin johtaman oikean sivustan kuului 7. divisioonan rakuunarykmenttiin ( Prikaati Aleksejev)
Aiheesta muualla

Heilsbergi taistelun taistelujärjestys
tarkka taistelukuvaus englanniksi
toinen taistelukuvaus englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: fr:Bataille d'Heilsberg & ru:Сражение при Гейльсберге
Näkymä redutista numero 2 vuonna 2014.
Heillsbergin taistelun kartta
Launaun village, (puol. Laniewo)(vuonna 2014)
Ratsuväkitaistelun maastoa vuonna 2014.
Käännös suomeksi
Henriod Frères

| Henriod Frères |
| --- | --- |
Perustettu:  vuonna 1896
Perustaja:  Fritz Henriod Charles-Edouard Henriod
Lakkautettu:  vuonna 1898
Kotipaikka:   Sveitsi, Biel/Bienne
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
1898 Henriod
Henriod Frères oli vuosina 1896–1898 toiminut sveitsiläinen ajoneuvovalmistaja.
Historia

Fritz Henriod oli valmistanut höyryauton jo vuonna 1886 ja vuonna 1893 bensiinikäyttöisen auton. Vuonna 1896 hän perusti nuoremman veljensä Charles-Edouardin kanssa Biel/Biennen kaupunkiin autoja valmistavan yrityksen, jonka merkkinä oli Henriod. Yritys ei ollut kovin pitkäikäinen, sillä vuonna 1898 Charles-Edouard muutti Ranskaan, jossa hän perusti Pariisin liepeille, Neuilly-sur-Seinen kaupunkiin, Henriod et Cie -nimisen autotehtaan. Fritz Henriod perusti vuonna 1903 Boudryn kaupunkiin Société Neuchâteloise d’Automobiles -nimisen, ajoneuvoja valmistaneen yrityksen.
Ajoneuvot

Vuoden 1886 höyrykonekäyttöinen vaunu oli kolmipyöräinen ja kattila sijaitsi sen takaosassa. Ainokaiseksi jäänyt kappale tuhotui tulipalossa.
Vuoden 1893 ajoneuvossa oli bensiinikäyttöinen, 1-sylinterinen moottori ja kaksiportainen vaihteisto. Vuoden 1895 Geneven messuilla Henriod esitteli nelipaikkaisen, Viktoria-korisen autonsa. Kyseisen mallin perustalta aloitettiin sarjatuotanto. Ensimmäiset mallit olivat ilmajäähdytteisellä, 4–10 hevosvoimaisella, auton taakse sijoitetulla, yksisylinterisellä tai "flat twin" -moottorilla varustettuja.
1898 esiteltiin etuvetoinen malli. Charles-Edouard Henriod ajoi tällaisella vaunulla Biel/Biennestä Pariisiin ja ranskalainen lehdistö hehkutti tapausta hetken sensaationa.
Helsingin yliopiston eläinlääketieteellinen tiedekunta

Viikin eläinsairaala
Helsingin yliopiston eläinlääketieteellinen tiedekunta on yksi Helsingin yliopiston yhdestätoista tiedekunnasta. Se on Suomen ainoa eläinlääkärikoulutusta antava yksikkö. Eläinlääkäreitä koulutettiin 1945–1995 Eläinlääketieteellisessä korkeakoulussa, joka liitettiin Helsingin yliopistoon vuonna 1995, jolloin se sai nykyisen nimensä eläinlääketieteellinen tiedekunta. Eläinlääketieteellinen tiedekunta muutti vuonna 2004 Hämeentieltä Helsingin Hermannista Helsingin yliopiston Viikin kampukselle.
Tiedekunnan osastot ja yksiköt

Eläinlääketieteellisessä tiedekunnassa on neljä osastoa vuodesta 2009 alkaen: elintarvikehygienian ja ympäristöterveyden osasto, kliinisen hevos- ja pieneläinlääketieteen osasto, kliinisen tuotantoeläinlääketieteen osasto ja eläinlääketieteellisten biotieteiden osasto.
Oleellinen osa tiedekunnan toimintaa on tutkimus- ja opetussairaalana toimiva Yliopistollinen eläinsairaala. Eläinsairaalaan kuuluu Viikissä toimivat Pieneläinsairaala ja Hevossairaala sekä Mäntsälässä Saarella toimiva Tuotantoeläinsairaala.
Tiedekunnan yksiköihin kuuluu lisäksi Eläinten hyvinvoinnin tutkimuskeskus
Historiaa

Suomalaiset eläinlääkärit hankkivat koulutuksensa pitkään ulkomailta: Tukholmasta, Kööpenhaminasta, Viron Tartosta tai Saksasta. Suomessa oli eläinlääkäreistä jatkuva pula, joka kärjistyi talvi- ja jatkosodan vuosina kun suuri osa eläinlääkäreistä oli rintamalla. Sodan jälkeisen valuuttapulan takia opiskelu ulkomailla tuli myös entistä kalliimmaksi.
Eläintieteellinen korkeakoulu perustettiin vuoden 1945 lailla, jonka mukaan Suomessa koulutettaisiin kandidaattitutkintoon asti ja jatko-opinnot hoidettaisiin Tukholmassa. Koulu sai sijaintipaikakseen 6,5 hehtaarin louhikkoisen tontin Helsingin Hermannista, Sörnäisten vankilan vierestä. Alueella toimi ennestään eläinlääkintälaboratorio, josta myöhemmin tuli valtion eläinlääketieteellinen laitos (VELL). Pitkään korkeakoulu toimi vuokratiloissa eri puolilla Helsinkiä sekä vuonna 1956 opetus- ja koetilaksi saadun Hautjärven kartanon tiloissa Mäntsälässä. Hermannissa rakentamaan päästiin vasta 1950-luvun lopulla, ja töitä hidasti vankityövoiman käyttö rakennustöissä. 1960-luvun alkupuolella aluetta vähitellen laajennettiin uusilla rakennuksilla väljän puistomaisesti. Lopullisessa koossaan tilat kattoivat 66 500 neliömetriä. Ensimmäiset kokonaan Suomessa opiskelleet eläinlääkärit valmistuivat 1968.
1980-luvun lopulla eläinlääketieteellisellä kampuksella Hermannissa sijaitsivat hallinto- ja instituuttirakennus kirjastoineen ja juhlasaleineen sekä anatomian, mikrobiologian ja patologian laitostiloineen. Isossa klinikkarakennuksessa toimivat kirurgian, sisätautiopin, farmakologian ja fysiologian laitokset sekä leikkaussalit ja röntgenosasto. Lisäksi alueella oli kotieläinhygienian ja biokemian rakennus, elintarvikehygienian rakennus, eläinanatomian rakennus, pieneläinklinikka, suureläinpotilasosasto talleineen, navettoineen ja sikaloineen, kotieläinhygienian navetta, tarttuvien tautien klinikka sekä Yliopiston apteekki.
Korkeakoulua yritettiin 1970-luvulta asti siirtää Kuopioon hajasijoittamisen hengessä. Vuonna 1992 opetusministeri Riitta Uosukaisen johdolla tehtiin periaatepäätös Eläinlääketieteellisen korkeakoulun siirtämiseksi Kuopion yliopiston tiedekunnaksi, samalla kun Kuopiosta lopetettaisiin hammaslääketieteen opetus. Laaja vastustus johti päätöksen perumiseen kesäkuussa 1993, mutta lobbausta Kuopion puolesta jatkettiin vielä vuonna 2010.
Tiedekunnan siirryttyä Viikkiin valtaosa Hermannin kampuksen rakennuksista purettiin ja tilalle rakennettiin asuinkerrostaloja. Korkeakoulun historiasta muistuttavat alueen nimistössä Eläinlääkärinpuisto, -katu ja -kuja.
Kirjallisuutta

Karemaa, Outi: Vanhan tieteenalan nuori korkeakoulu, EKK 1945–1995. Eläinlääketieteellinen korkeakoulu 1995. ISBN 951-834-046-3.
Aiheesta muualla

Helsingin yliopiston eläinlääketieteellinen tiedekunta
| n k Suomen yliopistot |
| --- | --- |
Yliopistot:  Aalto  Hanken  Helsinki  Itä-Suomi  Jyväskylä  Lappi  Lappeenranta-Lahti  MPKK  Oulu  Taideyliopisto  Tampere  Turku  Vaasa  Åbo Akademi 
Yliopistokeskukset:  Kajaani  Kokkola  Lahti  Mikkeli  Pori  Seinäjoki 
Entiset:  Eläinlääketieteellinen korkeakoulu  Helsingin kauppakorkeakoulu  Joensuu  Kuopio  Kuvataideakatemia  Sibelius-Akatemia  Svenska social- och kommunalhögskolan  Taideteollinen korkeakoulu  Tampere (1925-2018)  Tampereen teknillinen yliopisto  Teatterikorkeakoulu  Teknillinen korkeakoulu  Turun kauppakorkeakoulu 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 2  Tšekki
Henkilökohtainen konkurssi

Henkilökohtainen konkurssi on joissakin maissa käytössä oleva menettely, jossa yksityishenkilö voi tehdä veloista vapauttavan konkurssin. Käytännössä se tarkoittaa, että henkilön ennen konkurssia hankkima varallisuus kuuluu konkurssipesään. Konkurssin jälkeen hankittu varallisuus (omaisuus ja tulot) kuuluu henkilölle itselleen eikä hän vastaa enää konkurssipesän veloista.
Nimitystä henkilökohtainen konkurssi käytetään oikeuskirjallisuudessa veloista vapauttavasta konkurssista ja nimitystä luonnollisen henkilön konkurssi perinteisestä konkurssista, jossa velallinen vastaa konkurssissa suorittamatta jääneistä veloista myöhemmin saamillaan tuloilla ja omaisuudella.
Menettelyt maailmalla

Belgiassa velallisen jäännösvelkavastuusta säädettiin 1997 laki, jota uudistettiin 2002. Sen mukaan epäonninen ja rehellinen velallinen vapautetaan veloistaan, elleivät ne ole syntyneet rikoksen avulla tai ellei velallinen ole lyönyt laimin kirjanpitovelvollisuuttaan. Ranskassa on käytössä veloista vapauttava likvidaatio- ja saneerausmenettely, jossa on myös rajoituksia ja poikkeuksia muun muassa rikosperustaisille veloille. Yhdistyneessä kuningaskunnassa luonnollinen henkilö on vanhastaan voinut vapautua konkurssin jäännösveloista. Sitä koskevaa lainsäädäntöä uudistettiin 2004 voimaan tulleilla säännöksillä. Niissä on periaatteena se, että joka pystyy maksamaan – joutuu maksamaan.
Etelä-Euroopan maissa veloista vapautuminen on mahdollista akordin kautta. Espanjan uusi insolvenssilaki tuli voimaan 2004. Yhdysvalloissa jäännösveloista vapautumisesta säädetään liittovaltion lailla (engl. Bankruptcy Code). Luonnollinen henkilö voi valita kahdesta vaihtoehtoisesta menettelystä, joko Chapter 7:n tai Chapter 13:n. Edellinen vapauttaa jäännösveloista tietyin poikkeuksin ja jälkimmäinen on maksuohjelmamenettely, jossa velkoja maksetaan saaduilla tuloilla määräajan.
Tilanne Suomessa

Suomessa ei ole mahdollisuutta vapautua veloistaan henkilökohtaisen konkurssin kautta, vaan ylivelkaantuneelle henkilölle laaditaan ohjelma velkojen maksamiseksi eli tehdään yksityishenkilön velkajärjestely. Tavallisesti osa ylivelkaantuneen henkilön palkasta menee suoraan ulosottoon.
Henkilökohtaista velkavastuuta selvittäneen Pauliine Koskelon mielestä Suomen lainsäädännöstä ei puutu henkilökohtaisen konkurssin mahdollisuutta. Vuodesta 1868 voimassa ollut konkurssisääntö on koko ajan mahdollistanut luonnollisen henkilön konkurssin. Samoin tekee vuoden 2004 konkurssilaki (120/2004). Kysymys on konkurssin oikeusvaikutuksista ja jäännösvelkavastuusta eli ennen konkurssia syntyneistä veloista, joille ei tule suoritusta (maksua tai kuittausta) konkurssimenettelyn kautta.
Veloista vapauttavan henkilökohtaisen konkurssin mahdollistavan lainsäädännön säätämisestä Suomeen keskusteltiin eduskunnassa 2009. Oikeusministeri Tuija Braxin vastauksessa edustaja Toimi Kankaanniemen kirjalliseen kysymykseen (KK 201/2009) todetaan, että asiasta on 2000-luvulla tehty useita selvityksiä, mutta asiaan liittyy vaikeita ongelmia. Kansalaisten yhdenvertaisuus edellyttää, ettei henkilökohtainen konkurssi koske ainoastaan velkaisia yrittäjiä, vaan kaikkia kansalaisia. Se taas todennäköisesti vaikuttaisi rahoituksen hintaan ja ehtoihin, jolla olisi haitallisia seurauksia esimerkiksi yritystoimintaa aloitettaessa. Lisäksi yrittäjä joutuu yleensä velkaa ottaessaan antamaan omaisuuttaan pantiksi, jolloin velkoja saa ottaa saatavansa pantista. Sellaista maksukyvyttömyysjärjestelmää tuskin tullaan säätämään, joka vapauttaisi panttivastuusta.
Muita vaikeita henkilökohtaiseen konkurssiin liittyviä kysymyksiä ovat:
mitkä ovat sen edellytykset eli asetettavat ehdot
voidaanko tällainen konkurssimenettely suorittaa useamman kerran
koskeeko menettely myös yksityishenkilön saatavia kuten elatusapuvelkaa
kuka vastaa konkurssin kustannuksista.
Vaikea kysymys on se, voidaanko hyväksyä järjestelmä, jonka avulla velallinen vapautuu veloistaan käyttämättä konkurssin jälkeisiä tulojaan velkojiensa hyväksi. Yleensä konkurssivelallisella ei ole paljoakaan muuta kuin panttina olevaa omaisuutta. Henkilökohtaisessa konkurssissa etuoikeudettomat velkojat menettäisivät saatavansa kokonaan silloinkin, kun velallinen ansaitsee hyvin konkurssin jälkeen tai saisi vaikka perinnön. Velkajärjestelyprosessin parantamisesta keskusteltiin myös eduskunnan kyselytunnilla, jossa velkajärjestely katsottiin henkilökohtaista konkurssia paremmaksi ratkaisuksi.
Henkilökohtaisen konkurssin kannattajia

Veloista vapauttavaa henkilökohtaista konkurssia ovat kannattaneet sosiaalipolitiikan professori Heikki Hiilamo, Jyri Häkämies ja Ville Tavio..
Aiheesta muualla

Oikeusministerin vastaus kirjalliseen kysymykseen
Asiakastieto.fi
Konkurssiasiamies