stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Watson (kilpa-autoilija)
Ura

John Watson on kokenut ja menestynyt F1-kuljettaja, joka ajoi kaikkiaan 152 MM-osakilpailua, keräsi niistä 5 voittoa ja 15 muuta palkintosijaa sekä 169 MM-pistettä. Hänen nimiinsä kirjattiin myös kaksi paalupaikkaa ja viisi kilpailun nopeinta kierrosta.
Watson ajoi Formula ykkösissä vuosina 1973–1985 kymmenen kokonaista kautta, kahden kisan mittaisen tulokaskauden sekä jäähdyttelykauden, joka jäi vain yhden osakilpailun pituiseksi. Hän oli pitkäaikainen McLaren-ajaja ja kuului talliin vuosina 1979–1985. Hänet palkattiin McLarenille sen jälkeen, kun ruotsalainen Ronnie Peterson oli saanut surmansa Monzan lähtökolarissa kauden 1978 lopulla.
Watson taisteli kaudella 1982 tosissaan maailmanmestaruudesta. Watson hallitsi alkukautta ja johti selvästi kahdeksan osakilpailun jälkeen. Sen jälkeen keskeytykset seurasivat toisiaan, ja johtoon hivuttautui ranskalainen Ferrari-kuljettaja Didier Pironi. Tämä kuitenkin loukkaantui vaikeasti kauden viidenneksi viimeisessä Saksan GP:ssä ja joutui jättämään sarjan kesken. Pironilla oli siinä vaiheessa 39, Watsonilla 30 ja Suomen Keke Rosbergillä 23 pistettä.
Rosberg sijoittui Saksassa kolmanneksi, Itävallassa toiseksi ja Sveitsissä ykköseksi. Watson keskeytti nämä GP:t, mutta otti neljännen sijan Italiassa. Ennen viimeistä osakilpailua tilanne oli: Rosberg 42, Pironi 39 ja Watson 33. Watson olisi vienyt maailmanmestaruuden voittamalla viimeisen GP:n edellyttäen, että Rosberg olisi jäänyt pisteittä. Watson ja Rosberg olisivat tuolloin päätyneet tasapisteisiin, mutta Watsonin useammat osakilpailuvoitot olisivat ratkaiseet pelin hänen hyväkseen. Watson ajoi Las Vegasissa loistavasti, mutta joutui taipumaan Tyrrellin Michele Alboretolle. Tosin voittokaan ei olisi riittänyt, sillä Rosberg sijoittui viidenneksi ja kartutti pistetiliään kahdella. Watson ylti lopulta tasapisteisiin Pironin kanssa. Kummallakin oli yhtä monta voittoa (2) ja yhtä monta kakkossijaa (2), mutta Pironilla oli kolmossijojakin kaksi Watsonin yhtä vastaan. Joissakin tilastoissa Watson on kirjattu MM-sarjan kakkoseksi yhdessä Pironin kanssa.
F1-uransa jälkeen Watson ajoi jonkin aikaa urheiluautosarjoissa, kunnes päätyi usein käytetyksi ja laajalti arvostetuksi tv-kommentaattoriksi muun muassa Eurosportilla. Hän on myös johtanut omaa kilpa-ajajakouluaan Silverstonessa.
Kaudet, tallit, pisteet, sijoitukset

1973 (Brabham): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
1974 (Brabham): 6 pistettä, sijoitus 15:s
1975 (Surtees, Lotus, Penske): 0 pistettä, sijoitus -
1976 (Penske): 20 pistettä, sijoitus 7:s
1977 (Brabham): 9 pistettä, sijoitus 13:s
1978 (Brabham): 25 pistettä, sijoitus 6:s
1979 (McLaren): 15 pistettä, sijoitus 9:s
1980 (McLaren): 6 pistettä, sijoitus 11:s
1981 (McLaren): 27 pistettä, sijoitus 6:s
1982 (McLaren): 39 pistettä, sijoitus 3:s
1983 (McLaren): 22 pistettä, sijoitus 6:s
1985 (McLaren): 0 pistettä, sijoitus -
Aiheesta muualla

Grandprix.com / Watson (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Watson vuoden 1985 Euroopan Grand Prix'n harjoituksissa.
Nuori rakkaus

| ”Nuori rakkaus” Rauli Badding Somerjoki |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Muotokuva 1
 B-puoli: ”Ja rokki soi”
 Julkaistu: 1973
 Formaatti: 7” vinyyli
 Tyylilaji: teiniballadi
 Levy-yhtiö: Love Records
Listasijoitukset
  Suomi #1
Rauli Badding Somerjoen muut singlet
| ”Fiilaten ja höyläten” 1973 | ”Nuori rakkaus” 1973 | ”Näin käy rock & roll” 1974 |
Nuori rakkaus on Rauli Badding Somerjoen singlejulkaisu, joka ilmestyi loppusyksyllä 1973. Se nousi Suomen singlelistan ykköseksi. Singlen on kustantanut Love Records ja sen luettelotunnus on LRS 2023. Uudelleenjulkaisuvuosi oli 1987.
"Nuori rakkaus" on cover-versio Tab Hunterin vuonna 1957 tunnetuksi tekemästä kappaleesta Young Love. Vuonna 1973 kappale oli brittilistan ykkösenä Donny Osmondin laulamana. Suomenkieliset koulumaailmaan sijoittuvat sanat kappaleeseen on tehnyt Heikki Harma, jonka oma ura taiteilijanimellä Hector oli tuolloin nousussa.
Kääntöpuolen kappale on "Ja rokki soi", jonka ovat tehneet Matti ja Teppo Ruohonen. Sovitusapua basso- ja kitaraosuuksiin on saatu Albert Järviseltä. Tällä kappaleella Badding osallistui saman vuoden Syksyn sävel -kilpailuun. Hän herätti esiintymisellään 2,6 miljoonan tv-katsojan huomiota, kun hän paiskasi lopuksi rekvisiittamikrofonin lattiaan.
Musiikkilehti Intro valitsi singlen tuoreeltaan kuukauden singleksi ja Suosikin Marco Polo vertasi Baddingia itseensä Olavi Virtaan. Badding esitti kappaleet myös 1. marraskuuta  silloisen TV 2:n Iltatähti-ohjelmassa, jonka juontajana oli Markku Poijärvi.
Singlen kansikuvassa Badding esiintyy moottoripyörän kanssa.
Singlen kappaleet ilmestyivät myös Baddingin kokoelma-albumeilla Muotokuva 1 (Love Records LXLP 512 / LXC 512, 1973), Paratiisi – Baddingin parhaat (Love Records LOVER 4, 1983) ja CD-paketilla Kaikki laulut (Siboney LXCD 616, 1997).
Singlen kappaleet

A. Nuori rakkaus
B. Ja rokki soi
CNN

| CNN |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  1. kesäkuuta 1980
Omistaja:  Warner Bros. Discovery
Maa:   Yhdysvallat
Pääkonttori:  Atlanta, Georgia
Kotisivu:  cnn.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
CNN Center Atlantassa
CNN (ääntyy engl. muk. [si:ennen])  eli Cable News Network on Ted Turnerin vuonna 1980 perustama kaapelitelevisioyhtiö, jonka nykyinen omistaja on Warner Bros. Discovery. CNN on perustamisestaan lähtien esittänyt ympärivuorokautista uutistarjontaa. Yhtiön päämaja sijaitsee Atlantassa Yhdysvalloissa. CNN:n sisarkanavia ovat muun muassa  kaapelitelevisiokanavat HLN ja TBS.
Kesäkuussa 2008 CNN-kanava oli katseltavissa yli 93 miljoonassa yhdysvaltalaisessa kotitaloudessa. Maailmanlaajuisesti CNN:n ohjelmistoa levitetään CNN Internationalin kautta, joka tavoittaa yli puolitoista miljardia ihmistä 212 maassa.
Historia

CNN:n ensimmäinen lähetys nähtiin sunnuntaina 1. kesäkuuta 1980. Lähetyksen aloitti Ted Turner, jonka jälkeen nähtiin kanavan ensimmäinen uutislähetys, jonka ankkureina toimivat aviopari David Walker ja Lois Hart.
CNN on laajentanut historiansa aikana tavoitettavuuttaan muun muassa kaapeli- ja satelliittiverkoissa, perustanut useita Internetsivuja sekä laajentanut tavoitettavuuttaan jopa radioverkon avulla. Yhtiöllä on yhteensä 36 toimistoa, joista kymmenen sijaitsee Yhdysvalloissa ja loput 26 ovat sijoittuneet ympäri maailmaa.
Vuonna 2004 CNN:n johtoon nousi Jonathan Klein, joka toimii myös nykyään kanavan toimitusjohtajana. CNN:n teräväpiirtoversio CNN HD aloitti toimintansa 1. syyskuuta 2007.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
CNN:n virallinen kotisivu (englanniksi)
DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaali

| DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaali |
| --- | --- |

Tyyppi:  Dokumenttielokuvafestivaali
Ajankohta:  tammi-helmikuussa
Järjestämistiheys:  Vuosittain
Paikkakunta:  Helsinki
Ensimmäisen kerran:  2002
Kävijöitä:  noin 32 000
Järjestäjä:  DocPoint-elokuvatapahtumat ry
Kotisivut
DocPoint on Helsingissä vuosittain tammi-helmikuussa järjestettävä elokuvafestivaali, joka keskittyy dokumenttielokuviin. Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2002. Se on yksi Pohjoismaiden suurimpia vain dokumenttielokuviin keskittyvä elokuvatapahtumia.
Järjestäjä

Festivaalin järjestää DocPoint-elokuvatapahtumat ry joka on perustettu vuonna 2001. Yhdistyksen tavoitteena on vahvistaa, syventää ja monipuolistaa dokumenttielokuvan asemaa ja sen tuntemusta Suomessa. DocPoint esittelee uusia kotimaisia ja kansainvälisiä dokumenttielokuvia, klassikoita ja erityisesti lapsille suunnatun dokumenttisarjan. Lisäksi järjestetään seminaareja, luentoja, konsertteja sekä elokuva-alan opiskelijoille.
Festivaalin johto

Festivaalia johtaa taiteellinen johtaja yhdessä toiminnanjohtajan kanssa.
Festivaalin johto > Taiteelliset johtajat

Arto Halonen 2001–2004
Kristina Schulgin 2004–2007
Virpi Suutari 2008
Erkko Lyytinen 2008–2011
Erja Dammert 2011–2013
Ulla Simonen 2014–2016
Iris Olsson 2017–2018
Kati Juurus 2019–2022
Festivaalin johto > Ohjelmajohtajat

Inka Achté 2023–
Lähde:
Palkinnot

DocPointin yhteydessä jaetaan dokumenttien tekijöille tunnustuksia. Aho & Soldan -elämätyöpalkinto on tarkoitettu ansioituneelle suomalaiselle dokumenttielokuvaohjaajalle, ja se on myönnetty vuodesta 2002 lähtien. Apollo-palkinto jaetaan suomalaista dokumenttielokuvaa merkittävästi edistäneelle ja sen parissa erityisesti ansioituneelle henkilölle tai yhteisölle. Se on myönnetty vuodesta 2006 lähtien.
Palkinnot > Aho & Soldan -elämäntyöpalkinto

Palkinto on saanut nimensä Heikki Ahon ja Björn Soldanin mukaan. He olivat suomalaisen dokumenttielokuvan pioneereja, jotka tuottivat urallaan 400 dokumenttielokuvaa. Sukunimistään huolimatta he olivat veljeksiä ja heidän isänsä oli kirjailija Juhani Aho. Heillä oli yhtiö Filmaustoimisto Aho & Soldan 1930-luvulla oli sen suuruden aikaa. He alkoivat tuolloin tekemään pitkiä dokumentteja. Aho ja Soldan tekivät elokuvia arkisten aiheiden ohella myös suomalaisista suurmiehistä kuten Sibeliuksesta. Elokuvien lisäksi he myös valokuvasivat paljon ja jättivät jälkeensä noin 20 000 valokuvaa.
Kriteereinä Aho & Soldan -elämäntyöpalkinnon saamiselle ovat merkittävä ja suomalaista luovaa dokumenttielokuvaa kehittänyt elokuvatyö, sekä pitkään laadukkaana jatkunut ura dokumenttielokuvaohjaajana. Palkitun ohjaajan retrospektiivi esitetään festivaalin ohjelmistossa.
Palkitut:
Markku Lehmuskallio, 2002
Lasse Naukkarinen, 2003
Pirjo Honkasalo, 2004
Peter von Bagh, 2005
Kiti Luostarinen, 2010
Pekka Lehto, 2011
Kanerva Cederström, 2014
Mika Kaurismäki, 2018
Tuuli Kuittinen, 2021
Anu Kuivalainen, 2024
John Webster, 2023
Lähde:
Palkinnot > Apollo-palkinto

Palkinto on saanut nimensä Karl Emil Ståhlbergin perustaman Ateljee Apollon, Suomen ensimmäisen merkittävän dokumenttielokuvayrityksen, mukaan. Palkinnolla halutaan kunnioittaa laajasti dokumenttielokuvan parissa ansioituneita tekijöitä ja yhteisöjä. Apollo-palkittu kokoaa carte blanche -sarjan festivaalin ohjelmistoon.
Palkitut:
Jarmo Jääskeläinen, 2006
Ilkka Kippola, 2007
Jörn Donner, 2008
Epidem, tuotantoyhtiö, 2009
Iikka Vehkalahti, 2012
Tuula Mehtonen, 2013
Reijo Nikkilä, 2015
Illume Oy, tuotantoyhtiö, 2016
Eila Ranta (ent. Werning), 2017
Marita Hällfors, 2019
Juha Samola, 2020
Erkki Astala, 2022
Virpi Suutari, 2025
Lähde:
Aiheesta muualla

DocPointin maailmankiertue alkaa MoMA:sta Yle Uutiset. 15.4.2011. Viitattu 3.4.2020.
Koskinen, Matti: UP:n elokuvatärpit DocPoint-festivaalille Ulkopolitiikka -lehti. 28.1.2020. Viitattu 3.4.2020.
Kinnunen, Kalle: DocPoint kysyy: Miksei haastattelija saisi näkyä filmillä? Suomen Kuvalehti. 19.1.2009. Viitattu 3.4.2020.
Digimon Zero Two

| Digimon Zero Two |
| --- | --- |

デジモンアドベンチャー 02   (Digimon Adventure 02)
Genre: - toiminta - seikkailu 
TV-anime
Ohjaaja: Hiroyuki Kakudō
Studio: Toei Animation
Lähetyskanavat:  Fuji TV  Nelonen
Alkuperäinen lähetyskierros: 2. huhtikuuta 2000 – 25. maaliskuuta 2001
Jaksojen määrä: 50 (luettelo jaksoista) 
Digimon Zero Two (tunnettu myös nimillä Digimon Adventure 02 tai Digimon 02) on toinen Digimon-animesarja. Se esitettiin Japanin ulkopuolella sarjan Digimon: Digital Monsters toisena tuotantokautena.
Juoni

Kolme vuotta Apocalymonia vastaan käydyn taistelun jälkeen Valitut lapset eivät enää mene niin usein Digimaailmaan, vaan he keskittyvät enemmän harrastuksiin ja koulunkäyntiin. Poikkeuksina ovat joukon kuopukset Takeru ja Hikari, jotka ovat nyt samanikäisiä kuin muut alkuperäiset lapset olivat kolme vuotta sitten. Alkuperäisten Valittujen lasten tilalle tulee Hikarin ja Takerun lisäksi kolme uutta lasta digimoneineen tekemään töitä Digimaailman pelastamiseksi, jota hallitsee pahamaineinen Digimon-keisari, joka lopulta muuttuu hyväksi ja liittyy lasten joukkoon digimonkumppaninsa kanssa. Vaan uusi uhka nostaa jo päätään, kun Archnemon ja Mummymon alkavat kylvätä kauhua Digimaailmassa. Seuraavaksi valitut kohtaavat omassa maailmassaan Yukio Oikawan nimisen miehen, joka lapsesta asti on halunnut digimaailmaan. Vanhojen Valittujen lasten digimonien onnistuu lopulta saada Ultimate- ja Mega-muotonsa takaisin. Todellinen vihollinen paljastuu lopulta kolmanneksi viimeisessä jaksossa ja se on Vamdemon, joka oli kolme vuotta sitten selvitynyt VenomVandemon-muotonsa tuhoutumisen jälkeen datana Oikawan sisällä, ja hän palaa BelialVamdemonina. Vandemon saadaan kuitenkin lopulta tuhottua kaikkien valittujen lasten avulla. Mukana on Toivon, Valon ja itäisen alueen vartija Qinglongmon.
Juoni > Tunnukset

Daisuke – rohkeus ja ystävyys
Miyako – rakkaus ja rehellisyys
Iori – viisaus ja luotettavuus
Takeru – toivo
Hikari – valo
Ken – lempeys
Juoni > Digi-Eggit

Kaikki Valitut lapset omistavat tunnustensa mukaiset Digi-Eggit, paitsi Ken. Lisäksi Daisuke sai käyttöönsä parin jakson ajaksi kultaisen Ihmeiden Digi-Eggin, jonka avulla V-mon kultahaarniskoitui Magnamoniksi.
Juoni > Viholliset

BelialVamdemon (engl. MaloMyotismon): Vandemonin voimakkain muoto. Toisen kauden pääpahis ja piilossa lähes koko kauden ajan. Voimakkaampi kuin Demon. Imperialdramon surmasi hänet.
Yukio Oikawa: BelialVandemonin alaisena toiminut. Kuoli kun uhrasi ruumiinsa palauttaakseen Digimaailman entiselleen koska BelialVamdemon vei paljon hänen elinvoimaansa.
Archnemon (engl. Arukenimon): Oikawan apulainen, joka muutti hiuksillaan Pimeitä torneja pahoiksi Digimoneiksi. Oli valmistettu Oikawan DNA:ta käsittelevän tietorakennan datasta. BelialVamdemon surmasi hänet.
Mummymon: Toinen Oikawan apulainen ja samalla Archnemonin apulainen. Archnemonin tapaan valmistettu Oikawan DNA:ta käsittelevän tietorakennan datasta. BelialVamdemon surmasi hänet.
Digimon-keisari: Digimon-keisari oli Oikawan ja Archnemonin vaikutuksen alaisena. Myöhemmin lapset saivat selville, että hän on koulun paras opiskelija, Ken Ichijouji. Hän liittyi myöhemmin Valittujen lasten joukkoon. Digimon Adventure tri. -elokuvasarjassa Yggdrasilia palveleva ”Pimeä Gennai” käytti holograafista valeasua Kenistä Digimon-keisarin vaatteissa liikkuessaan oikeassa maailmassa.
Millenniummon: Kimeramonin Mega-muoto, esiintyy muistona Kenille. Tuhoutumisensa jälkeen Pimeyden siemen kiinnittyi Keniin.
Dragomon: Pimeyden Meren kuningas. Ei varsinainen esiintyminen.
Kimeramon: Digimon-keisarin kokoama, eri Digimonien osista koottu Digimon. Magnamon surmasi hänet.
Devimon: Yksi ensimmäisen kauden pahiksista. Ruumis esiintynyt Pimeyden pyörteessä. Digimon-keisari käytti häntä osana Kimeramonia, mutta esti keisaria kontrolloimasta tätä.
Wendigomon: Kolmannen elokuvan pahis. Kehittyi Antylamoniksi taistellessa valittuja vastaan, sitten Cherubimoniksi. Magnamon ja Rapidmon hävittivät hänet.
BlackWarGreymon: Archnemonin sadasta Pimeästä Tornista luoma musta versio Agumonin Mega-muodosta. BlackWarGreymonista tuli myöhemmin hyvä, mutta hän uhrasi itsensä sulkiessaan portin digimaailmaan.
Demon: Yksi seitsemästä demonilordista. Karkotettiin Pimeyden Merelle.
LadyDevimon: Yksi Demonin palvelijoista. Silphymon surmasi hänet.
MarinDevimon: Toinen Demonin palvelija. Shakkoumon surmasi hänet.
SkullSatamon: Kolmas Demonin palvelija. Imperialdramon surmasi hänet.
Diaboromon: Toisen ja neljännen elokuvan pahis. Omnimon surmasi hänet toisessa elokuvassa, mutta hän muuttui neljännessä elokuvassa seuraavaan muotoon, Armageddemoniksi. Kuoli, kun lopullisesti Paladin-muotoon muuttunut Imperialdramon surmasi hänet.
Näyttelijät > Japani

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kōji Wada  | … |  tunnuslaulu (Target ~Akai Shōgeki~)   |
|  Hiroaki Hirata  | … |  kertoja, Hiroaki Ishida (Yamaton ja Takerun isä)   |
|  Reiko Kiuchi  | … |  Daisuke Motomiya   |
|  Rio Natsuki  | … |  Miyako ”Kyo” Inoue   |
|  Megumi Urawa  | … |  Iori Hida, Armadimon/Ankylomon/Shakkoumon/Digmon/Submarimon   |
|  Taisuke Yamamoto  | … |  Takeru Takaishi   |
|  Kae Araki  | … |  Hikari Yagami, Kae Izumi (Koushiron adoptioäiti)   |
|  Romi Paku  | … |  Ken Ichijouji, Osamu Ichijouji   |
|  Junko Noda  | … |  V-mon/XV-mon/Paildramon/Imperialdramon/Fladramon/Lightdramon/Magnamon   |
|  Kōichi Tōchika  | … |  Hawkmon/Aquilamon/Silphymon/Holsmon/Shurimon   |
|  Miwa Matsumoto  | … |  Patamon/Angemon/Shakkoumon/HolyAngemon/Pegasmon   |
|  Yuka Tokumitsu  | … |  Tailmon/Silphymon/Angewomon/Nefertimon   |
|  Naozumi Takahashi  | … |  Wormmon/Stingmon/Paildramon/Imperialdramon, Mantarou Inoue (Miyakon veli)   |
|  Toshiko Fujita  | … |  Taichi Yagami   |
|  Yūto Kazama  | … |  Yamato Ishida   |
|  Yūko Mizutani  | … |  Sora Takenouchi   |
|  Umi Tenjin  | … |  Koushiro Izumi   |
|  Ai Maeda  | … |  Mimi Tachikawa, lopputekstien laulut (Ashita wa Atashi no Kaze ga Fuku jaksoissa 1–25, Itsumo Itsudemo jaksoissa 26–50)   |
|  Masami Kikuchi  | … |  Joe Kido, Shu Kido, Demon   |
|  Chika Sakamoto  | … |  Agumon/Greymon/MetalGreymon/WarGreymon, Natsuko Takaishi (Yamaton ja Takerun äiti)   |
|  Mayumi Yamaguchi  | … |  Gabumon/Garurumon/WereGarurumon   |
|  Atori Shigematsu  | … |  Piyomon/Birdramon/Garudamon   |
|  Takahiro Sakurai  | … |  Tentomon/Kabuterimon/AtlurKabuterimon   |
|  Kinoko Yamada  | … |  Palmon/Togemon/Lilimon   |
|  Junko Takeuchi  | … |  Gomamon/Ikkakumon/Zudomon   |
|  Wakana Yamazaki  | … |  Archnemon   |
|  Toshiyuki Morikawa  | … |  Mummymon, Yukio Oikawa, BelialVamdemon, professori Haruhiko Takenouchi (Soran isä)   |
|  Noboyuki Hiyama  | … |  BlackWarGreymon   |
|  Ai Nagano  | … |  LadyDevimon   |
|  Masaya Onosaka  | … |  SkullSatamon   |
|  Kiyoyuki Yanada  | … |  Andromon   |
|  Horikawa Jin  | … |  Digitamamon   |
|  Katsuya Shiga  | … |  Betamon/Seadramon   |
|  Akira Ishida  | … |  Wizardmon   |
|  Jūrōta Kosugi  | … |  Qinglongmon   |
|  Kazusa Murai  | … |  Jun Motomiya   |
|  Rio Natsuki  | … |  Momoe Inoue (Miyakon sisko)   |
|  Kōsei Tomita  | … |  Chikara Hida (Iorin isoisä)   |
|  Keiko Koumyouji  | … |  Fumiko Hida (Iorin äiti)   |
|  Masafumi Kimura  | … |  Kenin isä   |
|  Asako Dodo  | … |  Kenin äiti   |
|  Ayumi Miyazaki  | … |  haarniskoituminen tunnuslaulu (Break Up!), digivoitumisen tunnuslaulu (Brave Heart), DNA-digivoitumisen tunnuslaulu (Beat Hit!)   |
Näyttelijät > Englanti

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brian Donovan  | … |  Daisuke ”Davis” Motomiya   |
|  Tifanie Christun  | … |  Miyako ”Yolei” Inoue, Piyomon/Birdramon/Garudamon   |
|  Philece Sampler  | … |  Iori ”Cody” Hida, Mimi Tachikawa   |
|  Doug Erholtz  | … |  Takeru ”T.K.” Takaishi, Shu Kido   |
|  Lara Jill Miller  | … |  Hikari ”Kari” Kamiya   |
|  Derek Stephen Prince  | … |  Ken Ichijouji, V-mon/XV-mon/Paildramon/Imperialdramon, Digitamamon   |
|  Steve Blum  | … |  Fladramon/Lightdramon/Magnamon, BlackWarGreymon, Gennai   |
|  Neil Kaplan  | … |  Hawkmon/Aquilamon/Silphymon/Holsmon/Shurimon   |
|  Robert Axelrod  | … |  Armadimon/Ankylomon/Shakkoumon/Digmon/Submarimon   |
|  Laura Summer  | … |  Patamon   |
|  Dave Mallow  | … |  Angemon/HolyAngemon/Pegasmon, Gekomon   |
|  Edie Mirman  | … |  Tailmon/Angewomon/Nefertimon   |
|  Paul St. Peter  | … |  Wormmon/Stingmon/Paildramon/Imperialdramon   |
|  Joshua Seth  | … |  Taichi ”Tai” Kamiya   |
|  Michael Reisz  | … |  Yamato ”Matt” Ishida   |
|  Colleen O’Shaughnessey  | … |  Sora Takenouchi   |
|  Mona Marshall  | … |  Koushiro ”Izzy” Izumi   |
|  Michael Lindsay  | … |  Joe Kido   |
|  Tom Fahn  | … |  Agumon/Greymon, Mantarou Inoue   |
|  Joseph Pilato  | … |  MetalGreymon   |
|  Lex Lang  | … |  WarGreymon   |
|  Kirk Thornton  | … |  Gabumon/Garurumon/WereGarurumon, Mummymon   |
|  Tifanie Christun  | … |  Piyomon   |
|  Melodee Spevack  | … |  Birdramon/Garudamon, LadyDevimon   |
|  Jeff Nimoy  | … |  Tentomon/Kabuterimon/AlterKabuterimon   |
|  Anna Garduno  | … |  Palmon/Togemon/Lilymon   |
|  R. Martin Klein  | … |  Gomamon/Ikkakumon, professori Haruhiko Takenouchi   |
|  Michael Sorich  | … |  Zudomon   |
|  Tom Wyner  | … |  Kimeramon, Devimon, MarinDevimon   |
|  Mari Devon  | … |  Archnemon   |
|  Jamieson Price  | … |  Yukio Oikawa   |
|  Richard Epcar  | … |  BelialVamdemon   |
|  Bob Papenbrook  | … |  Demon   |
|  Dave Guerrie  | … |  SkullSatamon   |
|  Dan Lorge  | … |  Chikara Hida, Seadramon   |
|  Dina Sherman  | … |  Betamon   |
|  Steve Staley  | … |  Osamu ”Sam” Ichijouji   |
|  David Lodge  | … |  Qinglongmon, Miyakon isä   |
|  Peggy O’Neal  | … |  Jun Motomiya, Miyakon äiti   |
|  Mary Elizabeth McGlynn  | … |  Fumiko Hida   |
|  Frank Catalano  | … |  Kenin isä   |
|  Wendee Lee  | … |  Kenin äiti   |
Näyttelijät > Suomi

Huom! Tuotantotalo Werne jälkiäänitti suomeksi vain jaksot 1–26. Edeltäjänsä tavoin jälkiäänitys perustui suoraan alkuperäiseen japaninkielisen versioon englanninkielisen version sijaan.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pekka Kuorikoski  | … |  tunnuslaulu   |
|  Ulla Renko  | … |  lopputekstien laulu   |
|  Markus Bäckman  | … |  kertoja, Holsmon/Shurimon, Chikara Hida, Kenin isä, Devimon, Kimeramon, Yukio Oikawa, sivuäänet   |
|  Jan Lindroos  | … |  Daisuke Motomiya, Iori Hida   |
|  Mirjami Heikkinen  | … |  Kyo Inoue, Palmon/Togemon, sivuäänet   |
|  Aksu Palmén  | … |  Takeru Takaishi, Michael Barton, Osamu Ichijouji, Mantarou Inoue, sivuäänet   |
|  Heljä Heikkinen  | … |  Hikari Yagami, Piyomon, Gomamon/Ikkakumon, sivuäänet   |
|  Samuel Harjanne  | … |  Ken Ichijouji, sivuäänet   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Chibimon/V-mon/XV-mon/Fladramon/Lightdramon/Magnamon, Taichi Yagami, Agumon/Greymon, vanhempi Roachmon, sivuäänet   |
|  Teuvo Matala  | … |  Poromon/Hawkmon, Minomon, Wormmon (jaksot 5–26), sivuäänet   |
|  Jukka Rasila  | … |  Upamon/Armadimon/Ankylomon/Digmon/Submarimon, Pegasumon, Tentomon/Kabuterimon, Andromon, RedVegiemon, Deputymon, Ninjamon, Hiroaki Ishida, sivuäänet   |
|  Henna Haverinen  | … |  Patamon, Mimi Tachikawa, Momoe Inoue, sivuäänet   |
|  Tiina Bergström  | … |  Tailmon/Angewomon/Nefertimon, Sora Takenouchi, Jun Motomiya, Kyon äiti, Kenin äiti, Archnemon, sivuäänet   |
|  Petteri Halmela  | … |  Yamato Ishida, Gabumon/Garurumon, Joe Kido, sivuäänet   |
|  Santeri Kaleva  | … |  Koushiro Izumi, Wormmon (jaksot 1–3)   |
|  Rauno Ahonen  | … |  Aquilamon, Stingmon, Betamon/Seadramon, nuorempi Roachmon, Digitamamon, ShogunGekomon, Kyon isä, Tortomon, sivuäänet   |
|  Annamari Metsävainio  | … |  Angemon, Yuuko Yagami, Fumiko Hida, sivuäänet   |
|  Ralf Öhberg  | … |  sivuäänet   |
Suomenkielisen version käännöksen ja ohjauksen teki Teuvo Matala.