stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sheldon Adelson
Elämä > Liikemiehenä

Bostonilaissyntyisen Adelsonin perhetausta oli vaatimaton . Hänen isänsä Arthur  oli liettuanjuutalainen taksinkuljettaja  ja äiti oli walesilainen  ompelija.
Sheldon kävi City College of New Yorkia, mutta ei valmistunut sieltä. Adelson palveli Yhdysvaltain armeijassa, mistä kotiuduttaan hän perusti useita yrityksiä ja työskenteli erilaisissa tehtävissä.
Adelsonin läpimurto oli 1970-luvun lopulla perustettu Comdex-tietokonemessu, jonka hän myi vuonna 1995 lähes 900 miljoonalla dollarilla. Comdex järjestettiin vuosittain Las Vegasissa, ja siitä kasvoi nopeasti yksi maailman suurimpia messuja.
Adelson osti vuonna 1989 Sands Hotel and Casinon ja perusti sitä pyörittämään Las Vegas Sands -yrityksen. Seuraavana vuonna Adelson avasi Sands Expon, joka on maailman suurimpia yksityisiä kongressikeskuksia. Sands-hotelli purettiin vuonna 1996, ja Adelson rakensi sen paikalle The Venetian Hotelin. Monien muiden Las Vegasin hotellien tapaan silläkin oli oma teemansa, ja sillä oli muun muassa oma Canal Grandensa ja omat gondolinsa. Venetian-hotelli on sen jälkeen laajennettu, ja siitä on kasvanut maailman suurimpiin kuuluva hotellikompleksi.
Adelson laajensi toimintaansa vuonna 2004 Macaolle, joka oli vuonna 1999 siirtynyt Portugalilta Kiinalle. Sands Macao avattiin toukokuussa 2004, ja alle vuodessa kasinohotelli toi takaisin siihen käytetyt investoinnit. The Venetian Macao puolestaan avattiin 2007 ja Singaporen Marina Bay Sands vuonna 2010. Aasian kasinot ja Las Vegas Sandsin listautumisanti joulukuussa 2004 nostivat Adelsonin maailman rikkaimpien ihmisten joukkoon. Syyskuussa 2006 talouslehti Forbes listasi Adelsonin kolmanneksi rikkaimmaksi yhdysvaltalaiseksi Bill Gatesin ja Warren Buffettin jälkeen. Forbes arvioi Adelsonin omaisuuden arvoksi 20,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Vuoden 2018 listauksen mukaan hän oli maailman 21. rikkain henkilö 38,5 miljardin dollarin omaisuudellaan.
Elämä > Politiikka

Adelson kiinnostui 1990-luvun alussa myös politiikasta, ja hän kohosi pian republikaanipuolueen suurlahjoittajien joukkoon. Hän oli republikaanipuolueen jäsen ja asettui Vuoden 2012 Yhdysvaltojen presidentinvaaleissa Mitt Romneyn puolelle.
Adelson antoi vuoden 2012 vaalien aikana lähes 100 miljoonaa dollaria poliittisina lahjoituksina. Vuoden 2016 presidentinvaaleissa hänen lahjoituksensa olivat yli 50 miljoonaa dollaria.
Miljardeja dollareita ihmisten uhkapelaamisella tehnyt Adelson kampanjoi nettipelaamista, erityisesti nettipokeria vastaan. Lisäksi hän tuki huumeiden vastaista sotaa.
Adelson vaikutti myös Israelin politiikasta ja alkoi kiinnostua maan sisäpolitiikasta mentyään naimisiin vuonna 1991 israelilaisen Mirima Ochshornin kanssa. Adelson tuki erityisesti pääministeri Benjamin Netanyahua. Hän perusti vuonna 2007 konservatiivisen Israel HaYom -lehden, josta tuli maan luetuin sanomalehti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sheldon Adelson Wikimedia Commonsissa
Shawn Burr

| Shawn Burr |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1966 Sarnia, ON, Kanada
Kuollut: 5. elokuuta 2013 (47 vuotta) St. Clair, MI, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  91 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1985–2000
Seurat:  Adirondack Red Wings (AHL) Detroit Red Wings (NHL) Tampa Bay Lightning (NHL) San Jose Sharks (NHL) Kentucky Thoroughblades (AHL) Detroit Vipers (IHL) Manitoba Moose (IHL)
NHL-varaus:  7. varaus, 1984 Detroit Red Wings
Shawn Christopher Burr (1. heinäkuuta 1966 Sarnia, Ontario, Kanada – 5. elokuuta 2013 St. Clair, Michigan, Yhdysvallat) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan NHL:ssä yhteensä 878 runkosarjaottelua tehopistein 181+269=440 ja keräten 1069 jäähyminuuttia sekä 91 playoff-ottelua tehopistein 16+19=35 ja keräten 95 jäähyminuuttia. Burr oli pelityyliltään voimahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Burr pelasi kaudella 1982–1983 Ontarion paikallisia juniorisarjoja Sarnia Black Hawksin joukkueessa, jonka jälkeen OHL-joukkue Kitchener Rangers varasi hänet 26. pelaajana kesällä 1983. Burrin OHL:n tulokaskausi 1983–1984 toi hänelle 68 runkosarjaottelussa tehot 41+44=85 sekä 16 playoff-ottelussa tehot 5+12=17. Burr palkittiin kauden päätteeksi OHL:n parhaana tulokkaana Emms Family Awardilla. Hän edusti Rangersia kauden aikana myös Memorial Cup -turnauksessa, jota joukkue isännöi. Detroit Red Wings varasi Burrin koko NHL:n varaustilaisuuden seitsemäntenä pelaajana kesällä NHL:n varaustilaisuus 1984.
Kaudella 1984–1985 Burr oli Rangersin toiseksi paras pistemies Brian Wilksin jälkeen tehoilla 24+42=66. Kevään 1985 pudotuspeleissä hän voitti joukkueen sisäisen maalipörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Wilksin ja David Lattan kanssa tehoilla 3+3=6. Burr debytoi samana keväänä myös ammattilaispeleissä pelattuaan yhdeksän NHL-ottelua Detroitissa ja neljä sen farmijoukkue Adirondack Red Wingsissä, AHL:ssä. Hän pelasi Rangersissa vielä kauden 1985–1986, jolloin Burr voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 60+67=127. Hän sijoittui koko OHL:n maalipörssissä kolmanneksi ja pistepörssissä viidenneksi. Burr valittiin kauden päätteeksi liigan toiseen tähdistökentälliseen. Hän siirtyi OHL-kautensa päätteeksi Red Wingsin organisaatioon. Burr pelasi viisi ottelua Detroitissa, mutta vahvisti lähinnä Adirondackia.
Burr nousi kaudella 1986–1987 Detroit Red Wingsin NHL-joukkueen kokoonpanoon, missä ensimmäinen kokonainen kausi toi 80 runkosarjaottelussa tehot 22+25=47 sekä 16 playoff-ottelussa tehot 7+2=9. Hän pelasi joukkueessa kaikkiaan yhdeksän kokonaista kautta kevääseen 1995 saakka. Burr teki NHL-uransa parhaimmat tehot kaudella 1989–1990, jolloin hän oli Red Wingsin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 24+32=56. Seuraavalla kaudella 1990–1991 tehdyt tehot 20+31=51 riittivät Burrilla joukkueen sisäisen pistepörssin kolmanteen sijaan.
Elokuussa 1995 Red Wings kauppasi Burrin ja kesän 1996 kolmannen kierroksen varausvuoron Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Marc Bergeviniin ja Ben Hankinsoniin. Kahden Lightningissa vietetyn kauden jälkeen, kesäkuussa 1997 joukkue kauppasi hänet San Jose Sharksiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon saman kesän viidennen kierroksen varausvuoroon. Toisesta Sharks-kaudestaan 1998–1999 Burr pelasi suurimman osan farmijoukkue Kentucky Thoroughbladesissa, jonka paras pistemies ja syöttäjä hän oli kevään 1999 pudotuspeleissä tehoilla 4+9=13. Elokuussa 1999 Burr kaupattiin Andrei Zjuzinin, Bill Houlderin ja Steve Guollan kanssa takaisin Lightningiin vaihdossa Niklas Sundströmiin ja kesän 2000 kolmannen kierroksen varausvuoroon.
Uransa viimeisen kauden 1999–2000 Burr pelasi suurimmaksi osaksi IHL:ssä Detroit Vipersin ja Manitoba Moosen joukkueissa. Hän pelasi Lightningissa neljä NHL-ottelua. Burr ilmoitti pelaajauransa lopettamisesta heinäkuussa 2000.
Burr ehti toimia pelaajauransa jälkeen muun muassa IHL-joukkue Port Huron Icehawksin presidenttinä.
Ura > Maajoukkueura

Burr edusti Kanadaa MM-kilpailuissa vuonna 1990.
Viimeiset vuodet

Burrille todettiin leukemia helmikuussa 2011. Hän toipui sairaudesta luuydinsiirron ja kemoterapian jälkeen, mutta syöpä kuitenkin uusiutui seuraavana vuonna. 5. elokuuta 2013 Burr kaatui kotonaan Michiganin St. Clairissa ja kuoli saamaansa aivovammaan.
SipHash

SipHash on kryptografinen tiivistealgoritmi, joka toimii erittäin hyvin lyhyillä syötteillä, josta tulee sen nimi (engl. sip tarkoittaa siemaista). SipHashin suunnittelivat Daniel J. Bernstein ja Jean-Philippe Aumasson ja se on tarkoitettu korvaajaksi eräille muille ratkaisuille. SipHash on suunniteltu kryptografisesti turvalliseksi siten, että laskennallisesti ei saa selville lähtötietoa tiivisteen perusteella.
Nyrkkisääntönä on sanottu että "Internetin runkoverkossa yksi kolmasosa viesteistä on 43 tavua (TCP:n ACK-viesti), yksi kolmasosa on noin 256 tavua (PPP MTU) ja yksi kolmasosa 1500 tavua (yleinen Ethernetin MTU)". Monet viestin todennuskoodit (MAC) on kuitenkin optimoitu pitkille viesteille lyhyiden viestien sijaan, jossa paljon ylimääräistä kuormitusta, jolla on merkittävä vaikutus.
Aumasson ja Bernstein suunnittelivat SipHashin vuonna 2012 nimenomaan hajautustaulujen palvelunestohyökkäysten vuoksi. Ennen SipHashia monet hajautustaulut käyttivät luottivat ei-kryptografiseen toteutukseen, joissa avainten törmäyksiä oli helppo löytää ja hyökkääjän oli helppo käyttää niitä hyödyksi palvelunestohyökkäykseen. Esimerkiksi vuonna 2011 uutisoitiin haavoittuvuuksista.
SipHash on käytössä Linux-ytimessä versiosta 4.11 alkaen: ytimessä käytetään eri menetelmillä tehtyjä tiivisteitä eri tarkoituksiin, joita on korvattu SipHashin käytöllä. Alkuperäisen julkaisun jälkeen kolmannet osapuolet ovat tehneet algoritmista toteutuksia eri ohjelmointikielillä, mukaan lukien C, C#, JavaScript, Ruby ja niin edelleen.
Aiheesta muualla

SipHash: A Fast Short-Input PRF (englanniksi)
Kirjallisuutta

Jean-Philippe Aumasson: Serious Cryptography, s. 139–140.  No Starch Press, 2018.  ISBN 978-1-59327-826-7.  (englanniksi)
Solpugidae

| Solpugidae |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Alaluokka::  Dromopoda
Lahko::  Arolukit Solifugae
Heimo::  Solpugidae  Sundevall, 1833
Katso myös
   Solpugidae Wikispeciesissä   Solpugidae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Solpugidae  on arolukkeihin kuuluva hämähäkkieläinten heimo.
Nämä joskus kirkkaasti kuvioidut, vaaleat, ruskeat tai kellertävät arolukit ovat 0,6-6 cm:n pituisia. Niiden neljässä raajaparissa on vaihteleva määrä nilkkoja sekä ensimmäistä paria lukuun ottamatta sileäpintaiset kynnet. Leukaraajat ovat eteenpäin suuntautuneet ja niillä voi tappaa saaliin. Pienikokoiset lajit ja nymfiasteella olevat yksilöt syövät termiittejä. Osa heimon arolukeista on päiväaktiivisia, osa piileksii päivän onkaloissaan, halkeamissa tai kivien alla ja etsii ravintoa öisin puiden latvustoissa. Naaraat munivat 20–100 munaa.[lähde? ]
Skopjen alue

| Skopjen alue |
| --- | --- |

Valtio:  Pohjois-Makedonia
HDI:  0,792
Skopjen alue (mak. Скопски Регион, Skopski region) on yksi Pohjois-Makedonian kahdeksasta alueesta. Se sijaitsee maan pohjoisosissa. Alueella on rajaa Vardarin alueen, Pologin alueen, Koillisalueen, Itäisen alueen ja Lounaisalueen kanssa. Lisäksi sillä on rajaa Kosovon kanssa pohjoisessa. Alueen HDI on 0,792, joka on korkein koko maassa.
Kunnat

Alueen muodostaa seuraavat kunnat ja kaupungit:
Čučer-Sandevo
Skopje
Aračinovo
Ilinden
Sopište
Studeničani
Zelenikovo
Smart Fortwo

Smart Fortwo on Smartin vuonna 1998 esitelty automalli. Auto kehiteltiin alun perin Daimler-Benzin sekä sveitsiläisen Swatch-kelloyhtiön yhteistyönä. Swatch tosin vetäytyi hankkeesta heti toisena vuonna ja Mercedes-Benz toi smartin markkinoille yksin. Tarkoituksena oli luoda pieni ja kätevä kaupunkiauto, joka olisi elementissään miljoonakaupungeissa joissa pysäköintipaikat ovat vähissä. Smart Fortwon myyntiä rajoittaa se, että Fortwoon mahtuu vain kaksi henkilöä. Vuonna 2013 amerikkalainen Car Insurance listasi Smart Fortwon maailman noloimmaksi autoksi.
Mallit > Ensimmäinen sukupolvi (W450) 1998-2007

Ensimmäisen polven smart kulkee mallitunnuksella W450. Mallinimi oli ensin SCC (Smart City Coupe). Myöhemmin se sai nimen "fortwo". Auto näki päivänvalon vuonna 1998.
Auton ulkomuotoa ja sisätiloja päivitettiin myöhemmin. Moottorivaihtoehdot olivat 37 kW sekä 45 kW. Brabus-mallissa oli 55kW tuottava moottori.
Mallit > Toinen sukupolvi (W451) 2007-2014

Alkuvuodesta 2007 lanseerattiin toisen sukupolven malli joka kantaa merkintää W451. Tässä mallissa yli 90% osista on uusia verrattessa W450-malliin. Kaikkea alustasta ja vaihteistosta lähtien paranneltiin. Moottori kasvoi 1000-kuutiosenttimetriseksi. Auton ajo-ominaisuuksia muutettiin paremmin suuriin nopeuksiin sopivaksi. Tehovaihtoehdot W451-mallissa ovat 45 kW, 52 kW sekä 62 kW. 45 kW:n tehovariaatiota saa ainoastaan Pure-malliin. 45kW:n sekä 52kW:n tehovaihtoehdot ovat vapaastihengittäviä eli niissä ei ole turboahdinta. 62kW moottorissa on turbo. Passion-mallia saa vain 52 kW sekä 62 kW tehovariaatioilla.
Malli sai vuonna 2008 haastajan, kun 3+1-paikkainen Toyota iQ esiteltiin.
Mallit > Kolmas sukupolvi (C453) 2014–

Kolmas sukupolvi estiteltiin virallisesti 16. kesäkuuta 2014. Auton suunnitteli Michael Gebhardt, Kai Sieberin johdolla. Auto pohjautuu kolmannen sukupolven Renault Twingo-autoon.
Mallit > CDI

CDI-dieselmoottori on rakennettu samalle pohjalle W450-mallin dieselmoottorin kanssa mutta muun muassa suorituskykyä on parannettu ja tekniikkaa kehitetty eteenpäin. Moottori on 799-kuutioinen turboahdettu välijäähdyttimellä varustettu kolmisylinterinen ja se tuottaa 33 kW tehoa. Julkaisuhetkellä 33kw CDI-moottorilla varustettu Smart oli maailman vähäpäästöisin polttomoottoriauto. Maailman ekologisimman sarjavalmisteisen auton titteli on edelleen smart fortwolla.
Mallit > MhD

Mhd eli Micro Hybrid Drive tuli ensimmäistä kertaa saataville W451-korimallissa. Tehoa mallissa on 52 kW. Auto ja tekniikka ovat muuten samat kuin normaalissa 52kW autossa, mutta se on varustettu muun muassa Start/Stop-järjestelmällä, joka sammuttaa koneen esimerkiksi liikennevaloihin pysähdyttäessä. Koneen käynnistys tapahtuu nostettaessa jalka jarrulta.
Mallit > ED

Ed, Eli Electric Drive-mallissa on ainoastaan sähkömoottori, joka toimii litiumakuilla. Toimintaetäisyys tällaisella autolla on 115-135 kilometriä. Auto on täysin äänetön. Säästöä polttoainekustannuksissa on noin 80 prosenttia. Akkujen lataaminen täyteen kestää noin 8 tuntia. Kuitenkin jo 80% akkuvarauksen pystyy saavuttamaan 45minuutissa.
ED:n huippunopeus oli 112 km/h.
Tällä hetkellä sähköllä toimivaa fortwota liisataan Englannissa ja Saksassa yrityskäyttöön. 
Sarjatuotanto autosta on alkanut 2010 alkuvuodesta mutta ensimmäiset kuluttajille myytävät autot valmistetaan 2012 vuonna.
Ensimmäisen kerran autoa on voinut ostaa Suomesta 2017 kesällä. Huippunopeus 60 kW / 160 Nm sähkömoottorilla on 130 km/h.  Kiihtyvyys 0 - 100 km/h 11,5 s. Litium-ioni akuston koko on 17,6 kWh. Auton keskikulutukseksi ilmoitetaan 12,9 kWh / 100 km. Maksimi toimintasäde on 160 km. Kaikissa olosuhteissa kuitenkin vähintään 100 km.
Ed on ensimmäinen Smart jonka kuivapaino on yli 1000 kg (1085 kg).
Cabrio

Cabrio-malli tuli markkinoille vuonna 2001. Poikkeuksellista mallissa on se että se lanseerattiin 2001, mutta siinä oli jo silloin 2002 julkaistavan toisen polven auton sisätilan muotoilu sekä uudemman mallin etuvalot. Moottorina oli ensimmäisenä vuotena smartin ensimmäisen polven 600cm³. Vuonna 2002 autoon tuli 700 cm³ moottori.
Vuoden 2007 alussa lanseeratussa W451-mallissa kone kasvoi 1000-kuutioiseksi. Cabrio-mallin osalta suurin muutos oli täysin sähkötoiminen katto. Vanhassa W450-mallissa osa katon toiminnasta täytyi tehdä käsin.
Varustetasot

Autoa on tehty aina kolmella eri varustetasolla: Pure, Pulse sekä Passion.
Pure-malli on "hinnat alkaen" -malli. Vakiovarusteena siinä on 4 turvatyynyä, ESP-ajonvakautusjärjestelmä sekä ABS-jarrut. W450-mallin Puressa sähkötoimiset ikkunannostimet olivat vakiovaruste. W451-mallissa ne ovat lisävaruste.
Pure-mallin runkoväri on aina musta.
Pulse-malli on urheilullisin vaihtoehto. W450-mallissa lisämittarit ja sumuvalot toivat hieman urheilullisuutta. Pulse-mallissa on myös panorama-lasikatto sekä 15" erikoisvanteet vakiovarusteina.
Malliin ei kuulu ilmastointia tai automaattitoimintoa vaihteistossa. Myös tässä mallissa on Tridion-rungon värinä musta. Suomessa Pulse-mallia ei ole myyty kovin paljon.
Passion-malli on ollut ylivoimaisesti suosituin vaihtoehto Suomen markkinoilla myynnin aloittamisesta lähtien. Autossa on Pulse-mallissakin vakiovarusteena olevien panorama-lasikaton, erikoisvanteiden, nahkaratin ja tavaratilan suojan lisäksi vakiovarusteina hopeanvärinen Tridion-turvarunko, ilmastointi sekä automaattitoiminto vaihteistossa.
BRABUS on samannimisen virityspajan kehittelemä versio mallista. BRABUS-malli on hinnaltaan melko kallis. BRABUS-mallissa erona Passion-malliin on täydellinen korisarja, muotoiltu nahkasisusta (W450), urheilupakoputkisto, useat yksityiskohdat sisustuksessa sekä tehokkaampi kone (W450-mallissa 55 kW sekä W451-mallissa 72 kW).
BRABUS-mallista on olemassa vielä paremmin varusteltu BRABUS Xclusive -malli, joka tuo mukanaan normaalin BRABUS-mallin lisäksi muun muassa muotoillut ja korinväriset helmat ja puskurit, nahkaverhoilun ja mustapohjaiset ajovaloumpiot.
Mitat (W451)

Mitat: Pituus 2,69 m, leveys 1,55 m, korkeus 1,54 m, akseliväli 1,86 m, tavaratila 220-340 l.
Maahantuonti ja myynti Suomessa

Smartin ensimmäinen epävirallinen maahantuoja oli Hupi Auto (nyk. Konala) Helsingin Lauttasaaressa. Yritys toi vuosina 2000–2003 yksittäisiä autoja maahan. Myynti jäi muutamaan kymmeneen kappaleeseen. Vuonna 2003 Mercedes-Benzin  virallinen maahantuoja Veho Group aloitti Smartien maahantuonnin. Veho Oy Ab huolehtii merkin jälleenmyynnistä. 
Nykyään pääkaupunkiseudun myynti on keskittynyt Veho Koivuhakaan, mutta merkkiä myydään myös muissakin Veho Oy:n toimipisteissä ovat Oulussa, Tampereella, Espoossa, Helsingissä sekä Turussa.
7 Smartia arktisella alueella

Mercedes-Benz Canada teki mainostempauksen tammi-helmikuussa 2010, ajattamalla seitsemää Fortwo autoa Brittiläisen Kolumbian Kelownasta pohjoiseen Luoteisterritoissa, Pohjoisen jäämeren rannalla sijaitsevaan Inuvikin kaupunkiin ja takaisin North Vancouveriin, yhteensä 7 700 kilometriä. Retkikunta koostui toimittajista ja journalisteista joille oli annettu mahdollisuus ajaa yksi kolmesta etapista. Ensimmäinen etappi oli Kelownasta Whitehorseen, toinen Whitehorsesta Inuvikiin ja takaisin, kolmas etappi oli Whitehorsesta North Vancouveriin. Retkikunta lähti matkaan 26. tammikuuta 2010 ja siihen kuului seitsemän Smartin lisäksi kolme huoltoautoa. Kaikki autot saapuivat North Vancouveriin 12 päivää myöhemmin, ilman teknisiä ongelmia. Ainoat muutostyöt autoihin olivat tuulilasin pesunesteen vaihtaminen paremmin pakkasta sietävään (-40 asteesta, -49 asteeseen), talvirenkaat ja mainostarrat autojen kyljessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Smart Fortwo Wikimedia Commonsissa
http://www.daimler.com/
http://www.veho.fi/
http://www.smart.fi/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.smart.com/
https://www.facebook.com/groups/suomen.smart.autot/
smart fortwo W450
smart fortwo W451
smart fortwo C453
Skoonen sota

Skoonen sota käytiin vuosina 1675–1679 Tanskan ja Ruotsin välillä. Sota oli osa Ranskan–Hollannin sotaa, jossa Tanska oli Alankomaiden ja Ruotsi Ranskan puolella. Skoonen sota päättyi kun pääsotatoimet Länsi-Euroopassa saatiin päätökseen, ja Ranska painosti Tanskaa miehittämällä Oldenburgin.
Tanska julisti sodan syyskuussa 1675, ruotsalaisten kärsittyä tappion Brandenburgin armeijalle Fehrbellinin taistelussa kesäkuussa 1675. Sodan julistuksen jälkeen tanskalaiset ja Brandenburgin joukot valtasivat aluksi Ruotsille kuuluvat Wismarin ja Bremer-Verdenin ja myöhemmin myös Pommerin. Itämerellä käytiin useita meritaisteluita, joiden jälkeen tanskalais-hollantilainen laivasto saavutti meriherruuden. Tanskalaisten hyvä menestys merellä jatkui koko sodan ajan.
Kesäkuussa 1676 tanskalais-norjalainen armeija marssi Norjasta Ruotsiin. Samoihin aikoihin toinen tanskalainen sotajoukko nousi maihin Helsingborgin luona. Tanskalaisten tavoitteena oli valloittaa takaisin Skåne, Halland, Blekinge ja Bohuslän. Ruotsalaiset joukot vetäytyivät kuningas Kaarle XI:sta johdolla Smålandiin. Tanskalaiset miehittivät koko Skånen Malmötä lukuun ottamatta. Ruotsalaiset voittivat vain viivytystaisteluita. Huolimatta tappioista Kaarle XI hyökkäsi lokakuussa 15 000 miehen armeijan voimalla. Ruotsalaiset saavuttivat joulukuussa 1676 Lundin taistelussa ratkaisevan voiton, jonka jälkeen Ruotsin joukot pääsivät tunkeutumaan takaisin Skåneen. Taistelut jatkuivat Skånessa ruotsalaisten ottaessa yliotteen. Syyskuussa 1678 Ruotsin joukot valloittivat takaisin Kristianstadin kaupungin.
Rauha solmittiin Lundissa syyskuussa 1679. Rauhaan ei kuulunut alueluovutuksia, joten Ruotsin suurvalta oli onnistunut puolustamaan aluettaan.
Etelä-Ruotsin väestö, joka oli aiemmin kuulunut Tanskaan, ei ollut tottunut Ruotsin hallintoon. Niinpä kansa tuki sodassa tanskalaisia, ja jotkut ryhtyivät kapinallisiksi Snapphane-sisseiksi. Sodan jälkeen tämä kostautui, sillä alue ruotsalaistettiin perinpohjaisesti ja tanskan kieli ja kulttuuri pyrittiin tukahduttamaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skoonen sota Wikimedia Commonsissa
Scarface (rap-artisti)

| Brad Jordan |
| --- | --- |
 Scarface esiintymässä vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. marraskuuta 1970 (ikä 53)
Ammatti:  rap-artisti, musiikkituottaja, näyttelijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Scarface Mr. Scarface Face Mob Akshen
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1987–
Tyylilajit:  Gangsta rap
Yhtyeet:  Geto Boys
Levy-yhtiöt:  Rap-a-Lot Records Asylum Records Atlantic Records BMG Facemob Music
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Scarface (oikealta nimeltään Brad Jordan, s. 9. marraskuuta 1970) on yhdysvaltalainen rap-artisti, musiikkituottaja ja näyttelijä. Hän on rap-yhtye Geto Boysin jäsen.
Ura

Ennen kuin Brad Jordan tuli tutuksi Scarfacena, hän kutsui itseään Aksheniksi (lausutaan samoin kuin "action"). 1980-luvun Houstonin rap-piireissä hän tutustui James Smithiin (J. Prince), joka perusti Rap-A-Lot Recordsin. James Smith toimi Geto Boysin taustajoukoissa ja halusi, että Brad liittyisi myös ryhmään. Brad liittyikin Geto Boysiin yhtyeen toista levyä tehtäessä. Albumi Grip It! On That Other Level (1989) sisälsi väkivaltaisia ja hyökkääviä sanoituksia. Näihin aikoihin Brad Jordan vaihtoi taiteilijanimensä Scarfaceksi elokuvan Scarface – arpinaama vaikutuksesta. Viimein Geto Boys teki läpimurtonsa kolmannen levyn We Can't Be Stopped (1991) myötä..
Vuonna 1991 Scarface julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Mr. Scarface Is Back. Vuonna 1993 ilmestyi artistin toinen sooloalbumi The World Is Yours. Samoihin aikoihin Willie D erosi Geto Boysin riveistä. Tämä oli suuri menetys yhtyeelle, ja siksi Scarface alkoi panostamaan soolouraansa enemmän. Vuonna 1994 ilmestyi kolmas sooloalbumi The Diary ja vuonna 1997 The Untouchable. Viimeksi mainitulla levyllä esiintyivät muun muassa Dr. Dre, Ice Cube ja 2Pac. Vuonna 1998 Scarface julkaisi kahden levyn My Homies -albumin, jolla oli mukana tuolloin kuuluisia Southside Rap -artisteja.
Vuonna 2000 Scarface julkaisi kuudennen sooloalbuminsa The Last of a Dying Breed, joka sai positiivisia arvosteluja. Vuonna 2001 hän sai Source Awardissa Lyricist of the Year -tunnustuspalkinnon. Vuonna 2002 Scarfacelle tarjottiin lupavaa sopimus Def Jamilta. Def Jam halusi, että Scarface toimisi Def Jamin tytäryhtiön Def Jamin Southin presidenttinä. Loppujen lopuksi Scarface suostuikin tähän sopimukseen ja ensi töikseen allekirjoitti sopimuksen Ludacrisille, josta tuli suuri tähti. Samana vuonna hän julkaisi uuden sooloalbuminsa The Fixin. Vuonna 2005 Geto Boys palasi takaisin, ja he julkaisivat The Foundation -levyn. Samana vuonna Scarface julkaisi myös oman sooloalbuminsa Balls and My Word Rap-A-Lot Recordsin riveissä. Vuonna 2006 Scarface oli mukana perustamassa rap-yhtyettä nimeltä The Product, ja vuonna 2006 he julkaisivat debyyttialbuminsa One Hunid. Samana vuonna Scarface julkaisi vielä yhdeksännen sooloalbuminsa My Homies, Part 2. Vuonna 2007 ilmestyi Made-albumi. Vuonna 2009 Scarface ilmoitti vetäytyvänsä rap-alalta ja julkaisi viimeisen albuminsa Emeritus. Vuonna 2010 HipHopDX:lle antamassaan haastattelussa Scarface kuitenkin puhui jo uuden levynsä tekemisestä.