stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cyan Kicks
Historia > 2016–

Susanna Alexandra, Niila Perkkiö, basisti Leevi Erkkilä ja rumpali Pietari Reijonen perustivat Cyan Kicks -yhtyeen vuonna 2016. Bändin jäsenistä Susanna Alexandra ja Niila Perkkiö tutustuivat toisiinsa jo vuonna 2011. Yhtye teki levytyssopimuksen suomalaisen Ranka Kustannus -levymerkin kanssa kesäkuussa 2017. Yhtyeen ensimmäinen single ”Feathers” julkaistiin heinäkuussa 2017. Yhtyeen toinen single ”Gasoline” julkaistiin tammikuussa 2018, ja se soi valtakunnallisella YleX-radiokanavalla.
Yhtyettä kuvailtiin kansainvälisessä mediassa lupaavaksi vientituotteeksi.
Cyan Kicks julkaisi I Don’t Love You -esikoisalbuminsa elokuussa 2019. Yhtye sai levyllään vuoden parhaan rock-albumin Emma-ehdokkuuden.
Yhtyeen ensimmäiset ulkomaankeikat kesällä 2020 peruuntuivat koronaviruspandemian vuoksi ja yhtye alkoi tehdä uutta musiikkia.
Yhtyeen EP "Not Your Kind" julkaistiin helmikuussa 2021. Levyllä oli seitsemän kappaletta. Kesällä 2021 yhtye esiintyi lämmittelijänä Tampereella Apocalyptican keikalla. Keikalla oli vierailevana solistina ruotsalais-tanskalaisen Amaranthe-metalliyhtyeen laulaja Elize Ryd.  Ryd ja Cyan Kicks halusivat tehdä yhteistyötä ja noin viikko keikan jälkeen he tekivät yhden työpäivän aikana "Hurricane"-kappaleen.
Tammikuuhun 2022 mennessä yhtyeen musiikkia oli striimattu yli 10 miljoonaa kertaa. Silloin kerrottiin, että yhtye kilpailee vuoden 2022 Uuden Musiikin Kilpailussa kappaleella "Hurricane". Kappaleen tuotti yhdysvaltalainen muusikko-tuottaja Chris Walla ja sen miksasi myös Yhdysvalloista kotoisin oleva Zakk Cervini. Kappaleen huutokohdissa esiintyy yhtyeen faneista koottu kuoro. Kilpailussa yhtye sijoittui toiseksi.
Yhtye selviytyi kappaleella "Dancing With Demons" vuoden 2024 Uuden Musiikin Kilpailun loppukilpailuun. Yhtye sijoittui kappaleellaan lopulta neljänneksi.
Tyyli

Yhtyeen tyylilajina on pidetty alternative rockia ja disko metallia . Yhtye yhdistelee musiikissaan raskasta metallia, elektronista rockia ja poppia. Vuonna 2022 yhtye kuvaili musiikkiaan eri tyylejä yhdisteleväksi moderniksi rockiksi.
Yhtye on ilmoittanut innoittajikseen muun muassa yhdysvaltalaisen Pvrisin, brittiläisen Bring Me the Horizonin sekä skotlantilaisen Chvrchesin
Kokoonpano

Jäsenet:
Susanna Alexandra, laulu, sanoitus ja sävellys
Niila Perkkiö, kitara, sanoitus ja sävellys
Leevi Erkkilä, basso
Pietari Reijonen, rummut
Diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Albumit I Don’t Love You (2019)  I Never Said 4ever (2023) EP:t Not Your Kind (2021)  |  Singlet Feathers (2017)  Gasoline (2018)  Rockabye (2018)  Satellite (2018)  Tidal Wave (2019)  Heart (2019)  Mistake (2019)  Let Me Down Slowly (2019)  Wish You Well (2020)  Invincible (2021)  Hurricane (2022)  See the light (2022)  Someone Like You (2022)  Into You (2023)  Addicted (2023)  Dancing With Demons (2024)  |  Musiikkivideot Feathers (2017)  Gasoline (2018)  Tidal Wave (2019)  Beat Of My Heart (2020)  The Flood (2021)  Invisible (2021)  Hurricane (2022)  Dancing with Demons (2024)  |
Tunnustuksia

Vuonna 2019 Cyan Kicksin esikoisalbumi I Don’t Love You oli ehdokkaana vuoden parhaaksi rockalbumiksi Emma-gaalassa.
Aiheesta muualla

Yhtyeen verkkosivut
Yhtyeen haastattelu vuodelta 2019
Iltaruskon maa

| Iltaruskon maa> The Dying Earth |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jack Vance
Kieli:  englanti
Genre:  tieteisfantasia kuoleva maapallo veijariromaani
Kustantaja:  Hillman
Julkaistu:  1950
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  175
ISBN:  951-26-3144-X
Suomennos
Suomentaja:  Juhani Koskinen
Kansitaiteilija:  Marjukka Sahakangas
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1988
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  187
ISBN:  951-26-3144-X

Seuraava:  The Eyes of the Overworld
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Iltaruskon maa (engl. The Dying Earth) on Jack Vancen fantasianovellien kokoelma, joka julkaistiin romaanina 1950. Löyhästi toisiinsa linkittyvät tarinat kuvaavat kuolevaa maapalloa ja sen dekadentteja asukkaita. Englanninkielisessä maailmassa teoksen alkuperäinen nimi on omaksuttu yleiskäsitteeksi samankaltaista teemaa hyödyntävälle kirjallisuudelle.
Teosta on vaihtelevasti luonnehdittu romaaniksi tai novellikokoelmaksi. Juri Nummelinin mukaan kyse on löyhästi toisiinsa liittyvien novellien kokoelmasta, joka on kirjoitettu tahallisen vanhahtavalla ja vaikeaselkoisella kielellä. Vance kirjoitti Iltaruskon maalle myös useita jatko-osia, joista on suomennettu vain yksittäisiä novelleja. Novelleissa toistuva asetelman on veijarien ja pikkunilkkien edesottamusten seuraaminen ironian ja sympatian sekaisin tuntein.
Novellit > ”Turjan, Miirin valtias” (Turjan of Miir)

Turjan on taikuri ja tiedemies, joka haaveilee keinotekoisen elämän luomisesta. Hän matkustaa Embelyoniksi kutsuttuun ulottuvuuteen tapaamaan kaikki loitsut tuntevaa Pandelumea. Varastettuaan ruhtinas Kandive Kultaparralta tietäjän himoitseman amuletin Turjan saa jäädä Pandelumen luokse Embelyoniin. Siellä hän kohtaa opettajansa epäonnistuneen luomuksen T’saisin, uskomattoman kauniin naisen joka kuitenkin näkee ympärillään vain pahuutta ja rumuutta. Turjan käyttää samaa reseptiä ja luo T’saisille mieleltään terveen mutta ulkonäöltään identtisen kaksoissiskon T’sainin. Siskokset kohtaavat sattumalta ja T’sais päättää lähteä maapallolle etsimään kauneutta. Myös Turjan palaa kotiin luomuksensa mukanaan.
Novellit > ”Mazirian maagikko” (Mazirian the Magician)

Turjan joutuu pahan velhon Mazirianin vangiksi; Mazirian kiduttaa häntä oppiakseen elämän luomisen salaisuuden. T’sain houkuttelee Mazirianin hirviöiden kansoittamaan metsään ja surmaa tämän, mutta haavoittuu samalla itse kuolettavasti. Viimeisillä voimillaan hän palaa Mazirianin linnaan pelastamaan isäntänsä, jolloin Turjan vannoo luovansa täydellisen kopion T’sainista.
Novellit > ”T’sais” (T’sais)

T’sais tutkii iltaruskon maata ja kohtaa Etarr-nimisen miehen, joka on kasvoiltaan vastenmielisen ruma. Etarr kertoo olleensa aiemmin normaali mutta rakastuneensa pahaan noita-akkaan. T’saisin avustamana Etarr saa kostonsa ja palautuu entiselleen. Seikkailunsa päätteeksi myös T’sais oppii näkemään kauneutta ja löytää Etarrista rakkauden.
Novellit > ”Liane Maankiertäjä” (Liane the Wayfarer)

Aiemmissa novelleissa roistona esiintynyt Liane Maankiertäjää haluaa tehdä vaikutuksen kauniiseen noitanaiseen. Ylimielisenä ja häikäilemättömänä onnenonkijana Liane päättää viedä Chun Väistämättömänä tunnetun hirviön aarteet. Lianen suunnitelma kompastuu kuitenkin omaan nokkeluuteensa, ja Chun kaivaa häneltä silmät päästä.
Novellit > ”Ulan Dhor” (Ulan Dhor)

Ruhtinas Kandiven sukulaispoika Ulan Dhor lähtee etsimään vanhoja kirjoitustauluja, joiden on määrä kuvailla unohdettuja salaisuuksia. Hän päätyy Ampridatvirin kaupunkiin täynnä muinaista huipputeknologiaa ja rakastuu paikalliseen tyttöön. Yhdessä he pakenevat kaupungista ikivanhalla ilma-aluksella.
Novellit > ”Guyal Sfereläinen” (Guyal of Sfere)

Kirjan viimeinen novelli ”Guyal Sfereläinen” ei kytkeydy suoraan muihin tarinoihin. Sen nimihenkilöä riivaa sammumaton tiedonjano, ja kysymyksiin kyllästyneet omaiset häätävät hänet kotoaan. Hän lähtee etsimään Ihmismuseota, jonka Kuraattori kuulemma tietää vastaukset. Matkan varrella Guyal kohtaa monia ihmeitä, kuten taikahuilua soittavan miehen sekä jättiläisten hartioilla ratsastavia paimentolaisia. Hän jää lopulta Ihmismuseon lähellä asuvien saponidien vangiksi; saponidit pakottavat Guyalin ja paikallisen naisen tutkimaan demonin riivaamaksi joutuneen museon. He selviytyvät koettelemuksistaan ja löytävät toimivan avaruusaluksen. Kodittomina ja omaistensa hylkääminä he päättävät lähteä etsimään parempaa tulevaisuutta tähdistä.
Vastaanotto ja vaikutus

Amerikkalainen Locus-lehti valitsi Iltaruskon maan vuonna 1987 kaikkien aikojen 16. parhaaksi fantasiaromaaniksi. Vuonna 2001 se oli ehdolla parhaan romaanin Retro Hugo -palkinnon saajaksi. Brian Stablefordin (2009) mukaan Iltaruskon maa on Clark Ashton Smithin Zothiquen ohella kuoleva maapallo -genren tärkein edustaja.
Juri Nummelinin (2003) mukaan Iltaruskon maan ”kieli on runollista ja kauniisti adjektiivipitoista, ja siinä huomaa selvästi Clark Ashton Smithin vaikutuksen. Vance on tarkoituksella valinnut outoja ja arkaaisia sanoja, joita keskivertolukija ei ymmärrä ilman sanakirjaa”, mikä lisää ”houreista univaikutelmaa”. Kokonaisuutta voi pitää lempeänä parodiana 1930-luvun yhdysvaltalaisesta fantasiakirjallisuudesta, kuten Smithin ja Robert E. Howardin tuotannosta. Huumoria tarinaan tuovat esimerkiksi taistelevien velhojen käyttämät hupaisannimiset loitsut. Juhani Koskisen suomennos tavoittaa alkutekstin hengen hyvin. Myös Markku Sadelehto (1991) on ylistänyt käännöstä: ”Jack Vance on mestari. Häntä ei voi kääntää. Siitä huolimatta Juhani Koskinen teki nautittavan suomennoksen [Iltaruskon maasta]. – – Se on lähes ainoa suomennettu tieteis- tai fantasiakirja jossa kieli nousee merkittävälle tasolle ja jossa tekstin funktio ei ole lukijan kiduttaminen.”
Iltaruskon maalla on ollut merkittävä vaikutus roolipeleihin ja erityisesti niissä esiintyvään taikuuteen. Romaanin maailmassa velhot eivät osaa loitsuja ulkoa, vaan joutuvat pänttäämään ne kirjoista mieleensä suurella vaivalla; taikoessaan velho jälleen unohtaa käyttämänsä loitsun. Dungeons & Dragons (1974) omaksui ”vancelaisen” (”vancian”) taikuuden pohjaksi omille magiasäännöilleen. Vuonna 2001 ilmestyi Iltaruskon maan ja sen jatko-osien maailmaan sijoittuva, Robin D. Lawsin suunnittelema lisenssipeli The Dying Earth Roleplaying Game. Peli sai harrastajien keskuudessa myönteisiä arvioita.
Aiheesta muualla

Alison Flood: World of fantasy: Tales of a Dying Earth by Jack Vance. The Guardian 5.12.2011. (englanniksi)
Ólympos

Ólymposvuori.
| --- | --- |
Tyyppi:  kansallispuisto 
Sijainti:  Pieria, Keski-Makedonia ja Lárisa, Thessalia, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  2 917,727 m
Prominenssi:  2 355 m
Ensimmäinen nousu huipulle:  2. elokuuta 1913, Chrístos Kákalos, Frederic Boissonnas ja Daniel Baud-Bovy
| --- | --- |
Luokitus:  kansallismetsä, Natura-alue
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ólympos (kreik. Όλυμπος, m.kreik. Ὄλυμπος) on vuori Keski-Makedonian ja Thessalian rajalla Kreikassa. Sen korkeimman huipun Mýtikaksen korkeus on 2 917,727 metriä ja prominenssi 2 355 metriä. Ólympos on Kreikan korkein ja Balkanin niemimaan toiseksi korkein vuori. Ólymposvuori ja sen ympäristö muodostavat kansallispuiston nimellä Ólympoksen kansallismetsä (Εθνικός Δρυμός Ολύμπου, Ethnikós Drymós Olýmpou).
Maantiede

Ólympos sijaitsee kreikkalaiseen Makedoniaan kuuluvan Pierian alueyksikön ja Thessaliaan kuuluvan Lárisan alueyksikön rajalla noin 18 kilometriä länteen pohjoisen Egeanmeren rannikosta, noin 80 kilometriä etelään Thessalonikin kaupungista ja noin 260 kilometriä pohjoiseen Ateenasta. Vuori muodostaa Thessalian pohjoisrajan. Sen pohjoispuolella sijaitsee Makedonian tasanko. Eteläpuolella Témpin eli Tempen sola erottaa Ólympoksen Óssavuoresta. Vuori sijaitsee suhteellisen erillään muista Kreikan korkeimmista vuorista, joista suuri osa, mukaan lukien toiseksi korkein vuori Smólikas, sijaitsee Píndosvuoristossa.
Ólympoksen vuorimassiivi käsittää noin 500 neliökilometrin kokoisen alueen. Sen ympärysmitta on noin 80 kilometriä ja halkaisija keskimäärin 25 kilometriä. Vuorimassiivi koostuu 52 huipusta, joiden korkeus on 2 918 metrin ja 760 metrin välillä. Huippujen välissä on jyrkkiä solia ja rotkoja. Prominenssiltaan Ólympos on Kreikan toiseksi korkein Kreetalla sijaitsevan Ídavuoren jälkeen. Koko Balkanilla Ólympos on toiseksi korkein vuori Rilavuorten Musalan jälkeen.
Ólympoksen korkeimmat huiput ovat:
Mýtikas (Μύτικας, 2 918 m)
Skolió (Σκολιό, 2 911 m)
Stefáni (Στεφάνι, 2 905 m)
Skála (Σκάλα, 2 866 m)
Ágios Antónios (Άγιος Αντώνιος, 2 817 m)
Profítis Ilías (Προφήτης Ηλίας, 2 803 m)
Toúmpa (Τούμπα, 2 800 m)
Christákis (Χριστάκης, 2 707 m)
Kalógeros (Καλόγερος, 2 700 m)
Metamórfosi (Μεταμόρφωση, 2 699 m)
Frágkou Alóni (Φράγκου Αλώνι, 2 678 m)
Kakávrakas (Κακάβρακας, 2 619 m)
Chótza (Χότζα, 2 589 m)
Skoúrta (Σκούρτα, 2 485 m)
Flámpouro (Φλάμπουρο, 2 473 m)
Ennéa Pýrgoi (Εννέα Πύργοι, 2 450 m)
Kítros (Κίτρος, 2 416 m)
Huipuista Mýtikas tunnetaan myös ”kaikkiin jumaliin” viittaavalla nimellä Pántheon (Πάνθεον), ja Stefáni nimellä Thŕonos tou Día (θρόνος του Δία, ”Zeuksen valtaistuin”).
Ólympos on lumipeitteinen marraskuusta toukokuulle. Keskimääräinen lämpötila on talvella –20…+10 °C ja kesällä 0…20 °C. Ylöspäin noustessa lämpötila laskee keskimäärin 0,5 °C sataa metriä kohden. Vuoristossa sataa paljon, noin 3–4 kertaa enemmän kuin Kreikan sisämaassa keskimäärin. Puolet sateesta tulee lumena talvisaikaan ja puolet vetenä. Alueella on paljon virtoja sekä lumen sulamisesta syntyviä kausittaisia pieniä järviä.
Ólympoksen kansallismetsä käsittää 3 988 hehtaarin eli noin 40 neliökilometrin kokoisen alueen vuoren itärinteessä. Laajempi suojelualue vuoren ympäristössä käsittää 238 neliökilometrin alueen. Ólympos on julistettu myös Unescon biosfäärireservaatiksi sekä merkittäväksi lintujensuojelualueeksi. Vuoren alueella elää 1700 kasvilajia sekä lukuisia eläinlajeja, joista osa on harvinaisia. Vuoren rinteillä kasvaa lehtimetsää noin 500 metrin korkeudelle. Ylempänä kasvaa havumetsää. Puuraja on noin 2 500 metrissä.
Useimmat vuorelle kiipeävät aloittavat taipaleen vuoren itäpuolella sijaitsevasta Litóchorosta.
Historia

Ólymposvuoristo on muotoutunut noin 200 miljoonaa vuotta sitten. Alue oli alun perin merenpohjaa. Vuoristo sai lopullisen muotonsa viimeisen jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten.
Ólympos sai erityisen maineensa antiikin ajalla. Kreikkalaisessa mytologiassa vuori oli olympolaisten jumalten eli kreikkalaisen uskonnon keskeisimpien jumalten asuinpaikka. Siellä ajateltiin sijaitsevan erityisesti ylijumala Zeuksen valtaistuimen. Nimi ”Olympos” on ollut alun perin ilmeisesti yleinen nimi idealisoidulle jumalten asuinpaikalle, ja alkanut viitata tiettyyn vuoreen vasta myöhemmin. Vielä Homeroksella on epäselvää, missä ”Olympos” tarkalleen ottaen sijaitsi, ja eri puolilla antiikin maailmaa sijaitsi (ja sijaitsee edelleen) useita samannimisiä vuoria; antiikin aikana niitä tunnettiin ainakin 14 kappaletta, muun muassa Eliissä, Kyproksella, Lakoniassa, Lyykiassa ja Myysiassa. Nykyään tunnetuimpia ovat Euboian Ólympos ja Lesboksen Ólympos Kreikassa sekä Tróodos-vuorten Ólympos Kyproksella.
Nimestään huolimatta Ólymposvuorella ei ole yhteyttä Olympian kisoihin, jotka saivat nimensä Peloponnesoksen niemimaalla lähes 300 kilometriä vuoresta etelään sijaitsevasta Olympian lehdosta, joka oli panhelleeninen Zeuksen kulttipaikka. Ólymposvuoren lähellä sen koillispuolella sijaitsi sen sijaan Dionin kaupunki, joka oli Makedonian valtakunnalle tärkeä Zeuksen kulttipaikka.
Antiikin aikana Ólymposta kutsuttiin myös Makedonian vuoreksi tai Thessalian vuoreksi. Paikallisesti vuoren nimi on tunnettu myös murremuodoissa Élympos tai Élymbo (Ἔλυμπο(ς)). Eeppisessä runoudessä esiintyy nimimuoto Ūlympos (Οὔλυμπος).
Ólymposvuori valloitettiin ensimmäisen kerran 2. elokuuta 1913. Tuolloin sinne kiipesivät ensimmäisinä paikallinen Chrístos Kákalos sekä sveitsiläiset Frederic Boissonnas ja Daniel Baud-Bovy. Kákalos (1882–1976) toimi tämän jälkeen vuoren ensimmäisenä oppaana ja kiipesi sinne viimeisen kerran vuonna 1972.
Ólympoksen kansallispuisto perustettiin vuonna 1938. Se oli Kreikan ensimmäinen kansallispuisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ólympos Wikimedia Commonsissa
Kreikan vuoret ja vuoristot
| --- | --- |
Korkeimmat vuoret (yli 2 000 m):  Ólympos  Smólikas  Vóras  Grámmos  Gkióna  Týmfi  Vardoúsia  Parnassós  Ída eli Psiloreítis  Páchnes  Kakardítsa  Taÿ́getos  Kyllíni  Aroánia  Varnoúntas  Tymfristós  Lákmos  Katarachiás  Vasilítsa  Falakró  Erýmanthos  Órvilos  Tringía  Doúsko  Piéria  Karáva  Tzéna  Lýgkos  Kakoplévri  Mavrovoúni  Pínovo  Oíti  Díkti  Avgó  Aféntis Christós  Vérno  Áskio  Kaliakoúda  Vérmio  Chatzí  Áthos  Bélles  Trapezítsa 
Vuoristot:  Ágrafa  Akarnaniká  Asteroúsia  Athamaniká  Bélles  Koúla  Kroússia  Lasíthi  Lefká Óri  Óri Kyparissías  Píndos  Rodópi  Thryptí 
Kreikan kansallispuistot
| --- | --- |
Kansallismetsät:  Aínoksen kansallismetsä  Oítin kansallismetsä  Ólympoksen kansallismetsä  Parnassóksen kansallismetsä  Párnithan kansallismetsä  Píndoksen kansallismetsä  Préspajärvien kansallismetsä  Samarián kansallismetsä  Soúnion kansallismetsä  Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä 
Merikansallispuistot:  Alónnisoksen ja Pohjoisten Sporadien merikansallispuisto  Zákynthoksen merikansallispuisto 
Muut kansallispuistot:  Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuisto  Axióksen suiston kansallispuisto  Chelmóksen–Vouraïkóksen kansallispuisto  Dadián, Lefkímin ja Souflín metsien kansallispuisto  Évroksen suiston kansallispuisto  Itä-Makedonian ja Traakian kansallispuisto  Kerkíni-järven kansallispuisto  Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto  Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuisto  Mesolóngin–Aitolikón laguunien kansallispuisto  Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto  Préspajärvien kansallispuisto  Rodópi-vuorten kansallispuisto  Schiniáksen kansallispuisto  Tzoumérkan, Peristérin ja Árachthoksen rotkon kansallispuisto 
Ólympoksen korkein huippu Mýtikas.
Ólymposvuori 3D-animaatiossa.
Ólymposvuori Litóchorosta nähtynä.
Polku Skoúrtan huipulla kohti Ólymposvuoren korkeimpia huippuja.
Apotti

Trappistiluostarin apotti (oikealla) jumalanpalveluksessa.
Apotti joutuu kuoleman omaksi Hans Holbeinin puupiirroksessa noin vuodelta 1525.
Apotti on useissa katolisissa veljeskunnissa sekä muissa vanhemmissa munkkikunnissa munkkiluostarin johtajasta käytetty virkanimi. Sana tulee aramean kielen sanasta abba "isä". Apotti oli alkuaan kenestä tahansa arvostetusta munkista käytetty kunnianimitys. Ortodoksisessa kirkossa apottia vastaava nimitys on igumeeni ja naisluostarin johtajasta puhuttaessa igumenia.
Metanoli

| Metanoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  metyylialkoholi, puusprii, karbinoli
CAS-numero:  67-56-1
PubChem CID:  887
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH3OH
Moolimassa:  32,04 g/mol
Ulkomuoto:  väritön neste
Sulamispiste:  –97,8 °C
Kiehumispiste:  64,7 °C
Tiheys:  0,7869 g/cm3
Liukoisuus veteen:  liukenee
 T F 
Metanolia
Metanolilla denaturoitua spriitä.
Metanoli eli metyylialkoholi on myrkyllinen alkoholi. Metanoli on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste. Se palaa melkein värittömällä liekillä muodostaen hiilidioksidia ja vettä:
Metanoli on tärkeä lähtöaine kemianteollisuudessa. Lisäksi sitä käytetään muun muassa liuottimena, jäätymisenestoaineena ja polttoaineena.
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Valmistus

Metanolin valmistus on tunnettu kauan eikä ensimmäisten valmistusmenetelmien alkuperää tarkkaan tiedetä. Metanolia voidaan valmistaa useilla eri menetelmillä kuten maakaasusta syntetisoimalla, mutta helpointa on antaa vedyn reagoida hiilimonoksidin (häkä) kanssa, vesikaasusta hydraamalla. Reaktio tapahtuu tällöin seuraavasti:
Reaktiota voidaan kiihdyttää katalyyteillä, kuten kupari-, sinkki tai kromioksideilla. Myös lyijyn ja talliumin käytöstä katalyytteinä on saatu rohkaisevia tuloksia. Myös auringonvaloa voidaan käyttää tuotannossa tarvittavan vedyn valmistuksen energialähteenä. Metanolin valmistus maakaasusta on edullista, sillä kaasu on valmiiksi puhdasta ja muunnoksen hyötysuhde on tyypillisesti korkea, noin 60–70 prosenttia, mutta yli 80 prosentin hyötysuhteeseenkin on päästy. Jos huomioidaan valmistusprosessin hukkalämmön hyödyntäminen sähköntuotantoon, yli 90 prosentin hyötysuhteeseen voidaan päästä.
Metanolia syntyy myös puun kuiva­tislauksessa, minkä vuoksi siitä käytetään myös nimitystä puu­sprii.. Sen valmistus puusta tai muusta biomassasta onnistuukin vain hiukan huonommalla hyötysuhteella kuin vedystä ja hiili­monoksidista. Tällöin muunnoksen hyötysuhde jää noin 42–66 prosenttiin.
Ilmakehän hiilitasapaino ei häiriinny, jos metanolin massatuotannossa tarvittavan hiilimonoksidin tuotantoon käytetään energiakasveja esimerkiksi puuhakkeen tai vaikkapa jätepaperin muodossa. Vaikka niiden sijaan hiilimonoksidin tuottamiseen käytettäisiinkin kivihiilivaroja tai öljyä, olisi kasvihuonekaasupäästöjen vähennys dramaattinen verrattuna perinteisten fossiilisten polttoaineiden käyttöön. Puusta valmistetun metanolin EROEI on noin 5,5.
Käyttö

Metanoli on tärkeä teollisuuskemikaali, jota käytetään lähtöaineena muiden kemikaalien, muun muassa formaldehydin sekä useiden väri- ja lääkeaineiden valmistuksessa. Muita metanolin käyttökohteita ovat mm. käyttö liuottimena ja jäätymisenestoaineena sekä aiemmin lasinpesunesteenä. EU:n kemikaaliasetuksen mukaan 9. toukokuuta 2019 jälkeen metanolia ei enää saa saattaa markkinoille yleiseen kulutukseen tuulilasin pesu- ja jäänpoistonesteissä pitoisuutena, joka on 0,6 painoprosenttia tai suurempi.  Myrkyllisten ominaisuuksiensa vuoksi metanolia käytetään myös teollisuusetanolin denaturointiin.
Käyttö > Metanoli polttoaineena

Metanoli on eräs vaihtoehto tulevaisuuden synteettiseksi polttoaineeksi. Sähköenergian varastointi ajoneuvoihin, laivoihin ja lentokoneisiin on hankalaa ja epätaloudellista, samoin vedyn. Sen sijaan metanolin käyttö, käsittely ja jakelu muistuttaa läheisesti bensiinin vastaavia prosesseja. Metanolia voidaan käyttää polttoaineena myös ottomoottorissa. Sen oktaaniluku on moottoribensiiniä suurempi, mutta energiatiheys pienempi. Metanolin energiatiheys on 19,7 MJ/kg bensiinin 40 MJ/kg. Pelkän metanolin käyttö polttoaineena mahdollistaa korkean puristussuhteen ottomoottorissa ja sen ansiosta myös korkean hyötysuhteen. Ottomoottorin hyötysuhdetta voidaan kohottaa myös pakokaasun takaisinkierrätyksen avulla, kun takaisinkierrätystä käytetään ottomoottorissa osittain tai kokonaan tavanomaisen virtauksen rajoituksen sijasta. Metanolipolttoaineella pakokaasun takaisinkierrätys onnistuu paremmin kuin bensiinillä.
Polttoainejärjestelmän syöpymisriskin vuoksi metanoli ei sovellu useimpien nykyisten moottoriajoneuvojen polttoaineeksi suoraan ilman muutoksia. Toisaalta, kun polttoainejärjestelmän syöpymiselle herkät komponentit on vaihdettu metanolia kestäviin, syöpymisongelmia ei sen jälkeen ole. Ajoneuvon moottorin ja polttoainejärjestelmän muuttaminen metanolille sopivaksi on suhteellisen helppo tehtävä siinä mielessä, että kaikki tarvittavat tekniset ratkaisut ovat tiedossa.  Metanoli aiheuttaa haasteita myös moottorin öljyvoitelulle, sillä voiteluöljyn saastuminen metanolista aiheuttaa syöpymistä tavanomaisten moottoreiden laakereissa, sylintereissä ja tiivisteissä.
Metanolia käytetään perinteisesti polttoaineena raketeissa, rata-autoissa (kuten Champ Car), speedway-pyörissä ja kiihdytysautoissa (drag racing). Metanoli on suosituin polttomoottorein varusteltujen pienoismallien polttoaine. Metanolilla toimivia polttokennoja kehitetään kannettavien tietokoneiden, matkapuhelinten sähköenergian lähteeksi, mutta toistaiseksi sen käyttöä pidetään palo-, räjähdys-, sekä myrkytysvaarojen tuottamien vastuiden takia ongelmallisena. Kiina on panostanut huomattavasti metanolin käyttöön liikennepolttoaineena. Metanolipolttokennoa pidetään yhtenä tulevaisuuden ratkaisuna sähköautoille.
Liikenneonnettomuuksissa metanolin ongelmana on sen palaminen värittömällä liekillä. Ratkaisuna tähän ongelmaan voisi olla valkoista tai punaista savua tuottavan kemikaalin lisääminen metanolipolttoaineen sekaan. Bensiiniin verrattuna metanoli ei ole yhtä leimahdusherkkä ja tulipalon sytyttyäkin metanoli on pienempi ongelma. Metanolin hyvän liukenemisen ansiosta metanolipalo on helppo sammuttaa vedellä. Juuri paremman paloturvallisuuden vuoksi Indianapolis 500 -autokilpailuissa siirryttiin metanolipolttoaineen käyttöön vuonna 1965.