stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Junkers Ju 88
Kehitys- ja käyttöhistoria > Ju 88 R

R-versio kehitettiin Ju 88 C -version pohjalta vaihtamalla moottorit tehokkaampiin 1 600 hv:n BMW MA -moottoreihin. Tarkoituksena oli lisätä yöhävittäjien suorituskykyä ilman, että jouduttaisiin suunnittelemaan kokonaan uusi versio. Tavoitetta ei kuitenkaan saavutettu, ja version valmistusmäärät jäivät pieniksi. Vuoden 1943 kuluessa yhteen R-2-koneeseen asennettiin Ju 188:n isompi sivuperäsin lento-ominaisuuksien parantamiseksi. Tämä prototyyppi sai nimen Ju 88 V58, ja sitä käytettiin kehitettäessä varsinaista yöhävittäjäversiota, Ju 88 G:tä.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Yöhävittäjä Ju 88 G

G-versio oli ensimmäinen varsinainen yöhävittäjämuunnos. Vuonna 1943, liittoutuneiden yöpommitusten lisääntyessä, suunniteltiin pelkästään yötoimintaan tarkoitettu versio. Pommittajaversioissa ollut vatsavanna (johon oli asennettu konekivääriampujan kaksoiskonekiväärit) jätettiin pois, ja tilalle tuli eteenpäin ampuvaa tykkiaseistusta (4 × 20 mm MG 151/20) sisältänyt vanna. Esisarjaversiossa oli lisäksi kaksi MG 151/20 -tykkiä koneen nokassa. Ne jäivät kuitenkin pois tuotantoversiosta, koska niiden suuliekit sokaisivat ohjaajan hetkellisesti, mikä johti usein siihen, että kohteena ollut viholliskone jouduttiin etsimään uudelleen. Sarjan koneet varustettiin jo tehtaalla tutkavarustuksella, aluksi FuG 220 Liechtenstein -tutkalla ja myöhemmin malleilla FuG 227 Flensburg ja FuG 228 Liechtenstein. Useisiin koneisiin asennettiin Schräge Musik -aseistus, jossa koneen runkoon siiven takaosan kohdalle sijoitettiin kaksi MG 151/20 -tykkiä, jotka oli suunnattu etuviistoon 70 asteen kulmassa. Tähtäys suoritettiin yläviistotähtäimen avulla. Näin pystyttiin tulittamaan brittiläisten pommikoneiden heikoimmin suojattua aluetta eli koneen alapuolta. G-version alatyyppejä käytettiin sekä länsi- että itärintamalla sodan loppuun asti. Entistä tehokkaampien moottoriensa sekä edullisen siipikuormituksensa ansiosta Ju 88G oli tehokas yöhävittäjä, ja se syrjäyttikin sodan loppua kohti hitaammat yöhävittäjätyypit. Lukuisat yöhävittäjä-ässät, muun muassa Helmut Lent ja Heinz Rökker, saavuttivat ilmavoittoja Ju 88 G:llä.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Kaukotiedustelukone Ju 88 H

Pohjois-Atlantilla lennettäviin tiedustelulentoihin kehitettiin vuoden 1942 loppupuolella versio, joka pohjautui Ju 88 D:hen. Koneen runkoa pidennettiin 0,9 metriä siiven etupuolelta ja 2,3 metriä siiven takaa. Pidennettyyn runkoon asennettiin neljä polttoainesäiliötä, jotka nostivat käytettävän polttoaineen määrän noin 7 000 litraan. Lentomatka piteni A-version 3 200 kilometristä noin 5 000 kilometriin. Koneista poistettiin myös vatsavanna, ja miehistö väheni samalla kolmeen. Version koneissa käytettiin BMW 801- tähtimoottoreita. Vuosina 1942–44 valmistettiin versiota kahta eri alatyyppiä, tutkalla ja kameralaitteistoilla varustettua tiedustelukonetta H-1 sekä kuudella MG 151/20 -tykillä varustettua tiedustelevaa raskasta hävittäjäkonetta H-2. Version valmistusmäärät jäivät pieniksi: kumpaakin alatyyppiä rakennettiin vain 10 kappaletta. Näiden lisäksi kehitettiin vuonna 1944 kaksi uutta alatyyppiä, H-3 (tiedustelu) ja H-4 (hävittäjä), joissa koneen runkoa pidennettiin entisestään viidennen polttoainesäiliön lisäämiseksi. Näitä alatyyppejä valmistettiin kuitenkin vain muutamia eikä niitä toimitettu palveluskäyttöön. Myöhemmin niitä käytettiin Mistel-projektissa.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Ju 88 P

Vuonna 1943 venäläisten T-34-panssarivaunun uusien, paremmin panssaroitujen tyyppien nopea yleistyminen pakotti saksalaiset käyttämään panssarintorjuntaan myös ilma-asettaan. Ju 88 A-4:stä kehitettiin muunnos Ju 88 P, jonka alatyypeissä käytettiin muun muassa 75, 50 ja 37 mm:n panssarintorjunta-aseita. Lisääntynyt paino teki versiosta kömpelön, mistä syystä koneet siirrettiin vähitellen yöoperaatioihin.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Pommituskone Ju 88 S

Ju 88:n pommittajaversioista viimeinen, Ju 88 S, kehitettiin vuoden 1943 kuluessa. A-4-version koneiden käyttö ilman hävittäjäsuojaa (jota ei aina ollut saatavissa) liittoutuneiden uusimpia hävittäjiä vastaan aiheutti liikaa tappioita kesästä 1943 alkaen. Nopeamman ja ominaisuuksiltaan paremman version kehittämisessä käytettiin samaa peruskonstruktiota kuin A-4:ssä –  muun muassa runko, siivistö ja peräsimet olivat samat. Esisarjan S-0 koneet varustettiin 1 700 hv:n BMW 801D -moottoreilla ja VDM-metallipotkureilla. Koneen nokkaa muotoiltiin virtaviivaisemmaksi, minkä lisäksi vatsavanna, syöksyjarrut ja oikaisuautomatiikka poistettiin. Myös puolustusaseistusta kevennettiin. Näillä muutoksilla koneen nopeus nousi 530 kilometriin tunnissa. Sarjatuotanto aloitettiin alatyypillä S-1, jossa moottorityypiksi vaihtui BMW 801G-2. Moottorit oli varustettu GM-1 -tehonlisäysjärjestelmällä, jolla moottorin tehoa saatiin hetkellisesti nostettua ruiskuttamalla moottoriin hapen ja typen sekoitusta (ilokaasua N2O). Laivuekäyttöön koneita alkoi saapua vuodenvaihteessa 1943–44. Vuoden 1944 kuluessa Luftwaffella alkoi kuitenkin olla pulaa koulutetuista lentäjistä ja polttoaineesta. Sitä paitsi tuotantoa keskitettiin yhä enemmän hävittäjien valmistukseen. Ju 88:n viimeiset päivisin operoivat versiot muuttuivat suorituskyvystään huolimatta vuoden 1944 lopulla käyttökelvottomiksi jo pelkästään liittoutuneiden ilmaylivoiman vuoksi.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Tiedustelukone Ju 88 T

S-version tullessa tuotantoon kehitettiin myös siihen pohjautuva tiedusteluversio korvaamaan vanhentuvaa D-versiota. Varustelu oli pääpiirteissään sama kuin S-versiossa, mutta ilman pommikuormaa tiedusteluversio oli  nopeampi. Nopeuden ansiosta T-version koneita voitiin käyttää tiedustelutehtävissä sodan loppuun saakka.
Kehitys- ja käyttöhistoria > Mistel

Sodan loppupuolella noin 250 Ju 88 -konetta muutettiin lentäviksi pommeiksi, joitten päälle kiinnitettiin Messerschmitt Bf 109 F-4- tai Focke-Wulf Fw 190 -hävittäjä. Hävittäjälentäjä lensi yhdistelmän kohteeseen ja irrottautui pommikoneesta suunnattuaan sen maaliinsa. Aluksi oli tarkoitus käyttää lähes loppuun lennettyjä, räjähdysaineella täytettyjä Junkerseja. Operatiivisessa käytössä kuitenkin käytettiin yleensä uusia pommikoneita, jotka oli varustettu tarkoitukseen suunnitellulla, koneen ohjaamon tilalle asennetulla 1 800 kilon räjähdekärjellä.
Mistelien luultavasti suurin menestys oli lähiosuma HMS Nithiin eli liittoutuneitten Normandian maihinnousussa käyttämään päämajalaivaan 21. kesäkuuta 1944. Yhdeksän laivan miehistön jäsentä kuoli, 26 haavoittui ja Nith jouduttiin hinaamaan takaisin Englantiin korjattavaksi.
Käyttö Suomen ilmavoimissa > Jatkosota

Saksasta Suomeen ostettiin alkuvuodesta 1943 24 kappaletta Ju 88 A-4 -konetta (tunnus Suomessa JK). Koneet (23 kappaletta, yksi tuhoutui matkalla Suomeen) sai käyttöönsä huhtikuussa Lentolaivue 44, jonka tukikohta sijaitsi Onttolassa Joensuussa. Laivue luovutti aiemmin käyttämänsä Bristol Blenheim -koneet Lentolaivue 42:lle. Ju 88:n Blenheim-konetta kehittyneemmän tekniikan vuoksi loput vuodesta 1943 kuluivat pääasiassa koulutukseen. Vain muutamia tiedustelu- ja pommitustehtäviä suoritettiin. Mainitsemisen arvoisia olivat erityisesti Lehdon partisaanikylän pommitus 20. elokuuta 1943 (ensimmäinen tehtävä koko laivueen voimin) sekä Lavansaaren lentokentän pommitus 18. syyskuuta 1943 (seitsemän laivueen JK-konetta vaurioitui pakkolaskuissa huonon sään takia). Kesällä 1943 havaittiin koneiden siivissä pommitussyöksyjen jälkeisten oikaisujen aiheuttamia muutoksia, minkä vuoksi koneista poistettiin syöksyjarrut ja siirryttiin alkuperäisistä 60-80 asteen syöksyistä 45 asteen liukupommituksiin. Tällä muutoksella haluttiin säästää kalustoa turhalta kulumiselta pommitustarkkuuden kuitenkaan kärsimättä.
Alkuvuoden 1944 merkittävimpiä pommitustehtäviä olivat Kasimovon lentokentän pommitus 9. maaliskuuta kuudella koneella sekä Petsnajoen moottorikelkkatukikohdan pommitus 22. maaliskuuta 11 koneella. 9. kesäkuuta alkanut Neuvostoliiton suurhyökkäys Karjalankannaksella työllisti koko Lentorykmentti 4:n, johon Ju 88 -koneilla operoinut Pommituslentolaivue 44 kuului. Pommituslentoja lennettiin kaikin käytettävissä olevin voimin useita kertoja päivässä, sään salliessa myös öisin. Lennot suuntautuivat aluksi Kuuterselän alueelle ja Kivennavalle sekä Viipurinlahdelle. Venäläisten hyökkäyksen edetessä lennettiin Talin-Ihantalan alueelle sekä Vuosalmelle. Suurhyökkäyksen aikana koneita käytettiin myös vaakapommituksiin, mikäli huono sää ei sallinut liukupommitusta.
Käyttö Suomen ilmavoimissa > Lapin sota

Lapin sodassa Pommituslentolaivue 44 kuului Lentoryhmä Sarkoon. Osaston JK-koneita käytettiin sekä tiedusteluun että pommituksiin. Huonon sään takia pommitukset suoritettiin pääsääntöisesti vaakapommituksina. Kohteina olivat useimmiten saksalaisten vetäytyvien joukkojen muodostamat autokolonnat. Ju 88 -koneen pitkä toimintamatka mahdollisti tiedustelulennot aina Pohjois-Norjan rannikolle asti. Näitä lentoja lennettiin etenkin vuonna 1945 varsinaisten pommitustehtävien vähentyessä. Viimeinen sotalento JK-koneilla lennettiin 4. huhtikuuta 1945. Kyseessä oli tiedustelulento ja koneena JK-268.
Käyttö Suomen ilmavoimissa > Sodan jälkeen

JK-koneita käytettiin sodan jälkeen koulutuskalustona Kemissä ja Luonetjärvellä. Ilmavoimien kalustoluettelosta koneet poistettiin vuonna 1948. Kaikki jäljelle jääneet koneet romutettiin, viimeiset 1950-luvun alkupuolella. Keski-Suomen ilmailumuseossa on näytteillä JK-koneessa käytetty Jumo 211 -moottori. Suomen ilmailumuseossa Vantaalla on näytteillä Ju 88 -koneen ohjaamolasituksen rakenteita, jotka ovat Saksan Luftwaffen yksilöstä. Liperin Tutjunniemessä nostettiin pommilastissa veteen syöksyneen Suomen ilmavoimien Ju 88:n osia ja räjähteitä syksyllä 2008. Järvestä löytyi lentokoneen konetykki, neljä lentopommia, ammuksia ja muuta sotaromua. Lentokoneen toinen moottori on nostettu, puhdistettu ja esillä Pohjois-Karjalan museossa Joensuussa.
Tekniset tiedot (Ju 88 A-4)

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 4
Pituus: &&&&&&&&&&&&&014.036000014,36 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&020.08000020,08 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.07000004,7 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&054.070000054,7 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&08550.&&&&008 550 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&012000.&&&&0012 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Junkers Jumo 211J -V12-moottoria; &&&&&&&&&&&01060.&&&&001 060 kW (&&&&&&&&&&&01420.&&&&001 420 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0472.&&&&00472 km/h 5 300 metrissä
Lentomatka: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”.1 800–3 200 km täydessä kuormassa
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&08200.&&&&008 200 m
Aseistus
5 × 7,92 mm MG 81 -konekivääriä
1 × 20 mm MG FF -tykki
1 500–3 000 kg pommeja
Kirjallisuutta

Rauno Suhonen, Kovan kohtalon pommikone JK-254, Docendo Oy 2014
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Junkers Ju 88 historiaa englanniksi
Junkers Ju 88 historiaa englanniksi
Junkers Ju 88 historiaa saksaksi
Junkers Ju 88 historiaa saksaksi
Junkers Ju 88 historiaa ranskaksi
Ranskalainen Mistel-sivu
Junkers Ju 88 vuonna 1940.
Pakkolaskun tehnyt Ju 88 C-6.
Ju 88 R-1 RAF:n museossa Hendonissa.

LeLv 44:n Junkers Ju 88 A-4, JK-265
Junkers Ju 88A-4 Luonetjärven lentokentällä huhtikuussa 1944.
Junkers Ju 88 D:n ohjaamo
Fujifilm

| Fujifilm Holdings Corporation Fuji-fuirumu Hōrudingusu kabushiki gaisha 富士フイルムホールディングス株式会社 |
| --- | --- |

 Yhtiön päämaja Tokiossa.
Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  TYO: 4901 NASDAQ: FUJI
ISIN:  JP3814000000
Perustettu:  20. tammikuuta 1934
Toimitusjohtaja:  Teiichi Goto
Kotipaikka:   Tokio, Japani
Toiminta-alue:  Maailmanlaajuinen
Toimiala:  monialainen
Tuotteet:  Digitaalinen kuvantaminen Lääketieteellinen kuvantaminen Valokuvausmateriaalit Biologisten lääkkeiden valmistus, laitteet ja palvelut Kosmetiikka
Liikevaihto:   2,96 biljoonaa ¥‎ (2023)
Liikevoitto:   276,7 miljardia ¥‎ (2023)
Nettotulos:   243,5 miljardia ¥‎ (2023)
Henkilöstö:  73 906 (2019)
Kotisivu:  holdings.fujifilm.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fujifilm Holdings Corporation (jap. 富士フイルムホールディングス株式会社, Fuji-fuirumu Hōrudingusu kabushiki gaisha), joka toimii nimellä Fujifilm (jap. 富士フイルム, Fuji-fuirumu) on vuonna 1934 perustettu japanilainen monikansallinen monialayritys, joka toimii valokuvauksen, optiikan, kuvanvalmistukseen, toimisto- ja lääketieteellisen elekrtoniikan, biotekniikan ja kemikaalien aloilla.
Fujifilm teki 1960-luvulta asti tiivistä yhteistyötä Xeroxin kanssa kopiokoneissa ja digitaalisessa painatuksessa 40 000 henkeä työllistävässä yhteisyrityksessä Fuji Xerox. 2010-luvun lopulla Xerox irtautui yrityksestä, josta tuli Fujifilmin kokonaan omistama.
Tuotteita > Kamerat, objektiivit, optiikka, ja kuvankäsittely

FinePix-digitaalikamerat (esim. FinePix S5 Pro). Mallistoon kuuluu hyvin edullisia kompaktikameroita sekä kehittyneempiä malleja, joissa käytetään Fujin Super CCD -kennotekniikkaa, mikä parantaa kennon toimintaa suurilla herkkyyksillä ja lisää dynamiikkaa. Super CCD -tekniikkaa hyödyntävät myös FinePix-järjestelmäkamerat.
Fujifilm X -kiinnityksen mukaiset peilittömät järjestelmäkamerat, kuten X-Pro1
kompaktit kamerat: FinePix F- ja Z -sarjat, X100 sekä X100S
vedenpitävät FinePix XP -sarjan digikamerat
Fujinon objektiivit ja kiikarit, mukaan lukien yleisimmin käytetyt televisiokameroiden objektiivit
Digitaaliset mammografia- ja radiografialaitteet
Fujinon-objektiivit
Fujica-merkillä 1900-luvulla myydyt kinofilmikoon kompakti- ja järjestelmäkamerat sekä kaitafilmikamerat
Fujicascope-filmiprojektorit
Tuotteita > Filmituotteet

Elokuvafilmit, jotka tunnetaan hienorakeisuudesta ja sävykkäästä väritoistosta. Monet eurooppalaiset ja aasialaiset elokuvat kuvataan Fujifilmin filmeille. Hollywood-ohjaajista muun muassa Steven Spielberg kuvaa usein Fujifilmin filmille.
Fujichrome-diafilmit
Velvia: värikylläinen ja hienorakeinen filmi, joka on muun muassa monien luontokuvaajien suosiossa.
Provia: Velviaa luonnollisemmat värisävyt tuottava filmi.
Astia: erittäin hienorakeinen ja loivakontrastinen filmi, joka sopii erityisesti studiokäyttöön ja muotokuviin.
Sensia: Astian kuluttajaversio.
Fujicolor-värinegatiivifilmit
Fujicolor Pro 160S, 160C, 400H, and 800Z (aikaisemmin NPS, NPC, NPH, and NPZ): ammattikäyttöön suunniteltu filmisarja erilaisin kontrastiominaisuuksin.
Reala: ensimmäinen neljännen (syaanin) värikerroksen omannut filmi; erittäin hienorakeinen.
Superia: harrastajakäyttöön suunnattu edullinen värifilmi.
Press: sama filmi kuin Superia, mutta sitä myydään erityisesti ammattikäyttöön ja kylmässä säilytettynä tasalaatuisuuden takaamiseksi.
Neopan: ammattikäyttöön suunnattu mustavalkonegatiivifilmi
Valokuvapaperit
Mustesuihkutulostuspaperit
Magneettiset mediat: magneettinauhat, levykkeet.
Optiset mediat: tallentavat DVD- ja CD-levyt.
Röntgenfilmit
Minilaboratoriot (valokuvausfilminkehityskoneet ja paperikuvien valotuslaitteet)
Digitaaliset valokuvien tallennuspalvelut
Tuotteita > Ihonhoitotuotteet

Vuonna 2006 Fujifilm alkoi markkinoimaan ihonhoitotuotteita. Yritys oli tuotekehittelynsä yhteydessä havainnut, että kamerafilmien hapettumista estävät kemikaalit (kuten astaksantiini) sopivat myös ihonhoitovoiteisiin, koska ne vähentävät UV-säteilyn haittavaikutuksia iholla.
Jari Tolppanen

| Jari Tolppanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. toukokuuta 1966 (ikä 58)
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1990–
Komentajuudet:  Lapin rajavartiosto 2015–2018
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Kunniamerkit:  SVR R I SL K Sot.am
Ylennykset:  eversti 2015 prikaatikenraali 2020 kenraalimajuri 2025
Aiheesta muualla
CV
Jari Heikki Tolppanen (s. 9. toukokuuta 1966) on suomalainen kenraalimajuri, joka työskentelee Rajavartiolaitoksessa teknillisen osaston osastopäällikkönä.
Tolppanen on suorittanut upseerin virkatutkinnon vuonna 1990 ja yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1999. Hän on aiemmin toiminut muun muassa Lapin rajavartioston komentajana, Pohjois-Karjalan rajavartioston apulaiskomentajana ja Euroopan unionin poliisioperaation rajapoliisin operaatiopäällikön neuvonantajana Bosnia ja Hertsegovinassa.
Mark Kelly

| Mark Edward Kelly |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1964 (ikä 61) Orange, New Jersey
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  Yhdysvaltojen senaattori
Ura
Tyyppi:  NASAn astronautti
Tila:  epäaktiivinen
Sotilasarvo:  kommodori (captain), Yhdysvaltain laivasto
Aika avaruudessa:  54 päivää, 2 tuntia, 4 minuuttia
Valittu avaruuslentäjäksi:  1996
Eläköityminen:  2011
 Nimikirjoitus
Lennot

:  STS-108
 
:  STS-121
 
:  STS-124
 
:  STS-134
 
Aiheesta muualla
markkelly.com
Mark Edward Kelly (1964-2-2121. helmikuuta 1964 Orange, New Jersey) on yhdysvaltalainen avaruuslentäjä ja demokraattipoliitikko, joka on toiminut vuodesta 2020 lähtien toisena Arizonan senaattoreista. Kaksoisveljensä Scott J. Kellyn kanssa he ovat ensimmäiset avaruudessa käyneet kaksoset. Kellyn ensimmäinen avaruuslento oli avaruussukkula Endeavourin lento STS-108 5.–17. joulukuuta 2001 ja toinen Discoveryn STS-121 4.–17. heinäkuuta 2006. Kolmannella lennolla 30. toukokuuta - 17. kesäkuuta 2008 Kelly toimi Discoveryn lennon STS-124 komentajana. Neljännellä sukkulalennolla STS-134 hän toimi Endeavourin komentajana. STS-134:n laukaisu viivästyi toistuvasti. Laukaisu toteutui 16. toukokuuta 2011.
Kelly on naimisissa Arizonaa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa edustaneen Gabrielle Giffordsin kanssa. Kellyllä on kaksi lasta aikaisemmasta avioliitosta. Demokraattien kolmannen kauden edustaja Giffordsia ammuttiin 8. tammikuuta 2011 Tucsonissa vaalitilaisuudessa. Kellyn osallistuminen STS-134 -lentoon oli epävarmaa Giffordsin Tucsonin ampumistapauksen jälkeen. Aluksi Kelly päätti keskeyttää sukkulalentoon valmistavat harjoitukset. Gabrielle Giffordsin odotettua nopeamman paranemisen seurauksena Kelly kuitenkin palasi takaisin STS-134:n komentajaksi.
Kelly aloitti Yhdysvaltain senaatissa 2. joulukuuta 2020.
Lentohistoria

| Laukaisu | Laukaisualus | Nimi | Tehtävä | Laskeutuminen | Laskeutumisalus | Kesto | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5. joulukuuta 2001 22:19:28 | Endeavour | STS-108 | lentäjä | 17. joulukuuta 2001 17:56:13 | Endeavour |  |  |
| 4. heinäkuuta 2006 18:37:55 | Discovery | STS-121 | lentäjä | 17. heinäkuuta 2006 13:14:43 | Discovery |  |  |
| 31. toukokuuta 2008 | Discovery | STS-124 | komentaja | 14. kesäkuuta 2008 16:15 | Discovery |  |  |
| 16. toukokuuta 2011 | Endeavour | STS-134 | komentaja | 1. kesäkuuta 2011 | Endeavour |  | Endeavourin viimeinen lento |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mark Kelly Wikimedia Commonsissa
Elämäkerta NASAn sivulla (englanniksi)
Spacefacts.de:n elämäkerta (englanniksi)
Sukkulalentoa STS-134 edeltävä haastattelu (24.3.2011)
Sukkulalentoa STS-124 edeltävä haastattelu (29.4.2008)
Scott ja Mark Kellyn videohaastattelu 8.9.2010
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  US Congress
Lottovoittaja UKK Turhapuro

| Lottovoittaja UKK Turhapuro |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ere Kokkonen
Käsikirjoittaja:  Spede Pasanen
Tuottaja:  Spede Pasanen
Säveltäjä:  Jaakko Salo
Kuvaaja:  Kari Sohlberg
Leikkaaja:  Risto Salo
Lavastaja:  Kristine Elo
Pääosat:  Vesa-Matti Loiri   Marjatta Raita   Spede Pasanen   Simo Salminen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Funny-Films Oy
Levittäjä:  Funny-Films
Ensi-ilta:  27. elokuuta 1976
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  700 000 mk
Katsojat:  480 083
Edeltäjä:  Professori Uuno D. G. Turhapuro
Seuraaja:  Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lottovoittaja UKK Turhapuro on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut Uuno Turhapuro -elokuvasarjan kolmas elokuva. Elokuva oli vuoden 1976 toiseksi suosituin elokuva keräten lähes 500 000 katsojaa teattereihin.
Juoni

Uunolla (Vesa-Matti Loiri) ja vaimollaan Elisabethilla (Marjatta Raita) on yksivuotishääpäivä. Uuno on vuosi sitten lyönyt vetoa kaverinsa Härski Hartikaisen (Spede Pasanen) kanssa siitä, että, jos hän on vuodenkin verran Elisabethin kanssa naimisissa, Hartikainen lupaa hääpäivän kunniaksi juhlalounaan.
Hartikainen sanoo Uunolle, että jos hän veikkaa lottoon Uunonkin puolesta, niin se vähennetään sitten hänen velastaan. Uuno ja Elisabeth joutuvatkin juhlalounaallaan tyytymään lenkkimakkaraan ja piimään. Tapahtumien seurauksena Uunosta tulee täysiverinen 1,5 miljoonan markan lottovoittaja, kunnes huomaa tohkeissaan, ettei vielä omistakaan rahoja. Paikalle saapuu herra Tossavainen (Seppo Laine), joka rahoittaa ennen kuin rahat saapuvat käteen, niinpä Uuno saa elää rikkaan elämää tavallaan velaksi. Uuno ostaa supikoiraturkin, leopardiuimahousut ja kaksi Mercedes-Benz-autoa. Naiset alkavat pitää Uunosta ja niin alkaa pitää appiukkokin (Tapio Hämäläinen). Ajan myötä kuitenkin paljastuu, ettei Uuno olekaan lottovoittaja ja hän joutuu pakenemaan muiden vihaa Härskin autokorjaamolle.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vesa-Matti Loiri  | … |  Uuno Daavid Goljat, myöhemmin Uuno Kaavit Koljat Turhapuro   |
|  Marjatta Raita  | … |  Elisabet Turhapuro, o.s. Tuura   |
|  Tapio Hämäläinen  | … |  Voldemar Tuura, Elisabethin isä   |
|  Marita Nordberg  | … |  rouva Tuura, Elisabethin äiti   |
|  Spede Pasanen  | … |  Härski-Hartikainen   |
|  Seppo Laine  | … |  Tossavainen   |
|  Simo Salminen  | … |  Jaska, mökkinaapuri   |
|  Seela Sella  | … |  Jaskan vaimo   |
|  Jukka Virtanen  | … |  mökkinaapuri   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  mies Esson baarissa   |
|  Mauno Blomqvist  | … |  mies Esson baarissa   |
|  Heikki Huopainen  | … |  mies Esson baarissa   |
|  Titta Jokinen  | … |  Esson baarin myyjä   |
|  Martti Kuningas  | … |  autoasentaja   |
|  Heikki Nousiainen  | … |  ambulanssin kuljettaja   |
|  Pertti Palo  | … |  julkinen notaari   |
|  Mirjam Salminen  | … |  nainen puistossa   |
|  Pirjo Nuotio  | … |  alkutekstien kuuluttaja   |
|  Pekka Lehto  | … |  taksikuski   |
|  Ere Kokkonen  | … |  baarissa istuva mies   |
|  Marja Sulin  | … |  klaffityttö "Esson baari"-kohtauksessa   |
|  Helena Holopainen  | … |  lottovoittaja Uunon tyttöystävä   |
|  Raija Salmela  | … |  lottovoittaja Uunon tyttöystävä   |
|  Anna Ahvenharju  | … |  nainen Kasinolla   |
|  Orvokki Pehkonen  | … |  nainen Kasinolla   |
|  Helena Puukilainen  | … |  nainen Kasinolla   |
|  Tarja Tallqvist  | … |  nainen Kasinolla   |
|  Tuija Vuori  | … |  nainen Kasinolla   |
|  neiti Landström  | … |  nainen Kasinolla   |
Rooleissa > Tekijät

Ohjaus: Ere Kokkonen
Tuottaja: Spede Pasanen
Käsikirjoitus: Spede Pasanen
Kuvaus: Kari Sohlberg
Leikkaus: Risto Salo
Äänitys: Oskari Viskari ja Pekka Lehto
Musiikki: Jaakko Salo
Lavastus: Kristine Elo
Kamera-assistentit: Kalevi Kankainen ja Pekka Aine
Valokuvat: Pekka Aine
Leikkausapulainen: Liisa Pernu
Järjestäjä: Jaakko Uosukainen
Kuvaussihteeri: Marja Sulin
Muusikot ja laulu: Monica Aspelund, Maija Hapuoja ja Irma Tapio
Negatiivinleikkaus: Leena Palmu
Tuotantoyhtiö: Funny-Films Oy, 1976
Rooleissa > Musiikki

1. Uuno Turhapuro
2. Kodin kynttilät
3. Zorbas