stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ari Vatanen
Autourheilu

Vatasen ralliura alkoi helmikuussa 1971 Hankirallista, joka oli tuolloin rallin SM-sarjan kauden avauskilpailu. Vatasen kartanlukijana oli Martti Simonen ja autona Opel Kadett. Vatanen sijoittui kilpailussa sijalle 31. Vatanen voitti Britannian rallimestaruuden vuonna 1976 ja vuonna 1977 hän sijoittui rallin EM-sarjassa kolmanneksi.
Vatanen voitti maailmanmestaruuden kaudella 1981. Vatasen päävastus mestaruudelle oli Guy Fréquelin, joka ei ollut mukana Suomen rallissa, jossa Vatanen päätti taistella voitosta.
Vuonna 1985 Vatanen joutui Argentiinan rallissa vakavaan onnettomuuteen, mutta palasi toivuttuaan takaisin huipulle.
Vatanen voitti Pariisi–Dakar-rallin neljä kertaa vuosina 1987, 1989, 1990 ja 1991.
Vuonna 1988 Pariisi–Dakar-rallissa Vatasen Peugeot varastettiin ja hän myöhästyi, jonka vuoksi hänet hylättiin kilpailusta. Kilpailun voitti Juha Kankkunen.
Vatanen voitti Pariisi–Dakar-rallin Peugeot’lla kolmesti vuosina 1987, 1989 ja 1990, sekä Citroënillä vuonna 1991. Vuonna 1988 hän voitti Pikes Peak -ajon Peugeot’lla kilpailun ennätysaikaan. Hänen ajostaan tehtiin palkittu lyhytelokuva Climb Dance. Vuonna 1997 hän voitti aavikkorallien maailmanmestaruuden. Vatanen osallistui vuoden 2007 Dakar-ralliin Volkswagenin Race Touareg -mallilla. Kartanlukijana toimi italialainen Fabrizia Pons.
Kaikkiaan Vatanen ajoi rallin MM-sarjassa 101 kilpailua, joista voitti kymmenen. Vatasen autoihin on kuulunut myös Opel Manta- i400 -malli. Kyseistä Vatasen käyttämää autoa kaupattiin 110 000 eurolla.selvennä
Vatanen oli vuonna 2009 ehdokkaana Kansainvälisen autourheiluliiton FIA:n puheenjohtajaksi Max Mosleyn vetäytyessä tehtävästä. Vaikka Mosley antoi tukensa Vatasen kilpailijalle, Jean Todtille, Vatanen sai taakseen muun muassa Saudi-Arabian moottoriliiton. Vatanen hävisi äänestyksen 135–49. Vuonna 2013 Vatanen valittiin Viron autourheiluliiton puheenjohtajaksi.
Poliittinen ura

Vuosina 1999–2009 Vatanen oli Euroopan parlamentin EPP–ED-ryhmän jäsen. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 1999 vaaleissa Kansallisen Kokoomuksen listalta, ja vuoden 2004 vaaleissa Ranskasta, Union pour un Mouvement Populairen listalta Sud-Estin vaalipiiristä. Eurovaaleissa 2009 hän oli ehdolla jälleen kokoomuksen listalla, mutta ei tullut valituksi 17 806 äänellään.
Vatanen on tunnettu myös siitä, että hän vastustaa aborttia ja eutanasiaa, eikä hänen mielestään asiasta pitäisi päättää EU-tasolla.[lähde? ]
Vuonna 2009 Vatanen tuki egyptiläistä oppositiojohtajaa Ayman Nouria. Vuoden 2009 eurovaaleissa hän kampanjoi Garri Kasparovin kanssa.
Vatanen on kannattanut Turkin, Ukrainan ja Moldovan EU-jäsenyyttä, kunhan liittymiskriteerit täyttyvät.
Poliittinen ura > Ilmastonmuutoskohu

Toukokuussa 2009 Vatanen herätti huomiota ilmastonmuutosta koskevilla lausunnoillaan. Hän sanoi 23. toukokuuta 2009, että käsitys ihmisen vaikutuksesta ilmaston lämpenemisessä on valheellisten ja väärennettyjen tutkimustulosten seurausta. 27. toukokuuta hän julkaisi verkkosivuillaan oikaisun, jossa hän totesi muun muassa, että ”olemme joka tapauksessa menossa kohti seuraavaa jääkautta”.
Kesäkuussa 2009 kokoomuksen pitkäaikainen poliitikko ja kansanedustaja Ben Zyskowicz arvosteli Vatasta toukokuussa esitettyjen ilmastonäkemysten johdosta ja väitti, että näkemykset veivät puolueelta ääniä tuolloin pidetyissä Euroopan parlamentin vaaleissa.
Yksityiselämä

Vatanen on naimisissa Rita Helen Holmborgin kanssa. Hänellä on neljä lasta: Kim (1972–2024), Ria (1980), Tua (1982) ja Max (1990). Kim Vatanen toimi rallimanagerina. Hän tuki muiden muassa kahdeksankertaista rallin maailmanmestaria Sébastien Ogieria tämän uran alkuvaiheissa. Kim Vatasen puoliso vuodesta 2019 oli Teknologiateollisuus ry:n varatoimitusjohtaja, entinen valtakunnansovittelija Minna Helle.
Tulokset > Dakar-rallin tulokset

| Vuosi | Luokka | Ajoneuvo | Tulos | Erikoiskokeet |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | Auto |  Peugeot | 1. | 3 |  |
| 1988 | Auto |  Peugeot | DSQ | 4 |  |
| 1989 | Auto |  Peugeot | 1. | 7 |  |
| 1990 | Auto |  Peugeot | 1. | 7 |  |
| 1991 | Auto |  Citroën | 1. | 5 |  |
| 1992 | Auto |  Citroën | 5. | 7 |  |
| 1993 | Auto |  Citroën | 8. | 2 |  |
1994: Ei osallistunut
| 1995 | Auto |  Citroën | DNF | 3 |  |
| 1996 | Auto |  Citroën | 4. | 7 |  |
1997–2002: Ei osallistunut
| 2003 | Auto |  Nissan | 7. | 4 |  |
| 2004 | Auto |  Nissan | DNF | 1 |  |
| 2005 | Auto |  Nissan | 39. | 0 |  |
2006: Ei osallistunut
| 2007 | Auto |  Volkswagen | DNF | 0 |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Vatasen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Ari Vatanen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Ari Vatanen at Pikes Peak Video (Arkistoitu – Internet Archive)
Ari Vatanen Rally
Juha Kärkkäinen: / Vatanen, Ari (1952–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Rallitulokset eWRC-sivustolla (englanniksi)
Rallin maailmanmestarit
Ari Vatanen Ford Escort RS1800:lla Suomen rallissa vuonna 1978.
Leevi and the Leavings

| Leevi and the Leavings |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1978–2003
Tyylilaji:  suomirock poprock
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Gösta Sundqvist, laulu, kitara   Risto Paananen, basso, kitara, taustalaulu   Juha Karastie, kitara   Niklas Nylund, rummut  
Levy-yhtiö:  Love Records, 1978–1979   Johanna, 1979–1984   Pyramid Musiikki, 1984–1989   Johanna Kustannus, 1989–2003  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leevi and the Leavings oli suomalainen, vuonna 1978 perustettu poprock-yhtye. Yhtyeen merkittävin jäsen oli Gösta Sundqvist, joka teki melkein yksin kappaleiden sävellykset, sanoitukset ja sovitukset. Sundqvist oli myös yhtyeen laulaja. Muut jäsenet olivat Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund. He päättivät lopettaa yhtyeen Sundqvistin kuoltua vuonna 2003. Paananen, Karastie ja Nylund palasivat musiikkielämään keväällä 2011 Leavings-Orkesterina.
Leevi and the Leavings tuli tunnetuksi myös siitä, ettei se tehnyt Euroviisujen alkukarsinnan 1981 lisäksi yhtään julkista esiintymistä. Siitä huolimatta yhtye keräsi laajan kuulijakunnan, ja se oli suosittu koko uransa ajan. Yhtyeen menestyksen takana olivat pitkälti Sundqvistin kirjoittamat kappaleet. Sundqvist käsitteli niissä ihmissuhteita, yhteiskunnallisia asioita, alkoholismia, syrjäytyneisyyttä ja luonnonsuojelua, usein humoristisesti ja ironisesti. Yhtye sai vuonna 1995 vuoden kotimaisen yhtyeen Emma-palkinnon.
Leevi and the Leavings julkaisi yhteensä kuusitoista studioalbumia. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Mitä kuuluu, Marja-Leena?”, ”Raparperitaivas”, ”Unelmia ja toimistohommia”, ”Poika nimeltä Päivi”, ”Pohjois-Karjala”, ”Teuvo, maanteiden kuningas”, ”Vasara ja nauloja” ja ”Itkisitkö onnesta?”.
Historia > Alkuvaiheet ja yhtyeen perustaminen: 1971–1978

Leevi and the Leavingsin perustamisajankohtaa ei tiedetä tarkasti. Sundqvist oli soitellut ystävänsä ”Jogin” kanssa Etelä-Espoon yhteiskoulun aikana jo 1970-luvun alussa. Syksyllä 1971 Jogi esitteli Sundqvistille Juha Partasen,, ja kesäkuussa 1972 he soittivat ensimmäisen kerran yhdessä Reijo Innan kanssa tämän mökillä Iittalassa. Sittemmin Jogi jättäytyi pois yhtyeestä, jonka nimi oli silloin Funeral Procession. Mökin pihapiirissä navetassa oli urut, sähkökitara ja rummut, ja kappaleita nauhoitettiin kasettinauhurilla. Sundqvist oli jo tässä vaiheessa tuotteliain jäsen, ja hän kehitteli koko ajan uusia kappaleita ja sanoituksia. Sundqvist lauloi kappaleet englanniksi ja soitti usein niiden väliin huiluriffejä. Inna, Partanen ja Sundqvist soittivat viimeisen kerran yhdessä heinäkuussa 1974. Elokuussa Inna lähti vaihto-oppilaaksi Yhdysvaltoihin ja yhtye hajosi.
Reijo Inna ja Risto Paananen tutustuivat suorittaessaan asepalvelusta Hämeenlinnan jääkäripatteristossa. Pari kuukautta myöhemmin Inna pyysi Paanasta soittamaan Iittalaan mökille, koska porukasta puuttui basisti, ja niin Paananen tapasi Sundqvistin ensimmäistä kertaa. Sundqvist ja hänen ystävänsä olivat jo pitkän aikaa tehneet Stereogramofoni-kasetteja, joissa he pilailivat eri radio-ohjelmien ja yhtyeiden kustannuksella. Kaseteilla esiintyviä kuvitteellisia yhtyeitä olivat muun muassa The Babyboys, Kyösti Salmenoksan kvintetti ja Leevi and the Leavings. Kasetteja tehtiin kymmenisen kappaletta, ja niitä jaettiin ystäväpiirille. Sketseistä suurin osa oli Sundqvistin käsialaa. Sundqvist halusi pitää nämä omakustanteet noin 20 ihmisestä koostuneen pienen piirin sisällä, sillä hän koki, ettei hänen tarvinnut ”näyttää kenellekään mitään”. Juha Partaselle antamassaan haastattelussa 1978 Sundqvist sanoi, että Leevi and the Leavings syntyi varsinaisesti vuoden 1977 syksyllä.
Yhtyeen nimi ”Leavings” valittiin, koska se sopi hyvin Leevin yhteyteen eikä se tuntunut vaikealta lausuttavalta. Leavings myös ”kuulosti kivalta” ja oli helppo muistaa. Sundqvistin mukaan nimi oli myös kunnianosoitus yhtyeille, jotka tekivät ”60-luvun inhimillistä soundia”.
Historia > Viimeiset vuodet julkisuudelta piilossa: 1996–2003

Sundqvist ei ollut koskaan pitänyt esillä olemisesta ja päätti vuonna 1996 vetäytyä julkisuudesta kokonaan. Yhtye julkaisi yhä tasaiseen tahtiin uusia levyjä, mutta radio- tai lehtihaastatteluja Sundqvist ei enää antanut. Sundqvist ei muun muassa saapunut noutamaan voittamaansa sanoittajapalkintoa, vaan totesi viestissään ”ettei elämä julkisuudessa ole ihmisen arvoista elämää, vaikka se laulunaihetta antaisikin”. Hän oli koko yhtyeuran ajan vältellyt muutenkin julkisia huomionosoituksia, muutamaa kultalevytilaisuutta lukuun ottamatta.
Seuraavan albumin Käärmenäyttely yhtye julkaisi vuonna 1996. Albumilla on kappale ”Laura Jenna Ellinoora Alexandra Camilla Jurvanen”, joka jäi yhtyeen viimeiseksi suureksi menestyskappaleeksi. Gösta Sundqvistista kirjan kirjoittaneen Timo Kalevi Forssin mukaan Käärmenäyttely aloitti Leevi and the Leavingsin viiden viimeisen albumin sarjan, jolle on yhteistä tasapaksuus, yllätyksettömyys, vanhan kierrättäminen ja ja seksuaalisten aiheiden lisääntyminen. Vuonna 1997 julkaistua kokoelmalevyä Keskiviikko… 40 ensimmäistä hittiä on myyty 149 497 kappaletta, ja se on 18. myydyin kotimainen albumi. Vuonna 1998 julkaistiin Kerran elämässä, jonka paikallisradioiden musiikkitoimittajat valitsivat kuukauden levyksi. Yhtyeen 2000-luvun ensimmäinen albumi Bulebule poikkesi tyyliltään edeltäjistään, sillä kappaleet olivat sanoituksiltaan vieläkin rohkeampia kuin aiemmilla levyillä. Yhtyeen suosio oli alkanut hiipua, ja albumi myi kultaa lähinnä siksi, että Fazerin musiikkikerho oli valinnut Bulebulen kuukauden poplevyksi. Vuonna 2002 yhtye palasi omaan tyyliin Onnen avaimet -albumilla. Seuraavana vuonna ilmestyi Leevi and the Leavingsin viimeiseksi jäänyt albumi Hopeahääpäivä, joka nimensä mukaisesti oli yhtyeen 25-vuotisjuhlalevy. Vuonna 2001 julkaistiin kokoelmalevyt Torstai… 40 seuraavaa hittiä ja Stereogramofoni – Sinkkuelämää vuosien varrelta, joilla on paljon harvinaisia kappaleita.
Historia > Sundqvistin kuolema

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Minä olen jäänyt koko elämäni paitsi uskosta ja uskonnosta. Jalkapallo on minulle se valoisa filosofia, joka on täyttänyt tuon tyhjiön. Minun maailmankatsomuksessani kaikki päättyy kuolemaan, kaikki sammuu. Se vaan tuntuu loogiselta. Kun puhutaan, että ihminen pääsee kuoleman jälkeen haudan lepoon, se tuntuu hyvältä. | ” |
– Gösta Sundqvist
Viimeisten seitsemän elinvuotensa aikana Sundqvist ei antanut haastattelua edes Soundiin, joka oli julkaissut hänestä aikaisemmin laajojakin juttuja, mutta hän oli luvannut päätoimittaja Timo Kanervalle suostua haastatteluun täytettyään 50 vuotta. Ilta-Sanomat julkaisi tosin viikko Sundqvistin kuoleman jälkeen haastattelun, joka perustui vain vähän aikaisemmin käytyyn keskusteluun. Sitä ei kuitenkaan ollut ollut tarkoitus julkaista haastatteluna, sillä Sundqvist oli halunnut välttää siitä seuraavia haastattelupyyntöjä. Juha Partasen mukaan Sundqvist piti näinä vuosina etäisyyttä myös muihin ihmisiin.
Gösta Sundqvist kuoli 46-vuotiaana sydänkohtaukseen Espoossa 16. elokuuta 2003. Paananen oli puhunut Sundqvistin kanssa puhelimessa muutama päivä aikaisemmin. Heidän suunnitelmissaan oli tehdä seuraavasta levystä ”iloista poppia”. Viimeisenä iltana he menivät studioon ja tekivät yhdestä edellisen albumin kappaleesta uuden version, joka jäi ”julkaisemattomaksi kappaleeksi”. Sundqvistin kuoleman jälkeen Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund päättivät yhdessä lopettaa yhtyeen toiminnan, sillä he eivät halunneet jatkaa ilman Sundqvistia. Kuitenkin vielä seuraavan vuoden syksyllä julkaistiin yhtyeen viimeiseksi jäänyt kokoelmalevy Keskeneräinen sinfonia. Albumilla julkaistiin myös yli kaksikymmentä vuotta pimennossa ollut ”Haloo”-kappale.
Syksyllä 2004 järjestettiin Sundqvistin muistoksi neljä Malja Göstalle -muistokonserttia. Konserteissa useat suomalaiset artistit, kuten Ismo ja Ilkka Alanko, Tuomari Nurmio, Maarit Hurmerinta, Timo Rautiainen, Samuli Putro, Marjo Leinonen ja Pauli Hanhiniemi, tulkitsivat Leevi and the Leavingsin kappaleita. Ohjelma lähetettiin myös televisiossa nimellä Isälle Göstalta marraskuussa 2004. Konserteista kaksi järjestettiin Helsingin juhlaviikkojen Huvilateltassa 30. ja 31. elokuuta 2004 ja kolmas Tampere-talon isossa salissa 11. syyskuuta 2004. Neljäs konsertti järjestettiin Lahdessa Sibeliustalossa.
Ominaispiirteet > Musiikki

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Mun biisithän on hyvin simppeleitä kolmen-neljän soinnun popkappaleita, mutta mun tapani sovittaa on sellainen, että ne tuntuu sitten vähän täyteläisemmiltä. Meidän soundi muodostuu kuitenkin seitsemästätoista tingeltangelista mitä kilkutellaan triangelilla ja millä lie, ja nauhanopeutta muuttelemalla niin että se alkaa kuulostaa meiltä ja se kuva minkä mä näen silmissäni alkaa saada värejä. | ” |
– Gösta Sundqvist
Leevi and the Leavingsin musiikki on suomirockia, joka rikkoo rockin ja iskelmän rajoja. Alkuvaiheessa yhtyeen iskelmällisyys oli ainakin osittain tarkoituksellista, sillä Sundqvist halusi pilkata ”turhantärkeitä kukkopoikia, mitkä kuvittelee et ne on jotain helvetin rokkenrolltähtiä”. Alkuaikojen iskelmällisyys oli myös vastaveto punk-musiikille, josta Sundqvist ei pitänyt. Yhtye kokeili heti alusta alkaen monia muitakin tyylilajeja: toisella albumilla diskomusiikkia ja kolmannella rockabillya ja syntetisaattoripoppia. Häntä koipien välissä -albumille (1988) tultaessa yhtye oli löytänyt oman tunnistettavan sointinsa, johon kuuluivat akustiset kitarat, mandoliinit ja ”rönsyilevät” sovitukset. Tero Lietteen mukaan Sundqvistin tuotantoa määrittelee melodisuus ja brittiläisestä folkmusiikista omaksuttu akustisuus, ja myös Sundqvistin mukaan melodisuus oli hänelle tärkeää.
Sundqvist oli nuorempana avannut c-kasetteja ja kääntänyt nauhat juoksemaan toiseen suuntaan kuullakseen musiikin takaperin. Sundqvistin mukaan ”se oli ihan toinen musiikkimaailma”, ja hän sai siitä paljon oivalluksia studiossa käytettäväksi. Sundqvistin suurimpia innoittajia olivat Jethro Tull, yhtyeen johtohahmo Ian Anderson ja Amazing Blondel. Progressiivisen rockin lisäksi Sundqvist piti myös klassisesta musiikista, erityisesti Sergei Rahmaninovista. Italoiskelmä nerokkaine sovituksineen oli myös tehnyt häneen lähtemättömän vaikutuksen.
Yhtyeen rumpalin Niklas Nylundin mukaan musiikissa ei ollut taukoja, ja hänellä oli jatkuvasti vaikeuksia hahmottaa kappaleiden rakenteita: ”Tahdit eivät mene esimerkiksi 8/16, vaan siitä puuttuu tahti, tai sitten tulee yksi ylimääräinen.” Nylundin kollega Harri Ala-Kojola oli kerran joutunut hankkimaan projektiaan varten ”Teuvo, maanteiden kuningas” -kappaleen rumpukompit, mutta todennut ne liian epäloogisiksi. Nylundin mukaan kappaleet eivät ole soittoteknisesti hankalia, vain epäloogisia.
Yhtyeen yksittäisten kappaleiden soittajatietoja ei ole tallella. Risto Paanasen mukaan yhtyeen jäsenet soittivat mitä osasivat. Juha Karastie soitti pääasiassa soolokitaraa, ja myös rumpali Niklas Nylund saattoi soittaa kitaraa. Paananen itse soitti komppikitaraa ja bassoa. Sundqvist puolestaan soitti usein kitarateemojen lisäksi kosketinsoittimia.
Perintö

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Ei minulla ole hinkua saada Leavingsia ykkösbändiksi. Olisi paljon hienompaa jos joku löytäisi Leevi and the Leavingsin uudelleen kolmenkymmenen vuoden kuluttua ja sanoisi, että olihan se Leavings kova juttu aikanaan. | ” |
– Gösta Sundqvist
Marraskuussa 2007 ilmestyi tribuuttialbumi Melkein vieraissa, jonka julkaisi suomalainen musiikkiyhtiö Elements Music. Levyllä on Leevi and the Leavingsin suurimpia menestyskappaleita muun muassa Happoradion, Maija Vilkkumaan, Viikatteen ja Egotripin esittäminä. Jokainen esiintyjä teki itse sovitukset. 22. lokakuuta 2008 julkaistiin viiden CD:n ja yhden DVD:n kattava kokoelmaboksi Matkamuistoja – kaikki singlet 1978–2003. Kokoelmassa on 98 kappaletta, ja sen mukana julkaistiin 36-sivuinen kirjanen, joka sisältää haastattelumateriaalia.
Perintö > Vaikutus suomalaiseen kulttuuriin

Cover-yhtye LeeWings on soittanut Leevi and the Leavingsin kappaleita keikoillaan vuodesta 1998. Ohjaaja Jussi Parviainen teki televisioon keväällä 1999 minisarjan Elina, mitä mä teen?, joka perustui yhtyeen lauluihin. Sarjassa näyttelivät muun muassa Ismo Apell, Kari Sorvali ja Outi Alanen. Leevi and the Leavingsin lauluihin perustuva musikaali Teuvo sai kantaesityksensä Hämeenlinnan Kaupunginteatterissa helmikuussa 2006. Esitys oli teatterin vuoden suosituimpia ja sai lähes 20 000 katsojaa. Musikaalia on esitetty sen jälkeen muuallakin, esimerkiksi Vaasan ylioppilasteatteri Rampissa kesällä 2010. Yhtyeen musiikin kautta kerrottu sanaton näytelmä Finnhits sai ensi-iltansa Espoon kaupunginteatterissa syyskuussa 2010. Näytelmä on sukukronikka, joka kertoo yhden perheen tarinan kolmen sukupolven ajalta.
PMMP:n vuoden 2006 albumilla Leskiäidin tyttäret julkaistu kappale ”Henkilökohtaisesti” on kunnianosoitus Leevi and the Leavingsille. Yhtye on ollut innoittaja sekä PMMP:n sanoituksille että musiikille; musiikkitoimittaja Ilkka Mattilan mukaan ”sundqvistmaiset tarinat ja melodiat ovat olleet suurelle yleisölle tarttumapinta PMMP:n kappaleisiin”. YUP-yhtyeen Jarkko Martikainen on kertonut, että on yrittänyt ”omaksua häneltä (Sundqvistilta) sitä asennetta, että laulussa ei välttämättä pidä esittää vahvoja väitteitä”. Apulannan Sipe Santapukki on sanonut, ettei löydä ”tarpeeksi hienoja sanoja” kertoakseen yhtyeestä, joka muutti hänen elämänsä ja joka edustaa hänelle täydellisyyttä. Arttu Wiskarin vuoden 2014 kappale ”Sirpa” sai Rumban arvostelussa moitteita Leevi and the Leavings -vaikutteista: ”Se ei ole tribuutti, se ei ole edes pastissi, vaan historian hävyttömin plagiaatti”.
Perintö > Äänestykset

Radiomafian top 500 -äänestyksessä vuonna 1995 haettiin kaikkien aikojen parasta kappaletta. Ainoa Leevi and the Leavingsilta listalle päässyt kappale oli ”Teuvo, maanteiden kuningas”, mutta se jäi kauas kärjestä. Rumban Suomirockin parhaat biisit -kriitikkoäänestyksessä 1998 sama kappale pääsi 22. sijalle. Listalla oli kahdeksan Leevi and the Leavingsin kappaletta, joista toiseksi korkeimmalle, 37:nneksi, sijoittui ”Pohjois-Karjala”.
Vuonna 2001 Helsingin Sanomien Nyt-liite järjesti äänestyksen parhaista suomalaisista albumikansista. Leevi and the Leavingsin albumi Suuteleminen kielletty pääsi 18:nneksi ja Perjantai 14. päivä 32:nneksi. Soundi listasi 50 parasta suomalaista rock-albumia vuonna 2005, jolloin Häntä koipien välissä valittiin 19. sijalle. Helsingin Sanomat järjesti lukijoilleen vuonna 2007 Sata rakkainta suomirockia -äänestyksen. Leevi and the Leavingsiltä äänestettiin yhteensä 17:ää kappaletta, joista lopulliselle listalle valittiin kolme: ”Mitä kuuluu Marja-Leena?”, ”Pohjois-Karjala” ja ”Teuvo, maanteiden kuningas”. Yhtye ei kuitenkaan päässyt lopullisessa äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon. Yhtyeen kappale ”Jos Helsinki on kaunis” sijoittui kolmannelle sijalle Nyt-liitteen Kaunein Helsinki-aiheinen kappale -verkkoäänestyksessä 2010.
Perintö > Leavings-Orkesteri

Yhtyeen vanhat jäsenet Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund ilmoittivat huhtikuussa 2011 palaavansa Leavings-Orkesteri-nimisenä yhtyeenä. Leavings-Orkesteri julkaisi Arpapeliä-nimisen albumin 25. toukokuuta. Levyn sisältö on kokonaan orkesterin omaa käsialaa. Leavings-Orkesteri kiertää uuden levyn myötä myös esiintymässä. Tammikuussa 2012 yhtye julkaisi videon uuden kappaleen ”Tänäänkin” studiosessioista ja kesäkuussa 2015 uuden singlen ”Siellä missä toisetkin”. Vuonna 2020 Leavings-Orkesteri oli mukana Arttu Wiskarin kappaleessa "Tässäkö tää oli?". Kappale nousi suomen virallisen sinkkulistan toiseksi.
Kokoonpanot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1978–1979 Gösta Sundqvist (laulu, kitara)  Risto Paananen (kitara, bassokitara, laulu)  Reijo Inna (rummut)  Jari Malinen (koskettimet) 1979–1982 Gösta Sundqvist (laulu, kitara)  Juha Karastie (kitara)  Risto Paananen (bassokitara, laulu)  Jarmo Leivo (rummut)  |  1982–1986  Gösta Sundqvist (laulu, kitara)  Juha Karastie (kitara)  Risto Paananen (bassokitara, laulu)  Markku Mattila (rummut)  1986–1987  Gösta Sundqvist (laulu, kitara)  Juha Karastie (kitara)  Risto Paananen (bassokitara, kitara, rummut)  |  1987–2003  Gösta Sundqvist (laulu, kitara)  Juha Karastie (kitara)  Risto Paananen (bassokitara, laulu)  Niklas Nylund (rummut)  |
Diskografia > Studioalbumit

| --- | --- |
 Suuteleminen kielletty (1980)  Mies joka toi rock ’n’ rollin Suomeen (1981)  Kadonnut laakso (1982)  Raha ja rakkaus (1985)  Perjantai 14. päivä (1986)  Häntä koipien välissä (1988)  Musiikkiluokka (1989)  Varasteleva joulupukki (1990) :  Raparperitaivas (1991)  Turkmenialainen tyttöystävä (1993)  Rakkauden planeetta (1995)  Käärmenäyttely (1996)  Kerran elämässä (1998)  Bulebule (2000)  Onnen avaimet (2002)  Hopeahääpäivä (2003)
Palkintoja

Hopeinen Muuvi Hannu Puttoselle hänen ohjaamastaan kappaleen ”Rakkauden työkalu” musiikkivideosta (1994)
Vuoden yhtye 1995, Emma-palkinto
Juha Vainio -palkinto Gösta Sundqvistille työstään suomalaisena lauluntekijänä (1996)