stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilkka Heiskanen (professori)
Julkaisuja

Theoretical Approaches and Scientific Strategies in Administrative and Organizational Research: A Methodological Study. Commentationes Humanarum Litterarum, Vol. 39, no 2.  Helsinki: Societas Scientiarum Fennica, 1967.
Heiskanen, Ilkka: Julkinen, kollektiivinen, markkinaperusteinen: Suomalaisen yhteiskunnan hallintajärjestelmien ja julkisen päätöksenteon ja hallinnon kehitys ja kehittäminen 1960- ja 1970-luvuilla. Helsinki: Suomen Akatemia, 1977.
Heiskanen, Ilkka – Mitchell, Ritva: Lättähatuista punkkareihin: Suomalaisen valtakulttuurien ja nuorisokulttuurien kohtaamisen kolme vuosikymmentä. Helsinki: Otava, 1985. ISBN 951-108-243-4.
Heiskanen, Ilkka – Ahonen, Pertti – Oulasvirta, Lasse: Taiteen ja kulttuurin rahoitus ja ohjaus: Kipupisteet ja kehitysvaihtoehdot. Helsinki: Kulttuuripolitiikan tutkimussäätiö CUPORE, 2005. ISBN 978-952-557-309-1
Aiheesta muualla

Ilkka Heiskasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Alba Hellman

Alba (Kristina Albertina) Hellman (29. elokuuta 1845 Pietarsaari – 17. joulukuuta 1894 Nikolainkaupunki) oli suomalainen opettaja ja filantrooppi.
Hellmanin vanhemmat olivat värjäri Johan Hellman ja Katarina Kristina Kjellberg. Opettaja Anders Viktor Hellman (1851–1902) oli hänen veljensä. Hellman perusti sisarensa Hilda Hellmanin kanssa 1863 Vaasaan yksityisen kolmiluokkaisen lastenkoulun, jossa hän toimi opettajana vuoteen 1872. Sairaalloisuudestaan huolimatta Hellman harjoitti eri tavoin hyväntekeväisyyttä, toimi muun muassa vankien sielunhoitajana 1869–1872 Vaasan lääninvankilassa, samoin kuin köyhien auttajana ja raittiustyön tekijänä sisarensa kanssa.
Erityisen innokkaasti Hellman toimi merimieslähetyksen parissa. Merimiehille jaettiin hänen aloitteestaan 200 "raamattulaukkua". Varat niihin oli kerätty Suomesta ja ulkomailta. Hellman hoiti myös merimiesten puolisoiden kirjeenvaihtoa ja vaikutti siihen, että Vaasan Palosaareen perustettiin merimiesten lukusali. Sisarensa tavoin Hellman toimi vapaakirkon piirissä.
Hellman kävi vankiloissa ja kasarmeissa julistamassa evankeliumia ja jakamassa kirjallisuutta. Hän ohjasi entisen oppilaansa ja ystävänsä Matilda Wreden vankilatyöhön. Ruotsalaiset A. F. Thiselius ja C. O. Orest kävivät 1870-1880-luvulla pitämässä kokouksia Vaasassa.
Hellman kuoli naimattomana.
Heinolan lintuhoitola

| Heinolan lintuhoitola |
| --- | --- |

Sijainti:  Heinola
Entiset nimet:  Heinolan lintutarha
Perustettu:  1963
Kävijämäärä:  100 000-120 000 / vuosi
Organisaatio
Organisaatiomuoto:  Kaupungin toiminto
Omistaja:  Heinolan kaupunki
Johtaja:  Nina Bruun
Jäsenyydet:  Ei eläintarhajärjestöjen jäsenyyttä
Aiheesta muualla
Verkkosivut
Heinolan lintuhoitolan petolintutarha
Heinolan lintuhoitola on Heinolan kaupungin ylläpitämä luonnonvaraisten lintujen hoitopaikka ja lintuja tarhaava matkailukohde. Siellä käy vuosittain noin 100 000 - 120 000 matkailijaa.
Lintuhoitolalla on tukiyhdistys nimeltään Heinolan Lintutarhan Ystävät ry, joka on perustettu tukemaan lintuhoitolan toiminnan säilymistä ja kehittämistä Heinolassa.
Historia

Tarhan toiminta alkoi vuonna 1963, kun Heinolan kaupungin puistotyönjohtaja Anthony Bosley lahjoitti noin 300 trooppista lintua Heinolan kaupungille.
Tiloja laajennettiin vuonna 1967, jolloin vesilinnuille rakennettiin paikka talvehtimista verten. Vuonna 1977 petolinnuille kunnostettiin hoitotilat ja luonnonvaraisten lintujen hoitotoiminta käynnistyi. Vuonna 1983 rakennettiin petolintutarha ja vuonna 1984 papukaijatalo ulkomaalaisille linnuille.
Vuonna 1997 kunnostettiin alueella olevaan rakennukseen näyttelytilat, joissa järjestettiin ensimmäinen näyttely lintutarhojen historiasta ja lintujen hoidosta keväällä 1998.
Uuden vesilintutalon avajaisia vietettiin 7.10.2020. Samassa yhteydessä Heinolan lintutarhan nimi muutettiin Lintuhoitolaksi.
Vuoden 2024 joulukuussa hoitolan päällikkönä aloitti Nina Bruun. Bruun hoiti aikaisemmin päällikön sijaisuutta, ja on ennen uraansa Heinolassa toiminut Korkeasaaren eläintarhassa eläintenhoitajana sekä Särkänniemen delfinaariossa delfiininkouluttajana.
Tarhalla pysyvästi asuvat eläimet

Lintuhoitolan ulkotarhoissa on nähtävissä trooppisia ja suomalaisia lintuja. Vuonna 2023 pysyvästi hoidossa tarhalla asui yli 50 luonnonvaraista lintua , ja lisäksi trooppisempia lajeja.
Tarhalla nähtäviä lintulajeja ovat muun muassa erilaiset papukaijat ja arat, hanhet, haukat sekä riikinkukko.
Luonnonvaraisten lintujen hoito

Luonnonvaraisia loukkaantuneita lintuja hoitolaan tulee hoitoon vuosittain keskimäärin 129. Niistä noin 30–40 % palautetaan lopulta takaisin luontoon.
Toinen Suomen kahdesta lintuhoitolasta on Pyhtään lintuhoitola . Lisäksi luonnonvaraisia lintuja hoidetaan myös muun muassa Korkeasaaren Villieläinsairaalassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinolan lintuhoitola Wikimedia Commonsissa
Heinolan lintutarha
Tietoa lintutarhasta Heinolan kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Anthony Bosley oli Heinolan alkuperäinen lintuparantaja
Riikinkukko lintutarhassa.
Axel Helmer

Axel Helmer (18. syyskuuta 1925 – 2001) oli ruotsalainen musiikkitieteilijä.
Helmer väitteli filosofian tohtoriksi Uppsalan yliopistossa vuonna 1973. Hän opiskeli myös pianonsoittoa ja sävellystä. Helmer työskenteli Ruotsin musiikintutkimusliiton sihteerinä ja varapuheenjohtajana. Lisäksi hän oli Svensk tidskrift för musikforskning -julkaisun toimitussihteeri. Helmeristä tuli Ruotsin musiikkihistoriallisen arkiston johtaja sen perustamisen (1965) yhteydessä. Hän keskittyi Ruotsin 1800- ja 1900-luvun musiikin historian tutkimukseen erityisesti yksinlaulun osalta. Hän teki lukuisia julkaisuja muun muassa ruotsalaisesta yksinlaulusta ja Ture Rangströmistä.
Mauno Heinonen

| Mauno Heinonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Mauno Heinonen
Syntynyt: 18. helmikuuta 1911 Lahti, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 2. maaliskuuta 1940 (29 vuotta) Viipurin maalaiskunta
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Manne
Maajoukkueet
1939:   Suomi
Ottelut (pisteet):  7 (10)
Mauno "Manne" Heinonen (18. helmikuuta 1911 Lahti, Suomen suuriruhtinaskunta – 2. maaliskuuta 1940 Turkinsaari, Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen pesäpalloilija ja koripalloilija.
Heinonen pelasi kaksi pesäpallon Itä–Länsi-ottelua. Lahden Mailaveikkojen suomenmestaruusjoukkueessa Heinonen pelasi vuosina 1930–32.
Koripallossa Heinonen kuului historialliseen joukkueeseen, joka Suomesta ensimmäisen kerran osallistui EM-kilpailuihin Liettuan Kaunasissa 1939. Heinonen pelasi kaikissa Suomen seitsemässä ottelussa.
Koulutus ja yksityiselämä

Heinonen syntyi maalarimestari Hugo Heinosen (1884–1931) ja vaimonsa Sievän o.s. Heikkilä (1883–1963) toiseksi lapseksi; isoveli oli taidemaalari Aarre Heinonen (1906–2003) ja pikkuveli palohälytysmestari, sittemmin kamreeri Tauno Heinonen (1920–2002). Mauno Heinonen kirjoitti ylioppilaaksi  vuonna 1932 ja valmistui voimistelunopettajaksi neljä vuotta myöhemmin. Vuonna 1937 hän kirjoittautui Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteelliseen osastoon. Heinonen toimi opettajana Lahdessa ja Helsingissä ennen siirtymistään vuonna 1938 Helsingin kaupungin kiinteistötoimiston palvelukseen halli- ja torikaupan valvojaksi. Heinonen oli naimisissa Anitra Karton kanssa vuodesta 1938 aina kuolemaansa, vuoteen 1940 asti. Urheilun ohella Heinonen soitti viulua Helsingin yliopiston Hämäläis-osakunnan orkesterissa.
Kaatuminen talvisodassa

Reservin luutnantti Heinonen palveli Jalkaväkirykmentti 11:ssä eli niin kutsutussa Ässä-rykmentissä. Heinonen kaatui takaraivoon osuneesta kranaatista puolustustaisteluissa maaliskuun toisen päivän aamuna. Myöhemmin samana päivänä kaatui tunnettu suomalainen miekkailija Hille Kaisla, joka oli Heinosen tavoin Ässä-rykmentin sotilas. Kaisla ja Heinonen johtivat kaatuessaan vierekkäisiä joukkueita. Heinonen on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Saavutukset > Pesäpallo > Pelaajana

3 SM-kultaa: 1930, 1931, 1932
1 SM-hopea: 1933
3 SM-pronssia: 1934, 1936, 1938
5 Itä-Länsi-ottelua: 1933, 1934, 1936, 1938, 1939
Saavutukset > Pesäpallo > Pesäpallotuomarina

Miesten Itä-Länsi-tuomari: 1935
Edvard Heikkinen

Edvard Urho Heikkinen (6. syyskuuta 1890 Nurmes – 31. toukokuuta 1966) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti.
Sukutausta ja opinnot

Heikkinen syntyi Nurmeksessa vuonna 1890. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Petteri Heikkinen ja Kustaava Valtanen. Heikkinen kävi kansakoulun ja suoritti yksityisen kauppakoulukurssin Viipurissa vuosina 1913–1914, sekä yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1923.
Myöhemmin upseerinurallaan Heikkinen suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929. Välirauhan aikana hän suoritti Panssarintorjuntakomentajakurssin Hämeenlinnassa vuonna 1941.
Jääkäriaika

Kauppa-apulaisena Nurmeksessa toiminut Heikkinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Heikkinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan  2. komppaniaan. Hän otti osaa Tampereen saartoon ja Aittolahden, Lyykylän, Mannikkalan ja Talin taisteluihin.
Sisällissodan jälkeen upseerin uralle

Heikkinen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hänet määrättiin 7. syyskuuta 1918 alkaen 4:nnen ja 11. marraskuu 1920 alkaen 5:nnen sekä 1. elokuuta 1928 alkaen 3. komppanian päälliköksi. Suomen valkoiseen kaartiin hänet siirrettiin l. toukokuuta 1934 ja määrättiin viestiosaston johtajaksi sekä 17. elokuuta 1934 alkaen 3. komppanian päälliköksi. Hän on hoitanut ajoittain myös pataljoonankomentajan tehtäviä Uudenmaan rykmentissä.
Talvi- ja jatkosota

Heikkinen osallistui Ylimääräisiin harjoituksiin linnoitustöiden valvojana Viipurin ja Kämärän linjalla ja myöhemmin talvisotaan komppanianpäällikkönä Suomen Valkoisessa kaartissa, kunnes hänet komennettiin 2: Armeijakunnan esikuntaan pioneeritoimistoupseeriksi. Välirauhan aikana hän toimi 3. Alokaskoulutuskeskuksen päällikkönä ja 1. Prikaatin 2. pataljoonan komentajana. Jatkosodan puhjettua hän toimi edelleen pataljoonan komentajana 1. Prikaatissa ja osallistui taisteluihin Kananojalla, Kaukolassa, Kaarlahdessa, Räisälässä, Matikkalassa, Sakkolassa, Valkjärvellä, Korjosalossa, Lempaalassa, Valkeasaaressa, Uudellakirkolla ja Työppölässä.
Talvi- ja jatkosota > Sotarikostuomio

Sotien jälkeen Heikkinen toimi Aliupseerikoulun johtajana Jalkaväkirykmentti 9:ssä, josta hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945. Syynä oli Heikkistä vastaan nostettu sotarikossyyte. Heikkisen yksikön ollessa vanhan rajan tienoilla Raudussa syyskuun alussa vuonna 1941 Heikkinen oli pataljoonankomentajana kuulustellut linjojen takana kiinni saatua neuvostovankia. Vanki kieltäytyi puhumasta, ja tästä vihastuneena Heikkinen oli komentanut kaksi sotilasta viemään vangin suolle ja ampumaan tämän. Sotilaat toteuttivat käskyn vastahakoisesti. Asia paljastui Sotavankileirien tutkimuskeskukselle vuonna 1945, ja Heikkinen haastettiin oikeuteen. Sotaylioikeudessa ja Korkeimmassa oikeudessa Heikkinen tuomittiin sotavangin tahallisesta taposta viideksi vuodeksi kuritushuoneeseen.
Luottamustoimet

Heikkinen toimi Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1929.
Edvard Heikkinen kuoli 31. toukokuuta 1961. Hänet on haudattu Nurmekseen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. kesäkuuta 1917  Vääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 28. toukokuuta1918  Luutnantti 25. helmikuuta 1920  Kapteeni 16. toukokuuta1923  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1942 |      |  Vapaudenristi 2. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. kunniamerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ruotsin Miekkaritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Puolan Polonia Restituten ritarikunnan 5. lk. kunniamerkki |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Mika Helander

| Mika Helander |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. joulukuuta 1967 (ikä 56) Teerijärvi, Suomi
Ammatti:  Yhteiskuntatieteilijä, sosiologi.
Mika Helander (s. 6.12.1967 Teerijärvi) on suomenruotsalainen yhteiskuntatieteilijä ja sosiologi.
Ura

Helander valmistui ylioppilaaksi vuonna 1986, valtiotieteen maisteriksi 1991 ja lisensiaatiksi 1998. Hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi sosiologiasta Helsingin yliopistossa vuonna 2004.
Helander on työskennellyt uransa aikana kahdeksassa eri yliopistossa, sekä Suomessa että ulkomailla. Hän on toiminut myös useissa luottamustehtävissä ja työskentelee tällä hetkellä sosiologian vanhempana yliopistonlehtorina Åbo Akademissa.
Opetustyönsä ohella Helander tekee tutkimusta ja on erikoistunut ay-liikkeeseen, globalisaatioon sekä työelämään että työmarkkinoihin liittyviin kysymyksiin. Helander on tutkinut muun muassa työperäistä maahanmuuttoa, ulkomaisen tilapäistyövoiman kokemuksia suomalaisista työehdoista ja sosiaaliturvasta, maahanmuuttajien integroitumista ruotsinkielellä  sekä ammattiliittojen globalisaatiostrategioita.
Helander on kommentoinut työmarkkinauudistuksia, hallituksen työllisyyspolitiikkaa sekä lakko-oikeuksia useissa eri medioissa.
Teokset

Going global. Ay-liikkeen menestysresepti globaalissa ajassa, (toimittanut). Jyväskylä: SoPhi/Minerva, 2008. ISBN 978-952-492-144-2.
Totta toinen puoli? : työperäisen maahanmuuton todelliset ja kuvitellut kipupisteet, (toimittanut). Helsinki: Svenska social- och kommunalhögskolan vid Helsingfors universitet, 2011. ISBN 9789521052224.
Palkka työstä. Ay-liike ja edunvalvonnan uudet muodot (toimittanut Mats Nylundin kanssa). Helsinki: Into kustannus, 2012. ISBN 978-952-264-121-2.
Kan vi stå till tjänst? : integration på svenska i Finland. Helsinki: Svenska kulturfonden, 2015. ISBN 978-951-9211-96-1. Verkkoversio selvityksestä, pdf
Työaikakirja, (toimittanut). Helsinki: Into Kustannus, 2017. ISBN 978-952-264-763-4.
Lagerspetz, Mikko; Helander, Hokka, Homanen, Lagerspetz, Olli; Luhtakallio, Melin, Suolinna, Toivonen: Westermarck-seura suomalaisessa sosiologiassa. Tampere: Vastapaino, 2024. ISBN 978-952-397-170-7.
Hellin

| Hellin |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  27. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Hellä, Helle
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Helli
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hellin on suomalainen naisen etunimi. Nimi on ollut käytössä saamelaisilla, mutta sen on oletettu olleen alkujaan karjalainen nimi, joka on muodostettu suomalaisesta Helli-nimestä venäläisellä -in -johtimella.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 7 901 naiselle sekä alle viidelle miehelle. Hellin viettää nimipäivää 27. lokakuuta samoin kuin myös Helli, Hellä ja Helle.
Tunnettuja Hellin-nimisiä

Hellin Auvinen-Salmi (1911–1997), näyttelijä ja teatteriohjaaja
Hellin von Essen (1887–1962), Lotta Svärd -järjestön vaikuttaja
Hellin Mustala (1889–1972), kirjailija ja suomentaja
Hellin Tynell (1909–2003), lastenkirjailija
Heikki Helanterä

Heikki Helanterä 2024
Heikki Helanterä (s. 1974) on suomalainen biologi. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2004 Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellisessä tiedekunnassa evoluutiobiologian alalta aiheenaan muurahaisten sosiaalinen evoluutio.
Helanterä työskentelee Oulun yliopistossa evoluutiobiologian ja genomiikan professorina ekologian ja genetiikan tutkimusyksikössä. Helanterä on Ötökkäakatemian perustajajäsen ja toimii edelleen seurassa aktiivisena. Helanterä tutkii ryhmineen etupäässä Formica-suvun muurahaisten evoluutiota ja ekologiaa genetiikan, käyttäytymiskokeiden ja matemaattisten mallien avulla.
Helanterän, Sanja Hakalan ja Jonna Kulmunin Luonnon Tutkija -lehdessä julkaistu artikkeli ”Evoluutio vaikuttaa muurahaisten tulevaisuudennäkymiin” oli Vuoden Tiedekynä -palkintoehdokkaana 2024.
Kirjallinen tuotanto

Katja Bargum & Heikki Helanterä: Suuri suomalainen muurahaiskirja, Minerva, 2019. ISBN 978-952-312-791-3.
Aiheesta muualla

Ötökkäakatemian verkkosivut
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID
Helmenkalastajat

Georges Bizetin oopperan Helmenkalastajien Milanon ensi-ilta 20. maaliskuuta 1886 (Leiden ja Nadirin duetto).
Helmenkalastajat (ransk. Les pêcheurs de perles) on Georges Bizet’n kolminäytöksinen ooppera, jonka libretto on Michel Carrén ja Eugène Cormonin käsialaa. Sen tapahtumat sijoittuvat Ceylonille. Ooppera kertoo helmenkalastajista.
Helmenkalastajat esitettiin ensimmäistä kertaa 30. syyskuuta 1863 Pariisin Théâtre-Lyriquessa Louis Michel Adolphe Deloffren johdolla.
Roolit

Leila (sopraano), papitar
Nadir (tenori), helmenkalastaja
Zurga (baritoni), helmenkalastajien kuningas
Nourabad (basso), ylipappi
Kuorossa on helmenkalastajia ja heidän vaimojaan.
Mervi Helkkula

Mervi Anneli Helkkula, myös: Helkkula-Lukkarinen (s. 27. toukokuuta 1957 Helsinki) on filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston ranskan kielen professori. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi 2014.
Helkkula valmistui filosofian maisteriksi 1982, filosofian lisensiaatiksi 1988 ja väitteli filosofian tohtoriksi 2000 ranskalaisen filologian alalta Helsingin yliopistosta. Väitöskirjan aihe oli Construction de la scène d'énonciation dans À la recherche du temps perdu, ja se käsittelee Marcel Proustin teosta Kadonnutta aikaa etsimässä. Hän on ollut ranskan kielen professori Helsingin yliopistossa vuodesta 2000. Vuosina 2006–2009 Helkkula toimi romaanisten kielten laitoksen johtajana.
Kunnianosoitukset

Ordre des Palmes académiques (Ranska, 2019)
Julkaisut

Éléments de syntaxe contrastive du verbe français-finnois, Mervi Helkkula, Ritva Nordström, Olli Välikangas. Hki : Université de Helsinki, 1987. - (Publications du Département des langues romanes, Université de Helsinki, ISSN 0359-775X ; 8.). ISBN 951-45-4521-4.
Actes du 5e Colloque franco-finlandais de linguistique contrastive, édités par Olli Välikangas et Mervi Helkkula. Helsinki : Université de Helsinki, 1995. - (Publications du Département des langues romanes, Université de Helsinki, ISSN 0359-775X ; 9.). ISBN 951-45-6896-6.
Construction de la scène d'énonciation dans À la recherche du temps perdu, Mervi Helkkula-Lukkarinen.  Société néophilologique, 1999 Sarja:Mémoires de la Société néophilologique de Helsinki, 0355-0192 ; tome 57. Väitöskirja:Väitöskirja Helsingin yliopisto.
Tra Italia e Francia = Entre France et Italie : in honorem Elina Suomela-Härmä, curaverunt Enrico Garavelli, Mervi Helkkula et Olli Välikangas ; adiuvante Marja Ursin. Helsinki : Société Néophilologique, 2006 - (Mémoires de la Société Néophilologique de Helsinki, ISSN 0355-0192 ; 69.). ISBN 951-9040-25-0.
Le réel et son envers : actes des journées d'études à L'Institut finlandais de Paris (25-26 novembre 2005), edités par Mervi Helkkula et Ulla Tuomarla. Helsinki : [Université de Helsinki, Département des langues romanes], 2007 - (Publications du Département des langues romanes, Université de Helsinki, ISSN 0359-775X ; 19.). ISBN 978-952-10-3779-5.
Du côté des langues romanes : mélanges en l'honneur de Juhani Härmä, éditeurs: Eva Havu, Mervi Helkkula et Ulla Tuomarla ; secrétaire de la rédaction: Marja Ursin. Helsinki : Société néophilologique, 2009 - (Mémoires de la Société néophilologique de Helsinki, ISSN 0355-0192 ; tome 77.). ISBN 978-951-9040-33-2.
Risto Helin

Risto Leo Helin (18. heinäkuuta 1944 Helsinki – 14. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen meikkitaiteilija ja kampaaja, joka teki 1960-luvun keskivaiheilta 1980-luvun puoleenväliin ulottuneen näyttävän kansainvälisen uran. Hänen työnantajiaan olivat L’Oréal, Revlon ja Lancôme ja asiakkaitaan muiden muassa Elizabeth Taylor, Natalie Wood, Zsa Zsa Gábor ja Juliette Gréco. Alun perin Helin työskenteli balettitanssijana Suomen Kansallisoopperassa.
Elämä ja ura

Helsingin Kruununhaassa varttunut Risto Helin pääsi 12-vuotiaana oopperan balettikouluun ja sai 16-vuotiaana stipendin opintoihin Lontoon Royal Ballet Schooliin. Hän pääsi tanssijaksi Suomen Kansallisoopperan balettiin, mutta kiinnostui oopperan naamioijien Aarne Kuokkasen ja Pentti Taivaisen työskentelystä. Helin hakeutui myös oppilaaksi Terttu M. Laakson kampaamoon ja perusti oman kampaamon Helsinkiin jo ennen varusmiespalvelukseen menoaan.
Armeijan jälkeen Helin lähti ulkomaille ja työskenteli muun muassa Lontoossa Vidal Sassoonilla ja Pariisissa L’Oréalilla. Vuonna 1967 hän lähti Meksikoon, jossa hänestä tuli seurapiirien suosikkikampaaja. Kanadan Quebecissä hän johti 23 kampaamon ketjua. Helin työskenteli myös Hollywoodissa ja Japanissa.
1980-luvun keskivaiheilla Helin palasi Helsinkiin, perusti Töölön Eteläiselle Hesperiankadulle oman salonkinsa ja peri Elsa Arennolta Miss Suomi -kilpailujen vakiokampaajan työt. Helsingissä hänen asiakkaisiinsa kuuluivat Eeva Ahtisaari ja Hannele Lauri. Helin myi liikkeensä vuonna 2014 tarkoituksenaan jäädä eläkkeelle, mutta palasi pian samaan työhön toisessa töölöläiskampaamossa. Hän kuoli 74-vuotiaana joulukuussa 2018 usean aivoinfarktin seurauksena.
Helin toimi puheenjohtajana Haute Coiffure Françaisen Suomen osastossa, jonka Pariisissa vuonna 1995 järjestämästä Suomorsiamet-hiusnäytöksestä tuli suuri menestys.
Toimittaja Tuula Nieminen julkaisi vuonna 2022 Helinin elämästä kertovan kirjan Saksitanssi. Hänestä on tehty myös dokumenttielokuva Risto Helin – Kauneuden vuosikymmenet, joka on katsottavissa YouTubessa.
Kirjallisuutta

Nieminen, Tuula: Saksitanssi: Risto Helinin ihmeellinen elämä. WSOY 2022. ISBN 9789520433000.
Håkan Hellberg

John Håkan Hellberg (s. 23. maaliskuuta 1930 Kokkola) on kansainvälisissä tehtävissä toiminut suomalainen lääkäri, toimittaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Hellbergin vanhemmat olivat opettaja John Hellberg ja Margit Backman. Teologi Göran Hellberg oli hänen veljensä. Håkan Hellbergin puoliso vuodesta 1956 on ollut Marita Linnea Söderström.
Hellberg tuli ylioppilaaksi 1949 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1953. Hän toimi jo valmistuttuaan lähetyslääkärinä Afrikassa ja on sittemmin työskennellyt Suomen ohella muun muassa Namibiassa. Hellberg oli Maailman terveysjärjestön tiedotus- ja terveyskasvatusosaston päällikkö 1986–1987 ja sen jälkeen Hufvudstadsbladetin päätoimittaja 1987–1992. Hän sai lääkintöneuvoksen arvonimen 1992. Hellberg toimi Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajana vuodesta 1992 vuoteen 1995. Tätä ennen hän toimi järjestön varapuheenjohtajana ja kansainvälisen valiokunnan sekä Punaisen Ristin yhdistysten kansainvälisen liiton terveysvaliokunnan puheenjohtajana.
Julkaisuja

Hellberg on kirjoittanut kaksi kirjaa kokemuksistaan lääkärintyöstä Afrikassa ja muualla sekä runsaasti artikkeleita:
Jag reste vidare. Fontana Media, 2008.
Doktor i Kavango. Fontana Media, 2006.
Kehitysmaiden lääketiede ja Suomi. Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim, 1/1995 (111. vsk.), s. 13. (Viitattu 24.10.2017.)