stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iivana Julma vaihtaa ammattia

| Iivana Julma vaihtaa ammattia> Иван Васильевич меняет профессию |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Leonid Gaidai
Käsikirjoittaja:  Vladlen Bahnov
Perustuu:  väljästi Mihail Bulgakovin näytelmään Iivana Julma
Säveltäjä:  Aleksandr Zatsepin sanat Leonid Derbenev
Kuvaaja:  Sergei Polujanov
Lavastaja:  Jevgeni Kumankov
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Mosfilm
Levittäjä:  Goskino Netflix Ivi.ru
Ensi-ilta:  1973
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iivana Julma vaihtaa ammattia, myös nimillä Iivana Julma ja Iivana Julma Bulgakov (Ivan Vasiljevits menjaet professiju), on Leonid Gaidain ohjaama neuvostoliittolainen komediaelokuva vuodelta 1973. Farssimaisen tarinan on käsikirjoittanut Mihail Bulgakovin näytelmän pohjalta Vladlen Bahnov. Pääosassa nähdään kahta roolia näyttelevä Juri Jakovlev.
Juoni

1970-luvun kerrostalolähiössä asuu nörtti keksijä Aleksandr Timofeev (Shurik), joka rakentaa aikakonetta. Hän lähettää vahingossa talonmies Ivan Vasiljevitšin ja naapuriasunnossa töissä olleen murtovaras Žorž Miloslavskin Iivana Julman aikakaudelle 1500-luvulle, ja kerrostaloon tulee vastaavasti asumaan itse Iivana Julma, venäjäksi Ivan Vasiljevitš.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Juri Jakovlev  | … |  Iivana Julma / Ivan Vasilevitš Bunsha   |
|  Aleksandr Demjanenko  | … |  Shurik   |
|  Leonid Kuravlev  | … |  murtovaras Miloslavski   |
|  Natalia Selezneva  | … |  Zina   |
|  Vladimir Etush  | … |  hammaslääkäri Shpak   |
|  Saveli Kramarov  | … |  kirjuri Feofan   |
|  Sergei Filippov  | … |  Ruotsin lähettiläs   |
|  Natalia Kustinskaja  | … |  elokuvatähti   |
|  Mihail Pugovkin  | … |  elokuvaohjaaja Jakin   |
|  Natalia Belogortseva-Kratškovskaja  | … |  Uljana Andreevna Bunsha   |
Vastaanotto

Iivana Julma vaihtaa ammattia oli vuonna 1973 Neuvostoliiton suosituin elokuva yli 60 miljoonalla katsojallaan. Sitä on esitetty Venäjän televisiossa usein myöhemminkin uudenvuodenpyhien aikoihin.
Käännös suomeksi
Hyviä muistoja, huomenna suihkuun

| ”Hyviä muistoja, huomenna suihkuun” Absoluuttinen Nollapiste |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Olen pahoillani – Valitut teokset 1994–2000
 A-puoli: ”Hyviä muistoja, huomenna suihkuun”
 B-puoli: ”Hyönteisen kuolinnaamio”
 Äänitetty : 17. – 18. joulukuuta 2000
 Julkaistu: 29. tammikuuta 2001
 Formaatti: CDS
 Tekijä(t): Liimatta, Lääkkölä (säv.) Liimatta (san.)
 Tuottaja(t): Otto Hallamaa
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 03.59
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Absoluuttisen Nollapisteen muut singlet
| ”Kotiinpaluu, jotenkin” 2000 | ”Hyviä muistoja, huomenna suihkuun” 2001 | ”Irene Kaktus” 2002 |
Hyviä muistoja, huomenna suihkuun on Absoluuttisen Nollapisteen kappale, jonka Johanna Kustannus julkaisi singlenä 29. tammikuuta 2001. Single on ennakkosingle yhtyeen ensimmäiseltä kokoelmalevyltä Olen pahoillani – Valitut teokset 1994–2000.
Kappaleet

Hyviä muistoja, huomenna suihkuun – 3.59 (säv. Liimatta, Lääkkölä, san. Liimatta)
Hyönteisen kuolinnaamio – 3.01 (säv. ja san. Liimatta)
Aiheesta muualla

Hyviä muistoja, huomenna suihkuun discogs.com -sivustolla
Ilona Niemi

Ilona Niemi (s. 1975 Piikkiö) on suomalainen kuvataiteilija, joka käyttää ensisijaisena tekniikkanaan öljymaalausta. Lisäksi hän on piirtänyt, valokuvannut ja tehnyt kollaaseja. Kasvojen maalaaminen on ollut hänen työssään keskeisessä asemassa. Niemi opiskeli Skotlannissa ja Yhdysvalloissa. Hän valmistui kuvataiteen maisteriksi Etelä-Illinoisin yliopistosta (Southern Illinois University) vuonna 2007. Niemen töitä on ollut esillä kansainvälisestikin Lontoon National Portrait Galleryssa ja Chicagon Gerscheidle-galleriassa.
Niemi oli 13-vuotias, kun hänen lapsuudenystävänsä ja naapurinsa, 15-vuotias Piia Ristikankare katosi lokakuussa 1988. Katoamistapaus on vaikuttanut huomattavasti osaan hänen teoksistaan.
Myös kirjailijoiden, kuten T. S. Eliotin teokset ovat vaikuttaneet Niemen ilmaisuun.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Innayya Chinna Addagatla

Innayya Chinna Addagatla (2. toukokuuta 1937 – 1. huhtikuuta 2022) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. tammikuuta 1965 ja nimitettiin Nalgondan hiippakunnan piispaksi 17. huhtikuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mariadas Kagithapu, jota avustivat Saminini Arulappa ja John Mulagada.
Addagatla sai 1. heinäkuuta 1993 uuden nimityksen Srikakulamin hiippakunnan piispaksi.
Inndyr

| Inndyr |
| --- | --- |
 Inndyrin satama.
 Inndyr
 Koordinaatit: 67°02′00″N, 14°01′35″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Nordland
Kunta:  Gildeskål
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,8 km²
Väkiluku (2022):  629
 – Väestötiheys:  786,3 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Inndyr on taajama Gildeskålin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 629 vuonna 2022.
Innbygda

| Innbygda |
| --- | --- |
 Kunnantalo, jonka edustalla on Hallgeir Brendeniä esittävä patsas.
 Innbygda
 Koordinaatit: 61°18′58″N, 12°15′37″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Innlandet
Kunta:  Trysil
Pinta-ala:  
 – Maa:  3,1 km²
Väkiluku (2023):  2 467
 – Väestötiheys:  795,8 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Innbyggda on taajama Trysilin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 3,1 neliökilometriä ja asukasluku 2 467 vuonna 2023.
Indio (1869)

| Indio |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Brooklynin telakka, New York
Kölinlasku:  23. kesäkuuta 1869
Laskettu vesille:  27. elokuuta 1869
Tekniset tiedot
Uppouma:  179 t
Pituus:  32,51 m
Leveys:  6,76 m
Syväys:  1,95 m
Koneteho:  137 ihp
Nopeus:  6,5 solmua
Miehistöä:  35
Aseistus
Aseistus:  1 × MLR 120 mm -tykki
Indio oli Espanjan laivaston vuonna 1869 valmistunut puurunkoinen Activo-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Brooklynin telakalta New Yorkista, missä köli laskettiin 23. kesäkuuta 1869. Alus laskettiin vesille 27. elokuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 242 500 pesetaa (48 500 USD)
Palvelus

Alus poistettiin 1896 alusluettelosta. Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli huonossa kunnossa ja romutettiin 1898.
Infinity Engine

Infinity Engine on pelimoottori, jonka avulla voi luoda isometrisestä näkökulmasta pelattavia tietokoneroolipelejä. BioWare kehitti pelimoottorin Battleground Infinity -peliä varten. Battleground Infinity muuntui sittemmin Baldur's Gate -pelin pohjaksi, ja Bioware käytti pelimoottoria kaikissa sarjan peleissä. BioWare myös lisensoi pelimoottorin Interplayn Black Isle Studios -tiimille.
Infinity Enginen avulla suunnitelluissa peleissä on kolmannen persoonan isometrinen näkökulma eli pelihahmot kuvataan yläviistosta. Taustat ovat kaksiulotteisia ja esirenderoituja. Pelimoottori tukee kuuden hahmon roolipelejä. Infinity Enginen seuraaja on Biowaren Aurora Engine, jota on käytetty Neverwinter Nights -pelissä.
Pelimoottorin korvaajaksi on kehitetty avoimen lähdekoodin GemRB.
Pelimoottoria käyttävät pelit

Baldur's Gate (1998)
Baldur's Gate: Tales of the Sword Coast (1999)
Baldur's Gate II: Shadows of Amn (2000)
Baldur's Gate II: Throne of Bhaal (2001)
Planescape: Torment (1999)
Icewind Dale (2000)
Icewind Dale: Heart of Winter (2001)
Icewind Dale: Heart of Winter - Trials of the Luremaster (2001)
Icewind Dale II (2002)
Huulampi

| Huulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Lemi
Koordinaatit:  61°01′46″N, 27°38′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskuoja:  oja Kivijärveen 
Järvinumero:  14.192.1.022
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  77,5 m  
Pituus:  1 km  
Leveys:  310 m  
Rantaviiva:  2,25 km  
Pinta-ala:  12,594 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHuulampi 
Huulampi  on Etelä-Karjalassa Lemillä Tuuliaisen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 12,6 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 77,5 metriä mpy.
Isa

Isa tai ISA voi tarkoittaa seuraavia:
ISA, Industry Standard Architecture, IBM PC:ssä käytetty laajennusväylä
ISA-tunnus, International Symbol of Access, kansainvälinen pyörätuolisymboli
ISA-auktorisointi, isännöitsijän auktorisointi
Isa, naisen etunimi
Isa, Japanin kaupunki Kagoshiman prefektuurissa
Isa, muslimien Jeesuksesta käyttämä nimi, katso Jeesus islaminuskossa
Kulttuurikeskus Isa, kulttuurikeskus ja kirjasto Manamassa, Bahrainissa
Mount Isa, kaivoskaupunki Australiassa
Isa ibn Salman Al Khalifa (1933–1999), Bahrainin emiiri 1961–1999
Isa, sukunimenä:
Salman Isa (s. 1977), bahrainilainen jalkapalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Isa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hugo Suolahti

| Hugo Suolahti |
| --- | --- |

Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja 
 1918–1919  
Seuraaja:  E. N. Setälä
Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja
 1925–1926  
Edeltäjä:  Antti Tulenheimo
Seuraaja:  Kyösti Haataja
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. lokakuuta 1874 Hämeenlinna
Kuollut: 23. helmikuuta 1944 (69 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Viktor Hugo Suolahti (vuoteen 1906 Palander; 7. lokakuuta 1874 Hämeenlinna – 23. helmikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, filologi ja Helsingin yliopiston rehtori.
Koulutus

Suolahden vanhemmat olivat lehtori Edvard Wilhelm Palander ja Aurora Ottilia Kockström. Suolahti kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1892 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1896. Tämän jälkeen hän teki useaan otteeseen tutkimuksia Saksassa ja väitteli filosofian tohtoriksi 1900. Väitöskirjan aiheena oli Die althochdeutschen Tiernamen I.
Yliopistoura

Suolahti toimi ruotsin ja saksan kielten opettajana Helsingissä 1899–1912. Vuonna 1901 hänet valittiin Helsingin yliopiston germaanisen filologian dosentiksi. Kun yliopiston romaanisen ja germaanisen filologian professuuri jaettiin kahtia 1911, Suolahdesta tuli germaanisen filologian professori. Tätä virkaa hän hoiti yli neljäkymmentä vuotta, aina vuoteen 1941 asti. Tiedemaailmassa Suolahden keskeisin erikoisala oli sanahistoria. Hänen sanastotutkimuksensa vaikuttivat merkittävästi suomalaiseen germaanisen filologian tutkimukseen.
Suolahti oli myös huomattava yliopistollinen hallintomies. Hän toimi ensin Helsingin yliopiston vararehtorina vuosina 1917–1923, sitten rehtorina 1923–1926 ja lopulta kanslerina 1926–1944. Suolahti toimi myös Hämäläis-Osakunnan inspehtorina. Vuodesta 1921 hän toimi myös ylioppilastutkintolautakunnan puheenjohtajana, oltuaan sen jäsen jo vuodesta 1900. Suolahti oli myös alansa julkaisujen toimittaja sekä useiden eri yhdistysten, lautakuntien ja säätiöiden hallitusten jäsen, samoin kuin Suomen kulttuurirahaston kunniaesimies ja Kansallispankin hallintoneuvoston varapuheenjohtaja.
Poliittinen ura

Politiikassa Suolahti toimi Kansallisen Kokoomuspuolueen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1918–1920 ja uudelleen valittuna vuosina 1925–1926, jolloin hän oli myös puolueen asettama ehdokas presidentinvaalissa. Kansanedustajana Suolahti oli Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä valittuna vuosina 1919–1922.
Suolahden puoliso vuodesta 1905 oli Greta Maria von Fieandt (1877–1950). Heille syntyi neljä lasta. Pentti Linkola oli Suolahden tyttärenpoika. Suolahden veljiä olivat lääketieteen tohtori, kenraali Eino Suolahti ja historiantutkija Gunnar Suolahti.
Aiheesta muualla

.aspx Hugo Suolahti Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
/ Hugo Suolahti Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kokoomuksen ehdokkaat Suomen presidentinvaaleissa
Valitsijamiesten vaali

1925: Hugo Suolahti | 1931: P. E. Svinhufvud | 1937: P. E. Svinhufvud | 1940: P. E. Svinhufvud | 1950: J. K. Paasikivi | 1956: Sakari Tuomioja | 1968: Matti Virkkunen | 1978: Urho Kekkonen | 1982: Harri Holkeri | 1988: Harri Holkeri

Eduskunnan suorittama vaali

1946: J. K. Paasikivi

Suora kansanvaali

1994: Raimo Ilaskivi | 2000: Riitta Uosukainen | 2006: Sauli Niinistö | 2012: Sauli Niinistö | 2018: Sauli Niinistö | 2024: Alexander Stubb
Infliksimabi

Infliksimabi (REMICADE, MSD), on TNF-estäjälääke joka on tarkoitettu nivelreuman, haavaisen paksusuolentulehduksen, selkärankareuman, Crohnin taudin, nivelpsoriaasin ja ihopsoriaasin hoitoon.
Tuotu yhdysvaltain markkinoille 1998, kuuluu biologisiin reumalääkkeisiin.
Käytetään usein yhdessä metotreksaatin kanssa, mutta voidaan käyttää myös yksinään.
Tuberkuloosi-verikoe otetaan yleensä ennen biologisten lääkehoitojen aloitusta, koska Humiraa saavilla potilailla on raportoitu tuberkuloosia.
Kaikkia tulehdusoireita, kuten kuumetta, haavoja, väsymystä tai hampaisiin liittyviä ongelmia, on syytä tarkastella ennen hoitojen aloittamista.
Infliksimabin toiminta perustuu TNF-α tekijän estämiseen. TNF-α on kemiallinen viestinviejä (sytokiini) ja on avaintekijä autoimmuunisissa reaktioissa.
Infliksimabin kemiallinen kaava on C6428H9912N1694O1987S46, moolimassa 144190,3 g/mol ja CAS-numero 170277-31-3. Infliksimabin anatomis-terapeuttis-kemiallinen lääkeluokituksen tunniste eli ATC-luokitus on L04AB02.
Aiheesta muualla

http://www.terveyskirjasto.fi/terveyskirjasto/tk.koti?p_artikkeli=far12525&p_teos=far&p_osio=&p_selaus= (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Reumaliitto ry: Infliksimabi
PubChem: Infliximab (englanniksi)
DrugBank: Infliximab (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Infliximab (englanniksi)
Iivana Suuren kellotorni

Iivana Suuren kellotorni Kremlissä, vasemmalla puolella Uspenskajan kellotorni ja äärimmäisenä vasemmalla Filaretin lisärakennus
Iivana Suuren kellotorni (ven. Колокольня Иван Великий, Kolokolnja Ivan Veliki) on 1500-luvulla valmistunut rakennus, joka sijaitsee Moskovan Kremlissä. Kellotornin kokonaiskorkeus on 81 metriä ja se on korkein Kremlin kahdestakymmenestä tornista. Se on osa Moskovan Kremlin museoita.
Rakennushistoria

Iivana Suuren kellotorni valmistui vuonna 1508 kellotapuliksi Katedraaliaukion kolmelle katedraalille: Uspenskin katedraalille (lähimpänä tornia), Arkkienkelin katedraalille ja Neitsyt Marian Ilmestyskirkolle, joilla ei ole omaa kellotapulia.
Vuodesta 1329 lähtien paikalla oli Moskovan ensimmäinen kivinen kellotorni, joka oli osa kirkkoa nimeltä Pyhän Johanneksen Tikkaat kellon alla, mistä tulee tornin nimi (Johanneksen venäläinen vastine on Iivana). Tämän kirkon rakennutti Moskovan suuriruhtinas Iivana Kalita, ja se oli yksi Moskovan ensimmäisistä kivirakennuksista.
Italialaisen arkkitehdin Bon Fryazin suunnitelman pohjalta rakennettiin noin 60 metriä korkea kahdeksankulmainen rakennus, jossa oli kupolikatto. 1500-luvun lopulla Boris Godunov, joka halusi rakentaa Jerusalemin kaltaisen ekumeenisen katedraalin, käski korottaa kellotornia ja siihen lisättiin sylinterimäinen korkea alusta (rumpu eli tambuuri), joka kannatti kullattua kupolia. Rakennuksesta tuli risti mukaan luettuna 81 metriä korkea. Iivana Suuren kellotorni pysyi Venäjän korkeimpana rakennuksena kahden vuosisadan ajan aina 1700-luvun alkuun asti. Vasta vuonna 1952 rakennettu 176 metriä korkea asuinkerrostalo on ollut pysyvästi Moskovan korkein rakennus.
Vuonna 1812 ranskalaiset miehittäjät yrittivät räjäyttää Iivana Suuren kellotornin ja siihen kuuluvat muut rakennukset lähtiessään Moskovasta. Itse kellotorni tuhoutui vain lievästi rakenteen ja perustuksen lujuuden ansiosta. Joulukuussa 1813 moskovalaiset kuulivat kellotornin kellot ensimmäisen kerran sen jälkeen, kun Napoleon vetäytyi armeijoineen Venäjältä. Rakennuskokonaisuus kunnostettiin vuosina 1814-1815. 1900-luvulla muistomerkki kunnostettiin useita kertoja. Rakennustutkimukset paljastivat, että alkuperäiset tiilijulkisivut, joissa oli valkokivestä tehtyjä yksityiskohtia, olivat luonnollisen värisiä eli punatiiltä.
Rakennuskompleksi

Iivana Suuren kellotornikompleksin luomiseen kului yli kolme vuosisataa vuosina 1505–1815. Se sisältää kolme eri aikoina rakennettua monumenttia: Iivana Suuren kellotornin, Neitsyen taivaaseenastumisen kellotapulin (Uspenskaja) ja Filaretin lisärakennuksen.
Suuriruhtinas Iivana III:n palkkasi Kremlin rakennuskantaa laajentavan projektinsa aikana myös italialaisen arkkitehti Bon Fryazin, joka suunnitteli uuden kirkon entisen tilalle. Rakentaminen aloitettiin Iivanan kuolinvuonna 1505, ja torni valmistui kolme vuotta myöhemmin vuonna 1508 Iivanan pojan suuriruhtinas Vasili III:n johdolla. Suuriruhtinas Vasili määräsi myös, että vanhan tornin perustuksille pystytetään uusi ja ennennäkemättömän korkea torni hänen isänsä Iivana III:n muistomerkiksi ja kunniaksi.
Vuosina 1532-1552 rakennettiin kellotornin lähelle uusi kirkko italialaisen arkkitehti Petrok Malyn suunnitelman mukaisesti. Se muutettiin 1600-luvun lopulla kellotapuliksi nimeltä Uspenskaja (Neitsyen taivaaseenastuminen). Vuosisata myöhemmin vuonna 1600 torniin lisättiin yksi kerros kelloille niin, että sen kokonaiskorkeudeksi tuli 81 metriä. Kupolin alla olevassa muistolaatassa on mainittu vuosiluku 1600 sekä tsaari Boris Godunovin ja hänen poikansa Fjodorin nimet.  Vuonna 1624 arkkitehti Bažhen Ogurtsov lisäsi Uspenskaja kellotornin kylkeen kellotapulin, jossa oli kartion muotoinen yläosa, nimeltään Filaretin lisärakennus.
Vetäytyessään Moskovasta vuonna 1812 Napoleonin armeija räjäytti Iivana Suuren kellotornikompleksin, mutta Iivana Suuren torni on säilynyt. Kellotapuli ja Filaretin lisärakennus tuhottiin kokonaan ja palautettiin alkuperäisiin mittoihin vuosina 1814–1815. Nykyisin kellotornissa ja kellotapulissa on 24 kelloa 1500-1600-luvuilta. Uspenskaja kellotapulin pohjakerroksessa on museo, joka on omistettu Kremlin arkkitehtuurihistorialle sekä vaihtuville näyttelyille. Ylägalleriasta avautuu upea lintuperspektiivinäkymä Kremlin ylle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iivana Suuren kellotorni Wikimedia Commonsissa
Museums of the Moscow Kremlin - Ivan the Great Bell Tower ensemble virallinen kotisivu (englanniksi)
ИОАННА ЛЕСТВИЧНИКА ПРЕПОДОБНОГО ЦЕРКОВЬ В МОСКОВСКОМ КРЕМЛЕ (ИВАН ВЕЛИКИЙ) Православная Энциклопедия (venäjäksi)
Moskovan Kreml
Uspenskin katedraali • Arkkienkelin katedraali • Neitsyt Marian Ilmestyskirkko • Kahdentoista apostolin kirkko • Lasaruksen ylösnousemuksen kirkko • Ihmeiden luostari • Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko •  Iivana Suuren kellotorni • Tsaarin kello • Tsaarin kanuuna • Kremlin suuri palatsi • Fasettipalatsi • Teremnoi-palatsi • Kremlin kongressipalatsi • Senaatin palatsi • Kremlin arsenaali • Kremlin asehuone • Aarrekammio • Katedraaliaukio • Iivanan aukio • Kremlin muuri • Kremlin tornit • Kremlin nekropoli • Kremlin tähdet
Iivana Suuren kellotorni 1600-luvulla
Pyhä Maksim, taustalla Iivana Suuren punatiilinen kellotorni 1700-luvulla
Näkymä Iivana Suuren kellotornista 1850-1860 -luvulla
Indira Nath

| Indira Nath> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. tammikuuta 1938
Kuollut: 24. lokakuuta 2021 (83 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  All India Institute of Medical Sciences, New Delhi
Instituutti:  All India Institute of Medical Sciences, New Delhi   Intian kansallinen tiedeakatemia
Tutkimusalue:  immunologia
Tunnetut työt:  lepratutkimus
Palkinnot:  Padma Shri (1999)   L’Oréalin ja Unescon For Women in Science -palkinto (2002)
Indira Nath (14. tammikuuta 1938 – 24. lokakuuta 2021) oli intialainen immunologi, joka tutki lepraa ja sitä aiheuttavaa Mycobacterium leprae -bakteeria.
Elämä ja ura

Indira Nath syntyi vuonna 1938. Nath opiskeli All India Institute of Medical Sciences -yliopistossa ja teki sen jälkeen sairaalaharjoittelun Britanniassa. Sen jälkeen hän palasi Intiaan All India -instituuttiin, missä hän erikoistui immunologiaan, mihin hän oli tutustunut Britanniassa.
Nath päätti suuntautua Intiassa tartuntatauteihin ja erityisesti lepraan. Hän teki uransa aikana uraauurtavaa työtä lepran solutason immuunivasteen tutkimisessa. Nathin työ lisäsi tieteen ymmärrystä ihmisen luonnollisesta immuniteetista lepraan. Uudet in vitro -tekniikat nopeuttivat muun muassa lepralääkkeiden seulontaa.
Nath aloitti All Indian -insituutissa patologian osastolla, mutta hän siirtyi vuonna 1986 biotekniikan osaston johtoon. Nath eläköityi vuonna 1998, mutta hän jatkoi edelleen Intian kansallisen tiedeakatemian (INSA) professorina. Tieteiden kansallisakatemian varajohtajana hän toimi 2001–2003.
Tunnustukset

Nath palkittiin urallaan useilla palkinnoilla, ja hän oli useiden tiedeakatemioiden jäsen. Intian valtion Padma Shri -palkinnon hän sai vuonna 1999, L’Oréalin ja Unescon For Women in Science -palkinnon vuonna 2002.
Ilona Riipinen

| Ilona Riipinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1982 Lempäälä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ilmakehätieteiden professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 2005, FT 2008)
Instituutti:  Tukholman yliopisto
Tutkimusalue:  Ilmakehätieteet
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ilona Riipinen (s. 1982 Lempäälä) on suomalainen fyysikko, joka toimii ilmakehätieteen professorina Tukholman yliopistossa. Hän on ollut Helsingin yliopiston fysiikan dosentti vuodesta 2011.
Riipinen valmistui maisteriksi fysiikasta Helsingin yliopistosta vuonna 2005. Hän työskenteli tohtoriopiskelijana Helsingin yliopistossa professori Markku Kulmalan ja kumppaneiden menestyksekkäässä aerosolitutkijoiden yhteisössä.[lähde? ] Riipinen väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa fysiikasta vuonna 2008. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa Observations on the first steps of atmospheric particle formation and growth (2008) käsitteli ilmakehän pienhiukkasten muodostumisen ja kasvun alkuvaiheita. Vuonna 2009–2011 Riipinen teki postdoc-tutkimusta Yhdysvalloissa Carnegie Mellon -yliopistossa.
Riipinen toimi apulaisprofessorina Tukholman yliopistossa vuosina 2011–2016. Vuoden 2017 alusta hänet nimitettiin ilmakehätieteiden professoriksi 34-vuotiaana. Hän on osallistunut useiden tiedemaailman arvostetuimmissa lehdissä (Nature, Science) julkaistujen alkuperäisartikkelien laatimiseen. Riipinen on ollut vuosina 2016–2019 eräs siteeratuimpia geotieteilijöitä ja kuului maailman 3 100 eniten viitatun tutkijan joukkoon (Highly Cited Researchers). Hän on saanut rahoitusta tutkimustyölleen monilta säätiöiltä ja Euroopan tutkimusneuvostolta, joka myönsi hänelle viisivuotisen Starting grantin 2011–2016 ja Consolidator grantin 2020–2025.
Riipinen on ollut Helsingin yliopiston hallituksen jäsen vuodesta 2018. Keväällä 2023 Riipinen sai ruotsalaisen Göran Gustafssonin alle 45-vuotiaalle tutkijalle myönnettävän fysiikanpalkinnon.
Aiheesta muualla

Ilona Riipinen Tukholman yliopiston sivuilla (englanniksi)
Ilona Riipinen (3.6.2015) TEDx Talks: How Health is the Key to Climate Action (Youtube-video) (englanniksi) (youtube.com)
Sisuradio: Huomenta Ruotsi - Ilona Riipinen professoriksi ennätysnuorena (7.3.2017) (sverigesradio.se)