Operaatio Mammoth
Operaation suunnitelma > Lopullinen epäonnistuminen

18. kesäkuuta, 1943 löytöpalkkio asetettiin jokaiselle operaatioon osallistuneelle, Ramzi oli löytänyt tiensä asuntoon jonka omisti hänen perheensä mutta kukaan ei ollut vastassa tapaamaan häntä, matkallaan he kävivät ostamassa kolme muulia jonka he vaihtoivat aasiin, mutta he olivat kuulleet kauhuissaan että naapuruston yksi mies oli vasikoinut heidät Irakin poliisille. Heidän täytyi nopeasti löytää reitti Hawleriin (Arbil} sekä ylittää Tigrisjoki ennen auringonlaskua.
Saapuessaan Tigrikselle he tapasivat arabimiehen lautassaan jolle Ramzi puhui arabiksi, tarjoen hänelle pienen summan joen ylityksestä. Hän suostui jonka jälkeen miehet ylittivät joen. he saapuivat pieneen kylään jossa ei ollut poliiseja, joka oli Tigris-joen pohjoisrannalla. He saivat käyttöönsä hevosia ja päättivät matkata kohti Arbilia. Saapuessaan Arbiliin, he suunnittelivat lähettävänsä yhden heistä paikallisen mukana Turkin rajalle palatakseen Saksaan, ja kertoakseen olinpaikastaan saadakseen lisäapua. Georg Konieczny valittiin tähän tehtävään. Jos Konieczny olisi päässyt Saksaan ja kertonut hallitukselle Ramzin ja Müllerin hypystä, olisi välittömästi Saksa aloittanut väliintulon ja auttanut kapinassa, kuten Müller kertoo.
Lopulta he saapuivat Ramzi Nafin kotiin, mutta hänen perheensä varoitti menemästä sisään, koska Ramzin isä oli brittien tarkkailussa brittien vastaisen käytöksensä vuoksi. He yöpyivät siellä 21. kesäkuuta asti. Koska britit tekivät usein tarkastuksia, heidän täytyi lähteä ennen kesäkuun 22. päivää. He matkasivat pohjoisempaan tavatakseen Khurshid Nuradin Aghan, Ramzi Nafin sukulaisen, Bioka kylän päälikön. He yöpyivät siellä kaksi päivää vuoriston läheisyydessä olleessa mökissä jonka Ramzin isä omisti. Kylän asukkaat olivat kuulleet agenttien vierailustaan joka sai kyläläiset innostumaan ja valaistumaan mahdollisista tapahtumista.
Khurshid Nuradin kertoi kylälleen puheessaan: ”Se oli suuri ja mahtava Saksan armeija joka hyppäsi; näillä sotilailla oli kasvot kuin leijonilla, ja jos he vain hengittäisivät, vain tulta tulisi heidän suustaan. heillä tulee olemaan panssarivaunuja joiden pelkästään näyttäytyminen saisi niin ikään ihmisen kuin eläimen kuolemaan!”.
28. kesäkuuta, 1943, pian sen jälkeen kun ryhmä Agha Bassarin tapaamista suunnitellessaan ja aloittaakseen kapinan, ja lähettäessään Konieczny takaisin Saksaan hakemaan apua, ryhmä salakuljettajia tapasivat heidät, he ehdottivat menevänsä Koniecznynkanssa Turkin rajalle hänen turvallisuutensa takaamiseksi, ja Ramzilla ei ollut syytä epäillä heitä. Kuitenkin, yksi salakuljettajista vasikoi heidät Briteille, ja yksitellen heidät pidätettiin. He jakaantuivat hetkeksi jottei heitä löydettäisi ryhmänä.
29. kesäkuuta, 1943 intensiiviset brittien partiot kurdien alueella ja lukuisten kurdisiviilien kuulustelu johdattivat heidät vangituiksi. Kuitenkin, Ramzia ei kuitenkaan pidätetty, vaan hän itse ilmoittautui poliisille omasta tahdostaan nähdessään lukuisten syyttömien siviilien vangitsemisen, mukaanlukien hänen koko perheensä.
Müller noteeraa kirjassaan, että Ramzin kasvot olivat masentuneet tietäessään että monia syyttömiä oltiin pidätetty, kuulusteltu ja kidutettu hänen olinpaikkansa saamiseksi tietoon. Kummasti kyllä, ennen koko ryhmän vangitsemista, lausuntoa oltiin kirjoittamassa jo kesäkuun 28. päivä, antaen lisä näyttöä sille että koko operaatio oli jo Brittien tiedossa ja mukaanlukien Turkin antamat tiedot Briteille lennon tapahduttua.
Abwehr kuuli 23. heinäkuuta 1943 Müllerin ja hänen alaisten vangitsemisesta brittien kaapatusta radioviestistä. Radio asema krimissä Messowin and Müllerin veljen, Johanneksen toimesta pakkasivat varustuksensa uudelleen, ja ryhmä II pysäytettiin valmisteluista. Aiemmin, pitkän kantaman saksalainen partio lentokonepartio lensi yli Irakin selvittääkseen agenttien kohtaloa, mutta mitään ei löytynyt.
Vangitut vietiin Kairoon, jossa he olivat valtavissa kuulusteluissa jossa Britannian poliisi pahoinpitelivät heitä vakavasti. Kaikki osallistujat tuomittiin kuolemaan, Ramzi Nafin perhe oli onnistunut lahjomaan oikeuden laskemaan Ramzin tuomion 20 vuoteen.
Osallistujista vain Gottfried Müller selvisi, sillä hän onnistui pakenemaan vankilasta ennen teloitusta. vuonna 1947, Ramzi Nafi vapautettiin koska hänelle oli tullut vakavia mielenterveydellisiä ongelmia kidutuksen ja kuulustelemisen myötä aiheutuneesta väkivallasta. Hän eli elämänsä lopun hyvin pienessä asunnossa kaukana sukulaisistaan Arbilissa. Ramzi Nafi kuoli vuonna 1949, 32 vuoden ikäisenä kuulustelemisessa kärsityn väkivallan aiheuttamiin komplikaatioihin.
Britannian arkistossa olevat operaatioon osallistuneiden pidätysasiakirjat.
Ramzi Nafin pidätyskuva.
Operaatioon osallistuneet saksalaiset.