stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jarmo Nieminen

Jarmo Nieminen
Jarmo Nieminen (s. 1959) on suomalainen everstiluutnantti ja tietokirjailija.
Upseerinuransa Nieminen aloitti Kainuun Prikaatissa vuonna 1983. Ennen eläköitymistään vuonna 2011 everstiluutnantti Nieminen toimi viiden vuoden ajan Maanpuolustuskorkeakoulun Sotahistorian laitoksen johtajana.
Nieminen on kirjoittanut ja ollut toimittajana useissa sotahistoriaa sekä Helsingin sotilassaaria ja niiden luontoa käsittelevissä tietokirjoissa. Vuonna 2014 WWF Suomi palkitsi Niemisen Vuoden luontokirja -palkinnolla kirjasta Aarresaaret – Helsingin saariston uskomaton luonto.
Keisarin perintö palkittiin Gummeruksen Kaarlen palkinnolla, vuoden 2016 tietokirjana.
Nieminen oli Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuosina 2009–2017 edustaen ensin Kokoomusta, myöhemmin Vihreitä. Hän toimi syksyyn 2015 Helsingin yleisten töiden lautakunnan puheenjohtajana. Syksyllä 2015 Nieminen siirtyi Vihreiden valtuustoryhmään. Nieminen on Helsingin luonnonsuojeluyhdistyksen puheenjohtaja.
Julkaisuja

Nieminen, Jarmo et al.: Porkkala - tapahtumien keskellä . Helsinki: Maanpuolustuskorkeakoulu, sotahistorian laitos, 2007. ISBN 978-951-25-1742-8
Nieminen, Jarmo et al.: Porkala – i händelsernas centrum. Helsinki: Krigshistoriska institutionen vid Försvarshögskolan, 2008. ISBN 978-951-25-1943-9
Nieminen, Jarmo: Santahamina. Sinivalkoinen saari.  Helsinki:  Maanpuolustuskorkeakoulu, sotahistorian laitos, 2012.  ISBN 978-951-25-2360-3  (painettu), ISBN 978-951-25-2361-0 (verkkojulkaisu)
Nieminen, Jarmo: Aarresaaret. Helsingin saariston uskomaton luonto.  Helsinki:  Gummerus, 2014.  ISBN 978-951-20-9704-3
Nieminen, Jarmo (toim.): Helsinki ensimmäisessä maailmansodassa. Sotasurmat 1917-1918.  Helsinki:  Gummerus, 2015.
Nieminen, Jarmo: Keisarin perintö – Kertomuksia Helsingin sotilassaarten historiasta. Helsinki: Gummerus, 2016.
Nieminen, Jarmo: Viaporin kapina. Helsinki: Into 2017.
Nieminen, Jarmo: Aarresaaret-opas – Vallisaari, Kuninkaansaari, Lonna ja Isosaari.  Helsinki:  Gummerus, 2017.  ISBN 978-951-240-747-7
Julkaisuja > Toimittajana

Nieminen, Jarmo (toim.): Marko Nieminen. Santahamina – Viaporin linnoituksen itäinen lukko. Helsinki: Maanpuolustuskorkeakoulu, sotahistorian laitos 2008 (2. tarkennettu painos). ISBN 978-951-25-1922-4
Kulomaa, Jukka & Nieminen, Jarmo (toim.): Teloitettu totuus. Kesä 1944.  Helsinki:  Ajatus, 2008.  ISBN 978-951-20-7772-4
Nieminen, Jarmo (toim.): Santahamina. Sotilassaaren luontoaarteet.  Helsinki:  Maanpuolustuskorkeakoulu, 2009.  ISBN 978-951-25-2014-5
Heikkinen, Taavetti: Rintaman poliisi: Valvontaupseerin päiväkirja 1941–1944.  (toim. Jarmo Nieminen)  Helsinki:  Ajatus, 2011.  ISBN 978-951-20-8748-8
Tiaiset

| Tiaiset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tiaiset Paridae  Vigors, 1825

Suvut
 Afrikantiaiset (Melaniparus)  Amerikantöyhtötiaiset (Baeolophus)  Harjatiaiset (Machlolophus)  Hömötiaiset (Poecile)  Keltavatsatiaiset (Pardaliparus)  Kerttutiainen (Sylviparus)  Kuusitiaiset (Periparus)  Maatiainen (Pseudopodoces)  Sinitiaiset (Cyanistes)  Sulttaanitiainen (Melanochlora)  Talitiaiset (Parus)  Tulipäätiainen (Cephalopyrus)  Töyhtötiaiset (Lophophanes)  Valko-otsatiaiset (Sittiparus) 
Katso myös
   Tiaiset Wikispeciesissä   Tiaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiaiset (Paridae) on varpuslintujen lahkoon kuuluva runsaslukuinen lintuheimo. Tiaisia tavataan pääosin pohjoisella pallonpuoliskolla ja Afrikassa.
Tiaiset ovat melko pienikokoisia ja kaikkiruokaisia. Ne ovat pääosin niin sanottuja paikkalintuja ja muuttavat vain hyvin lyhyitä matkoja. Lajit asuvat enimmäkseen metsissä, mutta ovat hyvin liikkuvia. Tiaiset uskaltautuvat yleensä tulemaan pihapiireihin ja hakevat mieluusti ruokaa lintulaudoilta. Tiaiset ovat kolopesijöitä, ja niiden pesueet ovat suurikokoisia. Niiden ravintoon kuuluvat kesäisin etupäässä hyönteiset, ja talvisin ne syövät enemmän siemeniä.
Suvut

Tiasiin kuuluu 14 sukua ja 59 lajia.
Suvut > Afrikantiaiset Melaniparus

| --- | --- |
 Afrikantiainen, Melaniparus afer  Akasiatiainen, Melaniparus cinerascens  Etiopiantiainen, Melaniparus leuconotus  Kobolttitiainen, Melaniparus leucomelas  Kongontiainen, Melaniparus fasciiventer  Latvustiainen, Melaniparus rufiventris  Maasaitiainen, Melaniparus fringillinus:  Miombotiainen, Melaniparus griseiventris  Mustahupputiainen, Melaniparus albiventris  Namibiantiainen, Melaniparus carpi  Nokitiainen, Melaniparus niger  Punasilmätiainen, Melaniparus funereus  Somaliantiainen, Melaniparus thruppi  Valkosilmätiainen, Melaniparus guineensis
Suvut > Amerikantöyhtötiaiset Baeolophus

Amerikantöyhtötiainen, Baeolophus wollweberi
Harmaatiainen, Baeolophus ridgwayi
Kalifornianharmaatiainen, Baeolophus inornatus
Nokitöyhtötiainen, Baeolophus atricristatus
Puistotiainen, Baeolophus bicolor
Suvut > Harjatiaiset Machlolophus

Harjatiainen, Machlolophus spilonotus
Intianharjatiainen, Machlolophus xanthogenys
Kirjoharjatiainen, Machlolophus nuchalis
Taiwanintiainen, Machlolophus holsti
Suvut > Hömötiaiset Poecile

| --- | --- |
 Amerikanhömötiainen, Poecile atricapillus  Balkanintiainen, Poecile lugubris  Bambutiainen, Poecile davidi  Hömötiainen, Poecile montanus  Kanadantiainen, Poecile hudsonicus  Kaspiantiainen, Poecile hyrcanus  Kastanjatiainen, Poecile rufescens  Kiinanviitatiainen, Poecile hypermelaeneus:  Lapintiainen, Poecile cinctus  Meksikontiainen, Poecile sclateri  Sichuanintiainen, Poecile weigoldicus  Tammitiainen, Poecile carolinensis  Valkokulmatiainen, Poecile superciliosus  Viitatiainen, Poecile palustris  Vuoritiainen, Poecile gambeli
Suvut > Keltavatsatiaiset Pardaliparus

Filippiinientiainen, Pardaliparus elegans
Keltavatsatiainen, Pardaliparus venustulus
Palawanintiainen, Pardaliparus amabilis
Suvut > Kuusitiaiset Periparus

Kuusitiainen, Periparus ater
Mustatöyhtötiainen, Periparus rufonuchalis
Rusovatsatiainen, Periparus rubidiventris
Suvut > Sinitiaiset Cyanistes

Afrikansinitiainen, Cyanistes teneriffae
Sinitiainen, Cyanistes caeruleus
Valkopäätiainen, Cyanistes cyanus
Suvut > Talitiaiset Parus

Keidastiainen, Parus bokharensis
Talitiainen, Parus major
Tuhkatalitiainen, Parus cinereus
Vihertalitiainen, Parus monticolus
Suvut > Töyhtötiaiset Lophophanes

Harmaatöyhtötiainen, Lophophanes dichrous
Töyhtötiainen, Lophophanes cristatus
Suvut > Valko-otsatiaiset Sittiparus

Kirjotiainen, Sittiparus varius
Valko-otsatiainen, Sittiparus semilarvatus
Suvut > Lajit, joilla on oma sukunsa

Kerttutiainen, Sylviparus modestus
Maatiainen, Pseudopodoces humilis, luokiteltiin aiemmin variksiin
Sulttaanitiainen, Melanochlora sultanea
Tulipäätiainen, Cephalopyrus flammiceps
Hömötiainen kuuluu Suomessa tavattaviin tiaislajeihin.
Niebelungen laulu

| Niebelungen laulu> Die Nibelungen |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:  Fritz Lang,   Thea von Harbou
Tuottaja:  Erich Pommer
Säveltäjä:  Gottfried Huppertz
Kuvaaja:  Carl Hoffman,   Günther Rittau,   Walter Ruttman
Tuotantosuunnittelija:  Otto Hunte
Pääosat:  Paul Richter,   Margarete Schön,   Hanna Ralph
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Tuotantoyhtiö:  Decla-Bioscop-Ufa
Levittäjä:  Universum Film AG
Ensi-ilta:  1924
Kesto:  143 min (1. osa),   143 min (2. osa)
Alkuperäiskieli:  mykkä
Aiheesta muualla
IMDb
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niebelungen laulu (Die Nibelungen) on Fritz Langin ohjaama kaksiosainen mykkä fantasiaelokuva. Se valmistui vuonna 1924. Elokuvan ensimmäisen osan nimi on Siegfried ja toisen osan Kriemhildin raivo.
Elokuva perustuu keskiaikaiseen sankarieepokseen Nibelungein laulu, josta Lang ja hänen vaimonsa Thea von Harbou tekivät elokuvakäsikirjoituksen. Elokuvan pääosissa ovat Paul Richter (Siegfried), Margarete Schön (Kriemhild), Hanna Ralph (Brunhild), Theodor Loos (kuningas Gunther), Hans Adalbert Schlettow (Hagen Tronje) ja Rudolf Klein-Rogge (kuningas Etzel).
Lang loi eeppiseen elokuvaan myyttisen ja taianomaisen maailman, jossa käytettiin tyyliteltyä lavastusta ja geometrisia sommitelmia. Teosta pidetään mykkäelokuvan klassikkona.
Juoni > 1. osa Siegfried

Nuori sankari, kuningas Siegmundin poika Siegfried oppii seppä Mimeltä asesepän taidot. Mimen pajassa hän takoo itselleen lujan ja terävän miekan. Ennen paluumatkaa kotiin Siegfried kuulee tarinan Reinillä sijaitsevasta Wormsista ja mahtavasta burgundien kuningaskunnasta sekä ihanasta prinsessa Kriemhildistä. Siegfried tahtoo nähdä prinsessan ja vaatii tietää tien Wormsiin.
Matkalla Burgundiin Siegfried tappaa lohikäärme Fafnirin. Siegfried maistaa lohikäärmeen verta, ja samassa hän alkaa ymmärtää lintujen puhetta. Lintu kertoo hänelle, että jos kylpee lohikäärmeen veressä, tulee haavoittumattomaksi. Siegfried tekee niin, mutta lehti leijailee hänen olkapäälleen, ja näin yksi kohta jää suojattomaksi. Tämän jälkeen Siegfried voittaa kääpiöiden kuninkaan Alberichin, jolta hän ottaa näkymättömyyshupun.
Burgundissa Siegfried ja Kriemhild rakastuvat. Burgundit havaitsevat Siegfriedin vahvaksi ja taitavaksi soturiksi. Setänsä Hagenin neuvosta Kriemhildin veli kuningas Gunther pyytää Siegfriediä auttamaan itseään. Gunther on rakastunut pohjoisessa asuvaan ylpeään soturikuningatar Brunhildeen. Brunhilde on julistanut, ettei mene naimisiin kenenkään kanssa, joka ei kykene voittamaan häntä. Siegfried suostuu auttamaan Guntheria, ja he matkustavat laivalla Brunhilden luo. Brunhilden linnaa suojaa tulikehä, mutta Siegfriedin saapuessa se sammuu itsestään. Gunther haastaa Brunhilden kamppailuun. Siegfried tekeytyy hupun avulla näkymättömäksi ja auttaa Guntheria voittamaan Brunhilden. Sen jälkeen Brunhilde suostuu Guntherin puolisoksi ja he palaavat takaisin Wormsiin.
Wormsissa pidetään kaksoishäät. Brunhilde saa kuitenkin selville petoksen ja päättää kostaa Siegfriedille. Brunhilde levittää valheita Siegfriedistä ja saa käännettyä Guntherin ja Hagenin tätä vastaan. Hagen saa selville Siegfriedin heikon kohdan ja surmaa tämän keihäällä. Tunnustettuaan valheensa Brunhilde tekee itsemurhan.
Juoni > 2. osa Kriemhildin raivo

Kriemhild päättää kostaa aviomiehensä murhan, sillä hänen veljensä Gunther on liian heikko tuodakseen Hagenin oikeuden eteen. Kriemhild menee naimisiin hunnien kuninkaan Etzelin kanssa ja kutsuu burgundit hääjuhliin hunnien luo. Juhlissa hän antaa vangita häävieraat ja vaatii näitä luovuttamaan Hagenin, muuten he eivät pääsisi vapaaksi. Burgundit kieltäytyvät. Seuraa armoton taistelu, jossa kaikki saavat lopulta surmansa.
Aiheesta muualla

Niebelungen laulu: Siegfrid Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Niebelungen laulu: Kriemhildin raivo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Niebelungen laulu: Siegfrid Elonet.
Niebelungen laulu: Kriemhildin raivo Elonet.
Mykkäelokuvasivusto
Siegfried ja kääpiö elokuvan ensimmäisessä osassa.
Viljami Niittykoski

Vijami Niittykosken ja Kaino Löfbackan kihlakuva vuodelta 1926
Kaarle Viljami Niittykoski (6. joulukuuta 1895 Kaustinen – 2. tammikuuta 1985 Kaustinen) oli suomalainen viulupelimanni ja säveltäjä. Hän myös sanoitti monia keskipohjalaisia pelimannisävelmiä.
Nuorena hän teki isänsä kanssa kirvesmiehen töitä. Isän kuoleman jälkeen 1921 hän ryhtyi viljelemään kotitilaansa Verkkokangasta Kaustisen Salonkylässä. Tätä hän jatkoi 1960-luvulle, jolloin luovutti talon tyttärelleen Airille ja tämän perheelle.
Salonkylä oli 1930-luvulla merkittävä musiikkikeskus, jossa toimi muun muassa nuorisoseura. Niittykoski oli nuorisoseuran toiminnan esimiehenä johtaen kylän kuoroa ja ”Salonkylän orkesteriksi” kutsuttua jousiyhtyettä. Hän sävelsi molemmille runsaasti ohjelmistoa.
Häntä alkoi 1920-luvulla huolestuttaa vanhan pelimanniperinteen väistyminen uusien sävellysten ja soittotyylin tieltä. Niinpä hän alkoi merkitä muistiin vanhoja pelimannisävelmiä.  Tällä tavoin säilyi paljon sellaista musiikkia joka muuten olisi jäänyt tavoittamattomiin.
Ensimmäisen sävellyksensä ’’Muistojen ruusuja’’  Niittykoski teki 19-vuotiaana vuonna 1915. Sen jälkeen niitä syntyi useita satoja moniin eri tyylilajeihin. Niittykoski sävelsi myös hengellistä musiikkia. Osaa hänen musiikistaan voi kutsua myös salonkimusiikiksi eli eräänlaiseksi kansansävelten ja klassisen musiikin välimuodoksi (nimitystä käytettiin etenkin 1900-luvun alkupuolella).
Sävellysten lisäksi Niittykoski sanoitti monia omia sävelmiään sekä useita rakastetuimpiin kuuluvia kaustislaisia pelimannikappaleita. Näitä ovat muun muassa Friiti Ojalan säveltämä Häävalssi (eri sanoitus kuin Tuula Valkaman tekemä ja Tapio Rautavaaran levyttämä), Peltoniemen Hintriikin surumarssi ja Konsta Jylhän säveltämä Vaiennut viulu. Sanoituksissaan Niittykoski pyrki usein kuvaamaan yleisiä inhimillisiä tunteita yksityisten aistihavaintojen ja elämysten kautta.
Niittykoski sai director musices -arvonimen 1979.
Rami Nieminen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 25. helmikuuta 1966 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Tampere, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 182 cm
Lempinimi: Raikka
Junioriseurat
1977–1985: PPT
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1985–1987 | PPT | 60 | (4) |
| 1988–1989 | Haka | 52 | (2) |
| 1990–1991 | PPT | 55 | (18) |
| 1992–2002 | Jazz | 282 | (31) |
| 2003 | Jokerit | 7 | (0) |
| 2004 | Jazz | 25 | (2) |
| 2006–2007 | PoPa | 16 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 497 | (59) |
Maajoukkue
| 1987–1990 | Suomi U21 | 2 | (0) |
| 1993–1996 | Suomi | 14 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Rami Nieminen (s. 25. helmikuuta 1966 Tampere) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut eniten otteluita Suomen pääsarjatasolla. Nieminen esiintyi vuosina 1985–2004 yhteensä 459 pääsarjaottelussa tehden niissä 53 maalia. Hän pelasi vuosina 1993–1996 14 A-maaottelua. PPT:n ja FC Jazzin lisäksi Nieminen edusti pääsarjassa Hakaa sekä FC Jokereita.
Hän pelasi suurimman osan urastaan puolustajana, mutta usealla valmentajalla oli tapana nostaa Nieminen hyökkääjäksi joukkueen ollessa tappiolla. Tämä johtui hänen poikkeuksellisen hyvistä pääpelitaidoistaan.
Rami Nieminen päätti pitkän uransa vuonna 2004 ja toimi kauden 2005 Porin Palloilijoiden managerina. Vuonna 2006 hän palasi kuitenkin vielä pelikentille managerin toimen ohessa.
Myös Rami Niemisen kaksi veljeä Petri ja Marko Nieminen ovat entisiä pääsarjatason jalkapalloilijoita.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1993, 1996
SM-pronssi 1992
Suomen Cup 1988
Aiheesta muualla

Veikkausliigan verkkonäyttely/Rami Nieminen (Arkistoitu – Internet Archive)
Rami Nieminen UrheiluPori.comissa
Rami Niemisen yrityksen Futispori Oy:n verkkosivut
Juha Niemiö

Juha Niemiö on suomalainen, Pälkäneellä asuva keittiömestari. Hän edusti Suomea vuoden 1993 Bocuse d’Or -kokkikilpailussa.
Niemiö siirtyi keväällä 2004 Haikon kartanon keittiömestarin tehtävistä tamperelaisen ravintola Bodega Saludin keittiöpäälliköksi. Sittemmin hän siirtyi Tampereen Messujen tytäryhtiö Finnrestan konsultoivaksi keittiömestariksi. Niemiö on työskennellyt aiemmin muun muassa Näsinneulan, hotelli Rosendahlin, Wälskärin kellarin, Kaivohuoneen ja Kulosaaren kasinon palveluksessa.
Luottamustehtävänään hän on toiminut muun muassa Suomen keittiömestareiden ja Suomen kokkimaajoukkueen hallituksen jäsenenä, aiemmin myös joukkueen valmentajana ja johtajana.
Teokset

Laitinen, Heli & Niemiö, Juha (1993) 60 ja risat : senioriruokaa arkeen ja juhlaan. SR-julkaisut. ISBN 951-96350-4-1.
Aiheesta muualla

Henni Laitala (7.8.2016) 1980-luvulla saattoi "lounaalla" mennä kellonympärystä (maaseuduntulevaisuus.fi)
Annamari Nurminen (16.1.2014) Konkarit mentoroivat kokkiopiskelijoita (Arkistoitu – Internet Archive) (ts.fi)
Laura Netzel

Laura Netzel.
Laura Constance Netzel (o.s. Pistolekors; 1. maaliskuuta 1839 Rantasalmi – 10. helmikuuta 1927 Tukholma) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen säveltäjä, pianisti, kapellimestari ja konserttien järjestäjä. Hän toimi myös köyhien lasten, huonossa taloudellisessa asemassa olevien naisten sekä työläisten tukijana. Hänen salanimensä säveltäjänä oli N. Lago. Netzel oli naimisissa professori Wilhelm Netzelin (1834–1914) kanssa.
Netzel opiskeli pianonsoittoa Anton Ovenin ja Mauritz Gisikon johdolla ja laulua Julius Güntherin johdolla. Hän syventyi säveltämiseen Wilhelm Heintzen johdolla Saksassa ja Charles-Marie Widorin johdolla Ranskassa. Hän debytoi säveltäjänä vuonna 1874.
Teoksia > Orkesteriteoksia

Fantasia orkesterille, op. 77, sanat: kuningas Oskar II (1903)
Viulukonsertto op. 83
Pianokonsertto op. 84
Teoksia > Kamarimusiikkia

Berceuse et Tarentelle viululle ja pianolle, op. 28 (viimeistään 1892)
Sarja a-molli huilulle ja pianolle, op. 33
Tarantelle a-molli viululle ja pianolle, op. 33 (1896)
Humoreski F-duuri viululle ja pianolle, op. 37 (viimeistään 1896)
Romanssi E-duuri viululle ja pianolle tai uruille, op. 38
Romanssi A-duuri viululle ja pianolle, op. 40 (viimeistään 1896)
Andante religioso D-duuri viululle ja pianolle, op. 48 (1896)
Serenadi pianolle, viululle ja sellolle op. 50 (1895)
Unkarilainen tanssi sellolle ja pianolle, op. 51
Slaavilainen laulu G-duuri viululle ja pianolle, op. 53 (viimeistään 1894)
Kehtolaulu E-duuri viululle ja pianolle, op. 59 (viimeistään 1906)
La gondoliera A-duuri viululle ja pianolle, op. 60 (1896)
Sarja a-molli viululle ja pianolle, op. 62 (1897)
Sonaatti e-molli sellolle ja pianolle, op. 66 (1899)
Preludio e Fughetta g-molli pianolle, viululle ja sellolle op. 68 (1900)
Kehtolaulu Fis-duuri viululle (tai huilulle) ja pianolle, op. 69 (viimeistään 1900)
Colibri F-duuri huilulle ja viululle op. 72
Pianotrio d-molli, op. 78 (viimeistään 1895)
Poème romantique As-duuri 3 viululle ja pianolle, op. 86
Teoksia > Pianomusiikkia

3 salonkikappaletta pianolle, op. 24
Humoreskit 1-3 pianolle, op. 26 (1889)
Pianosonaatti Es-duuri, op. 27 (1893)
Menuetti G-duuri pianolle, op. 48
Feu Follet, konserttietydi As-duuri pianolle, op. 49 (viimeistään 1877)
Deux Études de Concert pianolle, op. 52 (1885)
Six Morceaux pianolle, op. 57 (1896)
Pianokonsertto e-molli 2 pianolle
Teoksia > Kuoroteoksia

Balladi solistille, sekakuorolle ja orkesterille, op. 19 (1887)
Daavidin psalmi 146 sekakuorolle ja uruille, op. 29, teksti Psalmien kirjasta
Deux Choeurs naisäänille ja pianolle, op. 30
"Edelweiss", san. Carl Snoilsky
"Le papillion et la rose", san. Victor Hugo
Tre Chörer , op. 31 (1890)
"Fjäriln och rosen" naiskuorolle a cappella, san. säveltäjä
"Vind, som mig smeker" naiskuorolle a cappella, san. Johan Ludvig Runeberg
"Zuleimas sång" soolosopraanolle ja mieskuorolle a cappella, san. Johan Nybom
Stabat Mater sooloäänille, sekakuorolle ja uruille, op. 45 (1890)
Kuoro naisäänille naiskuorolle ja pianolle
"Edelweiss", sanat: Carl Snoilsky
"Kukaan ei tiedä," san. Zachris Topelius
Teoksia > Laulumusiikkia

Lauluja pianon ja viuluobligaton säestyksellä , op. 20
"Hvem styrde hit din väg?", san. Johan Ludvig Runeberg
"Om min tanke lågt från gruset", san. Carl David af Wirsén
Trastens klagan lauluäänelle ja pianolle, san. kuningas Oskar II, op. 34 (1889)
Les cloches du Monastère, balladi sopraanolle ja pianolle tai orkesterille, sanat: Eric Bögh, op. 35
Neljä kappaletta pianolle , op. 36 (1888)
"Slumra, slumra bölja blå", san. Fjalar
"En dröm", san. Fjalar
"Morgonstråle", san. Zachris Topelius
"Em gang, og aldrig mer"
Kolme duettoa naisäänille ja pianolle, op. 39 (1889)
"Hur skönt bland österns skyar", san. Johan Ludvig Runeberg
"Aftonsång", san. Johan Nyblom
"Visa från Mora", san. kuningas Oskar II
Ave Maria lauluäänelle ja uruille tai pianolle, op. 41 (1894)
Blå grottan, duo sopraanolle ja tenorille ja pianolle, san. Carl Snoilsky, op. 43
Kolme laulua lauluäänelle ja pianolle, op. 44 (1890-luku)
"Lied", san. Emanuel Geibel
"Wunsch", san. Robert Reinick
"Grüss", san. Heinrich Heine
Neljä laulua mezzosopraanolle tai baritonille ja pianolle, op. 46 (1878)
"Rappelle-toi", san. Alfred de Musset
"Malgré moi!", san. Jules Barbier
"Rêve encore!", san. Victor Hugo
"Je pense à toi!" san. Jules Barbier
Kolme kappaletta pianolle , op. 47
"I natten", san. Viktor Rydberg
"Det är brännande yrsel i rosornas doft" (san. tuntematon)
"Madrigal", san. Armand Sylvestre
Voici la brise lauluäänelle ja pianolle, san. Zari, op. 55 (1895?)
Riddaren drager till Hove lauluäänelle ja pianolle tai orkesterille, op. 56
Sehnsucht, laulu altolle tai baritonille ja pianolle, op. 63
Kennst du am Rhein, die Glocken, laulu altolle tai baritonille, san. Carmen Sylva, op. 75
Flaggan opp! kuningas Oskar II:n muistoksi, lauluäänelle ja pianolle, op. 85 (1907?)
Fjäriln lauluäänelle ja pianolle, san. Elias Sehlstedt (1884)
Kirkkoaaria urkujen tai pianon säestyksellä, tekstin lähde Stabat mater (1884)
Kolme laulua pianon säestyksellä (1884)
"Lofsång", san. Esaias Tegnér
"Chant du rossignol" (san. tuntematon)
"Stilla, mitt hjerta", san. Bernhard Elis Malmström
Kaksi trioa naisäänille pianon säestyksellä (1884)
"Trio", san. Johan Ludvig Runeberg
"Barcarolle" (san. tuntematon)
Blomman lauluäänelle ja pianolle, san. Bernhard Elis Malmström (1887)
Morgonen lauluäänelle ja pianolle, san. Johan Ludvig Runeberg (1891)
Ett barns aftonbön lauluäänelle ja pianolle, san. Carl Wilhelm Böttiger (1898)
Blomman lauluäänelle ja pianolle, san. Johan Ludvig Runeberg
Colibri lauluäänelle ja pianolle
Der einst Gedanke lauluäänelle ja pianolle
Säg mig du lilla fogel lauluäänelle ja pianolle, san. Johan Ludvig Runeberg
Vårsång lauluäänelle ja pianolle, san. Bernhard Elis Malmström
Välsigna käre Herre det hem som öppnas här lauluäänelle ja pianolle
Kirjallisuutta

Hambro, Camilla: Laura Netzel.  (Svenska tonsättare. Översättning från norska av Erik Wallrup)  Möklinta:  Gidlunds Förlag, 2020.  ISBN 978-91-7844-441-0
Koivisto, Nuppu: Tonsättaren Laura Netzel var i många avseenden en förebild. Hufvudstadsbladet, 6.3.2021, s. 30.  Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 6.3.2021. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Hambro, Camilla: / Netzel, Laura (1839–1927). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 30.3.2021. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Laura Netzel. Levande musikarv.
Laura Netzel. Svenskt porträttgalleri. Projekt Runeberg.
Laura Netzel – född Pistolekors. P2 Dokumentär. Sveriges Radio.
Laura Constance Netzel. Svenskt kvinnobiografiskt lexikon.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia 
Muut:  SNAC
Niilin valtiatar

Niilin valtiatar (Child of the Morning) on vuonna 1977 ilmestynyt Pauline Gedgen kirjoittama romaani. Kirjan lyhennetty suomennos on Valittujen Palojen Kirjavalioissa vuodelta 1989. Sen on suomentanut Anna-Maija Viitanen. Teoksen on kuvittanut F. W. Richter-Johnsen.