stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pauli Kallio
Aiheesta muualla

Tuomo Tamminen: Ornette Birks Makkonen – Taskussa, Kramppeja ja nyrjähdyksiä 6 ja Väritetyt unet. Aviisi 17/2007.
Pauli Kallio ja Christer Nuutinen: Vanhat asenteet sarjakuvaan yhä vahvoja. Suomenkuvalehti.fi 25.4.2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Deutsche Telekom

| Deutsche Telekom AG |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  FWB: DTE
Markkina-arvo:  80 mrd. USD (5/2017)
ISIN:  DE0005557508
Perustettu:  1995
Toimitusjohtaja:  Timotheus Höttges
Puheenjohtaja:  Ulrich Lehner
Kotipaikka:   Friedrich-Ebert-Allee 140, 53113 Bonn, Saksa
Toimiala:  Telekommunikaatio
Liikevaihto:   80,86  mrd. USD (2016)
Liikevoitto:   2,96 mrd. USD (2016)
Henkilöstö:  218 341 (2016)
Omistaja:  68 % osakekannasta vapaassa vaihdossa; 14,5 % Saksan liittovaltio, 17,5 % valtio-omisteinen KfW-pankkiryhmä (31.12.2016)
Kotisivu:  www.telekom.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Deutsche Telekom AG on saksalainen telekommunikaatioalan yritys. Se on Saksan suurin yritys suurin alallaan ja suurimpia koko Euroopan unionin alueella. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Bonnissa.
Deutsche Telekomin pääkonttori Bonnissa
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli vuonna 2017 sijalla 77. Se luokiteltiin samalla listalla Saksan kuudenneksi suurimmaksi pörssiyritykseksi. Yhtiön osakekannan markkina-arvo oli 80 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2017) ja liikevaihto 80,86 miljardia USD (2016). Yrityksellä oli palveluksessaan yli 218 000 työntekijää.
Yrityksen asiakkaista (2016) noin 165 miljoonaa käytti Deutsche Telekomin mobiilien tietoliikenneverkkojen palveluja, 29 miljoonaa kiinteän tietoliikenneverkon palveluja, 19 miljoonaa laajakaistapalveluja, 6,9 miljoonaa kaapeli-tv-palveluja ja noin 1,8 asiakkaalla oli yhtiön ylläpitämä tietokone työpaikallaan.
Alueellisesti Deutsche Telekomin tarjonta jakautuu kolmeen päämarkkina-alueeseen: Saksa, muu Eurooppa ja Yhdysvallat. Yhtiöllä on liiketoimintaa maailmanlaajuisesti yli 50 maassa. Liikevaihdoilla (73,1 mrd. €, 2016) mitattuna konsernin tärkein markkina oli Yhdysvaltain mobiilitietoliikenne, jossa yhtiö palveli 71,5 miljoonaa asiakasta. Heiltä kertyi 37,3 miljardin USD:n liikevaihto ja heitä palveli 44 820 yhtiön työntekijää. Saksassa yhtiöllä oli 41,8 miljoonaa mobiiliasiakasta, 12,9 miljoonaa laajakaista-asiakasta ja 2,9 miljoonaa kaapeli- tai satelliittitelevisioasiakasta. Heiltä saatiin 22 miljardin euron liikevaihto ja asiakkaita palveli 66 142 työntekijää (Saksassa kaikkiaan 104 662 työntekijää).
Euroopan markkinoilla yhtiö on läsnä 12 maassa (itäisessä Euroopassa: Puolasta Balkanille). Näissä maissa Deutsche Telekom -konsernilla oli 51,7 miljoonaa  mobiilikäyttäjää, 5,6 miljoonaa laaja-kaista-asiakasta ja 4 miljoonaa tv-asiakasta (kaapeli-/satelliitti-tv). Lisäksi yhtiön tietoliikenne ja -teknisten yrityspalvelujen asiakkaita palveli maailmanlaajuisesti 43 724 työntekijää, joiden asiakkaat toivat 7,9 miljardin euron liikevaihdon.
Historiaa

Yritys muodostettiin vuonna 1994, kun monopoliasemassa ollut Saksan postilaitos (Deutsche Bundespost) yksityistettiin. Postilaitoksen Telekom-yksiköstä (entinen Fernmeldedienst-yksikkö) muodostettiin tuolloin Deutsche Telekom AG -niminen yhtiö, joka aloitti toimintansa 1.1.1995. Yhtiö toteutti seuraavana vuonna mittavan osakeannin ja vietiin pörssiin. Ensimmäistä antia seurasivat uudet annit vuosina 1999 ja 2000.
Logot

1989-1991
1991-1995
2007-2013
2013-2022
2022–
Toimialat

T-Home (entinen T-Com), lankapuhelin- ja IPTV-operaattori
T-Online, internet-palveluntarjoaja
T-Mobile, matkapuhelinoperaattori
T-Systems, IT-alan palveluyritys
Deutsche Telekom omistaa puhelinyhtiöt Bulgariassa, Kroatiassa, Makedoniassa, Montenegrossa, Romaniassa, Slovakiassa ja Unkarissa.
Leijonat kulttuurissa

Leijona on suurikokoinen kissapeto, joka on esiintynyt kulttuurissa tuhansien vuosien ajan.
Kreikkalainen leijonaveistos 500-luvulta eaa.
Aikanaan leijona oli yksi kaikkien aikojen laajimmalle levinneistä nisäkkäistä. Vielä antiikin aikoihin leijonia tavattiin kaikkialla Afrikassa Saharan autiomaan keskiosia ja joitain päiväntasaajan sademetsiä lukuun ottamatta. Lisäksi leijonia tavattiin muun muassa antiikin Kreikassa, Makedoniassa, Palestiinassa sekä nykyisen Turkin alueilla ja laajalti Aasiassa aina Intiaan asti. Leijonia saattoi tavata niin nykyisen Afganistanin kuin Pakistaninkin alueilla. Leijona oli aikoinaan maailman yleisimpiä suuria nisäkkäitä. Tämän paljastavat muun muassa fossiililöydöt sekä esihistorialliset luolamaalaukset.
Leijonat, uskonto ja uskomukset

Raamatun Evankelista Markuksen tunnuksena on siivekäs kirjaa pitelevä leijona, joka on myös Venetsian suojelija ja sen lipussa esiintyvä eläin. Leijona mainitaan useita kertoja myös Vanhassa testamentissa, esimerkiksi kertomuksessa Danielista leijonien luolassa.
Leijona on yksi Eläinradan mukaan nimetyistä länsimaisista horoskooppimerkeistä. Se on saanut nimensä Leijonan tähtikuviosta.
Kreikkalaisen mytologian mukaan Nemean leijonan surmaaminen oli ensimmäinen Herakleen kahdestatoista urotyöstä.
Leijonat sananlaskuissa ja kansanperinteessä

Leijonia voidaan pitää voiman ja rohkeuden vertauskuvina, minkä vuoksi joillekin suurille kuninkaille on annettu lisänimeksi "leijona", esimerkiksi Rikhard I Leijonamieli. Juudan leijona on juutalainen ja kristillinen symboli.
”Lampaat” ja ”leijonat” ovat symboleita esimerkiksi silloin, kun halutaan nimetä urheilussa parhaiten ja huonoimmin menestyneet pelaajat. Leijonalle kuuluu suurin osa, ”leijonanosa”.
Kansainvälinen hyväntekeväisyysjärjestö on ottanut nimekseen Lionsklubi (lyhennys englanninkielisistä sanoista Liberty, Intelligence, Our Nations’ Safety) mutta suomeksi sitä kutsutaan leikkisästi Leijoniksi.
Leijonat kirjallisuudessa

Leijona on ainakin Aisopoksen ajoista saakka ollut yleinen eläin eläinsaduissa. Se on myös saanut kunnianimen eläinten kuningas.
Uudemmassa kirjallisuudessa esimerkiksi C. S. Lewisin Narnia-sarjan keskeinen hahmo Aslan on leijona. Se on nähty sekä Jumalan että Jeesuksen vertauskuvana.
Harry Potter-kirjasarjassa Leijona on Rohkelikkojen tunnus.
Leijonan oletettuun rooliin rohkeana eläimenä viittaa omalla tavallaan myös L. Frank Baumin Ihmemaa Oz -kirjojen pelokas leijona, joka pelkää omaa varjoaankin.
Muita leijonaan viittaavia kaunokirjallisia teoksia ovat Wilbur Smithin Kun leijona metsästää, Joseph Kesselin Tyttö ja leijona, Vigdís Grímsdóttirin Nimeni on Isbjörg, olen leijona, Astrid Lindgrenin Veljeni, Leijonamieli ja Dzalaladdin Rumin Rakkaus on musta leijona. Gustav Hägglund nimesi muistelmateoksensa Leijona ja kyyhky.
Leijonat kuvataiteissa

Gizan sfinksin ruumis on leijonan, mutta pää ihmisen.
Leijona oli keskeinen aihe Mesopotamian taiteessa, etenkin assyrialaisella kaudella. Tunnettu on myös Mykenen Leijonaportti.
Intiassa 200-luvulla eaa. hallinnut Ašoka oli aikansa merkittävimpiä ruhtinaita. Hän pystytti pylvään kunnioittaakseen Buddhaa, joka saarnasi rauhaa ja vapautta maailmankaikkeuden neljään kolkkaan. Sen muistoksi Ašokan pylvään päässä oli neljään eri suuntaan karjuvia leijonia esittävä patsas. Tämä yhdestä hiekkakivestä veistetystä neljän leijonan ryhmästä tuli Intian kansallistunnus vuonna 1950.
Leijonakoirat ovat veistoksia, jotka vartioivat monien buddhalaisten temppelien ja šintopyhäkköjen ovia. Hahmo on levinnyt Japaniin Koreasta ja Kiinasta. Missään näistä maista ei ole elänyt oikeita leijonia, ja hahmo saattaa muistuttaa jonkin verran koiraa. Kiinalaisessa perinteessä leijona on oikeuden puolustaja ja pyhien paikkojen vartija, voiman, menestyksen ja ylhäisen syntyperän symboli.
Suomalainen taidemaalari Unto Koistinen maalasi useita leijona-aiheisiä töitä, ja omakuvansakin leijonana. Samoin Leena Luostarisen töissä arvoituksellisilla kissaeläimillä on merkittävä osa.
Leijonat elokuvissa

Metro-Goldwyn-Mayerin kuuluisa tunnuksena Leo-niminen leijona, joka karjaisee studion logossa.
George Adamsonin vaimo Joy Adamson kirjoitti perheessään eläneestä Elsa-nimisestä leijonasta joukon kirjoja, joiden pohjalta tehtiin 1970-luvulla elokuvasarja. Sen ensimmäinen osa on Elsa – vapaana syntynyt (Born Free). Adamsonien elämästä kertoo myös vuonna 1999 valmistunut elokuva Taistelu leijonista.
Vuonna 1996 Stephen Hopkin ohjasi Tsavon ihmissyöjäleijonista kertovan elokuvan Yön metsästäjät (The Ghost and the Darkness), jonka pääosissa nähtiin Val Kilmer ja Michael Douglas.
The Walt Disney Companyn Leijonakuningas tuotti maailmanlaajuisesti yli 783 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Elokuva kertoo Afrikassa elävästä leijonalaumasta ja sen hallinnasta käytävästä valtataistelusta. Elokuvassa on myös piirteitä William Shakespearen Hamlet-näytelmästä.
Kultainen leijona (ital. Leone d'Oro) on joka vuosi jaettava Venetsian elokuvajuhlien tärkein palkinto.
Leijona heraldiikassa

Heraldiikassa leijona merkitsee perinteisesti urhoollisuutta, jaloutta ja voimaa. Leijonaa alettiin käyttää yhtenä yleisimmistä heraldisista symboleista jo heraldiikan alkuaikoina 1100-luvulla. Vanhin dokumentoitu esimerkki on vuodelta 1127 Geoffrey Plantagenetin kilvestä, jossa oli kultaisia leijonia. Leijonaa käytettiin symbolina 1100-luvulla esimerkiksi Espanjassa Leónin kuningaskunnan vaakunassa ja lipussa sekä Tanskan vaakunassa, joka otettiin käyttöön vuonna 1194.
Leijona esiintyy Suomen, Viron,  Norjan, Tanskan, Englannin, Skotlannin, Bulgarian, Luxemburgin ja monen muun valtion vaakunassa. Myös monien aatelissukujen vaakunassa esiintyy leijona. Suomessa leijona on käytössä myös kenraalien arvomerkkinä.
Suomen vaakuna
Norjan vaakuna
Tanskan vaakuna
Viron vaakuna
Englannin vaakuna
Skotlannin vaakuna
Bulgarian vaakuna
Ruotsin vaakuna
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leijonat kulttuurissa Wikimedia Commonsissa
Leijona. Kuva 15. vuosisadan länsimaisesta astrologiakirjasta.
Ašokan leijonapylväs
Leijonapatsas Dortmundissa
Leijonakoirat vartioivat Pekingin Kielletyn kaupungin  portilla.
Vojtěch Hradec

| Vojtěch Hradec> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. syyskuuta 2005 (ikä 19) Mladá Boleslav, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  192 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  BK Mladá Boleslav
Sarja:  Extraliga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
NHL-varaus:  167. varaus, 2024 Utah Hockey Club
    
Vojtêch Hradec (s. 24. syyskuuta 2005, Mladá Boleslav, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hradec edustaa Tšekin Extraligassa pelaavaa kasvattajaseuraansa BK Mladá Boleslavia.
NHL-joukkue Utah Hockey Club varasi hänet kuudennella kierroksella 167. varausvuorolla vuoden 2024 NHL:n varaustilaisuudessa. Hradec on pelannut 51 Tšekin Extraligan runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt kolme maalia ja viisi syöttöä eli yhteensä kahdeksan tehopistettä. Uran tilastot päivitetty 19. tammikuuta 2025.
I Am a Hero

I am a Hero (jap. アイアムアヒーロー, Ai amu a hīrō) on Kengo Hanazawan käsikirjoittama ja piirtämä manga, joka on sovitettu myös elokuvaksi. Manga on suunnattu aikuisille (seinen) ja sitä on julkaistu 22 osaa.
Manga voitti Shogakukanin manga-palkinnon vuonna 2013.
Tarina kertoo mangataiteilijasta nimeltä Hideo Suzuki, joka kärsii harhoista ja hallusinaatioista. Hänen maailmansa muuttuu zombie-viruksen iskiessä Japaniin. Hideo lähtee matkalle reppunsa ja haulikkonsa kanssa kaupungista toiseen.
Tšekin puolustusministerin ansioristi

I luokan mitali
Tšekin puolustusministerin ansioristi (tšek. Záslužný kříž ministra obrany České republiky) on tšekkiläinen sotilasansiomerkki, joka perustettiin vuonna 1996. Sitä jaetaan sotilaille ja puolustuksen kanssa työskenteleville siviileille tunnustuksena sankaruudesta, johtajuudesta tai ansiokkaasta palveluksesta. Saajan ei tarvitse olla Tšekin kansalainen. Kunniamerkki on korkea-arvoisin tšekkiläinen sotilasansiomerkki.
Mitalia myönnetään kolmessa luokassa:
I luokka
II luokka
III luokka
Suomen Jalkapallomuseo

| Suomen Jalkapallomuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Erikoismuseo
Sijainti:  Kanavanranta 3, Valkeakoski
Perustettu:  1993
Johtaja:  Ari Sirén
Kotisivut:  suomenjalkapallomuseo.fi
Koordinaatit:  61°15′58″N, 24°01′44″E
 fiSuomen Jalkapallomuseo 
     
Suomen Jalkapallomuseo on suomalaiseen jalkapalloiluun keskittynyt erikoismuseo, joka sijaitsee Valkeakoskella Myllysaaren museon kolmannessa kerroksessa.
Museota ylläpitää Suomen Jalkapallomuseo ry. Sen perustivat vuonna 1993 Aimo Pulkkinen, Mikko Rikkonen, Esko Malm, Juhani Peltonen ja Jaakko Rautalin, jotka ovat jälkimmäistä lukuun ottamatta Valkeakosken Hakan entisiä pelaajia. Yhdistyksen pitkäaikaisena puheenjohtajana toimi Rikkonen, joka nimettiin vuonna 2010 kunniapuheenjohtajaksi. Puheenjohtajana häntä ovat seuranneet Heikki Huoviala ja Ari Sirén.
Museon kokoelmissa on peliasuja ja -varusteita, mitaleja, pokaaleja ja muistoesineitä Suomen yli 100-vuotisen jalkapallohistorian varrelta. Museo järjestää myös teemanäyttelyjä, kuten vuoden 2010 valmentajanäyttely, ja museossa on mahdollisuus tutustua vanhoihin otteluihin videoiden välityksellä. Museossa on neljä tilaa: Juuson sali, Pukukoppi, Näyttelyhuone ja Kirjasto.
Museossa säilytetään suomalaisen jalkapalloilun kunniagallerian eli Hall of Famen aineistoa. Se kuuluu Suomen Palloliiton, Suomen Urheilumuseon ja jalkapallotoimittajien Pallo-Koplan ohella toimikuntaan, joka valitsee kunniagallerian jäsenet.
Aiheesta muualla

Museon sivusto
Museo Valkeakosken kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Museo Suomen museoliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Suomen Jalkapallomuseo (Q11894836)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Valkeakoski
koordinaatit: 61°15′57″N 24°01′44″E﻿ / ﻿61.26572°N 24.02879°E﻿ / 61.26572; 24.02879
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1989

Vuoden 1989 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 29. toukokuuta – 3. kesäkuuta 1989 Ateenassa, Kreikassa. Nämä järjestykseltään 28. kisat oteltiin 12 painoluokassa ja niihin osallistui 160 nyrkkeilijää 28 maasta. Kisat käytiin juuri ennen Itä-Euroopassa alkanutta poliittista mullistusta.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kevyt kärpässarja (48 kg) |  Ivailo Marinov |  Róbert Isaszegi |  Nšan Muntšjan    Jan Quast |
| Kärpässarja (51 kg) |  Juri Arbatšakov |  János Váradi |  Krasimir Tšolakov    Krzysztof Wróblewski |
| Kääpiösarja (54 kg) |  Serafim Todorov |  Timofei Skrjabin |  Dieter Berg    Robert Ciba |
| Kevytsarja (57 kg) |  Kirkor Kirkorov |  Marco Rudolph |  Rafał Rudzki    Sandro Casamonica |
| Kevyt välisarja (60 kg) |  Konstantin Tszju |  Daniel Dumitrescu |  Giorgio Campanella    David Anderson |
| Välisarja (63,5 kg) |  Igor Ružnikov |  Dariusz Czernij |  Hristo Furnigov    Andreas Otto |
| Välisarja (67 kg) |  Siegfried Mehnert |  Borislav Abadžiev |  Mujo Bajrović    Lóránt Szabó |
| Kevyt keskisarja (71 kg) |  Isrjael Hakobkokhjan |  Rudel Obreja |  Enrico Richter    Rosen Ibitšev |
| Keskisarja (75 kg) |  Henry Maske |  Michal Franek |  Daniel Krumov    Andrei Kurnjavka |
| Raskas keskisarja (81 kg) |  Sven Lange |  Lajos Erős |  Kai Helenius    Sergei Kobozev |
| Raskassarja (91 kg) |  Arnold Vanderlyde |  Axel Schulz |  Andrzej Gołota    Bert Teuchert |
| Superraskassarja (yli 91 kg) |  Ulli Kaden |  Giórgios Tsachákis |  Svilen Rusinov    Aleksandr Mirošnitšenko |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1 |  Itä-Saksa | 4 | 2 | 4 | 8 |
| 2 |  Neuvostoliitto | 4 | 1 | 4 | 9 |
| 3 |  Bulgaria | 3 | 1 | 5 | 8 |
| 4 |  Alankomaat | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 |  Unkari | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 6 |  Romania | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 7 |  Puola | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 8 |  Tšekkoslovakia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 |  Kreikka | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 |  Italia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 11 |  Jugoslavia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 |  Länsi-Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 |  Skotlanti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 12 | 12 | 24 | 48 |
Suomen joukkue

| Painoluokka | Nyrkkeilijä | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 48 kg | Tommi Kärkkäinen | Tappio 1. ottelussa |
| 54 kg | Jyrki Vierelä | Tappio 1. ottelussa |
| 60 kg | Vesa Koskinen | Tappio 2. ottelussa |
| 63,5 kg | Jukka Heikkinen | Tappio 1. ottelussa |
| 71 kg | Marko Salminen | Tappio 1. ottelussa |
| 75 kg | Petri Mäkelä | Tappio 1. ottelussa |
| 91 kg | Kai Helenius | Pronssia |
| 91+ kg | Pekka Viippo | Tappio 1. ottelussa |
Junovuori

Junovuori 1900-luvun alussa I. K. Inhan valokuvaamana.
Junovuori oli Tampereen keskustassa Näsilinnankadun ja Kauppakadun kulmatontilla vielä 1800-luvun lopussa sijainnut jyrkkä kallio, joka oli noin 10 metriä korkea. Alun perin se tunnettiin Valkeakallion tai Valkiakallion nimellä. Kalliolla oli ehkä poltettu merkkitulia tai helavalkeita.
Kalliolle tehtiin 1800-luvun alkupuolella portaat, ja siitä muodostui kaupunkilaisten eräänlainen ajanviettopaikka. Porvaristo alkoi kutsua kalliota Junovuoreksi. Nimi saatiin roomalaisesta mytologiasta, jossa Juno oli ylijumala Juppiterin puoliso.
Kallio tasoitettiin 1900-luvun alussa, kun tontille rakennettiin arkkitehtiryhmä Gesellius–Lindgren–Saarisen suunnittelema Säästöpankintalo (Kauppakatu 14). Junovuoren kohdalle tuli pankin piharakennus. 1990-luvulla pihan alle tehtiin autohalli.
Pauli Bagge

Pauli Bagge (2. elokuuta 1938 Rantasalmi – 19. kesäkuuta 2009 Muurame) oli suomalainen professori ja biologi. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa hydrobiologian professorina 1972–2001. Hän tutki vesistöjen pohjaeliöstöä.
Elämä ja ura

Pauli Bagge syntyi Rantasalmella. Ylioppilaaksi hän kirjoitti 1958 Imatran yhteislyseosta. Lukion jälkeen hän aloitti biologian opinnot Turun yliopistossa, josta valmistui 1966 filosofian kandidaatiksi. Bagge väitteli Turun yliopistossa tohtoriksi 1970. Hänen väitöskirjansa (Effects of pollution on estuarine ecosystems: 1. Effects of effluents from wood-processing industries on the hydrography, bottom and fauna of Saltkällefjord (w. Sweden): 2. The succession of the bottom fauna communities in polluted estuarine habitats in the Baltic-Skagerak region) käsitteli saasteiden vaikutusta murtovesialueiden ekosysteemeihin Itämerellä. Tutkimuksessa hän selvitti erityisesti puunjalostusteollisuuden päästöjen vaikutusta.
Hydrobiologina Bagge oli laaja-alaisesti kiinnostunut akvaattisista eliöistä ja niiden elinympäristöstä. Jo hänen ensimmäiset tutkimusartikkelinsa käsittelivät pohjaeliöstöä Lapin vesistöistä Itämerelle. Vuosina 1964–1966 Bagge toimi tutkimusavustajana Kristinebergin[vanhentunut linkki] eläintieteellisellä tutkimusasemalla Ruotsissa. Hän tutki siellä Gullmarsin vuonon (ruots. Gullmars Fjord) pohjaeläimistöä, ja selvitti, millaisia merkkejä vesistön saastumisesta pohjaeliöstöstä tehtyjen havaintojen perusteella löytyi. Hän jatkoi samaa tutkimusta palattuaan Suomeen ja tutki, millaisia vaikutuksia Suomen ydinvoimaloiden (Loviisa ja Olkiluoto) toiminnalla on Itämeren pohjaeliöstöön ja ympäristöön. Osan merenpohjan tutkimuksesta hän suoritti tutkimusalus Arandalta.
Professorina

Pauli Bagge nimitettiin 1972 Jyväskylän yliopistoon hydrobiologian professoriksi. Hänen johdollaan biologian laitoksella (nyk. nimeltään bio- ja ympäristötieteiden laitos) toimi hydrobiologian osasto. Baggen ensimmäisinä virkavuosina osasto toimi Kuokkalan kartanon kiinteistössä. Vuonna 1979 osasto muutti entiseen Fredriksonin hattutehtaan rakennukseen. 1970-luvulla biologian laitoksen yhteydessä toimi Hydrobiologian tutkimuskeskus, mutta 1980-luvulla siitä muodostui erillislaitoksena yliopiston sisällä toiminut Ympäristöntutkimuskeskus. Osa professori Baggen työstä tapahtui tutkimuskeskuksen puitteissa.
Professori Veikko Huhdan mukaan Bagge oli tiedemiehenä niin sanottu "perinteinen biologi". Hän teki pääasiassa tutkimusta omassa työhuoneessaan mikroskoopin avulla, eikä koonnut ympärilleen isoa ja paljon tutkimusrahoitusta saanutta tutkimusryhmää.
Hydrobiologina Bagge tutki vesipunkkeja. Professori Huhdan mukaan Bagge oli Suomen viimeinen ja paras asiantuntija vesipunkkien tutkimuksen alalla. Vesieliöiden alalla Baggella oli laaja lajintuntemus. Niiden ohella hän oli perehtynyt lintuihin, hyönteisiin ja kasveihin. Uransa aikana Bagge julkaisi tutkimuksistaan yli 100 tieteellistä artikkelia. Hänen asiantuntemustaan vesieliöiden tutkijana käytettiin, kun hän oli asiantuntijajäsenenä Suomen luonnonvaraisten eliölajien tilaa arvioineessa komiteassa.
Pauli Bagge jäi eläkkeelle virastaan vuonna 2001. Hän jatkoi  vesipunkkitutkimustaan aina kuolemaansa asti. Viimeisinä vuosina tutkimuksessa avusti hänen tyttärensä Anna.
Pauli Bagge kuoli 19. kesäkuuta 2009 äkillisesti kotonaan Muuramessa.
Kang Seul-gi

| Kang Seul-gi> 강슬기 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. helmikuuta 1994 (ikä 30) Ansan, Korean tasavalta
Muusikko
Taiteilijanimi:  Seulgi
Laulukielet:  korea
Aktiivisena:  2014-
Tyylilajit:  k-pop
Yhtyeet:  Red Velvet
Levy-yhtiöt:  SM Entertainment
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kang Seul-gi (kor. 강슬기, s. 10. helmikuuta 1994, Ansan, Korean tasavalta), on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän kuuluu tyttöbändiin Red Velvet ja tunnetaan lyhyesti nimellä Seulgi. Hänen ensimmäinen soololevynsä on 28 Reasons.
Filmografia > Juontaa

2017 - Idol Drama Operation Team
2018 - Law of the Jungle in Mexico
2018 - Cool Kids
Filmografia > Elokuva

2015 - SMTown: The Stage
Filmografia > TV-sarja

2016 - Descendants of the Sun
Filmografia > Musiikkiteatteri

2014 - School Oz
Diskografia > EP-levyt

28 Reasons (2022)
Jyväskylän kansainvälinen kesäkoulu (JSS)

Jyväskylän kansainvälinen kesäkoulu (JSS) (engl. Jyväskylä Summer School) on Jyväskylän yliopiston organisoima, ja se on suunnattu luonnontieteiden, matemaattisten tieteiden ja informaatioteknologian alan opiskelijoille. Kesäkoulu järjestetään vuosittain elokuussa.
Kesäkoulu on kansainvälisille ja suomalaisille opiskelijoille tarkoitettu intensiivijakso, joka sisältää vuosittain kursseja biologian, ympäristötieteen, kemian, fysiikan, nanotieteen, matematiikan, tilastotieteen, informaatioteknologian ja tietotekniikan aloilta. Kurssien opetuksesta vastaavat useat kansainvälisen huipputason luennoitsijavieraat. Kansainvälinen kesäkoulu järjestetään Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan ja informaatioteknologian tiedekunnan yhteistyönä.
Opinnot ja ohjelma

Jyväskylän kansainvälinen kesäkoulu on suunnattu tohtorikoulutettaville, maisteriopiskelijoille ja täydennyskoulutuksena tohtorin tutkinnon suorittaneille henkilöille. Se on eräs Suomen vanhimmista ja suurimmista monitieteisistä kesäkouluista. Vuosittain sen kursseille osallistuu noin 350 opiskelijaa yli 40 eri maasta. Kesäkoulun tavoitteena on tukea monitieteistä opiskelua ja opiskelijoiden kansainvälistymistä.
Opintoihin sisältyy syventäviä kursseja maisteriopiskelijoille. Sen lisäksi tarjolla on erikoistuneempia opintoja, jotka soveltuvat etupäässä tohtoriopiskelijoille. Suomalaisten luennoitsijoiden lisäksi kursseilla luennoi useita kansainvälisiä professoreja ja muita asiantuntijoita.
Kursseilla käsitellään eri alojen tieteellisiä aiheita. Teoreettisten sisältöjen ohessa on myös kokeellisia kursseja. Kesäkoulussa on voinut opiskella esimerkiksi erilaisten spektroskopian menetelmien (mm. NMR-spektroskopia ja infrapunaspektroskopia) soveltamista tieteellisessä tutkimuksessa.
Kurssien ohella kesäkoulussa järjestetään sosiaalista ohjelmaa myös iltaisin ja viikonloppuisin. Opiskelijat pääsevät nauttimaan esimerkiksi suomalaisesta luonnosta ja kulttuurista. Sosiaalinen ohjelma sisältää melontaa, saunailtoja, suomen kielen ja suomalaisen kulttuurin oppimista sekä luontoretkiä. Kesäkoulun ohjelmaan sisältyvät juhlavat avajais- ja päättäjäisjuhlat sekä yleisöluento.