stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaitupu
Maantieto > Ilmasto ja ilmastonmuutos

Vaitupulla on trooppinen ilmasto, vuorokauden kuukausikeskilämpötila on noin 27–28 °C. Vuoden keskimääräinen sadanta on noin 3 500 mm. Sateisimmat kuukaudet ovat tammi ja joulukuu, jolloin kuukauden keskimääräinen sademäärä on noin 400 mm. Touko- ja syyskuussa puolestaan sataa vähiten, keskimäärin noin 230 mm.
Merenpinta on noussut Vaitupulla ja muualla Tuvalussa noin 5 millimetriä vuodessa, ja vuosina 1993–2011 se nousi yhteensä 9 senttimetriä. Uhkana on atollin jääminen kohoavan merenpinnan alle. Tutkimusten mukaan vuonna 2100 ainakin suurin osa atollista olisi merenpinnan alapuolella. On myös arvioitu, että trooppiset hirmumyrskyt olisivat 2000-luvun loppupuolella harvinaisempia mutta toisaalta voimakkaampia kuin nykyään.
Vuonna 1990 trooppinen hirmumyrsky Ofa osui atollille, ja se on viimeisin huomattavan laajoja tuhoja aiheuttanut hirmumyrsky Vaitupulla. Hirmumyrsky Pam johti jonkinasteisiin tuhoihin saarilla vuoden 2015 maaliskuussa.
Vuonna 2011 La Niña -ilmiöstä johtuva kuivuus aiheutti vakavia ongelmia Vaitupulla, mutta vaikutukset eivät olleet yhtä suuret kuin muualla maassa.
Maantieto > Eläimistö ja kasvisto

Vaitupulla kasvaa esimerkiksi lastamangroveja, milopuita ja vesikastanjoita. Tämän lisäksi saarilla on nähty Laportea-suvun nokkosia ja haarusanikkaita. Vaitupun mangrovemetsiä on kuitenkin hakattu maanteiden tieltä, ja kookospalmuja sekä pensaikkoja on raivattu rakentamisen vuoksi, sillä atollin maa-alueet ovat hyvin rajalliset. Atollin vesialueilla on runsaasti kaloja ja jonkin verran haita.
Vaitupulla on myös Microtechnites-suvun luteita, jotka vaikuttavat alueen kasveihin.
Historia

Vaitupun asuttamisen ajankohta ei ole varma. Atolli on luultavasti asutettu aikaisintaan 2 000 vuotta sitten, kun pääosin samoalaisia saapui saarille. On myös mahdollista, että atolli olisi asutettu vasta 1300-luvulla. Alueelta on löytynyt vanhoja hautoja, joissa on kotiloista tehtyjä käsitöitä sekä koruja.
Ensimmäinen Vaitupun todistetusti löytänyt länsimaalainen oli yhdysvaltalainen Obed Starbuck, joka löysi sen vuonna 1825. Eurooppalaiset alkoivat 1870-luvun lopulla kiinnostua atollista sen suhteellisen laajan, ainakin verrattuna muihin lähialueen saariin, pinta-alan vuoksi. Kopran tuotanto pyrittiin monopolisoimaan alueella, mutta monien käänteiden jälkeen atollin asukkaat joutuivat 1880-luvulla maksamaan 13 000 dollarin edestä velkoja saksalaiselle H. M. Ruge & Co -yritykselle. Samaan aikaan kauppiaana atollilla toiminut Harry Nitz auttoi velan maksamisessa.
Vuonna 1892 Vaitupu liitettiin muiden nykyään Tuvalulle kuuluvien atollien ja saarien lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan Gilbert- ja Ellicesaarten protektoraattiin, josta tuli vuonna 1916 siirtomaa. Vaitupusta tuli osa Tuvalua maan itsenäistyttyä vuonna 1978.
Vaitupun atollilla avattiin postitoimisto vuonna 1916 ja Tuvalun ainoa toisen asteen oppilaitos aloitti toimintansa 1930-luvulla.
Vuonna 1947 Vaitupun asukkaat ostivat Fidžiltä Kioan saaren, sillä atolli oli yliasutettu, mikä oli johtanut esimerkiksi viljelystilan loppumiseen. Parisataa vaitupulaista muuttikin Kioalle.
Väestö

Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan Vaitupulla asui 1 555 ihmistä ja väestöntiheys oli 280 as./km². Kymmenen vuotta aiemmin asukasluku oli hieman korkeampi, 1 576. Vuosina 1973–1979 atollin asukasluku kasvoi huomattavasti, minkä jälkeen väestönkasvu on tasoittunut. Pääsaarella sijaitsee viisi asutuskeskusta: Apalolo - Saniuta, Asau, Motufoua, Potufale ja Tumaseu, joista asukasluvultaan suurin on Motufoua. Kylässä oli noin 500 asukasta vuonna 2012. Atollilla puhutaan pääasiassa tuvalun kielen etelätuvalun murretta mutta myös englantia.
Suurin osa Vaitupun asukkaista kuuluu protestanttiseen Tuvalun kirkkoon. Atollilla on myös pieni Jehovan todistajien yhteisö ja muita pieniä uskonnollisia ryhmiä.
Talous

Vaitupun asukkaat saavat noin puolet tuloistaan palkkatuloina, esimerkiksi työskentelystä koulussa, saarineuvostossa tai muissa julkisissa palveluissa. Kalastus puolestaan on tärkein tulonlähde noin viidesosalle atollin asukkaista. Tärkeimmät kalat ovat kelttikalat, napsijat ja putsarit. Muita tulonlähteitä ovat rahalähetykset, käsityöt ja kopran tuotanto. 1990-luvun alkupuolella atollille rakennettiin Tuvalun ensimmäinen kalastuskeskus Japanin avulla, mutta sen toiminta on ollut taloudellisesti kannattamatonta. Atollilla sijaitsee Tuvalun maatalouden keskus, jossa viljellään erityisesti bataatteja ja jonkin verran esimerkiksi tomaatteja, kurkkua ja kaalia.
2010-luvun alussa atollille saatiin Italian ja Itävallan tuella aurinkopaneeleja, joiden avulla esimerkiksi atollin koululla on saatavilla energiaa vuorokauden ympäri. Aiemmin energianlähteenä käytettiin dieseliä. Aurinkoenergian käytön on arvoitu pienentävän menoja noin 80 000 dollarilla vuodessa.
Kulttuuri

Keskimääräinen vaitupulainen syö noin 140 kiloa kalaa vuodessa. Tämän lisäksi pulaka, taaro ja kookospähkinät ovat perinteisiä ruokia Vaitupulla. Myös maahantuotuja ruokia, kuten riisiä ja suolalihaa, syödään paljon.
Jalkapallo ja lentopallo ovat suosituimpia urheilulajeja atollilla. Näiden lisäksi siellä pelataan esimerkiksi krikettiä. Bingon pelaaminen on myös suosittu harrastus atollin asukkaiden keskuudessa.
Tay Garnett

| Tay Garnett |
| --- | --- |
 Tay Garnett ja Marlene Dietrich, 1940.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1894 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 3. lokakuuta 1977 (83 vuotta) Sawtelle, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
William Taylor "Tay" Garnett (13. kesäkuuta 1894 – 3. lokakuuta 1977) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän aloitti uransa elokuva-alalla 1920-luvulla käsikirjoittajana. Sen jälkeen hän teki vain ohjauksia, joista muutaman hän myös tuotti, kunnes erään viimeisistä ohjauksistaan Lupa rakastaa ja tappaa (1971, The Delta Factor) 1971 hän jälleen myös käsikirjoitti. Hän ohjasi myös televisiosarjojen jaksoja, esimerkiksi Bonanza, Lännen mies ja Wagon Train.
Tay Garnettin ohjaamat elokuvat
| --- | --- |
1930-luku::   O'Brien - poliisiupseeri  Bad Company (1931)  Tyynenmeren öitä (1932)  Okay, America! (1932)  S.O.S. Iceberg (1933)  Matkalla Singaporeen (1935)  Professional Soldier (1935)  She Couldn't Take It (1935)  Orjalaiva (1937)  Kulissien takana (1937)  Joy of Living (1938)  Oliko hän syyllinen? (1938)  Lemmen taikuri (1939)  Kunnialliset konnat (1939) 
1940-luku::   Seitsemän syntistä (1940)  Malja neiti Bishopille (1941)  My Favorite Spy (1942)  Bataan-partio (1943)  Vapauden risti (1943)  Mrs Parkington (1944)  Tuomion laakso (1945)  Kohtalon tuomio (1946)  Wild Harvest (1947)  Jenkki kuningas Arthurin hovissa (1949) 
1950-luku::   Kerskuri (1950)  Soldiers Three (1951)  Epäilty (1951)  Hyökkäys (1952)  Main Street to Broadway (1953)  Kuningas Arthurin ritarit (1954) 
1960-luku::   Vastarintamiehet (1960)  Lännen taistelija (1963) 
1970-luku::   Lupa rakastaa ja tappaa (1970)  Challenge to Be Free (1975)  Timber Tramps (1975) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Aage (Tanskan prinssi)

| Aage |
| --- | --- |
 Rosenborgin kreivi
 Prinssi Aage, Rosenborgin kreivi.
Syntynyt:  10. kesäkuuta 1887 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut:  19. helmikuuta 1940 (52 vuotta) Taza, Marokko
Puoliso:  Mathilde Calvi dei conti di Bergolo
Lapset:  Valdemar
Koko nimi:  Aage Christian Alexander Robert
Suku:  Glücksburg
Isä:  prinssi Valdemar
Äiti:  prinsessa Marie
Tanskan prinssi Aage (koko nimeltään Aage Christian Alexander Robert, 10. kesäkuuta 1887 Kööpenhamina – 19. helmikuuta 1940 Taza, Marokko), Tanskan ja Islannin prinssi, oli Tanskan kuninkaan Kristian IX:n pojanpoika. Hänen serkkujaan olivat Tanskan kuningas Kristian X, Norjan kuningas Haakon VII, Kreikan kuningas Konstantin I, Ison-Britannian kuningas Yrjö V ja Venäjän keisari Nikolai II.
Elämä

Prinssi Aage liittyi Tanskan armeijaan vuonna 1909 ja saavutti vuonna 1913 luutnantin arvon. Ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin Tanska oli puolueeton, hän palveli vuoden ajan sotilasasiamiehenä Italiassa. Palattuaan Tanskaan hänet ylennettiin kapteeniksi.
Prinssi Aage avioitui helmikuussa 1914 Torinossa italialaisen di Bergolon kreivin tyttären Mathilde Calvin kanssa. Koska avioliitolle ei ollut Tanskan kuninkaan lupaa eikä aviopuoliso kuulunut sallitun avioliiton mahdollistavaan ylhäisaatelistoon, prinssi Aage luopui kruununperimys­oikeudestaan Tanskan kruunuun. Tämän jälkeen hän sai käyttää prinssin titteliä henkilökohtaisesti ja hänen arvonimensä oli prinssi Aage, Rosenborgin kreivi. Heille syntyi tammikuussa 1915 poika Valdemar, Rosenborgin kreivi (1915–1995). Aagen ja Mathilden avioliitto päättyi eroon vuonna 1939.
Prinssi Aagen nimi kytkeytyy Suomen vuoden 1918 kuningaskuntahankkeeseen: Hän kertoi 1920-luvun alussa Suomen Kööpenhaminan-lähettiläälle Gustaf Idmanille, että kenraali Mannerheim oli syyskuussa 1918 Kööpenhaminassa käydessään kysynyt, olisiko prinssi halukas Suomen kuninkaaksi, jos hänelle tarjottaisiin kruunua. Idmanin mukaan Aage olisi antanut suostumuksensa.
Vuonna 1922 prinssi Aage sai Tanskan kuninkaalta luvan luopua Tanskan armeijasta siirtyäkseen Ranskan muukalaislegioonaan. Hän siirtyi legioonaan kapteenin arvoisena asemapaikkana Marokko, jossa Espanja ja paikallinen berberien Rifin tasavalta kävivät niin sanottua Rifin sotaa. Myös Ranska osallistui tähän sotaan vuodesta 1924. Prinssi Aage haavoittui sodassa jalkaan, ja hänelle myönnettiin ansioistaan ranskalainen kunniamerkki Croix de Guerre.
Prinssi Aage palveli muukalaislegioonassa 17 vuoden ajan yleten everstiluutnantiksi. Hän saavutti palvelustaan muukalaislegioonassa korkean ranskalaisen Kunnialegioonan kunniamerkin. Vuonna 1927 hän julkaisi toiminnastaan muukalaislegioonassa englanninkielisen kirjan A Royal Adventurer.
Prinssi Aage kuoli keuhkopussitulehdukseen Marokossa 52-vuotiaana. Hänet haudattiin nykyisen Algerian länsiosaan Sidi Bel Abbèsiin. Ranskalaisten vetäytyessä Algerian sodan päättymisen myötä 1962 Pohjois-Afrikasta he päättivät symbolisesti tuoda kolmen sotilaan jäännökset Ranskaan. Yksi valituista oli prinssi Aage, jonka maalliset jäännökset siirrettiin Puyloubieriin eteläiseen Ranskaan muukalaislegioonan uuden päämajan läheisyyteen.
Animalia (yhdistys)

Logo
Animalia ry (aik. Pohjoismaiden liitto tuskallisten eläinkokeiden vastustamiseksi Suomen osasto, Koe-eläinten suojelu ry ja Eläinsuojeluliitto Animalia ry) on suomalainen vuonna 1961 perustettu eläinoikeusjärjestö. 1960-luvulla se keskittyi nimensä mukaisesti eläinkokeiden valvontaan, mutta 1990-luvulla suurimmiksi kysymyksiksi nousivat turkistarhaus ja kotieläinten kohtelu. 2000-luvulla Animalian toiminnassa painottuvat tasapainoisesti koe-eläinten, tuotantoeläinten sekä turkiseläinten oikeuksiin liittyvät teemat.
Animalian tavoite on eläinten oikeuksien tunnustaminen sekä eläinten hyvinvoinnin parantaminen yhteiskunnassa. Animalia vastustaa sellaista eläinten kohtelua, kasvatusta ja käyttöä, joka aiheuttaa eläimille kärsimystä tai estää niitä toteuttamasta olennaista luontaista käyttäytymistään. Kärsimyksellä tarkoitetaan kipua, tuskaa, stressiä, pelkoa, psyykkistä tai fyysistä pahaa oloa, vammaa tai sairautta. Animalia ei harjoita eikä hyväksy rikollista toimintaa eläinten olojen parantamiseksi (esimerkiksi turkiseläinten vapauttamista turkistarhoilta).
Animalialla on paikallisia toimintaryhmiä ja se julkaisee eläinsuojelun erikois- ja ajankohtaislehteä Animalia. Se järjestää kampanjoita herättääkseen keskustelua sekä harjoittaa edunvalvontaa ja lobbaamista Suomessa sekä EU-tasolla.
Historia

Animalia sai alkunsa maaliskuussa 1961, kun yli puoli vuosisataa eläinsuojelutyötä tehnyt Emly Marcus järjesti Helsingissä luentotilaisuuden, jonka esitelmöitsijänä oli eläinkokeita vastustavan pohjoismaisen järjestön ruotsalainen puheenjohtaja Johan Börtz. Pari viikkoa myöhemmin pidettiin kokous, jossa sen alaosastoksi perustettiin Pohjoismaiden liitto tuskallisten eläinkokeiden vastustamiseksi Suomen osasto -niminen järjestö. Perustavan kokouksen puheenjohtajana toimi Teo Snellman., jonka ohella järjestön ensimmäiseen hallitukseen valittiin muun muassa pastori Börje Ritvas ja diplomiekonomi Juliana von Wendt.
Joukko Animalian vaikuttajia perusti vuonna 1971 Koe-eläinten Suojelun Säätiön, joka tukee tieteellistä tutkimusta, jolla pyritään ihmisten ja eläinten terveyden ja hyvinvoinnin edistämiseen ilman eläinkokeita. Säätiö vaihtoi myöhemmin nimeään ja tunnetaan nykyisin Juliana von Wendtin säätiönä.
Kesällä 2005 huomiota herätti ulkomainoskampanja, jonka julisteet mainostilan vuokraaja JCDecaux Finland Oy veti pois katukuvasta päivän esilläolon jälkeen. JCDecaux vetosi saamaansa kielteiseen palautteeseen. Syyskuussa 2005 JCDecaux pyysi mainonnan eettiseltä neuvostolta lausuntoa kampanjan sopivuudesta ulkomainontaan. Neuvoston lausunnon mukaan mainokset eivät olleet mainonnan kansainvälisten perussääntöjen vastaisia.
Animalian toiminnanjohtajana toimii Heidi Kivekäs.
Talous > Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2018 | 2017 | 2016 | 2015 | 2014 | 2013 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille | 10 000 € | 10 000 € | 10 000 € | 13 000 € | 13 000 € | 11 000 € | 11 000 € |
Pro Animalia -eläinoikeuspalkinto

Animalia myöntää kahta palkintoa Pro Animalia ja Anti Animalia
Aiheesta muualla

Animalian kotisivut
| n k Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultin jäsenlehdet |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Aakusti  Aikakauskirja Genos  Aikamerkki  Amfion.fi  Animalia  Antimilitaristi  ARK – Arkkitehti  Astra  Asukki  Blues News  Debatti  Demeter  Elonkehä  Eläinten ystävä  Elävän ravinnon ystävä  Esperantolehti  Etsijä  Filmihullu  Finlands Natur  Finnanest  Finnish Music Quarterly  Finnisharchitecture.fi  Freelance Online  Futura  Grafia  Haava  Historiallinen Aikakauskirja  Idäntutkimus  Ikaros  Imetysuutisia  Improbatur  Jahrbuch fur Finnisch-Deutsche literaturbeziehungen  Jazzrytmit  Jyväskylän Ylioppilaslehti  Jänkä  Kajastus  Kaltio  Kamera-lehti  Kansanmusiikki  Kansan Tahto  Kantele  KD-lehti  Kehrääjä  Kide  Kiiltomato.net  Kirjailija  Kirjallisuusterapia  Kirjastolehti  Kompositio  Kosmopolis  Kosmoskynä  Kristosofi  Kritiikin uutiset  Kulttuurintutkimus  Kulttuurivihkot  Kuti  Kuvittaja  Kynnys  Lapillinen  Lapsen Maailma  Lehto  Leija  Le Monde Diplomatique & Novaja Gazeta  Libero  Liikekieli.com  Linnut  Lippu  Long Play  Lukufiilis  Lumooja  Luonnonsuojelija  Lähikuva  Lätta Bladet  Maailma.net  Maailman Kuvalehti  Maatiainen  Media & viestintä  Minna  Museo  Musiikin Suunta  Musiikintekijä  Mustekala.info  Muuriankkuri  Natura  Niin & näin  Niinipuu  NMI-Bulletin  Nuorisotutkimus  Nuori Voima  Nuorten Luonto  Ny Tid  Näkövammaisten Airut  Olutposti  Onnimanni  Pirta  Plan  Portti  Protu  Psykoanalyyttinen psykoterapia  Psykologia  RATKES – Ratkaisukeskeisen kulttuurin lehti  Rauhanpuolustaja  Rondo  Ruskeat Tytöt  Ruumiin kulttuuri  Sarjainfo  Selkosanomat  Sieppo  Skeptikko  Skrolli  Sosiologia  Steiner-kasvatus  Stylus  Sukupuolentutkimus – Genusforskning  Sukuviesti  Sulasol  Suomen Luonto  Suomi–Puola Finlandia–Polska  Synkooppi  Synsygus  Synteesi  Särö  Taide  Taiteilija  Taito  Takoja  Tatsi  Teatteri & tanssi + sirkus  Tehohoito  Teosofi  Tiede & edistys  Tiedepolitiikka  Tiede-toimittaja  Tiedonantaja  Tiedosta  Tieteessä tapahtuu  Tringa  Tsilari  Tukiviesti  Tuli & Savu  Tulva  Turun ylioppilaslehti  Työelämän tutkimus  Työväentutkimus vuosikirja  Tähtivaeltaja  Ulkopolitiikka  Ultra  Uusi Safiiri  Vaikutuksessa-media  Vapaa ajattelija  Vasen kaista  Virikkeitä  Visiiri  Voima  Ydin  Yhteiset lapsemme  Yliopisto  Ylioppilaslehti
Mariusz Pudzianowski

Mariusz Pudzianowski
Mariusz Zbigniew Pudzianowski (s. 7. helmikuuta 1977) on puolalainen entinen voimamies, joka on voittanut Maailman vahvin mies -kilpailun vuosina 2002, 2003, 2005, 2007 ja 2008. Vuonna 2009 Pudzianowski siirtyi kilpailemaan vapaaottelussa (MMA).
Pudzianowski syntyi Biała Rawskassa ja aloitti treenaamisen kolmetoistavuotiaana. Hän osallistui ensimmäiseen kilpailuunsa Płockissa 1. toukokuuta 1999, mutta saavutti kansainvälistä kuuluisuutta vasta ensimmäisen Maailman vahvin mies -kilpailuun osallistumisensa myötä vuonna 2000. Hän sijoittui tuona vuonna neljänneksi. Vuoden 2004 kilpailussa Pudzianowski sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta hänen doping-näytteestään löytyi kiellettyjä aineita. Suoritus hylättiin ja Pudzianowski joutui kärsimään vuoden kilpailukiellon. Hän on 186 cm pitkä ja painaa 142 kiloa. Vapaaottelussa hänen ottelupainonsa on ollut yleensä 120 kg tuntumilla.
Pudzianowski on perustanut myös oman yhtyeensä, Pudzian Bandin, jonka kanssa hän on tehnyt esiintymisiä 2000-luvulla.
Ennätyksiä

penkkipunnerrus 290kg
kyykky 380kg
maastaveto 415kg
Vapaaottelu

Pudzianowski on otellut 14 ottelua, näistä 9 voittoa, 4 tappiota ja viimeisin ottelu tuomittiin tuomarivirheen takia mitätöidyksi. Nimekkäin vastustaja on ollut brittiläinen James Thompson.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pudzianowskin kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Puola 
Muut:  Europeana 
Pudzianowski vapaaottelijana.
Aalto (dokumenttielokuva)

| Aalto |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Virpi Suutari
Käsikirjoittaja:  Virpi Suutari
Tuottaja:   Timo Vierimaa  Virpi Suutari  Martti Suosalo 
Säveltäjä:  Sanna Salmenkallio
Kuvaaja:   Heikki Färm  Jani Kumpulainen 
Leikkaaja:  Jussi Rautaniemi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Euphoria Film
Ensi-ilta:   2020-09-044. syyskuuta 2020  
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  suomi englanti ruotsi saksa
Budjetti:  580 000 euroa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aalto on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Virpi Suutari. Elokuva kertoo Alvar Aallon sekä Aino Aallon urasta ja elämästä. Elokuvassa hyödynnetään sekä arkistomateriaalia että asiantuntijoiden haastatteluja.
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Miska Rantanen: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl:
Roope Mäkelä

| Roope Mäkelä |
| --- | --- |
 Roope Mäkelä PeKan valmentajana huhtikuussa 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Roope Valtteri Mäkelä
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1974 (ikä 50) Karhula, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Takamies
Pituus:  188 cm
Paino:  80 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1991–1996 1996–2002 2002–2005:  KTP Espoon Honka KTP
Maajoukkueet
1997–2002:   Suomi
Ottelut (pisteet):  31 (292)
Valmennusura
2009 2016–:  KTP Peli-Karhut
Aiheesta muualla
FIBA
Roope Valtteri Mäkelä (s. 11. maaliskuuta 1974 Karhula) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Mäkelä muun muassa voitti neljä Suomen mestaruutta ja neljä Suomen cup-mestaruutta sekä valittiin Suomen pääsarjan vuoden pelaajaksi vuonna 2001.
Pelaajaura

Takamiehenä pelannut 188-senttinen Peli-Karhujen kasvatti Mäkelä pelasi vuosina 1991–2005 miesten SM-sarjassa Espoon Hongassa ja KTP:ssä ja voitti yhteensä neljä Suomen mestaruutta ja neljä Suomen cup-mestaruutta. Mäkelä valittiin Korisliigan vuoden pelaajaksi keväällä 2001 ja kahdella peräkkäisellä kaudella sarjan kehittyneimmäksi pelaajaksi. Hän pelasi myös Suomen miesten maajoukkueessa.
Valmennusura

Mäkelä on toiminut koripallovalmentajana suurilta osin nuorten parissa. Keväällä 2009 hän valmensi Korisliigassa KTP-Basketia. Huhtikuussa 2016 hän teki Naisten Korisliigajoukkue Peli-Karhujen kanssa 1+1-vuotisen päävalmentajasopimuksen. Helmikuussa 2021 julkistettiin Mäkelän siirtyminen KTP-Basketin päävalmentajaksi kaudelle 2021–2022. Tammikuussa 2022 kerrottiin Mäkelän jatkavan KTP-Basketin päävalmentajana kauden 2022–2023.
Saavutukset > Henkilökohtaiset saavutukset

SM-koriksen vuoden pelaaja 2001
SM-koriksen vuoden kehittynein pelaaja 1994 ja 1995
Korisliigan runkosarjan syöttökuningas 2004
Syöttötilaston toinen 1996, 2003 ja 2005
Syöttötilaston kolmas 2001
Korisligan runkosarjan tarkin vapaaheittäjä 2005
Korisliigan runkosarjan kolmanneksi tarkin kolmen pisteen korien heittäjä 2002
Saavutukset > Joukkuesaavutukset

Suomen mestaruus 1993, 1994, 2001 ja 2002
SM-hopeaa 1999
SM-pronssia: 1997, 1998, 2000, 2004
Suomen cup-mestaruus 1993, 2001, 2003, 2004
Suomen cupin hopeaa 1992, 1994, 1996 ja 1999
PM-hopeaa 2000 ja 2002
Robert Engstrand

Karl Robert Oscar ”Bob” Engstrand (s. 6. heinäkuuta 1976 Gränum, Ruotsilähde?) on kosketinsoittaja, joka asuu nykyään Suomen Helsingissä.
Ura

Robert Engstrand kouluttautui Malmön musiikkiakatemiassa ja valmistui sieltä vuonna 1999, jonka jälkeen on työskennellyt useiden artistien kanssa. Hän on soittanut muun muassa The Flower Kingsissa, Andromedassa ja Liberatorissa. Engstrand on tehnyt yhteistyötä myös muun muassa Timo Kotipellon ja Jipun kanssa.
Engstrand toimi Dingon kosketinsoittajana vuosina 2007–2011.  Hän erosi yhtyeestä syksyllä 2011 ja siirtyi Turisakseen.
Kaunis mieli

| Kaunis mieli> A Beautiful Mind |
| --- | --- |
 Elokuvajuliste
Ohjaaja:  Ron Howard
Käsikirjoittaja:  Akiva Goldsman
Tuottaja:  Brian Grazer Ron Howard
Säveltäjä:  James Horner
Kuvaaja:  Roger Deakins
Leikkaaja:  Daniel P. Hanley Mike Hill
Pääosat:  Russell Crowe Ed Harris Jennifer Connelly Paul Bettany
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures DreamWorks Imagine Entertainment
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix iTunes
Ensi-ilta:  21. tammikuuta 2001
Kesto:  135 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  60 miljoonaa USD
Tuotto:  310 miljoonaa USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaunis mieli (engl. A Beautiful Mind) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Ron Howardin ohjaama elokuva, joka kertoo taloustieteen Nobelin saaneesta John Nashista ja tämän kokemuksista skitsofreniasta. Elokuva on saanut aiheensa Sylvia Nasarin Pulitzer-ehdokkaana olleesta kirjasta A Beautiful Mind. Elokuvan pääosassa professori Nashia näyttelee Russell Crowe. Muissa tärkeissä rooleissa ovat Jennifer Connelly, Ed Harris ja Paul Bettany. Elokuva on palkittu muun muassa neljällä Oscar-palkinnolla. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Elokuvaa ei voi pitää Nashin elämäkertana eikä elokuvaversiona Nasarin kirjasta, vaan se on draama, joka on saanut aiheen Nashin elämästä. Elokuvaa on arvosteltu Nashin elämän liiallisesta yksinkertaistamisesta ja silottelusta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Russell Crowe  | … |  John Nash	   |
|  Ed Harris  | … |  Parcher	   |
|  Jennifer Connelly  | … |  Alicia Nash	   |
|  Christopher Plummer  | … |  tri Rosen	   |
|  Paul Bettany  | … |  Charles	   |
|  Adam Goldberg  | … |  Sol	   |
|  Josh Lucas  | … |  Hansen	   |
|  Anthony Rapp  | … |  Bender   |
Palkinnot

| --- | --- |
 Oscar Paras elokuva  Paras naissivuosa: Jennifer Connelly  Paras ohjaus: Ron Howard  Paras sovitettu käsikirjoitus: Akiva Goldsman Ehdokkaana Paras miespääosa: Russell Crowe  Paras elokuvamusiikki: James Horner  Paras leikkaus: Mike Hill, Daniel P. Hanley  Paras maskeeraus: Greg Cannom, Colleen Callaghan BAFTA Paras miespääosa: Russell Crowe  Paras naissivuosa: Jennifer Connelly Ehdokkaana Paras elokuva  Paras sovitettu käsikirjoitus: Akiva Goldsman :  Golden Globe Paras draamaelokuva  Paras miespääosa draamaelokuvassa: Russell Crowe  Paras naissivuosa: Jennifer Connelly  Paras käsikirjoitus: Akiva Goldsman Ehdokkaana Paras ohjaus: Ron Howard  Paras musiikki: James Horner