stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tulilahden kaksoismurha

Murhista epäilty Runar Holmström keskellä kuvassa, kasvot kameraa kohden.
Tulilahden kaksoismurha on 28. heinäkuuta 1959 Tulilahden leirintäalueella Heinävedellä tapahtunut Suomen kuuluisimpiin lukeutuva henkirikostapaus, jossa surmansa saivat jyväskyläläiset 21-vuotias sairaanhoitajaoppilas Eine Maria Nyyssönen ja 23-vuotias toimistoapulainen Riitta Aulikki Pakkanen. Pääepäilty oli moninkertainen rikoksenuusija Erik Runar Holmström (26. lokakuuta 1923, Munsala – 8. toukokuuta 1961, Vaasa), jonka nimeen peloteltiin lapsia Pohjanmaalla: ”Jos et ole kiltti, Runar tulee ja vie sinut”.
Holmström teki itsemurhan 37-vuotiaana ennen pääoikeudenkäyntiä, eikä hänen osallisuuttaan murhiin saatu koskaan varmuudella selvitettyä.
Tapahtumien kulku

Kesälomalla olleet Eine Nyyssönen ja Riitta Pakkanen olivat lähteneet Jyväskylästä pyöräretkelle Savoon ja Pohjois-Karjalaan 18. heinäkuuta. Kolilla 25. heinäkuuta kirjoittamassaan kortissa Eine oli kertonut, että he käyvät vielä Varkaudessa ja lupaavat palata kotiin 30. heinäkuuta. Kun heistä ei kuulunut mitään elokuun 3. päivään mennessä, jolloin Riitan olisi jälleen pitänyt olla työpaikallaan, tehtiin katoamisilmoitus hyvin pian. Epäilyt mahdollisesta henkirikoksesta heräsivät. Viimeinen varma havainto tuli matkustajakodista Polvijärveltä, jossa naiset olivat yöpyneet 26.–27. heinäkuuta.
Laajoja etsintöjä toteutettiin aluksi Varkauden lähistöltä virheellisten havaintojen perusteella, mutta lopulta 21. elokuuta etsinnöissä ollut varusmies löysi Einen ja Riitan haudan läheltä Tulilahden leirintäaluetta suohon kätkettynä. Einen ruumis oli riisuttu alastomaksi, mutta kyse ei ollut seksuaalimurhasta. Naiset olivat neitsyitä, joten heitä ei ollut raiskattu. Naiset olivat saapuneet leirintäalueelle illalla 27. heinäkuuta ja pystyttäneet teltan. Samana iltana myös kaksi paikkakuntalaista poikaa olivat soutaneet heidän luokseen seuraa pitämään ja he olivat poistuneet klo 22 maissa. Näihin aikoihin oli havaintoja myös salaperäisestä mopomiehestä, jonka nähtiin tiirailevan naisia. Tutkimuksissa pystyttiin määrittelemään, että heidät oli surmattu heinäkuun 28. päivän vastaisena yönä, koska kyseisen päivän aamuna leirintäalue oli tyhjä. Murhien tekoon käytettiin kahta asetta. Riitta surmattiin lyömällä päähän jollain painavalla esineellä ja Eine murhattiin raa’asti puukolla. Myös naisten tavarat varastettiin ja piilotettiin. Surmaaja tai surmaajat olivat peittäneet jälkensä ja kätkeneet tavarat huolellisesti. Murhaaja piilotti naisten tavarat lähistölle metsään ja hautasi ruumiit noin 200 metrin päähän suohon puukasan alle naamioiden alueen männystä vuolletulla taimella, jotta etsijät eivät näkisi heti, että alueella oli kaivettu maata.
Keskusrikospoliisin johdolla alkoi naisten tavaroita löytyä maastosta: teltta, makuupussit, alusvaatteita, kello jne. Syyskuun 4. päivänä löytyivät Kermajärveltä Tulilahden  syvimmästä kohdasta naisten polkupyörät. Murhat muistuttivat Kyllikki Saaren tapausta seuraavasti:
Naisten ruumiit oli kätketty suohautaan.
Haudan naamioimiseksi käytettiin juuresta veistettyä tainta.
Tavarat oli piiloteltu eri paikkoihin.
Polkupyörät oli upotettu kauemmaksi haudasta, nyt järveen.
Surmavälineenä käytettiin tylppää esinettä.
Surmatyöt ovat muuttuneet ajan saatossa myyttisiksi, samoin kuin seuraavana vuonna sattuneet Bodominjärven murhatkin, jotka tapahtuivat helluntaina 5. kesäkuuta 1960, vain pari päivää ennen kuin Heinäveden käräjillä alkoi oikeudenkäynti Holmströmiä vastaan. Aikalaisten muistiin ovat jääneet kuvat Holmströmistä paksuissa kahleissa.
Epäiltyjä > Runar Holmström

Poliisi otti aluksi kiinni muutamia paikkakuntalaisia miehiä, kunnes epäilyt kohdistuivat yleisövihjeiden perusteella sekatyömies Runar Holmströmiin, joka pidätettiin kotoaan Munsalasta 6. marraskuuta. Monet silminnäkijät sanoivat mopolla liikkuneen tuntemattoman miehen seurailleen naisia jo kymmeniä kilometrejä ennen näiden saapumista Heinävedelle ja uskoivat miehen olleen juuri Holmström. Raskauttavimpana todisteena käytettiin Holmströmin hallusta löytynyttä Mora-puukkoa, jonka arvioitiin sopivan naisten haudan päälle pystytetyssä männyntaimessa olleisiin vuolujälkiin. Epäilyjä Holmströmin syyllisyydestä tuki viranomaisten mukaan myös se, että hän käyttäytyi hyvin levottomasti vietäessä rikospaikalle. Holmström tunnusti aluksi poliiseille liikkuneensa Heinävedellä ja tarkkailleensa naisia ja heidän seurassaan olleita poikia leirintäalueella, ja jatkaneensa matkaa Varkauteen. Holmström kiisti tunnustuksensa jälkeenpäin. Poliisin mukaan Holmström oli kertonut tunnustuksessaan yksityiskohtia, joita hän ei voinut tietää, ellei ollut itse paikalla. Hänen hallustaan löydetty varastettu ampuma-ase lisäsi epäilyjä; ase oli ladattu ja varmistamaton, joskaan siihen Holmström ei rohjennut tarttua, vaikka tekikin pidätettäessä väkivaltaista vastarintaa. Holmström onkin yksi Suomen viimeisistä pidätetyistä, joka tuotiin oikeuteen jalkarautoihin kytkettynä.[lähde? ]
Epäiltyjä > Runar Holmström > Holmströmin syyttömyys

Jutussa ilmeni paljon myös Holmströmin syyttömyyttä puoltavia seikkoja. Holmström oli oikeakätinen ja taimen katkaisijan pääteltiin olleen vasenkätinen. Holmström oli pienikokoinen ja pituudeltaan vain 164-senttinen, joten oli vaikea uskoa, että hän olisi yksin jaksanut kantaa naisten ruumiit hankalassa maastossa suoalueelle, haudannut ruumiit maastoon ja vielä peittänyt ne hyvin. Uhrien hautaamiseen käytetty lapio oli noudettu muutaman sadan metrin päässä sijaitsevan maatalon pihalta, mutta talon ärhäkäs ja vieraita haukkuva koira oli ollut kyseisenä yönä hiljaa. Poliisi suoritti tapahtumien rekonstruoinnin, jossa tekijä selvisi hautaamisista ja tavaroiden kätkemisestä oletetussa ajassa, mutta tällöin tiedettiin ennalta, miten kätkemiset suoritetaan. Tutkimuksissa ilmeni, että tappaja ilmeisesti tunsi ennestään murhapaikan eli leirintäalueen maaston. Tämä seikka puolsi Holmströmin syyttömyyttä, sillä hän oli kotoisin ruotsinkieliseltä Pohjanmaalta. Vaikka Holmströmin syyttömyyden puolesta puhui moni asia, oli hän kuitenkin käytännössä ainoa varteenotettava epäilty. Myöhemmin on selvinnyt, että niin jutun syyttäjä Viljo Laaksonen kuin oikeuden puheenjohtajakin uskoivat sittemmin Holmströmin syyttömyyteen.[lähde? ]
Keväällä 1961, jolloin Holmström oli ollut telkien takana jo 1,5 vuotta, löydettiin Varkauden läheltä naisten alusvaatteita ja kaksi hattua, jotka tutkimusten mukaan oli tuotu sinne samaisena keväänä. Puolustuksen mukaan tämä puolsi Holmströmin syyttömyyttä. Alusvaatteet ja hatut eivät olleet edes päästäneet väriä, joten nämä eivät olisi voineet olla siellä talven yli.
Koska Tulilahden murhat muistuttivat tekotavaltaan kuusi vuotta aiemmin sattunutta Kyllikki Saaren murhaa, heräsivät epäilyt Runar Holmströmin mahdollisesta syyllisyydestä myös tähän rikokseen. Holmström oli kuitenkin todistettavasti ollut vankilassa Kyllikin katoamispäivänä.
Epäiltyjä > Runar Holmström > Oikeudenkäynti

Oikeudenkäynti Heinävedellä oli suuri yleisötapahtuma. Jutun käsittely alkoi Hasumäen kansakoulussa Heinäveden kirkonkylässä 8. kesäkuuta 1960, kolme päivää Bodominjärven murhien jälkeen. Holmström hirtti itsensä pidätyssellissään lakanoistaan tekemäänsä köyteen 8. toukokuuta 1961 kesken oikeudenkäynnin, eikä hänen osallisuuttaan murhiin saatu koskaan selvitetyksi. Holmström oli yrittänyt itsemurhaa pidätysaikana kaksi kertaa aiemmin ja ensimmäisellä kerralla jättänyt jälkeensä viestin, jossa luki ”Olen syytön”. Hän oli yrittänyt riistää itseltään hengen ensin barbituraateilla, joita hänelle oli määrätty unettomuuteen, ja joita hän oli todennäköisesti säästänyt useamman yön ajan.
Sittemmin Holmstörmin veli oli lähettänyt hänelle Raamatun jonka välistä löytyi 2,266 grammaa myrkyksi tarkoitettua kodeiinifosfaattia. Tämä ehdittiin kuitenkin löytää ennen kirjan toimittamista Holmstörmille.
Kaikki tuolloin vankilassa olleet pelkäsivät yli kaiken pakkolaitostuomiota. Sillä sanottiin olleen elävältä hautaamisen maine, joten Holmströmin itsemurha ei sinänsä ollut yllättävä.
Epäiltyjä > Hans Assmann (1923–1998)

Surmaajaksi on myös epäilty Bodominjärven murhiinkin liitettyä saksalaissyntyistä immigrantti Hans Assmannia, mutta hänen osuuttaan murhiin ei tiettävästi koskaan ole kunnolla tutkittu. Näitä epäilyjä ovat esittäneet ainakin sekä entinen rikoskomisario ja Alibin päätoimittaja Matti Paloaro että lääketieteen ja kirurgian tohtori Jorma Palo kirjoissaan.[lähde? ]
Useiden silminnäkijöiden mukaan kaksi saksaa puhuvaa miestä oli hakenut hieman ennen kaksoismurhia punkaharjulaiselta kioskilta Tulilahden leirintäalueen kartan. Toinen miehistä olisi sopinut tuntomerkkien perusteella Hans Assmanniksi. Miehet olivat liikkellä kuplamallisella Volkswagen -henkilöautolla. Punkaharju sijaitsee lähellä Heinävettä. Assmannin vaimo kertoi vuosia myöhemmin, että hänen miehensä ja tämän autonkuljettaja olivat automatkalla Heinäveden suunnalla murhien aikaan. Vaimon mukaan Assmann oli viettänyt aiemmin pari kesää Heinäveden pitäjässä, jossa hän oli tutustunut myös Tulilahden leirintäalueeseen.
Epäiltyjä > Paikkakuntalaiset

Useita paikkakuntalaisia on epäilty alusta lähtien. Poliisi teki kuitenkin virheen jättäen käytännössä kokonaan muut tutkimuslinjat, kun Holmströmistä saatiin taustaltaan hyvin syyllisehdokkaaksi sopiva pääepäilty. Kyllikki Saaren murhan yhteydessä epäonnistunut rikoskomisario Axel Skogman, joka oli myös Tulilahden kaksoismurhan tutkinnanjohdossa, oli täysin varma, että Holmström oli syyllinen ja näin muut tutkintalinjat käytännössä haudattiin kokonaan. Holmströmin kuoleman jälkeen poliisi piti tapausta pitkään paljolti ratkaistuna, mitä on julkisuudessa arvosteltu paljon.
Nykytilanne

Murhat ovat nyt yli 60 vuoden jälkeen vielä selvittämättä. Poliisi tarkistaa tapauksesta edelleen tulevia vihjeitä.
Aiheesta muualla

Jorma Palo & Matti Paloaro: Luottamus tai kuolema: Hans Assmannin arvoitus
Hannes Markkula: Suomalainen murha 1953–1990
Ei vanhene koskaan
Aake Jermo: Murha ei vanhene koskaan, Otava 1975, Helsinki.
Kauan sitten tässä paikassa, Helsingin Sanomat, kuukausiliite, elokuu 2009.
Tulilahden kaksoismurha vuonna 1959 Ylen elävä arkisto
Autio, Sari: ”Ihmispedon” mukana oli kahdet naisten alushousut ja Mora-puukko – tällainen oli Tulilahden murhista epäilty Runar Holmström Ilta-Sanomat.  6.2.2019. Viitattu 19.4.2019.
Autio, Sari: Eine, 21, ja Riitta, 23, löytyivät murhattuina suohaudasta vuonna 1959 – aiemmin salattu poliisin materiaali paljastaa, miten tapahtumat oikeasti etenivät Ilta-Sanomat.  19.4.2019. Viitattu 19.4.2019.
Haarautuvan rakkauden talo (kirja)

| Haarautuvan rakkauden talo |
| --- | --- |
Kirjailija:  Petri Karra
Kieli:  suomi
Genre:  huumori
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  408
ISBN:  9789512077113
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Haarautuvan rakkauden talo on Petri Karran vuonna 2008 julkaistu romaani. Se kertoo eronneesta pariskunnasta, joka jää asumaan yhteiseen kotiinsa siksi aikaa, kunnes he saavat talon myytyä. Yhteiselon aikana he kuitenkin päätyvät keskustelemaan suhteestaan ja paljastamaan toisilleen vihan ja mustasukkaisuuden tunteensa.
»Ajatus romaaniin lähti hyvin abstraktista ideasta, sivistys vastaan luonto, ja sen purkamisesta yksilötasolle. Mikä sen ymmärrettävämpää kuin pariskunta eroaa muka sovussa ja ymmärryksessä, mutta yhtäkkiä kaikki muuttuukin sodaksi ja helvetiksi.» 
(Petri Karra)
Romaanin elokuvaoikeudet myytiin jo käsikirjoitusvaiheessa syksyllä 2007, ja vuonna 2009 ilmestyi Mika Kaurismäen teoksen pohjalta ohjaama elokuva. Kaurismäki kehui romaanin dialogia ja henkilöhahmoja ja oli sitä mieltä, että ne istuivat hyvin aikaansa.
Gisbert Jänicke

Gisbert Hartmut Jänicke (s. 19. maaliskuuta 1937 Ziegelhausen, Saksa) on saksalainen Helsingissä asuva suomalaisen kirjallisuuden kääntäjä.
Jänicke on kääntänyt saksan kielelle runoutta, proosaa ja näytelmiä suomen, viron ja ruotsin kielistä.
Jänicke on kääntänyt muun muassa Paavo Haavikon, Arto Paasilinnan ja Daniel Katzin teoksia sekä Kalevalan ja viimeksi Aleksis Kiven Seitsemän veljestä-romaanin.
Teoksia

Edith Södergran : diktare på två språk. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland nr 518. Helsingfors 1984
Kalewaland : das finnische Epos und die Problematik der Epikübersetzung. Schriften aus dem Finnland-Institut in Köln, Bd. 15. Buske, Hamburg 1991
Ernst Brausewetters finnländisches Abenteuer : das Schicksal eines Übersetzers. Schriftenreihe der Deutsch-Finnischen Gesellschaft; Band 6. Berlin 2006
Käännöksiä

Die Geschichte von Kullervo : Sechs Lieder aus der Kalewala. Insel-Verlag, Frankfurt am Main 1964
Christer Kihlman : Edler Prinz ; aus dem Schwedischen übers. von Gisbert Jänicke. Nordis, Düsseldorf 1983
Finnland : Mythos & Realität : Signale & Impulse aus einem europäischen Randstaat ; ausgew. und übers. von Gisbert Jänicke ; red. Peter K. Kirchhof, Johann P. Tammen. Wirtschaftsverlag NW, Verlag für neue Wissenschaft, Bremerhaven 1984
Das Land, das nicht ist : eine schwedische Anthologie aus Finnland ; hrsg., komment., und aus dem Schwedischen übers. von Gisbert Jänicke. Hinstorff, Rostock 1986
Erkundungen : 22 Erzähler aus Finnland ; hrsg. von Gisbert Jänicke ; aus dem Finnischen von Gisbert Jänicke, Regine Pirschel, Peter Uhlmann ; aus dem Schwedischen von Gisela Kosubek, Widerun Rehwaldt. Volk und Welt, Berlin 1986
Paavo Haavikko : Herbstland : Gedichte aus den Jahren 1987-1990 in der Auswahl des Autors. Residenz, Salzburg 1991
Paavo Haavikko : Nur leicht atmen die Bäume ; herausgegeben, aus dem Finnischen übersetzt und mit einer Nachbemerkung versehen von Gisbert Jänicke. Volk und Velt, Berlin 1991
Elias Lönnrot : Der Wanderer, oder, Erinnerungen an eine Reise zu Fuss durch Häme, Savo und Karelien anno 1828 ; aus dem Schwedischen übertragen, herausgegeben und mit einem Vorwort von Gisbert Jänicke. Sammlung Dieterich, Leipzig 1991
Paavo Haavikko : Fleurs mittlere Reife : Roman. Residenz, Salzburg 1994
Arto Paasilinna, Terho Ovaska : Herr Wassermann und die finnische Sauna. Tietosanoma, Helsinki 1994
Daniel Katz : Der falsche Hund. Luchterhand, München 1997
Paavo Haavikko : 'Gedichte! Gedichte. Residenz, Salzburg 1997
Arto Paasilinna : Spuren im Schnee : die vieltausendjährige Geschichte des finnischen Skis ; aus dem Finnischen von Gisbert Jänicke. Tietosanoma, Helsinki 1998
Kulturlexikon Finnland ; Herausgeber Olli Alho ; Redaktion Gisbert Jänicke, Päivi Vallisaari ; Übersetzungen Gisbert Jänicke. Veröffentlichungen der Finnischen Literaturgesellschaft 719. Helsinki 1998
Veijo Meri : Unter dem Polarstern : Geschichten aus der finnischen Geschichte. Otava 1999 (sisältää tekstejä Meren teoksista Maassa taivaan saranat, Huonot tiet, hyvät hevoset, Ei tule vaivatta vapaus ja Suurta olla pieni kansa)
Jorma Eronen, Paavo Haavikko, Sirkka Turkka : Gedichte aus Finnland ; übersetzt von Dorothea Grünzweig und Gisbert Jänicke.  Zwischen den Zeilen, U. Engeler, Basel 2001
Daniel Katz : Lots Töchter : Roman ; aus dem Finnischen von Gisbert Jänicke. Insel Verlag, Frankfurt am Main ; Leipzig 2001
Runar Schildt : Zoja und andere Erzählungen : Geschichten aus Finnland ; aus dem Schwedischen übersetzt von Gisbert Jänicke ; Auswahl und Nachwort von Aldo Keel. Manesse, Zürich 2001
Elias Lönnrot : Kalewala : das finnische Epos ; übersetzt und mit einem Nachwort von Gisbert Jänicke. Jung und Jung, Salzburg 2004
Erik Tawaststjerna : Jean Sibelius ; aus dem Schwedischen und Finnischen von Gisbert Jänicke. Jung und Jung, Salzburg 2005
Aleksis Kivi : Sieben Brüder: Eine Erzählung. Jung Und Jung Verlag Gmbh, Salzburg 2014
Palkinnot

Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto 1997[lähde? ]
Groverin tauti

Groverin tauti
Groverin tauti on akantolyyttinen sairaus, josta kärsivillä esiintyy pieniä, punaisia näppylöitä lähinnä rinnan alueella ja selässä. Tautiin liittyy myös kutina. Taudin syy on tuntematon. Tavallisimmin sairastuneet ovat yli 50-vuotiaita miehiä. Monesti tauti puhkeaa melko äkillisesti. Se paranee itsestään.
Aiheesta muualla

Groverin taudista Terveyskirjaston sivuilla[vanhentunut linkki]
Hainanin sademetsän kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Hainan, Kiina Kiinan kansantasavalta
Lähin kaupunki:  Danzhou
Pinta-ala:  4270 km2
| --- | --- |
Tyyppi:  WWF-ekoalue 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hainanin sademetsän kansallispuisto on luonnonsuojelualue Kiinassa Hainanin saarella. Puisto sijaitsee saaren keskisessä eteläosassa. Sen pinta-ala on noin 4270 km2.
Puisto koostuu viidestä osa-alueesta. Bawangling on ainoa paikka, jossa elää äärimmäisen uhanalainen gibbonilaji Nomascus hainanus. Siellä tavataan myös kotoperäisiä lintulajeja kuten hainaninuunilintu, hainanintäpläfasaani ja hainaninpyy. Muut alueet ovat Wuzhishan, Yinggeling, Jianfengling ja Datian.
Kiina on ehdottanut puistoa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Grove City (Ohio)

| Grove City |
| --- | --- |
 Julkinen kirjasto.

 Koordinaatit: 39°52′41″N, 83°4′41″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Ohio
Piirikunta:  Franklin
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,37 km²
 – Josta vettä:  0,41 km² 
Korkeus:  259 m
Väkiluku (2010):  35 575
 – Väestötiheys:  847,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5 (kesäaika UTC-4)
 
 www.grovecityohio.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grove City on kaupunki Franklinin piirikunnassa, Ohion osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 35 575. Grove City on osa Columbuksenin esikaupunkialuetta.
Kuvia kaupungista

Hallintorakennus Grove Cityssä.
Gantz Homestead.
Kaupungin valmisteilla oleva terveyskeskus.
Hatfield (Kansas)

Hatfield oli pieni kaupunki nykyisen Finneyn piirikunnan pohjoisosassa Kansasissa noin viisitoista mailia luoteeseen Garden Citystä.
Alueelle perustettiin paikallisia uudisraivaajia palveleva postitoimisto 18. helmikuuta 1886 ja se sai nimekseen Whitson sitä hoitaneen perheen mukaan. Kirjailija John H. Whitson kuvaili äitinsä hoitamaa postitoimistoa "Yhdysvaltain pienimmäksi", sillä se käsitti vain muutamia kirjelokerikkoja keittiössä. Postitoimisto siirrettiin kaupunkiin ja sen nimeksi vaihdettiin kaupungin mukaan Hatfield 20. elokuuta 1887.
Kaupungin paikan mittasi John W. Gregory, joka toimi myöhemmin Garden City Sentinelin toimittajana. Gregory oli valinnut kaupungin sijainniksi paikan, jossa Cannon Ballin postivaunulinja Garden Citystä Leotiin ristesi suunnitellun Denver, Garden City and Southeast Railroadin ratalinjauksen kanssa. Parhaimmillaan Hatfield käsitti kaupungintalon, 11-huoneisen Antelope-hotellin, sekatavarakaupan, pastorin maatilan sekä muutamia muita maatilarakennuksia, sekä myöhemmin vielä G. C. Coutantin rakennuttaman suuren kaksikerroksisen ja kahdeksanhuoneisen turveseinäisen talon.
Vuosina 1887–1889 kaupungissa julkaistiin sanomalehteä nimeltä The Hatfield News, jonka ilmestyminen päättyi päätoimittajan kuolemaan.
Suunniteltua rautatietä ei koskaan rakennettu, ja Hatfield vaipui pian monien muiden pienten kaupunkien tapaan historiaan, osaksi koillisessa sijaitsevan Terrytonin kasvun vuoksi. Postitoimisto lakkautettiin 31. toukokuuta 1892.
Glutamiini

| Glutamiini |
| --- | --- |

Koodit:  Gln, Q
Molekyylimassa:  146,15
Sivuketjun tyyppi:  hydrofiilinen
Karboksyyliryhmän happovakio:  2,17
Aminoryhmän happovakio:  9,13
Sivuketjun happovakio:  -
Isoelektrinen piste:  5,65
Yleisyys proteiineissa:  4,3 %
Kodonit:  CAA, CAG
3D-malli glutamiinimolekyylistä
Glutamiini eli 2,5-diamino-5-oksopentaanihappo (C5H10N2O3) on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Sen sivuketjun funktionaalinen ryhmä on primäärinen amidi, joka on erittäin heikko emäs. Glutamiini eroaa asparagiinista siten, että sen hiiliketju on yhden hiilen (-CH2-) pidempi. Sen isoelektrinen piste on 5,65.
Glutamiini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää ja sen sulamispiste on 185 °C sekä CAS-numero 56-85-9.
Aineenvaihdunta

Elimistö valmistaa glutamiinista hermovälittäjäaine glutamaattia.
Glutamiinilla on myös tärkeä osa typpiaineenvaihdunnassa. Glutamiinisyntetaasi liittää ammoniakin orgaanisiin yhdisteisiin muuttamalla glutamiinihapon glutamiiniksi. Glutamiinia voidaan sitten käyttää monien yhdisteiden biosynteesissä, esimerkiksi toisten aminohappojen, puriinien ja pyrimidiinien valmistuksessa.
Saanti

Glutamiinia esiintyy esimerkiksi lihassa, kalassa, kananmunissa, vehnässä sekä kaalissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Glutamine (englanniksi)
PubChem: D-glutamine (englanniksi)
PubChem: DL-Glutamine (englanniksi)
DrugBank: L-Glutamine (englanniksi)
DrugBank: D-Glutamine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Glutamine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): D-Glutamine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): L-glutamine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): D-Glutamine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Glutamine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Glutamine (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - d-glutamine (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo glutamiinia sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Glutamine (englanniksi)
Proteiinisynteesissä käytettävät aminohapot
alaniini
arginiini
asparagiini
asparagiinihappo
fenyylialaniini
glutamiini
glutamiinihappo
glysiini
histidiini
isoleusiini
kysteiini
leusiini
lysiini
metioniini
proliini
seriini
treoniini
tryptofaani
tyrosiini
valiini
Gustaf Aminoff (kenraali)

Kenraalimajuri, maaherra Gustaf Aminoff
Gustaf Aminoff (14. huhtikuuta 1771 Rättvik, Ruotsi – 25. joulukuuta 1836 Ruovesi) oli kenraalimajuri ja maaherra.
Ura

Aminoff valmistui kadetiksi Haapaniemen kadettikoulusta vuonna 1788. Hän osallistui Kustaa III:n sodassa 1788–1790 Puumalan, Partakosken ja Pirttimäen taisteluihin. Vuonna 1796 hän toimi kapteenina ja Ruotsin kuninkaan Kustaa IV Aadolfin adjutanttina. Samana vuonna hänet ylennettiin yliadjutantiksi ja majuriksi.
Suomen sodan syttyessä vuonna 1808 Aminoff oli jo ylennetty everstiksi. Sodan jälkeen hän toimi Ruotsin Vaxholmin linnoituksen kommendanttina. Hän ei viihtynyt Ruotsissa ja erosi Ruotsin armeijan palveluksesta kenraalimajurina 1810. Aminoff muutti takaisin Suomeen, jossa hänet kutsuttiin samana vuonna Savon ja Karjalan läänin maaherraksi. Aminoff jäi eläkkeelle maaherran virasta vuonna 1827.
Perhe

Hän oli naimisissa Lovisa Jakobina Salsvärdin kanssa, joka oli everstiluutnantti Jakob Salsvärdin ja Lovisa Ulrika Sohlbergin tytär. Pariskunta sai yhdeksän lasta. Eversti Gustaf Fredrik Jakob Aminoff oli hänen poika.
Ritarikunnat

Miekkaritarikunta ritari (1805)
Miekkaritarikunta 1. luokan ritari (1809)
Pyhän Annan ritarikunta 1. luokka (1818)
Hathajooga

Hathajooga on joogan laji, jossa ihminen pyrkii saamaan kehonsa hyvään hallintaan. Kulmakiviä on pranayama eli hengittäminen oikein sekä asanat eli asennot. Periaatteet ovat painovoiman huomioiminen, asteittaisuus ja kompensaatio harjoituksessa.
Hathajoogan pohjalta on kehitetty liikunnallisempi astangajooga.
Grov (Tjeldsund)

| Grov Roabadállu |
| --- | --- |

 Grov Roabadállu
 Koordinaatit: 68°40′42″N, 17°07′19″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Tromssa
Kunta:  Tjeldsund
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,6 km²
Väkiluku (2023):  411
 – Väestötiheys:  685 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grov (pohjoissaameksi Roabadállu) on taajama Tjeldsundin kunnassa Tromssan läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 411 vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grov (Tjeldsund) Wikimedia Commonsissa