stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isoniitun koulu

| Isoniitun koulu |
| --- | --- |
 Isoniitun koulu
Sijainti:  Löydöskuja 2, 01800 Klaukkala
Koordinaatit:  60°23.16′N, 24°45.52′E
Tyyppi:  suomenkielinen peruskoulu
Perustettu:  2006
Rehtori:  Taina koistinen (2023–), 1–6. luokkien apulaisrehtori: Arja Miettinen-Oinonen, 7–9. luokkien apulaisrehtori: Minna Auranen
Luokat:  1–9
Oppilaita:  462 (2024)
Verkkosivut
Isoniitun koulu on Nurmijärven Klaukkalassa Isoniitun länsipuolella sijaitseva koulu.
Koulussa toimivat peruskoulun luokat 1–9. Vuonna 2024 koulussa oli 462 oppilasta, joista 152 oli alakoulussa ja 310 yläkoulussa. Opettajia oli 41. Koulu sijaitsee lähellä Klaukkalan keskustaa Klaukkalan kirkon lähellä. Koulu rakennettiin vuonna 2005, ja Isoniitun koulu perustettiin yhtenäiskouluna 1. elokuuta 2006. Koulun nimi viittaa Aleksis Kiven käyttämään kieleen.
Koululle perustettiin 11. marraskuuta 2014 oma vanhempainyhdistys Isoniitun vanhemmat ry, joka on avoin kaikille koulun oppilaiden vanhemmille. Syksyllä 2018 koulun välituntipiha uudistettiin.
Kirjailija Netta Walldén toimii koulussa opettajana.
Aiheesta muualla

Isoniitun koulun kotisivut
Isoniitun vanhemmat ry:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kivilampi (Viitasaari)

| Kivilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  63°02′47″N, 26°13′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen keskiosan alue (14.42)
Laskujoki:  suo-oja Hangaslampeen 
Järvinumero:  14.427.1.028
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  149 m  
Pituus:  100 m  
Leveys:  70 m  
Rantaviiva:  0,316 km  
Pinta-ala:  0,667 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKivilampi 
Kivilampi  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Kalliojärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 100 metriä pitkä, 70 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,7 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 300 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen keskiosan alueella (14.42), jonka Suotajärven valuma-alueeseen (14.427) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149 metriä mpy.
Isotooppilääketiede

Isotooppilääketiede on lääketieteen erikoisala, jossa käytetään radioaktiivisia merkkiaineita tautien diagnosointiin ja hoitoon. Isotooppilääketieteessä radioaktiiviset isotoopit liitetään lääkeaineisiin ja näin syntynyttä merkkiainetta kutsutaan radiolääkkeeksi. Isotooppilääketieteeseen liittyvät erilaiset elimistön kuvantamismenetelmät, joissa kuva muodostetaan elimistön sisällä säteilevän isotoopin avulla ja eroaa esim. röntgentutkimuksesta, jossa säteily tulee elimistön ulkopuolelta. Lisäksi isotooppilääketieteelliset kuvantamismenetelmät (isotooppikuvaukset) eroavat radiologiasta siinä, että kuvantamisen painopiste on elimistön toiminnassa eikä anatomiassa. Tästä syystä isotooppikuvausta kutsutaan fysiologiseksi kuvantamiseksi. Yksifotoniemissiotomografia (SPECT) ja positroniemissiotomografia (PET) ovat kaksi yleisintä isotooppikuvausmenetelmää. Isotooppikuvauksessa potilaalle annetaan kudokseen hakeutuvaa radioaktiivista merkkiainetta (radiolääkettä), jonka puoliintumisaika on lyhyt. Yleisin isotooppitutkimuksissa käytetty isotooppi on teknetiumin metastabiili-isotooppi 99 (Tc-99m), joka lähettää 140 kiloelektronivoltin tavanomaista gammasäteilyä. Kehoon kertynyt merkkiaine jakautuu eri tavoin kudoksen ja tautiprosessin mukaan. Merkkiaineen lähettämää säteilyä mitataan yleensä gammakameralla, positroniemissiolaitteilla (SPECT ja PET) tai näiden ja tietokonetomografia-laitteiden yhdistelmillä.
Isotooppilääketieteen kehitys alkoi maailmalla 1920-luvulla, jolloin ensimmäisen kerran käytettiin radioaktiivista merkkiainetta lääketieteellisessä tutkimuksessa. Suomessa radionuklidien käyttö diagnostiikassa aloitettiin 1950-luvulla ja se yleistyi vuosikymmenen lopulla. 1960-luvun alkupuolella isotooppidiagnostiikka otettiin yleisesti käyttöön Suomen sairaaloissa.
Aiheesta muualla

Säteilyturvakeskus (STUK): Helinä Korpela, Isotooppilääketiede (pdf)
Ivarsson

Ivarsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Eirik Ivarsson (n. 1130–1213), norjalainen Nidarosin arkkipiispa
Johan Ivarsson (s. 1995), ruotsalainen jääkiekkoilija
Lars Ivarsson (s. 1963), ruotsalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja
Lars Ivarsson Fleming (k. 1562), ruotsalainen Viron käskynhaltija
Maja Ivarsson (s. 1979), ruotsalainen laulaja ja sanoittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Isosulkukotilo

| Isosulkukotilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Äärimmäisen uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Lahko::  Pulmonata
Heimo::  Sulkukotilot Clausiliidae
Suku::  Macrogastra
Laji::  ventricosa
Kaksiosainen nimi
 Macrogastra ventricosa  (Draparnaud, 1801) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isosulkukotilo (Macrogastra ventricosa). Tunnettu aiemmin nimillä Clausilia ventricosa ja Iphigena ventricosa. Muotonsa vuoksi niitä kutsuttiin aiemmin sikarikotiloiksi.
Ulkonäkö ja tunnusmerkit

Isosulkukotilo on  noin 18 millimetriä pitkä ja noin 4,2 millimetrin levyinen sulkukotilo. Isosulkukotilo on kookkain sulkukotilolaji Suomessa. Isosulkukotilon vasenkierteisessä kuoressa on 11 kierrettä, joista kärkikierteet ovat suhteellisen kapeat ja muut kierteet levenevät nopeasti, jonka takia kotilo vaikuttaa pullealta. Kuoren suu on laaja, ja jossa on lajille tyypilliset kalkkipoimut eli sälöt. Kuoren suun oikealla puolella olevasta kaksihaaraisesta sälöstä isosulkukotilon erottaa sen sukulaisesta harmaasulkukotilosta.
Levinneisyys

Isosulkukotiloa havaitaan ainakin Etelä-Ruotsissa, Etelä-Norjassa, Tanskassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa sekä Suomessa. Isosulkukotilo on rauhoitettu kaikissa näissä maissa. Isosulkukotilo elää kosteilla, jyrkkärinteisillä kalkkialueilla.
Kauhajoen Karhu kaudella 2007–2008

| Kauhajoen Karhu kaudella 2007–2008 |
| --- | --- | --- | --- |
Sarja:: Korisliiga
Kausi Korisliigassa:: 1.
| Päävalmentaja: |  Greg Gibson |  Greg Gibson |  |
Kapteeni::  Juho Teppo
Kotiareena:: Kauhajoen yhteiskoulu
Korkein yleisömäärä:: 850, Karhu – Componenta  (22. maaliskuuta 2008)
Matalin yleisömäärä:: 445, Karhu – KTP  (12. joulukuuta 2007)
Yleisökeskiarvo:: 551
Runkosarja
Sijoitus:: 12.
Voitot–tappiot:: 12–30
| Paras pisteissä: |  Darryl Hudson |  Darryl Hudson | 19,7 |
| Paras levypalloissa: |  Mario Porter |  Mario Porter | 7,7 |
| Paras syötöissä: |  Darryl Hudson |  Darryl Hudson | 3,0 |
|  |  | 2009–2010 > | 2009–2010 > |
| Joukkue | O | V | H | P/O | P/O- | % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| LrNMKY | 22 | 17 | 5 | 93,6 | 77,1 | 77,3 |
| ToPo | 42 | 32 | 10 | 87,6 | 81,6 | 76,2 |
| Kouvot | 42 | 31 | 11 | 82,8 | 73,6 | 73,8 |
| Honka | 42 | 27 | 15 | 86,4 | 81,7 | 64,3 |
| Lahti | 42 | 21 | 21 | 82,3 | 80,9 | 50,0 |
| Korihait | 42 | 19 | 23 | 81,2 | 82,0 | 45,2 |
| Tarmo | 42 | 18 | 24 | 82,5 | 87,8 | 42,9 |
| Pyrintö | 42 | 18 | 24 | 81,9 | 85,5 | 42,9 |
| KTP | 42 | 17 | 25 | 89,5 | 90,0 | 40,5 |
| Kataja | 42 | 16 | 26 | 79,8 | 82,6 | 38,1 |
| Componenta | 42 | 14 | 28 | 80,1 | 87,7 | 33,3 |
| Karhu | 42 | 12 | 30 | 80,9 | 89,8 | 28,6 |
Kauhajoen Karhu pelasi kaudella 2007–2008 historiansa ensimmäisen kautensa Suomen koripallon pääsarjassa eli Korisliigassa. Joukkue sijoittui runkosarjassa viimeiseksi eli kahdenneksitoista ja putosi kauden päätteeksi siten suoraan takaisin koripallon I-divisioonaan. Suomen Cupista Karhu putosi neljännellä kierroksella Lappeenrannan NMKY:tä vastaan.
Joukkueen päävalmentajana toimi koko kauden ajan jo pitkään Kauhajoella vaikuttanut Greg Gibson. Joukkueen kapteenina toimi kolmannen kautensa Karhun edustusjoukkueessa aloittanut Juho Teppo.
Ennen kautta > Joukkueen kokoaminen

Kauhajoen Karhu varmisti kaudeksi 2007–2008 suoran nousun Korisliigaan voitettuaan maaliskuussa 2007 I-divisioonan viimeisessä ottelussa Turun NMKY:n selvästi 70–101. Historiansa ensimmäiseen liigakauteen valmistautuvalla Karhulla oli nousun varmistuessa sopimus seuraavasta kaudesta ainoastaan joukkueen amerikkalaispäävalmentaja Greg Gibsonin kanssa. Joukkueella oli kuitenkin tavoitteena pitää sama suomalaisrunko koossa ja hankkia siihen lisäksi vielä pari uutta suomalaista pelaajaa.
Toukokuussa 2007 Karhu julkisti tehneen vuoden mittaisen sopimuksen maajoukkueen harjoitusryhmässä mukana olleen Olli Ahvenniemen kanssa. Samalla joukkue ilmoitti tehneen vuoden jatkosopimuksen nousukaudella pelanneiden Markku Loukon, Toni Raiskin, Heikki Saariston ja Juho Tepon kanssa. Kesäkuussa joukkue teki uusista suomalaispelaajista sopimuksen vielä 20-vuotiaiden maajoukkueeseen kuuluneen Kwamena Bracen kanssa sekä 16-vuotiaiden maajoukkuerinkiin kuuluneen Santeri Latvalan kanssa.
Joukkueen päävalmentaja Gibson oli alkukesästä Yhdysvalloissa viettämässä kesälomaansa ja etsimässä joukkueelleen uusia vahvistuksia. Karhu julkisti kolme amerikkalaisvahvistustaan heti heinä- ja elokuun aikana ja he olivat Josh Gross, Cedric McGowan ja Alonzo Evans. Kauan ei joukkue ehtinyt olla koossa, kun Evansin vanha akillesjännevamma uusiutui elokuun lopulla ja joukkue joutui purkamaan vahvistuksensa pelaajasopimuksen. Korvaavaksi pelaajaksi loukkaantuneelle takamiehelle joukkue hankki nopeasti Darryl Hudsonin, joka Gibsonin mukaan olikin alkuperäinen ykkösvaihtoehto joukkueen takamieheksi, mutta jäi kuitenkin aluksi ilman sopimusta heinäkuun alun agenttikuvioiden takia.
Karhu lähti debyyttikauteensa siis melko kokemattomalla joukkueella. Liigakokemusta joukkueesta löytyi ainoastaan Heikki Saaristolta neljän kauden ja Olli Ahvenniemeltä yhden pelatun kauden verran. Kokemusta ei löytynyt myöskään Karhun ulkomaalaisosastolta, sillä McGowan ja Hudson tulivat joukkueeseen suoraan yliopistosta eikä Grosskaan ollut aikaisemmin Euroopassa pelannut.
Ennen kautta > Raiskausepäily

Kauhajoen Karhun amerikkalaispelaaja joutui epäillyksi nuoren naisen raiskauksesta elokuun 2007 lopussa. Epäilty, jonka nimeä ei kerrottu julkisuuteen kiisti osallisuutensa raiskaukseen. Seura julkisti asian johdosta tiedotteen, jossa se ilmoitti luottavansa pelaajaansa ja odottavansa teknisen tutkinnan tulosta. Raiskausepäily raukesi vasta marraskuun alussa, jolloin syyttäjä näytön puuttuessa jätti syyttämättä pelaajaa raiskauksesta. Alun perin ratkaisu asiasta piti tulla kuukauden kuluessa tapahtuneesta, mutta asian käsittely venyi lopulta yli kahteen kuukauteen.
Ennen kautta > Harjoitusottelut

Karhu pelasi syyskuussa harjoitusturnauksen Nokialla, jossa vastaan asettui liigajoukkueista Tampereen Pyrintö ja Team Componenta sekä I-divisioonajoukkueista BC Nokia ja Turun NMKY. Myöhemmin syyskuussa joukkue pelasi lisäksi harjoitusottelut kotona Pyrintöä ja yhdysvaltalaista Team USA Selectiä vastaan. Team USA Select oli joukkue, joka oli koottu yhdysvaltalaisista pelaajista, jotka kiersivät Eurooppaa yrittäen saada sitä kautta ammattilaissopimuksen aikaiseksi. Karhu pelasi lisäksi Kouvolassa kaksi harjoitusottelua paikallisia Kouvoja vastaan. Näistä kahdeksasta syksyn harjoitusottelusta Karhu voitti yhden ja hävisi seitsemän. Harjoituskauden ainoa voitto tuli Turun NMKY:stä.
Ennen runkosarjan alkua Karhu pelasi vielä Suomen Cupin ottelun Lappeenrannan NMKY:tä vastaan. Ottelu oli Cupin neljättä kierrosta, josta Korisliigan joukkueet aloittivat Cup-urakkansa. Ottelu päättyi Lappeenrannan voittoon 87–59 ja Karhun urakka vuoden 2007 Suomen Cupissa jäi siten yhden ottelun mittaiseksi. Karhun joukkueesta ottelussa eniten pisteitä teki Darryl Hudson, yhteensä 13.
Runkosarja > 1. kierros

Kauhajoen Karhu pelasi historiansa ensimmäisen Korisliigan ottelunsa 6. lokakuuta 2007 kotisalissa Torpan Poikia vastaan. Karhun liigahistorian ensimmäiset pisteet teki amerikkalaisvahvistus Josh Gross kolmen pisteen korillaan. Ottelu päättyi Torpan Poikien voittoon lukemin 86–98. Karhun paras pistemies ottelussa oli Darryl Hudson 26 pisteellä.
Karhun hävittyä seuraavan ottelunsa Namika Lahdelle yli 30 pisteellä joukkue hankki riveihinsä kaksi uutta amerikkalaispelaajaa, 180-senttisen Tony Mitchellin sekä tasan 2-metrisen Mario Porterin. Joukkueen riveissä oli seuraavat kolme ottelua siten peräti viisi ulkomaalaispelaajaa, joista silloisen herrasmiessopimuksen mukaisesti kuitenkin vain kolme sai olla kerralla merkittynä pelaavaan kokoonpanoon.
Ensimmäinen voitto Korisliigassa Karhulle irtosi runkosarjan viidennessä ottelussa vieraskentällä KTP-Basketia vastaan lukemin 77–93. Tämän ottelun jälkeen seura teki päätöksiä ulkomaalaisvahvistuksiensa suhteen. Voitokkaassa KTP-ottelussa pelannut ulkomaalaiskolmikko sai jatkaa uraansa seuran riveissä, mutta sen sijaan vain yhden ottelun Karhussa pelannut Tony Mitchell lähti I-divisioonaa pelaaviin Panttereihin ja kolme ottelua 12,7 pisteen keskiarvolla pelannut Josh Gross lähti takaisin Yhdysvaltoihin.
29. lokakuuta 2008 pelattu kotiottelu Kouvoja vastaan televisioitiin suorana lähetyksenä Urheilukanavalta. Kouvot oli ottelussa parempi pistein 76–84. Karhun tehokkain pelaaja ottelussa oli Mario Porter, joka pussitti 26 pistettä ja otti 9 levypalloa.
TV-ottelun jälkeen Karhu hävisi vierasottelunsa Porvoon Tarmoa ja Team Componentaa vastaan. Tarmoa vastaan pelatussa ottelussa Mario Porter loukkasi nilkkansa ja joutui olemaan seuraavat kolme peliä kokoonpanosta sivussa. Vaikka joukkue joutui pelaamaan ainoastaan kahdella ulkomaalaisvahvistuksella, otti se liigahistoriansa ensimmäisen kotivoiton 7. marraskuuta 2007 pelatussa ottelussa Tampereen Pyrintöä vastaan. Ottelu päättyi Karhun voittoon lukemin 94–79. Ottelun onnistujiin kuului etenkin Juho Teppo, joka teki Korisliigan henkilökohtaiseksi piste-ennätyksekseen 23 pistettä. Toiseen perättäiseen voittoon joukkue ylsi kukistamalla kotonaan loukkaantumisista kärsineen UU-Korihait lukemin 89–63. Kwamena Brace kasvatti ottelussa liigaennätyksensä 18 pisteeseen.
Runkosarjan ensimmäinen kierros päättyi Karhun osalta tappioon Espoon Honkaa vastaan. Ensimmäisen runkosarjakierroksen jälkeen Karhun sijoitus sarjataulukossa oli yhdestoista yhden voiton sarjan viimeisenä ollutta UU-Korihaita edellä.
Runkosarja > 2. kierros

Toisen sarjakierroksen Karhu aloitti sarjaa ylivoimaisesti johtaneen Torpan Poikien vieraana. Karhu taisteli sarjajohtajaa vastaan hyvin, mutta taipui lopulta kuuden pisteen tappioon. Kotiottelussa Namika Lahtea vastaan Karhu pääsi jälleen voiton makuun. Lahti kaatui tiukkojen vaiheiden jälkeen lukemin 82–77. Cedric McGowan oli ottelun hahmo 26 pisteellä ja yhdeksällä levypallolla.
Marraskuun lopulla varmistui, että Lappeenrannan NMKY selviytyi Eurocupissa lohkovaiheeseen. Lohkovaiheeseen selviytymisen johdosta joukkue tuli pelaamaan ennalta sovitun mukaisesti Korisliigaa ainoastaan kaksi täyttä kierrosta neljän sijaan ja samalla sarjataulukossa siirryttiin voittoprosenttiin aiemman pistelaskun sijaan. Tämän johdosta siis myös Karhun loppukauden otteluohjelmasta vähentyi kaksi ottelua: sekä koti- että vierasottelu Lappeenrannan NMKY:tä vastaan.
Neljästä seuraavasta ottelusta Karhun saldo oli yksi voitto ja kolme tappiota. Voittoon Karhu ylsi kotonaan KTP:stä, tappiot joukkue kärsi Tarmolle, Katajalle sekä Kouvoille.
Seuraavaksi vuorossa ollut tärkeä kotiottelu yhden voiton Karhua edellä ollutta Team Componentaa vastaan vaikutti ratkenneen jo puoliajalla, sillä vierasjoukkue oli siinä vaiheessa edennyt jo yli kahdenkymmenen pisteen johtoon. Karhu nousi Darryl Hudsonin johdolla kuitenkin vielä peliin mukaan ja voitti ottelun lopulta kolmella pisteellä. Hudson heitti ottelussa 35 pistettä.
Karhun toinen sarjakierros päättyi tappioihin Pyrintöä, Korihaita sekä Honkaa vastaan. Toisen kierroksen jälkeen Karhu oli kuudella voitollaan sarjassa viimeisenä.
Joukkue

Lyhenteet: O = Ottelut, 2% = Kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3% = Kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1% = Vapaaheittojen onnistumisprosentti, L = Levypallokeskiarvo, S = Koriin johtaneiden syöttöjen keskiarvo, M = Menetyksien keskiarvo, R = Pallonriistojen keskiarvo, T = Koriin heiton torjuntojen keskiarvo, P = Pistekeskiarvo
| # |  | Pelaaja | Syntynyt | Pituus | O | 2% | 3% | 1% | L | S | M | R | T | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 |  | Darryl Hudson | 25.08.1985 | 194 cm | 41 | 52,6 | 30,4 | 75,8 | 6,2 | 3,0 | 3,6 | 0,7 | 0,4 | 19,7 |
| 6 |  | Santeri Latvala | 25.02.1991 | 185 cm | 22 | 44,4 | 7,1 | 75,0 | 0,6 | 0,1 | 0,3 | 0,1 | 0,0 | 0,6 |
| 8 |  | Juho Teppo | 11.01.1980 | 183 cm | 39 | 30,1 | 40,8 | 79,2 | 1,7 | 0,7 | 1,5 | 0,4 | 0,0 | 5,8 |
| 10 |  | Markku Loukko | 05.01.1988 | 182 cm | 29 | 38,9 | 31,6 | 57,1 | 0,9 | 0,2 | 0,6 | 0,4 | 0,1 | 1,2 |
| 13 |  | Toni Raiski | 04.10.1981 | 195 cm | 35 | 45,7 | 27,0 | 53,3 | 3,7 | 0,7 | 1,3 | 0,7 | 0,0 | 4,4 |
| 14 |  | Eric Washington | 23.03.1974 | 193 cm | 15 | 46,9 | 42,9 | 82,8 | 9,9 | 1,3 | 2,3 | 0,9 | 0,6 | 20,5 |
| 15 |  | Heikki Saaristo | 09.02.1983 | 188 cm | 41 | 40,3 | 35,8 | 81,3 | 1,3 | 1,1 | 0,8 | 0,5 | 0,0 | 8,6 |
| 20 |  | Kwamena Brace | 17.10.1987 | 196 cm | 35 | 40,0 | 25,7 | 60,3 | 3,1 | 0,6 | 1,5 | 0,3 | 0,1 | 4,4 |
| 22 |  | Arttu Tuomiaho | 10.03.1989 | 196 cm | 12 | 50,0 | 0,0 | 0,0 | 0,4 | 0,0 | 0,1 | 0,1 | 0,0 | 0,3 |
| 23 |  | Mario Porter | 27.10.1980 | 199 cm | 24 | 56,2 | 42,1 | 68,9 | 7,7 | 1,5 | 2,4 | 1,4 | 0,3 | 17,8 |
| 30 |  | Cedric McGowan | 27.03.1985 | 200 cm | 37 | 54,5 | 33,7 | 71,4 | 7,5 | 1,2 | 3,3 | 1,1 | 0,6 | 17,5 |
| 40 |  | Olli Ahvenniemi | 04.04.1983 | 207 cm | 41 | 46,5 | 28,9 | 49,1 | 4,8 | 0,6 | 1,3 | 0,5 | 1,1 | 5,5 |

|  |  | Josh Gross | 21.11.1983 | 200 cm | 3 | 48,0 | 20,0 | 68,8 | 7,0 | 1,0 | 2,3 | 0,7 | 0,0 | 12,7 |
|  |  | Tony Mitchell | 25.11.1982 | 180 cm | 1 | 100,0 | 0,0 | 66,7 | 2,0 | 2,0 | 6,0 | 2,0 | 0,0 | 8,0 |
Intian tähden ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Intian tähden ritarikunta (engl. Order of the Star of India) on brittiläinen ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1861 kuningatar Viktorian käskystä. Ritarikunnan perustamisella, ja sillä palkitsemisella, oli tarkoitus lujittaa suhteita kruunulle uskollisten paikallisten alamaisten ja emämaan suhdetta Brittiläisessä Intiassa. Nimen ritarikunnalle keksi Viktorian puoliso prinssi Albert.
Ritarikunnan alimpaan luokkaan voitiin nimittiin Brittiläisen Intian virkamies vähintään 30 vuoden uskollisen palveluksen jälkeen. Kun Intia itsenäistyi vuonna 1947, uusia nimityksiä ritarikuntaan ei ole tehty. Sitä ei kuitenkaan ole myöskään virallisesti lakkautettu, vaan ritarikunta on uinuva ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija on edelleen ritarikunnan suurmestari.
Ritarikunnassa on kolme luokkaa:
suurkomentaja
komentaja
ritari
Ivari Ilja

Ivari Ilja (s. 3. toukokuuta 1959 Tallinna) on virolainen pianisti.
Ilja opiskeli vuosina 1977–1981 Laine Metsin johdolla Tallinnan valtionkonservatoriossa (sittemmin Viron musiikki- ja teatteriakatemia). Vuonna 1984 hän valmistui Moskovan konservatoriosta Vera Gornostajevan johdolla opiskeltuaan. Täydentäviä opintoja hän suoritti Moskovan konservatoriossa Sergei Dorenskin johdolla vuoteen 1986. Ilja sai vuonna 1980 toisen palkinnon virolaisten pianistien kilpailusta Tallinnassa ja kolmannen palkinnon Valko-Venäjän pianistikilpailusta Minskissä. Hän sai myös diplomin taiteellisista ansioista Varsovan Chopin-kilpailusta vuonna 1985 sekä neljännen palkinnon ja erikoispalkinnon Lissabonin Vianna da Motta -kilpailusta 1987.
Vuonna 1986 Ilja sai opettajanpaikan Tallinnan valtionkonservatoriosta, jonka uudeksi nimeksi tuli vuonna 1993 Viron musiikkiakatemia ja vuonna 2005 Viron musiikki- ja teatteriakatemia. Iljasta tuli tämän oppilaitoksen avustava professori vuonna 1994, täysprofessori 1999 ja rehtori 2017. Vuonna 2000 hänestä tuli sen pianonsoiton laitoksen johtaja. Iljan johdolla ovat opiskelleet muiden muassa Marja Jürisson, Anneli Tohver, Sten Lassmann, Mihkel Poll, Antti Siirala, Mihkel Mattisen, Mihhail Gerts ja Maksim Štšura. Ilja on pitänyt myös mestarikursseja Virossa ja Suomessa.
Ilja on pitänyt sooloresitaaleja Virossa, Venäjällä, Suomessa, Ruotsissa, Isossa-Britanniassa ja Ranskassa. Hän on esiintynyt myös useiden sinfoniaorkestereiden, kuten Viron kansallisen sinfoniaorkesterin ja venäläisorkesterien solistina. Kapellimestareita, joiden johdolla Ilja on soittanut, ovat olleet Jüri Alperten, Veronika Dudarova, Stephen Gunzenhauser, Eri Klas, Leo Krämer, Theodore Kuchar, Peeter Lilje, Roman Matsov, Andres Mustonen, Hannu Norjanen, Vello Pähn, Urs Schneider, Arvo Volmer ja Anu Tali. Ilja aloitti vuonna 2003 säännöllisen kiertämisen baritoni Dmitri Hvorostovskin kanssa eri maanosissa. Muita laulajia, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Margarita Voites, Pille Lill, Juhan Tralla, Taimo Toomast, Irina Arhipova, Marija Gulegina ja Elena Zaremba. Ohjelmistossaan Ilja on painottanut romanttista musiikkia, kuten Frédéric Chopinin, Johannes Brahmsin ja Robert Schumannin teoksia. Muiden aikakausien säveltäjiä, joiden teoksia hän on tulkinnut, ovat olleet muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozart, Sergei Prokofjev ja Benjamin Britten.
Iljalle myönnettiin vuonna 2001 Viron tasavallan kulttuuripalkinto ja vuonna 2006 Viron musiikkineuvoston palkinto. Ilja on itse toiminut Viron musiikkineuvoston puheenjohtajana ja Viron esiintyjäliiton johtokunnan puhemiehenä.
Ihor Bjelanov

Ihor Bjelanov vuonna 2012.
Ihor Ivanovytš Bjelanov (ukr. Ігор Іванович Бєланов, s. 25. syyskuuta 1960 Odessa) on ukrainalainen entinen jalkapalloilija.
Seurajoukkuetasolla Bjelanov pelasi 1979–1980 SKA Odessassa, 1981–1984 Tšornomorets Odessassa ja 1985–1989 Kiovan Dynamossa, missä voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuosina 1985 ja 1986, Neuvostoliiton cupin vuosina 1985 ja 1987 sekä Cup-voittajien Cupin vuonna 1986. Vuosina 1989–1990 Bjelanov pelasi Borussia Mönchengladbachissa ja 1991–1995 Eintracht Braunschweigissa, mistä hän palasi takaisin Tšornomoretsiin 1995–1996. Bjelanov pelasi vielä 1996–1997 Metallurg Mariupolissa.
Neuvostoliiton maajoukkueessa Bjelanov pelasi 33 ottelua ja teki kahdeksan maalia. Hänet valittiin Euroopan parhaaksi pelaajaksi vuonna 1986.
Aiheesta muualla

Ihor Bjelanov Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kultainen pallo (Ballon d’Or)
1956: Stanley Matthews • 1957: Alfredo Di Stéfano • 1958: Raymond Kopa • 1959: Alfredo Di Stéfano • 1960: Luis Suárez • 1961: Omar Sivori • 1962: Josef Masopust • 1963: Lev Jašin • 1964: Denis Law • 1965: Eusébio • 1966: Bobby Charlton • 1967: Flórián Albert • 1968: George Best • 1969: Gianni Rivera • 1970: Gerd Müller • 1971: Johan Cruijff • 1972: Franz Beckenbauer • 1973: Johan Cruijff • 1974: Johan Cruijff • 1975: Oleh Bloh’in • 1976: Franz Beckenbauer • 1977: Allan Simonsen • 1978: Kevin Keegan • 1979: Kevin Keegan • 1980: Karl-Heinz Rummenigge • 1981: Karl-Heinz Rummenigge • 1982: Paolo Rossi • 1983: Michel Platini • 1984: Michel Platini • 1985: Michel Platini • 1986: Ihor Bjelanov • 1987: Ruud Gullit • 1988: Marco van Basten • 1989: Marco van Basten • 1990: Lothar Matthäus • 1991: Jean-Pierre Papin • 1992: Marco van Basten • 1993: Roberto Baggio • 1994: Hristo Stoitškov • 1995: George Weah • 1996: Matthias Sammer • 1997: Ronaldo • 1998: Zinédine Zidane • 1999: Rivaldo • 2000: Luís Figo • 2001: Michael Owen • 2002: Ronaldo • 2003: Pavel Nedvěd • 2004: Andri Ševtšenko • 2005: Ronaldinho • 2006: Fabio Cannavaro • 2007: Kaká • 2008: Cristiano Ronaldo • 2009: Lionel Messi