stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Empirismi
Tieteellinen käyttö

Tieteen ja tieteellisen menetelmän keskeinen käsite on, että kaiken todistusaineiston tulee olla kokemukseen perustuvaa tai kokemusperäiseen havaintoon perustuvaa, eli sen tulee riippua pelkästään aistein havaittavista todisteista. Toisessa merkityksessä "kokemusta" tai "empiiristä" voidaan käyttää synonyyminä "kokeelliselle". Nämä eroavat termin empiirinen filosofisesta käytöstä siinä, että empiiristä käytetään adjektiivina. Termiä empiirinen käytetään sekä luonnontieteissä että yhteiskuntatieteissä, ja se viittaa havainnoilla ja kokeilla testattavissa olevien työhypoteesien käyttämiseen. Tieteelliset väittämät perustuvat siis dogmaattisten lauselmien sijasta havainnoille ja kokemukselle.
Empiiriset menetelmät ovat hallinneet tiedettä näihin päiviin saakka. Empirismi pohjusti tieteellisen menetelmän joka edustaa perinteistä näkemystä todellisuustutkimuksesta ja sen edistymisestä.
Käsitettä puoli-empiirinen käytetään joskus kuvaamaan teoreettisia menetelmiä jotka hyödyntävät perustavanlaatuisia aksioomia eli peruslauseita, vakiintuneita tieteellisiä lakeja ja aiempia kokeellisia tutkimustuloksia tieteellisten mallien muodostamisessa ja teoreettisessa tutkimuksessa. Historiografiassa empirismi viittaa empiristiseen historiografiaan, dokumenttien tulkinnan ja niin sanotun historiallisen teleologian koulukuntaan, joka on saanut alkunsa Leopold von Ranken töistä.
Empirismin muotoja

Jyrkät kokemusajattelun kannattajat ovat sitä mieltä, että kaikki inhimillinen tietämys on puhtaasti kokemukseen perustuvaa.
Maltilliset empiristit ovat sitä mieltä, että kaikki tosiasiaväitteitä koskeva inhimillinen tietämys on puhtaasti kokemusperäistä. Tämä oli David Humen näkemys.
Naiivin empirismin mukaan kaikkien ideoiden ja teorioiden tulee olla testattavissa todellisuudessa, eikä niiden tule saada vaikutteita ennalta omaksutuista ajatuksista.
Konstruktiivinen empirismi vaatii vain, että teoriat kuvaavat oikein todellisuuden havaittavissa olevia osia. Tällaisia teorioita pidetään "empiirisesti riittävinä" tai "tarkoituksenmukaisina". Jos teoriasta tulee vakiintunut, sitä pidetään "hyväksyttynä". Tällöin teorian katsotaan olevan empiirisesti paikkansapitävä, ratkaisevan tulevia ongelmia ja olevan käytettävissä teorian laajentamiseksi ja kehittämiseksi. Termin kehitti Bas C. van Fraassen (The Scientific Image, 1980).
Historia > Looginen empirismi

Looginen empirismi (johdonmukainen kokemustieto) oli varhaisen 1900-luvun pyrkimys muodostaa yhdistelmä toisaalta brittiläisen empirismin olennaisimpien ajatusten (kuten aistikokemuksen vahva painotus tiedon pohjana) ja toisaalta Gottlob Fregen ja Ludwig Wittgensteinin matemaattiseen logiikkaan kehittämien tiettyjen oivallusten välillä. Joitakin tämän liikkeen keskeisiä hahmoja olivat Otto Neurath, Moritz Schlick ja muu Wienin piiri, sekä A. J. Ayer, Rudolf Carnap ja Hans Reichenbach.
Loogiset empiristit omaksuivat käsityksen filosofiasta tieteen menetelmien, oivallusten ja löytöjen käsitteellisenä selventämisenä. He näkivät Fregen (k. 1925) ja Bertrand Russellin (1872-1970) kehittelemässä loogisessa symbolismissa tehokkaan työkalun, jonka avulla kaikki tieteelliset esitykset voitaisiin rakentaa järkiperäisesti ihanteelliselle, loogisesti täydelliselle kielelle, joka olisi vapaa luonnollisen kielen epämääräisyyksistä ja muodottomuuksista, jotka saivat heidän mukaansa aikaan metafyysisiä näennäisongelmia ja muita käsitteellisiä sekaannuksia. Yhdistämällä Fregen väitteen kaikkien matemaattisten totuuksien loogisuudesta ja Wittgensteinin ajatuksen kaikkien loogisten totuuksien tautologisuudesta, uuspositivistit päätyivät kaikkien väittämien kaksijakoiseen luokitteluun: analyyttiseen (a priori) ja synteettiseen (a posteriori). Tähän perustuen he muotoilivat vahvan rajanvedon periaatteen eli niin kutsutun todentamisperiaatteen, jossa erotellaan lauseet joissa on mieltä ja lauseet joissa ei ole. Kaikki lauseet jotka eivät olleet puhtaasti loogisia tai joita ei voitu todentaa tuli käsittää vailla merkitystä oleviksi. Seurauksena useimmat metafyysiset, eettiset, esteettiset ja muut perinpeiset filosofiset ongelmat muuttuivat näennäisongelmiksi.
Loogisten empiristien jyrkkä kokemusajattelu tuli näkyville erityisesti ennen 1930-lukua ajatuksessa, että minkä tahansa aidosti synteettisen väitteen tuli olla palautettavissa perustavanlaatuiseksi väitteeksi (tai joukoksi perustavanlaatuisia väitteitä), joka ilmaisee suoria havaintoja tai aistimuksia. Myöhemmin Carnap ja Neurath hylkäsivät tällaisen fenomenalismin ja suosivat mieluummin tiedon rationaalista rekonstruktoimista objektiivisen aika-tila -fysiikan kielelle. Tämä tarkoittaa sitä, että sen sijaan että fyysisiä olioita koskevat lauseet käännettäisiin aistitiedoksi, tällaiset lauseet tuli kääntää niin kutsutuiksi protokollalauseiksi, esimerkiksi "X paikassa Y ajan hetkellä T havaitsee sitä ja sitä"
Loogisen positivismin keskeiset väitteet (todentaminen, analyyttisen ja synteettisen ero, reduktionismi, jne.) joutuivat sellaisten ajattelijoiden kuin Nelson Goodmanin, W. V. Quinen, Hilary Putnamin, Karl Popperin ja Richard Rortyn hyökkäysten kohteiksi toisen maailmansodan jälkeen. 1960-luvun lopulla suurin osa filosofeista ei enää kutsunut itseään loogisiksi empiristeiksi, vaikkakin liikkeen vaikutus oli merkittävä nykyaikaisessa analyyttisessä filosofiassa, kuten Michael Dummettilla ja muilla antirealisteilla. Kokemustiedon ja logiikan teoriaa on viime aikoina kehittänyt muun muassa Jaakko Hintikka.
Kirjallisuutta

Adorno, Theodor W., Max Horkheimer & Herbert Marcuse: Järjen kritiikki.  (Suomentanut ja toimittanut Jussi Kotkavirta)  Tampere: Vastapaino, 1991.  ISBN 951-9066-41-1
Selin, Risto: Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.  (Ursan julkaisuja 81)  Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-19-4
Tuomela, Raimo: Tiede, toiminta ja todellisuus: Tieteellisen maailmankäsityksen filosofiset perusteet.  (Filosofian kirjasto 11)  Helsinki: Gaudeamus, 1983.  ISBN 951-662-334-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Markie, Peter: Rationalism vs. Empiricism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
John Locke, empirismin opinkappaleiden muotoilija.
Aristoteles painotti kokemukseen perustuvan induktion merkitystä.
George Berkeley
David Hume
John Stuart Mill
Charles Sanders Peirce.
William James.
Öjanjärvi

| Öjanjärvi |
| --- | --- |
 Öjanjärvi kuvattuna seututieltä 749 etelään päin.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kokkola ja Kruunupyy 
Koordinaatit:  63°48′N, 23°00′E
Järvinumero:  99.210.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  0,2 m
Rantaviiva:  22,64 km
Pinta-ala:  5,05 km²  
 fiÖjanjärvi 
Öjanjärvi (ruots. Öjasjön) on Keski-Pohjanmaalla Kokkolassa ja Kruunupyyssä sijaitseva vesiallas, joka on syntynyt merenlahdesta patoamalla vuonna 1969. Järven pinta-ala on 12 neliökilometriä. Siitä on kanavayhteys samantasoiseen ja suurempaan Luodonjärveen, joka padottiin jo vuonna 1962. Systeemiin laskevat Keski-Pohjanmaan joista Purmonjoki, Kovjoki,  Ähtävänjoki ja Kruunupyynjoki. Järvi rakennettiin turvaamaan makean raakaveden saanti alueen teollisuudelle ja kunnille.
Vedenpinnankorkeus Öjanjärvessä pidetään säännöstelyluukkujen avulla 10–20 senttimetriä merenpinnan yläpuolella.
Alfa Romeo Junior

| Alfa Romeo Junior |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Puola
Valmistaja:  Alfa Romeo
Konserni:  Stellantis
Valmistusvuodet:  2024–
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Pohjalevy:  PSA EMP1
Käyttövoima:  sähkö
Alfa Romeo Junior on Alfa Romeon vuodesta 2024 lähtien valmistama pieni crossover-tyyppinen automalli. Se sijoittuu kooltaan suuremman Tonalen alapuolelle. Auto perustuu PSA-konsernin kehittämälle EMP1-pohjalevylle, ja se tuli markkinoille täyssähkö- sekä hybridiversioina keväällä 2024. Juniorin piti alun perin olla nimeltään Alfa Romeo Milano, mutta valmistaja joutui vaihtamaan nimen, sillä autoa valmistetaan Italian sijasta Puolassa. Taustalla on Italian laki, jonka mukaan kuluttajia ei saa johtaa harhaan myymällä italialaisilta kuulostavia tuotteita, jotka on tosiasiassa valmistettu Italian ulkopuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfa Romeo Junior Wikimedia Commonsissa
Junior Ibrida Alfa Romeon kotisivuilla
Junior Elettrica Alfa Romeon kotisivuilla
Alfa Romeon (Alfa Romeo Automobiles S.p.A.) automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit: Giulia · Stelvio · Tonale · Junior
Entiset mallit (esittelyvuoden mukaan): 1910–1919: 24 HP · 40–60HP 1920–1945: 20–30HP · 6C · 8C · G1/G2 · RL · RM 1945–1959: 1900 · 2000 · Giulietta · Gran Sport Quattroruote 1960–1969: 1750/2000 · 2600 · Giulia · Spider · Montreal · 105/115-sarja · GTA · 33 Stradale 1970–1979: 2300 · Alfa 6 · Alfasud · Alfetta · Alfetta GTV · Giulietta (1977) · Sprint  1980–1989: 164 · 33 · 75 · 90 · Arna · SZ/RZ 1990–1999: 145/146 · 155 · 156 ·  166 ·  GTV · Spider (1994) 2000–2009: 147 · GT · 159 · MiTo · Brera · Spider (2006) · 8C Competizione  2010–: Giulietta ·  4C
Tulevat mallit: 
Konseptimallit: 33.2 ·  2000 Sportiva ·  BAT 5/7/9 ·  Bella ·  Caimano ·  Canguro ·  Capsula ·  Carabo ·  Centauri ·  Cuneo ·  Dardo ·  Delfino ·  Diva ·  Disco Volante ·  Giulietta Bertone Spider ·  Iguana ·  Kamal ·  Monoposto ·  Navajo ·  Nuvola ·  Progetto Cinque ·  Protéo ·  Scarabeo ·  Scighera ·  Sportut ·  Visconti ·  Vivace ·  Vola ·  Zeta 6
Hyötyajoneuvot: Pakettiautot: Romeo · Romeo 2 · Romeo 3 · A11/F11A12/F12 · AR6 · AR8  Kuorma-autot: 430 · 500 · 800 · 900 · 950 · Mille (1000) · A19n Linja-autot: 140 A. · 900 A. · 950. · Mille (1000) · 110AF · 140AF · 900
Jaakko Keso

| Jaakko Keso |
| --- | --- |
 Jaakko Keso vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1990 (ikä 34) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  toimittaja
Muut tiedot
Lempinimet:  ug_keso
Aktiivisena:  2017–
Tyyli:  videojournalismi, YouTube-video
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jaakko Nikolai Keso (s. 18. kesäkuuta 1990 Helsinki) on Yle Kioskille työskentelevä suomalainen toimittaja. Keson journalistinen tyyli on dokumenttimainen internet-video.
Ura

Keso on työskennellyt Yleisradiolla vuodesta 2017 ja valmistui medianomiksi Metropolia-ammattikorkeakoulusta seuraavana vuonna.
Palkinnot

Keso on palkittu vuoden tekijäksi Shortland-gaalassa vuonna 2018, vuoden merkittävimmän videon tekijäksi Creator Awardsissa vuonna 2020 ja Koura-palkinnolla vuonna 2021. Hän oli myös ehdolla vuoden journalistiksi Suuri journalistipalkinto -gaalassa vuonna 2023.
Dokumentit ja muut työt

Keso on tehnyt vuoden 2017 alusta materiaalia Ylelle. Hänen tuotantonsa koostuu pitkälti alakulttuureja käsittelevistä, tutkivista videodokumenteista. Keso on käsitellyt dokumenteissaan muun muassa incel-kulttuuria, suomalaista graffitikulttuuria ja suomalaista rap-musiikkia.
Näiden lisäksi Keso on tuottanut monipuolista sisältöä, joka kattaa erilaisia aiheita, kuten Ukrainan sota, taiwanilainen kulttuuri ja Kiinan valtion hallitsema internet-sensuuri sekä Yhdysvaltojen kulttuuri.
Salaputkijuttu

Salaputkijuttu oli 1950-luvun alussa Suomessa tapahtunut poliittinen skandaali, josta tutkija Jukka Tarkan mielestä alkoi rötösherrojen historia.
Eduskunnan oikeusasiamies totesi 28. marraskuuta 1952, että K. A. Fagerholmin I hallituksen (1948–1950) ministerit Jussi Raatikainen, Matti Lepistö, Aleksi Aaltonen ja Onni Peltonen olivat toimineet lainvastaisesti myöntäessään valtionapua vuonna 1949 konkurssikypsälle Salaputki Oy:lle. Ministeri Jussi Raatikainen oli firman osakkaana myöntäessään valtionavun. Salaputki Oy oli perustettu valmistamaan puisia salaojaputkia..
Lainvastaisuussyytteen vuoksi Urho Kekkosen III hallituksessa ministerinä olleet Lepistö ja Peltonen joutuivat eroamaan, ja keväällä 1953 eduskunta päätti asettaa kyseiset neljä ministeriä syytteeseen valtakunnanoikeudessa.
Valtakunnanoikeus päätti 18. syyskuuta 1953, että valtionapu oli aikanaan annettu väärin perustein ja Raatikainen oli antanut perätöntä tietoa ministeritovereilleen.
Raatikainen tuomittiin sakkoihin ja maksamaan saamansa hyödyn takaisin valtiolle. Lepistö tuomittiin myös sakkoihin ja maksamaan korvauksia valtiolle. Aaltonen ja Peltonen vapautettiin.
Kälviän kirkko

| Kälviän kirkko |
| --- | --- |
 Kälviän kirkko elokuussa 2012.
Sijainti:  Kälviä, Kokkola
Koordinaatit:  63°51′44″N, 023°26′52″E
Seurakunta:  Kälviän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1905
Suunnittelija:  Odert W. Renell
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kälviän kirkko on Kälviän seurakunnan vuonna 1905 rakennettu kirkko Kälviällä (nykyään osa Kokkolaa), Keski-Pohjanmaalla. Samalla paikalla on sijainnut kaksi aiempaa kirkkoa. Kirkko on ulkoisesti alkuperäisessä asussaan. Muodoltaan se on ulkoviisteinen, tasavartinen ristikirkko, ja arkkitehtuuriltaan se edustaa myöhäistä uusgotiikkaa, jota kutsutaan myös nikkarityyliksi runsaiden koristeaiheidensa vuoksi. Kirkon torni on terävähuippuinen ja lanterniinin omainen. Kirkossa on noin 700 istumapaikkaa.
Kälviän kirkon kellotapuli.
Kälviän kirkon vaivaisukko.
Kirkkopihalla on myös vuonna 1804 rakennettu tapuli, jonka on rakentanut Heikki Kuorikoski ja suunnitellut Jacob Rijf. Kellotapulin ovien oikealla puolella seisoo suntio Erkki Lassilan vuonna 1820 veistämä vaivaisukko. Vaivaisukon raha-aukon alla on kehotus: ”Joka köyhää armahtaa, se lainaa Herralle”.
Historia > Ensimmäinen kirkko

Kälviän seurakunta itsenäistyi vuonna 1639 silloisesta Kaarlelan seurakunnasta. Kälviän ensimmäinen, vuonna 1640 valmistunut kirkko oli suorakaiteen muotoinen niin sanottu pitkäkirkko. Kirkosta ei ole säilynyt piirustuksia tai kuvia. Asiakirjojen penkkijärjestysten mukaan sen pituudeksi on laskettu 19–26 metriä. Länsipäädyssä oli korkea ja hyvin suippo kellotorni. Ensimmäisen kirkon esineistöstä on tuskin mitään jäljellä, sillä venäläiset ryöstivät kirkon isovihan aikana 1714–1715. Nykyisessä kirkossa on alttarin sivuseinällä ensimmäisen kirkon Golgata-aiheinen alttaritaulu, jonka on maalannut Jacob Söderman vuonna 1729.
Historia > Toinen kirkko

Ensimmäisen kirkon käytyä huonokuntoiseksi ja ahtaaksi samalle paikalle rakennettiin vuonna 1765 toinen kirkko. Rakennustöitä johti kirkonrakentaja Jaakko Suonperä. Kirkko sai nimekseen Pyhän kolminaisuuden kirkko. Se oli itä-länsisuunnassa noin 30 metriä pitkä ja saman levyinen ristikirkko. Pohja-ala oli suunnilleen sama kuin nykyisen kirkon. Paanukatto oli hyvin jyrkkärakenteinen. Keskellä harjaa oli pallojalalla varustettu ja paanutettu, lähes 12 metriä korkea viiritanko. Kirkkoon hankittiin uusi  Thomas Kiempen vuonna 1802 maalaama Pitkäperjantaina-alttariseinämaalaus ja muita koristemaalauksia. Näistä on säilynyt pääosa alttaritaulua, joka on vanhan saarnastuolin ohella julkisesti nähtävissä samassa huoneessa Kansallismuseossa Helsingissä.
Historia > Nykyinen kirkko

Nykyisen kolmannen, vuonna 1905 käyttöön otetun, kirkon on suunnitellut rakennusmestari (myöhemmin arkkitehti) Odert W. Renell. Piirustukset piirsi alun perin professori Lars Sonck, jonka suunnitelmia ei kuitenkaan paikkakunnalla hyväksytty. Monen vaiheen jälkeen suunnittelijaksi valittiin Renell. Rakennusmestarina toimi pyhäjärvinen Sakari Tuoriniemi. Kivijalan kivet hakattiin ja tuotiin Välikylästä, Maunulan talon lähettyviltä. Vain osa edellisen kirkon hirsistä voitiin hyödyntää rakennusmateriaalina.
Ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin 10. joulukuuta 1905.
Esineistö

Esineistö on pääosin edellisistä kirkoista nykyiseen siirrettyä. Kirkkolaiva on 1800-luvun alusta. Sen mastoissa olevat Ruotsin liput muistuttavat siitä, että evankeliumi tuli Suomen rannikolle Ruotsista ja että Suomi ja Ruotsi muodostivat yhden valtion vuoteen 1809 asti. Uudempia kirkollisia esineitä ovat vihkiryijy vuodelta 1959, uudet kirkkotekstiilit vuodelta 1996 sekä lähetyskynttelikkö vuodelta 1987. Alttaripöydällä oleva krusifiksi on vuodelta 1992, ja sen on tehnyt kälviäläinen Voitto Puukangas.
Urut ovat vuodelta 1981, ne ovat 27-äänikertaiset ja Kangasalan urkutehtaan rakentamat. Mittavan muutostyön ja uudelleenäänityksen teki Jouko Pirkkanen vuosina 2001–2002.
Taidemaalari Alexandra Frosterus-Såltin on maalannut kirkastusvuoritapahtumaa esittävän alttaritaulun vuonna 1912. Alttarin sivuseinällä on Golgata-aiheinen taulu, jonka on maalannut Jacob Söderman vuonna 1729. Kyseinen taulu oli ensimmäisen kirkon alttaritauluna.
Toimintamuotoja

Kälviän kirkossa pidetään pääsääntöisesti joka sunnuntai jumalanpalvelus. Lisäksi siellä järjestetään vihkimisiä, hautaan siunaamisia, kastetilaisuuksia, muita hengellisiä tilaisuuksia ja konsertteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kälviän kirkko Wikimedia Commonsissa
Kälviän kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| n k Keski-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Kokkola:  Kaarlela  Kokkola  Simeonin ja Hannan rukoushuone (ortod.)  Kälviä  Lohtaja  Tankar  Ullava  Ykspihlaja  Öjan kyläkirkko 
Muut kunnat:  Halsua  Kannus  Kaustinen  Lestijärvi  Perho  Toholampi  Veteli 
| n k Kälviä |
| --- | --- | --- |
 Keski-Pohjanmaa  Kokkola 
| Kylät |  Hilli  Kirkonseutu  Passoja  Peitso  Peltokorpi  Ridankylä  Riippa  Ruotsalo  Vuolle  Välikylä  |  |
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kälviän kirkko (Q11874093)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kokkola
sijainti: Kälviän kirkonkylä
katuosoite: Kälviäntie 22, 68300 Kälviä
katu tai tie: seututie 757
koordinaatit: 63°51′44″N 23°26′52″E﻿ / ﻿63.862222°N 23.447778°E﻿ / 63.862222; 23.447778

Kälviän toinen kirkko ja etualalla kellotapuli vuonna 1896.
Kälviän toisen kirkon saarnastuoli Kansallismuseossa.
Fakarava

| Fakarava |
| --- | --- |
 Fakarava ISS:ltä otetussa kuvassa
Merialue:  Tyynimeri
Saaria yht.:  41
Suurin saari:  Rotoava
Pinta-ala:  16 km²
Valtio
Valtio:  Ranska
Territorio:  Ranskan Polynesia
Kunta:  Fakarava
Väestö
Väkiluku:  844 (2017)
Asutuskeskukset:  Rotoava
Fakarava on atolli Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se on osa Tuamotun saariryhmää. Atolli sijaitsee 450 kilometriä Tahitista koilliseen. Fakaravan suurin kylä on Rotoava, jossa on noin 350 asukasta. lähde? Atollilla oli 844 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa. Fakaravan kuntaan kuuluvat myös Kauehi ja Niau.
Fakarava on saariryhmänsä toiseksi suurin atolli Rangiroan jälkeen, sen laguunin pinta-ala on yli 1 112 neliökilometriä. Atollin kaakkoisosassa on kilometrin levyinen yhteys mereen. Atollilla on myös lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fakarava Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:  Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:  Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:  Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:  Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:  Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea 
Fakaravan sisä-atolli Rotoavan kylän läheltä nähtynä
Lejos

| Lejos Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Kartalla suomalaisten mausta
Yritysmuoto:  perheyritys
Perustettu:  1921
Perustaja:  John Flinkenberg, Paul Leonhard ja Erik Juuranto
Toimitusjohtaja:  Oskar Lindroos
Kotipaikka:  Espoo
Toiminta-alue:  Suomi, Viro
Toimiala:  Tukkukauppa
Tuotteet:  elintarvikkeet
Liikevaihto:  63,1 milj. euroa (2022)
Liikevoitto:  4,5 milj. euroa (2022)
Tilikauden tulos:  0,1 milj. euroa (2022)
Henkilöstö:  41 (2022)
Emoyhtiö:  Juuranto-yhtiöt
Omistaja:  Kaius Juuranto ja Helena Juuranto-Perttunen
Kotisivu:  www.lejos.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lejos Oy on suomalainen elintarvikealan tukkuliiketoimintaan keskittyvä perheyritys, joka tuo maahan, markkinoi ja myy vähittäiskauppiaille päämiestensä tuottamia elintarvikkeita.
Historia

John Flinkenberg ja Paul Leonhard perustivat yhtiön Viipurissa vuonna 1921 nimellä Oy Flinkenberg & Leonhard Ab. Yhtiö alkoi maahantuoda van Houtenin kaakaojauhetta Hollannista jo samana vuonna. Vuonna 1922 Erik Johansson (myöhemmin Juuranto) tuli yritykseen mukaan. Juuranto oli kielitaitoinen ja hyvä solmimaan päämiessuhteita.
1930-luvulla Lejos alkoi tuoda teetä Japanista. Kun alkoholin kieltolaki päättyi vuonna 1932, Suomeen tuotiin Highland Queen -viskiä ja Napoleon-konjakkia. Sunsweet-luumut tulivat yhtiön valikoimiin vuonna 1934. Yhtiö toi maahan myös banaaneita, appelsiineja ja viinirypäleitä.
Talvisodan jälkeen yritys jaettiin. Juurannon suvun omistukseen siirtyneen osan nimeksi tuli Lejos Oy vuonna 1940.
Yritys muutti Helsinkiin. Sana lejos on espanjaa ja tarkoittaa kaukana tai kauas, mutta sitä nimen valitsijat eivät tienneet. Juuranto toimi sekä Lejosin että Kaukohuolinta Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1942–1960 ja vuodesta 1947 lähtien myös Islannin pääkonsulina. Erik Juurannon pojat Kurt ja Kai toimivat isänsä jälkeen myös Islannin konsuleina, samoin kuin hänen puolisonsa Mona-Lisa Juuranto.
Ensimmäisen raakakahvilastin Lejos toi Brasiliasta vuonna 1946. Parhaimmillaan yhtiö välitti 30 prosenttia Suomen raakakahvista.
Lejos oli myös ensimmäinen, joka toi sota-ajan säännöstelyn jälkeen Suomeen eteläafrikkalaisia appelsiineja. 1950-luvulla appelsiineja tuotiin myös Espanjasta ja Israelista.
Vuonna 1962 Lejos alkoi maahantuoda Sun-Maid -rusinoita.
Lejos Oy:n johtajat Kurt ja Kai Juuranto perustivat vuonna 1965 äänitysstudio Finnvoxin. Sen Lejos omisti 1980-luvun lopulle saakka, kunnes siitä tuli itsenäinen yhtiö. Finnvox on Suomen vanhin edelleen toimiva äänitysstudio.
1960–1970-luvuilla Lejos alkoi tuoda elintarvikkeiden lisäksi myös lääkkeitä, tekstiileitä, käyttötavaraa, kemian alan tuotteita ja puutavaraa. Lejos alkoi tuoda kiivejä Uudesta-Seelannista 1970-luvulla.
Vuonna 1985 suomalaisille annettiin ensimmäinen sokeripalassa Lejoksen hankkima poliorokote. Raakakahvin välittäminen suomalaisille paahtimoille loppui 1980-luvun puolivälissä, jolloin ne alkoivat hankkia raaka-aineensa itse. Eteläafrikkalaisista appelsiineista luovuttiin apartheidin vuoksi. Weberin grillien maahantuonti aloitettiin, mutta niistä luovuttiin, sillä paljastui, että ne olivat suomalaisille liian kalliita.
Vuonna 2001 Juuranto-konserniin kuului muovi- ja elintarvikealan tuotteita maahantuovan Lejosin lisäksi, mainontaa suunnitteleva Goodwill ja kansainväliseen huolintaan ja kuljetuksiin keskittynyt Kaukohuolinta.
Vuonna 2005 Lejos otti valikoimiinsa Kitchen Joy -thaikuutiot.
Vuonna 2020 Lejos teki ennätystuloksen, ja sen liikevaihto kasvoi edellisvuoden 41,2 miljoonasta eurosta lähes 48,7 miljoonaan euroon. Yhtiö siirtyi matriisiorganisaatioon ja perusti uuden New business -yksikön, joka keskittyy uusien tuotteiden lanseeraukseen edelläkävijäkohderyhmille.
Organisaatio

Vuonna 2021 Juuranto-yhtiöillä oli 70 työntekijää, joista 40 työskenteli Lejoksella. Konserniin kuului myös pakkausmateriaaleja kaupalle ja teollisuudelle valmistava Ki-Sal Oy sekä espoolainen Heinäksen tila. Lejos toimii myös Virossa.
Yli satavuotiaan perheyrityksen toiminnassa on mukana jo neljännen polven edustajia.
Vuonna 1975 Juuranto-Yhtiöt oli mukana perustamassa liikematkoihin keskittyvää Kohdematkat-matkatoimistoa. Joulukuussa 2001 Kohdematkat osti MatkaKalevan. Yhtiöistä syntyi Kaleva Travel, joka myytiin vuonna 2011 yhtiökumppani Carlson Wagonlit Travel -yhtiölle.