stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pelota olympialaisissa
Mitalistit

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1900 Pariisi tulokset |   José de Amézola y Aspizúa ja Francisco Villota (ESP) |   Maurice Durquetty ja Etchegaray (FRA) |  ei jaettu  |  |
  Lähde: Event Results Official website of the Olympic Movement. Viitattu 28.5.2016. (englanniksi)
Mitalitaulukko

| Mitalitaulukko> Sija | Mitalitaulukko> Maa | Mitalitaulukko> Kultaa | Mitalitaulukko> Hopeaa | Mitalitaulukko> Pronssia | Mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Espanja | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 |  Ranska | 0 | 1 | 0 | 1 |
Päivitetty: 28.5.2016
Lähde:
Elävän veden kappeli

Elävän veden kappeli Järvenpäässä
Elävän veden kappeli on vuonna 2012 valmistunut Järvenpään seurakunnan omistama, Järvenpään keskustassa sijaitseva pieni kappeli Kirkkotiellä. Kappelissa on yhteensä 64 istumapaikkaa ja sen on suunnitellut arkkitehti Keijo Kalteva. Nimeen viittaava vesiaihe näkyy kappelin suunnittelussa.
Pikselöinti

Valokuva, josta on pikselöity rinnat.
Pikselöinti on kuvien tai videoiden sumentamista, jossa useita lähekkäin olevia pikseleitä jaetaan osioihin, jotka sumennetaan yksivärisiksi. Pikselöintiä käytetään muun muassa silloin, kun on tarpeen piilottaa kuvassa tai videossa näkyviä esiintyviä henkilöitä tunnistamattomaksi tai sensuroida kuvassa tai videossa näkyvät sukupuolielimet tai rinnat. Vuonna 2016 Cornellin ja Teksasin yliopistoiden tutkijat kehittävät neuroverkkoja hyödyntävään tekoälyyn perustuvan tekniikan, jolla valokuvan pikselöidyt osat saa muunnettua tunnistettaviksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pikselöinti Wikimedia Commonsissa
Paldiski

| Paldiski Paldiski linn |
| --- | --- |
 Pakrin majakka Paldiskissa
 lippu:  vaakuna
 Paldiski
 Koordinaatit: 59°21′N, 24°03′E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Harjumaa
Kaupunkioikeudet:  1783
Osaksi Lääne-Harjun kuntaa:  2017
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Kaupo Kallas
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  60,17 km²
Väkiluku (2014):  4 163
 – Väestötiheys:  69 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 http://www.paldiski.ee/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paldiski (saks. Baltischport, ruots. Rågervik) on satamakaupunki Itämeren rannalla, Luoteis-Virossa, noin 45 kilometriä Tallinnasta länteen.
Hallinnollisesti Paldiski on ollut epäitsenäinen kaupunki vuodesta 2017 alkaen, ja se kuuluu Lääne-Harjun kuntaan ja Harjumaan maakuntaan. Paldiski on Lääne-Harjun hallinnollinen keskus.
Kaupungin pinta-ala on 60,17 neliökilometriä. Vuoden 2014 alussa kaupungissa oli 4 163 asukasta ja asukastiheys 69,2 asukasta neliökilometrillä.
Historiaa

Ruotsalaiset rakensivat 1600-luvulla nykyisen Paldiskin kohdalle sataman, jota he kutsuivat nimellä Rogerwiek (ruots. Rågervik). Vuonna 1718 tsaari Pietari I aloitti linnoitetun syväsataman rakentamisen.
Vuonna 1762 venäläiset nimesivät kaupungin Baltijski Portiksi (ven. Балтийский Порт, ’Itämeren satama’), ja 1700-luvulla siitä tuli Venäjän laivaston tukikohta. Kaupunkioikeudet Baltijski Port sai 1783. Vuonna 1787 valmistui Pyhän Yrjön ortodoksinen kirkko ja 1842 Pyhän Nikolain luterilainen kirkko. Rautatie Baltijski Portiin rakennettiin 1870. Kaupungin edustalla Pakrin saarilla on 1889 valmistunut majakka. 
Vuonna 1933 kaupungin viralliseksi nimeksi tuli virolaistettu muoto Paldiski.
Neuvosto-Viron aikana Paldiski oli suljettu kaupunki sotilaallisen luonteensa johdosta. Alueella oli enimmillään 16 000 sotilashenkilöä. Neuvostoliiton Itämeren laivaston sukellusvene M-200 törmäsi 21. marraskuuta 1956 miinalaivaan, minkä seurauksena 29 sukellusveneen miehistön jäsentä kuoli. Heidät haudattiin salaa noin 50 metrin päähän merenrannasta eteläsatamaan. Myöhemmin vainajat haudattiin uudelleen ortodoksiselle hautausmaalle. Paldiskissa sijaitsi 1965–1968 rakennettu Neuvostoliiton sukellusvenetukikohta, myös ydinkäyttöisille sukellusveneille, ja Neuvostoliiton laajin sukellusvenesodankäynnin koulutuskeskus. Sukellusvenekoulutuskäytössä Paldiski oli jo ollut vuodesta 1962. Siellä oli kaksi ydinreaktoria sukellusveneiden ydinreaktorien käyttöön harjoittelemista varten. Viimeinen venäläisten sotilasalus lähti Paldiskin satamasta elokuussa 1994.
Väestö

Vuonna 2011 Paldiskin kaupungissa oli 4 085 asukasta, joista 1 338 (32,8 %) oli virolaisia, 2 181 (53,4 %) venäläisiä ja 561 (13,7 %) muita kansallisuuksia.
Liikenne

Paldiskista on säännöllinen Tallinkin liikennöimä laivayhteys Kapellskäriin, Ruotsiin, sekä DFDS Seawaysin liikennöimä laivayhteys Hankoon. Valtatie 8 kulkee Paldiskista Keilan kautta Tallinnaan. Paldiskiin on rautatieyhteys ja säännöllinen Elronin henkilöliikenne Tallinnasta.
Ortodoksinen kirkko.
Luterilainen kirkko.
Pietari Suuren aikainen tullirakennus, nykyinen kahvila.
Pakri pankin rantatörmää.
Tuule-katua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paldiski Wikimedia Commonsissa
Pakrin majakka
Neuvostoarmeijan hylkäämiä rakennuksia (1999)
Peter Caruana

| Peter Richard Caruana |
| --- | --- |
 Peter Caruana.
Gibraltarin pääministeri
 17. toukokuuta 1996 - 9. joulukuuta 2011  
Edeltäjä:  Joe Bossano
Seuraaja:  Fabian Picardo
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1956 (ikä 67)  Gibraltar
Ammatti:  Asianajaja
Peter Richard Caruana (s. 15. lokakuuta 1956 Gibraltar) on gibraltarilainen poliitikko. Hän on toiminut puolueensa Gibraltarin sosiaalidemokraattien puheenjohtajana vuodesta 1991 ja Gibraltarin pääministerinä vuodesta 1996, jolloin puolue voitti vaalit ensimmäistä kertaa. Koulutukseltaan Caruana on asianajaja. Hänelle myönnettiin Queen's Counselin (QC) arvonimi vuonna 1998.
Caruana syntyi Gibraltarilla, mutta hänen sukunsa on alun perin Maltalta. Koulutuksensa hän sai Gibraltarilla ja Britanniassa. Hän on naimisissa ja kuuden lapsen isä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Caruana Wikimedia Commonsissa
Caruanan CV Gibraltarin hallituksen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Perttelin kirkko

| Perttelin kirkko S:t Bertils kyrka |
| --- | --- |

Sijainti:  Pertteli, Salo
Koordinaatit:  60°26′49.1″N, 023°15′01.5″E
Seurakunta:  Salon seurakunta
Rakentamisvuosi:  noin 1500–1520 tapuli 1730
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Perttelin kirkko (ruots. S:t Bertils kyrka) on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Salossa, entisen Perttelin kunnan alueella. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1500–1520.
Kellotapuli, ulkoasu on vuodelta 1889.
Perttelin kirkko, sankarihaudat 
 Ellette usko ette kestä Jes. 7:9
Harmaakivisen kirkon asehuone on rakennettu vuonna 1750. Alkuperäinen sakaristo on purettu, nykyinen on vuodelta 1828. Kirkon ikkunoita on suurennettu vuonna 1881.
Perttelin alttaritaulu on Robert Wilhelm Ekmanin Kristus Getsemanessa vuodelta 1870.
Erillinen kellotapuli on rakennettu vuosina 1729–1730, sen alaosa on kiveä ja yläosa puuta. Runsaat sata vuotta myöhemmin vuonna 1840 sekä ala- että yläosaa korotettiin. Tapulin yläosa tuhoutui tulipalossa vuonna 1888. Se korjattiin uusgoottilaiseen muotoon vuonna 1889, suunnittelijana oli arkkitehti Helge Rancken.
Museovirasto on määritellyt Perttelin kirkkomaiseman ja Perttelin kirkolle Uskelan Isokylän emäkirkon sivuitse johtavan historiallisen Hiidentien yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Perttelin kirkko Wikimedia Commonsissa
Perttelin Peikot

| Perttelin Peikot |
| --- | --- |

Perustettu:  1922
Entiset nimet:  Perttelin voima- ja urheiluseura, Voima- ja urheiluseura Peikot
Paikkakunta:   Salo, Suomi
Värit:  Sininen ja valkoinen
Lajit:  • Lentopallo  • Hiihto  • Suunnistus  • Jalkapallo  • Yleisurheilu  • Salibandy
Puheenjohtaja:  Satu Suominen
Perttelin Peikot on pertteliläinen urheilun yleisseura, joka perustettiin vuonna 1922. Seuran lajivalikoimaan kuuluvat lentopallo, hiihto, suunnistus, jalkapallo, yleisurheilu ja salibandy. Värit ovat pääasiassa sininen ja valkoinen, jonka värisiä asuja käyttävät hiihtäjät, suunnistajat, lentopalloilijat ja yleisurheilijat, mutta jalkapalloilijoiden peliasut ovat punaiset.
Parhaiten seura muistetaan lentopallostaan, jota pelattiin SM-sarjasta vuodesta 1994 aina vuoteen 1999, jolloin edustusjoukkue yhdistyi Salon Viestin kanssa. Tästä liitosta muodostui lopulta Salon Piivolley. SM-sarjasta Peikot voittivat hopeaa kausilla 1995-1996 ja 1997-1998. Seuran kotipelit pelattiin Halikossa, koska Perttelin urheilutalolla ei ollut katsomoa.
Peikot saivat myös hieman kansainvälistä menestystä kaudella 1995-1996 selviytyessään CEV-cupissa kahdeksan parhaan joukkoon. Halikossa käydyssä kotiturnauksessaan Peikot kaatoivat SSC Berliinin erin 3-1, josta Salon Seudun Sanomat uutisoi 11. joulukuuta 1995 näyttävästi otsikolla "Kakko kaatoi Berliinin muurin." Lopulta Peikkojen tie CEV-cupissa kaatui neljännellä kierroksella Italialaista Alpitour Traco Cuneota vastaan.
Aiheesta muualla

Perttelin Peikot
Pierre Benoit

| Pierre Benoit |
| --- | --- |
 Pierre Benoit
Henkilötiedot
Syntynyt: 1886 Albi, Ranska
Kuollut: 1962 (75–76 vuotta) Ciboure, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Muuta tietoa
 Ranskan akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pierre Benoit (1886 Albi, Ranska – 1962 Ciboure, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän opiskeli Algeriassa, Tunisiassa ja Pariisissa ja matkusteli, osallistui muun muassa maailmanympärimatkaan 1929. Benoit oli Ranskan akatemian jäsen vuodesta 1931.
Benoit kirjoitti aikanaan suosittuja Afrikka-aiheisia seikkailuromaaneja.
Palkinnot ja tunnustukset

Grand Prix du roman: 1919
Suomennetut teokset

Atlantis (L'atlantide), suom. Werner Anttila, Hämeenlinna: Karisto 1922
Ruhtinatar Aurore (Königsmark), suom. K. V. Raitio, Helsinki: Kirja 1922
Don Carlosin puolesta, suom. Urho Kivimäki, Hämeenlinna, Karisto 1923
Alberte, 1927
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Benoit Wikimedia Commonsissa
Pikajäädytin

Pikajäädytin on pienkone, joka jäädyttää tai viilentää sen kylmälle pinnalle laitetun ruuan. Ajatus on lähtöisin samantapaisesta laitteesta, jota Grant Achatz käytti eräässä ravintolassaan.
Inspiraatio

Top Chefissä vierailevana tuomarina ollut kokki Grant Achatz käytti samankaltaista laitetta ensimmäisessä chicagolaisessa ravintolassaan Alineassa. Hän keksi laitteen kulinaariteknologi Philip Prestonin avustuksella. Laite on noin mikroaaltouunin kokoinen. Achatz teki yhteistyötä PolyScience-yhtiön kanssa jäähdytyslevyn massatuottamiseksi kotikäyttöön ja muihin ravintoloihin.
Toiminta

Pikajäädytin pitää yllä tasaisen noin -34,4 °C:n lämpötilan pumppaamalla jäähdytysainetta kompressorin kautta poistaakseen lämpöä teräspinnaltaan. Nesteet, öljy ja geelit jäätyvät pääasiassa 30–90 sekunnissa. Lopputuotteessa on rapea ulkopinta, sisäpuoli pysyy pehmeänä tai kermaisena.
Patricia Highsmith

| Patricia Highsmith |
| --- | --- |
 Patricia Highsmith vuonna 1988.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1921 Fort Worth, Texas, Yhdysvallat
Kuollut: 4. helmikuuta 1995 (74 vuotta) Locarno, Sveitsi
Kirjailija
Salanimi: Claire Morgan 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Patricia Highsmith (alk. Mary Patricia Plangman; 19. tammikuuta 1921 Fort Worth, Texas, Yhdysvallat – 4. helmikuuta 1995 Locarno, Sveitsi) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten psykologisista trillereistään.
Ura

Ennen kirjailijanuraansa Highsmith avusti sarjakuvajulkaisuja. Hän nousi maineeseen esikoisteoksellaan Muukalaisia junassa (1950), joka on filmattu useita kertoja; tunnetuin on Alfred Hitchcockin versio vuodelta 1951. Romaani Lahjakas herra Ripley (1955) esitteli antisankari Tom Ripleyn, jonka seikkailuja seurattiin kaikkiaan viidessä teoksessa. Highsmith kirjoitti myös monia novelleja, jotka ovat usein makaabereja, satiirisia tai täynnään mustaa huumoria. Monissa Highsmithin teoksissa esiintyy homoseksuaalisia sävyjä, ja salanimellä Claire Morgan kirjoitettu The Price of Salt (1952) on lesborakkauden kuvaus, jossa on aikakaudelle epätyypillisesti onnellinen loppu.[lähde? ] Idean romaaniin kirjailija sai kohtaamastaan naisesta tavaratalon leluosastolla jouluruuhkassa, ja se julkaistiin myöhemmin oikealla tekijännimellä. Highsmith on kertonut vastaanottaneensa ennätysmäärän lukijapostia tästä kirjastaan, ja kirjeitä tuli vielä kauan romaanin ilmestymisen jälkeen. Todd Haynes ohjasi siitä 2015 valmistuneen menestyselokuvan Carol.
Suomennetut teokset

alkuperäisen ilmestymisjärjestyksen mukaan
Muukalaisia junassa, suom. Annika Eräpuro, Jännityksen mestarit 45, Book Studio 1990 (Strangers on a Train, 1950)
Tunari, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Siniplaneetta 2014 (The Blunderer, 1954)
Syvissä vesissä, suom. Riitta Hakulinen, Hanno Vammelvuo & Eila Pennanen, WSOY 1974 (Deep Water, 1957)
Peli eläville, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 121, Book Studio 2000 (A Game for the Living, 1958)
Suloinen sairaus, suom. Panu Pekkanen, Tammi 1961 (This Sweet Sickness, 1960)
Öinen huuto, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 106, Book Studio 1998 (The Cry of the Owl, 1962)
Tammikuun kahdet kasvot, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 73, Book Studio 1997 (The Two Faces of January, 1964)
Lasiselli, suom. Raili Phan-Chan-Thé, WS 1968 (The Glass Cell, 1964)
Viimeiseen hetkeen, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 73, Book Studio 1993 (A Suspension of Mercy, 1965) (Yhdysvalloissa nimellä The Story-teller)
Jälkeäkään jättämättä, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 81, Book Studio 1994 (Those Who Walk away, 1967)
Omantunnon tuska, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 130, Book Studio 2001 (The Tremor of Forgery, 1969)
Lunnaat,  suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 69, Book Studio 1992 (A Dog's Ransom, 1972)
Edithin päiväkirja, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Siniplaneetta 2013 (Edith's diary, 1977)
Suomennetut teokset > Ripley-sarja

Lahjakas Herra Ripley, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Soundi-kirja 29, Fanzine 1984; Book Studio 1999 (The Talented Mr. Ripley, 1955)
Kepeät mullat, herra Ripley, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Soundi-kirja 30, Fanzine 1985 (Ripley under Ground, 1970)
Tom Ripley, amerikkalainen ystävä, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Soundi-kirja 32, Fanzine 1987 (Ripley's Game, 1974)
Ripley, ja poika, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 86, Book Studio 1995 (The Boy Who Followed Ripley, 1980)
Ripleyn painajainen, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 93, Book Studio 1996 (Ripley under Water, 1991)
Suomennetut teokset > Novellikokoelmat

Hiljaa, hiljaa tuulessa, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Book Studio, Jännityksen mestarit 54.
Yön pimeydessä: Jälkeen jääneet novellit 1938-1947, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Jännityksen mestarit 137, Book Studio 2002. (The Collected Posthumous Short Stories vol 1, )
Trafalgarin pulut, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Book Kari 2007 (Nothing That Meets the Eye: The Uncollected Short Stories, 2002)
Merenneitoja golfkentällä, suom. Jorma-Veikko Sappinen, Siniplaneetta 2015 (Mermaids on the Golf Course, 1985)
Suomentamattomat teokset

The Price of Salt (1952, nimellä Claire Morgan) (uud. julk. Carol, 1990 nimellä Patricia Highsmith)
People Who Knock on the Door (1983)
Found in the Street (1986)
Small g: A Summer Idyll (1995)
Suomentamattomat teokset > Novellikokoelmat

Eleven (1970; esipuhe Graham Greene; Yhdysvalloissa nimellä The Snail-Watcher and Other Stories)
Little Tales of Misogyny (1975)
The Animal Lover's Book of Beastly Murder (1975)
The Black House (1981)
Tales of Natural and Unnatural Catastrophes (1987)
Chillers (1990)
Filmatisointeja

Muukalaisia junassa (1951)
Kuuma aurinko (1960)
Amerikkalainen ystävä (1977)
Lahjakas herra Ripley (1999)
The Two Faces of January (2014)
Carol (2015), teoksesta The Price of Salt
Kirjallisuutta

Schenkar, Joan: The Talented Miss Highsmith: The Secret Life and Serious Art of Patricia Highsmith.  New York:  St. Martin’s Press, 2009.  ISBN 978-0-312-30375-4.
Aiheesta muualla

Tornion kirjaston Dekkari-Netti
Pjotr Nalitš

| Pjotr Nalitš> Пётр Налич |
| --- | --- |
 Peter Nalitch, radio Moskovan kaiku.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1981 (ikä 43) Moskova, Neuvostoliitto
Muusikko
Laulukielet:  venäjä, englanti
Tyylilajit:  Pop
Soittimet:  Laulu, haitari, klassinen kitara
Aiheesta muualla
www.peternalitch.ru
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pjotr Andrejevitš Nalitš (ven. Пётр Андре́евич На́лич, s. 30. huhtikuuta 1981 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen laulaja ja lauluntekijä, joka edusti Venäjää vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Lost and Forgotten".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pjotr Nalitš Wikimedia Commonsissa
Eleftherónisos

| --- | --- |
Sijainti:  40°31′47″N, 23°55′39″E, Aristotélis Chalkidikí, Keski-Makedonia Kreikka
Merialue:  Traakianmeri, Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  56 m
Pinta-ala:  0,077 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Eleftherónisos (kreik. Ελευθερόνησος) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Traakianmeressä Chalkidikín niemimaan itärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,077 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Eleftherónisos kuuluu Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen.
Eleftherónisos sijaitsee vastapäätä Eléftheran niemeä, joka on Ierissóksenlahden pohjoisraja. Saaren korkein kohta on 56 metriä merenpinnasta laskettuna. Saaren eteläpuolella sijaitsee pieni kalliosaari nimeltä Eleftheráki (Ελευθεράκι), joka tunnetaan myös nimillä Lefteráki (Λευτεράκι) ja Manólia (Μανόλια). Sen pinta-ala on noin 0,0039 neliökilometriä.
Sekä Eleftherónisos että Eleftheráki olivat myynnissä ainakin vuonna 2016 Kreikan myydessä asumattomia saaria rahapulan vuoksi.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1949

Pesäpallon Suomen mestaruus 1949 meni Lahden Mailaveikoille, vaikka joukkue hävisikin kärkikamppailun Jyväskylän Kirille jo sarjan toisella kierroksella. Kirin kohtaloksi muodostuivat pistemenetykset Tampereen Pyrinnölle ja Kuusankosken Puhdille, nekin jo toukokuulta. Molemmat kärkijoukkueet pelasivat loppukauden puhtaasti, ja Lahden hankkima pisteen etumatka säilyi loppuun saakka. Tyvipäässä jouduttiin tekemään tarkkoja laskutoimituksia putoajien selvittämiseksi.
Mestaruussarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Juoksusuhde | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lahden Mailaveikot | 12 | 11 | 0 | 1 | 105–41 | 2,56 | 22 |
| Jyväskylän Kiri | 12 | 10 | 1 | 1 | 137–70 | 1,96 | 21 |
| Tampereen Pyrintö | 12 | 8 | 2 | 2 | 93–70 | 1,33 | 18 |
| Haminan Palloilijat | 12 | 8 | 1 | 3 | 122–60 | 2,03 | 17 |
| Kuusankosken Puhti | 12 | 6 | 0 | 6 | 53–67 | 0,79 | 12 |
| Työväen Mailapojat | 12 | 4 | 2 | 6 | 71–87 | 0,82 | 10 |
| Tainionkosken Urheilijat | 12 | 3 | 3 | 6 | 60–65 | 0,92 |   9 |
| Helsingin Pallo-Toverit | 12 | 4 | 1 | 7 | 84–125 | 0,67 |   9 |
| Myllykosken Kilpa-Veikot | 12 | 3 | 3 | 6 | 61–103 | 0,59 |   9 |
| Toijalan Pallo-Veikot | 12 | 2 | 4 | 6 | 80–97 | 0,82 |   8 |
| Tainionkosken Tähti | 12 | 3 | 2 | 7 | 51–64 | 0,80 |   8 |
| Vimpelin Veto | 12 | 4 | 0 | 8 | 60–97 | 0,62 |   8 |
| Riihimäen Pallonlyöjät | 12 | 2 | 1 | 9 | 67–98 | 0,68 |   5 |
Tasapisteissä järjestyksen sarjassa määrää juoksusuhde.
Tähti, Vimpeli ja Riihimäki putosivat sarjasta.
Mestarijoukkue: Vilho Kokkonen (lukkari), Pertti Jantunen (sieppari)), Leo Hannula (1-vahti), Juha Broman (2-vahti), Antti Elomaa (polttaja), Eero Nurminen (3-vahti), Pertti Ahonen (2-vara), Jouko Valkki (3-vara), Taisto Lehto (koppari), Jarmo Suokas (3-vara), Tapio Laurén.
Mestaruussarja > Ottelut

| Joukkue | LMV | JK | TP | HP | KP | TMP | TU | PT | MKV | TPV | TT | ViVe | RPL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lahden Mailaveikot |  |  | 20–4 | 2–1 |  | 12–5 |  | 13–4 | 12–7 |  |  |  | 7–2 |
| Jyväskylän Kiri | 5–4 |  |  | 9–7 |  | 13–3 |  | 22–4 |  | 16–9 |  | 18–8 |  |
| Tampereen Pyrintö |  | 4–4 |  |  | 7–1 | 9–6 |  |  |  | 7–4 | 8–5 | 5–6 |  |
| Haminan Palloilijat |  |  | 0–1 |  | 17–5 |  | 7–7 | 22–9 |  | 10–1 | 8–1 |  |  |
| Kuusankosken Puhti | 4–9 | 6–3 |  |  |  |  |  |  | 8–2 | 9–3 | 1–0 | 4–2 |  |
| Työväen Mailapojat |  |  |  | 4–7 | 5–1 |  | 6–2 |  | 4–4 | 4–4 | 12–5 |  |  |
| Tainionkosken Urheilijat | 0–6 | 4–11 | 4–4 |  | 12–1 |  |  |  |  | 4–5 |  | 5–0 |  |
| Helsingin Pallo-Toverit |  |  | 7–10 |  | 6–5 | 6–13 | 11–8 |  |  |  |  | 12–6 | 6–2 |
| Myllykosken Kilpa-Veikot |  | 9–15 | 7–23 | 2–22 |  |  | 1–1 | 4–1 |  |  |  |  | 16–7 |
| Toijalan Pallo-Veikot | 3–9 |  |  |  |  |  |  | 17–17 | 6–7 |  | 8–8 | 18–4 | 2–2 |
| Tainionkosken Tähti | 6–8 | 1–2 |  |  |  |  | 9–5 | 3–1 | 1–1 |  |  |  | 4–1 |
| Vimpelin Veto | 0–3 |  |  | 7–8 |  | 13–7 |  |  | 3–1 |  | 9–8 |  | 2–8 |
| Riihimäen Pallonlyöjät |  | 11–19 | 6–11 | 12–13 | 1–8 | 11–2 | 4–8 |  |  |  |  |  |  |
Lyöjätilasto

| Sij>  | Pelaaja | Joukkue | Kunnarit | Lyödyt | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Elmer Meilahti | Tampereen Pyrintö | 0 | 28 | 28 |
| 1. | Pentti Paavola | Haminan Palloilijat | 0 | 28 | 28 |
| 3. | Eero Vuorio | Haminan Palloilijat | 4 | 19 | 27 |
| 4. | Pertti Jantunen | Lahden Mailaveikot | 3 | 18 | 24 |
| 5. | Antti Elomaa | Lahden Mailaveikot | 3 | 17 | 23 |
| 6. | Eino Kaakkolahti | Jyväskylän Kiri | 1 | 21 | 23 |
| 6. | Kalevi Ihalainen | Pallo-Toverit | 1 | 21 | 23 |
| 8. | Paul Vainio | Työväen Mailapojat | 2 | 18 | 22 |
| 9. | Jaakko Loven | Jyväskylän Kiri | 1 | 19 | 21 |
| 10. | Martti Kokkonen | Tampereen Pyrintö | 3 | 14 | 20 |
| 10. | Mauri Mäkelä | Haminan Palloilijat | 3 | 14 | 20 |
Kunniajuoksusta sai 2 pistettä!
Paras Etenijä: Esko Salminen, PT.
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden lukkari | Pentti Paavola | Haminan Palloilijat |
| Lyöjäkuningas | Elmer Meilahti | Tampereen Pyrintö |

E.Meilahti ja P.Paavola päätyivät samaan pistemäärään, mutta Meilahden juoksut oli lyöty useammassa ottelussa.
Mestaruussarjan parhaaksi pelaajaksi valittiin Paul Vainio.
Esko Salminen, SM-sarjan paras etenijä 1949
Pikku Oravajärvi

| Pikku Oravajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°13′36″N, 23°27′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Koskenjoen valuma-alue (35.29)
Laskujoki:  suo-oja Särkijärveen 
Järvinumero:  35.290.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,8 m 
Rantaviiva:  1,371 km 
Pinta-ala:  0,04357 km² 
 fiPikku Oravajärvi 
Pikku Oravajärvi  on Pirkanmaalla Vesilahdella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Koskenjoen valuma-alueeseen.
Maantietoa

Järvi on 650 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,4 hehtaaria. Se sijaitsee Krääkkiöstä kaakkoon Ammeenkulman itäpuolella. Siihen on kaivettu kahdeksan suo-ojaa ja yksi niistä toimii samalla laskuojana. Se laskee järvestä koilliseen Ruskearahkan ja Isorahkan kautta Särkijärveen, mistä vedet jatkavat Akissuon läpi Iso Arajärven Kivijärveen. Järven rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja ranta on puoliksi suota ja loput moreenikangasta. Järvellä on kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Krääkkiön ja Kylmäkosken väliseltä tieltä.