stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ronald George Wreyford Norrish
Tieteellinen työ

Norrish teki merkittävimmän osan tieteellisestä tutkimuksestaan kaasukinetiikassa. Tämän lisäksi hän tutki liuoksissa olevia hapetus- ja polymerointireaktioita. Erityisesti Norrish tutki vapaiden radikaalien ja kationisten  yhdisteiden polymerointien kinetiikkaa. Norrishin osuus palamisen kemian kinetiikan tutkimuksessa on ollut merkittävä. Norrish toi 1950-luvun alussa yhdessä Porterin kanssa kinetiikan tiedeyhteisön tietoisuuteen uuden mittausmenetelmän: välähdysfotolyysi (Flash-fotolyysi), jolla oli mahdollista tutkia ensimmäistä kertaa reaaliaikaisesti moniatomisia radikaaleja Ajatus tämänkaltaiseen mittaustekniikkaan oli kylvetty jo v. 1935, jolloin Oldenburg tutki energisellä valokaari-menetelmällä kaksiatomisia radikaaleja. Välähdysfotolyysi-mittausmenetelmällä oli mahdollista ensimmäistä kertaa määrittää reaaliaikaista reaktiokinetiikkaa. Lisäksi Norrish tutki (Porterin kanssa) välähdysfotolyysin avulla erityisesti molekyylejä, jotka sisältävät karbonyyliryhmän.
Norrishin tieteellinen työ liuosreaktiotutkimuksessa oli myös merkittävää. Hän julkaisi Norrish-tyyppiset reaktiot I ja II.
Näistä valokemiallisista reaktioista ensimmäisessä ketonia tai aldehydiä viritetään valon avulla viritystilaansa, jonka jälkeen molekyyli hajoaa karbonyylisidoksen katkeamisen kautta nopeasti radikaaleiksi, jotka voivat hajota edelleen. Tällä menetelmällä on tärkeä osuus polymeerien hapetusreaktioissa. Norrish-tyyppisessä II-reaktiossa voi tuottaa rengasmaisia yhdisteitä molekyylin sisäisen biradikaalin muodostumisen kautta.
Norrlandsgatan

Norrlandsgatanin alkupäätä pohjoisen suuntaan.
Norrlandsgatan on katu Tukholman Norrmalmilla. Se alkaa Hamngatanilta ja ulottuu Birger Jarlsgatanille.
Kuvia

Norrlandsgatan 11: Alfred Nobelin synnyinkoti (purettu)
Norrlandsgatan 11: Byggnadsförening (Sven Markelius, 1937)
Norrlandsgatan 18: toimistotalo (Birger Jonson, 1932)
Norrlandsgatanin ja Kungsgatanin risteys
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norrlandsgatan Wikimedia Commonsissa
Norrlinia

Norrlinia on Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseon julkaisema sarja, joka sisältää kasvi- ja sienitieteellisiä katsauksia ja tutkimuksia. Vuosina 1983–2021 on julkaistu 36 osaa. Norrlinia-sarja on nimetty Johan Petter Norrlinin (1842–1917) kunniaksi. Hän toimi Helsingin yliopiston kasvitieteen professorina 1800-luvun lopulta 1900-luvun alkuun ja tutki kasvimaantiedettä ja taksonomiaa.
Nižni Novgorodin alue

| Nižni Novgorodin alue Нижегородская область |
| --- | --- |
 Okajoen silta
 Lippu:  Vaakuna
 Alueen sijainti Venäjällä
 Koordinaatit: 56°20′N, 44°00′E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiopiiri:  Volga
Piiritasoisia kaupunkeja:  25
Piirejä:  47
Perustettu:  14. tammikuuta 1929
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Nižni Novgorod
 – kuvernööri:  Gleb Nikitin
Pinta-ala:  76 900 km²
Väkiluku (2010):  3 310 597
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  RU-NIZ
 
Nižni Novgorodin alueen internetsivut
 Aikavyöhyke UTC+3 (MSK) 
Nižni Novgorodin alue (ven. Нижегоро́дская о́бласть, Nižegorodskaja oblast) on maantieteellisesti Itä-Eurooppaan sijoittuva, Venäjän Volgan federaatiopiiriin kuuluva hallinnollinen alue.
Maantiede

Nižni Novgorodin alue rajoittuu luoteessa Kostroman alueeseen, koillisessa Kirovin alueeseen, idässä Mari Eliin ja Tšuvassiaan, etelässä Mordvaan, lounaassa Rjazanin alueeseen sekä lännessä Vladimirin ja Ivanovon alueisiin. Alueen pinta-ala on 76 900 km².
Nižni Novgorodin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla. Alueen läpi virtaa Volga sekä siihen laskeva Oka, Sura ja Vetluga. Alueen länsiosassa on osa Nižni Novgorodin tekojärvestä.
Alueen luonnonsuojelualueista merkittävimpiin kuuluu Karženskin biosfäärialue.
Historia

Neuvostoaikana alue tunnettiin nimellä Gorkin alue.
Väestö

Nižni Novgorodin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 3 310 597. Alueen suurimmat kaupungit olivat Nižni Novgorod (1 250 619 as.), Dzeržinsk (240 742 as.), Arzamas (106 362 as.) ja Sarov (92 047 as.).
Alueen väestöstä oli venäläisiä 95,1 %, tataareja 1,4 %,  mordvalaisia 0,6 %, ukrainalaisia 0,5 % ja etniseltä taustaltaan muita 2,4% (2010).
Hallinto

Nižni Novgorodin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Nižni Novgorod (1932–1991 nimenä Gorki). Alue on jaettu hallinnollisesti 47 piiriin ja 25 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat kuvernööri ja lakiasäätävä kokous.
Talous

Nižni Novgorodin alue tuotti Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 yhteensä 646,7 miljardia ruplan osuuden eli 1,73 % Venäjän federaation BKT:stä. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 195,3 tuhatta ruplaa eli noin 4 785 euroa. Tämä oli 75 % Venäjän keskiarvotasosta.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, rauta-, kemian-, metsä-, elintarvike- ja kevytteollisuus. Maanviljely tuottaa viljaa, sokerijuurikasta, pellavaa, sipulia, perunaa ja vihanneksia. Karjataloudessa kasvatetaan nauta- ja siipikarjaa.
Muuta

Suomen tataariyhteisön esivanhemmat olivat pääsääntöisesti lähtöisin Nižni Novgorodin alueen (silloisen kuvernementin) Sergatšin kihlakunnan kylistä ja etenkin Aktukista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nižni Novgorodin alue Wikimedia Commonsissa
Kommersant:  (Arkistoitu – Internet Archive) GENERAL INFORMATION Nizhny Novgorod Region (englanniksi)
Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
| n k Volgan federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod
|  Baškortostan  Kirov  Nižni Novgorod  Mari  Mordva  Orenburg  Penza  Perm  Samara  Saratov  Tatarstan  Udmurtia  Uljanovsk  Tšuvassia  |  Baškortostan  Kirov  Nižni Novgorod  Mari  Mordva  Orenburg  Penza  Perm  Samara  Saratov  Tatarstan  Udmurtia  Uljanovsk  Tšuvassia  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Nižni Novgorodin alue
Norjan kansanäänestys Euroopan unionin jäsenyydestä 1994

Norjan EU-kansanäänestys oli 27. ja 28. marraskuuta 1994 Norjassa järjestetty neuvoa-antava kansanäänestys Norjan liittymisestä Euroopan unioniin.
Pitkän kiihkeän keskustelun jälkeen "ei"-äänet voittivat 52,2 prosentilla äänestyksen äänestysprosentin ollessa 88,6 prosenttia. Jäsenyys Euroopan yhteisössä oli aiemmin hylätty vuonna 1972 järjestetyssä kansanäänestyksessä ja Ranskan vetoon vuonna 1962.
Kampanja

"Ei" -kampanjaa johti Keskustapuolueen johtaja Anne Enger Lahnstein. "Ei" -kampanjan pääteemat olivat itsemääräämisoikeuden menettäminen, jos Norja liittyisi unioniin, sekä Norjan ja EU:n väliset talouden rakenteelliset erot, koska Norjan talous perustuu voimakkaasti luonnonvarojen hyödyntämiseen (erityisesti öljyn ja kalan), toisin kuin pitkälle teollistuneen EU:n talous.
Pääministeri Gro Harlem Brundtland johti "Kyllä" -kampanjaa. Hänen puolueensa, työväenpuolue, oli jakautunut kysymyksessä Norjan jäsenyydestä unionissa. Hän kieltäytyi eroamasta, jos kansanäänestys ei johtaisi "kyllä" -tulokseen sillä perusteella, että työväenpuolueessa olisi voinut syntyä vakavampia erimielisyyksiä. "Kyllä" -puolen tärkeimmät perustelut olivat, että Norja on osa Eurooppaa ja näin ollen sen rooli Euroopan unionissa on tärkeää ja että Norjan talous hyötyisi jäsenyydestä.
Tulos

| Vaihtoehto> Vaihtoehto.Vaihtoehto | Vaihtoehto> Vaihtoehto.Vaihtoehto | Kannatus> Äänet.Äänet | Kannatus> Osuus.Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Ei | 1 516 803 | 52,2 % |
| 2. | Kyllä | 1 389 997 | 47,8 |
Äänestysprosentti 88,6 %
Lähde:
Tulos > Vaalipiireittäin

| Vaalipiiri | Kyllä | % | Ei | % |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Østfold | 87 390 | 54 | 75 998 | 46 |  |
| Akershus | 187 126 | 64 | 106 205 | 36 |  |
| Oslo | 211 550 | 67 | 106 035 | 33 |  |
| Hedmark | 55 367 | 43 | 74 307 | 57 |  |
| Oppland | 55 702 | 44 | 70 543 | 56 |  |
| Buskerud | 88 281 | 57 | 66 064 | 43 |  |
| Vestfold | 78 698 | 57 | 59 401 | 43 |  |
| Telemark | 46 478 | 42 | 63 658 | 58 |  |
| Aust-Agder | 28 805 | 44 | 36 122 | 56 |  |
| Vest-Agder | 43 947 | 46 | 52 371 | 54 |  |
| Rogaland | 103 066 | 45 | 124 419 | 55 |  |
| Hordaland | 122 942 | 44 | 158 601 | 56 |  |
| Sogn og Fjordane | 22 761 | 32 | 48 889 | 68 |  |
| Møre og Romsdal | 61 715 | 38 | 98 998 | 62 |  |
| Sør-Trøndelag | 77 035 | 45 | 93 972 | 55 |  |
| Nord-Trøndelag | 31 018 | 36 | 55 092 | 64 |  |
| Nordland | 46 394 | 29 | 116 080 | 71 |  |
| Troms | 28 860 | 28 | 72 568 | 72 |  |
| Finnmark | 12 862 | 26 | 37 480 | 74 |  |
Lähde: Dataset European Election Database (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokturno (runoussivusto)

Nokturno on suomalainen runoussivusto, joka julkaisee digitaalista, kokeellista ja monitaiteista runoutta. Aiemmin osoitteessa nokturno.org sijainnut nykyrunoutta esittelevä sivusto on perustettu vuonna 2005. Nykyistä nokturno.fi -osoitteessa sijaitsevaa sivustoa ylläpitää Runoyhdistys Nihil Interit.
Historiaa

Nokturnon perustivat vuonna 2005 Runoyhdistys Nihil Interit ry., Nuori Voima -lehti ja Savukeidas-kustantamo. Sivuston ensimmäinen päätoimittaja oli Teemu Ikonen, jonka jälkeen sivustoa toimitti ja sen teknisestä ylläpidosta vastasi vuodet 2006-2014 Marko Niemi. Sivusto toimi vuoteen 2014 asti osoitteessa nokturno.org.
Vuonna 2016 Nihil Interit uudelleenkäynnisti toiminnan. Sivusto siirtyi uuteen osoitteeseen ja sen päätoimittajana aloitti Virpi Vairinen. Samalla sivusto siirtyi numeropohjaiseen julkaisutahtiin. Nokturnon päätoimittajana on vuodesta 2021 toiminut Miikka Laihinen. Sivuston ja osan julkaistusta teoksista teknisestä toteutuksesta ja web designistä on vuodesta 2016 vastannut Teemu T. Tuovinen.
Nokturnon toiminnassa on ollut mukana useita suomalaisia runoilijoita ja kirjailijoita, kuten Mikael Brygger, Markku Eskelinen, Ville Hytönen, Matti Kangaskoski, Jukka-Pekka Kervinen, Leevi Lehto, Riikka Pelo, Juha Rautio ja Eino Santanen.
Sivustolla julkaistu runous

Nokturno julkaisee suomalaista ja kansainvälistä kokeellista, monitaiteista ja digitaalista runoutta. Varsinaisten teosten lisäksi sivusto julkaisee myös aiheita käsitteleviä esseitä ja artikkeleita. Sivusto on Suomen ainoa keskitetty kanava runoudelle, jonka julkaiseminen painetussa muodossa on mahdotonta.
Sivustolla julkaistu runous > Lajit

animoitu runous
aseeminen kirjoitus
runoperformanssi
generoitu runous
hakukonerunous
hypertekstirunous
runoinstallaatio
interaktiivinen runous
käsitteellinen runous
kineettinen runous
konkreettinen runous
koodirunous
löydetty runous
menetelmällinen runous
digitaalinen proosa
runosovellus
tanssirunous
videorunous
visuaalinen runous
äänirunous
Sivuston toiminta

Sivustolla julkaistaan noin neljä kertaa vuodessa uusi numero, joka koostuu runoudesta ja runoutta käsittelevistä teksteistä. Tämän lisäksi sivusto on julkaissut vierailevien kuraattorien erikoisnumeroita, runoilijahaastatteluita podcast-muodossa, digitaalisen runouden pienoiskäsikirjan sekä ylläpitänyt virtuaalista residenssiohjelmaa nimellä Digitaalinen residenssi ja järjestänyt tapahtumia.
Sivuston toiminta > Julkaisut

Sivuston joka toinen kuukausi ilmestyvien teosten lisäksi sivustolla on julkaistu laajempia kokonaisuuksia, joille on myönnetty elektronisen kirjallisuuden ISBN-tunnus.
Markku Eskelinen ja Maria Matinmikko: Lähes tunnistamaton mahdollisuus menettää. Post-Oulipo ry ja Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2018. ISBN 978-952-94-1104-7
Tuija Välipakka: One Hundred Red Things in Summer 2018. Nokturno, 2018. ISBN 978-952-94-1388-1
Aiheesta muualla

Nokturno
Nihil Interit Facebookissa
Nokturno Twitterissä
Tiddy Nordman

Karl Teodard (Tiddy) Nordman (2. tammikuuta 1896 Vaasa – 21. joulukuuta 1922) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianpäällikkönä.
Perhe ja koulutus

Nordmanin vanhemmat olivat maalarimestari Mårten Nordman ja Maria Matilda Björklund. Hän kävi kahdeksan luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota.
Jääkärikausi

Nordman toimi jääkärivärvärinä Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 11. toukokuuta 1916 ja komennettiin edelleen Saksan meriesikunnan käyttöön. Hän teki meriesikunnan toimeksiantamana useita matkoja Suomeen ja Muurmannille. Näillä matkoillaan hän järjesti etappitien saksalaisten sotavankien kuljettamiseksi Muurmannilta Ruotsiin. Suomesta hänet määrättiin kevättalvella vuonna 1917 Ruotsiin ja Suomeen Saksasta erikoistehtäviä suorittamaan lähetetyn komennuskunnan päälliköksi. Tämän komennuskunnan päällikkönä hän tuli tovereidensa kera pidätetyksi Ruotsin ja Suomen rajalla. Pidätyksensä jälkeen Ruotsin viranomaiset pitivät häntä silmällä Luulajassa ja Tukholmassa. Ruotsin viranomaisten laskettua Nordmanin vapaaksi hän jatkoi alkuperäistä tehtäväänsä. Ruotsista hän palasi takaisin Suomeen syystalvella vuonna 1917 ja sai sen jälkeen määräyksen kouluttaa suojeluskuntalaisia.
Suomen sisällissota

Nordman liittyi sisällissodan puhjettua oberzugführer Friedel Jacobssonin komennuskuntaan, minkä mukana hän matkusti Tornioon ja osallistui siellä paikkakunnan valtaukseen. Torniosta hän matkusti Mustasaareen, missä hän järjesteli paikalliset suojeluskuntalaiset, mutta hän sai 25. helmikuuta 1918 verensyöksyn ja sairastui keuhkotautiin ja hänet toimitettiin sairaalahoitoon. Sairaalasta palattuaan hänet sijoitettiin huhtikuun puolivälissä vänrikiksi ylennettynä palvelukseen komppanianpäälliköksi Porin rykmentin I pataljoonan 2. komppaniaan, jonka mukana hän osallistui puhdistustoimiin Urjalan ja Toijalan alueilla.
Sisällissodan jälkeinen aika

Nordman siirrettiin sisällissodan jälkeen 4. elokuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin II pataljoonaan. Armeijasta hän erosi sairauden takia 31. tammikuuta 1919. Lopulta hän kuoli keuhkotautiin 21. joulukuuta 1922 ja hänet haudattiin Vaasaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 5. helmikuuta 1916  Vänrikki huhtikuussa 1918  Luutnantti 30. toukokuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
North American A-5 Vigilante

| North American A-5 Vigilante |
| --- | --- |
 North American A-5 Vigilante seisomassa lentokentällä Drydenissä Kaliforniassa.
Tyyppi:  keskiraskas strateginen pommikone, tiedustelu- ja kuvauskone (RA-5C)
Valmistaja:  North American Aviation
Ensilento:  31. elokuuta 1958, 1962 (RA-5C)
Esitelty:  kesäkuu 1961
Valmistus lopetettu:  1970
Valmistusmäärä:  156 
North American A-5 Vigilante oli Yhdysvaltain laivaston raskas pommikone. A-etuliite (engl. Attack) viittaa rynnäköintiin. Koneen alkuperäinen tyyppitunnus oli A-3J.
Konetyyppi suunniteltiin korvaamaan aiemman keskiraskaan strategisen pommikoneen, Douglas A-3 Skywarriorin. Vigilante oli Skywarrioriin nähden kaksin verroin nopeampi. Se käytti samanlaisia suihkumoottoreita, kuin McDonnell Douglas F-4 Phantom II. Vigilante kykeni 2,0 Machin huippunopeuteen, ja sen lakikorkeus oli 15 880 metriä. Vigilante oli Skywarriorin pois lukien, raskain laivaston käyttämä sotilaslentokone. Vigilanten tyhjäpaino on 17 240 kg ja enimmäispaino lentoonlähdössä (MTOW) 36 285 kg.
Vigilante ehti saapumaan etulinjan keskiraskaaksi strategiseksi pommikoneeksi Kuuban ohjuskriisiin mennessä vuonna 1962. Se kykeni kuljettamaan myös strategisia lämpöydinaseita (Mark 27, B28 ja B43). Yllättävästi juuri koneen pomminpudotusjärjestelmässä esiintyi vakavia toimintavaikeuksia.
57 kappaletta A-5 -tyypin taistelukonetta muunnettiin RA-5C -tiedustelukoneiksi. 2 230 km/h huippunopeuden ja 20 400 m lakikorkeuden saavuttanut tyyppi osallistui Vietnamin sotaan.
Koneen siipiprofiilissa yhdistyivät sekä deltasiipi että nuolimuotoinen siipi. Joitain koneeseen liittyviä ominaisuuksia koetettiin hyödyntää uutta strategista  B-1B Lancer -pommikonetta kehiteltäessä. Vigilante poistettiin palveluskäytöstä vuoteen 1980 mennessä.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&023.011000023,11 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&016.015000016,15 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&05.09200005,92 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&070.05000070,05 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&017009.&&&&0017 009 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × General Electric J79-GE-2 -suihkumoottoria; &&&&&&&&&&&&&048.&&&&0048 kN  per moottori kuivana, &&&&&&&&&&&&&076.&&&&0076 kN jälkipolttimella
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&02230.&&&&002 230 km/h (Mach &&&&&&&&&&&&&&02.01000002,1)
Lentomatka: &&&&&&&&&&&05150.&&&&005 150 km
Aseistus
1-3 × pommeja; joista 1 × sisäisesti sekä 2 × ulkoisesti. Esim. Mk.83 tai Mk.84 pommeja. Ydinpommeja (max. 3 kpl) kone kykeni kuljettamaan vastaavan määrän vastaavissa positioissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta North American A-5 Vigilante Wikimedia Commonsissa
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=268 (englanniksi)
http://vietnam.warbirdsresourcegroup.org/a5vigilante.html (englanniksi)
Hallen hävittäjäsivu: A-5 Vigilante (Arkistoitu – Internet Archive)
Anna de Noailles

| Anna de Noailles |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1876 Pariisi, Ranska
Kuollut: 30. huhtikuuta 1933 (56 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Salanimi: Mathieu de Noailles
Tuotannon kieli: ranska
Esikoisteos:  Le coeur innombrable
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anna de Noailles, kirjailijanimi Mathieu de Noailles, (15. marraskuuta 1876 Pariisi, Ranska – 30. huhtikuuta 1933 Pariisi, Ranska), kreivitär, oli romanialais-kreikkalais-ranskalainen runoilija. Hän julkaisi runokokoelmia, kolme romaania ja omaelämäkerran. Noailles liikkui Pariisissa taidepiireissä.
Elämäkerta

Noailles'n isä oli romanialainen emigrantti, ruhtinas Grégoire Bassaraba de Brancovan ja äiti kreikkalaissyntyinen ruhtinatar Rachel Musurus. Hän syntyi Pariisissa ja asui siellä vuodesta 1876 kuolemaansa asti. Hänen syntyessään isä oli 50-vuotias, pianisti äiti ei vielä ollut täyttänyt 30 vuotta. Hänen elämänsä oli etuoikeutettua. Hän sai opetusta kotona ja puhui ranskaa, englantia ja saksaa. Perhe asui talvet Pariisissa ja muuten maatilallaan Amphionissa lähellä Éviania Genevejärven etelärannalla. Hänen isänsä kuoli kun hän oli kymmenvuotias.
Noailles avioitui kreivi Mathieu de Noailles'n kanssa 1897. Heidän ainoa lapsensa oli poika Anne-Jules de Noailles (1900–1979). Avioliiton kautta Anna de Noailles pääsi aikansa hienoimpiin piireihin.
Noailles sairasteli ja pysyi vuodesta 1911 pääasiassa makuuhuoneessaan, joka oli samalla hänen työ- ja vastaanottohuoneensa.
Innoittajana

Noailles'n ranskalaisia ihailijoita olivat Marcel Proust, André Gide, Paul Valéry ja Jean Cocteau. Suomessa häntä ihaili jo nuoresta pitäen Olavi Paavolainen, joka valitsi hänet taiteelliseksi tunnuskuvakseen. Toinen Noailles'n ihailija oli Anna-Maria Tallgren, joka kirjoitti hänestä artikkelin esseekokoelmaansa Pikapiirtoja nykyajan kirjailijoista (1917). Yleisemminkin hän oli Nuoren Voiman Liiton runoilijoiden innoittaja, muun muassa Paavolaisen kotona Kivennavalla 1925 pidetyn telttajuhlan tuloksena syntyi hänen innoittamanaan runoja, jotka ilmestyivät tulenkantajien runokokoelmassa Hurmioituneet kasvot (1925).
Kirjallinen ura

Noailles oli ainoa suurimman julkisen arvostuksen saanut naisrunoilija aikansa Ranskassa, Grand Prix de Littératuren (1921). Maine hiipui hänen kuolemansa jälkeen, mutta myöhemmin on arvostus palannut ja sitä pidetään ansaittuna.
Noailles'n lapsuuden ja nuoruuden kattanut omaelämäkerta Le Livre de ma vie ilmestyi 1930, ja hän suunnitteli sille vielä jatkoa. Häneltä on suomennettu muutamia runoja ja tekijänimellä Mathieu de Noailles laaja kertomus Kummastuneet kasvot. Runosuomennoksista "Iltatunnelma" on julkaistu antologiassa Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja, samoin "Romanttinen ilta", joka on julkaistu myös antologiassa Tuhat laulujen vuotta (1. p.). "Valitus" on julkaistu Katri Valan Kootuissa runoissa.
Ranskan akatemia myönsi hänelle 1921 suuren kirjallisuuspalkinnon (Grand prix de littérature). Hänestä tuli 1922 Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgiquen jäsen. Kunnialegioonan komentajan arvon hän sai 1931.
Teokset > Suomennettu tuotanto

Mathieu de Noailles, Kummastuneet kasvot (Le visage émerveillé); tekijättären luvalla ranskankielestä suomensi S. Ss. Helsingin Uusi Kirjapaino-Osakeyhtiö, 1909. Huomautus: Jaetaan Helsingin Kaiun kokovuoden tilaajille.
Lähde
Iltatunnelma, suom. Lauri Viljanen, antologiassa: Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Anna-Maria Tallgren, WSOY 1934
Romanttinen ilta (Soir romantique), suom. Kaarlo Sarkia, teoksissa Kaarlo Sarkia: Runot, WSOY 1944 sekä Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja
Valitus, suom. Katri Vala, kokoelmassa: Katri Vala: Kootut runot, WSOY 1945 – 6. p., WSOY 2001
Teokset > Romaanit ja novellit

Le Conseil du printemps. Nouvelles et récits de voyage. Toim.  Élisabeth Higonnet-Dugua. Paris: Éditions Michel de Maule, 2008.
L’Offrande. Éd. Giraudon, Philippe. Paris: Orphée / La Différence, 1991.
Passions et Vanités. Paris: Éditions l’Harmattan, 2005. E-book.
Le Visage émerveillé. Éd. Pierre Brunel. Monaco: Éditions du Rocher, 2004.
La Nouvelle Espérance. Paris: Calmann-Lévy, 1903.
Le Visage émerveillé. Paris: Calmann-Lévy, 1904.
La Domination. Paris: Calmann-Lévy, 1905.
Les Innocentes, ou La Sagesse des femmes. Paris: Fayard, 1923.
Teokset > Runokokoelmat

Le Coeur innombrable. Paris: Calmann-Lévy, 1901.
L’Ombre des jours. Paris: Calmann-Lévy, 1902.
Les Éblouissements. Paris: Calmann-Lévy, 1907.
Les Vivants et les Morts. Paris: Fayard, 1913.
Les Forces éternelles. Paris: Fayard, 1920.
Poème de l’amour. Paris: Fayard, 1924.
L’Honneur de souffrir. Paris: Bernard Grasset, 1927.
Derniers Vers et Poèmes d’enfance. Paris: Bernard Grasset, 1934.