stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stig Strömholm

Stig Strömholm vuonna 2014.
Stig Fredrik Strönholm (s.  1931 Boden, Ruotsi) on ruotsalainen oikeustieteen tutkija ja kirjailija sekä Uppsalan yliopiston entinen varakansleri.
Strönholm opiskeli Uppsalassa ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1957. Oikeustieteen tohtorin tutkinnon Strönholm suoritti Münchenin yliopistossa ja valmistui 1964 ja valmistui toiseen kertaan oikeustieteen tohtoriksi Uppsalan yliopistosta vuonna 1966. Hänet nimitettiin Uppsalan yliopiston yleisen oikeustieteen professoriksi vuonna 1969, ja hän toimi yksityisoikeuden ja lakikollision professorina vuosina 1982–1997. Hän toimi Uppsalan yliopiston vararehtorina (prorector) 1978–1989 ja rehtorina (rector magnificus) 1989–1997. Vuonna 1988 hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran kunniajäseneksi. Hän jäi eläkkeelle 1997.
Strömholm julkaisi esikoisromaaninsa Dalen 1976  ja on julkaissut sen jälkeen toistakymmentä muuta kaunokirjallista teosta ja muita teoksia.
Suomennettu teos

Länsimaisen oikeusajattelun historia (A short history of legal thinking in the West); suom. Raimo Siltala, Helsinki: Lakimiesliiton kustannus 1989 ISBN 951-640-457-X
Käännös suomeksi
Magma

Tässä kuvassa on magmaa, joka on purkautunut maan pinnalle, jolloin magmaa kutsutaan laavaksi
Laavavirtaa Havaijilla
Magma on maanpinnan ala­puolella esiintyvä sulan tai puoliksi sulaneen kiven, sekä erilaisten kiinteiden ja haihtuvien aineiden seos. Saman­kaltaista magmaa oletetaan esiin­ty­vän myös muiden kivi­planeettojen pinnan ala­puolella. Termi johtuu kreikan sanasta μάγμα, joka tarkoittaa seosta. Paitsi sulaa kiveä, magma saattaa sisältää myös kiteisiä aineita, liuenneita kaasuja ja toisinaan myös kaasu­kuplia. Magmaa kerääntyy usein magmasäiliöihin, joita esiintyy usein tulivuorten alla, tai se voi kiteytyä plutoneiksi. Magma voi myös tunkeutua lähellä oleviin kivilajeihin, purkautua maan päälle laavana taikka räjähtää ilmaan tefrana, josta muodostuu pyroklastisia kivilajeja.
Magma on moni­mutkaista kuumaa nestemäistä ainetta. Useimpien magmojen lämpötila on 700 °C ja 1 300 °C:n välillä, mutta hyvin harvinainen karbonatiitti sulaa jo 600 °C:ssa kun taas komatiitti sulaa vasta 1 600 °C:ssa. Useimmat magmat ovat silikaattiseoksia.
Magmaa syntyy subduktiovyöhykkeillä, hautavajoamien alla, valtamerten keskiselänteillä ja kuumissa kohdissa. Vaikka sitä esiintyy näin monissa paikoissa, maankuori ja Maan vaippa kokonaisuudessaan eivät ole sulia. Sen sijaan suurin osa Maan aineesta on reidiä eli kiinteää ainetta, joka voi paineen vaikutuksesta liikkua tai muuttaa muotoaan. Sulaa magmaa muodostuu lähinnä muutama kilometri maanpinnan alapuolella ympäristössä, jossa on korkea lämpötila eikä paine ole kovin suuri.
Magman koostumus voi muuttua fraktioivan kiteytymisen tai vieraiden aineiden sekoittumisen kautta. Magmasta kiinteytymällä syntyviä kivilajeja sanotaan magmakiviksi.
Vaikka magman tutkimus on historiallisesti liittynyt laavavirtojen havainnointiin, magmaa on havaittu sellaisenaan kolme kertaa syväkairauksissa—kahdesti Islannissa ja kerran Havaijilla.
Magman synty > Osittainen sulaminen

Kiinteiden kivilajien sulaminen magmaksi riippuu kolmesta fysikaalisesta parametrista: sen lämpötilasta, paineesta ja koostumuksesta.
Kun kivi sulaa, se tapahtuu vähitellen, sillä useimmat kivilajit muodostuvat useista mineraaleista, joista jokaisella on eri sulamispiste, ja sulaminen riippuu monimutkaisella tavalla fysikaalisista ja kemiallisista tekijöistä. Kun kivi sulaa, sen tilavuus muuttuu. Kun tarpeeksi kiveä on sulanut, pienet sulat pisarat, jotka yleensä ovat mineraalin kiinteiden jyvästen välissä, yhdistyvät toisiinsa ja pehmentävät kiven. Kun maan alla vallitsevassa paineessa alle yksi prosenttikin kivestä sulaa, se riittää saamaan nesteen puristumaan syntymäpaikastaan muuallekin.
Sula aine voi pysyä paikoillaankin niin kauan, kunnes kiviaineesta 20 tai jopa 35 prosenttia on sulanut, mutta kivestä harvoin sulaa enempää kuin 50 prosenttia, sillä vähitellen sula kivi kiteytyy.
Magman synty > Osittaisen sulamisen geokemialliset seuraukset

Magman laatu riippuu suuresti siitä, kuinka suuri osa kivestä on sulanut. Kuinka suuren osan kivestä on oltava sulanut, jotta muodostuisi yhtenäinen sula massa, voidaan arvioida sen perusteella, minkä verran siinä on kompatiibileja ja inkombatiibileja alkuaineita. Tavallisimpia kompatiibileja alkuaineita ovat kalium, barium, cesium ja rubidium.
Kun vain pieni osa kivestä on sulanut Maan vaipassa, syntyvät kivilajit ovat tavallisesti emäksisiä ja sisältävät kalsiumia, natriumia ja kaliumia, tai niiden alumiinipitoisuus on suuri verrattuna niissä olevan piin määrään. Tyypillisesti koostumukseltaan tällainen sula aines muodostaa lamprofyyria, lamproiittia, kimberliittiä ja joskus nefeliinipitoisia kivilajia kuten emäksistä basalttia ja esseksiittigabroja tai jopa karbonatiittia.
Pegmatiittia voi muodostua, jos pieni osa maan kuoren aineksesta on sulanut. Jotkut koostumukseltaan graniittia muistuttavat magmat ovat eutektista tai kotektista sulaa ainetta, ja niitä voi muodostua, jos pieni tai suurikin osa maan kuoren aineksesta sulaa, tai myös sen osittain kiteytyessä. Kun suurempi osa maankuoren aineksesta on sulanut, voi muodostua granitoideja kuten tonaliittia, granodioriittia ja montsoniittia, mutta niiden muodostuminen edellyttää yleensä muitakin mekanismeja.
Magmojen kehitys > Primaariset magmat

Kun kivi sulaa, syntyvä neste on primaarista sulaa ainetta. Primaarinen sula aine ei ole käynyt läpi mitään eriyttävää prosessia, ja sen koostumus on sama kuin alkuperäisen kiven. Luonnosta löydetään vain harvoin primaarista sulaa ainetta. Migmatiitin leukosomit ovat esimerkki primaarisesta sulasta aineesta. Maan vaipasta syntyneet primaariset sulat aineet ovat erityisen tärkeitä, ja niitä sanotaan primitiiviseksi magmaksi. Selvittämällä magmasarjan primitiivisen magman koostumus voidaan mallintaa Maan vaipan koostumus, josta magma on syntynyt, mikä on tärkeää Maan vaipan kehityksen ymmärtämiseksi.
Magmojen kehitys > Parentaaliset sulat aineet

Missä ei voi löytää primitiivistä tai primaarista magma-ainesta, on usein hyödyllistä yrittää tunnistaa parentaalinen sula aines. Parentaalinen sula aines on magmamuodostuma, jonka havaittu kemiallinen koostumus voidaan selvittää tuliperäisen aineiden eriytymisen avulla. Sen ei tarvitse olla primitiivistä sulaa ainetta.
Esimerkiksi peräkkäisten basalttivirtojen oletetaan liittyvän toisiinsa. Seosta, josta ne voisivat muodostua sen osittain kiteytyessä, sanotaan parentaaliseksi sulaksi aineeksi. Osittaisen kiteytymisen malleja voidaan muodostaa sen arvioimiseksi, ovatko kivet muodostuneet samasta parentaalisesta sulasta aineesta.
Kun suuri osa parentaalisesta aineesta on sulanut, muodostuu komatiittia ja pikriittiä.
Magman jäähtyminen

Tunnetaan kaksi prosessia, jossa magma lakkaa olemasta: se voi purkautua maan pinnalle tulivuoren purkauksessa tai se voi kiteytyä Maan kuoreen tai vaippaan plutoniksi. Kummassakin tapauksessa magma-aines vähitellen jäähtyy ja muodostaa magmakivilajeja.
Kun magma jäähtyy, se alkaa muodostaa kiinteitä mineraaleja. Osa niistä asettuu magmasäiliön pohjalle muodostaen kumulaatteja ja edelleen kerrosintruusioita. Magmasäiliössä hitaasti jäähtyvä magma jähmettyy lopulta tavallisesti magmakivilajeiksi kuten gabroksi, dioriitiksi tai graniitiksi sen koostumuksesta riippuen. Jos magma sen sijaan purkautuu maan pinnalle tulivuoresta, siitä syntyy tuliperäisiä kivilajeja kuten basalttia, andesiittia ja ryoliittia, jotka vastaavat koostumukseltaan garboa, dioriittia ja graniittia.
Magman jäähtyminen > Vulkanismi

Magmaa, joka tulivuoren purkauksessa tulee maan pinnalle, sanotaan laavaksi. Laava jäähtyy ja kiinteytyy paljon nopeammin kuin maanalainen magma. Nopean jäähtymisen vuoksi kiteet eivät voi kasvaa suuriksi eikä osa sulasta aineesta kiteydy lainkaan, vaan se jähmettyy vulkaaniseksi lasiksi. Pääasiassa vulkaanisesta lasista koostuneita kivilajeja ovat obsidiaani, skoria ja hohkakivi.
Tulivuorenpurkauksissa ja niiden edellä haituvat aineet kuten hiilidioksidi ja vesi osittain poistuvat sulasta aineksesta prosessissa, jota sanotaan ekssoluutioksi. Magma, jossa on vähän vettä, tulee yhä viskoosimmaksi. Jos ekssoluutiota tapahtuu suuressa määrin magman liikkuessa ylöspäin tulivuorenpurkauksen aikana, purkaus on yleensä räjähdysmäinen.
Koostumus, rakenne ja ominaisuudet

Sula silikaattiaines sisältää piitä, happea, alumiinia, alkalimetalleja (natriumia ja kaliumia), kalsiumia, magnesiumia ja rautaa. Piiatomit liittyvät tetraedrisesti neljään happiatomiin, samoin kuin lähes kaikissa silikaatti­mineraaleissa, mutta sulassa aineessa atomien säännöllinen järjestys säilyy vain lyhyillä etäisyyksillä. Sulien ainesten fysikaaliset ominaisuudet riippuvat niiden atomi­rakenteesta sekä lämpö­tilasta, paineesta ja koostumuksesta.
Magmojen viskositeetti on tärkein ominaisuus niiden käyttäytymisen ymmärtämiseksi. Paljon piitä sisältävät sulat aineet ovat yleensä poly­meroitu­neempia ja niissä on enemmän silikaatti­tetra­edreja, ja täten niiden viskosi­teetti on suurempi. Veden liukeneminen magmaan alentaa huomattavasti sen viskositeettia. Korkeassa lämpötilassa magman viskosi­teetti on pienempi.
Yleisesti ottaen mafiset eli runsaasti magnesiumia ja rautaa sisältävät magmat kuten ne, joista muodostuu basalttia, ovat kuumempia ja vähemmän viskooseja kuin eniten piitä sisältävät, joista muodostuu esimerkiksi ryoliittia. Alhainen viskositeetti johtaa heikompiin, vähemmän räjähdys­mäisiin purkauksiin.
Seuraavassa erityyppisten magmojen tyypillisiä ominaisuuksia:
Koostumus, rakenne ja ominaisuudet > Lämpötila

Missä tahansa paineessa ja olipa kivilajin koostumus mikä tahansa, kiviaines alkaa sulaa, kun sen lämpötila ylittää soliduspisteen. Maan kiinteässä aineessa kivilajin lämpötilan määräävät geoterminen gradientti ja kivessä tapahtuva radioaktiivinen hajoaminen. Geoterminen gradientti on keskimäärin 25 °C/km, mutta se vaihtelee arvosta 5–10 °C/km valtameren syvänteissä aina arvoon 30–80 °C/km saakka valta­merten keski­selänteillä ja seuduilla, joissa on runsaasti tulivuoria.
Koostumus, rakenne ja ominaisuudet > Paine

Kun magma siirtyy ylemmäksi ympäröivän aineen nosteen vaikutuksesta, sen lämpötila alenee adiabaattisesti ohittaen sekä likviduksen että soliduksen. Lopulta se purkautuu maan pinnalle laavana.
Magma voi myös sulaa paineen pienentyessä, mitä sanotaan dekompressio­sulamiseksi.
Koostumus, rakenne ja ominaisuudet > Tiheys

| Tyyppi | Tiheys [kg/m³] |
| --- | --- |
Basalttimagma: 2650–2800
Andesiittimagma: 2450–2500
Ryoliittimagma: 2180–2250
Koostumus, rakenne ja ominaisuudet > Koostumus

Suuren kiviainesmäärän koostumusta on yleensä hyvin vaikea muuttaa, ja niinpä se, sulaako aine tietyssä lämpötilassa ja paineessa, riippuu pääasiassa sen koostumuksesta. Kivilajin koostumukseen voidaan laskea myös siinä mahdollisesti olevat nestemäiset ja kaasumaiset ainekset kuten vesi ja hiilidioksidi.
Nestemäisten ja kaasumaisten faasien läsnäolo paineen alaisessa kivessä voi stabiloida sen sulan osuuden. Jos kivessä on vaikkapa vain 0,8 prosenttia vettä, sen sulamispiste voi aleta jopa 100 °C. Vastaavasti veden ja muiden haihtuvien ainesten poistuminen magmasta voi saada sen jähmettymään.
Kaikki magmat sisältävät runsaasti silikaa eli piidioksidia. Magma sisältää myös kaasuja, jotka laajenevat sen noustessa. Mitä enemmän magmassa on silikaa, sitä hitaammin se virtaa, joten laajenevat kaasut jäävät sen sisään. Paine kasvaa, kunnes kaasut purkautuvat ulos äkillisessä, vaarallisessa räjähdyksessä. Niukemmin silikaa sisältävä magma virtaa helpommin, joten kaasukuplat nousevat sen läpi ja pakenevat jokseenkin rauhallisesti.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Magma Wikimedia Commonsissa
Vesikulaarirakenteinen basalttikivi.
Obsidiaani, felsisisestä magmasta nopeasti jäähtymällä syntynyt amorfinen laavalasi.
Käännös suomeksi
Castrén

Castrén (myös Castrenius) on suomalainen suku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet tieteessä ja politiikassa. Ensimmäisenä suvussa Castrenius-nimeä käytti Pälkäneen kirkkoherra Olaus (Olof) Castrenius (1666 – 1737). Hänen isänsä oli ollut ratsutilallinen Sääksmäen Linnaisissa, joten nimi Castrenius lienee tullut latinan 'linnaa' tarkoittavasta sanasta castrum. Suvun kaikki nykyiset haarat polveutuvat hänen vanhimmasta pojastaan, Kajaanin pormestari ja kruununvouti Matthias Castreenista. Suku asettui isonvihan jälkeen Pohjois-Pohjanmaalle, missä se tunnettiin pitkään virkamies- ja pappissukuna. 1900-luvun alussa suvusta tuli poikkeuksellisen paljon nuorsuomalaisia poliitikkoja.
Suvun jäseniä > Avioliiton kautta sukuun kuuluneita

Leontine Castrén, o.s. Reuter (1817–1895), pietisti
Natalia Castrén, o.s. Tengström (1830–1881), kulttuurivaikuttaja, M. A. Castrénin puoliso
Mirja Castrén, o.s. Melkas (1930–2014), arkkitehti; Heikki Castrénin puoliso
Leena Pietilä-Castrén (s. 1950), antiikintutkija ja klassillinen arkeologi
Irmeli Castrén, o.s. Nordenstreng (s. 1944), toimittaja
Riina Laurila-Castrén (s. 1974), tanssija
Kuvagalleria

M. A. Castrén
Jonas Castrén
Kaarlo Castrén
Gunnar Castrén
Urho Castrén
Castrénien sukupuu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Elli Castrén | Elli Castrén | Elli Castrén | Elli Castrén | Elli Castrén | Elli Castrén |  |  | Heikki Castrén | Heikki Castrén | Heikki Castrén | Heikki Castrén | Heikki Castrén | Heikki Castrén |   |   | Mirja Melkas | Mirja Melkas | Mirja Melkas | Mirja Melkas | Mirja Melkas | Mirja Melkas |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Muuta

Castrenin urheilukeskus, urheilukeskus Oulussa.
Sipi Castrén, sanoittaja Ilkka Vainion taiteilijanimi
Aiheesta muualla

Castén, Uppslagsverket.fi
Castrén-suku juhlimassa, Suomen Kuvalehti, 01.10.1927, nro 40, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Malurit

| Malurit |
| --- | --- |
 Sinikurkkumalurin (Malurus cyaneus) koiras ja naaras.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Malurit Maluridae  Swainson, 1831
Katso myös
   Malurit Wikispeciesissä   Malurit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malurit (Maluridae) on varpuslintujen heimo, johon kuuluu 6 sukua ja 32 lajia.
Malurit ovat pienikokoisia, peukaloista muistuttavia varpuslintuja. Useimmilla lajeilla on pitkä, pystyssä sojottava pyrstö. Ne ovat pääasiassa hyönteissyöjiä. Sukupuolet ovat ruohomaluria lukuun ottamatta kaikilla lajeilla erinäköisiä. Koiraalla on usein puvussaan kirkkaita höyhenkuvioita, jotka puuttuvat naarailta tai ovat himmeitä. Monet lajit ovat melko yksivärisen ruskeita.
Malurit ovat kotoperäisiä Australian ja Uuden-Guinean asukkaita. Jotkut lajit elävät hyvin suppealla maantieteellisellä alueella, toiset taas ovat levittäytyneet laajalle alueelle. Malurit elävät hyvin monenlaisissa ympäristöissä. Eräät lajit elävät myös ihmisen seuralaisena puistoissa ja esikaupunkialueilla.
Malurit rakentavat pallomaisen pesän, jossa kulkuaukko on pesän sivussa. Munamäärä vaihtelee tavallisesti 2–4 välillä ja haudonta-aika on noin 12–15 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 10–12 päivän ikäisinä.
Malurien heimon taksonomia on vielä hieman epäselvä, sillä heimo perustettiin vasta 1975 ja viimeinen järjestely suoritettiin 1990-luvun lopulla.
Suvut ja lajit > Emumalurit (Stipiturus)

Isoemumaluri (Stipiturus malachurus)
Tummaemumaluri (Stipiturus mallee)
Pikkuemumaluri (Stipiturus ruficeps)
Suvut ja lajit > Malurit (Malurus)

| --- | --- |
 Australiansinimaluri (Malurus splendens)  Mustakurkkumaluri (Malurus lamberti)  Mustamaluri (Malurus alboscapulatus)  Papuansinimaluri (Malurus cyanocephalus)  Punaselkämaluri (Malurus melanocephalus)  Purppurakruunumaluri (Malurus coronatus):  Sademetsämaluri (Malurus amabilis)  Sinikurkkumaluri (Malurus cyaneus)  Siniliuskemaluri (Malurus pulcherrimus)  Vaaleapäämaluri (Malurus elegans)  Valkosiipimaluri (Malurus leucopterus)
Suvut ja lajit > Sinipantamalurit (Chenorhamphus)

Leveänokkamaluri (Chenorhamphus grayi)
Ruskoselkämaluri (Chenorhamphus campbelli)
Suvut ja lajit > Ruohomalurit (Amytornis)

| --- | --- |
 Aavikkoruohomaluri (Amytornis oweni)  Hietikkoruohomaluri (Amytornis dorotheae)  Idänruohomaluri (Amytornis merrotsyi)  Isoruohomaluri (Amytornis woodwardi)  Mustaruohomaluri (Amytornis housei)  Nokiruohomaluri (Amytornis purnelli)  Pensasruohomaluri (Amytornis modestus):  Pikkuruohomaluri (Amytornis rowleyi)  Pilbaranruohomaluri (Amytornis whitei)  Ruohomaluri (Amytornis striatus)  Tiheikköruohomaluri (Amytornis textilis)  Tummaruohomaluri (Amytornis ballarae)  Vaalearuohomaluri (Amytornis goyderi)  Viiruruohomaluri (Amytornis barbatus)
Suvut ja lajit > Lajit, joilla on oma sukunsa

Sinilakkimaluri (Sipodotus wallacii)
Tiilipäämaluri (Clytomyias insignis)
Aiheesta muualla

ITIS: Maluridae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q420841  Wikispecies: Maluridae  ADW: Maluridae  AFD: Maluridae  BOLD: 91296  CoL: 624L2  EoL: 7539  GBIF: 5251  iNaturalist: 12061  IRMNG: 108507  ITIS: 557357  NCBI: 55805  Open Tree of Life: 901832  Paleobiology Database: 373382  Paleobiology Database: 373382
Malvikit

| Malvikit |
| --- | --- |
 Harmaamalvikki Lavatera thuringiaca
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tacheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malvales
Heimo::  Malvakasvit Malvaceae
Alaheimo::  Malvoideae
Suku::  Malvikit Lavatera  L.
Katso myös
   Malvikit Wikispeciesissä   Malvikit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malvikit (Lavatera) on malvakasvien heimoon kuuluva suku. Niitä on kutsuttu joskus poppeliruusuiksi. Lajeja tunnetaan 25. Osa lajeista on yksivuotisia, osa monivuotisia. Osa lajeista on ruohovartisia, osa pensaita.
Ulkonäkö ja koko

Kukkien värejä ovat vaaleanpunainen ja valkoinen. Terälehdet ovat joko kolmiomaiset tai lovikärkiset.
Levinneisyys

Kasveja esiintyy luonnonvaraisina eniten Välimeren alueella ja jonkin verran myös Kanarialla, Aasiassa, Australiassa ja Kaliforniassa.
Elinympäristö

Kasvit viihtyvät aurinkoisella kasvupaikalla.
Käyttö

Kesä- ja jättimalvikkia käytetään koristekasvina kukkatarhoissa. Jättimalvikki oli suosittu 1900-luvun alussa kartanoissa ja kaupunkipuistoissa.
Lajeja

vaahteramalvikki (Lavatera acerifolia)
jättimalvikki (Lavatera arborea)
kashmirinmalvikki (Lavatera cachemiriana)
pensasmalvikki (Lavatera × clementii)
rikkamalvikki (Lavatera cretica)
merimalvikki (Lavatera maritima)
marokonmalvikki (Lavatera mauritanica)
anaganmalvikki (Lavatera phoenicea)
harmaamalvikki (Lavatera thuringiaca) (syn. harmaamalva Malva thuringiaca)
kesämalvikki (Lavatera trimestris) (syn. kesämalva Malva trimestris)
Aiheesta muualla

Funet: Malvikit (Lavatera)
ITIS: Lavatera (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Lavatera (englanniksi)
Flora of China: Lavatera (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1415570  Wikispecies: Lavatera  APDB: 191991  APNI: 87924  BOLD: 288914  EoL: 71639  EPPO: 1LVAG  FloraBase: 21758  FNA: 117757  FoC: 117757  GBIF: 3152768  GRIN: 6568  iNaturalist: 54041  IPNI: 30092735-2  IRMNG: 1071590  ITIS: 21815  NBN: NHMSYS0000460199  NCBI: 61659  NZOR: e1c84886-36ca-43fc-960f-474ee565c50b  Open Tree of Life: 805349  PLANTS: LAVAT  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30092735-2  Tropicos: 40002699  VASCAN: 1321  VicFlora: 045602a3-9f1b-4fef-88e3-29f43cd932be  WFO: wfo-4000020774
Stundarsin ulkoilmamuseo

| Stundarsin ulkoilmamuseo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Ulkomuseo, kulttuurihistoriallinen museo, museo 
Osoite:  Stundarsvägen 5, 65450 Sulva  
Sijainti:  Mustasaari 
Kotisivut:  stundars.fi 
Koordinaatit:  63°00′50″N, 21°38′42″E
 fiStundarsin ulkoilmamuseo 
Stundarsin ulkoilmamuseo on Sulvalla Mustasaaressa sijaitseva museo. Kansankoulunopettaja Gunnar Rosenholm perusti vuonna 1938 museoyhdistyksen, josta museo sai alkunsa. Museota hallinnoi hallinnoi Stundars r.f. Rosenholm oli kansanomaisten esineiden keräilijä ja sai paikallisia asukkaita innostumaan museon luomiseen. Alueelle on kerätty runsaasti rakennuksia lähiseudulta ja Vaasasta, ja ne on sisustettu 1900-luvun alun tyyliin. Siellä on muun muassa kirjailija Jarl Hemmerin kotitalo, joka siirrettiin 1970-luvun lopulla Vaasasta Stundarsiin.
Museossa järjestetään erilaisia tapahtumia, kuten käsityönäytöksiä, pitoja ja markkinoita.
Jarl Hemmerin kotitalo.
Kirjallisuutta

Sara Bergström (teksti) ja Linus Lindholm (valokuvat), Lyckan är en gammal gård, Scriptum, 2014 ISBN 978-952-7005-14-9
| n k Perustiedot Wikidatassa: Stundars museo ja kulttuurikeskus (Q18346751)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: ulkomuseo, kulttuurihistoriallinen museo, museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Mustasaari
katuosoite: Stundarsintie 5, Stundarsvägen 5, 65450 Sulva
koordinaatit: 63°00′52″N 21°38′43″E﻿ / ﻿63.0144°N 21.6453°E﻿ / 63.0144; 21.6453
Stalinin vainot

Vinnytsjalaisia etsimässä Vinnytsjan joukkomurhassa kuolleita sukulaisiaan haudasta kaivattujen seasta, vuosi 1937.
Stalinin vainot olivat poliittisia vainoja ja puhdistuksia, jotka alkoivat Neuvostoliitossa 1930-luvun lopulla Josif Stalinin valta-aikana ja kohdistuivat vastavallankumouksellisiin ja kansanvihollisiin. Varsinainen niin sanottu suuri puhdistus (ven. Большая чистка, Bolšaja tšistka) ajoittui vuosiin 1936–1938, jolloin Nikolai Ježov toimi NKVD:n johtajana. Aikakautta on hänen mukaansa nimitetty myös ježovštšinaksi (ven. ежо́вщина). Vuosien 1936–1938 vainot toimeenpantiin, koska kommunistinen puolue haluttiin puhdistaa vieraista ja epäluotettavista aineksista, mutta ne toteutettiin ilman selkeää suunnitelmaa. Ne kohdistuivat epämääräisesti rajattuihin ihmisryhmiin, ja ne toteutettiin huolimattomasti, mutta Vladimir Leninin oppien mukainen epäluotettavista jäsenistä puhdistettu Neuvostoliiton kommunistinen puolue otti kuitenkin Stalinin ja NKVD:n toteuttamien puhdistuspäätösten avulla itselleen ehdottoman vallan Neuvostoliitossa.
Koska salaisen poliisin arkistot ovat edelleen salaisia, vainojen uhrien määrästä ei ole tarkkoja tietoja. Vähimmillään uhriluku on arvioitu miljoonaksi teloitetuksi ja enimmillään 30 miljoonaksi rikollisen terrorin uhriksi. Joissakin lähteissä luku on 1,5 miljoonaa, ja pidätettyjen määrä 7,5–14,0 miljoonaa, joista tuntematon määrä kuoli keskitysleireillä. Vainot loppuivat 10.–21. maalikuuta 1939 pidetyn puolueen 18. edustajakokouksen jälkeen. Suomalaisia karkotettiin Neuvostoliitossa valtaosin 1930–1940-luvuilla. Yli 100 000 karkotetusta suurin osa oli inkerinsuomalaisia.
Puoluepuhdistus

Yleisliittolaisen kommunistisen puolueen (bolševikit, NKP) 17. puoluekonferenssissa huhtikuussa 1929 tehtiin periaatepäätös puolueen puhdistamisesta haitallisista aineksista. Sitä seurasi puolueen keskuskomitean päätös 10. joulukuuta 1932 puolueen jäsenten ja jäsenehdokkaiden puhdistamisesta vuoden 1933 kuluessa. Samasta päivämäärästä lukien keskeytettiin puolueen uusien ehdokasjäsenyyksien ja puoluejäsenyyksien myöntäminen. Puhdistusohjeet annettiin 21. tammikuuta 1933. Ohjeiden perusteluissa todettiin, että puolueen jäsenmäärä on kasvanut liian suureksi ja puolueeseen on tunkeutunut vieraita aineksia, jotka käyttivät jäsenyyttä omien etujensa tavoitteluun. Keskuskomitea ja kontrollikomitea päättivät puhdistaa puolueen taatakseen rautaisen proletaarisen kurin. Vuoden 1933 puhdistuksessa erotettiin puolueen siviilijäsenistä 17 prosenttia ja sotilasjäsenistä 4,3 prosenttia.
Puhdistukset uusittiin vuonna 1934. Vuosien 1936–1938 poliittiset vainot olivat johdonmukaista jatkoa yhä kiihtyvälle kehitykselle, joka alkoi kohdistua puolueen sijaan koko yhteiskuntaan. Puoluepuhdistukset saivat kansallisuuspoliittisen luonteen, ja niiden kohteeksi alkoivat joutua kaikki vähemmistöt.