stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monica Schoultz

| Monica Schoultz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1945 Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Pesäpalloilija
Seura:   Puna-Mustat 
Monica Schoultz (s. 8. huhtikuuta 1945) on suomalainen pesäpalloilija. Schoultz pelasi pesäpallon naisten mestaruussarjassa vuosina 1964–1976 pääasiassa Puna-Mustien joukkueissa. Schoultz valittiin vuoden pesäpalloilijaksi vuonna 1969.
Saavutukset

5 SM-kultaa: 1970, 1972, 1974–1976
6 SM-hopeaa: 1966–1969, 1971, 1973
2 SM-pronssia: 1964, 1965
Etenijäkuningatar: 1969
Vuoden pesäpalloilija: 1969
9 Itä-Länsi-ottelua: 1966–1970, 1972–1975
Elinkeinoelämän keskusliitto

| Elinkeinoelämän keskusliitto ry |
| --- | --- |

Perustettu:  2005
Toimiala:  työnantajaliittojen keskusjärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  19 jäsenliittoa n. 15 000 jäsenyritystä
Toimitusjohtaja:  Jyri Häkämies
Puheenjohtaja:  Harri Broman
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elinkeinoelämän keskusliitto ry (EK, ruots. Finlands näringsliv rf) on suomalainen elinkeinoelämän etujärjestö, joka aloitti toimintansa vuoden 2005 alussa, kun Palvelutyönantajat (lyhenne PT) ja Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliitto (TT) yhdistyivät. Metsäteollisuus ry erosi EK:sta kesäkuussa 2016.
Vuonna 2023 järjestöön kuuluu 19 yksityisen sektorin toimialaliittoa, joihin kuuluu noin 15 000 jäsenyritystä. Ne työllistävät noin 900 000 työntekijää. EK:n jäsenyrityksistä 96 % on PK-yrityksiä. EK:n hallituksen puheenjohtaja on Harri Broman, ja EK:n toimitusjohtaja on Jyri Häkämies.
EK:n tehtävät

EK:n tarkoituksena on edustaa jäseniään elinkeino- ja työmarkkinapoliittisissa asioissa sekä yhteiskunnallisessa päätöksenteossa. EK on erityisesti työvoimaa käyttävien yritysten asialla. Järjestön tavoitteita ovat yritys- ja elinkeinotoiminnan kilpailukyvyn varmistaminen sekä yrittäjyyden, markkinatalouden, terveiden liiketoiminnan muotojen ja kansainvälistymisen tukeminen.
EU-edunvalvonta

Noin 70 % elinkeinoelämää koskevasta lainsäädännöstä on lähtöisin EU:sta ja valtaosa EU lainsäädännöstä vaikuttaa yritystoimintaan.
EK seuraa ja vaikuttaa EU-hankkeisiin, jotka koskettavat yritystoimintaa. EK:lla on toimisto Brysselissä. Sen lisäksi EK:n asiantuntijat Suomessa vastaavat oman alansa EU-vaikuttamisesta.
Brysselin toimisto tuottaa ja välittää lainsäädännön valmistelijoille ja päätöksentekijöille tietoa suomalaisten yritysten näkemyksistä ja tiedottaa EU-hankkeista Suomen elinkeinoelämälle.
EK pitää yhteyttä elinkeinoelämän eurooppalaisiin sisarjärjestöihin ja on jäsen Euroopan elinkeinoelämää ja työnantajia edustavassa järjestössä BusinessEuropessa.
Puheenjohtajat ja toimitusjohtajat

Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton puheenjohtajat
1993–1994 Vuorineuvos Tauno Matomäki, Repola Oyj
1995–1996 Vuorineuvos Georg Ehrnrooth, Metra Oyj
1997–1999 Vuorineuvos Jukka Härmälä, Enso Oyj ja Stora Enso Oyj
2000–2001 Vuorineuvos Jyrki Juusela, Outokumpu Oy
2002 Konsernijohtaja Christoffer Taxell, Partek Oyj
2002–2003 Vuorineuvos Heikki Pentti, Lemminkäinen Oyj
2003–2004 Toimitusjohtaja Juha Rantanen, Ahlstrom Oyj
EK:n puheenjohtajat
2005–2006 Ministeri Christoffer Taxell
2007–2008 Hallituksen puheenjohtaja Antti Herlin, Kone Oyj
2009–2010 Toimitusjohtaja Sakari Tamminen, Rautaruukki Oyj
2011–2012 Konsernijohtaja Ole Johansson, Wärtsilä Oyj
2013–2014 Vuorineuvos, hallituksen puheenjohtaja Ilpo Kokkila, Pontos Oy
2015–2016 Tekniikan tohtori Matti Alahuhta
2017–2018 Toimitusjohtaja Veli-Matti Mattila, Elisa Oyj
2018–2020 Toimitusjohtaja Pekka Lundmark, Fortum Oyj ja Nokia Oyj
2021– 2022 Diplomi-insinööri Jaana Tuominen
2023– 2024 Hallituksen puheenjohtaja Harri Broman, Broman Group
2025–          Hallituksen puheenjohtaja Aaro Cantell, Normet Group Oy
Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton toimitusjohtajat
tammikuu 1993 – toukokuu 2003 Johannes Koroma
kesäkuu 2004 – syyskuu 2004 Kalevi Hemilä
syyskuu 2004 – joulukuu 2004 Tarmo Korpela (vt)
EK:n toimitusjohtajat
kesäkuu 2004 – syyskuu 2010 Leif Fagernäs
syyskuu 2010 – marraskuu 2012 Mikko Pukkinen
marraskuu 2012 – Jyri Häkämies
Johtoryhmä

Jyri Häkämies, toimitusjohtaja
Nora Elers
Ulla Heinonen
Petri Vuorio
Ilkka Oksala
Tommi Toivola
Sami Pakarinen
Jäsenjärjestöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elintarviketeollisuusliitto ry  Energiateollisuus ry  Finanssiala  Henkilöstöala HELA ry  Hyvinvointiala HALI ry  Kaupan liitto  |  Kemianteollisuus  Kiinteistötyönantajat  Matkailu- ja Ravintolapalvelut MaRa ry  Medialiitto  Palvelualojen työnantajat PALTA  Puusepänteollisuus ry  |  Rakennusteollisuus RT ry  Rannikko- ja Sisävesiliikenteen Työnantajaliitto RASILA  Satamaoperaattorit ry  Sivistysala ry  Suomen Tekstiili ja Muoti ry  Teknologiateollisuus ry  Yhteinen Toimialaliitto ry  |
Aiheesta muualla

Elinkeinoelämän keskusliiton kotisivut.
Finlands Näringsliv EK hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Elinkeinoelämän keskusliitto |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Elintarviketeollisuusliitto  Energiateollisuus  Finanssiala  Henkilöstöpalveluyritysten liitto  Hyvinvointiala HALI  Kaupan liitto  Kemianteollisuus  Kiinteistötyönantajat  Matkailu- ja Ravintolapalvelut MaRa  Medialiitto  Palvelualojen työnantajat Palta  Puusepänteollisuus  Rakennusteollisuus RT  Rannikko- ja Sisävesiliikenteen Työnantajaliitto RASILA  Satamaoperaattorit  Sivistystyönantajat  Suomen Tekstiili & Muoti  Teknologiateollisuus  Yhteinen Toimialaliitto 
Yritykset:  EK Tieto  Työsuhdejuristit  Julkaisumonistamo Eteläranta 
| n k Eurooppalaisen Suomen sisar- ja yhteisöjäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Sisarjärjestöt:  Eurooppanuoret  Eurooppanaiset  Eurooppafederalistit  Euroklubi  Euroopan kulttuuriyhdistys – EKSO 
Jäsenjärjestöt:  Akava  Elinkeinoelämän keskusliitto  Fingo  Finlands Svenska Skolungdomsförbund  Julkisten ja hyvinvointialojen liitto  Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto  SaferGlobe  Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK  Suomen Ammattiin Opiskelevien Liitto – SAKKI  Suomen Lukiolaisten Liitto  STTK  Suomen opiskelijakuntien liitto  Suomen ylioppilaskuntien liitto  Suomen Opiskelija-Allianssi – OSKU 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Åke Grandell

Åke Grandell
Rolf Åke Grandell (18. maaliskuuta 1938 Lapinjärvi – 21. helmikuuta 2015 Kauniainen)  oli suomenruotsalainen Kauniaisissa asunut toimittaja, säveltäjä ja sanoittaja, joka voitti vuonna 1986 Pispalan Sottiisin sävellyskilpailun ensimmäisen palkinnon. Grandell vaikutti myös kokoonpanossa Halsbrytarna.
Grandell pääsi ylioppilaaksi 1957 Loviisan ruotsalaisesta yhteislyseosta ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Åbo Akademista 1964. Hän oli englanninkielen opettajana 1965–1966 ja sen jälkeen Yleisradion ruotsinkielisen radiotoimituksen viihdetoimittajana vuodesta 1967 aina eläkkeelle siirtymiseen saakka vuonna 2001. Hän jatkoi vielä tämän jälkeenkin freelance-toimittajana. Grandell oli Tondiktarna-järjestön perustajajäsen ja pitkäaikainen puheenjohtaja. Grandell sävelsi laulu- ja laulelmatekstejä, toimi levytuottajana ja kirjoitti runoja joita julkaistiin kolmena kokoelmana.
Kirjallista tuotantoa

Vindhänder : runokokoelma. 1993
Hjärtevisor : diktantologi. Tondiktarna, Oravais 1997
Bäckalopp. 1998
'+ - 0. Okay's music, Grankulla 2007
Smått. Okay's music, Grankulla 2010
Nuottivihkot

Viseverser (1991)
Nu säg mig, min kära (1998)
Spelmannens aftonbön (2005)
Diskografia

Jag vet en dejlig rosa... och annat ur Åkes visbok (1987)
Viseverser - Nyvisa (1991)
Marknan i Fjär (1994)
Nu säg mig, min kära (1998)
Teater (2001)
Ett barn blir oss givet (2002)
Spelmannens aftonbön (2003)
Vägen väntar vandrare (2005)
Bortom skogen dunkelgrön (2005)
Aiheesta muualla

Åke Grandellin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Åke Grandellin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva  Uppslagsverket Finland
Ivan Bartoš

Ivan Bartoš vuonna 2021.
Ivan Bartoš (20. maaliskuuta 1980 Jablonec nad Nisou, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen poliitikko, joka toimi maansa aluekehitys - ja varapääministerinä vuosina 2021–2024. Hän oli Tšekin piraattipuolueen puheenjohtaja lähes 15 vuoden ajan ennen kuin erosi tehtävästä vuonna 2024.
Elämä

Bartoš syntyi ja varttui pohjoisböömiläisessä Jablonec nad Nisoun kaupungissa. Hän opiskeli tieto- ja kirjastoalaa Prahan Kaarlen yliopistossa. Valmistuttuaan maisteriksi, Bartoš toimi tietotekniikan asiantuntijana sekä ulkomaalaisissa, että tšekkiläisissä yrityksissä. Bartoš valittiin ensimmäistä kertaa vastaperustetun Piraattipuolueen puheenjohtajaksi vuonna 2009, missä tehtävässä hän johti puoluetta muun muassa vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Bartoš kuitenkin erosi tehtävästä piraattien äänisaaliin jäätyä 4,78 prosenttiin, minkä jälkeen hän toimi eri tehtävissä puolueen sisällä. Hänet valittiin Piraattipuolueen puheenjohtajaksi uudelleen vuoden 2016 puoluekokouksessa Olomoucissa.
Vuoden 2017 vaaleissa Tšekin piraattipuolue sijoittui kolmanneksi ja sai ensimmäistä kertaa edustajia maan edustajainhuoneeseen. Näihin lukeutui myös Bartoš, joka uusi paikkansa myös vuoden 2021 vaaleissa. Piraatit olivat menneet vaaleihin vaaliliitossa Pormestarit ja sitoutumattomat-puolueen kanssa, mutta äänestystavan vuoksi piraattien paikkamäärä putosi 22:sta neljään. Pettymyksestä huolimatta Bartoš oli vaaliliiton yhteinen pääministeriehdokas, ja kun piraatit menivät Fialan hallitukseen yhdessä Yhdessä vaaliliiton kanssa, nousi hän Tšekin varapääministeriksi sekä aluekehitysministeriksi.
Bartoš ilmoitti eroavansa piraattien puheenjohtajan paikalta 22. syyskuuta vuoden 2024 aluevaalien päätyttyä puolueen selvään tappioon. Kaksi päivää myöhemmin pääministeri Petr Fiala ilmoitti erottavansa Bartošin ministerinpaikaltaan, vedoten huonosti menneeseen rakennuslupien digitalisointiprojektiin. Presidentti Petr Pavel hyväksyi Bartošin erottamisen 30. syyskuuta. Bartošin seuraajaksi piraattipuolueen puheenjohtajaksi valittiin Zdeněk Hřib marraskuun puoluekokouksessa. Bartošille myönnettiin puolueen kunniakapteenin arvonimi hänen 15 vuotta kestäneen puheenjohtajakauden johdosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Bartoš Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki
Mikko Mäkelä (rovasti)

| Mikko Mäkelä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1972
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  rovasti, toiminnanjohtaja
Muut tiedot
Järjestö:  Lasten ja nuorten keskus
Mikko Mäkelä (s. 1972) on suomalainen pappi ja rovasti, joka on työskennellyt Lasten ja nuorten keskuksen toiminnanjohtajana elokuusta 2022 alkaen. Aiemmin hän on toiminut Kirkkohallituksen kasvatuksen asiantuntijana, Helsingin NMKY:n nuorisotyön johtajana, Helsingin seurakuntayhtymän kasvatus- ja seurakuntapalveluiden päällikkönä sekä Pornaisten seurakunnan vs. kirkkoherrana.
Mäkelä on valtion nuorisoneuvoston jäsen ja toimii luottamustoimissa esimerkiksi Taksvärkin, Lastensuojelun keskusliiton sekä Publivan hallituksessa. Aikaisemmissa luottamustoimissa Mäkelä on toiminut muun muassa Keravan seurakunnan kirkkovaltuuston puheenjohtajana ja Suomen Iceheartsin hallituksen varapuheenjohtajana.
Mäkelä on koulutukseltaan teologian maisteri, työnohjaaja, konsultti ja ratkaisukeskeinen terapeutti. Hän on ollut ideoimassa Walk in -terapiatoimintaa Suomeen.
Mikon nuorempi

| Mikon> Μίκων.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: ? ?
Ammatti:  taidemaalari
Mikon (m.kreik. Μίκων, Mikōn, lat. Micon) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari, jonka Plinius vanhempi mainitsee taidemaalari Timareten isänä, ja erottaa hänet tunnetummasta taidemaalari Mikonista epiteetillä minor (”nuorempi” tai ”vähäisempi”).
Justin Baldoni

| Justin Baldoni |
| --- | --- |
 Justin Baldoni vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1984 (ikä 41)
Ammatti:  näyttelijä elokuvaohjaaja
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Jane the Virgin
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Justin Baldoni (s. 24. tammikuuta 1984) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan roolistaan televisiosarjassa Jane the Virgin sekä ohjaamastaan elokuvasta Five Feet Apart. Baldoni on ohjannut myös elokuvan Se päättyy meihin, jossa hän esittää pääosaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Justin Baldoni Wikimedia Commonsissa
Justin Baldoni Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Stellan Bengtsson

Stellan Bengtsson vuonna 1972.
Stellan Bengtsson (s. 26. heinäkuuta 1952 Slöinge) on ruotsalainen pöytätennispelaaja. Hän voitti vuonna 1971 ensimmäisenä ruotsalaisena lajissaan maailmanmestaruuden yksinpelissä. Kaksinpelissä hänestä tuli maailmanmestari vuonna 1973 yhdessä Kjell Johanssonin kanssa. Hän on lisäksi voittanut yksinpelissä Euroopan mestaruuden 1972, MM-pronssia 1981, EM-pronssia 1970 ja 1980 sekä Ruotsin mestaruuden seitsemän kertaa. Kaksinpelissä hänellä on lisäksi useita mitaleja.
Lopetettuaan kilpauransa 1980-luvulla hän ryhtyi valmentajaksi ja asuu nykyisin Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stellan Bengtsson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ruotsi 
Taiteenala:  MusicBrainz
Nanna Salmi

Nanna Salmi (s. 1949, Lahti) on suomalainen tekstiilitaiteilija ja korusuunnittelija, joka on erikoistunut hevosen jouhista valmistettuihin koruihin.
Salmi on opiskellut Hollolan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa 1970-luvun puolivälissä.
Salmen töitä oli ensi kertaa esillä 1981. Salmi työskenteli tuolloin Lahden Messilässä. Hän suunnitteli Helmi Vuorelmalle sarjatyönä tehtävän kokoelman, jossa hän noudatti Vuorelman toiveita, kun taas näyttelyssä kuvat ovat hänen "omiaan".
Nenne Hallman luonnehtii Helsingin Sanomien jutussa vuodelta 1985 Salmea arvostetuksi applikaatiotöiden ammattilaiseksi. Ensimmäiset kangaskuvat Salmi teki ollessaan mukana lahtelaisessa Nostoväkinäyttömässä. Jutussa Salmi kertoo, kuinka viiva alkoi riivata häntä, ja hän sommitteli sitä kuukausikaupalla.
Ura > Opinnot

Nanna Salmi opiskeli kankaankudontaa Hollolan Käsi- ja taideteollisessa oppilaitoksessa 1970-luvun puolivälissä, toimi valmistuttuaan kankurina ja kutoi tilaustyönä mattoja, poppanoita, vaatetuskankaita ym.
Ura > Applikaatiot

1980-luvun alussa Nanna Salmea alkoi kiinnostaa myös kuvataiteen tekeminen ja tekniikaksi valikoitui applikaatio, materiaalina vuorisilkki. Hänen applikaatioitaan on monissa yksityisissä ja julkisissa kokoelmissa. Muun muassa Asko Oy, Electrolux-Husqvarna Oy, Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliitto, Osuuspankkien Keskuspankki ja Suomen Yhdyspankki ovat ostaneet hänen töitään. Nanna Salmi on pitänyt myös useita yksityisnäyttelyitä ja osallistunut yhteisnäyttelyihin sekä applikaatioilla että kudotuilla tekstiileillä Suomessa ja ulkomailla.
Nanna Salmi on tehnyt urallaan myös monipuolista suunnittelutyötä: sisustuksia, puutarhasuunnitelmia ja graafista suunnittelua (muun muassa kartta ja yrittäjäesittelyt Artjärven kunnan julkaisemaan matkailuesitteeseen). Teatteriharrastuksen myötä on syntynyt lavastus ja puvustus lahtelaisen Nostoväkinäyttämön Pekka Puupää -näytelmään 1979 ja lavastus Ainopuiston teatterin "Punaiset ruusukkeet" -näytelmään vuonna 2017.
Ura > Oma korumallisto ja hevosen häntäjouhet

1990-luvulla alkanut ratsastusharrastus vei Nanna Salmen mennessään ja toi mukanaan hänelle uuden materiaalin, hevosen häntäjouhet. Vuonna 2000 hän perusti oman korumalliston, jossa yhdistyvät käsityötaidot ja rakkaus hevosiin. Jouhista kudotaan nauha ja kultaseppä yhdistää nauhat jalometallisiin koruosiin.  Koruissa käytetään useimmiten asiakkaan oman hevosen jouhia ja asiakkaita on ympäri maailmaa tavallisista harrastajista olympiatason urheilijoihin.
Vuonna 2022 avattiin Suomen kello- ja korumuseo Kruunu, jonka kokoelmiin ne haluttiin.lähde?
”Kun näin ensimmäisen kerran Nanna Salmen tekemän jouhinauhan, olin hyvin hämmästynyt ja vaikuttunut siitä, kuinka hieno kudotun jouhinauhan ja modernin korusuunnittelun yhdistelmä oli. Tiesin, että tämä on jotain, jonka täytyy päästä Suomen kellomuseon ja korumuseon pysyvään kokoelmaan.” Essi Pullinen, museonjohtajaKorut ovat saaneet myös kansainvälistä huomiota käsityöalojen ammattilaisilta. Vuonna 2024 Michelangelo Foundation kutsui Nanna Salmen arvostettuun Homo Faber Guideen.
Aiheesta muualla

Annikki Olkkonen: "Halusin ruohomaton varpaitteli alle". Kotipuutarha-lehti 69 (2009) : 4, s. 42-48 (Esittelyssä korutaiteilija Nanna Salmen puutarha Lahdessa.)
Nykytallennus | Suomen käsityön museo - The Craft Museum of Finland museonayttely.fi. Viitattu 13.2.2025.
Emmi Tuukkanen: Rakkaat hevoset - jouhikorusuunnittelija Nanna Salmi, 2018
”Nostoväkinäyttämö - Nostoväkinäyttämön Pekka Puupää”. Metason (käsikirjoitus). EN
Suomen Lähijunat
Aiheesta muualla

Verkkosivut
Zoe Perry

| Zoe Perry> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. syyskuuta 1983 (ikä 41) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Vanhemmat:  Jeff Perry Laurie Metcalf
Puoliso:  Gab Taraboulsy
Näyttelijä
Aktiivisena:  1992–
Aiheesta muualla
IMDb 
Zoe Perry (s. 26. syyskuuta 1983) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tunnettu roolistaan Mary Cooperina televisiosarjassa Young Sheldon. Hän on lisäksi näytellyt esimerkiksi televisiosarjoissa NCIS Rikostutkijat, Greyn anatomia, Rakkauden anatomia ja Kova laki: Rikollinen mieli.
Perry syntyi vuonna 1983 Chicagossa. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Jeff Perry ja Laurie Metcalf. Hän on perheensä neljästä lapsesta vanhin. Perry opiskeli ensin Bostonin yliopistossa, ja sitten Northwestern-yliopistossa, minkä jälkeen hän muutti New Yorkiin näyttelijäntöiden perässä. Hän on naimisissa tuottaja Gab Taraboulsyn kanssa.
Käännös suomeksi
Ludvig XI

Ludvig XI, Jacob de Littemont n. 1496
Filip VI
Juhana II Hyvä
Lapset:
Juhana II
Kaarle V
Ludvig I, Anjoun kreivi
Jean, Berryn herttua
Filip, Burgundin herttua
Lapset:
Kaarle V
Kaarle VI
Louis I, Orléansin herttua
Lapset:
Kaarle VI
Valois'n Isabella
Valois'n Katariina
Kaarle VII
Lapset:
Kaarle VII
Ludvig XI
Lapset:
Ludvig XI
Kaarle VIII
Lapset:
Kaarle VIII
Ludvig XI Harkitsevainen (ransk. Louis XI Le Prudent); (3. heinäkuuta 1423 Bourges, Berryn herttuakunta – 30. elokuuta 1483 Château de Plessis-lez-Tours, La Riche, Indre-et-Loiren departementti, Ranskan kuningaskunta) oli Ranskan kuningas vuosina 1461–1483.
Suku

Ludvig oli kuningas Kaarle VII:n ja Marie d'Anjoun vanhin poika ja yksi Ranskan menestyksekkäimmistä kuninkaista. Ludvig XI:n poliittisen juonittelutaipumuksen — joidenkin mukaan myös ruman ulkonäkönsä vuoksi — hänestä käytetään lisänimeä Hämähäkki. Ludvig XI nousi kapinaan isäänsä vastaan jo 16-vuotiaana, mutta sai kruunun lopulta vasta tämän kuoltua. Ludvig XI kuului kapetingien dynastian Valois-haaraan.
Nousu kuninkaaksi

Jo kruununprinssinä Ludvig vehkeili isäänsä vastaan ja tämä karkotti hänet Dauphinén herttuakuntaan. He sopivat riitansa, mutta viimeisinä vuosinaan Kaarle VII epäili aina poikaansa ja pelkäsi, että tämä aikoi myrkyttää hänet.
Kuninkaaksi päästyään vuonna 1461 Ludvig erotti heti kaikki isänsä ministerit ja neuvonantajat ja kokosi ympärilleen uskollisen joukon alempisäätyisiä henkilöitä pienaatelistosta ja porvaristosta, joiden seurassa hän parhaiten viihtyi. Hänen pukeutumisessaan ja elintavoissaan näkyi myös tämä taipumus. Hän käytti karkeasta kankaasta ommeltua tunikaa ja vanhaa lierihattua, jonka reunoista riippui pieniä pyhäinkuvia. Ylipyöveli Tristan oli tarinan mukaan hänen uskollisin ystävänsä. Ludvig noudatti tarkoin uskonnollisia menoja, antoi runsaita lahjoituksia kirkolle ja luostareille ja osoitti pyhimyksille suurta kunnioitusta. Hän rukoili jo ennaltakäsin raakuuksiaan anteeksi Neitsyt Marialta, jolle hän teki lahjoituksia mikäli hankkeet onnistuivat.
Taistelu lääninherrojen liittoutumaa vastaan

Jo hallintokautensa alussa Ludvig IX alkoi rajoittaa prinssien ja vaikutusvaltaisten vasallien etuoikeuksia. Nämä yhdistivät voimansa Ludvigia vastaan muodostamalla vuonna 1465 liittoutuman, jota kutsuttiin "yhteisen hyvän liigaksi". He tulivat suurella sotajoukolla Île-de-Franceen ja aloittivat taistelun kuninkaan joukkoja vastaan, voitto jäi kuitenkin ratkaisematta. Liittolaiset eivät olleet pitäneet huolta suuren sotajoukkonsa muonituksesta, minkä vuoksi he saivat kärsiä nälkää.
Ludvig pysyi hyvinvarustetussa pääkaupungissaan eikä poistunut sieltä ja antanut nälkäisille vihollisilleen uutta tilaisuutta taisteluun. Liittolaiset alkoivat hieroa sovintoa ja saivat kuninkaalta merkittäviä myönnytyksiä, joten he olivat taipuvaisia rauhaan. Mutta pian heidän lähdettyään Ludvig kutsui kokoon säädyt ja julistutti useimmat lupauksensa laittomiksi.
Sota Burgundia vastaan

Liittoutuman etevimpiä jäseniä oli Burgundin herttua Kaarle Rohkea, jonka omistuksiin kuuluivat myös Alankomaat. Hän oli ritarillinen, ylpeä ja komeutta rakastava ruhtinas, jonka loistavaa hovia ihmeteltiin koko Euroopassa ja jonka yksi kunnianhimoinen aikomus oli itsenäisen kuningaskunnan perustaminen niistä maista, jotka hänellä oli omistuksissaan. Monien erimielisyyksien ratkaisemiseksi Ludvig ehdotti Kaarlelle ystävällismielistä tapaamista Péronnen herttuakunnan alueella. Samanaikaisesti kuningas kuitenkin yllytti alankomaalaisen Liègen kaupungin kapinaan herttuaa vastaan.
Ludvig saapui Péronneen pienen seurueen kanssa ja Kaarle otti hänet vieraanvaraisesti vastaan. Heidän istuessa neuvottelupöydässä, tuotiin ilmoitus Liègen kapinasta ja Ranskan lähettilään osuudesta kapinan lietsontaan. Herttua raivostui ja vangitutti kuninkaan linnan torniin. Ludvigin oli pakko seurata Kaarlea Liègeen näkemään omin silmin, miten ankarasti herttua hävitti kaupunkia ja jossa satoja ihmisiä teurastettiin. Vasta tämän jälkeen Ludvig pääsi vapaaksi tehtyään lupauksia suurista myönnytyksistä, jotka hän jätti täyttämättä.
Kaarle Rohkea jatkoi taistelua Ludvigia vastaan, mutta ryhtyi samalla myös muihin laajoihin hankkeisiin. Hän neuvotteli Saksan keisarin kanssa Trierissä ja esiintyi siellä paljon komeammin kun itse keisari. Hänen tarkoituksensa oli saada keisari korottamaan Burgundin herttuakunta kuningaskunnaksi. Ludvigin onnistui muuttaa keisarin mieli niin, että tämä lähti Trieristä täyttämättä herttuan toivetta. Kaarle ryhtyi sotaan myös Ludvigin sveitsiläisiä liittolaisia sekä Lothringenin herttuaa vastaan. Sota päättyi onnettomasti: Kaarle Rohkea tuli joukkoineen perin pohjin lyödyksi Nancyn luona ja kaatui itsekin taistelussa vuonna 1477. Ludvig liitti heti Burgundin herttuakunnan Ranskan kruunun omistuksiin. Hänen onnistui liittää myös Provence Ranskaan.