stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mihail Pavlovitš Romanov
Suku ja lapsuus, koulutus

Hänen vanhempansa olivat Paavali I ja keisarinna Maria Fjodorovna. Mihaililla oli yhdeksän sisarusta, joista ajalle poikkeukselliseti vain yksi, Olga Pavlovna Romanova kuoli kolmivuotiaana. Mihail oli nuorin lapsi, neljäs poika ja "purppurassa syntynyt" eli kun hänen isänsä oli keisarina. Hänen vanhempia veljiään olivat Aleksanteri I, Nikolai I ja suuriruhtinas Konstantin Pavlovitš. Hänen kummeinaan olivat vanhin veli Aleksandr ja vanhin sisar Aleksandra Pavlovna. Hän oli erityisen läheinen veljensä Nikolain kanssa.
Mihail ja hänen nuorimmat sisaruksensa Anna Pavlovna ja Nikolai kasvatettiin Aleksanteri I:n määräyksestä tiukasti ympäristössä, jossa ruumiillinen kuritus näytteli isoa osaa. Hänen opintojaan ohjasi jalkaväenkenraali, Kuurinmaan kuvernööri Matvei Ivanovitš Lamzdorf, mutta ensisijaisesti häntä opetti äiti Maria Fjodorovna, joka opetti pojilleen luonnontieteitä pitääkseen heidät pois sotilasuralta. Tästä ei kuitenkaan ollut mitään hyötyä, sillä Mihail ja Nikolai halusivat mukaan kaikenlaiseen sotilaalliseen toimintaan. Mihail osallistui jo 16-vuotiaana vuonna 1814 sotaan Napoleonia vastaan.
Sotilasura

Mihail osallistui Aleksanteri I:n äkillisen kuoleman jälkeisen dekabristikapinan tukahduttamiseen vuonna 1825. Kun uutinen kapinasta saapui, Mihail oli Varsovassa. Seuraavana päivänä hän lähti Pietariin mukanaan suuriruhtinas Konstantinin kirje, jossa tämä luopui oikeudestaan ​​valtaistuimeen. Saapuessaan Pietariin hän sai tietää, että uskollisuusvala Konstantinille oli jo vannottu. Hän palasi Varsovaan ja yritti turhaan saada veljensä tulemaan pääkaupunkiin. Palattuaan aikaisin 14. joulukuuta hän havaitsi, että tykistöjoukot olivat vannoneet valan Nikolai I:lle, minkä vuoksi Konstantinille vannoneet joukot ryhtyivät vallankaappaukseen. Vallankaappaus murskattiin tammikuun 3. päivään mennessä. Osallistujat vangittiin, tuomittiin kuolemaan tai karkotettiin Siperiaan.
Suuriruhtinas Mihail kuului kansannousun tutkintalautakuntaan ja vaati, että runoilija Wilhelm Küchelbecker, joka tuomittiin kuolemanrangaistukseen suuriruhtinaan murhaamisyrityksestä, muutettiin vankeudeksi ja pakkotyöksi, mikä onnistukin.
Vuosina 1826–1828 hän taisteli Venäjän ja Turkin sodassa kaartijoukkojen komentajana. Puola-Liettuan marraskuun kansannousun 1830-1831 tukahduttamisen ansiosta hänelle myönnettiin kenraaliadjutantin arvo. Esimiehenä hän oli ankara mutta usein myös ystävällinen alaisilleen.
Avioliitto

Mihail Pavlovitš pysytteli naimattomana 26-vuotiaaksi asti. Vuonna 1822 hän matkusti Stuttgartiin tutustuakseen prinsessaan, jota monet kuvailivat kaikin puolin viehättäväksi ja joka oli hänen äitinsä veljen Fredrik I:n pojan Paulin tytär. Mihail ei pitänyt äitinsä hänelle valitsemasta morsiamesta, mikä johtui todennäköisesti hänen veljensä Konstantinin vaikutuksesta ja tämän vihasta ​​saksalaisia ​​prinsessoja kohtaan epäonnistuneen avioliiton jälkeen Saksi-Coburg-Saalfeldin prinsessa Julianen kanssa.
Henkilökohtaisista mielipiteistään huolimatta Mihail totteli äitinsä toiveita ja kihlasi 15-vuotiaan Württembergin prinsessa Charlotten vuonna 1822. Vuonna 1823 Charlotte kääntyi ortodoksiseen uskontoon ja otti nimen Jelena Pavlovna. Pari vihittiin 20. helmikuuta 1824 Talvipalatsin kirkossa Pietarissa ja he asettuivat asumaan heitä varten rakennettuun Mikaelin palatsiin Pietariin.
Kuten isänsä Paavali I Mihail oli kuumaverinen, helposti kiivastuva ja ylenmäärin kiinnostunut sotilasharjoituksista. Hän oli sukulaistensa parissa pidetty, koska hän oli sosiaalinen, jatkuvasti vitsaileva ja piti käytännön piloista.
Mikaelin palatsi

Suuriruhtinaan isä Paavali I oli hänen syntymästään lähtien varannut varoja hallitsevan keisarin pojalle sopivan palatsin rahoittamiseen. Paavali I ei onnistunut rakennuttamaan palatsia ennen kuin hänet murhattiin vuonna 1801, kun Mihail oli vain kolmevuotias. Veli Aleksanteri I lahjoitti palatsin hänelle vuonna 1825.
Arkkitehti Carlo Rossin suunnitelmien mukaan Mikaelin palatsi rakennettiin vuosina 1819-1825. Mihailin äidin leskikeisarinna Maria Fjodorovnan kuoltua vuonna 1828 Pavlovskin palatsi testamentattiin Mihailille. Hän ja puoliso Jelena Pavlovna vierailivat palatsissa usein varsinkin kesäisin. Mihail Pavlovitšin kuoleman jälkeen vuonna 1849 Mihailovskin palatsi myytiin valtion rahakamarille, ja nykyisin sen tiloissa toimii Venäläisen taiteen museo.
Lapset

Mihail Pavlovitšille ja Charlottelle eli Jelena Pavlovnalle syntyi viisi tytärtä:
suuriruhtinatar Maria Mihailovna (9. maaliskuuta 1825 Moskova – 19. marraskuuta 1846 Wien); kuoli tuberkuloosiin naimattomana 21-vuotiaana.
suuriruhtinar Jelisaveta Mihailovna (26. toukokuuta 1826 Moskova – 28. tammikuuta 1845 Wiesbaden); avioitui Nassaun herttua Adolfin kanssa ja kuoli synnytykseen 19-vuotiaana.
suuriruhtinatar Jekaterina Mihailovna (28. elokuuta 1827 Pietari – 12. toukokuuta 1894 Pietari); avioitui 1851 Mecklenburg-Strelitzin herttua Georg Augustin (1824–1876) kanssa ja samalla hän menetti Venäjän kansalaisuuden. He saivat neljä lasta, joista esikoinen Nikolaos syntyi vuonna 1854 ja kuoli samana päivänä. Tytär Jelena Maria (1857–1936) avioitui Saksi-Altenburgin prinssi Albertin kanssa, heille ei syntynyt lapsia. Toiseksi vanhin poika Georg Alexander (1859–1909) avioitui morganaattisesti äitinsä paheksunnasta huolimatta hovinainen Natalia Wonliarskin kanssa, joka sai tittelin Carlowin kreivitär; heille syntyi neljä lasta. Nuorin tytär Marie-Frederica kuoli alle yksivuotiaana 1861. Nuorin poika Karl Mihail (1863–1934) pysyi naimattomana eikä hänellä ollut jälkeläisiä.
suuriruhtinatar Aleksandra Mihailovna (28. tammikuuta 1831 Moskova – 27. maaliskuuta 1832 Moskova); kuoli alle kaksivuotiaana
suuriruhtinatar Anna Mihailovna (27. lokakuuta 1834 Moskova – 22. maalikuuta 1836 Pietari); kuoli alle kolmivuotiaana.
Suuriruhtinas halusi todella pojan, josta hän voisi kasvattaa sotilaan. Mutta perheeseen syntyi vain tyttöjä, ja hän jätti heidän kasvatuksensa vaimolleen. Kuitenkaan Mihail Pavlovitš ei voinut kieltää itseltään iloa ottaa yksi sotilasaineita heidän kasvatusohjelmaansa vedoten siihen, että jokainen hänen tyttäristään oli (kuten heidän äitinsä) yhden ratsuväkirykmentin päällikkö.
Suhteesta vastaanottovirkailija Karolina Karlovna Stieglitzin kanssa, avioton tytär:
Nadežda Mihailovna Junina (1. joulukuuta 1843 – 9. heinäkuuta 1908), jonka paroni Aleksander von Stieglitz ja hänen vaimonsa adoptoivat. Hän meni naimisiin todellisen salaneuvoksen, valtioneuvos Aleksandr Polovtsovin kanssa ja heillä oli neljä lasta, jotka avioituivat aatelisten kanssa ja saivat korkeita sotilasarvoja.
Sairaus ja kuolema

Vaikka suuriruhtinas vaikutti vahvalta, hän ei ollut erityisen terve. Vuonna 1819 hän sairastui vakavasti, ja häntä hoidettiin Karlovy Varyn kylpylän kuumissa lähteissä. Vuonna 1837 häntä hoidettiin useita kuukausia Euroopan kylpyläkohteissa, mutta kaikesta huolimatta hän kärsi edelleen. Mihail nauroi usein lääkärinsä suosituksille eikä aina noudattanut niitä. Veli Nikolai I kirjoitti: "Mihail Pavlovitšin välitön saapuminen [kotiin] on ilon sijaan meille pikemminkin suru, koska hän palaa saamatta päätökseen hoitoaan, joka hänen on aloitettava uudelleen, mitä hän, kuten pitänee uskoa, ei tee. Hän ei muuta elämäntapaansa ja huonoja tapojaan."lähde?
Tytär Jelisavetan kuolema synnytykseen 19-vuotiaana vuonna 1845 oli perheelle järkytys. Seuraavana vuonna vanhin tytär Maria kuoli 21-vuotiaana isänsä käsivarsille Wienissä, kärsittyään huonosta terveydestä koko elämänsä. Mihail alkoi saada nenäverenvuotoja, ja sai hermoromahduksen kolme vuotta myöhemmin.lähde?
Huolimatta heikentyneestä terveydestä, suuriruhtinas halusi matkustaa Varsovaan heinäkuussa 1849 huolehtiakseen kaartistaan ​​ja krenatöörijoukoistaan. Joukkojen tarkastuksen aikana hänen kätensä alkoi puutua ja hänet kiidätettiin Belvederen palatsiin. Kaksi ja puoli viikkoa Mihail oli halvaantuneena ja taisteli hengestään. Puoliso ja tytär Jekaterina saapuivat Varsovaan ja viettivät viimeiset päivät hänen vuoteensa vieressä.lähde?
Suuriruhtinas Mihail Pavlovitš kuoli 51-vuotiaana Varsovassa 9. syyskuuta 1849. Hänen maalliset jäännöksensä vietiin höyrylaivalla Stettinistä Pietariin haudattavaksi Pietari-Paavalin katedraaliin 16. syyskuuta. Armeija ja kaarti käytti suruvaatteita kolme kuukautta ja keisarillinen perhe kokonaisen vuoden. Hänen kuolemallaan näytti olevan suuri vaikutus hänelle läheiseen veljeen Nikolai I:een, joka alkoi väsyä helposti ja harmaantui.lähde?
Perintö

Mikonkatu Helsingin keskustassa nimettiin vuonna 1820 hänen mukaansa. Kadun virallisena suomenkielisenä nimenä oli vuosina 1909–1928 Mikaelinkatu.Mihailovski-teatteri Pietarissa, vuosina 1820-1918 toiminut Mihailovskin tykistökoulu (ven. Михайловское Aртиллерийское училище) ja vuosina 1845-1918 toimineet Mihailovski Voronežin kadettijoukot (ven. Михайловский Воронежский кадетский корпус) on nimetty hänen mukaansa.lähde?
Anna Pavlovna, Nikolai ja 8-vuotias Mihail Pavlovitš, F. Ferriere 1806
Suuriruhtinas Mihail Pavlovitš nuorukaisena
Suuriruhtinatar Jelena Pavlovna, Christina Robertson (1796–1854) vuonna 1850
Suuriruhtinatar Jelena Pavlovna, Sophie Chéradame Bertaud 1824
Entinen Mikaelin palatsi 1900-luvun alussa, jolloin siinä toimi jo Venäläisen taiteen museo
Suuriruhtinatar Jelena Pavlovna ja vanhin tytär Maria, Karl Brjullov 1830
Tyttäret Jekaterina Mihailovna (1827-1894), Jelisaveta Mihailovna (1826-1846) ja Maria Mihailovna (1825-1846), Vladimir Gau 1838
Suuriruhtinas Mihail Pavlovitš, Ivan Kramskoi 1845
Pitkäjärvi

Pitkäjärvi on Suomessa hyvin yleinen paikannimi. OIVA-tietopalvelussa on Pitkäjärvi-nimisiä järviä 174 kpl.
Järvet > Järviä Venäjällä

Pitkäjärvi, suvantojärvi Paatsjoen varrella Norjan ja Venäjän rajalla
Pitkäjärvi, järvi Pietarissa Venäjällä
Pitkäjärvi, Petäjäjärvi, järvi Suojärven piirissä Venäjällä, ent. Korpiselän kunnan alueella
Järvet > Fiktiivisiä järviä

Pitkäjärvi, Ereboria lähellä oleva järvi Keski-Maassa J. R. R. Tolkienin teoksissa
Asutusnimet

Pitkäjärvi, kylä Harjavallassa
Pitkäjärvi, kylä Inkerissä
Pitkäjärvi, kaupunginosa Jyväskylässä
Pitkäjärvi, kylä Kangasniemellä
Pitkäjärvi, kylä Kannonkoskella
Pitkäjärvi, kylä Kortesjärvellä
Pitkäjärvi, kaupunginosa Mikkelissä
Pitkäjärvi, kylä Orivedellä
Pitkäjärvi, kylä entisessä Petsamon kunnassa luovutetulla alueella
Pitkäjärvi, kylä Pälkäneellä
Pitkäjärvi, kylä Rautjärvellä
Pitkäjärvi, kylä ja postinumeroalue Somerolla
Pitkäjärvi, kylä Virroilla
Henkilöt

Antti Pitkäjärvi, kosketinsoittaja ja laulaja
Muita

Pitkäjärveläiset, Jalmari Finnen kirjoittama näytelmä vuodelta 1923 ja siitä sovitettu suomalainen elokuva vuodelta 1951
Pitkäjärven vapaa-ajankeskus, urheilu- ja liikuntakeskus Kokemäellä
Pitkäjärven Vaeltajat, Espoon Laaksolahdessa toimiva partiolippukunta
Pitkäjärven koulu, koulu Kangasalla. Samannimisiä kouluja on tai on ollut myös Harjavallassa, Simpeleellä ja Somerolla.
Hirvilampi (Kuopio)

| Hirvilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°44′06″N, 27°18′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskujoki:  suo-oja Valkeiseen 
Järvinumero:  14.727.1.033
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  123,5 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,522 km  
Pinta-ala:  1,447 ha  
Suurin syvyys:  5,5 m  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Hirvilampi  on Pohjois-Savossa Kuopiossa  Kukkamäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 220 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Kivijoen valuma-alueeseen (14.727) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 123,5 metriä mpy.
Wydad Casablanca

Wydad Athletic Club tunnetaan myös nimellä Wydad Casablanca (arab. نادي الوداد الرياضي‎) on marokkolainen urheiluseura, joka tunnetaan paremmin jalkapalloseurana. Wydad Casablancan paikalliskilpailija on Raja Casablanca.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1937. Jalkapalloilussa joukkueen menestys vuodet sijoittuvat 1990-luvulle, jolloin Wydad voitti muun muassa maansa mestaruuden kolmesti, sekä kerran Afrikan Mestarien liigan. Yhteensä joukkue on voittanut seitsemäntoista Marokon-mestaruutta, joka on eniten Marokon pääsarjassa. 2017 vuonna seura saavutti ensimmäisen kansainvälisen mestaruuden 15 vuoden tauon jälkeen kun se kaatoi Afrikan mestarien liigan finaalissa egyptiläisen Al-Ahlin kahden ottelun yhteistuloksella 2-1.
Saavutukset > Kotimaan saavutukset

Marokon mestaruus (21): 1948, 1949, 1950, 1951, 1955, 1957, 1966, 1969, 1975, 1976, 1977, 1986, 1990, 1991, 1993, 2006, 2010, 2015, 2017, 2019, 2021
Marokon cup (9): 1970, 1978, 1979, 1981, 1989, 1994, 1997, 1998, 2001
Saavutukset > Kansainväliset saavutukset

Pohjois-Afrikan mestarien cup (3): 1948, 1949, 1950
Pohjois-Afrikan cup: 1949
Mohamed V Cup: 1979
Arabian Mestarien liiga: 1989
Arabian Super Cup: 1990
Afrikan Mestarien liiga (2): 1992, 2017
CAF Super Cup: 2018
Afro-Asian Club Championship: 1994
Afrikan Cup voittajien cup: 2002
Päävalmentajat

| Kausi | Valmentaja |
| --- | --- |
1995–1996:  Badou Ezzaki
1997–2001:  Marcel Husson
2001–2002:  Ladislas Lozano (5/2001–3/2002)
2002–2003:  Oscar Fulloné
2003–2004:  Michel Decastel
2005–2006:  José Romão
2006–2007: 
2006–2007:  Ladislas Lozano (11/2006–6/2007)
2007–2008:  Plamen Markov (2007)
2007–2008:  Jean-Michel Cavalli (12/2007–2/2008)
2007–2008:  Oscar Fulloné (3/2008–6/2008)
2008–2010:  Badou Ezzaki
2008–2010:  Fakhreddine Rajhi (5/2010)
2010–2011:  José Dutra dos Santos (2010)
2010–2011:  Diego Garzitto (10/2010–1/2011)
2010–2011:  Fakhreddine Rajhi
2011–2012:  Michel Decastel (7/2011–1/2012)
2011–2012:  Benito Floro
2012–2013:  Benito Floro (1/2012–9/2012)
2012–2013:  Zaki Badou (9/2012–2013)
2013–2014:  Abderrahim Talib (6–12/2013)
2013–2014:  John Toshack
2014–2015:  John Toshack
2015–2016:  John Toshack
2016–2017:  John Toshack (2014–9/2016)
2016–2017:  Sébastien Desabre (9/2016–1/2017)
2016–2017:  Hussein Amotta
2017–2018:  Hussein Amotta (1/2017–1/2018)
2017–2018:  Faouzi Benzarti
2018–2019:  Faouzi Benzarti (1/2018–9/2018)
2018–2019:  René Girard
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu (ranskaksi)
Gilgameš (kuningas)

Mahdollisesti Gilgamešia esittävä veistos Assyrian kuninkaan Sargon II:n palatsista.
Gilgameš tai Gilgamesh (sumeriksi Bilgames) on tunnetuin muinaisen Mesopotamian sankareista ja Gilgameš-eepoksen päähenkilö. Hän oli sumerilainen kuningas, joka hallitsi Urukin kaupungissa vuoden 2700 eaa. tienoilla. Kaiken kaikkiaan hänestä kerrotaan viidessä muinaisessa sumerilaisessa kertomuksessa. Vanhassa sumerilaisessa kuninkaiden luettelossa kerrotaan, että Gilgamešin äiti oli jumalatar Ninsun, ja eepoksessa hänen isäkseen mainitaan kuningas Lugalbanda. Hän oli siten osaksi jumala ja osaksi ihminen.
Vaikka Gilgameš on luultavasti ollut todellinen historiallinen henkilö ja Urukin hallitsija, eepoksissa ja runoelmissa kerrotut sankarityöt ja retket ovat pelkkiä myyttisiä taruja, joista ei ole historiallisia todisteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gilgameš (kuningas) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  WorldCat 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Janne Saksela

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. maaliskuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 185 cm
Junioriseurat
1998–2003: SAPA
2004–2006: HJK
2007–2011: PK-35
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2011 | PK-35 Vantaa | 19 | (1) |
| 2012 | HJK | 0 | (0) |
| 2012 | → Klubi 04 | 7 | (0) |
| 2012–2013 | JJK | 9 | (1) |
| 2014–2016 | RoPS | 69 | (3) |
| 2017–2019 | Sparta Rotterdam | 22 | (0) |
| 2019–2020 | Ilves | 11 | (0) |
| 2021–2022 | HJK | 19 | (0) |
| 2022 | → Klubi 04 | 3 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 159 | (5) |
Maajoukkue
| 2010 | Suomi U17 | 5 | (0) |
| 2010–2011 | Suomi U18 | 16 | (1) |
| 2011 | Suomi U19 | 2 | (0) |
| 2012 | Suomi U20 | 2 | (0) |
| 2012–2013 | Suomi U21 | 4 | (0) |
| 2016–2017 | Suomi | 8 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Janne Saksela (s. 14. maaliskuuta 1993 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt jalkapalloilija ja entinen lapsinäyttelijä, joka esitti pääosaa Suden arvoitus -elokuvassa (2006) roolihahmonaan Matias Laiti.
Jalkapallossa Saksela pelasi oikeana laitapuolustajana. Urallaan hän edusti Veikkausliigassa JJK:ta, RoPS:ia, Ilvestä sekä HJK:ta. Vuosina 2017–2019 hän pelasi 2,5 kautta alankomaalaisessa Sparta Rotterdamissa.
Jalkapalloura

Saksela edusti juniorina ensin SAPA:a, Helsingin Jalkapalloklubia ja Pallokerhoa-35. Aikuisten tasolla Saksela debytoi PK-35 Vantaassa Ykkösessä, jossa hän kaudella 2009 pelasi yhden ottelun FC Kiistoa vastaan. Seuraavalla kaudella 2010 hän esiintyi yhdeksässä ottelussa, kuten myös kaudella 2011.
Saksela palasi kasvattajaseuraansa HJK:hon kaudeksi 2012 solmien kahden vuoden sopimuksen sen kanssa. Hän ei kuitenkaan päässyt kentälle liigassa, vaan joutui tyytymään peliminuutteihin reservijoukkue Klubi-04:ssa. Elokuussa 2012 hänet lainattiin toiseen Veikkausliiga-seuraan JJK Jyväskylään aluksi kuukauden sopimuksella, joka myöhemmin muutettiin pysyväksi vuoden 2013 loppuun asti kestäväksi sopimukseksi.
Kaudella 2013 Saksela ei kuitenkaan pelannut yhtään liigaottelua toukokuussa aiheutuneen polvivamman vuoksi. Paria viikkoa myöhemmin hänen sopimustaan jatkettiin kauteen 2014, mutta tämä kuitenkin purettiin lopulta saman vuoden lokakuussa. Marraskuussa hänen ilmoitettiin siirtyvän Rovaniemen Palloseuraan kaudeksi 2014 kaksivuotisella sopimuksella. Lokakuussa 2016 hän teki kahden ja puolen vuoden sopimuksen Sparta Rotterdamin kanssa 1. tammikuusta 2017.
Elokuussa 2019 Saksela siirtyi takaisin Veikkausliigaan Ilveksen riveihin. Huhtikuussa 2021 Saksela solmi 1+1-vuotisen sopimuksen Helsingin Jalkapalloklubin kanssa. HJK:n paidassa Saksela pääsi juhlimaan Veikkausliigan mestaruutta kausilla 2021 ja 2022. Hän päätti ammattilaisuransa kauden 2022 päätteeksi.
Jalkapalloura > Maajoukkueura

Saksela teki debyyttinsä Suomen A-maajoukkueessa 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan. Hän pelasi vuosina 2016–2017 kahdeksan maaottelua, joista kaksi kuului MM-kilpailujen karsintoihin.
Filmografia

Silta (lyhytelokuva, ohj. Kaija Juurikkala)
Suden arvoitus (ohj. Raimo O. Niemi)
Aiheesta muualla

Janne Saksela Elonetissä.
Janne Saksela Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Veddriq Leonardo

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Veddriq Leonardo |  Veddriq Leonardo |  Veddriq Leonardo |  |
Maa:  Indonesia
Miesten kiipeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | Nopeuskiipeily |  |
| World Games  | World Games  | World Games  |  |
|  Kultaa | Birmingham 2022 | Nopeuskiipeily |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Jakarta–Palembang 2018 | Nopeuskiipeilyviesti |  |
|  Hopeaa | Hangzhou 2022 | Nopeuskiipeilyviesti |  |
|  Pronssia | Hangzhou 2022 | Nopeuskiipeily |  |
| Aasian mestaruuskilpailut  | Aasian mestaruuskilpailut  | Aasian mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Bogor 2019 | Nopeuskiipeily |  |
|  Hopeaa | Bogor 2019 | Nopeuskiipeilyviesti |  |
|  Hopeaa | Soul 2022 | Nopeuskiipeily |  |
Veddriq Leonardo (s. 11. maaliskuuta 1997 Pontianak) on indonesialainen kiipeilijä. Hän on erikoistunut nopeuskiipeilyyn.
Pariisin olympialaisissa 2024 Leonardo voitti kultaa nopeuskiipeilyssä. Finaalissa hänen aikansa oli 4,75 sekuntia.
Kaleton (täsmennyssivu)

Kaleton voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Asutusnimiä

Kaleton, kylä Keuruulla, jossa sijaitsee Kalettoman rautatieasema
Vesistöjä

Kaleton, lampi Ikaalisten Juhtimäen lähellä
Kaleton, lampi Jyväskylän Puuppolassa
Kaleton, järvi Kuorevedellä Jämsässä
Kaleton, lampi Kyyjärvellä
Kaleton, järvi Ruoveden Joensuun lähellä
Kaleton, järvi Ruovedellä Jouttenuksen lähellä
Kaleton, järvi Ruoveden Muroleessa
Kaleton, lampi Vesannolla
Kaleton, lampi Ylöjärvellä Länsi-Teiskon lähellä
Pieni-Kaleton, lampi Multialla Linnankylän lähellä.
Pikku-Valkeinen (Kuopio)

| Pikku-Valkeinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°44′02″N, 27°18′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskujoki:  puro Valkeiseen 
Järvinumero:  14.727.1.034
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122 m  
Pituus:  290 m  
Leveys:  230 m  
Rantaviiva:  0,868 km  
Pinta-ala:  3,502 ha  
Suurin syvyys:  3 m  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Pikku-Valkeinen  on Pohjois-Savossa Kuopiossa  Kukkamäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 290 metriä pitkä, 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Kivijoen valuma-alueeseen (14.727) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 122 metriä mpy.
Sakramenttikaappi

Gdańskin Mariankirkon goottilainen sakramenttikaappi.
Sakramenttikaappi eli monstranssikaappi eli hostiarum eli tabernaakkeli on katolisissa kirkoissa kaappi, jossa säilytetään siunattua ehtoollisleipää eli hostiaa. Ehtoollisleipä säilytetään usein monstranssissa (lat. monstrare, näyttää) erityisessä säilytysastiassa, ciboriumissa.
Hostiaa kuljetettiin Kristuksen Pyhän Ruumiin juhlan yhteydessä, ja kuljetusta varten oli astia, monstranssi. Pohjoismaissa keskiajalta säilyneet monstranssikaapit olivat harvinaisia, mutta niitä on ollut kaikissa kirkoissa. Vain yksi tällainen kaappi on säilynyt Suomessa Naantalin kirkossa.
Ruotsin kirkossa on monissa kirkoissa otettu vanha, keskiaikainen sakramenttikaappi uudelleen käyttöön, tai sellainen on hankittu uudempiin kirkkoihin.
Kirjallisuutta

”Tabernaakkeli”, CD-Facta.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-23152-5
Taiteen pikkujättiläinen, s. 721.  (3. painos)  Porvoo:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-16447-X
Honour, Hugh & Fleming, John: Maailman taiteen historia, s. 739.  Helsinki:  Otava, 1992.  ISBN 951-1-11486-7
Palolampi

Palolampi tai Palolammi voi tarkoittaa seuraavia:
Järviä ja lampia

Palolampi, lampi Alavudella
Palolampi, järvi Haapajärvellä
Palolampi, lampi Hankasalmella
Palolampi, lampi Heinolassa Kesiön kylässä
Palolammi, itäinen lampi Heinolan Löytäneen kylässä
Palolammi, pohjoinen lampi Heinolan Löytäneen kylässä
Palolammi, lampi Kankaanpäässä
Palolampi, järvi Kihniössä
Palolampi, järvi Kouvolassa
Palolampi, järvi Pertunmaalla
Palolampi, järvi Pihtiputaalla
Palolampi, järvi Pohjois-Pohjanmaan Pyhäjärvellä (aik. Pyhäjärvi O.l.))
Palolampi, lampi Rautalammilla
Palolampi, lampi Suonenjoella
Palolammi, lampi Uuraisissa lähellä kirkonkylää
Palolampi, lampi Uuraisissa lähellä Puntavuorta
Palolampi, järvi Viitasaarella
Palolampi, lampi Virroilla
Palolammi, lampi Ylöjärvellä
Palolampi, lampi Ähtärissä
Palolampi, järvi Äänekoskella
Iso Palolampi, järvi Rovaniemellä
Pieni Palolampi, lampi Suonenjoella
Pieni Palolampi, lampi Viitasaarella
Pieni Palolampi, lampi Ähtärissä