stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Svetlana Sleptsova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Svetlana Sleptsova |  Svetlana Sleptsova |  Svetlana Sleptsova |  |
Maa:   Venäjä
Naisten ampumahiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Vancouver 2010 | viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2009 | viesti |  |
|  Pronssia | Östersund 2008 | sekaviesti |  |
Svetlana Jurjevna Sleptsova (ven. Светла́на Ю́рьевна Слепцо́ва, s. 31. heinäkuuta 1986) on venäläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Sleptsova on hiihtänyt juniorien MM-kilpailuissa sekä 2005 että 2006 pronssia voittaneessa Venäjän joukkueessa. Henkilökohtaisesta kilpailuista hän on voittanut juniorien MM-kisoista kultaa normaalimatkalta 2005, hopeaa takaa-ajosta 2005, kultaa sprintistä ja takaa-ajosta vuonna 2007.
Sleptsova debytoi aikuisten arvokisoissa Östersundin MM-kilpailuissa 2008, jossa hän sijoittui sprintissä kuudenneksi, takaa-ajossa kahdeksanneksi, yhteislähdössä seitsemänneksitoista ja hiihti avausosuuden Venäjän joukkueessa sekä sekaviestissä ja viestissä. Sekaviestissä hänen joukkueensa sijoittui pronssille ja viestissä neljänneksi. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Venäjän naisten viestijoukkueessa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän hiihti avausosuuden Venäjän kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla Sleptsova oli sprinttikilpailussa kolmastoista ja yhteislähdössä neljästoista. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui sprintissä ja normaalimatkalla seitsemänneksi sekä takaa-ajossa 16:nneksi.
Maailmancupissa Sleptsova saavutti ensimmäisen palkintosijansa oltuaan toinen Oberhofin sprintissä 5. tammikuuta 2008. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Ruhpoldingin sprintissä 11. tammikuuta 2008.
Maailmancupin palkintosijat

Kausi 2007–2008: Oberhof sprintissä toinen, Ruhpolding sprintissä voitto, Antholz takaa-ajon toinen, Antholz sprintissä kolmas, Hanti-Mansijsk yhteislähtökilpailussa kolmas, Oslo sprintissä voitto, Oslo takaa-ajossa voitto; kokonaiskilpailussa kahdeksas
Kausi 2008–2009: Östersund takaa-ajossa toinen, Hochfilzen sprintissä voitto, sprintissä, takaa-ajossa ja normaalimatkalla toinen
Kausi 2009–2010: Hochfilzen takaa-ajossa toinen, Pokljuka sprintissä ja takaa-ajossa voitto
Kausi 2010–2011: Oberhof yhteislähdössä kolmas
Syntipukki (täsmennyssivu)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Syntipukki voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
syntipukki, Raamatusta juontuva ilmaus
Syntipukki, Agapetuksen näytelmä
Pulmallisessa asemassa, tunnetaan myös nimellä Syntipukki (The Goat), Buster Keatonin elokuva vuodelta 1921
Syntipukki, Erkki Karun ohjaama elokuva vuodelta 1935
Syntipukki, Matti Kassilan ohjaama elokuva vuodelta 1957.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Syntipukki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sölvesborgin linna

Linnan sisäänkäynti.
Corps de logi.
Sölvesborgin linna on Ruotsissa Sölvesborgin kunnassa sijainnut linna, joka on nykyisin raunioina. Paikka on kuulunut vaihdellen sekä Ruotsille että Tanskalle ja on ollut asuttu ainakin 1200-luvulta asti. Nykyinen linna, jota kutsutaan nimellä Corps de logi, rakennettiin vanhan linnan paikalle 1800-luvulla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Länsstyrelsen Blekinge län: Förvaltarbostaden och uthuslängorna vid Sölvesborgs slott (ruotsiksi)
Suomalainen maatiaiskana

Suomalainen maatiaiskana on suomalainen kanarotu, joka on ollut Suomen uhanalaisimpia kotieläinrotuja. Nykyään se on saatu elvytettyä melkein kokonaan takaisin ja se onkin tuttu näky kotitarvekanaloissa.
Historia

Suomalaisen maatiaiskanan juuret juontavat rautakaudelle ja se on sopeutunut paikallisiin olosuhteisiin. Myöhemmin nämä paikalliset kanat ovat risteytyneet tuotujen rotukanojen kanssa; nykyiset maatiaiskanat ovat näiden risteytymien jälkeläisiä. 1960-luvulla kotoperäisen kanarodun luultiin kokonaan hävinneen, sillä uudet tuontirodut olivat parempine tuotanto-ominaisuuksineen vallanneet alaa. 1970-luvulla kuitenkin löydettiin Savitaipaleelta kanakanta, joiden hautomista poikasista sai alkunsa "savitaipaleenkana", Suomen yleisin maatiainen. Kanakantoja on nyt löydetty yli kymmenen, ja ne ovat saaneet nimensä löytöpaikan mukaan. Savitaipaleenkanan lisäksi tunnetaan muun muassa kiuruveden-, jussilan-, alhon-, piikkiön- ja hornionkannat. Kannat ovat säilyneet yksittäisten ihmisten säilytystyön tuloksena.
Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus (MTT) on vuonna 1998 perustanut maatiaiskanalle oman säilytysohjelman. Ohjelmassa mukana olevat sitoutuvat säilyttämään kanakantaa lajityypillisissä olosuhteissa vähintään neljä vuotta.
Ulkonäkö ja luonne

Suomalaisen maatiaiskanan ulkomuoto, koko ja luonne vaihtelevat eri kannoissa. Höyhenpeitteen väri vaihtelee. Maatiaiskanat ovat yleissävyltään tummia, mutta on olemassa myös kermanvaaleita ja punaruskeita yksilöitä. Musta on yleisin väri, sitäkin on kiiltävän mustaa ja nokimustaa. Harmaat ja ruskehtavat ovat myös tavallisia. Harvinaisempia ovat vaaleanruskea ja kermanvalkoinen. Kooltaan maatiaiset vastaavat kevyttä munijarotua. Munat ovat 40–55 gramman painoisia, valkoisia tai vaaleanruskeita ja joskus pilkullisia.
Maatiaisten ominaispiirteisiin kuuluu elinvoimaisuus, omatoiminen ravinnonetsiminen, voimakas hautomisvietti, pitkäikäisyys ja kylmänkestävyys. Pienkanalaan maatiaiskana soveltuu monen mielestä kaikista roduista parhaiten.
Kannat

Kantojen nimet viittaavat kantojen löytöpaikkoihin.
Piikkiönkanta
Alhonkanta
Hornionkanta
Savitaipaleenkanta
Ilmajoenkanta
Kiuruvedenkanta
Hämeenkanta
Lindellinkanta
Iitinkanta
Tyrnävänkanta
Jussilankanta
Luumäenkanta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomalainen maatiaiskana Wikimedia Commonsissa
Sölden

| Sölden |
| --- | --- |

 vaakuna
 Sijainti Imstin piirissä.
 Sölden
 Koordinaatit: 46°58′N, 11°00′E 
Valtio:  Itävalta
Osavaltio:  Tiroli
Piiri:  Imst
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  467 km²
Korkeus:  1 368 m
Väkiluku (2019)  (arvio):  3 119
 – Väestötiheys:  6,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.soelden.tirol.gv.at 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sölden on kunta Itävallassa Ötztalin alppilaaksossa, Imstin piirissä Tirolin osavaltiossa. Se sijaitsee 1 368 metrin korkeudessa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 3 119 asukasta. Sölden on talviurheilukeskus ja Itävallan suosituimpia matkailukohteita. Siellä järjestetään alppihiihdon maailmancupin osakilpailu, Söldenin suurpujottelu.
Söldenin keskustaa kesällä.
Obergurglin talviurheilukeskus 1 930 metrin korkeudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sölden Wikimedia Commonsissa
Soelden.com: Sölden: Ötztal Tourismus & Bergbahnen Sölden (saksaksi)
Geschichte-tirol.com: Sölden (saksaksi)
Söldenin sivusto (saksaksi)
360° Panoramabild BIG3 Gaislachkogl 3 058 m Sölden (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Itävallan tilastotoimisto (saksaksi)
Tammemäe järv

| Tammemäe järv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Harjumaa
Kunnat:  Sakun kunta
Koordinaatit:  59°19′04″N, 24°41′34″E
Järvinumero:  VEE2006040
Mittaustietoja
Rantaviiva:  4,056 km
Pinta-ala:  40,2  ha 
Valuma-alue:  1 km²
Saaria:  2
 fiTammemäe järv 
Tammemäe järv (myös Lõuna karjäär) on Virossa Harjumaalla Sakun kunnassa sijaitseva tekojärvi.
Maantietoa

Järvi on muodostunut toiseen hiekanotossa syntyneeseen kahteen hiekkakuoppaan, joita on alueella myös Männiku järv, Valdeku karjäär ja Raku järv. Järven pinta-ala on 41 hehtaaria. Saaria on kaksi, joista suurin Donquixote saar on 290 metriä pitkä ja 140 metriä leveä ja pienin on halkaisijaltaan vain 30 metriä. Saarien yhteinen pinta-ala on 3,59 hehtaaria. Sillä on ainakin yksi laskuoja, joka lähtee etelärannan niemen juureltä kohti etelää. Järven valuma-alueen laajuus on 1,0 neliökilometriä. Järven rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä ja muut kuin itärannat ovat metsää. Järven ohi kulkevat Tallinna ringtee ja seututie 340.
Vesihiihtoa suurimman saaren edustalla
Hiekkakuoppien hiekkavalleja
Joutsenpoikue rysän kimpussa
Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue

| Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue> Sozialdemokratische Partei der Schweiz (saks.) Parti socialiste suisse (ransk.) Partito Socialista Svizzero (ital.) Partida Socialdemocrata de la Svizra (retoromaaniksi) |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  21. lokakuuta 1888
Puheenjohtaja:  Cédric Wermuth Mattea Meyer
Ideologia:   sosiaalidemokratia 
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto
Jäsenmäärä:  30 000 (2015)
Värit:  punainen
Kansallisneuvosto:  39 / 200 (2023)
Valtioneuvosto:  9 / 46 (2023)
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan sosialidemokraattinen puolue (liitännäisjäsen)   – Progressive Alliance
Nuorisojärjestö:  Jungsozialist*nnen Schweiz
Kotisivu:  www.sp-ps.ch
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue (saks. Sozialdemokratische Partei der Schweiz, lyh. SP; ransk. Parti socialiste suisse, ital. Partito Socialista Svizzero, retoromaaniksi Partida Socialdemocrata de la Svizra) on sveitsiläinen keskusta-vasemmistolainen puolue, joka on perustettu vuonna 1888. Sosiaalidemokraatit kannattavat valtion suurempaa roolia taloudessa ja yleisesti ottaen puolueen Sveitsissä harjoittama politiikka on peilannut eurooppalaisen demokraattisen sosialismin perinnettä. Sveitsin puolueista sosiaalidemokraatit ovat voimakkaimmin tukeneet maan jäsenyyttä YK:ssa ja Euroopan unionissa. SP:llä on ollut Sveitsin liittoneuvostossa kaksi edustajaa vuodesta 1959 lähtien.
Historia

Vuonna 1921 SP:n radikaalia vasemmistosiipeä edustaneet jäsenet erosivat puolueesta ja perustivat Sveitsin kommunistisen puolueen. SP nousi Sveitsin suurimmaksi puolueeksi vuoden 1931 liittokokousvaaleissa, joissa se sai 29 % äänistä. Vuoden 1943 liittokokousvaalien jälkeen SP sai ensimmäistä kertaa edustajan (Ernst Nobs) liittoneuvostoon.
Puheenjohtajat

| --- | --- |
 Alexander Reichel (1888–1889)  Albert Steck (1890–1891)  Eugen Wullschleger (1892–1894)  Wilhelm Fürholz (1894–1896)  Karl Zgraggen (1897)  Paul Brandt (1898)  Otto Lang (1898–1901)  Joseph Albisser (1901–1902)  Gottfried Reimann (1902–1908)  Eduard Kessler (1909–1910)  Hans Näher (1911)  Fritz Studer (1912–1916)  Emil Klöti (1916–1917)  Jakob Gschwend (1918) :  Gustav Müller (1919)  Ernst Reinhard (1919–1936)  Hans Oprecht (1937–1952)  Walther Bringolf (1953–1962)  Fritz Grütter (1962–1970)  Arthur Schmid (1970–1974)  Helmut Hubacher (1974–1990)  Peter Bodenmann (1990–1997)  Ursula Koch (1997–2000)  Christiane Brunner (2000–2004)  Hans-Jürg Fehr (2004–2008)  Christian Levrat (2008–2020)  Yhteisjohtajuus: Mattea Meyer, Cédric Wermuth (2020→)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue Wikimedia Commonsissa
Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue (saksaksi, ranskaksi, italiaksi)
Söke

| Söke |
| --- | --- |


 Söke
 Koordinaatit: 37°45′N, 27°24′E 
Valtio:   Turkki
Maakunta:  Aydınin maakunta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Levent Tuncel
Väkiluku (2019):  121 481
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Söke on piirikunta Turkin Aydınin maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Söken väkiluku oli 121 481.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Söke Wikimedia Commonsissa
TUL Cup 2010

| TUL Cupin kausi 2010 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  5
Ajankohta:  27.–28. helmikuuta 2010
Mestari:  FC KooTeePee
  ← 2009 :  2011 → 
TUL Cup 2010 oli 71. kerran järjestetty Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu, joka pelattiin Tammelassa Eerikkilän urheiluopistolla helmikuussa 2010. Turnaukseen osallistui kuusi joukkuetta, jotka oli jaettu kahteen kolmen joukkueen lohkoon. Kaikki ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina. Mukaan olivat ilmoittautuneet myös Pihlavan Työväen Urheilijat ja PS Kemi, jotka jäivät myöhemmin pois. Sijoitusotteluiden jälkeen mestaruuden voitti FC KooTeePee, joka kukisti loppuottelussa Warkaus JK:n maalein 3–0.
Joukkueet

| Joukkue | Kotipaikka | Sarjataso 2010 |
| --- | --- | --- |
| FC KooTeePee | Kotka | Ykkönen |
| Laajasalon Palloseura | Helsinki | Kakkonen |
| Savonlinnan Työväen Palloseura | Savonlinna | Kolmonen |
| Tampereen Pallo-Veikot | Tampere | Kakkonen |
| Toejoen Veikot | Pori | Kolmonen |
| Warkauden Jalkapalloklubi | Varkaus | Kakkonen |
Lohko A > Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Warkaus JK | 2 | 1 | 1 | 0 | 3 | 1 | +2 | 4  |
| 2 | LPS | 2 | 0 | 2 | 0 | 1 | 1 | 0 | 2  |
| 3 | ToVe | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 4 | −2 | 0  |
Lohko B > Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | FC KooTeePee | 2 | 2 | 0 | 0 | 9 | 1 | +8 | 6  |
| 2 | STPS | 2 | 1 | 0 | 1 | 1 | 5 | −4 | 3  |
| 3 | TPV | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 5 | −4 | 0  |
Sulzbach (Taunus)

| Sulzbach (Taunus) |
| --- | --- |

 vaakuna
 Sulzbach (Taunus)
 Koordinaatit: 50°8′N, 8°32′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Main-Taunus-Kreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,85 km²
Korkeus:  135 m
Väkiluku (2020):  9 132
 – Väestötiheys:  1 163 as./km²
Postinumero:  65843
Suuntanumero(t):  06196, 069
 
 www.sulzbach-taunus.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sulzbachin sijainti Main-Taunuksen piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Sulzbach (Taunus) on kunta Main-Taunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota, ja kuuluu Frankfurt am Mainin läntiseen esikaupunkialueeseen.
Maantiede

Sulzbach sijaitsee Mainin tasangon ja Taunus-vuorten eteläisten rinteiden välissä. Se rajoittuu etelässä Frankfurt am Mainiin, muissa ilmansuunnissa on Sulzbachin kaltaisia pienehköjä, tiheäänasuttuja esikaupunkikuntia. Etäisyys Frankfurtin keskustan Hauptwachelta on yksitoista kilometriä länteen.
Suurin osa 76-hehtaarisesta Arboretum Main-Taunus-puistosta sijaitsee Sulzbachin alueella.
Historia

Ensimmäinen asiakirjamaininta Sulzbachista on päivätty 16. helmikuuta 1035. Frankfurtin vapaakaupungin välitön läheisyys vaikutti vahvasti paikkakunnan elämänmenoon keskiajalta lähtien. Hallinnollisesti Sulzbach kuului vuosina 1650–1804 Mainzin vaaliruhtinaskuntaan, ja se oli niin kutsuttu valtakunnankylä (Reichsdorf). Vanhan valtakunnan loppuvaiheessa 1800-luvun alussa Sulzbach oli yksi viidestä viimeisestä valtakunnankylästä. Vuonna 1804 Sulzbachista tuli osa Nassaun herttuakuntaa, joka liitettiin Preussiin 1866. Vuonna 1900 Sulzbachin väkiluku oli noin 1 050. Paikkakunnalle alkoi asettua teollisuutta 1900-luvun puolenvälin jälkeen, ja sen talonpoikainen ilme muuttui hiljalleen urbaanimmaksi. Sulzbachin eteläosaan rakennettiin Saksan ensimmäinen kauppakeskus, Main-Taunus-Zentrum, 1960-luvun alkupuolella.
Sulzbachin maamerkki on evankelinen kirkko, jonka kellotorni on vuodelta 1031 ja apsis 1400-luvulta.
Talous ja liikenne

Sulzbachin elinkeinot painottuvat palveluammatteihin. Main-Taunus-Zentrum on merkittävä työllistäjä, ja paikkakunnalla harjoitetaan myös maataloutta.
Sulzbach rajoittuu etelässä moottoritiehen BAB 66. Frankfurtin länsiosasta alkava Königsteiner Straße kulkee Sulzbachin halki lähes mutkattomana kohti luodetta ja päättyy Königstein im Taunuksen kaupunkiin.
Aiheesta muualla

Sulzbach (Taunus), Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Sulzbach (Taunus)
Käännös suomeksi
Syntyinen

Syntyinen oli karjalaisessa kansanperinteessä esiintyvä henkiolento, jolla tarkoitettiin yleensä suvun vainajien palvottuja sieluja, joskus myös kristittyjä pyhimyksiä. Ensin mainittu merkitys on ilmeisesti alkuperäinen, jälkimmäinen myöhempää kerrostumaa. Vienan-Karjalassa "syntyset" tarkoittaa vainajalaa, sananmukaisemmin vainajien joukkoa. Suvun vainajia kutsuttiin myös omakuntaisiksi. Myös ihmisen Luonto eli suojelushaltija on ilmeisesti syntyinen – ainakin sitä sanottiin synnyksi.
Syntyiset asuivat vainajalassa eli Tuonelassa, ja näiden joukko tavallaan muodosti Tuonelan. Syntyisiltä pyydettiin yleensä apua erilaisiin ongelmiin. Kuolinitkuissa eli kuolemantapauksen ja vainajan vuoksi lauletuissa itkuvirsissä kerrottiin tai toivotettiin, että syntyiset veisivät vainajan hyvään ja kauniiseen vainajalaan.
TUL Cup 2005

| TUL Cupin kausi 2005 |
| --- | --- |
Ajankohta:  - maaliskuu 2005
Mestari:  FC KooTeePee
  ← 2004 :  2006 → 
TUL Cup 2005 oli 66. kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Lopputurnaus pelattiin Porissa Karhuhallissa 5.–6. maaliskuuta 2005. Mestaruuden voitti FC KooTeePee.
Joukkueet

| Joukkue | Kotipaikka | Sarjataso 2004 |
| --- | --- | --- |
| FC KooTeePee | Kotka |  |
| Tampereen Peli-Pojat-70 | Tampere |  |
| Warkaus JK | Varkaus |  |
| Tampereen Kisa-Toverit | Tampere |  |
| Musan Salama | Pori |  |
| Äänekosken Huima | Äänekoski |  |
Lopputurnaus > Lohko A

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Tampereen Peli-Pojat-70 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1  |
| 2 | Warkaus JK | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | +1 | 3  |
| 3 | Musan Salama | 2 | 0 | 1 | 1 | 0 | 1 | −1 | 1  |
Lopputurnaus > Lohko B

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | FC KooTeePee | 2 | 2 | 0 | 0 | 6 | 2 | +4 | 6  |
| 2 | Tampereen Kisa-Toverit | 1 | 0 | 0 | 1 | 2 | 3 | −1 | 0  |
| 3 | Äänekosken Huima | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 3 | −3 | 0  |
Svetlana Vasilenko

Svetlana Vladimirovna Vasilenko (ven. Светлана Владимировна Василенко); (24. tammikuuta, 1956 Kapustin Jar, Znamensk, Astrahanin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija.
Svetlana Vasilenko
Suku ja koulutus

Vasilenko varttui naisista koostuvassa taloudessa Kapustin Jarin rakettitestausalueen lentotukikohdassa "militaristisessa miesympäristössä" ennen opiskeluaan Gorkin kirjallisuusinstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1983.
Hän on naimisissa kirjailija ja runoilija Markin Pavel Vladimirovitšin (s. 1968) kanssa. Hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta Georgi kirjailija Markovitš Bregman (s. 1977) on Venäjän kirjailijaliiton jäsen, Venäjän kirjallisuuskamarin päällikkö ja verkkosivujen "Elokuvan vuosi" ja "Kirjallisuuden vuosi 2015" luoja ja naimisissa kirjailija Maria Bregmanin kanssa.
Kirjallinen ura

Vasilenkon ensimmäinen julkaisu 'Saiga-antilooppien perässä' (ven. За сайгаками) vuonna 1982 sai kriitikoiden suosion, mutta kesti kuusi vuotta ennen kuin hän julkaisi seuraavan kirjansa. Hänen vuonna 1998 julkaistu romaaninsa 'Pikku hupsu' kuvaa 13-vuotiasta tyttöä, joka kasvaa Kapustin Jarin tukikohdassa Kuuban ohjuskriisin aikaan. Hän kertautuu Gannaan, 13-vuotiaaseen tarinaan upotettuun tyttöön, joka asuu 1930-luvun Kapustin Jarissa, jossa kylän asukkaat ovat kristittyjä, ja joita paikallinen kommunistihallinto vainoa uskonsa vuoksi.
Vasilenko on vuodesta 1996 lähtien ollut Venäjän kirjailijaliiton hallituksen ensimmäinen sihteeri.
Vasilenko kuuluu vuonna 1988 perustettuun naiskirjailijaryhmään Novyje amatzonki (Uudet amatsonit).
1980-luvun loppupuolella monet lahjakkaat naisproasaistit kuten Nina Sadur, Irina Poljanskaja, Valerija Narbikova, Nina Gorlanova ja Jelena Tarasova eivät saaneet tekstejään julkaistuiksi. Vasilenko ja ryhmä muita kirjailijoita ryhtyi kokoamaan tekstiantologiaa tavoitteenaan julkaista uuden naisproosan kokoelma. Tämä ryhmä julkaisi 1990-luvun alussa antologian Ne pomnjaštšaja zla (Nainen, joka ei muistele pahalla, 1990) ja Novyje amazonki (Uudet amatsonit, 1991).
Svetlana Vasilenkon proosatekstit korostavat naisen seksuaalisuutta ja ihmisessä piileviä julmiakin viettejä ja vaistoja. Kertomuksessa Nassu (Hrjuša, suom. 1997) on voimakas kohtaus, jossa perheen kasvattisika teurastetaan kertojan kolmivuotiaan pojan todistaessa tapahtumaa.
Tammisaaren saaristo

| Tammisaaren saaristo |
| --- | --- |
 Ilmakuva Älgön saarelta
Maantiede
Muut nimet:  Ekenäs skärgård
Merialue:  Suomenlahti
Valtio
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Kunta:  Raasepori
Tammisaaren saaristo (ruots. Ekenäs skärgård) on saaristo Suomenlahden rannikolla läntisellä Uudellamaalla. Se sijaitsee pääasiassa Raaseporin kunnassa Hankoniemen ja Porkkalan välisellä rannikko-osuudella. Saaristo jakautuu ulko- ja sisäsaaristoon. Osa ulkosaaristoa kuuluu Tammisaaren saariston kansallispuistoon.
Saaristossa tavataan jokaista Suomen luonnolle tyypillistä rannikkotyyppiä. Laaja saaristo muodostuu loivasta peneplaanista, jota kallioperän murtumalinjat rikkovat. Saariston länsiosassa monilla saarilla on matalia hietikoiden reunustamia poukamia, jotka ovat linnustollisesti arvokkaita.
Aiheesta muualla

Saaristo Visit Raseborg
Tammisaaren saariston kansallispuisto Metsähallitus
Svetlana Toma

| Svetlana Toma> Светлана Тома |
| --- | --- |
 Svetlana Toma Wienissä vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Svetlana Andrejevna Toma
Syntynyt: 24. toukokuuta 1947 (ikä 77) Chisinau, Moldavian SNT, Neuvostoliitto
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  ”Radda”   Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Svetlana Andrejevna Toma (s. Fomitšjova, 24. toukokuuta 1947 Chisinau, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on palkittu neuvostoliittolainen elokuvanäyttelijä. Hän tuli kuuluisaksi pääosan esittäjänä Emil Lotianun elokuvassa Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen, joka perustui Maksim Gorkin tarinaan ”Makar Tšudra”, joka puolestaan juontuu Gorkin kokemuksiin Bessarabiassa.
Svetlana Toma on esiintynyt muun muassa Suomessakin Nelosella esitetyssä sarjassa Anastasia, jossa hän esitti salaperäistä Sytšiha-erakkoa.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1966 | Punaiset niityt (Krasnyje poljany) | Ionna |
| 1976 | Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen | Radda |
| 1978 | Olet rakkaani, olet petoni (Moi laskovyi i nezhnyi zver) | Tsyganka Tina |
| 1983 | Anna Pavlova |  |
| 1983 | Kto stutshitsja v dver ko mne |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svetlana Toma Wikimedia Commonsissa
Syskyjärvi–Vaaherjoki-metsärata

Syskyjärvi–Vaaherjoki-metsärata oli Impilahdella ja Suistamossa sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen käytetty metsärautatie. 10 kilometrin pituinen rata kulki Syskyjärven hovin mailta valtionrautateiden Suojärven radan varrella Vaaherjoella sijainneelle Serlachius Oy:n sahalle. Rata valmistui keväällä 1920 ja se oli käytössä vain vuoteen 1924.
Radan rakennutti Mäntän tehtaan omistanut Gösta Serlachius joka oli ostanut 6 000 hehtaarin kokoisen Syskylahden hovin vuonna 1915. Huonojen kulkuyhteyksien takia tilan metsät olivat jääneet lähes täysin hakkaamatta ja Serlachius suunnitteli aluksi radan rakentamista Laatokan rannalla sijainneeseen Koirinojan satamaan. Hän muutti kuitenkin suunnitelmiaan kun valtion rautatiet alkoi rakentaa rataa Suojärvelle. Kapearaiteisen metsäradan uudeksi päätepisteeksi tuli Suojärven radan varrella sijainnut Vaaherjoki jonne Serlachius rakennutti 50 000 m3 sahalaitoksen. Saha valmistui 1920 pari kuukautta metsäradan jälkeen ja neljän toimintavuotensa aikana saha sai tukkinsa Syskyjärven hovin metsistä.
Serlachius myi 1928 Syskyjärven hovin saksalaiselle Waldhof-yhtiölle.