Meksikon toinen keisarikunta
Historiaa > Keisarikunta

Monarkististen konservatiivien valtuuskunta oli käynyt Maksimilianin luona Triestessä pyytämässä häntä keisariksi syksyllä 1863. Hän sanoi suostuvansa, mutta vain vain sillä ehdolla, että Meksikon kansa hyväksyy hänen tulonsa kansanäänestyksessä. Miehitysvalta ja nukkehallitus järjestivät äänestyksen, jonka tulos oli etukäteen selvä; kansa hyväksyy Maksimilianin keisarikseen. Lisäksi hänelle vakuutettiin, että Ranskan joukot ovat maassa riittävän pitkään takaamassa turvallisuuden. Niiden kulut maksettaisiin Meksikon valtion kassasta.
Monet ulkomaiset tarkkailijat pitivät kansanäänestystä laittomana. Kun Ranska piti konservatiiviliittolaisineen hallussaan maan ydinalueita, vetäytyi presidentti Juárez syrjäyseuduille, mistä aloitti sissisodan Ranskaa vastaan. Yhdysvallat ilmoitti, että se ei tunnusta Maksimiliania lailliseksi hallitsijaksi. Juárezille Yhdysvallat ilmoitti, että sisällissodan vuoksi se ei voi hänen hallintoaan auttaa. Amerikan valtioista vain Brasilia tunnusti Meksikon keisarikunnan.
Maksimilian ja Charlotte saapuivat Meksikoon Veracruzin satamaan toukokuussa 1864. Vastaanotto ei ollut mikään riemukas, vaan pikemminkin jäätävä. Meksikon maantiet olivat niin huonossa kunnossa, että keisariparille varatut juhlalliset vaunut särkyivät matkalla. Pääkaupunkiin  Méxicoon saavuttiin 12. kesäkuuta. Siellä vastaanotto oli lämminhenkinen. Hallitsijapari asettui asumaan entiseen Espanjan vallan aikaiseen varakuninkaan linnaan. Heidät kruunattiin pääkaupungin katedraalissa ja hallitsijanimikseen he ottivat keisari Maximilian I ja keisarinna Carlota.
Kruunajaisten yhteydessä Maximilian I julisti yleisen poliittisen armahduksen ja osa maltillisemmista liberaaleista liittyikin hänen puolelleen. Heihin kuuluivat muun muassa historioitsija José Fernando Ramírez josta tuli hallituksen ulkoministeri, Santiago Vidaurri, josta tuli pääministeri ja José María Lacunza joka hoiti kulttuuriasioita. Keisari yritti myös perustaa armeijan, mikä herätti ranskalaisissa vastusta, sillä he pelkäsivät sen heikentävän heidän otettaan maasta.
Valitsemallaan politiikalla Maximilian I toi konservatiiveille pettymyksen. Ensiksi hän vieraannutti katolisen kirkon itsestään torjumalla sen pyynnön saada vuoden 1857 perustuslain säädösten mukaan takavarikoidun maaomaisuuden takaisin. Lisäksi hän piti uskonnonvapauden voimassa. Edes paavin lähettilään vierailu ei saanut häntä pyörtämään päätöstään, sillä hän totesi, että ulkopuoliset eivät saa puuttua Meksikon asioihin. Lisäksi hän päätti jatkaa Juárezin aloittamaa kirkon omaisuuden myyntiä.
Hallitsija halusi tutustua uuteen valtakuntaansa kunnolla. Hän teki useita maakuntavierailuja, joilla hän tapasi paikallisia merkkihenkilöitä ja rivikansalaisia. Lisäksi hän keskusteli alkuperäiskansojen edustajien kanssa ja tuli vakuuttuneeksi siitä, että hänen on parannettava heidänkin asemaansa. Tästä eivät konservatiivit pitäneet. Vierailujen aikana hänen valtaokeutensa olivat keisarinna Carlotalla. Tämän vuoksi hänen voi katsoa olleen ensimmäinen nainen Amerikan mantereella, joka toimi valtion johtajana.
Vuoden 1865 alussa sotilaallinen tilanne vaikutti hyvältä. Ranska oli vallannut Meksikon pohjoisrajaa myöden. Juárez ei poistunut maasta, vaikka tilanne olikin hänen kannaltaan vaikea. Samaan aikaan Maksimilian I allekirjoitti niin sanotun "mustan asetuksen", jonka mukaan jokainen tasavaltalainen ammutaan 24 tunnin sisällä kiinnisaamisestaan. Vastineeksi tasavaltalaiset antoivat samanlaisen asetuksen, joka koski ranskalaisten auttamista.
Samoihin aikoihin keisari jatkoi uudistuspolitiikkaansa, mikä sai lähes koko konservatiivileirin kääntymään vastaan. Maximilian I oli tehnyt valtiotaan varten paljon suunnitelmia. Hänen uudistuksensa koskivat monia hallinnon aloja kuten metsähallintoa, kaivoksia, rautateitä, lennättimiä ja siirtolaisuutta. Lisäksi julistettiin sananvapaus. Hän kielsi alkuperäiskansaan käytetyt ruumiilliset rangaistukset ja heitä koskeneen periytyvän velan käytännön. Alkuperäiskansoja koskeneet asetukset eivät olleet mennä läpi hallituksessa, mutta keisarinna Carlota sai ne läpi henkilökohtaisella vaikutusvallallaan.Tasavallan palauttamisen jälkeen alkuperäiskansat huomasivat asemansa jälleen heikentyneen.
Keisarin siirtolaislakien houkuttelemina Meksikoon saapui siirtolaisia Euroopasta, Asiasta ja Konfederaation alueelta. Siirtolaiset saivat heti kansalaisuuden, yhden vuoden mittaisen verovapauden ja viiden vuoden mittaisen vapautuksen asepelvelusta.
MAximilian I:n uudistukset saivat Meksikon konservatiivit kääntymään häntä vastaan. Samalla he alkoivat toivoa ranskan miehitysjoukkojen poistumista maasta. Osa heistä alkoikin kääntyä reformistien kannattajiksi. Yhdysvaltain sisällissota päättyi ja sen hallitus alkoi miettiä uudelleen suhtautumistaan Meksikon tilanteeseen. Se salli omien veteraaniensa liittymisen tasavaltalaisten puolella ja 3000 veteraania vastasi Juárezin kutsuun taistella vapauden puolesta.