stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seppo Vuokko
Teoksia

Approbatur-lajintuntemus (cl I.A.9.1.). Helsingin yliopiston kasvitieteen laitoksen monisteita 18. Helsinki 1975
Approbatur-lajintuntemus (cl I.A.9.1. ja II.A.9.1.). Helsingin yliopiston kasvitieteen laitoksen monisteita 42. Helsinki 1977
Uhatut kasvimme : Suomen luonnonsuojeluliiton teemakirja ; teksti Seppo Vuokko ; kuvat Mauri Korhonen ; piirrokset Marja Koistinen. Suomen luonnonsuojelun tuki, Helsinki 1983
Kämmekät : Suomen orkideat ; kirj. Mauri Korhonen, Seppo Vuokko. Forssan kustannus, Forssa 1987
Träskändan luonnonsuojelualueen puulajiluontopolku ; teksti Seppo Vuokko ; piirrokset Erkki Ölander. Espoon ympäristönsuojelulautakunnan julkaisu 1984, 5. Espoo 1995
Toukohärkä ja kultasiipi - Niityt ja niiden hoito ; kirj. Carl-Adam Haeggström, Tapio Heikkilä, Jorma Peiponen, Seppo Vuokko. Otava 1995, 2. painos 1997, 3. painos 2005
Karhunruohosta sudenmarjaan : metsäkasviopas ; kirj. Veli Haikonen, Seppo Vuokko, Markku Meriluoto. Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio, Helsinki 1999, 7. painos Metsäkustannus, Helsinki 2008
Metsien yleiset kasvit : opas kasvupaikkojen tunnistamiseen ; valokuvat Veli Haikonen ym. Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio, Helsinki 2005
Kasvit Suomen luonnossa ; teksti Seppo Vuokko ; valokuvat Jorma Peiponen. Otava 2007
Lapin luonto-opas ; tekijät Seppo Vuokko, Jorma Peiponen ja Markus Varesvuo ; valokuvat Jorma Peiponen ym. Otava 2008
Mammutin aika : elämää jääkaudella ; Tom Björklund (kuvat) ; Seppo Vuokko (teksti). Tammi 2009
Toimitustöitä

Ingmar Holmåsen : Tuntureiden kasveja ja eläimiä ; suomeksi toim. Seppo Vuokko ; alkuteoksen tieteellinen tarkastus Carl-Fredrik Lundevall ; valokuvaajat Olav Andersen ym. Otava 1976 (alkuteos Växter och djur i fjällen)
Suomalainen luonto : kotimaan maisema, kasvit ja eläimet lähikuvassa ; päätoim. Veikko M. Neuvonen ; toim. Pertti Kosonen, Seppo Vuokko ; kirj. Marjatta Aalto ym. ; valokuvat Teuvo Suominen ym. ; kotimaiset kartat ja piirrokset Teuvo Berggren. 2. uud. painos Valitut palat, Helsinki 1981, 3. uud. painos 1989
Luonnonystävän Suomi ; toimitusneuvosto Veikko M. Neuvonen, Seppo Vuokko, Dick Forsman ; teksti Anja Finne ym. ; valokuvat Dick Forsman ym. ; kartat ja piirrokset Teuvo Berggren ; vastaava toim. Rainer Palmunen. Valitut palat, Helsinki 1988
Kasvit 1, Sanikkaisia, havupuita, kukkakasveja ; toimituskunta Seppo Vuokko ym. ; piirrokset Tarja Petrell. Weilin + Göös, Espoo 1994, 8. painos 2000, uudistettu laitos 2001
Kasvit 3, Bakteereja, sieniä, itiökasveja ; toimituskunta Seppo Vuokko ym. ; piirrokset Tarja Petrell. Weilin + Göös, Espoo 1994, 6. painos 2000, uudistettu laitos 2001
Kasvit 2, Kaksisirkkaisia, yksisirkkaiset ; toimituskunta Seppo Vuokko ym. ; piirrokset Tarja Petrell. Weilin + Göös, Espoo 1995, 5. painos 2000, uudistettu laitos 2001
Bo Mossberg, Lennart Stenberg : Maastokasvio ; suomeksi toimittanut Seppo Vuokko ; kartat Lennart Stenberg. Tammi 2007 (alkuteos Svensk fältflora)
Suomennoksia

Bo Mossberg, Lennart Stenberg : Suuri Pohjolan kasvio ; suomentaneet Seppo Vuokko ja Henry Väre ; kartat Lennart Stenberg. Tammi 2005, 3. tark. painos 2012 (alkuteos Den nya nordiska floran)
Palkinnot

Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 1996 kirjasta Toukohärkä ja kultasiipi - Niityt ja niiden hoito
Aiheesta muualla

Seppo Vuokko vastaa kasviaiheisiin Kysy luonnosta -kysymyksiin. Suomen Luonto -lehti.
Manu Dibango

Manu Dibango
Manu Dibango (12. joulukuuta 1933 Douala – 24. maaliskuuta 2020 Pariisi) oli kamerunilainen muusikko. Hän pääasiassa lauloi ja soitti saksofonia. Dibango esitti monenlaista musiikkia. Hän yhdisti musiikissaan jazzia, funkia ja perinteisiä länsiafrikkalaisia vaikutteita. Häntä voidaan pitää yhtenä afrikkalaisen etnomusiikin uranuurtajista.
Dibangon tunnetuin kappale Soul Makossa on vuodelta 1972. Manu Dibango on tehnyt yhteistyötä muun muassa nigerialaisen muusikon Fela Kutin sekä Hugh Masekelan ja Herbie Hancockin kanssa.
Dibango luetaan kuuluvaksi yabassikansaan, joskin hänen äitinsä oli duala.
Levytyksiä

Soul Makossa 1972
Super Kumba 1976
Afrovision 1978
Gone Clear 1980
Afrijazzy 1986
Wakafrika 1994
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Manu Dibangon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Marina Wilke

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Nottingham 1975 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1977 | perämiehellinen nelonen |  |
|  Hopeaa | Lake Karapiro 1978 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Bled 1979 | kahdeksikko |  |
Marina Wilke (ent. Jährling, s. 28. helmikuuta 1958 Berliini) on saksalainen, Itä-Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti perämiehenä kaksi olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta
Wilke voitti kahdeksikossa maailmanmestaruuden Nottinghamissa 1975 ja olympiakultaa Montrealissa 1976. Hän siirtyi vuodeksi 1977 Ilona Richterin kanssa kilpailemaan perämiehelliseen neloseen Marion Rohsin, Katja Rothen ja Bärbel Bendiksin kanssa, ja he voittivat maailmanmestaruuden Amsterdamin MM-kilpailuissa. Lake Karapirolla 1978 ja Bledissä 1979 Wilke saavutti kahdeksikossa MM-hopeaa Neuvostoliiton venekunnan vietyä voitot. Moskovan olympialaisissa 1980 Wilke voitti toisen kerran olympiakultaa, kun Itä-Saksan joukkue voitti neuvostoliittolaiset 0,97 sekunnilla.
Wilke avioitui soudun olympiavoittajan Harald Jährlingin kanssa, ja he muuttivat Australiaan vuonna 1989. Heidän poikansa Rob Jahrling saavutti soudussa Australian edustajana olympiahopeaa. Wilke palasi avioeronsa jälkeen Saksaan.
Markus Kuhn

| Markus Kuhn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1986 Weinheim, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  193 cm
Paino:  137 kg
Pelipaikka:  puolustuksen linjamies
Pelinumero:  78
Pelaajaura
Seurat:  Weinheim Longhorns (GFL)   New York Giants
NFL-varaus:  239. varaus, 2012 New York Giants
Pääsarjaura:  2012–2015
Markus Kuhn (s. 5. toukokuuta 1986 Weinheim) on saksalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen linjamies. Hän pelasi neljä kautta NFL-liigan New York Giantsissa 2012–2015.
Kuhn varattiin NFL:ään vuoden 2012 varaustilaisuuden 239. pelaajana. Hän, Sebastian Vollmer ja Björn Werner, ovat harvoja NFL:ssä pelanneita saksalaisia. Kuhn on ensimmäinen NFL-liigassa touchdownin tehnyt saksalainen. Kuhnin ammattilaisura jäi neljän kauden mittaiseksi. Hänellä oli sopimus New England Patriotsin kanssa kaudeksi 2016, muttei mahtunut joukkueen lopulliseen kokoonpanoon. Tammikuussa 2017 Kuhn ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.
Lukkiset

| Lukkiset |
| --- | --- |
 Rillilukkinen (Arachnothera flavigaster)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Lukkiset Arachnothera  Temminck, 1826
Katso myös
   Lukkiset Wikispeciesissä   Lukkiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lukkiset (Arachnothera) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Lukkisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 12 lajia.
Lukkisiin kuuluvia lajeja

Borneonharmaalukiinen Arachnothera everetti
Borneonviirulukkinen Arachnothera juliae
Filippiinienlukkinen Arachnothera clarae
Filippiinientarhalukkinen Arachnothera flammifera
Harmaalukkinen Arachnothera affinis
Kultakorvalukkinen Arachnothera chrysogenys
Naskalilukkinen Arachnothera crassirostris
Pitkänokkalukkinen Arachnothera robusta
Rillilukkinen Arachnothera flavigaster
Tarhalukkinen Arachnothera longirostra
Tuhkalukkinen Arachnothera modesta
Viirulukkinen Arachnothera magna
Aiheesta muualla

ITIS: Arachnothera (englanniksi)
Sandra Hüller

| Sandra Hüller |
| --- | --- |
 Hüller vuonna 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1978 (ikä 46) Suhl, Itä-Saksa
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Sandra Hüller (s. 30. huhtikuuta 1978 Suhl, Itä-Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka on näytellyt Saksassa ja Sveitsissä teatterissa sekä eurooppalaisissa elokuvissa. Hänet valittiin 2003 Theater heute -lehden äänestyksessä vuoden nuoreksi naisnäyttelijäksi, ja sen jälkeen hänet on valittu neljästi vuoden naisnäyttelijäksi. Hüllerin elokuvia ovat muun muassa Isäni Toni Erdmann (2016), The Zone of Interest (2023) ja Putoamisen anatomia (2023). Putoamisen anatomiasta hän sai muun muassa Oscar-ehdokkuuden. Hän on voittanut urallaan kaksi Euroopan akatemian elokuvapalkintoa.
Nuoruus ja opiskelu

Hüller syntyi 1978 ja kasvoi Itä-Saksan Oberhofissa ja Friedrichrodassa. Hänen vanhempansa ovat opettajia, isä opetti ammattioppilaiden keskuksessa ja äiti toimi yksityisopettajana. Hänellä on Christian-niminen veli.
Hüller kävi lukiota Friedrichrodassa ja kiinnostui näyttelemisestä nuorten teatterikerhossa. Hän pääsi opiskelemaan näyttelijöiden korkeakouluun Hochschule für Schauspielkunst Ernst Buschiin, mistä hän valmistui  2000.
Ura

Valmistuttuaan Hüller näytteli ensin jenalaisessa teatterissa ja oli vuoden 2001 vierailevana näyttelijänä Schauspiel Leipzigissa. Hän näytteli sen jälkeen vuodet 2002–2006 Baselin teatterissa, ja hänet valittiin 2003 Theater heute -lehden äänestyksessä vuoden nuoreksi naisnäyttelijäksi.
Hüllerin esikoiselokuva oli Requiem, missä hän näytteli naista, jonka perhe uskoo hänen kohtauksensa olevan merkki riivauksesta ja joka siksi joutuu väkivaltaisen manauksen kohteeksi. Hüller vakuutti roolisuorituksellaan muun muassa Berliinin elokuvajuhlien palkintoraadin puheenjohtajan Charlotte Ramplingin ja sai Hopeisen karhun.
Hüller on ensimmäisen elokuvansa jälkeen jatkanut myös teatteriuraa, vaikka samaan aikaan tehnyt myös useita elokuvia. Hänet kutsuttiin ensimmäisen kerran 2007 esiintymään Berliner Theatertreffen -festivaaleille, ja tuon jälkeen hän on ollut festivaaleilla useita kertoja. Hüller kuului vuosina 2012–2015 Münchner Kammerspielen vakiokaartiin ja on esiintynyt vierailevana näyttelijänä useissa muissa teattereissa. Hänet on palkittu Theater heuten vuoden naisnäyttelijänä 2010, 2013, 2019 ja 2020.
Hüllerista tuli kansainvälisesti tunnettu elokuvan Isäni Toni Erdmann (2016) myötä. Siinä hän näyttelee kunnianhimoista konsulttia, jolla on vaikea suhde kujeilevaan isäänsä. Elokuvasta hänet palkittiin parhaasta naispääosasta Euroopan elokuvapalkinnolla, Bayerischer Filmpreisilla ja Deutscher Filmpreisilla.
Vuonna 2023 tuli ensi-iltaan kaksi Hüllerin elokuvaa, jotka molemmat nousivat kriittisesti kehutuiksi. Jonathan Glazerin ohjaamassa The Zone of Interestissa Hüller näyttelee Auschwitzin keskitysleirin komentajan Rudolf Hössin puolisoa Hedwigiä. Hüller oli aiemmin ollut sitä mieltä, ettei ikinä näyttelisi holokaustielokuvassa, mutta Glazer vakuutti tekevänsä elokuvan, jossa natsismista ei tehtäisi raivokasta ja jännittävää. The Zone of Interest kuvaa vain Hössin perheen arkea Auschwitzin porttien vieressä. Samana vuonna ilmestyi Justine Triet’n ohjaama oikeussalidraama Putoamisen anatomia, jossa Hüller näyttelee menestynyttä kirjailijaa, jota syytetään miehensä taposta.
Hüllerille on myönnetty Putoamisen anatomiasta Ranskan César-palkinto ja Euroopan elokuvapalkinto. Lisäksi hän on ollut siitä ehdolla muun muassa Oscariin, Golden Globeen ja Baftaan. Lisäksi hän oli The Zone of Interestista ehdolla Baftaan ja Euroopan elokuvapalkintoon.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Requiem | Requiem | Michaela Klingler |
| 2008 | Nainen Berliinissä | Anonyma – Eine Frau in Berlin | Steffi |
| 2011 | Über uns das All | Über uns das All | Martha Sabel |
| 2016 | Isäni Toni Erdmann | Toni Erdmann | Ines Conradi |
| 2018 | In den Gängen | In den Gängen | Marion Koch |
| 2019 | Sibyl | Sibyl | Mika |
| 2019 | Proxima | Proxima | Wendy Hauer |
| 2021 | Ich bin dein Mensch | Ich bin dein Mensch | Työtoveri |
| 2021 | München – Sodan uhka | Munich: The Edge of War | Helen Winter |
| 2023 | Putoamisen anatomia | Anatomie d'une chute | Sandra Voyter |
| 2023 | The Zone of Interest | The Zone of Interest | Hedwig Höss |
Palkinnot ja ehdokkuudet > Bafta-palkinnot

| Vuosi | Elokuva | Palkinto | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Putoamisen anatomia | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
| 2024 | The Zone of Interest | Paras naissivuosa | Ehdokkuus |
Palkinnot ja ehdokkuudet > Berliinin elokuvajuhlat

| Vuosi | Elokuva | Palkinto | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Requiem | Paras naisnäyttelijä | Voitto |
Palkinnot ja ehdokkuudet > Oscar-palkinnot

| Vuosi | Elokuva | Palkinto | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Putoamisen anatomia | Paras naispääosa | Ehdokkuus |
Safari-ralli 1986

|  Safari-ralli 1986 |
| --- | --- |
 4. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 1986. 
Ajankohta:  29. maaliskuuta – 2. huhtikuuta 1986
Kokonaispituus:  4 190 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Björn Waldegård    Fred Gallagher  (Toyota Team Europe)
Toinen:   Lars-Erik Torph    Bo Thorszelius  (Toyota Team Europe)
Kolmas:   Markku Alén    Ilkka Kivimäki  (Martini Lancia)
Safari-ralli 1986 (viralliselta nimeltään 34. Marlboro Safari Rally Kenya) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1986. Kilpailu järjestettiin 29. maaliskuuta – 2. huhtikuuta 1986. Kilpailu oli kauden neljäs ja sen kokonaispituus oli 4 190 kilometriä.
Kilpailuun lähti 69 autokuntaa, joista 16 pääsi maaliin.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Björn Waldegård |  Fred Gallagher | Toyota Celica Twincam Turbo | 5:06.00 | 0.0 |  |
| 2. |  Lars-Erik Torph |  Bo Thorszelius | Toyota Celica Twincam Turbo | 5:34.00 | +28.00 |  |
| 3. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Lancia Rally 037 evo | 6:12.00 | +1:06.00 |  |
| 4. |  Erwin Weber |  Gunther Wanger | Toyota Celica Twincam Turbo | 6:20.00 | +1:14.00 |  |
| 5. |  Juha Kankkunen |  Juha Piironen | Peugeot 205 Turbo 16 E2 | 7:12.00 | +2:06.00 |  |
| 6. |  Mike Kirkland |  Robin Nixon | Subaru RX Turbo | 7:37.00 | +2:31.00 |  |
| 7. |  Frank Tundo |  Quentin Thomson | Subaru RX Turbo | 8:11.00 | +3:05.00 |  |
| 8. |  Shekhar Mehta |  Rob Combes | Peugeot 205 Turbo 16 E2 | 8:12.00 | +3:06.00 |  |
| 9. |  Greg Criticos |  Marzio Kravos | Lancia Rally 037 evo | 9:05.00 | +3:59.00 |  |
| 10. |  John Hellier |  David Williamson | Lancia Rally 037 evo | 9:11.00 | +4:05.00 |  |
Lähde:
Sammamishjärvi

Sammamishjärvi on makeavesinen järvi 13 kilometriä Seattlesta itään Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Washington-järven itäpuolella ja Sammamishin tasangon länsipuolella. Järviveden kaksi tärkeintä sisään ja ulospääsyä ovat Issaquah creek ja Sammamish-joki, jotka sijaitsevat järven eteläisessä ja pohjois-päässä.
Luettelo pokeritermeistä

Pokeritermeistä useimmat ovat käytössä monissa eri pokerivarianteissa, joista tunnetuimpia ovat muun muassa texas hold'em, viiden kortin ostopokeri ja omaha. Terminologia on pääosin englanninkielistä, osin suomennettua, joissakin termeissä käytetään yleisesti molempia muotoja.
Aiheesta muualla

PokerFreeDeposit.com:n pokerisanasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Sammas

Sammasta aiheuttaa Candida albicans -hiivasieni.
Sammasta kielessä.
Sammas (lat. oropharyngeal candidiasis) on Candida albicans -hiivasienen aiheuttama suun tulehdus. Se on yleisin vastasyntyneillä ja muutaman kuukauden ikäisillä vauvoilla, ja sen tunnistaa kielelle, kitalaelle ja poskien sisäpinnoille muodostuvasta valkeasta peitteestä.
Sammas voi aiheuttaa herkkyyttä ja pintavaurioita suun limakalvoissa vaikeuttaen imemistä ja syömistä, joskin joissakin tapauksissa tulehdus on harmiton. Lievimmillään sammas parantuu parin päivän kuluessa. Valkea peite voidaan tarvittaessa pestä pois kivennäisvedellä tai hoitaa happamalla nesteellä kuten sitruunan mehulla.
Sammas on tarttuva. Vauva saa usein tartunnan synnytyksen yhteydessä ollessaan kosketuksissa emättimen limakalvon kanssa, koska Candida albicans on emättimessä yleinen.
Maratit (kasvisuku)

| Maratit |
| --- | --- |
 Värimaratti (Asperula tinctoria)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Matarakasvit Rubiaceae
Suku::  Maratit Asperula  L. (1753)
Katso myös
   Maratit (kasvisuku) Wikispeciesissä   Maratit (kasvisuku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maratit eli aitomaratit (Asperula) on matarakasveihin kuuluva, noin 90 lajia käsittävä kasvisuku. Lounais-Suomessa tavataan maratteihin kuuluvaa värimarattia, joka on Suomessa rauhoitettu laji.
Lajeja

Asperula aristata
Asperula arvensis – peltomaratti
Asperula brevifolia – turkinmaratti
Asperula crassifolia
Asperula cynanchica – etelänmaratti
Asperula galioides
Asperula glauca
Asperula glomerata
Asperula graveolens – aromaratti
Asperula laevigata
Asperula lilaciflora
Asperula nitida
Asperula oppositifolia
Asperula orientalis – sinimaratti
Asperula paui
Asperula pseudochlorantha
Asperula purpurea
Asperula stricta
Asperula supina
Asperula taurina
Asperula taygetea
Asperula tinctoria – värimaratti
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Maratit (aitomaratit) – Asperula
Funet: Maratit (Asperula)
ITIS: Asperula (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Asperula (englanniksi)
Flora of China: Asperula (englanniksi)
Seppo Ylä-Herttuala

| Seppo Ylä-Herttuala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. tammikuuta 1957 (ikä 67) Tampere
Kansalaisuus:   suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto  (LK 1978, LL 1982, LT 1987)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto, Kuopion yliopisto, Suomen Akatemia, Tampereen yliopisto, Kalifornian yliopisto (UCSD)
Tutkimusalue:  sydän- ja verisuonitautien ja aivosyövän geeniterapia, virusvälitteinen geeninsiirtoteknologia
Tunnetut työt:  Suomalainen geenilääketieteen pioneeri, Ark Therapeutics -geenilääkeyhtiön perustaja
Palkinnot:  Matti Äyräpään palkinto, InBev-Baillet Latour International Health Prize, Sydäntutkimuksen suurpalkinto, Kunniatohtori (University College London),  FSGT, pj. ja perustaja ESGCT, hall. jäsen, pj. 2011– ESC, Fellow, hall. jäsen 2006 ASGT, jäsen
Seppo Ylä-Herttuala (s. 5. tammikuuta 1957 Tampere) on suomalainen molekyylilääketieteen professori. Hän työskentelee Itä-Suomen yliopiston A. I. Virtanen -instituutissa Bioteknologian ja molekulaarisen lääketieteen laitoksella ja toimii Biocenter Kuopion johtajana. Ylä-Herttuala on kansainvälisesti tunnetuin suomalainen geeniterapiatutkija, ja hänet valittiin vuonna 2005 ja uudestaan vuonna 2010 Suomen Akatemian akatemiaprofessoriksi. Hänet on palkittu uransa aikana muun muassa Matti Äyräpään palkinnolla.
Koulutus ja ura

Ylä-Herttuala valmistui lääketieteen kandidaatiksi Tampereen yliopistosta 1978, lisensiaatiksi 1982 ja väitteli tohtoriksi 1987. Hän työskenteli Tampereen yliopistossa tutkimusassistenttina 1983–1985 ja Suomen Akatemiassa tutkimusavustajana 1985–1988. Tutkijatohtorina Ylä-Herttuala oli Kalifornian San Diegon yliopistossa 1988–1991. San Diegosta hän palasi Tampereen yliopistoon, jossa hän opetti 1991–1995 lääketieteellistä biokemiaa. Samaan aikaan hän toimi Suomen Akatemian akatemiatutkijana. Vuonna 1995 Ylä-Herttuala nimitettiin molekyylilääketieteen professoriksi Kuopion yliopistoon. Vuodesta 2001 hän on johtanut A. I. Virtanen -instituuttia.
Ylä-Herttualan johdolla tehtiin vuonna 1995 Pohjoismaiden ensimmäinen geenisiirto ihmisen pahanlaatuisen aivokasvaimen hoitamiseksi. Hän käytti myös ensimmäisenä maailmassa adenovirusvälitteistä geeninsiirtoa ihmisen valtimoihin vuonna 1996. Ylä-Herttuala on julkaissut useita tutkimuksia VEGF-kasvutekijän biologisista vaikutuksista ja terapeuttisesta angiogeneenistä, patogeneesistä ja ateroskleroosin hoidosta käyttäen geeniterapiaa ja erilaisia virusvektoreita. Hän perusti Suomen Geeniterapiaseuran vuonna 1999, ja toimii useissa kansainvälisissä yhteisöissä sekä tieteellisten lehtien toimituskunnissa.
Ylä-Herttualaa pidetään yhtenä maailman eturivin tutkijoista verenkiertoelimistön sairauksien sekä pahanlaatuisen aivosyövän hoitoon tähtäävässä geeniterapiassa. Hänen ryhmänsä Sydän- ja verisuonitautien ja tyypin 2 diabeteksen tutkimuksen huippuyksikkö Itä-Suomen yliopistossa oli Suomen Akatemian huippututkimusyksikkö, Center of Excellense 2002–2007.
Ylä-Herttuala valittiin vuonna 2005 Suomen Akatemian akatemiaprofessoriksi. Vuonna 2009 Sigrid Juséliuksen säätiö myönsi Ylä-Herttualalle apurahan ajanjaksolle 2009–2014. Apuraha on suuruudeltaan 250 000 euroa vuodessa. Ylä-Herttuala oli 2001–2005 myös Sigrid Juséliuksen säätiön suurstipendiaatti. Tammikuussa 2010 Euroopan tiedeneuvosto (ERC) myönsi huippututkijoille suunnatussa Advanced Grants -haussa Ylä-Herttualalle 2,2 miljoonan euron apurahan geenihoidon tutkimuksiin. Toista kertaa järjestettyyn apurahahakuun osallistui 1 584 tutkijaa, joista 236 sai apurahan. Ylä-Herttuala oli ainoa rahoituksen saanut suomalaistutkija. Suomen Akatemia valitsi Ylä-Herttualan vuonna 2010 uudestaan akatemiaprofessoriksi. Yhdeksästä uudesta professorista vain Ylä-Herttuala ja Markku Laakso saivat jatkaa tehtävässä.
Tunnustuksia ja palkintoja

Ylä-Herttuala sai tammikuussa 2009 Suomalaisen Lääkäriseura Duodecimin Matti Äyräpään palkinnon, joka on Suomen arvostetuin lääketieteen tutkimuksen palkinto. Huhtikuussa 2009 hän jakoi 200 000 euron arvoisen InBev-Baillet Latour International Health Prize -tiedepalkinnon Helsingin yliopiston akatemiaprofessori Kari Alitalon kanssa. Se myönnettiin tutkimuksesta, jossa on selvitetty veri- ja imusuonten uudiskasvun ja niiden säätelyn sovellusmahdollisuuksia sydän- ja verisuonitautien, sekä syövän hoidossa. Palkinnon jakaneet Ylä-Herttuala ja Alitalo ovat vuosien ajan tehneet yhteistyötä em. sairauksien geenihoidon kehittämiseksi. Heille on kertynyt 15 yhteistyövuoden aikana yli 40 yhteisjulkaisua.
Lokakuussa 2010 Ylä-Herttuala valittiin Euroopan geeni- ja soluterapian yhdistyksen, European Society of Gene and Cell Therapyn (ESGCT) presidentiksi seuraavaksi kaksivuotiskaudeksi.
Vuonna 2016 Ylä-Herttuala sai Amerikan geeni- ja soluterapiayhdistyksen myöntämän Outstanding Achievement Awardin pitkäjänteisestä työstä geenihoitojen kehittämiseksi.
Ark Therapeutics

Ylä-Herttuala on ollut mukana kehittämässä myös kaupallista geeniterapiaa. Hänen 1990-luvun puolivälissä University College Londonin professori John Martinin ja Stephen Barkerin kanssa perustamansa Eurogene on sittemmin muuntunut Ark Therapeutics -ryhmäksi, joka on listautunut Lontoon pörssiin. Perustajat ovat edelleen avainrooleissa (konsultteina ja omistajina) yrityksen tutkimus- ja tuotekehitystoiminnoissa.
Syyskuun vaihteessa 2009 Ylä-Herttuala omisti 1,53 prosenttia Ark Therapeuticsin osakekannasta. Yrityksen osakekurssi oli laskenut syyskuussa 2011 3,75 penceen listautumishetken 133:sta.