stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaava
Maantiede > Kallioperä ja pinnanmuodot

Jaava sijaitsee laattatektonisesti Euraasian laatan ja Indo-Australian laatan saumakohdassa, paikassa jossa Jaavan saari on vajoamassa Indo-Australian laatan alle. Mannerlaattojen saumakohdassa sijaitseva Jaava on vulkaanisesti hyvin aktiivinen, ja saarella sijaitsee yli sata tulivuorta, joista noin neljäkymmentä on aktiivisia. Itä-länsi suunnassa kulkeva vuorijono muodostaa saaren selkärangan. Korkein tulivuori on 3 676 metriä korkea Semeru. Aktiivisin tulivuori saarella on Merapi, joka purkautuu 5–10 vuoden välein.
Tuliperäinen maa on hyvin hedelmällistä, ja Jaavan saari on maailman tuottoisampia riisinviljelyalueita. Monet maanviljelijät ovat perustaneet viljelyksiä niin korkealle Merapivuoren rinnettä kuin suinkin mahdollista, silläkin uhalla että vuori saattaa purkautua minä hetkenä hyvänsä. Tulivuorten ketju on lähempänä saaren etelärannikkoa kuin pohjoista, minkä johdosta pohjoisrannikolla alangot ja jokitasangot ovat laajempia. Suurin jokitasanko on Itä-Jaavalla sijaitsevien Solo- ja Brantas-jokien suistossa. 600 km pitkä Solo on myös saaren pisin joki. Muita merkittäviä jokia ovat Jakartan läpi virtaava Ciliwung, sekä Länsi-Jaavan Tarum- ja Manuk-joet sekä Keski-Jaavan Serang ja Serayu. Joet virtaavat läpi laajojen tasankojen, ja niiden tuoman mudan ansiosta vesistöalueet ovat laajasti viljeltyjä. Saaren etelärannikolla joet ovat lyhyitä.
Maantiede > Ilmasto

Jaava sijaitsee noin tuhat kilometriä päiväntasaajan eteläpuolella, ja saarella vallitsee trooppinen ilmasto. Trooppiselle alueelle tyypillisesti Jaavalla on kaksi vuodenaikaa, sadekausi lokakuusta huhtikuuhun ja kuiva kausi toukokuusta syyskuuhun. Saaren länsipuolisko on itäosia kosteampi, ja vuoristoisilla seuduilla sadetta saadaan enemmän. Parahyanganin ylängöllä Länsi-Jaavalla sadetta saadaan 4 000 mm vuodessa, kun Itä-Jaavan pohjoisrannikolla sataa 900 mm vuodessa. Keskilämpötila saarella on 22–29 °C, ja ilmankosteus on 75 %. Saaren pohjoisosa on keskiosia kuumempi, keskimäärin pohjoisosassa on kuivana kautena 34 °C.
Jakartan alueella sadekausi on huipussaan tammi-helmikuussa, jolloin sataa 350 mm kuukaudessa. Sadekaudella Jakartassa koetaan yleensä tulvia. Kuivana kautena elokuussa sadetta saadaan 30 mm kuukaudessa. Jakartassa vuoden keskilämpötila on 29 °C, kuivana kautena syys-lokakuussa lämpötila voi nousta 40 asteeseen.
Maantiede > Luonto

Luonnollisen kasvuston ja elämistön suhteen Jaava on maailman rikkaimpia ja monipuolisimpia alueita. Trooppisella vyöhykkeellä sijaitsevalla Jaavalla kasvaa luonnollisesti trooppista sademetsää. Saarella on kuitenkin jäljellä sademetsiä enää 10 000 hehtaaria. Jaavan saaren vuotuinen metsäkato on pienempi kuin muilla Indonesian saarilla, johtuen siitä että Jaavalla sademetsää ei ole enää paljon jäljellä. Luonnollisesti saarella kasvaa erilaisia metsätyyppejä, johtuen kausiluonteisista eroista sademäärissa. Jaavan metsiä ei hallitse mikään yksittäinen kasviheimo. Yleisiä lajeja ovat leipäpuut, mulperikasvit ja huppukukkakasvit. Korkeimmiksi Jaavan metsissä saattavat kasvaa palmyrapalmut ja coryphapalmut.
Jaavalla elää yli 350 lintulajia ja 101 nisäkäslajia. Tunnetuimpia eläinlajeja on äärimmäisen uhanalainen jaavansarvikuono, joita elää enää ainoastaan Ujung Kulonin kansallispuistossa saaren länsiosassa. Muita Jaavalla tavattavia uhanalaisia nisäkäslajeja ovat muun muassa hopeagibboni, jaavansureli, kalastajakissa, vuorisusi, käsnäsika, bantengi, hidaslori, keltakurkkunäätä ja jaavanleopardi.
Maantiede > Kulttuurimaantiede

Jaavan saarella sijaitsee neljä Indonesian provinssia, Banten, Länsi-Jaava, Keski-Jaava ja Itä-Jaava, sekä Yogyakartan erityishallintoalue ja Jakartan pääkaupunkialue. Jaavan ja Indonesian suurin kaupunki on pääkaupunki Jakarta. Kaupungissa asuu 9,5 miljoonaa ihmistä, ja koko suurkaupunkialueen Jabodetabekin alueella asuu 30 miljoonaa ihmistä. Muita Jaavalla sijaitsevia yli miljoonan asukkaan kaupunkeja Jabodetabekin ulkopuolella ovat 2,3 miljoonan asukkaan Surabaya ja 1,7 miljoonan Bandung.
Historia > Esihistoria

Jaavan saarelta löydettiin ensimmäisen kerran muinaisia ihmisfossiileja vuonna 1891, Itä-Jaavan Solojoen varrelta. Yleisesti jaavanihmisenä tunnetun homo erectus -ihmislajin edustajien on oletettu saapuneen saarelle kävellen, noin 1,7 miljoonaa vuotta sitten. Todennäköisesti Sumatra, Borneo ja Jaava olivat tällöin yhteydessä mantereeseen, sillä pleistoseenikaudella merenpinta oli alempana kuin nykyään. Myöhemmin saarelle saapunut homo sapiens syrjäytti homo erectuksen. On kuitenkin myös teorioita, että lajit elivät rinnakkain ja lisääntyivät keskenään.
Historia > Jaavalaiset kuningaskunnat

Nykyiset jaavalaiset polveutuvat ihmisistä, jotka muuttivat alueelle noin vuoden 4000 eaa. tienoilla, ja he harjoittivat riisin märkäviljelyä noin vuonna 2000 eaa. Jaavan asukkaat alkoivat käydä kauppaa muiden kansojen kanssa 200-luvulla jaa. kun nykyisen Intian suunnalta tulleet merenkävijät saapuivat Jaavalle. Nämä kontaktit edesauttoivat hindulaisuuden leviämistä ja varhaisten jaavalaisten kuningaskuntien syntyä. Mataramin kuningaskunta syntyi jaavalle 700-luvulla, ja se oli ensimmäinen poliittinen kokonaisuus saarella. 800-luvulla johtavaan asemaan saarella nousi Sailendra-dynastia, joka rakennutti Borobudurin buddhalaistemppelin. Hindulaisuus ja buddhalaisuus elivät saarella rinnakkain, ja vastaava hindulainen temppelialue Prambanan syntyi alle vuosisata Borobudurin jälkeen.
Mataramin kuningaskunta lopulta kukistui 1000-luvulla, luultavasti sumatralaisen Srivijayan hyökättyä Jaavalle. Jaavalainen prinssi Airlangga perusti Jaavalle uuden kuningaskunnan Kahuripanin, jonka hän jakoi kahtia kahdelle pojalleen, ja vuonna kuningaskunta jakautui idän Janggalan ja lännen Kedirin kuningaskuntiin vuonna 1045. Valtioista Kediri oli hallitsevampi, ja Janggala jäi sen varjoon. Valtiot yhdistyivät jälleen vuonna 1117. Länsi-Jaavalla kukoisti myös Sundan kuningaskunta 600-luvulta lähtien.
Vuonna 1222 syntyi Singhasarin kuningaskunta Janggalan kuningaskunnan rippeistä. Sen kuninkaaksi noussut Ken Angrokin johtama armeija päihitti taistelussa Kedirin kuninkaan johtaman armeijan, ja Singhasari nousi johtavaksi kuningaskunnaksi Jaavalla. Singhasarin valtakautta ei kestänyt kauan, sen olemassaolo loppui vuonna 1292, kun sen viimeinen kuningas Kertanegara murhattiin Kedririn kapinoidessa Singhasaria vastaan. Tätä ennen Kertanegara oli kieltäytynyt maksamasta vasalliveroa Kublai-Kaanin johtamalle mongolivaltakunnalle, ja mongolit olivat jo matkalla Jaavalle Kertanegaran rankaisemiseksi.
Kertarajasan vävy Kertarajasa pakeni Kedirin kapinaa Majapahitiin, johon hän perusti uuden kuningaskunnan vuonna 1293. Hän liittoutui mongolien kanssa Kedirin kukistamiseksi, ja Kedirin kukistuttua hän ajoi mongolit pois Jaavalta. Majapahit nousi Malaijien saariston hallitsevaksi kuningaskunnaksi, mutta myöskään sen valtakausi ei kestänyt kauan. 1400-luvulla maa ajautui sisäisiin valtataisteluihin ja sen hallitsemat alueet alkoivat itsenäistyä. 1400-luvulla voimistui myös Malakan niemimaalle syntyneen Malakan sulttaanikunnan vaikutus. Sulttaanikunnan oli perustanut sumatralainen prinssi Paramesvara paetessaan Majapahitien valloituksia mantereelle.
Historia > Islamin leviäminen

Malakasta käsin saaristoon levisi islam, ja Malakan voimistuessa Majapahit kävi yhä enemmän heikommaksi taloudellisen kilpailun jatkuessa Malakan kanssa. Monet satamakaupungit irtautuivat Majapahitin vallasta, ja monet niistä siirtyivät islaminuskoon. Jaavan sulttaanikunnat Demak, Bantenin ja Gresik liittoutuivat Majapahitia vastaan, ja lopullisesti Majapahit kukistui vuonna 1528 kun Demakin sulttaanikunta valloitti sen. Majapahit oli Jaavan viimeinen hindulais-buddhalainen kuningaskunta ennen islamin saapumista saarelle. Majapahitin kukistuttua sen kuningashuone pakeni Balille. Majapahitin kukistumisen myötä islam pääsi leviämään myös saaren itäosiin.
Demakin sulttaanikunta ei noussut saaren hallitsevaksi valtioksi, vaan 1500-luvun loppuun mennessä Mataramin sulttaanikunta oli vallannut hallintaansa Jaavan keski- ja itäosat. Länsiosia hallitsi Bantenin sulttaanikunta. Mataram ja Banten olivat Jaavan ainoat valtiot, jotka kykenivät tekemään vastarintaa 1600-luvulla saapuneita hollantilaisia vastaan.
Historia > Nationalismin herääminen

Hollantilaisten siirtomaahallinto herätti 1900-luvun alkuvuosikymmeninä alueen alkuperäisasukkaiden keskuudessa kasvavaa tyytymättömyyttä. Merkittäväksi poliittiseksi johtajaksi nousi Sukarno, joka pyrki yhdistämään aatteet kommunismista, islamista ja nationalismista. Hollantilaiset eivät hyväksyneet nationalismin nousua, ja Sukarno pidätettiin. Hollantilaiset kukistivat islamistiset ja kommunismimieliset mellakat ampumalla mielenosoittajat, ja kapinajohtajat ajettiin maanpakoon. Hollannin Itä-Intiassa ei syntynyt yhtenäistä vastarintaliikettä siirtomaahallintoa vastaan, sillä Jaavan ja Sumatran ulkopuolella elettiin täysin tietämättöminä Jaavan tapahtumista.
Japani valloitti Jaavan taistelun jälkeen Jaavan hollantilaisilta vuonna 1942. Jaavalla väestön asema ei parantunut, sillä hollantilaisvallan tilalle tuli japanilaisten miehityshallinto. Paikallisväestö kohtasi japanilaisten harjoittamia julmuuksia ja orjuutusta. Saarella kärsittiin nälänhädästä ja kulkutaudeista, kun elintarvikkeita takavarikoitiin paikallisilta japanilaisille.
Japanin vallan näkyvin perintö oli se, että japanilaiset nimittivät paikallisväestöä hallintovirkoihin ja kehottivat jaavalaisia kapinoimaan hollantilaisia vastaan. Japani antautui sodassa vuonna 1945, ja heti sen jälkeen Sukarno julisti itsenäisen Indonesian tasavallan perustetuksi. Hollantilaiset eivät maan itsenäistymistä hyväksyneet, ja Indonesia saavutti itsenäisytensä vasta sodan jälkeen. Sota oli luonteeltaan sissisotaa, jossa siirtomaavallan vastustajat tekivät iskuja Sumatran ja Jaavan syrjäseuduilta hollantilaisten hallitsemille alueille. Itsenäisyys saavutettiin vasta kun Yhdysvallat painosti Hollantia tunnustamaan maan itsenäisyyden, sillä Yhdysvalloissa pelättiin, että kommunismi saattaisi nostaa suosiotaan Indonesiassa hollantilaisvallan alla. YK:n ja Yhdysvaltain painostuksen alla Hollanti suostui tunnustamaan Indonesian itsenäiseksi vuonna 1949.
Historia > Indonesian keskuksena

Indonesian itsenäistymisen myötä Jaavasta muodostui maan keskeisin saari. Maan hallinto keskitettiin Jakartaan, jolloin itäisessä Indonesiassa katsottiin, että hollantilaisten imperialismin tilalle tuli jaavalainen imperialismi. Maassa syntyi kapinoita Jaavan hallintoa vastaan, ja monilla ulkosaarilla suunniteltiin irtautumista Indonesiasta. Jaavalla toiminut Sukarnon hallinto kukisti kapinat armeijan avulla vuoteen 1962 mennessä.
Jaava on säilynyt Indonesian itsenäisyyden aikana maan poliittisena ja väestöllisenä keskuksena. Suurin osa Indonesian teollisuudesta keskittyy Jaavalle, ja se on saanut myös eniten ulkomaisia investointeja.
Väestö

Jaavan saaren väkiluku on noin 145 miljoonaa, mikä tekee siitä maailman väkirikkaimman saaren. Jaavan väestönkasvu on nopeaa, vuonna 1971 saaren asukasluku oli vielä 76 miljoonaa. Liikakansoitus on Jaavalla suuri ongelma, ja Jaavalla on noudatettu vuodesta 1969 lähtien transmigrasi-uudelleenasutusohjelmaa, jossa väestöä on siirretty ylikansoittuneelta Jaavalta Indonesian syrjäisempiin osiin Kalimantaniin, Sulawesille, Irian Jayalle, Timorille ja Sumatran eteläosiin. Uudelleenasutusohjelma on aiheuttanut sosiaalisia ongelmia, kun Jaavalta muuttaneille ei ole riittänyt työpaikkoja, eivätkä alueiden alkuperäisasukkaat ole hyväksyneet uudisasukkaita alueellaan.
Jaavan saari on etnisesti kirjava. Jaavalaiset muodostavat saarella suurimman väestönosan. Länsi-Jaavalla suurimman väestönosan muodostavat sundalaiset ja Bantenissa bantenlaiset. Suuren väestönosan muodostavat myös Jakartan alkuperäisasukkaat betawilaiset, sekä Itä-Jaavan maduralaiset. Saarella elää myös merkittävä määrä kiinalaisia. Saaren eri kansat puhuvat äidinkielinään omia kieliään, ja saaren puhutuin kieli on jaavan kieli. Monet osaavat toisena kielenään indonesiaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaava Wikimedia Commonsissa
Semeru ja Bromovuoret Itä-Jaavalla.
Jaavan kartta
Prambananin hindutemppeli.
800-luvulla rakennettu Borobudur ja buddhalaisia stupia Keski-Jaavalla.
Hollannin Itä-Intian pääkaupunki Batavia kuvattuna noin vuonna 1780.
Euraasia

Euraasia kartalla.
Euraasia on manner (tai osa Vanhaa mannerta), jota ympäröivät Pohjoinen jäämeri, Atlantin valtameri, Välimeri, Punainenmeri, Intian valtameri ja Tyynimeri. Sen pinta-ala on 54,8 milj. km² ja on maapallon mantereista suurin. Mantereella sijaitsee kaksi maanosaa, joiden mukaan se on nimetty: Eurooppa ja Aasia. Jako Eurooppaan ja Aasiaan on kuitenkin pikemmin historiallinen kuin maantieteellinen. Rajaksi on katsottu yleensä Uralvuoret ja Kaukasus sekä Musta- ja Kaspianmeri. Eurooppaa voidaan pitää Euraasian niemimaana.
Laattatektonisesti suurin osa Euraasiaa muodostaa Euraasian laatan. Intia ja Lähi-itä muodostavat kuitenkin omat mannerlaattansa.
Euraasian ihmistyyppien jakautuminen

Euraasiassa esiintyy euripidisiä ja mongolidisia ihmistyyppejä, joiden jakautuminen ei kuitenkaan vastaa Euroopan ja Aasian maantieteellistä jakoa, kun Lähi-idän ja Intian (samoin kuin Pohjois-Afrikan) väestöistä valtaosa on euripidisia, ja euripidistä väestöä on historiallisena aikana levinnyt myös Siperiaan.
Euraasian kulttuuripiirit

Useat kulttuurihistorioitsijat, esimerkiksi Arnold J. Toynbee ja myöhemmin Samuel P. Huntington, jakavat Euraasian viiteen tai kuuteen kulttuuripiiriin, jotka ovat länsimaisen kulttuurin kanta-alue Länsi-Euroopassa, ortodoksinen kulttuuri Itä-Euroopassa, islamilainen kulttuuri Lähi-idässä, intialainen kulttuuri ja Itä-Aasian kulttuuri, joista viimeksi mainittu saatetaan jakaa edelleen kiinalaiseen ja japanilaiseen kulttuuripiiriin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euraasia Wikimedia Commonsissa
Ernesto Tanmantiong

Ernesto Siao Tanmantiong (s. heinäkuu 1958) on filippiiniläinen liikemies.
Tanmantiong valmistui Ateneo de Manilan yliopistosta. Hän aloitti uransa Jollibee Foods Corporationissa sen perustamisen yhteydessä vuonna 1978 ja pääsi sen toimitusjohtajaksi vuonna 2014. Management Association of the Philippines myönsi Tanmantiongille Management Person of the Year 2023 -palkinnon, joka ojennettiin hänelle 28. marraskuuta 2023 Manilan Shangri-La at the Fortissa. Palkinnon myöntäneen komitean puheenjohtaja Lilia de Liman mukaan Tanmantiong valittiin, koska hän oli onnistunut Jollibee-pikaruokaravintolaketjun globaalissa laajentamisessa ja sen kehittämisessä yhdeksi suurimmista, nopeakasvuisimmista ravintoloista.
Tanmantiongilla on vaimo ja lapsia.
Globe Telecom

Globe Telecom, Inc. on televiestintäpalveluita tarjoava filippiiniläinen yritys. Se perustettiin tammikuussa 1935 nimellä Globe Wireless Limited. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1992. Globe Telecomin ulkomaiseksi kumppaniksi otettiin vuonna 1993 Singapore Telecom, Inc.
Vuonna 2023 Globe Telecomin matkapuhelinliittymiä käytti 57 miljoonaa henkilöä. Yritys pitää päämajaansa Bonifacio Global Cityn The Globe Towerissa.
Syvinkisalmen työväentalo Hömppölä

| Syvinkisalmen työväentalo> Hömppölä |
| --- | --- |
 Ruoveden Syvinkisalmen työväenyhdistyksen työväentalo.
Osoite:  Pajuskyläntie 178
Sijainti:  Pajuskylä, Ruovesi
Koordinaatit:  62°04′51″N, 24°03′17″E
Valmistumisvuosi:  1923
Rakennuttaja:  Syvinkisalmen Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Pajusen Eräilijät ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Syvinkisalmen työväentalo Hömppölä on Ruoveden kunnan Pajuskylässä sijaitseva entinen työväentalo. Sen omistaa nykyään (2023) Pajusen Eräilijät ry.
Historiaa

Syvingin eli Syvinkisalmen työväenyhdistys perustettiin maaliskuussa 1906. Perustamisvuoden lopulla yhdistyksen jäsenmäärä oli 47. Vuonna 1916, yhdistyksen viettäessä 10-vuotissyntymäpäiväänsä, jäsenluku oli 29. Talon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1920, ja talo valmistui vuonna 1923.
Vuonna 1936 yhdistyksen 30-vuotisjuhliin työväentalolle saapui lähes sata vierasta, mitä pidettiin harvaanasutussa kylässä hyvänä saavutuksena. Juhlapuhujana oli Santeri Saarikivi, ja ohjelmassa oli puheiden lisäksi viulun ja mandoliinin soittoa, runonlausuntaa sekä Lapuanliikkeen aikaa käsitellyt näytelmä Vainottuja. Seuraavana vuonna talolla pidettiin jäsenhankintajuhla, jossa osanottajia oli 125, ja yhdistykseen kirjoittautui kahdeksan uutta jäsentä. Juhlassa muun muassa kuultiin kisällilaulua ja nähtiin yhdistyksen näytelmäseuran esittämänä Uusi levy. Puhujana oli kansanedustaja Edvard Kujala.
Vuoden 1947 alussa yhdistys erosi Sosialidemokraattisesta Puolueesta ja liittyi SKDL:n jäseneksi.
Sittemmin talo on siirtynyt Pajusen Eräilijät ry:n omistukseen. Vuonna 2019 yhdistys sai Suomen Kotiseutuliitolta 19 000 euron avustuksen ja korjasi sen turvin talon katon. Kattoremontin jälkeen ensimmäinen tilaisuus talolla oli juhannustanssit 2019.
San Ignacio

| San Ignacio |
| --- | --- |
 Itsenäisyyspäivän kulkue San Ignaciossa (21.9.2012).
 lippu
 Koordinaatit: 17.1546°N, 89.0762°W 
Valtio:  Belize
Alue:  Cayo
Väkiluku (2022):  12 086
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Ignacio (tai esp. El Cayo) on Macaljoen varrella sijaitseva, Belizen länsiosassa olevan Cayon alueen hallintokeskus. Macaljoki on toinen kahdesta joesta, jotka alempana yhdyttyään muodostavat Belizejoen. San Ignacion väkiluku on 12 086 (VL2022).
Yhdessä välittömästi kaupungin itäpuolella, Macaljoen vastarannalla sijaitsevan Santa Elenan taajaman (8 587 as.) kanssa kaupungin väkiluku on noin 21 000 (VL2022).
Kaupunkiin johtaa satamakaupunki Belize Citystä alkunsa saava, pääkaupunki Belmopan kautta kulkeva Läntinen valtatie (George Price Highway).
San Ignaciossa ja kaupungin lähistöllä on monia mayakulttuurin historiallisia rakennelmia ja asutuspaikkoja. Esimerkiksi San Ignacion eteläosassa sijaitseva Cahal Pech asutetiin noin 1000 eaa. ja hylättiin 800 jaa. mennessä.
Macaljoen ylittävä Hawkesworthin silta yhdistää kaupungin vastarannan Santa Elenaan.
San Ignacion poliisiasema.
San Ignacion kirjasto.
Pyhän Andrew’n anglikaaninen kirkko.
Burns Avenue.
Cahal Pech on San Ignacion eteläosassa sijaitseva, mayojen korkeakulttuurin aikakaudella asutettu alue.
Panoraama San Ignaciosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Ignacio Wikimedia Commonsissa
Lohikäärmeen muna

| Lohikäärmeen Muna> Dragon's Egg |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Robert L. Forward
Genre:  scfi
Julkaistu:  1980
Suomennos
Suomentaja:  Veikko Rekunen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1987
Sivumäärä:  271
ISBN:  951-9269-38-X
Sarja: Ursa Science Fiction
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lohikäärmeen muna on vuonna 1987 julkaistu käännös Robert L. Forwardin kirjoittamasta kirjasta Dragon’s Egg, joka julkaistiin vuonna 1980. Kirja on kovan tieteiskirjallisuuden edustaja.
Sisältö > Sisällysluettelo

Robert L. Forward 7
Esipuhe 11
Pulsari 18
Tulivuori 49
Jumala 91
Matka 142
Yhteys 179
Vuorovaikutus 208
Tekninen liite 251
Tähtitieteellinen yhdistys Ursa 272
Sisältö > Juoni

Kirja kertoo ihmiskunnan tutkimusmatkasta, joka kohdistuu Lohikäärmeen muna nimiseen neutronitähteen. Tutkimusretkikunta havaitsee tähden pinnan luotauksella, että siellä on eläviä tietoisia olentoja nimeltä Cheelat ja alkavat viestimään heidän kanssaan.
Sisältö > Lainaus

»AIKA: 06:40:35 GMT MAANANTAI 20. KESÄKUUTA 2050
Näyttö välähti ja Cesar katsahti siihen. Näytön yläreunassa olivat sanat:


LASERKARTOITUS SUORITETTU


Cesar painoi muutamaa näppäintä, ja hänen tutkimansa infrapunakuva vaihtui laserkartoituskohteen asetuskomentoihin.

Seuraavan keilauksen aikana lasersäde kulkisi vinoittain Lohikäärmeen munan kaarevaa pintaa, ja käyttämällä uikutuspulssia saataisiin laitteen avulla nyt selville sekä korkeus suurella erotuskyvyllä että tietoa pinnan asennosta. Pian laser uikutti näkyvästä valosta aina ultraviolettialueelle ulottuvalla taajuudella ja pulssin toistotaajuutta pienennettiin 100 000 pulssiin sekunnissa.» 
( Forward, Robert L.: ”Jumala”, Lohikäärmeen Muna, s. 114.  Suomentanut Rekunen, Veikko. WSOY, 1987.  ISBN 951-9269-38-X
)
Matropolis

| Matropolis> Ματρόπολις |
| --- | --- |
 Matropoliin linnoitusmuurien jäänteitä ja nykyistä Palaiománinan kylää.
Sijainti
 Matropolis
Koordinaatit:  38°33′17″N, 21°14′35″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Palaiománina, Xirómero, Aitolia-Akarnania, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Akarnania
Matropolis (m.kreik. Ματρόπολις) eli Metropolis (Μητρόπολις, Mētropolis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Akarnaniassa Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Xirómeron kunnan alueelle lähelle nykyistä Palaiománinan kylää.
Maantiede

Matropoliin kaupunki sijaitsi Akarnanian sisäosissa etelään Stratoksesta. Sen kautta kulki tie, joka johti Stratoksesta Aitolian Konopeen. Kaupunki sijoitetaan yleensä nykyisen Palaiománinan paikalle, joskin joskus samaa paikkaa on esitetty myös antiikin Sauriaksi. Kaupungilla oli akropolis eli linnoitettu yläkaupunki sekä erillinen alakaupunki.
Matropoliin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Sauria sijoitetaan nykyisin yleensä Matropoliista pohjoiseen. Stratos sijaitsi kaupungista koilliseen ja Konope itään. Matropoliista etelään sijaitsi Ithoria ja länteen Koronta.
Matropoliin lyömä hopearaha. Kuvituksessa korinttilaisen standardin rahoille tyypilliset Pegasos ja Athenen pää.
Historia

Matropoliin historiasta tiedetään vain vähän. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sen todellinen asema vielä tuolloin tunnetaan huonosti. Kaupunki oli kuitenkin varmuudella polis myöhemmin, hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa.
Matropolis löi omaa korinttilaisen standardin mukaista hopearahaa 300-luvulla eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Matropolitas (Ματροπολίτας) ja Mētropolitēs (Μητροπολίτης).
Matropolis kuului Akarnanian liittoon. Noin vuonna 250 eaa. kaupunki tuli aitolialaisten valtaan, jonka jälkeen se kuului Aitolian liittoon. Makedonian Filippos V valtasi ja poltti Matropoliin sotaretkellään aitolialaisia vastaan vuonna 219 eaa. 100-luvulla eaa. kaupunki kuului jälleen Akarnanian liittoon. Matropolis mainitaan akarnanian kaupunkien joukossa vielä Aktionista löydetyssä kreikankielissä piirtokirjoituksessa, joka ajoittuu todennäköisesti Augustusta edeltäneeseen aikaan.
Rakennukset ja löydökset

Matropoliin akropolis ja alakaupunki oli kumpikin ympäröity omilla muureillaan. Akropoliin muurissa kivet ovat puolisuunnikkaan muotoisia ja alakaupungin muurissa monikulmaisia. Kaupungin paikalta on löydetty geometriselle kaudelle ajoitettua keramiikkaa sekä metalliesineitä.
Antoine Fuqua

| Antoine Fuqua |
| --- | --- |
 Antoine Fuqua Venetsian elokuvajuhlilla 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1966 (ikä 58) Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Puoliso:  Lela Rochon (1999–)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1992–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Training Day Kuningas Arthur Shooter Olympos on valloitettu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Antoine Fuqua (s. 19. tammikuuta 1966 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Fuqua aloitti uransa ohjaamalla musiikkivideoita useille artisteille, kuten Prince, Stevie Wonder, Toni Braxton, Pras ja Usher.
Fuqua tuli tunnetuksi ohjattuaan vuonna 2001 ensi-iltansa saaneen elokuvan Training Day. Denzel Washington palkittiin elokuvasta parhaan miesnäyttelijän Oscarilla.
Filmografia

The Replacement Killers (1998)
Syötti (Bait, 2000)
Training Day (2001)
Tears of the Sun (2003)
Lightning in a Bottle (2004)
Kuningas Arthur (King Arthur, 2004)
Shooter (2007)
Brooklyn’s Finest (2009)
Olympos on valloitettu (2013)
The Equalizer: oikeuden puolustaja (2014)
Southpaw (2015)
The Equalizer 2 (2018)
Infinite (2021)
Syyllinen (The Guilty, 2021)
Emancipation (2022)
The Equalizer 3 (2023)