stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verotili

Verotili on verojen maksamista, ilmoittamista ja palauttamista koskeva säännöstö, joka astui voimaan 1. tammikuuta 2010 (HE 221/2008). Uudistuksen tavoitteena on yksinkertaistaa verojen ilmoittamista ja maksamista. Hallituksen esitys verotililaiksi sekä laeiksi eräiden verolakien muuttamisesta hyväksyttiin eduskunnan toisessa, viimeisessä käsittelyssä 3. kesäkuuta 2009.
Verotili-menettely otetaan käyttöön kolmessa vaiheessa. Menettely koskee 1. tammikuuta 2010 alkaen oma-aloitteisia veroja, joihin kuuluvat muun muassa arvonlisävero, työnantajan toimittamat palkkojen ennakonpidätykset ja sosiaaliturvamaksut sekä vakuutusmaksuvero, arpajaisvero, ennakonpidätykset sekä lähdevero. Toisessa vaiheessa menettelyyn tulee mukaan myös muut Verohallinnon kantamat verot. Viimeisessä vaiheessa mukaan on tarkoitus saada myös perintä. Toiseen vaiheeseen siirryttäneen aikaisintaan 2012. Viimeiseen vaiheeseen siirrytään näillä näkymin noin kaksi vuotta myöhemmin kuin toiseen vaiheeseen.
Verotili koskee 1. tammikuuta 2010 alkaen ainoastaan yritysasiakkaita ja kotitaloustyönantajia. Verotili ei koske palkansaajaa, ellei tämä toimi työnantajana ja maksa oma-aloitteisia veroja. Verohallinto pitää verovelvollisen veroista ja maksuista verovelvolliskohtaista verotiliä. Kohdistus eri veroille ja maksuille tehdään verotilillä laissa säädetyn järjestyksen mukaan. Verotililaki aiheuttaa muutoksia myös muihin lakeihin, lähinnä verolajikohtaisiin lakeihin.
Verovelvollinen, esimerkiksi yritys XYZ Oy, ilmoittaa tammikuusta 2010 alkaen oma-aloitteiset veronsa kausiveroilmoituksen avulla. Kausiveroilmoituksen myöhästymismaksu lasketaan 20 prosentin vuotuisen korkokannan mukaan (HE 221/2008).
Sähköinen kausiveroilmoitus on annettava kalenterikuukauden 12. päivänä. Muun kuin sähköisen ilmoituksen on oltava perillä Verohallinnossa viimeistään kuukauden 7. päivänä.
Aiheesta muualla

Esitys eduskunnalle verotililaiksi ja laeiksi eräiden verolakien muuttamisesta
Vuoden hautomoyritys

Vuoden hautomoyritys on vuosittain parhaalle suomalaiselle uudelle teknologiayrityksille annettava palkinto. Palkinnonsaajan valitsee Teknologiakeskusten Liitto TEKELin yrityskehitystiimin jäsenistä koostuva raati.
Ensi kertaa palkinto jaettiin vuonna 2004. Silloin TEKEL valitsi jyväskyläläisen Firstbeat Technologies Oy:n. Se tuottaa sykemittaukseen pohjautuvaa kuntoinformaation monitorointitekniikkaa. Turkulainen Oy 4Pharma Ltd sai kunniamaininnan.
Vuoden 2005 hautomoyritys julkistettiin 31. lokakuuta 2005. Se oli GPS-navigointiteknologiaa valmistava Navicore Oy.
Vuoden 2006 hautomoyritys julkistettiin 31. lokakuuta 2006. Se oli pelastus- ja ensihoitoalalla toimiva Telespro Finland Oy. Kunniamaininta myönnettiin paperikoneiden konenäköjärjestelmiin erikoistuneelle Viconsys Oy:lle.
Vuoden 2007 hautomoyritys oli BioCis Pharma Oy.
Vuoden 2008 hautomoyritykset olivat Eagle tuulivoima Oy ja Medeia Therapeutics Oy.
Viestiveljet

Viestiveljet liikekeskus Duossa vuonna 2010
Viestiveljet on suomalainen yhteiskristillinen vanhoja hengellisiä lauluja laulava yksiääninen pirkanmaalainen kuoro, joka aloitti toimintansa vuonna 1994 ja rekisteröitiin vuonna 2005. Kuoron kotipaikka on Tampere. Jäseniä kuorossa on noin 50.
Viestiveljet livenä ja tallenteina

Viestiveljillä on ollut vuosittain noin 80 laulutilaisuutta, eniten Pirkanmaalla, mutta myös ympäri maata. Etäisin paikka on ollut Rovaniemi.
Viestiveljien lauluja on tallennettu CD- ja DVD-levy- ja aiemmin C-kasettimuotoon.
Elokuussa 2007 Viestiveljet lauloivat ja laulattivat yleisöä Vanhan kirjastotalon puistossa. TV7 taltioi tilaisuuden. Vastaavaa tapahtui vuosina 2012 ja 2017 Laikun lavalta.
Viestiveljien ensisijaisena tehtävänä on evankeliumin julistaminen sanoin ja sävelin.
Tallenteet

Mä tahdon riemuin laulaa. CD, Viestiveljet, 2003.
Lauluja armosta ristin ja veren. CD, Viestiveljet, 2005.
Kun Jeesus saapuu. CD, Viestiveljet, 2008.
Elävän veden virret. CD, Viestiveljet, 2011.
Sinua siunaten. CD, Viestiveljet, 2014.
Taivaasta viestin toivat. CD, Viestiveljet, 2015.
Lauluni kiitosta soi. Viestikvartetti. CD, Viestiveljet, 2006.
Armon Sanomaa. Uskonveljet. CD, Viestiveljet, 2014.
Tavataan taivaassa: Fanny Crosbyn lauluja. CD, lauluryhmät 1-2, Viestiveljet. Turkka Aaltonen, 2012.
Yhteislaulutilaisuus: Tampere. DVD, TV7, 2007.
Yhteislaulutilaisuus: Tampere. DVD, TV7, 2012.
Kokemuksia Jumalasta sanoin ja sävelin. DVD, TV7, 2013.
Aiheesta muualla

Ohjelmasarja Viestiveljet. TV7 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ohjelmasarja Viestiaitio TV7 (Arkistoitu – Internet Archive).
Miksi maailman merellä kuljet? TV7 (Arkistoitu – Internet Archive)
Vsevolod I

Vsevolod I (ven. Всеволод I Ярославич ) (1030–13. huhtikuuta 1093) oli Kiovan Rusin ruhtinas vuosina 1078–1093. Vsevolod hallitsi ensin Smolenskin ruhtinaana. Hän nousi Kiovan suurruhtinaaksi Izjaslav I:n kuoltua sodassa. Vsevolod hallitsi Kiovaa vuoteen 1093, jolloin hän kuoli. Hallitsijana häntä luonnehditaan rauhaa rakastavaksi mutta heikoksi..
Vsevolodin isä oli Jaroslav I Viisas ja poika  Vladimir Monomah.
Viron saaret

Viron saaret sijaitsevat pääasiassa Itämeren rannikolla, vaikka sisämaan järvissä ja joissakin on saaria. Vuonna 2012 Viron maa-ametin suorittaman laskennan mukaan Virolla on 2 355 saarta tai luotoa aiemmin tiedetyn 1 535 sijaan. Sisävesistä löydettiin 133 saarta. Vain 318 saaren pinta-ala ylittää hehtaarin. Suurimmat saaret ovat Saarenmaa ja Hiidenmaa.
Viron valtionvarainministeriön tietojen mukaan 22 asutulla saarella asui toukokuussa 2018 yhteensä 39 499 asukasta eli noin 3 % Viron asukkaista. Heistä 75 % asui Saarenmaalla, 21 % Hiidenmaalla ja 4 % Muhun saarella. Loput 1 721 asukasta eli neljä prosenttia asuivat muilla 19 asutulla saarella. Yhdellä asutulla saarella eli Muhulla on tieyhteys mantereelle. Yllä olevat luvut eivät kerro tarkaa lukua saariston asukkaista, sillä asukkaat on tilastoitu kunnittain.
Vilho Malkki

Vilho Aleksanteri Malkki (1. marraskuuta 1902 Kirvu – 10. maaliskuuta 1976 Helsinki) oli Kansanvalistusseuran kirjeopiston johtaja.
Henkilöhistoria

Vilho Malkin vanhemmat olivat levyseppä Pekka Juho Malkki ja Hilda Maria Koponen ja puoliso 1929–1948 Martta Elvi Savolainen. Malkki valmistui sähköteknikoksi 1925 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1941 ja teki myös opintomatkoja Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Hän oli Kansanvalistusseuran kirjeopiston opettaja 1926–1943 ja johtaja vuodesta 1943. Opintotoverin toimittaja Malkki oli 1927–1943 ja päätoimittaja vuodesta 1943.
Julkaisuja

Sähkötekniikan alkeet, 1926, kirjoittanut Vilho A. Malkki, asiallisesti tarkastanut Ilmari Killinen
Heikkovirtalaitteet, 1927, Vilho A. Malkki, asiallisesti tarkastanut Ilmari Killinen
Mittauskojeet, 1927, Vilho A. Malkki, asiallisesti tarkastanut Ilmari Killinen
Sähkökojeet, niiden asettaminen ja hoito, 1927, Vilho A. Malkki, asiallisesti tarkastanut Ilmari Killinen
Radiolaitteen asentaminen, 1930
Konepiirustus, 1931–1937,  Kansanvalistusseuran kirjeopiston opetuskirjeet 1–15, kirjoittaneet Vilho Tuovinen ja Vilho Malkki, asiallisesti tarkastanut Väinö Valkola
Huomattavia voimalaitoksia: Imatran vesivoimalaitos, 1932, eripainos Keksintöjen kirjasta
Suomalainen kirjeopisto – Kansanvalistusseuran kirjeopisto 1920–1945, 1945
Viittoma

Viittomat ovat viittomakielen rakenneosia, jotka vastaavat puhuttujen kielten sanoja. Viittomia käytetään myös puhetta tukevassa ja korvaavassa kommunikaatiossa vammaisten ja neurologisesti poikkeavien kohdalla.
Viittomat koostuvat pienemmistä rakenneosista, joita ovat:
Käsimuoto
Paikka
Liike
Orientaatio
Viittomat voivat olla yksi- tai kaksikätisiä. Yksikätiset viittomat tehdään aktiivisella kädellä, joka on oikeakätisillä oikea ja vasenkätisillä vasen käsi. Kaksikätisissä viittomissa liikkeen suorittaa aktiivinen käsi tai molemmat kädet symmetrisesti.
Ward Kimball

Ward Walrath Kimball (4. maaliskuuta 1914 – 8. heinäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen animaattori. Hän kuului Disneyn Nine Old Men -ryhmään.
Kimball oli etevä piirtäjä, mutta työskenteli itse mieluummin koomisten hahmojen kuin realististen ihmishahmojen parissa. Animointi oli Kimballille helppoa ja hän pyrki jatkuvasti tekemään asiat eri tavoin kuin muut. Kimball on tunnettu myös osuvista karikatyyreistään.
Kimballin luomia klassisia Disney-hahmoja ovat muun muassa Pinokkion Samu Sirkka; Dumbon varikset; Tuhkimon hiiret ja Lucifer-kissa sekä Hullu Hatuntekijä, Irvikissa, Tittelityy ja Tittelitom elokuvasta Liisa Ihmemaassa. Kimball myös animoi kuuluisan musiikkinumeron elokuvaan Kolme caballeroa.
1950-luvun puolivälissä Kimball siirtyi ohjaajaksi ja oli vastuussa Oscar-palkitusta lyhytanimaatiosta "Toot, Whistle, Plunk and Boom". Kimball sai Oscar-palkinnon myös toisesta lyhytanimaatiosta "It's Tough to be a Bird" (1969).
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ward Kimball
Viivy aamukuuteen

| ”Viivy aamukuuteen” Yö |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Antaa soittaa
 Äänitetty : Harasoo-studio, Tampere, 1991
 Julkaistu: 24. huhtikuuta 1991
 Formaatti: 7"
 Tuottaja(t): Jani Viitanen
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut singlet
| ”Vie mut minne vaan” 1990 | ”Viivy aamukuuteen” 1991 | ”Kuuhullu” 1993 |
Viivy aamukuuteen on huhtikuussa 1991 ilmestynyt Yön single, jonka nimikappale on toukokuussa julkaistulta albumilta Antaa soittaa. B-puolen Marseillen poika on versio Cumulus-yhtyeen käännöshitistä vuodelta 1977. Kappale on alkuperäiseltä nimeltään Il Marsigliese, joka on samannimisen italialaisen televisiosarjan tunnussävel. Radio Ykkösen kokoamalla singlelistalla se nousi sijalle 16.
Muusikot

Olli Lindholm – laulu
Jani Viitanen – kitara
Jesu Hämäläinen – basso
Frogley – rummut
Mikko Kangasjärvi – kosketinsoittimet, haitari
Kappaleet

Viivy aamukuuteen – 4.14 (säv. Olli Lindholm, san. Mr. Spirit)
Marseillen poika – 3.12 (säv. Guido De Angelis & Maurizio De Angelis, san. Irina Milan)
Vuosisadan rakkaustarina (Aikakoneen albumi)

| Vuosisadan rakkaustarina Aikakone |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008–2010
 Julkaistu: 29. tammikuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Maki Kolehmainen
 Tyylilaji: pop, dance
 Kesto: 41.30
 Levy-yhtiö: Helsinki Records
muut julkaisut
| Greatest Hits 2008 | Vuosisadan rakkaustarina 2010 | 2.0 2015 |
Vuosisadan rakkaustarina on Aikakoneen järjestyksessään viides studioalbumi. Albumi julkaistiin yhteistyössä R-kioskin ja VR:n kanssa.
Albumi julkaistiin 29. tammikuuta 2010. Levystä otettiin 50 000 kappaleen painos, joista ensimmäiset 20 000 tulivat myyntiin yksinoikeudella R-kioskiin. Muille tahoille levy tuli myyntiin maaliskuun 2010 alussa.
Albumin kappale "Vuosisadan rakkaustarina" on coverversio SIG-yhtyeen vuonna 1982 ilmestyneestä samasta kappaleesta. Kyseistä kappaletta käytetään R-kioskin vuonna 2010 valmistuneissa televisiomainoksissa. Albumi sisältää myös vuonna 2008 julkaistut singlet "Vuoristorata", "Karnevaali" ja "Nostan sut".
Kappaleet

Vuosisadan rakkaustarina – 3.52
Tähtilaiva – 3.33
Venetsia – 3.41
Linnunradalla – 4.16
Sattuu – 4.00
Taivaankappaleet – 4.00
Yöihmiset – 3.52
Vuoristorata – 3.09
Karnevaali – 3.29
Nostan sut – 4.11
Su-superstara – 3.22
Väittämä

Väittämä voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Propositio eli väitelause, väittämä matematiikassa ja logiikassa.
Teoreema, väittämä joka on tosi — varsinkin matematiikassa, jossa kyse on yleensä todistetusta väittämästä (lause).
Vaunukilpa-ajot

Ranskalaisessa huvipuistossa järjestetty kilpa-ajonäytös.
Vaunukilpa-ajot (kr. harmatodromia, ἁρματοδρομία, lat. ludi circenses) oli antiikin Kreikassa, Roomassa sekä Bysantin valtakunnassa harrastettu urheilumuoto. Niitä ajettiin kahden tai neljän hevosen muodostaman valjakon vetämillä sotavaunuilla. Vaunukilpa-ajot oli yksi aikansa suosituimpia urheilulajeja. Se oli erittäin vaarallista sekä hevosille että niiden ohjastajille ja kilpailuissa sattuikin usein vakavia loukkaantumisia ja jopa kuolemantapauksia.
Kilpa-ajot antiikin Kreikassa

Varhaisimpien vaunukilpailujen tarkkaa ajankohtaa ei tunneta, mutta niiden arvellaan olevan lähes yhtä vanhoja kuin itse sotavaunujenkin. Kilpa-ajoja kuvaavia maalauksia on löydetty muun muassa Mykeneläisen kulttuurin saviastioista. Ensimmäinen kirjallinen kuvaus valjakkoajoista on Homeroksen Iliaassa noin vuonna 750 eaa. Olympian kisojen arvellaan erään teorian mukaan myös syntyneen vaunuajojen pohjalta. Kreikkalaisen mytologian kuninkaalla Oinomaioksella oli tapana haastaa kilpa-ajoon tyttärensä Hippodameian kosijoita. Hänet ainoana voittanut Pelops järjesti tarun mukaan ensimmäiset kisat urotekonsa kunniaksi.
Olympian kisoihin vaunukilpa-ajot tulivat ohjelmaan vuonna 680 eaa., jolloin kisat laajenivat kaksipäiväisiksi. Alkuaikoina mukana oli myös ratsastus, mutta se jätettiin pois ohjelmasta jo varhaisessa vaiheessa. Olympian kisoissa kilpailtiin kahden ja neljän hevosen vetämillä vaunuilla. Kilpailut järjestettiin Olympiassa sijainneella Hippodromilla, jonka rata oli 780 metriä pitkä. Itse kilpailu käsitti 12 kierrosta. Olympian kisojen lisäksi vaunukilpa-ajot kuuluivat myös muiden Panhelleenisten kisojen ohjelmaan.
Rooman kilpa-ajot

Antiikin Roomassa vaunukilpa-ajot nousi erittäin merkittäväksi urheilulajiksi myös yhteiskunnallisesti. Useiden valjakoiden muodostamilla joukkueilla eli factioilla oli taustallaan rahoittajia ja ne kilpailivat myös parhaiden ohjastajien palveluksista. Joukkueiden palveluksessa oli myös runsaasti erilaista henkilökuntaa, jotka huolehtivat kukin omista tehtävistään. Factioita oli aluksi kaksi ja myöhemmin neljä; Punainen, Valkoinen, Vihreä ja Sininen. Punainen factio oli omistettu Mars-jumalalle, Valkoinen tuulten jumalille, Vihreä maaäidille ja Sininen taivaalle ja merelle.
Keisari Domitianuksen aikana toimivat myös lyhyen aikaa Purppura ja Kulta. Jokainen joukkue sai asettaa yhteen lähtöön kolme valjakkoa, jotka yleensä tekivät radalla yhteistyötä keskenään. Ohjastajat saattoivat myös vaihtaa joukkuetta nykyaikaisen urheilun tapaan. Eri factioille muodostui omat kannattajaryhmänsä ja niiden välille syntyi usein erimielisyyksiä, jotka saattoivat kärjistyä jopa väkivaltaisiksi yhteenotoiksi. Tämä johti lopulta siihen, että Rooman keisarit ottivat joukkueet valvontaansa ja nimittivät omia virkamiehiään johtamaan niiden toimintaa.
Roomassa kilpa-ajoja järjestettiin sirkuksissa, joista tunnetuin ja merkittävin oli Circus Maximus. Sen kilparata oli 650 metriä pitkä ja yleisöä lehtereille mahtui 250 000. Rata oli Kreikan Hippodromien tapaan jaettu korokkeella kahteen osaan. Circus Maximuksella kilpa-ajoja järjestettiin 66 kertaa vuodessa. Kunkin päivän ohjelmassa oli 24 lähtöä, jotka olivat aluksi seitsemän ja myöhemmin viiden kierroksen mittaisia. Kaikki ohjastajat olivat ammattilaisia ja katsojat löivät vetoa voittajista.
Parhaista ohjastajista tuli suuria kuuluisuuksia ympäri Rooman valtakuntaa. Tunnetuimpia heistä olivat yli 2 000 lähtöä urallaan voittanut Scorpus sekä Gaius Appuleius Diocles, jota pidetään jopa maailmanhistorian kaikkien aikojen parhaiten palkattuna urheilijana. Tunnetuin bysanttilainen kilpa-ajaja oli 500-luvulla vaikuttanut Porfyrios Kalliopas. Myös parhaista hevosista tuli tunnettuja. Roomalaiset harjoittivat myös hevosjalostusta ja heillä oli nykyaikaisen hevosurheilun tapaan tarkat kirjanpidot eri hevosten suorituksista sekä niiden suvuista.
300-luvulle tultaessa valjakkoajot alkoivat vähitellen menettämään merkitystään. Syynä oli muun muassa kristittyjen keisarien suhtautuminen kilpa-ajoihin ja gladiaattoritaisteluihin pakanallisina huveina. Viimeinen kilpailu Circus Maximuksella järjestettiin tiettävästi vuonna 549.
Vaunukilpailut Bysantissa

Rooman hajoamisen jälkeen valjakkoajoja järjestettiin vielä Bysantin valtakuntassa, jossa ne säilyivät suosittuna kansanhuvina. Kilpailuja pidettiin 300-luvun alkupuolella rakennetulla Konstantinopolin hippodromilla. Roomassa toimineet factiot jatkoivat kilpailemista myös Konstantinopolissa. Ne eivät kuitenkaan olleet enää yksityisten rahoittamia kuten aikaisemmin, vaan ne saivat rahoitusta suoraan keisarilta.
Merkittävimmiksi joukkueiksi Bysantissa nousivat Siniset ja Vihreät. Aikojen kuluessa niiden merkitys yhteiskunnassa kasvoi niin, että joukkueet alkoivat kannattajineen saamaan vaikutusvaltaa muun muassa sotavoimissa sekä poliittisessa ja uskonnollisessa elämässä. Joukkueista oli tullut jo enemmän kuin pelkkiä urheilun harrastamiseen keskittyneitä ryhmiä. Joidenkin tutkijoiden mukaan Sinisten ja Vihreiden välinen valtataistelu heikensi Bysanttia niin paljon, että se loi tietä islamin nousulle valtakunnassa.
500-luvun alussa ryhmien väliset väkivaltaiset yhteenotot Konstantinopolin kaduilla olivat jo arkipäiväisiä. Näistä ns. sirkusmellakoista suurin oli vuonna 532 tapahtunut Nika-kapina, jonka aikana lähes puolet kaupungista tuhoutui ja tuhansia ihmisiä sai surmansa. Myöhemmin 600-luvulla valjakkoajojen ja factioiden merkitys alkoi laskemaan. Konstantinopolin hippodromia käytettiin kuitenkin kilpa-ajojen sekä erilaisten seremonioiden, kilpailujen ja juhlien näyttämönä aina neljänteen ristiretkeen 1200-luvun alkuun saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaunukilpa-ajot Wikimedia Commonsissa
Vaunukilpa-ajot kuvattuna Attikasta löydettyyn ruukkuun.
Circus Maximus
Punaisen faction voittajavaljakko.
Vihreäpuupyton

| Vihreäpuupyton |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Pytonkäärmeet Pythonidae
Suku::  Puupytonit Morelia
Laji::  viridis
Kaksiosainen nimi
 Morelia viridis  (Schlegel, 1872) 
Synonyymit
 Chondropython viridis (Schlegel, 1872)  Python viridis Schlegel, 1872 
Katso myös
   Vihreäpuupyton Wikispeciesissä   Vihreäpuupyton Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Vihreäpuupyton eli puupyton (Morelia viridis) on myrkytön kuristajakäärme, jota tavataan Uudessa-Guineassa, Arusaarilla ja Cape Yorkin niemimaalla.
Koko ja ulkonäkö

Aikuiset vihreäpuupytonit ovat yleensä noin 90–120 senttimetrin pituisia, mutta yli kaksimetrisiä yksilöitä on havaittu. Väritykseltään laji on kirkkaan vihreä, jonka joukossa on keltaisia tai valkoisia hajanaisia viivoja. Tasaisen värin joukossa voi olla joko samanvärisiä tai sinisiä laikkuja ympäri kehoa.[lähde? ]
Levinneisyys ja elinympäristö

Vihreäpuupytonia tavataan Uuden-Guinean eteläosissa, Arusaarilla ja Australian Queenslandissa Cape Yorkin niemimaalla. Uuden-Guinean pohjoisosissa elävät puupytonit luokitellaan nykyään omaksi lajikseen Morelia azurea. Vihreäpuupytonin elinympäristöä ovat sademetsät, sekundaarimetsät ja puutarhat. Lajia tavataan ainakin 2000 metrin korkeuteen asti.
Lisääntyminen

Vihreäpuupyton on ovipaarinen, naaras munii 1–25 munaa per parittelu.[lähde? ] Luonnossa naaras hautoo ja suojelee munia maassa. Vastakuoriutuneet poikaset ovat kirkkaankeltaisia, mutta väri muuttuu parissa vuodessa kirkkaanvihreäksi. Lajin Morelia azurea poikasilla esiintyy lisäksi tiilenpunaista värimuunnosta, joka vihreäpuupytonilta puuttuu.
Vihreäpuupytonin poikanen.
Viiva

Geometrisissa yhteyksissä viiva on yksiulotteinen, mielivaltaisen muotoinen ja mittainen kappale. Kaikki yksiulotteiset kappaleet, kuten janat, suorat, puolisuorat ja kehät, ovat viivoja. Viivan ajatellaan syntyvän, kun nollaulotteinen piste liikkuu avaruudessa ja muodostaa äärettömän monesta pisteestä koostuvan viivan.
Erilaisia viivoja:
Murtoviiva (muodostuu janoista)
Käyrä viiva
Sekaviiva
Avoin viiva
Itseään leikkaava avoin viiva
Suljettu viiva (muodostaa tasokuvion, esimerkiksi ympyrä on suljettu viiva)
Suljettu murtoviiva (muodostaa tasokuvion nimeltä monikulmio)
Itseään leikkaava suljettu viiva (muodostaa useampia tasokuvioita)
Suoraa viivaa, joka jatkuu äärettömän pitkälle molempiin suuntiin, kutsutaan suoraksi. Puolisuoraksi taas kutsutaan sellaista suoraa, jolla on toinen päätepiste mutta joka jatkuu toiseen suuntaan äärettömän pitkälle. Jana taas on sellainen viiva, jolla on kaksi päätepistettä.
Murtoviiva
Käyrä viiva
Vermon ravirata

| Vermon ravirata |
| --- | --- |

Rataluokitus:  Keskusravirata
Sijainti:  Postiosoite: Ravitie 1, 00370 Helsinki Käyntiosoite: Valjakkotie, 02600 Espoo
Koordinaatit:  60°12′59″N, 24°50′23″E
Avattu:  1977
Omistaja:  Vermon Ravirata Oy
Kotisivu
Rataennätykset
 Lämminveriset: Cokstile 09,6a(2022)   Kylmäveriset: Hullumies 20,1a (2016) 
Finlandia-ajon lähtö keväällä 2019
Vermon ravirata on Espoon Leppävaarassa sijaitseva Helsingin ravirata. Se on Suomen keskusravirata, jonka viikoittainen kilpailupäivä on muiden pohjoismaisten pääratojen tapaan keskiviikko. Vermon ravirata aloitti toimintansa joulukuussa 1977. Sen omistaa Vermon Ravirata Oy, jonka suurin osakkeenomistaja on Helsingin Keskusraviseura ry.
Vuonna 2013 Vermossa järjestettiin yhteensä 67 ravit. Joka keskiviikko ovat ohjelmassa Toto65-ravit ja lauantaisia Toto75-kilpailuja oli vuonna 2013 yhteensä seitsemän. Vermon raviradan merkittävin ravitapahtuma on vuodesta 1980 lähtien ajettu kansainvälinen Finlandia-ajo. Lisäksi ohjelmassa on useita muita vuosittaisia suurkilpailuja. Ravitapahtumien ohella Vermossa järjestetään joka vuosi muun muassa Kansallinen poninäyttely.
Historia

Vermo on Oulunkylän ja Käpylän raviratojen jälkeen Helsingin kolmas ravirata. Suunnittelu aloitettiin 1970-luvun alkupuoliskolla, kun Käpylän raviradan viereen alettiin rakentaa Helsingin Messukeskusta, jonka alle osa sen alueesta jäi. Yksi Vermon raviradan syntyyn keskeisesti vaikuttaneista hahmoista oli professori Erkki Rajakoski, joka myös toimi Vermon Ravirata Oy:n ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän kuitenkin menehtyi sairauskohtaukseen vajaat puoli vuotta ennen uuden ravikeskuksen valmistumista. Ravirata päätettiin rakentaa entiselle Mäkkylän upseerivirkatalon niitylle, josta ravirataosakeyhtiö vuokrasi noin 20 hehtaarin suuruisen maa-alueen. Osa radan huoltoalueesta sijaitsee Ison Huopalahden entisen kaatopaikan alueella.
Ensimmäiset ravikilpailut Vermossa järjestettiin 27. joulukuuta 1977. Yleisöllä oli ensimmäisiin raveihin vapaa pääsy ja ne ajettiin ilman ennakkomainontaa, koska tarkoituksena oli ”koeajaa” henkilökuntaa ja tekniikkaa varsinaisia avajaisraveja varten. Mainonnan puuttumisesta huolimatta paikalle tuli yleisöä tuhatmäärin. Teknisiltä ongelmiltakaan ei vältytty, vaan kahden ensimmäisen lähdön totopeli jouduttiin mitätöimään tietokonevikojen vuoksi. Ensimmäisen Vermossa ajetun ravilähdön voitti Seppo Sarkolan ohjastama kolmevuotias tamma Adrienne. Virallisesti ravirata avasi porttinsa 31. joulukuuta 1977 järjestetyissä avajaisraveissa, joissa pidettiin myös asiaan liittyvät juhlallisuudet.
Helsingin kaupunki ilmoitti lokakuussa 2022 ettei se tule jatkamaan omistamansa raviradan maa-alueen vuonna 2030 päättyvää vuokrasopimusta Vermon Ravirata Oy:n kanssa.
Rakennukset ja toiminnot

Vermon raviradan kolmikerroksisen päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Risto Manérus. Katsomossa on yhteensä noin 2 000 istumapaikkaa ja se käsittää 480 hengelle tarkoitetun ravintola Ravillan. Lisäksi katsomorakennuksessa on kolme baaria sekä kaksi kahvilaa. Kesäaikana yleisöä palvelee myös terassiravintola. Vermon tiloissa on raviradan oman toimiston lisäksi Suomen Ravivalmentajat ry:n toimisto.
Vermon varikkoalueella toimii kahvila, hevostarvikemyymälä sekä hevosklinikka. Valmennustoimintaa Vermossa harjoittavat muun muassa Pekka Korpi, sekä Pertti Puikkonen. Raviradan vieressä sijaitsevalle entisen betoniaseman tontille on ollut suunnitelmissa kaavoittaa ratsastuskeskus.
Vermon suurkilpailut

Arvid Åvallin Tammaderby
Erkki Rajakoski Memorial
Erkon Pokaali
Espoon palkinto
Finlandia-ajo
Glenn Kosmos Memorial
Helsinki-ajo
Käpylä Grand Prix
Lämminveristen Suomen mestaruus
Suuri Suomalainen Derby
Tawaststjernan muistoajo
Tähtisprintteri
Vermon katsomorakennuksen sisääntulon puoleinen päätyUudenmaan Upein
Vermon ja HIFK:n yhteinen Raviliiga-kimppahevonen Mascate Match voitti Suuren Suomalaisen Derbyn vuonna 2020 Pekka Korven ohjastamana.