stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Heusala (teollisuusneuvos)

Matti Heusala (1962)
Matti Hjalmar Heusala (19. syyskuuta 1893 Kalajoki – 9. lokakuuta 1966) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1965. Hän oli myös pistooliammunnan kolminkertainen Suomen mestari.
Heusalan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Matinpoika Heusala (aiemmin Nuorala) ja Hilma Lusiina Juhontytär Siipola ja puoliso vuodesta 1927 Katri Kyllikki Laaksonen. Hän lähti ensimmäisen maailmansodan aikana Yhdysvaltoihin pilvenpiirtäjä- ja siltatyömaille ja aloitti Norjassa opiskelun Hortenin teknillisen koulun huoneenrakennusosastolla. Heusala palasi Suomeen 1921 ja valmistui rakennusmestariksi Helsingin teollisuuskoulusta 1924. Hän toimi Constructor Oy:n palveluksessa 1922–1923 ja 1925–1927 sekä Rautabetoniliike Jalo N. Syvähuokon palveluksessa 1924. Hän siirtyi sitten itsenäiseksi urakoitsijaksi, ja urakoi asuinkerrostaloja, teollisuuskiinteistöjä sekä julkisia rakennuksia, muun muassa Helsingin Rautatieaseman lisärakennusta ja Töölön kirkkoa. Jatkosodan aikaan hän perusti veljenpoikansa Väinö Heusalan kanssa Rakennus Oy Matti Heusalan, joka urakoi muun muassa Iisalmen posti- ja virastotalon, tyttölyseon, ortodoksisen kirkon ja Iisalmen aluesairaalan sekä Kajaanin virastotalon. Heusala perusti 1950 Varustamo Heusala & Co Shipowners -yhtiön, joka omisti parhaimmillaan kolme keskikokoista alusta, jotka toimivat Itä- ja Pohjanmeren hakurahtiliikenteessä. Varustamo lopetti toimintansa 1960-luvun alussa.
Heusala oli Rakennusmestarien säätiön perustajajäsen ja hallituksen puheenjohtajana, Työnantajarakennusmestariyhdistyksen jäsen, Rakennusteollisuusliiton ja Suomen Työnantajain Keskusliiton hallitusten jäsen, Rakentajain Konevuokraamo Oy:n johtokunnan varapuheenjohtaja sekä Helsingin Rakennusmestariyhdistyksen johtokunnan jäsen. Heusala oli pistooliammunnan kolminkertainen Suomen mestari, edusti Suomea ampujana maailmanmestaruuskilpailuissa Roomassa 1935 ja Sveitsissä 1937 sekä useissa maaotteluissa, sekä toimi pistooliampujien joukkueenjohtajana muun muassa Lontoon olympialaisissa 1948. Hän otti osaa sekä talvi- että jatkosotaan.
Heusalan poika Pekka Heusala sai myös teollisuusneuvoksen arvon vuonna 1999.
Homekoira

Homekoira on koira, joka on opetettu tunnistamaan ja ilmaisemaan mikrobiperäisiä hajuja. Näitä hajuja syntyy mikrobikasvustoista ja niiden aineenvaihduntatuotteista. Mikrobiperäisiä hajuja voi tulla sisäilmaan rakenteiden mikrobi- eli homevaurioista sekä pinnallisista mikrobikasvustoista. Homekoira voi havaita myös alapohjasta tai yläpohjatilasta tulevia hajuja.
Ylivertaisen hajuaistinsa ansiosta koira pystyy haistamaan erittäin pieniäkin hajumääriä ilmassa ja tekemään hajuerottelua, jolloin se erottelee ympäristön hajuja toisistaan. Näin haistaminen on tehokkaampaa.
Homekoirat opetetaan ilmaisemaan vain mikrobiperäisiä hajuja. Homekoira ei saa ilmaista muita sisätiloissa löytyviä hajuja, kuten esim. luteita, hiiriä tai kukkamultaa.
Osa homekoirista on opetettu ilmaisemaan VOC-yhdisteitä, esim. 2-etyyliheksanolia, joka pienenäkin määränä aiheuttaa sisäilmaongelmia. VOC-yhdisteitä muodostuu  vähäisessä määrin mikrobikasvustoissa, mutta kostuneissa ja mikrobivaurioituneissa rakenteissa VOC:ien määrä voi olla merkittävä sisäilmaongelman kannalta.
Homekoiran on tarkoitus paikantaa vain kosteusvaurioindikaattorihajuja, jolloin koiran ilmaisusta tiedetään, mitä lähdetään etsimään tai epäilemään.
Homekoirien käyttö

Homekoiria käytetään paikantamaan sisäilmasta mikrobiperäisiä hajuja. Koira etsii tiloista ne kohdat, joissa se havaitsee homeen hajun. Jos hajua on laajalla alueella, koira ilmaisee ne kohdat joissa haju on voimakkain. Homekoiratarkastuksen voi tehdä kaikenlaisiin sisätiloihin, kaikentyyppisiin rakennuksiin.
Homekoiran tarkastuksen jälkeen ammattilaisen on tarkastettava koiran ilmaisemat kohdat ja tehtävä rakenteisiin sopivat selvitys- ja korjaustoimenpiteet.
Homekoiraa käytetään usein alkuselvitysmenetelmänä, kun halutaan selvittää, onko tilassa homevaurioita ja missä kohdassa mahdolliset vauriot ovat. Homekoiraa käytetään myös muun muassa korjausrakentamisen laadunvarmistukseen ja ennakoivaan tarkastukseen.
Homekoira on luotettava ja nopea keino selvittää asunnoissa homevaurioiden kohtia ja korjaustarvetta. Koira voi tarkastaa laajoja tiloja nopeasti, jolloin tarkastaminen on kustannustehokasta. Käytössä ei ole muita menetelmiä, joilla saisi vastaavasti paikannettua rakennuksista ne kohdat, joissa on havaittavissa homeen hajua.
Homekoiran koulutus

Homekoirille opetetaan kosteusvaurioindikaattorimikrobien hajuja käyttämällä koulutuksessa laboratoriossa viljeltyjä mikrobikantoja ja homevaurioitunutta materiaalia. Homekoiran on osattava tehdä etsintätyötä, jotta se löytää mikrobikasvustoista tulevat hajut asunnosta. Homekoiraa käyttää koiran ohjaaja, joka on myös kouluttanut koiran ja vastaa koiran osaamistasosta.
Homekoiraohjaajia koulutetaan noin 1,5 vuotta kestävässä ammatilliseen osaamiseen tähtäävässä koulutuksessa Keski-Pohjanmaan koulutusyhtymän koulutuslinjalla. Koulutuksessa opiskellaan teoriaopintoina rakennustekniikkaa, sisäilma-asioita yleisesti, mikrobiologiaa, yrittäjyyttä, asiakaspalvelua, koiran ohjaamista ja koiran biologiaa. Koulutuksen aikana homekoiraohjaajat kouluttavat oman koiran, ja koulutus päättyy koiran lopputestiin.
Homekoiraohjaajan sisäilmaosaaminen ja rakennetekninen koulutus vaikuttavat siihen, miten homekoiratarkastuksen raportointi tapahtuu ja miten laaja homekoiratarkastus on.
Toiminta Suomessa

Suomessa homekoiratoiminta ja homekoiraohjaajien koulutus on muuhun Eurooppaan nähden verrattain runsasta ja ammattimaista.
Suomessa on noin 50 homekoirayrittäjää (vuonna 2018), joista noin puolet kuuluu Suomen homekoirayhdistys ry:hyn. Suomen homekoirayhdistys ry on perustettu vuonna 2016. Yhdistyksen tarkoituksena on kehittää ja tukea homekoira-alaa ja tukea alalla toimivia yrityksiä. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys järjestää koulutuksia ja luentoja sekä järjestää tilaisuuksia, jotka tukevat homekoira-alan ammatillista kehittymistä. Yhdistyksen jäseneksi on pääsyvaatimukset, lähes kaikki yhdistyksen jäsenet ovat käyneet 1,5 vuotta kestävän homekoiraohjaajan koulutuksen Keski-Pohjanmaan koulutusyhtymässä.
Homekoiraohjaajan ammattinimike ei ole suojattu.
Maalaustaide

Artemisia Gentileschi, Omakuva maalauksen allegoriana, 1653.
Maalaustaide on eräs kuvataiteen pääalueista. Arvioidaan, että ihmiskunta on maalannut kuvia kuusi kertaa niin pitkään kuin kirjoittanut tekstiä. Maalaustaiteen harjoittajaa kutsutaan taidemaalariksi.
Maalaustaiteen traditio voidaan jakaa karkeasti läntiseen eli eurooppalaiseen ja itäaasialaiseen. Esimerkiksi maalaustaiteen formaatit ovat näissä erilaisia johtuen Euroopan maalaustaiteen piirissä olleista genreistä ja niistä maalausalustoista, välineistä ja tekniikoista, joita Itä-Aasiassa käytettiin.
Maalaus on kaksiulotteinen esitys eli kuva, jossa pigmenttiä tai muuta väriainetta on levitetty maalausalustalle. Maalaus poikkeaa tavallisesti piirustuksesta siten, että kun piirustus perustuu yleensä viivoihin, maalaus perustuu pintoihin ja on ilmaisultaan laveampi sekä tavallisesti värillinen.
Historiaa

Vanhimmat tunnetut maalaukset ovat luolamaalauksia. Nimi juontaa juurensa paikasta, josta maalaukset ovat löytyneet. Luola on ollut esihistorialliselle ihmiselle se paikka, josta on haettu suojaa. Luolan seinille on maalattu kuvia, jotka usein esittävät eläimiä ja ihmisiä. Aiheet ovat usein metsästyksestä tai kalastuksesta.
Luolamaalaus tehtiin luonnosta löytyvillä pigmenteillä eli väriaineita. Värit sekoitettiin veteen juoksevan maalin aikaansaamiseksi. Yleisimmät väriaineet olivat rautaoksideja. Luolien seinille maalatut kuvat ovat säilyneet suojassa auringonvalolta, joka tuhoaa maalauksia, tai koska kalliosta on saattanut tihkua kalkkivettä, joka on kovettunut maalikerrosten päälle. Suomessa tunnetuin kalliomaalaus on löydetty Ristiinan Astuvansalmesta Saimaalla.
Vanhimmat maalaukset ovat peräisin Grotte Chauvetista, Ranskasta, jotka ovat yli 32 000 vuotta vanhoja.
Luolamaalaus Argentiinassa.
Etruskien ruukkumaalaus.
Taistelukohtaus ateenalaisesta ruukkumaalauksesta noin 750–750 eaa.selvennä
Knossoksen friisi, seinämaalaus.
Historiaa > Keskiaika

Vanhalla ajalla taidemaalarit maalasivat seiniä tai seinäpaneleja, kallioita ja ruukkuja. Puulevyille tai pingotetulle pellavakankaalle tehdyt maalaukset eli taulut esineinä keksittiin keskiajalla. Ne yleistyivät käyttöön renessanssin aikana. Seinämaalaukset eli muraalit puolestaan koristavat usein kirkkojen ja muiden arvokkaiden rakennusten sisäseiniä ja -kattoa.
Keskiajan Euroopan taidemaalarit keskittyivät aluksi lähes yksinomaan uskonnollisiin aiheisiin: pyhimyksenkuviin ja alttaritauluihin, joita tehtiin kirkkojen ja luostareiden tilauksesta.
Sotilaan jalkaa hoidetaan. Seinämaalaus Riministä, noin 250.
Vahamuotokuva Egyptistä, noin 161–192.
Vladimirin Jumalanäidin ikoni, 1100-luku.
Kristus ristillä, 1390-95.
Historiaa > Renessanssi

Myöhemmällä keskiajalla ja renessanssin aikana tulivat mukaan maallisemmat aiheet, kuten maisemat, muotokuvat, arkipäivän toimintakuvat ja asetelmat. Renessanssi muutti taidemaalarin roolin. Keskiajan lähes anonyymistä taiteilijasta tuli vähitellen yksilöä sekä yksilöllisyyttä korostava käsite ja maalaustaiteen teosten tekijä alettiin liittää maalauksiin. Maalaustaiteessa tuli aluksi tärkeäksi teoksen tekijän tunnistaminen.
Uuden ajan eurooppalaisessa maalaustaiteessa maalaustaiteen genret kilpailivat keskenään. Ranskan kaunotaiteiden akatemia säännösteli maalaustaiteen aiheita määrittelemällä ja antamalla ohjeita historiamaalauksen, laatukuva- eli genremaalaukseen,  asetelmamaalauksen tai muotokuvamaalausten tekemiseen.
Biagio d'Antonio, Madonna ja lapsi, 1475.
Lucas Cranach vanhempi, omakuva, 1550. Renessanssin jälkeen alettiin maalata taiteilijan omakuvia.
Jacques-Louis David, Horatiusten vala, 1784. Historiamaalaus oli pitkään suosittu laji Euroopassa.
Ivan Šiškin, Keskipäivä. Bratzevon ympäristö, 1866. Maisemamaalaus tuli suosituksi 1800-luvulla.
Historiaa > Moderni maalaustaide syntyy

Teollisen vallankumouksen myötä valokuvaus ja tekninen reproduktio otti vähitellen hoitaakseen luonnon jäljentämisen. Maalaustaide alkoi ilmaista yhä enemmän tekijästään ja tämän näkemyksistä, yhä vähemmän kuvaamastaan kohteesta. Abstraktin eli non-figuratiivisen maalaustaiteen ajatuksena oli kuvata maailmaa ei-esittävänä tai esineettömänä. Arvostetuimmaksi maalaustaiteen ominaisuudeksi tuli teoksen alkuperäisyys eli originaalisuus.
Modernismi pyrki taiteen vallankumoukseen. Vaikutusvaltainen amerikkalainen taidekriitikko Clement Greenberg tähdensi maalauksen kaksiulotteisuutta, jota varsinkin abstrakti ekspressionismi ja informalismi korostivat.
Claude Monet, Niitty ja poppeleita, 1875.
Wassily Kandinsky, Tuntematon ääni, 1916.
Max Weber, Sellonsoittaja, noin 1917.
Maalauksia stuckistien näyttelyssä Englannissa 2004.
Maalaustaiteen tekniikat ja lajit

Maalauksessa tarvitaan maalauspohja ja värejä, joiden sideaine vaihtelee. Värin levittämiseen käytetään erilaisia siveltimiä tai maalausveitsiä.
Maalaustaiteen tekniikat ja lajit > Öljymaalaus

Öljymaalaus on öljyvärein tehty maalaus. Öljymaalauksessa käytetään pigmenttien sideaineena kuivuvaa öljyä. Öljymaalaus yleistyi 1400-luvulta alkaen. Joissakin öljymaalaustekniikoissa maalaus tehdään yhdellä maalauskerralla ja joissakin tekniikoissa maalataan kerroksittain.
Maalaustaiteen tekniikat ja lajit > Akryylimaalaus

Akryylivärit sisältävät pigmenttiä ja akryylisideainetta, ja ne kuivuvat nopeasti kestäväksi pinnaksi. Akryylivärit yleistyivät 1930-luvulla kemian teollisuudessa kehitetyn synteettisen hartsin takia ja tulivat taiteilijatarvikkeina käyttöön 1970-luvulla. Akryylimaalauksen pinta on tavallisesti liimamaisen kova, joskin sitä voidaan vesiliukoisena käyttää myös peitevärin tapaan. Akryyliväreillä voi maalata monenlaiselle maalauspohjalle, esimerkiksi puulle, pahville, kartongille, styroksille, keramiikalle ja kivipintaan.
Maalaustaiteen tekniikat ja lajit > Vesivärimaalaus

Akvarelli- eli vesivärimaalaus käyttää vesiohenteisia läpikuultavia värejä. Väripigmenttien sideaineena käytetään arabikumia, ja maalauspohjana on yleensä valkoinen tai vaaleasävyinen paperi. Vesivärimaalaus voi olla myös suolamaalausta, jossa ennen maalaamista paperille levitetään suolaa, joka imee väriä puoleensa. Näin saadaan aikaan erikoisia kuvioita.
Maalaustaiteen tekniikat ja lajit > Pastellimaalaus

Pastellimaalaus on pastelliliiduin toteutettu maalaus tai piirustus, taiteilijan tavoitteesta riippuen.
Kuvia

Kiilakehysten kulmat.
Maalausveitsi
Öljymaalituubeja
Pastelliliituja
Öljymaalaus. John Singer Sargent, Monet maalaa, 1875.
Akvarelli. John Singer Sargent, Simplonissa, 1909.
Akryylimaalaus. Maria Tomaselli, Três Semanas, 1993.
Pastelli. Edgar Degas, Kylvyn jälkeen, 1884.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maalaustaide Wikimedia Commonsissa
Akvarellimaalari Istanbulissa.
Kemijärven seminaari

Kemijärven seminaari oli vuosina 1950–1970 Kemijärvellä toiminut opettajaseminaari. Se perustettiin sotavuosien jälkeen vastaaman Lapin ja muiden syrjäseutujen opettajatarpeeseen. Opettajankoulutuksen uudistuksen myötä seminaari ehti toimimaan vain 20 vuotta. Lakkautuksen seurauksena yksi luokallinen opiskelijoita siirtyi Raahen seminaariin saattaakseen opintonsa päätökseen. Kemijärven seminaarilla oli harjoituskoulu, jonka tiloissa myöhemmin toimi Särkelän koulu. Rakennus purettiin sisäilmaongelmien vuoksi 2014.
Kemijärven seminaarista ovat valmistuneet kansakoulunopettajiksi muun muassa kansanedustaja Mikko Ekorre ja taiteilija Nils-Aslak Valkeapää.
Kirjallisuutta

Kemijärven seminaari 1950–1970.  Kemijärvi:  tuntematon, 1971.
Vuolukka, Lempi-Kanerva: Kemijärven seminaari 1950–1970 : opinahjo, joka nuortui vanhetessaan.  Rovaniemi:  Lapin yliopistokustannus, 2009.  ISBN 978-952-484-346-1
Petteri Väänänen

Petteri Väänänen (s. Kouvola) on suomalainen televisiotoimittaja, -ohjaaja ja -tuottaja, joka työskenteli 1990- ja 2000-luvulla Yleisradion televisio-ohjelmissa sekä suomeksi että ruotsiksi. Hän muun muassa tuotti ja toimitti ruotsinkielistä Ps.-keskusteluohjelmaansa 1995–1997 ja oli mukana tekemässä A-studiota, A-talkia, A-raporttia ja Ajankohtaista kakkosta. Vuonna 1997 hän siirtyi Ylestä viestintäyrittäjäksi ja -konsultiksi perustamassaan Oy PVC Ab:ssa. Väänänen toimi kuitenkin 2000-vuosikymmenen lopulla vielä Ylen Pohjoismaiden-kirjeenvaihtajana. Vuonna 2010 hän siirtyi AC-Sanafor-viestintäyritykseen vanhemmaksi asiantuntijaksi.
Väänänen on palkittu televisiotyöstään Venlalla ja usealla Telvis-kunniakirjalla.
Väänänen oli vuosina 1990–2004 naimisissa sosialidemokraattisen poliitikon Arja Alhon kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Tanhuvaaran urheiluopisto

| Tanhuvaaran urheiluopisto |
| --- | --- |

Sijainti:  Savonlinna
Tyyppi:  urheiluopisto
Perustettu:  1919
Perustaja:  Viipurin Suomalaiset Naisvoimistelijat
Omistaja:  Tanhuvaaran Säätiö
Toimitusjohtaja:  Mika Tuononen
Aiheesta muualla
Sivusto
Tanhuvaaran urheiluopisto on Savonlinnassa Suurijärven rannalla sijaitseva liikunta- ja koulutuskeskus. Opistoa hallinnoi Tanhuvaaran Säätiö, ja se tarjoaa liikunta-alan ammatillista koulutusta. Kilpaurheilun osalta Tanhuvaarassa on keskitytty yleisurheiluun, salibandyyn, jääurheiluun sekä kivääri- ja pistooliammuntaan. Yleisurheilussa Tanhuvaara toimii alueellisena harjoituskeskuksena.
Historia

Opiston juuret ovat Viipurissa, jossa liikuntaopisto aloitti toimintansa 1917 kesäkautisena. Sen perustivat Helny Bergbom ja Lilli Vuorela. Opisto sijaitsi Pappilanniemessä Viipurinlahden rannalla. 1920- ja 1930-lukujen kurssit olivat ohjaaja-, voimistelu-, rytmiikka- ja kansantanssikursseja sekä leikkikenttätoimintaa lapsille. Opisto tuhoutui tulipalossa talvisodan aikana 1940.
Toiminta alkoi uudelleen 1950 Säämingin pitäjässä, joka kuuluu nykyään Savonlinnaan. Vuonna 1967 valmistunut Pyöreä Torni -asuntola mahdollisti ympärivuotisen toiminnan. Vuonna 1972 Tanhuvaaran Liikuntaopistosta tuli Kouluhallituksen alainen urheiluopisto. Siitä pitäen toiminta ja tilat ovat laajentuneet. Rakennettuja katettuja tiloja on noin 20 000 m2. Opistoalue ja opiston omistamat ulkoliikunta-alueet ovat 60 hehtaarin suuruiset.
Sodan jälkeen, kun uudelle Tanhuvaaralle etsittiin sijoituspaikkaa, vaihtoehtoina olivat nykyinen sijoittumispaikka entisessä Säämingin pitäjässä ja toisena kalkkiviivoilla oli Taipalsaaren Konstu. Valinta kääntyi Sääminkiin. Taipalsaaren Konstuun ei 1940-luvulla päässyt maanteitse kuin Savitaipaleen kautta ja opisto haluttiin hieman enemmän itään palvelemaan Itä-Suomea.
Nykyinen toiminta

Tanhuvaaran toiminta on suunnattu sekä liikunnan harrastajille että ammattilaisille. Keskuksessa on yleisurheilukenttä, sisäharjoitushalli, jalkapallohalli, palloiluhalli, voimistelusali, tenniskentät, uimahalli ja jäähalli, sisäampumaradat ja useita ulkoilureittejä.
Urheiluopistossa voi suorittaa liikunnanohjauksen perustutkinnon (120 ov, liikuntaneuvoja, toisen asteen ammatillinen perustutkinto) sekä liikunnan ammattitutkinnon joko aikuisliikunnan tai liikunnan ja ohjelmapalvelujen osaamisalalla.
Opistossa voi suorittaa myös lajiliittojen ohjaajatutkintoja. Ammattikoulutuksen lisäksi tanhuvaarassa järjestetään lyhyempiä kursseja sekä yhden tai kahden vuorokauden mittaisia työhyvinvointipäiviä. Tätä tukevat Tanhuvaaran ravintola-, kokous-, majoitus- ja muut palvelut.
Nykyinen toiminta > Urheiluakatemia

Etelä-Savon Urheiluakatemia on Tanhuvaaran urheiluopiston hallinnoima ja koordinoima maakunnallinen yhteistyöverkosto, joka kehittää ja tarjoaa palveluita "opiskelun ja kilpaurheilun kokonaisvaltaiseen yhdistämiseen ja tasapainottamiseen".
Aiheesta muualla

Tanhuvaara, Suomen Kuvalehti, 22.09.1923, nro 38, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tanhuvaara 20-vuotias, Karjala, 09.07.1939, nro 180, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Suomen urheiluopistot |
| --- | --- |
Opistot:  Solvallan urheiluopisto  Eerikkilän urheiluopisto  Kisakallion Urheiluopisto  Kuortaneen urheiluopisto  Liikuntakeskus Pajulahti  Santasport Lapin Urheiluopisto  Suomen urheiluopisto  Tanhuvaaran urheiluopisto  Urheiluopisto Kisakeskus  Varalan urheiluopisto  Vuokatin Urheiluopisto
Pump It

| ”Pump It” The Black Eyed Peas |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Monkey Business
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 17. tammikuuta 2006
 Formaatti: CD single, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): will.i.am
 Tyylilaji: hip hop
 Kesto: 03.35 (singleversio) 03.33 (albumiversio)
 Levy-yhtiö: A&M, will.i.am
The Black Eyed Peasin muut singlet
| ”My Humps” 2005 | ”Pump it” 2006 | ”Mas Que Nada” 2006 |
Pump It on The Black Eyed Peasin vuonna 2006 julkaistu kappale. Se julkaistiin yhtyeen Monkey Business -studioalbumin neljäntenä singlenä. Kappaleesta on tehty myös remixversio yhtyeen viidennen, The E.N.D. -studioalbumin erikoispainokselle nimellä ”Pump It Harder”. ”Pump It” sisältää runsaasti samanlaisuuksia Dick Dalen vuonna 1962 julkaistun ”Misirlou”-kappaleen kanssa (tunnetaan parhaiten sen olemisesta osana vuonna 1994 julkaistua Quentin Tarantinon elokuvaa Pulp Fiction). ”Misirlou” on tunnettu kreikkalainen, Asia Minorista lähtöisin oleva folk-kappale, jonka juuret juontavat vuoteen 1927. Vuoden 2006 aikana ”Pump It” -kappaletta myytiin Yhdysvalloissa 1 390 000 ja Isossa-Britanniassa yli 200 000 kopiota.
Käännös suomeksi
Ursviken

| Ursviken |
| --- | --- |
 Ursviken
 Koordinaatit: 64°42′06″N, 21°10′57″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västerbottenin lääni
Maakunta:  Västerbotten
Kunta:  Skellefteå
Väkiluku (31.12.2023):  3 999
Ursviken on taajama Skellefteån kunnassa Västerbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 3 999 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ursviken Wikimedia Commonsissa
Skelleftehamn

| Skelleftehamn |
| --- | --- |
 Skelleftehamn vuonna 1935.
 Skelleftehamn
 Koordinaatit: 64°41′22″N, 21°13′50″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västerbottenin lääni
Maakunta:  Västerbotten
Kunta:  Skellefteå
Väkiluku (31.12.2023):  3 302
Skelleftehamn on taajama Skellefteån kunnassa Västerbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 3 302 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skelleftehamn Wikimedia Commonsissa
Midafotel

| Midafotel |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-[(E)-3-fosfonoprop-2-enyyli]piperatsiini-2-karboksyylihappo
Muut nimet:  CPPene, SDZ EAA 494
CAS-numero:  117414-74-1
PubChem CID:  6437356
SMILES:  C(O)(=O)[C@H]1CN(C/C=C/P(=O)(O)O)CCN1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H15N2O5P
Moolimassa:  250,19 g/mol
Midafotel (CPPene, SDZ EAA 494) on voimakas, kilpaileva NMDA-reseptorin antagonisti. Se suunniteltiin alun perin mahdolliseksi eksitotoksisuuden, epilepsian tai neuropaattisen kivun hoitoon. Se näytti erittäin lupaavalta in vitro -tutkimuksissa, jotka osoittautuivat tehokkaaksi kilpailevaksi antagonistiksi NMDA:ssa vaikuttamatta muihin reseptoreihin. Tutkimus jatkui in vivo -kissatutkimuksiin, joissa se osoittautui rajoittavan vaurioita keskimmäisen aivovaltimon tukkeutumisen jälkeen, mikä johti iskemiaan. Se esti myös valoherkän epilepsian paviaaneissa. Midafotelin farmakokineettinen profiili soveltui kliinisiin kokeisiin etenemiseen, koska sillä ei ole myrkyllisiä sivutuotteita, se erittyy yksinomaan munuaisjärjestelmän kautta ja pysyy muuttumattomana aivoissa. Midafotel kuitenkin poistettiin kliinisistä kokeista, koska se ei tarjonnut sopivaa hermosolujen suojaa tai hyödyllistä hoitoa epilepsialle ja sillä oli sivuvaikutuksia, jotka johtivat siihen, että monet potilaat vetäytyivät tutkimuksista. Mahdollinen selitys sen tehottomuudelle kokeissa on suhteellisen lyhyt terapeuttinen aikaikkuna iskeemisen vaurion jälkeen ja se, että pieni määrä glutamaattia auttaa hermosolujen selviytymistä. Uskotaan myös, että NMDA-reseptorit aktivoivat joitakin "eloonjäämistä edistäviä" geenejä.