stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ristiretket vendejä vastaan
Tanskan sota vendejä vastaan > Sota Vologostia vastaan

Rügenilaiset alkoivat vähitellen hyväksyä sen, että he olivat joutumassa Tanskan valtapiiriin, ja joskus he tekivät jopa yhteistyötä tanskalaisten kanssa. Yksi tällainen tapaus oli Vologostin kaupungin valtaus joskus 1160-luvun alussa. Vologost oli rikastunut kaupankäynnillä, eivätkä sen asukkaat tunnustaneet ketään kuningasta. Vologostilaiset pyysivät Pommerin kristittyä herttuaa Bogislavia apuun. Hän ei ollut kovin kiinnostunut sodasta, mutta hän neuvotteli mielellään rauhan Valdemarin ja Vologostin välillä. Vologostilaiset tunnustivat Valdemarin kuninkaakseen ja lupasivat estää merirosvojen pääsyn Peenejoelle.
Vuonna 1164 obotriitit nousivat kapinaan sakseja vastaan Nyklotin pojan Pribislavin johdolla. Pribislav kukisti saksilaisten armeijan Diminin lähettyvillä ja sai pian valtaansa isänsä vanhat alueet. Henrik Leijona pyysi nyt apua Valdemarilta, joka lähti tanskalaisten ja rügeniläisten kanssa sotaan obotriitteja vastaan. Valdemar hyökkäsi liutizeja vastaan, koska he olivat liittoutuneet Pribislavin kanssa. Samalla Henrikin joukot valtasivat Diminin ja jatkoivat matkaansa aina Peenejoelle asti, missä Valdemarin laivasto kuljetti heidät joen yli. Tämän nähdessään vendit olivat valmiita solmimaan rauhan. Henrik ja Valdemar solmivat sopimuksen, jonka mukaan he jakaisivat tulevat valloitukset keskenään, mutta eivät kuitenkaan pystyneet hallitsemaan valtaamiaan alueita. Henrik alkoi pelätä Valdemarin kasvavaa valtaa ja yritti myös saada rügenilaiset kapinoimaan Valdemaria vastaan.
Vendit Tanskan vallan alla

Valdemar antoi vendien johtajien säilyttää asemansa, joten heidän valtansa vain kasvoi entisestään. Aikaisemmin Arkonan temppelin papeilla ja kaupunkien kauppiailla oli ollut suuri vaikutusvalta paikallisiin hallitsijoihin. Veljekset Tetislav ja Jaromar hallitsivat Rügeniä ja olivat lojaaleja Tanskan kuninkaalle, koska he itse hyötyvivät siitä. Tetislavin kuoleman jälkeen Jaromar hallitsi rügeniläisten ruhtinaana (princeps Rugianorum) aina kuolemaansa asti vuonna noin 1218. Henrik Leijona oli puolestaan yrittänyt kukistaa vendien hallitsijat täydellisesti ja korvata heidät saksilaisella aatelistolla. Tämä ei ollut onnistunut, ja myös Henrik oppi pian, että vendejä oli helpompi hallita välikäsien kautta.
Valdemar jatkoi Rügenin valtauksen jälkeen taistelua merirosvoja vastaan. Vendiläiset merirosvot ryöstivät vieläkin ajoittain Tanskan rannikkoa, ja Valdemar oli päättänyt tuhota merirosvot lopullisesti. Tanskan laivasto toimi Öölannin edustalla asti, ja tanskalaiset saivat nyt ensi kosketuksen kuurinmaalaisiin ja virolaisiin. Yhdessä rügenilaisten kanssa tanskalaiset tekivät myös hyökkäyksiä pommerilaisten maille. Tämä säikäytti Pommerin herttuat Kasimirin ja Bogislavin niin, että he pyysivät Henrik Leijonan apuun. Pommerista tuli Saksin lääni, jota Kasimir ja Bogislav hallitsivat Henrikin alamaisina. Lopullinen yhteenotto merirosvojen kanssa tapahtui vuonna 1172 Falsterin meritaistelussa. Tämän jälkeen vendiläisten merirosvojen toiminta loppui miltei täydellisesti.
Samalla kun tanskalaiset ryöstivät Pommerin maaseutua, Tanskasta saapui munkkeja paikallisiin kaupunkeihin. Sisterssiläismunkkeja saapui Esrumin luostarista Peenen varrella sijainneeseen Darguniin ja Szczecinin lähellä sijainneeseen Kolbacziin 1170-luvun alussa. Lundista saapui premonstratensseja Belbukiin ja Grobeen. Munkit joko asettuivat vanhoihin luostareihin tai perustivat uusia.
Keisari Fredrik Barbarossa. Saksan kuningas vuodesta 1152 ja keisari vuosina 1178–1190
Knuut Valdemarinpojan sinetti, jossa on vanhin tunnettu kuva Tanskan vaakunasta
Valdemar II:n sinetti
Vuonna 1173 Valdemar teki ryöstöretken vagrien maille. Alue oli muutaman vuosikymmenen ajan kuulunut Saksin valtapiiriin. Tämän jälkeen Valdemar hyökkäsi myös liutizien maita vastaan, ja vendit ostivat rauhan valtavalla rahasummalla. Sota jatkui silti vuonna 1177. Tällä kertaa Valdemar ja Henrik Leijona tekivät jälleen yhteistyötä. Tanskalaiset ryöstelivät pommerilaisten aluetta kahtena vuonna peräkkäin, ja pommerilaiset maksoivat lopulta suuret lunnaat, jotta tanskalaiset solmisivat heidän kanssaan rauhan. Tämän jälkeen seurasi rauhallisempi kausi. Valdemar alkoi suunnitella uutta sotaretkeä, mutta sairastui ja kuoli vuonna 1182. Samaan aikaan Henrik Leijona oli joutunut vaikeuksiin keisari Fredrik Barbarossan kanssa. Hän kärsi tappion keisaria vastaan ja joutui maanpakoon.
Vendit Tanskan vallan alla > Pommerin valtaus

Henrikin tappion myötä vendit menettivät ainoan mahdollisen suojelijansa tanskalaisia vastaan. Valdemarin poikien Knuut VI:n (kuninkaana 1182–1202) ja Valdemar II:n (kuninkaana 1202–1241) aikana Tanskan valta kasvoi entisestään. Henrikin herttuakunta jaettiin pienempiin osiin, eivätkä uudet hallitsijat pystyneet estämään Tanskan vallan laajentumista. Keisari piti Tanskan laajentumista vaarallisena ja yllytti Pommerin herttuaa Bogislavia sotaan Tanskaa vastaan. Tanskalaiset kukistivat liutizien ja pommerilaisten laivaston Greifswalder Boddenin meritaistelussa 19. toukokuuta 1184. Seuraavana vuonna tanskalaiset alkoivat piirittää Kamienin kaupunkia. Paikalliset papit (Kamien oli ollut kristitty jo vuosikymmeniä) yrittivät neuvotella tanskalaisten kanssa. Lopulta herttua Bogislav suostui rauhaan, jonka mukaan hän sai pitää Pommerin läänityksenä Tanskan kruunulta. Tämän jälkeen Tanskan kuningas oli kiistatta vendien hallitsija. Tulevina vuosina myös lännempänä, obotriittien ja vagrien mailla asuvat saksalaiset ja vendit tunnustivat Tanskan kuninkaan hallitsijakseen. Knuut Valdemarinpoika alkoi nyt kutsua itseään "tanskalaisten ja vendien kuninkaaksi".
Kristitty Vendimaa

1100-luvun sotien seurauksena vendeistä tuli kristittyjä. Vendien ruhtinaat ymmärsivät melko pian uuden uskonnon edut, sillä kristinusko antoi heille entistä paremmat mahdollisuudet hallita alamaisiaan. Pomeraanien ruhtinas Vartislav oli jo 1120-luvulla aloittanut alamaistensa käännyttämisen. Vendisotien jälkeen vendit alkoivat itse tarmokkaasti levittää kristinuskoa Baltiassa asuneiden pakanoiden keskuudessa. Muun muassa Rügenin ruhtinaan Jaromarin poika Vizlav I näytteli tärkeää roolia Viroon tehdyllä ristiretkellä vuonna 1219. Vendien ruhtinassuvuista tuli sotien jälkeen merkittäviä kristittyjä hallitsijoita. Pakanaruhtinas Nyklotin poika Pribislav kääntyi kristinuskoon 1160-luvulla, ja hänen pojastaan Henrik Borevinista tuli kaikkien Mecklenburgin ruhtinaiden, herttuoiden ja suurherttuoiden esi-isä. 1300-luvulla Albrekt Mecklenburgilainen, eräs Henrikin jälkeläisistä, hallitsi Ruotsin kuninkaana. Myös Pommerin herttuat olivat alkujaan vendejä, ja ruhtinas Bogislavin jälkeläinen Eerik Pommerilainen oli Kalmarin unionin kuninkaana 1400-luvulla.
Aiheesta muualla

The Destruction and Conversion of the Wends by E.L. Skip Knox (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Saxo Grammaticus: Gesta Danorum - Det Konglige Bibliotek (latinaksi)
Saxo Grammaticus: Danmarks krønike - heimskringla.no (tanskaksi)
Vendien asuttamat maat 1100-luvulla
Knut Lavard oli Tanskan kuninkaan Eerik Ejegodin poika. Hänen serkkunsa Maunu Niilonpoika murhasi hänet 7. tammikuuta 1131. Knut julistettiin myöhemmin pyhimykseksi. Knutin kuoleman jälkeen hänen vaimonsa Ingeborg synnytti pojan, josta tuli kuningas Valdemar I.
Arkona sijaitsi korkealla kukkulalla Rügenin saaren pohjoisimman niemen kärjessä.
Saksin herttua Henrik Leijona
Bernhard Clairvauxlainen
Messenin rajakreivi Konrad Suuri
Brandenburgin rajakreivi Albrekt Karhu
Roskilden piispa Absalon
Valdemar I Suuri
Absalonia esittävä patsas Kööpenhaminassa.
Arkonan alue nykyään
Nykytaiteilijan vapaa tulkinta Svantovit-jumalan patsaasta.
Pogo-oskillaatio

Pogo-oskillaatio on nestemäistä ajoainetta käyttävissä rakettimoottoreissa esiintyvää itsestään heräävää pitkittäissuuntaista värähtelyä, joka johtuu palamisen epävakaudesta. Epävakaa palaminen johtaa moottorin työntövoiman vaihteluihin, joka aiheuttaa kiihtyvyyden vaihteluita ajoneuvon joustavassa rakenteessa, mikä puolestaan aiheuttaa vaihteluita polttoaineen paineessa ja virtausnopeudessa, mikä aiheuttaa itsestään herättävän syklin.
Paula Gosling

Paula Gosling (s. 12. lokakuuta 1939 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen, vuodesta 1964 Isossa-Britanniassa asunut rikoskirjailija.
Gosling syntyi Paul ja Sylvie Osiuksen tyttärenä Detroitissa. Hän sai humanististen tieteiden kandidaatin oppiarvon Wayne State Universitysta vuonna 1962. Gosling aloitti uransa tekstisuunnittelijana. Vuonna 1979 hänestä tuli päätoiminen kirjailija. Gosling julkaisi vuonna 1974 ensimmäisen romaaninsa (A Running Duck). Hän sai tällä teoksellaan parhaan esikoisromaanin John Creasey Memorial Awardin. Vuonna 1985 hänelle myönnettiin Gold Dagger romaanista Monkey Puzzle. Gosling sai lisäksi entisen opinahjonsa Wayne State Universityn Arts Achievement Awardin vuonna 1993. Hän toimi Crime Writers' Associationin (CWA) puheenjohtajana vuosina 1988–1989. Hän on myös Mensan jäsen.
Gosling oli vuosina 1968–1978 naimisissa Christopher Goslingin kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon. Vuonna 1981 hän meni naimisiin John A. Haren kanssa. Hän sai ensimmäisestä avioliitosta kaksi lasta. Gosling on käyttänyt myös pseudonyymiä Ainslie Skinner.
Suomennetut teokset

Apinamurhien arvoitus (WSOY 1992; alkukielinen teos Monkey Puzzle)
Ruumis paratiisissa (WSOY 1995, kääntänyt Paula Herranen; alkukielinen teos The Body in Blackwater Bay)
Finneganin viimeiset sanat (WSOY 1997, kääntänyt Hanna Tarkka; alkukielinen teos A Few Dying Words, 1993)
Poggio Torriana

| Poggio Torriana |
| --- | --- |
 Torrianan linna
 Poggio Torriana
 Koordinaatit: 44°01′N, 12°24′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Emilia-Romagna
Maakunta:  Rimini
Perustettu:  1.1.2014
Pinta-ala:  
 – Maa:  34,74 km² km²
Väkiluku (2012):  5 057 
 – Väestötiheys:  145 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Poggio Torriana on kunta Pohjois-Italiassa Riminin maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunta perustettiin vuonna 2014, kun kaksi kuntaa, Poggio Berni (3 442 asukasta) ja Torriana (1 615 asukasta) yhdistyivät.
Ooka

| Ooka Profane Omen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : SoundSpiral Studio, Petrax Studios ja Sopenkorpi
 Julkaistu: 7. syyskuuta 2018
 Tuottaja(t): Juho Räihä
 Tyylilaji: groove metal
 Kesto: 33.51
 Levy-yhtiö: Playground Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 19.  Fyysinen albumilista: 6.
Profane Omenin muut julkaisut
| Reset 2014 | Ooka 2018 |   |
Ooka on Profane Omenin viides studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2018. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19, ja fyysisen albumilistan sijalla 6.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Inferno : 
| Kaaoszine  | 7.5/10 |  |
Soundi : 

Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän sanoi luovan tauon tehneen tehtävänsä energisen ja kompaktin kokonaisuuden muodossa, jossa ei ole ”löysää hetkeä”, ja luki sen vuoden parhaimpien metallialbumeiden joukkoon. Kaaoszinen Jesse Kärkkäinen piti albumia mielenkiintoisena ja sävellysteknisesti rohkeana teoksena, joka on estottomuudessaan muutamaa keskinkertaisempaa kappaletta lukuun ottamatta hyvä.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | They Came for Us | 3.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Make It Count | 2.36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | One Man Show | 3.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Terminal Dysfunction | 4.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | War Boy (feat. Jonne Järvelä, Markus Toivonen, Mathias Lillmåns, Ville Sorvali)  | 4.42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | White Noise | 3.14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Aftersound | 3.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The Wave | 5.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | The Tide | 3.11 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 33.51 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Jules Näveri – laulu  Antti Kokkonen – kitara  Williami Kurki – kitara  Antti Seroff – basso  Tomppa Saarenketo – basso  Samuli Mikkonen – rummut :  Tuotanto Juho Räihä – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija  Aleksanteri Kuosa – äänittäjä  Jesse Soiletsalo – äänittäjä (esituotanto)  Ville Salonen – grafiikka, design
Aiheesta muualla

Ooka discogs.com -sivustolla
Albumi Ooka Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten 49 kg

Naisten painonnoston 49 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpailtiin 24. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistui 14 urheilijaa.
Olympiakultaa voitti kiinalainen Hou Zhihui, joka teki olympiaennätyksen tempauksessa (94 kg), työnnössä (116 kg) ja yhteistuloksessa 210 kg. Hän voitti toiseksi sijoittuneet intialaisen Saikhom Mirabai Chanun kahdeksalla kilogrammalla. Kolmanneksi sijoittui indonesialainen Windy Cantika Aisah.
Karsinnat

Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Karsinnat > Olympialaisiin pääsevät urheilijat

| Karsintatapa | Paikat | Urheilija |
| --- | --- | --- |
| Maailmanranking | 8 |  Hou Zhihui (CHN) |
| Maailmanranking | 8 |  Saikhom Mirabai Chanu (IND) |
| Maailmanranking | 8 |  Jourdan Delacruz (USA) |
| Maailmanranking | 8 |  Beatriz Pirón (DOM) |
| Maailmanranking | 8 |  Windy Cantika Aisah (INA) |
| Maailmanranking | 8 |  Kristina Sobol (OAR) |
| Maailmanranking | 8 |  Nathasha Rosa (BRA) |
| Maailmanranking | 8 |  Nina Sterckx (BEL) |
| Aasia | 1 |  Fang Wan-ling (TPE) |
| Afrikka | 1 |  Roilya Ranaivosoa (MRI) |
| Amerikka | 1 |  Ludia Montero (CUB) |
| Eurooppa | 1 |  Anaïs Michel (FRA) |
| Oseania | 1 |  Dika Toua (PNG) |
| Isäntämaa/kutsu | 1 |  Hiromi Miyake (JPN) |
Kilpailu

| Sijoitus | Nimi | Valtio | Tempaus> 1. | Tempaus> 2. | Tempaus> 3. | Tempaus> Tulos | Työntö> 1. | Työntö> 2. | Työntö> 3. | Työntö> Tulos | Yhteistulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hou Zhihui |  Kiina | 88 | 92 | 94 | 94 OR | 109 | 114 | 116 | 116 OR | 210 OR |
| 2. | Saikhom Mirabai Chanu |  Intia | 84 | 87 | 89 | 87 | 110 | 115 | 117 | 115 | 202 |
| 3. | Windy Cantika Aisah |  Indonesia | 84 | 84 | 87 | 84 | 103 | 108 | 110 | 110 | 194 |
| 4. | Fang Wan-ling |  Kiinan Taipei | 75 | 78 | 80 | 80 | 98 | 101 | 103 | 101 | 181 |
| 5. | Nina Sterckx |  Belgia | 84 | 81 | 84 | 81 | 99 | 101 | 101 | 99 | 180 |
| 6. | Ludia Montero |  Kuuba | 79 | 82 | 84 | 82 | 93 | 96 | 100 | 96 | 178 |
| 7. | Anaïs Michel |  Ranska | 76 | 78 | 80 | 78 | 96 | 99 | 101 | 99 | 177 |
| 8. | Beatriz Pirón |  Dominikaaninen tasavalta | 78 | 81 | 83 | 81 | 90 | 93 | 95 | 95 | 176 |
| 9. | Nathasha Rosa |  Brasilia | 75 | 78 | 80 | 78 | 90 | 95 | 100 | 95 | 173 |
| 10. | Dika Toua |  Papua-Uusi-Guinea | 69 | 72 | 76 | 72 | 95 | 95 | 100 | 95 | 167 |
| 11. | Roilya Ranaivosoa |  Mauritius | 73 | 76 | 76 | 73 | 91 | 95 | 96 | 91 | 164 |
|  | Jourdan Delacruz |  Yhdysvallat | 83 | 86 | 89 | 86 | 108 | 108 | 108 | – | – |
|  | Hiromi Miyake |  Japani | 74 | 76 | 76 | 74 | 99 | 99 | 99 | – | – |
|  | Kristina Sobol |  Venäjän olympiakomitea | 80 | 80 | 81 | – | – | – | – | – | – |
Pavel Chekov

Pavel Andreievich Chekov on kuvitteellinen henkilö Star Trek -universumissa. Venäläissyntyistä USS Enterprisen navigointiupseeria aliluutnantti Chekovia esitti Walter Koenig.
Romansseihin ja ajattelemattomiin tekoihin taipuvainen Chekov tuli sarjaan mukaan toisen tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa Catspaw, viimeisenä sarjan vakiohahmoista. Eräs liioitellulla venäläiskorostuksella puhuvan Chekovin luonteenpiirre on nimetä milloin mikäkin asia venäläisten ansioksi; taipumuksesta tuli eräs sarjan vakivitseistä.
Star Trekin luonut Gene Roddenberry on väittänyt keksineensä hahmon vastauksena Pravdan artikkeliin, jossa hänen mukaansa valitettiin sitä, ettei avaruustutkimuksen johtavan maan kansalaista ollut kelpuutettu sarjan miehitykseen. Monikansallinen miehistö, johon kuului myös Yhdysvaltain silloisen päävastustajan Neuvostoliiton edustaja, sopi myös hänen visioonsa tulevaisuuden yhdistyneestä Maasta. Hahmon esittäjä Koenig puolestaan pitää sitä vastauksena The Monkees -yhtyeen ja televisiosarjan Davy Jonesille, jota Chekov kampaukseltaan ja ulkomuodoltaan muistuttaa.
Anton Yelchin esitti Chekovia elokuvissa Star Trek (2009), Star Trek Into Darkness (2013) ja Star Trek Beyond (2016).
Aiheesta muualla

STARTREK.COM: "Pavel Chekov" (Arkistoitu – Internet Archive)
Poggio Umbricchio

| Poggio Umbricchio |
| --- | --- |
 fiPoggio Umbricchio 
 42°33′43″N, 13°33′07″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Abruzzo
Provinssi:  Teramo
Comune:  Crognaleto
Korkeus merenpinnasta:  716 m
Aikavyöhyke:  CET (UTC+1)
Kesäaika:  CEST (UTC+2)
Muuta
Postinumero:  64040
Suuntanumero:  0861
Lempinimi:  Poggiani
 http://www.poggioumbricchio.it 
Poggio Umbricchio on Crognaleton frazione Teramon maakunnassa Abruzzon alueella Italiassa.
Poggio Umbricchio sai itsenäisyyden samaan aikaan Senarican kanssa.
Santa Maria Laurentanan kirkko Poggio Umbricchio
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Poggio Umbricchio
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Poggio Umbricchio
Poggiofiorito

| Poggiofiorito |
| --- | --- |
Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Corino Di Girolamo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,95 km²
Väkiluku (31.12.2017):  861
 – Väestötiheys:  87 as./km²
Postinumero:  66030
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Poggiofiorito on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 861 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 943 asukasta.
Piera Martell

Piera Martell (s. 2. heinäkuuta 1943 Jona, Sankt Gallen) on sveitsiläinen laulaja, joka tunnetaan osallistumisestaan vuoden 1974 Eurovision laulukilpailuun.
Martell edusti Euroviisuissa Sveitsiä laululla ”Mein Ruf nach dir”. Kilpailun voitti ABBA, ja siihen osallistui valmiiksi kansainvälisesti tunnettuja esiintyjiä, kuten Olivia Newton-John, Gigliola Cinquetti ja Mouth & MacNeal; Martell sai laululla vain kolme pistettä. Tämä pistemäärä toi Sveitsille jaetun viimeisen sijan Saksan, Norjan ja Portugalin kanssa.
Martell pyrki epäonnistuneesti edustamaan Euroviisuihin vuonna 1976 Saksaa kappaleella ”Ein neuer Tag”, vuonna 1977 Sveitsiä kappaleella ”Aldo Rinaldo” ja vuonna 1978 jälleen Sveitsiä kappaleella ”Hier, Pierre”. Martellin aktiivinen ura musiikkiteollisuudessa jatkui vuoteen 1981 asti.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Piera Martell
Pavel Dobrý

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pavel Dobrý
Syntymäaika: 1. helmikuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Klatovy, Tšekkoslovakia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 187 cm
Paino: 83 kg
Seura
Seura:  Dynamo Dresden
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1998–1999 1999–2001 2001–2002 2002–2004 2004–2007 2007– |  FC Viktoria Plzeň  FC Lausitz Hoyerswerda  1. FC Magdeburg  SC Paderborn 07  Holstein Kiel  Dynamo Dresden | 9 (1)  34 (14) 62 (14) 101 (32) 81 (23) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Pavel Dobrý (s. 1. helmikuuta 1976 Klatovy Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, joka edusti kaudella 2009–2010 Dynamo Dresdeniä.
Aiheesta muualla

Fussballdaten (saksaksi)
Parkway Drive

| Parkway Drive |
| --- | --- |
 Parkway Drive Saksassa vuonna 2018
Tiedot
Toiminnassa:  2002–
Tyylilaji:  metalcore, deathcore
Kotipaikka:   Byron Bay, Uusi Etelä-Wales, Australia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Winston McCall, laulu   Jeff Ling, kitara, taustalaulu   Luke Kilpatrick, kitara   Jia O'Connor, basso   Ben Gordon, rummut  
Entiset jäsenet:  Brett Versteeg, basso (2002)                       Shaun Cash, basso (2002–2006) 
Levy-yhtiö:  Epitaph   Resist   Burning Heart  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parkway Drive on australialainen metalcore-yhtye, joka perustettiin vuonna 2002. Yhtye on julkaissut seitsemän albumia: Killing with a Smile, Horizons, Deep Blue, Atlas, Ire, Reverence ja Darker Still sekä kaksi split-albumia ja EP:n Don't Close Your Eyes. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa Wild Eyes, Carrion, Prey, Vice Grip ja The Void.
Historia

Parkway Drive perustettiin loppuvuodesta 2002. Se sai nimensä jäsenten kotikaupungissa Byron Bayssä Australiassa sijaitsevasta Parkway Drive -kadusta. Tämän kadun varrella sijaitsi Ben Gordonin vanhempien talo, ”Parkway House” jonka kellarissa yhtye alkoi harjoittelemaan. Yhtyettä alkoi kokoamaan Winston, Ben ja Luke. Mukaan pyydettiin myös Benin tuntema ”Weird metal guy” Jeff Ling. Yhtyeen ensimmäisiin jammeihin kokoontui heidän lisäkseen entinen basisti Brett Versteeg. Kun he alkoivat pohtimaan yhtyeen nimeä, he halusivat tietoisesti välttää metallimusiikin kliseitä kuten, blood, death, black, tears, wings, dying. Kahden kuukauden harjoittelun jälkeen koitti bändin ensimmäinen esiintyminen Byron Bay Youth Activity Centressä. Yleisöä oli paikalla noin 20 henkilöä. Esiintymisen jälkeen heidän puheilleen tuli yksi I Killed Prom Queenin jäsenistä ja ehdotti heille yhteisen albumin äänittämistä. Parkway Driven jäsenillä ei ollut tätä ennen yhtään studiokokemusta, aikaisemmat demot oli äänitetty treenikämpällä neliraiturilla. Ensimmäinen split-albumi I Killed Prom Queenin kanssa julkaistiin yhtyeen oltua kasassa vain muutaman kuukauden. Ensimmäistä albumia seurasi yhtyeen ensimmäinen Australian kiertue. Yhtye on esiintynyt Suomessa yhteensä kuusi kertaa, viimeksi Helsingin Tuska-festivaaleilla 30. kesäkuuta 2024.
Jäsenet

Winston McCall – laulu (2002–)
Ben Gordon – rummut (2002–)
Jeff Ling – kitara (2002–)
Jia O'Connor – basso (2006–)
Luke Kilpatrick – kitara (2002–)
Brett Versteeg – basso (2002)
Shaun Cash – basso (2002–2006)
Diskografia

Killing with a Smile (2005, Epitaph)
Horizons (2007, Epitaph)
Deep Blue (2010, Epitaph)
Atlas (2012, Epitaph)
IRE (2015)
Reverence (2018)
Darker Still (2022)
EP:t
I Killed the Prom Queen / Parkway Drive: Split CD (2003, Final Prayer)
Don't Close Your Eyes (2004, Resist)
New Noise (2010, Epitaph)
Parkway Drive: The DVD (2009, Epitaph)
Home Is for the Heartless (2012, Epitaph)
Pasažieru vilciens

| Pasažieru vilciens |
| --- | --- |

Perustiedot
Valtio:  Latvia
Toiminta-alue:  henkilöjunaliikenne Latviassa
Kotipaikka:  Riika
Perustettu:  2.11.2001
Kotisivu
Pasažieru vilciens on latvialainen rautatieyhtiö, joka hoitaa Latvian sisäistä henkilöliikennettä. Se perustettiin syksyllä 2001 Latvijas dzelzceļš -yhtiön tytäryhtiöksi emoyhtiön aiemmista henkilöliikenteestä vastanneesta osasta  “Elektrovilciens” ja “Dīzeļvilciens” (sähkö- ja dieseljunakalusto). Lokakuusta 2008 lähtien Pasažieru vilciens on ollut itsenäinen valtionyhtiö.
Vuonna 2015 yhtiön uutisoitiin uusivan vaunukalustoaan
Aiheesta muualla

Pasažieru vilciens (Yhtiön kotisivut englanniksi) Riika:  Pasažieru vilciens, pv.lv. Viitattu 3.7.2015. (englanniksi)
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 73 kg

Miesten painonnoston 73 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 28. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.