stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timo Riihonen

Timo Riihonen (s. 10. helmikuuta 1983 Mikkeli)) on suomalainen oopperalaulaja, jonka ääniala on basso.
Riihonen opiskeli Mikkelin musiikkiopistossa klassista laulua 1999–2003 opettajanaan Tuija Kiviranta. Vuonna 2003 hän aloitti opintonsa Sibelius-Akatemian laulumusiikin osastolla Pekka Kähkösen johdolla ja valmistui 2010 musiikin maisteriksi. 2008–2009 hän opiskeli ja lauloi Zürichin oopperan kansainvälisessä oopperastudiossa. Laulunopettajanaan hänellä oli siellä Roland Hermann. 
Hän on osallistunut myös useille mestarikursseille.
Riihonen sai Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa miesten sarjan toisen palkinnon 2008.
Riihosen ensivierailu Suomen Kansallisoopperassa oli kaudella 2008–2009 Fredrik Paciuksen oopperan Kaarle-kuninkaan metsästys Lewenhauptina. 2011 hän lauloi siellä Reininkullan Fasoltin roolin.
Vuodet 2009–2013 Riihonen oli kiinnitettynä Deutsche Oper am Rheinin solistikuntaan Düsseldorfissa. Syksyllä 2013 hän siirtyi Kielin oopperan solistikuntaan. Vuonna 2010 hän esiintyi Milanon Teatro alla Scala -oopperatalossa Reininkullan Fafnerin osassa. Saman roolin hän lauloi 2010 myös Berliinin valtionoopperassa.
Riihonen on vieraillut solistina myös Savonlinnan Oopperajuhlilla ja Dijonin oopperassa.
Keväällä 2016 Riihonen suuntasi basso Jaakko Ryhäsen kanssa kahdeksan kirkon (Tammisaari, Porvoo, Vaasa, Kokkola, Nivala, Kangasala, Mikkeli ja Naantali) kirkkokonserttikiertueelle teemalla Kaksi bassoa – sukupolvet kohtaavat.
Rooleja

Angelotti, Tosca
Sparafucile, Rigoletto
Yksikätinen, Die Frau ohne Schatten
Colline, La bohème
Zuniga, Carmen
Publio, La Clemenza di Tito
Citheron, Platée
Fasolt, Reininkulta
Fafner, Reininkullta
Lewenhaupt, Kung Karls jakt
Levytyksiä

Richard Wagner: Das Rheingold, Rene Pape et al., Orchestra, Chorus del Teatro alla Scala, Daniel Barenboim, Arthaus Musik 2013
Richard Wagner: Die Walküre, Petra Lang et al., Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin, Marek Janowski, PentaTone 2013
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2023

MM-kilpailujen loppuottelun pelipaikkana toiminut Estadio Único Diego Armando Maradona vuonna 2014.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2023 olivat 23. alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut (aikaisemmalta nimeltään nuorten maailmanmestaruuskilpailut). Kisat järjestettiin Argentiinassa 20. toukokuuta – 11. kesäkuuta. Kisaisännyys myönnettiin alun perin Indonesialle, mutta maaliskuussa 2023 Kansainvälinen jalkapalloliitto vei siltä isännyyden Israelin osallistumisen aiheuttamien erimielisyyksien vuoksi. Ottelut pelattiin La Platassa, Mendozassa, Santiago del Esterossa ja San Juanissa. Loppu- ja pronssiottelun sekä välierien pelipaikkana oli Estadio Único Diego Armando Maradona La Platassa. Turnaukseen osallistui 24 joukkuetta, joista Argentiina pääsi turnaukseen kisaisäntänä ja muista joukkueista viisi tuli Euroopasta, neljä Etelä-Amerikasta, neljä Pohjois- ja Keski-Amerikasta, neljä Aasiasta, neljä Afrikasta ja kaksi Oseaniasta.
Mestaruuden voitti Uruguay, joka voitti loppuottelussa Italian maalein 1–0. Pronssia sai Israel, joka voitti pronssiottelussa Etelä-Korean maalein 3–1. Puolivälierissä karsiutuivat Brasilia, Kolumbia, Nigeria ja Yhdysvallat. Paras maalintekijä oli seitsemän maalia tehnyt Italian Cesare Casadei.
THF (taajuusalue)

THF-radiotaajuusalue suhteessa muuhun sähkömagneettiseen säteilyyn
THF (Decimillimetric waves) on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) termi radiotaajuusalueelle, joka kattaa 300 GHz–3 000 GHz:n radioaallot   (aallopituusalue 1–0,1 mm). THF on akronyymi englannin kielen sanoista 'Tremendously high frequency' (suom. Äärimmäisen korkea taajuus).
Terahertsialue kattaa nykyään 0,1 THz–10 000 THz:n radioaallot   (aallopituusalue 3–0,03 mm). Terahertsialue eli alimillimetriaallot ovat tärkeitä 6G-mobiiliviestinnässä.
THF kuuluu hyvin lyhyisiin radioaaltoihin (engl. Tremendously high frequency) ja osan alueesta voidaan katsoa olevan myös infrapunasäteilyn aallonpituuksien yläpäässä (ja taajuuksien alapäässä). Ominaisuuksiltaan taajuusalue sijoittuu molempien säteilytyyppien välimaastoon.
Radiotaajuusalueelle ei ole liiemmin käyttöä maan ilmakehässä muun muassa ilmakehästä johtuvan suuren lisävaimennuksen takia. Taajuusalueita, joilla on suuri vaimennus ilmakehässä, käytetään kuitenkin satelliittien välisiin yhteyksiin. Etuna on silloin se, että kyseisten satelliittien kuuntelu ja paikantaminen ei juuri ole mahdollista maan pinnalta käsin.
Sähkömagneettista säteilyä yleisesti välillä 300–3 000 GHz kutsutaan alimillimetri- desimillimetri-, tai terasäteilyksi.
Saman taajuusalueen (300 GHz–3 000 GHz)  sähkömagneettisesta säteilystä yleisesti kertoo artikkeli Alimillimetrisäteily.
Ympäristönhoito

Ympäristönhoito (tai ympäristön hoitaminen) on laaja ammattiala, jonka edustajien tehtävänä on hoitaa luonnon-, viher- ja ulkoiluympäristöjä sekä ehkäistä ympäristöongelmien syntymistä.
Ympäristönhoitajan tehtäviin kuuluvat esimerkiksi
ympäristön tilan ja ympäristövaikutusten arviointi
näytteiden otto ja tietojen kerääminen maastossa
jätehuolto
lähiympäristöjen hoitaminen
maisemanhoito
ulkoilu- ja retkeilyreittien rakentaminen
metsien luonnonhoito sekä metsien ja soiden ennallistaminen
perinnemaisemien ja -biotooppien hoitaminen
vesistöjen ja kalakantojen hoitotyöt
pesimäpaikkojen rakentaminen
riistanhoito.
Barnett Newman

Newman Barnett
Barnett Newman (synt. Baruch Newman, 29. tammikuuta 1905 New York, Yhdysvallat – 3. heinäkuuta 1970 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, jota pidetään eräänä abstraktin maalaustaiteen merkittävimmistä edustajista kotimaassaan toisen maailmansodan jälkeen. Newmanille tunnusomaista ovat pelkistetyt maalaukset, joissa usein ohut pystysuora viiva lävistää laajan, yksivärisen kuvapinnan.
Newmanin teos Broken Obelisk Berliinissä Neue Nationalgalerien edustalla.
Tausta

Baruch Newman syntyi puolalaiseen maahanmuuttajaperheeseen New Yorkissa. Hän opiskeli Art Students League of New Yorkissa vuosina 1922–1926 sekä City College of New Yorkissa, josta hän valmistui 1927. Työskenneltyään aluksi isänsä vaateliikkeessä, hän alkoi vähitellen päätoimiseksi taidemaalariksi 1930-luvulla.
Ura

Newman oli yksi Subject of the Artist -taidekoulun perustajista yhdessä William Baziotesin, Robert Motherwellin ja Mark Rothkon kanssa. Koulu aloitti toimintansa vuonna 1948 pitäen avoimia luentoja ja kokoontumisia muille taiteilijoille.
Newman kehitti mystisen abstraktien tyyliäselvennä 1940-luvulla ja hänen läpimurtonaan pidetään maalausta Onement I vuodelta 1948. Maalauksessa oranssi viiva lävistää pystysuorassa tummanpunaisen kuvapinnan. Tästä geometrisesta tyylistä tulikin Newmanin tavaramerkki. Newmanin ensimmäinen oma taidenäyttely New Yorkissa vuonna 1950 herätti jopa vihamielisyyttä, eikä hänen taidettaan aina ymmärretty. 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla Newmanin työt alkoivat kuitenkin vaikuttaa muihinkin taiteilijoihin, kuten Ad Reinhardtin, Clyffort Stillin, Frank Stellan sekä Larry Poonsin tuotantoon. Lopullisesti Newmanin maineen vahvisti 14 maalauksen sarja, Stations of the Cross (1966), joka on esillä New Yorkin Solomon R. Guggenheim -museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barnett Newman Wikimedia Commonsissa
Ğadel Qutuy

Ğadel Qutuy.
Ğadel Qutuy (Ğadelşa Nurmöxəmmət ulı Qutuyev; tat. Гаделша Нурмөхәммәт улы Кутуев, ven. Адель Нурмухаметович Кутуйев, Adel Nurmuhametovitš Kutuijev; 28. marraskuuta 1903, Saratovin alue - 16. kesäkuuta 1945) oli tataaritaustainen venäläinen kirjailija, näytelmäkirjailija, kielen- ja kirjallisuuden opettaja.
Aiheesta muualla

Татарская Энциклопедия (Arkistoitu – Internet Archive)
Адель Кутуй. Биобиблиографический Справочник (Arkistoitu – Internet Archive)
Fidelia Bridges

Fidelia Bridges, kuva ehkä vuodelta 1864.
Fidelia Bridges: toukokuuosa kahdentoista kuvan sarjasta, vuodelta 1876.
Fidelia Bridges (19. toukokuuta 1834 Salem, Massachusetts – 14. toukokuuta 1923 Canaan, Connecticut) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Bridges oli elinaikanaan arvostettu taidemaalari ja samalla yksi harvoista itsensä taiteellaan elättäneistä naistaiteilijoista. Hänet tunnetaan yksityiskohtaisista luontoa kuvaavista maalauksistaan, joita ilmestyi postikortteina ja kirjojen kuvituksina.
Elämänvaiheita

Fidelia Bridges menetti kummatkin vanhempansa lyhyen ajan sisällä ollessaan viisitoistavuotias. Perheessä oli myös nuorempi veli, Henry. Vanhin sisaruksista, Eliza, joutui huolehtimaan nyt nuoremmistaan. Opettajasisaren palkka ei tähän riittänyt ja koti myytiin pakkohuutokaupalla.
1840-luvun lopulla kuvanveistäjä Anne Whitney oli kavannut taidekoulun Salemiin. Bridges tapasi Whitneyn, joka rohkaisi tätä ryhtymään taiteilijaksi. Fidelia sai apulaisen paikan kauppiasperheestä, joka muutti New Yorkiin. New Yorkista Bridges muutti Philadelphiaan, missä hänen piirroksensa alkoivat jälleen käydä kaupaksi. New Yorkiin hän palasi jälleen vuonna 1865.
Vuodet 1865–1868 Bridges oleskeli ulkomailla ja yhden vuoden näistä käytti taideopintoihin Roomassa. Tämän mahdollisti palveluspaikkaperheen antama taloudellinen apu. Hänen tyylinsä alkoi kehittyä yksityiskohtaisemmaksi ja hän vaihtoi öljyvärit vesiväreihin. Kotimaahan palattuaan hän piti näyttelyn New Yorkissa. Näyttelyn jälkeen hän pääsi kansallisen designakatemian jäseneksi. Vuonna 1874 hänestä tuli Yhdysvaltain akvarellitaiteilijoiden yhdistyksen ainoa naisjäsen.
Vuodesta 1876 alkaen Bridges alkoi tulla yleisön tietoisuuten. Hän osallistui kustantaja Louis Prangin joulukorttikilpailuun ja sai kustannussopimuksen. Hän jatkoi joulukorttien tekemistä vuoteen 1899.
Bridges ei halunnut laittaa töitään näyttelyihin. Hänellä oli merkittäviä tukijoita, kuten Prang ja Mark Twain. Hän hyväksyi vuonna 1883 tarjouksen toimia kirjailijan perheen lastenhoitajana sen ajan kun perheen vakituinen lastenhoitaja oli Euroopassa.
Vuodesta 1890 alkaen Bridges asui Stratfordissa, Connecticutissa. Kaksi vuotta myöhemmin hän muutti Canaaniin. Siellä hänestä tuli tunnettu hahmo, joka ikuisti paikkakunnan luontoa. Hän asui yksin, mutta seurusteli tiiviisti paikkakunnan muiden naimattomien naisten kanssa.
Fidelia Bridgesin veli Henry Bridges oli muuttanut Britanniaan, missä työskenteli teeliiketoiminnassa. Fidelia vieraili veljensä luona ja ihasteli tämän keräämää aasialaista taidetta. Hän sai niistä vaikutteita taiteeseensa: yksivärinen tausta ja epäsymmetria ilmestyivät hänen töihinsä. Hän suostui pitämään vielä pari näyttelyä.
Bridgesin kuoltua hänet ja hänen taiteensa lähes tulkoon unohdettiin. Canaaniin perustettiin hänen muistoaan kantava linnustonsuojelualue. Hänen teoksiaan on nykyään New Britain Museum of American Artin ja Peabody Essex Museumin kokoelmissa. Myös Metropolian Museum of Art on ottanut hänen töitään kokoelmiinsa.
Aiheesta muualla

The American Wing. Chickadee and Thistle
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Iines (nimi)

| Iines, Ines |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Iines: 29. elokuuta
– ruotsinkielinen:  Ines: 29. elokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Inez, Inés
Nimen alkuperä:  Agnes, Hagne
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iines on suomalainen naisen etunimi. Iineksellä on kansainvälinen sisarnimi Ines, jota myös käytetään Suomessa.
Sekä Iines että Ines ovat muunnoksia nimestä Agnes, joka puolestaan on latinalaisversio kreikan puhtauteen tai siveyteen viittaavasta nimestä Hagne. Agnes on liitetty myös lampaisiin, koska latinan samankaltainen sana agnus merkitsee lammasta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 2 091 Iines-nimen ja 2 860 Ines-nimen saanutta naista sekä muutama Ines-niminen mies.
Tunnettuja Iineksiä ja Ineksiä

Ines (s. 2025), Ruotsin prinsessa, Västerbottenin herttuatar, prinssi Carl Philipin tytär
Inés Arrimadas (s. 1981), espanjalainen juristi ja poliitikko
Inès Boubakri (s. 1968), tunisialainen florettimiekkailija
Inês de Castro (1329–1355), Portugalin kuningas Pietari I:n rakastettu
Ines Diers (s. 1963), saksalainen uimari
Eda-Ines Etti, Ines (s. 1981), virolainen laulaja
Inès de La Fressange (s. 1957), ranskalainen malli, muoti- ja hajuvesisuunnittelija
Ines Geißler (Kaulfuss) (s. 1963), saksalainen uimari
Inês Henriques (s. 1980), portugalilainen kilpakävelijä
Iines Laitinen-Sandberg (1903–1996), suomalainen lausuntataiteilija, opettaja ja järjestöjohtaja
Ines Lappalainen (1916–1995), suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija
Iines Lehkonen (s. 1999), suomalainen jalkapalloilija
Ines Lindström (1855–1937), suomenruotsalainen runoilija
Ines Lutz (s. 1983), saksalainen näyttelijä
Iines Myllyoja (1916–2003), suomalainen opettaja ja kirjailija
Ines Müller (s. 1959), saksalainen kuulantyöntäjä
Inês Pereira (s. 1999), portugalilainen jalkapallomaalivahti
Ines Isabella Sampietro, Isa Miranda (1905–1982), italialainen näyttelijä
Inés Ayala Sender (1957–2024), espanjalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Inés Suárez (n. 1507–1580), espanjalainen konkistadori
Ines Uusmann (s. 1948), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
Ines Vercesi (1916–1997), italialainen voimistelija
Kuvitteellisia Iineksiä ja Ineksiä

Iines, Eija Vilppaan esittämä päähenkilö elokuvassa Älä itke Iines (1987) sekä hahmo samannimisessä Tuomari Nurmion ja Köyhien ystävät -yhtyeen kappaleessa
Iines eli Iiro Nestori Hurtta, päähenkilö Tuija Lehtisen nuortenkirjassa Poika nimeltä Iines (2000)
Iines Ankka, hahmo Disneyn sarjakuvamaailmassa
Ines, sopraanorooli Giuseppe Verdin oopperassa Trubaduuri
Muita Iineksiä

Iines-padonvartija, Erkki Mykrän veistos Forssan Koijärvellä
Iines, Timo Erängön koira, joka esiintyy myös Lapinlahden Lintujen kappaleessa "Mun muriseva koirani Iines"
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2009

MM-kilpailujen loppuottelun pelipaikkana toiminut Cairo International Stadium vuonna 2006.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2009 olivat 17. alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut (aikaisemmalta nimeltään nuorten maailmanmestaruuskilpailut). Kisat järjestettiin Egyptissä 24. syyskuuta – 16. lokakuuta. Ottelut pelattiin Kairossa kahdella eri stadionilla, Aleksandriassa kahdella eri stadionilla, Suezissa, Port Saidissa ja Ismailiassa. Turnaukseen osallistui 24 joukkuetta, joista Egypti pääsi turnaukseen kisaisäntänä ja muista joukkueista kuusi tuli Euroopasta, neljä Etelä-Amerikasta, neljä Pohjois- ja Keski-Amerikasta, neljä Aasiasta, neljä Afrikasta ja yksi Oseaniasta.
Mestaruuden voitti Ghana, joka voitti loppuottelussa Brasilian maalittoman ottelun päätteeksi käydyssä rangaistuspotkukilpailussa maalein 4–3. Pronssia sai Unkari, joka voitti pronssiottelussa Costa Rican tasatilanteen 1–1 jälkeisessä rangaistuspotkukilpailussa maalein 2–0. Puolivälierissä karsiutuivat Arabiemiraatit, Etelä-Korea, Italia ja Saksa. Paras maalintekijä oli kahdeksan maalia tehnyt Ghanan Dominic Adiyiah.
Robert Henri

Robert Henri,
 Gertrude Käsebierin valokuva, vuodelta 1900.
Robert Henri, syntyjään Robert Henry Cozad (24. kesäkuuta 1865 Cincinnati – 12. heinäkuuta 1929 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari.
Elämänvaiheita

Robert Henrin isä oli kiinteistösijoittaja ja uhkapeluri. Perheen isä oli mukana ampumavälikohtauksessa jossa yksi mies kuoli. Skandaalin vuoksi perhe vaihtoi sukunimensä ja muutti Atlantic Cityyn.
Henri kirjautui Pennsylvania Academy of Fine Artsin oppilaaksi vuonna 1886 ja jatkoi opintojaan Pariisissa vuonna 1888. Siellä häntä opetti aikansa muotitaiteilija William-Adolphe Bouguereau. École des Beaux-Artsiin hän pääsi vuonna 1891, mutta päätti palata samana vuonna Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1892 Henri aloitti neljä vuotta kestäneen taideopettajan uransa Philadelphian School of Desing of Womenissa. Hän kannusti monia lahjakkaita nuoria jatkamaan opintojaan New Yorkin oppilaitoksissa. Hän jatkoi käyntejään Pariisissa ja yksi hänen töistään ostettiin pariisilaiseen museoon. Hän asettui asumaan loppuelämäkseen New Yorkiin vuonna 1900.
New Yorkissa Henri ryhtyi taideopettajaksi New York School of Artissa ja järjesti näyttelyitä urbaaneja näkymiä esittäneestä taiteesta. Häntä pidetään nykyään erittäin merkittävänä taideopettajana. Opettajana Henri suhtautui torjuvasti sekä perinteiseen akateemiseen taiteeseen että impressionismiin. Hän ryhtyi kehittämään omaa, urbaania suuntaustaan, missä kohdetta lähestyttiin rohkean maalauksellisesti.
Vuonna 1906 Henri valittiin National Academy of Designin jäseneksi. Hän lähti akatemiasta seuraavana vuonna, kun hänen seitsemän ystävänsä töitä ei otettu mukaan näyttelyyn. Hän päätti ystävineen perustaa oman ryhmän, joka sai nimen The Eight. Vuonna 1910 hän päätti järjestää vapaiden taiteilijoiden näyttelyn joka perustui säännölle, ei tuomaristoa eikä palkintoja. The Eight oli alkuna myöhemmälle newyorkilaiselle Aschan Schoolille, joka keskittyi realistiseen taiteeseen. Avioliiton Henri solmi vuonna 1908 irlantilaistaustaisen Marjorie Organin kanssa. Noihin aikoihin hän kutsui taideakatemioita "taiteen haustausmaiksi" niiden jäykkien periaatteiden vuoksi.
Vuoden 1909 paikkeilla Henri luki Hardesty Marattan väriteorian ja näkyi hänen paletissaan värien kirkastumisena. Hän kiinnostui myös muotokuvamaalaamisesta ja sai mallinsa näytäämään eläviltä ja valitsi heidät ennakkoluulottomasti monista eri kansallisuuksista ja yhteiskuntaluokista. "Taidetta elämän vuoksi" oli hänen tunnuslauseensa. Hän alkoi saada palkintoja töistään ja pääsi opettajaksi Art Students Leagueen vuonna 1915 ja toimi siellä opettajana vuonna 1929 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Opettajana Henri oli ihailtu. Hänen opetusperiaatteensa on dokumentoitu vuoona 1923 ilmestyneessä Margery Ryersonin kirjassa The Art Spirit. Kuolinvuonnaan hänet nimettiin kolmen suurimman elävän yhdysvaltailaisen taiteilijan joukkoon kuuluvaksi.
Teoksia

Carl Gustav Waldeckin muotokuva, maalattu vuonna 1896.
Liikuva malli, maalattu vuonna 1913.
Rantahattu, maalattu vuonna 1914.
Bernardita, maalattu vuonna 1922.
Aiheesta muualla

http://www.roberthenrimuseum.org/
http://spartacus-educational.com/ARThenri.htm
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Kuponki

Lista vanhanaikaisia kuponkeja.
Kuponki (myös tarjouskuponki, etukuponki tai etuseteli) on dokumentti, jota käytetään markkinoinnissa lähinnä vähittäiskaupoissa. Kupongilla saa alennusta tuotteen ostohinnasta tai ostohyvitystä. Kuponkeja jaetaan kuluttajille muun muassa postin, ilmaisjakelulehtien, sanomalehtien ja verkon välityksellä.
Verkkokaupoissa käytetään paperikuponkien sijaan kuponkikoodeja. Ne ovat tavallisesti lyhyehköjä merkkijonoja, joilla saa kuponkia vastaavan alennuksen. Kuponkia tai alennuskoodia ei voi vaihtaa rahaksi.
Historia

Kupongin keksijänä pidetään amerikkalaista liikemiestä ja poliitikkoa Asa Griggs Candleria, joka perusti The Coca-Cola Companyn 1892. Candler otti vuonna 1888 käyttöön aikakauslehtien mukana jaettuja käsin kirjoitettuja lappuja, joilla potentiaaliset asiakkaat saattoivat lunastaa ilmaisen lasillisen Coca-Colaa. Vuosien 1894–1913 aikana arviolta joka yhdeksäs yhdysvaltalainen oli saanut ilmaisen lasillisen Coca-Colaa . Candler antoi keksinnölleen nimeksi coupon, joka oli johdettu ranskankielisestä sanasta couper, joka tarkoittaa suomeksi "leikata".
Elintarvikevalmistaja C. W. Post alkoi Vuonna 1909 tarjota kuponkeja, joilla sai yhden sentin alennuksen hänen Grape Nuts -muroistaan. 1930-luvun laman aikana kuponkien käyttö yleistyi, kun vaikeuksissa olleet yhdysvaltalaiset pyrkivät säästämään ruokalaskuissaan. Vuoteen 1965 mennessä puolet yhdysvaltalaisista talouksista käytti kuponkeja, ja pian niitä painettiin sanomalehtien sunnuntailiitteisiin ja kauppakuittien kääntöpuolille. 1990-luvulla teknologian kehittyminen mahdollisti tulostettavien kuponkien jakamisen internetin välityksellä.lähde?
Alun perin tuotteiden valmistajat ottivat kupongit käyttöön edistääkseen omien tuotteidensa myyntiä vähittäiskaupassa: Tiettyjä tuotekategorioita saattaa olla vähittäiskaupassa kymmeniä hyllymetrejä, joten etukupongin avulla asiakas ohjattiin valitsemaan oma tuote muiden tuotteiden joukosta. Käytännössä kupongilla valmistaja loi siis alennuksen omiin tuotteisiinsa, joka ohjasi kuluttajan valintaa.
Kuponkityypit

Kupongeilla voidaan tarjota monenlaisia etuja, kuten alennuksia, ilmaisia toimituksia, kaksi yhden hinnalla -tarjouksia, uusille asiakkaille tarjottavia etuja, ilmaiskokeiluja ja kaupanpäällisiä .
Kuponkityypit > Tarjouskuponki

Tarjouskuponki on fyysinen kuponki, jonka avulla kuluttaja voi säästää ostoksensa loppusummasta. Tarjouskuponki annetaan yleensä ostotapahtuman yhteydessä, jolloin asiakas saa kupongin oikeuttaman alennuksen. Kuponki oikeuttaa yleensä joko prosenttimääräiseen tai kiinteään alennukseen.
Kuponkityypit > Kuponkikoodi

Kuponkikoodeista käytetään yleisesti myös nimitystä alennuskoodi. Alennuskoodeja käyttävät sekä suomalaiset että ulkomaiset nettikauppat. Suomessa alennuskoodien käyttö ei ole vielä kovinkaan yleistä, mutta muualla Euroopassa sekä Yhdysvalloissa alennuskoodeja käytetään huomattavasti useammin.
Eniten alennuskoodeja käytetään Yhdysvalloissa, jossa 10-20 prosenttia kaikista nettiostoksista tehdään hyödyntäen alennuskoodeja. Alennuskoodeja jaetaan yleensä yritysten normaalin mainosmateriaalin mukana, mutta myös erilaiset alennuskoodisivustot keräävät koodeja sivustoilleen.
Jakelukanavat > Fyysiset kupongit

Tyypillinen tapa jakaa kuponkeja on toimittaa ne tavanomaisen postin mukana jaettavina kuponkilehtisinä. Kuponkeja voidaan jakaa asiakkaille myös vähittäismyymälässä esimerkiksi ostotapahtuman yhteydessä. Yritys voi myös liittää kuponkeja asiakkaan tekemien tilausten postituksiin tai jakaa kuponkeja esimerkiksi oman kanta-asiakaslehtensä välissä.
Jakelukanavat > Sähköiset kupongit

Sähköiset kuponkikoodit toimitetaan kuluttajille usein yritysten uutiskirjeiden mukana. Koodeja voidaan jakaa myös esimerkiksi sosiaalisessa mediassa sekä yrityksen mobiilisovelluksissa.
Alennuskoodeja voivat jakaa myös bloggaajat sekä vloggaajat, jotka saavat koodeja käyttöönsä tehdessään yhteistyötä yritysten kanssa.
Sähköisiä kuponkikoodeja jakavat myös erilaiset alennuskoodisivustot. Alennuskoodisivustot keräävät tyypillisesti usean verkkokaupan alennuskoodit omalle sivustolleen, josta kuluttajat voivat ottaa ne käyttöön tehdessään ostoksia verkkokaupoissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuponki Wikimedia Commonsissa
Tämän uskotaan olevan maailman ensimmäinen kuponki vuodelta 1888.
New Rock

New Rock-kengät.
New Rock on Espanjassa valmistettava kenkätuotemerkki.
Kengät ovat erittäin suosittuja hevarien keskuudessa niiden ulkonäön vuoksi. Kengistä on paljon erilaisia malleja esimerkiksi goottityylisiä, moottoripyöräbootseja ja korkeakorkoisia kenkiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta New Rock Wikimedia Commonsissa
New Rock Store (englanniksi)
Kinburnin kynnäs

| Kinburnin kynnäs> ukr. Кінбурнська коса |
| --- | --- |
 Kinburnin kynnään rannalla
Muut nimet:  Kinburnska kosa
Sijainti:  Kinburnin niemimaa
Merialue:  Mustameri
Vesialue:  Dneprin–Bugin estuaari
Pinta-ala:  200 ha km²
Korkein kohta:  8–10 m
Valtio
Valtio:   Ukraina
Piirikunta:  Mykolajivin piiri
Alue:  Mykolajivin alue
Väestö
Väkiluku:  autio
Kinburnin kynnäs (ukr. Кінбурнська коса, Kinburnska kosa) on Dneprin–Bugin estuaaria ja Mustaamertaa erottava maakaistale eli kynnäs Kinburnin niemimaan luoteisosassa, Mykolajivin piirissä Mykolajivin alueella, Ukrainassa.
Kinburnin kynnäs sijaitsee niemimaan läntisimmässä kärjessä, Odessasta kaakkoon Dnepr-joen suistolahden eteläpuolella ja Otšakivista sitä erottaa 3,6 tai 4,2 kilometriä leveä Kinburnin salmi.