stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu 1990
Judo

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 10.–13.5. Frankfurt am Mainissa, Länsi-Saksassa Jorma Korhonen saavutti hopeaa alle 71-kiloisten sarjassa.
Jääkiekko

Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 16.4.–2.5. Sveitsissä Suomi sijoittui alkusarjan ja putoamissarjan jälkeen kahdeksasta joukkueesta kuudenneksi.
Naisten maailmanmestaruuskilpailuissa 19.–25.3. Kanadassa Suomi saavutti kahdeksan joukkueen turnauksessa pronssia voitettuaan pronssiottelussa Ruotsin 6–3.
Jari Kurri voitti viidennen kerran Stanley Cupin, kun hänen joukkueensa Edmonton Oilers voitti loppuotteluissa Boston Bruinsin voitoin 4–1. Mestarijoukkueeseen kuuluivat myös Esa Tikkanen ja Reijo Ruotsalainen. Kaudeksi 1990–1991 Kurri siirtyi italialaiseen Milano Devilsiin.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Turun Palloseura, hopeaa sai Tampereen Ilves ja pronssille sijoittui Tampereen Tappara.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Tampereen Ilves, hopeaa sai Etelä-Vantaan Urheilijat ja pronssille sijoittui lappeenrantalainen Saimaan Pallo.
Jääpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Oulun Luistinseura, joka voitti loppuottelussa  helsinkiläisen Botnia-69:n 4–0. Pronssille sijoittui Warkauden Pallo -35.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Jyväskylän Seudun Palloseura, joka voitti loppuottelussa Oulun Luistinseuran 8–1.
Karate

Miesten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 12.–13.5. Wienissä, Itävallassa Juha Nieminen saavutti avoimessa sanbon shobu -luokassa pronssia.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 10.–11.2. Hannoverissa, Länsi-Saksassa Sari Laine saavutti pronssia alle 53-kiloisten sarjassa.
Keilailu

Henkilökohtaisessa maailmancupissa 18.–24.11. Pattayalla, Thaimaassa Tom Hahl voitti miesten kilpailun ja Annikki Maattola oli naisten kilpailussa viides.
Henkilökohtaisessa Euroopan-cupissa 21.–22.4. Riminissä, Italiassa Tom Hahl sijoittui miesten kilpailussa toiseksi ja Tytti Kujanen naisten kilpailussa kolmanneksi.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Uudenkaupungin Urheilijat, hopeaa sai Kotkan Työväen Palloilijat ja pronssille sijoittui Helsingin NMKY.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Turun Riento, hopeaa sai helsinkiläinen Karhun Pojat ja pronssille sijoittui vantaalainen Pussihukat.
Käsipallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Sjundeå IF, hopeaa sai seitsemän edellistä mestaruutta voittanut karjaalainen BK-46 ja pronssille sijoittui Pargas IF.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Åbo IFK, hopeaa sai helsinkiläinen Dicken ja pronssille sijoittui toinen helsinkiläisseura Kiffen.
Lentopallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Raision Loimu, hopeaa sai Varkauden Tarmo ja pronssille sijoittui Etelä-Kuopion Ilves.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Hesa, hopeaa sai Valkealan Kajo ja pronssille sijoittui elimäkeläinen Korian Ponsi.
Moottoripyöräily

Motocrossin maailmanmestaruussarjassa Pekka Vehkonen saavutti hopeaa alle 250-kuutioisten luokassa. Hän voitti stadioncrossin maailmanmestaruuden.
Enduron maailmanmestaruussarjassa Kari Tiainen voitti kultaa alle 250-kuutioisten luokassa.
Jääspeedwayn maailmanmestaruuden voitti ensimmäisenä suomalaisena Jarmo Hirvasoja.
Trialin maailmanmestaruussarjassa Tommi Ahvala sijoittui neljänneksi.
Moottoriveneily

Offshore 3 (1,3 l) -luokan maailmanmestaruuden voittivat Jan Hägglund ja Dick Collin (aik. Kollin). Sami Pennanen voitti maailmanmestaruuden S-550-luokassa.
Paini

Kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailuissa 19.–21.10. Roomassa, Italiassa Harri Koskela saavutti hopeaa alle 90-kiloisten sarjassa ja Juha Virtanen sijoittui viidenneksi alle 62-kiloisissa. Timo Niemi ylsi alle 82-kiloisten sarjassa pronssiotteluun mutta jäi ilman sijoitusta ulosajon takia.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 6.–13.5. Poznańissa, Puolassa Tuomo Karila saavutti hopeaa kreikkalais-roomalaisen painin alle 74-kiloisten sarjassa. Ismo Kamesaki (52 kg) ja Timo Niemi (82 kg) sijoittuivat viidenneksi ja Juha Virtanen (62 kg) kuudenneksi.
Pesäpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Sotkamon Jymy, hopeaa sai Imatran Pallo-Veikot ja pronssille sijoittui Hyvinkään Tahko.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti liperiläinen Viinijärven Urheilijat, hopeaa sai Lapuan Virkiä ja pronssille sijoittui Ikaalisten Tarmo.
Miesten Itä–Länsi-ottelun 22.7. Vimpelissä voitti Länsi juoksuin 5–8.
Naisten Itä–Länsi-ottelun 12.8. Ulvilassa voitti Itä juoksuin 10–1.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa 25.2 Vikersundissa, Norjassa Matti Nykänen saavutti hopeaa ja Ari-Pekka Nikkola sijoittui kuudenneksi.
Mäkihypyn maailmancupin 1989–1990 kokonaiskilpailun voitti Ari-Pekka Nikkola.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1989–1990 Ari-Pekka Nikkola sijoittui kokonaispisteissä viidenneksi ja Risto Laakkonen kuudenneksi. Nikkola voitti Innsbruckin osakilpailun.
Pyöräily

Naisten Italian ympäriajossa 13.–22.7. Tea Vikstedt-Nyman sijoittui 14:nneksi.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Tea Vikstedt-Nyman sijoittui 3 kilometrin takaa-ajossa viidenneksi, pisteajossa 14:nneksi ja 72,5 kilometrin maantieajossa 20:nneksi.
Tea Vikstedt-Nyman polki 30.10. Krylatskojen velodromilla, Moskovassa sisäratojen 100 kilometrin maailmanennätyksen 2.24.57,618 ja paransi Mieke Havikin vanhaa ennätystä yli 6,5 minuutilla.
Ratsastus

Maailmanmestaruuskilpailuissa 24.7.–5.8. Tukholmassa, Ruotsissa Kyra Kyrklund saavutti hopeaa kouluratsastuksessa Matador-ratsullaan. Hänestä tuli Suomen ensimmäinen ratsastuksen MM-mitalisti.
Squash

Joukkueiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2.–6.5. Zürichissä, Sveitsissä Suomi saavutti pronssia miesten kilpailussa ja ensimmäisen kerran myös naisten kilpailussa. Miesten mitalijoukkueeseen kuuluivat Sami Elopuro, Pentti Pekkanen, Marko Pulli, Hannu Jaskari, Petri Levomäki ja Simo Tarvonen sekä naisten joukkueeseen Minna Sinervo, Tuula Myllyniemi ja Nina Taimiaho.
Suunnistus

Avoimissa Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1.–2.9. Fanøssä, Tanskassa Suomen miesten viestijoukkue saavutti pronssia ja naisten viestijoukkue sijoittui neljänneksi. Henkilökohtaisilla matkoilla Timo Karppinen ja Eija Koskivaara sijoittuivat viidensiksi sekä Ari Kattainen kuudenneksi.
Tiomilassa Norrtäljessä, Ruotsissa 5.–6.5. Tampereen Pyrintö voitti ensimmäisenä suomalaisjoukkueena naisten Tvåmila-viestin. Joukkueeseen kuuluivat Marja Joutsen, Hilkka Hakomäki, Riitta Karjalainen, Outi Borgenström-Anjala ja Annika Viilo.
Jukolan viestissä 16.–17.6. Juvalla Angelniemen Ankkuri sijoittui miesten viestissä ja Helsingin NMKY Venlojen viestissä kolmanneksi.
Triathlon

Havaijin Ironman-kilpailussa Pauli Kiuru sijoittui kolmanneksi.
Voimanosto

Naisten maailmanmestaruuskilpailuissa 23.–26.5. Jönköpingissä, Ruotsissa Anna-Liisa Prinkkala voitti kultaa alle 44-kiloisten sarjassa.
Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 14.–18.11. Haagissa, Alankomaissa suomalaisista kultaa voittivat Jarmo Virtanen alle 82,5-kiloisten sarjassa, Juha Hyttinen alle 100-kiloisissa, Aarre Käpylä alle 110-kiloisissa ja Kyösti Vilmi alle 125-kiloisissa. Virtaselle mestaruus oli jo kuudes.
Yleisurheilu

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 27.8.–1.9. Splitissä, Jugoslaviassa Suomen ainoan mitalin toi keihäänheitossa kultaa voittanut Päivi Alafrantti. Viidenneksi sijoittuivat Seppo Räty keihäänheitossa ja Sari Essayah 10 kilometrin kävelyssä, kuudenneksi Risto Ulmala 5 000 metrin juoksussa, Valentin Kononen 50 kilometrin kävelyssä, Jarmo Kärnä pituushypyssä ja Päivi Tikkanen 3 000 metrin juoksussa sekä kahdeksanneksi Harri Hänninen 5 000 metrin juoksussa, Petri Peltoniemi seiväshypyssä, Kimmo Kinnunen keihäänheitossa, Ringa Ropo pituushypyssä ja naisten 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkue. Naisten 4 × 100 metrin viestijoukkue hylättiin loppukilpailussa.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 3.–4.3. Glasgow'ssa,Skotlannissa Sisko Hanhijoki sijoittui 60 metrin juoksussa viidenneksi ja Jarmo Kärnä pituushypyssä kuudenneksi.
Juha Isolehto hyppäsi 23.6. Kuortaneen juhannuskisoissa korkeushypyn Suomen-ennätyksen 229, Päivi Tikkanen juoksi 27.6. Helsingin Maailmankisoissa 10 000 metrin Suomen-ennätyksen 31.57,56, Jani Lehtonen teki 11.7. Tuusulassa seiväshypyn Suomen-ennätyksen 571, Seppo Räty teki 5.8. Oulun Kalevan kisoissa keihäänheitossa uuden keihäsmallin Suomen-ennätyksen 86,92, Ringa Ropo paransi 9.8. Lahdessa pituushypyn Suomen-ennätystä lukemiin 685 ja Vesa-Pekka Pihlavisto teki 19.8. Helsingissä Suomi–Ruotsi-maaottelussa 400 metrin aitajuoksun sähköajanoton Suomen-ennätyksen 50,12.
Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 8.–12.8. Plovdivissa, Bulgariassa Antti Haapakoski voitti kultaa 110 metrin aitajuoksussa ja Tommi Viskari keihäänheitossa.
Ponkamajoki

Näkymä joen suun läheltä.
Ponkamajoki eli Ponkamanjoki (ven. Поньгома, Pongoma) on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 86 kilometriä, valuma-alueen laajuus 1 220 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama joen suussa 30 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Ponkamajärvestä (ven. Pongoma) ja laskee Vienanmereen Ponkaman kylän luona. Sen reitillä on useita järviä kuten Vuoksjärvi (Vokšozero) ja Ruokojärvi (Bolšoje ja Maloje Rogozero). Tärkein sivujoki on Jekuttijoki (Jegut). Aikaisemmin Ponkamajoki sai alkunsa Tuoppajärvestä, mutta Koutajoen tekoaltaita rakennettaessa Tuoppajärven ja Ponkamajärven väliseen salmeen rakennettiin pato.
Ponkamajoen kalalajeja ovat taimen, harjus, hauki, ahven, muikku, siika, kuore, lahna, säyne, särki, mutu ja made. Koskinen joki soveltuu retkeilyyn varsinkin kesäkuussa, jolloin vedenpinta on korkeimmillaan. Kalastus onnistuu parhaiten yläjuoksulla ja järvissä.
Ponta do Tristão

Ponta do Tristão on Madeiran saaren pohjoisin osa. Se sijaitsee Porto Monizin kunnassa. Madeiran saari jaettiin 1400-luvulla João Gonçalves Zarcon ja Tristão Vaz Teixeiran hallintoalueisiin. Rajalinja kulki Ponta do Tristãosta Ponta da Oliveiraan.
Polyfenyleenisulfidi

Polyfenyleenisulfidin rakenne
Polyfenyleenisulfidi  tai PPS on  aromaattisiin polytioeettereihin kuuluva polymeeri. Polyfenyleenisulfidilla on useita käyttökohteita erityisesti korkean lämpötilan sovellutuksissa.
Ominaisuudet

Polyfenyleenisulfidin molekyylimassa on tavanomaisesti 12 000–1 400 000 g/mol. Sen sulamispiste on orgaaniseksi polymeeriksi korkea, noin 270–295 °C. Lasisiirtymälämpötila on 74–92 °C. Polyfenyleenisulfidi kestää useiden kemikaalien vaikutuksia, eikä esimerkiksi liukene orgaanisiin liuottimiin alle 200 °C:n lämpötilassa. Hapettimet kuitenkin vaikuttavat siihen suhteellisen helposti. Aineen kiteisyysaste on 40–83 % ja tiheys 1,3–1,44 g/cm3. Polyfenyleenisulfidi on kovaa, lujaa ja sen muoto säilyy hyvin korkeissakin lämpötiloissa. Sitkeyttä voidaan parantaa seostamalla lasikuidulla. Polyfenyleenisulfidi ei syty helposti palamaan ja se myös hiiltyy, mikä estää palamista. Polymeeri itsessään on sähköneriste, mutta esimerkiksi arseeniyhdisteillä douppaamalla sen johtavuutta saadaan parannettua.
Valmistus ja käyttö

Polyfenyleenisulfidin valmistamiseen on useita tapoja, mutta teollisesti käytetään vain yhtä. p-Diklooribentseeni reagoi natriumsulfidin kanssa 160–260 °C °C:n lämpötilassa. Liuottimena käytetään korkealla kiehuvaa poolista liuotinta kuten N-metyylipyrrolidonia. N-metyylipyrrolidoni myös hydrolysoituu osittain N-metyyli-4-aminobutanoaatiksi, joka muodostaa polymeroitumista edistävän reaktiivisen kompleksin sulfidi-ionien kanssa.
Polyfenyleenisulfidista valmistetaan niin pinnoitteita, kalvoja, kuituja kuin kappaletuotteitakin. Yhdistettä käytetään esimerkiksi metallien ja kaapeleiden pinnoittamiseen, autojen ja lentokoneiden osien valmistamiseen, releiden, kondensaattorien ja muiden sähkötekniikan komponenttien valmistamiseen, suodatinmateriaalien valmistamiseen ja uuninkestävien astioiden valmistamiseen.
Please Please Me

| Please Please Me The Beatles |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty :  11. syyskuuta &  26. marraskuuta 1962 &  11. helmikuuta 1963 
 Studio : EMI Studios, Lontoo
 Julkaistu: 22. maaliskuuta 1963 (mono)  26. huhtikuuta 1963 (stereo)
 Formaatti: LP, kelanauha, C-kasetti, 8-raita, CD
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: merseybeat, poprock, rock and roll, R&B
 Kesto: 31.48
 Levy-yhtiö: EMI
 Levymerkki: Parlophone
Listasijoitukset
  Britannia: 1. Ks. lisää listasijoituksia
The Beatlesin muut julkaisut
|   | Please Please Me 1963 | With the Beatles 1963 |
Singlet albumilta Please Please Me
 ”Love Me Do” Julkaistu: 5. lokakuuta 1962  ”Please Please Me” Julkaistu: 11. tammikuuta 1963
Please Please Me on brittiläisen The Beatles -yhtyeen esikoisalbumi, jonka monoversio julkaistiin 22. maaliskuuta 1963 ja stereoversio noin kuukautta myöhemmin. Albumi sisältää yhtyeen ensimmäiset singlehitit ”Love Me Do” ja ”Please Please Me” ja cover-kappaleen ”Twist and Shout”. Please Please Me nauhoitettiin pääasiassa yhden päivän aikana, 11. helmikuuta 1963. Levy tehtiin nopeasti, koska sen tarkoitus oli käyttää hyödyksi hieman aiemmin ilmestyneen ”Please Please Me” -singlen menestystä.
Albumin lauluista huomattava osa on John Lennonin ja Paul McCartneyn itse säveltämiä ja sanoittamia. Se oli aikanaan poikkeuksellista, sillä brittiläisillä rock and roll -yhtyeillä oli tapana levyttää enimmäkseen yhdysvaltalaisia lainakappaleita. Omien laulujen tekijätiedot on tällä albumilla merkitty muotoon McCartney/Lennon, ja vasta myöhemmin kirjoitusasuksi vakiintui Lennon/McCartney. Levyn lainakappaleet ovat rock and roll- ja R&B-tyylisiä.
”Do You Want to Know a Secret” -kappaleessa solistina on George Harrison ja kappaleessa ”Boys” Ringo Starr. Albumin tuottaja George Martin soittaa koskettimia kappaleissa ”Misery” ja ”Baby It’s You”.
Taustaa

The Beatles oli kesäkuussa 1962 saanut levytyssopimuksen EMIn Parlophone-levymerkiltä. Ensimmäinen single ”Love Me Do” ilmestyi 5. lokakuuta, ja se saavutti Britannian Record Retailer -listan 17:nnen sijan. 14. lokakuuta Beatles esiintyi ensimmäistä kertaa televisiossa, kun se esitti Granada TV:n People and Places -ohjelmassa kappaleet ”Love Me Do” ja ”Some Other Guy”.
Toinen single ”Please Please Me” ilmestyi 11. tammikuuta 1963, ja se nousi Record Retailer -listan toiseksi sekä lukuisten muiden brittiläisten listojen kärkeen. Pian yhtye esiintyi ensimmäisen kerran valtakunnallisessa televisiolähetyksessä, kun se soitti ”Please Please Men” playbackinä ohjelmassa Thank Your Lucky Stars. Ohjelmaa seurasi miljoonia nuoria katselijoita, ja Beatlesin esitys sai musiikkilehdistössä paljon kehuja. Yhtye käynnisti 2. helmikuuta kiertueen Helen Shapiron kanssa, mutta se keskeytyi esikoisalbumin äänitysten vuoksi.
Musiikki

Albumilla on kahdeksan John Lennonin ja Paul McCartneyn kirjoittamaa laulua sekä kuusi lainakappaletta, jotka ovat rhythm and blues- ja rock and roll -tyylisiä ja kuuluivat yhtyeen keikkaohjelmistoon. Musiikillisesti Beatles otti vaikutteita Etelävaltioista peräisin olevasta afroamerikkalaisesta rhythm and bluesista ja countrysta ja yhdisti ne Yhdysvaltain koillisosien tyttöyhtyeille tyypillisiin lauluharmonioihin. Tämä loi soundin, jollaista Paste-lehden mukaan ”popmaailma ei ollut koskaan kuullut”. Poikkeuksellista oli myös itse kirjoitetun materiaalin määrä, sillä tuolloin brittiläiset rock and roll -yhtyeet levyttivät yleensä vain yhdysvaltalaisia lauluja ja pyrkivät jäljittelemään niiden alkuperäistä soundia. Yhdysvaltalaisetkin tähdet Chuck Berry, Buddy Holly ja Roy Orbison turvautuivat toisinaan ulkopuolisiin laulunkirjoittajiin. The Beatles – Suuri historia -kirjan kirjoittaja Tenho Immonen on tämän vuoksi pitänyt albumia ”pienoisena vallankumouksena”. AllMusic-sivusto määrittelee albumin genreiksi merseybeatin, rock and rollin, poprockin ja AM-popin.
Vuonna 1963 popyhtyeet julkaisivat enimmäkseen singlejä ja EP-levyjä. LP-levyt olivat niitä kalliimpia ja harvinaisempia, ja ne oli useimmiten koottu muutamasta hitistä ja lukuisista täytekappaleista. Myös Please Please Me edusti tätä trendiä, ja albumin kanteen oli jopa kirjoitettu teksti ”With Love Me Do and 12 other songs” (suom. Mukana Love Me Do ja 12 muuta laulua.)
Yhtyeen omista kappaleista John Lennonin kokonaan tai lähes kokonaan kirjoittamia ovat ”Ask Me Why”, ”Please Please Me”, ”Do You Want to Know a Secret” ja ”There’s a Place”. Myös ”Misery” on pääosin Lennonin tekemä, vaikka Paul McCartney on avustanut sen tekemisessä. ”I Saw Her Standing There” puolestaan on McCartneyn tekemä kappale, jonka kirjoittamisessa Lennonin rooli oli vähäinen. McCartney kirjoitti lisäksi suurimman osan kappaleesta ”Love Me Do” sekä kokonaan laulun ”P.S. I Love You”. Beatlesin käytäntö oli, että kappaleen kirjoittaja myös lauloi sen. ”There’s a Place” on poikkeus, sillä siinä Lennon laulaa soolona vain muutaman rivin ja loput yksiäänisesti McCartneyn kanssa. John Lennonin kirjoittamassa ”Do You Want to Know a Secret” -kappaleessa solistina on George Harrison ja cover-kappaleessa ”Boys” rumpali Ringo Starr. Tämä juontui perinteisestä reilun pelin hengestä, jossa kukin sai solistisen hetkensä.
Jo albumin kahdesta ensimmäisestä kappaleesta, ”I Saw Her Standing There” ja ”Misery”, tulee esiin Paul McCartneyn ja John Lennonin sanoitusten perustavanlaatuinen ero. Edellinen on enimmäkseen McCartneyn kirjoittama ja sävyltään hyvin optimistinen, kun taas jälkimmäisessä Lennon käsittelee hylätyksi tulemisen ja yksinäisyyden tuntoja, joihin hän palasi  usein myöhemmässäkin tuotannossaan.
Please Please Me on Beatlesin ainoa albumi, jossa kappaleiden tekijöiden nimet ilmoitettiin järjestyksessä McCartney/Lennon, kun myöhemmin muodoksi vakiintui Lennon/McCartney. Albumin kokonaispituus on 31 minuuttia ja 48 sekuntia.
Kansitaide

Beatlesin tuottaja George Martin halusi alun perin levyn nimeksi Off the Beatle Track. Paul McCartney piirsi joitakin ideoita kantta varten, kunnes suunnitelmasta luovuttiin. Martin suunnitteli itse, että kannessa olisi kuva yhtyeestä Lontoon eläintarhan hyönteistalon edessä. Eläintarha piti kuitenkin ajatusta mauttomana eikä antanut kuvauslupaa.
Levyn lopullisessa kansikuvassa yhtyeen jäsenet katsovat alas parvekkeelta, ja se on kuvattu yläviistoon EMIn toimitalossa Lontoon Manchester Squarella. Kuuluisaksi tulleen kuvan otti helmikuussa 1963 Angus McBean, jonka nimi on merkitty kannen oikeaan alareunaan. Takakannessa on yhtyeen tiedottajan Tony Barrow’n kirjoittama esittely. Vuonna 1969 samassa paikassa otettiin uusi, etukannen kaltainen kuva, jota oli tarkoitus käyttää Get Back -albumin kansikuvana. Lopulta se päätyi vuonna 1973 ilmestyneen The Beatles 1967–1970 -kokoelman kanteen.
Please Please Men kanteen suunniteltiin myös kuvaa, jossa Beatlesin jäsenet seisovat EMIn toimitalon kierreportaissa tai jossa he hyppäävät alas rappusilta Abbey Road -studioiden ulkopuolella.
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja julkaisut

Please Please Me muutti modernin musiikin kasvot ja teki Beatlesistä ilmiön. Albumin monoversio ilmestyi Britanniassa 22. maaliskuuta ja stereoversio 26. huhtikuuta 1963. Please Please Me nousi Britannian albumilistalle 6. huhtikuuta ja pääsi ykköspaikalle 11. toukokuuta. Se säilyi ensimmäisellä sijalla ennätyksellisesti 30 viikkoa, kunnes yhtyeen seuraava studioalbumi With the Beatles syrjäytti sen. Ensimmäisen puolen vuoden aikana levyä myytiin 250 000 kappaletta, ja se pysyi listalla kaikkiaan 70 viikkoa. Sen menestys oli yllätys, sillä Britannian albumilistaa hallitsivat tuolloin ”aikuisempaa” makua edustaneet soundtrackit ja viihdelaulajat. Länsi-Saksassa albumi nousi neljänneksi. Ranskassa albumi julkaistiin nimellä N°1, ja se ylsi listan viidenneksi.
Samoihin aikoihin kun Please Please Me ilmestyi, Beatlesin levymerkki Parlophone oli muuttamassa vinyylietikettinsä mallia. Ensimmäisessä ja toisessa painoksessa on kultainen teksti mustalla taustalla. Niistä erityisesti stereoversiot ovat nykyisin harvinaisia ja arvokkaita, sillä vuonna 1963 monoääni oli huomattavasti suositumpi äänentoistomuoto ja stereota käyttivät vain harvat ”hifistelijät”. Ilmestymisvuonna albumi julkaistiin myös kelanauhana, tosin ainoastaan monoversiona. Vinyylilevyn toista painosta valmistettiin tiettävästi vain tuhat mono- ja stereoversiota, minkä vuoksi ne ovat yhtä arvokkaita kuin ensipainoksetkin. Kolmannessa painoksessa etiketti muuttui vuoteen 1969 asti käytössä olleeseen malliin, jossa on keltainen teksti mustalla pohjalla.
Ensimmäinen C-kasettiversio ilmestyi stereona vuonna 1970, ja stereoääninen 8-raita ennen vuotta 1973. Vuonna 1987 ilmestyi uusi C-kasettipainos, nyt pelkästään monona. 26. helmikuuta 1987 julkaistiin ensimmäinen CD-versio, ja se nousi vuonna 1987 Britannian albumilistan sijalle 32 ja pysyi listalla kaikkiaan neljä viikkoa. Vuonna 2009 ilmestynyt uusi CD-painos ylsi kahden viikon aikana 38. sijalle. Siitä myönnettiin vuonna 2013 kultalevy.
Yhdysvalloissa albumia ei julkaistu virallisesti ennen vuotta 1987. Vuoden 1964 alussa siellä ilmestyi kuitenkin Vee-Jay Recordsin julkaisema Introducing... The Beatles, joka sisälsi paljon samoja kappaleita. Vuonna 1965 Capitol Records julkaisi niin ikään lukuisia Please Please Me -albumin kappaleita sisältäneen levyn The Early Beatles. Vuonna 1987 julkaistu CD-versio saavutti Yhdysvalloissa platinalevyyn oikeuttavan määrän tammikuussa 1997.