stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
French Kiss
Historia

Yhtye oli kotoisin Tammisaaresta. Yhtyeellä on kahdella levyllään kaksi eri kokoonpanoa. Levyjen välillä yhtye vaihtoi kitaristia. Valtaosa kappaleista oli Ben Marlenen tekemiä. Ensimmäinen levy Painted Faces äänitettiin toukokuussa 1982 Kokkolassa RM-studiossa. Levyn tuotti yhtye itse Ben Marlenen johdolla. Äänittäjänä oli Jari Laasanen.
Toisen levyn Dancing In The Shadows tuottajana toimi Classix Nouveaux -yhtyeen Mik Sweeney. Levy äänitettiin Helsingin Myllypurossa sijaitsevassa Millbrook-studiossa heinäkuussa 1983. Äänittäjänä toimi Juha Heininen. Ben Marlene oli siirtynyt yhtyeen laulajaksi Gigi Sannholmin jätettyä yhtyeen. Hieman ennen toisen levyn äänityssessioiden alkua aloitti uusi kokoonpano. Rumpaliksi tuli tammisaarelaisen Crossroaders-yhtyeen rumpali Stefan Möller ja Fabrics-yhtyeen kitaristi Ari "Hombre" Lampinen. Yhtye ehti soittaa vain muutaman esiintymisen tässä kokoonpanossa ennen kuin jo siirtyi studioon levyttämään albumia. "Can You Hear Me" oli ensimmäinen ja "Dancing In The Shadows" levyn toinen singlejulkaisu.  Jälkimmäisen kappaleen saxofonisoolon soittaa Oscar Morse. Hän soitti Suomessa Paul Oxleys´s Unit -yhtyeessä.
Dancing In The Shadows -levyltä julkaistiin myös maxi-single jossa A-puolella on kappaleet "Dancing In The Shadows" ja "Can You Hear Me". B-puolella on "You Promised Me".
Yhtye otti mukaan taustalaulajiksi ja tanssijoiksi kaksoset Yvonne ja Susanne Holmström (The Marlenettes). Kaksikko oli myöhemmin mukana Ben Marlenen kanssa hänen perustamassaan Trance Dance -yhtyeessä. French Kiss hajosi vuonna 1984, ja Ben Marlene muutti takaisin Ruotsiin ja perusti Trance Dance -yhtyeen. Hombre Lampinen perusti Tommi Läntisen kanssa Boycott-yhtyeen, ja Stefan Möller perusti Olle Kidronin ja Paul Oxley´s Unit -yhtyeen entisen kitaristin Uffe Enbergin kanssa 2FUN-yhtyeen. Alkaen vuodesta 2017 soittavat Ben Marlene, Uffe Enberg ja Stefan Möller InstaPunk UnLtd:ssä ja The Old -yhtyeessä, jossa basistina toimii Micke Metsämäki.
Kokoonpanot > Ensimmäinen kokoonpano (Painted Faces -levyllä)

Gunilla "Gigi" Sannholm - laulu
Carolus "Coa" Rehn - keyboards
Thomas "Samppe" Nemlander -basso, laulu
Kari "Kapa" Nieminen -kitara, laulu
Ben Marlene (Male´n) - rummut, laulu
Kokoonpanot > Toinen kokoonpano

Gunilla "Gigi" Sannholm - laulu
Carolous "Coa" Rehn - keyboards
Thomas "Samppe" Nemlander - basso, laulu
Ben Marlene - rummut, laulu
Niklas Relander - kitara
Kokoonpanot > Kolmas kokoonpano

Ben Marlene - laulu
Coa Rehn - keyboards
Samppe Nemlander - Basso
Niklas Relander - kitara
Stefan Möller - rummut
Kokoonpanot > Neljäs kokoonpano vuodesta 1983 (Dancing In The Shadows -levyllä esiintynyt kokoonpano)

Ben Marlene -laulu
Carolus "Coa" Rehn - keyboards
Thomas "Samppe" Nemlander - basso, laulu
Ari "Hombre" Lampinen - kitara, laulu
Stefan "Tex" Möller - rummut
Diskografia

Painted Faces  (1982) CBS Kappaleet:  Sound Of The City, TV-KID, Soldier,  Hide Me,  Fire In The Night, Nuclear Action, Painted Faces, Cold City, The Cowboy, My Way, Night In Paris, Burning For You
Dancing in the Shadows  (1983) CBS Kappaleet:  Let Them Eat Bullah, Dancing In The Shadows (single), Emergency, Endless, Heart Of Steel, Let´s Go Radioactive, Tears Over Europe, Can You Hear Me (single), The Magazine, Wasted Time, You Promised Me (maxi-single dj mix)
Diskografia > Singlet

TV Kid
Sound Of The City
Dancing In The Shadows
Can You Hear Me
You Promised Me (maxi single)
Can You Hear Me ja Wasted Time (maxi singlen B-puoli)
Aiheesta muualla

French Kissin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
InstaPunk UnLtd Facebookissa
Requiem for the Indifferent

| Requiem for the Indifferent Epica |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. maaliskuuta 2012
 Tyylilaji: sinfoninen metalli
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  37.
Epican muut julkaisut
| Design Your Universe 2009 | Requiem for the Indifferent 2012 | The Quantum Enigma 2014 |
Requiem for the Indifferent on sinfonista metallia soittavan Epican viides studioalbumi, joka julkaistiin Euroopassa 9. maaliskuuta 2012 ja Yhdysvalloissa 13. maaliskuuta 2012. Se oli yhtyeen viimeinen jolla Yves Huts, yksi yhtyeen perustajajäsenistä, soitti bassokitaraa.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 37.
Kappaleet

Karma (Intro) – 1.32
Monopoly on Truth – 7.11
Storm the Sorrow – 5.12
Delirium – 6.07
Internal Warfare – 5.12
Requiem for the Indifferent – 8.34
Anima (Interlude) – 1.24
Guilty Demeanor – 3.22
Deep Water Horizon – 6.32
Stay the Course – 4.25
Deter the Tyrant – 6.37
Avalanche – 6.52
Serenade of Self-Destruction – 9.52
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi.net: 8–/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Requiem for the Indifferent Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Requiem for the Indifferent Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Requiem (Verdi)

Giuseppe Verdi sävelsi sielunmessun Messa da Requiem ihailemansa Alessandro Manzonin muistolle vuosina 1873–1874. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa Milanossa toukokuussa 1874 säveltäjän itsensä johdolla. Teos koostuu seitsemästä osasta. Kokoonpanoon kuuluu neljä solistia, orkesteri ja suuri kuoro.
Alun perin Verdi oli säveltänyt kahdentoista muun säveltäjän kanssa messun Gioachino Rossinin muistolle. Messa per Rossinin esitys peruuntui aikanaan, mutta Manzonin kuoltua vuonna 1873 Verdi sävelsi tälle requiemin itsenäisesti. Alun perin Messa per Rossiniin sisältynyt Libera me kuullaan myös Manzonille sävelletyssä requiemissa.
Sielunmessun teksti perustuu katoliseen latinankieliseen tekstikokoelmaan.
Osat

Requiem et Kyrie (kuoro, solistit)
Dies irae
Dies irae (kuoro)
Tuba mirum (kuoro, basso)
Mors stupebit (basso)
Liber scriptus (mezzo-sopraano, kuoro)
Quid sum miser (sopraano, mezzo-sopraano, tenori)
Rex tremendae (solistit, kuoro)
Recordare (sopraano, mezzo-sopraano)
Ingemisco (tenori)
Confutatis (basso, kuoro)
Lacrymosa (solistit, kuoro)
Offertorium
Domine Jesu Christe (solistit)
Hostias
Sanctus (kaksoiskuoro)
Agnus Dei (sopraano, mezzo-sopraano, kuoro)
Lux aeterna (mezzo-sopraano, tenori, basso)
Libera me (sopraano, kuoro)
Libera me
Dies irae
Requiem aeternam
Libera me
Soitinnus

Teos on sävelletty seuraavalla kokoonpanolle:
Kolmas huilisti soittaa myös piccoloa. Harvinainen ofikleidi korvataan nykyisissä esityksissä usein tuuballa tai cimbassolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Requiem (Verdi) Wikimedia Commonsissa
Ensimmäisen laitoksen nimiösivu, Ricordi, 1874.
Robert Hays

| Robert Hays |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1947 (ikä 77)  Bethesda, Maryland
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Robert B. Hays
Aktiivisena:  1975–
Merkittävät roolit:  Ted Striker (Hei, me lennetään!) Rautamies (Rautamies)
Aiheesta muualla
IMDb 
Robert Hays (s. 24. heinäkuuta 1947 Bethesda, Maryland) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten rooleista elokuvissa Hei, me lennetään! (1980) ja Hei, taas me lennetään! (1982). Hänet on nähty myös useissa lyhytikäiseksi jääneissä televisiosarjoissa.
Hays oli vuosina 1990–1997 naimisissa laulaja-näyttelijä Cherie Currien kanssa ja sai hänen kanssaan pojan.
Robin Wikman

Robin Wikman voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Robin Wikman (s. 1986), suomenruotsalainen jalkapalloilija
Robin Wikman (s. 1965), suomalainen muusikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Robin Wikman”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Riihijärvi (Savitaipale)

| Riihijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Luumäki, Savitaipale
Koordinaatit:  61°05′40″N, 27°15′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskuoja:  Riihijärvenoja Kuuppaanjokeen 
Järvinumero:  14.194.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  94,7 m  
Pituus:  1,3 km  
Leveys:  690 m  
Rantaviiva:  3,667 km  
Pinta-ala:  50,803 ha  
Tilavuus:  0,00285753 km³ 
Keskisyvyys:  5,62 m  
Suurin syvyys:  17,5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiRiihijärvi 
Riihijärvi  on Etelä-Karjalassa Savitaipaleella ja Luumäellä Tornion kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 51 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 2,9 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0029 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,6 metriä ja suurin syvyys on 17,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Matalajärven valuma-alueeseen (14.194) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 94,7 metriä mpy.
Robert Heger

Robert Heger
Robert Heger (19. elokuuta 1886 Strasbourg – 14. tammikuuta 1978 München) oli saksalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Hegerin isä oli orkesterimuusikko Strasbourgissa. Poika opiskeli vuosina 1900–1902 Strasbourgin konservatoriossa Franz Stockhausenin johdolla ja jatkoi opintojaan Lothar Kempterin johdolla Zürichissä vuoteen 1905, sitten Max von Schillingsin johdolla Münchenissä vuoteen 1908. Hegerin teoksiin opiskeluajoilta kuuluu pianotrio (op. 14), jota olivat jo edeltäneet useat kuoroteokset.
Heger aloitti uransa kapellimestarina Strasbourgissa vuonna 1907 ja otti sitten vastaan kapellimestarinpaikat Ulmista (1908) sekä Barmenista (1909). Wienin Volksoperissa hän työskenteli vuodesta 1911. Kaksi vuotta myöhemmin hän jatkoi oopperan johtamista Nürnbergissä. Nürnbergin-ajoilta on peräisin Hegerin ensimmäinen ooppera, Ein Fest auf Haderslev (1919, uusi versio 1943). Teos ei ollut menestys, mutta vuonna 1920 Heger sai uuden paikan Bruno Walterin avustavana kapellimestarina Münchenin oopperasta, jossa työskenteli vuoteen 1925. Münchenin-vuosilta on hänen vokaali- ja orkesteriteoksensa Ein Friedenslied (1924).
Vuosina 1925–1933 Heger johti Wiener Staatsoperissa. Tältä kaudelta ovat peräisin ooppera Der Bettler Namenlos (1932) ja 1930-luvulla usein esitetty orkesteriteos Variationen über ein Thema aus Verdis Maskenball (1933). Wiener Staatsoperissa viettämänään aikana Heger johti myös Gesellschaft der Musikfreunden konsertteja. Vuonna 1933 Heger sai nimityksen kapellimestariksi Berliinin valtionoopperaan. Siellä hän vietti toisen maailmansodan vuodet ja sai monia tärkeitä sävellystilauksia, joista kahden tuloksena hän teki oopperat Der verlorene Sohn ja Lady Hamilton. Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen hän otti vastaan myös tehtävät Kasselin yleismusiikkijohtajana ja Zoppotin Waldoperista, jossa järjestettiin Richard Wagnerin oopperoiden ulkoilmaesityksiä; tästä syystä Waldoper saikin kutsumanimen "Pohjoisen Bayreuth". Heger myös teki sotavuosina Staatskapelle Berlinin kanssa useita radioäänitteitä. Vielä sodan jälkeen hän johti Berliinissä Deutsche Operia. Syyskuussa 1945 häntä lyhyesti harkittiin Wilhelm Furtwänglerin korvaajaksi Berliinin filharmonikoissa, mutta osaa maasta miehittäneet yhdysvaltalaiset vastustivat tätä. Hän oli liittynyt vuonna 1937 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen (NSDAP). Vuonna 1950 Heger lähti työskentelemään jälleen Münchenin oopperaan, jossa vuonna 1967 sai menestyksellä uudelleen esitettyä oopperansa Der Bettler Namenlos. Vuoteen 1954 Heger työskenteli Münchenissä myös musiikkiyliopiston johtajana.
Vuosina 1925–1935 Heger vieraili usein Covent Gardenissa, jossa johti vuonna 1928 Wagnerin Nibelungin sormuksen ja Parsifalin sekä 1930-luvun alussa laajempaa ohjelmistoa. Viimeisen esiintymisensä Covent Gardenissa hän teki vuonna 1953, jossa johti Richard Straussin viimeisen oopperan Capriccio. Säveltäjänä Hegerin tyyli oli kytköksissä Max Regerin, Hans Pfitznerin ja Richard Straussin myöhäisromanttisuuteen. Nykyään Heger muistetaan paremmin kapellimestarina kuin säveltäjänä. Hän teki useita tunnettuja oopperalevytyksiä.
Riihijärvi (Padasjoki)

| Riihijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°18′57″N, 25°02′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Särkijokeen 
Järvinumero:  35.786.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,3 m  
Rantaviiva:  1,367 km  
Pinta-ala:  4,985 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRiihijärvi 
Riihijärvi  on Päijät-Hämeessä Padasjoella  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,3 metriä mpy.
Ranskan Grand Prix 1994

Ranskan Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. heinäkuuta 1994 Magny-Coursin radalla. Kilpailun voitti Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden kuudes.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 72 | 1'38:36.2 | 3 | 10 |
| 2 | 0 |  Damon Hill | Williams-Renault | 72 | +12.642 | 1 | 6 |
| 3 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 72 | +52.765 | 5 | 4 |
| 4 | 30 |  Heinz-Harald Frentzen | Sauber-Mercedes | 71 | +1 krs. | 10 | 3 |
| 5 | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 70 | +2 krs. | 16 | 2 |
| 6 | 29 |  Andrea de Cesaris | Sauber-Mercedes | 70 | +2 krs. | 11 | 1 |
| 7 | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Mugen-Honda | 70 | +2 krs. | 19 |   |
| 8 | 9 |  Christian Fittipaldi | Footwork-Ford | 70 | +2 krs. | 18 |   |
| 9 | 32 |  Jean-Marc Gounon | Simtek-Ford | 68 | +4 krs. | 26 |   |
| 10 | 4 |  Mark Blundell | Tyrrell-Yamaha | 67 | +5 krs. | 17 |   |
| 11 | 20 |  Érik Comas | Larrousse-Ford | 66 | Moottori | 20 |   |
| Kesk. | 3 |  Ukyo Katayama | Tyrrell-Yamaha | 53 | Ulosajo | 14 |   |
| Kesk. | 7 |  Mika Häkkinen | McLaren-Peugeot | 48 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 2 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 45 | Vaihdelaatikko | 2 |   |
| Kesk. | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 41 | Kolari | 5 |   |
| Kesk. | 14 |  Rubens Barrichello | Jordan-Hart | 41 | Kolari | 7 |   |
| Kesk. | 25 |  Éric Bernard | Ligier-Renault | 40 | Vaihdelaatikko | 15 |   |
| Kesk. | 19 |  Olivier Beretta | Larrousse-Ford | 36 | Moottori | 25 |   |
| Kesk. | 8 |  Martin Brundle | McLaren-Peugeot | 29 | Moottori | 12 |   |
| Kesk. | 10 |  Gianni Morbidelli | Footwork-Ford | 28 | Kolari | 22 |   |
| Kesk. | 26 |  Olivier Panis | Ligier-Renault | 28 | Kolari | 13 |   |
| Kesk. | 31 |  David Brabham | Simtek-Ford | 28 | Voimansiirto | 24 |   |
| Kesk. | 6 |  Jos Verstappen | Benetton-Ford | 25 | Ulosajo | 8 |   |
| Kesk. | 15 |  Eddie Irvine | Jordan-Hart | 24 | Vaihdelaatikko | 6 |   |
| Kesk. | 24 |  Michele Alboreto | Minardi-Ford | 21 | Moottori | 21 |   |
| Kesk. | 11 |  Alessandro Zanardi | Lotus-Mugen-Honda | 20 | Moottori | 23 |   |
| DNQ | 34 |  Bertrand Gachot | Pacific-Ilmor |   |  |  |   |
| DNQ | 33 |  Paul Belmondo | Pacific-Ilmor |   |  |  |   |
Muuta

Nopein kierros: Damon Hill 1m 19.678s
Viimeiset pisteet: Pierluigi Martini, Andrea de Cesaris
Ainoa kerta jossa Olivier Panis joutui keskeyttämään tällä kaudella.
Jean-Marc Gounon paras sijoitus
Formula 1 -luokan Ranskan Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 | 2025 | 2026 | 2027 | 2028 | 2029 |
Radat: Reims-Gueux (1950–1951, 1953–1956, 1958–1961, 1963, 1966) Rouen-Les-Essarts (1952, 1957, 1962, 1964, 1968) Circuit de Charade (1965, 1969–1970, 1972) Bugatti Circuit (1967) Circuit Paul Ricard (1971, 1973, 1975–1976, 1978, 1980, 1982–1983, 1985–1990, 2018–2019, 2021–2022) Dijon-Prenois (1974, 1977, 1979, 1981, 1984) Circuit de Nevers Magny-Cours (1991–2008)
Formula 1 -kausi 1994
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Brasilia |  Tyynimeri |  San Marino |  Monaco |  Espanja |  Kanada |  Ranska |  Britannia |
|  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Portugali |  Eurooppa |  Japani |  Australia |
Robert Varkonyi

| Robert Varkonyi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  1
WSOP-rahasijat:  2
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  2 085 118
Päivitetty:  7. syyskuuta 2007
Robert Varkonyi (s. 7. lokakuuta 1961 New York) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Varkonyi voitti World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen kahden miljoonan dollarin ykköspalkinnon vuonna 2002. Ennen pokeriuraansa Varkonyi työskenteli investointipankkiirina Brooklynissa.
Varkonyin vaimo Olga pelaa myös pokeria. Olga sijoittui vuoden 2005 WSOP:ssa 238. tilalle. Robert Varkonyi on säännöllinen kolumnisti CardPlayer-lehdessä.Varkoni sijoittui 2007 world series of pokerissa 117 sijalle ansaiten 51,398$.
Syyskuussa 2007 Varkonyin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,0 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla

Robert Varkonyi The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Varkonyin haastattelu Pokerlistings.com:ssa
Reijo Jalava

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 18. helmikuuta 1932
Syntymäpaikka: Helsinki
Kuolinaika: 25. tammikuuta 2001 (68 vuotta)
Kuolinpaikka: Helsinki
Pelipaikka: puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1949–1969 | HJK | 304 | (8) |
Maajoukkue
|  |  Suomi | 21 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Reijo Jalava (18. helmikuuta 1932 Helsinki – 25. tammikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Ura

Jalava pelasi jalkapalloa Helsingin Jalkapalloklubissa, johon hän liittyi vuonna 1943. Edustusjoukkueessa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1949 ja pelasi koko uransa HJK:ssa aina vuoteen 1969 asti. Jalava oli peliuransa alkuvaiheessa hyökkääjä ja tukimies, mutta siirtyi sittemmin oikeaksi laitapuolustajaksi. HJK:ssa hän voitti SM-sarjan mestaruuden vuonna 1964 ja seuran ensimmäisen Suomen Cupin vuonna 1966.
Uransa aikana Jalava pelasi 304 sarjaottelua ja teki niissä 8 maalia. Hän oli ensimmäinen 300 pelin rajan saavuttanut pelaaja SM-sarjassa. Jalava pelasi myös maajoukkueessa 21 A-maaottelua ja 13 B-maaottelua.
Pelaajauransa jälkeen Jalava ryhtyi HJK:n huoltajaksi, jona hän palveli seuraa lähes 30 vuotta. Jalava sai seurauskollisuudestaan ja urheilun parissa tehdystä työstä useita tunnustuksia. Hän on HJK:n kunniajäsen ja hänet valittiin seuran 90-vuotisjuhlien yhdeydessä HJK:n Hall of Fameen. Jalava sai myös 1999 Helsingin urheilutoimittajien kerhon tunnustuspalkinnon.
Riukiunpöllönen

| Riukiunpöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Pöllöset Otus 
Laji::   elegans
Kaksiosainen nimi
 Otus elegans  Cassin, 1852 
Katso myös
   Riukiunpöllönen Wikispeciesissä   Riukiunpöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Riukiunpöllönen (Otus elegans) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Japanissa, Filippiineillä ja Taiwanissa. Se on hävinnyt kokonaan Kitadaiton saarelta, joka on lähes kauttaaltaan viljelyksessä, mikä kuvastaa sen uhanalaisuutta.
Se painaa noin 124 grammaa ja on väriltään ruosteenruskea. Sillä on ruskea naamakiehkura, jossa on kanelinruskea reunus. Nokka on harmaanvihreä ja silmät keltaiset.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat alueet. Sen uhkana on maanviljelyn ja puunkaadon aiheuttama elinpiirien supistuminen.
Aiheesta muualla

Birding in Taiwan (englanniksi)
Ranskan Grand Prix 1988

|  Ranskan Grand Prix 1988  |
| --- | --- |
 7 osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1988. 

Päivämäärä:  3. heinäkuuta 1988
Rata:  Circuit Paul Ricard
Sijainti:  Le Castellet, Ranska
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  3,813 km
Kilpailun pituus:  80 kierrosta, 305,040 km
Sää:   Aurinkoinen, kuuma
Paalupaikka
Kuljettaja:   Alain Prost   (McLaren)
Paaluaika:  1.07,589
Palkintokoroke
Voittaja:   Alain Prost   (McLaren)
Toinen:   Ayrton Senna   (McLaren)
Kolmas:   Michele Alboreto   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Alain Prost   (McLaren)
Kierrosaika:  1.11,737 (kierroksella 45)
Ranskan Grand Prix 1988 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. heinäkuuta 1988 Paul Ricardin radalla. Kilpailun voitti kotikilpailuunsa paalupaikalta lähtenyt Alain Prost. Voitto oli hänelle kauden neljäs. McLaren saavutti jo neljännen perättäisen kaksoisvoiton.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 11 |  Alain Prost | McLaren-Honda | 80 | 1:37:37.328 | 1 | 9 |
| 2 | 12 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 80 | + 31.752 | 2 | 6 |
| 3 | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 80 | + 1:06.505 | 4 | 4 |
| 4 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 79 | + 1 krs. | 3 | 3 |
| 5 | 1 |  Nelson Piquet | Lotus-Honda | 79 | + 1 krs. | 7 | 2 |
| 6 | 19 |  Alessandro Nannini | Benetton-Ford | 79 | + 1 krs. | 6 | 1 |
| 7 | 2 |  Satoru Nakajima | Lotus-Honda | 79 | + 1 krs. | 8 |   |
| 8 | 15 |  Mauricio Gugelmin | March-Judd | 79 | + 1 krs. | 16 |   |
| 9 | 16 |  Ivan Capelli | March-Judd | 79 | + 1 krs. | 10 |   |
| 10 | 22 |  Andrea de Cesaris | Rial-Ford | 78 | + 2 krs. | 12 |   |
| 11 | 18 |  Eddie Cheever | Arrows-Megatron | 78 | + 2 krs. | 13 |   |
| 12 | 36 |  Alex Caffi | Dallara-Ford | 78 | + 2 krs. | 14 |   |
| 13 | 29 |  Yannick Dalmas | Larrousse-Ford | 78 | + 2 krs. | 19 |   |
| 14 | 33 |  Stefano Modena | Euro Brun-Ford | 77 | + 3 krs. | 20 |   |
| 15 | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 77 | + 3 krs. | 22 |   |
| NC | 24 |  Luis Pérez Sala | Minardi-Ford | 70 | Ei sijoitusta | 25 |   |
| Kesk. | 32 |  Oscar Larrauri | Euro Brun-Ford | 64 | Kytkin | 26 |   |
| Kesk. | 21 |  Nicola Larini | Osella | 56 | Vetoakseli | 24 |   |
| Kesk. | 10 |  Bernd Schneider | Zakspeed | 55 | Vaihdelaatikko | 21 |   |
| Kesk. | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Judd | 48 | Ripustukset | 9 |   |
| Kesk. | 30 |  Philippe Alliot | Larrousse-Ford | 46 | Sähköt | 18 |   |
| Kesk. | 3 |  Jonathan Palmer | Tyrrell-Ford | 40 | Moottori | 23 |   |
| Kesk. | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Judd | 35 | Jarrut | 15 |   |
| Kesk. | 20 |  Thierry Boutsen | Benetton-Ford | 28 | Moottori | 5 |   |
| Kesk. | 14 |  Philippe Streiff | AGS-Ford | 20 | Polttoainevuoto | 17 |   |
| Kesk. | 17 |  Derek Warwick | Arrows-Megatron | 11 | Ulosajo | 11 |   |
| DSQ | 9 |  Piercarlo Ghinzani | Zakspeed |   | Hylätty |  |   |
| DNQ | 25 |  René Arnoux | Ligier-Judd |   |  |  |   |
| DNQ | 4 |  Julian Bailey | Tyrrell-Ford |   |  |  |   |
| DNQ | 26 |  Stefan Johansson | Ligier-Judd |   |  |  |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Alain Prost – 1:07.589
Nopein kierros: Alain Prost – 1:11.737 kierroksella 45
Ghinzani hylättiin, koska hän ei ilmaantunut punnitukseen.