stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Matsuo Bashōn suomennetusta tuotannosta
Runoja antologioissa > Runot antologioittain

Perhonen, suom. G. J. Ramstedt, antologiassa: Yhdeksän sarjaa lyriikkaa, toim. Aarne Salminen, Viljo Tervonen, Helsinki: Weilin + Göös 1969, useita painoksia (6. p. 1974)
Kaskaitten laulu, suom. Veikko Polameri, antologiassa: Maalliset mantrat: runoantologia, toim. Tommy Tabermann, Helsinki: WSOY 2000 ISBN 951-0-24999-8
Antologiassa Japanilaisia runoja, suom. G. J. Ramstedt, toimittaja, esipuheen kirjoittaja Elma Järnefelt. Helsinki: WSOY 1953
| --- | --- |
 Hevosen selässä  Semi-sirkkojen ääni  Kuva futamin lahdelta  Matkalla  Varis lumessa  Lautturi  Käki ja kuu  Perhonen h  Varis syksyllä :  Kuu ja lumipuu  Ensi lumi  Vierailun päättyessä  Mogami-joki  Pyyt  Jälleennäkemisen toivossa  Semi-sirkka ja elämän lyhyys  Ajatukseni  Vanhalla taistelukentällä 
Antologiassa Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4
Ensi lumi, suom. Tuomas Anhava
Talven autius, suom. Tuomas Anhava
Antologiassa Sateen ääni sillalla: japanilaista runoutta, suomentanut englannin-, saksan- ja ranskankielisistä käännöksistä Tuomas Anhava; toimittanut ja selityksin varustanut Jaakko Anhava. Helsinki: Otava 2007 ISBN 978-951-1-21576-9
Ensi lumi
Hiljaisuus. Kaskaan ääni
Kaskaan kuori.
Kirkas putous;
Kurjen jalat
Kuulin kun kukaan
Meloneissa läikkiä
Runouden alku:
Talven autius
Tätä tietä kukaan
Älä soimaa toisia äläkä kehu itseäsi
Antologiassa Maailmankirjallisuuden mestarilyriikkaa, toim. Maunu Niinistö, WSOY Helsinki 1967 Runot suom. G. J. Ramstedt
Ensi lumi saa
Kahden näimme sen
Kesän nurmi vain
Kevään tuloa piippu suussa
Peonistapa mehiläinen
Ruma variskin kaunis
Tuulen mukana vaihtaa
Vanha patoko?
Älä epäile -
Antologiassa Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1 Runot  suom. Kai Nieminen
Kun juon viiniä
Pilvet päästävät edes
Satoiko tänäkin vuonna
Yhä elossa vaikka
Illan vilpoisuus, suom. Kai Nieminen, antologiassa: HASHI 1992; nro 14, Japanilaisen kulttuurin ystävät ry.
Makaan sairaana, suom. Kai Nieminen, antologiassa: HASHI 1989–1990; nro 11–12
Minäkin etsin, suom. Kai Nieminen, antologiassa: HASHI 1988; nro 10
Vanha lampi, suom. ? antologiassa: HASHI 1992; nro 14
Karasakin mänty, suom. Kai Nieminen, julkaisussa: Taite : runouslehti 2005; nro 2
Kesän ruoho -, suom. Kai Nieminen, julkaisussa: Taite : runouslehti 2005; nro 2
Luettelo suomalaisten muusikoiden taiteilijanimistä – E
E

E. Ekholm (Kjell Runar Ekholm)
E. Erta (Erkki Ertama)
E. Väline (Mauri Antero Numminen)
Eci-Sound (Erkki Juhani Kujala)
Edde (Karl Jakob Wilhelm Edfelt)
Eddie (Erkki Kupari)
Eddie Thunderbird (Esa Juhani Pöntynen)
Eddy (Tapani Lehikoinen)
Edvard Vesala (Martti Juhani Vesala)
Edwin Heldan (Edwin Heimovalta)
Eemeli (Valma Kivitie)
Eemeli (Esko Toivonen)
Eero Itä (Eero Itäranta)
Eero Lindroos (Eero Anton Ensto Lauresalo)
Eero Mikael (Eero Mikael Alatalo)
Eero Tammisto (Erkki Eirto)
Eetu Tuominen (Jarmo Jaakko Juhani Tuominen)
Eetu Vale (Tapani Rissanen)
Eetu Vilperi (Juha "Eddy Carlson" Karlson)
Ego Toivonen (Esko Martti Toivonen)
Eija Sinikka (Eija Sinikka Jokinen, o.s. Kovanen)
Eijariitta (Eija Kantola)
Eila Kivikk'aho (Eila Sylvia Sammalkorpi)
Einar Endahl (Aarne Hilden)
Einari (Eila Korhonen)
Einari Ketola (Einari Frestadius-Ketola)
Eini (Väinö Rantanen)
Eini (Eini Orajärvi)
Eino Kirvesmies (Eino Antti Kirvessalo)
Eino Niemi (Jukka Kuoppamäki)
Eki Vesterinen (Tuomo Liuhala)
Ela (Eine Laine)
Elastinen (Kimmo Laiho)
Elias Kyander (Elisa Kiianmies)
Elina Aili Jurvakainen (Elina Aili Juntunen)
Elina Kaire (Elina Kaire-Klausen)
Eliseo Chiqui / E. Ch (Jose Sileoni)
Elmo Lewis (Timo Tapio Huovinen)
Elsa Maire (Elsa Maire Ojonen)
Emerson Burton (Janne Puurtinen)
Emissary Lost (Aku Konttinen)
Emil Retee / von Retee (Veikko Salmi)
Emppu Vuorinen (Erno Matti Juhani Vuorinen)
Eero Tammisto (Erkki Eirto)
Enary (Erna Siikavirta)
Ensio Kosta (Sten Carl Ducander)
Ender (Hannu Nieminen)
Ensio Kari (Erkki Junkkarinen)
Enrico Canto (Erkki Kanto)
Enzo (Hannu Pulkkinen)
Epe Helenius (Kari Helenius)
Era (Erkki Ainamo)
Ere Kokkonen (Erkki Olavi Kokkonen)
Eric van Bard (Erkki Sipponen)
Erik Af Venusberg  (Rauli Olavi Ojanen)
Erik Lehtiniemi (Nyman Pirjo Irmeli)
Erkka (Eero-Veikko Makkonen)
Erkki Eräs, nuorempi (Erkki Pärtty)
Erkki Eräs, vanhempi (Kauko Käyhkö)
Erkki Koski (Erkki Melakoski)
Ervo Viikate (Erkka Koskinen)
Esa Kivi (Eugen Malmsten)
Esko Koivumies (Esko Ilmari Björkman)
Esko Tuulimäki (Toivo Kärki, sanoittajana Usko Kemppi)
Esmeralda Hirmumarenki (Irma Pulkkinen)
Ess-Ell (Anders Joel Rundt)
Est Lord (Tuomo Hiironmäki) Lindfors - Gronow - Nyman (2004)
Eternal Boyman (Jori Hulkkonen)
Etienne Lafarre (Erik Lindström)
Eva Björk (Eva Agneta Kronqvist)
Eve Underground (Eve Hirvonen)
Ezkimo (Mikko Mutenia)
Luettelo jääkäreistä O

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
O

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Jarl Torsten Odén
Karl Lennart Oesch
O > Alfred Ohls

(22. syyskuuta 1896 Vöyri – 19. helmikuuta 1977) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Mårten Ohls ja Beata Snickars. Ohls kävi kansakoulun ja Vaasan kauppakoulun vuosina 1919 - 1921. Hän työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa. Ohls astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 28. helmikuuta 1918 matkustettuaan muusta joukosta poiketen maitse Ruotsin kautta. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Haavoittumisensa jälkeen hän oli hoidettavana Jyväskylän ja Imatran sairaaloissa. Haavoistaan toivuttuaan hänet vapautettiin palveluksesta invalidina syyskuussa 1918, jonka jälkeen hän työskenteli konttoristina Ab Vörå Lantmannabolagin palveluksessa Tervajoella 1. syyskuuta 1921 – 1. maaliskuuta 1922 välisen ajan ja Kauppaosakeyhtiö Pohjolan palveluksessa Kokkolassa 1. lokakuuta 1922 – 1. kesäkuuta 1923 välisen ajan. Myöhemmin hän toimi vuodesta 1924 alkaen maakauppiaana Vöyrissä. Ohls osallistui talvisotaan Vöyrin suojeluskunnan toimistossa. Hän omisti vuodesta 1939 alkaen elokuvateatterin Vöyrissä, jota hän piti vuoteen 1951 saakka. Lisäksi hän omisti samaan aikaan pienen ravintola-alan yrityksen Helsingissä. Myöhemmin hän toimi muun muassa kiinteistöalalla Vöyrissä ja osallistui aktiivisesti tutkimuksiin erityisesti Pohjanmaan jääkäreiden ja heidän omaistensa selville saamiseksi. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli keväällä 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Heikki Oikarinen
O > Axel Immanuel Oinas

(24. maaliskuuta 1889 Kemi – 12. tammikuuta 1919) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Johan Petter Oinas ja Greta Amanda Ämmä. Oinas kävi kansakoulun ja työskenteli suutarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet lähetettiin 11. helmikuuta 1917 Altonan työkeskukseen ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan. Tänä aikana hän kuoli keuhkotautiin Berliinissä Elisabethin sairaalassa 12. tammikuuta 1919. Hänet haudattiin Berliiniin. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Janne Oinonen
Woldemar Oinonen
O > Ragnar Rafael Oivo

(2. tammikuuta 1896 Viipuri – 21. helmikuuta 1919) oli suomalainen jääkärivääpeli ja Viron armeijan vänrikki. Hänen vanhempansa olivat työmies Nikolai Oivo ja Amanda Vilhelmiina Rehnström. Oivo kävi kansakoulun ja Viipurin reaalilyseota vuosina 1909 - 1912 sekä Uudenkirkon kansanopiston vuosina 1912 - 1913. Hän työskenteli autonkuljettajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui Libaussa vuonna 1917 järjestetyille autokursseille. Oivo astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä, Kukossa ja Kelhossa, missä hän haavoittui 7. huhtikuuta 1918. Oivo palveli 5. toukokuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajana Kaartin jääkäripataljoonan 2. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 2. tammikuuta 1919 vain liittyäkseen Viron sisällissotaan. Virossa hän liittyi Pohjan Poikain rykmenttiin ja toimi siellä joukkueenjohtajana I pataljoonan 1. komppaniassa ja osallistui taisteluihin Luhde-Grosshofissa, missä hän haavoittui 31. tammikuuta 1919, sekä Koikylässä ja Marienburgissa, missä hän kaatui taistelussa 21. helmikuuta 1919. Hänet haudattiin Sorvalin hautausmaalle Viipuriin. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 14. toukokuuta 1918, Vänrikki 4. helmikuuta 1919 (Viron armeija). Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Urho Väinö Verner Ojamo
O > Antti Aamos Ojanlatva

(31. maaliskuuta 1881 Pulkkila – 26. tammikuuta 1957) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Antti Ojanlatva ja Reeta Erkkilä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1905-14 Lilja Sofia Kirstinän kanssa, joka kuoli vuonna 1914 ja avioitui toisen kerran vuonna 1935 Saimi Järvisen kanssa. Ojan latva kävi kiertokoulun ja työskenteli seppänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin sairauden tähden palvelukseen kykenemättömänä pataljoonan täydennysjoukkoon 14. toukokuuta 1917 ja laskettiin työlomalle Saksaan. Takaisin Suomeen hän palasi huhtikuun lopulla vuonna 1918 ja määrättiin Suomen valkoisen armeijan 5. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan, missä hän toimi varusmestarina. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 2. elokuuta 1918 alkaen 5. Jääkärirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Rykmentissä hän palveli aluksi 9. komppaniassa ja myöhemmin 3. pataljoonan esikunnassa käsityöläisten päällikkönä ja rykmentin varusvaraston hoitajana. Armeijasta hän erosi 27. kesäkuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen ylimääräisenä poliisikonstaapelina Viipurin poliisilaitoksessa 1. huhtikuuta - 1. syyskuuta 1921 välisen ajan, jonka jälkeen hän työskenteli työmiehenä. Vuonna 1934 hän siirtyi Helsingin kaupungin palvelukseen rakennuskonttorin varastolle. Myöhemmin Ojanlatva viljeli omistamaansa tilaa Pulkkilassa. Hänet haudattiin Pulkkilaan. Ylennykset: Aliupseeri huhtikuussa 1918, Vääpeli kesällä 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
O > Aukusti Villehard Oksanen

(16. heinäkuuta 1896 Hämeenlinnan maalaiskunta – 7. huhtikuuta 1929) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat teurastaja David Oksanen (ent. Utter) ja Vilhelmina Karolina Nylund. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoona täydennysjoukkoon 30. toukokuuta 1916 ja lähetettiin edelleen Altonan työosastoon 15. marraskuuta 1916. Työosastosta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 2. elokuuta 1917. Oksanen työskenteli kotimaahan palattuaan aluksi kauppiaana Hämeenlinnassa ja myöhemmin autoilijana. Hän kuoli keuhkotautiin 7. huhtikuuta 1929.
Lahja August Oksanen
O > Gustav Olander

(4. kesäkuuta 1891 Viipuri –) oli suomalainen jääkäri. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 14. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin sairauden takia ja sotapalvelukseen kelpaamattomana jo 26. marraskuuta 1915 alkaen Holzmindenin vankileirille, josta hän vapautui 10. helmikuuta 1917 ja hän sai luvan siviilitöihin Saksaan. Kauan ei kestänyt hänen vapautensa vaan hänet lähetettiin 18. syyskuuta 1917 alkaen Havelbergin vankileirille, jonka jälkeen hänen myöhemmistä elämänvaiheistaan ei ole tietoja.
O > Kalle Olander

(21. tammikuuta 1888 Luopioinen – 16. syyskuuta 1928) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Kaarle Kustaa Olander ja Amanda Matilda Patiala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Katri Sakslundin kanssa. Olander kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja työskenteli kivityömiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 15. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 5. syyskuuta 1916 pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Olander astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 7. helmikuuta 1918. Suomeen hän saapui 3. maaliskuuta 1918 aselastia seuranneen komennuskunnan mukana höyrylaiva S/S Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin aluksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 11. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Olander siirrettiin sisällissodan jälkeen 19. kesäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi aluksi I pataljoonan rehumestarina ja kuormaston vääpelinä, kunnes hänet määrättiin 1. elokuuta 1928 alkaen kaartin rehuvaraston hoitajaksi. Sotilaskoulutusta hän sai kuormastovääpeli- ja rehumestarikursseilla vuonna 1923. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 1. toukokuuta 1918, Vääpeli 14. huhtikuuta 1920. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Karl Ragnar Olenius myöh. Olanti
Oiva Oskar Olenius
O > Johan Oskar Olin

(23. helmikuuta 1886 Isokyrö – 24. lokakuuta 1944) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat suutari Jaakko Lahti ja Liisa Kronfelt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1911 Alina Lassilan kanssa. Olin työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 7. maaliskuuta 1916, josta hänet laskettiin sairauden takia siviilitöihin Saksaan 5. toukokuuta 1916 ja työskenteli eri puolilla Saksaa. Takaisin Suomeen hän palasi Suomeen joulukuussa vuonna 1918. Myöhemmin hän työskenteli työmiehenä ja myöhemmin maanviljelijänä Raippaluodossa.
Matti Johannes (Hannes) Olkkonen
O > Martti Ollikka

Martti Ollikka (14. helmikuuta 1882 Kirvu – 20. toukokuuta 1956) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Heikki Ollikka ja Anna Kuisma. Ollikka työskenteli metsätyönjohtajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Ollikka astui Suomen armeijan palvelukseen jefreitteriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 14. maaliskuuta 1918 3. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Hänet siirrettiin sisällissodan jälkeen 28. kesäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoiseen kaartiin, jossa hän toimi koulutusaliupseerina Vöyrin pataljoonan 4. komppaniassa. Ollikka palveli syys-, lokakuussa 1918 kapteeni Toivo Kuisman johtamassa Itä-Karjalan retkikunnassa, missä hän osallistui muun muassa Kostamuksen taisteluihin.
Sotaretkeltään Ollikka palasi takaisin 11. marraskuuta 1918 ja astui sen jälkeen palvelukseen Suomeen valkoisen kaartin 4. komppaniaan. Valkoisesta kaartista hänet komennettiin 16. joulukuuta 1918 alkaen muutamiksi viikoiksi Mäntsälän suojeluskuntaan kouluttajaksi. Mäntsälästä palattuaan hänet siirrettiin 8. toukokuuta 1919 alkaen Terijoen ratavartiopataljoonaan ja myöhemmin pataljoonan mukana Käkisalmen jääkärirykmenttiin sekä edelleen Polkupyöräpataljoona 2:een. Armeijasta Ollikka erosi 20. marraskuuta 1922, jonka jälkeen hän työskenteli tilapäistöissä muun muassa Jääkärikodissa Kuolemajärvellä. Kuolemajärvellä hän liittyi paikalliseen suojeluskuntaan.
Ollikka osallistui talvisotaan linnoitustöissä Työryhmä Kärkkäisessä. Välirauhan ajan hän vietti tilapäistöissä Tampereella ja Rautjärvellä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 300. Ilmasuojelukomppaniaan Rautjärvelle, josta hänet siirrettiin myöhemmin 1714. Ilmasuojelukomppaniaan Kirvuun. Sotien jälkeen hän työskenteli tilapäistöissä Mäntsälässä ja vietti loppu elämänsä vuodesta 1951 alkaen Kyyhkylän Invalidikodissa. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri huhtikuussa 1918, Vääpeli 11. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
O > Juho Heikki Ollila

(käytti Saksassa peitenimeä Aronsson), (4. maaliskuuta 1898 Merijärvi – 11. huhtikuuta 1932) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Aaro Ollila ja Kaisa Kreeta Suomela. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Eliina Pellisen kanssa, joka kuoli vuonna 1923. Ollila kävi kansakoulun ja työskenteli laivakokkina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 17. tammikuuta 1916, josta hänet laskettiin sairauden takia siviilitöihin Saksaan 15. toukokuuta 1916, mutta joutui Altonan työosastoon 7. maaliskuuta 1917, mutta laskettiin uudelleen siviilitöihin 9. elokuuta 1917. Takaisin Suomeen Ollila palasi joulukuussa vuonna 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 10. joulukuuta 1918 alikersantiksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin Karjalan kaartin rykmentin 3. pataljoonan 3. komppaniaan, josta hän erosi jo 1. maaliskuuta 1919. Toistamiseen hän astui armeijan palvelukseen 7. joulukuuta 1920 ja nyt hänet sijoitettiin Rannikkotykistörykmentti 2:een, jossa hän palveli 15. helmikuuta 1922 saakka ja toistamiseen 1. lokakuuta - 31. lokakuuta 1923 välisen ajan. Rannikkotykistörykmentistä hän siirtyi Salmio rajavartiostoon 9. marraskuuta 1923 ja palveli 5. joulukuuta 1923 saakka. Myöhemmin hän teki satunnaisia töitä, kunnes kuoli keuhkotautiin 11. huhtikuuta 1932. Ylennykset: Alikersantti 10. joulukuuta 1918, Kersantti 7. joulukuuta 1920, Vääpeli 1. marraskuuta 1921. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
O > Antti Rikhard Ollinmäki

(4. toukokuuta 1893 Alahärmä – 12. kesäkuuta 1963) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Jaakko Ollinmäki ja Amalia Saari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Maria Kyrönperän kanssa. Ollinmäki työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 30. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon hieman ennen pataljoonan kotiuttamista 9. tammikuuta 1918 ja laskettiin siviilitöihin Saksaan. Saksasta hän palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen heinäkuussa 1918 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä omistamallaan pientilalla Alahärmässä. Ollinmäki osallistui talvisotaan ja jatkosotaan kotirintaman tehtävissä muun muassa teurastus- ja liha-alalla, hevostöissä sekä avustamassa siirtoväen evakuointia. Hänet haudattiin Alahärmään. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
O > Iivari Ollinmäki

(22. elokuuta 1895 Alahärmä – 4. syyskuuta 1967) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat Pienviljelijä Jaakko Ollinmäki ja Amalia Juhontytär (Saari). Ollinmäki työskenteli räätälinä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 2. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 30. huhtikuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Takaisin 2. komppaniaan hän palasi 30. heinäkuuta 1916, mutta siirrettiin jo 26. lokakuuta 1916 pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Jääkäriaikanaan hän toimi pataljoonassa räätälinä ja kuormaston vartiomiehenä. Ollinmäki astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kuormastonpäälliköksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa ja Raivolassa sekä osallistui Inon saartoon. 
Ollinmäki siirrettiin sisällissodan jälkeen 18. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonan 4. komppaniaan, josta hän erosi helmikuussa vuonna 1919 ja työskenteli sen jälkeen räätälinä kotipaikkakunnallaan Alahärmässä. Hän muutti vuonna 1926 Kanadaan ja edelleen vuonna 1929 Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin, josta hän palasi takaisin Kanadaan vuoden 1930 lopulla. Vuonna 1934 hän muutti Kanadasta Neuvosto-Venäjälle, missä hän toimi aluksi metsätöissä Uhtuan piirissä ja myöhemmin Kemissä räätälinä. Takaisin Suomeen Ollinmäki palasi lokakuussa vuonna 1937 ja työskenteli sen jälkeen räätälinä Alahärmässä. Hänet haudattiin Alahärmään. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Kersantti keväällä 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.