stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Takachiho (1885)
Palvelus

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese cruiser Takachiho
Takachiho saapui heinäkuussa 1886 Jokohamaan Japaniin. Alus ja sen sisaralus Naniwa tekivät vuonna 1893 kaksi matkaa Honoluluun Havaijille suojatakseen alueella asuneita Japanin kansalaisia sekä ilmaistaakseen Japanin huolen Yhdysvaltain syrjäytettyä Havaijin hallitsijan.
Ensimmäisen Kiinan ja Japanin sodassa alus otti 1894 osaa Jalujoen taisteluun muodostaen yhdessä Yoshinon, Naniwan ja Akitsushiman kanssa amiraali Itoh Sukeyukin lentävän osaston. Alus osallistui taistelun aikana risteilijöiden Jingyuen ja Zhiyuan upottamiseen. Taistelun jälkeen alus osallistui Bohainmeren valvontaan sekä operaatioihin Port Arthurin edustalla. Alus kuului vuonna 1895 Japanin laivaston osastoon, joka osallistui Taiwanin maihinnousuun ja se osallistui 3. kesäkuuta Keelungin rannikkolinnakkeen pommitukseen.
Takachiho luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan risteilijäksi. Vuosina 1900–1901 aluksen Kruppin valmistamat tykit vaihdettiin Elswickin toimittamiin kuuden tuuman 40 pituuskaliiperin tykkeihin. Syynä vaihtoon oli aluksen keventäminen sekä tykkien yhdenmukaistaminen muiden palveluksessa olevien alusten kanssa. Boksarikapinan aikana alus kuului osastoon, joka tuki japanilaisia maihinnousujoukkoja Tianjinissa, ja alus kuului myös niin kutsuttuun kahdeksan valtion muodostaman liittokunnan laivasto-osastoon.
Venäjän ja Japanin sodassa vuosina 1904–1905 Takachico osallistui Chemulponlahden taisteluun Koreaan sijoitettua Venäjän keisarikunnan laivaston osastoa vastaan. Takachiho sisaraluksineen valvoi Port Arthurin sulkua 10. maaliskuuta 1904, kun se osallistui Port Arthurin taisteluun. Kesäkuussa alus valvoi Japaninmerta, mutta se ei kyennyt estämään Venäjän laivaston Vladivostokista saapunutta risteilijäosastoa upottamasta japanilaisia kuljetusaluksia. Alus liitettiin vara-amiraali Kamimura Hikonojon komentamaan Japanin 2. laivastoon paikantamaan venäläiset risteilijät. Ulsanin taistelussa alus avusti risteilijä Rurikin upottamisessa ja uponneen aluksen miehistön pelastamisessa. Alus osallistui myös Tsushiman taisteluun, joka oli merisodan kannalta ratkaiseva.
Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 toisen luokan rannikkopuolustusalukseksi, ja se muutettiin miinalaivaksi ja miinantorjunnan koululaivaksi. Yksi aluksen kuusituumaisista tykeistä poistettiin, jotta saatiin tilaa 200 miinalle.
Japanin julistettua sodan Saksan keisarikunnalle 23. elokuuta 1914 Takachiho liitettiin ympärysvaltojen Qingdaon laivastotukikohtaa valvovaan laivasto-osastoon. Saksan keisarikunnan laivaston torpedovene S-90:n laukaisema torpedo osui alukseen 17. lokakuuta kymmenen merimailia Jiazhounlahdelta kaakkoon. Alus upposi vieden mukanaan 271 miestä, mukaan lukien aluksen päällikön Ito Sukeyasun. Alukselta pelastui vain kolme miestä, ja se olikin suurin Japanin laivaston yksittäinen menetys ensimmäisessä maailmansodassa.
Käännös suomeksi
Naohiro Takahara

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. kesäkuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Shizuoka, Japani
Pelipaikka: Hyökkääjät
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1998-2002 2001-2002 2002-2006 2006-2007 2008-2010 2010 2011-2012 2013- | Júbilo Iwata →Boca Juniors Hamburg Eintracht Frankfurt Urawa Reds Suwon Samsung Bluewings Shimizu S-Pulse Tokyo Verdy |  |
Maajoukkue
| 2000-2008 | Japani | 57 (23) |
Naohiro Takahara (s. 4. kesäkuuta 1979 Mishima, Japani) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Takahara on pelannut muun muassa Jubilo Iwatassa, Boca Juniorsissa, Hamburger SVssä, Eintracht Frankfurtissa ja Urawa Red Diamondsissa.
Takahara edusti Japania vuoden 2000 kesäolympialaisissa mutta joutui jättämään vuonna 2002 Japanissa ja Etelä-Koreassa pidetyt MM-kilpailut väliin loukkaantumisen takia. Saksan MM-kisoissa 2006 hän pelasi Japanin kaikissa kolmessa ottelussa ja niistä kahdessa avauskokoonpanossa.
Takahara teki ensimmäisen hattutemppunsa Bundesliigassa 3. joulukuuta 2006 ottelussa Alemannia Aachenia vastaan.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 11 | 8 |
| 2001 | 4 | 0 |
| 2002 | 4 | 1 |
| 2003 | 8 | 2 |
| 2004 | 5 | 1 |
| 2005 | 7 | 2 |
| 2006 | 5 | 3 |
| 2007 | 9 | 6 |
| 2008 | 4 | 0 |
| Yhteensä | 57 | 23 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2000
1 Narazaki |
2 Nakazawa |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Miyamoto |
6 Inamoto |
7 H. Nakata |
8 Myōjin |
9 Hirase |
10 Nakamura |
11 Miura |
12 Sakai |
13 Yanagisawa |
14 Motoyama |
15 Nishi |
16 K. Nakata |
17 Takahara |
18 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2000
1 Kawaguchi |
3 Matsuda |
4 Morioka |
6 Hattori |
8 Mochizuki |
9 Nishizawa |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Morishima |
13 Yanagisawa |
14 Nakamura |
15 Oku |
17 Inamoto |
19 Kubo |
20 Takakuwa |
21 Shimoda |
22 Nakazawa |
24 Myōjin |
26 Kaimoto |
27 Kitajima |
29 Takahara |
30 Ono |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2003
1 Narazaki |
2 Narahashi |
3 Akita |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Ōkubo |
10 Nakamura |
11 Matsui |
12 Doi |
13 Oku |
14 Santos |
15 Myōjin |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Nagai |
19 Endō |
20 Takahara |
21 Tsuboi |
22 Yamada |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Narazaki |
2 Moniwa |
3 Komano |
4 Endō |
5 Miyamoto |
6 K. Nakata |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Takahara |
10 Nakamura |
11 Maki |
12 Doi |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 Ōguro |
17 Inamoto |
18 Ono |
19 Tsuboi |
20 Tamada |
21 Kaji |
22 Nakazawa |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2007
1 Kawaguchi |
2 Konno |
3 Komano |
5 Tsuboi |
6 Abe |
7 Endō |
8 Hanyū |
9 Yamagishi |
10 S. Nakamura |
11 Satō |
12 Maki |
13 Suzuki |
14 K. Nakamura |
15 Mizuno |
18 Narazaki |
19 Takahara |
20 Yano |
21 Kaji |
22 Nakazawa |
23 Kawashima |
24 Hashimoto |
28 Ōta |
29 Inoha |
Valmentaja Osim
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Japani 
Tieteilijät:  CiNii 
Käännös suomeksi
Geobear

| Geobear |
| --- | --- |
Avainhenkilöt:  Otso Lahtinen
Kotipaikka:  Lontoo (pääkonttori)
Toiminta-alue:  maailma
Toimiala:  rakennustekniikka
Tuotteet:  Geopolymeeriteknologioita maaperäongelmien ratkaisuun.
Liikevaihto:  12 milj. € (2012)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Geobear, ent. Uretek, on suomalainen rakennusalan perheyritys, joka on erikoistunut maaperäongelmien ratkaisemiseen olemassa olevien maanvaraisten rakenteiden parissa. Uretek on kehittänyt polymeeriteknologiaa painuvien rakenteiden korjaamiseen. Yritys on laajentunut yritysostojen ja lisensioinnin avulla kuudelle mantereelle. Yritys arvioi 2010-luvun alkupuolella toimintansa liikevaihdon sopimusurakoijat mukaan lukien olevan noin sata miljoonaa euroa vuodessa.
Vuonna 2012 Uretek Worldwide-yritysryhmä kolminkertaisti liikevaihtonsa neljästä kahteentoista miljoonaan euroon hankkimalla omistukseensa Englannin Skelmersdalessa toimivan Uretek UK Groupin yhtiöt Uretek UK, Benefil, Geo Polymer Innovations ja Uretek Polymer Systems.
Uretekin omistama Powerpile Suomi Oy on kehittänyt polymeeripilarin, jonka voi laittaa maahan pienestä reiästä tarvitsematta tehdä isoja aukkoja olemassa olevan rakennuksen lattiaan.
Uretek laajensi oman urakointiliiketoimintansa Ruotsiin 2013 toukokuussa ostamalla Uretek AB:n liiketoiminnan.
Suomessa Powerpile ja Uretek muuttivat nimensä 15. joulukuuta 2017 Geobeariksi, jonka Suomen toimisto sijaitsee Vantaalla.
Taittuminen

Taittuminen eli refraktio tarkoittaa fysiikassa aaltoliikkeen suunnan muuttumista kahden eri faasin rajapinnassa. Tulo- ja taitekulma ovat erisuuret sen mukaan, mitkä ovat faasien taitekertoimet. Nämä kulmat määritellään aaltorintaman etenemissuunnan ja faasien rajapinnan normaalin väliseksi. Rajapinnassa aallonnopeus muuttuu taitekertoimien mukaisesti. Taittumisessa aina osa aalloista heijastuu rajapinnasta.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Tikku lasissa, väliaine ilmaa. Tikusta lähtevä valo ei taitu, koska se on kokonaan ilmassa. | Tikku lasissa, väliaine vettä. Tikusta lähtevä valo taittuu veden ja ilman rajapinnassa. | Kuvat yhdistettynä. Valon taittuminen veden ja ilman rajapinnassa näkyy tikun taittumisena. |
Taittumista voidaan kuvata matemaattisesti Willebrord Snelliuksen keksimällä Snellin lailla, joka seuraa Fermat'n periaatteesta.
Taittuminen

Kun valo tulee optisesti harvemmasta aineesta (taitekerroin pienempi) optisesti tiheämpään, se taittuu kohti pinnan normaalia. Samalla valon nopeus pienenee. Päinvastaisessa tilanteessa kun valo tulee optisesti tiheämmästä harvempaan, taitekulma ja valon nopeus suurenevat. Tässä tilanteessa tulokulman suuretessa tarpeeksi voi valo heijastua kokonaan eli kokonaisheijastua. Tällöin taittumista ei tapahdu lainkaan. Taittumisessa valon aallonpituus ja nopeus voivat muuttua, mutta taajuus ei muutu.
Valon taittumista käytetään hyväksi kaikissa optisissa laitteissa, joissa on linssejä tai prismoja.
Mekaaninen aaltoliike käyttäytyy samalla tavalla. Mekaanisen aaltoliikkeen tapauksessa puhutaan aalto-opillisesta tiheydestä eikä optisesta tiheydestä.
Yhdensuuntaissiirtymä

Yhdensuuntaissiirtymä on nimitys ilmiölle, jossa aalto taittuu kahdessa rajapinnassa. Esimerkiksi valo taittuu kohti pinnan normaalia ilma–lasi-rajapinnassa. Valo kulkee lasin läpi ja jossakin vaiheessa valo kohtaa lasi–ilma-rajapinnan. Valo taittuu rajapinnassa, mutta tällä kertaa poispäin normaalista. Valon sädettä tutkimalla huomataan, että tuleva säde ja kokonaan läpi mennyt säde ovat toisiinsa nähden yhdensuuntaisia, mutteivät samalla linjalla.
Ilmakehän aiheuttama valon taittuminen

Ilmakehä toimii linssin tavoin ja taittaa valoa, aiheuttaen erilaisia ilmiöitä kuten kangastuksia, tähtien tuikkimista ja laskevan Auringon vääristymistä. Horisontissa refraktion vaikutus on noin 35', minkä johdosta katsojan näkökulmasta horisonttia alareunallaan koskettava Aurinko onkin todellisuudessa jo laskenut kokonaan horisontin alapuolelle. Ilmakehän taittumisen johdosta almanakoissa ilmoitetaan taivaankappaleiden nousu- ja laskuajat vain likimääräisesti.
Aiheesta muualla

Javaesitys taittumisesta
Opetus TV, Optiikka: Heijastuminen ja taittuminen
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valon yhdensuuntaissiirtymä.
Auringonlasku todellisuudessa (keltainen) ja näennäisesti (oranssi)
Taivaan tuli

| Taivaan tuli> Пламя неба, Plamja neba |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Jevgeni Bauer
Käsikirjoittaja:  Georgi Azagarov
Tuottaja:  Aleksandr Hanžonkov
Kuvaaja:  Boris Zavelev
Pääosat:  Vera Holodnaja, Aleksandr Vyrubov, Georgi Azagarov
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Venäjä
Tuotantoyhtiö:  A. Hanžonkov & Co.
Ensi-ilta:  4. elokuuta 1915 (Venäjä) 18. lokakuuta 1915 (Suomi)
Kesto:  1381 metriä (Venäjä) 1415 metriä (Suomi)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taivaan tuli (ven. Пламя неба, Plamja neba) on vuonna 1915 valmistunut venäläinen mykkäelokuva. Jevgeni Bauerin ohjaama melodraama oli näyttelijä Vera Holodnajan ensimmäinen yleisömenestys ja samalla venäläisen elokuvan läpimurto Suomessa. Elokuva ei ole säilynyt.
Juoni

Vanha ja rikas leski, tähtitieteen professori Ronov menee naimisiin nuoren opiskelijan Tanjan kanssa. Häiden jälkeen ulkomailta saapuu Ronovin poika Leonid, joka rakastuu kauniiseen äitipuoleensa. Tanja ja Leonid salaavat tunteensa, kunnes kerran kävelyretkellä ukonilma yllättää heidät. Salama säikäyttää Tanjan, joka etsii turvaa Leonidin sylistä. Nuoret suutelevat ensimmäistä ja viimeistä kertaa, sillä seuraava salama osuu heidän piilopaikkaansa ja lyö heidät kuoliaaksi. Taivas on rangaissut heidän rikoksensa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vera Holodnaja  | … |  Tanja   |
|  Aleksandr Vyrubov  | … |  Ronov, tähtitieteen professori   |
|  Georgi Azagarov  | … |  Leonid, Ronovin poika ensimmäisestä avioliitosta   |
|  Praskovja Maksimova  | … |     |
Tuotanto ja vastaanotto

Aleksandr Hanžonkovin yhtiön tuottama Taivaan tuli on ajalleen tyypillinen salonkimelodraama. Se oli 1910-luvun venäläisen mykkäelokuvan suurimman tähden Vera Holodnajan ensimmäinen yleisömenestys ja sai kiittäviä lausuntoja myös lehdistössä. Holodnaja itse piti esikoiselokuvanaan Jevgeni Bauerin ohjaamaa Rakkauden korkeaa veisua, joka sai ensi-iltansa vasta Taivaan tulen jälkeen. Kummastakaan elokuvasta ei ole säilynyt kopioita.
”Kinorunoelmaksi” määritelty Taivaan tuli sai Suomen ensi-iltansa helsinkiläisessä Scala-elokuvateatterissa lokakuussa 1915. Sen runomuotoiset tekstit olivat käntäneet suomeksi Iisakki Lattu ja ruotsiksi Rafael Lindqvist. Lehtimainosten mukaan elokuva edusti ”jotain aivan uutta kinematografitaiteen alalla, sillä se on todistus siitä, kuinka sydämellisesti, taiteellisesti ja kokonaisvaltaisesti filmitaide voi vaikuttaa, ja kuinka mielenkiintoinen ja mukaansa tempaava filmi voi olla myöskin ilman pienintäkään ’jymyvaikutusta’”. Varsinaista elokuvakritiikkiä ei Suomessa tuolloin vielä ollut, mutta Fyrenin toimittaja kuvasi Taivaan tulta ”taide-elokuvaksi sanan parhaassa ja korkeimmassa merkityksessä: Prologin ensimmäisestä kohtauksesta epilogin viimeiseen se vangitsee kiinnostuksen voimakkaasti ja täydellisesti, ennen kaikkea parin Holodnaja-Vyrubov poikkeuksellisen hienon ja miellyttävän näyttelemisen, mutta myös ihastuttavien ulkokuviensa ansiosta.”
Elokuva oli Suomessa yksi autonomian ajan suurimmista yleisömenestyksistä. Sitä esitettiin poikkeuksellisesti kolmen viikon ajan ja myöhemmin useita kertoja uusintoina. Taivaan tulen jälkeen Scala esitti Rakkauden korkean veisun, ja myöhemmin Suomessa nähtiin noin puolet Holodnajan elokuvista, kunnes itsenäistyminen ja sisällissota katkaisivat yhteydet Venäjälle.
Taivaan tuli merkitsi myös venäläisen elokuvan läpimurtoa Suomessa. Seuraavien kolmen vuoden aikana Suomessa nähtiin suuri määrä venäläisiä elokuvia, jotka toisen sortokauden venäläistämispyrkimyksistä huolimatta olivat hyvin suosittuja yleisön keskuudessa. Ilmiöön vaikuttivat osaltaan ensimmäisen maailmansodan synnyttämät maahantuonnin ongelmat, mutta ratkaiseva merkitys lienee ollut venäläisen tuotannon saavuttamalla laatutasolla ja elokuvien suomalaiseenkin yleisöön vedonneella tunteellisella sisällöllä. Muualle Eurooppaan venäläiset elokuvat eivät juurikaan levinneet.
Aiheesta muualla

Taivaan tuli Elonet.
Taikausko

Hevosenkenkä tunnetaan onnenkaluna, joka on ollut tapana ripustaa kodin seinälle.
Taikausko on uskomus, jonka mukaan ihmisen ja yhteisön elämässä ja luonnossa ilmenee yliluonnollisia voimia, joita ihminen pystyy määräkeinoin hallitsemaan. Taikauskoisuuteen kuuluvia asioita ovat esimerkiksi erilaiset taikaesineet, loitsut sekä onnea tuovat rituaalit.
Taikauskon ja uskonnollisen ajattelun suhde

Taikausko on yksi taikuuteen eli magiaan uskomisen muoto. Taikauskon ja uskonnollisuuden ero ei ole selkeärajainen. Uskontotieteessä taikausko ja uskonnollinen usko on perinteisesti erotettu toisistaan sillä perusteella, mitä kyseessä oleva rituaali merkitsee suorittajalleen. Taikauskosta on puhuttu silloin, kun rituaalin tarkoitus on hallita yliluonnollista. Uskontotieteilijä Risto Pulkkisen mukaan kristinuskon rituaaleilla sen sijaan ei pyritä kontrolloimaan todellisuutta tai Jumalaa. Moni on kuitenkin sitä mieltä, että myös uskonnolliset kirkonmenot tai rukoukset voidaan tulkita tarkoitukseltaan tällaisiksi. Myös Raamatussa on maagisia kertomuksia, joissa esimerkiksi taisteluonni riippui onnea tuovasta rituaalista.
Taikausko-nimitystä käytetään usein haukkumasanana toisten ihmisten uskomuksien teilaamiseen. Ei-uskovaiset kutsuvat monia uskontoja taikauskoisiksi, ja yhden kirkon jäsenet saattavat pitää toisten kirkkojen edustajia taikauskoisina näiden ”outojen” tapojen johdosta. Puhdasoppisen tieteen kannattajat voivat luokitella tieteen ulkopuolelle jäävän parannuksen taikauskoiseksi näennäistieteeksi.
Historia

Antropologi Margaret Mead on todennut, että taikausko on kuulunut jokaisen sivilisaation kulttuuriin.
Valistuksen jälkeen länsimaissa alettiin ajatella, että taikuus ja taikausko ovat ajattelun primitiivisintä ja alinta tasoa, uskonnollisen ajattelun ja tieteellisen ajattelun alapuolella. Tätä käsitystä pidetään nykyisin vanhentuneena. Uskonnontutkija Jyri Komulaisen mukaan ajatus siitä, että usko merkitsisi taikauskon vähenemistä, on kolonialismin ja valkoisen akateemisen perinteen rasittama.
Vaikka tiede onkin länsimaissa syrjäyttänyt taikauskoa, monet länsimaalaiset ovat 1900-luvun lopulta alkaen pyrkineet tietoisesti löytämään uudelleen ja omaksumaan magian alkukantaisimpia juuria. New agen myötä esimerkiksi šamanismi, okkultismi, ennustaminen, Tarot ja numerologia ovat lisänneet suosiotaan.
Esimerkkejä

Aivastukseen lausuttu ”Terveydeksi!” on alun perin siunaava toivotus, jonka tarkoitus on estää paholaista ottamasta haltuunsa ruumista, josta sielu väliaikaisesti lennähtää aivastuksen mukana ulos. Puun koputtaminen ihmisen sanoessa olevansa tyytyväinen johonkin perustuu vanhaan uskomukseen puun hengistä. Suolan viskaaminen vasemman olan yli perustuu uskomukseen, että juuri vasemman olkapään takana väijyvät pahat henget, jotka suola saa hetkeksi häkellyksiin. Hevosenkengän onnea tuova voima saattaa perustua siihen, että se on taottu pyhästä raudasta pyhällä tulella pyhän kuunsirpin muotoon. Jäniksenkäpälän voima onnenkaluna perustuu kosketusmagiaan, jonka ansiosta omistaja saa eläimen hyviä ominaisuuksia, joita jäniksellä on katsottu olevan useita. Musta kissa on huono enne, koska sen on katsottu elävän kaksoiselämää noitien maagisena kumppanina. Peilin särkyminen tuo huonoa onnea, koska kaikki kuvajaiselle tapahtuva koituu myös alkuperäisen kohtaloksi. Tikkaiden alitse kävelemisen pahaenteisyyden syy ei ole selvä, mutta se saattaa liittyä hirsipuuhun, johon kiivetään tikkailla.
Usko pahaan silmään eli pahaa aiheuttavaan katseeseen on laajalle levinnyt taikausko, jota vastaan on käytössä erilaisia suojautumiskeinoja.
Myös moni nykyinen tapa, jota ei pidetä taikauskoisena, perustuu vanhoihin uskomuksiin. Esimerkiksi peruskiven muuraamisen seremonia sai alkunsa antiikin roomalaisten ihmisuhriseremonioille, joissa rakennuksen häiritsemät henget lepytettiin.
Taikauskoa ovat myös onnennumerot ja onnenpäivät, tai onni yleensäkin. Lukua 13 pidetään laajalti epäonnen lukuna. Käsityksen on arveltu saaneen alkunsa viimeisestä ehtoollisesta, jossa kavaltaja Juudas oli 13. osanottaja. Perjantai 13. päivä on monelle huonon onnen päivä, sillä luvun 13 lisäksi perjantai oli Kristuksen kuolinpäivä sekä keskiajalla hirttäjäisten päivä.
Moni taikauskoinen tapa esiintyy loitsuina.
Taikakaluilla kuten talismaaneilla, amuleteilla ja maskoteilla tavoitellaan hyvää onnea.
Urheilijoilla on käytössä monenlaisia taikauskoisia tapoja ennen suoritusta. Urheilijoiden on arveltu suosivan taikauskoisia tapoja keinona hallita kilpailusta aiheutuvaa jännitystä ja tuomaan tunteen, että tuntematon on hallinnassa. Onnesta riippuvaiset pelurit kuten pokerinpelaajat ovat myös usein taikauskoisia. Vaarallisissa ammateissa toimivilla kuten merimiehillä ja kaivosmiehillä on esiintynyt paljon taikauskoisuutta. Teatterinäyttelijät pitävät esimerkiksi esitystä edeltäviä onnentoivotuksia huonona enteenä, joten he sen sijaan toivottavat toisilleen huonoa onnea.
Taikauskoisia kuoleman enteitä on eri kulttuureissa monenlaisia. Eri maissa on myös erilaisia uskomuksia sen suhteen, miten tietyllä tavalla puetut vaatteet vaikuttavat kantajansa onneen tai epäonneen. Pilvien liikkeistä ja eläinten puuhista ennustetaan tulevaisuutta edelleen monissa maalaisyhteisöissä.
Psykologinen perusta

Antropologi Bronisław Malinowskin mukaan ihmiset käyttävät maagisia rituaaleja ja magiaa tullakseen toimeen epävarmuuden, vaaran ja pelon kanssa. Käyttäytymistieteilijöiden mukaan taikauskoiset käsitykset saattavat vähentää stressiä ja vahvistaa selviytymisen mahdollisuuksia. Taikauskoisilla rituaaleilla on myös arveltu olevan myönteinen vaikutus tehtävän suorittamiseen, jos henkilö itse uskoo sen voimaan. Esimerkiksi onnenkalu voi tehdä kantajastaan optimistisemman ja parantaa hänen asennettaan. Taikakalujen antama voiman tunne voi pönkittää itseluottamusta ja antaa hallinnan tunteen.
Jotkin taikauskoiset rituaalit, kuten kuivuuden aikana suoritettu sadetanssi, voivat lisätä heimon yhtenäisyyttä ja yhteenkuuluvuutta kriisiaikana.
Lapsilla on tavallisesti neljän ja yhdentoista ikävuoden välillä paljon maagisia ja taikauskoisia käsityksiä maailmasta. Lapsena opitut taikauskoiset tavat saattavat säilyä aikuisikään, vaikka henkilö ei niihin enää uskoisi.
Kokeellisen psykologian professorin Bruce Hoodin mukaan taipumus taikauskoisuuteen on pinttynyt syvälle ihmisten aivoihin. Jopa kaikkein järkevimmät ihmiset saattavat joskus käyttäytyä vähemmän järkevällä tavalla. Hän havaitsi suorittamissaan kokeissa aikuisen ihmisen aivojen näkökeskuksen lisäävän havaintoihin yksityiskohtia, joita koehenkilöille näytetyissä kuvissa ei ole. Samoin toimivat pienten lasten aivot. Hoodin mukaan jo lapsissa havaittu vaistonvarainen informaation järjestäminen selittää myös sen, miten aikuiset ovat taikauskoisia. Hänen mukaansa taikausko selittyy sillä, että ihmisaivot ovat evoluution saatossa ohjelmoituneet niin, että sattumat saavat suuren merkityksen.
Dosentti Marjaana Lindemanin johtaman tutkimuksen ”Taikauskon vetovoima” mukaan käsitykset, joita on nimitetty joko taikauskoksi, paranormaaliksi, yliluonnolliseksi tai maagiseksi eli taikuudeksi, ovat kaikki yksi ja sama asia. Voidaan puhua yleisestä taipumuksesta uskoa yliluonnollisiin ilmiöihin. Yliluonnollisia uskomuksia voidaan parhaiten selittää yksilön taipumuksella nojautua lapsuudenaikaisiin, eriytymättömiin käsityksiin todellisuudesta. Näissä käsityksissä sekoitetaan elottomien, elollisten ja mielellisten asioiden keskeiset ominaisuudet. Aikuisilla nämä sekaannukset voivat toimia tieteellisen tiedon rinnalla.
Kirjallisuutta

Turunen, Ari: Hyvän ja pahan merkit, eli, Taikauskoisten tapojen tarina.  Jyväskylä:  Atena, 2002.  ISBN 951-796-292-4
Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.  (Ursan julkaisuja 81)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-19-4
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Taikausko Wikisitaateissa
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taikausko Skepsis. Viitattu 13.3.2020.
Ervasti, Heikki: Suomalaisten yliluonnolliset uskomukset Yhteiskuntapolitiikka -lehti.  19.6.2006. Viitattu 13.3.2020.
Taikausko juontaa ydintiedon sekasotkusta Tiede -lehti.  9.2.2007. Viitattu 13.3.2020.
Pahalta silmältä suojaavia amuletteja.