stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sakari Sillankorva

Erkki Koiso, Lasse Oksanen, Jorma Peltonen ja erotuomari Sakari Sillankorva vuonna 1963.
Sakari Johannes Sillankorva (24. elokuuta 1926 Ypäjä − 2010) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja ja -erotuomari.
"Sakke" Sillankorva edusti SM-sarjassa Lukkoa kaudet 1950–1959, mutta hän oli kuitenkin tunnetumpi erotuomaritehtävistään. Suomen Jääkiekkomuseo valitsi hänet toisena tuomarijäsenenä Suomen Jääkiekkoleijonaksi. Sillankorva puhalsi 196 SM-sarjan ottelua, neljät MM-kisat ja yhdet olympialaiset Grenoblessa 1968. Sillankorva oli Rauman Jääkiekkotuomarit ry:n perustajajäsen. Sillankorva kuului Lukon johtokuntaan ja Suomen Jääkiekkoliiton erotuomarivaliokuntaan.
Rauman kaupunki myönsi Sillankorvalle hopeisen ansiomerkin.
Vuonna 1956 Sillankorva edusti Rauman Urheilijoita pesäpallon mestaruussarjassa.
Saavutukset ja palkinnot

kolme Unto Wiitala -palkintoa (1968, 1969, 1970)
Lynces Academicin parhaan erotuomarin patsas (1971)
Jääkiekkoleijona #35 (1985)
Sylvi Siltanen

| Sylvi Siltanen |
| --- | --- |
 SDP:n puheenjohtaja Väinö Tanner, puolue­sihteeri Kaarlo Pitsinki ja kansan­edustaja Sylvi Siltanen vuonna 1961.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sylvi Cecilia Siltanen
Syntynyt: 22. marraskuuta 1909 Ruotsinpyhtää
Kuollut: 8. joulukuuta 1986 (77 vuotta) Turku
Sylvi Cecilia Siltanen (o.s. Johansson, myöh. Sinervo; 22. marraskuuta 1909 Ruotsinpyhtää – 8. joulukuuta 1986 Turku) oli suomalainen kirjanpitäjä, sosialidemokraattien kansanedustaja ja Suomen ensimmäinen naispuolinen maaherra.
Siltasen vanhemmat olivat kirvesmies Johan Hjalmar Johansson ja Hilja Maria Lantta. Hän kävi kansakoulun ja suoritti Kulutusosuuskuntien Keskusliiton KK:n osuuskauppakoulun 1927. Siltanen toimi Osuusliike Warman kirjanpitäjänä Pietarsaaressa 1927–1928, Keski-Karjalan osuusliikkeen kassanhoitajana Hiitolassa 1928 sekä osuuskauppa Mäki-Matin kirjanpitäjänä Jyväskylässä 1928–1932. Hän oli Turun työväen säästöpankin säästötilienhoitajana 1938–1943, Turun asevelipiirin kirjanpitäjänä 1943–1945 ja piti omaa tilitoimistoa Turussa vuosina 1945–1958. Turun ja Porin läänin maaherrana Siltanen oli vuosina 1972–1977. Hän jäi eläkkeelle 1. helmikuuta 1977. Siltanen sai sosiaalineuvoksen arvonimen vuonna 1980.lähde?
Siltanen oli SDP:n kansanedustajana 1958–1972 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän luopui edustajapaikastaan siirtyessään Turun ja Porin läänin maaherraksi 1. huhtikuuta 1972. Siltanen toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1962, 1968, 1978 ja 1982 presidentinvaaleissa ja oli myös jäsenenä Turun kaupunginvaltuustossa ja kaupunginhallituksessa. Vuosina 1959–1972 Siltanen toimi Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliiton puheenjohtajana.lähde?
Siltanen oli naimisissa vuodesta 1932 Felix Siltasen kanssa.lähde?
Šillukit

Šillukit ovat nilosaharalaista šillukin kieltä puhuva kansa Etelä-Sudanissa. He asuvat Valkoisen-Niilin länsirannalla Malakalin kaupungin lähistöllä. 1980-luvulla šillukeja arvioitiin olevan noin 370 000 henkeä.
Šillukit ovat Afrikan pohjoisin niloottikansa. Kielellisesti he kuuluvat pohjoiseen luo-ryhmään. Lähin sukukieli on anuak.
Kansan elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Viljelyskasveihin kuuluvat pavut, maissi, hirssi, seesami ja tupakka. Kotieläiminä pidetään nautoja, lampaita ja vuohia. Niilillä harjoitetaan verkko- ja keihäskalastusta. Lisäksi metsästetään antilooppeja ja gaselleja ja aikaisemmin myös virtahepoja. Metsästys, karjan paimentaminen ja kalastus kuuluvat miesten tehtäviin. Naiset tekevät käsitöitä, työskentelevät kasvimailla ja valmistavat ruokaa.
Šillukit jakautuvat noin sataan patrilineaaliseen ja eksogamiseen klaaniin, jotka asuvat hajallaan 320 kilometrin pituisella alueella. Saman klaaniyhteisön jäsenten muodostamassa kylässä voi asua muutama tai jopa sata perhettä. Kylät sijaitsevat lähellä toisiaan Valkoisen-Niilin rannalla. Asumukset on rakennettu savesta ja kaisloista. Avioliiton yhteydessä sulhasen suku maksaa morsiamen perheelle myötäjäiset karjana ja vaimo siirtyy miehen kylään. Miehet menevät naimisiin 25-vuotiaina ja naiset yleensä teini-ikäisinä.
Kansalla on yhteinen kuningas reth, jonka merkitys on lähinnä symbolinen ja uskonnollinen. Häntä pidetään etelästä 1500-luvulla saapuneen šillukien kulttuurisankarin ja ensimmäisen kuninkaan Njikangin ruumiillistumana. Sudanin itsenäistymisen jälkeen rethillä on ollut korkean oikeusviranomaisen asema. Hänen asuinpaikkansa on Kodok (entinen Fashoda).
Vain pieni osa šillukeista on muslimeja. Perinteisen uskonnon keskushahmo on maailman luonut hedelmällisyyden jumala Džuok, jonka välittäjänä toimii Njikang ja häntä edustava kuningas. Tärkeimpiä juhlia ovat sateen tulo ja ensimmäinen sadonkorjuu, jonka yhteydessä uhrataan uutispuuroa. Jokaisella klaanilla on Njikangin hengen asuttama pyhäkkö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šillukit Wikimedia Commonsissa
Silvanus

Silvanus (k. 7. syyskuuta 355) oli roomalainen sotilas, joka julistautui Rooman keisariksi Galliassa vuonna 355.
Silvanus oli syntyperältään frankkilainen, ja palveli ratsuväenkomentajana Rooman armeijassa keisari Constantius II:n alaisuudessa, kun hänen omat sotilaansa julistivat hänet augustukseksi Colonia Agrippinassa (nyk. Köln) Galliassa 11. elokuuta 355. Hänen vastakeisariutensa ei kauan kestänyt, vaan omat sotilaat murhasivat hänet jo 7. syyskuuta samana vuonna.
Silminnäkijä (vuoden 1981 elokuva)

| Silminnäkijä> Eyewitness |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Yates
Käsikirjoittaja:  Steve Tesich
Tuottaja:  Peter Yates
Säveltäjä:  Stanley Silverman
Kuvaaja:   Matthew F. Leonetti  Ron Lautore 
Leikkaaja:  Cynthia Schneider
Pääosat:   William Hurt  Sigourney Weaver 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios
Ensi-ilta:   1981  Suomi: 1981-09-044. syyskuuta 1981 
Kesto:  104 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silminnäkijä (Eyewitness) on Peter Yatesin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1981. Se kertoo uutisreportterista ja talonmiehestä, jotka tutkivat yhdessä murhaa. Elokuvan pääosia esittävät William Hurt, Sigourney Weaver ja Christopher Plummer.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Silminäkijän olevan liian täynnä tapahtumia ja sivuhenkilöitä että jännitystä syntyisi. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Silminnäkijä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Esko Silvennoinen

Esko Kalevi Silvennoinen (12. elokuuta 1931 Viipuri – 18. marraskuuta 2020 Hämeenlinna) oli suomalainen maahockeypelaaja ja jääkiekkoilija.
Silvennoinen kuului Suomen maahockeyn olympiajoukkueeseen Helsingissä 1952. Hän voitti Hämeenlinnan Pallokerhon riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1951, 1952 ja 1954. Kaikkiaan hän pelasi kuusi maahockeyn maaottelua vuosina 1952–1962.
Jääkiekkoilijana Silvennoinen saavutti Hämeenlinnan Tarmon joukkueessa SM-hopeaa vuosina 1953 ja 1956 sekä SM-pronssia vuosina 1952 ja 1958. Hän pelasi kahdeksan jääkiekon A-maaottelua ja kaksi poikien maaottelua.
Darío Silva

Dario Debray Silva Pereira (s.  2. marraskuuta 1972, Treinta y Tres, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä. Silva pelasi Uruguayn maajoukkueessa 46 ottelua ja teki niissä 14 maalia. Hän siirtyi sivuun maajoukkuetehtävistä, kun Uruguay karsiutui vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuista.
Silva aloitti uransa vuonna 1991, jolloin hän liittyi Defensoriin. Sieltä hän siirtyi Peñaroliin ja edelleen Cagliariin, jossa hän sai lempinimekseen "sa pibinca". Se on sardinkielinen sana kiusankappaleelle. Lempinimi tulee hänen vimmatuista, mutta tehottomista yrityksistä päästä puolustuslinjan läpi. Seuraavaksi hän pelasi Espanyolissa, Málagassa ja Sevillassa. Kahden kauden jälkeen Primera Divisiónin Sevillassa, hän päätti purkaa viimeisen vuoden hänen sopimuksestaan, koska hän haivaitsi ettei hän ollut uuden managerin (Joaquín Caparrós) suosiossa. Hän liittyi Portsmouthiin ilmaisella siirrolla vuonna 2005. Portsmouthin kanssa hän kirjoitti kahden vuoden sopimuksen. Hän teki kolme maalia 15 pelaamassaan alkukauden pelissä, mutta loukkasi nilkkansa ja purki sopimuksensa 14. helmikuuta 2006.
Silva pelasi MM-kilpailuissa 2002 Uruguayn kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Silvan peliura loppui traagisesti, kun hän joutui auto-onnettomuuteen 24. syyskuuta 2006. Hän ajoi Uruguayn Montevideossa lyhtypylvästä päin ja hänet vietiin sairaalaan. Hän sai pienen kolhun päähänsä ja jalkaansa sellaisen tällin, että hänen toinen jalkansa jouduttiin amputoimaan polvesta alaspäin.
Silva aikoi palata takaisin jalkapallon pariin valmentajana. Huhut kertoivat myös, että hän kilpailisi vuoden 2012 kesäolympialaisissa soudussa.
Juha Silvennoinen

Juha Silvennoinen (s. 1. toukokuuta 1952 Joensuu) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1971–1981 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta.
Silvennoinen edusti pääsarjatasolla Joensuun Kiekko-Poikia, Tampereen Tapparaa ja Lahden Reipasta. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 304 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 83 + 59 = 142 ja jäähymääränsä 118 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 26 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 10 + 2 = 12 ja jäähyminuutteja 6. Hän voitti kolme Suomen-mestaruutta ja saavutti lisäksi kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Vangelis

| Evángelos Odysséas Papathanasíou> Ευάγγελος ”Βαγγέλης” Οδυσσέας Παπαθανασίου |
| --- | --- |
 Vangelis vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1943
Kuollut: 17. toukokuuta 2022 (79 vuotta)
Ammatti:  Säveltäjä, muusikko, äänitetuottaja, sovittaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Vangelis
Aktiivisena:  1961–2022
Tyylilajit:  elektroninen musiikki, taidemusiikki
Soittimet:  piano, syntetisaattori, koskettimet, hammond-urut, rummut, perkussiot
Yhtyeet:  The Formynx; Aphrodite’s Child; Jon & Vangelis
Levy-yhtiöt:  Universal Music, RCA Records, Atlantic Records, Sony Music, Warner Bros. Records, Polydor
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vangelis (oikealta nimeltään Evángelos ”Vangélis” Odysséas Papathanasíou, kreik. Ευάγγελος ”Βαγγέλης” Οδυσσέας Παπαθανασίου,  29. maaliskuuta 1943 Vólos, Kreikka – 17. toukokuuta 2022) oli kreikkalainen elektronisen musiikin säveltäjä ja muusikko. Hänet tunnettiin etenkin elokuvamusiikistaan, kuten elokuvassa Tulivaunut, josta hän sai Oscar-palkinnon 1981. Hän on myös säveltänyt musiikin scifi-klassikkoon Blade Runner.
Vangelis siirtyi 1970-luvulla rock-musiikin soittamisesta progressiivisen rockin säveltämiseen ja musiikillisiin kokeiluihin ja ryhtyi säveltämään elektronista musiikkia syntetisaattorille. Hänen musiikilleen tyypillistä on useiden kosketinsoittimien äänen yhdistäminen.
Elämä ja ura > Lapsuus ja nuoruus

Evángelos Papathanasíou syntyi 29. maaliskuuta 1943 Vóloksen kaupungissa. Hän aloitti säveltämisen jo nelivuotiaana ja oli muusikkona ja säveltäjänä pitkälti itseoppinut. Hän opetteli pianon ja kitaran soittamisen itse, ja torjui soittotunnit. Hän opiskeli klassista musiikkia, maalaamista ja elokuvantekoa Ateenan taideopistossa.
Elämä ja ura > Aphrodite’s Child

Vangelis oli 1960-luvun alussa perustetun tunnetun kreikkalaisen rock-yhtyeen Formynxin perustajajäsen. Vangelis soitti koskettimia yhtyeessä, joka esitti rock and rollia, balladeja ja The Beatles -covereita. Kun yhtye hajosi 1967, Vangelis muutti Pariisiin ja perusti siellä Demis Roussosin ja Loukás Siderásin kanssa Aphrodite’s Child -yhtyeen. Yhtyeen ensimmäinen single ”Rain and Tears” julkaistiin vuonna 1968, ja se myi Euroopassa yli miljoona kappaletta.
Aphrodite’s Childin ensimmäinen albumi End of the World julkaistiin vuoden 1968 lopulla ja toinen albumi It’s Five O’Clock seuraavana vuonna. Vangelis ei kuitenkaan lähtenyt yhtyeen kanssa kiertueelle, sillä hän oli tekemässä musiikkia Henry Chapier’n elokuvaan Sex Drive. Vangelis äänitti vuonna 1970 musiikkia myös luontodokumenttisarjaan L’Apocalypse des animaux, jonka soundtrack julkaistiin 1973. Aphrodite’s Childin kolmatta albumia 666 alettiin työstää vuoden 1970 lopulla. Ilmestyskirjaan pohjautuva teos oli huomattavasti progressiivisempi kuin yhtyeen aiemmat levyt. Vangelis halusikin viedä yhtyettä kokeellisempaan suuntaan, kun taas muut jäsenet halusivat tehdä populaarimpaa musiikkia. 666 ilmestyi vuonna 1972, jolloin yhtye oli jo hajonnut. Levyä pidetään kuitenkin varhaisena progressiivisen rockin klassikkona ja rockin konseptialbumina.
Elämä ja ura > Soolouran alku

Vangelis julkaisi 1972 kokeellisen Fais Que Ton Rêve Soit Plus Long Que la Nuit -albumin, joka yhdisti kuorolaulua, kenttä-äänityksiä ja uutissähkeitä. Se julkaistiin vain Ranskassa ja Kreikassa, minkä takia Vangelisin ensimmäisenä virallisena sooloalbumina pidetään usein levyä Earth (1973). Soololevyjen jälkeen Vangelis muutti vuonna 1974 Lontooseen. Siellä hän torjui tarjouksen siirtyä Yes-yhtyeen kosketinsoittajaksi.  Hän ystävystyi Yesin laulusolistin Jon Andersonin kanssa, joka myös lauloi Vangelisin seuraavalla albumilla Heaven and Hell.
Vangelis sai 1970-luvun puolivälissä levytyssopimuksen RCA Recordsille, jolle hän teki astrofysiikkateemaisen albumin Albedo 0.39 (1976). Se nousi Vangelisin ensimmäisenä levynä Britannian top 20 -listalle. Albumin kappaleista ”Pulstaria” on käytetty usein televisio-ohjelmien teemana ja varioitu useasti. Vangelis julkaisi vuonna 1976 myös luontodokumenttiin tehdyn soundtrackin La Fête Sauvage ja seuraavana vuonna taolaisuudesta inspiraation saaneen albumin Spiral. Vuonna 1978 julkaistu Beaubourg on abstraktinen ja minimalistinen elektronisen musiikin albumi.
Vangelisin ensimmäinen albumi Polydorille oli China (1979). Hän julkaisi samana vuonna laulaja Irene Papasin kanssa kreikkalaisia kansanlauluja sekä luontodokumentti-soundtrackin Opéra Sauvage. Vangelisin seuraava, dystooppinen ja kokeellinen synthpop-albumi See Yoy Later julkaistiin 1980. Samana vuonna ilmestyi ensimmäinen yhteislevy Jon Andersonin kanssa. Short Stories menestyi kohtuullisesti, mutta seuraavana vuonna ilmestynyt The Friends of Mr. Cairo oli suurempi hitti. Jälkimmäiseltä albumilta julkaistiin menestyneet singlet ”I’ll Find My Way Home” ja ”State of Independence”.
Elämä ja ura > Elokuvasävellyksillä maailmanmaineeseen

Vangelisin menestynein albumi oli vuonna 1981 julkaistu Chariots of Fire, joka oli tehty brittielokuvaan Tulivaunut. Soundtrack oli Billboard 200 -listan kärjessä neljä viikkoa ja myi kolme miljoona kappaletta ensimmäisen vuoden aikana, ja sen avausteemakappale oli myös singlelistojen kärjessä. Vangelis voitti elokuvasta parhaan musiikin Oscarin.  Vangelisin seuraava elokuvamusiikki oli Ridley Scottin Blade Runneriin. Soundtrack-albumi julkaistiin vasta yli kymmenen vuoden päästä, vaikka itse musiikki olikin ollut ehdolla Bafta- ja Golden Globe -palkintoon.
Jon and Vangelisin kolmas albumi oli Private Collection (1983). Seuraavia albumeita oli japanilaisen Antarctica-elokuvan soundtrack (1983), luontoaiheinen studioalbumi Soil Festivities (1984), sinfoninen Mask (1985), minimalistinen Invisible Connections (1985) ja Irenen Papasin kanssa tehty kreikkalaisten kansanlaulujen kokoelma Rapsodies (1986). Direct julkaistiin vuonna 1988 ja The City 1990. Sen hän äänitti osittain roomalaisessa hotellihuoneessa, kun hän oli osallistumassa Roman Polańskin Katkeran kuun näytökseen. Vangelisin ja Andersonin viimeinen yhteistyö Page of Life julkaistiin 1991. Levy oli äänitetty jo viisi vuotta aiemmin.
Vangelisin seuraava soundtrack oli 1492: Conquest of Paradise, joka tehtiin Ridley Scottin elokuvaan 1492 – paratiisin valloitus. Se ei myynyt aluksi erityisen hyvin, vaikka se saikin muun muassa Golden Globe -ehdokkuuden. Siitä tuli myyntimenestys vasta 1995, kun urheilijat ja puolueet alkoivat käyttää sen musiikkia. Albumilla Voices oli mukana vierailevina laulajina Stina Nordenstam ja Paul Young. Meriteemainen Oceanic ilmestyi 1996 ja A Separate Affair (1996). Jälkimmäinen albumi oli äänitys vuoden 1981 sessiosta espanjalaisen artistin Neuroniumin kanssa. El Greco (1998) oli puolestaan uusklassinen albumi, jolla esiintyivät myös sopraano Montserrat Caballé ja tenori Konstantínos Paliatsáras.
Elämä ja ura > 2000-luku

Vangelis esitti vuonna 2001 Ateenassa kuorosinfonian Mythodea, joka oli esitetty ensimmäisen kerran vuonna 1993. Mukana olivat London Metropolitan Orchestra, Kreikan kansallisoopperan kuoro sekä sopraanot Jessye Norman ja Kathleen Battle. Sony Classical julkaisi siitä albumin Mythodea: Music for the NASA Mission - 2001 Mars Odyssey, ja sitä käytettiin myös Nasan Mars Odyssey -ohjelman tunnusmusiikkina. Vangelis teki myös musiikin Oliver Stonen elokuvaan Aleksanteri (2004). Kolmoislevy Blade Runner Trilogy: 25th Anniversary julkaistiin 2007. Siinä oli aiemmin julkaisemattomia kappaleita, jotka oli tehty elokuvaan, sekä uusia elokuvan pohjalta syntyneitä kappaleita. Yánnis Smaragdísin elokuvaan El Greco (2012) Vangelis teki myös musiikkia sekä Tulivaunujen teatterisovitukseen.
Vangelis teki 2014 kolme kappaletta Rosetta-ohjelmaa varten ja niiden pohjalta studioalbumin Rosetta (2016). Vangelis sävelsi myös musiikkia Stephen Hawkingin muistotilaisuuteen. Siitä äänitettiin single ”The Stephen Hawking Tribute”. Nocturne (2019) albumilla on pianolla soitettuja vanhoja kappaleita ja joitakin uusia sävellyksiä. Juno to Jupiter (2021) sai inspiraationsa Nasan Jupiteriin lähteneelle Juno-luotaimesta. Albumilla esiintyy oopperalaulaja Angela Gheorghiu, ja sillä on myös ääniä Junon laukaisusta.
Vangelis sävelsi musiikin ja ohjasi olympialaisten olympialipun laskun seremonian Sydneyn olympiakisoissa vuonna 2000.
Diskografia > Studioalbumit

Fais que Ton Rêve Soit Plus Long que la Nuit (Make your dream last longer than the night), 1972
Earth, 1973
Heaven and Hell, 1975
Albedo 0.39, 1976
Spiral, 1977
Beaubourg, 1978
China, 1979
See You Later, 1980
Soil Festivities, 1984
Mask, 1985
Invisible Connections, 1985
Direct, 1988
The City, 1990
Voices, 1995
Oceanic, 1996
Portraits (So Long Ago, So Clear), 1996
El Greco, 1998
Mythodea: Music for the NASA Mission: 2001 Mars Odyssey, 2001
Diskografia > Soundtrackit

Sex Power – musiikki, 1970
L'Apocalypse des Animaux – musiikki, 1973
Crime And Passion (eli Ace Up My Sleeve) – musiikki, 1974
Entends-tu les Chiens Aboyer? (Can you hear the dogs barking?) – julkaistu uudelleen nimellä Ignacio – musiikki meksikolaiseen elokuvaan No Oyes Ladrar los Perros?, 1975
La Fête Sauvage – musiikki, 1976
Opera Sauvage – musiikki, 1979
Chariots of Fire – musiikki, 1981
Blade Runner – musiikki Ridley Scottin elokuvaan vuodelta 1982, musiikki julkaistu virallisesti 1994, 1982; kolmen CD:n 25-vuotisjulkaisu 2007
Antarctica – musiikki japanilaiseen elokuvaan Nankyoku Monogatari, 1983
The Bounty – musiikki, 1984
1492: Conquest of Paradise – musiikki, 1992
Bitter Moon – musiikki, 1992
Cavafis – musiikki, 1996
Alexander (albumi) – musiikki Oliver Stonen elokuvaan, 2004
El Greco 2007
Diskografia > Jon & Vangelis

Short Stories, 1980
The Friends of Mr. Cairo, 1981
Private Collection, 1983
Page of Life, 1991
Aiheesta muualla

Vangelis-fanisivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Varsovan taistelu (1920)

Varsovan taistelu oli yhteenotto Puolan ja Neuvosto-Venäjän välillä 13. – 20. elokuuta 1920. Venäläiset olivat Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan aiemmissa vaiheissa edenneet Puolan pääkaupunki Varsovan lähistölle ja 13. elokuuta eturintama oli vain 30 kilometrin päässä kaupungista. Mihail Tuhatševski johti venäläisten hyökkäystä kaupunkia vastaan, mutta Józef Piłsudskin komentama puolalaisten vastahyökkäys venäläisten selustaan ajoi nämä sekasortoon ja pakotti heidät perääntymään Puolasta. Tapahtumasta on käytetty myös nimeä "Veikselin ihme" tai "Wisłan ihme". Sota päättyi Riian rauhaan vuonna 1921 ja Piłsudskista tuli Puolan kansallissankari.
Tausta

Józef Piłsudski oli ensimmäisen maailmansodan aikana muodostanut niin sanotut puolalaiset legioonat, jotka ottivat osaa sotaan Venäjän keisarikuntaa vastaan Itävalta-Unkarin puolella ja sodan päättyessä legioonat muodostivat Piłsudskin alaisuudessa itsenäistyneen Puolan asevoimien ytimen. Sodan jälkimainingeissa käytiin myös Venäjän sisällissota, jonka osapuolia olivat Venäjän valkoinen armeija ja bolševikkien johtama Neuvosto-Venäjä. Ympärysvaltojen diplomaattinen väliintulo epäonnistui molempien osapuolten hylätessä brittien ehdottaman niin sanotun Curzonin linjan maiden välisenä rajana.
Bolševikkien johtaja Vladimir Lenin määräsi Puolaa vastaan helmikuussa 1920 sodan, jonka kautta bolševikit halusivat levittää vallankumoustaan muualle Itä- ja Keski-Eurooppaan. Neuvostojoukkoja johti Mihail Tuhatševski Lev Trotskin alaisuudessa. Puolan–Neuvosto-Venäjän sota alkoi Puolan armeijan hyökkäyksellä Ukrainaan ja Valko-Venäjälle, mutta hyökkäys ei johtanut toivottuihin ratkaiseviin voittoihin. Neuvosto-Venäjän joukot aloittivat vastahyökkäyksen toukokuussa ja he nopeasti pakottivat puolalaiset perääntymään. 8. elokuuta venäläiset saivat määräyksen vallata Varsova, joka tuolloin oli enää vain 30 kilometrin päässä etulinjasta. Puolalaisia puolustajia oli noin 68 000 ja heitä vastassa oli kaksi venäläistä armeijaa yhteisvahvuudeltaan noin 100 000–130 000 miestä. Molemmat osapuolet kärsivät pitkien taistelujen aiheuttamasta tarvikepulasta. Puolalaiset olivat menettäneet kalustoaan vetäytyessään ja pulaa oli jopa univormuista ja kengistä. Toisaalta venäläiset olivat samaan tapaan edenneet kauas huoltokeskuksistaan Valko-Venäjältä.
Piłsudskin tilanne elokuussa oli vakava, mutta hän oli laatinut suunnitelman tilanteen pelastamiseksi. Varsovan puolustuslinja jätettäisiin heikon Józef Hallerin johtaman joukon haltuun, kun taas rintaman eteläosan puolalaiset hyökkäisivät kohti pohjoista ja venäläisten selustaa. Puolustuksen heikentäminen hyökkäystä varten merkitsisi Varsovan menetystä suunnitelman epäonnistuessa, mutta Piłsudski piti kaupungin menetystä muutenkin väistämättömänä, ellei venäläisiä voitettaisi.