stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jatkotutkinto
Historia

Yliopistojen alkuaikoina niiden tutkintorakenne oli yksiportainen. Perustutkinnon nimikkeenä oli magister, nykyinen maisteri, mutta samaa tasoa kutsuttiin myös tohtorin tutkinnoksi. Maisterin tutkinnon suorittaminen antoi oikeuden opettaa kaikkialla läntisen kirkon piirissä: licentia ad ubiquemque docendi. Kuitenkin jo renessanssiin tultaessa tohtorin ja maisterin tutkinnot olivat eriytyneet.
Ruotsin valtakunnassa, johon Turun akatemia perustettiin, maisteri oli tyypillisesti ylin filosofinen tutkinto. Tohtorin arvonimeä käytettiin lähinnä teologiassa, jossa se oli kuninkaan myöntämä, ansioituneiden piispojen ja rovastien saama, arvonimi. Myös lääke- ja lakitieteessä käytettiin yliopiston ansioituneille maistereille väittelyn jälkeen myöntämää tohtorin tutkintoa. Filosofian tohtori oli kuitenkin mahdottomuus, sillä filosofisen tiedekunnan tarkoituksena oli toimia ylempiin opintoihin valmistavana. Vasta 1700-luvun lopulla alettiin myöntää filosofian tohtorin arvonimiä tieteellisesti ansioituneille, väitelleille maistereille. Samaan aikaan otettiin käyttöön dosentin arvo, joka myönnettiin yliopistossa opetusta antavalle, professuuria odottavalle maisterille (magister docendi). Suomen tultua osaksi Venäjän valtakuntaa myös teologian tohtorin arvon myöntäminen siirtyi hallitsijalta yliopistolle.
1900-luvun alussa perustetut Teknillinen korkeakoulu ja Helsingin kauppakorkeakoulu toivat uusia koulutusaloja ja nimikkeitä jatko-opintojen piiriin. Myöhemminkin alojen eriytyminen on johtanut uusiin tohtorin tutkintonimikkeisiin. On kuitenkin huomattava, että tohtorin (ja lisensiaatin) tutkintonimikkeissä vaihtelua on vähemmän kuin alemmissa tutkinnoissa. Esimerkiksi niin diplomi-insinöörit kuin arkkitehditkin opiskelevat tekniikan tohtoreiksi. Samoin kaikki luonnontieteilijät ja humanistit valmistuvat filosofian tohtoreiksi.
Lisensiaatin tutkintonimike viittaa lisensiaatin oikeuteen (lisenssiin) väitellä suorittamatta ylimääräisiä opintoja. Aina 1950-luvun alkuun saakka lisensiaatin tutkinto oli vapaaehtoinen, mutta tällöin se asetettiin pakolliseksi, ennen väitöskirjaa suoritettavaksi välitutkinnoksi. Myöhemmin lisensiaatintutkinnon pakollisuudesta luovuttiin.
Tohtorin arvo oli 1970-luvulle saakka nimenomaan arvonimi, ei varsinainen tutkinto. Tiedekunta myönsi väitelleelle tohtorin arvon. Vasta koulutuspolitiikan kehittyminen sai aikaan sen, että on siirrytty ymmärtämään tohtorius tutkintona, mikä on mahdollistanut keskitettyjen säännösten antamisen.
Jatkotutkinnon rakenne ja suorittaminen

Nykyään useimmilla aloilla pyritään siihen, että jatkotutkinnon suorittajat suorittaisivat suoraan tohtorin tutkinnon, sillä lisensiaatin tutkinto ei sovi Bolognan prosessin mukaiseen kolmiportaiseen tutkintorakenteeseen. Molempien tutkintojen rakenteeseen kuuluu noin vuoden työpanosta vastaava määrä syventäviä opintoja sekä lopputyö. Lisensiaatintutkimus on laajuudeltaan noin vuoden työpanosta vastaava julkaisu tai sellaisten kokoelma, joka osoittaa tekijältään hyvää perehtymistä tutkimusalueeseen sekä kykyä soveltaa itsenäisesti ja kriittisesti tieteellisen tutkimuksen menetelmiä. Käytännössä lisensiaatintutkimuksen tekeminen vaatii noin vuoden täysipäiväisen työpanoksen. Jatko-opinnot eivät ole sidottuja paikkaan eivätkä aikaan. Täyspäiväinen opiskelu on käytännössä mahdollista vain yliopistossa, tutkimuslaitoksessa tai suuryrityksen tutkimuslaboratoriossa.
Väitöskirja on tohtorin tutkinnon päättävä suoritus, joka suositusten mukaan olisi saatava toteutettua n. neljässä vuodessa. Näiden aikana olisi lisäksi suoritettava jatko-opintojen syventävät opinnot. Väitöskirjalta vaaditaan huomattavasti lisensiaatintutkimusta korkeampaa tasoa. Sen tulee sisältää uutta tieteellistä tietoa sekä syvällistä perehtyneisyyttä tutkimusalaan. Yhteiskunnallisilla ja humanistisilla aloilla väitöskirja on tyypillisesti monografia eli yhden tekijän kirjoittama kirjamuotoinen julkaisu (lyhyimmät yleensä noin parisataa sivua). Luonnontieteellisellä, teknillisellä sekä lääketieteellisellä alalla julkaistaan yleensä joukko (4–6 kpl, joista ainakin kolmessa ns. ensimmäinen tekijä) kansainvälisissä vertaisarvioiduissa tieteellisissä aikakauslehdissä tai konferensseissa julkaistuja artikkeleita yhteenvedon kanssa (nippuväitöskirja eli artikkeliväitöskirja), vaikka myös näillä aloilla on mahdollista julkaista monografiaväitöskirja. Julkaisujen saaminen arvostettuihin lehtiin vaatii tieteellistä uutuusarvoa ja helpottaa näin väitöskirjan arviointia.
Väitöskirjan valmistumisen jälkeen tiedekunta (tai vastaava) määrää sille kaksi esitarkastajaa, jotka arvioivat tutkimuksen onnistumisen. Jos väitöskirja on kelvollinen, se saa painatusluvan. Tämän jälkeen väittelijä puolustaa tutkimustaan muodollisessa väitöstilaisuudessa hänelle määrättyä vastaväittäjää l. opponenttia vastaan. Alasta riippuen väittelyn luonne voi vaihdella paljonkin.
Opintojen rahoitus ja sijoittuminen työelämään

Yhteiskunnallisilla ja humanistisilla aloilla jatko-opiskelijat ovat apurahojen varassa. Teknillisillä, luonnontieteellisillä sekä lääketieteellisillä aloilla jatko-opiskelijat ovat tyypillisesti tutkijan, assistentin, tohtorikoulutettavan, apulaislääkärin tai tutkijalääkärin nimikkeellä. Osa tutkijoista työllistyy tutkimusprojektien varoilla, osa voi saada yliopistojen tutkijakoulujen rahoitusta. Näiden palkkaa saavien tutkijoiden lisäksi on apurahoilla opiskelunsa rahoittavia tai työnsä ohella jatko-tutkintoa suorittavia. Erityisesti naisia koskeva ongelma on, että apurahat eivät kartuta sosiaaliturvaa. Tämän vuoksi työttömäksi, äitiyslomalle tai sairauslomalle jäävä apurahatutkija saa vain peruspäivärahan suuruisen avustuksen.
Tutkijoiden palkat vaihtelevat opintojen aikana suuresti alasta, yliopistosta ja rahoituslähteestä riippuen. Huonoimmin palkatut humanististen alojen jatko-opiskelijat saattavat saada jopa alle 1000 € kuukausipalkkaa. Sen sijaan teknillisillä aloilla palkat ovat selkeästi korkeammat, muista työtehtävistä ja jatko-opintojen edistymisestä riippuen noin 2100-3500 € kuukaudessa.
Jatkotutkinnon suorittaneet siirtyvät tyypillisesti erilaisten julkisten tai yksityisten tutkimus- ja opetuslaitosten tehtäviin sekä valtionhallintoon. Yritysmaailmassa tohtorit toimivat tyypillisesti esimies- tai tutkimustehtävissä. Elinkeinoelämässä työskentelevien tohtoreiden määrä onkin kasvanut voimakkaasti 1990- ja 2000-luvuilla. Tekniikan, kauppatieteen, oikeustieteen ja lääketieteen tohtorit ovat vahvasti edustettuna parhaiten ansaitsevien tutkintonimikkeiden joukossa, keskipalkkojen ollessa yli kaksinkertaisesti väestön keskipalkan. Ulkomailla, erityisesti Keski-Euroopassa, tohtorit ovat verrattain yleisiä yritysmaailman huipulla ja korkeissa yhteiskunnallisissa tehtävissä.
Tutkijan uralle pyrkivät aloittavat tohtorintutkinnon jälkeen usein ns. post doc -vaiheen. Tällöin he jatkavat alansa tutkimusta työskennellen eri puolilla maailmaa tavoitteenaan pätevöityä professuuriin tai dosentuuriin. Näiden pätevyysvaatimus on samalla tasolla, mutta koska dosentuuriin ei liity työsuhdetta yliopistoon, sen saaminen on helpompaa kuin professuurin.
Taiteellinen ala

Taiteellisen alan ylintä opetusta antavat Taideyliopisto, Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, Kuvataideakatemia, Lapin yliopisto (taideteollisella alalla) ja Tampereen yliopisto (teatteritaiteen alalla). Nämä yliopistot antavat opetusta kuvataiteiden, musiikin, tanssin, teatteritaiteen sekä taiteen (käytännössä taideteollisuuden) koulutusaloilla, joita kutsutaan taiteellisiksi aloiksi. Näillä aloilla ylemmän korkeakoulututkinnon jälkeisenä koulutuksena voi joko suorittaa tieteellisen jatkotutkinnon (opinnäytteenä lisensiaatintutkimus tai väitöskirja kuten tiedealoilla) tai Taideyliopistossa vaihtoehtoisesti taiteellisen jatkotutkinnon, joka tähtää siihen, että tutkinnon suorittaja "saavuttaa valmiudet luoda itsenäisesti taiteellisen toteuttamisen menetelmiä tai korkeat taiteelliset vaatimukset täyttäviä tuotteita tai suoritteita". Taideteollisen alan jatkotutkinto on tieteellinen, mutta siihen voi sisältyä taiteellisia osioita.
Aiheesta muualla

Asetus yliopistojen tutkinnoista (794/2004)
Asetuksen 794/2004 liite (sisältää yliopistojen tutkinnonanto-oikeuksien luettelon)
Suomalaiset korkeakoulututkinnot
Ammattikorkeakoulututkinto
Ylempi ammattikorkeakoulututkinto
Alempi korkeakoulututkinto
Ylempi korkeakoulututkinto
Tieteellinen jatkotutkinto
Karl Joseph Alter

Karl Joseph Alter (18. elokuuta 1885 Toledo – 23. elokuuta 1977) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Toledon hiippakuntaan 4. kesäkuuta 1910 ja nimitettiin sen johtoon 17. huhtikuuta 1931. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Timothy McNicholas, jota avustivat Augustus John Schwertner ja Joseph Henry Albers.
Alter sai 14. kesäkuuta 1950 nimityksen Cincinnatin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. heinäkuuta 1969. Eläkkeellejäämispäivänään hän sai vielä nimityksen Minoran titulaariarkkipiispaksi, mutta hän erosi myös titulaariarkkihiippakunnan johdosta 31. joulukuuta 1970. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Kaustalammi

| Kaustalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°56′31″N, 25°01′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Järvinumero:  14.514.1.031
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125,7 m 
Rantaviiva:  0,8 km 
Pinta-ala:  0,03 km² 
 fiKaustalammi 
Kaustalammi on Mustingan ja Holisevan kylien välissä Jämsän keskiosassa sijaitseva kolmen hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kaksitoista kilometriä luoteeseen.
Maantiede

Kaustalammi on 200 metriä pitkä ja yhtä leveä. Järvi on saareton. Rannat ovat metsäiset, paitsi pohjoisranta, jota kantatie 56 sivuaa. Eteläpuolella sijaitsee Ala-Kiimajärvi, jonka korkeustaso on noin neljä metriä Kaustalammia alempana. Kaustalammen vedet virtaavat laskuojaa pohjoiseen Toivakseen, jonne etäisyys on runsas puoli kilometriä. Kaustalammen ja Toivaksen välissä on kantatie, metsämaata ja Kultala.
Kaustalammi kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta. Kaustalammi sijaitsee Lahnajoen alueen eteläpuoliskolla.
Karl Josef Romer

Karl Josef Romer (s. 8. heinäkuuta 1932) on sveitsiläissyntyinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. maaliskuuta 1958 ja nimitettiin brasilialaisen São Sebastião do Rio de Janeiron arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Columnatan titulaaripiispaksi 24. lokakuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eugênio de Araújo Sales, jota avustivat Joseph Hasler ja José Alberto Lopes de Castro Pinto.
13. huhtikuuta 2002 Romer sai nimityksen Paavillisen perheneuvoston sihteeriksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. marraskuuta 2007.
Jean-Michel Damase

Jean-Michel Damase (27. tammikuuta 1928 Bordeaux – 21. huhtikuuta 2013) oli ranskalainen taidemusiikin säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Hän sai jo 5-vuotiaana opetusta Marcel Samuel-Rousseaulta ja sävelsi yhdeksän vuoden ikäisenä. Hän pääsi vuonna 1940 Pariisin konservatorioon, jossa opiskeli Alfred Cortot'n johdolla ja sai pianonsoitossa ensimmäisen palkinnon vuonna 1943.
Damase opiskeli sitten sävellystä Henri Büsserin, Marcel Duprén sekä Claude Delvincourt'n johdolla ja sai Prix de Romen vuonna 1947.
Damase julkaisi ensimmäisen Gabriel Faurén nokturnojen ja barcarolejen kokonaislevytyksen. Hän voitti siitä Grand Prix du Disquen.
Sävellyksiä > Orkesterille

Sinfonia (1952)
Serenadi jousille (1959)
Sävellyksiä > Orkesterille > Konserttoja

Konsertto cembalolle tai harpulle ja pienelle orkesterille (1984)
Konsertto alttoviululle, harpulle ja jousiorkesterille (1990)
Sävellyksiä > Orkesterille > Orkestraatioita

La fille mal gardée (1864; 1985)
Sävellyksiä > Kamarimusiikkia

Trio huilulle, sellolle ja harpulle (1947)
Trio huilulle, alttoviululle ja harpulle (1947)
Kvintetto huilulle, harpulle ja jousitriolle (1948)
Aria sellolle (tai alttoviululle tai -saksofonille) ja pianolle (1949)
Sonate en concert huilulle, pianolle ja sellolle (ad libitum) (1952)
Trio huilulle, oboelle ja pianolle (1962)
Jousitrio (1965)
Sonaatti klarinetille ja harpulle (1984)
Intermède alttoviululle ja pianolle (1990)
Épigraphe alttoviululle ja pianolle (1991)
Ostinato alttoviululle ja pianolle (1991)
Sonaatti sellolle ja harpulle (2002)
Sävellyksiä > Oopperaa

La tendre Eleonore (1958)
Colombe (kantaesitetty 1961)
Eugène le mystérieux (1963)
Le matin de Faust (1965)
Madame de ... (1969)
Euridice (kantaesitetty 1972)
L'héritière (1974)
Sävellyksiä > Elokuvamusiikkia

Koettelemuksen aika (1962)
Käännös suomeksi
Kandeh Yumkella

Kandeh Yumkella
Kandeh Yumkella (s. 5. heinäkuuta 1959) on sierraleonelainen poliitikko, joka toimi joulukuusta 2005 kesäkuuhun 2013 Yhdistyneiden kansakuntien teollistamisjärjestön pääsihteerinä.
Ennen pääsihteerin toimeaan Yumkella toimi eri tehtävissä teollistamisjärjestössä vuodesta 1996 alkaen. Vuosina 1995–1996 hän toimi Sierra Leonen kauppa- ja teollisuusministerinä ja ennen tätä eri akateemisissa tehtävissä yhdysvaltalaisissa yliopistoissa. Koulutukseltaan Yumkella on taloustieteen tohtori (Illinoisin yliopisto, 1991).
Aiheesta muualla

Yumkellan elämäkertatiedot Yhdistyneiden kansakuntien teollistamisrahaston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
KNM Kinn (S316)

| KNM Kinn |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Thyssen Nordseewerke, Emden
Kölinlasku:  1960
Laskettu vesille:  30. marraskuuta 1963
Palveluskäyttöön:  8. huhtikuuta 1964
Poistui palveluskäytöstä:  1982
Loppuvaihe:  upotettu 1990 Bjørnafjordiin
Tekniset tiedot
Uppouma:  435 t (pinnalla) 485 t (sukelluksissa)
Pituus:  47,2 m
Leveys:  4,7 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  2 x dieselmoottoria á 1 100 hv sähkömoottori 1 700 hv
Nopeus:  10 solmua (pinnalla) 17 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  24
Aseistus
Aseistus:  8 x 533 mm torpedoputkea
KNM Kinn (runkonumero S316) oli Norjan laivaston Kobben-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Thyssen Nordseewerkeltä Emdenistä, missä köli laskettiin 1960. Se laskettiin vesille 30. marraskuuta 1963 ja valmistui 8. huhtikuuta 1964.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1982 ja upotettiin 1990 Bjørnafjordiin.
Katsunari Takayama

| Katsunari Takayama> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  高山勝成
Syntynyt: 12. toukokuuta 1983 (ikä 41) Osaka
Kansalaisuus:   Japani
Nyrkkeilijä
Pituus:  158  cm
Painoluokka:  Korsisarja
Kätisyys:  Oikea
Ammattilaistilastot
Ottelut:  40
Voitot:  31
– tyrmäysvoitot:  12
Tappiot:  8
Aiheesta muualla
www.l-kid.com
Katsunari Takayama (s. 12. toukokuuta 1983) on japanilainen nyrkkeilijä ja hallitseva korsisarjan WBO-liiton maailmanmestari. Urallaan Takayma on voittanut-WBO liiton mestaruuden kahdesti. Urallaan Takayma on voittanut myös WBC-liiton korsisarjan mestaruuden.
Ammattiura

Takayma aloitti nyrkkeilyn vauhdikkaasti. Vasta 19-vuotiaana hän voitti kokeneen Songkram Porpaoin. Seuraavassa ottelussa Takayma hävisi Masato Hatakeyamalle yhdeksännessä erässä. Ensimmäisen mestaruusvyön Takayma hankki voittamalla Isaac Bustosin kaikin tuomariäänin täysien erien jälkeen. Takayma menetti WBC-liiton mestaruuden ensimmäisessä puolustusottelussaan häviämällä Eagle Den Junlaphanille täysien erien jälkeen tuomariäänin. Vuonna 2006 Takayma voitti väliaikaisen WBA-liiton mestaruuden ottelussa Carlos Meloa vastaan hallitsevan mestarin Yutaka Niidan ollessa loukkaantuneena. Takayma ja Niida kohtasivat vuoden 2007 heinäkuussa. Takayma käytti Niidaa kanveesissa ottelun ensimmäisessä erässä mutta hävisi ottelun täysien erien jälkeen hajaäänin. Seuraavassa merkittävässä ottelussa vuonna 2009 Takayma kohtasi Roman Gonzalezin mutta hävisi kamppailun.
Vuosina 2011 ja 2012 Takayma kohtasi Nkosinathi Joyin kahdesti IBF-liiton mestaruusotteluissa ensimmäisen päättyessä tuloksettomaan ja jälkimmäisen Takayman tappioon.
Vuonna 2012 Takayma hävisi Mateo Handigille IBF-liiton karsintaottelussa hajaäänin  mutta pääsi vuonna 2013 kohtaamaan Mario Rodriguezin IBF-liiton mestaruusottelussa voittaen tämän hajaäänituomiolla. Takayma puolusti IBF liiton mestaruutta menestyksekkäästi kahdesti. Kolmas ottelu oli vöidenyhdistämisottelu WBO-liiton mestaria Francisco Rodriguez Jriä vastaan. Kamppailu päättyi Takayman tappioon.
Vuoden 2014 loppupuolella Takayma voitti WBO- ja IBF-liittojen mestaruusvyöt takaisin voittamalla Go Odairan. Takayma luopui lähes välittömästi WBO-liiton mestaruudesta. IBF-liiton mestaruutta Takayma puolusti kolmesti menestyksekkäästi, kunnes hävisi neljännessä ottelussa Jose Argumedolle. Vuonna 2016 Takayma palasi WBO-liiton mestariksi voittamalla Riku Kanon.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Isaac Bustos | WBC liiton korsisarjan maailmanmestari 4. huhtikuuta 2005 - 6. elokuuta 2005 | Seuraaja: Eagle Don Junlaphan |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mario Rodriguez | IBF liiton korsisarjan maailmanmestari 30. maaliskuuta 2013 - 9. elokuuta 2014 | Seuraaja: Fransisco Rodriguez Jr |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Fransisco Rodriguez Jr | WBO liiton korsisarjan maailmanmestari 31. joulukuuta 2014 - 2. maaliskuuta 2015 | Seuraaja: Kosei Tanaka |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Fransisco Rodriguez Jr | IBF liiton korsisarjan maailmanmestari 31. joulukuuta 2014 - 31. joulukuuta 2015 | Seuraaja: Jose Argumedo |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kosei Tanaka | WBO liiton korsisarjan maailmanmestari 20. elokuuta 2016 - 14. huhtikuuta 2017 | Seuraaja: Tatsuya Fukuhara |
Jääkiekko talviolympialaisissa 2002 – miesten karsinnat

Jääkiekon miesten olympiakarsinnat vuoden 2002 Salt Lake Cityn turnaukseen aloitettiin syyskuussa 1999.
Karsinnat läpäisseet joukkueet

| Kilpailu | Päivämäärä | Paikka | Kilpailupaikkoja | Kilpailupaikan lunastaneet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympiataturnaus vuonna 1998 | 7.–22. helmikuuta 1998 |  Nagano | 6 |  Tšekki    Venäjä    Suomi    Kanada    Ruotsi    Yhdysvallat |
| Maailmanmestaruuskisat vuonna 1999 | 1.–16. toukokuuta 1999 |  Oslo, Hamar, Lillehammer | 2 |  Slovakia    Sveitsi |
| Olympiakarsintaturnaus | 8.–11. helmikuuta 2001 |  Oslo | 3 |  Saksa    Valko-Venäjä    Ukraina |
| Olympiakarsintaturnaus | 8.–11. helmikuuta 2001 |  Klagenfurt | 3 |  Latvia    Ranska    Itävalta |
| Yhteensä |  |  | 14 |  |
Ennakkokarsinta > Idän lohko

Pelattiin 3.–5. syyskuuta 1999 Aomorissa, Japanissa
| Joukkue | O | V | H | T | TM | PM | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Japani | 2 | 2 | 0 | 0 | 14 | 0 | 4 |
|  Kiina | 2 | 1 | 1 | 0 | 4 | 7 | 2 |
|  Etelä-Korea | 2 | 0 | 2 | 0 | 2 | 13 | 0 |
Ennakkokarsinta > Euroopan lohko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11.11.1999 |  Serbia ja Montenegro | 7-6 |  Bulgaria | Sofia |  |

|  | (2-0, 2-3, 2-4)  | (2-0, 2-3, 2-4)  | (2-0, 2-3, 2-4)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11.11.1999 |  Serbia ja Montenegro | 7-4 |  Bulgaria | Sofia |  |

|  | (2-1, 1-3, 1-3)  | (2-1, 1-3, 1-3)  | (2-1, 1-3, 1-3)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |
Esikarsinta

Esikarsinta pelattiin 10.–13. helmikuuta 2000, ja lohkojen voittajat pääsivät karsinnan lopputurnaukseen.
Esikarsinta > Lohko 1

Pelattiin Ljubljanassa, Sloveniassa
| Joukkue | O | V | H | T | TM | PM | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Saksa | 3 | 3 | 0 | 0 | 21 | 3 | 6 |
|  Italia | 3 | 2 | 1 | 0 | 21 | 2 | 4 |
|  Slovenia | 3 | 1 | 2 | 0 | 13 | 12 | 2 |
|  Serbia ja Montenegro | 3 | 0 | 3 | 0 | 0 | 38 | 0 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10.2.2000 |  Saksa | 14-0 |  Serbia ja Montenegro | Ljubljana |  |

|  | (5-0, 5-0, 4-0)  | (5-0, 5-0, 4-0)  | (5-0, 5-0, 4-0)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10.2.2000 |  Slovenia | 0-7 |  Italia | Ljubljana |  |

|  | (0-1, 0-2, 0-4)  | (0-1, 0-2, 0-4)  | (0-1, 0-2, 0-4)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12.2.2000 |  Italia | 13-0 |  Serbia ja Montenegro | Ljubljana |  |

|  | (5-0, 5-0, 3-0)  | (5-0, 5-0, 3-0)  | (5-0, 5-0, 3-0)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12.2.2000 |  Saksa | 5-2 |  Slovenia | Ljubljana |  |

|  | (0-1, 2-1, 0-3)  | (0-1, 2-1, 0-3)  | (0-1, 2-1, 0-3)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13.2.2000 |  Serbia ja Montenegro | 0-11 |  Slovenia | Ljubljana |  |

|  | (0-1, 0-4, 0-6)  | (0-1, 0-4, 0-6)  | (0-1, 0-4, 0-6)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13.2.2000 |  Italia | 1-2 |  Saksa | Ljubljana |  |

|  | (0-1,0-0,1-1)  | (0-1,0-0,1-1)  | (0-1,0-0,1-1)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |
Esikarsinta > Lohko 2

Pelattiin Tallinnassa, Virossa
| Joukkue | O | V | H | T | TM | PM | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ukraina | 3 | 2 | 1 | 0 | 11 | 6 | 4 |
|  Kazakstan | 3 | 2 | 1 | 0 | 20 | 9 | 4 |
|  Viro | 3 | 2 | 1 | 0 | 13 | 9 | 4 |
|  Liettua | 3 | 0 | 3 | 0 | 5 | 25 | 0 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10.2.2000 |  Kazakstan | 13-2 |  Liettua | Tallinna |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10.2.2000 |  Viro | 0-5 |  Ukraina | Tallinna |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11.2.2000 |  Ukraina | 3-1 |  Liettua | Tallinna |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11.2.2000 |  Kazakstan | 2-4 |  Viro | Tallinna |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13.2.2000 |  Ukraina | 3-5 |  Kazakstan | Tallinna |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13.2.2000 |  Liettua | 2-9 |  Viro | Tallinna |  |


|  |  |  |      |  |  |