stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sugi

| Sugi |
| --- | --- |
 Jōmon sugi, suurin tunnettu sugi Yakushimassa, Japanissa.
Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Taxodioideae
Suku::  Sugit Cryptomeria
Laji::  japonica
Kaksiosainen nimi
 Cryptomeria japonica  (L.f.) D.Don, 1839 
Synonyymit
 Cryptomeria fortunei  Cryptomeria kawaii  Cryptomeria mairei  Cupressus japonica  Cupressus mairei  Taxodium japonicum 
Katso myös
   Sugi Wikispeciesissä   Sugi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sugi eli sugipuu (Cryptomeria japonica) on sypressikasvien heimoon kuuluva havupuulaji. Se on suuri ainavihanta puu. Sugi on suvun Cryptomeria ainoa laji, joskin Kiinassa esiintyvää muunnosta var. sinensis on joskus pidetty omana lajinaan Cryptomeria fortunei.
Sugi kasvaa kotoperäisenä Japanissa ja on maan taloudellisesti ja kulttuurillisesti tärkein havupuu. Se on Japanissa myös hyvin yleinen siitepölyallergian aiheuttaja. Sugeja on kasvatettu pitkään Kiinassa, missä laji on myös levinnyt luontoon. Euroopassa sitä käytetään puistopuuna.
Kuvaus

Sugi on suurikokoinen puu. Se voi kasvaa 50–65 metriä korkeaksi, mutta jää usein hieman pienemmäksi. Puun runko on yleensä hyvin suora ja saattaa kasvaa läpimitaltaan jopa kolme metriä leveäksi. Nuoren puun latvus on yleensä kapeahkon kartiomainen ja levenee vanhemmiten. Rungon alaosa on yleensä oksaton vanhemmilla puilla.
Oksat ovat yleensä vaakasuuntaisesti harittavat tai hieman riippuvat. Ne haarautuvat yleensä rungosta säteittäin. Pienemmät oksanhaarat ovat usein riippuvia. Versot ovat eriytyneet pysyviin pitkäversoihin ja käpyjä tuottaviin lyhytversoihin. Versot ovat yleensä vihreitä ja kaljuja. Pitkäversot ovat ensimmäisenä vuotenaan vihreitä ja muuttuvat sitten ruskeiksi. Talvehtivat silmut ovat pieniä ja silmusuomuttomia. Kaarna on punaruskeaa tai harmahtavan ruskeaa ja säikeistä. Se hilseilee pitkittäisinä suikaleina.
Lehdet ovat neulasmaisia, teräväkärkisiä, jäykkiä ja poikkileikkaukseltaan nelikulmaisia. Ne ovat tavallisesti 0,7–1,4 senttimetriä pitkiä, 0,8–1,2 millimetriä leveitä ja voivat olla suoria tai käyriä ja sisäänpäin versoa kohti kaartuneita. Niiden kaikilla pinnoilla on 2–8 ilmarakojuovaa. Lehtikanta on johteinen. Lehdet ovat asettuneet kierteisesti versoihin. Nuorten puiden lehdet ovat kapeampia ja pidempiä kuin vanhempien. Joillakin koristekasviksi jalostetuilla lajikkeilla on pysyvästi nuorille puille tyypilliset pitkät lehdet. Sugi on ainavihanta ja yksittäiset lehdet pysyvät puussa 4–5 vuotta ennen kuin varisevat pois. Lyhytversot varisevat kokonaisina lehtineen.
Sugi on yksikotinen ja erilliset hede- ja emikävyt kasvavat samassa puuyksilössä. Hedekävyt kasvavat 6–35 kävyn tertuissa lyhytversojen päädyissä ja niiden väri vaihtelee punaisesta keltaiseen. Ne ovat 2,5–5 millimetriä pitkiä ja 2–3 millimetriä leveitä. Siemeniä tuottavat emikävyt kasvavat lyhytversojen kärjissä 1–6 ryhmissä. Ne ovat pyöreähköjä, yleensä 0,9–1,6 senttimetriä pitkiä ja 1–2 senttimetriä leveitä. Käpysuomuja on 20–30 ja niiden päädyssä on 4–5 terävää uloketta. Käpysuomuissa on 2–5 siementä.
Pölytys tapahtuu helmi-huhtikuussa ja siemenet kypsyvät yleensä lokakuussa. Tummanruskeat siemenet ovat lenninsiivellisiä, 4–6,5 millimetriä pitkiä ja 2–3,5 millimetriä leveitä. Kypsät kävyt pysyvät usein puussa vielä 1–2 vuotta siementen varistua.
Sugi on sopivassa kasvuympäristössä nuorena nopeakasvuinen, mutta pitkäikäinen puu. Vanhin tunnettu vuosirenkaista laskettu ikä on 1 400 vuotta, mutta joidenkin puiden on arvioitu olevan huomattavasti vanhempia.
Hedekäpyjä.
Hedekäpyjä ja vihreitä emikäpyjä.
Avoimia käpyjä ja siemeniä.
Puun kaarnaa.
Puuainesta
Levinneisyys

Sugia esiintyy luonnonvaraisena Japanissa Honshūn pohjoisosista Kyūshūn saarelle merenpinnasta 400 metrin korkeudelle ja eteläisessä Kiinassa Fujianin, Jiangxin, Sichuanin, Yunnanin, ja Zhejiangin maakunnissa vuoristometsissä 1 100–2 500 metrin korkeudella. Sitä käytetään myös laajalti metsänviljelyssä Kiinan muissa maakunnissa ja muualla maailmassa.
Japanin kanta on luokiteltu muunnokseksi Cryptomeria japonica var. japonica, kun taas Kiinassa esiintyvä kanta on luokiteltu muunnokseksi Cryptomeria japonica var. sinensis. Kiinan kanta on luokiteltu joissakin lähteissä myös omaksi lajikseen Cryptomeria fortunei. Sugin uskotaan yleensä olevan kotoperäinen Japanissa ja kaikkien Kiinan sugipopulaatioiden uskotaan olevan alun perin lähtöisin ihmisten Japanista tuomista puista.
Elinympäristö ja ekologia

Sugi viihtyy syvissä, ravinteikkaissa ja hyvin vettä läpäisevissä maannoksissa. Laji sietää hyvin hapanta maaperää ja jonkin verran emäksistä maata, mutta sairastuu herkästi kloroosiin kasvaessaan ohuessa maaperässä kalkkipitoisella maalla. Sen luontaisella elinalueella sataa 1 500–2 500 millimetriä vuodessa ja vuoden keskilämpötila on 10–18 °C Sugi harvoin muodostaa lajipuhtaita metsiä luonnossa ja sen kanssa samoissa metsissä kasvaa usein muitakin havupuita, kuten momipihtaa (Abies firma) ja japaninsypressiä (Chamaecyparis obtusa).
Käyttö

Sugi on Japanissa taloudellisesti tärkein puu. Sen puuaines on lahonkestävää, pehmeää ja helposti työstettävää. Pintapuu on vaaleaa ja sydänpuu punaruskeaa tai mustanruskeaa. Puuta käytetään monenlaiseen rakentamiseen, sisustukseen, huonekaluihin sekä paperin valmistukseen. Istutusmetsistä saatua sugin puutavaraa käytetään laajalti myös muualla maailmassa, varsinkin Kiinassa ja Intiassa.
Puun kaarnasta on saatu nahan parkitsemiseen käytettyjä tanniineja. Puusta on myös tislattu eteerisiä öljyjä, joita on käytetty hajusteina ja lääkitsemiseen. Lisäksi puun osia on käytetty suitsukkeena.
Nopeakasvuista ja hyvin tuulta kestävää sugia on käytetty laajalti maailmalla uudelleenmetsitysohjelmissa istutuspuuna, peltojen reunojen suojapuuna sekä koristepuuna. Joillakin alueilla sugimetsien istutus on havaittu osittain virheeksi. Azoreilla on todettu sugin valtaavan tilaa kotoperäisiltä kasvilajeilta ja lisäksi joidenkin paikallisten lintulajien menestyvän huonosti sugimetsissä.
Koristepuuna sugi on yleinen puistoissa ja puutarhoissa sekä itäisessä Aasiassa että muualla lauhkeilla vyöhykkeillä. Eurooppaan se tuotiin 1800-luvulla. Se kestää hyvin maaperän pakkautumista ja menestyy kaupunkioloissa. Lajista on jalostettu useita koristekäyttöön tarkoitettuja lajikkeita. Sitä kasvatetaan myös bonsaina.
Käyttö > Kulttuuri

Sugia on pitkään arvostettu Japanissa paitsi hyötypuuna, myös ulkonäkönsä ja pitkäikäisyytensä vuoksi. Sugeja on usein istutettu temppelien läheisyyteen. Lisäksi eräitä hyvin vanhoja, suuria yksilöitä on pidetty pyhinä. Kuuluisia vanhoja sugeja ovat mm. Kayano ōsugi sekä Jōmon sugi Yakushiman saarella, jossa kasvaa useita hyvin vanhoja yksilöitä.
Sugi on myös yleinen siitepölyallergian aiheuttaja Japanissa.
Aiheesta muualla

| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cryptomeria japonica:  Wikidata: Q147388  Wikispecies: Cryptomeria japonica  BioLib: 2396  Calflora: 12401  CoL: ZY5W  Conifers.org: Cryptomeria  Ecocrop: 4996  EoL: 126871  EPPO: CMYJA  EUNIS: 150853  Euro+Med PlantBase: 74f87d5c-7618-42e5-8e30-24cacd23d686  FNA: 200005392  FoC: 200005392  GBIF: 5284237  GRIN: 12526  iNaturalist: 71147  IPA: 3426  IPNI: 261870-1  IRMNG: 11165901  ITIS: 501832  IUCN: 39149  MoBotPF: 287318  NatureServe: 2.160777  NBN: NHMSYS0000457746  NCBI: 3369  NZOR: 72268e9a-717b-4faa-8dba-dd137fc44b0c  NZPCN: 3712  Observation.org: 105042  Open Tree of Life: 620749  PalDat: Cryptomeria_japonica  PFI: 8451  Plant List: kew-2746448  PLANTS: CRJA3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:261870-1  RHS: 5015  SANBI: 3819-1  Tropicos: 31300023  WFO: wfo-0000628423 
Cupressus japonica:  Wikidata: Q17363882  CoL: 32FWZ  GBIF: 3611545  GRIN: 12653  IPNI: 261935-1  NZOR: 86cacedc-7863-47b8-bb07-0ea2cca2e572  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:261935-1  Tropicos: 9400407  WFO: wfo-0000630690 
Vasemmalla ja keskellä vanhemman puun versoja, oikealla nuoren puun versoja.
Istutettua sugimetsää Réunionilla.
Kayano ōsugi shimenawa-köysi ympärillään Kagassa, Japanissa.
Suippumadonlakki

| Suippumadonlakki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Madonlakit Psilocybe
Laji::  semilanceata
Kaksiosainen nimi
 Psilocybe semilanceata  (Fr.) P. Kumm. 
Katso myös
   Suippumadonlakki Wikispeciesissä   Suippumadonlakki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suippumadonlakki (Psilocybe semilanceata) eli silokki on useimmiten pohjoisen pallonpuoliskon ravinteikkailla mailla tavattu madonlakkeihin kuuluva myrkylliseksi luokiteltu sieni. Sieni ei vahingoita ihmiskehoa vaan sieni sisältää psykedeeliksi luokiteltavaa päihdyttävää ainetta nimeltä psilosybiini, jonka vaikutukset johtavat muun muassa tajunnantilan moninaisiin muutoksiin. Suippumadonlakkia käytetään keskushermostovaikutustensa vuoksi yleisesti psykedeelisenä päihteenä, kuten muitakin psilosybiinisieniä. Lainsäädäntö määrittelee Psilosybe-sienet huumausaineiksi. Suippumadonlakin tieteellisen nimen lajiosa koostuu latinankielisistä sanoista "semi" (puoli, puoliksi) ja "lanceata" (keihästetty, lävistetty).
Ulkonäkö ja ominaisuudet

Suippumadonlakin lakki on 0,5–1,5 cm leveä ja 1,5–2 cm korkea. Muodoltaan lakki on pipomainen tai kellomainen ja terävänipukallinen. Lakki on kosteusmuuntuva: kosteana lakin yläpinta on vihertävän ruskea ja kuivana vaaleampi, savenvärinen. Kosteana se myös tuntuu tahmealta ja hyytelömäiseltä. Sieni on tiheähelttainen. Sen heltat ovat kapeatyvisiä ja väriltään yläreunasta oliivinruskeita, keskeltä purppuranruskeita ja terästä vaaleita. Kosteana heltat kuultavat lakin läpi. Nuorten sienten lakit ovat alareunasta sisäänpäin kääntyneitä. Suippumadonlakin jalka on 4–10 cm pitkä ja 0,1–0,2 cm paksu, rakenteeltaan sileä ja joustava. Väriltään se on kiiltävän vaalea, mutta tummenee tyveä kohti. Vahingoittuneet varren osat voivat muuttua sinertäviksi.
Suippumadonlakin annulus on siro, ruskea, seittimäinen ja nopeasti katoava. Se jättää varteen tahmean ja tumman, itiöpölyn värisen kohdan. Itiöpöly on purppuranruskeaa ja hienorakenteeltaan itiöt ovat soikeita, sileitä ja ituhuokosellisia. Pituudeltaan ne ovat 12–13,5 µm ja leveydeltään 7–8,5 µm.
Suippumadonlakin maku on mieto ja haju heikko.
Elinympäristö ja levinneisyys

Suippumadonlakki on karikkeen lahottaja, joka kasvaa yksittäin tai ryhmissä lehmien, hevosten ja lampaiden laitumilla ruohikossa ja ruohotuppaissa kosteilla alueilla sekä lannoitetuilla nurmikoilla. Lajia ei kuitenkaan tavata lannalla. Kasvukausi kestää elokuun lopusta lokakuuhun, kunnes lämpötilat ovat laskeneet alle 5 asteen, mutta itiöemiä voi löytää maastosta pakkasten tuloon saakka.
Sieni on levinnyt laajalti pohjoiselle pallonpuoliskolle. Sitä esiintyy mm. Lounais-Yhdysvalloissa, Britteinsaarilla, Länsi-Euroopassa ja Skandinaviassa. Suomessa suippumadonlakki voi esiintyä pihoilla, puistoissa, puutarhoissa, nurmikoilla, laitumilla, tienvierillä, kosteissa metsien painanteissa, runsaasti lannoitetulla maalla, ruohikossa tai karikkeella koko maan alueella.
Vaikutus ihmiselimistössä

Suippumadonlakki sisältää useita keskushermostostoon vaikuttavia aineita: psilosiiniä, baeosystiiniä sekä psilosybiiniä, jota itiöemät sisältävät keskimäärin noin 10 mg/g eli 1,5 % sienten kuivapainosta. Tätä suurempia pitoisuuksia ei löydy muista Suomen alueella tunnetusti esiintyvistä psilosybiinisienistä.
Suippumadonlakki ei yleensä fyysisesti vaurioita keskushermostoa tai muutoinkaan ihmiskehoa, ja sen vaikutukset tajunnantilaan ovat väliaikaisia. Sieni määritellään hermostovaikutustensa vuoksi kuitenkin myrkylliseksi. Mahdollisia myrkytysoireita ovat muun muassa aistiharhat ja hyvänolontunne sekä muut psykedeeliset vaikutukset. Myös negatiivisia vaikutuksia voi ilmetä: ahdistusta ja suuremmilla annoksilla jopa paniikkikohtauksia.
Hallusinaatioiden ja sekavuuden ohella mahdollisia myrkytysoireita ovat huimaus, jäykkyys, pahoinvointi, virtsaamisvaikeus, korkea kuume sekä kouristelu.lähde? Lääkehiilestä ei yleensä ole apua, koska sienen myrkyt imeytyvät hyvin nopeasti ja oireet saattavat alkaa jo 10–30 minuutin kuluessa sienen nauttimisesta. Suippumadonlakki on lisäksi mahdollista sekoittaa hengenvaarallisiin myrkkysieniin, kuten valkorisakkaaseen.selvennä Myrkytystä hoidetaan ensisijaisesti rauhoittelemalla ahdistunutta potilasta ja pitämällä hänet hiljaisessa ja rauhallisessa ympäristössä; voimakkaasti oireileva potilas tulee toimittaa lääkäriin.
Vaikutus ihmiselimistössä > Lääketieteellinen tutkimus

Psilosybiinin terapeuttista potentiaalia on tutkittu mm. terminaalisen sairauden aiheuttaman kuolemanpelon hoitokeinona. Tutkimuskontekstissa sen on havaittu olevan mielenterveydelle edullista ja kohentavan mielialaa kroonisesti. Isojen annosten (0,43 mg/kg psilosybiiniä) havaittiin aiheuttavan mystisiä ja uskonnollisia kokemuksia. Kahden kuukauden jälkeen tehdyssä kyselytutkimuksessa 55 % koehenkilöistä luokitteli kokemuksen kuuluvan elämänsä viiden merkittävimmän henkisen kokemuksen joukkoon, ja 12 % luokitteli sen kaikista merkittävimmäksi. Sitä verrattiin mm. ensimmäisen lapsen syntymään tai vanhemman kuolemaan.
Lainsäädäntö

Sienen kerääminen, hallussapito, käyttö, kasvattaminen ja myynti on kielletty Suomen huumausainelainsäädännössä. Korkein oikeus linjasi vuonna 2017, että Psilosybe-sienet eivät ole rikoslain tarkoittamia erittäin vaarallisia huumausaineita.
Vastapoimittuja suippumadonlakkeja.
Kuivattuja suippumadonlakkeja.
Summertime Blues

Summertime Blues on Eddie Cochranin ja Jerry Capehartin tekemä rock'n'rollin klassikkokappale, josta tuli Cochranin ainoa Top 10 –hitti Yhdysvalloissa. Single ilmestyi Liberty-levymerkillä ja nousi syyskuussa sijalle kahdeksan.
Minnesotassa syntynyt laulaja, lauluntekijä ja kitaristi Cochran oli erityisen suosittu Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Siellä kappale nousi uudelleen Top 40 –listalle vuonna 1968. Samana vuonna varhainen heavy metal –yhtye Blue Cheer sai oman versionsa Yhdysvaltain Top 20 –listalle.
Suomenkielisen coverin ovat tehneet mm. Jussi & The Boys nimellä ”Kesäduuni blues” ja Turo’s Hevi Gee nimellä ”Kesä-Lada blues”.Jussi Raittisen suomennoksessa ”Kesäduuni blues” teinipoika harmittelee ”kun on pakko mennä duuniin /
joka päivä koko kesän ajan tonne Suomen Uuniin”. Usein on luultu, että firmannimi on keksitty sanoitukseen vain hyvän loppusoinnun takia, mutta laulussa viitataan todelliseen, Helsingin Malmilla sijainneeseen tehtaaseen nimeltä Suomen Uuni.
Sumajärvi

Sumajärvi.
Sumajärvi (ven. Су́мозеро, Sumozero) on järvi Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Suman kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 72,7 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 1660 neliökilometriä. Järven keskisyvyys on 7,4 ja suurin syvyys 18,5 metriä.
Sumajärven kautta virtaa Vienanmereen laskeva Sumajoki. Järveen laskevia jokia ovat Jenga, Jalmas ja Lebjažja. Kalalajeja ovat muikku, siika, kuore, hauki ja lahna, toisinaan tavataan lohia, taimenia ja nahkiaisia.
Sumajärven rannalla sijaitsee samanniminen taajama (ven. Sumozero). Entiset Ontolahden (Jendoguba) ja Sumansaaren (Sumostrov) kylät ovat nykyään autioina. Pohjoispuolella on Hvoinyin taajama ja eteläpuolella Vorensin kylä.
Aiheesta muualla

Sumajärvi Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Sumajoki (Karjalan tasavalta)

Sumajokea.
Sumajoki (ven. Cума, Suma) on joki Karjalan tasavallan Segežan ja Belomorskin piireissä Venäjällä. Sen pituus on 164 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 2 020 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Melozero-järvestä ja virtaa Šunozeron, Hiisjärven, Puljärven ja Sumajärven kautta kohti pohjoista. Se laskee Vienanmereen lähellä Suman kylää.
Aiheesta muualla

Sumajoki Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Turkka Sundbäck

Turkka Kalevi Sundbäck (23. kesäkuuta 1931 Turku – 9. elokuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Sundbäck edusti koko uransa ajan Turun Tovereita vuosina 1949–1961. Kaikkiaan hän pelasi neljän kauden aikana 64 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Sundbäck edusti Suomen maajoukkuetta neljässä maaottelussa vuonna 1954.
Sundbäck toimi useasti joukkueensa kapteenina. Parhaimpana pelinään hän piti TUL:n liittojoukkueessa käytyä ottelua Moskovan Torpedoa vastaan vuonna 1950. Ammatiltaan Sundbäck oli puhelinasentaja ja hän harrasti lentopalloa. Hänen kotikuntansa oli Turku.
Sundadanio

| Sundadanio |
| --- | --- |
 Safiirirasbora (Sundadanio axelrodi)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Alalahko::  Särkikalat Cyprinoidei
Heimo::  Sundanrasborat Sundadanionidae
Suku::  Sundadanio  Kottelat & Witte, 1999
Katso myös
   Sundadanio Wikispeciesissä   Sundadanio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sundadanio on toinen sundanrasboroiden heimon (Sundadanionidae) kalasuvuista. Särkikaloihin kuuluvat pienikokoiset, vain parisenttisiksi kasvavat sundanrasborat elävät Kaakkois-Aasiassa, ja Sundadanio-sukuun luetaan seuraavat kahdeksan lajia:
Sundadanio atomus Conway, Kottelat & Tan, 2011
Sundadanio axelrodi (Brittan, 1976) – safiirirasbora
Sundadanio echinus Conway, Kottelat & Tan, 2011
Sundadanio gargula Conway, Kottelat & Tan, 2011
Sundadanio goblinus Conway, Kottelat & Tan, 2011
Sundadanio margarition Conway, Kottelat & Tan, 2011
Sundadanio retiarius Conway, Kottelat & Tan, 2011
Sundadanio rubellus Conway, Kottelat & Tan, 2011
Sundklakkstraumen

Sundklakkstraumen
Sundklakkstraumen on salmi, joka erottaa Lofoottien Gimsøyan ja Vestvågøyan saaret toisistaan. Salmen pohjoisosa liittyy Vesterålsfjorden-vuonoon ja eteläosa Gimsøystraumen-salmeen, joka taas jatkuu Länsivuonoon asti. Salmea pitkin kulkee Vestvågøyn ja Våganin kuntien raja.
Håkan Sundin

Håkan Sundin (29. toukokuuta 1942 – 13. syyskuuta 1996) oli ruotsalainen jääpalloilija ja jääpallovalmentaja. Hän pelasi Ruotsin maajoukkueessa 70 maaottelua ja neljät MM-kisat. Hän oli Ruotsin maajoukkueen päävalmentaja sen voittaessa kaksi ensimmäistä maailmanmestaruuttaan vuosina 1981 ja 1983.
Sulfamiinihappo

| Sulfamiinihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  5329-14-6
PubChem CID:  19366655 ja 134939864 5987, 19366655 ja 134939864
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H3NSO3
Moolimassa:  97,104
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  205 °C
Tiheys:  2,126 g/cm3
Liukoisuus veteen:  14,68 g/100 ml
Sulfamiinihappo
Sulfamiinihappo (H3NSO3) on epäorgaaninen yhdiste ja rikkihapon johdannainen. Yhdistettä käytetään puhdistusaineena ja orgaanisessa synteesissä. Sulfamiinihaposta käytetään myös nimiä amidorikkihappo, aminosulfonihappo ja sulfamidihappo.
Ominaisuudet

Sulfamiinihappo on kiinteää ainetta, joka liukenee jonkin verran veteen ja myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten formamidiin ja metanoliin, huonommin etanoliin. Kiteisenä se esiintyy kaksois-ionimuodossa. Sulfamiinihappo on vahva happo ja protolysoituu vedessä muodostaen sulfamaatti-ioneja. Erityisesti väkevät vesiliuokset hydrolysoituvat hitaasti  muodostaen ammoniumvetysulfaattia. Yhdiste sulaa 205 °C lämpötilassa ja alkaa hajota kuumennettaessa 209 °C:n lämpötilaan. Hajoamistuotteina muodostuu lämpötilasta riippuen rikkidioksidia, rikkitrioksidia, typpeä, typpiyhdisteitä ja vettä.
Emäksiset metallisuolat, kuten hydroksidit, karbonaatit ja oksidit reagoivat sulfamiinihapon kanssa muodostaen sulfamaattisuoloja, Vahvat hapettimet, kuten halogeenit voivat hapettaa yhdisteen typeksi ja rikkihapoksi. Tämä reaktio tapahtuu myös typpihapokkeen ja nitriitti-ionien kanssa. Typpihappo hapettaa sen dityppioksidiksi.
Valmistus

Sulfamiinihappoa valmistetaan urean ja väkevän rikkihappoliuoksen tai savuavan rikkihapon eli oleumin välisellä reaktiolla. Reaktio suoritetaan 50–80 °C:n lämpötilassa ja on hyvin nopea ja voimakkaasti eksoterminen ja tämän vuoksi reaktioita on jäähdytettävä voimakkaasti. Reaktion tapahtuu kahdessa vaiheessa. Ensin muodostuu aminokarbonyylisulfamiinihappovälituote.
Sulfamiinihappoa muodostuu myös hydroksyyliamiinin ja rikkihapokkeen välisellä reaktiolla.
Käyttö

Sulfamiinihappoa käytetään muun muassa orgaanisten yhdisteiden valmistuksessa, erityisesti sulfonoinneissa. Se reagoi muun muassa alkoholien kanssa muodostaen alkyyliammoniumsulfaattisuoloja. Aine kykenee sulfonoimaan myös aldehydejä. Suurin käyttö orgaanisessa synteesissä on makeutusaineiden natriumsyklamaatin ja asesulfaami K:n valmistus.
Sulfamiinihappoa käytetään myös puhdistusaineena, muun muassa karbonaattisaostumien poistoon ja metallipintojen kiillottamiseen. Muita käyttökohteita ovat sellun valkaisu, nitriittien hävitys ja kvantitatiivinen analyysi, standardina happo-emästitrauksissa ja kloorin vesiliuosten stabilisoiminen.
Pallo-tikkumalli sulfamiinihapon kaksoisionista, jossa muodossa se esiintyy kiteisenä
Sulfasalatsiini

| --- | --- |

Sulfasalatsiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-hydroksi-5-[[4-(pyridin-2-yylisulfamoyyli)fenyyli]diatsenyyli]bentsoehappo
Tunnisteet
CAS-numero: 599-79-1
ATC-koodi: A07EC01
PubChem CID: 5339
DrugBank: DB00795
Kemialliset tiedot
Kaava: C18H14N4O5S 
Moolimassa: 398,402
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 240–245 °C (hajoaa)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: suolistossa
Puoliintumisaika: 5–10 tuntia
Ekskreetio: ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Sulfasalatsiini (C18H14SN4O5) on aromaattisiin sulfonamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä reuman ja tulehduksellisten suolistosairauksien hoitoon. Sulfasalatsiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa sulfasalatsiini on ruskehtavankeltaista kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen, mutta liukenee emäksisiin liuoksiin ja hieman etanoliin. Sulfasalatsiini metaboloituu ihmiselimistössä mesalatsiiniksi ja sulfapyridiiniksi eli se on aihiolääke. Aineiden tarkkaa vaikutusmekanismia ei tunneta, mutta ne voivat vähentää tulehdusta estämällä syklo-oksigenaasin toimintaa, reagoimalla vapaiden happiradikaalien kanssa ja estämällä sytokiinien muodostumista. Sulfasalatsiinia käytetään reuman hoidossa yhdessä metotreksaatin kanssa ja colitis ulcerosan sekä Crohnin taudin hoidossa.
Haittavaikutukset

Sulfasalatsiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat vatsakipu ja huonovointisuus ja lupuksen kaltaiset iho-oireet. Se on myös myrkyllistä maksalle ja voi aiheuttaa maksatulehduksen. Sulfasalatsiini heikentää miesten hedelmällisyyttä.
Valmistus

Sulfasalatsiinin valmistuksessa sulfapyridiinistä muodostetaan natriumnitriitin avulla diatsoniumsuola. Tämä diatsoniumsuola reagoi salisyylihapon kanssa muodostaen sulfasalatsiinia.