stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esko Eskelinen
Teoksia

Esko Eskelinen: Silmäyksiä 1950- ja 1960-luvun Pohjois-Karjalasta. Toimittanut Jorma Komulainen. Joensuu: Pohjois-Karjalan museo, 2003. ISBN 951-95891-3-9.
Jukka Ammondt

Jukka Ammondt
Jukka Kalevi Ammondt (vuoteen 1974 Riiluoto, s. 29. heinäkuuta 1944 Tampere), taiteilijanimeltään Doctor Ammondt, on suomalainen kirjallisuudentutkija, laulaja ja kirjailija.
Ura > Laulajana

Ammondt on levyttänyt taiteilijanimellä Doctor Ammondt tangoja sekä suomeksi että latinaksi   ja Elvis Presleyn lauluja latinaksi. Hän on julkaissut myös sumerinkielisen levyn, joka sisältää muun muassa Unto Monosen tangon ”Satumaa”. Ammondt aloitti levyttämisen vuonna 1992 ja maailmanlaajuisen esiintymisen vuonna 1995. Paavi Johannes Paavali II myönsi hänelle kunniamitalin vuonna 1994 Toivo Kärjen tangoja sisältävän Tango Triste Finnicum -levyn johdosta. Kunniamitalin sai myös suomalaiset sanoitukset kääntänyt professori Teivas Oksala.
Ura > Kirjallisuustieteilijänä

Ammondt on tehnyt varsinaisen uransa kirjallisuustieteilijänä. Hän toimi kirjallisuuden lehtorina Jyväskylän yliopistossa, josta virasta jäi eläkkeelle 2009. Tasavallan presidentti myönsi hänelle 2008 professorin arvonimen. Tieteellisen tuotantonsa lisäksi hän on julkaissut mm. lukuisia kaunokirjallisia teoksia.
Ura > Kunnallispoliitikkona

Ammondt on ollut Jyväskylän kaupunginvaltuustossa Vihreiden edustajana vuosina 2006–2016.
Kirjallista tuotantoa

Julkaisuja kirjallisuudesta ja kulttuurista:
Niskavuoren talosta Juurakon torppaan. Hella Wuolijoen maaseutunäytelmien aatetausta. Väitöskirja. 1980. ISBN 951-662-277-1.
Romantiikka luonnon salatun kirjan tulkitsijana. Romanttis-luonnonfilosofinen näkökulma Oehlenschlägerin, Attebomin,Arwidssonin ja Runebergin runouteen. Jyväskylä Studies in the Arts 20.ISBN 951-679-022-4. (1983)
Teatterista valkokankaalle, Hella Wuolijoen näytelmien ja elokuvasovitusten vertailua. Jyväskylä Studies in the Arts 27. ISBN 951-679-550-1. (1986)
Hella Wuolijoki - Kulttuurivaikuttaja. Vuosisata Hella Wuolijoen syntymästä. 1988.(toimittaja) Jyväskylä Studies in the Arts 29. ISBN 951-679-890-X. (1988)
Vapautumisen estetiikka. Eino Krohn taiteen ja kirjallisuuden tutkijana. Jyväskylä Studies in the Arts. ISBN 951-680-604-X. (1991)
Tanssilavan luona. Huvielämää Jyväskylän Ainolassa. 2005.(kirjoittajaryhmä) Minerva Kustannus Oy. ISBN 952-5478-70-X. Jyväskylä 2005.
Taikaöitä tanssilavalla. Syvälahden lava 60 v. 2012. Kustantaja:Kangasniemen retkipaikkasäätiö. ISBN 978-952-93-0802-6. Kangasniemi 2012.
Kaunokirjallisia teoksia:
Yksinäiset yöt. Tangomies elämän sylissä. Muistelma. Kopijyvä Kustannus. ISBN 952-5092-74-7. Jyväskylä 2002.
Herkules. Kertomus. Minerva. ISBN 952-5478-38-6. Jyväskylä 2003.
Missä kukat kauneimmat. Romaani. Pilot- kustannus. ISBN 952-464-312-X. Tampere 2005.
Ihana nainen. Romaani. Pilot-kustannus. ISBN 952-464-506-8. Tampere 2006.
Yksinäisen miehen tango. Romaani. Kustantaja: Musiikin, Kulttuurin ja Taiteen Edistämisyhdistys ry. ISBN 978-952-67614-3-5. Jyväskylä 2014.
Näytelmä: Taisteleva Hella.  Kantaesitys Kouvolan teatterissa 28. maaliskuuta 1985.
Levytykset taiteilijanimellä Doctor Ammondt

Tango-single. (1992)
Surun Siivet. (1993) Suomalaisia tangoja sisältävä albumi, jolla on kaksitoista Toivo Kärjen säveltämää tangoa.
Tango Triste Finnicum. (1993) Latinankielinen albumi. Suomen ulkoasiainhallinto luovutti levyn Vatikaaniin. Ammondt ja latinankielisistä käännöksistä vastannut Teivas Oksala saivat levyn johdosta kunniamitalit paavi Johannes Paavali II:lta vuonna 1994.
The Legend Lives Forever in Latin (1995) Uutinen Elvis Presleyn kappaleista latinaksi laulettuina oli vuonna 1995 Yhdysvaltojen lehdistössä eniten siteerattu Suomea koskeva uutinen.
I Surrender/ Nunc aeternitatis (Pomus / Schuman) Elvis Presley Music-peermusic ab 3.05
II It's Now Or Never/ Nunc hic aut numquam (Scroeder / Gold) Gladys Music-peermusic ab 2.56
III Can't Help Falling in Love/ Non adamare non possum (Peretti / Creatore/ Weiss) Gladys Music-peermusic ab 2.56
IV It's Impossible / Impossibile (Mancanero / Wayne) BMG Arabella Mexico S.A./ BMG Music publishing Scand Ab 2.51
V Wooden Heart / Cor ligneum (Wise/Weismann/Twomay/Kaempfert) Gladys Music-peermusic ab 2.43
VI Love Me Tender/ Tenere me ama (Matson/Presley) Elvis Presley Music-peermusic ab 3.03
VII The Wings of Dream/ Alae somnii (Rauno Hänninen/Jukka Ammondt) Stop Recors käännös (engl) Kirsti Simonsuuri 3.25
Rocking in Latin (1997)
I Quate, Crepa, Rota/ Shake, Rattle and Roll (Calhoun) 3.00
II Mella Fella/Money Honey (Jesse Stone)
III Ursus Taddeus/ Teddy Bear (K.Mann, B.love)
IV Tu Quidem Recte Sensisti/ I'm Left, You're Right, She's gone (Stanley Kesler/William Taylor) 2.55
V Amentes Ut Ego/A Fool Such As I (W. Trader/Billy Marvin/William Marvin)
VI Nunc Distrahor/All Shook Up (O. Blackwell/E.Presley) 2.23
VII Ai, Nunc Laudi Sis Claudia!/ Lawdy Miss Clawdy 2.32
VIII Ne Saevias/Don't Be Cruel (O. Blackwell/E.Presley) 2.26
IX Glauci Calcei/ Blue Suede Shoes I (C. Perkins)
Three Songs in Sumerian (2001) Kappaleet on kääntänyt muinaiselle sumerin kielelle professori Simo Parpola
1. Gilgamesh 3.29 (Säv. Juha Venäläinen, San. Jukka Ammondt / Elina Bonelius)
2. Blue Suede Shoes 3.57 (Carl L. Perkins)
3. Satumaa/Land of Dreams 3.27 (Unto Mononen)
Codex fluitans (DVD; 2006)
Si Omnis Dies Sit Ut Natalis / If Every Day Was Like Christmas (Red West, Elvis Presley) (2007)
Kaipuu - Tangoja ja Siionin virsiä (2010) Levy sisältää sekä suomalaisia että argentiinalaisia tangoja latinaksi ja suomeksi laulettuina sekä Siionin virsiä.
Roses and Memories in Latin (2011) Tuplasingle sisältää kappaleet Milia rosarum (suom. Miljoona ruusua),Fenestrae Moscuenses (suom. Moskovan ikkunat)
Tuplasingle: Kauttualle takaisin, Kotiseutuni (2015)
Yksityiselämä

Jukka Ammondt syntyi sisarussarjansa kuopukseksi Tampereella sota-ajan lopulla. Lielahden selluloosatehtaan kupeesta perhe muutti Euran kuntaan Kauttualle. Ammondtin perheessä oli vapaa ja avarakatseinen ilmapiiri. Ammondt oli tunnollinen oppilmas, mutta vierasti koulun autoritääristä järjestelmää. Jo lapsenä hän oli kiinnostunut musiikista ja urheilusta. Erityisesti hän piti Olavi Virran "Sateinen ilta" -tangosta ja Henry Theelin esittämästä "Syyspihlajan alla" -kappaleesta.
Ylioppilaaksi kirjoitettuaan Ammondt aloitti opintonsa Turun yliopiston humanistisessa tiedekunnassa tavoitteenaan diplomaatin ura. Kirjallisuus ja sanataide alkoivat kuitenkin kiinnostaa Ammondtia yhä enemmän, ja estetiikan opettajan Eino Krohnin vaikutuksesta Ammondt muutti urasuunnitelmiaan. Näin hän kiinnostui kirjallisuudesta ja kulttuurintutkimuksesta.
1960-luvulla Ammondt alkoi opiskelijaliikkeen myötä kiinnostua yhteiskunnallisista asioista. Hänellä oli tuohon aikaan vasemmistolaisia näkemyksiä ja hän vastusti imperialismia. Hän kuitenkin omaksui itselleen tarkkailijan roolin. Hän esimerkiksi ihaili M. A. Nummisen tapaa ottaa kantaa asioihin. Ammondt on todennut, että hänen kiinnostuksensa tangoon ja Elviksen musiikkiin juontavat juurensa vapaaseen tapaan käsitellä asioita ja ilmiöitä.
Ammondt on intohimoinen kuntosaliharrastaja. Hän on todennut, että näkee kuntosalin miehenä olemisen eheyttämisen paikkana, sillä siellä harjoittelu merkitsee miehelle jonkinlaista puhdistautumisrituaalia, koska perinteiset naisena ja miehenä olemisen kiinnekohdat ovat tänä päivänä kadonneet, eikä siinä asetelmassa kukaan voi hyvin.
Aiheesta muualla

Dr. Ammondt levy- ja kirjamyynti (Arkistoitu – Internet Archive).
Kaipuun ja Elviksen tulkki. Jyväskylän ylioppilaslehti 5/2009.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jukka Ammondt Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Muut:  Europeana
Eskoo

Tuki- ja osaamiskeskus Eskoon päätoimipaikka on 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa rakennettu Eskoon palvelukeskus (ent. Eskoon keskuslaitos) Seinäjoen Törnävän kaupunginosan eteläpuolella.
Tuki- ja osaamiskeskus Eskoo on Seinäjoella toimiva kehitysvammais- ja lastensuojelupalveluihin erikoistunut julkinen palveluorganisaatio. Seinäjoen lisäksi Eskoolla on toimintaa Kristiinankaupungissa, Pietarsaaressa, Vaasan Tervajoella entisen Vähänkyrön alueella sekä Alajärven Lehtimäellä, jossa sijaitsee Pekonrannan leirikeskus. Eskoota ylläpitää Eskoon sosiaalipalvelujen kuntayhtymä, johon kuuluvat kaikki Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntien 34 kuntaa.
Eskoon keskuslaitos sijaitsee Seinäjoen Törnävän ja Kärjen kaupunginosien eteläpuolella. Se muodostaa oman postinumeroalueensa 60280 Seinäjoki.
Historiaa

Kehitysvammaisille tarkoitettu Eskoon keskuslaitos rakennettiin Törnävän eteläpuolen kallioiselle ja mäntymetsäiselle alueelle 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alkuvuosina. 1980-luvulla Eskoossa oli 317 asukasta kaikkialta silloisen Vaasan läänin suomenkielisistä kunnista. Vuonna 2006 Eskoossa oli noin 150 asukassta, mikä teki siitä Suomen mittakaavassa keskisuuren kehitysvammalaitoksen. Tavoitteena on saada asukasmäärä noin 50:een vuoteen 2017 osana trendiä, jossa kehitysvammahuoltoa siirretään laitoksista tuettuun asumiseen.
1970-luvun alkuvuosina Eskoossa asui ja kävi koulua muun muassa vuoden 2015 Euroviisuedustajana tunnettu Pertti Kurikka.
Lohjan Pyhän Laurin kirkko

| Lohjan Pyhän Laurin kirkko |
| --- | --- |
 Lohjan Pyhän Laurin kirkko maaliskuussa 2007.
Sijainti:  Lohja
Koordinaatit:  60°15′11″N, 024°04′04″E
Seurakunta:  Lohjan seurakunta
Rakentamisvuosi:  noin 1470–1490
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  noin 550
Tyylisuunta:  myöhäisgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lohjan kirkon pohjapiirros. Asehuone alapuolella eteläsivulla, sakasti yläpuolella eli pohjoissivulla. Vasemmalla läntinen sisäänkäynti, itäpäässä oikealla kuori ja kuori-ikkuna.
Lohjan Pyhän Laurin kirkko on Lohjan seurakunnan keskiaikainen harmaakivikirkko. Kirkko on Suomen suurin keskiaikainen pitäjänkirkko. Se on vuonna 2003 tehdyn laajan dendrokronologisen tutkimushankkeen mukaan rakennettu suunnilleen vuosien 1470 ja 1490 välisenä aikana. Sisätilojen kalkkimaalaukset ajoittuvat piispa Arvid Kurjen aikaan (1510–1522). Lohjan Pyhän Laurin kirkko ja Hattulan Pyhän Ristin kirkko ovat Suomen merkittävimpiä kuvakirkkoja, ja niitä pidetään sisarkirkkoina niiden runsaiden maalausten vuoksi. Kirkko on omistettu diakoni pyhälle Laurentiukselle eli pyhälle Laurille, joka kärsi marttyyrikuoleman.
Kirkko kuuluu Museoviraston vuonna 2009 määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Ympäristöön kuuluvat muun muassa 1950-luvulla rakennettu seurakuntatalo sekä keskiaikaisella paikallaan oleva Lohjan pappila, jonka nykyisin Lohjan museona toimiva päärakennus on 1800-luvun lopulta.
Puukirkkovaihe

Kivikirkkoa on edeltänyt puukirkkoja, joista ensimmäinen rakennettiin seurakunnan perustamisen jälkeen 1230- tai 1240-luvulla. Puukirkoista tai niiden tarkasta sijaintipaikasta ei ole olemassa tietoja. Rahalöytöjen ajoituksen perusteella on kuitenkin pidetty mahdollisena, että puukirkko olisi ollut ennen 1300-lukua toisaalla. On myös oletettu, että kivikirkko olisi rakennettu puukirkon ympärille, kuten eräissä kirkoissa tiedetään tehdyn.
Kirkkorakennus

Kirkko on säilynyt kohtalaisen hyvin alkuperäisenä, mutta erityisesti 1800-luvulla tehtyjä korjauksia on pyritty entistämään oletettuun aiempaan asuun, ja yleisilmeen perusteella kirkko on ajoitettavissa myöhäiskeskiaikaan. Dendrologinen tutkimus vuodelta 2003 vahvistaa rakennusajankohdan suunnilleen vuosiin 1470–1490.
Kirkko on ulkomitoiltaan 40,3 × 22,3 metriä, ja kirkkosalin pinta-ala on noin 670 neliömetriä. Se on siten Suomen keskiaikaisista pitäjänkirkoista suurin. Seinien korkeus, 11,0–12,5 metriä, ja sivulaivoja korkeampi keskilaiva korostavat sisätilan avaruutta. Kirkon katonharjan korkeus on 34 metriä. Kaikista Suomen keskiaikaisista kivikirkoista Lohjan Pyhän Laurin kirkko on kolmanneksi suurin Naantalin kirkon ja Turun tuomiokirkon jälkeen. Kolmilaivaisessa runkohuoneessa on vain neljä pilariparia, mikä lisää tilan tuntua, sillä kaksi ensimmäistä pilariväliä ovat merkittävästi pitempiä kuin kolmas.
1800-luvun alussa kirkossa pidettiin katselmus, ja siinä edellytettyjä korjaustöitä toteutettiin vuonna 1805. Korjausten yhteydessä ikkunoiden muoto muutettiin ja papinovi muurattiin umpeen. Kirkossa tehtiin merkittävät restaurointityöt 1966–1968, jolloin muun muassa papinovi avattiin ja ikkunat palautettiin papinoven perusteella arvioituun keskiajan muotoon. Kirkon päädyissä olevat kivipinnalle tehdyt tiilikoristeet edustavat samaa tyyppiä.
Kirkkorakennus > Sisätilat

Keskiaikaisia sivualttareiden paikkoja on löydetty useita, mutta pääalttarin etsinnät eivät ole tuottaneet tulosta. Sakaristossa on ollut alttari vielä 1600-luvulla, samoin asehuoneesta on löytynyt viitteitä alttarista. Keskiajan veistoksista ja alttarikaapeista ei ole kovin paljon säilynyt. Yksi niistä on Pyhää Laurentiusta esittävä veistos noin vuodelta 1400. Suuren krusifiksin valmistumisajankohdaksi arvioidaan 1400-luvun loppu, ja todennäköisesti se on tehty Turussa. Sakaristoon on talletettu kaivauksista löytynyt pahoin vahingoittunut osa Pyhää Martinusta esittävästä puuveistoksesta. Ikkunoissa on keskiajalla ollut sittemmin hävinneitä lasimaalauksia.
Kirkkoon saatiin uusi saarnastuoli noin 1650, jolloin kuoriin tehtiin muutoksia ja samalla vanha, mahdollisesti keskiaikainen, saarnastuoli siirrettiin sakastiin. Nykyinen saarnastuoli on vuodelta 1845, ja sen on suunnitellut Jean Wiik intendenttikonttorista. Keskiaikainen alttarikaappi on poistettu uuden alttarilaitteen tieltä 1662, jolloin rakennettiin uusi alttari. Nykyinen alttari kaiteineen on Pirkko Stenrosin suunnittelema ja vuodelta 1987. Runsaasti esineitä on kadonnut todennäköisesti erityisesti 1800-luvun alun siivousinnossa.
Kirkon pohjoisseinällä on Margareta Capsian maalaama alttaritaulu, jonka lahjoitti vuonna 1738 kirkkoherra Gregorius Arctopolitanus. Kruunut ovat kaikki lahjoituksia, kaksi Laakspohjan kartanon omistajalta ja tämän tyttäreltä, yksi Liivinmaan kuvernööriltä Claes Tottilta.
Kirkossa on ollut käytössä ehtoolliskalustoa Viipurin maaseurakunnan kirkosta, josta tuotiin myös silkkinen messukasukka vuodelta 1735.
Urut on rakentanut 1985 Urkurakentamo Veikko Virtanen, samoin kuoriurut vuodelta 1986. Urkujen arkkitehtoninen muotoilu ja urkulehteri ovat arkkitehti Ola Laihon käsialaa.
Kirkkorakennus > Sisätilat > Seinämaalaukset

Kirkon kaikilla seinillä sakaristoa ja asehuonetta myöten on maalauksia, ja ne kuuluvat kansallisiin kulttuuriaarteisiin. Kirkon maalaukset on mahdollisesti lahjoittanut Raaseporin käskynhaltijana 1490–1513 toiminut Tönne Erikinpoika Tott, jonka vaakuna on ollut kirkossa aiemmin olleessa lasimaalauksessa. Seinien maalaukset peitettiin kalkkimaalilla 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa valoisuuden lisäämiseksi. Runkohuoneen holvienkin maalauksia kirkkoherra vaati peitettäväksi, kun "joku kurja tuhertaja [on] muinaisina aikoina  – – liannut kirkon korkeat holvit". Niitä ei kuitenkaan peitetty. Suhtautuminen muuttui, ja 1886 kaikki maalaukset otettiin esiin. Työtä johti Emil Nervander, ja työn aikana maalaukset voitiin ajoittaa 1510-luvulle kuori-ikkunan vieressä olevan piispa Arvid Kurkeen viittaavan vaakunan perusteella. Vanhat maalaukset vahvistettiin voimakkain värein. Ne kuitenkin entistettiin 1950-luvulla, jolloin työtä johti konservaattori Oskari Niemi. Nämä työt rahoitettiin myyntikampanjoin ja lahjoituksin.
Maalaukset esittävät erityisesti ihmishahmoja ja tapahtumia. Kirkossa on säilynyt kaikki 12 vihkiristiä, jollaiset oli tapana maalata keskiajan kirkkoihin.
Kirkkorakennus > Sakasti ja asehuone

Kivisakasti on rakennettu samaan aikaan kuin nykyinen kirkko, mutta se valmistui kuitenkin ensin. Se on suhteellisen kookas, sillä se on suhteutettu runkohuoneen kokoon. 1490-luvulla valmistunut ulkoisesti vaatimaton asehuone on myös kookas, mutta siinä ei ole päätykoristetta. Viistosti oven yläpuolella on ulkosaarnastuolin aukko, jollainen on monissa Varsinais-Suomen ja Hämeen kirkoissa mutta Uudellamaalla vain Lohjalla ja Sipoon kirkossa. Ulkosaarnastuoliin on käynti sisältä asehuoneen lounaisnurkan portaista.
Kellotapuli

Kellotapulin kivinen alaosa on peräisin keskiajalta. Yläosa on rakennettu saksalaisen rakennusmestarin Johann Friedrich Schultzin johdolla noin vuonna 1740. Tapulin kolmesta kellosta vanhin, keskikokoinen, on valettu Tallinnassa 1594, suurin vuonna 1624 Lohjalla ja pienin 1740 Tukholmassa. Suurimman arvellaan valetun vanhemmasta haljenneesta kellosta saadusta materiaalista ja kruunun avustuksena saadusta 400 kilon rautaerästä.
Hautausmaa

Kun hautausmaan todettiin vähitellen käyneen ahtaaksi sen jälkeen, kun kirkon alle hautaaminen 1783 kiellettiin, sitä on laajennettu useita kertoja vuodesta 1825 lähtien, viimeksi 1945. Sen jälkeen on perustettu uudet hautausmaat Virkkalaan sekä Metsolaan, jossa on arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema siunauskappeli.
Hautausmaalla on ollut 1700-luvun alkupuolella tehty hautakappeli, jonka rakennuttajana pidetään Veijolan tilan omistajaa, lääninsihteeri Johan Henriksson Arckenholtzia. Kappeli jäi hoitamattomaksi, ja nykyisin sen paikalla on muistomerkiksi 1923 pystytetty luonnonkivi. Kivi pystytettiin erityisesti historioitsija Johan Arckenholtzin muiston kunnioittamiseksi. Tapulin viereen rakennutti Laakspohjan kartanon omistaja Magnus Erik Ehrnrooth keltaisen uusklassisen hautakappelin. Sen oven yläpuolella on kivilaatassa teksti "Laxpojo Graf 1824" ja seinään on myöhemmin kiinnitetty kivitaulu, jossa on kappeliin haudattujen nimet. Kirkon länsipuolella on Sedolan hautakappeli, jonka rakennutti 1825 Sedolan rusthollin omistaja Henrik Sederström. Kappelin päädyssä on kivitaulu "Sedola Graf Byggnad af H: S: 1825". Hautakappeliin on haudattu Sederström ja hänen vaimonsa Anna Kajsa Wessman. Kappeleissa on hautaholvit, jotka vuoden 1903 määräysten mukaan on täytetty hiekalla. Molemmat kappelit on maalattu ja kunnostettu 1980-luvulla. Kirkon itäpuolella on kumpareessa 1840 tiilestä muurattu Outamon ratsutilan hautakammio, jonka ovena on valurautakansi.
Unohdettujen vainajien muistomerkki paljastettiin 1934 kirkon eteläseinustalla. Hautausmaan pohjoispäässä on Ilmari Wirkkalan suunnittelema sankarihauta-alue. Sen taustana on kotkakuvioinen metallirakennelma, jossa kiipeilee villiviini, ja keskellä on sankaripatsas. Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki on kirkon pohjoisseinustalla.
Hautausmaalle on haudattu muun muassa kirkon maalaukset entisöinyt Oskari Niemi. Kellotapulin vieressä on Johannes ja Kyllikki Virolaisen hauta. Kirkosta itään on vuonna 1918 vakaumuksensa puolesta kaatuneiden muistomerkki. Hautausmaan koillislaidassa on arkkitehti Bey Hengin 1990 suunnittelema uurnalehto, ja uusi uurnahauta-alue on kirkon pohjoispuolella länsiaidan vieressä. Hautausmaan itäpuolen vuonna 1830 tehdyllä mäntykankaisella laajennusalueella on yhä jäljellä siellä silloin kasvaneita mäntyjä.
Kirjallisuutta

Nervander, Emil, Lohjan kirkko ja sen keskiaikaiset maalaukset. WSOY 1923.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lohjan Pyhän Laurin kirkko Wikimedia Commonsissa
Lohjan Pyhän Laurin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Lohjan Pyhän Laurin kirkko Lohjan seurakunnan sivustolla
Ilmari Sippola : Lohjan kirkko. Lohjan 600-vuotismuistojuhlien johdosta, Suomen Kuvalehti, 11.08.1923, nro 32, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Sisäänkäynti kirkkomaalle ja asehuoneen kautta kirkkoon. Vinosti oven yläpuolella näkyy ulkosaarnastuoli.
Lohjan kirkon sisätiloja.
Intendentinkonttorin arkkitehdin Jean Wiikin suunnittelema saarnastuoli vuodelta 1845.
Seinämaalaus Lohjan Pyhän Laurin kirkossa. Kuvassa näkyvät kirkon penkit, jotka edelsivät Pirkko Stenrosin 1960-luvulla suunnittelemia nykyisiä penkkejä. Oikealla keskellä vihkiristi.
Lohjan kirkon asehuoneen holviin maalattu kuva, jossa noita lypsää paran avustamana lehmää. Vieressä toinen nainen kirnuaa voiksi vierellään olleen paran varastamaa maitoa.
Kirkon kellotapuli. Vieressä Laakspohjan kartanon hautakappeli, jonka Magnus Ehrnrooth rakennutti 1824. Hänen lisäkseen siihen on haudattu hänen puolisonsa Christina von Morian sekä kihlakunnan kirjuri Gustaf Bohm.
Yrjö Rosvallin 1934 suunnittelema unohdettujen vainajien muistomerkki kirkon eteläseinustalla asehuoneen vieressä.
Lohjan kirkko, sankarihaudat.
Kunnia kaikkensa antaneille uhrinsa kalleimman antaneille, kunnia heille uskollisille kuoloon asti!
Epolettikaija

| Epolettikaija |
| --- | --- |
 Epolettikaijanaaras vasemmalla, koiras oikealla
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Epolettikaijat Aprosmictus
Laji::  erythropterus
Kaksiosainen nimi
 Aprosmictus erythropterus  (J.F. Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Epolettikaija Wikispeciesissä   Epolettikaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Epolettikaija (Aprosmictus erythropterus) on Oseaniassa esiintyvä kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 32 cm ja paino 120–210 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, siiven yläpeitinhöyhenet punaiset, yläperä ja alaselkä siniset sekä hartiahöyhenet ja selkä mustat tai tummanvihreät. Nokka on korallinpunainen, koivet harmaat ja iiris oranssinpunainen (koiras) tai vaaleanruskea (naaras). Naaras on väritykseltään huomattavasti himmeämpi, nuori lintu muistuttaa naarasta, hyvin nuorilla nokka on keltainen.
Esiintyminen

Epolettikaijasta tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji erythropterus elää Australian keskiosissa, coccineopterus Australian pohjois- ja luoteisosissa sekä papua Papua-Uusi-Guinean eteläosassa. Elinympäristön ala on 1 000 000–10 000 000 neliökilometriä ja populaation koko on yli 100 000 yksilöä.
Elinympäristö

Eukalyptus- ja akasiametsiköt, joenvarsimetsät, savannit, metsänreunat ja viljelysmaat 600 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti vesistön lähellä kasvavan eukalyptuksen kolossa tai lahossa oksassa. Pesäkolo on yleensä hyvin syvä, jopa kymmenen metriä. Naaras munii kolmesta viiteen munaa, joskus kuusi, joita se hautoo noin kolme viikkoa. Koiras tuo hautovalle naaraalle ruokaa yleensä vain kahdesti päivässä, aamulla ja myöhemmin iltapäivällä. Poikaset jättävät pesän viisi viikkoa vanhoina.
Ravinto

Ruokavalio koostuu hedelmistä, pähkinöistä, siemenistä, marjoista, silmuista, kukista, medestä sekä hyönteisistä ja niiden toukista.
Esinetalletus

Talletus on sopimus, jolla talteenottaja sitoutuu säilyttämään tallettajan irtainta omaisuutta ja antamaan aikanaan omaisuuden takaisin tallettajalle tai hänen oikeudenomistajilleen. Talletuksesta voidaan periä korvaus tai se voi olla vastikkeetonta.
Säilytettäväksi jätetty omaisuus on tavallisesti rahaa, arvoesineitä tai arvopapereita, ja säilytyspalveluja tarjosivat aiemmin yleensä pankit. Myös päällysvaatteiden jättäminen vartioituun vaatesäilytykseen on talletussopimus.