stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
YYA (albumi)

| YYA Punatähdet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006
 Julkaistu: 2007
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: huumorimusiikki, poliittinen
 Levy-yhtiö: Punatähdet (CD)
Punatähtien muut julkaisut
| Tavoitematkat 2005 | YYA 2007 | Siperiaan 2009 |
YYA on  Punatähtien ensimmäinen pitkäsoittolevy.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Kalervo sekä sanoittanut Aatos ja Varma Kosto, ellei toisin mainittu.
Kappaleet > Ystävyyslaulut

YYA – 4.15
Pax Sovjetica – 3.54
Ei, ei EEC:lle! – 3.41 (säv. Kari Pietilä, san. Mauri Lehtovirta)
Kappaleet > Yhteistyölaulut

Uraliin (moottoripyörärakkautta) – 4.22 (säv. Kalervo ja Uljas, sov. Kalervo ja Ilkka Saarikoski)
Luokkakantainen rakkaus – 2.59 (säv. ja sov. Sauvo)
Pöksylähettiläät – 4.31
Voitonpäivä – 4.00
Havannaan – 4.08
Kappaleet > Avunantolaulut

Pätkätyöläinen (PAM-PAM-PAM!) – 3.52
Punainen patruuna – 3.52 (säv. ja sov. Rami-Jussi Ruodemäki)
Sputnik – 3.52 (säv. ja sov. Rami-Jussi Ruodemäki)
Zanele Muholi

Muholi vuonna 2011 International Gay and Lesbian Film Festivalilla.
Zanele Muholi (s. 19. heinäkuuta 1972 Umlazi, Durban) on eteläafrikkalainen taiteilija ja aktivisti.
Muholi opiskeli valokuvausta Johannesburgissa ja piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 2004. Muholi käsittelee töissään afrikkalaisia vähemmistöjä ja kuvaa arkistoa mustien lesbojen, trans- ja muunsukupuolisten kokemuksista. Muholi oli perustamassa vuonna 2003 järjestöä Forum for Empowerment of Woman.
Muholi on saanut palkintoja taiteesta, dokumentarismista ja humanitaarisesta valokuvauksesta. Hänen taidettaan on esitelty nykytaiteen merkittävimmissä näyttelyissä Documentassa ja Venetsian biennaalissa.
Palkinnot

Deutsche Börse Photography Prize -palkinto vuonna 2015
International Center of Photographyn Infinity Award -palkinnon vuonna 2016
Ylempi suolilievevaltimo

Ylempi suolilievevaltimo haaroineen
Ylempi suolilievevaltimo (lat. arteria mesenterica superior) haarautuu sisusvaltimorungon alapuolelta vatsa-aortasta, mutta munuaisvaltimoiden yläpuolelta. Se on pariton valtimo, joka vie hapekasta verta haimalle, ohutsuolelle, umpilisäkkeelle, umpisuolelle sekä nousevalle ja poikittaiselle paksusuolelle. Ylemmän suolilievevaltimon veri päätyy porttilaskimoon kierrettyään vatsaontelon elimissä. Porttilaskimosta veri kulkee maksaan puhdistettavaksi eli siitä poistetaan ruuansulatuskanavasta mahdollisesti imeytyneet mikrobit ja vierasaineet. Eläimillä vastaava valtimo on etumainen suolilievevaltimo (lat. arteria mesenterica cranialis).
Wirtz

Wirtz on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Arthur Wirtz (1901–1983), yhdysvaltalainen liikemies ja urheiluvaikuttaja
Bill Wirtz (1929–2007), yhdysvaltalainen miljonääri ja urheiluvaikuttaja
Carl Wilhelm Wirtz (1876–1939), saksalainen tähtitieteilijä
Florian Wirtz (s. 2003), saksalainen jalkapalloilija
Joseph Wirtz (1912–1991), ranskalainen yleisurheilija
Paul Wirtz, Ruotsin Pommerin varakuvernööri 1661–1664
Rocky Wirtz (1952–2023), yhdysvaltalainen urheiluvaikuttaja
W. Willard Wirtz (1912–2010), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja ministeri.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Ylempi toinen poskihammas

Ylemmät toiset poskihampaat
Ylemmät toiset poskihampaat ovat ihmisen hampaita yläleussa. Hampaat sijaitsevat ylempien ensimmäisten poskihampaiden takana ja mahdollisesti myös ylempien viisaudenhampaiden edessä. Kuten kaikilla poskihampailla, niiden tehtävänä on pureskella ruokaa.
Ylemmillä toisilla poskihampailla on yleensä neljä huippua. Näiden hampaiden maitohammas- ja pysyvien versioiden välillä on suuria eroja, vaikka ne ulkonäöllisesti näyttävätkin melko samanlaisilta.
Hammaslääkärikielessä kaikki toiset poskihampaat tunnetaan "seiskoina".
Ihmisen hampaat
| --- | --- |
Rakenne:   Hammaskiille  Hammasluu  Pulpa 
Hammastyypit:   Maitohampaat  Pysyvät hampaat Etuhampaat  Kulmahampaat  Välihampaat  Poskihampaat 
Ylähampaat:   1. etuhammas  2. etuhammas  Kulmahammas  1. välihammas  2. välihammas  1. poskihammas  2. poskihammas  Viisaudenhammas 
Alahampaat:   1. etuhammas  2. etuhammas  Kulmahammas  1. välihammas  2. välihammas  1. poskihammas  2. poskihammas  Viisaudenhammas
Zandvoort

| Zandvoort |
| --- | --- |
 Zandvoort aan Zee
 lippu:  vaakuna
 Zandvoort
 Koordinaatit: 52°22′00″N, 04°32′00″E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Pohjois-Hollanti
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  32,04 km²
Väkiluku (2007):  16 605
 – Väestötiheys:  518 as./km²
 
 www.zandvoort.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zandvoort on kunta Alankomaissa Pohjois-Hollannin provinssissa Pohjanmeren rannalla. Sinne on rautatieyhteys Haarlemista dyynialueen poikki.
Zandvoort on yksi Alankomaiden tärkeimmistä rantalomakohteista. Siellä on pitkiä hiekkarantoja sekä Alankomaiden tärkein moottoriurheilurata: Circuit Zandvoort.
Zandvoortissa on myös nudistiranta. Zandvoortin kunta koostuu Bentveldin sekä Zandvoortin yhteisöistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zandvoort Wikimedia Commonsissa
Kartta Zandvoortin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Yōkan

Yōkan
Yōkan (jap. 羊羹) on perinteinen japanilainen herkku. Se on hyytelömäinen leivos, joka on muotoiltu tyypillisesti suorakulmion tai neliön muotoisiin paloihin. Se on tehty punapaputahnasta, sokerista ja liivatteesta.
Erilaisia yōkanin versioita

Neri-yōkan on kiinteämpää, mikä johtuu siitä, että siinä on enemmän liivatetta. Tekstuuri on myös paksumpaa, kuin muissa versioissa yōkanista. Neri on kaikista yleisin ja tunnetuin yōkan-laji.
Mizu-yōkan on kevyempää ja sen tekemiseen käytetään enemmän vettä. Tästä tulee mizu-yōkanin nimikin, sillä "mizu" tarkoittaa japaniksi vettä. Mizu-yōkan tarjoillaan usein viileänä, ja on suosittu kesäherkku.
Mushi-yōkan on helpoiten valmistettava yōkan. Mushi-yōkan höyrytetään ja sen kiinteyttämiseen käytetään joko jauhoa tai kudzu-jauhetta. Mushi-yōkan valmistetaan höyrystimellä tai mikroaaltouunilla.
Imo-yōkan valmistetaan bataatista. Imo-yōkan kehitettiin, kun neri oli liian kallista. Höyrytetty bataatti sekoitettiin sokeriin ja se laitettiin jäähtymään neliönmuotoiseen astiaan. Näin syntyi samankaltainen tekstuuri, kuin yōkaneissa. Imo-yōkan on suosittu tuliainen Tokiosta.
Kastanja-yōkan on myös suosittu versio Japanissa. Tavallisesti kastanjat pilkotaan punapaputahnaan, mutta alueilla, joissa kastanjaa kasvaa paljon, tehdään yōkanit kokonaan kastanjoista.
Yōkanista on tehty myös useita eri makuisia versioita. Suola-yōkanissa lisätään suolaa punapaputahnaan. Muita makuvaihtoehtoja on muun muassa mansikka, luumu ja kurpitsa.
Etenkin neri-yōkan säilyy pitkään sokeripitoisuudensa vuoksi. Se säilyy vakuumipakattuna jopa yli vuoden huoneen lämmössä. Neri-yōkan on oivallinen hätävararuoka niin säilyvyytensä, kuin kaloripitoisuudensakin vuoksi.
Yōkanin historia

Sana “yōkan” oli alun perin Kiinassa termi lampaanlihakeitolle. Kun keitto jäähtyi, siinä oleva liivate jähmettyi ja muodosti hyytelömäisen tekstuurin, joka muistutti hieman yōkania nykymuodossaan. Kiinassa opiskellut japanilainen munkki toi yōkanin Japaniin joskus Kamakuran tai Muromachin aikakaudella, eli noin vuosien 1185-1573 välillä. Buddhalaiset munkit eivät kuitenkaan saaneet syödä lihaa, joten lampaanlihan reseptissä korvasi punapavut. Aluksi yōkania söivät vain munkit. Ajan saatossa siitä muodostui makea herkku, joka levisi tavallisenkin kansan keskuuteen.
Yōkanin valmistus kohosi huippuunsa noin 200 vuotta sitten. Samoihin aikoihin kuuluisa konditoria nimeltä Fujimura aloitti yōkanin valmistuksen. Fujimura on yhä voimissaan yōkaninvalmistajana, ja yksi puoti sijaistee Yushiman alueella Tokiossa. Fujimuran on sanottu olevan ensimmäinen neri-yōkanin valmistaja. Samoihin aikoihin he aloittivat myös mushi-yōkanin valmistuksen. Mushi-yōkan oli halvempaa, kuin neri, joten se oli hyvin suosittua kansan keskuudessa.
Mizu-yōkan kehitettiin vasta myöhemmin. Siitä tuli suosittu uudenvuoden juhlien jälkiruoka. Nikkōn kaupungissa Tochigissa on yhä tapana syödä uutenavuotena mizu-yōkania.
Yōkanin valmistus

Tyypilliseen yōkaniin tarvitaan liivatetta, vettä, sokeria tai fariinisokeria ja punapaputahnaa tai jotain muuta korvaavaa makua. Suosittuja makua antavia ainesosia on punapaputahnan lisäksi valkoiset pavut, bataatti, kastanjat, hedelmät sekä vihreä tee.
Kun yōkania aletaan valmistamaan, liivate kostutetaan ja kiehutetaan veteen. Liivateveteen lisätään sokeri ja sekoitetaan huolella. Seokseen lisätään makua antava ainesosa, sekoitetaan ja annetaan kiehua, kunnes seos kiinteytyy. Yōkan-seos kaadetaan yleensä suorakulmion muotoiseen muottiin ja annetaan jähmettyä huoneen lämmössä. Sen voi vaihtoehtoisesti laittaa myöhemmin myös jääkaappiin. Sitten se leikataan pieniksi paloiksi.
Japanilaiset tarjoavat yōkanin usein matcha-teen kanssa.
Imo-yōkania tarjoiltuna lautasella
Kehityksellinen kielihäiriö

Kehityksellinen kielihäiriö (engl. developmental language disorder, DLD) tarkoittaa kielellisiä vaikeuksia, jotka vaikeuttavat suoriutumista arjessa. Näkyvimmät ongelmat liittyvät vaikeuksiin ilmaista itseään puheella. Puhe voi olla niukkaa, epäkieliopillista tai epäselvää. Lisäksi puheen ymmärtäminen voi olla puutteellista, vaikka tätä ei välttämättä huomata kuin vasta kielellisten taitojen arvioinnissa tai tutkimuksessa.  Kehitykselliseen kielihäiriöön liittyvät vaikeudet ovat suhteellisen pysyviä ja näkyvät yleensä jossain muodossa koko yksilön eliniän. Kielellisillä vaikeuksilla on merkittävä vaikutus jokapäiväisiin sosiaalisiin tilanteisiin ja koulumenestykseen. Oikea-aikaisella kuntoutuksella taitoja voidaan kuitenkin vahvistaa ja tukea lapsen ja nuoren suoriutumista arjessa. Kielelliset vaikeudet eivät aiheudu autismin kirjon vaikeuksista, älyllisestä kehitysvammaisuudesta tai tunnetusta neurologisesta sairaudesta. Kehityksellinen kielihäiriö voi kuitenkin esiintyä näiden yhteydessä.
Luokittelu > Kielellisten vaikeuksien tyypit

Kehityksellinen kielihäiriö voi vaikuttaa useisiin kielen alueisiin. Häiriön aste kielen eri osa-alueilla voi vaihdella lapsesta toiseen. Erilaisia alatyyppejä on yritetty määritellä, mutta selkeitä kategorioita ei ole saatu kehitettyä. CATALISE-paneelin suositus oli, että häiriön selkeät alueet pitäisi arvioida ja dokumentoida jokaisella lapsella ja samalla tunnustaa, että eri lapsilla voi olla erilaiset ongelmien yhdistelmät. Kielen alueet, joilla vaikeuksia voi esiintyä ovat:
Kielioppi – Kielioppi on kyky yhdistää sanojen merkitysyksiköitä yhteen (morfologia) ja sanoja kieliopillisesti oikeiksi lauseiksi (syntaksi). Esimerkkejä morfologiasta ovat esimerkiksi verbien taivuttaminen lisäämällä kieliopillisia päätteitä tai prefiksien ja suffiksien käyttö. Lauseen ymmärtämisessä voi myös olla haasteita. Lapsella voi olla vaikeuksia ymmärtää sanajärjestyksen aiheuttamia muutoksia (esimerkiksi mikä on sininen lauseessa ”kynä kengän päällä on sininen”). Lapsella voi myös olla taipumus käyttää yleistietoa merkityksen selvittämiseen ennemmin kuin kielellisiä vihjeitä. Lapsella voi myös olla ongelmia tulkita monikon tai aikamuotojen kieliopillisia tunnuksia.
Semantiikka – Semantiikka tarkoittaa kykyä ymmärtää sanojen merkitys ja ilmaista merkitys yhdistämällä sanoja toisiinsa. Lapsilla, joilla on kehityksellinen kielihäiriö, on usein suppea sanavarasto, ja käytössä voi olla vain rajattu valikoima sanoja, joilla on suhteellisen yleinen merkitys.
Sananlöytäminen – Sananlöytämisen vaikeudessa lapsi voi tietää sanan mutta ei pääse siihen käsiksi. Ilmiötä kuvataan usein sanomalla: ”Se on aivan kielen päällä, mutten juuri nyt saa sitä mieleeni”.
Pragmatiikka – Pragmatiikka on kyky valita kontekstiin sopiva viesti tai tulkita toisten viestejä kontekstissa. Pragmaattisissa vaikeuksissa kielen sisältö ei sovi ympäristöön tai sosiaaliseen kontekstiin; ymmärrys voi olla liian kirjaimellista; lapsi voi höpöttää taukoamatta tai ei osaa vuorottelua keskustelussa eikä pysy aiheessa.
Diskurssi – Diskurssi on lausetta ylempänä oleva kielen taso. Diskurssin vaikeuksissa lapsella voi olla rajallinen kapasiteetti tarinan kertomiseen tai tapahtumien kuvailuun loogisessa järjestyksessä.
Kuulomuisti ja oppiminen – sanojen ja lauseiden muistamisen vaikeudet voivat vaikeuttaa uuden sanaston oppimista ja pitkien tai monimutkaisten lauseiden ymmärtämistä.
Fonologia – Fonologia käsittelee äänteiden yhdistelyä sanoissa. Fonologian ongelmista kärsivän lapsen on vaikea erottaa tiettyjä puheäänteitä. Esimerkiksi /t/ ja /k/ voivat sekoittua, jolloin sanasta ”takki” voi tulla ”kakki”. Tällainen vaikeus on tyypillistä pienellä lapsella, mutta se häviää yleensä 4–5-vuotiaana. Puheen ymmärrettävyys kärsii, jos joitain puheäänteitä ei osaa tuottaa tarkasti. Lisäksi fonologisen tietoisuuden puute eli kyvyttömyys tunnistaa äänteitä sanoissa voi johtaa lukivaikeuksiin.
Luokittelu > Kehityksellinen kielihäiriö ja puheen motoriset häiriöt

Puhe on äänteiden tuottamista, ja se voi häiriintyä monesta eri syystä. Taustalla voi olla rakenteellinen ongelma, esimerkiksi huuli- tai suulakihalkio, neurologinen ongelma, joka vaikuttaa puheen motoriseen kontrolliin (dysartria), tai vaikeus erotella äänteitä kuulovian takia. Äännevirheet ovat tyypillisiä pienillä lapsilla. Näitä artikulaation häiriöitä ei pidä sekoittaa kielellisiin vaikeuksiin, joissa ongelma on kyvyssä valita ja yhdistää kielellisiä elementtejä merkityksen välittämiseksi ja kyvyssä ymmärtää merkitystä. Puheen häiriöt voidaan erottaa kielen häiriöistä, mutta ne voivat esiintyä myös yhdessä. Kun lapsi ei pysty tuottamaan toisistaan selvästi erottuvia äänteitä ilman selkeää syytä, pidetään tätä tyypillisesti kielellisenä vaikeutena, joka vaikuttaa kykyyn oppia fonologisia kontrasteja. Puheäänteiden tuoton ongelmista käytetty luokitus ja terminologia ovat herättäneet vilkasta keskusrelua. Käytännössä on usein vaikea erottaa fonologisia häiriöitä ja puheen tuottamisen häiriöitä. Tuntemattomasta syystä johtuva puheen tuottamisen häiriö ilman muita kielellisiä ongelmia on melko yleinen syy puheterapiaan. Nämä ongelmat ratkeavat yleensä 4–5 vuoden iässä puheterapiassa eivätkä siten vastaa kehityksellisen kielihäiriön kriteereitä. Jos vaikeudet jatkuvat viidennen ikävuoden jälkeen, niihin liittyy usein laajempia kielellisiä vaikeuksia ja niiden ennuste on huonompi. Tällöin on sopivaa puhua puheen tuottamiseen painottuvasta kehityksellisestä kielihäiriöstä.
Luokittelu > Kehityksellinen kielihäiriö ja muut neurologiset häiriöt

Kehityksellinen kielihäiriö esiintyy usein tuntemattomasta syystä aiheutuvien lievempien neurologisten häiriöiden kanssa, esimerkiksi ADHD:n, kehityksellisen lukemisvaikeuden eli dysleksian tai kehityksellisen koordinaatiohäiriön yhteydessä. Nämä eivät estä kehityksellisen kielihäiriön diagnoosia, mutta ne pitäisi huomioida liitännäishäiriöinä.
Riskitekijät

Kehityksellisellä kielihäiriöllä on vahva geneettinen tausta. Luotettavinta tutkimusta asiasta on tehty kaksostutkimusmenetelmällä. Kaksoslapset jakavat saman kotitaustan, mutta heidän kielelliset kykynsä voivat erota huomattavasti. Näin käy etenkin epäidenttisillä kaksosilla, sillä heillä on erilaiset geenit. Identtiset kaksoset jakavat samat geenit, ja he ovat yleensä kielellisiltä kyvyiltään enemmän toistensa kaltaisia kuin epäidenttiset kaksoset. Kehityksellisen kielihäiriön oirekuva voi vaihdella vaikeuden ja pysyvyyden osalta identtisillä kaksosillakin, mikä viittaa siihen, että myös ei-geneettiset tekijät vaikuttavat häiriöön. On kuitenkin harvinaista, että identtisistä kaksosista toisella olisi kehityksellinen kielihäiriö ja toisen kieli kehittyisi tyypillisesti.
Suurta innostusta herätti, kun kehityksellisen kielihäiriön omaavan suvun jäseniltä löytyi mutatoitunut FOXP2-geeni. Tutkimuksissa kuitenkin havaittiin, että vaikka kehityksellinen kielihäiriö on periytyvää, se ei aiheudu mutaatiosta FOXP2-geenissä tai muissakaan geeneissä. Tämänhetkinen tutkimustieto toteaa, että monet eri geenit voivat vaikuttaa kielen oppimiseen ja että kehityksellinen kielihäiriö on seurausta haitallisten riskitekijöiden kasautumisesta, vaikka yksittäisen tekijän vaikutus voi olla hyvin pieni. FOXP2-geenin toimintamallin tutkiminen on kuitenkin auttanut tunnistamaan muita yleisiä geneettisiä variantteja samoissa neuraalisissa verkostoissa, jotka voivat osaltaan olla kehityksellisen kielihäiriön taustalla.
Kielellisillä vaikeuksilla on yhteys useisiin tekijöihin kotiympäristössä. Usein oletetaankin, että kyseessä on kausaalinen yhteys, jossa heikko kielellinen viriketaso johtaa heikkoihin kielellisiin taitoihin. Kaksostutkimuksissa on kuitenkin osoitettu, että samassa kotiympäristössä kahdella lapsella voi olla hyvinkin erilaiset kielelliset taidot. Muita selittäviä tekijöitä kotiympäristön ja kielellisten taitojen väliseen yhteyteen on siis etsittävä. Kehityksellisen kielihäiriön diagnoosin lapsena saaneiden henkilöiden koulutustaso jää usein matalaksi  ja heidän lapsillaan voi olla geneettinen riski kielen vaikeuksille . Yksi tunnettu ei-geneettinen kielen kehitykseen mahdollisesti haitallisesti vaikuttava tekijä on asema suuren sisarusparven nuorimmaisena.
Riskitekijät > Liitännäistekijät

Pitkään on tiedetty, että kehityksellistä kielihäiriötä esiintyy pojilla 3–4 kertaa enemmän kuin tytöillä. Sukupuolten välinen ero ei kuitenkaan ole näin selvä epidemiologisissa tutkimusaineistoissa, mikä voi viitata siihen, että tytöillä on samoja ongelmia, mutta ne jäävät havaitsematta. Sukupuolten välisen eron syytä kehityksellisessä kielihäiriössä ei vielä tunneta.
Kehitykselliseen kielihäiriöön liittyy usein heikot motoriset taidot.
Kehityksellinen kielihäiriö ei yleensä näy aivokuvauksissa selkeinä poikkeavuuksina, vaikka kvantitatiivisissa vertailuissa on havaittu eroja aivojen koossa ja valkoisen ja harmaan aineen suhteissa tietyillä aivoalueilla. Joissain tapauksissa on havaittu epätavallisia aivopoimuja. Tähän mennessä ei ole löydetty selkeää neuraalista tunnusmerkkiä kehitykselliselle kielihäiriölle, vaikka joissain tutkimuksissa on havaittu subkortikaalisten järjestelmien osallisuus asiaan. Aivojen erot kehityksellisessä kielihäiriössä ja tyypillisessä kehityksessä ovat hienovaraisia, ja ne voivat mennä päällekkäin muissa neurologisissa sairauksissa havaittujen epätyypillisyyksien kanssa.
Diagnoosi

Kehityksellinen kielihäiriö määritellään vain oirekuvaan perustuen, biologista testausta ei ole. Kehityksellinen kielihäiriö diagnosoidaan, jos seuraavat kolme kriteeriä täyttyvät:
Lapsella on kielellisiä vaikeuksia, jotka vaikeuttavat jokapäiväistä kommunikaatiota tai oppimista.
Lapsen kielelliset vaikeudet eivät todennäköisesti häviä viidennen ikävuoden jälkeen.
Kielelliset vaikeudet eivät liity tunnettuihin neurologisiin tiloihin tai sairauksiin, kuten aivovaurioon, degeneratiivisiin neurologisiin sairauksiin, geneettisiin sairauksiin, kromosomihäiriöihin, kuten Downin syndrooma, sensorineuraaliseen kuulovikaan, autismin kirjon häiriöön tai älylliseen kehitysvammaan.
Tutkimus- ja epidemiologisista syistä ensimmäisen kriteerin dokumentointiin on kielen arvioinnissa käytetty tarkkoja rajoja. Tomblin ym. ehdottivat EpiSLI-kriteeriä, joka koostuu viidestä osa-alueesta: kielen kolmesta alueesta (sanasto, kielioppi, kerronta) ja kahdesta modaliteetista (ymmärtäminen, tuottaminen). Jos lapsen tulos on alimman 10 prosentin joukossa kahdella tai useammalla osa-alueella, hänellä on kielellinen vaikeus.
Toinen kriteeri, kielen ongelmien pysyvyys, voi olla vaikeaa havaita pienellä lapsella. Pitkittäistutkimukset ovat osoittaneet, että ongelmat lieventyvät helpommin lapsilla, joiden ongelmat rajoittuvat kielen tuottamiseen pikemminkin kuin ymmärtämiseen. Lisäksi, jos lapsella on vaikeuksia vain yhdellä edellä mainituista kielen alueista, hänen edistymisensä on yleensä parempaa kuin jos kielen ongelmia on useammilla alueilla.
Kolmas kriteeri on, että kehityksellinen kielihäiriö ei liity toiseen neurologiseen tilaan, kuten geneettiseen oireyhtymään, sensorineuraaliseen kuulovikaan, neurologiseen sairauteen, autismin kirjon häiriöön tai älylliseen kehitysvammaan, jotka CATALISE-paneeli määritteli erotusdiagnooseiksi. Näihin tiloihin liittyvät kielelliset vaikeudet pitää arvioida, ja niihin täytyy tarjota sopivaa väliintuloa. Terminologisesti ne erotellaan kehityksellisestä kielihäiriöstä siten, että esimerkiksi autismin kirjon yhteydessä diagnoosi olisi ”autismin kirjoon liittyvä kielellinen vaikeus”. Diagnoosien erottelun taustasta lisää: Bishop (2017).
Diagnoosi > Arviointi

Yleensä joko vanhemmille, neuvolan tai päivähoidon henkilökunnalle herää huoli lapsen kielen, puheen tai vuorovaikutuksen taidoista. Tällöin on syytä ottaa yhteys oman kunnan puheterapeuttiin. Toisinaan puheterapeutin arvioon pääsemiseksi tarvitaan lääkärin tai terveydenhoitajan lähete. Ensimmäinen askel on ottaa yhteyttä omaan terveyskeskukseen, jossa osataan neuvoa, kuinka puheterapeutin arvioon pääsee. Ne lapset, joiden vaikeudet vaikuttavat pitkäaikaisilta, laajoilta tai vaikeilta, tarvitsevat tarkempaa tutkimusta kuin mitä terveyskeskuksessa voidaan tehdä. Tämän vuoksi terveyskeskuksen puheterapeutti voi ohjata perheen jatkotutkimuksiin erikoissairaanhoitoon. Erikoissairaanhoidossa tapahtuvasta arvioinnista vastaa Suomessa moniammatillinen tiimi, johon kuuluu ainakin lasten kielellisiin vaikeuksiin perehtynyt lääkäri, (esimerkiksi foniatri), psykologi tai neuropsykologi ja puheterapeutti. Tiimiin voi kuulua myös toimintaterapeutti, sosiaalityöntekijä, varhaiskasvatuksen erityisopettaja, fysioterapeutti tai kuntoutusohjaaja. Diagnoosi annetaan moniammatillisen tiimin yhteistyönä.
Puheterapeutin arvio niin perusterveydenhuollossa terveyskeskuksessa kuin erikoissairaanhoidossa sisältää tyypillisesti ainakin lapsen huoltajan haastattelun, lapsen havainnoinnin strukturoimattomassa ympäristössä ja standardoituja kielitestejä. Myös kuulo on syytä tutkia. Puheterapeutit käyttävät usein myös vapaamuotoisia arviointimenetelmiä, kuten puhenäytteitä, varsinaisen testauksen täydentäjinä antamaan kuvaa lapsen kielestä luonnollisemmassa kontekstissa. Puhenäyte voi olla esimerkiksi keskustelu tai kertomuksen uudelleenkerronta.
Arviointimenetelmät, jotka vanhempi tai opettaja voi toteuttaa, voivat olla hyödyllisiä tunnistettaessa tarkempaa tutkimusta tarvitsevia lapsia ja arvioitaessa lapsen suoriutumista arjen kommunikointitilanteissa. ESIKKO – Lapsen esikielellisen kommunikaation ja kielen ensikartoitus on tarkoitettu 6–24 kuukauden ikäisten lasten esikielellisen kommunikaation ja varhaisen kielen kehityksen arviointiin ja seurantaan. Sitä käytetään monin paikoin esimerkiksi neuvoloissa. Lasten ja nuorten kommunikointitaitojen kysely (Children’s Communication Checklist, CCC–2) on vanhemman täyttämä kyselylomake jokapäiväisen kielen käytöstä yli 4-vuotiaille lapsille, joilla on lausepuhetta.