stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Avaruusromu
Seuranta maasta

Merkittävin avaruuden seurantakalusto on Yhdysvaltain ja Kanadan ilmapuolustuksella North American Aerospace Defense Commandilla. Vuonna 2010 Australia oli pääsemässä Yhdysvaltain avaruusseuranta-aseman kotipaikaksi.päivitettävä Australiasta nimittäin näkee eteläisen taivaan, ja lisäksi se voi olla edullinen paikka Yhdysvalloille Kiinan avaruustoiminnan seuraamiseen.
Avaruudessa olevaa avaruusromua voidaan seurata Maasta käsin, jos se on tarpeeksi kookasta. National Aeronautics and Space Administration käyttää seurantaan tutka- ja kaukoputkiverkostoaan. Sen avulla voidaan havaita kaikki 30 cm suuremmat kappaleet geosynkroniselta radalta ja keskimäärin 5–10 cm:n tai suuremmat kappaleet matalilta kiertoradoilta.
Euroopan avaruusjärjestö valvoo avaruusromua. Valvontaan käytetään muun muassa Saksassa Bonnin lähellä sijaitsevaa TIRA-tutkaa (Tracking and Imaging Radar). Sen 34-metrisen lautasantennin avulla voidaan havaita jopa 2 cm:n kokoinen kappale 1 000 kilometrin etäisyydeltä. Seurantaan on käytetty myös Norjan EISCAT-tutkia (European Incoherent Scatter Radar) Tromsössä ja Lonyearbyenissä Huippuvuorilla. Näillä tutkilla päästään matalilla radoilla 2 cm tarkkuuteen. Osa Euroopan avaruusjärjestön avaruusromumittauksista tehtiin 1990-luvun lopussa Sodankylästä EISCAT-tutkalla. Ranskan sotilaallinen Grand Réseau Adapté à la Veille Spatiale -tutka ja Saksan sotilaallinen tutka seuraavat muun muassa avaruusromua Euroopan unionin alueen yläpuolella.
Kaikkiaan Maasta käsin voidaan seurata 19 000 kiertolaisen liikettä.milloin? Muiden kappaleiden todennäköisen olemassaolon arvioinnissa joudutaan turvautumaan laskennallisiin malleihin.
Seuranta avaruudessa

Matalien kiertoratojen mikrometeoriitti- ja avaruusromutörmäyksistä on saatu tarkinta tietoa National Aeronautics and Space Administrationinin Long Duration Exposure Facility -satelliitista. Se oli kiertoradalla maalitauluna 68 kuukautta ja tuotiin takaisin sukkulalla. Myös Euroopan avaruusjärjestön Eureca-alus ja Hubblen aurinkopaneelit on tuotu maahan avaruussukkulalla, ja niiden saamia osumia on analysoitu. Suomalainen DEBIE-laite mittaa Euroopan avaruusjärjestön PROBA-satelliitilla tällaisia törmäyksiä. Kansainvälisellä avaruusasemalla on ollut laitteen uudempi versio DEBris In Orbit Evaluator.
Lokakuussa 2010 Kansainvälinen avaruusasema teki väistöliikkeen, jottei olisi törmännyt käytöstä poistettuun National Aeronautics and Space Administrationinin UARS-kaukokartoitussatelliittiin. Lähimmillään Kansainvälinen avaruusasema ja avaruusromu olivat kahden kilometrin etäisyydellä toisistaan.
Avaruusromun pysyvyys

Geostationaarisilla radoilla oleva romu kiertää maata kymmeniä tuhansia vuosia. Etäisillä kiertoradoilla ei ole juurikaan häiritseviä tekijöitä, kuten ilmakehän kitka ja aurinkotuuli, jotka muokkaavat matalammilla radoilla olevien kappaleiden ratoja huomattavasti voimakkaammin. Muutaman sadan kilometrin korkeudessa oleva kappale pysyy radallaan vuosia, mutta jo lähellä 1 000 kilometrin korkeutta radalla pysymisen aika kasvaa voimakkaasti, ja kappale saattaa pysyä radallaan satakin vuotta.
Ilmakehään putoava avaruusromu tuhoutuu yleensä kokonaan. Ilmakehän kitka kuumentaa kappaletta voimakkaasti, ja syntyvä energia vapautuu valona. Romun palaminen ilmakehässä muistuttaa melko paljon meteorin tuloa ilmakehään. Maahan palaava avaruusromun kappale näyttää tulipyrstöiseltä valopallolta. Avaruusromu voi olla suurta meteoria värikkäämpi, koska satelliiteissa käytetään eksoottisempiakin metalleja, jotka palavat erivärisillä liekeillä. Ilmiö voi säkenöidä taivaalla useiden minuuttien ajan.
Avaruusromun pysyvyys > Avaruusromujen paluita

Avaruusalusten hautausmaa eteläisellä Tyynellämerellä
Sputnik 2 -satelliitin paluu ilmakehään tapahtui 14. huhtikuuta 1958. Tuloksena oli säkenöivä valoilmiö, joka havaittiin New Yorkista aina Etelä-Amerikan pohjoisosiin saakka.
Kosmos 194 -satelliitin palo ilmakehässä tapahtui 9. joulukuuta 1967. Taivaalla nähtiin Suomessakin kirkas tulipallo, joka kulki lännestä itään. Valoilmiö hehkui ja säkenöi taivaalla minuutin ajan. Satelliitin palasia löydettiin jälkeenpäin Kuopion läheltä ja Kiteeltä.
Neuvostoliiton ydinkäyttöisen Kosmos 954 -satelliitin putoaminen Kanadan luoteisosiin tapahtui 24. tammikuuta 1978. Satelliitin ydinreaktorin irrotusmekanismi ei ollut toiminut, ja satelliitti putosi voimanlähteineen asumattomalle alueelle. Satelliitin radioaktiiviset jäännökset iskeytyivät talviseen erämaahan.
National Aeronautics and Space Administrationinin Skylab-avaruusasema paloi ilmakehässä 11. heinäkuuta 1979 Intian Valtameren yläpuolella, jolloin tuloksena oli kirkas säkenöivä valopallo, joka hohti kaikissa sateenkaaren väreissä. Tämän avaruusaseman raskaimpia kappaleita, jotka eivät ehtineet palaa ilmakehässä, putosi myös Australiaan.
Mir-avaruusaseman suunnitelman mukainen alasajo Tyyneen valtamereen 23. maaliskuuta 2001. Tyynessä valtameressä on alue, johon suuret, matalan kiertoradan missionsa päättäneet avaruusalukset pudotetaan.
Upper Atmosphere Research Satelliten (UARS) suunniteltu putoaminen 24. syyskuuta 2011. Osa satelliitista paloi ilmakehässä, mutta suurimmat kappaleet putosivat Tyyneen valtamereen.
Avaruusromun poistaminen

Matalalla Maan kiertoradalla olevaa avaruusromua voidaan poistaa lähinnä ohjaamalla se putoamaan Maahan. Esimerkiksi laserilla voidaan muuttaa romukappaleen kiertorataa siten, että se törmää Maahan. Laserilla höyrystetään kappaleen pintaa siten, että vapautuva hiukkaussuihku toimii rakettimoottorina ja muuttaa kappaleen lentorataa toivotulla tavalla.
Tämä kaikki on tarpeen, sillä laukaistujen piensatelliittien määrä on viime vuosina kasvanut räjähdysmäisesti. Avaruusromun määrä aiheuttaa jo nyt ase-, ilmailu- ja avaruusteollisuuskonserni Lockheed Martin arvion mukaan satoja vaaratilanteita satelliiteille päivässä. Jotta ihmiskunta voi joskus lähteä toden teolla valloittamaan avaruutta, sen pitää yrityksen mukaan ensin siivota oma etupihansa.
Avaruusromun poistaminen > Hankesuunnitelmia

Venäläinen avaruusteknologiayhtiö Energija ilmoitti saaneensa 60 miljardia ruplaa (noin 2 miljardia dollaria) vastaavan rahoituksen geostationaarisen radan "siivoamisesta" vuodesta 2023 lähtien. Se aikoo kehittää ydinkäyttöisen aluksen, jonka avulla pudotetaan 15 vuodessa Tyyneen valtamereen 600 kuollutta satelliittia. Tähän toimintaan voi liittyä juridisia ongelmia muun muassa siksi, että geostationaarisen radan toimivista ja kuolleista satelliiteista suuri osa kuuluu Yhdysvaltain ilmavoimille.
Los Alamosin kansallinen laboratorio esitti vuonna 2011 avaruusromun siivoamista laserilla, joka voisi toimia myös avaruusaseena. Maaliskuussa 2011 Yhdysvaltain ilmavoimat ehdotti kansainvälistä sotilaallista yhteistyötä avaruusromun siivoamiseen.  2015 Kansainväliselle avaruusasemalle on ehdotettu asennettavaksi lasereita avaruusromun poistamiseksi.  Asemella vuonna 2017 vietäväksi aiottua EUSO-satelliittia käytettäisiin romukappaleiden havitsemiseen. Vuonna 2018 myös Kiina ehdotti laserin käyttöä romun siivoamiseksi.
Avaruuden puhdistamiseen etsitään ratkaisuja ympäri maailmaa, niin virastoissa kuin yksityisissä yrityksissä. Singaporessa Astroscale -yritys on kehittänyt satelliittia, joka magneettien avulla kaappaisi romunkappaleita ja työntäisi ne Maan ilmakehään, jossa ne palaisivat.
Euroopan avaruusjärjestöllä on käynnissä oma avaruuden putsausohjelma e.Deorbit, jonka tarkoituksena on ottaa haltuunsa epäkunnossa olevat satelliitit ja hallitusti tuhota ne Maan ilmakehässä. Tammikuussa 2018 Euroopan avaruusjärjestö selvitti parhaita keinoja operaation toteuttamiseksi. Vaihtoehtoina on muun muassa jättikokoinen verkko, harppuuna ja robottikoura.
Tavoitteet avaruusromun vähentämiseksi ovat esillä myös Suomen avaruuslainsäädännössä, joka tulee voimaan tammikuun lopussa 2018. Jokaisella satelliitteja avaruuteen lähettävällä suomalaisyrityksellä pitää olla suunnitelma avaruusromun syntymisen ehkäisemiseksi. Lisäksi niiden pitää raportoida viranomaisille toiminnan ympäristövaikutuksista niin maan pinnalla, ilmakehässä kuin avaruudessa.
Palaminen ilmakehässä

Valtaosa avaruusromusta ja myös muusta käytöstä poistetusta materiaalista palautetaan ilmakehään, jossa se ainakin pääosin palaa. Pääosa kappaleiden aineksesta kaasuuntuu noin 85 korkeudessa. Suuri osa kokonaisainemäärästä on alumiinia. Vuoden 2024 tutkimuksessa arvioitiin ilmakehään kerääntyvää alumiinin määrää. Tutkimuksen mukaan, jos suunnitellut laukaisu- ja palautusmäärät (erityisesti ns. megakonstellaatiot) toteutuisivat, niin 2030 vuosittain palaavan massan arvioidaan olevan 3200 tonnia vuodessa. Tästä vapautuisi noin 630 tonnia alumiinioksideja ilmakehään, eniten noin 85 km korkeuteen.  30 vuodessa alumiini laskeutuisi otsonikerroksen korkeudelle ja alkaisi hajoittaa otsonia. Alumiinioksidi ei kulu reaktiossa, vaan sen vaikutuksen väheneminen veisi toiset 30 vuotta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ursa: satelliittien paluita (Arkistoitu – Internet Archive)
Satellite reentries
Satellite decays
Aerospace: Center for Orbital and Reentry Debris Studies (Arkistoitu – Internet Archive)
Tähdet ja avaruus -lehden numero 6/2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
NASA Orbital Debris Program Office
Aurejärvi (järvi)

| Aurejärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Parkano
Koordinaatit:  62°02′29″N, 23°21′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Aurejärven valuma-alue (35.57)
Laskujoki:  Aurejoki 
Järvinumero:  35.573.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  155 m 
Rantaviiva:  106,333 km 
Pinta-ala:  21,1738 km² 
Tilavuus:  0,15631125 km³ 
Keskisyvyys:  7,39 m 
Suurin syvyys:  38,6 m 
Valuma-alue:  200,4 km² 
 fiAurejärvi 
Aurejärvi  on Pirkanmaalla Parkanossa ja Ylöjärven Kurussa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Aurejärvi on osa Aurejärven aluetta. Aurejärvi on myös järven etelärannalla sijaitsevan kylän nimi.
Maantietoa > Yleistä

Järven pituus on 13,7 kilometriä, leveys 3,7 kilometriä ja sen pinta-ala on 21,2 neliökilometriä. Se sijaitsee Kyrösjärvestä 25 kilometriä pohjoiseen Parkanon ja Ylöjärven väisellä rajalla pitkänä pohjois-eteläsuuntaisena järvenä. Aurejärveen laskee vesiä varsin pieneltä valuma-alueelta. Yhdessä järven vesialtaan tilavuuden kanssa tämä näkyy veden hitaana vaihtumisena. Järven vesien laskennallinen keskiviipymä on 1 748 vuorokautta eli 4,8 vuotta. Aurejärven luonto on ilmeeltään erämainen ja se sijaitsee Suomenselän vedenjakajalla.
Maantietoa > Saaret

Järven vesialtaan pohja on syvyysvaihteluiltaan monipiirteinen. Pienialaisten syvänteiden välissä on saaria, jotka rikkovat Aureenselän pienempiin aukkoihin. Suurimpia saaria ovat etelästä lukien puoli kilometriä pitkä ja autio Vuohisaari, sitten on Vekaranniemi, jonka kannas on katkaistu kapealla kaivannolla, ja edelleen Ruuhisaari, Lehtisaari ja Korkeasaari. Neljä viimeksi mainittua sijaitsevat Raattaniemi-Vekaranniemen Natura 2000-alueella. Parkanon puolella sijaitsee vielä Majasaari, jossa on vapaa-ajan asuntoja. Hieman pohjoisempana sijaitsevat Lokansaaret, jossa Parkanon raja kääntyy pohjoiseen. Raja ohittaa suuremman Riihisaaren sen itäpuolelta ja Aureselällä olevat Iso ja Vähä Selkäsaaret niiden länsipuolelta. Lokansaaret ja Selkäsaaret kuuluvat myös manittuun suojelualueeseen. Heti järven puolivälin eteläpuolella sijaitsee saarien rypäs, jossa on Jänissaari, Syväsaari, Pöykänsaari, Korpisaari, Vuohisaari ja Mustikkasaari. Saarien pohjoispuolella sijaitsevat Pöykänselkä ja Uljaanselkä, jossa on Siikamon saari. Riitinniemen edusta on kivikkoinen ja siellä on myös saaria. Lokansaarien pohjoispuolella on vielä Multasaari ja Kartiskasaari sekä Kukkula- ja Mustikkasaari. Kiisonperä on järven pohjoinen lahti, jota vartioi viimeisenä Kiisonsaari.
Maantietoa > Järviallas

Järven syvyysvaihtelut ovat Suomen oloissa tavallista syvemmät. Eteläpäässä olevassa Linnanlahdessa on yli 11 metriä syvää. Korkeasaaren edustalla on 19 metrin syvänteet, joista toinen jatkuu Lokansaarille asti. Ison Selkäsaaren eteläpuolella on 15 metriä syvää ja pohjoispuolella melkein 20 metriä syvää. Vähä Selkäsaarelta alkava ja Pöykänselälle jatkuva syvänteessä syvyys vaihtelee 20–40 metrin välillä. Esimerkiksi Pöykänsaarella on melkein joka suunnassa yli 30 metriä syvää. Siikamon välistä etelään yli Uljaanselän jatkuu toinenkin syvänne Pöykänselälle. Se on noin 20–40 metriä syvä. Järven syvimmäksi kohdaksi on ilmoitettu Pöykänsaaren pohjoispuolella oleva syvänne, jossa on 38,6 metriä syvää.
Maantietoa > Rannat

Järven ympäristön kallioperän muodostavat happamat syväkivilajit, jonka muodostaman kilven halkaisee emäksinen gabro- ja dioriittiesiintymä. Kallion murroslinjat ovat loivapiirteisiä. Kallioperän peittää yhtenäinen moreenipeite, jota kalliopaljastumat rikkovat vain harvoin. Järven rannat ovat siten pääasiassa moreenirantoja.
Rantaviivan pituus on 106 kilometriä, koska se polveilee muodostaen monia niemiä ja lahtia. Myös lukuisat saaret lisäävät rantaviivan pituutta. Erityisiä lahtia on muutama. Järven eteläpäässä sijaitsee Linnanlahti, joka muodostaa kuin oman järvialtaansa Vekaraniemen taakse. Sen rannalla on paljon vapaa-ajan asuntoja. Itärannalla sijaitsee Mertuulammi, jonka lahdensuu on vain noin 10 metriä leveä. Lampeen tai lahdenpohjaan laskee Pitkäjärven valuma-alueen laskujoki. Itärannalla Itä-Aureen kohdalla sijaitsee Saksanlahti, jonka 70 metriä leveä lahdensuu sulkee sisäänsä laajan ja asutun lahden. Järven pohjoisosassa laskee Vähä Mustajärven valuma-alueen laskuoja Riitinoja haarautuen sekä Riitinlahteen että Riitinniemen länsisivulle. Kiisonperä on pitkä ja kapeneva lahti, jonka lahdenpohjaan Iso Tervajärven valuma-alue laskee vetensä. Jänislahti sijaitsee Suksilahden perällä ja Jänsilahteen laskee pienen Jänisjoen valuma-alueen laskuoja. Tämän eteläpuolella sijaitsee vielä Kuirinlahti, joka muodostaa oman altaansa ja mihin on rakennettu paljon vapaa-ajan asuntoja. Järven eteläpää on saarien ja lahtien muodostama sokkelinen lahti, josta Aurejärven laskujoki saa alkunsa. Sen nimi on Aurejoki ja se juoksee Käärmelammin ja Saunalammin kautta ensimmäiseen koskeensa.
Maantietoa > Asutus

Järvellä on keskiajalla vieraillut usein kalastajia ja se on siksi jaettu Parkanon ja Kurun pitäjien kesken. Sen rannat eivät kuitenkaan ole olleet peltoviljelyyn soveliaita, koska rantaan päättyviä peltoja on vain muutamassa paikassa. Eniten asukkaita asuu Aurejärvellä ja Aurekoskella järven lounaiskulmassa. Seututie 332 on keränyt asukkaita Länsi-Aureeseen, joka jää kauemmaksi järven vaikutuspiiristä, samoin kuin Itä-Aureen kirkonkylä.
Luonto > Aurejärven Natura 2000- alue

Aurejärven Natura 2000-alue (FI 0321008) sijaitsee sekä Kurussa että Parkanossa. Sen pinta-ala on 717 hehtaaria, mutta nuorena Natura-alueena sillä ei ole vielä hoitosuunnitelmaa. Aluetta on suunniteltu laajennettavaksi käsittämään lähes koko järven pohjoisosaa Riitinniemen tasalta pohjoiseen.
Luonto > Raattaniemi-Vekaranniemen Natura 2000 -alue

Raattaniemi-Vekaranniemen Natura 2000-alue (FI 0321003) koostuu suuresta Hirsiniemen alueesta, Vekaraniemen alueesta sekä Selkässarista, Pääskysaaresta, Lokansaarista, Korkeasaaresta, Lehtisaaresta ja Ruuhisaaresta. Alueeseen ei sisälly järven vesialueita.
Luonto > Linnut ja kalat

Järvellä pesivät muun muassa kalatiira, kuikka ja selkälokki, ja sen ympäristössä esimerkiksi tiltaltti, pohjantikka, metso ja riekko. Järveen on istutettu runsaasti siikaa, kuhaa ja järvilohea. Ei tiedetä varmuudella, lisääntyvätkö siika ja lohi järvessä. Tärkein saaliskala on muikku ja sitten ahven ja hauki. Siikakanta on tyydyttävä, mutta taimen- ja rapukannat heikkoja.
Luonto > Kanahudannevan turvetuotanto

Kanahudannevan turvetuotantoalue on pinta-alaltaan noin 36 hehtaaria. Tuotantoalueen vaikutukset Aurejärveen ovat pienet. Suon kuivatusvesien mukana kulkeutuu järveen 1 300 kilogrammaa kiintoainetta vuodessa, josta poistuu osa ja jäljelle jää 860 kilogrammaa. Tämä on noin 1% järven luontaisesta kuormituksesta. Myös Iso-Tervajärven valuma-alueella sijaitsevlta 64 hehtaarin Talasnevan turvetuotantoalueen kuivatusvedet kulkeutuvat Aurejärven pohjoisosaan. Vähä Mustajärven valuma-alueella sijaitsevat Nimetönnevan- ja Sammakkolamminnevan tuotantoalueiden pinta-alat ovat yhteensä 58 hehtaaria.
Luonto > Vedenlaatu

Aurejärven valuma-alue on suo- ja metsävaltaista ja siinä on peltomaata suhteellisen vähän. Vesi on siksi väriltään ruskeaa ja se on runsashumuksista. Humus kuluttaa kemiallisesti melko paljon happea. Humuksen runsauden vuoksi vesi on myös hapahkoa, mutta kuitenkin varsin kirkasta. Veden pH-arvot pienenevät syvemmälle mentäessä. Vuonna 1986 mitattiin talvella ja kesällä pH:ksi 5,8 (1 metriä syvää), 5,6 (10 metriä) ja 5,5 (15 metriä). Tämä on ravuille ja joillekin kaloille liian hapanta.
Järvi ei ole rehevöitynyt, sillä sekä fosforin että typen osalta pitoisuudet vastaavat luonnontilaista järveä. Rehevyystaso on ollut korkeimmillaan 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa, mutta ravinteiden pitoisuuksissa on ollut nykypäivään asti jatkuva laskeva trendi. Levän määrät ovat pysytelleet klorofyllipitoisuuden perusteella lievästi rehevien järvien raja-arvojen sisällä. Veden happitilanne on vaihdellut tutkittuina ajankohtina sekä kesällä että talvella hyvästä erinomaiseen. Hapen kuluminen on alhaisen rehevyystason ansiosta hidasta eikä Aurejärvi kerrostu lämpötilan mukaan kovinkaan helposti. Aurejärvi soveltuu hyvin virkistyskäyttöön.
Virkistys

Järvi kuuluu osana opastettua melontareittiä Aurejärvi–Petäjäjärvi–Vahojärvi–Ruojärvi–Leppäsjärvi–Kyrösjärvi. Pirkan Taival kulkee Aurejärven ohi kolmannen etapin Seitsemisen Kansallispuisto–Parkano- osuudella. Osuuden levähdyspaikka on rakennettu Mikonniemeen, jossa on autiotupa, käymälä, puuvaja ja nuotiopaikka. Veden voi noutaa järvestä ja paikkaa ylläpitää Parkanon kaupunki.
Aiheesta muualla

Pirkanmaan ELY-keskus: Kartta vesien tilasta, viitattu 5.4.2016
Aurejärven kalastuskunta
Ympäristo.fi: Vesistöennusteita
Ympäristo.fi: Aurejärvi, Ympäristöhallinnon yhteinen verkkopalvelu
JärviWiki: Aurejärvi, 22.10.2015
(35.5)
Saara Kinnunen

| Saara Kinnunen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1949 (ikä 75) Sääminki
Kansalaisuus:  suomi
Ammatti:  sosiaalipsykologi, psykoterapeutti, kirjailija
Vanhemmat:  Olavi ja Saimi (os. Kekki) Tolvanen
Puoliso:  Arto Kinnunen
Muut tiedot
Aktiivisena:  1990-
Koulutus: valtiotieteen sekä filosofian kandidaatti sosiaalipsykologi ja psykoterapeutti
Merkittävät teokset: Samassa veneessä, 1990, Sovintoon elämän kanssa, 2013, Tytöt, pojat ja seksi 2016, Isän kaipuu, 2016, Äidin ikävä, 2019
Tunnustukset:  Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjapalkinto 2012, Vuoden 2016 kristillinen kirja Isän kaipuu, Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan hopeinen ansiomerkki 2023
Aiheesta muualla
Kotisivu
Saara Annikki Kinnunen os. Tolvanen (s. 31. heinäkuuta 1949  Sääminki) on suomalainen sosiaalipsykologi, psykoterapeutti ja kristillinen kirjailija.
Perhetaustat

Kinnunen syntyi maanviljelijäperheeseen. Vanhemmat olivat Olavi ja Saimi (os. Kekki) Tolvanen.
Oman perheen Kinnunen perusti vuonna 1975 avioiduttuaan dipl. ins. Arto Kinnusen kanssa. Kinnusen perheeseen syntyi viisi lasta.
Opinnot

Ylioppilaaksi Kinnunen kirjoitti 1968 Parikkalan Yhteiskoulusta.
Helsingin Yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon (FK) pääaineena musiikkitiede ja valtiotieteellisessä tiedekunnassa valtiotieteen kandidaatin (VTK) tutkinnon pääaineena sosiaalipsykologia. Molemmat tutkinnot valmistuivat vuonna 1973.
Myöhemmin Kinnunen on täydentänyt opintojaan kasvatustieteen syventävillä opinnoilla ja niihin liittyvällä  pro gradu -tutkielmalla Åbo Akademissa.
Työura

Kinnunen oli kaksitoista vuotta kotiäitinä. Tänä aikana hän toimi myös luennoitsijana ja tuntiopettajana useissa oppilaitoksissa, kuten Vaasan sosiaali- ja terveys­alan oppi­laitoksessa.
Vaasan seurakuntayhtymän perheneuvojaksi hän tuli vuonna 1993, josta virasta hän eläköityi vuonna 2016.
Sivu- ja luottamustoimet

Vuosina 1982-1998 Kinnunen oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä, jolloin hän toimi mm. koululautakunnan sekä sosiaalilautakunnan lastensuojelujaoston puheenjohtajana.
Vaasan suomalaisen seurakunnan seurakuntaneuvoston jäsen hän oli vuosina 1978-1982.
Huomiota

Kinnunen on kirjoittanut runsaasti kristilliseen arvopohjaan nojaavaa perhe-elämään, parisuhteeseen ja kasvatukseen liittyvää kirjallisuutta. Kinnunen on kirjoittanut muun muassa kirjat Tytöt, pojat ja seksi sekä Isän kaipuu, josta hän sai vuonna 2016 Vuoden kristillinen kirja -palkinnon. Muina tunnustuksina hän on saanut Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjapalkinnon 2012 sekä Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan hopeinen ansiomerkin 2023.
Myös lehtien palstoilla Kinnusen kirjoittajataitoja ja asiantuntemusta on käytetty. Hänen blogituotantoaan on seuraavissa julkaisuissa: Radio Dei, Kotimaa, Elämä, Suomen ACC (Association of Christian Counsellors) sekä Uusi tie. Kinnusen artikkeleita on julkaistu Kotimaan Elämänlangat-sarjassa sekä Kädenojennuksessa. Kysymys- ja vastauspalstojen asiantuntijana hän on ollut lehdissä Sana, Kotimaa, Pohjalainen, ABC+, Warkauden lehti ja Christina. Julkaistuja kirjoituksia on koottu Saara Kinnusen kotisivulle.
Kinnunen on toiminut kouluttajana aluksi vanhemmuuden ja kasvatuksen kysymyksistä ja on niistä siirtynyt parisuhteeseen ja perheeseen. Sovintoon elämän kanssa-kirjan ilmestymisen jälkeen hän on keskittynyt sielunhoidollisterapeuttisiin aiheisiin. Luennoista  on videotallenteita.
Kirjat

Samassa veneessä: 11 puheenvuoroa avioliiton aroista asioista, toimittanut Saara Kinnunen. Karas-Sana, 1990 (Sanan kirjat.). ISBN 951-655-414-8
Turvallisesti matkaan: hyvän lapsuuden eväät. Karas-sana, 1991 ISBN 951-655-427-X
Kohti murrosikää: tärkeät keskilapsuuden vuodet. Karas-sana, 1992 ISBN 951-655-448-2
Pulmista ratkaisuihin: ratkaisukeskeinen näkökulma kasvatusongelmiin. Karas-sana, 1994 ISBN 951-655-469-5
Luottamustehtävä: koti lapsen hengellisen kasvun tukijana. Karas-sana, 1996 ISBN 951-655-492-X
Murrosikäinen perheessä: tasapainoilua tilan ja rajojen välissä. Karas-sana, 1999 ISBN 951-655-532-2
Keskilapsuuden tärkeät vuodet. Karas-sana, 2001 ISBN 951-655-556-X
Tytöt, pojat ja seksi: kuinka tuen lapsen seksuaalista kasvua. Kirjapaja, 2001 ISBN 951-625-774-7
Yhteinen yritys: parisuhteen solmuja avaamassa. Karas-sana, 2001 ISBN 951-655-555-1
Lapsuudessa elämän perusta. Karas-sana, 2002 ISBN 951-851-004-0
Anna mun olla lapsi. Kirjapaja, 2003 ISBN 951-625-981-2
Omaan kämppään. Kaisa Isotalo, Saara Kinnunen. Kirjapaja, 2004 ISBN 951-607-035-3
Kun pesä tyhjenee. Perussanoma, 2006 ISBN 951-888-423-4., ISBN 978-951-888-423-4
Kahden kauppa: kestävää parisuhdetta rakentamassa. Kirjapaja, 2007 ISBN 978-951-607-549-8
Kun tiet eroavat: elämää avioeron jälkeen. Perussanoma, 2010. ISBN 978-951-888-559-0
Murrosikäinen perheessä. Karas-Sana, 2011 ISBN 978-951-655-668-3
Lapsen usko: miten tukea lapsen hengellistä kasvua? Uusi Tie, 2011 ISBN 978-951-619-542-4
Sovintoon elämän kanssa. Perussanoma, 2013 ISBN 978-951-888-661-0
Isovanhemmuuden aika. Kirjapaja, 2014 ISBN 978-952-288-144-1
Isän kaipuu: mielen sovinto isäsuhteessa. Perussanoma Oy 2016 ISBN 978-951-888-762-4
Äidin ikävä: mielen sovintoon suhteessa äitiin. Perussanoma Oy 2019 ISBN 978-951-888-831-7