stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cluj-Napoca
Koulutus ja elikeinoelämä

Kaupungissa on Babeș-Bolyain yliopisto ja sen myötä runsaasti tietoteknistä teollisuutta. Nokialla on siellä tuotekehityskeskus ja tehdas. Nokian lyhytaikaiseksi jäänyt tuotantotehdas (rakentaminen 2008 Romanian valtion tuella ja tehtaan alasajo syksyllä 2011) myytiin lyhyen toiminnan jälkeen de Longhille helmikuussa 2012. Myös Ericsson on neuvotellut oman tehtaan avaamisestalähde?. Yliopisto on maassa ainoa, jossa suomen kielen opetuksella on pitkät ja vahvat perinteetlähde?.
Kulttuuri

Cluj-Napocassa järjestetään vuosittain Transilvanian kansainvälinen elokuvajuhla. Kaupungissa valmistetaan Ursus-olutta.
Ystävyyskaupungit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Köln   São Paulo   Be'er Sheva   Pécs   Zagreb |   Zhengzhou   Caracas   Dijon, Nantes   Suwon   Makati |   Korçë   Cervia   Columbia, East Lansing, Rockford |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cluj-Napoca Wikimedia Commonsissa
Gary Lineker

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
   Gary Lineker vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 30. marraskuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Leicester, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1978–1985 |  Leicester City | 194 | (95) |
| 1985–1986 |  Everton | 41 | (30) |
| 1986–1989 |  Barcelona | 103 | (43) |
| 1989–1992 |  Tottenham | 105 | (67) |
| 1992–1994 |  Nagoya Grampus | 23 | (9) |
Maajoukkue
| 1984–1992 |  Englanti | 80 | (48) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Gary Winston Lineker (s. 30. marraskuuta 1960 Leicester) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on Englannin maajoukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut televisiossa kommentaattorina ja juontajana.
Pelaajaura > Ura seurajoukkueissa

Lineker aloitti uransa kotikaupunkinsa joukkueessa Leicester Cityssä vuonna 1976. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Leicesterin edustusjoukkueessa tammikuussa 1979, jolloin se pelasi 2. divisioonassa. Lineker oli mukana nostamassa seuraa pääsarjatasolle 1980 ja uudestaan 1983. Hän oli Leicesterin paras maalintekijä neljä kautta peräkkäin alkaen kaudesta 1981–1982, ja kaudella 1984–1985 hän voitti myös 1. divisioonan maalipörssin yhdessä Kerry Dixonin kanssa. Lineker valittiin maajoukkueeseen, ja isommat seurat kiinnostuivat hänestä.
Kesällä 1985 hallitseva mestari Everton osti Linekerin 800 000 punnalla. Everton sijoittui toiseksi ja pääsi FA Cupin finaaliin, jonka se hävisi Liverpoolille. Lineker oli jälleen 1. divisioonan paras maalintekijä. Kauden päätteeksi Lineker sai sekä pelaajien että lehdistön vuoden pelaajan palkinnon. Vakuuttavan kauden ja onnistuneiden vuoden 1986 MM-kisojen jälkeen Lineker siirtyi espanjalaiseen Barcelonaan 2,2 miljoonalla punnalla.
Lineker menestyi myös Barcelonassa. Hän pelasi Espanjassa kolme kautta, joiden aikana hän viimeisteli 43 maalia 103 liigaottelussa. Hän voitti joukkueessa Espanjan cupin 1988 ja Cup-voittajien cupin 1989. Viimeisellä Barcelonan-kaudellaan 1988–1989 Lineker lopulta menetti paikkansa avauskokoonpanossa Johan Cruyffin tultua seuran uudeksi valmentajaksi. Kesällä 1989 Lineker palasi takaisin Englantiin Tottenhamiin.
Ensimmäisellä Tottenhamin-kaudellaan Lineker oli jälleen 1. divisioonan paras maalintekijä. Hän pelasi Tottenhamissa kolme kautta, joiden aikana hän voitti FA Cupin 1991. Viimeisellä pääsarjakaudellaan Lineker teki 28 maalia, ja lehdistö valitsi hänet jälleen kauden parhaaksi pelaajaksi. Hän oli myös kolmas Fifan vuoden pelaaja -äänestyksessä.
Tottenhamin-vuosien jälkeen Lineker pelasi vielä Japanin J. Leaguen Nagoya Grampus Eightissä kaksi kautta. Hän kärsi useista loukkaantumisista ja päätti lopulta lopettaa pelaajauransa syksyllä 1994.
Uransa aikana Lineker pelasi 466 ottelua, joissa hän teki 243 maalia. Hän ei saanut uransa aikana yhtään keltaista tai punaista korttia, mistä FIFA palkitsi hänet Fair Play -palkinnolla vuonna 1990.
Pelaajaura > Ura maajoukkueessa

Lineker nousi maajoukkueeseen toukokuussa 1984, jolloin hän pääsi vaihdosta kentälle Skotlantia vastaan. Hän pelasi Meksikon MM-kisoissa 1986 viisi ottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Englanti selvisi puolivälieriin, ja Lineker oli kisojen paras maalintekijä. Vuoden 1988 EM-kisat menivät Linekeriltä ja Englannilta surkeasti. Myöhemmin paljastui, että maaleitta jäänyt Lineker oli kärsinyt hepatiitista. Vuoden 1990 MM-kisoissa Lineker onnistui tekemään neljä maalia. Englanti eteni aina välieriin asti, joissa se hävisi rangaistuspotkukilpailun Saksaa vastaan. Linekerin maajoukkueura päättyi vuoden 1992 EM-kilpailuihin.
Lineker pelasi maajoukkueessa yhteensä 80 ottelua, joissa hän teki 48 maalia. Hän on maajoukkueen kaikkien aikojen kolmanneksi paras maalintekijä Wayne Rooneyn ja Bobby Charltonin jälkeen.
Pelaajaura > Saavutukset

Cup-voittajien cup: 1989
FA Cup: 1991
Copa del Rey: 1988
Englannin 2. divisioonan mestaruus: 1980
Fifan vuoden pelaaja: kolmas sija 1991
Euroopan vuoden pelaaja: toinen sija 1986
MM-kisojen paras maalintekijä: 1986
1. divisioonan paras maalintekijä: 1985, 1986, 1990
PFA:n vuoden pelaaja: 1986
FWA:n vuoden pelaaja: 1986, 1992
Fifan Fair Play -palkinto: 1990
Työskentely mediassa

Linekerin ura mediassa alkoi BBC Radio 5 Liven kommentaattorina 1992, ja uransa päätyttyä hän toimi Sunday Sport -ohjelman isäntänä. Televisiossa hän aloitti jalkapallokommentaattorina. Myöhemmin Lineker on toiminut juontajana useissa jalkapallo- ja urheiluaiheisissa ohjelmissa. Hän on muun muassa juontanut Match of the Day -ohjelmaa vuodesta 1999 asti ja työskennellyt toimittajana Barcelonan vuoden 1992 ja Atlantan vuoden 1996 kesäolympialaisissa sekä golfohjelmien juontajana.
Huomionosoitukset

Lineker on saanut lukuisia kunnianosoituksia jalkapallourastaan. Hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin upseeriksi 1992. Lineker valittiin Englantilaisen jalkapalloilun Hall of Fameen vuonna 2003, ja hän oli mukana parhaiden elävien jalkapalloilijoiden FIFA 100 -listalla vuonna 2004.
Yksityiselämä

Lineker on ollut naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Michelle Cockayne, jonka kanssa Lineker meni naimisiin 1986. Heillä on avioliitosta neljä poikaa. Pari erosi 2006. Vuonna 2009 Lineker meni naimisiin nykyisen vaimonsa, malli Danielle Buxin, kanssa.
Lineker on tehnyt aktiivisesti työtä leukemian parissa toimissa hyväntekeväisyysjärjestöissä. Hänen vanhimmalla pojallaan todettiin kahdeksan viikon ikäisenä leukemia, josta tämä kuitenkin selvisi.
James Clerk Maxwell

| James Clerk Maxwell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1831 Edinburgh, Skotlanti
Kuollut: 5. marraskuuta 1879 Cambridge, Englanti
Kansalaisuus:   Skotlantilainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  William Hopkins
Oppilaat:  Arthur Schuster, John Ambrose Fleming, John Henry Poynting ja Richard Glazebrook
Tutkimusalue:  Fysiikka, matematiikka
Tunnetut työt:  Maxwellin yhtälöt
Palkinnot:  Rumford-mitali
 Nimikirjoitus
James Clerk Maxwell (13. kesäkuuta 1831 Edinburgh – 5. marraskuuta 1879 Cambridge) oli skotlantilainen fyysikko. Hän kehitti Maxwellin yhtälöt, jotka kuvaavat sähköisten ja magneettisten kenttien käyttäytymistä ja vuorovaikutusta. Lisäksi hän johti kaasumolekyylien nopeuksien jakaumalain, joka on kineettisen kaasu­teorian perusta. Maxwell oli Penicuikin nuoremman Clerk-suvun haaran viimeinen edustaja.
Maxwellia on yleensä pidetty Newtonin ja Einsteinin välisen ajan suurimpana fyysikkona. Kaikista 1800-luvun tiedemiehistä hänellä oli eniten vaikutusta 1900-luvun fysiikkaan, sillä hänen on katsottu raivanneen tietä sekä suhteellisuusteorialle että kvanttimekaniikalle.. Vuonna 1931 Maxwellin syntymän satavuotisjuhlilla Einstein kuvasi Maxwellin töitä ”kaikkein syvällisimmiksi ja kaikkein antoisimmiksi, mitä fysiikka on kokenut sitten Newtonin”.
Algebrallinen matematiikka geometrian elementeillä on piirre, joka esiintyy paljon Maxwellin töissä. Maxwell osoitti, että sähköinen ja magneettinen voima ovat kaksi toisiaan täydentävää näkökantaa sähkömagnetismille. Hän osoitti, että sähkö- ja magneettikenttä etenevät avaruuden läpi aaltomuodossa vakio valonnopeudella 3,0 · 108 m/s. Hän myös esitti, että valo on sähkömagneettista säteilyä.
Tieteellinen johdannaisyksikkö maxwell (Mx), jolla magneettista vuota mitataan (lyhennetään yleensä Φ), on nimetty hänen kunniakseen. Vuorijono Venuksessa, Maxwell Montes, on nimetty hänen mukaansa, kuten myös James Clerk Maxwell -teleskooppi, joka on halkaisijaltaan 15 metriä ja maailman suurin alimillimetritaajuksien radioteleskooppi.
Elämäkerta > Nuoruusvuodet

Maxwell syntyi Skotlannissa Edinburghissa. Hän oli edinburghilaisen asianajajan John Clerkin ja Frances Cayn ainoa lapsi. Maxwell sai muun muassa Raamatun opiskelua sisältäneen alkuopetuksen äidiltään. Suurimman osan nuoruudestaan hän oli perheen maatilalla Glenlairissa lähellä Dumfriessiä. Maxwellin ollessa kahdeksanvuotias hänen äitinsä kuoli. Sen jälkeen Maxwell aloitti koulun Edinburgh Academyssa. Hänen lempinimensä koulussa oli "Dafty", jonka hän sai tultuaan ensimmäisenä päivänä kouluun kotitekoisissa kengissä. Vuonna 1845 14-vuotias Maxwell kirjoitti aineen, jossa hän kuvasi matemaattisten käyrien piirtämistä mekaanisesti narun avulla.
Vuonna 1847 Maxwell aloitti opinnot Edinburghin yliopistossa filosofian eri aloilla. Hän opiskeli William Hamiltonin oppilaana. 18-vuotiaana opiskelijana hän julkaisi Transactions of the Royal Society of Edinburgh -julkaisussa kaksi artikkelia. On the Equilibrium of Elastic Solids loi perustan väliaikaisen kaksoisheijastuksen eli viskoosien nesteiden leikkausjännityksen tutkimukselle. Vuonna 1850 Maxwell siirtyi Cambridgen yliopistoon ja pyrki aluksi Peterhouse-collegeen, mutta hakeutui sitten Trinity Collegeen, josta hän uskoi tutkijanviran olevan helpommin saatavissa. Trinityssä hänet valittiin Cambridgen apostolien salaseuraan. Marraskuussa 1851 Maxwell opiskeli ohjaajansa William Hopkinsin (lempinimeltään wrangler maker) oppilaana. Huomattavan osuuden sähkömagnetismiin liittyvien yhtälöiden selvityksestään hän teki opiskellessaan Trinityssä.
Elämäkerta > Keski-ikä

Vuonna 1854 Maxwell suoritti Trinitystä matematiikan tutkinnon toiseksi parhaana, ja hänet merkittiin yhtä päteväksi vuoden parhaimman valmistuneen kanssa higher ordeal of the Smith's prize examinationissa. Suurimman osan elämästään hän työskenteli parhaiden tiedemiesten joukossa professorina. Heti tutkinnon suoritettuaan hän esitti Cambridgen filosofiselle yhteisölle tutkielman Pintojen muutoksesta taipumisessa. Se on yksi harvoista hänen julkaisemistaan täysin matemaattisista artikkeleista, ja se teki suuren vaikutuksen alan muihin asiantuntijoihin. Samoihin aikoihin ilmestyivät tutkielmat Faradayn voimaviivoista, jotka antoivat ensimmäisiä viitteitä sähkön tutkimisesta, joka huipentui hänen merkittävimmässä elämäntyössään.
Vuodesta 1855 vuoteen 1872 hän julkisti sarjan arvokkaita tutkimuksia Värin havaitsemisesta ja Värisokeudesta, joista ensimmäisestä hän sai Rumfordin mitalin Royal Societyltä vuonna 1860. Tutkimuksia varten hän suunnitteli tarvittavat tutkimusvälineet itse. Vuonna 1856 Maxwell valittiin Aberdeeniin Marischal Collegen luonnonfilosofian professorin virkaan, ja hän oli virassa vuoteen 1860.
Vuonna 1859 Maxwell sai Cambridgessä tutkielmastaan Saturnuksen renkaiden tasapaino Adams Prizen. Hän todisti, että tasapaino voitiin saavuttaa vain, jos renkaat koostuivat useista pienistä kiinteistä palasista, jolloin renkaat eivät voisi olla täysin kiinteää ainetta tai nestettä. Hän myös osoitti matemaattisesti virheelliseksi nebulaarihypoteesin (jonka mukaan aurinkokunta oli muodostunut tiivistymällä suuresta kaasu- ja pölypilvestä) edellyttämällä, että teorian oli otettava huomioon lisäksi vähäisiä määriä kiinteitä kappaleita.
Vuodesta 1860 Maxwell oli professorina King's Collegessa Lontoossa. Vuonna 1861 hänet valittiin Royal Societyyn. Maxwell tutki tänä aikana myös elastisia kappaleita ja puhdasta geometriaa.
Elämäkerta > Myöhemmät vuodet

Maxwell teki myös tutkimusta optiikan ja väri­näön parissa – jopa niin, että hänen keksintönään pidetään sitä, että värivalokuvia voidaan muodostaa punaisen, vihreän ja sinisen suotimen avulla. Hän pyysi valokuvaaja Thomas Suttonin kuvaamaan skottiruudullista nauhaa kolme kertaa eri värin suodattimilla. Kun erilliset kuvat laitetaan kohdakkain, muodostuu täydellinen värikuva. Saadun kuvan värit olivat kuitenkin hieman luonnollisista väreistä poikkeavat, koska suotimet läpäisivät kuitenkin ihmissilmälle näkymättömiä taajuuksia, mutta periaate oli oikea. Nämä kolme valokuvalevyä sijaitsevat nyt Edinburghissa pienessä museossa Indian Street 14:ssä, Maxwellin syntymäkodissa.
Maxwellin tutkimustyö värisokeuden parissa toi hänelle Rumfordin Mitalin Royal Society of Londonilta. Hän kirjoitti erinomaisen kirjan Lämmön teoriasta (1871) ja loistavan perustutkielman Aineesta ja liikkeestä (1876).
Vuonna 1871 Maxwell oli ensimmäinen Cavendishin fysiikan professori Cambridgessä. Hän valvoi Cavendishin laboratorion rakentamista. Hän valvoi jokaista rakennustyön vaihetta ja arvokkaiden instrumenttien ostoa, joilla laboratorio varustettiin anteliaan perustajansa, Devonshiren seitsemännen herttuan (yliopiston rehtori ja yksi sen tunnetuimmista kasvateista) kustannuksella. Yksi Maxwellin viimeisistä suurista lahjoista tieteelle oli Henry Cavendishin Sähköisten tutkimusten toimitus (runsaiden alkuperäisten muistiinpanojen kanssa), joista selvisi, että Cavendish oli tutkinut esimerkiksi sellaisia kysymyksiä kuin maapallon keskitiheys ja veden koostumus.
Maxwell meni 27-vuotiaana naimisiin Kathrine Mary Dewarin kanssa, mutta he eivät saaneet lapsia. Hän kuoli Cambridgessa vatsasyöpään 48-vuotiaana. Hän oli vakaumuksellinen kristitty koko elämänsä.
Maxwell oli yhdistänyt aikaisempia töitä sähkömagnetismin ja optiikan kokeissa supistamalla niiden kokeelliset tulokset ja havainnot muutamaan matemaattisten yhtälöiden ryhmään. Nämä yhtälöt (kuten myös Maxwellin jakauma) ovat siitä lähtien osoittautuneet erittäin tärkeiksi fysiikassa. Ne toimivat kaikissa tapauksissa ja ovat sen vuoksi johtaneet useiden uusien sähkömagnetismin ja optiikan lakien löytymiseen, kuten myös sähkömagneettisen säteilyn lakien löytymiseen. Yhtälöt ovat perustavanlaatuisia, kun kyseessä on radio tai televisio, ja niillä voidaan tutkia röntgensäteilyä, gammasäteilyä, infrapunasäteilyä ja muita säteilymuotoja.
Maxwellin laajan elämäkerran The Life of James Clerk Maxwell (1882) on kirjoittanut hänen entinen luokkatoverinsa ja elinikäinen ystävä professori Lewis Campbell. Cambridge University Press julkaisi 1890 hänen kootut teoksensa kahtena osana, joihin sisältyi tutkielmia aineen ominaisuuksista, kuten Atomi, Vetovoima, Kapillaari-ilmiö, Diffuusio, Eetteri jne.
Tieteellinen ura > Kineettinen teoria

Yksi Maxwellin merkittävimmistä tutkimuksista käsitteli kineettistä kaasu­teoriaa. Teoriaa, joka oli lähtöisin Daniel Bernoullilta, olivat kehittäneet myös onnistuneella työllä John Herapath, John James Waterston, James Joule ja erityisesti Rudolf Clausius niin pitkälle, että sen yleistä tarkkuutta ei tarvinnut epäillä, mutta sen kehitykseen vaikutti merkittävällä tavalla myös Maxwell, joka teki tutkimusta tälläkin alalla (kaasujen kitkojen lait) matematiikan ohella.
Vuonna 1865 Maxwell muutti maatilalle Glenlairiin Skotlannin Kirkcudbrightshireen, jonka hän peri isältään. Hän erosi 1868 King's Collegen fysiikan ja astronomian professorin virasta.
Tutkiessaan termodynamiikan perusteita Maxwell päätyi siihen, että samassakin lämpötilassa kaasussa on aina sekaisin sekä nopeammin että hitaammin liikkuvia molekyylejä ja että tämän ja molekyylien suuren lukumäärän vuoksi niiden liikettä on käytännössä mahdoton kuvailla muutoin kuin tilastollisesti, toden­näköisyys­laskennan menetelmin.. Tämä lähestymistapa yleisti aikaisemmat termo­dynamiikan lait ja selitti havainnot paremmin. Tältä pohjalta hän johti vuonna 1866 molekyylien energioille jakauma­lain. Ludwig Boltzmann tarkensi vuonna 1868 tätä jakauma­lakia ottamalla huomioon, että molekyylit voivat varastoida energiaa myös pyörimis- ja värähdys­liikkeeseen sekä potentiaalienergiaksi. Hänen tarkentamassaan muodossa jakauma tunnetaan Maxwellin-Boltzmannin jakaumana.
Maxwellin tutkimustyö termodynamiikan parissa johdatti hänet keksimään myös ajatuskokeen, jota myöhemmin kutsuttiin Maxwellin demoniksi.
Tieteellinen ura > Sähkömagnetismi

Maxwell omisti suurimman osan työstään sähkölle. Maxwellin tärkein panos oli matemaattinen mallinnus ja laajennus Michael Faradayn, André-Marie Ampèren ja muiden sähkön ja magnetismin töihin sarjaan yhdistettyjä differentiaaliyhtälöitä (alun perin 20 yhtälöä ja 20 muuttujaa, myöhemmin kvaternio- ja vektoripohjaisiin merkintätapoihin). Yhtälöt tunnetaan nykyään Maxwellin yhtälöinä, ne esitettiin Royal Societylle vuonna 1864. Yhdessä ne kuvaavat sekä sähkömagneettisen kentän käyttäytymistä että vuorovaikutusta aineen kanssa.
Lisäksi Maxwell osoitti, että yhtälöt ennustavat aaltojen värähtelyä sähkö- ja magneettikentissä, jotka kulkevat tyhjän avaruuden läpi nopeudella, joka voitiin ennustaa tunnettujen vakioiden avulla. Silloin saatavilla olevan tiedon avulla Maxwell sai nopeudeksi 310 740 000 m/s. Vuonna (1865) Maxwell kirjoitti:
»Tämä nopeus on niin tarkkaan sama kuin valon nopeus, että voimme tuskin välttää sitä johtopäätöstä, että valo muodostuu poikittaisista värähtelyistä samassa väliaineessa kuin missä sähköiset ja magneettiset ilmiöt syntyvät. (kursivointi Maxwellin, käännös K. Rantasen)»
Maxwell osui oikeaan, ja hänen kvantitatiivinen yhteytensä valon ja sähkömagnetismin välillä ajatellaan olevan yksi 1800-luvun suurimmista saavutuksista.
Tuolloin Maxwell uskoi, että valon eteneminen vaatii aalloille väliaineen, jonka hän nimesi maailman­eetteriksi. Ajan myötä sellaisen aineen olemassa­olo, joka on kaikkialla avaruudessa ja silti ilmeisen vaikeaa havaita mekaanisilla tavoilla, on todettu yhä hankalammaksi sovittaa yhteen koe­tulosten, kuten Michelson-Morleyn kokeen kanssa. Lisäksi osoittautui, että se vaatisi absoluuttisen viitekehyksen, jossa yhtälöt pätisivät, sillä epätyydyttävällä ehdolla, että yhtälöt ovat eri muodossa liikkuvalle havaitsijalle. Nämä vaikeudet inspiroivat Albert Einsteinia muodostamaan erityisen suhteellisuusteorian, ja siinä yhteydessä Einstein hylkäsi maailman­eetterin käsitteen.
Julkaisuja

On the Description of Oval Curves, and those having a plurality of Foci. Procedure of the Royal Society of Edinburgh, Vol. ii. 1846.
Illustrations of the Dynamical Theory of Gases. 1860.
On Physical Lines of Force. 1861.
A Dynamical Theory of the Electromagnetic Field. 1865.
Theory of Heat. 1871.
A Treatise on Electricity and Magnetism. Clarendon Press, Oxford. 1873.
Molecules (Archive.org). Nature, September, 1873.
On the Results of Bernoulli's Theory of Gases as Applied to their Internal Friction, their Diffusion, and their Conductivity for Heat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Clerk Maxwell Wikimedia Commonsissa
Enqvist, Kari: Unohdetun neron haudalla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  Photographers' Identities  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Nuori Maxwell yliopistossa.
James ja Katherine Maxwell, 1869.
Postikortti Maxwellilta Peter Taitlle.
Katharina Huber

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Katharina Huber vuonna 2024. |  Katharina Huber vuonna 2024. |  Katharina Huber vuonna 2024. |  |
Maa:  Itävalta
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 | joukkuekilpailu |  |
Katharina Huber (s. 3. lokakuuta 1995) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Sportunion Waidhofen/Ybbs -seuraa.
Huber saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia pujottelussa 2016. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pujottelussa seitsemänneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli alppiyhdistetyssä kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti joukkuekilpailussa kultaa sekä sijoittui alppiyhdistetyssä viidenneksi ja pujottelussa 12:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli pujottelussa yhdestoista. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui pujottelussa 14:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Huber kilpaili ensimmäisen kerran Aspenin pujottelussa marraskuussa 2015 sijoittuen 18:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2019 oltuaan kahdeksas. Tämän jälkeen hän on sijoittunut pujottelussa kymmenenneksi Levillä marraskuussa 2020, Semmeringissä joulukuussa 2020 ja Levillä marraskuussa 2021.
Aiheesta muualla

Katharina Huberin kotisivut
Maxentiuksen basilika

Maxentiuksen basilika Forum Romanumilla oli antiikin maailman suurin.
Maxentiuksen basilikan pohjapiirros.
Konstantinus Suuri. Pää on osa istuvaa monumentaalipatsasta, joka oli Maxentiuksen basilikassa.
Piazza Santa Maria Maggiore ja Maxentiuksen basilikasta siirretty pylväs. Maalannut Giovanni Paolo Pannini 1744.
Kuusikymmenluvulla purettu Penn Station New Yorkissa antoi jonkinlaisen käsityksen, miltä Maxentiuksen basilika on näyttänyt antiikin aikana.
Maxentiuksen basilika tai Konstantinuksen basilika tai Basilica Nova oli antiikin Rooman suurin basilika. Se sijaitsee Forum Romanumilla Roomassa lähellä Colosseumia Via dei Fori Imperialin varrella. Basilikan rakennustyöt aloitti Maxentius vuonna 310. Milviuksen sillan taistelun voittaja Konstantinus Suuri saattoi rakennustyöt päätökseen vuonna 313.
Arkkitehtuuri

Maxentiuksen basilikan arkkitehtuuri muistuttaa ennemminkin roomalaisten kylpylöiden keskushallia, kuin tavallista basilikaa, jotka olivat yleensä puisilla kattopalkeilla varustettuja holvaamattomia pylväshalleja. Basilikan mittasuhteet ylittivät aiemmin nähdyn joka suhteessa. Rakennuksessa oli suuri päälaiva (80,77 × 25,30 m) ja kaksi sivulaivaa. Nykyään pystyssä seisoo enää pohjoinen sivulaiva. Päälaivassa oli kolme valtavaa ristiholvia opus caementiciumista, joiden ruoteet lähtivät kohoamaan yhtä lailla vaikuttavista monoliittisista korinttilaisista pylväistä. Näistä viimeinen jäljellä ollut siirrettiin 1614 Santa Maria Maggioren kirkon edustan aukiolle. Päälaivan korkeus oli 36 metriä. Sivulaivoissa oli kussakin kolme tynnyriholvia (jänneväli 23,16 m), jotka toimivat samalla päälaivan tukirakenteina. Päälaivassa ja pohjoisessa sivulaivassa oli kaksi apsista, joista jälkimmäinen oli Konstantinuksen lisäys alkuperäiseen suunnitelmaan. Konstantinus lisäsi myös eteläiselle sivulle Via Sacralle toisen sisäänkäynnin, josta oli kulku uuteen apsikseen.
Basilikassa oli Konstantinusta esittävä marmoripatsas, sekin jättiläiskokoa, jonka osia (mm. pää ja käsi) on koottu Musei Capitoliniin Palazzo dei Conservatorin takapihalle. Tämä patsas oli alun perin tehty Maxentiuksen kunniaksi, mutta vallan ottanut Konstantinus vaihdatti pään omaksi kuvakseen. Patsas oli akroliittinen, eli marmoria olivat vain raajat ja pää, muun ollessa muuta materiaalia – luultavasti norsunluuta ja puuta (aivan kuin Feidiaan Ateenan Parthenoniin tekemä Pallas Athenen patsas).
Vaikutus arkkitehtuuriin

Maxentiuksen basilikan arkkitehtuuri, holvattu keskuslaiva ja sitä tukevat sivulaivat, oli hyvin kehittynyttä. Seinät (opus latericiumia) olivat rakennuksen valtavaan kokoon nähden hyvin hoikkia ja kevyitä, kiitos jämäkän holvirakenteen. Ikkunat ovat hämmästyttävän suuria. Nämä rakennepiirteet enteilevät jo goottilaisten kirkkojen taivaisiin kohoavia ratkaisuja.