stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Theisoa (Orkhomenia)
Maantiede

Theisoan kaupunki sijaitsi Orkhomeniassa eli Orkhomenoksen poliksen alueella Arkadiassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Karkaloún kylän lähellä linnuntietä noin kuusi kilometriä koilliseen Dimitsánasta eli antiikin Teuthiin kaupungin paikasta. Kaupunki koostui akropoliista eli yläkaupunki-linnavuoresta sekä tasangolla sen juurella olleesta alakaupungista. Theisoan poliksen alueen kokoa ei tunneta, mutta kooksi on arvioitu alle 100 neliökilometriä.
Orkhomenian Theisoaa ei tule sekoittaa toiseen Theisoaan, joka sijaitsi suhteellisen lähellä Kynuriassa Orkhomenian Theisoasta lounaaseen.
Historia

Theisoan mainitaan kuuluneen Methydrionin ja Teuthiin tavoin Orkhomenoksen liittoon (συντέλεια, synteleia). Kaupungin asema tunnetaan huonosti: se on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Se vaikuttaa kuitenkin olleen poliksena Orkhomenoksen alaisuudessa. Megalopoliin kaupungin perustamisen yhteydessä vuonna 371 eaa. Theisoan asukkaat päätettiin siirtää sinne, mutta ei ole varmuutta siitä, toteutettiinko päätös. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Theisoatēs (Θεισοάτης) ja Thisoaīos (Θισοαῖος).
Rakennukset ja löydökset

Theisoan akropolis on ollut ympäröity muurein, jotka saattavat olla noin 200-luvulta eaa. Alakaupungissa ei ollut muureja. Sekä akropoliilta että alakaupungista on löydetty rakennusten jäänteitä, joista vanhimmat ajoittuvat 200-luvulle eaa.
Thetonion

| Thetonion> Θητώνιον.Sijainti |
| --- | --- |
 Thetonion
Koordinaatit:  39°17′35″N, 22°12′21″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Gefýria, Sofádes, Kardítsa, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Thessaliotis(?), Thessalia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Thetonion (m.kreik. Θητώνιον, Thētōnion; lat. Thetonium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Thessaliassa Kreikassa. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Sofádesin kunnan Gefýrian kylää.
Thetonionin arvellaan sijainneen Thessaliotiin alueella. Thetonionin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Thetonionin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Thetonionissa tiedetään olleen Apollon Delfinioksen kultti. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Thetonios (Θετόνιος).
Thasos (antiikin kaupunki)

| Thasos> Θάσος |
| --- | --- |
 Thasoksen agoran arkeologista aluetta.
Sijainti
 Thasos
Koordinaatit:  40°46′48″N, 24°42′48″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Thásoksen kaupunki, Thásos, Itä-Makedonia ja Traakia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 680 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Aiheesta muualla
  Thasos Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thasos (m.kreik. Θάσος, joskus myös Thassos, Θάσσος, lat. Thasus tai Thassus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä saarella (nyk. Thásos) Kreikassa. Sen arkeologiset kohteet sijaitsevat nykyisen Thásoksen kaupungin itäosassa.
Historia

Thasoksen kaupunki perustettiin arkaaisella kaudella noin 680 eaa., kun parokselta tulleet joonialaiset tekivät saaresta siirtokuntansa. Näiden tullessa saarta asuttivat traakialaiset. Ensimmäisiin siirtokuntalaisiin lukeutui Glaukos. Kaupunki kukoisti erityisesti arkaaisella ja klassisella kaudella merenkulun kannalta edullisen sijaintinsa sekä luonnonvarojensa, kuten puun ja marmorin sekä mantereen puolelta kaivetun kullan, ansiosta. Saari oli myös kuuluisa viinistään.
Kaupunki ympäröitiin muureilla noin 500 eaa. Persialaissotien aikaan kaupunki joutui antautumaan persialaisille vuonna 491 eaa., jolloin nämä tuhosivat kaupungin muurit, sekä uudelleen vuonna 480 eaa. Sodan jälkeen vuonna 477 eaa. kaupunki liittyi Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se yritti vetäytyä liitosta vuonna 464/463 eaa., jolloin ateenalaiset vuorostaan tuhosivat kaupungin muurit, sekä peloponnesolaissodan aikaan vuonna 411 eaa., jolloin muurit rakennettiin uudelleen. Vuonna 377 eaa. kaupunki liittyi toiseen Ateenan liittoon. Hippokrates vaikutti kaupungissa kolmen vuoden ajan 400-luvun eaa. lopulla, ja Corpus Hippocraticumin osana on säilynyt muistiinpanot kyseisten kolmen vuoden sääoloista saarella.
Kaupunki kukoisti edelleen hellenistisellä ja roomalaisella kaudella, vaikkakaan sillä ei ollut enää poliittista valtaa. Herulit tuhosivat kaupungin 200-luvulla jaa. Asutus kaupungin alueella säilyi kuitenkin läpi bysanttilaisen keskiajan aina nykyajalle saakka, ja kaupunki on kehittynyt nykyiseksi Thásoksen kaupungiksi, joka on edelleen saaren pääkaupunki ja tunnetaan myös nimellä Liménas Thásou.
Kaupungin arkeologiset tutkimukset alkoivat vuosina 1858 ja 1886. École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu aloitti kaupungin järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset vuonna 1910. Ne jatkuvat edelleen. Kaivauksia on suoritettu myös muualla saaren alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thasos Wikimedia Commonsissa
Thasoksen lyömä tritartemorion, n. 411–340 eaa. Kuvituksena satyyri ja delfiinejä.
Thasoksen akropolista. Rauniot ovat pääosin genovalaisaikaisesta linnasta.
Kaavakuva antiikin Thasoksen kaupungista.
Athenen temppelin muureja.
Herakleionin rauniot.
Kaupunginmuurin nk. Parmenonin portti.
Thiệu Trị

| Thiệu Trị |
| --- | --- |
 
Vietnamin keisari
Valtakausi:  11. helmikuuta 1841 – 4. lokakuuta 1847
Edeltäjä:  Minh Mạng
Seuraaja:  Tự Đức

Syntynyt:  16. kesäkuuta 1807 Huế, Vietnam
Kuollut:  4. lokakuuta 1847 (40 vuotta) Huế, Vietnam
Puoliso:  Từ Dụ
Lapset:  Nguyễn Phúc Hồng Bảo Tự Đức Nguyễn Phúc Hồng Y Nguyễn Phúc Hồng Cai
Suku:  Nguyễn
Isä:  Minh Mạng
Äiti:  Hồ Thị Hoa
Uskonto:  kungfutselaisuus
Thiệu Trị oli Vietnamin Nguyễn-dynastian kolmas keisari. Hän oli keisari Minh Mạngin vanhin poika, ja hän seurasi valtaistuimella isäänsä tämän kuoltua vuonna 1840.
Thiệu Trị oli hyvin samankaltainen hallitsija kuin edeltäjänsä. Hän arvosti vietnamilaisia arvoja ja edisti konfutselaisuutta. Hän jatkoi eurooppalaisten lähetyssaarnaajien toimintavapauden rajoittamista, mikä johti siihen että ranskalaiset hyökkäsivät Đà Nẵngiin vuonna 1847.
Samana vuonna keisari Thiệu Trị sairastui, ja hän menehtyi 41-vuotiaana vuonna 1847.
Terijoki

| Terijoki> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Sijainti:  60.19588°N, 29.706463°E
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Rajajoen kihlakunta
Kuntanumero:  843
Perustettu:  1911
– emäpitäjä:  Kivennapa
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  122,42 km²   (12.3.1940)
– maa:  121,92 km²
– sisävesi:  0,50 km²
Väkiluku:  7 913   (31.12.1939)
– väestötiheys:  64,9 as./km²
Terijoen epävirallinen perinnevaakuna. Vaakuna on otettu käyttöön kunnan lakkauttamisen jälkeen vuonna 1976. Sen suunnitteli Heikki Toivola.
Terijoen luterilainen kirkko (2009)
Terijoen ortodoksinen kirkko (1915)
Terijoki on entinen Suomen kunta Karjalankannaksella luovutetussa Karjalassa. Nykyinen Terijoen kaupunki käsittää vain entisen kunnan keskustaajaman. Terijoki sijaitsee Suomenlahden rannalla noin 50 kilometriä Pietarin keskustasta luoteeseen. Jatkosodan tuloksena suuri osa terijokelaisista asettui Tuusulaan.
Terijoella asui aikoinaan runsaat kaksikymmentä eri kansallisuutta, jotka olivat uskonnoltaan katolilaisia, luterilaisia, ortodokseja, islamilaisia ja juutalaisia.
Historia > Terijoen huvilayhdyskunta

Terijoki kuului Venäjän keisarikuntaan 1721–1812 osana Vanhaa Suomea ja sen jälkeen Suomen suuriruhtinaskuntaan 1812–1917 ja vuodet 1917–1940 itsenäiseen Suomeen. Terijoki on ollut suosittu lomakohde pietarilaisten keskuudessa jo vuodesta 1870, jolloin Pietarin–Viipurin rautatie valmistui, ja sinne kehittyi rikas pietarilaisten huvila­yhdys­kunta. 70 kilometriä pitkälle hiekkarannalle syntyi 1892 Terijoen vesihoitolaitos ja 1923 Terijoen merikylpylä. Itsenäistymisen jälkeen venäläisten vierailu tyrehtyi, mutta se korvautui suomalaisilla, kun hiekkarannoille tultiin lomalle kaukaakin sisämaasta. Terijokea kutsuttiin "Suomen Rivieraksi".
Historia > Sisällissota ja toinen maailmansota

Sisällissodan varsinaiset sotatoimet päättyivät Terijoen valtaukseen 24. huhtikuuta 1918. Heti taajaman valtauksen jälkeen valkoiset aloittivat järjestelmälliset häätötoimenpiteet venäläisväestöä kohtaan. Saksalaiset  nimittivät Terijoen komendantiksi everstiluutnantti Georg Elfvengrenin, joka valitsi väliaikaiseksi poliisipäälliköksi kirjailija Mikko Uotisen. Valtausta seuranneina päivinä venäläisiä teloitettiin varovaisen arvion mukaan 100–150, mahdollisesti jopa yli 200 henkeä. Terijoella ja naapurikunnissa on mahdollisesti teloitettu jopa yli 400 ihmistä.
Neuvostoliitto valtasi Terijoen talvisodassa ja se luovutettiin Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa  1940. 1. joulukuuta 1939 Terijoella perustettiin suomalaiskommunistien johtama nukkevaltio nimeltä Suomen Kansanvaltainen Tasavalta, jonka hallituksen puheenjohtajana ja ulkoasiainministerinä toimi Otto Wille Kuusinen. Kyseinen johtoelin tunnetaan paremmin nimellä Terijoen hallitus, ja sotien jälkeen Terijoki onkin pysynyt ihmisten mielissä nimenomaan tästä yhteydestä johtuen.
Terijoen väestö sijoitettiin jatkosodan jälkeen Tuusulaan Uudellemaalle.
Historia > Hallintohistoria

Terijoki erotettiin Kivennavasta itsenäiseksi kunnaksi 1911. Se kuului Rajajoen kihlakuntaan ja Viipurin lääniin. Aluksi kuntaan kuuluivat vain Terijoen ja Kellomäen kylät, myöhemmin aluetta laajennettiin sekä Kivennapaan että Uuteenkirkkoon kuuluneilla alueilla. Viimeisenä aluelaajennuksena oli Haukijärven valtionmaan liittäminen vuonna 1936.
Terijoki sai kaupunkistatuksen vuonna 1946 ja uuden venäläisen nimen Zelenogorsk 1948. Vuonna 1989 perustettiin Leningradin alueen Terijoen piiri, johon sisältyi rantapaikkakuntia Kuokkalasta alkaen länteen. Tämä piiri yhdistettiin Pietarin kaupungin Kurortin piiriin 1994. Terijoki sai piirin sisällä itsenäisen kaupungin statuksen 1997.lähde?
Nykyään Terijoen entisen kunnan alue kuuluu Pietarin kaupungin Kurortin piiriin, jossa sen alue jakaantuu Terijoen kaupungin sekä Kuokkalan, Kellomäen, Ollilan ja Tyrisevän kunnallishallintoalueiden kesken. Alueelle on noussut viime aikoina runsaasti venäläisten uusrikkaiden omakotitaloasutusta.
Kylät ja koulupiirit

Terijoen kyliä olivat Haapala, Kellomäki, Keskikylä (Rällälä), Koivikko, Kuokkala, Käkösenpää, Luutahäntä, Ollila, Ollinpää, Puhtula, Rajajoki, Tulokas ja Tyrisevä.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 10 koulupiiriin.
Merkittäviä rakennuksia > Luterilainen kirkko

Arkkitehti Josef Stenbäckin suunnittelema Terijoen kirkko valmistui vuonna 1908. Toisen maailmansodan jälkeen kirkko muutettiin elokuvatetatteriksi, jollaisena se toimi 1990-luvulle saakka. Tällöin kirkko luovutettiin takaisin alkuperäiseen käyttöönsä, nyt Inkerin kirkolle, joka aloitti rakennuksen kunnostustyöt vuonna 2000. Rakennus saneerattiin perusteellisesti, ja myös sodan jälkeen purettu kellotorni rakennettiin kunnostuksen aikana uudelleen. Korjaustöiden päärahoittajina olivat suomalaiset Hämeenlinnan rovastikunnan seurakunnat ja Järvenpään seurakunta. Järvenpää osallistui koska juuri sen alueelle oli sijoitettu entiset terijokelaiset vuonna 1940.
Merkittäviä rakennuksia > Ortodoksinen kirkko

Terijoen vuonna 1914 valmistunut kolmealttarinen ortodoksinen kirkko oli Suomen suurin ortodoksinen kirkko. Pääalttari on pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonille. Kirkon vihki arkkipiispa Sergij. Se ehti toimia kirkkona ensi vaiheessa neljännesvuosisadan, kunnes se jouduttiin hylkäämään joulukuussa 1939, kun paikkakunta evakuoitiin talvisodan hyökkäyksen tieltä. Kirkon kellotorni räjäytettiin nurin viime hetkellä ennen suomalaisten vetäytymistä, ettei se toimisi vihollisen tykistön tähystyspaikkana.
Terijoen ortodoksinen kirkkoherra rovasti Mikael Orfinskij yhdessä seurakuntalaisten kanssa pelasti tuolloin huomattavan osan kirkon arvokkaasta esineistöstä. Evakuoitu seurakunta rakennutti sotien jälkeen itselleen Järvenpäähän puisen väliaikaiskirkon vuonna 1948.
Sodan jälkeen Neuvostoliitossa Terijoen vaurioitunutta ortodoksista kirkkoa käytettiin perunavarastona aina vuoteen 1977 asti, jolloin se luovutettiin Moskovan patriarkaatille. Korjaustyöt alkoivat heti ja kirkko saatiin hengelliseen käyttöön vuonna 1988.
Muuta

Terijoen sairaala
Terijoen suojeluskunta
Kannaksenosuusliike r.l.
These Boots Are Made for Walkin’

| ”These Boots Are Made for Walkin’” Nancy Sinatra |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Boots
 Julkaistu: helmikuu 1966
 Formaatti: 7"-single
 Tuottaja(t): Lee Hazlewood
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 02.42
 Levy-yhtiö: Reprise Records
Listasijoitukset
  1. (4 viikkoa, 29.1.1966)   1. (1 viikko, 1966)   3. (1966)
Nancy Sinatran muut singlet
| ”So Long, Babe” 1965 | ”These Boots Are Made for Walkin’” 1966 | ”How Does That Grab You, Darlin’?” 1966 |
These Boots Are Made for Walkin’ on Lee Hazlewoodin säveltämä ja Nancy Sinatran esittämänä tunnetuksi noussut kappale vuodelta 1966. Sinatran alkuperäinen kappale saavutti julkaisuvuotenaan ykkössijat ainakin Yhdysvalloissa, Britanniassa, Saksassa, Alankomaissa, Singaporessa, Irlannissa, Etelä-Afrikassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Itävallassa. Se oli yksi vuoden suurimmista hiteistä, ja singleä myytiin maailmanlaajuisesti yli neljä miljoonaa kappaletta. Sittemmin kappaletta on kuultu muun muassa elokuvissa Full Metal Jacket ja Austin Powers – kumma jätkä.
Nancy Sinatran mukaan Hazlewood olisi kirjoittanut kappaleen alun perin itsensä esitettäväksi, mutta Sinatra oli sitä mieltä, että kappale olisi parempi naisen laulettavana. Sinatran mielestä kappale kuulosti Hazlewoodin laulamana ”ilkeältä”, mutta hänen itsensä laulamana ”seksikkäältä ja söpöltä”.
Kappale sai yllättävän aseman suurvaltapolitiikan näyttämöllä vuonna 1989, kun Yhdysvaltojen varapresidentti Dan Quayle varoitteli Neuvostoliiton kenties tarkoittavan kappaletta ”These Boots Are Made for Walkin’” ja Nancy Sinatraa puhuessaan Sinatran opista. Varoitetaanhan laulussa saappaista, jotka kävelevät kuulijan ylitse, kenties samoin tavoin kuin sotilassaappaat voivat talloa valloitetun kansan vapaudenkaipuun. Quaylen viittaus koski Itä-Euroopan maiden tuolloista asemaa. Neuvostoliiton edustajat olivat ilmoittaneet Sinatran opin korvanneen Brežnevin opin maan ulkopolitiikassa. Tällä tarkoitetettiin että Nancy Sinatran isän Frank Sinatran kappaleen ”My Wayn” hengessä Neuvostoliiton tosiasiallisessa ohjauksessa olleet itäblokin maat saisivat tästedes valita oman polkunsa ilman Neuvostoliiton puuttumista asioihin.
Pitchfork Media valitsi kappaleen vuonna 2006 The 200 Greatest Songs of the 1960s -listallaan sijalle 114.
Muita versioita

Kappaleesta on tehty lukuisia cover-versioita eri musiikkityyleille, tunnetuimpana ehkä Jessica Simpsonin esittämä ja sanoittama versio elokuvan The Dukes of Hazzard (2005) soundtrackilla. Suomalaisartisteista englanninkielisen cover-version ovat levyttäneet Marjatta Leppänen (1974) ja PIM-tyttöyhtye (1985). Käännösversion ovat julkaisseet Satu Pentikäinen (”Nää buutsit on mun omat”, 1984, san. Raul Reiman) ja Anna Hanski (”Saappaat”, 1989, san. Jukka Alihanka). Olivia Holt esittää myös kyseisestä kappaleesta oman versionsa tv-sarjassa Shake It Up.
Claire Thompson

| Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  Kanada> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2022 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2021 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2023 |  |  |
Claire Thompson (s. 28. tammikuuta 1998) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana.
Thompson on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingissä 2022. Hänet valittiin olympiaturnauksen tähdistökentälliseen. MM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa Kanadassa 2021 ja saavuttanut hopeaa jälleen Kanadassa 2023.
Teuvanjoki

| Teuvanjoki |
| --- | --- |
Laskupaikka:  Kristiinankaupunki, Pohjoislahti, Selkämeri  62°16′42″N, 21°23′15″E
Maat:  Suomi
Pituus:  55 km  km
Virtaama:  5,5  m³/s
Valuma-alue:  542,45  km²
Teuvanjoki on Pohjanmaalla Kristiinankaupungissa ja Etelä-Pohjanmaalla Karijoella ja Teuvalla virtaava 55 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa samalla Teuvanjoen vesistöalueen pääuoman.
Joen pituus

Joen pituudeksi mainitaan 55 tai 46 kilometriä.
Joen kulku

Teuvanjoen latvavedet sijaitsevat Teuvan Pontuksessa tai peräti Luomanperällä asti. Joki virtaa aluksi etelälounaaseen päin Teuvaan. Ennen Teuvaa siihen yhtyy idästä tuleva Riipinluoma. Teuvan jälkeen joen suunta on lounainen, mutta Perälässä se kääntyy takaisin etelälounaaseen ja ylittää kuntarajan Karijoen puolelle. Perälässä siihen yhtyy pohjoisesta tuleva Rääsynluoma. Niemenloukossa olevan pohjapadon takia joki on täällä aiempaa leveämpi. Padon alla sijaitsee haarautunut Viitakoski, jonka keskelle jää joitakin jokisaaria. Ennen Tiukkaa jokeen yhtyy koillisesta tuleva Peninluoma. Yhtymäkohdan alapuolella joki levenee, ja siinä on useita koskia (esimerkiksi Gladforsen, Kasforsen), ja Yrjensbackenissa sijaitsee joessa pohjapato. Joessa on Tiukan kohdalla kaksi monihaaraista koskea. Suiston lähellä joki tekee kaksi mutkaa, ja sen uoma haarautuu kahdesti rinnakkaisiksi tulvauomiksi. Suistoalue on luonnonsuojelualuetta, vaikka se sijaitsee Kristiinankaupungin keskustaajaman lähialueella. Vaikka joen keskijuoksulla sen äyräät ovat jyrkkärinteisiä, joen suisto ja Pohjoislahti ovat matalaa ja rehevää elinympäristöä.
Luontoarvoja

Teuvanjoen vedenlaatu kärsii suoalueilta huuhtoutuvasta orgaanisesta aineesta, joka nostaa veden humuspitoisuutta.
Ongelmana ovat myös suuret virtaamavaihtelut, jotka voivat yltyä keväisin tai syksyisin tulviksi. Kesän kuivina kausina virtaama saattaa tyrehtyä lähes kokonaan.
Teuvanjoen vesistöalue

Teuvanjoen vesistöalueen pinta-ala on 542,45 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,08 %. Valuma-alueesta on 20 % peltomaata ja 12 % turvemaata. Joen keskivirtaama (MQ) on 5,5 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), ylikeskivirtaama (MHQ) 92 m³/s ja alikeskivirtaama (MNQ) 0,02 m³/s.
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Teuvanjoen vesistöalue, vesi.fi
Terttilänjoki

| Terttilänjoki |
| --- | --- |
 Terttilänjoen alajuoksua Kiikalassa
Alkulähde:  Halkjärvi
Laskupaikka:  Uskelanjoki
Maat:  Suomi
Alkulähteen korkeus:  79,3 m
Valuma-alue:  120,83 km²
Terttilänjoki (alajuoksullaan Kiikalassa myös Hirvelänjoki, yläjuoksullaan Somerolla myös kaskistonjoki tai Isojoki) on Uskelanjoen sivujoki joki Salossa ja Somerolla Varsinais-Suomessa.
Sijainti vesistöalueella

Yhdessä niin ikään Somerolta alkunsa saavan Rekijoen ja Kiikalasta Salossa alkunsa saavan Hitolanjoen kanssa Terttilänjoki on yksi Uskelanjoen kolmesta latvahaarasta, jotka yhtyvät Haalin kartanon luona Perttelin Haalilla. Tästä alaspäin joen nimenä on Uskelanjoki.
Joen kulku

Terttilänjoki saa alkunsa Somerniemellä Somerolla sijaitsevasta Halkjärvestä, joka on Uskelanjoen vesistöalueen suurin järvi. Täältä se virtaa kaakko–luode-suuntaista kallioperän murrosta seuraten luoteeseen Somerniemen Kaskiston kylän alueella ensin Isojoen ja sitten Kaskistonjoen nimellä kunnes Someron Uudessa-Kaskistossa joki kääntyy lounaaseen seuraamaan toista, koillis-lounas-suuntaista kallioperän murrosta ja virtaa sen jälkeen Terttilänjoen nimellä Someron Terttilän ja Lautelan kylien ja Kiikalan Hirvelän, Kärkelän, Rekijoen ja Revän kylien sivuitse.  Perttelin Haalin ja Kiikalan Rekijoen kylien rajalla Perttelin Haalin kartanon luona joki yhtyy Uskelanjoeksi yhdessä pohjoisesta laskevan Rekijoen kanssa. Muutamaa sataa metriä alempana Uskelanjokeen yhtyy vielä etelästä Hitolanjoki. Tästä Terttilänjoen laakson muodostanut kallioperän murros jatkuu Uskelanjoen laaksona ja sittemmin Halikonlahtena aina Kemiön Lappdalsfjärdeniin.
Veden laatu

Veden laatu Terttilänjoessa on lähes koko matkaltaan huono, ja varsinkin latvaosissa ravinnepitoisuudet ja ulosteperäisten bakteerien määrät ovat korkeat, koska Terttilänjoen sivujokeen  Mustjokeen Somerolla lasketaan Someron keskustaajaman puhdistetut jätevedet. Tämän ohella myös peltoalueiden ympäröimä, matala ja 1930-luvulla laskettu Halkjärvi on pahoin rehevöitynyt ja vedenlaadultaan heikko. Joen 120,83 km² suuruisen valuma-alueen järvisyys on 2,54 % ja peltoa on valuma-alueen pinta-alasta noin 30 %.
Kosket ja padot

Someron Terttilässä joessa on Luukkalankoski, jossa on 1800-luvulla toiminut Terttilän paperitehdas.
Halkjärven luusuassa joen niskalla on pohjapato.
Sillat

Terttilänjoen yläjuoksun ylittää kahdesti Yhdystie 2801: ensin Kaskiston ja Terttilän rajalla ja sitten Terttilän kylän luona Luukkalankosken kohdalla. Alempana Kiikalan Kärkelän luona joen ylittää yhdystie 2403.
Sivujoet ja latvahaarat

Terttilänjoen suurin sivujoki sen Halkjärven alapuolisella osuudella on siihen Someron Uudessa-Kaskistossa yhtyvä, luode-kaakko suuntaista  kallioperän murrosta seuraava Mustjoki, joka saa alkunsa Paimionjoen vastaiselta vedenjakajalta läheltä Someron kirkkoa. Sen pieniä sivuojia ovat Vaastoja ja Raijoja.
Terttilänjoen pienempi sivuoja Somerolla on Heposuolta Kiikalan Satakosken kylästä alkunsa saava, lounaasta Kaskistonjokeen laskeva Hepo-oja, joka saa alkunsa Heposuosta Kiikalan Satakosken kylässä. Kiikalan Rekijoen Röysynkulmalla Terttilänjokeen laskee etelästä Lauloja.
Terttilänjoen lähdejärveen Halkjärveen laskevia puroja ja jokia ovat Pohjoisesta Suojoen kylän läpi virtaava Murrosjoki ja lännestä Herakkaanlähteestä alkunsa saava Myllyoja. Pohjoisesta Halkjärveen laskee myös näitä pienempi Villaanoja.
Valuma-alue ja järvet > Halkjärven valuma-alue

Terttilänjoen lähdejärven Halkjärven valuma-alueella on sekä laajoja peltoalueita savi- ja turvepohjaisissa painanteissa Halkjärven länsi- ja pohjoispuolella että Kolmannen Salpausselän harjualueita Halkjärven etelä- ja itäpuolella.
Halkjärveen laskevan Murrosjoen valuma-alueeseen kuuluu sekä savi- ja turvepohjaisia peltoalueita, että moreeni- ja hiekkamaata. Murrosjoen valumsa-alueen järviä ja lampia ovat Mustalammi sekä Iso-Eläte, Pikku-Eläte ja Koirlammi. Aiemmin Murrosjokeen on laskenut myös Iso-Valkee, jonka lasku-uoma kuitenkin käännettiin toisaalle 1800-luvulla.
Halkjärveen  laskevan Myllyojan valuma-alue on maaperältään vaihtelevaa, yläosastaan harjumuodostumaa. Myllyojan kautta laskevia järviä ja lampia ovat Herakkaanlähde, Iso-Herakas, Tasku ja Tytyjärvi ja sen valuma-alueeseen on laskettu myös Iso-Valkee, jolle 1800-luvulla kaivettiin keinotekoinen lasku-uoma Ison-Herakkaan viereiseen Taskulampeen.
Halkjärven valuma-alueen laskujoettomia harjujärviä Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -alueella ovat Karate, Salakkajärvi, Saarijärvi, Kaitalammi ja Väärijärvi. Näistä neljä ensimmäistä muodostavat laskujoettomaan Karatelampeen laskevan järviketjun. Salakkajärvestä Karatelampeen laskee puro, uoma Saarijärvestä Salakkajärveen muodostuu suppasuon läpi kaivetuista ojista, Kaitalampea ja saarijärveä yhdistää ojittamaton korpijuotti. Manninsuon mäntyrämeen ympäröimä laskujoeton Väärijärvi laskee korpijuottia myöten Ison-Herakkaan suuntaan.
Halkjärven valuma-alueeseen luettuja nykyisessä valuma-aluejaossa ovat myös laskujoettomat suppalammet Iso-Mulkkulammi ja Pikku-Mulkkulammi.
Valuma-alue ja järvet > Halkjärven alapuolinen valuma-alueen osa

Halkjärven alapuolisella Terttilänjoen valuma-alueen osalla  sijaitsevat Halkjärven Kolmannen Salpausselän harjujärvet Iso- ja Vähä-Pitkusta. Lisäksi Halkjärven alapuoliseen jokiosuuteen Kaskistossa laskevan Hepo-ojan latvalla, Heposuon laidassa on aiemmin ollut vähäinen Hepojärvi, joka nykyään on suo-ojituksissa hävinnyt.
Muutoin Halkjärven alapuolinen osa joen valuma-alueesta on järvetön ja pääosin pelloksi raivattujen savikoiden hallitsema.