stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NMS Oltul

| Oltul |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Thames Ironworks and Shipbuilding Company, Lontoo
Palveluskäyttöön:  1888
Poistui palveluskäytöstä:  ei tiedossa
Tekniset tiedot
Uppouma:  116 t
Pituus:  30,5 m
Leveys:  4,1 m
Syväys:  1,7 m
Koneteho:  380 hv
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  1 x 57 mm tykki 1 x 37 mm tykki
NMS Oltul (rom. Nava Majestǎţii Sale Oltul) oli Romanian kuninkaallisen laivaston Oltul-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Lontoosta. Se valmistettiin 1888. Aluksen mitat olivat pituus 30,5, leveys 4,1 ja syväys 1,7 metriä. Sen aseistuksena oli yksi 57 millimetrin (6 naulan) ja yksi 37 millimetrin (1 naulan) tykki ja sen miehistönä oli 30 miestä.
Palvelus

Alus kuului Tonavan laivueeseen ja sen kohtalosta ei ole tietoa.
Severnaja žizn

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Severnaja žizn (ven. Се́верная жизнь, ”Pohjolan elämä”) oli Helsingissä vuosina 1918–1919 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.
Marraskuussa 1918 aloittanut Severnaja žizn oli Suomen ensimmäinen varsinainen emigranttilehti. Sen tehtävänä oli yhdistää kaikki Venäjältä paenneet bolševismin vastaiseen taisteluun. Lehden toimittajina työskentelivät Helsingin yliopiston kirjaston slaavilaisen osaston hoitaja Andrei Igelström ja Pietarista paennut vasemmistolainen kirjallisuudentutkija ja lehtimies Jevgeni Ljatski. Julkaisijana ja toimittajana mainitaan myöhemmin myös T. F. Strandberg ja toimituskunnan jäseninä I. Karatajev, K. Luginin ja Viljo Mansikka. Lehti ilmestyi aluksi kahdesti tai kolmesti ja vuoden 1919 alusta lähtien kuudesti viikossa.
Severnaja žizn ja Konstantin Arabažinin toimittama Russki listok yhdistettiin maaliskuussa 1919 Russkaja žizn -nimiseksi lehdeksi.
Aiheesta muualla

Severnaja žizn digitoituna kansalliskirjastossa
Oktoberfest

| Oktoberfest |
| --- | --- |
 Oktoberfest vuonna 2013.
Tyyppi:  festivaali
Alkaa:  syyskuun 2. viimeinen lauantai
Loppuu:  lokakuun 1. sunnuntai
Järjestämistiheys:  vuosittain
Tapahtumapaikka:  Theresienwiesen aukio
Paikkakunta:  München
Koordinaatit:  48.131°N, 11.549°E
Ensimmäisen kerran:  17. lokakuuta 1810
Kävijöitä:  6,3 miljoonaa (2019)
Oktoberfest (saks. Oktober ’lokakuu’ + Fest ’juhla’) on suuri ja perinteinen kaksiviikkoinen saksalainen festivaali. Se järjestetään Münchenissä Baijerissa syyskuun toiseksi viimeisen lauantain ja lokakuun ensimmäisen sunnuntain välisenä aikana. Oktoberfestillä nautitaan olutta särpimineen oluthalleissa ja olutteltoissa musiikin säestyksellä, järjestetään paraateja ja pukeudutaan perinteisiin saksalaisiin asuihin. Myös lapsille on omaa ohjelmaa.
Vuonna 2019 Oktoberfestille osallistui 6,3 miljoonaa ihmistä, jotka joivat yhteensä yli 7,5 miljoonaa litraa olutta. Festivaali on levinnyt saksalaissiirtolaisten mukana myös ulkomaille, kuten Pohjois-Amerikkaan.
Oluthallit ja oluet

Oktoberfestin festivaalialue on Theresienwiesen aukio Münchenissä. Alueen jokaisella 14 oluthallilla on omat oluensa, ruokansa, sisustuksena ja viihteensä. Halleista suurin ja vanhin on Schottenhamel, jossa on 10 000 istumapaikkaa. Oluthalleissa ihmisiä viihdyttävät saksalaiset torvisoittokunnat, jotka esittävät perinteisesti saksalaisia juomalauluja ja humppaa. Nykyisin oluthalleissa soitetaan myös paljon nauhoitettua ja nykyaikaista musiikkia, yleensä kuitenkin saksalaista. Oluen kyytipoikana tarjoillaan makkaraa, grillattua kanaa ja muita saksalaisia ruokia.
Kaikki olut on paikallisten panimoiden tuottamaa. Festivaalia varten ne tuottavat wiesenbier-tyyppistä erikoisolutta. Myös Märzen-olut on suosittua festivaaliviikkoina.
Avauspäivät

Münchenin Oktoberfest alkaa pormestarin johtamalla suurella sisääntuloparaatilla. Siinä jokaista Münchenin panimoa edustaa koristeltu hevosvaunu, jonka kyydissä istuvat panimoiden ja oluthallien omistajat. Vaunujen takana kävelevät perinteisiin saksalaisiin asuihin pukeutuneet tarjoilijattaret sekä torvisoittokunnat. Heidän jälkeensä tulee perinteisiin saksalaisiin asuihin pukeutuneita ihmisiä. Kuuden kilometrin mittainen ja noin 7 000 ihmisen paraati kiertää kaupungin katuja ja suuntaa lopuksi Theresienwieselle, missä pormestari julistaa festivaalin avatuksi.
Festivaali avataan seremoniallisella ensimmäisen oluttynnyrin hanan kiinnittämisellä. Pormestari suorittaa tämän Schottenhamelin oluthallissa lauantaina tarkkaan keskipäivällä. Sen jälkeen kanuunalla ammutaan 12 kunnialaukausta, ja juominen voi alkaa.
Festivaalin toisena päivänä järjestetään perinteistä pukeutumista juhlistava paraati, Trachenfest. Siinä esitellään Saksan eri alueiden ja muun Euroopan kansanpukuja. Baijerilaismiehet ovat pukeutuneet valkoisiin paitoihin, polvisukkiin ja lyhyisiin nahkahousuihin henkseleineen. Naiset pukeutuvat kukkamekkoihin. Paraatia säestävät kansanmusiikki ja tanssi.
Historia

Ensimmäinen Oktoberfest järjestettiin hevosajojen muodossa 17. lokakuuta 1810 kruununprinssi Ludvig Baijerilaisen ja Therese von Sachsen-Hildburghausenin häiden kunniaksi. Aiemmin hevosajoja oli järjestetty Marienplatzilla, mutta tällä kertaa Münchenin kaupunki järjesti tapahtuman kaupungin muurien ulkopuolella lähellä Sendlinger Bergiä. Kuningas Maksimilian I määräsi alueen nimeksi Theresienwiese miniänsä mukaan. Vuonna 1850 Ludvig I Baijerilainen, nyt kuningas, pystytti alueelle suuren pronssivalupatsaan, jota suurempi oli viimeksi valettu antiikin Roomassa.
Alkuvuosina juhla-alueella ei saanut nauttia alkoholia, mutta melko pian oluen tarjoilu sallittiin. Niitylle rakennettiin karuselli ja keinuja vuonna 1818, mutta hevosajot jäivät pois vuonna 1819. Huvipuistotoiminta laajeni huomattavasti 1870-luvulla. Suurikokoiset oluthallit otettiin käyttöön vuonna 1896.
Oktoberfest sai nykyisen muotonsa 1900-luvulla, eikä alkuperäisestä Oktoberfestistä ole enää paljoa jäljellä. Festivaali aloitetaan nykyisin syyssateiden vuoksi jo syyskuun puolella, mutta se järjestetään kuitenkin edelleen alkuperäisen Theresienwiesen niityn paikalla olevalla aukiolla. Maatalousnäyttely on jätetty ohjelmistoon joka kolmanneksi vuodeksi. Oluttelttoja ja -halleja on perustettu vuosien varrella lisää, ja niitä on suurennettu.
Vuoden 2019 Oktoberfest oli järjestyksessään 186:s. Olutjuhlat on vuosien varrella peruttu muun muassa koleraepidemian, molempien maailmansotien sekä koronapandemian takia.
Saksalaissiirtolaisten mukana festivaali levisi aikoinaan myös Yhdysvaltoihin ja muualle maailmaan, missä sitä juhlitaan yli 3 000 kaupungissa. Esimerkiksi Cincinnatissa Yhdysvalloissa festivaalilla käy vuosittain noin puoli miljoonaa ihmistä ja Kitchener-Waterloossa Kanadassa 750 000 ihmistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia Oktoberfestistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Oktoberfest
Ilmakuva festivaalialueesta oluthalleineen.
Löwenbräu-oluthallin sisällä.
Oktoberfestin paraateissa pukeudutaan saksalaisiin kansanpukuihin.
Oktoberfest noin vuonna 1900.
Okrayökkönen

| Okrayökkönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Hävinnyt 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Tarhayökköset Hadeninae
Suku::  Eremobia
Laji::  ochroleuca
Kaksiosainen nimi
 Eremobia ochroleuca  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Okrayökkönen Wikispeciesissä   Okrayökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Okrayökkönen (Eremobia ochroleuca) on etelä- ja keskieurooppalainen yökköslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).
Koko ja ulkonäkö

Okrayökkönen on valkoisen ja punaruskean kirjava perhoslaji. Etusiivet ovat vaalean punaruskeat ja niiden poikki kulkee kaksi terävästi mutkittelevaa, lähes valkoista poikkiviirua. Viirujen väliin jäävä alue on tummakehnäinen ja kuroutuu lähes tai kokonaan poikki ennen siiven takareunaa. Siiven ulkoreunassa on lisäksi kapea, valkeahko aaltoviiru. Siiven reunan ripset ovat laikuittain valkeita tai punaruskeita. Takasiivet ovat vaalean punaruskeat ja ulkoreunaa kohti jyrkästi tummenevat. Siipiväli 33–36 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Espanjasta ja Brittein saarilta Skandinavian eteläosiin ja Baltiaan sekä idempänä edelleen Kaukasukselle ja Uralille saakka. Okrayökkönen on tavattu Suomesta vain neljä kertaa, viimeksi ennen vuotta 1947. Keski-Euroopassa perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuulta elokuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Okrayökkönen viihtyy valoisilla ja kuivilla paikoilla, joilla maaperä on hiekkaista tai kalkkipitoista. Aikuiset perhoset käyvät etenkin ohdakkeiden ja kaunokkien kukilla ja tulevat valolle, huonommin syötille. Talvehtiva vaihe on muna tai toukka.
Ravintokasvi

Toukka elää erilaisilla heinillä, erityisesti koiranheinällä (Dactylis glomerata).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q910388  Wikispecies: Eremobia ochroleuca  BioLib: 54124  BOLD: 197783  CoL: 932JN  EoL: 524014  Fauna Europaea: 447599  Fauna Europaea (new): b2393963-69fa-4115-9e15-01a96c860cbb  GBIF: 5110670  iNaturalist: 325967  IRMNG: 11358941  LepIndex: 265703  LoB: 6285  MaBENA: EremoOchro  NBN: NHMSYS0021144609  NCBI: 1870628  Observation.org: 9938  Open Tree of Life: 4265258  Laji.fi: MX.62740
Seurakunta

Seurakunta (lyhenne srk tai srk.) on kristittyjen muodostama yhteisö. Suomessa sanalla seurakunta tarkoitetaan yleensä joko koko kristikuntaa tai jonkin kristillisen tunnustuskunnan paikallista yksikköä, joskin sanalla voidaan viitata myös kristinuskon ulkopuolisiin paikallisiin hengellisiin yhteisöihin. Puhutaan esimerkiksi islamilaisesta seurakunnasta, evankelisluterilaisesta seurakunnasta, vapaiden suuntien seurakunnista tai helluntaiseurakunnasta. Sen sijaan tiettyä tunnustuskuntaa tai sen kansallista organisaatiota kutsutaan usein kirkoksi. Kirkko ja seurakunta ovat kuitenkin osin synonyymejä, varsinkin koko kristikunnasta puhuttaessa. Seurakunnalla voidaan tarkoittaa myös kulloinkin jumalanpalveluksissa tai kirkollisissa toimituksissa läsnä olevaa joukkoa.
Seurakuntien tyypit > Kongregationalistinen seurakunta

Kongregationalismi on vapaakristillinen seurakunta-oppi, joka rakentuu paikallisseurakunnan itsenäisyyden ajatukselle. Paikallinen seurakunta hoitaa päätösvaltaa tavallisesti seurakuntalaisten itsensä valitsemien edustajien, eli ”vanhinten” kautta. Päätöksentekoa ei siis luovuteta paikalliseurakunnan ulkopuoliselle elimelle, esimerkiksi kirkolliskokoukselle, eikä se perustu asemaan, kuten piispuuteen.
Seurakunta hengellisenä yhteisönä

Toisin kuin muut järjestöt, seurakunta on kristillisen käsityksen mukaan pyhä, erikseen ”Herralle erotettu” yliluonnollinen, Pyhän Hengen kokoama, johtama ja elävöittämä yhteisö, joka johdattaa ihmisiä pelastukseen. Kristillinen seurakunta on myös Kristuksen ”ruumis”, jonka ”jäseniä” kristityt ovat. Tätä kautta ruumiinosaa tarkoittava sana ”jäsen” on saanut myös laajemman merkityksen.
Katekismuksen kappaleessa 20 kuvataan kirkkoa ja seurakuntaa näin: "Kirkkoa on sen alkuajoista lähtien kutsuttu Kristuksen ruumiiksi. Se on elävä kokonaisuus, jonka päänä on Kristus ja jonka jäseniksi tullaan kasteessa. Vaikka olemme erilaisia, meillä on yhteinen usko, joka liittää meidät Kristukseen ja toisiimme. Kirkko kuvataan myös äidiksi, joka kantaa meitä sylissään ja huolehtii meistä."
Seurakunnan hengellisen merkityksen pohdintaa kutsutaan kirkko-opiksi eli ekklesiologiaksi. Sitä tutkii akateemisessa teologiassa dogmatiikka.
Seurakunnan toiminta

Kristillisen seurakunnan toiminnassa keskeisiä ovat kokoukset, joita kutsutaan jumalanpalveluksiksi. Niitä vietetään tavallisesti sunnuntaisin, joka on Kristuksen ylösnousemuksen päivä. Kristinuskon alkuaikoina, jolloin valtaosa kristityistä oli juutalaisia, jumalanpalveluksia vietettiin myös lauantaisin, joka on juutalainen sapatti. Adventtiseurakunnat noudattavat yhä tätä perinnettä.
Juutalaiset seurakunnat kokoontuvat synagogassa lauantaisin, sapattina. Islamilaisten erityinen rukouspäivä on perjantai, ja heidän jumalanpalveluksiaan vietetään moskeijassa.
Seurakunnan toimintaan kuuluu usein myös diakoniatyö. Lisäksi musiikilla on usein tärkeä osa seurakunnan toiminnassa. Suomessa monilla kristillisillä seurakunnilla on myös lähetystyötä ja aktiivista lapsi- ja nuorisotyötä.
Seurakunta voi toimintaansa varten omistaa kiinteistöjä, kirkon tai pappilan ohella yleensä seurakuntataloja tai -keskuksia ja leirikeskuksia. Monet Suomen evankelis-luterilaiset seurakunnat omistavat myös muita kiinteistöjä tai maa-alueita ja metsiä.
Seurakunnan organisaatio

Kristillisen seurakunnan johtajana on yleensä joko oppinut maallikkosaarnaaja, pastori tai pappi, islamilaisessa seurakunnassa imaami. Seurakunnissa on yleensä myös jokin luottamuselin, kuten hallitus tai vanhimmisto, joka tekee käytännön toimintaan ja hengelliseen työhön liittyviä päätöksiä. Useimmat seurakunnat ovat osa jotakin tunnustuskuntaa, jolla on yhteinen oppi.
Valtionkirkkoa lukuun ottamatta seurakunta on Suomessa organisaatio- ja hallintomuodoltaan yleensä rekisteröity uskonnollinen yhdyskunta tai yhdistysmuotoinen itsenäinen paikallinen seurakunta. Yhteistä oppia tunnustavat seurakunnat voivat myös muodostaa yhteisönä herätysliikkeen. Esimerkiksi helluntaiherätykseen kuuluvat useimmat helluntaiseurakunnat ovat itsenäisiä yhdistysmuotoisia yksiköitä, mutta osa niistä on liittynyt osaksi Suomen Helluntaikirkkoa. Seurakunta voi toimia myös paikallisena organisaationa ja toimia yhteiskristillisessä yhteistyössä muiden seurakuntien kanssa, kuten Majakka-seurakunta joka toimii jäsenenä Espoon ekumeenisessa toimikunnassa.
Kristillisistä seurakunnista, jotka toimivat selkeästi erillään valtionkirkosta ja valtiosta, käytetään usein nimitystä vapaat suunnat.
Seurakunnan organisaatio > Suomen evankelisluterilaiset seurakunnat

Suomen evankelisluterilaiseen kirkkoon kuuluu vuoden 2017 alussa tasan 400 seurakuntaa. Niistä jäsenmäärältään suurin on noin 95 000 jäsenen Jyväskylän seurakunta. Seurakunnan johtajana toimii kirkkoherra eli johtava pappi. Lisäksi seurakunnassa tulee kirkkojärjestyksen mukaan olla vähintään yksi kanttorin ja yksi diakonian virka. Luottamuselimenä evankelis-luterilaisessa kirkossa toimii seurakunnan työtä koskevia päätöksiä tekevä kirkkoneuvosto tai seurakuntaneuvosto. Ylintä päätösvaltaa käyttää seurakuntavaaleilla seurakunnan jäsenistä valittu kirkkovaltuusto ja seurakuntayhtymässä yhteinen kirkkovaltuusto.
Evankelis-luterilaisessa kirkossa kaikkea papistoa, sekä seurakuntapappeja että muissa tehtävissä olevia pappisvirkaan vihittyjä henkilöitä johdetaan ja valvotaan piispallisesti. Piispa on seurakuntien ja pappien ylin johtaja. Seurakunnat kuuluvat johonkin rovastikuntaan, joka puolestaan kuuluu johonkin piispan johtamaan hiippakuntaan. Seurakunnilla on kuitenkin laaja hallinnollinen, taloudellinen ja toiminnallinen itsehallinto.
Kirkon jäsen kuuluu siihen paikallisseurakuntaan, jonka alueella asuu. Seurakuntajako noudattelee pääsääntöisesti kuntajakoa. Seurakunnat voivat olla yksi- tai kaksikielisiä (suomi ja ruotsi). Mikäli saman kunnan alueella on useita seurakuntia, nämä seurakunnat muodostavat seurakuntayhtymän. Seurakuntayhtymiä on pääsääntöisesti suurimmissa kaupungeissa, joissa on useita paikallisseurakuntia, sekä niissä kaksikielisissä kunnissa, jotka on kielellisesti jaettu suomen- ja ruotsinkielisiin seurakuntiin. Seurakunnasta voidaan jokin alue, yleensä entisen seurakunnan alue muodostaa kappeliseurakunnaksi, alueseurakunnaksi tai kirkkopiiriksi. Seurakunnat voivat kattaa myös useamman kuin yhden kunnan alueen.
Hiippakunnan tuomiokapituli hoitaa papiston henkilöstöhallinnon lukuun ottamatta palkkaan ja rahaan liittyviä asioita, koska taloudenpidossaan seurakunnat ovat itsenäisiä. Papistolla on siten seurakunnan luottamuselimistä riippumatonta itsenäisyyttä hoitaa evankeliumin julistamiseen ja sakramentteihin liittyvät asiat.
Tunnustuskirjojen mukaan seurakunnalla on oikeus valita pappinsa. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa tämä koskee kirkkoherraa ja kappalaisia, jotka ovat vakinaisia papinvirkoja. Seurakuntapastorit nimittää tuomiokapituli.
Seurakunnissa toimii viranhaltijoiden ja muiden työntekijöiden lisäksi usein laaja vapaaehtoisten joukko, jotka osallistuvat monin eri tavoin seurakunnan hengelliseen palvelutehtävään. Seurakuntalaisia on myös luottamushenkilöinä erilaisissa toimielimissä.
Kirkkolaki määrää, että evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta huolehtii sen alueella tapahtuvasta hengellisestä kasvatuksesta ja opetuksesta, jumalanpalvelusten pitämisestä, kirkollisista toimituksista, sielunhoidosta, diakonia- ja lähetystyöstä sekä kristillisen sanoman palvelu- ja julistustehtävistä. Lisäksi hautaustoimilailla seurakuntien tehtäväksi on määrätty yleisten hautausmaiden ylläpito ja hautapaikan osoittaminen oman kunnan asukkaille.
Kirjallisuutta

Kurronen, Era & Aspegrén, Jorma (toim.): Seurakunnan luottamushenkilön perustieto.  Helsinki:  Kirjapaja, 2002.  ISBN 951-625-868-9
Aiheesta muualla

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntien yhteystiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
Utajärven seurakuntakeskus.
Ševtšenkove

| Ševtšenkove (Шевченкове) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Ševtšenkove
 Koordinaatit: 49.6958°N, 37.1789°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Kupjanskin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkityyppinen taajama
Väkiluku (2021):  6 724
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ševtšenkove (ukr. Шевченкове; ven. Шевченково, Ševtšenkovo) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainassa Harkovan alueen itäosassa Kupjanskin piirissä. Taajaman kautta kulkee rautatie ja siellä on rautatieasema.
Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 6 724 (1.1.2021). Ševtšenkove oli aiemmin Ševtšenkoven piirin hallintokeskus, mutta heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä tämä piiri yhdistettiin osaksi 133 135 asukkaan (2021) Kupjanskin piiriä.
Ševtšenkove sijaitsee noin 80 kilometriä aluekeskus Harkovasta itään ja linnuntietä 32 kilometriä piirikeskus Kupjanskista länteen. Venäjän Belgorodin alueen rajalle on matkaa linnuntietä noin 60 kilometriä.
Osana hyökkäyssotaansa venäläiset miehittäjät tunkeutuivat taajamaan ja ryöstelivät sen lähikyliä keväällä 2022.
Hallintorakennus Ševtšenkovessa.
Kulttuurikeskus.
Linja-autoasema.
Pyhän kolminaisuuden kirkko.
Sextus Pompeius

Sextus Pompeiuksen noin vuonna 42–40 eaa. lyöttämä raha.
Sextus Pompeius Magnus Pius (noin 67–35 eaa.) oli roomalainen sotapäällikkö ja poliitikko. Hän oli Gnaeus Pompeius Magnuksen ja hänen kolmannen vaimonsa Mucia Tertian nuorin lapsi. Hänen vanhempi veljensä oli Gnaeus Pompeius nuorempi.
Kansalaissodan syttyessä vuonna 49 eaa. Sextus jäi Roomaan pitämään huolta äitipuolestaan Cornelia Metellasta. Pompeius vanhemman kärsittyä tappion Farsaloksen taistelussa, Sextus ja Cornelia tapasivat hänet Lesboksella, josta he jatkoivat matkaansa Egyptiin. Pompeius vanhemman murhan jälkeen Cornelia palasi Roomaan, mutta Sextus jatkoi vastarintaa Julius Caesaria vastaan. Kärsittyään tappion African provinssissa, veljekset pakenivat Hispaniaan. Hävittyään Mundan taistelun ja Gnaeuksen kuoltua Sextus pakeni Sisiliaan.
Julius Caesarin kuolemaan 44 eaa. mennessä Sextus oli jo linnoittanut Sisilian. Marcus Antoniuksen, Lepiduksen ja Octavinuksen muodostettua toisen triumviraatin ja heidän kukistettuaan Cassiuksen ja Brutuksen johtaman liittouman, suuntautui triumviraatin huomio vuonna 42 eaa. kohti Sextusta. Sextus onnistui puolustamaan saarta useita rajuja hyökkäyksiä vastaan vahvan laivastonsa ja taitavien joukkojensa ansiosta. Vuonna 39 eaa. Sextus ja triumviraatti solmivat välirauhan, joka johtui persialaisten Roomaa vastaan kohdistamasta uhasta. Välirauha päättyi, kun Octavianus yritti rantautua Sisiliaan, mutta hävisi molemmat Messenen meritaistelut vuosina 37 eaa. ja 36 eaa. Octavianuksen saatua puolelleen taitavan kenraalin, Marcus Vipsanius Agrippan, hän murskasi Sextuksen laivaston Naulokhoksen meritaistelussa ja valtasi Sisilian. Sextus joutui pakenemaan jälleen.
Tällä kertaa pakomatka suuntautui Vähään-Aasiaan, missä hän jäikin kiinni Miletoksessa 35 eaa. Hänet teloitettiin välittömästi Marcus Titiuksen käskystä, ilman oikeudenkäyntiä, mikä oli sinänsä laitonta, sillä Sextus oli yhä Rooman kansalainen.
Seversk

| Seversk (Се́верск) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Tomskin alue, alla kaupungin sijainti alueella
 Seversk
 Koordinaatit: 56.603°N, 84.881°E 
Valtio:  Venäjä
Feneraatiopiiri:  Siperian federaatiopiiri
Alue:  Tomskin alue
Perustettu:  1949
Kaupungiksi:  1954
Väkiluku (2010):  108 590
Aikavyöhyke:  UTC+7 (MSK+4)
Postinumero:  636079-636079
Suuntanumero(t):  +7 3823
 
 www.seversknet.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Seversk (ven. Се́верск) on suljettu kaupunki (ZATO) Tomskin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Kaupunki perustettiin vuonna 1949 Siperian ydinvoimalaitoksen (tuotti myös plutoniumia) ja Siperian kemiallisten tehtaiden rakentamisen yhteydessä. Kaupungin palveluihin ovat kuuluneet muun muassa kaksi teatteria, museo ja eläintarha.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaisella asukasluvullaan (108 590 as.) paikkakunta on Tomskin alueen toiseksi suurin kaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seversk Wikimedia Commonsissa
Seututie 697

Seututie 697 on Seinäjoen Veneskoskelta valtatieltä 18 Kuortaneen Mäyryn, Alajärven Lehtimäen sekä Soinin kautta Karstulaan kantatie 58 johtava, 101 kilometriä pitkä seututie. Tie on luokkaansa nähden kauttaaltaan hyväkuntoinen, sujuva ja länsiosaltaan (Seinäjoki–Lehtimäki) hyvin suora. Mäyryn ja Lehtimäen välillä tie on vaihtelevasti jyrkkää ja loivaa rinnettä. Tällä lähes puolet koko tiestä käsittävällä osuudella on kesäisin sadan kilometrin nopeusrajoitus, pois lukien Mäyryn kylä. Väli Lehtimäki–Soini uusittiin vuosituhannen vaihteessa, ja samalla kapea sekä hyvin mutkainen osuus jäi historiaan. Tien ainoat merkittävät taajamat ovat Soini ja Karstula itäisessä päätepisteessä. Soinista Karstulaan pitkähköt suorat vuorottelevat lyhyiden mutkaisempien osuuksien kanssa. Jyrkimmät mutkat löytyvät Karstulan Vahangan kylän kahta puolen ja aivan Karstulan taajaman tuntumasta. Tie tarjoaa melko nopean (talvisimmat kelit pois lukien) vaihtoehtoreitin Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Suomen välillä.
Liikennemäärät tiellä vaihtelevat melko paljon, välillä Veneskoski–Mäyry tie on varsin vilkas, 2 500–2 800 ajoneuvoa vuorokaudessa, ja Mäyrystä aina Soiniin saakka vielä 700–1 200 ajoneuvoa. Soinista Karstulaan liikennettä on enää 200–900 ajoneuvoa vuorokaudessa siten, että tien vähäliikenteisin osuus sijoittuu maakuntien rajalle.
Reitti

Veneskoski–Mäyry–Lehtimäki–Soini–Karstula
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 697 Wikimedia Commonsissa
Olbia (Gallia)

| Olbia> Ὀλβία |
| --- | --- |
 Olbian arkeologista aluetta.
Sijainti
 Olbia
Koordinaatit:  43°04′51″N, 6°07′21″E
Valtio:  Ranska
Paikkakunta:  L'Almanarre, Hyères, Var, Provence-Alpit-Riviera
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 340/330 eaa.–?
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Gallia
Aiheesta muualla
  Olbia Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Olbia (m.kreik. Ὀλβία) oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Hyèresin kaupunkia.
Olbia oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.