stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Okavangon suisto
Ilmasto

Okavangon suisto sijaitsee puolikuivassa ilmastossa, jonka vuotuinen keskisadanta on 480 millimetriä. Sadanta vaihtelee hieman suiston osissa: pohjoisessa vuotuinen sadanta on noin 490 millimetriä ja etelässä 460 millimetriä. Kuivalle ympäristölle tyypillistä on se, että vuotuisissa sademäärissä on huomattavaa vaihtelua.
Vuoden korkeimmat lämpötilat ovat lokakuussa ja alhaisimmat kesä-heinäkuussa. Päivän korkein lämpötila lokakuussa on 34–39 astetta ja heinäkuussa 24–25 astetta. Heinäkuussa yön alin lämpötila on keskimäärin kahdeksan astetta. Lämpötila laskee pakkasen puolelle hyvin harvoin, mutta joskus suiston matalimmat osat saattavat jäätyä.
Geologia

Okavangon suisto lepää proterotsooisella peruskalliolla. Kallioperän päällä on kerros mesotsooisen Karoo-superryhmän kiviä, jotka ovat noin 20–300 metriä Kalaharin hiekan alla. Kallioperässä on kaksi linjaa, joista vanhempi kulkee luoteesta kaakkoon ja uudempi koillisesta lounaaseen. Jälkimmäisen muodostuman liike sai aikaan siirrossyvängön, johon suisto on muodostunut. Noin kaksi miljoonaa vuotta sitten tapahtuneet siirrokset synnyttivät Botswanan pohjoisosaan, Itä-Afrikan hautavajoaman lounaiseen jatkeeseen, kaksi syvännettä, joista toisessa on Okavangon suisto ja toisessa Makarikarin suolapannu. Tämän maaperän romahtamisen seurauksena suisto ja Makarikari sijaitsevat Kalaharin altaan matalimmassa kohdassa.
Suiston syvänköön kuuluvat edelleen aktiiviset Thamalakanen, Kunyeren ja Gumaren siirrokset. Gumaren siirros jakaa Okavangon uoman varsinaisen suiston alluviaalikeilaan. Kunyeren ja Thamalakanen siirrokset puolestaan estävät suiston veden virtaamisen pidemmälle kaakkoon ja näin pakottavat virtauksen hidastumaan ja levittäytymään. Näiden kahden siirroksen ansiosta suisto on saanut tyypillisen viuhkamaisen muodon. Suistossa on useita pienempiä siirroksia, jotka aiheuttavat pieniä muutoksia laakson jyrkkyyteen ja vaikuttavat paikallisesti veden hajontaan. Lisäksi horstit ovat synnyttäneet paikallisia kuivan maan alueita, kuten Chief’s Islandin.
Nykymuodossaan Okavangon suisto on noin 120 000 vuotta vanha, sillä sitä rajoittavat Kunyeren ja Thamalakanen siirrokset syntyivät silloin. Nykyisen Botswanan pohjoisosat ovat kuitenkin olleet välillä nykyistä kosteampia ja toisaalta myös kuivempia. Laajimmillaan sedimentti peittää 120 000 neliökilometrin alueen, johon kuuluvat sekä suisto että Makarikarin suolapannu. Sambesijoki ja todennäköisesti myös Cuandojoki virtasivat suistoon vielä todennäköisesti 50 000 vuotta sitten.
Hydrologia > Suiston kehitys > Uomien muutokset

Okavangon suisto on jatkuvassa muutoksessa: jokiuomat kasvavat umpeen ja uusia uomia syntyy. Sedimenttien kertyminen, uomien umpeenkasvaminen ja virtauksen suunnan muuttuminen aiheuttavat lopulta uoman tukkeutumisen. Joen kyky kuljettaa sedimenttejä heikkenee alajuoksun suunnassa. Ne eivät kuitenkaan pääse purkautumaan pois tiheän kasvillisuuden reunustamasta uomasta, joka alkaa tämän seurauksena hiljalleen täyttyä. Lopulta sedimenttien kuljetus lakkaa kokonaan ja kasvillisuus valtaa uoman. Joki tukkeutuu lopulta kokonaan, ja patoutuneen veden pinta alkaa nousta. Lopulta jokivallit murtuvat padon yläjuoksun puolelta, ja vesi pääsee virtaamaan uuteen kanavaan alempana olevalle tulvatasangolle. Monet uudet uomat löytävät reittinsä vanhoista virtahepojen kulkuväylistä, mutta paikoin myös ruohikkopalot polttavat reittejä kaislikkojen halki.
Jokikanavien järjestäytyminen uudelleen aiheuttaa merkittäviä muutoksia veden kulkeutumisessa. Vanhan uoman ympäristö alkaa hiljalleen kuivua, ja lopulta sinne kerääntynyt turve palaa luonnollisissa tulipaloissa, mikä puolestaan laskee pinnan korkeutta. Näin sinne syntyy joko kuivan maan tai kausittaisen suon alue. Suiston yhden kanavan keskimääräinen elinikä on noin sata vuotta.
Hydrologia > Suiston kehitys > Saarien muodostuminen

Jokiuomien muutosten lisäksi Okavangon suistoa värittävät muuttuvat saaret. Saaret ovat merkittäviä tekijöitä suiston suolapitoisuuden kontrolloinnissa, ja niiden ansiosta suistosta ei ole syntynyt samanlaista muodostumaa kuin esimerkiksi Makarikarin ja Etoshan suolapannuista. Saaria suistossa on noin 150 000, joista suurin osa on vain muutaman neliömetrin kokoisia. Suurimmat saaret ovat kuitenkin satojen hehtaarien suuruisia.
Suiston tulvat ovat epäsäännöllisiä, ja vedenpinnan taso vaihtelee vuodesta toiseen. Joskus pienet kummut saattavat jäädä tulvaveden yläpuolelle. Osa kummuista on Macrotermes michaelseni -termiittien tekemiä pesiä. Useamman kerran tulvaveden yläpuolelle jääneelle kummulle alkaa itää siemeniä, joita lintujen uloste lannoittaa. Afrikantaateli valtaa usein pienet saaret, mutta niillä kasvaa myös esimerkiksi viikunoita. Puut imevät vettä maaperästä, mikä laskee pohjaveden pintaa saaren alla ja muuttaa vettä suolaisemmaksi. Pohjaveteen kertyy erityisesti piidioksidia ja kalsiittia. Samalla kun saaren alla oleva pohjavesi muuttuu suolaisemmaksi, tulvatasankojen ja jokiuomien pohjaveden makeanveden kerros kasvaa.
Puiden valtaama saari kasvaa hiljalleen ja nousee ympäröivää tulvatasankoa korkeammalle. Saaren kasvaessa sen keskustaan valuva pohjavesi muuttuu koko ajan suolaisemmaksi ja lopulta kasveille myrkylliseksi. Afrikantaatelit kuolevat ensin ja sitten hieman paremmin suolaa kestävät keihäshaarapalmut. Suolaisimmilla alueilla kasvaa enää lähinnä suolakkokasveja, kuten Sporobolus spicatus -karisteheinälajia. Aivan saarten keskustoissa ei pärjää enää mikään kasvilaji. Siellä kapillaari-ilmiö ja haihtuminen pakottavat kyllästetyn veden maan pinnalle, ja jäljelle jää suolaesiintymiä.
Hydrologia > Virtaus

Suiston virtausta on tutkittu vuodesta 1934, ja tilastojen perusteella keskimääräinen virtaama vuodessa on 9,3 miljoonaa kuutiometriä. Pienin mitattu virtaama on vuodelta 1996, jolloin se oli 6 kuutiokilometriä, kun vuoden 1963 aikana vettä virtasi ennätykselliset 16,4 kuutiokilometriä. Poikkeamat virtauksessa riippuvat täysin sadannasta Okavangon valuma-alueella Angolassa. Suiston kokonaishaihdunta on peräti noin 97 prosenttia, ja vain tulvakautena vettä riittää myös Thamalakanejokeen ja siitä edelleen Botetiin. Vedestä 74 prosenttia haihtuu suoraan ilmakehään ja 24 prosenttia kasvien kautta. Mohembon ohi virtaavasta vedestä vain noin kaksi prosenttia päätyy suistosta pois johtaviin jokiin. Pääosa siitä menee Botetiin, mutta sitä kulkeutuu myös Ngamijärveen ja Mababen syvänteeseen.
Veden määrään vaikuttavat virtauksen lisäksi edellisten vuosien ylijäämävesi ja suiston saamat vesisateet, jotka vaikuttavat sekä lisäämällä vettä että kosteuttamalla hiekkamaata. Suiston sadannan osuus tulvavedestä on noin 21 prosenttia, kun edellisen vuoden ylijäämän vaikutus on vain prosentin luokkaa.
Suiston saaman veden määrä riippuu vuodenajasta. Vedenpinnan korkeus vaihtelee suistoon johtavassa jokiosuudessa enemmän kuin varsinaisessa suistossa. Korkeus siinä jokiosuudessa vaihtelee jopa kaksi metriä vuoden kuluessa. Suistoon virtaavan veden määrä on pienimmillään syys-lokakuussa ja suurimmillaan maalis-huhtikuussa. Lisäksi monena vuonna joulukuussa tai tammikuussa on pieni kausittainen virtauspiikki. Suiston pohjukassa sen sijaan veden määrä on suurimmillaan heinä-syyskuussa. Niinä vuosina kun suistossa sataa paljon, tammikuun tulvapiikki voi nousta niin korkeaksi, ettei se ehdi kuivua ennen huhtikuun seuraavaa tulvaa. Kausittaiset tulvatasangot ovat vuoden aikana keskimäärin 3–6 kuukautta veden peitossa, mutta ne olivat veden alla noin 12 kuukauden esimerkiksi 2010–2011, jolloin alueella koettiin tulvahuippu.
Veden virtaus Mohembosta suiston alkuosaan Serongaan kestää yhdestä kahteen kuukauteen. Sieltä sen kestää kahdesta kolmeen kuukauteen päästä suiston perimmäisiin haaroihin Thamalakaneen, Kunyereen ja Khwaiin. Maunin kaupungissa Thamalakanen varrella virtaus on voimakkaimmillaan heinä-syyskuun aikana. Veden virtausnopeus suistoon johtavassa jokiuomassa on 120–300 senttimetriä sekunnissa, suiston suurimmissa uomissa 40–80 senttimetriä sekunnissa ja viimeisissä haaroissa 10–20 senttimetriä sekunnissa.
Hydrologia > Veden koostumus ja laatu

Okavangon suiston vesi on puhdasta ja kirkasta, sillä tiheät vesikasvikasvustot estävät monien aineiden pääsyn veteen. Veden sähkönjohtavuus on 15–20 kertaa pienempi kuin Botswanan hallituksen mukaan on ihanteellisen juomaveden sähkönjohtavuuden alaraja ja peräti vain neljäskymmenesosa hyväksyttävän juomaveden sähkönjohtavuudesta. Juomaveden laatuun vaikuttavat myös monet muut tekijät, mutta Okavangon suistossa tehtyjen tutkimusten perusteella veden laatu on erittäin hyvä. Veden pH-arvo on lähellä neutraalia, ja sen vaihteluväli on yleensä 5,9–7,6. Lievää happamuutta ja emäksisyyttä aiheuttavat paikallisesti orgaanisen aineen mätäneminen ja leväkeskittymät.
Suistoon kulkeutuu vuosittain veden mukana runsaasti ainesta. Vuosittaisen pohjakulkeuman määrä on noin 170 000 tonnia, josta pääosa on kvartsihiekkaa, ja suspensiokulkeuman noin 30 000 tonnia ainetta, josta pääosa on savea ja orgaanista materiaalia. Lisäksi veden mukana kulkee suistoon noin 381 000 tonnia suoloja.
Hydrologia > Pohjavesi

Suiston pohjaveden pinta on hyvin lähellä maanpintaa, tosin pohjavesi on syvemmällä suiston länsi- ja eteläosissa. Pohjaveden pinnan korkeus vaihtelee maastonmuodon mukaan, ja veden pinta on 3–20 metriä maanpinnan alapuolella.
Epäorgaanisten aineiden ja isotooppien perusteella pohjavesi ei ole peräisin suiston suoalueilta, vaan se on vanhaa pohjavettä, joka saa lisäystä paikallisista sateista. Pohjavesi on hyvin heterogeenistä, ja esimerkiksi saarten keskiosien alla pohjavesi voi olla kolme kertaa niin suolaista kuin soilla tai tulvatasangoilla. Sadekausina pohjaveden pinta nousee. Pohjavesi ei juurikaan sekoitu sivuttaissuunnassa, joten pinta laskeutuu uudelleen vain transpiraation kautta.
Historia

Botswanan pohjoisosissa on ollut asutusta ainakin 100 000 vuotta. Okavangon suiston ympäristöstä on löytynyt arkeologisia todisteita useasta paikasta. Lähellä suistoa on esimerkiksi Tsodilon kukkuloiden kalliopiirrokset. Varhaiset ihmiset ovat todennäköisesti käyttäneet hyväkseen suiston kaloja, riistaa ja vettä. Ihmiset ovat saattaneet tulla myös pitkän matkan takaa kuivemmilta alueilta Okavangoon keräämään ruokaa. Ensimmäiset pysyvät asutukset perustettiin suiston alueelle vasta, kun bantut toivat karjanhoidon ja maanviljelyn. Alueelta löydetystä keramiikasta arkeologit ovat päätelleet, että suistoa asuttaneet khoisanit ja bantut olisivat kohdanneet ensimmäisen kerran noin vuonna 200 eaa. Laajamittainen bantujen vaellus alueelle tapahtui ensimmäisinä vuosisatoina ajanlaskun alun jälkeen, ja alkeellista kivikautista tekniikkaa käyttäneet khoisanit joutuivat muuttamaan kuivemmille alueille. Varhaisista maanviljelijöistä ovat todennäköisesti kehittyneet alueen nykyisetkin kansat.
Suiston historiaan kuuluu olennaisena osana ihmisten liikkuminen. Monet heimot ovat vaeltaneet ympäriinsä uusien luonnonvarojen perässä tai tautien, konfliktien, kuivuuden ja tulvimisen takia. Tswanoihin kuuluvat tawanat tulivat esimerkiksi Ngamilandiin alkujaan metsästysmaiden perässä. He asettuivat noin vuonna 1796 Ngamijärven ympäristöön ja kukistivat seuraavien 50 vuoden aikana yeyit ja monet jokivarren heimoista. Vuoteen 1895 mennessä tawanat hallitsivat käytännössä koko suistoa. Suistoalueelle muutti hereroja Saksan Lounais-Afrikasta 1900-luvun alun herero-sotien aikana.
David Livingstone ja hänen kanssaan matkanneet William Cotton Oswell ja Mungo Murray olivat todennäköisesti ensimmäiset länsimaalaiset, joiden vierailusta Okavangon suiston alueella on todisteita; he vierailivat Ngamijärvellä vuonna 1849. Heidän jälkeensä alueelle alkoi tulla muitakin tutkimusmatkailijoita sekä metsästäjiä ja kauppiaita. Alueen varhaisimpiin tutkijoihin kuuluvat muun muassa Charles John Andersson ja Thomas Baines. Ensimmäiset Okavangon suistosta tehdyt kartat esittelivät käytännössä vain suiston reuna-alueita. Vaikka jo Livingstone kuuli paikallisilta, että maa oli ”täynnä jokia”, kului vuosikymmeniä, ennen kuin tutkimusmatkailijat ja kartografit perehtyivät tarkemmin suiston sisäosiin. Vasta tutkimusmatkailija Siegfried Passarge esitti vuonna 1905 julkaistussa kirjassaan Das Okawango-sumpfland und seine Bewöhner (”Okavangon suo ja sen asukkaat”) ensimmäisen kartan, johon oli piirretty suiston muoto ja jokiverkosto.
Batawanat perustivat vuonna 1962 riistansuojelualueen, jonka he nimesivät entisen päällikkönsä Moremin mukaan. Se käsitti alkujaan vain pienen alueen, mutta 1970-luvulla siihen liitettiin kuninkaalliset metsästysalueet Chief’s Islandilta. Sitä laajennettiin uudelleen vuonna 1992.
Väestö > Asukasluku

Ngamilandin alueella asui vuonna 2001 yli 122 000 asukasta, ja heistä noin 90 000 asui suiston ympäristössä. Väestö on kaksinkertaistunut vuodesta 1976, jolloin Ngamilandissa oli 53 870 ja suiston ympäristössä noin 40 000 asukasta. Väestön määrä on kasvanut tasaisesti, mutta kasvu on keskittynyt erityisesti Maunin kaupunkiin, jossa oli vuonna 2001 lähes 50 000 asukasta. Selvästi ovat kasvaneet myös muutamat suuremmat kylät, kuten yli 7 000 asukkaan Gumare ja Shakawe.
Asutus on keskittynyt suiston ympärille. Pääosa asutuskeskuksista on pieniä, ja ne sijaitsevat suiston itä- ja länsipuolelta kulkevien pääteiden varrella. Esimerkiksi suiston itäpuolella Mohembo Eastin ja Gudingwan välissä on noin 35 asutusta kylistä karja-asemiin. Niiden etäisyys toisistaan on keskimäärin viisi kilometriä. Suiston sisäosissa asutus on hyvin harvaa.
Turismi

Matkailuala on Botswanan toiseksi tärkein taloudenhaara timanttiteollisuuden jälkeen. Se oli vielä 1970-luvun alussa kehittymätöntä, mutta sen jälkeen sen merkitys on kasvanut. Okavangon suistoonkin on rakennettu lukuisia matkailumajoja, ja turisteja sinne kuljettaa useita safarimatkojen järjestäjiä. Turismi on keskittynyt erityisesti Moremin riistansuojelualueella ja sitä ympäröiville villieläinten hoitoalueille. Suurin osa matkailijoista saapuu alueelle Maunin kaupungin kautta. Länsimaista tulevat turistit majoittuvat useimmiten yksityisten matkanjärjestäjien leireihin. Lähimaista saapuvat matkailijat puolestaan majoittuvat useimmiten julkisiin leirikeskuksiin, ja he eivät yleensä liiku järjestettyjen ryhmien mukana.
Suiston tarjoamat harrastusmahdollisuudet liittyvät alueen luonnon hyödyntämiseen. Matkailijat voivat esimerkiksi seurata villieläinten elämää. Riistaeläinten tarkkailua tehdään yleensä kävellen, maastoautosta tai veneistä. Lisäksi suisto tarjoaa erityisesti keväällä ja kesällä hyvän mahdollisuuden tarkkailla lintuja. Suiston alueella on useita kalastusleirejä, joissa voi harjoittaa urheilukalastusta. Joillekin metsästykseen varatuilla alueille voi tehdä myös metsästyssafareita. Alueella voi myös vaeltaa jalan tai autolla.
Kasvavan turismin ansiosta Botswanan valtio panostaa Okavangon suiston ja sen ympäristön kehittämiseen. Alueen matkailuinfrastruktuuria on parannettu ja kehitetty, ja alueelle on noussut esimerkiksi hotelleja ja matkailumajoja. Lisäksi alueen lentoasemia ja tiestöä on parannettu, ja erityisesti Maunin ympäristön tukku- ja vähittäiskauppa on vilkastunut. Suurin osa turismin tuotosta ei jää kuitenkaan Okavangon suiston ympäristöön, sillä lähes 80 prosenttia matkailuyrityksistä on ulkomaalaisten omistuksessa. Turismin alueelle synnyttämät yli 1 600 työpaikkaa ovat pääosin matalapalkkaisia töitä.
Veden käyttö

Namibia ja Botswana käyttävät Okavangon suistoalueen vettä. Namibialla ja Botswanalla on useita vedenottopisteitä varsinaiseen suistoon johtavassa osassa Okavangoa, ja Botswanalla niitä on lisäksi suistossa. Namibiassa vettä kerätään erityisesti maanviljelyä varten, ja maa käytti vuoden 2005 arvion mukaan 0,154 prosenttia Okavangon virtauksesta. Botswana käytti suiston virtauksesta noin 3,84 miljoonaa kuutiometriä eli 0,04 prosenttia. Määrän olisi tarkoitus kasvaa 2020-luvun alkupuoliskolle 11,04 miljoonaan kuutiometriin.
Suojelu > Suojelualueet

Okavangon suistossa on useita suojelualueita. Niistä suurin on Moremin riistansuojelualue, joka käsittää noin 40 prosenttia suistosta. Sen lisäksi alueella on 18 villieläinten hoitoaluetta ja valvottua metsästysaluetta. Moremin riistansuojelualue jakautuu kolmeen vyöhykkeeseen, keskivilkkaaseen matkailuvyöhykkeeseen, vähäisen vilkkauden matkailuvyöhykkeeseen ja erämaavyöhykkeeseen. Riistansuojelualueen laitamilla ihmiset keräävät ruohoa ja ruokoja. Yhteisöjen hallinnoimilla suojelualueilla on sallittu rajattu metsästys ja vähäinen karjan pitäminen. Suistoa suojelevat Botswanassa kansalliset lait, menettelytavat ja strategiat. Luonnonsuojelu- ja kansallispuistolaki muun muassa suojelee Moremin riistansuojelualuetta ja villieläinten hoitoalueita.
Suisto on myös kansainvälisten suojelusopimusten piirissä: se on Ramsar-alue ja Unescon maailmanperintökohde. Okavangon Ramsar-alue käsittää suiston lisäksi Okavangojoen, Ngamijärven ja osia Cuandojoen valuma-alueesta. Kokonaisuudessa 68 640 neliökilometrin laajuinen Okavango oli listausvuotenaan 1997 maailman suurin Ramsar-alue. Ramsar-listauksen yhteydessä Botswanassa otettiin käyttöön Okvangon suiston hoitosuunnitelma, joka on suoraan ympäristö- ja matkailuministeriön alaisuudessa ja jonka tarkoituksena on varmistaa suiston suojelu ja sen kestävä käyttö tulevaisuudessa. Maailmanperintöluetteloon Okavangon suisto valittiin vuonna 2014.
Suojelu > Uhat

Kemialliset saasteet eivät ole olleet suistossa merkittävä ongelma, mutta alueen asutuskeskusten ja toisaalta matkailijoiden majojen ja veneiden muodostama uhka on kuitenkin olemassa. Matkailijoiden määrän kasvu aiheuttaa painetta jätehuollolle, ja erityisesti nestemäinen jäte saattaa helposti saastuttaa suiston veden ja pohjaveden. Lisäksi matkailuyrittäjien moottoriveneet ovat aiheuttaneet muun muassa virtahepojen ja monien lintujen muuttamisen alueelta muualle. Tsetsekärpästen takia tehdyt myrkytyslennot ovat aiheuttaneet selkärangattomien kuolemia. Vuosina 2001 ja 2002 suistoon levitettiin lentokoneesta useita kertoja deltametriiniä. Vaikka se ei kerry ravintoverkkoon, se oli tappava monille selkärangattomille. Lajisto väheni monin paikoin peräti 25–65 prosenttia.
Ulkopuolisen uhan suiston luonnolle aiheuttavat myös vieraslajit, joista tähän mennessä kellusaniaislaji Salvinia molesta on aiheuttanut vakavimman uhan. Sitä on torjuttu sekä tuomalla alueelle kovakuoriaslaji Cyrtobagous salviniae, joka käyttää kasvia ravinnokseen, että poistamalla kasvustoja käsin. Kasvin leviäminen on pystytty toistaiseksi estämään hyvin. Suistosta on havaittu muitakin vieraita kasvilajeja, mutta vieraita kalalajeja siellä ei ole. Esimerkiksi niilintilapian leviämistä Sambesista pidetään mahdollisena mutta epätodennäköisenä.
Ilmaston lämpeneminen saattaa olla suurin yksittäinen uhka suiston tulevaisuudelle. Se voi vähentää sekä virtausta suistoon että sademääriä suiston alueella. Lisäksi kohoava lämpötila kasvattaa kokonaishaihduntaa. Seisminen toiminta on luonnollinen uhka, joka saattaa vaikuttaa suistoon, joka on edelleen tektonisesti aktiivista aluetta. Maunissa sattui esimerkiksi vuonna 1952 magnitudin 6,7 (Mw) maanjäristys. Pienet maanjäristykset voivat muuttaa veden virtausta, mutta suurilla maanjäristyksillä voi olla huomattavia vaikutuksia suiston dynamiikkaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Okavangon suisto Wikimedia Commonsissa
Okavango Delta: general information
Okavangon suiston alkukohtana pidetään Popan putouksia.
Okavangon suisto vasemmalla ja Makarikarin suolapannu oikealla ovat muodostuneet Kalaharin matalimpaan kohtaan.
Okavangon suisto on veden ja maan mosaiikkia.
Tyypillistä Okavangon suiston maisemaa: maastossa on vaihdellen jokiuomia, soita ja saaria.
Okavangon suiston kuivunut jokiuoma.
Okavangon jokiuomia reunustavat usein kaislat ja ruo’ot.
Vesikasvin kukka Okavangon suistossa.
Suiston ympäristön kuivemman kasvillisuuden aluetta.
Likiantilooppi (Kobus leche) hyppää jokiuoman yli Okavangon suiston alueella.
Afrikaniibishaikara (Mycteria ibis) kuuluu suistoalueella esiintyviin haikaralajeihin.
Niilinkrokotiili on yksi Okavangon suiston vesielämään sopeutuneista matelijoista.
Maun on alueen suurin kaupunki, ja siellä on useita matkailuyrityksiä, jotka järjestävät safareja Okavangolle.
Kalastajia suistolla.
Petri Kauppinen

Petri Kauppinen toimii palvelupäällikkönä Hoivatilat Oyj:ssä. Aiemmin hän toimi Sotkamon kunnanjohtajana johon virkaan hänet valittiin vuonna 2008. Sotkamon kunnanjohtajan virkaan hän siirtyi  Pudasjärven elinkeinojohtajan virasta. Vuonna 2014 hän lähti mukaan Pudasjärven johtajakisaan. Sotkamon kunnanjohtajan tehtävästä hänet kutsuttiin PKY-Laatu Oy:n varatoimitusjohtajaksi. Kauppinen on koulutukseltaan filosofian maisteri.
Mbalax

Youssou N'Dour ja tamarummun soittaja.
Mbalax on Senegalissa ja Gambiassa kehittynyt populaarimusiikin tyylilaji. Se on saanut rytminsä senegalilaisesta sabar-rummusta. Maailmanlaajuiseksi tyylilajin teki tunnetuksi senegalilainen laulaja Youssou N’Dour.
Suomessa toimii mbalax-yhtye Galaxy, joka sai vuonna 2005 Opetusministeriön Suomi-palkinnon.
Mbalaxin esittäjiä > Länsiafrikkalaisia

Coumba Gawlo
Alioune Mbaye Nder
Assane Ndiaye
Youssou N'Dour
Thione Seck
Maghar

| Maghar |
| --- | --- |
 Näkymä kylään.
 Maghar
 Koordinaatit: 32°53′24″N, 35°24′30″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Pohjoinen
Väkiluku (2018):  22 609
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maghar (arab. المغار‎, al-Maġar, hepr. ‏מע'אר‎) on kylä Israelissa Pohjoisella hallintoalueella. Kylän asukkaiden enemmistö on druuseja ja vähemmistö kristittyjä ja muslimeja. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 22 609.
Maantiede

Maghar sijaitsee Israelin pohjoisosassa Tiberiaan kaupungin luoteispuolella Hazonvuoren rinteellä. Kylän korkeus merenpinnasta on noin 354  metriä.
Historia

Maghar sai alueen lukuisiin luoliin viittaavan nimensä mahdollisesti jo Rooman- tai Bysantin valtakunnan kausilla. Juutalaisessa historiankirjoituksessa se on liitetty joskus talmudissa esiintyviin paikannimiin Ma’ariyyah tai Me’arot, jotka mainitaan pappissukujen kotipaikkana. Kylä tunnetaan nykyisin esimerkiksi kahdesta kiinanjujubapuusta, joista toista pitävät pyhänä druusit ja toista muslimit. Druuseille kylä on ollut myös yksi pysähdyspaikka pyhiinvaelluksilla al-Nabi Sabalanin pyhätölle.
Väestö

Magharin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 22 609. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 17 900 ja vuonna 1969 5 750. Vuonna 2002 kylän asukkaista 57 % oli druuseja, 23 % kristittyjä ja 20 % muslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maghar Wikimedia Commonsissa
Kylän oliivipuutarhoja.
Mariaanit

| Mariaanit |
| --- | --- |

Merialue:  Tyynimeri
Saaria yht.:  17
Suurin saari:  Guam
Pinta-ala:  1 026 km² km²
Valtio
Valtio:   Yhdysvallat
Territorio:   Guam ja  Pohjois-Mariaanit
Kunta:  23 kuntaa
Väestö
Väkiluku:  251 023
Mariaanit ovat saaristo Tyynellämerellä Filippiinienmeren itäreunalla. Ne muodostavat Mikronesian alueen pohjoisimmat saaret. Mariaanit koostuvat Guamista ja Pohjois-Mariaaneista. Molemmat kuuluvat Yhdysvalloille. Mariaaneilla sijaitsee maailman syvin kohta Mariaanien hauta.
Mariaanit ovat saaneet nimensä 1600-luvulla eläneen Espanjan kuningattaren ja Kaarle II:n äidin, Maria Anna Itävaltalaisen (espj. Mariana de Austria) mukaan.
Vuonna 1899 Saksan keisarikunta osti saaret Espanjalta 25 000 000 Espanjan pesetalla.
Mariaanit, Mariaanien tulivuoret ja Mariaanien hauta.
Mariadas Kagithapu

Mariadas Kagithapu (7. syyskuuta 1936 – 26. helmikuuta 2018) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän kuului Pyhän Frans Salesilaisen lähetyssaarnaajiin. Hänet vihittiin papiksi 10. kesäkuuta 1961 ja nimitettiin Gunturin hiippakunnan piispaksi 19. joulukuuta 1974. Duraisamy Simon Lourdusamy konsekroi Kagithapun piispaksi Saminini Arulappan ja Ignatius Gopun avustamana 5. toukokuuta 1977.
Kagithapu sai 10. syyskuuta 1982 nimityksen Visakhapatnamin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. tammikuuta 1983. Hiippakunnasta tuli arkkihiippakunta 16. lokakuuta 2001 ja Kagithapusta tämän muutoksen myötä arkkipiispa.