Margit Sandemo
Elämänvaiheet > Suhde yliluonnolliseen

Sandemon kirjojen keskeisimpiä aiheita ovat paranormaalit ilmiöt: magia, noidat ja erilaiset henkiolennot, kuten aaveet, demonit ja suojelushenget. Hän näki seitsemänvuotiaasta asti näkyjä, joiden hän uskoi olevan yliluonnollisia. Hän on "nähnyt" pikkukansaa, kummituksia ja muita olentoja toisista ulottuvuuksista.
Kerrottuaan näistä näyistä muille ihmisille Sandemo joutui mielisairaalaan saadakseen psykiatrista apua hallusinaatioihinsa. Näin kävi kolme kertaa, viimeisen kerran vuonna 1945. Silloin hän tapasi psykiatrian professorin, jonka mukaan hän ei ollut mielisairas vaan selvänäkijä.
Kirjassa Vi är inte ensamma Sandemo kirjoittaa, että jokainen ihminen saa syntyessään oman, vastakkaiseen sukupuoleen kuuluvan suojelushenkensä, joka suojelee ihmistä koko eliniän. Sandemo väittää tunteneensa oman suojelushenkensä – pitkän, vaaleatukkaisen ja sinisilmäisen miehen nimeltä Virgil – kahdeksanvuotiaasta saakka. Vi är inte ensamma -kirjassa hän kertoo myös kuljettavansa aina mukanaan kahta metallipuikkoa, joiden avulla hän uskoo voivansa karkottaa aaveita ja löytää ihmisen sädekehän, auran. Kirjan mukaan auran leveys vaihtelee henkilön fyysisestä terveydestä ja mielialasta riippuen.lähde?
Sandemo uskoi reinkarnaatioon. Hän väitti eläneensä sata aikaisempaa elämää ja muistavansa niistä neljätoista. Kertomansa mukaan hän on ollut esimerkiksi 1400-luvulla elänyt italialainen kuparinhakkaaja nimeltä Giovanni, noita, munkki, kerjäläinen, ristiretkeläinen, noin vuonna 1790 kuollut ukrainalainen tyttö, vuonna 1682 ammuttu ruotsalainen upseeri, ruotsalainen aatelisnainen, kattilanpaikkaaja ja kahdesti venäläinen. Yksi hänen aiemmista inkarnaatioistaan, arolla elänyt venäläinen tyttö, menehtyi hukkumalla suohon. Sandemon mielestä tämä oli syynä siihen, että hän kärsi tässä elämässä pelosta katsoa veteen ja oppi venäjän kielen kahdessa kuukaudessa. Ranskan kielen opetteluun vapaa-aikana rautatiekahvilassa häneltä meni seitsemän vuotta.
Sandemo kiisti väitteen, jonka mukaan hän pystyisi näkemään tulevaisuuteen. Hänen tyttärensä sitä vastoin on työskennellyt ennustajana. Sandemo ei myöskään pitänyt itseään meediona. Hän ei sietänyt spiritualismia vaan oli sitä mieltä, että kuolleiden tulisi saada olla rauhassa.lähde?
Sandemolla oli kaksi niin sanottua kuolemanrajakokemusta. Ensimmäinen rajakokemus tapahtui helmikuussa 1949, jolloin hänen tyttärensä syntyi. Silloin paikalla oli myös lääkäri, joka koko rajakokemuksen ajan oli varma, että hän oli kuollut. Toinen rajakokemus tapahtui vuonna 1985 Lillehammerin sairaalassa.lähde?
Sandemo on kuvannut näitä rajakokemuksia kahdessa haastattelussa. Ensin hän matkasi pimeässä tunnelissa, jonka toisessa päässä näkyi valoa. Tunnelin päätyttyä hän saapui kirkkaaseen, ambranväriseen valoon, jossa oleskeli valkopukuisia vainajia. Kuolemanrajakokemukset aiheuttivat mielihyvän ja rentoutumisen tunteen ja poistivat kuolemanpelon.
Sandemo erosi kirkosta kolmetoistavuotiaana vuonna 1937. Hän piti itseään agnostikkona eikä uskonut mihinkään jumalaan. Vårt land -lehden haastattelussa 28. lokakuuta 1991 hän sanoi: "On olemassa ihmisiä, jotka ovat luoneet jumalat, mutta ei jumalia, jotka ovat luoneet ihmiset." Sandemo hyväksyi periaatteessa kristinuskon, mutta ei kristinuskon papistoa, sillä katsoi, että papisto yrittää vaikuttaa siihen, mihin ihmiset uskovat.lähde?
Sandemo itse oli jäsenenä mystiikkaan ja muinaisiin uskontoihin perehtyneessä Ruusu-Ristin järjestössälähde?.