stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jack Grealish
Muuta

Grealish on kevytrakenteinen pelaaja. Nuorena hänen kerrottiin pelanneen ilman säärisuojia, mutta nykyisin hän käyttää markkinoiden pienimpiä säärisuojia. Grealish itse on perustellut tätä sillä, että hän ei halua hukata pallokosketustaan kookkaiden säärisuojien takia.
Grealish lupasi omistaa ensimmäisen valioliigamaalinsa yhdeksän kuukauden iässä kuolleelle veljelleen. Hän teki kaudella 2015–2016 Valioliigassa yhden maalin.
Gustav

| Gustav, Gustaf |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  6. kesäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Kustaa, Kyösti, Kusti, Kustavi
Vastineita eri kielissä:  Gustavo
Nimen alkuperä:  skandinaavinen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gustav, varsinkin Ruotsissa myös Gustaf, on alun perin skandinaavinen miehen etunimi. Nimi johtuu todennäköisesti sanoista, jotka tarkoittavat goottien johtajaa. Nimi on ollut muun muassa useilla Ruotsin kuninkailla, joista kuitenkin suomen kielessä käytetään vakiintuneesti nimen suomenkielistä vastinetta Kustaa. Samaa alkuperää ovat myös nimet Kustavi ja Kyösti.
Suomessa nimi Gustav on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 6 825 ja Gustaf 4 277 miehelle, nimi Gustaf myös alle viidelle naiselle.
Ruotsinkielisen kalenterin mukaan Gustavin nimipäivä on 6. kesäkuuta, Kustaa Vaasan kruunajaisten vuosipäivänä, joka nykyään on myös Ruotsin kansallispäivä. Sama päivä on myös suomenkielisen kalenterin mukaan Kustaan, Kyöstin ja Kustavin nimipäivä.
Tunnettuja Gustav- ja Gustaf-nimisiä > Ruotsin kuninkaat

Kustaa Vaasa (Gustav Vasa), kuningas 1523–1560
Kustaa II Aadolf (Gustav II Adolf), kuningas 1611–1632
Kaarle X Kustaa (Karl X Gustav), kuningas 1654–1660
Kustaa III (Gustav III), kuningas 1771–1792
Kustaa IV Aadolf (Gustav IV Adolf), kuningas 1772–1809
Kustaa V (Gustaf V), kuningas 1905–1950
Kustaa VI Aadolf (Gustaf VI Adolf), kuningas 1950–1973
Kaarle XVI Kustaa (Carl XVI Gustaf), Ruotsin nykyinen kuningas vuodesta 1973
Nimen muita merkityksiä

Gustav-linja, Saksan armeijan puolustuslinja toisessa maailmansodassa
Gustav, saksalainen rautatietykki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustav Wikimedia Commonsissa
Diana, Walesin prinsessa

| Diana |
| --- | --- |
 Walesin prinsessa
 Diana kesäkuussa 1997.
Syntynyt:  Diana Frances Spencer 1. heinäkuuta 1961 Sandringham, Norfolk, Englanti
Kuollut:  31. elokuuta 1997 (36 vuotta) Pitié-Salpêtrière, Pariisi, Ranska
Hautapaikka:  Northamptonshire
Puoliso:  Walesin prinssi Charles (vih. 1981; ero 1996)
Lapset:   Prinssi William  Prinssi Harry 
Suku:  Windsor (avioliiton kautta)
Isä:  John Spencer
Äiti:  Frances Shand Kydd
Nimikirjoitus:  
Diana, Walesin prinsessa (synt. Diana Frances Spencer; 1. heinäkuuta 1961 Sandringham – 31. elokuuta 1997 Pariisi) oli Yhdistyneen kuningaskunnan kruununperijän Walesin prinssi Charlesin ensimmäinen puoliso ja tämän lasten prinssi Williamin ja prinssi Harryn äiti.
Diana syntyi Spencerin aatelissukuun. Hän kasvoi Park Housessa Sandringhamin tilalla ja opiskeli Englannissa ja Sveitsissä. Vuonna 1975 hänestä tuli Lady Diana Spencer, kun hänen isänsä peri Spencerin jaarlin tittelin. Dianasta tuli maailmankuulu henkilö helmikuussa 1981, kun hänen ja prinssi Charlesin kihlaus julkistettiin. Dianan ja prinssi Charlesin häät pidettiin St Paulin katedraalissa 29. heinäkuuta 1981 ja olivat aikansa mediatapahtuma. Dianasta tuli liiton solmimisen myötä Walesin prinsessa. Avioliitosta syntyi kaksi lasta, prinssit William ja Harry, jotka olivat silloin toinen ja kolmas kruununperimysjärjestyksessä. Walesin prinsessana Diana edusti kuninkaallisissa tehtävissä ulkomailla erilaisissa tilaisuuksissa.
Diana teki laajasti hyväntekeväisyystyötä ja tuki muun muassa maamiinojen vastaista järjestöä International Campaign to Ban Landmines. Hän teki työtä myös muun muassa kodittomien, vanhusten ja sairaiden hyväksi. Hän osallistui erityisesti hiv:n ja aidsin vastaiseen taisteluun.
Diana oli aikansa tunnetuimpia julkisuuden henkilöitä ja lähes kaikki, mitä hän teki 1980- ja 1990-luvuilla, nousi otsikoihin. Avioliitto prinssi Charlesin kanssa päättyi eroon elokuussa 1996. Prinsessa Diana kuoli seuraavana vuonna 36-vuotiaana auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin Pariisissa. Hänen hautajaisiaan seurasi pelkästään Lontoon kaduilla yli kolme miljoonaa ihmistä ja lisäksi 2,5 miljardia televisionkatsojaa ympäri maailman.
Lapsuus ja nuoruus > Sukutausta ja varhaisvaiheet

Diana Frances Spencer syntyi 1. heinäkuuta 1961 Park Housessa Norfolkin Sandringhamissa. Hän oli Althorpin varakreivi John Spencerin ja Frances Burke Rochen viidestä lapsesta neljäs. Spencerin aristokraattinen suku oli ollut läheinen Britannian kuninkaallisen perheen kanssa useita sukupolvia, ja Dianan äidinpuoleinen suku oli vaurasta ja perilliset arvoltaan paroneja. Diana oli tulevan puolisonsa prinssi Charlesin yhdestoista serkku ja kaukaista sukua myös muun muassa Yhdysvaltain presidentti George Washingtonille. Yksi hänen esiäideistään oli Lady Sarah Churchill. Dianan molemmat isoäidit Cynthia Spencer ja Ruth Fermoy olivat kuningataräiti Elisabetin kamarirouvia ja hyviä ystäviä. Diana Frances sai etunimensä lapsena kuolleen kaukaisen tädin ja toisen nimensä äitinsä mukaan.
Diana kastettiin 30. elokuuta 1961 St Mary Magdalenen kirkossa Sandringhamissa. Perheeseen oli aiemmin syntynyt kaksi tytärtä, Sarah vuonna 1955 ja Jane 1957. Kolmas lapsi, perilliseksi aiottu poika John syntyi epämuodostuneena ja kuoli kymmentuntisena vuonna 1960. Tragedian myötä vanhempien suhde alkoi säröillä pahoin. Diana oli niin sanottu ”korvikelapsi”, josta oli toivottu perillistä ja suvussa oltiin pettyneitä, ettei hän ollut poika. Kaivattu perillinen Charles syntyi 1964, mutta se ei enää pelastanut vanhempien avioliittoa. He muuttivat asumuseroon Dianan ollessa kuusivuotias, ja Frances vaati mieheltään avioeroa. Yläluokkaisissa brittiperheissä vaimon vaatima ero merkitsi skandaalia. Francesilla oli jo uusi suhde, joten John syytti häntä uskottomuudesta ja leimasi hänet epäkelvoksi äidiksi. Oikeus ratkaisi huoltajuusriidan John Spencerin hyväksi, ja Francesin oli muutettava pois Park Housesta ilman lapsiaan. Dianan huoleton lapsuus koki kolauksen äidin lähdön myötä, mikä aiheutti hänessä elinikäistä hylkäämisen pelkoa.
Dianan lapsuuden kotitalon Park Housen omisti kuningatar Elisabet II; Spencerit olivat talossa vuokralla. Johnnie Spencer oli ollut kuningas Yrjö VI:n ja pari vuotta myös kuningattaren tallimestari. Kuninkaallinen perhe vietti usein lomiaan naapurissa Sandringhamin talossa, ja Diana leikki lapsena prinssi Andrew’n ja prinssi Edwardin kanssa.
Lapsuus ja nuoruus > Koulutus ja arvonimi

Dianan äiti alkoi jo ennen avioeroa seurustella Peter Shand Kyddin kanssa, ja he menivät naimisiin vuonna 1969. Diana Spenceristä tuli Lady Diana, kun hänen isänsä peri Spencerin jaarlin arvon vuonna 1975. Tämä avioitui seuraavana vuonna Dartmouthin herttuattaren Raine Leggen kanssa. Spencerin lapset tulivat hyvin toimeen uuden isäpuolensa kanssa, äitipuoltaan he sen sijaan inhosivat.
Dianan lapsuuden arki oli säänneltyä ja suojattua. Hänet ilmoitettiin tammikuussa 1968 Silfieldin yksityiskouluun, josta hän siirtyi yhdeksänvuotiaana Riddlesworth Hallin sisäoppilaitokseen. Hänen koulutuksensa oli ylemmän yhteiskuntaluokan tytöille tavanomaisesti melko vaatimatonta, ja sisaruksistaan poiketen hän ei ollut erityisen lahjakas oppilas. Hänen vahvuuksiaan olivat tanssi ja uinti. Vuonna 1973 Diana jatkoi kahden sisarensa tavoin opintoja West Heath Schoolissa Kentissä lähellä Sevenoaksia ja pääsi johtajaoppilaaksi viimeisenä vuonnaan.
Kun Althorpin sukukartano Northamptonshiressä siirtyi Dianan isoisän kuoltua tämän pojalle, perhe muutti sinne asumaan. Myös Althorp sijaitsi keskellä maaseutua, mutta Diana ei kotiutunut sinne yhtä hyvin kuin Park Houseen. Vuonna 1978 Diana opiskeli yhden lukukauden ajan sisäoppilaitoksessa Sveitsissä, mutta reputti loppukokeet ja sai luvan muuttaa yksin Lontooseen, jossa teki töitä pääasiassa lastenhoitajana. Hän ei pitänyt suljettujen seurapiirien juhlista ja viihtyikin vapaa-ajallaan kotona tai ystäviensä seurassa.
Avioliitto

Lady Diana tapasi kuningatar Elisabet II:n vanhimman pojan prinssi Charlesin ensimmäisen kerran 16-vuotiaana marraskuussa 1977. Charles seurusteli tällöin Dianan isosiskon Lady Sarahin kanssa. Charles ja Diana alkoivat nähdä toisiaan erilaisissa seurapiiritapahtumissa, ja Petworthin kartanon viikonloppukutsuilla heinäkuussa 1980 Charles mieltyi Dianaan. Diana kutsuttiin kuninkaalliselle jahdille HMY Britannialle sekä Balmoralin linnaan, jossa hän tapasi kuningasperhettä marraskuussa 1980.
Diana täytti kaikki kuninkaallisen morsiamen vaatimukset: hän oli pitkä, vaaleaverinen ja moitteetonta sukuperää. Hänen empaattisuutensa ja välitön käytöksensä miellyttivät kuningatarta. Diana oli omien sanojensa mukaan hyvin rakastunut, mutta huomasi nopeasti, että näköpiirissä oli koko ajan Charlesin tosirakkaus Camilla Parker Bowles. Juuri hän oli alun perin pitänyt Dianaa sopivana morsiamena Charlesille. Pitkään poikamiehenä elänyt Charles epäröi avioliittoa ja viivytteli kosinnan kanssa, mutta kosi Dianaa lopulta 6. helmikuuta 1981. Kihlaus salattiin muutaman viikon ajan ennen virallista julkistusta. Siitä alkoi myös hellittämätön julkisuus, joka seurasi Dianaa koko hänen loppuelämänsä ajan.
Avioliitto > Kihlaus ja häät

Parin kihlaus julkistettiin virallisesti 24. helmikuuta 1981, ja kaksi päivää myöhemmin Diana muutti Buckinghamin palatsiin. Sitä ennen hän oli asunut vähän aikaa Clarence Housessa. Kihlauksen myötä Dianan elämästä tuli yksinäistä: hän ei voinut liikkua vapaasti tavatakseen ystäviään, Charles matkusteli edustustehtävissä ulkomailla ja vanhoillinen palveluskunta noudatti tiukkoja säätyeroja. Diana myös vieroksui eräelämää, jota kuningasperhe harrasti lomillaan Balmoralissa. Kuninkaallisen perheen muut jäsenet jäivät Dianalle enimmäkseen etäisiksi, ja prinsessa Margaretista tuli ainoa hänen puoliaan pitänyt ystävä. Palveluskunnan keskuudessa Dianaa pidettiin hankalana, koska hän oli haluton noudattamaan hovin tapoja ja komentoa sekä kapinoi niitä vastaan.
Ensimmäisen virallisen esiintymisen Diana teki Charlesin kanssa maaliskuussa 1981 hyväntekeväisyysgaalassa, jossa hän tapasi Monacon ruhtinatar Gracen. Siellä syntyi ”pukuskandaali”, kun Diana oli tietämättään rikkonut kuningasperheen vanhaa sääntöä pukeutumalla mustaan, mikä oli määrätty vain hautajaisia ja suruaikaa varten. Dianan valmiiksi heikko itsetunto kärsi yhä enemmän tauottomasta mediahuomiosta, ja hänen epävarmuutensa tuli ilmi myös hovin työntekijöille, jotka yrittivät opettaa hänelle prinsessan roolia. Diana kertoi myöhemmin sairastuneensa juuri noihin aikoihin bulimiaan.
Dianasta tuli 20-vuotiaana Walesin prinsessa, kun hän meni naimisiin Walesin prinssi Charlesin kanssa 29. heinäkuuta 1981 St Paulin katedraalissa. Tapahtumaa kuvailtiin laajasti ”satuhäiksi”, ja niitä seurasi 750 miljoonaa katsojaa televisiosta ja 600 000 ihmistä Lontoon kaduilla. Dianan yhdeksän tuhannen punnan hääpuvussa oli yli seitsemän metriä pitkä huntu.
Parin kihlauksen aikana ilmenneet ongelmat jatkuivat myös avioliitossa heti kuherruskuukauden aikana HMY Britannialla. Camilla Parker Bowlesin jatkuva läsnäolo varjosti liittoa alusta alkaen. Parker Bowles ja Charles olivat päivittäin puhelinyhteydessä ja Charlesilla oli lompakossa Parker Bowlesin valokuva. Diana oli Camillasta mustasukkainen, mitä Charles ei käsittänyt. Hänen oli lisäksi vaikea sopeutua kuninkaallisen perheen arkeen ja tunsi olonsa eristyneeksi. Prinssipari muutti avioiduttuaan Kensingtonin palatsiin ahtaisiin oloihin. Heillä oli myös maaseutuasunto Highgrovessa prinssi Charlesille tärkeitä harrastuksia, kuten hevospooloa varten, mutta Diana ei myöhemmin viihtynyt siellä lainkaan. Parin välinen epäsuhta kasvoi, sillä Dianan elämä palatsin suojissa oli yksinäistä ja tyhjää ja Charles matkusti edustusvelvollisuuksiensa perässä. Dianan ensimmäisen Walesiin tehdyn edustusmatkan aikana ilmennyt raskaus pahensi yhä enemmän hänen mielialaansa.
Avioliitto > Lapset

Walesin prinssiparin ensimmäinen lapsi William Arthur Philip Louis syntyi 21. kesäkuuta 1982. Toinen poika Henry Charles Albert David, kutsumanimeltään Harry, syntyi 15. syyskuuta 1984.
Diana sairastui synnytyksen jälkeiseen masennukseen Williamin synnyttyä. Hän on muistellut orastavan avioliiton ”valuneen tyhjiin” Harryn syntymän jälkeen:
»Sitten aika Williamin ja Harryn syntymän välillä on täysin pimeä. En pysty muistamaan paljoakaan, olen pyyhkinyt sen pois, se oli sellaista tuskaa. Kuitenkin Harry ilmaantui kuin ihmeen kautta. … Tiesin että Harry olisi poika koska näin sen ultraäänessä. Charles halusi tytön. … Tiesin Harryn olevan poika enkä kertonut hänelle.»
Diana oli äitinä omistautunut ja järjesti elämänsä lastensa tarpeiden mukaan. Kapinoitsijan maineestaan huolimatta hän tuki vankkumatta monarkiaa ja poikiensa tulevia rooleja siinä. Diana halusi kuitenkin tarjota pojilleen mahdollisimman normaalin elämän, joten hän vei heitä julkiseen kouluun ja antoi heidän ystävystyä tavallisten lasten kanssa. Hän myös parhaan kykynsä mukaan suojeli heitä median vainolta.
Avioliitto > Virallinen rooli

Dianasta tuli prinsessana merkittävä kansainvälinen seurapiirihenkilö. Synnytettyään kruununperillisen hän alkoi saada virallisia tehtäviä ja kiersi edustusmatkoilla ympäri maailmaa sekä yksin että puolisonsa kanssa. Hän tapasi eri valtioiden päämiehiä ja alkuperäiskansaa sekä osallistui muun muassa erilaisiin promootiotapahtumiin, muistojuhliin ja avajaisiin. Hän hoiti niin julkiset kuin yksityiset velvoitteensa tunnollisesti ja vastasi palatsin emännyydestä aina vieraslistoja myöten. Nuoresta iästään huolimatta Diana oli alaistensa luonnehdintojen mukaan työasioissa ”tehokas” ja ”tunnontarkka”.
Diana ja Charles tekivät maaliskuussa 1983 yhteisen edustusmatkan Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Vaikka matka oli hyvin menestyksekäs, se vain kasvatti avioliiton jännitteitä, sillä Charles oli kateellinen Dianan saamasta kansansuosiosta. Tuolloin sai alkunsa maailmanlaajuinen ”Di-Mania”, kun prinsessaa seurasi jopa 70 valokuvaajaa eri maista ja hän aiheutti hysteriaa kaikissa vierailemissaan paikoissa. Dianalla oli taito luoda yhteys yleisöön ja kohottaa sen mielialaa. Myöhemmin hän sai voimaa ja lohtua taidostaan solmia mutkattomia suhteita tavallisiin ihmisiin.
Charlesin ja Dianan 17 päivän edustusmatkat Kanadaan ja Italiaan saivat myös valtavasti julkisuutta, ja muun muassa yhdysvaltalainen naistenlehti Ladies’ Home Journal julisti Dianan ”vuosikymmenen suurimmaksi mediapersoonaksi”. Hänen kansikuvansa lisäsi brittiläisten naistenlehtien levikkiä jopa kymmenillä tuhansilla. Kiertomatkallaan Yhdysvalloissa marraskuussa 1985 prinssipari tapasi muun muassa presidenttipari Ronald ja Nancy Reaganin. Dianan tanssinumero John Travoltan kanssa kutsuvieraspäivällisillä oli eräs hänen tunnetuimpia julkisuustempauksiaan.
Avioliitto > Avioero

Diana antoi 20. marraskuuta 1995 Britannian yleisradioyhtiön BBC:n toimittajalle Martin Bashirille ennennäkemättömän avoimen televisiohaastattelun, jossa hän kertoi muun muassa päättymässä olleesta avioliitostaan, kamppailustaan syömishäiriön kanssa ja vaikeista suhteistaan kuningashuoneen muihin jäseniin. Haastattelu valmisteltiin salassa julkisuudelta, ja siitä tiesi Dianan ja Bashirin lisäksi etukäteen vain pieni BBC:n tuotantoryhmä.
Panorama-ajankohtaisohjelmassa esitetty haastattelu järkytti syvästi kuningashuonetta ja nostatti valtavan kohun niin Britanniassa kuin ulkomaillakin, ja seuraavien parin viikon aikana sen näki liki 200 miljoonaa ihmistä ympäri maailman. Haastattelun tv-esitys johti välittömästi Dianan tiedottajan eroon. Kuningatar Elisabet piti erityisen epäkunnioittavana lausuntoja, joissa Diana kritisoi monarkiaa sen viileästä etäisyydestä kansalaisiin ja epäili Charlesin sopivuutta kuninkaaksi.
Haastattelu murensi Dianan huolella rakentamaa asemaa Windsorin suvun ja lähipiirin silmissä ja avasi tien lopulliselle avioerolle. Liiton lopettamispäätöksen teki lopulta kuningatar Elisabet. Dianan ja Charlesin avioero astui voimaan 28. elokuuta 1996. Dianalta poistettiin eron myötä ”Hänen kuninkaallinen korkeutensa” -etuliite ja hänen nimensä tyyliteltiin muotoon ”Diana, Walesin prinsessa”.
Yksityiselämä avioeron jälkeen

Avioeron jälkeen Diana sai pitää asuntonsa Kensingtonin palatsissa ja kaikki avioliiton aikana saamansa korut. Hän sai toimia julkisuudessa oman harkintansa mukaisesti, mutta ulkomaanmatkoja varten hänen oli pyydettävä lupa ulkoministeriöstä ja kuningattarelta, ellei kyse ollut yksityisestä lomamatkasta.
Vieraillessaan lontoolaisessa sairaalassa vuonna 1995 Diana tapasi sydänkirurgi Hasnat Khanin. Hänen on kuvailtu olleen Dianan elämän suuri rakkaus. Diana oli mukana seuraamassa Khanin suorittamia leikkauksia ja oli paikalla myös, kun Sky TV tuli sairaalaan kuvaamaan lapselle tehtävää avosydänleikkausta. Hän matkusti Pakistaniin tutustuakseen Khanin perheeseen ja kulttuuritaustaan ja kertoi ystävilleen haluavansa naimisiin tämän kanssa. Suhde kariutui kaksi vuotta myöhemmin parisen kuukautta ennen Dianan kuolemaa, kun julkisuutta kaihtanut Khan ei halunnut joutua median silmätikuksi. Diana otti jätetyksi tulemisen raskaasti ja alkoi kärsiä mielen ailahteluista ja vainoharhaisuudesta. Hänelle tuotti kärsimystä myös Charlesin ja Camilla Parker Bowlesin yhteisonni.
Pian erottuaan Khanista kesällä 1997 Diana alkoi tapailla Dodi Al-Fayedia, egyptiläisen miljardöörin Mohamed Al-Fayedin poikaa. He viettivät noin kuukauden yhdessä purjehtien ja lomaillen Ranskan Rivieralla Dianan poikien kanssa. 10. elokuuta 1997 Diana ja Al-Fayed valokuvattiin yhdessä Al-Fayedin Jonikal-jahdilla Korsikan edustalla.
Kuolema

Diana kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin Pariisissa sunnuntaina 31. elokuuta 1997. Myöhään edellispäivän iltana Diana ja Dodi Al-Fayed olivat paenneet pariisilaisen hotelli Ritzin sivuovesta tarkoituksenaan välttää paparazzit, jotka olivat leiriytyneet hotellin eteen saadakseen kuvia kuuluisasta parista. Pako ei kuitenkaan ollut onnistunut. Valokuvaajat olivat lähteneet ajamaan takaa mustaa Mercedes-Benzin S-sarjan autoa, joka ajoi Seinen rantaa pitkin.
Onnettomuus tapahtui noin 20 minuuttia yli puolenyön. Pariskunta istui takapenkillä, ja oikealla etuistuimella istui Al-Fayedin henkivartija Trevor Rees-Jones. Kuljettaja Henri Paul oli kiihdyttänyt auton nopeuden tutkijoiden arvion mukaan 120–160 kilometriin tunnissa. Pont de l’Alman tunnelissa hän menetti auton hallinnan, osui Fiat Unoon ja törmäsi betonipylvääseen. Al-Fayed ja kuljettaja kuolivat heti.
Diana kiidätettiin ambulanssilla Pitié-Salpêtrière-sairaalaan. Hänen sisäiset vammansa olivat laajoja: rajun törmäyksen voimasta hänen sydämensä oli siirtynyt vasemmalta oikealle puolelle rinnassa, mikä oli repinyt samalla keuhkojen laskimon ja sydänpussin. Elvytysyrityksistä huolimatta Diana kuoli kello 4 aamulla. Trevor Rees-Jones sai vakavia kasvovammoja mutta selvisi kolarista hengissä heti lauenneen turvatyynyn ansiosta.
Diana oli puolitajuissaan, kun hänelle annettiin ensiapua kolaripaikalla. Hänen viimeisiä sanojaan eri lähteiden mukaan olivat ”Voi luoja, mitä on tapahtunut?”, ”Antakaa minun olla!” ja ”Missä Dodi? Missä Dodi?”.
Kuolema > Tutkinta

Ranskan viranomaiset tutkivat onnettomuutta 18 kuukauden ajan. Sinä aikana 30 tutkijaa haastatteli yhteensä noin 200 todistajaa. Vuonna 1999 julkaistun tutkimuksen johtopäätös oli yksiselitteinen: alkoholin ja masennuslääkkeiden vaikutuksen alaisena ollut kuljettaja ajoi liian lujaa ja menetti auton hallinnan. Tutkijoiden mukaan Diana ja Al-Fayed olisivat selvinneet hengissä, jos he olisivat käyttäneet turvavöitä.
Kuolema > Kuoleman jälkeen

Dianan kuolema tuli välittömänä šokkina niin hänen läheisilleen kuin kuningasperheelle ja kansalaisille ympäri maailman. Se aiheutti myös laajalti vihaa ja syytöksiä median edustajia kohtaan. Ranskan poliisi selvitti, oliko paparazzeja syytä epäillä taposta ja siitä etteivät he auttaneet uhreja onnettomuuspaikalla. Eräs autoa jahdanneista valokuvaajista myönsi, etteivät he tehneet mitään auttaakseen. He eivät kuitenkaan yrittäneet hidastaa pelastushenkilöstöä tai estäneet uhreja saamasta apua. Kaikki paparazzit todettiin syyttömiksi onnettomuuteen, mutta heidän toimintansa herätti myös moraalisia ja eettisiä pohdintoja. Kolaripaikasta ja uhreista otettuja valokuvia ei ole koskaan julkaistu mediassa, koska suurin osa toimittajistakin piti niitä tapauksen kauheuden vuoksi julkaisukelvottomina.
Dianan kuolemasta on liikkunut erilaisia salaliittoteorioita. Äänekkäin teorioitsija oli poikansa menettänyt Mohamed Al-Fayed, joka väitti muun muassa Britannian salaisen palvelun järjestäneen onnettomuuden ja piti Dodin ja Dianan kuolemaa murhasalaliittona. Muut tahot syyttivät muun muassa Dianaa kuljettanutta ambulanssia hidastelusta ja keksivät hämäriä juttuja turma-auton kuljettajan yksityiselämästä. Vuonna 2004 Scotland Yardin entinen poliisipäällikkö aloitti perusteellisen selvityksen Dianan kuolemaan johtaneista tapahtumista. Kaksi vuotta myöhemmin julkaistun loppuraportin mukaan kyseessä oli onnettomuus. Sen mukaan Diana ei myöskään ollut raskaana eikä kihloissa Dodi Al-Fayedin kanssa, kuten tämän isä oli väittänyt.
Kuolema > Hautajaiset

Dianan hautajaiset pidettiin 6. syyskuuta Westminster Abbeyssa Lontoossa. Dianan ystävä Elton John esitti siunaustilaisuudessa kappaleen ”Candle in the Wind”, joka on muunnelma aikoinaan Marilyn Monroelle tehdystä samannimisestä kappaleesta. Siitä on tullut prinsessa Dianan muistokappale ja maailman myydyimpiä singlejä, jonka tuotot ohjattiin Diana Princess of Wales Memorial Fund -rahastolle. Dianan veli jaarli Charles Spencer moitti muistopuheessaan suorin sanoin kuningatarta siitä, että tämä henkilökohtaisesti oli vienyt Dianalta oikeuden kuninkaalliseen arvonimeen avioeron jälkeen.
Tuhannet ihmiset seurasivat kaduilla hautajaissaattuetta, ja satoja tuhansia kukkakimppuja oli tuotu Dianan kodin Kensingtonin palatsin viereen. Hautajaiset nähtiin televisiossa suorana lähetyksenä 185 maassa, ja niitä seurasi lähes 2,5 miljardia katsojaa, Suomessakin puolitoista miljoonaa.
Kuninkaalliset residenssit eivät aluksi suruliputtaneet tai antaneet lausuntoja Dianan kuoleman vuoksi, jolloin kuningasperhettä arvosteltiin välinpitämättömyydestä. Erityisesti Buckinghamin palatsin tyhjä lipputanko herätti kummastusta. Protokollan mukaan palatsin lipputangossa voi olla vain Royal Standard eli hallitsijan lippu, jolla liputetaan vain silloin, kun hallitsija on läsnä palatsissa. Royal Standardia ei koskaan lasketa puolitankoon, ei edes hallitsijan kuollessa, koska monarkia jatkuu – hallitsijan kuollessa hänen kruununperillisestään tulee välittömästi uusi hallitsija.
Kuningatar Elisabet II oli Dianan kuoleman aikaan Balmoralin linnassa, kuten myös William ja Harry, ja saapui Lontooseen seuraavana perjantaina, jolloin hän ilmoitti pitävänsä televisiopuheen. Kuningattaren määräyksestä Royal Standard otettiin alas hautajaispäivänä ja Buckinghamin palatsin lipputankoon nostettiin kansallislippu Union Jack, joka oli puolitangossa loppupäivän.
Myöhemmin on siirrytty käytäntöön liputtaa Buckinghamin palatsissa kansallislipulla monarkin poissaollessa. Kansallislipulla on myöhemmin myös suruliputettu, muun muassa Dianan kuoleman yksivuotismuistopäivänä. Palatsin Union Jack on laskettu puolitankoon myös prinsessa Margaretin, kuningataräiti Elisabetin ja Britannian entisen pääministerin Margaret Thatcherin kuoleman johdosta.
Prinsessa Diana haudattiin hänen sukukartanonsa Althorpin maille koristelammen keskellä sijaitsevalle Oval-saarelle.