stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Punaisen Ristin Apusisarjärjestö
Järjestön tausta

Apusisarjärjestön perustamista edelsivät poliittiset kiistat. Sekä sairaanhoitajaliitto että Suomen Punaisen Ristin sairaanhoitojaosto vastustivat vapaaehtoisten pikakoulutusta sotasairaanhoitajiksi. Epäpätevien hoitajien käytön pelättiin johtavan koko ammattikunnan arvostuksen katoamiseen. Suomen kiista ei ollut ainutlaatuinen. Punainen Risti järjestönä oli kohdannut samaa vastakkainasettelua useissa maissa.
Jo ennen talvisotaa SPR:n ja Lotta Svärdin välillä oli käyty ajoittain tiukaksi kärjistynyt reviirikiista sotasairaanhoidosta. Suojeluskuntien sisarjärjestön Lotta Svärdin tavoite oli, että kaikki Suomen naisten maanpuolustustyö järjestettäisiin sen kautta. Vastapuolella olivat SPR, sairaanhoitajaliitto, partiolaiset ja vasemmistolaiset naisjärjestöt. SPR oli perustanut jo vuonna 1926 sairaanhoitajareservin, johon koulutetut sairaanhoitajat liittyivät vapaaehtoisesti. Lotta Svärd asemoi itsensä SPR:n kilpailijaksi ja kielsi jäseniään liittymästä reserviin. Kiista johti lopulta siihen, että SPR:n sairaanhoitojaosto sai virallisesti tehtäväkseen hoitaa kaikkien suomalaisten sairaanhoitajien tietojen ylläpidon ja tarvittaessa liikekannallepanon.
Talvisodassa sairaanhoitajien apuna oli ollut varsinkin Lotta Svärdin sairaanhoitojaoston lääkintälottia, mutta myös usein partiotaustaisia vapaaehtoisia pikkusisaria, joilla ei kuitenkaan ollut riittävää koulutusta hoitotyöhön. Lääkintälottia oli jouduttu käyttämään koulutustaan ja valmiuksiaan selvästi vaativampaan työhön. Talvisodan kokemuksiin perustella nähtiin kuitenkin, että sotasairaanhoidossa oli paikka avustaville hoitajille sairaanhoitajien valvonnassa. Ilman lääkintälottia talvisodan työmäärästä ei olisi selvitty.
SPR ei kuitenkaan halunnut olla pelkästään lääkintälottien varassa. Osa vapaaehtoistyöhön halukkaista ei myöskään poliittisista syistä tahtonut liittyä Lotta Svärd-järjestöön. Jatkosodan alkaessa 25.5.1941 SPR:n puheenjohtaja C.G.E. Mannerheim määräsikin perustettavaksi apusisarjärjestön SPR:n sairaanhoitovaliokunnan vastustuksesta huolimatta. Perustetun järjestön johtoon tuli edustus sekä vasemmistosta että Partioliikkeestä.
Koulutus ja työ

Apusisarien koulutus alkoi perustamista seuraavana päivänä 26. kesäkuuta 1941 Suomen Punaisen Ristin sairaalassa eli nykyisessä Töölön sairaalassa Helsingissä. Apusisarkoulutukseen pääsyn edellytys oli 18–35 vuoden ikä ja kansakoulun suorittaminen. Monella apusisarista oli partiotausta ja aiempaa kokemusta partion järjestämiltä ensiapukursseilta. Enemmistö apusisariksi hakeutuneista oli hyvin nuoria, mutta mukana oli myös aikuisia naisia.
Koulutuksen kesto oli periaatteessa 9 kuukautta, mutta aiemmin apusisarina toimineet pääsivät suoraan jäseniksi ilman koulutusta. Koulutuksen pituudesta joustettiin muutenkin tarpeen mukaan. Pääosassa oli käytännön harjoittelu. Apusisaret asuivat sairaalan viereisessä Tallbackan rakennuksessa ja kouluttajina toimivat SPR:n sairaalan sairaanhoitajat. Käytännön työharjoittelua tehtiin SPR:n sairaalan lisäksi myös sotilassairaala Tilkassa Helsingissä. Vuoden 1942 loppuun mennessä oli koulutettu jo 2 000 apusisarta komennuksille sota- ja kenttäsairaaloihin. Kaiken kaikkiaan apusisaria oli jatkosodan aikana 3 553.
Suomeen oli säädetty vuonna 1939 18–56-vuotiaita naisia koskeva sota-ajan työvelvollisuus paikkamaan työvoimapulaa, joka syntyi työikäisten miesten lähtiessä rintamalle. Vuonna 1942 työvelvollisuutta vielä laajennettiin koskemaan kaikkia 15–65-vuotiaita naisia. Käytännössä apusisareksi ryhtyminen korvasi työvelvollisuuden ja koulutuksen jälkeen komennukselle oli pakko lähteä. Apusisartoiminta perustui vapaaehtoisuuteen, eikä siitä saanut korvausta. Vuonna 1943 apusisarille alettiin kuitenkin maksaa päivärahaa, jota lääkintälotat olivat saaneet jo talvisodassa. Apusisartoiminnan seurauksena lääkintälottia tarvittiin sotasairaaloissa huomattavasti etukäteen arvioitua vähemmän. Päämajan lääkintäosasto antoi käskyn, jonka mukaan sotasairaaloiden henkilökunta muodostettiin pääosin sairaanhoitajista ja apusisarista.
Työtehtävissä oli tiukka kuri ja työpaikoilla selkeä hierarkia. Apusisaret olivat tämän hierarkian pohjalla. Heiltä edellytettiin moitteetonta käytöstä ja pyyteetöntä ahkeruutta. Komennukset suoritettiin sota- ja kenttäsairaaloissa, Itä-Karjalan alueen terveystukikohdissa terveyssisarien apuna, inkeriläisten väestönsiirtoleireillä, työleireillä ja vankileireillä, mutta myös sotatoimialueiden ulkopuolella siviilisairaanhoidossa: synnytyssairaaloissa, neuvoloissa, lastensairaaloissa ja esimerkiksi kodinhoitajina. Apusisaret tekivät käytännössä usein työtä lääkintälottien rinnalla. Työ oli esimerkiksi vuoteiden sijausta, siteiden vaihtamista, siivousta, ruokahuoltoa ja välineiden huoltoa.
Jatkosodan jälkeen

Sotien jälkeen nuorison talkootyö ja myös apusisartoiminta jatkuivat hoitajapulan vuoksi. Jatkosodan aikana kerättyjen kokemusten perusteella Suomen valtio aloitti kahdeksan kuukauden mittaisen apuhoitajakoulutuksen vuonna 1946 ja SPR yhtenäisti oman koulutuksensa valtion kanssa. SPR lakkautti oman apusisarkoulutuksensa valtion koulutuksen käynnistyttyä täysin vuonna 1951. Apuhoitajista tuli merkittävä osa suomalaista sairaanhoitoa vuosikymmeniksi. Samoja työtehtäviä tekevät nykyisin Suomen lähihoitajat.
Apusisarten työ jatkosodan aikana on usein unohdettu, eivätkä he ole saaneet ansaitsemaansa arvostusta. Käytännössä ”lotasta” tuli sotalääkintätyön ja sota-alueiden naistyön yleisnimike. Lotta Svärd olikin jäsenmäärältään ylivoimaisesti suurin sota-ajan maanpuolustuksen vapaaehtoisjärjestö. Sota-alueella työskennelleistä naisista oli kuitenkin eri laskelmien mukaan Lotta Svärd -järjestön jäseniä vain 40–55 prosenttia. Esimerkiksi vuonna 1944 komennuksella oli 3 262 lääkintälottaa.
Tunnettuja apusisaria

Näytelmäkirjailija Inkeri Kilpinen oli 17-vuotiaana apusisarena Lahden 8. Sotasairaalan Heinolan osastolla vuonna 1944. Suomalaisten lastenneurologian uranuurtaja ja Helsingin yliopiston dosentti Märta Donner oli apusisarena Äänislinnan 66. Sotasairaalassa vuodesta 1941. Suomalaisen hoitotieteen pioneeri, Tampereen yliopiston hoitotieteen professori Hertta Kalkas oli apusisarena Uudenkaupungin 5. Sotasairaalassa vuodesta 1942.
Kirjallisuutta ja elokuvia

Franck, Anne-Marie & Järnefelt, Irmeli: Pikku sisar : Suomen Punaisen Ristin apusisaret jatkosodassa.  Helsinki:  Tammi, 1998.  ISBN 9789513113001  (suomeksi)
Tiilikainen, Anna-Lea: Apusisar uskaltaa.  Helsinki:  Kuva ja sana, 1944.  (suomeksi)
Pikkusisar (1999), elokuva, ohjaus Taru Mäkelä.
Aiheesta muualla

Harjavaltalaisveteraani Sointu Antilan kova elämä: ”Sota ei ollut kauheinta, mitä minulle on tapahtunut” Sotaveteraanit.fi.  12.11.2019. Sotaveteraaniliitto. Arkistoitu 28.9.2020. Viitattu 4.4.2020. (suomeksi)
Virtanen, Leena: Nuoret tytöt joutuivat keskelle kaaosta - Anne-Marie Franck oli apusisarena koko jatkosodan ajan hs.fi.  20.11.1999. Helsinki:  Sanoma Media. Viitattu 4.4.2020. (suomeksi)
Suomen Punaisen Ristin sairalaala Töölössä (myöhemmin Töölön sairaala) postimerkissä
Suomen Punaisen Ristin apusisarien toimintaa: Vähintään 6 kuukautta moitteettomasti palvelleita apusisaria, jotka nyt saavat apusisarjärjestön merkin. Oulu 3.6.1942. SA-kuva.
Buenos Airesin junaonnettomuus 2012

| Buenos Airesin junaonnettomuus 2012 |
| --- | --- |

Päivämäärä:  22. helmikuuta 2012
Paikka:  Buenos Aires
Valtio:  Argentiina
Liikennöitsijä(t):  Trenes de Buenos Aires
Turman syy:  Mahdollisesti jarruvika
Tiedot
Junia osallisena:  1
Matkustajia yht.:  Yli 1 000
Kuolleita:  49
Loukkaantuneita:  Yli 550-600
Buenos Airesin junaonnettomuus tapahtui 22. helmikuuta 2012 Argentiinan pääkaupungissa Buenos Airesissa Oncen rautatieasemalla, kun noin tuhatta matkustajaa kuljettanut juna törmäsi asemalaiturin raidepuskuriin jarruttamatta. Turmassa kuolleita vahvistettiin olevan 49. Uhriluvun pelättiin kuitenkin nousevan. Loukkaantuneita oli arviolta yli 550–600. Osa loukkaantuneista oli kriittisessä tilassa. Veturinkuljettaja sai vakavia vammoja.
Junan vaunut rysähtivät onnettomuudessa päällekkäin, minkä vuoksi ihmisiä jäi puristuksiin. Yhden vaunun kerrotaan työntyneen kuusi metriä edellisen vaunun sisään. Liikenneministerin mukaan junalla olisi ollut vauhtia onnettomuushetkellä noin 20–25 kilometriä tunnissa.
Onnettomuuden syy ei ole vielä selvinnyt, mutta jarruvikaa on epäilty turman aiheuttajaksi. Onnettomuus on kolmenneksi pahin Argentiinan raideliikenteessä sattunut onnettomuus. Pahin on vuonna 1970 sattunut Benavidezin junaonnettomuus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kymmeniä kuoli junan iskeydyttyä asemalaituriin Argentiinassa. Yle uutiset 22.2.2012.
Silminnäkijät: Argentiinan junaturma järkytti jopa pelastajat. MTV3 Uutiset 23.2.2012.
Hannu Lindroos

Hannu Lindroos (s. 28. heinäkuuta 1948 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja. Hän on ensimmäinen Suomen Jääkiekkomuseon Suomen Jääkiekkoleijonaksi aateloima (158.) valokuvaaja.
Lindroos on kuvannut jääkiekkoa 17-vuotiaasta vuodesta 1965. Helsingin Sanomien valokuvaajana Lindroos toimi vuodet 1968–1978 ja Suomen Kuvalehdessä vuodesta 1978 lähtien.
Lindroos on kuvannut kitarataituri Jimi Hendrixiä uransa ainoalla Suomen keikalla Helsingin kulttuuritalolla vuonna 1967.
Suomen pääsarjaa Lindroos on valokuvannut jo vuodesta 1965. Hän on ollut lähes aina paikalla, kun SM-liigassa on pelattu loppuotteluita. MM-kisoissa Lindroos kuvasi ensimmäisen kerran vuonna 1970. Olympialaisissa hän oli kameransa kanssa viidesti.
Lindroos luovutti 500 000 valokuvan kokoelmansa Museovirastolle.
Lloyd’s Open Form

Lloyd’s Open Form on Lloyd’s of Londonin julkaisema standardimuotoinen sopimus ehdotetusta meripelastusoperaatiosta. Sitä kutsutaan yleisesti nimellä LOF ja se on yleisin kansainvälisessä pelastuksessa käytetty sopimusmuoto. Se on peräisin 1800-luvun lopulta. Sopimus ei määrittele tiettyä summaa pelastustyöstä, vaan summa määräytyy myöhemmin Lontoossa pidettävässä välimiesmenettelyssä, jossa noudatetaan Englannin siviilipelastuslakia ja vuoden 1989 pelastussopimusta.
Tallinnan Pyhän Kanutin killan rakennus

| Tallinnan Pyhän Kanutin killan rakennus |
| --- | --- |

Osoite:  Pikk tn 20
Sijainti:  Tallinna, Viro
Koordinaatit:  59°26′18.7″N, 24°44′45.8″E
Rakennustyyppi:  kiltarakennus
Valmistumisvuosi:  ensimmäinen maininta vuodelta 1326
Rakennuttaja:  Pyhän Kanutin kilta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tallinnan Pyhän Kanutin killan rakennus oli nimensä mukaisesti Tallinnan Pyhän Kanutin killan (Knuut Pyhä) kiltarakennus Pikk-kadun varrella Virossa. Nykyisin kaupunki on vuokrannut rakennuksen Viron taideakatemialle.
Historia

Tallinnan Pyhän Kanutin eli Knuutin kilta oli kaupungin suuresta killasta eronneiden käsityöläisten muodostama niin sanottu pieni kilta. Kanutin killat olivat levinneet Tanskan valtapiirin alueella 1100- ja 1200-luvuilla. Tallinnassa kilta lienee perustettu 1200-luvulla, mutta historiallisissa lähteissä se mainitaan ensi kertaa vuonna 1326. Killan kiltarakennus sijaitsee Tallinnan pääväylä Pikk-kadun varrella. Killalla oli alun perin yksi rakennus, jonka vierestä ostettiin naapuritalo vuonna 1406. Vuonna 1800 ostettiin vielä kolmas talo, jolloin syntyi nykyinen kolmepäätyinen kiltarakennus. Rakennusta uudistettiin vuosien 1863 ja 1864 välillä, jolloin se sai nykyisen englantilaistyylisen eli tudortyylin myöhäisgoottilaisen ilmeensä. Uudistuksen suunnitteli arkkitehti F. Kordes. Vuonna 1933 arkkitehti E. Kuusiku suunnitteli puolestaan rakennuksen tulipalon jälkeiset korjaustyöt. Samana vuonna rakennusta alkoi käyttää Tallinnan teknillinen koulu. Neuvostoliiton miehitettyä Viron rakennukseen majoitettiin sotilaita. Vuonna 2002 rakennukseen tehtiin suuria ennallistustöitä  ja rakennus vuokrattiin Viron taideakatemialle vuonna 2004.
Rakennus

Pyhän Kanutin killan rakennus on Pikk-kadun puolella kolmikerroksinen ja Pühavaimu-kadun puolella nelikerroksinen. Rakennuksen julkisivu sai nykyisen ilmeensä vuoden 1864 uudistustöiden yhteydessä. Uudistustyöstä ovat peräisin myös julkisivun seinää koristavat Martin Lutherin ja Pyhän Kanutin patsaat. Rakennuksen sisällä on kahden kerroksen läpi ulottuva suuri sali, jonka alkuperäinen sisustus on hävinnyt.
Rakennuksen julkisivun Pyhän Knuutin ja Martin Lutherin patsaat.
Itämerenkampela

| Itämerenkampela |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kampelakalat Pleuronectiformes
Heimo::  Oikeasilmäkampelat Pleuronectidae
Alaheimo::  Pleuronectinae
Suku::  Platichthys
Laji::  solemdali
Kaksiosainen nimi
 Platichthys solemdali  Momigliano, Denys, Jokinen & Merilä, 2018 
Katso myös
   Itämerenkampela Wikispeciesissä   Itämerenkampela Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Itämerenkampela (Platichthys solemdali) on oikeasilmäkampeloiden (Pleuronectidae) heimoon kuuluva kalalaji. Helsingin yliopiston tutkijat tunnistivat ja nimesivät sen vuonna 2018. Se on Itämeren ainoa endeeminen kalalaji ja toiseksi ainoa endeeminen eliölaji. Aiemmin se on yhdistetty tavalliseen kampelaan (Platichthys flesus), jonka kanssa se on ulkonäoltään hyvin samanlainen. Ne voidaan erottaa toisistaan vain joko tutkimalla geenejä tai niiden munien ja siittiösolujen perusteella. Lisäksi itämerenkampela kutee munansa merenpohjalle, kun taas tavallisen kampelan munat kelluvat avovedessä. Itämerenkampelan tieteellinen lajinimi solemdali on annettu tutkija Per Solemdalin mukaan.
Italianhauki

| Italianhauki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Haukikalat Esociformes
Heimo::  Hauet Esocidae
Suku::  Esox
Laji::  cisalpinus
Kaksiosainen nimi
 Esox cisalpinus  Bianco & Delmastro, 2011 
Synonyymit
  Esox flaviae Lucentini ym., 2011 
Katso myös
   Italianhauki Wikispeciesissä   Italianhauki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Italianhauki (Esox cisalpinus) on Italian pohjois- ja keskiosissa elävä hauen sukuinen kalalaji. Se muistuttaa läheisesti laajalle Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa levinnyttä ja Suomessakin esiintyvää haukea (Esox lucius), mutta eroaa siitä mm. suomujen lukumäärässä, joka kylkiviivaa pitkin laskettuna on pienempi kuin hauella. Kalan väritys on hyvin vaihteleva, siinä voi esiintyä pitkittäis-, poikittais- tai vinoraidoitusta tai haaroittuvaa kuviointia, muttei yleensä hauelle tyypillisiä pyöreähköjä laikkuja.
Italianhauki elää samanlaisissa ympäristöissä kuin hauki. Se voi kasvaa metrin mittaiseksi. Koiraat tulevat sukukypsiksi vuoden iässä, naaraat kaksivuotiaina. Kutu tapahtuu Keski-Italiassa helmi-maaliskuussa, Pohjois-Italiassa maalis-huhtikuussa.
Laji erotettiin hauesta omaksi lajikseen tieteellisesti vuonna 2011. Kaksi eri tutkijaryhmää nimesi sen itsenäisesti lähes samaan aikaan. Biancon ja Delmastron julkaisu ilmestyi näistä vähän aiemmin, joten heidän antamallaan nimellä Esox cisalpinus Bianco & Delmastro, 2011, on etusija, ja Lucentinin tutkijaryhmän antama nimi Esox flaviae Lucentini ym., 2011, on sen nuorempi synonyymi.
Yomi Media

Yomi Media oli suomalainen vuosituhannen vaihteen IT-kuplan aikana vaikuttanut uusmediayhtiö. Yhtiöllä oli konttorit Helsingissä, Jyväskylässä ja Turussa. Yomi Median päätuotteita olivat mobiilisovellukset ja verkkosivujen tuotanto. Yhtiön toimitusjohtaja oli Olli Väätäinen.
Yomi Media perustettiin vuonna 1996, kun Kestel (Keski-Suomen Puhelin -konsernin tytäryhtiö) osti Yomi Oy:sta sen uusmediatoiminnot ja perusti uuden yrityksen.
Yomi Median näkyvin ja käytetyin tuote oli Radiolinja Jukeboksi. Jukeboksi koostui verkkoselaimella käytettävästä matkapuhelimien soittoäänien sävellyskone Jukeboksi Harmoonista sekä kuvapiirturi Iconiumista. Kyseessä oli paljon kansainvälistä huomiota saanut edelläkävijätuote, jonka isänä pidetään sittemmin Microsoftilla vaikuttanutta Vesa-Matti Paanasta.
Keväällä 2000 KSP-konserniin (Keski-Suomen Puhelin Oyj) kuuluvista Yomi Mediasta, Finncommercesta, Relatech Oy:stä ja Yomi Oy:stä muodostettiin Yomi Group, jonka osia olivat Yomi Fusion, Yomi Solution ja Yomi Vision.
Vuonna 2002 koko KSP-konserni otti nimekseen Yomi Oyj. Tässä vaiheessa alkuperäisestä Yomi Mediasta ei ollut enää paljoa jäljellä. Yomi Oyj sulautui Elisa-konserniin, joka myi eräitä osia edelleen Digialle.
Aiheesta muualla

Powerpoint-esitys yhtiöstä vuodelta 2000
Yomi Oyj Pörssitiedon netissä
Precious Adams

| Precious Adams |
| --- | --- |
 Adams tanssimassa toukokuussa 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1994 tai 1995 (ikä 29–30) Kanton, Michigan, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  Balettitanssija
Muut tiedot
Aktiivisena:  2014–
Koulutus: Moskovan valtion koreografian akatemia
Järjestö:  Englannin kansallisbaletti
Precious Adams (s. 1994 tai 1995 Canton Michigan Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen balettitanssija. Adams on tanssinut balettia vuodesta 2014 alkaen Englannin kansallisbaletissa. Adams on opiskellut balettitanssia erittäin laajasti, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Monacossa ja Venäjällä. Venäjällä opiskellessa Adams koki hänen ihonsävyn takia syrjintää.
Vuonna 2018 Adams ilmoitti ettei esiintyisi kuin tyypilliset balettitanssija, vaaleanpunaiset sukkahousut päällät, vaan ruskeat sukkahousut päällä hänen ihonsävynsä mukaan. Hän sai päätöksestä laajasti kritiikkiä, mutta hänen päätöstä myös tuettiin laajasti. Vuonna 2019 Adams pääsi vuoden 2019 BBC:n 100 Women -listalle.
Lapsuus ja koulutus

Adams syntyi ja kasvoi Cantonissa, Mihiganissa, Yhdysvalloissa. Adams aloitti tanssin 7-vuotiaana käymällä viikottain säännöllisiä tunteja tanssimassa jazzia. Hän aloitti baletin opiskelun 9-vuotiaana Sergei Rajevskin johdolla Venäjän klassisen baletin akatemiassa Wixomissa, Michiganissa.
Kun Adams oli 11- ja 12-vuotias hän opiskeli Torontossa Kanadassa National Ballet Schoolissa. Adams valittiin 14-vuotiaana opiskelemaan arvostettuun The Princess Grace Academy of Classical Dance -akatemiaan Monte Carloon, Monacoon. Opiskelun johdosta Adams muutti Monacoon ja opiskeli siellä 15-vuotiaaksi asti. Vuonna 2011 hänet valittiin osallistumaan Yhdysvaltain ulkoministeriön tukemaan Venäjän kielen NSLI-Y:n ja Bolshoi Ballet Academyn -ohjelmaan. Vuosina 2011–2012 Adams opiskeli Bolshoi Ballet Academyssa Moskovassa Venäjällä.
Ura

Adams on vuonna 2024 tanssija Englannin kansallisbaletissa. Hän liittyi Englannin kansallisbalettiin vuonna 2014 ja hänet ylennettiin siellä ensimmäiseksi taiteilijaksi vuonna 2017.
Syyskuussa 2018 Adams ilmoitti, ettei hän enää esiintyisi lavalla, kuten tyypilliset balettitanssijat, vaaleanpunaiset sukkahousut päällä, vaan ruskeat sukkahousut päällä hänen ihonsävynsä mukaan. Hän sai päätöksestä laajasti kritiikkiä balettipiireissä, mutta myös suuresti ymmärrystä. Yksi Adamsin päätöksen tukijoista oli Englannin kansallisbaletin johtaja Tamara Rojo.
Vuonna 2020 Adams osallistui Misty Copelandin järjestämään 32 balettitanssijan ”The Dying Swan” -varainkeräykseen tanssimalla Mikhail Fokinen Le Cygneä. Kerätyt rahat menevät tapahtumaan osallistuville tanssijoille ja COVID-19 baletin avustusrahastoille. Adams ylennettiin vuonna 2020 Englannin kansallisbaletin nuoremmaksi solistiksi ja vuonna 2022 sen solistiksi.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Adams on voittanut kaksi palkintoa Prix de Lausannesta vuonna 2014. Adams on Young Arts -palkinnon finalisti ja sen hopeamitalisti. Hän on saanut Emerging Artist Award -palkinnon, Critics' Circle National Dance Awards -palkinnon ja hän oli Englannin kansallisbaletin jakaman Emerging Dancer -palkinnon finalisti vuonna 2018. Adams on vuoden 2022 People's Choice Award -palkinnon voittaja.
Adams oli Elle and Evening Standard 100 vaikutusvaltaisen ihmisen listalla vuonna 2018 ja vuonna 2019 hänet valittiin vuoden 2019 BBC 100 Women -listalle, joka sisältää sata inspiroivaa ja vaikutusvaltaista naista eri puolilta maailmaa.
Syrjintä

Kun Adams asui Venäjällä ja opiskeli Bolshoi Ballet Academynissä Moskossa, hän kohtasi ihonsavynsä vuoksi syrjintää. Adamselle sanottiin muun muassa, että hänen pitäisi ”yrittää hieroa musta väri hänen iholtaan pois”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Precious Adams Wikimedia Commonsissa
Precious Adams Prix de Lausannen esittelyssä, Youtube helmikuu 2014 (englanniksi)
Precious Adams Instagramissa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Precious Adams
Käännös suomeksi
Brumunddalin kirkko

| Brumunddalin kirkko Brumunddal kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Ringsaker, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1965
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brumunddalin kirkko (norj. Brumunddal kirke) on Ringsakerin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1965.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brumunddalin kirkko Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Hipponikos (594 eaa.)

| Hipponikos> Ἱππόνικος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 600-luku eaa. Ateena
Kuollut: 500-luku eaa.
Muut tiedot
Aktiivisena:  594 eaa.
Hipponikos (m.kreik. Ἱππόνικος, lat. Hipponicus; 600/500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Hän on suvun ensimmäinen tunnettu jäsen.
Plutarkhos mainitsee Hipponikoksen yhtenä kolmesta, joille Solon olisi ilmaissut etukäteen ennen vuoden 594 eaa. seisakhtheiaansa aikomuksensa antaa velkoja anteeksi suuressa mittakaavassa ilman aikomusta koskea ihmisten maaomaisuuteen. Näiden kolmen kerrotaan sitten käyttäneen tietoa väärin hyväkseen ja rikastuneen ostamalla suuria maa-alueita lainarahalla. On kuitenkin arveltu, että kertomus saattaisi olla pelkkää panettelua hänen kateellisten maanmiestensä taholta. Hipponikoksen omaisuus siirtyi hänen veljenpojalleen Kallias I:lle.
Erotuksena suvun muista samannimisistä tähän Hipponikokseen on vanhemmassa tutkimuksessa viitattu nimellä Hipponikos I. Nykyisin kyseistä numeroa käytetään kuitenkin vasta Kallias I:n pojasta Hipponikos I:stä.
Huni

Hunin graniitista veistetty pää Brooklyn Museumissa.
Huni (joskus myös Houni tai Hoeni) oli muinaisen Egyptin kolmannen dynastian viimeinen faarao. Hän aloitti Meidumin pyramidin rakentamisen. Tätä pyramidia kutsutaan myös ”vääräksi”, koska se muistuttaa enemmän tornia kuin pyramidia. Pyramidi suunniteltiin seitsenkerroksiseksi porraspyramidiksi, johon myöhemmin lisättiin kahdeksas kerros ja portaat tasoitettiin sileiksi. Pyramidista ei ole löydetty Hunin nimeä. On arveltu, että Hunin poika Sneferu saattoi rakennustyöt loppuun. Hunin vaimo oli Meresankh I.
Kyösti Julku

Kyösti Julku (24. lokakuuta 1931 Impilahti – 11. elokuuta 2007 Oulu) oli Oulun yliopiston historian professori, joka tutki muun muassa Pohjois-Pohjanmaan keskiaikaa sekä Pähkinäsaaren ja Täyssinän rauhojen rajalinjoja. Pähkinäsaaren rauhan rajasta hän debatoi kiivaasti John Lindin ja Jukka Korpelan kanssa. 1990-luvulla Julku profiloitui Kalevi Wiikin suomalaisten alkuperää koskevan teorian kannattajana.